cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rooman päärautatieasema
Liikenne
Asemalta lähtee säännöllisesti vuoroja jokaiseen maan suurkaupunkiin sekä kansainvälisen liikenteen junia. Asemalla on 29 raidetta, ja se on Euroopan suurimpia. Tyypiltään se on pääteasema eli rautatie päättyy sinne. Suoraan asemalta johtaa rata vain yhteen suuntaan, itäkaakkoon, mutta muutaman kilometrin päässä siitä haarautuu ratoja eri suuntiin.
Miehittämätön avaruustoiminta
Miehittämättömien avaruuslentojen eri muodot
Miehittämätön avaruustoiminta on pääasiassa satelliittien ja avaruusluotainten lentoja. Miehitettyjen lentojen valmistelut, joissa ei lennätetä avaruuslentäjiä tai edes koe-eläimiä ovat miehitetyn avaruuslennon ja ”robotiikkamissioiden” rajalla. Samanlaista rajanveto-ongelmaa ei ole avaruuskapseleissa tehtävissä biologisissa kokeissa.
Rooman päärautatieasema
Liikenne
Termini on myös Rooman alueen joukkoliikenteen solmukohta. Rooman metron molemmat linjat pysähtyvät Terminin metroasemalla ja Piazza Cinquecentolla sijaitsee linja-autoasema, josta kulkee paikallisliikenteen linja-autoja eri puolille kaupunkia. Raitiovaunupysäkeille Porta Maggioressa asemalta on matkaa noin puoli kilometriä.
Miehittämätön avaruustoiminta
Miehittämättömien avaruuslentojen eri muodot
Tämän alasivuilla listataan laukaisuajanohdan mukaisessa järjestyksessä satelliitit ja avaruusluotaimet. Luettelo ei sisällä miehittämättömiä tai koe-eläimiä kuljettaneita avaruuskapseleita, joiden katsotaan kuuluvan miehitettyjen lentojen teknisiin valmisteluihin.
Rooman päärautatieasema
Historia
25. helmikuuta 1863 paavi Pius IX avasi ensimmäisen, väliaikaisen Terminin aseman Roomasta Frascatiin, Civitavecchiaan ja Cepranoon johtavien rautateiden päätepisteeksi. Kahdella ensin mainitulla oli ollut erilliset asemansa muualla kaupungissa ja kolmas oli kehitteillä. Rooman kaupunki päätti rakentaa uuden päärautatieaseman, toisin kuin esimerkiksi Pariisi, jossa eri suunnista tulevilla linjoilla oli omat pääteasemansa. Uusi pääasema päätettiin rakentaa huonossa kunnossa olleen Villa Montalto-Perettin paikalle, ja se sai nimen Stazione Centrale delle Ferrovie Romane.
Pysyvämmän aseman rakennustyöt aloitettiin 1868, ja ne päättyivät 1874. Sen suunnittelijana toimi arkkitehti Salvatore Bianchi. Aseman etuosa ulottui Via Cavourille, eli tuolloin asema siirtyi noin 200 metriä keskustaan päin. Vuonna 1937 päätettiin korvata asema uudella, koska Roomassa piti järjestää vuoden 1942 maailmannäyttely. Näyttelyä ei kuitenkaan pidetty toisen maailmansodan vuoksi. Vanha asemarakennus purettiin ja uutta oltiin jo rakentamassa, mutta työt keskeytettiin vuonna 1943 maan fasistisen hallituksen kaaduttua. Angiolo Mazzonin suunnittelema kaksi kilometriä pitkä siipi on yhä osa Terminin rautatieasemaa.
Nykyinen asemarakennus
Nykyinen asemarakennus on Leo Calinin, Eugenio Montuorin, Massimo Castellazzin, Vasco Fadigatin, Achille Pintonellon ja Annibale Vitellozzin suunnittelema. He voittivat suunnittelukilpailun kahdessa ryhmässä vuonna 1947. Asema valmistui 1950. Rakennus on varsin pitkä, ja sen lempinimi on "Dinosaurus".
23. joulukuuta 2006 Terminin asema omistettiin paavi Johannes Paavali II:lle.
Sunbelt Personal Firewall
Sunbelt Personal Firewall (aiemmin Kerio Personal Firewall ja Sunbelt Kerio Personal Firewall) oli palomuuriohjelmisto Windows-tietokoneille, jonka kehitti Kerio Technologies. Sen avulla valvottiin verkkoliikennettä, kuten portti-, IP-osoite-, tai protokollakohtaisesti. Se huolehtii myös, ettei muut kuin käyttäjältä luvan saaneet ohjelmat pääsevät verkkoon. Ohjelma kykenee tunnistamaan yleisimmät verkkohyökkäykset.
Sunbelt Personal Firewallista oli saatavilla ilmainen ja maksullinen versio. Maksullista ohjelmasta oli saatavilla myös 30 päivää kokeiluversio. Ohjelma oli saatavilla myös suomeksi.
Vuonna 2011 Sunbelt Software osti ohjelman Keriolta.
Atropiini
Atropiini eli (±)-hyoskyamiini on useissa koisokasveissa esiintyvä tropaanialkaloidi, jota käytetään lääkeaineena hermokaasu- ja torjunta-ainemyrkytyksissä sekä sydämen harvalyöntisyydessä (Suomessa kauppanimillä Atropin, Atropin Stragen ja Minims Atropine Sulphate ). Atropiini annetaan tyypillisesti suonensisäisesti tai injektiona lihakseen, ja se vaikuttaa hermostossa asetyylikoliinin toiminnan estäjänä eli antikolinergina; tarkemmin sanottuna kilpailevana antagonistina kaikissa muskariinireseptorien alatyypeissä (M1–M5). Atropiinia saatetaan antaa myös silmätippoina, jolloin se lamaa silmän lihaksia saaden aikaan akkommodaatiohalvauksen. Atropiini on skopolamiinin ohella toinen merkittävimmistä ns. belladonna-alkaloideista.
Atropiini on yhteisnimitys (-)-hyoskyamiinille (myös nimellä hyoskyamiini, CAS-numero 101-31-5) ja (+)-hyoskyamiinille. Luonnossa aine on (-)-hyoskyamiinina, mutta eristyksessä rasemoituu (±)-hyoskyamiiniksi, joka tarkoittaa kummankin isomeerin raseemista seosta. (+)-hyoskyamiini on farmakologisesti tehotonta ja vaikutukset perustuvat nimenomaan (-)-hyoskyamiiniin.
Atropiinin tiheys on 1,194 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), kiehumispiste 760 mmHg paineessa 429,8 °C ja leimahduspiste 213,7 °C. Atropiini on tropiinihapon (C9H10O3) ja tropiinin (C8H15NO) esteri.
Atropiinia sisältäviä kasveja ovat muun muassa myrkkykoiso eli belladonna (Atropa belladonna), alruuna (Mandragora officinarum) ja hulluruoho (Datura stramonium). Myös muista koisokasvien (Solanaceae) heimoon kuuluvista kasveista on tavattu kyseistä yhdistettä.
Atropiinia ja skopolamiinia sisältäviä kasveja käytetään myös päihteinä, sillä niillä on hallusinogeeninen vaikutus.
