cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puolimetalli
Boori (B)
Boorin kemiallinen merkki on B. Se kuuluu ryhmään 13, jaksoon 2 ja p-lohkoon. Boorin järjestysluku on 5. Sen atomimassa on 10,811 amu. Boorin sulamispiste on 2 075 °C ja kiehumispiste 4 000 °C. Boorin elektronikonfiguraatio on [He] 2s2 2p1. pienoiskuva|Kiteinen boori. Boorin tiheys on 2,34 g/cm3. Boori esiintyy kiinteänä 20 °C:ssa. Kiteiset esiintymät ovat tumman punaisia ja jauhemaiset mustia. Boorin kovuus Mohsin asteikoilla on 9,5, ja vain timantilla on tätä suurempi kovuus. Boorin energiarako on 1,50–1,56 eV. Sen elektronegatiivisuus on 2,0 Paulingin asteikoilla. Boori on vaikeasti käsiteltävä kiinteä aine, jolla on korkea sulamispiste, pieni tiheys sekä erittäin huono sähkönjohtokyky, joten sitä ei voida luokitella metalliksi. Boori poikkeaa muista ryhmän 13 alkuaineista reilusti suuremmilla ionisaatioenergioilla, joista kolme ensimmäistä ovat 800,6 kJ/mol, 2427,1 kJ/mol sekä 3659,7 kJ/mol.
Boorin kemiallisiin ominaisuuksiin vaikuttaa pääasiassa booriatomin pieni koko ja korkea ionisaatioenergia. Kun näihin lisätään boorin samanlainen elektronegatiivisuus kuin hiilellä ja vedyllä, päädytään kovalenttisille sidoksille epätavanomaiseen sidoskemiaan. Boorilla on kolme valenssielektronia, joten se on hallitsevasti kolmiarvoinen. Se siis muodostaa yhdisteitä kolmella sidoksella saman alkuaineen tai ryhmän kanssa pyrkimättä oktettiin. Tällaisia yhdisteitä ovat esimerkiksi booritrifluoridi (BF3) sekä booritrikloridi (BCl3). Boorilla voi muodostaa kovalenttisia sidoksia neljällä orbitaalilla. Täten boori voi toimia elektroniparin vastaanottajana eli Lewis-happona. Boorilla on lisäksi suuri affiniteetti happeen, joten se muodostaa helposti boraatteja ja okso-komplekseja. Koska boori on pieni, se pystyy muodostamaan välitilalejeerenkityyppisiä borideja. Booriyhdisteen reaktiivisuus riippuu sen puhtaudesta, kiteisyydestä sekä lämpötilasta. Huoneenlämmössä se reagoi fluorin, F2, kanssa ja hapen, O2, kanssa, mutta muuten se on inertti. Korkeissa lämpötiloissa se reagoi epämetallien kanssa paitsi vedyn, germaniumin, telluurin ja jalokaasujen kanssa sekä metallien paitsi ryhmien 11–15 raskaiden metallien kanssa (Ag, Au, Cd, Hg, Ga, In, Ti, Sn, Pb, Sb, Bi).
Booria ei juurikaan havaita puhtaana luonnossa vaan se esiintyy boorihappona vulkaanisissa lähteissä ja boraattina booraksissa ja kolemaniitissa. Tärkeimmät boorin lähteet ovat kerniitti ja booraksi. Boorista tunnetaan 10 isotooppia, mutta luonnossa stabiileina esiintyvästä boorista 19,9 % on 10B-isotooppia ja 80,1 % on 11B-isotooppia. Boori ja boraatit eivät ole myrkyllisiä mutta boorin vety-yhdisteet ovat.
Pii (Si)
Piitä havaitaan auringossa ja tähdissä. Pii on pääkomponenttina kivimeteoriiteissa, mutta sitä havaitaan myös luonnonlasissa, tektiitissä. Maan kuoren massasta 25,7 % on piitä ja se on toiseksi runsain alkuaine maassa. Piitä ei ole puhtaana luonnossa, mutta sitä havaitaan oksideina ja silikaatteina. Luonnollisella piillä on kolme isotooppia, mutta sillä on myös 24 radioaktiivista isotooppia. Amorfinen pii on ruskeaa jauhetta ja kiteinen pii on metallinharmaa ja kiiltävä. Pii on pääasiassa inertti mutta reagoi halogeenien ja laimeiden alkalien kanssa. Monet hapot eivät vaikuta siihen paitsi fluorivetyhappo.
Pii on haihtuvampaa kuin hiili, mikä johtuu matalasta höyrystymislämmöstä, mikä osoittaa, että Si-Si-sidosenergia on pieni. Pii on hyvä puolijohde, mutta resistiivisyys laskee lämmön noustessa. Piin kiteinen muoto ei ole reaktiivinen kuin korkeissa lämpötiloissa.
Sara Doorsoun
Sara Doorsoun (s. 17. marraskuuta 1991) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 40 maaottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt elokuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan.
Turid Knaak
pienoiskuva|Turid Knaak Turid Knaak (s. 24. tammikuuta 1991) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän esiintyi ensimmäisen kerran maajoukkueessa huhtikuussa 2018 Sloveniaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän kuului Saksan joukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Sara Doorsoun
Doorsoun pelasi ensimmäisen kerran maajoukkueessa maaliskuussa 2016 Ranskaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Saksan kaikki viisi ottelua alusta loppuun. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kolme ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen.
Turid Knaak
Knaak on aiemmin pelannut Duisburgin ja Leverkusenin joukkueissa. Vuodesta 2017 hän on edustanut SGS Esseniä. Vuonna 2014 hän pelasi vähän aikaa Englannissa lainasopimuksella Arsenalin joukkueessa.
Sara Doorsoun
Doorsoun on kotimaassaan edustanut Bad Neuenahrin, Potsdamin, vuosina 2013–2018 Essenin ja vuosina 2018–2021 Wolfsburgin joukkueita. Vuoden 2022 alusta hän on edustanut Eintracht Frankfurtia.
Naisten Superpesiksen kausi 2018
Naisten Superpesiksen kausi 2018 oli Suomen pesäpallon naisten pääsarjan Superpesiksen 29. kausi. Kausi alkoi 21. huhtikuuta ja päättyi 9. syyskuuta 2018. Suomen mestaruuden voitti Jyväskylän Kirittäret, hopeaa tamperelainen Manse PP ja pronssia Porin Pesäkarhut. Yksikään joukkue ei pudonnut sarjasta, kun viimeiseksi jäänyt Lappajärven Veikot säilytti sarjapaikkansa voittamalla karsinnassa Pöytyän Urheilijat.
Koko runkosarjan yleisökeskiarvo oli 515 katsojaa.
Lopulliset sijoitukset
Kaudeksi 2019 sarjaan nousee Ykköspesiksen runkosarjan voittaja Mynämäen Vesa.
Televisiointi
Kauden televisioinnista vastasi Nelonen Median Ruutu-palvelu. Ensimmäistä kertaa myös kaikki naisten Superpesiksen ottelut sarjakarsintoja lukuun ottamatta olivat katsottavissa Ruutu+-palvelussa.
Nalle Puhin uudet seikkailut
Nalle Puhin uudet seikkailut on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu piirrossarja Walt Disney Television Animationilta, ja sen inspiraation lähteenä toimivat A. A. Milnen Nalle Puh -tarinat. Sarjaa esitettiin USA:ssa vuodesta 1988 vuoteen 1991 ABC-kanavalla. Sarja kertoo Nalle Puhin ja hänen ystäviensä seikkailuista Puolen hehtaarin metsässä.
