cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peltoniemen Hintrikin surumarssi
Muita versioita
Melodian ensimmäisen sanoituksen teki kaustislainen Viljami Niittykoski vuonna 1963. Hänen vävynsä, Kaustisen Hääkuoron (silloinen Häälaulajat) perustaja-johtaja Aaro Kentala tilasi apeltaan sanat kappaleen kuorosovitusta varten. Sanoitus on aivan erityylinen, ja kertoo suruisan laulun ja soiton välittämistä muistoista, kaipuusta ja toivosta. Kaustisen Hääkuoro ja Purppuripelimannit levyttivät hänen versionsa vuonna 1965.
Melodia on inspiroinut myös säveltäjä Aulis Sallista teoksessa Aspekteja Peltoniemen Hintrikin surumarssista, jonka hän sävelsi kolmantena jousikvartettonaan vuonna 1969.
Helismaan version ovat myöhemmin levyttäneet muun muassa Vesa-Matti Loiri, Irina Milan ja Jukka Perko. Vuonna 1979 järjestetyssä Reino Helismaan muistokonsertissa sen esitti Liisa Tavi.
Larressingle
Larressingle [laʁesɛ̃glə] on Ranskan kunta Occitanien alueella Gersin departementin pohjoisosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 215. Se kuuluu Armagnac-Ténarèzen kantoniin Condomin arrondissementissa.
Alija Izetbegović
Alija Izetbegović (bosn. (kyrillinen), Алија Изетбеговић, 8. elokuuta 1925 – 19. lokakuuta 2003) oli bosnialainen muslimiaktivisti, filosofi, poliitikko, Bosnia ja Hertsegovinan presidentti 1990–1996 sekä Bosnia ja Hertsegovinan presidenttineuvoston jäsen 1996–2000.
Hän opiskeli lakia Sarajevon yliopistossa ja työskenteli lakimiehenä kahdessa suuressa yhtiössä. Vuonna 1990 Izetbegović perusti bosniakkien uskonnollis-kansallismielisen SDA-puolueen joka sijoittautui poliittisella kentällä konservatiiviseen maltilliseen oikeistoon.
Izetbegović siirtyi nuoruuden jyrkästä islamilaisuudestaan kannattamaan pikemminkin monikansallista Bosnia-Hertsegovinaa. Serbit pitivät häntä sotapropagandassaan kovan linjan islamilaisfundamentalistina. Bosnian sodassa Bosnia-Hertsegovinan presidentti Izetbegović taisteli säilyttääkseen Bosnian yhtenäisenä, demokraattisena ja monikansallisena, kun samaan aikaan serbi- ja kroaattiseparatistit pyrkivät eroamaan siitä. 1990-luvulla Izetbegović kampanjoi avoimesti uskonnollisin tunnuksin, mikä ei lieventänyt kristittyjen serbien ja kroaattien pelkoja islamilaisesta Bosniasta.
Izetbegović hylkäsi rauhansuunnitelman toisensa jälkeen laskelmoiden, että viimein länsimaiden oli toimittava serbejä vastaan. Hän hylkäsi ennen Bosnian sotaa esitetyn Carringtonin-Cutleiron rauhansuunnitelman, jonka oli ehtinyt allekirjoittaa. Suunnitelma olisi jakanut Bosnia-Hartzegovinan kolmeen etnisen ryhmän mukaiseen kantoniin Sveitsin mallin mukaisesti. Izetbegovic vetäytyi sopimuksesta maassa vierailleen Yhdysvaltain Jugoslavian lähettilään Warren Zimmermanin kehotuksesta hieman ennen sodan alkua. Izetbegović halusi yhtenäisen, itsenäisen Bosnian, ja sota oli hänen mielestään hinta, joka oli siitä maksettava. Sodan aikana Izetbegović johdolla Bosnia myös hylkäsi Oven-Stoltenbergin rauhanehdotuksen liikaa serbejä suosivana. Daytonin rauhansopimus oli Izetbegovićille tappio, koska se jakoi Bosnian. Länsimaiden sijaan Izetbegović sai apua Iranista ja Saudi-Arabiasta, jotka toimittivat rahaa, aseita ja taistelijoita.
Länsimaiden media tuki Izetbegovićia, jolla oli maine jonkinlaisena väkivallattomuuteen pyrkivänä "gandhina." Yhdysvaltalainen diplomaatti - joka osallistui Bosnian sodan päättäneisiin rauhaneuvotteluihin - Richard Holbrook sanoi, että "En usko, että tämä valtio (Bosnia) olisi olemassa ilman häntä. Kaikki ihmiset tekevät virheitä, mutta toistan: Ilman häntä Bosnia-Hertsegovinaa ei olisi olemassa."
Bain-de-Bretagne
Bain-de-Bretagne on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä Redonin kaupungista koilliseen.
Paikallinen linna Château de la Robinais on rakennettu 1400-luvulla. Se toimii nykyään juhlatilana. Saint Martinin kirkko on rakennettu 1800-luvun puolivälissä. Sen erityispiirre on kaksi kellotornia. Toinen kirkon suunnitelleista arkkitehdeista oli paikallinen Arthur Regnault.
Tyndaris
Tyndaris (, myös Tyndarion, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi nykyisen Pattin kunnan Tindarin kylän paikalla.
Tyndaris oli kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin vasta klassisella kaudella vuonna 396 eaa. Se kukoisti erityisesti vuonna 254 eaa. alkaneella roomalaisella kaudella, jolloin se vaikuttaa olleen yksi saaren merkittävimpiä kaupunkeja.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Tyndariin akropoliin maisemia.
Vuoriseepra
Vuoriseepra (Equus zebra) on yksi kolmesta seepralajista. Se elää lounaisen Afrikan vuoristoseuduilla. Vuoriseepralla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan niin paljon, että niitä voitaisiin pitää myös erillisinä lajeina:
Tyndaris
Maantiede
Tyndaris sijaitsi Sisilian pohjoisrannikolla lännenpuoleisen Alontionin ja idänpuoleisen Mylain välillä. Se oli rakennettu jyrkkärinteiselle, noin 280 metriä korkealle tasalakiselle luoteis-kaakkoissuuntaiselle niemellä sijainneelle kukkulalle, joka muodosti vahvan luonnonlinnoituksen. Kaupungin pinta-ala kukkulalla oli noin 14 hehtaaria. Niemen itäpuoli muodosti puolestaan luonnonsatamalahden.
Vuoriseepra
Kapinvuoriseeproja eli kapmaanvuoriseeproja elää Kapmaalla Etelä-Afrikassa. Vuonna 1937 niitä oli jäljellä enää noin 45 yksilöä, mutta suojelutoimien ansiosta niitä on nykyään noin 350. Alalaji on kuitenkin yhä uhanalainen ja vaarantunut. Hartmanninvuoriseeprat elävät Namibiassa, jossa niitä on arviolta 15 000. Vaikka ne eivät ole suorastaan uhanalaisia, niiden lukumäärä on kuitenkin vain kahdeksasosa 1900-luvun alun määrästä. Lukumäärän pienenemisen takia IUCN on arvioinut myös hartmanninvuoriseepran vaarantuneeksi.
Tyndaris
Maantiede
Kaupungin etäisyys Messeneen oli noin 36 roomalaista mailia eli noin 60 kilometriä. Nykyinen Tindarin kylä on rakennettu samalle paikalle, ja sijaitsee noin 10 kilometriä itään Pattin kaupungista. Kaupungin kukkulan ali kulkee nykyisin tunnelissa Messina–Palermo-moottoritie (E90).