Lääketieteellinen käyttö ja vaikutukset
thumb|left|[[Myrkkykoiso]] Atropiini toimii sariinin kilpailevana inhibiittorina asetyylikoliinireseptoreihin, ja sitä annetaan sariinille altistuneille sotilaille ja sen teho perustuu parasympaattisen hermoston osittaiseen lamauttamiseen. Atropiini kumoaa muskariinin ja muiden parasympatomimeettien kolinergisiä vaikutuksia, ja sitä käytetäänkin punakärpässienimyrkytyksen hoitoon. Tällöin on kuitenkin oltava varovainen, koska atropiini voi vahvistaa punakärpässienen hermostoa lamaavaa vaikutusta, sillä sieni välittää vaikutuksensa pääosin aivan muilla mekanismeilla. Atropiinia käytetään myös organofosfaattimyrkytyksen hoitoon.
Atropiinia käytetään bradykardian hoitoon sydäninfarktin tai anestesian yhteydessä, sekä silmälääketieteessä mydriaattina eli silmäterän laajentajana ja sykloplegiittinä eli sädelihaksen lamauttajana.
Suun kautta otettuna atropiinin hyötyosuus on noin 30 % ja puoliintumisaika 4 tuntia. Osa tuhoutuu maksassa ja noin 50 % poistuu virtsassa vuorokauden sisällä.
Haittavaikutukset ja yliannostus
Atropiinilla, kuten kaikilla antikolinergeillä, on useita akuutteja haittavaikutuksia. Atropiinin yliannostus laajentaa kasvojen ja kaulan ihon verisuonia. Yliannostuksen aiheuttamia keskushermosto-oireita voivat olla sekavuus, hallusinaatiot ja delirium-tila. Atropiini erittyy äidinmaitoon ja läpäisee istukan. Atropiinilla on huomattavasti vähemmän keskushermostovaikutuksia kuin skopolamiinilla, mikä johtuu todennäköisesti siitä, että se läpäisee veri-aivoesteen huonommin.
Prostvik
Prostvikin kyläkeskus muodostuu kahdesta vanhasta suurtilasta, jotka sijaitsevat vierekkäin peltoaukean reunalla Östervikenin lahden länsipuolella. Saaristotie kulkee kylän läpi yhdistäen sen naapurikylään Simonkylään. Kylän asutus on hajallaan eri puolilla kyläaluetta. Prostvikin rannoilla on myös paljon kesäasutusta.
Prostvikin kylään kuuluvat myös lähisaaret Persholm, Björkholm, Maltholm, Vikholm ja Kalven. Kalven sijaitsee aivan lauttarannan tuntumassa ja on suojeltu. Prostvik on maisemaltaan monipuolista. Kylässä on korkeita metsäisiä kallioita, Saaristomeren ranta-alueita ja laajoja peltoja ja niittyjä.
Historia
Prostvikista on löytynyt merkkejä pronssikautisesta asutuksesta. Varsinainen kylä on perustettu viimeistään keskiajan lopulla. Kylässä oli satamapaikka jo silloin. Kylän talot yhdistettiin kahdeksi suureksi ratsutilaksi 1600-luvun alussa. Toinen niistä nautti myös säterin oikeuksia lyhyen aikaa 1600-luvun lopulla. Ratsutilat ovat päätyneet 1700-luvulla Schulténin suvun omistukseen, ja Nathanael Gerhard af Schultén yhdisti ne Prostvikin kartanoksi.
Isojako toteutettiin Prostvikissa 1779. Tuolloin kartanolla on ollut neljä puutarhaa ja useita torppareita. 1820-luvun lopulla Nathanael af Schulténin perinnönjaossa kartano jaettiin Norrbyn ja Söderbyn tiloiksi af Schulténin poikien Nathanaelin ja Otton kesken. Tilat sijaitsevat yhä historiallisilla paikoillaan, mutta ovat uudempaa rakennuskantaa.
Prostvikin pohjoisosan Dyvikenissä on ollut 1800-luvun lopulla höyrylaiva S/S Runsalan laituri. Myöhemmin kylän itälaidalle rakennettiin uusi yhteysalusten laituri ja nykyinen maatielauttojen kulkupaikka.
Elin Kallio
Elin Oihonna Kallio (o.s. Waenerberg, 23. huhtikuuta 1859 Helsinki – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja jota kunnioitetaan nimillä ”Suomen naisvoimistelun äiti” ja ”Mamma Kallio”. Kallio pyrki ennen kaikkea lisäämään voimistelumahdollisuuksia naisille.
Kallio kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli Aspin voimistelukurssilla 1875–1876 sekä Tukholman voimistelukeskusopistossa 1879–1881. Hän toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun voimistelunopettajana yli 40 vuotta (1884–1926). Vapaa-aikanaan perusti ensimmäisen suomalaisen naisvoimisteluseuran 1876 ja Suomen Naisten Voimisteluliiton 1896. Hän vaikutti myös siihen että Helsingin yliopistossa alettiin kouluttaa naisia voimistelunopettajiksi.
Kallion puoliso oli Aukusti Kallio (1858–1896), joka toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun suomen ja ruotsin kielten opettajana vuodesta 1887.
Predator 2 – Saalistaja
Predator 2 – Saalistaja on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut jatko-osa elokuvalle Predator – saalistaja. Elokuvan on ohjannut Stephen Hopkins. Koko elokuvan näyttelijä- ja kuvausryhmä olivat vaihtuneet ensimmäisestä elokuvasta, vain näyttelijä Kevin Peter Hall jatkoi osassaan Predatorina. Käsikirjoittajina kuitenkin toimivat edelleen Jim ja John Thomas ja musiikin sävelsi ensimmäisen osan tapaan Alan Silvestri. Elokuva sai huonon vastaanoton faneilta ja kriitikoilta, mutta on sittemmin noussut kulttimaineeseen. Elokuva sai vuonna 2010 jatko-osan nimeltään Predators.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Los Angelesiin ja vuoteen 1997 eli kymmenen vuotta ensimmäinen Predator-elokuvan tapahtumien jälkeen.
Erikoisen kuuma lämpöaalto on iskenyt Los Angelesiin. Samaan aikaan kaksi kilpailevaa huumekartellia käy sotaa kadulla, ja paikalle on kutsuttu kovan luokan ammattipoliisi Michael Harrigan (Danny Glover). Kiihkeän poliisin ja rikollisten välisen ampumisen jälkeen, rikolliskartelli vetäytyy lähitaloon suojaan, kun sarja räjähdyksiä vavisuttaa taloa ja sitä seuraavat satunnaisesti ammutut laukaukset hämmentävät Harrigania. Harrigan tutkii alueen ja huomaa rikollisten kuolleen, mutta ruumiit on silvottu ampumisen sijaan. Kun Harrigan ja hänen poliisikollegansa ovat lähdössä alueelta, huomaa hän lähes läpinäkyvän, auringon valossa kiiltävän kookkaan hahmon erään talon katolla.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano valittaa tämän jatko-osan jäävän hengettömäksi ja huumorittomaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Puolisäännöllinen muuttuja
Puolisäännöllinen muuttuja on sykkiviin muuttujiin kuuluva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee melko epäsäännöllisesti mutta kuitenkin jonkinlaisella jaksollisuudella. Jaksot ovat tyypillisesti noin 100–1 000 vuorokauden luokkaa. Kooltaan puolisäännölliset muuttujat ovat massiivisia jättiläisiä tai ylijättiläisiä.
Aleksandr Martyškin
Aleksandr Georgijevitš Martyškin (, 26. elokuuta 1943 Moskova, Venäjän SFNT – 29. lokakuuta 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja ja olympiamitalisti.