Sarja Suomessa
Kaikkia sarjan jaksoja ei ole dubattu suomeksi. Sarjaa on esitetty 1990-luvulta lähtien televisiossa moneen otteeseen, muun muassa MTV3:lla ja Nelosella. Viimeksi sarja on esitetty MTV3:lla keväällä 2010. Sarjan jaksoja on julkaistu 1990- ja 2000-luvulla VHS-kaseteilla, ja 2002-2006 julkaistuilla DVD-julkaisuilla. Sarjan suomenkieliset ohjaukset teki 1990-luvulla Pekka Lehtosaari ja 2000-luvulla Carla Rindell. Jarmo Koski (Nalle Puh), Aarre Karén (Kani) ja Tiina Bergström (Kengu) ovat ainoat sarjan parissa työskennelleet ääninäyttelijät, jotka ovat olleet mukana alusta loppuun.
DVD -julkaisut
DVD -levityksessä sarjasta käytettiin nimeä Nalle Puhin taikamaailma. Suurin osa julkaisuista on temaattisia.
HMS Remus (1940)
Valmistus
Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1934 Bacino e Scalin telakalla Napolissa nimettynä RN Astoreksi ja se otettiin 1935 Regia Marinan palvelukseen.
Ruotsin merivoimissa
pienoiskuva|vasen|HMS Remus rinnallaan aluksen pysäyttänyt Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä. Joulukuussa 1939 saapui Italiaan Ruotsista lähetystö, jonka tehtävänä oli selvittää mahdollisuudet ostaa sotalaivoja. Matka johti maaliskuussa 1940 Psilander- ja Romulus-luokkien alusten hankintaan. Neljä ostettua alusta lähtivät 14. huhtikuuta La Speziasta. Niiden matka kuitenkin keskeytyi Skaalefjordissa, kun Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjät pakottivat alukset Kirkwalliin. Diplomaattisten keskustelujen jälkeen alukset pääsivät 1. heinäkuuta jatkmaan matkaansa ja ne saapuivat 10. heinäkuuta Göteborgiin.
Alus poistettiin palveluksesta 15. elokuuta 1958.
Ronny Ackermann
Ronny Ackermann (s. 16. toukokuuta 1977 Bad Salzungen) on saksalainen uransa lopettanut yhdistetyn urheilija, moninkertainen maailmanmestari, maailmancupin voittaja ja olympiamitalisti.
Ramsaun MM-hiihdoissa 1999 Ackermann sijoittui sprinttikilpailussa yhdeksänneksi. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän saavutti 2001 Lahden MM-kisoissa, missä hän sijoittui sprintissä pronssille. Salt Lake Cityn 2002 olympialaisissa hän sijoittui sprintti- ja joukkuekilpailussa hopealle ja oli normaalikilpailussa neljäs.
Torinon 2006 olympialaisissa Ackermann sai hopeaa joukkuekilpailussa mutta ei menestynyt henkilökohtaisissa kilpailuissa – sprinttikilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Sapporon MM-hiihdoissa 2007 hän oli jälleen sprintissä kahdeksas ja joukkuekilpailussa hopealla, mutta normaalikilpailussa hän voitti kultaa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa joukkuekilpailussa.
Ackermann valittiin vuonna 2005 Vuoden urheilijaksi kotimaassaan Saksassa.
Large Hadron Collider
thumb|250px|Tunneli, jossa LHC-kiihdytin sijaitsee. Large Hadron Collider eli LHC on Sveitsin ja Ranskan rajalla CERN:in tutkimuskeskuksessa sijaitseva maailman suurin hiukkaskiihdytin ja hadronien törmäytin.
Koelaitteisto rakennettiin samaan 27 kilometrin mittaiseen tunneliin sadan metrin syvyyteen, jossa aikaisemmin oli LEP-törmäytin (Large Electron Positron). Toisin kuin LEP-törmäytin, jossa törmäytettiin elektroneja ja positroneja, LHC törmäyttää hadroneita, pääasiassa protoneita. Suunniteltu maksimi liike-energiaa kullakin protonilla on 7 TeV eli yhteensä kahden protonin törmäyksen energia on 14 TeV. LHC:tä voidaan käyttää myös raskaiden ionien kuten lyijyn törmäyttämiseen. Törmäysenergia on tällöin 1 150 TeV.
LHC:llä on tarkoitus selvittää aineen rakenteen peruskysymyksiä, kuten mikä on kaiken aineen alkuperä ja kuinka maailmankaikkeus syntyi. Tutkijat odottavat kokeelta paljon. Sitä on rakennettu ja valmisteltu 20 vuotta. Eräs selvistä päätavoitteista oli muun muassa alkeishiukkasten massan selittävän Higgsin bosonin löytäminen. Maaliskuussa 2013 CERN vahvisti Higgsin bosonin löytymisen.
Suunnitteluvaihe
LHC:tä alettiin hahmotella jo 1980-luvun alussa, vaikka sen edeltäjää LEPiäkään (käytössä vuosina 1989–2000) ei ollut vielä rakennettu. Alusta asti suunnitelmana oli rakentaa uusi tehokkaampi kiihdytin LEPin luolaan. Samoin törmäytettäviksi hiukkasiksi valittiin vastakkaisiin suuntiin kiertävät protonit. Kiihdyttimen nimeksi tuli Large Hadron Collider (Suuri hadronitörmäytin), sillä protonit ovat hadroneita.
1995 Japani tuli CERNin tarkkailijajäseneksi ja rahoitti LHC:tä kuten myös vuosina 1996 ja 1998. Saman vuoden lokakuussa julkaistiin LHC:n tekninen suunnitelma, jossa määritetään sen toimintatapa ja arkkitehtuuri.
Helmikuussa 1996 CMS- ja ATLAS-kokeet hyväksyttiin hankkeeseen mukaan. Molemmilla oli tarkoitus etsiä Higgsin hiukkasta. Hankkeeseen liittyi lisää rahoittajia; Intia tuli mukaan maaliskuussa, Venäjä kesäkuussa ja joulukuussa vielä Kanada. Lisärahoituksen ansiosta neuvosto päättikin rakentaa LHC:n aiemmasta poiketen yhdessä vaiheessa.
Helmikuussa 1997 ALICE-koe hyväksyttiin virallisesti. Kokeella on tarkoitus tutkia kvarkki-gluoniplasmaa. Joulukuussa Yhdysvallat tuli mukaan hankkeeseen ja lupautui toimittamaan kiihdyttimeen suprajohtavia magneetteja. Samaan aikaan ensimmäinen 15-metrisen dipoli-magneetin prototyyppi toimitettiin CERNiin Italian INFN:stä. Vastaavia magneetteja tulee koneeseen yli 1 230 kappaletta.
Rakentaminen
Helmikuussa 1999 ATLAS-kokeen toroidi-magneetin, maailman suurimman, valmistus alkoi suprajohtavien kaapeleiden valmistuksella. Huhtikuussa saapuivat siirtolinjojen ensimmäiset magneetit Venäjältä. 540 magneetista koostuvalla siirtolinjalla siirretään hiukkassäteet Super Proton Synchrotronista (SPS) LHC:hen. Kesäkuussa toimitettiin erikoiskaivuukone, jolla on tarkoitus kaivaa SPS:n ja LHC:n välille siirtotunneli. Bulgaria liittyi CERNiin. Ensimmäisiä ilmaisimien osia alkoi saapua. CERN sopi venäläisen toimijan (International Science & Technology Center of Moscow, Russia) kanssa sopimuksen, jonka perusteella sotilaallista tutkimuslaitteistoa suunnataan tieteelliseen tutkimukseen. Näin LHC sai runsaasti laitteistoa, mm. CMS-kokeen lyijyvolframikristallit.
