cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nippon Kaigi
Tavoitteet
Kriitikoiden mielestä Nippon Kaigi yhdistys ajaa mielipidettä jossa muiden Itä-Aasian maiden tulisi kiittää Japania niiden ”vapauttamisesta” länsimaiden imperialismin kynsistä toisen maailmansodan aikana. Kriitikoiden mukaan yhdistyksessä ajattellaan, että Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin oli laiton sekä Nanjingin verilöyly on liioiteltu tai jopa kokonaan keksitty. Yhdistys on myös kieltänyt Japanin pakottaneen korealaiset ”lohtunaiset” seksuaaliseen orjuuteen toisessa maailmansodassa. Nippon Kaigi taistelee feminismiä, seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ja vuoden 1999 sukupuolten tasa-arvoa koskevaa lakia vastaan.
Suhde liberaalidemokraattiseen puolueeseen
Aben hallituksen 20 ministeristä 18 oli Nippon Kaigin jäseniä. Järjestöllä on vahvat suhteet Japanin liberaalidemokraattiseen puolueeseen. Puolueen jäsenet ovat olleet myös erilaisten skandaalien keskellä johtuen Nippon Kaigia myötäilevien mielipiteiden johdosta. Esimerkiksi varapääministeri Taro Aso on sanonut, että juutalaisten murhaaminen oli väärin, mutta Hitlerin motiivit olivat oikeutettuja. .
Japanin nykyinen pääministeri Fumio Kishida on myös Nippon Kaigin jäsen.
Ilmatyynyalus
Ilmatyynyalus on vesikulkuneuvo, joka liikkuu ilmapatsaan kannattamana. Ilmatyynyalus pystyy liikkumaan maalla monenlaisissa maastoissa sekä veden ja jään päällä. Ilmatyynyalus toimii tyypillisesti kahden moottorin avulla. Toinen niistä tuottaa ilmatyynyn aluksen alle, ja toinen pyörittää takana olevaa potkuria, joka työntää alusta eteenpäin.
Ilmatyynyalusta muistuttava kulkuneuvo on patosiipialus eli pintaliitäjä.
Historia
Ensimmäinen kirjallinen suunnitelma laitteesta, jota voidaan kutsua ilmatyynyalukseksi, on ruotsalaisen keksijän, filosofin ja teologin Emanuel Swedenborgin näkemys laitteesta vuodelta 1716. Hän suunnitteli lihasvoimalla toimivan laitteen, joka muistutti ylösalaisin käännettyä venettä, jonka keskellä oli hytti. Airomaisilla kauhoilla oli määrä lihasvoimin painaa ilmaa laitteen alle. Laitetta ei koskaan rakennettu, sillä epäiltiin, ettei ihmisvoimin saada aikaan tarpeeksi nostetta.
Ensimmäiset käyttökelpoiset ilmatyynyalukset rakensi brittiläinen lentokonevalmistaja Saunders Roe, joka toteutti useita koeohjelmia vuosina 1959–1961, esimerkiksi Englannin kanaalin yli. Huomattavana parannuksina aiempiin kokeiluihin oli joustavasta kumista tai kankaasta tehty helma, joka auttoi ilmaa pysymään aluksen alla.
thumb|left|300px|A48-ilmatyynyalus thumb|Moderni ilmatyynyalus "Marshal".
Kohta käyttöön otettiin pienten matkustajalaivojen kokoisia malleja, kuten suurin alus, British Hovercraft Corporationin Mountbatten SR-N4. Siihen mahtui 254 matkustajaa ja 30 autoa ja laajennettuun malliin 418 matkustajaa ja 60 autoa. Ilmatyynyalusten laajamittainen kaupallinen käyttö tyrehtyi kuitenkin 1970-luvun energiakriisiin. Silti viimeinen SR-N4 lopetti liikennöinnin vasta 2000-luvun puolella. Nykyään ilmatyynyalukset ovat jääneet erikoisuudeksi, jotka puolustavat paikkaansa lähinnä pelastustehtävissä heikon jään aikana.
Joillakin valtioilla on sotilaskäytössä ilmatyynyaluksia. Tässä kohdin kunnostautui erityisesti Iran viimeisen shaahin aikana; näin siksi, että maan rannikoiden runsaiden suo- ja juoksuhiekka-alueiden vuoksi ilmatyynyalus oli ehdottomasti käyttökelpoisin ratkaisu: alukset olivat nopeita, kaikissa maasto- ja vesioloissa liikkuvia sekä kantoivat voimakkaan ohjusaseistuksen.
Wärtsilä rakensi koemielessä vuonna 1981 suuren ilmatyynyaluksen, joka sai nimen Larus. Alus jäi ainoaksi lajissaan, koska kokeet eivät onnistuneet. Viimeiset aikansa se oli koemielessä Hailuodon lauttana ja myytiin 1980-luvun puolivälissä Kanadan Tuktoyaktukiin. Siellä sen käyttäjänä toimi Arctic Hovertrans Ltd. (AHL).
Ilmatyynyalus Suomessa
thumb|300px|right|Venäläisvalmisteinen ilmatyynyalus Hiivari kotisatamassaan [[Tampereen Mustalahdessa.]]
Suomen alusrekisterissä on historian aikana ollut joitakin yksityisiä ilmatyynyalusia.
Suomen puolustusvoimat tilasi 1990-luvun lopussa muutamia ilmatyynyaluksia, joista valmistui vain ITA Tuuli. Ne todettiin sittemmin pitkälti hyödyttömiksi Merivoimien puolustusdoktriinin muututtua.
Rajavartiolaitoksen käytössä on joitakin ilmatyynyaluksia. Niille on käyttöä etenkin talvikaudella kun pienemmät vartioveneet eivät voi toimia etenkin pelastustehtävissä helikopterikaluston ohella.
Ilmatyynyaluksella liikkumisen säännöt Suomessa
Yksityinen ilmatyynyalus on avovedessä liikkuessaan vesikulkuneuvo, jonka kuljettajalla pitää olla olosuhteisiin nähden tarvittava ikä, kyky ja taito. Jos moottoriteho on yli 15 kilowattia, on alus rekisteröitävä veneeksi ja kuljettajan on oltava 15 vuotta täyttänyt. Talvella jäällä liikkuessaan ilmatyynyalus on maastoajoneuvo, jonka kuljettajan on oltava 15 vuotta täyttänyt. Vesistössä ja jäällä saa liikkua vapaasti tarpeetonta häiriön aiheuttamista välttäen ellei aluetta ole erikseen suljettu. Maalla liikkuessaan ilmatyynyalus on aina maastoajoneuvo, joka tarvitsee liikkumiseensa maan omistajan tai haltijan luvan. Moottorikäyttöistä ajoneuvoa saa maastossa kuljettaa 15 vuotta täyttänyt henkilö. Viranomaisten aluksilla on vapaammat liikkumisoikeudet. Avovedessä liikuttaessa ilmatyynyalus ei tarvitse vakuutusta, jäällä tai maastossa kuljettaessa aluksella pitää olla rekisteröimättömän maastoajoneuvon vakuutus kuten esim. mönkijällä.
Oliver Stone
William Oliver Stone (s. 15. syyskuuta 1946 New York City, New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Stone tunnetaan Vietnamin sotaa ja muita yhteiskunnallisia asioita kommentoineista elokuvistaan, joita ovat esimerkiksi JFK – avoin tapaus, Syntynyt 4. heinäkuuta ja Platoon – nuoret sotilaat. Hänet on palkittu kahdella parhaan ohjauksen Oscarilla elokuvista Platoon – nuoret sotilaat ja Syntynyt 4. heinäkuuta, ja hän on saanut Oscarin käsikirjoituksestaan elokuvaan Keskiyön pikajuna.