Vuoriseepra
Vuoriseepran mustat raidat ovat leveämmät ja valkoiset raidat kapeammat kuin aroseepralla. Kokonaisuudessaan se on näin ollen tummemman näköinen. Se on 120–150 cm korkea ja painaa 260–370 kiloa. Hartmanninvuoriseepra on hieman suurempi kuin kapinvuoriseepra.
Tyndaris
Maantiede
Tyndariin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta, mutta se arvioidaan joiksikin sadoiksi neliökilometreiksi. Sisämaassa sen eteläpuolella sijaitsivat Abakainonin ja Longanen polisten alueet ja idässä Mylain alue. Lähellä sijaitsi Agathyrnan eli Agathyrnonin kaupunki, joka saattoi kuulua Tyndariin alaisuuteen.
Vuoriseepra
Vuoriseeprat elävät laumoissa, joihin kuuluu yksi uros ja muutama naaras sekä näiden jälkeläiset. Vanhat syrjäytetyt urosseeprat voivat muodostaa omia laumojaan samoin kuin nuoret urosseeprat, joilla ei ole vielä omaa laumaa.
Tyndaris
Klassinen kausi
pienoiskuva|vasen|upright=0.65|Komedianaamio. [[Tindarin arkeologinen museo.]] Siirtokuntalaiset antoivat itse kaupungille nimen Tyndaris, mikä viittasi Dioskuureihin eli Tyndaridaihin. Alkuperäisten maanpakolaisten lukumäärä oli noin 600. He sallivat myös muiden asettua kaupunkiin, ja niin sen väkiluku nousi pian yli henkeen. Näin kaupunki nousi suhteellisen merkittäväksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tyndaritēs tai Tyndarios, myöhemmin latinaksi Tyndaritanus.
Tyndaris löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Timoleonin Sisilian sotaretken aikaan vuonna 344 eaa. kaupunki oli ensimmäisiä tämän puolelle siirtyneitä.
Hellenistinen kausi
Vuonna 269 eaa. Tyndaris tuki Syrakusan tyrannia Hieron II:sta tämän sodassa mamertiineja vastaan. Kaupungista tuli Syrakusan tärkeä tukikohta saaren pohjoisrannikolla eli Tyrrhenanmeren puolella, siinä missä Tauromenionilla oli samanlainen asema Sisilianmeren puolella, ja siksi se esiintyy usein seuranneiden sotien aikana. Ensimmäisessä puunilaissodassa 264–241 eaa. kaupunki oli Karthagon vallassa. Kaupunkilaiset olivat vähällä siirtyä Rooman puolelle nähdessään sen armeijan lähestyvän, mutta karthagolaiset saivat estettyä tämän ottamalla tärkeimmät asukkaat panttivangeiksi.
Vuonna 257 eaa. Tyndariin edustalla sen ja Aiolisten saarten välillä käytiin meritaistelu, jossa Rooman laivasto sai vähäisen voiton karthagolaisista Gaius Atiliuksen johdolla, mutta tilanne jäi ratkaisemattomaksi. Rooman laivasto rantautui silloin Tyndariin niemelle, mutta kaupunki ei vielä tullut vallatuksi. Tyndarislaiset karkottivat karthagolaisen varuskunnan ja liittyivät Rooman puolelle vasta sen jälkeen, kun roomalaiset olivat vallanneet Panormoksen vuonna 254 eaa. Tämän myötä kaupunki tuli Rooman alaisuuteen ja ajan kuluessa osaksi Rooman valtakuntaa.
Roomalainen kausi
Tyndaris mainitaan seuranneella roomalaisella kaudella melko harvoin, mutta se vaikuttaa olleen kukoistava ja merkittävä kaupunki ja pysyneen uskollisena Roomalle monissa tilanteissa. Tyndarislaiset muun muassa tukivat Roomaa toisessa puunilaissodassa vuosina 218–202 eaa., ja varustivat laivastoa Scipio Africanuksen käyttöön. Kiitoksena Scipio palautti kaupunkilaisille karthagolaisten viemän Hermeen patsaan, joka oli kaupungin ylpeyksiä.
Ciceron aikana Tyndaris vaikuttaa olleen yksi Sisilian huomattavimmista kaupungeista. Se oli yksi saaren seitsemästätoista kaupungista, jotka Rooman senaatti valitsi maksamaan vuotuisen osuuden Eryksin Afroditen temppelin ylläpitoon, mitä pidettiin ilmeisesti kunniatehtävänä. Muutoin kaupunki oli tavallisen roomalaiskaupungin (municipium) asemassa, ja sillä oli omat virkamiehet ja neuvosto. Kaupunki kärsi suuresti Verresin väärinkäytöksistä, ja tämä muun muassa ryösti jo mainitun Hermeen patsaan. Kostoksi tyndarislaiset tuhosivat Verresin patsaan sen jälkeen, kun tämä oli poistunut saarelta.
Kaupunki oli merkittävässä osassa jälleen Sextus Pompeiuksen sodassa vuonna 36 eaa. Sextus Pompeius piti sitä hallussaan, mutta Octavianuksen laivastoa komentanut Agrippa valtasi sen Mylain taistelussa saamansa voiton jälkeen. Tämän jälkeen kaupungista tuli yksi Agrippan päätukikohdista sodan aikana.
Octavianus eli Augustus teki Tyndariista roomalaisen colonian Colonia Augusta Tyndaritanorum, mikä nimi tunnetaan piirtokirjoituksista. Muutoin Tyndaris ei juuri esiinny historiassa tämän jälkeen, mutta se säilyi epäilemättä merkittävänä kaupunkina myös Rooman keisarikaudella. Strabon mainitsee sen yhtenä saaren kaupungeista, joita vielä hänen aikanaan voitiin sellaiseksi kutsua. Plinius mainitsee Tyndariin coloniana, ja kertoo sitä kohdanneesta suuresta onnettomuudesta, jossa meri nielaisi puolet kaupungista. Tämä oli todennäköisesti seurausta siitä, että maanjäristys romautti osan kaupungin kukkulasta. Tapahtuma ajoittuu ensimmäiselle vuosisadalle jaa., mutta sen tarkempaa ajankohtaa ei tunneta. Roomalaisten itinerariumien perusteella kaupunki oli olemassa vielä 300-luvulla.
Myöhempi historia
Tyndaris tuhoutui tai taantui oletettavasti viimeistään saraseenien vallattua saaren 800-luvulla. Kaupungin paikka oli vielä 1800-luvulla asumaton, mutta sen nimi oli säilynyt paikalla olleessa kirkossa nimeltä Madonna di Tindaro. Nykyinen kylä on syntynyt paikalle tämän jälkeen, ja omaksunut antiikin aikaisen kaupungin nimen muodossa Tindari.
Rakennukset ja löydökset
Kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on säilynyt osia. Myös kaksi muurin porteista on tunnistettavissa. Muurin vanhimmat osat on ajoitettu kaupungin perustamisen ajalle 300-luvulle eaa., ja se uusittiin 200-luvulla eaa. Muureissa on aukko itäsivulla, jolta puolelta rinne laskee jyrkästi mereen; Pliniuksen mainitsema maanvyörymä on todennäköisesti tapahtunut kyseiseltä puolelta. Kukkulalla on suoritettu kaivauksia suhteellisen pienellä alueella.
pienoiskuva|Tyndariin kreikkalais-roomalainen teatteri. pienoiskuva|Roomalaisen basilikan (”gymnasionin”) rauniot. Kreikkalais-roomalainen teatteri
Kaupungissa oli kreikkalainen teatteri, jonka varhaisin vaihe on ajoitettu noin vuoteen 300 eaa. Se rakennettiin roomalaisella kaudella uudestaan roomalaiseksi teatteriksi samalla tavalla kuin Tauromenionin teatteri. Teatterirakennus oli suhteellisen pieni, ja sijaitsi akropoliin rinteessä decumanuksen ja kaivausalueen luoteispäässä. Siinä oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka halkaisija oli noin 76 metriä, ja joka avautui koilliseen eli merelle päin. Siihen mahtui noin katsojaa.