Martyškin saavutti Neuvostoliiton miehistössä 1960- ja 1970-lukujen taitteessa kahdeksikoissa olympiapronssia Méxicossa 1968 ja kaksi EM-pronssimitalia. Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän sijoittui neljänneksi. Martyškin kuoli 78-vuotiaana 29. lokakuuta 2021.
Myrkky (lehti)
Myrkky oli suomalainen Egmontin kustantama sarjakuvalehti, joka ilmestyi vuosina 1989–2009. Se sisälsi lähinnä seksi-, sukupuolielin-, WC- ja eriteaiheista huumoria. Myrkky oli alun perin Suomeen tuotu versio norjalaisesta Pyton-lehdestä, mutta ilmestyi pidempään kuin esikuvansa. Myrkyn päätoimittajana oli koko sen ilmestymisen ajan Antti Marttinen. Lehden toi Suomeen Tampereella toimineen Semic Kustannuksen (myöh. Egmont) julkaisujohtaja Marjaana Tulosmaa, joka ei kuitenkaan ollut muuten tekemisissä sen sisällön kanssa. Myrkyssä julkaistiin monien suomalaisten piirtäjien tekemiä sarjakuvia.
Myrkyn vakiohahmoja olivat muun muassa Adolf, Deep Shit Junkies, Firkin ja Rocky, Hyttytytöt, Myyntimies Mynttinen, Niilo ja Ursula, Palle Runqvist, Pera Pervo sekä Rhesus Minus. Lisäksi Myrkyssä esiintyi Pornostarat, Underworld ja Namusetä, sekä satunnaisia muita rivoja sarjakuvahahmoja.
Myrkyssä oli lisäksi tekstipalstoina ”Pierupostia”, jossa on lukijakirjeitä, sekä ”Myrkky-uutisia”, jossa julkaistiin kaikenlaisia enemmän ja vähemmän tosia juttuja, jotka ovat hauskoja groteskiudessaan. ”Myyntimies Mynttinen kertoo vitsejä” -palstalla oli päällekkäin kolme kuvaa myyntimies Mynttisestä ja niihin viittaavat vitsin sisältävät puhekuplat. Ylimmässä kuvassa myyntimies Mynttinen kaivoi nenää, keskimmäisessä asetti räkää kielelleen ja alimmassa virtsasi. Vakiopalstana oli myös ”Kai näillekin joku nauraa”, jossa oli yksittäisiä piirroksia, joihin oli sisällytetty jokin epäsuora huumorijuttu.
Ehkä tunnetuin Myrkyssä julkaistujen sarjakuvien piirtäjä oli englantilainen Hunt Emerson. Suuri osa sarjoista oli kuitenkin suomalaisten piirtäjien kynästä lähtöisin. Kotimaisia vakiotaiteilijoita olivat Santtu Liima (Matti Nisula ), Armas Salakka ja Samuli ”Samson” Lintula. Myös Juba Tuomola, Juha Vuorinen, Tuomas Kyrö, Timo Ronkainen, Milla Paloniemi ja Karri ”Donotsue” Aronen tekivät eri aikoina sisältöä lehteen.
Vuonna 1997 julkaistua Myrkky Spesiaalia mainostettiin lauseella ”Sisältää aitoa virtsaa!” Päätoimittaja Marttisen mukaan mainitun numeron kansikuvassa käytettyyn keltaiseen painoväriin todella sekoitettiin mainostemppuna pieni määrä virtsaa.
Myrkky oli merkittävä huumorilehti 1990-luvun sarjakuvia lukeneelle nuorisolle. Myrkyn säännöllinen ilmestyminen päättyi 5. marraskuuta 2008.
Nadia Boulanger
thumb|200px|Nadia Boulanger Juliette Nadia Boulanger (16. syyskuuta 1887 Pariisi – 22. lokakuuta 1979 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Myös hänen nuorempi sisarensa Lili oli säveltäjä.
Boulangerin isä oli säveltäjä ja Pariisin konservatorion laulunopettaja Ernest Boulanger ja äiti venäläissyntyinen ruhtinatar Raisa Myšetskaja. Nadia pääsi 10-vuotiaana Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajinaan toimivat Alexandre Guilmant, Charles-Marie Widor ja Gabriel Fauré. Boulanger johti ensimmäisenä naiskapellimestarina Yhdysvaltain suuria sinfoniaorkestereita. Uransa aikana hän johti muun muassa New Yorkin filharmonikkoja, Bostonin sinfoniaorkesteria, Philadelphian orkesteria, Hallé-orkesteria ja BBC:n sinfoniaorkesteria.
Boulangerin omiin teoksiin kuuluvat muun muassa ooppera La Ville Morte sekä kantaatti La sirene, joka voitti toisen palkinnon Prix de Rome -kilpailussa vuonna 1908. Hän luopui säveltämisestä 31-vuotiaana nuoremman sisarensa Lilin kuoltua keskittyäkseen täysipäiväisesti opettamiseen.
Royal Enfield
thumb|200px|Royal Enfield 1928 thumb|200px|Intialaisvalmisteinen Bullet 500 Standard thumb|200px|Royal Enfield Bullet Electra 350 kuvattuna [[Karnatakassa, Intiassa.]] Royal Enfield oli vuonna 1893 perustetun brittiläisen Enfield Manufacturing Companyn moottoripyörämerkki. Yhtiö siirtyi polkupyörien valmistuksesta moottoripyöriin vuonna 1901. Sittemmin tuotemerkki ja valmistus on siirtynyt intialaisen autoteollisuuskonserni Eicher Motorsin tytäryhtiöksi; Eicher Motors hankki jo vuonna 1993 60 prosentin osuuden Royal Enfieldistä.
Madras Motors -yhtiö alkoi Enfieldien lisenssivalmistuksen Intian hallituksen tarpeisiin vuonna 1955. Tuotanto Intian Chennaissa jatkuu edelleen, ja tehdas on esitellyt uusia malleja. Bullet 350-mallista jatkokehitelty Bullet 500 esiteltiin vuonna 1993. Uusi malli on teknisiltä ratkaisuiltaan olennaisesti samankaltainen kuin alkuperäinen vuoden 1955 malli, mutta siinä on 12 voltin sähköjärjestelmä.
Donald Tusk
Donald Franciszek Tusk (s. 22. huhtikuuta 1957 Gdańsk) on puolalainen poliitikko, joka toimi joulukuusta 2014 joulukuuhun 2019 Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana. Tusk oli Puolan pääministerinä vuosina 2007–2014. Lisäksi hän toimi perustamansa keskustaoikeistolaisen Kansalaisfoorumin (, lyh. PO) puheenjohtajana vuosina 2003–2014 sekä uudelleen vuodesta 2021.
Varhaiset vuodet
Saksan, Danzigin ja Puolan vaiheet näkyvät Tuskin sukuhistoriassa. Tuskin kuuluvan molemmat vanhemmat ovat syntyisin Danzigin vapaakaupungista (nyk. Gdańsk). Tusk on äidinpuolelta saksalais tataustaa ja isän puolelta Tusk on kašubi.
Tusk päätti Gdańskin Kopernikus-lukion vuonna 1976 ja opiskeli historiaa Gdańskin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1980 tehtyään opinnäytetyönsä Józef Piłsudskista. Opiskeluaikoinaan Tusk oli mukana luomassa opiskelijoiden Solidaarisuus-komiteaa, joka syntyi turvallisuuspalvelun murhattua opiskelija-aktivisti Stanisław Pyjasin. Valmistuttuaan yliopistosta Tusk liittyi Solidaarisuus-ammattiliittoon.