Varhainen elämä ja opiskelu
Oliver Stone syntyi 15. syyskuuta 1946 New Yorkissa ja varttui siellä. Hänen isänsä oli amerikanjuutalainen ja varakas pörssimeklari. Taustastaan huolimatta Stone ei harjoita juutalaista uskontoa, vaan buddhalaisuutta. Stone opiskeli lyhyen aikaa Yalessa, mutta lähti opettamaan englantia Etelä-Vietnamiin. Sen jälkeen Stone asui vuoden ajan Meksikossa ja palasi lyhyeksi ajaksi Yaleen.
Pyhä Elisabet
Pyhä Elisabet voi tarkoittaa seuraavia:
Oliver Stone
Varhainen elämä ja opiskelu
Vuonna 1967 Stone värväytyi armeijaan ja taisteli Vietnamissa ansaiten kaksi purppurasydäntä ja pronssitähden. Vietnamin jälkeen Stone meni New Yorkin yliopiston elokuvakouluun, jossa hän sai opetusta ohjaaja Martin Scorseselta ja valmistui vuonna 1971. Hänen kurssielokuviensa aiheena oli usein Vietnamin sota.
Ura
Valmistumisensa jälkeen Stone ohjasi kauhuelokuvan Seizure (1974). Hän sai Oscar-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta elokuvassa Keskiyön pikajuna (1978), joka kertoo huumeiden salakuljetuksesta vangitusta miehestä Turkissa.
1980-luvun alussa Stone ohjasi kauhuelokuvan Kuristava kauhu (1981), minkä jälkeen hän keskittyi muutamaksi vuodeksi käsikirjoittamiseen. Hän palasi ohjaamiseen itse käsikirjoittamallaan elokuvalla Salvador (1986), joka kertoo lehtimiehestä keskellä El Salvadorin kapinoita. Seuraava ohjaus, Vietnamin sodan traumoihin palaava Platoon – nuoret sotilaat (1986) toi Stonelle parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon. Talousmaailman ahneutta ja petosta arvostelevassa elokuvassaan Wall Street – rahan ja vallan katu (1987) Stone hyödynsi muistojaan isänsä ammatista.
Stonen seuraavia elokuvia olivat näytelmäsovitus Talk Radio (1988) sekä jälleen yksi Vietnam-aiheinen elokuva Syntynyt 4. heinäkuuta (1989), josta Stone sai toisen Oscarinsa parhaasta ohjauksesta. Vuoden 1991 ohjaustyö JFK – avoin tapaus kuvaa presidentti Kennedyn salamurhan tutkimuksia, ja samana vuonna julkaistu The Doors kertoo samannimisen rockyhtyeen noususta ja tuhosta. Taivas ja maa (1993) lähestyy Vietnamin sotaa nuoren vietnamilaisnaisen näkökulmasta. Syntyneet tappajiksi (1994) on Quentin Tarantinon käsikirjoittama väkivaltakuvaus, ja Nixon (1995) kertoo harkitsevaan sävyyn presidentti Richard Nixonista. Ohjaustensa ohella Stone kirjoitti käsikirjoituksen elokuvaan Evita (1996).
Peter West
ZNKR iaidō EM-kilpailu saavutuksia
Peter West on myös moninkertainen ZNKR iaidōn EM-kisa mitalisti. West-sensei voitti ZNKR iaidōn Euroopan mestaruuden 6.danin sarjassa vuonna 2006 Ison Britannian Brightonissa pidetyissä kolmansissatoista EIC-kisoissa ja FS-palkinnon vuotta myöhemmin Ranskassa Pariisissa pidetyissä neljänsissätoista EIC-kisoissa.
Oliver Stone
Ura
Elokuvallaan Minä päivänä tahansa (1999) Stone palasi vallan ja väkivallan kuvaukseen. Aleksanteri (2004) on elämäkertaelokuva Aleksanteri Suuresta. World Trade Center (2006) kertoo New Yorkin terrori-iskun tarinan kahden poliisin näkökulmasta. Elokuvaa kiiteltiin mutta samalla arvosteltiin siitä, että elokuva oli tehty liian pian tragedian jälkeen. W. (2008) on elokuva presidentti George W. Bushista.
Stone ohjasi vuonna 2010 elokuvan Wall Street: Money Never Sleeps, joka on jatko-osa hänen vuoden 1987 elokuvalleen. Raakalaiset (2012) on trilleri huumekaupasta. Snowden (2016) käsittelee Edward Snowdenia ja hänen tekemiään paljastuksia NSA:n harjoittamasta valvonnasta.
Ohjaamisen ja käsikirjoittamisen lisäksi Stone on tuottanut useat omista elokuvistaan. Hän on tehnyt myös dokumenttielokuvia latinalaisen Amerikan politiikasta ja sen vasemmistojohtajista kuten Fidel Castrosta. Peter Kuznickin kanssa Stone teki 10-osaisen televisiodokumentin Oliver Stone’s Untold History of the United States (2012) ja siihen liittyvän kirjan, joissa tehdään katsaus Yhdysvaltain poliittiseen historiaan 1900-luvulla. The Putin Interviews (2017) sisältää Stonen keskusteluja Venäjän presidentin Vladimir Putinin kanssa.
Omaperäinen piirre Stonen elokuvissa on erilaisten kameroiden ja filmiformaattien käyttö, VHS:stä ja 8 millimetrin filmistä aina 70 millimetrin filmiin.
Yksityiselämä
Stone on ollut kolme kertaa naimisissa. Ensimmäinen liitto Najwa Sarkisin kanssa kesti vuodet 1971–1977, toinen liitto Elizabeth Burkit Coxin kanssa vuodet 1981–1993 ja kolmas liitto Sun-jung Jungin kanssa alkoi 1996. Stonella on kaksi poikaa toisesta avioliitostaan ja yksi tytär kolmannesta.
Volvo V70
Volvo V70 on Volvon vuosina 1996–2016 valmistama ylemmän keskiluokan farmariauto, joka korvasi Volvo 850:n. Perusmallin lisäksi valmistettiin maastokelpoisempaa Volvo XC70 -mallia. Vuoden 2016 alussa esiteltiin V70:n korvaava Volvo V90, ja viimeiset V70-mallit valmistuivat keväällä 2016.
Volvo V70 I (1996–2000)
Volvo 850:n farmarimallin nimi muuttui uuden nimeämiskäytännön mukaisesti V70:ksi perusteellisen kasvojenkohotuksen yhteydessä. Sedanista puolestaan tuli S70. Kaksi kolmasosaa autojen osista sanottiin olevan uusia edeltäjään verrattuna. S70- ja V70-mallien alustalle perustui myös coupé-korisen C70:n ensimmäinen sukupolvi.
Moottorivalikoiman muodostivat aluksi 2,5 10V (144 hv), 2,5 20V (170 hv), matalapaineturbot 2,5 T (193 hv) ja T-5 (240 hv) sekä 2,5 TDI (140 hv). Hieman myöhemmin Suomeen ehtivät R (240/250 hv) ja säästömalli 2,0 10V (126 hv). Nelivetoiset malliversiot olivat V70 AWD (2,5 T) ja V70 R AWD.
Vakiovarustukseen kuului kolme turvatyynyä (matkustajan etuturvatyyny lisävaruste), ABS-jarrut, turvavöiden esikiristimet, valomuisti, keskuslukitus, sähköikkunat edessä ja takana, lämmitettävät sähköpeilit, plyysiverhoilu, kaksiosainen takaselkänoja ja valonpesimet.