Basilika (”Gymnasion”)
Aaron Carter
pienois|Carter vuonna 2010 Aaron Carter (7. joulukuuta 1987 Tampa, Florida, Yhdysvallat – 5. marraskuuta 2022 Lancaster, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen pop- ja hip hop -laulaja. Hän oli Backstreet Boys -yhtyeestä tunnetuksi tulleen laulaja Nick Carterin pikkuveli. Carter esiintyi myös televisiosarjoissa.
Tyndaris
Rakennukset ja löydökset
Pyhäköt
Aaron Carter
Ura
Carterin ura viihdealalla alkoi jo viisivuotiaana, ja hänen ensimmäinen albuminsa Aaron Carter julkaistiin vuonna 1997. Se myi kultaa Kanadassa, Tanskassa, Saksassa, Norjassa ja Espanjassa. Sen jälkeen hän äänitti muun muassa kappaleen Pokémon-elokuvaan Pokémon – Mewtwon vastaisku, esiintyi Backstreet Boysin ja Britney Spearsin lämmittelijänä, julkaisi elämäkerran ja videokokoelman sekä esiintyi Nickelodeon-kanavalla. Carterin LP Aaron’s Party (Come Get It) myi Yhdysvalloissa triplaplatinaa.
Tyndaris
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin pyhäköitä ei ole kaivettu. Rahojen ja votiiviesinelöytöjen perusteella sen kultteihin ovat kuitenkin kuuluneet Apollonin, Artemis Eupraksian, Athenen, Dionysoksen, Dioskuurien, Koren eli Persefonen, Poseidonin ja Zeuksen kultit.
Aaron Carter
Ura
Oh Aaron julkaistiin vuonna 2001, ja sen jälkeen Carter keikkaili edelleen Backstreet Boysin ja Britney Spearsin mukana. Hän myös teki kappaleita useisiin elokuviin. Another Earthquake! julkaistiin syksyllä 2002, ja siltä nousi Yhdysvaltojen singlelistojen top 20:een kappale ”America A O”.
Carterin uraa häiritsi ''Another Earthquake! -''albumin jälkeen häne entisen managerinsa Lou Pearlmanin oikeusjuttu. Carter ei juurikaan tehnyt uutta musiikkia useaan vuoteen, mutta hänen elämäänsä seurattiin tarkasti sensaatiolehdistössä. Hän kilpaili muun muassa Dancing with the Stars -sarjan yhdeksännellä kaudella ja teki yhteistyötä muun muassa Flo Ridan ja Busta Rhymesin kanssa.
Tyndaris
Rakennukset ja löydökset
Muut rakennukset
Muihin löytöihin lukeutuu muun muassa peristyylipihoilla varustettuja yksityistaloja ja muita asuinkortteleita sekä roomalainen kylpylä, mosaiikkilattioita ja roomalaisen kauden hautoja.
Aaron Carter
Ura
Carter käynnisti vuonna 2013 paluukiertueen ja julkaisi uuden singlen vuonna 2015; ”Fool’s Gold” päivitti Carterin tyyliä 1990-luvun teinipopista moderniin R&B-tyyliin. Se ja seuraavien parin vuoden aikana julkaissut singlet päätyivät myös vuonna 2018 ilmestyneelle Love-albumille.
Yksityiselämä
Carter kärsi päihde-, syömis- ja mielenterveysongelmista ja hakeutui vuonna 2017 niistä vieroitushoitoon. Hänen kaksoisisarensa Angel ja veljensä Nick hakivat Aaronille lähestymiskieltoa vuoden 2019 syyskuussa. Carter kertoi syksyllä 2019 yhdysvaltalaisessa Lääkärit-televisio-ohjelmassa kärsivänsä dissosiatiivisestä identiteettihäiriöstä, skitsofreniasta, akuutista ahdistuksesta ja maanisdepressiivisyydestä.
Tyndaris
Rakennukset ja löydökset
Esinelöydöt
Aaron Carter
Yksityiselämä
Carter sai marraskuussa 2021 poikalapsen tyttöystävänsä Melanie Martinin kanssa, jonka kanssa hän oli julkistanut seurustelusuhteensa tammikuussa 2020. Carter kuitenkin kertoi eronneensa Martinista vain vajaa viikko lapsensa syntymän jälkeen.
Carter löydettiin kuolleena kotoaan 5. marraskuuta 2022. Kuolinsyyraportin mukaan hän oli käyttänyt rauhoittavia lääkkeitä ja hengittänyt mahdollisesti euforiaa aiheuttavaa kaasua ja hukkui näiden vaikutuksesta kylpyammeeseen.
Tyndaris
Rakennukset ja löydökset
Tyndariista on löydetty suuri määrä veistoksia, rakennusten koristeosia, keramiikkaa, piirtokirjoituksia ja rahoja. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Tindarin arkeologisessa museossa sekä muun muassa Palermon arkeologisessa museossa.
Primera Divisiónin kausi 1929–1930
Espanjan jalkapallon Primera Divisiónin toinen kausi alkoi joulukuussa 1929 ja kausi päättyi maaliskuussa 1930. Espanjan mestaruuden voitti Athletic Bilbao.
Sarjataulukko
Athletic Club de Madrid putosi Segunda Divisióniin. Tilalle nousi Deportivo Alavés.
Hiroshima kōsokukōtsū
pienoiskuva|Hiroshiman pikaliikenteen 6000-sarjan juna
Hiroshima kōsokukōtsū eli Hiroshiman pikaliikenne on Japanin Hiroshiman kaupungissa metroliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi yhtä 18,4 kilometriä pitkää automaattimetrolinjaa, Astram-linjaa, kaupungin pohjoisosissa. Linjalla on 22 asemaa ja sitä käyttää päivässä keskimäärin noin 65 000 matkustajaa (vuonna 2017).
Hiroshiman pikaliikenteen osakepääomasta 51,0 prosenttia on Hiroshiman kaupungin hallussa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Hiroshiman Asaminamin suuralueella.
Historia
Hiroshiman kaupunki päätti kaupungin nopeasti kehittyviä luoteisosia palvelevan automaattimetron rakentamisesta vuonna 1986 ja kolmannen sektorin yritys metron liikennöintiä varten perustettiin seuraavana vuonna. Liikenne linjalla aloitettiin 20. elokuuta 1994. Linjan lempinimeksi valittiin kaupunkilaisten ehdotusten joukosta Astram, yhdistelmä japanin sanasta asu (’huominen’) ja englannin sanasta tram (’raitiovaunu’).
Linjalle avattiin vuonna 2015 uusi Shin-Hakushiman asema, josta on vaihtoyhteys JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinjalle.
Rabatti
Rabatti oli suomalainen päivittäistavaraketju. Ketjun myymälöitä oli eniten 1990-luvulla. Ketjun mainoslause oli ”Rabatti ja rahat riittää”.
Rabatin perustaja Tarmo Marjamäki (1933–2022) aloitti työuransa kauppa-apulaisena ja myymälänhoitajana kotikunnassaan Urjalassa. 30-vuotiaana hän ryhtyi itsenäiseksi K-kauppiaaksi Jokioisissa. Vuonna 1971 Marjamäki perusti Forssaan Säästö-Aitta-halpakaupan ja hieman myöhemmin Seppälän vaatetusliikkeen. Marjamäen unelma tukkuliikkeistä riippumattomista, ruokaa edulliseen hintaan myyvistä kaupoista toteutui vuonna 1983, kun hän perusti Rabatti-myymäläketjun. Ketjulla oli enimmillään 32 myymälää Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja Pirkanmaalla. Marjamäki tuli henkilökohtaisesti tunnetuksi esiintymällä oman kauppaketjunsa televisiomainoksissa. Marjamäki myi Rabatti-myymäläketjun Ruokamarkkinat Oy:lle vuonna 1995 ja jatkoi yrittäjänä kiinteistöalalla.