Helmikuussa 2000 ensimmäiset LHC:n osat saapuivat CERNiin Yhdysvalloista. Maaliskuussa ensimmäiset kaikkiaan 420 kiihdytinkaaren suorista pätkistä läpäisivät testit täydellä teholla. Marraskuussa ensimmäiset kaikkiaan 1 232 päädipolimagneetista toimitettiin. LEP sammutettiin viimeisen kerran ja purkaminen aloitettiin joulukuussa.
Tammikuussa 2001 aloitettiin European DataGrid project (EDG), jonka idea kehitettiin kaksi vuotta aiemmin Annapolisissa, Yhdysvalloissa. Hankkeen tehtävä on kehittää maailmanlaajuinen tietoliikenneverkko, jota voidaan käyttää LHC:n kaltaisessa laajassa tiedehankkeessa. Maaliskuussa valmistui ensimmäinen ATLAS-koeaseman kalomimerin lieriön 32 moduulista. Ensimmäisen SPS:n ja LHC:n välisen tunnelin louhinta valmistui toukokuussa ja kesäkuussa toimitettiin viimeinen 540 siirtolinjaan tulevasta magneetista. Elokuussa valmistui ensimmäinen neljästä varta vasten LHC:tä varten louhituista kammioista; 62 metriä pitkä ja 20 metriä leveä tila toimii ATLAS-aseman aputilana. ATLAS-aseman 5,5 tonnin keskussolenoidimagneetti saapui Japanista syyskuussa. Magneetilla synnytettävää 2 teslan magneettikenttää käytetään varattujen hiukkasten liikemäärän mittaamiseen. Syyskuussa CERNin neuvosto hyväksyi LHC Computing Grid -hankkeen (suom. LHC-laskentaverkko) ensimmäisen vaiheen. Lokakuussa toinen suprajohtavien magneettien testilaitteisto saavutti vaadittavan nimellisvirran 11 850 ampeeria. Laitteistolla testattiin magneettijärjestelmän toimivuutta. Viimeinen kahdesta SPS:n ja LHC:n välisestä siirtolinjasta valmistui louhimisen osalta. Marraskuussa maanmittaajat pääsivät aloittamaan LHC:n komponenttien sijoituspaikkojen merkitsemisen LEPin tyhjennetyssä tunnelissa. Joulukuussa CERN antoi magneettien massatuotannon yksityisille yrityksille selvitettyään niiden valmistamisen yksityiskohdat.
Helmikuussa 2002 viimeiset LEPin osat nostettiin pois kaivannosta. 14 kuukautta kestäneen purkamisen aikana poistettiin 40 000 tonnia laitteistoa. Kevään aikana saapui keskeisiä ALICE- ja ATLAS-asemien osia ja ATLAS-aseman kaivanto valmistui. 35 metriä leveä, 55 metriä pitkä ja 40 metriä korkean kaivannon tekeminen kesti 2 vuotta ja se on valmistuessaan suurin koetoimintaa varten louhittu. 500 ensimmäistä ALICE:n spektrometrin kristallia saapui Venäjältä. 7 000 tonnia terästä sisältävä CMS-koetta ympäröivä ies valmistui paikoilleen lokakuussa.
LHCb-aseman kokoonpano alkoi tammikuussa 2003, kun kaksi sen magneettikäämeistä laskettiin alas kaivantoon. Ensimmäiset magneetit Yhdysvalloista saapuivat tammikuussa. SPS:n ja LHC:n välisten siirtolinjojen 700 magneetin asennus alkoi helmikuussa. Maaliskuussa LHC:n maanrakennustyöt valmistuivat kun kaivaukset saatiin loppuun. Kesäkuussa tehtiin uusi tiedonsiirtoennätys kun terabitti dataa lähetettiin CERNistä Kaliforniaan hivenen yli tunnissa eli nopeudella 2,38 gigabittiä sekunnissa. Lokakuussa ensimmäinen ohjausmagneetit sisältävistä kiihdytinrenkaan suorista osista saatiin valmiiksi ja läpi ensimmäisistä testeistä. 800 LHC:n päämagneettien tukea saapui Intiasta lokakuussa osana Intian panosta hankkeeseen. Viimeinen kahdeksasta 4,5 kelvinin lämpötilaan pääsevistä kylmäkoneista toimitettiin. Kylmäkoneet ovat osa jäähdytyslaitteistoa, jolla suprajohtavat magneetit jäähdytetään 1,85 K toimintalämpötilaan.
Maaliskuussa 2004 ensimmäinen ATLAS-ilmaisimen aktiivinen osa, hadronikalorimetrin pala, laskettiin kaivantoon. Samalla LHCb:n ensimmäinen osa, magneettikäämi, saatiin valmiiksi. Päämagneettien testauslaitteisto valmistui kesäkuussa. Sen 12 testipenkissä jokainen magneetti testattiin 1,8 kelvinin toimintalämpötilassa. ATLAS-ilmaisimen ensimmäinen viipale, jossa on kaikki ilmaisintyypit, testattiin elokuussa SPS:n säteilyllä. Lokakuussa SPS:n ja LHC:n välisen 2,5 kilometriä pitkän siirtolinjan testaus onnistui. ATLAS-ilmaisimen kokoonpano alkoi lokakuussa, kun ensimmäinen kahdeksasta toroidimagneetin käämistä, nesteargonkalorimetri ja keskussolenoidi laskettiin kaivantoon. Lokakuussa ensimmäinen suprajohtava radio-aalto-onkaloresonaattori läpäisi viimeiset testit täydellä teholla. Resonaattoreilla kiihdytettiin LHC:tä kiertäviä protoneja.
Paikoilleen asennettu ALICE:n myoni-spektrometrin dipolimagneetti läpäisi testit tammikuussa 2005. CMS-aseman hallin ja samalla koko LHC:n rakennustekniset työt saatiin valmiiksi. 53 metriä pitkän, 27 metriä leveän ja 24 metriä korkean hallin rakentaminen kesti kuusi vuotta. LHC:n kokoonpano alkoi maaliskuussa, kun ensimmäinen 1 232 suprajohtavasta dipolimagneetista laskettiin tunneliin. Jäähdytyslaitteisto jäähtyi ensimmäistä kertaa 1,8 kelviniin, mikä on LHC:n toimintalämpötila. Toukokuussa kaksi ensimmäistä päämagneettia liitettiin toisiinsa. LHCb:n sähkömagneettinen- ja hadronikalorimetrit asennettiin heinäkuussa. Elokuussa viimeinen kahdeksasta ATLAS-ilmaisimen toroidimagneetin käämistä saatiin asennetuksi ja magneettilieriö valmistui. 230-tonninen CMS:n solenoidimagneetti asennettiin kryostaattiinsa. Marraskuussa suurempi LHCb:n kahdesta Tserenkovin säteilyn ilmaisimesta laskettiin kaivantoon. 7 metriä korkea, 10 metriä pitkä ja 2,5 metriä leveä ilmaisin koostuu 28 ohuesta lasista tehdystä peilistä. Joulukuussa CMS havaitsi ensimmäisen hiukkasensa, kosmista säteilyä.