Edeltäjänsä tavoin V70:ssä ei ollut varustetasoja, vaan niiden tilalla oli erilaisia varustepaketteja, jotka olivat Suomessa seuraavat: left|thumb|250x250px|Volvo V70XC Vuonna 1998 mallistoa täydensi maastokelpoisempi V70 XC (Cross Country) -malli. Autoa oli korotettu edestä 3,7 senttimetriä ja takaa 6,7 senttimetriä. Etusäleikkö, puskurit ja kattokiskot oli muotoiltu hieman maasturimaisemmin ja alustarakenteita oli suojattu pohjapanssarein. Moottorina oli 2,5 T -matalapaineturbo ja nelivetotekniikka viskokytkimineen vastasi AWD-versioita.
Mallivuodelle 1999 kaikki mallit saivat suuremmat sivuturvatyynyt, jotka suojasivat nyt myös päätä. Vuosimallin 1999 muita uudistuksia olivat kauko-ohjattu keskuslukitus ja saattovalot. Comfort-paketeissa oli nyt entisen lisäksi ajotietokone, ulkolämpömittari ja vakionopeudensäädin. Puujäljitelmäkoristeet sisältyivät nyt uusiin Design-paketteihin. Security-pakettiin kuului aikaisemman varkaudenestopaketin lisäksi ensiapulaukku.
Keväällä 1999 esiteltiin SE-mallit, joissa oli muun muassa automaatti-ilmastointi, puujäljitelmäkoristeet, kevytmetallivanteet, etusumuvalot, vakionopeudensäädin, luistonesto ja ajotietokone. Samaan aikaan uutuutena olivat kevennetyt, huomattavasti aikaisempaa taloudellisemmat RN-moottorit sekä peräänajosuojausjärjestelmä WHIPS. Automaattivaihteisto vaihtui viisivaihteiseksi 140/170-hevosvoimaisissa sekä R:ssä, jonka teho nousi 265 hevosvoimaan.
Viimeinen uutuus oli syksyllä 1999 mallisarjan päättävä Classic, jonka varusteluun kuului SE:n lisäksi vielä sähkötoiminen kuljettajan istuin, mukitelineet ja murtohälytin. Classicin tehokkain moottorivaihtoehto oli 2,5 T.
Volvo V70 II (2000–2007)
Vuoden 2000 alussa esiteltiin toisen sukupolven V70, jonka rinnakkaismallina oli myöhemmin saman vuoden marraskuussa esitelty sedan-korinen S60. Muotoilultaan auto muistuttaa suuresti vuonna 1998 esiteltyä suuremman kokoluokan S80-mallia. Etupuskurin ilmanottoaukko oli kuitenkin erilainen ja musta puskurilista yhtenäinen. Takaseinä oli hyvin pysty ja takaluukku oli valmistettu muovista. Tavaratilaa oli suurimmillaan 1 641 litraa, mutta tilan pituus jäi useimpia muita isoja farmareita lyhemmäksi.
Vuonna 2001 testattu S60 sai Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Moottorit olivat uudistettuja viisisylinterisiä. Vaihtoehdot olivat samat S60:ssä. 140- ja 170-hevosvoimaiset erosivat toisistaan vain kierroslukualueen yläpäässä. Merkittävästi paremman suorituskyvyn tarjosi 200-hevosvoimainen matalapaineturbo. Huippumallina oli 2,3-litrainen T5 (250 hv). Dieselmoottori oli entuudestaan tuttu 2,5-litrainen. Vaihteistot olivat viisivaihteisia. Bensiiniturboihin sai automaattivaihteiston veloituksetta ja 2,4 T oli saatavana myös nelivetoisena AWD-mallina. vasen|pienoiskuva|Volvo V70 XC V70:n rinnakkaismallina oli edelleen Cross Country eli XC. Sen maavara oli kasvanut maasturilukemiin, 200 millimetriin. Mallin nimi vaihtui vuonna 2002 XC90-mallin esittelyn yhteydessä muotoon XC70. Nelivetojärjestelmä perustui aluksi viskokytkimeen, mutta vuodesta 2003 lähtien V70 AWD- ja XC70-malleihin tuli uusi Haldex-kytkimeen perustava nelivetojärjestelmä, joka oli huomattavasti aikaisempaa toimivampi. Pitävällä alustalla 95 prosenttia voimasta välitettiin etupyöriin. Vakiovarusteina mallissa oli sisustuksen alumiinikoristeet ja kevytmetallivanteet.
Syksyllä 2001 kaikkiin kolmeen mallisarjaan (S60/V70 ja S80) tuli Volvon ensimmäiset omat dieselmoottorit 2,4 D (136 hv) ja D5 (163 hv). vasen|pienoiskuva|Volvo V70 R Syksyllä 2002 esiteltiin suorituskykyinen V70 R. R-mallissa oli 300-hevosvoimainen turbomoottori, neliveto, tehokkaammat Brembo-jarrut ja mukautuva Four-C-alustajärjestelmä, jossa on kaksi asetusta: Comfort ja Sport. Manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen. R-malli ei kyennyt tarjoamaan kunnon vastusta saksalaiskilpailijoille, vaikka olikin hinnaltaan hieman niitä edullisempi. Myynti jäikin varsin vähäiseksi. vasen|pienoiskuva|Toisen sukupolven facelift-malli. Syksyllä 2004 tulivat markkinoille uudistetut vuosimallin 2005 V70:t ja XC70:t. Näkyvimmät muutokset olivat korinväriset kylki- ja puskurilistat. Ajovalot, takavalot ja puskurit olivat myös uusia. Ajovalojen peitelasit olivat nyt muoviset, joten pyyhinpesureista oli jouduttu luopumaan. XC70:n alustan suojalevyt olivat aikaisempaa suuremmat ja vaaleanharmaat. Keskikonsoli ja kojelaudan keskiosa olivat saaneet uuden ilmeen.
2,4 T -moottorin korvasi 10 hevosvoimaa tehokkaampi 2,5 T, joka oli esitelty jo aikaisemmin AWD-malleihin sekä S80:een. T5-mallin iskutilavuus kasvoi puolestaan 2,4 litraan ja teho 260 hevosvoimaan. Turboahdin oli sama kuin R-mallissa. Manuaalivaihteisto muuttui T5-malleissa kuusivaihteiseksi ja etujarrut 30 millimetriä suuremmiksi.
Varustetasojen tunnukset olivat nyt V70:ssä Kinetic, Momentum ja Summum.
Kineticin tärkeimmät lisät perusmalliin olivat automaatti-ilmastointi, vakionopeudensäädin, etusumuvalot, kevytmetallivanteet ja nahkaverhoiltu ohjauspyörä. Momentum sisälsi lisäksi muun muassa nahkaverhoilun, tuulilasinpyyhinten sadetunnistimen, sisustuksen alumiinikoristeet ja sähköisesti taittuvat ulkopeilit maavaloin. Summumissa oli lisäksi muun muassa urheiluistuimet, bi-xenon-ajovalot, 17 tuuman kevytmetallivanteet, sähkötoiminen kuljettajan istuin muistilla ja kromilistat puskureissa. XC70 oli aina vähintään Kinetic-tasoinen, ja siinä oli V70:n lisäksi muun muassa radio/CD-soitin, kattokaiteet ja tasonsäädin takajousituksessa.
Keväällä 2006 esiteltiin parannellut dieselmallit D (126 hv), 2,4 D (163 hv) ja D5 (185 hv). Hiukkassuodatin tuli vakiovarusteeksi. Uusi automaattivaihteisto oli kuusivaihteinen ja D5:ssä myös manuaalivaihteistossa oli kuusi vaihdetta.