Aktiivisuus Solidaarisuus-liikkeessä merkitsi, että Tusk sai elantonsa lähinnä työskentelemällä toimittajana ja vapaiden kansalaisjärjestöjen palveluksessa. Puolan kommunistihallinnon julistettua sotatilan 1981 Tusk jatkoi hallinnon vastaista toimintaa maan alla kirjoittaen pamfletteja muun muassa Friedrich von Hayekin ajatuksista ja yksityisomistuksesta. Hän piti tuolloin sankareinaan Ronald Reagania ja Margaret Thatcheria.
Poliittinen ura
Tusk erosi Vapausliitosta vuonna 2000 hävittyään kamppailun puolueen puheenjohtajuudesta Bronisław Geremekille, minkä jälkeen hän oli mukana perustamassa Kansalaisfoorumia (Platforma Obywatelska, lyh. PO) vuonna 2001. Kansalaisfoorumi nousi parlamenttiin jo samana vuonna pidetyissä vaaleissa, ja Tusk toimi Sejmin varapuhemiehenä 2001–2005. Tuskista tuli Kansalaisfoorumin puheenjohtaja vuonna 2003.
Vuonna 2005 Tusk kärsi kaksi tappiota. Hän hävisi ensin presidentinvaalissa Lech Kaczyńskille ja myöhemmin pidetyissä parlamenttivaaleissa Kansalaisfoorumi kärsi tappion Jarosław Kaczyńskin, Lech Kaczyńskin kaksoisveljen, johtamalle Laki ja oikeus -puolueelle. Jarosław Kaczyński nousi voiton myötä Puolan pääministeriksi.
Pääministerinä
thumb|Presidentti [[Lech Kaczyński ja pääministeri Tusk kuvattuna helmikuussa 2008]] Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa Tusk kampanjoi aggressiivisemmin. Jarosław Kaczyńskin ja Tuskin ainoassa yhteisessä väittelyssä hän hyökkäsi hallituksen ulkopolitiikkaa vastaan syyttäen Kaczyńskia Saksan-suhteiden kiristymisestä. Tusk puhui veronkevennysten ja byrokratian vähentämisen puolesta, ja syytti Kaczyńskia puolalaisten ajamisesta etsimään töitä Britanniasta. Kansalaisfoorumin muihin vaaliteemoihin lukeutuivat muun muassa suhteiden lähentäminen Euroopan unionin kanssa sekä puolalaisjoukkojen vetäytyminen Irakin sodasta.
Donald Tuskista tuli parlamenttivaalien voittaja 21. lokakuuta 2007 Kansalaisfoorumin ja maanviljelijöiden tukeman keskustalaisen Puolan kansanpuolueen saatua yhdessä vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Lech Kaczyński nimitti Tuskin uudeksi pääministeriksi 9. marraskuuta 2007. Jarosław Kaczyńskin pääministerikaudella vahingoittuneet suhteet Saksan kanssa paranivat Tuskin ollessa pääministerinä ja hänellä itsellään oli hyvät henkilökohtaiset välit Saksan liittokanslerin Angela Merkelin kanssa. Hallitus vahvisti kesäkuussa 2008 puolalaisjoukkojen vetäytymisen Irakista lokakuun loppuun mennessä.
Tuskin hallitus allekirjoitti esisopimuksen Yhdysvaltain kanssa Puolaan sijoitettavasta ohjuspuolustuksen ohjustukikohdasta elokuussa 2008, mitä Venäjä vastusti voimakkaasti. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama veti suunnitelman takaisin syyskuussa 2009, minkä jälkeen lokakuussa julkistettiin uusi suunnitelma SM3-ohjustentorjuntajärjestelmän sijoittamisesta Puolaan. Tusk kertoi Puolan hyväksyvän uuden SM3-konseptin ja sanoi maan olevan valmis ottamaan järjestelmän osia tarpeellisessa määrin alueelleen.
Puolan talous pysyi kasvussa Tuskin pääministerikauden aikana ainoana EU-maana maailmanlaajuisen finanssikriisin aikana. Pääministerinä hän myös oli avainasemassa Puolan vakauden säilyttämisessä, kun presidentti Lech Kaczyński ja useat Puolan korkea-arvoiset viranomaiset menehtyivät lento-onnettomuudessa Venäjällä huhtikuussa 2010.
Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa Tuskin johtama Kansalaisfoorumi säilytti asemansa ja Tuskista tuli kommunismin jälkeisen Puolan ensimmäinen pääministeri, joka valittiin toiselle kaudelle. Vaalivoittoa varjosti kuitenkin alhaiseksi jäänyt äänestysaktiivisuus. Tuskin pääministerikautta arvosteltiin uudistusten puutteesta. Puolan talouskasvusta huolimatta esimerkiksi maan julkisen sektorin arvioitiin olevan yhä liian suuri ja kallis, teiden kunto huono ja rautatieliikenteen toimivan huonosti.
Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana
Tuskia pidettiin yhtenä ennakkosuosikeista Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan virkaan Herman Van Rompuyn seuraajaksi. Tusk valittiin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi 30. elokuuta 2014 ja hän aloitti tehtävässä 1. joulukuuta. Maaliskuussa 2017 hänet valittiin jatkokaudelle EU-maiden päämiehistä ainoastaan Puolan pääministerin Beata Szydłon äänestäessä valintaa vastaan. Erikoisen tilanteen arvioitiin johtuvan Puolan sisäpoliittisista kiistoista Szydłon edustaessa Kansalaisfoorumia kilpailevaa Laki ja oikeus -puoluetta.
Paluu Puolan politiikkaan
Heinäkuussa 2021 Tuskista tuli uudelleen Kansalaisfoorumin puheenjohtaja.
Yksityiselämä
Donald Tusk on naimisissa historioitsija Małgorzata Tuskin kanssa. Pariskunta meni naimisiin Tuskin vielä opiskellessa historiaa Gdańskin yliopistossa. Heillä on kaksi aikuista lasta, joista toinen on tunnettu muotibloggari.
Hanna Ojala
Hanna Ojala (s. 1973 Kangasala) on suomalainen teatteriohjaaja, dramaturgi ja näytelmäkirjailija.
Papukaijamies
Papukaijamies on Veikko Niemisen ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama lyhytelokuva vuodelta 1992.
Elokuva on lastenelokuva, jossa Turkka myy kaloja isälleen tarkoituksenaan kerätä rahat skeittilaudan ostamiseen, mutta mummo, eläinkaupan omistaja sekä Papukaijamies yrittävät saada hänet kiinnostumaan luonnosta skeittaamisen sijaan.
Ypäjän kahakka
Ypäjän kahakka oli vuoden 1917 maatalouslakkojen aikana Ypäjällä 9. elokuuta tapahtunut välikohtaus, joka oli yksi lukuisista Suomen sisällissotaa edeltäneistä väkivaltaisuuksista. Se oli ensimmäinen kuolonuhrin vaatinut tapaus, jossa molemmat osapuolet olivat suomalaisia. Tapahtumien kulusta ei ole tarkkaa tietoa, sillä osapuolten kertomukset eroavat toisistaan ja välikohtauksesta syntyi välittömästi kaksi täysin erilaista tarinaa.
Hanna Ojala
Ojala on opiskellut Manchester School of Theatressa ja Teatterikorkeakoulussa.