Uusi CERNin ohjauskeskus valmistui helmikuussa 2006. Ohjauskeskuksesta ohjataan kiihdyttimiä, jäähdytyslaitteistoa ja muuta teknistä laitteistoa. Maaliskuussa CMS:n solenoidimagneetti jäähdytettiin 4,15 kelviniin ja ilmaisin havaitsi kosmista säteilyä. Kesäkuussa ALICE havaitsi kosmista säteilyä. Heinäkuussa yhtä CMS:n kokonaista viipaletta päästiin testaamaan kokonaisena ja magneetti päällä. LHCf-koe hyväksyttiin virallisesti mukaan hankkeeseen elokuussa. Syyskuussa CMS-ilmaisimen solenoidimagneetti saavutti täyden magneettikenttänsä, 4 teslaa. Aikanaan maailman suurin suprajohtava, sähkömagneettinen solenoidimagneetti varastoi 2,5 gigajoulea energiaa ja on 13 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 6 metriä. Maailman suurin kylmäkone valmistui. 27 kilometriä pitkä kryogeeninen linja kierrättää heliumia nesteenä ja kaasuna suprajohtavien magneettien jäähdyttämiseksi. Marraskuussa laskettiin kolme ensimmäistä kaikkiaan 15 CMS:n osakokonaisuudesta. Maailmaan suurin suprajohtava magneetti, ATLAS-ilmaisimen toroidimagneetti, saavutti marraskuussa 4 teslan magneettikentän ja 21 kA virralla. Magneettien valmistaminen saatiin päätökseen marraskuussa ja toimitettua CERNiin. 1 232 kappaletta 15 metriä pitkää dipolimagneettia ohjaava ja 392 kappaletta 5–7 metriä pitkää kvadrupolimagneettia kohdisti sädettä. Ensimmäinen kahdeksasta LHC:n sektorista valmistui.
Puoliväli ilmaisinten laskemisessa saavutettiin, kun CMS:n 1920-tonninen osa laskettiin kaivantoonsa helmikuussa 2007. Huhtikuussa yhden kohdistusmagneetin tukirakenteet murtuivat ja LHC:n valmistuminen viivästyi. Toukokuussa viimeinen 1 746 magneetista laskettiin kaivantoon. Kesäkuussa ATLAS-ilmaisimen suurimmat osat oli siirretty paikoilleen, kun ilmaisimen päätyihin tulevat 13 metriä halkaisijaltaan olevat, 240 tonnia painavat toroidimagneetit laskettiin paikoilleen. Kesäkuussa kokonainen LHC:n sektori kylmennettiin 2,15 kelviniin ensimmäistä kertaa. Heinäkuussa viimeinen CMS:n sähkömagneettisen kalorimetrin kaikkiaan 36 osasta saatiin asennetuksi. LHC:n sisäänpääsyihin asennettiin biometrinen iiristunnistusjärjestelmä heinäkuussa. Lokakuussa viimeinen 25 metriä halkaisijaltaan olevista ATLAS-aseman myoni-ilmaisimista asennettiin ja VELO-ilmaisin asennettiin LHCb:n ytimeen. Fermilabissa Yhdysvalloissa sijaitseva nLHC:n ja CMS:n etäohjauskeskuksen yhteys vihittiin käyttöön lokakuussa. Marraskuussa viimeinen LHC:n magneettien välinen liitos saatiin valmiiksi. CMS:n pii-ilmaisin asennettiin paikoilleen joulukuussa. ALICE:n suurimmat osat oli saatu asennetuksi, kun sähkömagneetin tuet laskettiin paikoilleen joulukuussa.
Viimeinen 15 CMS-ilmaisimen osaviipaleesta laskettiin paikoilleen tammikuussa 2008. Helmikuussa ATLAS-ilmaisimen viimeinen elementti asennettiin paikoilleen, kun 9,3-metrinen ja 100-tonninen myoni-ilmaisimen osa laskettiin alas. CMS:n sähkömagneettisen kalorimetrin viimeiset kristallit toimitettiin Venäjältä ja Kiinasta. 5. ja 6. huhtikuuta avoimien ovien päivinä yleisöllä oli ainutkertainen mahdollisuus vierailla LHC:n tunnelissa ja nähdä ilmaisimet paikan päällä ennen laitteiston käynnistämistä. Kahden päivän aikana vierailijoita kävi 76 000. Kesäkuussa asennettiin sädeputket CMS- ja ATLAS-ilmaisimien sisään ja LHC:n ympyrä suljettiin.
Ensimmäinen käyttövaihe 2008-2013
Heinäkuussa 2008 kaikkiaan 54 kilometriä pitkät sädeputket otettiin käyttöön ja niihin tehtiin tyhjiö. Elokuussa 27 kilometriä pitkä LHC:n ympyrä saavutti 2,15 kelvinin toimintalämpötilan. Kaksivaiheisessa jäähdytyksessä käytettiin 10 000 tonnia nestetyppeä ja 150 tonnia heliumia. Syyskuussa hiukkasia kierrätettiin ensimmäistä kertaa LHC:ssä. Hiukkasia kierrätettiin molempiin suuntiin, mutta ei törmäytetty.
Keskipäivällä 19. syyskuuta LHC:n sektoria 34 käytettiin 5 TeV tehoa vastaavalla virralla, jolloin syntyi suuri heliumvuoto tunneliin. Alustavien arvioiden mukaan vuoto johtui kahden magneetin välisestä viallisesta sähköliitännästä mikä luultavasti suli suuren virran myötä ja aiheutti mekaanisen vaurion. Vaurion korjaamisen arvellaan kokonaisuudessaan kestävän vähintään kaksi kuukautta, vaikka varsinaisen korjaamisen arvellaan kestävän vain pari päivää. Korjausta vaativa osio tulee ensin lämmittää, mikä kestää kuukauden ja sitten korjauksen jälkeen jäähdyttää, mikä myös kestää kuukauden ennen kuin laitteisto päästään käynnistämään uudelleen. Kiihdytintä ei kuitenkaan ehditty käynnistää ennen pakollista talvitaukoa, joten LHC voitiin käynnistää vasta marraskuussa 2009.
23. marraskuuta 2009 suoritettiin LHC:ssä ensimmäinen protoni–protoni-törmäytys. Kullakin protonisuihkulla käytettiin 450 GeV:n energiaa. 30. maaliskuuta 2010 päästiin alkuvuoden tavoitteeksi asetettuun 2 x 3,5 TeV:in törmäysenergiaan, mikä oli samalla uusi ennätys hiukkaskiihdyttimissä. Ensimmäisessä käyttövaiheessa säteen energiaa ei nostettu 4 TeV:ia suuremmaksi. Laskelmien mukaan tällä energialla kiihdytintä voidaan käyttää turvallisesti ennen magneettien liitinten vahvistamista.
4. heinäkuuta 2012 CMS- ja ATLAS -kokeiden tutkijaryhmät ilmoittivat, että on löydetty bosoni, jonka energia on väliltä 125–126 GeV varmuudella 5 sigmaa. Jatkotutkimukset tukevat sitä, että löytynyt hiukkanen on todella Higgsin bosoni.
Ensimmäinen pidempi huoltokatko 2013-2015
14. helmikuuta 2013 Cern aloitti huoltokatkon, jonka aikana keskuksen kiihdyttimiä huolletaan ja päivitetään. LHC:n osalta suurin toimenpide on suprajohtavien magneettien välisten 10 170 suurvirtaliittimien vahvistaminen ja vikatilanteiden varalle rinnakkaisjohtimien asentaminen niihin.
Toinen käyttövaihe 2015-
Huoltokatkon jälkeen vuonna 2015 LHC törmäysenergia on tarkoitus saada nostettua 13 TeV:iin (6,5 TeV per säde). Käynnistämisvaiheessa maaliskuussa 2015 havaittiin oikosulku maahan yhdessä magneetin ja sen suojadiodin välisessä liitoksessa. Syyksi havaittiin liitokseen jumiutunut metallipala. Ongelma korjattiin polttamalla se sulakkeen tapaan. Näin liitosta ei tarvinnut purkaa ja vältyttiin pidemmältä korjaustauolta.