Volvon tapaan mallisarjasta oli vuosien varrella lukuisia erikoismalleja. Näissä oli tyypillisesti Comfort-varustepakettien ja myöhemmin Summum-tason mukainen varustus ja ulkonäöllisiä erikoisuuksia. Classic-mallien jälkeen ehkä tunnetuimmat ovat siniset Ocean Race -mallit vuosilta 2002 ja 2005–2006.
Volvo V70 III (2007–2016)
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä Volvo V70 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottorit olivat aluksi 2,0 (145 hv), 2,5 T (200 hv), 3,0 T6 (285 hv) sekä 3,2 (238 hv) ja dieselit 2,0 D (136 hv), 2,4 D (163 hv) sekä 2,4 D5 (185 hv). Vuonna 2009 mallistoa täydensi 1,6 D (109 hv) nimellä DRIVe (mallivuodesta 2013 eteenpäin nimellä D2). D5-moottorin teho kasvoi ensin vuosimallissa 2010 205 hevosvoimaan, sitten 2012 215 hevosvoimaan ja lopulta vuosimallissa 2016 220 hevosvoimaan. Myöhemmin esiteltiin myös dieselmoottorit D3 ja D4, jotka molemmat olivat neli- tai viisisylinterisiä ja niiden tilavuus vaihteli 2,0 ja 2,4 litran välillä.
Moottorista riippuen vakiovarusteena oli manuaalivaihteisto tai kuusiportainen Geartronic-automaattivaihteisto. 2,0-litraisten bensiini- ja dieselmoottorien yhteyteen ei Geartronicia ollut saatavissa. Geartronic on momentinmuuntimeen perustuva automaattivaihteisto, jonka vaihdetta voi vaihtaa manuaalisesti ylös ja alas ohjauspyörän takana olevalla vivulla. vasen|pienoiskuva|Volvo XC70 vasen|pienoiskuva|Kolmannen sukupolven facelift-malli (2011). Vakiovarustukseen kuului muun muassa kuusi turvatyynyä, ESP, automaatti-ilmastointi ja ajotietokone. Kineticin mukana sai muun muassa 16 tuuman kevytmetallivanteet ja vakionopeudensäätimen. Momentumissa oli lisäksi tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, ostoskassinpidike ja 12 voltin pistoke tavaratilassa. Ylellisimmässä Summumissa oli 17 tuuman kevytmetallivanteet, nahkaverhoilu, sähkötoiminen muistilla varustettu kuljettajan istuin sekä bi-xenon-ajovalot.
R-Design edusti urheilullisinta varustetasoa, joka sisälsi Kineticin ja Momentumin lisäksi muun muassa takaspoilerin, alumiinikoristeita ja erikoissisustan, johon sisältyy muun muassa mustavalkoinen istuinverhoilu, siniset mittariston taustat sekä urheilullisempi ohjauspyörä ja vaihdekepin nuppi. Myös madallettu urheilullinen alusta ja automaattinen jousituksen tasonsäädin kuuluivat tähän varustukseen.
Keväällä 2011 V70 koki ensimmäisen kasvojenkohotuksensa, jonka huomattavin uudistus oli uusi etusäleikkö suuremmalla Volvon logolla. Autoon tuli myös uusi Sensus-tietoviihdejärjestelmä. Vuotta myöhemmin uudistettiin sivupeilien vilkkuja. vasen|pienoiskuva|Kolmannen sukupolven facelift-malli (2013).Geneven autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin uudistetut V70- ja S80-mallit. V70 sai kasvojenkohotuksessa uudelleenmuotoillut puskurit ja uuden etusäleikön. Tarjolle tuli uusia sisustuspaketteja sekä V40-mallissa esitelty mukautuva TFT-digitaalinäyttö. 50 km/h asti toimiva City Safety -järjestelmä kuului vakiovarustukseen. Saatavilla oli myös jalankulkijoiden havaitsemistoiminto, joka tarkkailee auton reitille kulkevia ihmisiä ja tekee tarvittaessa automaattisen täysjarrutuksen. Mallivuodelle 2014 V70-mallit toimitettiin muun muassa D4-turbodiesel- tai T5-turbobensiinimoottorilla. Uuden D4-moottorin teho oli 181 hevosvoimaa ja T5:n 245 hevosvoimaa. Moottoreiden polttoaineensyöttöjärjestelmässä käytettiin uutta i-Art-teknologiaa, jonka avulla polttoaineenkulutusta saatiin pudotettua. Järjestelmän ominaisuuksiin kuuluu muun muassa polttoainepainetiedon mittaaminen jokaiselta suuttimelta erikseen, perinteisen yhden polttoainekiskolta painetta mittaavan tunnistimen sijaan. Näin i-Art mahdollistaa polttoainepaineen tarkemman suihkutuksen sylintereihin.
Vuonna 2009 Volvo kehitti yhdessä energiayhtiö Vattenfallin kanssa lataushybridimallia V70:stä, jonka piti tulla myyntiin vuonna 2012. Malli ei kuitenkaan koskaan tullut markkinoille ja sen sijaan Volvo esitteli lataushybridiversion uudemmasta V60-mallista.
=== Moottorit === Kolmannen sukupolven V70 ja XC70 olivat saatavilla neljä-, viisi- ja kuusisylinterisillä rivimoottoreilla.
Emilia Suhonen
Emilia ”Emppu” Suhonen (s. 15. joulukuuta 1985 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän soittaa kitaraa The Rasmus -yhtyeessä ja on lisäksi sooloartisti. Tunnetuksi hän tuli Tiktak-yhtyeen kitaristina ja taustalaulajana. Suhonen tekee nykyisin soolotuotantoa Emppu-nimellä, ja hänen ensimmäinen soolosinglensä "Tää laulu on sun" julkaistiin 29. toukokuuta 2020 Vallila Music House Oy:n kautta. Lisäksi hän on muun muassa tehnyt tilaustyönä Eläintenvuoro-kampanjalle kappaleen "Vapauteen valmis", jossa hän myös laulaa.
Muut musiikkiprojektit ja yhtyeet
Suhosen oman yhtyeen Damen ainoaksi jäänyt albumi So Was It Worth Dying For ilmestyi vuonna 2006. Suhonen sävelsi ja sanoitti kaikki albumin kappaleet itse ja soitti levylle kaikki soittimet rumpuja lukuun ottamatta.
Suhonen on soittanut myös Mira Luodin yhtyeessä.
Vuosina 2008–2017 toimineeseen Alavala-yhtyeeseen kuului Suhosen lisäksi myös Tiktakissa kitaraa soittanut Noora Puhakka. Yhtye julkaisi kolme albumia. Myös Alavalan kaikki kappaleet olivat Suhosen käsialaa.
Suhonen on tehnyt myös yhteistyötä Jonsun kanssa, sillä hän soitti Indicassa kitaraa vuonna 2013 ja on mukana JED-duossa. Hän on tehnyt myös cover-keikkoja trubaduurina.
Suhonen on luotsannut lisäksi Punk Rock Band -nimistä cover-yhtyettä yhdessä Hade Tuovisen (Juustopäät), Tapani Kankaan (The Knob), Tom Nuorivaaran (MadCraft) ja Saska Ketosen (Hybrid Children, No Shame) kanssa.
Suhosen oli määrä julkaista sooloalbumin keväällä 2022.
Suhonen aloitti vuonna 2022 The Rasmus -yhtyeen kitaristina. He osallistuivat Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa sijoittuvat ensimmäisiksi ja pääsivät edustamaan Suomea vuoden 2022 euroviisuihin kappaleella Jezebel.