Ypäjän kahakka
Tapahtumat
Välikohtauksen jälkeen nimimies A. U. Tiesmäki saapui nopeasti paikalle selvittämään välikohtausta. Lakkolaisten vaatimuksista huolimatta nimismies ei kuitenkaan vanginnut Heinosta ja Karaa, minkä johdosta väkijoukko otti heidät vangiksi ja sitoi köysillä. Heidät vapautettiin vasta myöhään illalla, jolloin nimisimies vangitsi Heinosen. Turun Sanomat väitti Saarikon kuoleman jälkeen, että Ypäjälle oli saapunut vieraspaikkakuntalaisia, jotka olivat vallanneet liian maltillisena pitämänsä lakkokomitean. Uusi lakkokomitea oli muodostettu vain kolme päivää aikaisemmin. Karon taloon tunkeutuneista uuden lakkokomitean jäsenistä Emil Mäkinen asui pysyvästi paikkakunnalla, Kustaa Pirttimäki oli ollut Ypäjällä töissä jo vuoden ja ainoastaan Joel Hinkki oli saapunut paikkakunnalle vasta lakon aikana. Loimaan Kauhanojalta kotoisin ollut Saarikko oli isänsä kertoman mukaan ollut viimeksi linnoitustöissä Helsingissä, jonka jälkeen hän oli ollut työttömänä maaliskuun lopusta lähtien. Saarikko ei ollut lakkokomitean jäsen, vaan oli saapunut paikalle neuvomaan lakkolaisia toimittuuaan aikaisemmin Loimaan maatalouslakon järjestäjänä.
Hanna Ojala
Ojala on työskennellyt vierailevana ohjaajana Oulun, Rovaniemen, Kemin, Rauman, Hämeenlinnan, Vaasan, Kokkolan, Kajaanin ja Kuopion kaupunginteattereissa.
Ypäjän kahakka
Tapahtumat
Saarikon hautajaisista 17. elokuuta muodostui mielenosoitus, johon osallistui lukuisia lähiseudun työväenyhdistyksiä ja jopa parituhatta ihmistä. Saattajat marssivat lippuineen torvisoittokunnan johdolla Ypäjänkylän työväentalolta noin 10 kilometrin matkan Ypäjän kirkolle.
Hanna Ojala
Ojalan kirjoittama näytelmä Sara Wacklinin Oulu palaa (2019) pohjaa löyhästi Sara Wacklinin kronikkaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta. Ojala on kiinnostunut historiallisen herstoryn kertomisesta.
Ypäjän kahakka
Jälkipyykki
Tapausta käsiteltiin useampaan otteeseen Humppilan välikäräjillä syyskuussa 1917. Oikeuden puheenjohtajana toimi Kurt Kaira, Saarikon omaisia edusti Kaapo Murros ja Heinosen puolustusasianajajana oli Arvo Linturi. Osapuolten näkemykset tapahtumista erosivat täysin, eikä porstuassa tapahtuneelle ampumiselle ollut ulkopuolista silminnäkijää. Heinosen mukaan neljä lakkoilijoiden edustajaa tuli taloon vaatiakseen häntä poistumaan alkaen välittömästi uhkailemaan häntä. Tällöin Heinonen väitti ryhtyneensä ajamaan heitä pois kumipampulla varustautuneena, jonka jälkeen lakkolaiset hyökkäsivät hänen päälleen porstuassa. Heinonen sanoi saaneensa esille revolverinsa, joka hänen mukaansa laukesi käsikähmän yhteydessä, kun lakkolaiset yrittivät vääntää sitä pois hänen kädestään. Lakkoilijoiden mukaan taas Heinonen ja Kro hyökkäsivät välittömästi heidän kimppuunsa pamppujen kanssa. Muutaman iskun annettuaan Heinonen astui taaksepäin, otti esiin revolverinsa ja ampui Saarikkoa.
Hanna Ojala
Kaleva-lehden mukaan Ojala on saanut kiitosta ”mahdottomista” töistään. Dramatisoijana Ojalan on kuvattu uuttavan proosateoksesta itsenäisen näytelmän ja luovan teoksen uudestaan. Ojalan dramatisointeja ovat mm. Anni Kytömäen Kultarinta-romaanin pohjalta kirjoitettu näytelmä sekä Anneli Toijalan kahden romaanin pohjalta kirjoitettu Punainen maa, valkea meri.
Ypäjän kahakka
Jälkipyykki
Käräjäoikeus katsoi päätöksessään, että Heinonen oli tarttunut aseeseen joko peloittaakseen hyökkääjiä tai hätävarjelukseksi, jonka jälkeen se oli lauennut. Koska oikeus ei löytänyt todisteita, että Heinonen oli tarkoituksella surmannut Saarikon, hänet päästettiin vapaaksi. Heinonen puolestaan vaati lakkolaisille rangaistusta pahoinpitelystä, koska nämä olivat tapahtuman jälkeen vanginneet hänet ja sitoneet köysiin, mutta oikeus hylkäsi Heinosen vaatimukset.
Hanna Ojala
Ojala on tehnyt käsikirjoittajana yhteistyötä myös Yle Draaman kanssa.
Ypäjän kahakka
Jälkipyykki
Viimeisen käsittelyn aikana 29. syyskuuta käräjätalon pihamaalle kokoontui useita satoja suojeluskuntalaisia ja työväen järjestyskaartilaisia. Joidenkin tietojen mukaan paikalla oli yli 2 000 mielenosoittajaa, jotka vaativat suojeluskuntalaisia vastuuseen Saarikon kuolemasta. Käräjäpaikalla oli jälleen myös venäläistä sotaväkeä. Yli 200 suojeluskuntalaista oli saapunut käräjille aina Ulvilasta saakka. Suojeluskunnat olivat tuolloin vasta syntymässä, mutta he käyttivät käräjäpaikalla jo omaa tunnustaan eli sinisellä S-kirjaimella varustettua käsivarsinauhaa. Minkäänlaista yhteenottoa ei kuitenkaan syntynyt.
Historioitsija Viljo Rasilan mukaan tapauksen omituisuuksiin liittyy lääninlääkärin suorittama ruumiinavaus. Lääninlääkäri suoritti normaalin ruumiinavauksen, mutta teki raporttiin kaksi kuukautta myöhemmin lisäyksen, jonka mukaan Saarikko olisi ampumahetkellä ollut kumarassa asennossa ja näin syöksymässä Heinosen kimppuun, jolloin tapaus voitiin katsoa itsepuolustukseksi.
Metsämaan punakaarti surmasi kostona F. H. Heinosen sisällissodan aikana helmikuussa 1918.
István Konkoly
thumb|right|István Konkoly István Konkoly (5. maaliskuuta 1930 – 20. marraskuuta 2017 ) oli unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Szombathelyn hiippakuntaan 20. kesäkuuta 1954 ja nimitettiin sen piispaksi 5. kesäkuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat Stefan László ja József Szendi.
Konkoly jäi eläkkeelle 20. kesäkuuta 2006.
David Renton
David Lockhart-Mure Renton (Baron Renton, KBE, QC, TD, DL, PC) (12. elokuuta 1908 – 24. toukokuuta 2007) oli brittiläinen poliitikko. Hän istui yli kuusikymmentä vuotta maansa parlamentissa.
Renton istui vuosina 1945–1979 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen jäsenenä Huntingdonshiren vaalipiiristä. Hänestä tehtiin sen jälkeen elinikäinen ylähuoneen jäsen, ja hän oli ylähuoneen vanhin jäsen 4. huhtikuuta 2004 lähtien. Hän kuoli 98-vuotiaana Abbots Riptonissa, Cambridgeshiressa.
