cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet
Tausta
Pohjois-Korean välit sen naapuriin Etelä-Koreaan ovat maiden koko olemassaolon ajan olleet kireät. Maan johtajat Kim Il-sungista lähtien ovat usein puhuneet sotaisaan sävyyn eteläistä naapurimaataan vastaan. Vaikka Korean sota päättyi vuonna 1953, ei rauhansopimusta ole vieläkään tehty, ja maiden välillä on aika ajoin ollut pieniä yhteenottoja raja-alueellaan. Pohjois-Korea näkee mm. Etelä-Korean ja Yhdysvallat vihollisinaan. Niinpä maa varustautuu myös joukkotuhoasein näiden luomaa uhkaa vastaan.
Kun Kylmä sota loppui, Neuvostoliitto ei enää ollut Pohjois-Korean liittolainen. Maa huomasi olevansa turvallisuuspoliittisesti yksin. Kiinakin oli etääntynyt alkuperäisestä sosialismista. Tästä syystä Pohjois-Korean johto päätti hankkia ydinaseita.
Pohjois-Korea on kommunistinen diktatuuri, jossa armeijalla on merkittävästi valtaa. Eristynyt, ajoittain jopa nälkää näkevä ja teknologisesti kehittymätön maa kärsii kansainvälisestä kauppasaarrosta, joka johtuu maan ydinaseohjelmasta.
Joidenkin asiantuntijoiden mielestä ydinaseet ovat Pohjois-Korealla osa poliittista peliä, jolla se pyrkii talouspakotteiden lopettamiseen sekä saamaan taloudellista apua kansainväliseltä yhteisöltä. Jotkut puolestaan väittävät, että maan nykyinen johtaja Kim Jong-un pyrkii pönkittämään valtaansa ydinaseiden avulla: johtaja näyttää kansalle, että hän pystyy vastaamaan vihamielisten valtioiden luomaan sotilaalliseen uhkaan.
Pohjois-Korean lähinaapuri ja sen läheisin liittolainen Kiina on tuominnut maan ydinkokeet. Kiinan mielipiteillä on merkitystä Pohjois-Korealle myös taloudellisen tuen katsannossa.
Biologiset ja kemialliset aseet
Yhdysvallat epäilee Pohjois-Korealla olevan sekä kemiallisia että biologisia aseita.
Ensimmäiset ohjukset
Ensimmäiset Pohjois-Korean suuremmat ohjukset olivat vuonna 1969 Neuvostoliitosta hankittuja FROG-eli Luna-tykistöohjuksia mallia 5 ja 7, joihin sijoitettiin kemiallisia taistelukärkiä. Egypti toimitti neuvostoperäisiä Scud B -ohjuksia Pohjois-Koreaan 1976 vastineeksi avusta Jom kippur -sodassa Israelia vastaan. Näiden pohjalta maa alkoi kehitellä Hwasong-ohjuksia, joita se pystyi tuottamaan itsenäisesti. Hwasong 5 oli Scud B:n hieman muunneltu kopio, joka kantoi 1 000 kilon taistelukärjellä 320 kilometriä. Kehittely valmista tekniikkaa vain vähän muuntelemalla onnistuikin melko hyvin, ja vuonna 1989 syntyi Scud C eli Hwasong 6. Tämän ohjuksen tarkkuus (CEP) oli noin 1 000 metriä ja se kantoi 500–700 kilometriä. Ohjus laukaistiin ensi kerran menestyksellä vuonna 1991, ja sitä alettiin sijoittaa asemiinsa 1992. Pohjois-Korea myi kyseisiä ohjuksia Iraniin, jossa ne nimettiin Shahab-2:ksi. Pohjois-Korea saattoi nyt teoriassa uhata Etelä-Koreaa Hwasong-ohjuksillaan, kuitenkin ilman ydinkärkiä.