Korkeapaine
pienoiskuva|350px|[[Sääkartta|Sääkartalla esitettyjä korkeapaineita (H) ja matalapaineita (T) rintamineen. Korkeapaineen alueella rintamia ei piirretä, koska niihin ei yleensä liity sadetta. Korkeapaineiden alueella Portugalin edustalla ja Grönlannissa tuuli on heikompaa ja pilvisyys vähäisempää kuin läheisillä matalapaineen alueilla.]] Korkeapaineessa ilmanpaine on korkeampi kuin ympäröivillä alueilla. Ei ole mitään tiettyä ilmanpainearvoa, jonka yläpuolella sanotaan korkeapaineen vallitsevan, vaan paine on suhteellista (analogia maastokartan mäkeen).
Korkeapaineeseen liittyvät heikot tuulet. Koska korkeapaineinen ilma on tiheämpää eli raskaampaa kuin matalapaineinen, se laskeutuu alaspäin. Alempana on yleensä lämpimämpää, jolloin laskeva ilma lämpenee. Lämpeneminen alentaa ilman suhteellista kosteutta, koska lämpimään ilmaan sopii enemmän vesihöyryä ilman tiivistymistä pilviksi ja sateeksi. Tällöin saderiski laskee ja pilvet vähenevät. Siksi varsinkin kesäpuolella vuotta sää on korkeapaineen alueella usein kaunis ja aurinkoinen.
Laskevan liikkeen pilviä hävittävä vaikutus ei yleensä ulotu matalalle, alle 500-1500 metrin korkeuteen. Siksi talvipuolella vuotta korkeapaineen alueella voi olla sitkeä sumupilvikerros. Talvella voi nimittäin käydä niin, että säteilyjäähtyminen luo maanpinnan läheiseen ilmakerrokseen inversion, ilman lämpenemisen ylöspäin mentäessä. Maanpinta jäähtyy voimakkaasti ja viileämmäksi kuin ylhäällä oleva korkeapaineessa alas laskeutuva, lämpenevä ilma, johon jää kaikki maanpinnalta ilmakehään nouseva: pakokaasut, saasteet ja vesihöyry, jotka puolestaan helposti muodostavat sumua, kumpukerrospilveä tai sumupilveä. Korkeapaineen aikana voi sataa hieman lunta tai tihkua. Jos talven korkeapaineessa on niin kuivaa, että pilviä ei synny, ulossäteily voi olla voimakasta ja sää voi olla hyvin kylmää. Kesällä, jos korkeapaine on meren yläpuolella, lämpö voi haihduttaa merivettä kumpupilvimäiseen muotoon, minkä seurauksena voi tulla lyhytaikainen ukkossadekuuro, joka ei kuitenkaan vaikuta korkeapaineen toimintaan.
pienoiskuva|Tuulen kiertyminen korkeapaineen (H) ja matalapaineen (L) ympäri pohjoisella pallonpuoliskolla Korkeapainetta sanotaan antisykloniksi ja siihen liittyvää virtausta antisyklonaaliseksi, koska korkeapaineessa ilma kiertää laskeutuessaan tai laskeuduttuaan vastakkaiseen suuntaan kuin matalapaineessa.
Korkeapaineen tuulet ovat yleensä heikompia kuin matalapaineen ja laajoilla alueilla on miltei tyyntä. Korkeapaineet ovat pysyvämpiä kuin matalapaineet.
Korkeapaineiden lajit
Sulkukorkeapaine eli antisykloni on laaja, noin 5–20 vuorokautta paikoillaan pysyvä korkeapaine.
Subtrooppinen korkeapaine (eli Hepoasteiden korkeapaine) vallitsee 20-40 leveysasteilla useina melko paikallaan pysyvinä soluina, tunnettuja ovat Azorien ja Havaijin korkeat. Korkeat vaeltavat kesällä hieman pohjoiseen ja talvella etelään. Joskus nämä korkeapaineet siirtyvät pois alkuperäisiltä paikoiltaan, joskus ovat heikkoja, joskus voimakkaita. Näistä korkeapaineista puhaltavat pasaatituulet kohti eteläisten ja pohjoisten pasaatituulten kohtaamisvyöhykettä.
Napa-alueiden korkeapaine vallitsee noin 75-90 leveysasteilla. Nämä korkeapaineet syntyvät kun aurinko paistaa heikoimmin navoille tuoden sinne vähiten lämpöä, minkä johdosta kylmä ilma painuessaan alas kasvattaa ilmanpaineen korkeaksi. Napojen korkeapaineiden ja Hepoasteiden korkeapaineiden ilmat törmäävät noin 60 leveysteilla synnyttäen Polaaririntaman matalapaineen.
Terminen korkeapaine on kylmän alustan yllä. Alusta voi olla talvella jäähtynyt manner, keväinen kylmä vesi tai jäätikön tai merijään yllä oleva kylmä alue. Suuria termisiä korkeapaineita on talvella Kanadan pohjoisosissa, Siperiassa ja Keski-Aasiassa. Nämäkin korkeapaineet heikkenevät ajoittain pois. Näistä korkeapaineista virtaa ulos joskus rajun puuskaisia tuulia Pohjois-Atlantille ja pohjoiselle Tyynellemerelle. Intian talvimonsuuni lähtee Aasian antisyklonista. Termiset korkeapaineet ovat aina liikkumattomia.
Keskileveysasteille ja pohjoisille leveysasteille syntyy etelästä virtaavista lämpimän ilman pisaroista lämpimiä korkeapaineita, jotka ovat laajoja, voimakkaita, hitaasti liikkuvia ja pitkäikäisiä. Jos tämän korkeapaineen ilma jäähtyy kylmällä alustalla talvella, korkeapaine voimistuu ja pakkanen kiristyy. Kesällä Aurinko lämmittää ilmakehän alaosien ilmaa korkeapaineen alueella, ja syntyy voimakas helle. Monesti nämä korkeapaineet ovat pitkään vuorokautta paikallaan pysyviä sulkukorkeapaineita, joita matalapaineet ja suihkuvirtaus kiertävät. Kesällä tai talvella pitkään paikallaan pysyttelevä korkeapaine aiheuttaa helle- tai pakkasaallon estämällä matalapaineiden virtauksen alueelle. Jos tämmöisen korkeapaineen eteläpuolella sattuu olemaan kylmän ilman pisaraan liittyvä keskusmatalapaine, matalapaineet kiertävät tämän korkean 10-20 päivän ajan.
Korkeapaineen selänne on laajempaan korkeapaineen alueeseen liittyvä uloke, jossa saman ilmanpaineen käyrät isobaarit eivät muodosta suljettua silmukkaa. Muodoltaan se vastaa saaressa olevaa niemeä. Isobaarikartalla korkeapaineen selänne on tyypillisesti kahta matalapainetta toisistaan erottava korkeamman paineen alue. Jos matalapaineperhe on matkalla havaintopaikan yli, korkeapaineen selänteen aikana poutaisempi säätyyppi vallitsee muutaman päivän ajan.
Vladimir Agopov
Vladimir Agopov (s. 23. marraskuuta 1953 Luhansk, Ukrainan SNT) on suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja.
Armenialaistaustainen Agopov (alkuperäinen sukunimi Akopjan) syntyi Ukrainassa, suoritti sävellysdiplomin Moskovan konservatoriosta vuonna 1977, jossa opiskeli sävellystä Aram Hatšaturjanin ja Edison Denisovin johdolla. Muutettuaan Suomeen hän jatkoi opintoja Sibelius-Akatemiassa Paavo Heinisen johdolla 1978–1984. Sävellyksiä on esitetty monissa maissa ja festivaaleilla, mm. Kuhmossa, Naantalissa, Kemiönsaarella, Sibelius-viikolla Moskovassa, International Festival of Arts -festivaalilla New Yorkissa, 13th World Harp -kongressissa Hong Kongissa, World Music Days 2019 -festivaalilla Tallinnassa ja Moscow Autumn 2019 -festivaalilla. Tuotantoon kuuluu orkesteri-, kuoro- ja kamarimusiikkia, teatterimusiikkia, sovituksia ja muita.