Renton jätti jälkeensä kaksi tytärtä, Carolinen ja Claren. Hänellä oli myös kolmas tytär, Rettin oireyhtymän vammauttama Davina, joka menehtyi lokakuussa 2006. Renton oli vuodesta 1947 naimisissa Claire Cicely "Paddy" Duncanin kanssa, mutta jäi leskeksi vaimon kuoltua syöpään vuonna 1986.
Vääpelin kauhu
Vääpelin kauhu on Esko Töyrin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1957. Se jäi kuvaajana pääasiallisen uransa tehneen Töyrin viimeiseksi ohjaukseksi.
Elokuvan on tuottanut Fennada-Filmi, ja se kuuluu yhtiön vuosina 1952–1958 tuottamaan seitsemän sotilasfarssin sarjaan. Spede Pasanen on siinä yhdessä ensimmäisistä rooleistaan.
Juoni
Teknikko Olavi Kaukonen saa yllättäen palvelukseenastumismääräyksen, jonka olisi kuulunut saada insinööri Kautonen. Kautoselta on jäänyt varusmiespalvelus suorittamatta, mutta Kaukonen vanhana sotaveteraanina ihmettelee, miksi hän on saanut kutsun. Hän lähtee kasarmille selvittämään asiaa. Samaan saapumiserään on sattunut myös "pärinäpoikia", joita kantahenkilökunta katselee tyytymättömänä, mutta toteaa heidänkin väessä oppivan tavoille.
Arviot
Vaikka aikalaisarvioissa alkoi jo olla kyllästymistä sotilasfarsseihin, saa tämä elokuva kiitostakin, ja sitä jopa pidettiin siihenastisista sotilasfarsseista parhaana. Kaikki eivät pitäneet siitä, esimerkiksi Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) luonnehtii: "Kevyt kuin valtion kukkaro ja suruton kuin poliitikon omatunto."
Kataklysminen muuttuja
Kataklysminen muuttuja tai "novamainen muuttuja" on tähti, jossa tapahtuu räjähdysmäisiä kirkkauden muutoksia. Nämä johtuvat valkoisen kääpiötähden pinnalla fuusioreaktiossa äkillisesti palavasta vetykaasusta. Toiset purkaukset johtuvat valkoisen kääpiön ympärillä materiakiekon epävakaisuuksista.
Vääpelin kauhu
Arviot
Erään myöhemmän kriitikon mukaan elokuvassa on avointa asennekasvatusta. Toinen näkee siinä tarkasteltavan sodan käyneen sukupolven ja elokuvan tekoajan nykynuorison välistä kuilua, mutta kriitikko katsoo, että yhteiskunnallinen ajattelu ei yllä pitkälle. Hauskimpana kohtauksena pidetään jaksoa, jossa tanssitaan rokkia.
Kataklysminen muuttuja
Kataklysmiset muuttujat ovat suurin purkautuvien muuttujien alalaji. Kataklysmisiä muuttujia jaetaan luokkiin mm. purkausten välin ja voimakkuuden mukaan. Jos purkausten väli on suuri, purkaukset ovat voimakkaita, kun taas pieni purkausten väli merkitsee heikkoja purkauksia. Jotkut tähdet muistuttavat muuten kataklysmisiä muutoksia, mutta niissä ei tapahdu purkauksia. Joissakin tähdissä, ns. polareissa, voimakas magneettikenttä ohjaa kaasun kulkua. Näitä tähtiä sanotaankin magneettisiksi kataklysmisiksi muuttujiksi.
DQ Herculis -tähdissä magneettikenttä hajottaa tähteä ympäröivää kaasukiekkoa (ns puolipolarit) ja AM Herculis -tähdessä valkean kääpiön voimakas magneettikenttä estää kaasukiekon synnyn, kaasu virtaa luovuttajatähdestä magneettikentän voimaviivoja pitkin tähteen.
Kataklysmisitä muuttujista tunnetuimpia ovat tavalliset novat ja kääpiönovat. Kataklysmisten muuttujien alalajeja kuvaavat mm. SS Cygni, U Geminorum, Z Camelopardalis, SU Ursae Majoris, AM Herculis, DQ Herculis, VY Sculptoris, SW Sextantis.
Massavirta
Kaasu virtaa ensin valkoisen kääpiön ympärille materiakiekkoon, josta putoaa kohti valkoista kääpiötä. Kiekkoon saapuva kaasu osuu ensin niin sanottuun kuumaan pilkkuun, joka värähtelee massavirran muutosten mukana. Kuuman pisteen säteily johtuu kiekon kaasun ja tähdestä tulevan massavirran törmäyksen aiheuttamasta valtavasta kitkasta. Kiekko itse säteilee kaasun sisäisen kitkan eli viskositeetin takia.
Spektroskooppiset mittaukset ovat osoittaneet massavirran koostuvan pääasiassa vedystä ja heliumista mutta myös hiilestä, typestä, hapesta, neonista ja magnesiumista. Jos mm. putoavan kaasun aiheuttama valkoisen kääpiön luminositeetti ylittää 100 000 aurinkoa, putoavan kaasun säteilynpaine estää lisäkaasun putoamisen. Lopulta saavutetaan se kaasun tiheys ja lämpötila, jossa vetyfuusio alkaa. Fuusio tapahtuu räjähdysmäisen nopeasti ja näkyy novapurkauksena. Massavirta jatkuu pian purkauksen jälkeen. Valkoisen kääpiön pinnalle ehtii kertyä ainetta yleensä noin 1/1 000 -1/10 000 Auringon massaa ennen uutta novapurkausta. Valkoinen kääpiö on kuluttanut loppuun kaiken vetynsä elämänsä aikaisemmissa vaiheissa. Niin sanottujen kääpiönovien purkaukset eivät tapahdu valkean kääpiön pinnassa vaan silloin, kun niiden materiakiekon tiheys ylittää tietyn rajan. Erään teorian mukaan kääpiönova purkautuu, kun sen ympärillä oleva materiakiekko osuu valkean kääpiön pintaan. Novan tapauksessa massavirta on noin 1e-8 Auringon massaa ja toistuvalle novalle 1E-7 Auringon massaa.
Marc Cholodenko
Marc Cholodenko (1950 Pariisi, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut parodioita perinteiseen rakkauskertomuksen tyyliin. Hänen on sanottu olevan Marcel Proustin manttelinperijä. Teoksesta Les États du désert hän sai Médicis-palkinnon. Hän on kirjoittanut myös runoja.
Runar Appelberg
right|150px|thumb|Karl Runar Appelberg Karl Runar Appelberg (26. helmikuuta 1889 Kymi – 22. heinäkuuta 1917 Tuckumin sotilassairaala Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat intendentti, insinööri Karl Joel Appelberg ja Olga Sofia Saxén.
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1907 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historian kielten osastolla vuosina 1907–1910 ja Lontoon yliopiston kansantaloudellisessa oppilaitoksessa vuosina 1908–1909. Filofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1910. Hän toimi Tilastollisen päätoimiston ylimääräisenä amanuenssina vuonna, kunnes lähti jatkamaan opintojaan ja opiskeli Helsingin, Lontoon ja Tukholman yliopistoissa vuosina 1912–1914. Filosofian maisterin tutkinnon hän suoritti vuonna 1914. Hän toimi myös ylioppilaskunnan hallituksen jäsenenä vuonna 1911.