Tarmo Marjamäki valittiin vuoden yrittäjäksi Forssassa vuonna 1983 ja Kanta-Hämeen maakunnassa vuonna 1988.
Reijo Timonen
Reijo Timonen (s. 3. joulukuuta 1966 Kokkola) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Timonen on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Mestaruussarjassa 16-vuotiaana kaudella 1983. Timonen pelasi joukkueessa viiden kauden ajan, joista kaksi viimeistä kuluivat I divisioonassa. Vuonna 1988 hän siirtyi Mestaruussarjassa pelanneeseen Oulun Työväen Palloilijoihin. Timonen edusti seuraa neljän kauden verran, päättyen OTP:n putoamiseen toiselle sarjatasolle vuoden 1991 lopuksi.
Palattuaan kotikaupunkiinsa Kokkolaan 1993 Timonen liittyi Gamlakarleby Bollklubbin riveihin Kakkosessa. Seitsemän kauden aikana hän oli mukana nostamassa seuraa Ykköseen 1994 ja myös putoamassa takaisin Kakkoseen 1997. Viimeisinä kausinaan pelaajana Timonen toimi myös GBK:n reservijoukkueen valmentajana sekä edustusjoukkueen apuvalmentajana. Loppukauden 1999 Timonen toimi GBK:n edustusjoukkueen pelaajavalmentajana.
Hän jatkoi GBK:n päävalmentajana kauden 2001 loppuun asti, jolloin hän siirtyi takaisin kasvattajaseuransa KPV:n organisaatioon A-junioreiden päävalmentajaksi. Timonen oli virassa neljä vuotta kunnes hän liittyi seuran edustusjoukkueen apuvalmentajaksi 2006. Myöhemmin hän on valmentanut Kakkosessa KPV:n reservijoukkue FC Kippareita ja GBK:ta sekä No Starsia Kolmosessa.
Timonen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita yhteensä 23 kertaa vuosina 1982–1985. Hänet valittiin vuoden poikapelaajaksi Suomessa 1983.
Mareșal
Mareșal oli toisen maailmansodan aikana Romaniassa kehitelty panssarintorjuntavaunu. Mareșal eli "marsalkka" nimettiin Ion Antonescun mukaan ja se eteni prototyyppivaiheeseen. Hanke keskeytettiin lokakuussa 1944 hieman ennen kaavaillun tuotannon alkua. Prototyyppejä valmistettiin kaikkiaan 6 kappaletta, mutta neuvostojoukot tuhosivat ne.
Mareșal ei edennyt koskaan sarjatuotantoon, mutta se vaikutti saksalaisen Jagdpanzer 38(t) Hetzerin suunnitelmiin.
Suunnittelu
thumb|vasen|M-00. thumb|vasen|Puinen malli M-04. Marsalkka Ion Antonescu määräsi romanialaisen panssarintorjuntavaunun suunnittelun joulukuussa 1942. Antonescun mukaan kotimaisen panssarintorjuntavaunun kehittäminen oli ainut hyvä vaihtoehto ratkaisemaan suorituskykyongelmat Romanian 1. panssaridivisioonassa ja panssarintorjunnassa yleensä. Panssarintorjuntavaunu Mareșal eli Vânătorul de Care Mareșal sai nimensä marsalkka Antonescun mukaan.
Vaunun suunnittelupaneelin johtoon asetettiin majuri Nicolae Anghel ja insinöörikapteeni Gheorghe Samboţin. Romaniassa muutettiin joitakin olemassaolleita panssarivaunuja panssarintorjuntavaunuiksi (esim. TACAM T-60 ja TACAM R-2), mutta Mareșalin oli tarkoitus olla lopulta kokonaan uudenlainen ja kotimainen vaunu. Täysin samanlaisia vaunuja ei ollut vielä muuallakaan maailmaassa. Vanun ensimmäinen prototyyppi oli muunneltu T-60-vaunu, johon asennettiin neuvostoliittolainen 122 mm haupitsi M1910/30 ja koaksaalinen 7,92 mm ZB53-konekivääri. Prototyyppivaunua M-00 koeammutettiin Sudițissa Slobozian itäpuolella 30. heinäkuuta 1943. Koeammunnoissa havaittiin useita puutteita, kuten tykin pulttien irtoaminen vaunusta. Myös sen moottori oli tehoton. Pahimmat pelot, kuten väitteet vaunun kaatumisesta rekyylin takia osoittautuivat kuitenkin aiheettomaksi ja vaunua päätettiin kehitellä edelleen.
Lokakuussa 1943 oli valmistettu kolme uudempaa prototyyppiä, mallit M-01, M-02 ja M-03. Ulkonäöltään ne muistuttivat edeltäjäänsä. Prototyyppejä koekäytettiin jälleen 23. lokakuuta 1943. Testejä katsomassa oli myös marsalkka Antonescu. Samana päivänä oli tehty myös panssarintorjuntakanuuna 75 mm Reșița Model 1943 koeammuntoja. Everstiluutnantti Paul Draghiescu ehdotti sen käyttöä uudessa vaunussa. Tykkiä pidettiin hyvin onnistuneena ja Antonescu hyväksyi sen käytön. Tykki asennettiin seuraavaan prototyyppiin M-04.
Valmistuksen valmistelu
Nicolae Anghel ja Rogiferin tehtaan henkilöstöä vieraili Saksassa tutustumassa saksalaiseen teollisuuteen selvittääkseen vaunun tuotannon mahdollisuuksia. Saksalaisten suunnitelmien todettiin tuolloin olevan romanialaisia jäljessä. Marras-joulukuussa 1943 oli aloitettu valmistelemaan vaunun sarjatuotantoa. Saksan halltisemasta Ranskasta tilattiin 1 000 Hotchkiss-moottoria. Koska lopulta haluttiin valmistaa vaunua mahdollisimman itsenäisesti Saksasta, tuotannon valmistelemiseksi tehtiin yhteistyötä myös sveitsiläisten ja ruotsalaisten yritysten kanssa. Myös Adolf Hitler vakuuttui vaunun ominaisuuksista ja Romaniaa tuettiin asiantuntijoilla, panssarein ja muine tarvikkein. Romanialaisten oletettiin lopulta pystyvät tuottamaan tuontina hankittuja osia itse.
M-04 valmistui tammikuussa 1944 ja sitä koekäytettiin helmikuussa. Huolet liiallisesta rekyylistä osoittautivat jälleen turhiksi. Seuraava prototyyppi M-05 oli pitkälti romanialaisvalmisteinen. Kesäkuussa 1944 se kilpaili Antonesculle tehdyssä näytöksessä Sturmgeschütz III-vaunua vastaan ja sen katsottiin olevan suorituskyvyltään parempi. Vaunuja päätettiin tilata 1 000. Niiden oli tarkoitus toimia 32:ssa panssarintorjuntapataljoonassa, joissa kussakin olisi 30 vaunua. Rogiferin oli tarkoitus valmistaa 4 vaunua päivittäin. Hanke hidastui kuitenkin huomattavasti liittoutuneiden ilmapommitusten takia. Sarjan 0 toimitus jouduttiin lykkäämään marraskuuhun 1944 ja sarjat I ja II tammikuulle 1945. Ensimmäiset 200 oli tarkoitus valmistaa M-05:n mukaan ja loput viimeisen prototyypin M-06 mukaan. M-05 oli suorittanut miltei kaikki kokeensa 23. elokuuta, jolloin Romania vaihtoi sodan puolia. Romaniassa tehtiin päätös valmistuksen lakkauttamisesta suuremmalta osalta, mutta suorittaa M-05:n koekäyttö loppuun ja toteuttaa sarja 0:n tuotanto. Neuvostoliiton vaatimuksesta hanke päättyi kuitenkin 26. lokakuuta. Kaikki valmiit vaunut tuhottiin, samoin kuin suurin osa vaunun suunnitelmista ja valokuvista.