Agopovin teoksia on palkittu useissa ulko- ja kotimaisissa sävellyskilpailuissa, kuten Sibelius-viulukilpailun yhteydessä järjestetty sävellyskilpailu, 2. palkinto (Ergo for violin and piano), 17. kansainvälinen Edvard Grieg –sävellyskilpailu Oslossa vuonna 2013, 1. palkinto (Solveig’s dreams for harp solo), Lied-sävellyskilpailu 2017, 1. palkinto (Four songs to poems by William Blake). Hän on toiminut Sibelius-Akatemian teoria-aineiden lehtorina vuosina 1988–2021.
Tärkeimmät teokset: Concerto for orchestra Homage to Master, Concerto for Cello and Orchestra Tres viae, Settembre per orchestra grande, Blackbird variations for soprano and orchestra, Decimetto for chamber ensemble, Musiikkia kamariorkesterille (Palkittu kansallisessa sävellyskilpailussa Kouvolassa), Jousikvartetot nro 1 & 2, Prayer for Male choir a capella (kantaesitys World Music Days 2019 -festivaalilla, Tallinn), Motetus for mixed choir, organ, harp & percussion, Pater Noster for mixed choir a capella.
Agopovin teoksia ovat esittäneet mm. Gennadi Roždestvenski, Juri Bašmet, Aleksandr Vinnitski, Willy Postma, Arto Noras, Jukka-Pekka Saraste, Sakari Oramo, Liisa Pohjola ja Anna-Liisa Bezrodny.
Vuoripartanielu
Vuoripartanielu (Mimulopsis alpina) on partanielujen (Mimulopsis) sukuun ja akanttikasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Tieteellisen nimen sille on antanut Emilio Chiovenda vuonna 1935.
Vuoripartanielu on pensasmainen ruohokasvi, joka kasvaa enintään kolme metriä korkeaksi. Se esiintyy luonnossa 2000–3300 metrin korkeudessa merenpinnasta ikivihreissä vuoristometsissä, -pensaikoissa ja bambumetsissä.
Levinneisyys
Vuoripartanielu esiintyy itäisessä Afrikassa Kenian, Malawin, Tansanian ja Ugandan alueilla.
Kultainen Venla 2020
Kultainen Venla 2020 oli järjestyksessään yhdestoista Kultainen Venla -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2020 parhaille suomalaisille televisio-ohjelmille ja niiden tekijöille. Gaala oli tarkoitus järjestää jo tammikuussa 2021, mutta koronaviruspandemian aiheuttamien rajoitusten vuoksi se järjestettiin vasta 28. toukokuuta 2021. Gaala lähetettiin pääosin suorana Nelosella Angel Filmsin studiolta, osa palkintokategorioista oli jaettu jo aiemmin päivällä ja ne esitettiin insertteinä lähetyksessä. Gaalan juonsi Jaana Pelkonen ja musiikkivieraina olivat Stig, Samuli Putro, Ellinoora sekä Mikael Gabriel.
Esmee Hawkey
pienoiskuva|Hawkey (taaempana) kilpailemassa [[Megan Gilkeytä vastaan W Seriesissä vuonna 2019.]] Esmee Hawkey (s. 14. tammikuuta 1993 Chislehurst, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija.
Kultainen Venla 2020
Eniten palkintoja sai komediasarja Sunnuntailounas, joka palkittiin kolmesti.
Esmee Hawkey
Hawkey aloitti kartingissa kilpailemisen yhdeksänvuotiaana. Hän siirtyi kilpa-autoihin 15-vuotiaana, kun hän aloitti Ginetta Junior Championship -sarjassa. Kaudesta 2014 hän ajoi vain osan karting- ja koulukiireiden vuoksi, mutta kaudella 2015 hän ajoi täyden sarjan. Hän ei sijoittunut yhdessäkään kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon. Kausiksi 2016–2017 hän siirtyi UK GT Cup -sarjan GT4-luokkaan, jossa hän sijoittui toiseksi heti tulokaskaudellaan 2016. Kaudella 2018 hän aloitti Porsche Carrera Cup Great Britain -sarjan Pro Am -luokassa. Hän ajoi kauden aikana useampia paalupaikkoja ja luokkavoittoja.
Kultainen Venla 2020
Gaalalla oli Nelosella katsojia keskimäärin 435 000.
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja merkitty kaksoisristillä (‡).
Esmee Hawkey
Kaudeksi 2023 Hawkey siirtyi British GT Championship -sarjan GT4-luokkaan.
Karen Horney
Karen Horney (synt. Karen Theodora Clementina Danielsen 16. syyskuuta 1885, Blankenese, Hampuri, Saksa – 4. joulukuuta 1952 New York) oli saksalais-yhdysvaltalainen uusfreudilaisesti suuntautunut psykoanalyytikko ja naisnäkökulmaa esille tuonut psykiatri. Erotuksena Sigmund Freudiin hän esitti ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden vaikuttavan merkittävästi yksilön persoonallisuuteen ja persoonallisuushäiriöiden kehittymiseen.
Dawoud Rajiha
Dawoud Rajiha (1947 – 18. heinäkuuta 2012) oli syyrialainen kenraali, joka nimitettiin Syyrian puolustusministeriksi elokuussa 2011. Hän kuoli turvallisuusviraston päämajalla Damaskoksessa tehdyssä pommi-iskussa, jossa kuolivat myös varapuolustusministeri Assef Shawkat (Bašar al-Assadin lanko), entinen puolustusministeri Hassan Turkomani ja turvallisuusviraston päällikkö Hisham Ikhtiar. Haavoittuneiden joukossa oli sisäministeri Mohammad al-Shaar. Vastuun iskusta ottivat sekä Syyrian vapaa armeija että Liwa al-Islam.
Rajiha valmistui Syyrian sotilasakatemiasta vuonna 1967. Hän toimi asevoimien henkilöstöpäällikkönä seitsemän vuoden ajan ja sai kenraalin arvon vuonna 2005. Keväällä 2012 Rajihaan kohdistettiin Yhdysvaltain ja Euroopan unionin taholta pakotteita, koska hänellä katsottiin olleen vastuuta hallituksen vastaisten mielenosoitusten tukahduttamisesta väkivalloin.
Assadin entisen neuvonantaja Ayman Abdel Nourin mukaan Rajihan toimiessa puolustusministerinä korkeampaa valtaa puolustusasioissa käytti todellisuudessa varapuolustusministeri Shawkat. Rajiha otettiin kristittynä hallitukseen, jotta valtionjohdosta välittyisi uskonnollinen moniarvoisuus.
Pokémon Crystal
Pokémon Crystal on Game Freakin kehittämä ja Nintendon julkaisema Pokémon-peli Game Boy Colorille. Crystal julkaistiin Japanissa vuonna 2000 ja Yhdysvalloissa ja Euroopassa 2001. Peli sijoittuu samalle alueelle kuin Pokémon Gold ja Silver eli Johtoon (Pokémon-liigan jälkeen myös Kantoon). Pelin aloitus-Pokémonit ovat Cyndaquil, Chikorita ja Totodile.
left|thumb|200px|Kuvakaappaus pelistä. Pelaaja voi pelata ensimmäistä kertaa tytöllä.