Jääkäriaktivisti
Hän oli ylioppilasaktivistien ensimmäisiä ja huomattavimpia johtohenkilöitä ja kuului siihen lähetystöön, jotka alkuvuodesta 1915 neuvotteli useiden ruotsalaisten julkisuudenhenkilöiden kanssa tulevasta Suomen itsenäistymisestä. He neuvottelivat Ruotsissa myös mahdollisuudesta saada sotilaallista koulutusta ja aseita suomalaisille ja Suomeen. Hän toimi myös jääkärivärvärinä vuoden 1915 alussa ruotsinkielisten opiskelijoiden keskuudessa.
Jääkäriaika
thumb|300px|Ylennettävät Lockstedter Lagerissa 6. helmikuuta 1916. Oberzugführereiksi ylennettävinä Runar Appelberg, [[Karl Mandelin, Kaarlo Ståhlberg, Walter Horn, Gabriel von Bonsdorff, Harald Öhquist.]] Appelberg osallistui ensimmäiselle jääkärikurssille Berliinissä 15. helmikuuta 1915, josta hän siirtyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukossa Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Kurssin johtajana toimi yliluutnantti von der Heyden. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, jossa hän toimi myöhemmin suomalaisena ylijoukkueenjohtajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, missä sai keuhkopussin tulehduksen ja sinnitteli viikon kofeiinin, kamfertin ja morfiinin turvin, kunnes kuoli keuhkotautiin Tukkumin sotilassairaalassa n:o 404. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.
Hautajaiset
Appelberg haudattiin Tukkumin Ehrenfriedhofin hautausmaalle sotilaallisin kunnianosoituksin. Lähimmät toverit laskivat hänet hautaan. Seppeleet laskivat muun muassa pataljoonan uusmaalaiset ylioppilaat ja saksalainen upseeristo. Appelbergin ruumis siirrettiin myöhemmin isänmaan multiin. thumb|150px|left|Oberzugführer Appelbergin hauta Tuckumissa
Muistoja rintamalta
Appelberg ylennettiin zugführeriksi 2. syyskuuta 1915 ja oberzugführeriksi Runeberginpäivänä 5.(6?). helmikuuta 1916, mikä päivä on myös jääkäripataljoona 27:n juhlapäivä. Kyseisessä ylennystilaisuudessa hän piti puheen jossa hän lausui muun muassa seuraavaa: ”''Historia on meidän kansallemme määrännyt aivan erikoisen tehtävän. Aina siitä ajasta saakka, kun Ruotsin valta loi Suomesta itselleen suojamuurin Venäjää vastaan, me olemme seisoneet länsimaitten äärimmäisinä itäisinä vartioina. Vartian paikka on vastuunalainen paikka. Vartia ei voi ryhtyä neuvotteluihin vihollisen kanssa; hän voi vain seistä ja kaatua ---. Kun me nyt varustaudumme taisteluun Venäjää vastaan, muistakaamme, että juuri tähän taisteluun Suomen nuoriso sukupolvi sukupolvelta monen sadan vuoden aikana on valmistautunut. --- Älkäämme unohtako, että tuskin sata vuotta sitten esi-isämme Siikajoella, Lapualla ja Oravaisissa paljastetuin asein astuivat samaa vihollistamme vastaan''”
2. komppaniassa palvelevalle oberzugführer Appelbergille myönnettiin rautaristi 28. marraskuuta 1916. Hän toimi hengellisenä johtajana jääkäripataljoona 27:ssä, ja rintamalle lähtöpuheessaan hän vetosi joukon sotilasperinteisiin: ”''Muistakaamme, kun valmistaudumme lähtemään taisteluun Venäjää vastaan, että Suomen nuoriso on sukupolvi toisensa jälkeen kautta monien vuosisatojen valmistautunut kuten me samaan taisteluun... Muistakaamme, että suonissamme virtaa verta kuin niiden sankarien, jotka yhdessä de la Gardien ja Hornin kanssa rynnistivät Novgorodiin ja valtasivat itämerenmaat...''”
Mario Roatta
Mario Roatta oli italialainen fasisti, joka toimi Italian sotilasasiamiehenä Suomessa 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa. Myöhemmin hän osallistui Italian armeijan everstinä Espanjan sisällissotaan.
Jagadish Chandra Bose
Jagadish Chandra Bose (30. marraskuuta 1858 Mymensingh, Bengal, Intia – 23. marraskuuta 1937 Giridih, Bihar, Intia) oli intialainen fyysikko ja kasvitieteilijä, jota pidetään radiotekniikan ja biofysiikan pioneerina.
Elämä ja ura
Bose syntyi varakkaaseen perheeseen. Hän aloitti opiskelun Kalkutan St. Xavier's Collegessa vuonna 1875 ja valmistui Kalkutan yliopistosta vuonna 1877. Vuonna 1880 Bose lähti Intiasta Englantiin. Hän opiskeli vuoden ajan lääketiedettä Lontoon yliopistossa, mutta joutui lopettamaan opinnot terveytensä vuoksi. Vuonna 1881 hän kirjoittautui Cambridgen yliopiston Christ's Collegeen opiskelemaan fysiikkaa ja valmistui sieltä vuonna 1884. Samana vuonna Bose sai myös tutkinnon Lontoon yliopistosta. Vuotta myöhemmin Bosesta tuli fysiikan professori Kalkutan Presidency Collegessa.
Vuosina 1894-1900 Bose teki uraauurtavaa tutkimusta radioaalloista. Bose esitteli radioaaltojen käyttöä Kalkutassa marraskuussa 1894, mutta hän ei ollut kiinnostunut patentoimaan keksintöään. Bosen kokeessa vuonna 1895 saatiin ruutia polttamalla aikaan mikroaaltoja, joiden vaikutuksesta saatiin kello soimaan. Toisin kuin Guglielmo Marconi, joka pyrki kaupallistamaan radioaaltoja koskevan työnsä, Bose oli kiinnostunut radioaalloista puhtaasti tieteellisenä pyrkimyksenä. Bose kehitti myös laitteita radioaaltojen tuottamiseen, lähettämiseen ja vastaanottamiseen ja osoitti niiden avulla aaltojen ominaisuudet, kuten heijastumisen ja taittumisen.
Vuoden 1900 jälkeen Bose alkoi harjoittaa eläinten ja kasvien fysiologiaa koskevaa tutkimusta. Hän julkaisi artikkeleita sähkömagneettisen säteilyn vaikutuksesta kasveihin ja niiden kasvuun ja kehitti välineitä mittaamaan säteiden vaikutusta kasveihin. Kehittämällään laitteella hän pystyi tarkkailemaan kasvien kasvua jopa kymmenmiljoonakertaisella vahvistuksella. Bosen merkittävä panos biofysiikan alalla oli sen havainnointi, että ärsykkeiden kulkeutuminen kasveissa on luonteeltaan sähköistä ja käyttävän toimintajännitettä, kun aiemmin tämän ymmärrettiin olevan luonteeltaan kemiallista.
Vuonna 1917 Bose perusti Kalkuttaan Intian ensimmäisen tieteellisen tutkimuslaitoksen. Samana vuonna Bose lyötiin ritariksi. Vuonna 1920 hänestä tuli ensimmäinen intialainen tiedemies, joka valittiin Royal Societyn jäseneksi. Bose matkusteli paljon ja piti luentoja sähkömagneettisista aalloista, sähkömagneettisten aaltojen vaikutuksista elävään ja elottomaan aineeseen sekä kasvien fysiologiasta.
Sticks and Stones (New Found Gloryn albumi)
Sticks and Stones on New Found Glory -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 11. kesäkuuta 2002. Albumi debytoi Billboard 200 -listan neljännellä sijalla ja myi kultaa.