Osana valmistautumistvaihetta 4. huhtikuuta voitiin syöttää ensimmäiset protonisuihkut 450 GeV:n injektioenergialla kiihdyttimeen ja 10. huhtikuuta energia saatiin nostettua 6,5 TeV:iin. Ensimmäiset valmistelevat törmäytykset tehtiin 5. toukokuuta 450 GeV:n injektioenergialla ja 20. toukokuuta suoritettiin ensimmäiset 13 TeV:n törmäytykset. Varsinaiset datankeräystörmäytykset aloitettiin 3. kesäkuuta.
Tavoitteet
Toisen käyttövaiheen suuremmalla törmäysenergialla toivotaan päästävän standardimallin ulkopuolisen ns. uuden fysiikan pariin. Esimerkiksi jos löydettäisiin supersymmetrisiä hiukkasia, voitaisiin päästä pimeän aineen jäljille.
Rakenne ja toiminta
thumb|200px|Kiihdytinputken rakenne. LHC:n pääkiihdytin sijaitsee ympyrän muotoisessa tunnelissa, jossa aiemmin sijaitsi LEP-törmäytin. Tunnelin piiri on 26 659 metriä ja sen poikkileikkaus on halkaisijaltaan 3,8 metriä. Tunneli on 50–150 metrin syvyydessä maan sisällä. Maanalaisen laitteiston lisäksi LHC:en kuuluu maanpinnalla olevia laitteistoja kuten kompressorit, ilmanvaihtolaitteistot, ohjauselektroniikka ja jäähdytyslaitteistot.
LHC:n putkien risteyskohtiin on rakennettu kuusi hiukkasilmaisinta. ATLAS ja CMS ovat suuria "yleiskäyttöisiä" hiukkasilmaisimia. Myös ALICE on suuri hiukkasilmaisin, mutta se on tarkoitettu etsimään kvarkki-gluoniplasmaa raskaiden ionien sekaisista jäänteistä. Loput kolme LHCb, TOTEM ja LHCf ovat pienempiä ja erikoistuneempia.
Törmäytintunnelissa olevan putken sisässä on kaksi suprajohtavien niobium-titaani -sähkömagneettien ympäröimää putkea, joissa hiukkaset kulkevat vastakkaisiin suuntiin. Magneetteja jäähdytetään 1,9 kelvinin supranesteeksi jäähdytetyllä nestemäisellä heliumilla. Jäähdytysjärjestelmä koostuu kahdeksasta rinnakkaisesta järjestelmästä, joista kukin jäähdyttää osaa kiihdytinrenkaasta. Yksittäisessä jäähdytinjärjestelmässä on kaksi osaa; Ensimmäinen osa antaa 18 kilowatin jäähdytystehon 4,5 kelvinissä ja toinen 2,4 kilowatin 1,8 kelvinissä. Lisäksi niissä on 600 kilowatin tehoiset nestetyppeä käyttävät esijäähdyttimet.
Neljässä pisteessä on magneetit, joilla voidaan törmäyttää protonisäteet toisiinsa. Kummankin protonisuihkun suunniteltu maksimi energia on 7 TeV, jolloin törmäysenergia on 14 TeV. Protonin kiertoaika putkessa on noin 90 mikrosekuntia.
thumb|right|250px|LHC:n hiukkaskiihdyttimet ja koeasemat Ennen pääkiihdyttimeen vientiä hiukkasia kiihdytetään useissa pienemmissä kiihdyttimissä. Ensimmäisessä lineaarikiihdytin Linac2:ssa päästään 50 MeV:n energiaan. Seuraavassa Proton Synchrotron Boosterissa (PSB) päästään jo 1,4 GeV:iin. Proton Synchrotronin (PS) jälkeen energia on 26 GeV. Super Proton Synchrotronissa (SPS) energia nousee 450 GeV:iin. Super Proton Synchrotronista protoneita ohjataan varsinaiseen LHC:hen molempiin suuntiin.
LHC:llä voidaan törmäyttää myös raskaita ioneja kuten lyijyioneja (Pb). Tällöin törmäysenergia on 1 150 TeV. Ioneja kiihdytetään ensimmäiseksi lineaarikiihdytin Linac 3:lla. Low-Energy Injector Ringiä (LEIR) käytetään ionivarastona ja jäähdytysyksikkönä. Ioneja kiihdytetään lisää Proton Synchrotronilla (PS) ja Super Proton Synchrotronilla (SPS).
Käynnissä olevan LHC:n magneetteihin on varautunut 10 GJ energiaa ja säteeseen 725 MJ. Vastaavat määrät TNT:ä ovat 2 500 kg ja 157 kg.
Datajärjestelmä
LHC:n tuottaa suuren määrän dataa. Miljoonat törmäykset kussakin mittalaitteessa tuottavat noin petatavun verran dataa sekunnissa. Tämä data käy ensin läpi esiseulonnan, josta 1 per 10 000 tapahtumaa pääsee läpi. Toisesta seulontavaiheesta pääsee läpi noin 1 % tapahtumista. Tämän seulonnan jälkeen neljä suurinta mittaalaitetta ALICE, ATLAS, CMS ja LHCb tuottavat vuodessa yli 25 petatavua dataa. Tämä data tallennetaan CERN:in datakeskukseen (Tier 0-taso) ja kopioidaan kasettivarastoon.
Lisäksi data lähetetään kopioina 11 datakeskukseen (Tier 1-taso) ympäri maailmaa. Näistä datakeskuksista data sitten jaetaan käsiteltäväksi lukuisiin muihin tietokoneisiin (Tier 2-taso) käsiteltäväksi.
Kokeet
thumb|300px|LHC:n rakenteilla oleva Atlas-koeasema
LHC:ssä on kuusi hiukkasilmaisinta, jotka tuottavat kokeiden datan. Näiden hiukkasilmaisinten tai kokeiden nimet ovat:
Teoreettisia uhkakuvia
Teoreettisesti törmäyttimen on mahdollista aiheuttaa erilaisia onnettomuuksia, mutta näiden tapahtumistodennäköisyys on arvioiden mukaan erittäin pieni, suorastaan infinitesimaalinen.
Esitettyjä vaaroja ovat:
Mikäli pienikokoisia mustia aukkoja syntyisi, ne haihtuisivat lähes välittömästi Hawkingin säteilyllä ja olisivat siten harmittomia. Hawkingin säteily on tosin vielä varmistamaton ilmiö. Vahvin kokeellinen argumentti törmäytysten turvallisuuden puolesta on kosmisen säteilyn suurienergisten hiukkasten törmäykset taivaankappaleisiin, kuten Maahan. Nämä parhaimmillaan 20 miljoonaa kertaa LHC:ssä saavutettavia 1,4×1013 eV:n energiatasoja suuremmatkaan törmäykset eivät ole aiheuttaneet vaarallisia ilmiöitä.
CERN tutki mahdollisuuksia vaarallisten kohteiden syntymiselle ja totesi, ettei ole "mitään ajateltavissa olevaa vaaraa". Muiden muassa Lifeboat Foundation on kuitenkin käsitellyt aihetta.
LHC:n yleiseen tietoverkkoon tunkeuduttiin pian LHC:n käynnistämisen jälkeen syyskuussa 2008. Krakkerit ilmoittivat tavoitteekseen osoittaa turvajärjestelmien heikkouden, ei vahingoittaa hanketta. He eivät kuitenkaan tunkeutuneet tarkemmin vartioituihin tietojärjestelmiin, joilla LHC:tä ohjataan.