Mareșalin tarina päättyi vain hieman ennen sen tuotannon alkamista. Se vaikutti kuitenkin huomattavasti toiseen sodanaikaiseen vaunuun. Saksassa Adolf Hitler oli hyväksynyt uuden panssarintorjuntavaunun suunnittelun 7. joulukuuta 1943. Hän näki myös Mareșalin suunnitelmat. Prototyyppi M-04 lienee vaikuttanut sittemmän Jagdpanzer 38(t) Hetzerin suunnitelmiin. Hetzer valmistui kyvykkäämään saksalaisteollisuuden avulla nopeammin kuin Mareșal. Se oli sarjatuotannossa huhtikuussa 1944 ja käytössä saman vuoden heinäkuussa.
M/S Mega Regina
M/S Mega Regina (aik. M/S Mariella) on Corsica Ferries -varustamon omistama matkustaja-autolautta. Alus on rakennettu Wärtsilän Pernon telakalla Turussa vuonna 1985, ja sen tilasi silloinen Viking Linen osakasvarustamo SF Line Ab.
Jongieux
Jongieux on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä
thumb|left|Château de La Mar Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de La Mar. Se on 1200-luvulta peräisin oleva linnoitettu talo.
M/S Mega Regina
Laivan pituus on 175,7 metriä, leveys 28,4 metriä ja suurin syväys 6,78 metriä. Laivan koneet tuottavat 23 000 kilowatin tehon ja 20,5 solmun enimmäisnopeuden. Valmistuessaan alus oli kooltaan, bruttorekisteritonneiltaan ja matkustajamäärältään mitattuna maailman suurin matkustaja-autolautta. Laivan sisaralus on alkuaan Viking Linelle M/S Olympia -nimellä valmistunut M/S SPL Princess Anastasia, jonka omistaa nykyisin St. Peter Line.
M/S Mega Reginaan mahtuu 2 500 matkustajaa, ja hyttipaikkoja on yhtä paljon. Autokannelle mahtuu 430 henkilöautoa tai 60 rekkaa. Aluksessa on visiirityyppinen keulaportti. Mega Reginan ollessa Viking Linen omistuksessa laivaa peruskorjattiin syksyllä 2006 ja 2009, ja sinne luotiin uusia ravintolakonsepteja sekä Viking Travel Spa. Myös tax-free-myymälä uudistui ja laivan hytit sekä yleiset tilat ehostettiin. Viking Gracen tultua liikenteeseen kaikki muutkin Viking Linen alukset saivat samanlaisen aaltoraidoituksen kylkiinsä. Keväällä 2015 laivaa uudistettiin jälleen, ja se palasi liikenteeseen 22. huhtikuuta. Uudistuksessa ravintolatiloja muutettiin ja alukselle rakennettiin 100 uutta hyttiä.
Liikennöinti Itämerellä
vasen|pienoiskuva|M/S Mariella Helsingissä syyskuussa 2018. Valmistumisestaan lähtien aina vuoteen 2021 saakka alus kulki M/S Mariella -nimellä välillä Helsinki–Maarianhamina–Tukholma. Alus olikin, ja on edelleen selvästi eniten matkoja Helsingin ja Tukholman välillä tehnyt matkustajalaiva.
Elokuussa 2020 Viking Line kertoi Mariellan olevan myynnissä. Toukokuussa 2021 varustamo ilmoitti myyneensä aluksen Corsica Ferries -varustamolle, joka ilmoitti laivan uudeksi nimeksi Mega Regina. Kauppahinta oli 19,6 miljoonaa euroa. Laiva aloitti liikennöinnin Välimerellä kesällä 2021.
Kansikuvaus
upright=1.5|thumb|M/S Mariellan kansikartta.Tiedot ovat Viking Linen omistusajalta.
Vuoden 1985 keulavisiirin rikkoutuminen
Vuonna 1985 Mariellan keulavisiirin kiinnitys rikkoutui, mutta visiiri ei kuitenkaan päässyt irtoamaan. Kiinnikkeiden rikkoutumisesta seuraavana päivänä ne korjattiin väliaikaisesti, ja koko rakenne korjattiin ja vahvistettiin myöhemmin.
Outoja ääniä ja räjähdys konehuoneessa
Mariella oli lauantaina 4. elokuuta 1990 aikataulun mukaisella vuorollaan matkalla Helsingistä kohti Tukholmaa. Alus oli lähtenyt Helsingistä kello 18.00 ja sivuuttanut Helsingin kasuunin kello 19.00.
Kello 20.47 konevalvomossa vahdissa olleet toinen konemestari ja moottorimies kuulivat pääkonehuoneesta outoa, vinkuvaa ääntä. Koska koneiden valvontalaitteista tai konehuoneen valvontamonitoreista ei havaittu mitään normaalista poikkeavaa, he molemmat lähtivät pääkonehuoneeseen selvittämään äänen alkuperää.
Pääkonehuoneessa he totesivat äänen tulevan selvästi aluksen oikealta puolelta. Konemestari nousi huoneen ylätasolle eli kannelle 2 ja alkoi tutkia koneiden ympäristöä moottorimiehen tarkastaessa konehuoneen alatasoa. Molemmat paikallistivat äänen tulevan pääkoneen numero 4 oikealta puolelta, sylintereiden 5 ja 6 väliseltä alueelta. Heidän tarkkaillessaan tilannetta ääni muuttui nopeasti voimakkaaksi, metallisen kiliseväksi. Tilanne vaikutti molemmista sen verran uhkaavalta, että he lähtivät vaistomaisesti poistumaan konehuoneesta. Noin 5–10 sekuntia myöhemmin pääkoneen kampikammiossa tapahtui räjähdys. Kampikammion huoltoluukut lensivät pois paikoiltaan, ja palava öljypilvi tulvahti konehuoneeseen sytyttäen muun muassa pääkoneen vieressä olleet voiteluöljykoneikot.
Hälytys ja ensitoimenpiteet
Räjähdyksen jälkeen toinen konemestari juoksi konevalvomoon ja pysäytti aluksen oikeanpuolimmaiset pääkoneet 3 ja 4. Soitettuaan aluksen ensimmäiselle konemestarille hän pysäytti myös vielä käynnissä olleet pääkoneet 1 ja 2. Samaan aikaan konehuoneesta meni automaattinen palohälytys komentosillalle. Vahdissa ollut yliperämies soitti välittömästi aluksen päällikölle ja ilmoitti hänelle tilanteesta. Päällikkö käsitti komentosillalle tultuaan tilanteen vakavuuden ja määräsi antamaan yleishälytyksen koko aluksella ja evakuoimaan matkustajat pelastusasemille.
Alaniemi
Alaniemi on kylä Simojoen sekä seututien 924 varrella Simon kunnassa. Se sijaitsee noin 25 kilometrin päässä pohjoiseen Simon liikekeskustasta. Kylä on osa maakunnallisesti arvokasta Huhtalan–Alaniemen kulttuurimaisemaa. Kylässä on noin 200 asukasta.