Noin vuonna 1988 aloitettiin Nodong-1-ohjuksen suunnittelu. Tämänkin ohjuksen tekniikka pohjautui Scud B:hen, koska Pohjois-Korean rakettisuunnittelijoiden voimavarat ja ammattitaito eivät riittäneet kokonaan uuden rakettiteknologian luomiseen. Nodongin kehittely ei täysin onnistunut: ohjus kantaa testien mukaan vain hieman yli 800 kilometriä ja on epätarkka.
Keskimatkan ohjukset
Samaan aikaan Nodongin kanssa Pohjois-Korea alkoi kehitellä Paektusan- eli Taepodong-ohjuksia. Taepodong-1 oli yksinkertaisesti Nodong- ja Hwasong-ohjustyypit yhdistettynä, niin että syntyi pitkälle kantava kaksivaiheinen ohjus.
Pohjois-Korea yritti laukaista Taepodong-1:llä vuonna 1998 satelliitin, mutta koska kolmas vaihe ei toiminut, satelliitti ei päätynyt kiertoradalle. Noin 1 600 kilometrin lennon jälkeen kolmas vaihe lakkasi toimimasta, ja raketin sirpaleita päätyi noin 4 000 kilometrin päähän laukaisupaikasta Musudanin niemimaalta. Joka tapauksessa kaksi ensimmäistä vaihetta olivat lentäneet ongelmitta 1 600 km. Niinpä ohjus kantaa noin 2 500 kilometriä 1 000 kilon hyötykuormalla. Ohjus koostuu peräkkäin kytketyistä Nodong-1:stä ja Hwasong-6:sta. Tämä ohjus ei olisi kovin hyvä ase sotatilanteessa, koska sen laukaisuvalmistelut vievät melko pitkään.
Kohti mannertenvälisiä ohjuksia
1990-luvun alussa Neuvostoliitto hajosi ja venäläiset myivät Pohjois-Korealle Musudan-ohjuksen tekniikan. Musudan pohjautuu R-27 Zyb-ohjukseen. Tämäkin ohjus on melko vanhentunut, koska käyttää nestemäistä polttoainetta. Pohjois-Korea sai myös taktisia OTR-21 Totška-tykistöohjuksia, josta se loi oman ohjuksensa KN-02. Vaikka KN-02:n kantama on hyvin lyhyt, ohjuksen kiinteää polttoainetta käyttävä tekniikka on nykyaikainen. Kiinteä polttoaine mahdollistaa ohjuksen laukaisun suhteellisen lyhyessä ajassa. Mutta Pohjois-Korea ei kyennyt vielä vuoden 2010 tienoilla tuottamaan kyseistä kiinteää polttoainetta itsenäisesti. Huhtikuussa vuonna 2009 Pohjois-Korea testasi pitkän matkan ohjusta yrittäen laukaista sillä satelliitin maan kiertoradalle. Laukaisu Taepodong-2-ohjuksen muunnelmalla epäonnistui. Tarkkailijat arvioivat, ettei Pohjois-Korea kykene rakentamaan tarkkaa, toimivaa mannertenvälistä ohjusta. Raketti lensi tällä kertaa pidemmälle kuin mikään muu Pohjois-Korean aiemmin laukaisema raketti, noin 3 200 km:n päähän. Rakettikoe herätti voimakkaita vastalauseita YK:ssa.
Pohjois-Korean ydinase- ja ohjusohjelmat olivat vuonna 2012 melko alkutekijöissään. Pohjois-Korealla oli fissiopommeja, muttei kykyä sijoittaa niitä luotettavien pitkän matkan ohjusten kärkiin. Toimiva mannertenvälinen ohjus ja fuusioase puuttuivat. Maa on ostanut teknistä asetietoutta muun muassa Kiinasta, Pakistanista, Venäjältä ja Egyptistä. Joidenkin Pohjois-Korean pitkän matkan ohjusten uskottiin vuonna 2012 olevan vain esittelykappaleita, joilla maa pelotteli ulkomaita. Joulukuussa 2012 maa laukaisi onnistuneesti satelliitin, mikä nähtiin ulkomailla maan ohjusohjelman edistymisenä. Pohjois-Korean kolmas ydinkoe 12. helmikuuta 2013 uskotaan tehdyn räjähteellä, joka voisi soveltua ohjuksen kärjeksi.