Ford GT40
pienoiskuva|GT40 Mk II takaa Ford GT40 on Fordin automalli, jolla on voitettu Le Mansin 24 tunnin ajot neljä kertaa peräkkäin vuosina 1966-69.
Ford GT40 kehitettiin Henry Ford II:n määräyksestä, sillä Fordin oli tarkoitus ostaa Ferrari. Fordin epäonneksi Enzo Ferrari vetäytyi kaupasta viime hetkellä saatuaan taloudellista tukea Fiatilta. Henry Ford suuttui, ja hän halusi rakentaa auton, joka voittaisi joka ikisen Ferrarin kilpa-ajossa. Auto nimettiin GT40:ksi, sillä sen korkeus oli vain 40 tuumaa (noin 1 metri).
Vuonna 2005 mallista alettiin tehdä GT -retroversiota.
Kiinan sopimuskauppasatamat
Kiinan sopimuskauppasatamat olivat satamia, jotka Kiina joutui avaamaan erityisehtoiselle kaupalle Nanjingin sopimuksen jälkeen vuodesta 1842 alkaen, missä Isolle-Britannialle myönnettiin oikeus erityisehdoin viiden kaupungin satamiin. Sopimuskauppasatamien määrä laajeni toisen kerran vuonna 1860.
Inkereenjoki
Inkere eli Inkereenjoki on Nevan sivujoki Leningradin alueen Hatsinan ja Tusinan piireissä sekä Pietarin Kolpinan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 76 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Inkerin ylängöllä Skuoritsan kylän lähellä olevasta lähteestä, virtaa tasangon keskellä jyrkkäreunaisessa uomassa ja laskee Nevaan Ust-Ižoran taajaman luona. Sen keskisyvyys on 1,5–2 metriä, suurin syvyys 4 metriä ja suurin leveys joen suussa 60 metriä. Joessa on paljon karsti-ilmiöitä. Tärkeimmät sivujoet ovat Paritsa, Verevka, Tšornaja, Vinokurka ja Bolšaja Ižorka.
Kiinan sopimuskauppasatamat
Lopulta Kiinassa olevien sopimuskauppasatamien määrä kasvoi kahdeksaankymmeneen, mikä oli osoitus Kiinaan pureutuvien ulkovaltojen neuvotteluvoimasta.
Litteäsillit
Litteäsillit (Pristigasteridae) on sillikalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimoon kuuluu FishBasen mukaan 9 sukua ja 38 lajia. Litteäsillit elävät meri-, murto- ja makeassa vedessä.
Hadza
Hadza on Tansanian hadzojen puhuma uhanalainen kieli, jota puhui vuonna 2008 äidinkielenään 975 ihmistä. Hadza ja sandawe luokitellaan usein khoisankielten kielikuntaan, mutta afrikantutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, ovatko ne sukua muille khoisankielille tai toisilleen. Osa kielitieteilijöistä pitää hadzaa ja sandawea isolaattikielinä.
Inkereenjoki
Inkereenjoki on yksi Nevan saastuneimmista sivujoista. Sen kalalajeja ovat hauki, ahven ja särki. Varsinkin alajuoksu Suurlopotista (ven. Antropšino) Kolpinaan on suosittu melontakohde. Joen varrella sijaitsevat Puutostin, Patamäen ja Telmanin kuntakeskukset sekä Kommunarin ja Kolpinan kaupungit.
Joesta on saanut nimensä Inkerin alue sekä inkeroisten kansanheimo. Se muodostaa ”parin” viereisen Venjoen (< Venäjä) kanssa. Joen nimen tarkempi alkuperä on selvittämättä, mutta samanlaisia joennimiä ilmenee myös idempänä Pohjois-Venäjällä.
Vuonna 1240 Aleksanteri Nevskin johtamat Novgorodin ja Laatokankaupungin joukot löivät ruotsalaisten armeijan Nevan taistelussa Nevan ja Inkereenjoen yhtymäkohdassa. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Inkereen pogostaan. 1600-luvulla joen rannoille syntyi suomalaisasutus, joka kuului Inkereen, Venjoen ja Skuoritsan luterilaisiin seurakuntiin. 1700-luvun alussa perustettiin Isoran Lopotin postiasema ja joelle rakennettiin ”sahamyllyjä”, joista saivat alkunsa Inkereen tehtaat nykyisessä Kolpinassa. Näihin aikoihin joen rannalle syntyi myös saksalaisia siirtokuntia. Suomalaisasutus tuhoutui toisen maailmansodan aikaisten pakkosiirtojen seurauksena.
Se (yhtye)
Se-yhtyeen ensimmäinen lp-julkaisu vuonna 1979 oli kaupallisessa mielessä varsin erikoinen veto. Teemalevy "...ja me tehtiin rakkautta" (LRLP 300) sisältää vain neljä raitaa, jotka ovat "...ja sä tapaat sun ystäviä", "...sä odotat mua yössä", "...mä lupaan etten lyö", sekä "...ja kun odotan näen pimeässäkin". (Eppu Normaali sai "...ja me tehtiin rakkautta"-levyn nimestä idean samana vuonna julkaistuun singlekappaleeseensa "Mekin tehtiin rakkautta".)
Se-yhtye hajosi vuonna 1985. Alun perin yhtyeen oli tarkoitus jäädä tuolloin tehdyn kiertueen päätteeksi vain tauolle, mutta tauolta ei ole tähän päivän mennessä palattu.
Historiaa
Yari asui 1970-luvun puoliväliin asti Kemissä tehden yksin kappaleita, joita lähetti Love Recordsiin. Yhtiön silloinen demokuuntelija Kim Kuusi kehotti Yaria kokoamaan ympärilleen yhtyeen ja niin syntyikin kokoonpano, joka esiintyi nimellä Pohjolan Voima. Yari muutti kavereidensa perässä Jyväskylään, jossa yhtye alkoi vakiintua. Se sai nimensä 1960-luvun Teräsmies-sarjakuvan mukaan. Nyt Atte Blom kiinnostui yhtyeen demoista ja vuonna 1978 ilmestyi Love Recordsin kautta debyyttisingle "Nyt"/"Kasvoton kuolema". Singlellä Yari lisäksi olivat mukana Jukka Peurasaari kitarassa, P. A. Ulmanen koskettimissa, Erkki Okkonen bassossa ja Ari Puolanen rummuissa. Puolasen lähdettyä siviilipalvelukseen, yhtyeen rumpali vaihtui useaan otteeseen.
Se osallistui Pohjalla-levylle ja saman nimiselle punkyhtyeiden kiertueelle. Parin singlen ja EP:n jälkeen ilmestynyt "...ja me tehtiin rakkautta" oli erikoinen levy, sillä sen sisältämiä kappaleita ei koskaan esitetty keikoilla. Love Records meni konkurssiin ja vuoden 1980 Pahaa unta? ilmestyikin Johannan kautta. Alkuperäiskitaristi Jukka Peurasaari jätti yhtyeen, samoin basisti Okkonen. Bassoon tuli Eeva Koivusalo. Seuraavilla levytyksillä kitaraa soitti Yari, viimeisellä levytyksellä Kari Hipponen. Yhtyeen viimeinen keikkakitaristi oli Hannu Korkeamäki.
Viimeisellä levyllä Lasi kirkasta vettä (1984) musiikillinen yhtyeen suunta oli muuttumassa uudesta aallosta 1980-luvun musiikin suuntaan. Viimeisen levyn tuotti Jimi Sumén. Yhtyeen musiikki ei kuitenkaan enää herättänyt kiinnostusta entiseen malliin ja viimeinen esiintyminen oli Lappeenrannassa vuonna 1985. Se-yhtyeen jälkeen Yarilla oli yhtye Onnensoturit, jossa soittivat myös Eeva Koivusalo, Jimi Sumén ja Sande Vettenranta.