M/S Mega Regina
Hälytys ja ensitoimenpiteet
Konehenkilöstö alkoi valmistautua palon sammutukseen konepäällikön johdolla. Vahdissa ollut moottorimies oli räjähdyksen sattuessa matkalla konehuoneen ylätasolle. Sinne päästyään hän oli ryhtynyt toimenpiteisiin palon rajoittamiseksi sulkemalla pääkonehuoneeseen johtavat vesitiiviit ovet. Hän yritti myös selvittää paloletkun pääkonehuoneeseen mutta epäonnistui runsaan savunmuodostuksen takia.
Alaniemi
Kylä on muodostunut pääasiassa Simojoen eteläiselle rannalle, joen ja Simoskanoja-nimisen pikkujoen yhtymäkohtaan.
M/S Mega Regina
Evakuointi
Samaan aikaan Mariellan muu henkilökunta alkoi evakuoida matkustajia hyteistä ja yleisistä tiloista sekä ohjata heitä pelastusasemille. Pelastusasemilla ryhdyttiin valmistautumaan aluksen mahdolliseen jättämiseen: pelastusveneistä poistettiin suojapeitteet ja veneet laskettiin aluksen partaan tasalle. Evakuointi saatiin suoritettua nopeasti, noin 15 minuutissa, eikä suurempia ongelmia ollut. Kuitenkin noin 40 minuuttia hälytyksen antamisen jälkeen löydettiin aluksen toisen kannen saunaosastolta kuusivuotias saksalainen pikkupoika, joka oli eksynyt vanhemmistaan evakuoinnin aikana.
Rautatiealan Unioni RAU
Rautatiealan Unionin RAU on SAK:lainen ammattiliitto, jonka jäsenet työskentelevät rautatiealalla veturinkuljettajina, liikenneohjaajina sekä raidealan asiakaspalvelu- ja toimistotehtävissä. Liitto perustettiin 16. marraskuuta 2018, kun Veturimiesten liitto ja Rautatievirkamiesliitto yhdistyivät.
Puheenjohtajana toimii Tero Palomäki. Aikaisemmin hän oli Veturimiesten liitto VML:n puheenjohtajana.
Liitto muodostuu 24 osastosta, jotka ovat itsenäisiä yhdistyksiä. Jäseniä liitossa oli vuoden 2022 alussa noin 3 600.
Muita rautateiden parissa toimivia ammattiliittoja ovat Raideammattilaisten yhteisjärjestö, Rautatiealan Teknisten Liitto ja VR Akava.
M/S Mega Regina
Palon sammuttaminen
Konehuoneeseen tehtiin kaikkiaan neljä sammutushyökkäystä. Aluksi palon sammutukseen käytettiin jauhesammuttimia, ja niillä saatiinkin öljypalo kaksi kertaa hetkellisesti sammumaan. Kovan kuumuuden takia palo kuitenkin leimahti aina muutaman sekunnin kuluttua uudelleen. Sammutusyrityksiä vaikeuttivat lisäksi muutamat huonosti toimineet jauhesammuttimet. Myös konehuoneen paloposteja yritettiin selvittää, mutta muun muassa kuumuuden vuoksi niiden liittimet ja venttiilit olivat jumissa. Paloletkujen selvittämistä viereisistä tiloista esti pelko palon laajenemisesta, jos pääkonehuoneen vesitiiviit ovet avattaisiin. Sammutushyökkäyksien epäonnistuttua todettiin, että miesvoimin paloa ei voida sammuttaa.
Tässä vaiheessa aluksen konepäällikkö päätti, että sammutusta yritetään laukaisemalla pääkonehuoneen halonisammutusjärjestelmä. Kun oli varmistettu, että konehuoneessa ei enää ollut ketään ja että konehuoneen ilmanoton palopellit oli suljettu, konepäällikkö laukaisi halonisammutusjärjestelmän noin kello 21.15. Samaan aikaan sammutustehtävissä ollut konehenkilökunta siirtyi autokannelle ja ryhtyi jäähdyttämään siellä palopaikan yläpuolella olevaa osaa vedellä.
Halonilla onnistuttiin sammuttamaan konehuoneen öljypalo. Palaminen jatkui kuitenkin edelleen eri kaapeliradoissa ja -hyllyillä. Konehuoneeseen tehtiin useita savusukelluksia, paloaluetta jäähdytettiin vedellä ja kaapeliratoja sammutettiin. Pilssi ja palaneen koneen alue suojavaahdotettiin. Palo katsottiin saaduksi hallintaan noin kello 22.50. Kaapeliradat syttyivät kuitenkin vielä useita kertoja, viimeisen kerran kello 3.00 seuraavana yönä. Jälkivartiointia konehuoneessa jatkettiin satamaan tuloon saakka.
Kun palo oli saatu hallintaan, päästettiin matkustajat pelastusasemilta takaisin aluksen sisätiloihin kello 23.
Pelastustoimet
Mariella ilmoitti palosta kello 21.10 radiopuhelimitse meripelastuskeskukselle (silloinen MRCC Helsinki). MRCC:ssä todettiin, että kyseessä oli suuronnettomuuden vaaratilanne, ja ryhdyttiin hälyttämään yksiköitä paikalle siltä varalta, että alus jouduttaisiin evakuoimaan.
Suoraan onnettomuuspaikalle tai asemavalmiuteen hälytettiin lukuisia merivartioston omia laiva- ja veneyksiköitä, kaksi vartiolentolaivueen helikopteria Helsinki-Malmin lentoasemalta sekä kolmas laivueen Super Puma -kopteri Turusta. Myös Ruotsin meripelastusviranomaisia tiedotettiin tapahtuneesta, ja siellä asetettiin neljä helikopteria kenttävalmiuteen aluksen evakuoinnin varalta.
Kaikkiaan 12 lähistöllä ollutta kauppa-alusta ilmoittautui MRCC Helsingille. Lähinnä ollut Silja Linen Wellamo toimi lähimpänä varmistavana aluksena ja toimitti MOB-veneensä välityksellä Mariellalle illan aikana muun muassa kymmenen paineilmapulloa savusukeltajien käyttöön.
Myös Helsingin, Turun, Hangon ja Tukholman palo- ja pelastuslaitoksilla kohotettiin valmiutta ja valmistauduttiin lähettämään lentoteitse palomiehiä paikalle, mikäli paloa ei olisi saatu hallintaan Mariellan miehistön omin voimin. Valmiutta kohotti muiden muassa Helsingistä toiminut lentopelastuskomennuskunta.
Leonor (Espanjan prinsessa)
Prinsessa Leonor (Leonor de Todos los Santos de Borbón y Ortiz, s. 31. lokakuuta 2005) on Espanjan kuninkaan Felipe VI:n ja kuningatar Letizian esikoistytär ja Asturian ruhtinatar. Prinsessa Leonorilla on 29. huhtikuuta 2007 syntynyt sisar, prinsessa Sofía. Isänsä noustua valtaistuimelle on Leonor kruununperimysjärjestyksessä ensimmäisenä.
Prinsessa Leonor kastettiin Zarzuelan palatsissa 14. tammikuuta 2006. Kasteen toimitti Madridin arkkipiispa Antonio María Rouco Varela. Prinsessa Leonorin kummeina toimivat hänen isänsä vanhemmat, kuningas Juan Carlos I ja kuningatar Sofía.
M/S Mega Regina
Pelastustoimet
Tilanteen vakiinnuttua Alfons Håkans Oy:n hinaajat Aatos ja Hermes aloittivat Mariellan hinauksen kello 4.25 kohti Helsinkiä. Rajavartiolaitoksen vartiolaiva Kiisla ja helikopteri OH-HVH olivat varmistamassa hinausta. Hinaus sujui hyvin, ja Mariella kiinnitettiin Helsingin Länsisatamaan seuraavana päivänä kello 15.45.