J. H. Heidenstrauch
Heidenstrauchin isoisä oli muuttanut 1743 Turun rauhan jälkeen Haminasta Helsinkiin. Heidenstrauchin kauppiassuku oli 1800-luvun alussa Helsingin rikkain. Käytyään Helsingin triviaalikoulua J. H. Heidenstrauch siirtyi isänsä Petter Heidenstrauchin kauppahuoneen palvelukseen, ja tuli 1809 sen johtoon. Hän sai porvarinoikeudet elokuussa 1814 ja vannoi seuraavana vuonna porvarinvalan. Hän kuului kaupungin merkittävimpiin laivanvarustajiin ostettuaan 1812 Valkosaaren ja vähän myöhemmin Nihdin telakan. Heidenstrauch omisti myös useita kauppalaivoja, makasiineja Helsingin Katajanokalla, puolet sahasta ja tilan Mäntsälässä. Häntä pidettiin yleisesti Helsingin rikkaimpana asukkaana. Heidenstrauch sai 1819 keisarillisen vierailun yhteydessä kauppaneuvoksen arvonimen. Hän toimi Helsingin laiva-asiamiehenä ja merimieshuoneen johtajana sekä vuodesta 1824 valtion merenkulkutoimikunnan jäsenenä.
Heidenstrauch osti 1814 nuoremman veljensä kanssa Helsingin Kauppatorin laidalta entisen suolamakasiinin ja muutatti sen komeaksi yksityistalokseen. Valtio osti sen 170 000 ruplan hinnalla vuonna 1837 ja se muutettiin Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti keisarilliseksi palatsiksi. Nykyisin rakennus on Suomen presidentinlinna. Heidenstrauch rakennutti viereiseen kortteliin 1842 valmistuneen uuden kolmikerroksisen talon, joka vuorostaan muutettiin Ruotsin suurlähetystön käyttöön 1921. Kumpaankin rakennukseen on viitattu ”Heidenstrauchin talona”.
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet
Sukellusveneestä laukaistavat ohjukset
Pohjois-Korea kehittelee strategisia sukellusveneisiin sijoitettuja ohjuksia. Maatestit aloitettiin vuonna 2014. Maaliskuun vuonna 2015 tehty koe epäonnistui, kun ohjus lensi vain muutamia satoja metrejä. Monet muutkin laukaisukokeet epäonnistuivat. Maa teki kaksi koelaukaisua Sinpo-luokan sukellusveneestä heinä- ja elokuussa 2016. Heinäkuun koe niinikään epäonnistui. Vaikka tällä kertaa laukaisu onnistui, ohjus lensi vain muutamia kilometrejä. Elokuun koe onnistui ainakin melko hyvin: ohjus lensi noin 500 kilometriä. Kokeiltu Pukkuksong-1 "Pohjantähti-1" (KN 11)-ohjus on luultavasti hieman paranneltu R-27 Zyb. Sinpo-luokan sukellusvene toimii dieselillä ja sähköllä.
Pohjois-Korea väitti 9.9.2016 tekemänsä ydinkokeen olleen ohjukseen sopivan, teholtaan säädettävän ydinkärjen testin. Varmaa tämä ei ole. Niinpä on yhä epävarmaa, pystyykö Pohjois-Korea piilottamaan ydinohjuksiaan sukellusveneisiin. Joka tapauksessa maalla ei ole pitkään sukelluksissa olemaan pystyviä ydinkäyttöisiä sukellusveneitä, niin kuin suurvalloilla on.
Syy
Pohjois-Korea ilmoitti jo vuosina 2002–2003 tavoittelevansa ydinasetta Yhdysvaltain uhan takia ja vihjasi mahdollisesti kemiallisiin ja biologisiin aseisiin. Yhdysvaltojen presidentti George W. Bush oli sanonut Pohjois-Koreaa roistovaltioksi.