Gennadi Roždestvenski
thumb| Gennadi Roždestvenski Gennadi Roždestvenski (4. toukokuuta 1931 – 16. kesäkuuta 2018 ) oli venäläinen kapellimestari ja opettaja Moskovan konservatoriossa. Hän johti pitkään Moskovan Bolšoi-teatterin orkesteria. Gennadi Roždestvenski on tehnyt yli 500 klassista levytystä, ja hänellä on laaja kansainvälinen ura vierailukapellimestarina.
Kakkosen kausi 2000
Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2000 sarja pelattiin neljässä lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat nousivat suoraan Ykköseen. Toiseksi sijoittuneet karsivat noususta keskenään ja näiden otteluparien voittajat Ykkösen alempien loppusarjojen kolmanneksi viimeisten kanssa. Lohkojen kolme viimeistä putosivat suoraan Kolmoseen.
Karsinta Ykköseen
AC Vantaa jatkoon yhteismaalein 3–1
JBK jatkoon yhteismaalein 6–1
Närpes Kraft säilytti paikkansa Ykkösessä yhteismaalein 3–1
Parhaat maalintekijät
Etelälohko
Länsilohko
Pohjoislohko
Force India
thumb|270px|Force Indian logo vuosina 2008–2011. Sahara Force India F1 Team oli intialainen Formula 1 -talli, jonka kotipaikka sijaitsi Silverstonessa Englannissa.
Tallin perustivat intialainen Vijay Mallya ja alankomaalainen Michiel Mol, kun he ostivat entisen Spyker F1 -tallin 88 miljoonalla eurolla vuonna 2007. Talli oli ensimmäinen intialainen Formula 1 -talli. Tallin perustana toimii entinen Jordan-talli, joka myytiin kauden päätteeksi. Sen jälkeen tallin nimeksi tuli Midland. Midland ehti kilpailla F1-sarjassa vain yhden kauden ajan, kunnes Spyker osti tallin. Intialainen Sahara India Pariwar teki syksyllä 2011 sadan miljoonan taalan tallikaupan Force Indian kanssa ja sai 42,5 prosenttia tallin osakkeista.
Talli ajautui selvitystilaan kesällä 2018 ja elokuun alussa julkistettiin kauppa jossa Lawrence Stroll yhdessä kuuden muun sijoittajan kanssa osti tallin osakkeet ja irtaimiston. Tallikauppaan ei sisältynyt F1-kilpailulisenssiä ja sen takia se joutui osallistumaan uutena tallina elokuiseen Belgian Grand Prix’n vaihtaen myös nimensä Racing Point Force Indiaksi.
Tallin edeltäjät
Tallin perusti alun perin irlantilainen Eddie Jordan vuonna 1990 hankittuaan kokemusta tallin pyörittämisestä Britannian Formula 3 -sarjasta. Talli siirtyi Formula 1 -sarjaan kaudeksi. Talli ei jäänyt yhdelläkään kaudella pisteittä ja sen parhaimmaksi kaudeksi jäi, jolloin se saavutti valmistajien MM-sarjassa kolmannen sijan sekä kaksi voittoa ja useita palkintosijoja. Talli saavutti viimeisen voittonsa Brasilian GP:stä kaudella. Tallin taru loppui Eddie Jordanin myytyä sen venäläiselle Midland F1:sen omistavalle Alex Shnaiderille tammikuussa 2005.
Midlandina talli kerkesi kilpailemaan vain yhden kauden, ennen kuin talli vaihtoi jälleen omistajaa. Koko kauden ajan talli laahusti maaliin jälkijoukoissa, eikä paluusta huipulle edes haaveiltu, joskin Shnaider ilmoitti tallin keräävän säännöllisesti pistesijoja. Midland ei kerännyt yhtään pistettä koko kaudella. Shnaider kyllästyi talliinsa ja myi sen Spyker Carsille, joka alkoi pyörittää tallia nimellä Spyker F1.
Spyker ei paljoa tallin esityksiä parantanut. Talli saapuikin yleensä viimeisillä sijoilla maaliin. Syksyllä 2007 tallin tuotua B-versionsa kilpailuihin talli saavutti ainoan MM-pisteensä kauden 15. osakilpailussa Japanin GP:ssä Adrian Sutilin sijoituttua kahdeksanneksi sateisissa olosuhteissa. Talli ajautui jälleen talousongelmiin ja se myytiin intialaiselle business-miehelle, Vijay Mallyalle, virallisesti 5. lokakuuta.
Alkuvaiheet
Tallin virallinen nimi hyväksyttiin Force Indiaksi 24. lokakuuta 2007. Marraskuussa Force India esitteli autojen uuden värityksen Barcelonan testien yhteydessä. Punaisella ja valkoisella maalatusta Spyker F8-VIIB autossa oli Mallyan Kingfisher-lentoyhtiön logot. Samalla julkistettiin myös tallin logo, jossa esiintyy Intian lippu. Joulukuun alussa Force India kertoi hankkineensa riveihinsä lisää suunnitteluvoimaa. Talli palkkasi aiemmin Red Bullilla suunnittelijana toimineen Mark Smithin suunnittelujohtajaksi sekä Toyotalla aiemmin työskennelleen Ian Hallin projektijohtajaksi kauden 2009 auton kehittämiseen. Talli sai nimen Force India Formula One Team kaudelle, ja tallissa jatkoivat tallipäällikkö Colin Kolles, suunnittelija Mike Gascoyne ja kuljettaja Adrian Sutil.
Kausi 2008
thumb|270px|Sutil [[Force India VJM01|VJM01-autolla Britannian GP:ssä 2008.]] Force India debytoi F1:sissä kauden avausosakilpailussa, Australian GP:ssä. Kilpailu sujui tallilta huonosti, kun Fisichella keskeytti ensimmäisessä mutkassa ja myös Sutil joutui keskeyttämään.
Kausi sujui tallin osalta vaisusti. Fisichella ja Sutil kamppailivat kilpailuissa häntäpäänsijoituksista ja keskeytyksiä kertyi runsaasti. Fisichella saavutti kauden parhaan tuloksen Espanjan GP:ssä oltuaan kymmenes. Sutilin parhaaksi tulokseksi jäi Belgian GP:n 13. sija. Sadekelillä ajetussa Monacon GP:ssä Sutil olisi luultavasti yltänyt pisteille ilman Kimi Räikkösen peräänajoa. Sillä hetkellä Sutil ajoi kilpailussa neljäntenä.
Kauden päätyttyä talli aloitti uudistumisen, kun moottorisopimus Ferrarin kanssa irtisanottiin. Sopimusta olisi ollut vielä vuosi jäljellä. Samalla Mallya antoi potkut tallipäällikkö Colin Kollesille, tekniselle johtajalle Mike Gascoynelle ja liiketoimintajohtaja Patrick Misslingille. Mallya nosti itsensä uudeksi tallipäälliköksi ja hänen apulaiseksi nousi Robert Fernley. Force India solmi uuden pitkäaikaisen moottorisopimuksen McLaren-Mercedesin kanssa. Sopimukseen kuului myös hydrauliikkajärjestelmät ja vaihdelaatikot.
Kausi 2009
thumb|270px|Fisichella [[Saksan Grand Prix 2009|Saksan GP:ssä 2009.]] Kaudella tallin kuljettajina jatkoivat Sutil ja Fisichella. Kausi alkoi Force Indian kannalta edellisen kauden tavoin ilman mainittavaa menestystä, johtuen osin siitä, ettei talli ehtinyt testaamaan uutta autoa tarpeeksi ennen kauden alkua.