METAR
METAR on säähavainnon standardoitu tallennus- ja viestitysmuoto, jota käytetään lentosääpalvelussa. Se on Yhdysvaltain NOAA:n mukaan lyhenne ranskankielisistä sanoista "METeorological Aerodrome Report" ja ranskalaisten mukaan lyhenne sanoista "METeorological Airport Report". Suurelta osin METAR:n koodiin perustuu myös lentopaikkaennustesanoma TAF.
Siinä ilmoitetaan lentokentän lämpötila-, näkyvyys- ilmanpaine- ja sääilmiötietoja kuten synop-sanomassakin ja sen lisäksi mm. ilmanpaine merenpinnassa (QNH), kiitotienäkyvyys (RVR) ja eri pilvikerrosten korkeuksia.
Havainto tehdään yleensä puolen tunnin välein ja se välitetään kansainvälisessä ilmaliikenteen viestiverkossa.
Kerättyjen tietojen perusteella voidaan tehdä lentosuunnitelmat (reitti, varakenttä, polttoaineen tarve).
Sään merkittävästi muuttuessa metarien välillä tehdään SPECI-sanoma, jonka koodi on kuten METARissa. SPECI-sanomaa käytetään Suomessa vain sotilasilmailussa.
METAR-sanomia voi lukea mm. Yleisradion Teksti-TV:n sivuilta 428–429. Nykyinen, vakiomuotoinen METAR-sanoma otettiin käyttöön vuonna 1968 (USA:ssa 1996), jota ennen eri valtioilla oli omat sääsanomamuotonsa. Kuitenkin edelleenkin eri maiden sanomissa on pieniä muotoeroja. Valtaosa METAR:n lyhenteistä juontaa juurensa ranskan kielestä, joka oli tuon ajan ilmailussa eräs valtakieli. Joissakin maissa METAR-sanomia lähetetään myös selväkielisenä, jatkuvana lähetteenä ilmailuradiotaajuuksilla. Suomessa tämä VOLMET-niminen palvelu oli käytössä kesäkuuhun 2023 saakka.
Sääviestin muoto
Koodi on muotoa: CCCC GGggZ dddff(f)Gfmfm (KMH ou KT ou MPS) dndndnVdxdxdx (VVVVDv Vx VxVxVxDv ou CAVOK) (RDR DR/VRVRVRVRI ou RDRDR/VRVRVR VRVVRVRVRVRi) w'w'(ww) (NsNsNs hshshs ou VVhs hshs ou SKC) T'T'/T'dT'd Q PHPHPHPH REw'w' (WS_TKOF_RWY DRDR et/ou WS_LDG_RWYDRDR)
jossa:
Esimerkki
EFHK 160720Z 05006KT 9999 SHRA FEW014 BKN034 08/03 Q1016 NOSIG=, joka tarkoittaa seuraavaa:
Kenttäkoodit Suomessa
Suomessa esimerkiksi seuraavat lentopaikat sekä lentoasemat ovat sellaisia, joita koskevia METAR-tiedotteita julkaistaan
Muut lyhenteet
Kun asemalla ei ole tehty mittauksia viesti lyhenee muotoon: NIL= tai NO INFORMATION=
Koodisana CAVOK (Amerikassa SKC, Sky Clear) on lyhenne englannin kielen sanoista ”Ceiling And Visibility OK”. Sitä käytetään kun säätila täyttää seuraavat ehdot: operatiivisesti merkittäviä pilviä ei esiinny (ei pilviä 5 000 ft alapuolella ja CB- tai TCU-pilviä ei esiinny), näkyvyys vähintään 10 km ja ei merkittäviä sääilmiöitä. Mikäli operatiivisesti merkittäviä pilviä ei esiinny mutta lyhenteitä CAVOK tai SKC ei voida käyttää, ilmoitetaan pilvet lyhenteellä NSC (No Significant Cloud).
Nana Darkoa Sekyiamah
Nana Darkoa Sekyiamah on ghanalainen kirjailija ja bloggari, joka on käsitellyt seksuaalisuutta useissa eri medioissa. Vuonna 2021 hän julkaisi teoksen The Sex Lives of African Women, jota varten hän keräsi eri naisten kertomuksia viiden vuoden ajan. Kirjassa hän kertoo myös oman seksisuhteiden historiansa. Sen ilmestyessä hän oli 44-vuotias. Hän on pitänyt blogia Adventures from the Bedrooms of African Women  yhdessä Malaka Grantin kanssa vuodesta 2009.
Ilmastotiede
thumb|right|250px|Vuoden keskilämpötila eri osissa maapalloa ajanjakson 1961–1990 tilastojen perusteella.
Ilmastotiede eli klimatologia on tieteenala, joka tutkii eri paikkojen ja alueiden ilmastoja eli keskimääräisiä säätiloja keskipitkien tai pitkien ajanjaksojen puitteissa. Ilmastotiede tutkii samoja ilmakehän prosesseja kuin ilmatiede, jonka ohella siihen kuuluvat lisäksi näihin hitaasti vaikuttavat ympäristötekijät kuten merivirtojen tai auringon säteilyn muutokset. Maantieteilijät tulkitsevat klimatologian usein maantieteen ja luonnonmaantieteen osa-alueeksi.
Ilmastotiede voidaan jakaa osiin tarkasteltavien alueiden koon mukaan: puhutaan mikroilmastotieteestä eli mikroilmastotutkimuksesta, mesoklimatologiasta eli keskikokoisten alueiden tutkimuksesta jne. Voidaan myös erottaa fysikaalinen ilmastotiede, jossa pääpaino on ilmastoon vaikuttavien fysikaalisten prosessien tutkimuksessa.
Ilmastotieteellä on myös vahvat yhteydet maatalouteen, koska se selittää useiden viljelykasvien levinneisyysalueet.
Ahveninen (Suonenjoki)
Ahveninen on Etelä-Savossa Pieksämäellä ja Pohjois-Savossa Suonenjoella ja Rautalammella Ihalaiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Ei kauniimpaa (Katri Helenan albumi)
Ei kauniimpaa on Katri Helenan viides albumi, joka julkaistiin vuonna 1969.
Ahveninen (Suonenjoki)
Maantietoa
Ahveninen on 8,2 kilometriä pitkä, 3,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 633 hehtaaria eli 6,3 neliökilometriä. Järven eteläosa on saarten ja niemien jakamaa, ja se kapenee luodetta kohti. Erityisesti pitkät Noukanniemen ja Peuraniemen suolaan jää kapeat lahdet. Järven keskiosaan kuljetaan noin 70 metriä leveän Rakosalmen kautta. Ahveninen haarautuu keskiosastaan pohjoiskoilliseen kulkevaan, yli kolme kilometriä pitkään Särkilahteen ja itäiseen Kuutranlahteen. Pohjoisosan länsirannat ovat korkeampia kuin muut rannat. Järvelle asti voi näkyä esimerkiksi Pahkavuori ja Rappuvuori. Järvellä on kartan mukaan 18 saarta, joista lähes kaikki sijaitsevat matalassa eteläosassa. Laajin saari on yli 10-hehtaarinen Honkasaari. Sen eteläpuolella sijaitsevat Pekkasaari ja Savisaari. Muita saaria ovat vielä Kokkosaari ja Rakokivi.
Ei kauniimpaa (Katri Helenan albumi)
Albumin nimikappale ”Ei kauniimpaa” oli Katri Helenan ensimmäinen Jukka Kuoppamäen säveltämä ja sanoittama menestyskappale ja aloitti heidän tiiviin yhteistyönsä. Kuoppamäki oli tosin sitä ennen sanoittanut useita käännösiskelmiä Katri Helenan aiemmille albumeille. Myös albumin avausraita ”Missä onni on?” on Jukka Kuoppamäen sävellys ja sanoitus.