Pohjois-Korea on perustellut ydinasehankettaan sillä, että se voisi suunnata voimavarojaan tavanomaisen armeijan ylläpidon sijasta kansalaisten elintason kohentamiseen.
Maa julkisti ydinaseen olemassaolon virallisesti helmikuussa 2005 ilmoittaen, että maa tarvitsee ydinaseita Yhdysvaltain uhkaa vastaan.
Reaktorit, fissiomateriaalin tuotanto
thumb|right|250px|Yongbyonin 5MW Magnox-reaktori.
Neuvostoliitto alkoi kouluttaa Pohjois-Korean tiedemiehiä ja insinöörejä vuonna 1956 ydinvoiman käyttöön. Pohjois-Korean ydinaseohjelma alkoi 1960-luvun alussa, jolloin maan edustajat tiedustelivat Neuvostoliitolta ja Kiinalta ydinaseiden valmistustietoja ja/tai tekniikkaa. Maat kieltäytyivät antamasta ydinasetta Pohjois-Korealle. Neuvostoliitto toimitti silti IRT-2000 tutkimusydinreaktorin, joka alkoi toimia Yongbyonin ydintutkimuslaitoksessa 1965.
Pohjois-Korea alkoi tuottaa itse ydinpolttoainetta "keltaista kakkua" 1980-luvun alussa. Vuoden 1985 paikkeilla maa rakensi Magnox-reaktorin, joka tuottaa plutoniumia. Maan epäillään hankkineen 1990-luvulla uraanin rikastustekniikkaa Pakistanista, jonka ydinaseohjelman johtaja Abdul Qadeer Khan myi salaa ydintekniikkaosaamista rahaa vastaan.
Neuvottelut, sopimukset, pakotteet
Pohjois-Korea on väliin neuvotellut ydinaseistaan, välillä taas kehittänyt ohjelmaansa eteenpäin.
Pohjois-Korea päästi IAEA:n tarkastajat maahan vasta vuonna 1992. IAEA ilmoitti vuoden 1993 tarkastuksensa jälkeen, että Pohjois-Korean antamat tiedot plutoniumin tuotannosta olivat osin puutteellisia. Pohjois-Korea uhkasi vetäytyä pois ydinsulkusopimuksesta tämän takia. Vuonna 1994 CIA väitti Pohjois-Korean tuottaneen yhden tai kaksi ydinasetta, ja YK väitti Pohjois-Korealla olevan riittävästi fissiometeriaalia yhtä ydinpommia varten.
Presidentti Bill Clintonin hallitus jatkoi neuvotteluja Pohjois-Korean kanssa. Vuonna 1994 Yhdysvallat sopi Pohjois-Korean kanssa antavansa maalle kaksi kevytvesireaktoria, jotka eivät sovi niin hyvin ydinmateriaalin tuottamiseen kuin grafiittihidasteiset reaktorit. Epäillystä ydinlaboratoriosta Kumchang-ni:stä ei löytynyt tarkastuksessa ydinmateriaalia.
Vuonna 2002 Yhdysvaltain presidentti George Bush julisti Pohjois-Korean kuuluvan "pahan akseliin". Yhdysvallat ja Japani lopettivat öljytoimitukset Pohjois-Korealle vuoden 2002 lopussa. Tämän jälkeen Pohjois-Korea ilmoitti aktivoivansa plutoniumreaktorinsa. Pohjois-Korea ilmoitti vetäytyvänsä ydinsulkusopimuksesta, koska mahdolliset talouspakotteet katsottiin sodanjulistukseksi. Maa ilmoitti omistavansa ydinaseita. Se irtautui myös Etelä-Korean kanssa tekemästään ydinaseettomuussopimuksesta.