Muuta
Pohjalla-kokoelman lisäksi Se oli mukana myös levyn julkaisun jälkeen tehdyllä saman nimisellä kiertueella.
Singlejen kappaleita ei julkaistu koskaan varsinaisilla albumeilla. Vain kokoelmilla, joilla taas ei julkaistu koskaan varsinaisten albumien kappaleita.
Singlet-kokoelma sisältää kaikkien A- ja B-puolten lisäksi yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen "Kuulut mulle vain". Vuoden 1982 kokoelma sisältää vain kuusi viimeistä singleä B-puolineen.
Viiden ensimmäisen singlen kaikki kappaleet olivat versioita muiden kappaleista. Ja kaikilla viidellä jompikumpi puoli oli alun perin Lou Reedin kappale.
Langanojärvi
Langanojärvi (myös: Kore) on järvi Etiopiassa Itä-Afrikan hautavajoamassa Oromian maakunnassa, noin 200 kilometrin päässä Addis Abebasta. Se sijaitsee 1 585 metrin korkeudessa Abijattajärven itäpuolella.
Langanojärven vesi on punaisenruskeaa, mikä johtuu järven sisältämistä mineraaleista. Järvessä on muutamia virtahepoja, ympäröivässä luonnossa esiintyy colobus- ja muita apinoita sekä runsaasti lintuja. Järven ympärille on rakennettu useita hotelli- ja virkistysalueita, joista käsin järjestetään tutustumisretkiä alueen luontoon ja kyliin. Kylissä asutaan nykyisin enimmäkseen taloissa, mutta olkimajatkin ovat vielä käytössä.
Afrikansilli
Ulkonäkö ja koko
Afrikansillin kyljessä on lähellä kiduksia musta täplä. Kala on yleensä noin 25 senttimetrin mittainen, suurimmillaan 46-senttinen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Afrikansilliä esiintyy rannikkovesissä Afrikan länsirannikolla Länsi-Saharasta Angolaan. Sitä tavataan myös jokisuiden murtovedessä ja itse joissakin pitkälle ylävirtaan. Afrikansilli on matalan veden kala ja elää yleensä alle 50 metrin syvyydessä. Se lisääntyy 3,5-38 promillen suolapitoisuudessa. Ravintona on kasviplankton.
Kalastus ja käyttö
Afrikansilli on tärkeä talouskala, jonka vuotuinen kokonaissaalis on 100,000 tonnin luokkaa. Sitä kalastetaan erityisesti Senegalissa, Sierra Leonessa, Norsunluurannikolla, Nigeriassa ja Kamerunissa.
Helmiherttuakala
Helmiherttuakala (Centropyge vroliki) on keisarikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Helmiherttuakala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on etuosastaan helmenharmaa, pyrstöä kohti väri tummenee ja itse pyrstö on lähes musta. Kylkievän edessä on ohut oranssi viiva.
Alkuperä
Helmiherttuakala on kotoisin Tyynenmeren länsiosista.
Käyttäytyminen ja ravinto
Helmiherttuakala saattaa olla aggressiivinen sukulaisiaan ja muita suunnilleen saman kokoisia kaloja kohtaan. Sitä pidetään riutta-akvaarioissa, missä se tarvitsee riittävästi suojaisia koloja. Se saattaa näykkiä koralleja ja jättiläissimpukoita. Ravinnokseen se syö levää ja sen joukossa elävää eläinplanktonia.
Freestyle
Freestyle voi viitata:
Nepalin kuningaskunta
Nepalin kuningaskunta oli hindukuningaskunta, joka perustettiin vuonna 1768. Sen perusti kuningas Prithvi Narayan Shah, Gorkhan kuningaskunnan monarkki. Nepalin kuningaskunta oli olemassa 240 vuoden ajan, kunnes monarkia lakkautettiin vuonna 2008.
Sakeuttamisaine
Lähteet
Texturant alimentaire Fécula
Jarmo Harjula
Jarmo Olavi Harjula (31. maaliskuuta 1954 Helsinki – 1. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli Lähiöteatterin perustaja (perustettu 9. helmikuuta 1969) ja teatterinjohtaja. Hän teki myös dubbauksia piirroselokuviin ja -sarjoihin.
Wilhelm Kube
thumb|right|Wilhelm Kube Wilhelm Richard Paul Kube (13. marraskuuta 1887 – 23. syyskuuta 1943) oli saksalainen sotilasvirkamies ja SS-upseeri.
Toisessa maailmansodassa Kube johti kenraalikomissaarina Valko-Venäjän miehityshallintoa. Hän astui virkaan elokuussa 1941 ja jatkoi sitä kuolemaansa asti 1943. Kuben tiedetään olleen raivokas juutalaisvihaaja ja hänen johdollaan tehtiin monia sotarikoksia. Hänen tiedetään sanoneen: ”Sitä mitä rutto ja syfilis ovat ihmiskunnalle, ovat juutalaiset valkoiselle rodulle.” Kube oli yksi valkovenäläisen nukkevaltion, Weißruthenischer Zentralratin, pääjunailijoista. 23. syyskuuta 1943 neuvostopartisaanit salamurhasivat hänet. Varsinaisen operaation suoritti palvelusneidoksi naamioitunut, väärällä nimellä Kuben palvelukseen pestautunut Jelena Mazanik, joka laittoi kuumavesipulloon piilotetun pommin Kuben sängyn alle. Kostona salamurhasta SS tappoi yli tuhat minskiläistä. Iskun jälkeen Mazanik ja hänen sisarensa pakenivat Minskistä ja liittyivät partisaaneihin.
Damnation and a Day
Damnation and a Day (510963-2) on Cradle of Filthin kymmenes julkaisu ja samalla viides studioalbumi, joka sisältää kokonaan uutta tuotantoa. Se on jaettu neljään osaan samalle levylle. Levyn kappaleet ovat yhtyeen omia. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja ne sanoitti laulaja Dani Filth.
Levy on nauhoitettu vuoden 2002 loppupuoliskolla New Rising -studioilla ja julkaistu seuraavana vuonna 2003.
Moving Anthropology Student Network
Moving Anthropology Student Network (MASN) on 2005 perustettu antropologian opiskelijoita yhdistävä kansainvälinen verkosto. Verkostoon voi liittyä kuka tahansa antropologiaa tai lähitieteitä opiskeleva tai aiheesta kiinnostunut. Tällä hetkellä verkostossa on jäseniä yli 60 maasta.
Helpoiten toimintaan pääsee mukaan osallistumalla MASN'in järjestämiin konferensseihin. Konferenssit ovat järjestöön kuuluvien paikallisten opiskelijoiden organisoimia, voittoa tavoittelemattomia, ja niiden osallistumiskustannukset on pystytty pitämään edullisina. Konferensseja on järjestetty tähän mennessä Itävallassa, Kroatiassa, Puolassa, Saksassa, Italiassa ja Sloveniassa. Viimeisin konferenssi järjestettiin toukokuussa 2011 Kroatian Ludbregissa.
Kuhat
Kuhat (Sander, aiemmin Stizostedion) on ahventen heimoon kuuluva kalasuku. Suvun kuvasi ensimmäisenä saksalainen luonnontieteilijä Lorenz Oken vuonna 1817.