Leonor (Espanjan prinsessa)
Prinsessa Leonor muutti elokuussa 2021 opiskelemaan Walesissa sijaitsevaan UWC Atlantic Collegeen, jossa hän suoritti IB-tutkinnon.
M/S Mega Regina
Konevaurion syyt
Oikeusministeriön asettama tutkintalautakunta totesi tutkintaraportissaan, että tulipalon syttymisen alkusyynä oli pääkoneen numero 4 sylinterin 6A kiertokangen yhden kiinnityspultin irtoaminen kierteistään, todennäköisesti virheellisen kiristystavan vuoksi.
Leonor (Espanjan prinsessa)
Elokuussa 2023 Leonor siirtyi Espanjan Zaragozaan. Seuraavan vuoden hän viettää Zaragozan sotilasakatemiassa, sitten siirtyy laivastokouluun, jossa hän purjehtii Juan Sebastian de Elcano -aluksella, jota Espanjan laivasto käyttää koulutukseen. Viimeisen vuoden hän päättää opinnot General Air Academyssa.
M/S Mega Regina
Konevaurion syyt
Yhden kiinnityspultin katkettua oli muihin pultteihin kohdistunut normaalia suurempi rasitus, jolloin ne olivat löystyneet ja taipuneet. Tämän seurauksena kiertokangen laakeri oli löystynyt ja päässyt hakkaamaan edestakaisin vasten kampiakselia, mikä todennäköisesti oli aiheuttanut konemiehistön kuulemat vinkuvat ja kilisevät äänet. Lopulta kiertokanki oli todennäköisesti irronnut kokonaan kampiakselista, osunut muihin kampikammion osiin rikkoen samalla myös saman sylinterin männän. Lopulta kiertokanki oli lentänyt ulos koneen kyljestä rikkoen samalla myös koneen ulkopuolella olleen voiteluöljykoneikon. Myös muita koneenosia, kuten männäntappi, oli jo alkuvaiheessa lentänyt koneesta ulos.
Jo laakerivaurion seurauksena oli kampikammioon todennäköisesti muodostunut öljysumua, joka oli todennäköisesti ollut ensimmäinen syttymiskohde. Syttyminen oli tapahtunut todennäköisesti jonkin koneenosan irtoamisen tai edestakaisin hakkautumisen aiheuttaman kipinöinnin seurauksena.
Vuoden 2009 sähkökatkos
Mariella oli 18. syyskuuta 2009 matkalla Helsingistä Maarianhaminan kautta Tukholmaan, kun laivan sähköt katkesivat illalla tuntia ennen puoltayötä. Laiva oli silloin avomerellä 40 kilometrin päässä Utöstä lounaaseen. Mukana oli yli tuhat matkustajaa ja 160 miehistön jäsentä. Sähköjärjestelmän häiriö sammutti apukoneet, ja niiden pysähtyminen sammutti pääkoneet. Koneiden sammuminen esti Mariellan ohjaamisen, ja laiva ajelehti noin tunnin aavalla merellä tuulen puhaltaessa viisi metriä sekunnissa ja liikenteen ollessa vähäistä. Varageneraattorien tuottaman sähkön varassa toimivat vain laivan tärkeimmät laitteet, kuten komentosillan navigointi- ja viestintäjärjestelmät.
Turun meripelastuskeskuksen saatua tiedon asiasta se lähetti vartiolaiva Tiiran Nauvosta kohti Utötä. Tiira palasi puolimatkasta takaisin, kun tilanne meni ohi. Mariellan koneet käynnistettiin käsin, mikä kesti noin tunnin ajan. Sähkökatkos ei aiheuttanut vaaraa laivalla olleille ihmisille. Moni matkustaja tuskin huomasi poikkeustilannetta, sillä valot pysyivät päällä ja viasta kuulutettiin vain laivan julkisissa tiloissa herättämättä hyteissä nukkuvia. Vian alkusyynä oli ilmeisesti polttoainejärjestelmään vaikuttanut sähkövika. Mariella saapui Tukholmaan tunnin myöhässä, mutta se pääsi lähtemään paluumatkalle aikataulun mukaisesti. Mariella oli vauriopäivänä palannut liikenteeseen oltuaan kymmenen päivää telakalla. Telakalla mahdollisesti tehdyn virheen osuutta sähkökatkokseen ei osattu arvioida sanomalehtien uutisoidessa poikkeustilanteesta.
Vuoden 2015 vesivahinko
Mariellalla sattui vakava sprinklerivaurio sen ollessa matkalla Tukholmasta Helsinkiin 10. lokakuuta 2015. Sprinklerijärjestelmä kytkeytyi ilman syytä päälle hieman kello 23 jälkeen ja kasteli useita käytäviä sekä hyttejä kansilla 4 ja 5.
Vuoden 2023 tulipalo
Pitkänäperjantaina 7. huhtikuuta aluksella syttyi tulipalo Korsikalla. Pelastusveneen moottori oli ylikuumentunut testauksen aikana aiheuttaen lyhyen tulipalon.
Pelastustyöt Estonialla
Mariella oli viimeinen laiva, joka sai uppoavasta Estonian tutkakuvan. Se saapui ensimmäisenä onnettomuuspaikalle 28. syyskuuta 1994 ja aloitti ensimmäisenä pelastustyöt. Matkallaan aluksen helikopterikansi miehitettiin ja sairaanhoitajat olivat valmiudessa. Mariella tavoitti Helsinki Radiota ja onnistui. Mariella oli ensimmäisenä paikalla kello 2.12, minkä jälkeen laivan potkurit pysäytettiin. Aluksesta heitettiin mereen noin 150 pelastusliiviä ja pelastuslauttoja laskettiin vinssien avulla aluksen sivuilta. Estonian pelastuslautalla olleet 15 ihmistä pelastettiin Mariellan pelastuslauttoihin ja nostettiin alukseen. Helikopterit toivat alukselle 11 ihmistä. Mariella sai luvan jatkaa matkaa Tukholmaan iltapäivällä.
August Filip Armfelt
thumb|Niclas Lafrensenin miniatyyrikuva August Filip Armfeltista, noin vuodelta 1790. August Filip Armfelt (16. maaliskuuta 1768 Tarvasjoki – 29. elokuuta 1839 Kemiö) oli suomalainen vapaaherra, todellinen kamariherra, everstiluutnantti ja valtiopäivämies.
Armfeltin vanhemmat olivat vapaaherra, kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt ja Maria Catharina Wennerstedt ja puoliso vuodesta 1796 Johanna Fredrika Lovisa Taube (k. 1846). Diplomaatti, jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfelt oli August Filip Armfeltin veli. Armfelt oli henkirakuunarykmentissä kersantti 1776 ja kornetti 1778. Hän opiskeli tämän jälkeen sotakouluissa Karlskronassa ja Braunschweigissa, palaten Ruotsiin 1785. Luutnantiksi henkirakuunarykmentissä Armfelt tuli 1787, kapteeniksi ja kuninkaan aliadjutantiksi 1787 ja yliadjutantiksi 1790. Majuriksi hän yleni samana vuonna ja palveli vuodesta 1791 majurina Turun läänin rykmentissä. Everstiluutnantti ja sivustan kenraaliadjutantti hänestä tuli 1792. Sotapalveluksesta Armfelt erosi lopullisesti toukokuussa 1795. Venäjän keisarin hovissa hänestä tuli vielä todellinen kamariherra 1818. Armfelt omisti Wiurilan kartanon Halikossa. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Orvokki Peltola
Eva Aino Orvokki Peltola (10. marraskuuta 1919 Vahto – 2003) oli suomalainen kirjailija.