Pakistan myönsi samana vuonna, että Pohjois-Korea oli saanut sen ydinasetietämystä. Ensin Kiina ja Yhdysvallat koettivat neuvotella Pohjois-Korean kanssa vuonna 2003, sitten mukaan tulivat myös Etelä-Korea, Japani ja Venäjä. Mutta lokakuussa samana vuonna Pohjois-Korea ilmoitti aloittavansa plutoniumin käyttämisen ydinaseisiinsa. Pohjois-Korea ei suostunut luopumaan ydinaseohjelmasta vastineeksi sen vihollisten hyökkäämättömyydelle maahan. Vuoden 2005 alussa Pohjois-Korea milloin halusi neuvotella, milloin jatkaa ydinaseohjelmaansa. 19. syyskuuta 2005 Pohjois-Korea ilmoitti luopuvansa ydinaseistaan ja keskeyttävänsä aseohjelmansa vastineeksi teknisestä ja talousavusta. Vuonna 2006 Pohjois-Korea irtautui ydinsulkusopimuksesta ja käynnisti Yongbyonin reaktorin. Ydinkokeen jälkeen YK lisäsi Pohjois-Korean talouspakotteita.
Pohjois-Korea suostui helmikuussa 2007 sulkemaan reaktorinsa, lopettamaan ydinaseohjelmansa ja sallimaan IAEA:n tarkastukset, mikäli maalle toimitetaan raakaöljyä. IAEA:n tarkastajat kävivät maassa, ja Yongbyonin reaktori todettiin suljetuksi. Pohjois-Koreaan alettiin kuljettaa öljyä. Tämän johdosta Pohjois- ja Etelä-Korean välit lämpenivät. Kiina ja Venäjä kehottivat tällöin Pohjois-Koreaa palaamaan ydinaseneuvotteluihin. Kansainvälisestä hälystä huolimatta Pohjois-Korea karkotti ydinlaitoksistaan IAEA:n tarkastajat ja päätti aloittaa jälleen ydinasemateriaalin tuotannon Yongbyonin ydinlaitoksessa. Pohjois-Korea julkisti ydinohjelmansa muiden maiden vaatimuksesta vuonna 2008. Vuoden lopussa välit Etelä-Koreaan jälleen viilenivät.
Kun YK tuomitsi Pohjois-Korean satelliittilaukaisuyrityksen, maa irtautui kuuden valtion neuvotteluista ilmoittaen, ettei enää osallistu niihin. Pohjois-Korea ilmoitti vuosina 2010–2012 jatkavansa ydinneuvotteluja haluten samalla ruoka-apua maahan. Pohjois-Korea ja Yhdysvallat yrittivät taas lienyttää välejään vuonna 2012, jolloin Pohjois-Korea lupasi katkaista ydinohjelmansa vastineeksi ruoka-avusta. Ruoka-apu kuitenkin kariutui, kun huhtikuussa samana vuonna maa suoritti ohjuskokeen.
Vuonna 2013 YK päätti kiristää Pohjois-Korean vastaisia pakotteita, sillä maa oli jälleen tehnyt uuden ohjuskokeen. Maaliskuussa 2013 Pohjois-Korea käynnisti Yongbyonin ydinlaitoksen uudelleen vastavetona Yhdysvaltain kanssa käydylle kiistalle ja ydinkokeiden takia voimaan tulleille YK-sanktioille. Sen seurauksena Pohjois-Korean välit Yhdysvaltoihin ja sen liittolaiseen Etelä-Koreaan kiristyivät.
Ydinkokeet ja arsenaali
Maa testasi osin epäonnistuen ydinasettaan vuonna 2006. 25. toukokuuta 2009 Pohjois-Korea räjäytti voimakkaamman latauksen, joka oli epäilyksettä ydinase. Seuraavat ydinlatauksensa maa räjäytti vuosina 2013 ja 2015. Myös tammikuussa 2016 suoritetun ydinkokeen todellisesta luonteesta on esitetty länsimaissa epäilyjä: vaikka Pohjois-Korea väitti koetta vetypommiksi, monet tarkkailijat eivät uskoneet tätä.