Ahveninen (Suonenjoki)
Maantietoa
Ahveninen on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven keskisyvyydeksi on määritetty 6,1 metriä, jolloin järven tilavuudeksi tulee 38,3 miljoonaa kuutiometriä. Ahvenisessa on Särkilahdelta Rakosalmeen jatkuva syvännejakso, jossa on useita vähintään 10 metriä syviä kohtia. Laajin syvänne alkaa järven keskivaiheilta ja kulkee koilliseen Särkilahteen. Siinä sijaitsee järven syvin kohta (35 metriä ) Särkilahden keskipaikkeilla. Kuutranlahden syvin kohta on 17 metriä ja järven eteläosan syvin kohta on 14,5 metriä. Kaikkiaan Ahvenisesta noin viidennes on vähintään 10 metriä syvä.
Ahvenisen luoteisosa sijaitsee Rautalammin alueella, itäosa Suonenjoen alueella ja lounaisosa Pieksämäen alueella. Järven rantaviivan pituus on 49,9 kilometriä. Sen rannoilla on haja-asutusta ja peltotilkkuja. Pääosin rannat ovat metsämaata. Järvien välisen kannaksen halki kulkee Hankasalmen kirkonkylän ja Suonenjoen keskustaajamien välinen valtatie 9.
Luontoarvoja
Ahveninen on keskikokoinen humusjärvi. Järven vedenlaatua tutkittiin vuosina 2004 ja 2005. Tuolloin järven eteläosa luokiteltiin tyydyttäväksi ja pohjoisosa erinomaiseksi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Myhinjärven valuma-alueeseen (14.718) järvi kuuluu. Myhinjärven valuma-alueessa on 95 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista yhdeksän on yli neliökilometrin laajuisia. Ahveninen on vesistöalueen laajin järvi, sen jälkeen tulee Vihtanen, Myhinjärvi ja Mehtiö. Kaikki järvet eivät kuitenkaan sisälly Ahvenisen valuma-alueeseen, jonka pinta-ala on 181 neliökilometriä.
Adolf Seilacher
pienoiskuva|Adolf Seilacher vuonna 2009.Adolf Seilacher (24. helmikuuta 1925 – 26. huhtikuuta 2014 Tübingen ) oli saksalainen paleontologi, joka voitti vuonna 1992 Crafoord-palkinnon. Hän työskenteli muiden muassa Tübingenin ja Yalen yliopistoissa sekä teki satoja julkaisuja.
Seilacher tunnetaan varsinkin hänen tekemästään fossiilijälkiä koskevasta tutkimustyöstä. Hän tutki myös fossiilien muodostumisprosesseja sekä Ediacaran eliöstöä.
Neal E. Miller
Neal Elgar Miller oli amerikkalainen kokeellinen psykologi.
Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) vuonna 2002 tekemän arvion mukaan professori Miller oli kahdeksanneksi tunnetuin yhdysvaltalaiseen psykologiaan vaikuttaneista henkilöistä.
Murzilka
Murzilka on venäläinen lastenlehti, joka alettiin julkaista Neuvostoliitossa vuonna 1924. Lehti ilmestyy 12 kertaa vuodessa ja sen vuositilaus Suomeen maksaa 60 euroa. Lehdessä esiintyy joukko piirroshahmoja, mutta se ei ole varsinainen sarjakuvalehti. Sen sijaan siinä on runoja, proosatarinaa ja asiatekstejä.
Hieracium arduum
Hieracium arduum on asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja ukonkeltanoiden (Hieracium) sukuun kuuluva kasvilaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Andreas Notø. Sillä ei ole alalajeja.
Hieracium arduum kasvaa luonnonvaraisena Norjassa.
Nea
Nea ja Neea ovat suomalaisia naisten etunimiä. Nea tarkoittaa hepreaksi jumalan pyhäkköä, kreikaksi uutta sekä romaniaksi lunta.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1995, mutta nimi on ollut käytössä jo huomattavasti aikaisemmin.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 7 460 naista on saanut nimekseen Nea ja 3 480 naista on saanut nimekseen Neea.
Martinsville (Virginia)
Martinsville on kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 13 821. Martinsville Speedway -moottoriurheilurata. Kaupungin pormestarina toimii Kathy Lawson.
Väestö
Kaupungin asukkaista 48,84 prosenttia on valkoisia, 47,35 prosenttia afroamerikkalaisia, 0,68 prosenttia intiaaneja ja 0,25 prosenttia aasialaisia. 1,83 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 40,8 vuotta.
Yrjö Kilpinen
Yrjö Henrik Kilpinen (4. helmikuuta 1892 Helsinki – 2. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja akateemikko. Hänen isänsä oli kauppias Henrik Kilpinen. Yrjö Kilpisen tunnetuin sävellys on Lippulaulu, jota on ollut tapana laulaa liputuspäivinä lipunnoston yhteydessä.
Ura
Kilpinen opiskeli syksystä 1907 lähtien Helsingin musiikkiopistossa. Hänen sävellyksenopettajanaan toimi Erik Furuhjelm. Vuonna 1910 hän siirtyi jatkamaan opintojaan Wieniin (Paul Juon) ja 1913 Berliiniin (Otto Taubmann). Kilpinen arvosti saksalaista kulttuuria, ja hän sai vaikutteita ystävältään säveltäjä-kriitikko Moses Pergamentilta. Kilpinen jatkoi Suomessa yksityisopintojaan Toivo Kuulan, Väinö Raition ja Ilmari Krohnin johdolla.
Tyyliltään Kilpinen oli uusklassikko, vaikka hän olikin 1910-luvulla kiinnostunut ekspressionismin ilmaisumahdollisuuksista. Hän alkoi suuntautua uusklassismiin todennäköisesti jo Berliinin-aikanaan, mutta hänen varsinainen uusklassisminsa alkoi 1920-luvun puolessavälissä Koskenniemi-lauluista ja jatkui säveltäjänuran loppuun saakka.
Kilpinen tuli elinaikanaan tunnetuksi yksinlauluistaan, joita hän sävelsi yhteensä noin 800. Niiden lisäksi Kilpisen tuotantoon kuuluu muun muassa kuusi pianosonaattia ja sellosonaatti. 1930- ja 1940-luvulla Kilpinen oli Jean Sibeliuksen jälkeen kansainvälisesti tunnetuin suomalainen säveltäjä. Tuotteliaana lied-säveltäjänä hän kuuluu Schubert–Wolf-akselin jatkajiin. Kilpinen nautti erityisen suurta suosiota natsi-Saksassa, mikä on jossain määrin rasittanut hänen mainettaan jälkikäteen.
Kilpisen puoliso oli pianisti Margaret Kilpinen (o.s. Alfthan). Kilpisen oppilaisiin kuului Seppo Nummi.
Poliittinen kanta
Kilpinen oli aktiivinen myös yhteiskunnallisesti, ja hän toimi saksalaismielisessä äärioikeistolaisessa Suomen Valtakunnanliitossa. Toisen maailmansodan tapahtumien jälkeen ja äärioikeistolaisen maailmankatsomuksen kukistuttua hän on ollut jossain määrin persona non grata. Tämä näkyi muun muassa siinä, että Kilpisen, Rolf Nevanlinnan, V. A. Koskenniemen ja muiden natsisympatioista syytettyjen taiteen ja tieteen edustajien nimitys vuonna 1948 perustettuun Suomen Akatemiaan ei sujunut kitkatta. Muun muassa oikeusministeri Urho Kekkonen vastusti sitä jyrkästi ja esitti, että Akatemiaan valittaisiin vähemmän ristiriitaisesta maineesta kärsiviä henkilöitä. Vastalauseista huolimatta Kilpisestä tuli Suomen Akatemian ensimmäinen säveltaiteen edustaja.