Ramblers
thumb|350px|Ramblers vuosina 1936-37. Vasemmalta [[Klaus Salmi, Eero Väre, Kaarlo Valkama, Toivo Kärki, Gösta Hagelberg, Hilding Bäckström.]] Ramblers (usein myös muodossa Ramblers-orkesteri) oli suomalainen tanssiorkesteri, joka perustettiin 1920-luvun lopulla Helsingissä Zamba-orkesterin jatkajaksi.
Yhtyeen perustaja oli jazz-pasunisti Klaus Salmi. 1930-luvun alussa Andania-laivalla saapuneet amerikansuomalaiset muusikot vahvistivat yhtyeen kokoonpanoa. Tällöin kokoonpanon muodostivat Salmen lisäksi amerikansuomalaiset saksofonisti ja klarinetisti Tommy Wilfred Tuomikoski, kitaristi Leo Adamson sekä sousafonisti Merle Wilkin. Yhtyeen suomalaismuusikot olivat tenorisaksofonisti Lelle Andersen, trumpetisti Alvar Kosunen, pianisti Eero Hyvärinen ja rumpali Jomi Leino.
Vuonna 1931 Ramblers teki ensimmäiset äänilevynsä Homocord-merkille (Homocord HO 23141) laulusolistinaan Leo Adamson. Levylle päätyivät Alvar Kosusen (sävellys) ja Matti Jurvan (sanat) foksi ”Muistan sua, Elaine” ja valssi ”Onnen maa”. Muistan sua, Elainea pidetään Suomen ensimmäisenä jazzlevytyksenä. Kappaleella kuullaan kaksi improvisoitua sooloa: Salmen kahdeksantahtinen pasuunasoolo ja sitten Tuomikosken klarinettisoolo.
Ramblersin kotipaikka vaihteli useasti. Yhtye esiintyi pitkään 1930-luvulla Turun Seurahuoneella, kunnes se kiinnitettiin syksyllä 1939 Helsinkiin. Orkesterin kokoonpano vaihteli paljon vuosien varrella. Ramblers soitti monipuolista musiikkia useissa erilaisissa kokoonpanoissa ja muusikot useita eri soittimia. Pianisteina toimivat muun muassa Asser Fagerström, Aarre Koskela ja Toivo Kärki sekä rumpalina Jomi Leinon lisäksi Gösta "Hageli" Hagelberg. Saksofonisteina olivat Eddy Rönnqvist, Kaarlo Valkama ja laulajana tunnetuksi tullut Eero Väre. Väre soitti myös viulua ja klarinettia. Trumpettia soitti muun muassa Sulo "Poti" Alatalo ja kitaristi-basistina toimi Hilding Bäckström. Johtaja Salmi soitti pasuunan lisäksi trumpettia, käyrätorvea ja selloa.
Yhtye soitti helmikuusta 1937 alkaen myös Matti Jurvan taustayhtyeenä ja myös monilla tämän äänitteillä. Levytykset, jotka Ramblers teki Matti Jurvan, Eugen Malmsténin tai Eero Vären säestäjänä, olivat pääosin vähemmän merkityksellisiä valsseja, tangoja ja jenkkoja. Ramblersin omia äänitteitä oli muun muassa tammikuussa 1938 Tukholmassa levytetty ”Unelmissain oot mun” (Columbia), jossa mukana ovat ruotsalaiset alttosaksofonisti Charles Redland ja pianisti Stig Holm. Tällä levyllä Toivo Kärki soittaa hanuria, kuten monella muullakin kappaleella.
Ramblers esiintyi viimeisen kerran julkisesti vuonna 1952, mutta oli myöhemminkin mukana eri levytyksillä taustayhtyeenä (muun muassa Jorma Ikävalko). Klaus Salmi toimi N.E. Saarikon Levytukussa sovittajana ja levytyspäällikkönä. Vuonna 1972 hän muutti Helsingistä Kuopioon ja jatkoi Ramblers-orkesterin toimintaa harrastuspohjalta. Kuopion ajan Klaus Salmi &Ramblers toimi vuosina 1975-1985. Kokoonpanossa soittivat Klaus Salmen (pasuuna) lisäksi Jouni Kuronen (piano), vuonna 1978 Jarmo Savolainen (piano), Arvo Sorri (klarinetti), jonka korvasi Rauno Tikkanen vuonna 1979, Pekka Tegelman (kitara) jonka korvasi Esko ”Upsi” Hartikainen vuonna 1978, Heikki Tegelman (basso), jonka korvasi Jarmo Hiekkala v.1978, Jarmo Kuronen (vibrafoni), ja Jussi Tegelman (rummut), jonka korvasi 1979 Kari Ronimus. Ramblersin laulusolisteina toimivat Lasse Turunen ja Matti Tegelman. Ramblers toimi eräänlaisena jazz-koulutuslinjana, joka tuotti ammattimuusikoita. Ramblers esiintyi mm. Finlandia-talossa ja YLE:n sekä MTV:n ohjelmissa. Ramblersin viimeiseksi jäänyt äänite Wanhan Miehen Blues ilmestyi 1979.
Kääpiökiilakylki
Kääpiökiilakylki (Trigonostigma somphongsi) on seeprakaloihin (Danionidae) kuuluva särkikalalaji. Lajia tavataan uhanlaisena Thaimaassa. Sitä pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö
Kääpiökiilakylki kasvaa yleensä noin 3 cm pitkäksi. Naaras on koirasta suurempi ja ruumiinmuodoltaan tukevampi. Väritykseltään kala on harmahtava tai kelvertävä ja lisääntymisaikana koiraan väri muuttuu oranssiksi. Kääpiökiilakyljen kyljessä kulkee pyrstöstä ruumiin puoliväliin musta juova.
Levinneisyys ja elintavat
Kääpiökiilakylkeä tavataan keskisestä Thaimaasta Mae Klong ja Chao Phraya -joista, tulvatasangoilta ja riisipelloilta. Olennaista elinympäristölle on runsas vesikasvillisuus. Kala liikkuu parvissa muiden pienten särkikalalajien kanssa. Kääpiökiilakyljen ravintoa ovat todennäköisesti pienet selkärangattomat eläimet. Kala kutee vesikasvien lehtien alapinnoille.
Kääpiökiilakylki luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen.
Rosa ’Aurora’
Rosa ’Aurora’ on Rosa Harisonii-ryhmään eli tarhaharisoninruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista puolikerrannaiset, kirkkaankeltaiset kukat. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin ja se on nimetty Aurora Karamzinin mukaan.
Alkuperä
Aurora-ruusu löydettiin vuonna 1997 Helsingistä Töölönlahden rannalta. Aurora on merkitty KESKAS-rekisteriin numerolla 816. Ruusun arvellaan olevan Helsingin kaupunginpuutarhurina vuosina 1946–1957 toimineen Bengt Schalinin istuttama. Kaupunginpuutarhurina Schalin oli innokas kokeilija, joka rikastutti puistojen lajivalikoimaa ulkomailta tuoduilla kasveilla. Hän myös risteytti ruusuista uusia lajikkeita, joita istutti Helsingin puistoihin. Aurora-ruusun alkuperää ei varmuudella tunneta, mutta se muistuttaa harisoninkeltaruusua (Rosa ’Harison’s Yellow’), joka on persianruusun (Rosa foetida) ja pimpinellaruusun (Rosa pimpinellifolia) luonnossa syntynyt risteymä ja joka löydettiin Yhdysvalloissa 1800-luvun alussa. Harisoninkeltaruusu tuli myyntiin 1830-luvulla.