Lajit
Kuhien sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat 5 lajia:
Sepp Blatter
Joseph ”Sepp” Blatter (s. 10. maaliskuuta 1936 Visp, Sveitsi) on sveitsiläinen urheiluvaikuttaja, joka toimi 1998–2015 kansainvälisen jalkapalloliitto Fifan puheenjohtajana. Hänet valittiin neljä kertaa jatkokaudelle, mutta vuonna 2015 hän joutui jättämään paikkansa korruptioskandaalin takia. Blatter toimi ennen Fifan puheenjohtajuutta muissa urheilutehtävissä ja myös Fifan pääsihteerinä. Blatterin aikana Fifan talous kasvoi huomattavasti ja jalkapallon MM-kilpailut vietiin ensimmäisen kerran Aasiaan, Afrikkaan, Venäjälle ja arabimaahan. Korruption vuoksi hän joutui syrjään järjestön johdosta ja sai toimintakiellon jalkapallon parissa.
Nuoruus ja uran alku
Blatter syntyi vuonna 1936 Vispin kaupungissa. Hän kävi koulunsa Sionissa ja Saint Mauricessa ja suoritti Lausannen yliopistosta alemman korkeakoulututkinnon kauppa- ja taloustieteissä.
Blatterin ammatillinen ura alkoi Valais’n kantonin matkailulautakunnassa. Hänestä tuli vuonna 1964 Sveitsin jääkiekkoliiton pääsihteeri. Hän teki uraansa urheilujoukkueiden ja yksityisen sektorin pr-toiminnassa. Hän kuului jalkapalloseura Neuchâtel Xamaxin johtokuntaan 1970–1975 ja toimi kellovalmistaja Longinesin urheiluajanoton ja pr-toiminnan johdossa. Sitä kautta Blatter oli mukana vuoden 1972 ja 1976 kesäolympialaisten organisaatiossa.
Ensimmäiset tehtävät
thumb|left|Sepp Blatter Fifan puheenjohtaja [[João Havelangen kanssa vuonna 1982.]] Adidaksen Horst Dassler löysi Blatterin Longinesilta vuonna 1972. Dassler oli keräämässä ympärilleen maailman johtavia urheilujohtajia. Hän otti Blatterin suojelukseensa, ja Fifan puheenjohtaja João Havelange seurasi pian Dasslerin esimerkkiä. Blatter nimettiin 1975 Fifan tekniseksi johtajaksi. Hän johti 1970-luvun puolivälissä Fifan kehitysohjelmia. Blatter toteutti monia Havelangen suunnitelmia, ja tuona aikana aloitettiin jo työ, jonka ansiosta perustettiin omat maailmanmestaruuskilpailut alle 20-vuotiaille, alle 17-vuotiaille, naisille ja futsalille.
Havelange valitsi 1981 Blatterin Fifan pääsihteeriksi kysymättä neuvoa johtoryhmältään. Pääsihteerinä Blatter oli ajamassa vuonna 1994 Fifan yhteistyötä lasten hyväntekeväisyysjärjestö SOS-Lapsikylien kanssa.
Valinta ja ensimmäiset kaudet
Blatter päätti maaliskuun 1998 lopulla asettua Fifan puheenjohtajaehdokkaaksi João Havelangen seuraajaksi. Hänet valittiin useiden järjestöjen ja kaikkien maaosaliittojen tukemana puheenjohtajaksi vuoden 1998 kongressissa. Valinnan jälkeen liikkui huhuja mahdollisista lahjuksista, sillä ennen äänestystä Afrikan edustajien oletettiin äänestävän Blatterin vastustajaa, Lennart Johanssonia.
thumb|Blatter julkistaa vuonna 2007, että [[Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2014|vuoden 2014 MM-kilpailut pidetään Brasiliassa.]] Qatarilainen Muhammad ibn Hammam pyrki haastamaan Blatterin vuoden 2011 puheenjohtajaäänestyksessä, mutta hänen ehdokkuutensa vedettiin pois lahjontaepäilysten takia. Blatter valittiinkin kolmannen kerran puheenjohtajaksi. Tällä kertaa hänellä ei ollut ibn Hammamin vetäytymisen takia vastaehdokasta.
Korruptioskandaali ja ero
Blatter valittiin viidennelle kaudelleen toukokuun 2015 lopulla. Hän ilmoitti kuitenkin jo seuraavalla viikolla jättävänsä paikkansa. Blatter ilmoitti kuitenkin jatkavansa puheenjohtajana, kunnes Fifa valitsisi hänelle seuraajan.
Sveitsissä syyttäjänviranomaiset käynnistivät syyskuun lopulla tutkinnat Blatteria vastaan. Häntä epäillään väärinkäytöksistä ja kavalluksesta. Pian tämän jälkeen Fifan suurimpiin sponsoreihin kuuluvat Visa, Coca-Cola Company, McDonald’s ja Anheuser-Busch InBev alkoivat vaatia Blatterin eroa.
Fifa hyllytti lokakuussa Blatterin, varapuheenjohtajan ja Uefan johtajan Michel Platinin sekä pääsihteeri Jérôme Valcken 90 päiväksi. Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Blatterille ja Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustelua. Molemmat saivat myös sakot. Helmikuussa 2016 Fifa lyhensi molempien toimintakiellon kuuteen vuoteen. Blatter valitti päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CAS:iin, joka kuitenkin hylkäsi Blatterin valituksen. Maaliskuussa 2021 Fifa jatkoi Blatterin toimintakieltoa kuudella vuodella ja kahdeksalla kuukaudella. Kielto kestää vuoteen 2028 saakka.
Blatterin toiminta ja merkitys
Blatterin puheenjohtajakaudella 1998–2015 Fifa kasvoi yhdeksi maailman tuottoisimmista organisaatioista: vuoden 2014 lopulla sen varallisuus oli noin 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Blatter on ollut viemässä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja ympäri maailmaa, ja hänen aikanaan järjestettiin ensimmäiset kisat Aasiassa ja Afrikassa. Lisäksi Blatterin aikana myönnettiin ensimmäiset Venäjälle (MM-kilpailut 2018) ja arabimaahan (MM-kilpailut 2022) annetut kisat. Blatter on lisäksi pyrkinyt edistämään naisten jalkapalloa, ja naisten vuoden 2015 MM-kilpailuihin osallistui ensimmäisen kerran 24 joukkuetta.
Blatter oli jo pääsihteerinä ajamassa SOS-Lapsikylien kanssa. Hänen puheenjohtajakaudellaan Fifa sijoitti yli 2 miljardia Yhdysvaltain dollaria erilaisiin kehitysyhteistyöprojekteihin. Blatter oli myös mukana jalkapallon muodossa tukemassa pakolaisleirien ihmisiä. Lisäksi Fifa allekirjoitti hänen kaudellaan Kansainvälisen työjärjestön toimintaohjeet, koska se osallistui lapsityön vastaiseen taisteluun.
Yksityiselämä
Blatter on ollut kolmesti naimisissa. Hänellä on tytär Corinne ensimmäisen vaimonsa Liliane Binerin kanssa. Blatterin toinen vaimo oli häntä 30 vuotta nuorempi Barbara Käser, joka on Blatteria edeltäneen Fifan pääsihteerin Helmut Käserin tytär. Blatter oli Käserin kanssa naimisissa kymmenen vuotta, kunnes hän kiinnostui Ilona Boguskasta, joka oli hänen tyttärensä ystävä. Heidän suhteensa kesti seitsemän vuotta, kunnes hän meni naimisiin Graziella Biancan kanssa. Heidän liittonsa oli lyhytaikainen, ja Blatter palasi yhteen Boguskan kanssa. Vuodesta 2014 Blatter on ollut yhdessä naimisissa olevan Linda Barrasin kanssa.