Pohjois-Korealla on ohjusten lisäksi myös mahdollisesti kyky - ainakin teoriassa - laukaista ydinohjuksia laivoista tai pudottaa ydinpommeja lentokoneista. Maan pommikoneet ovat kuitenkin vanhanaikaisia.
Ydinohjelman historia
Pohjois-Korean ydinohjelman historia:
Transformers: Revenge of the Fallen (soundtrack)
Transformers: Revenge of the Fallen – The Album on soundtrack vuoden 2009 yhdysvaltalaiseen elokuvaan Transformers: Kaatuneiden kosto. Ainoa virallinen single albumilta on elokuvan tunnuskappale, Linkin Parkin esittämä ”New Divide”. Soundtrack julkaistiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa 12. kesäkuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 23. kesäkuuta 2009.
Score
Transformers: Revenge of the Fallen – The Score on sisältää Steve Jablonskyn elokuvaa varten tekemät sävellykset. Kauppoihin se ilmestyi samaan aikaan kuin elokuvan soundtrack.
Etelä-Savo (sanomalehti)
thumb|200px|Lappeenranta-lehden ensimmäisen numeron etusivu. Etelä-Savo (vuosina 1906–1917 Lappeenranta, 1945–1955 Savo-Karjala) oli Lappeenrannassa vuosina 1906–1955 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin ensimmäisten eduskuntavaalien edellä vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi ja nuorsuomalaisen Itä-Suomen Sanomien kilpailijaksi. Marraskuussa 1917 se sai nimen Etelä-Savo. Seuraavana vuonna siitä tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja. 1920–1930-luvuilla sen toimintaa kehitettiin viipurilaisen Karjala-lehden tuella. Toisen maailmansodan jälkeen lehden levikkialue laajeni ja sen nimeksi tuli Savo-Karjala. Lehden kannattavuus jäi kuitenkin huomattavasti kilpailevaa Etelä-Saimaata heikommaksi. Vuodesta 1953 lähtien Savo-Karjalaa julkaistiin riippumattomana maakuntalehtenä. Vuoden 1955 lopussa se sulautettiin Lahdesta Lappeenrantaan siirtyneeseen Karjalaan, joka kesällä 1958 muuttui viikoittain ilmestyneeksi heimolehdeksi.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1908–1936 kolmesti, 1936–1940 neljästi ja 1940–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvun lopussa noin 6 000 kappaletta. Julkaisijana toimivat vuosina 1907–1911 Osuuskunta Lappeenranta, 1911–1917 Oy Lapvesi ja 1917–1955 Oy Etelä-Savo. Päätoimittajina työskentelivät H. J. Huhanantti (1907), Aug. Jaska (1907), V. Salosaari (1908), Väinö S. J. Laamanen (1909–1911), Väinö Varis (1911–1913), Kyösti Niinivaara (1914–1917), K. J. Nygren (1917), Aarne Alpo Rahunen (1918), Kyösti Kiviranta (1919), Oskar Robert Marjanen (1919–1922), Toivo August Rasilainen (1922–1928), Heikki Kokko (1928–1929), Väinö Palmu (1929–1932), Viljo Virtanen (1932–1936), Jorma V. Ilkka (1936–1942), Eero Koli (1942), Eero Salovuori (1942–1946), Erkki Silvonen (1946), Lauri Arlo (1946–1948, 1950, 1952–1955), Walter Jokinen (1948–1950), Leo Tujunen (1950–1951) ja Oiva Ruusuvuori (1951–1952).
Astola
Astola on suomalainen sukunimi. Se on ainakin seuraavilla henkilöillä:
Risteysvaihde
thumb|300px|Rinnankytketty risteysvaihde.
Risteysvaihde on rautatievaihteiden tyyppi, jossa kaksi raidetta risteää keskenään samassa tasossa ja jossa kahdella tai neljällä kieliparilla on muodostettu mahdollisuus valita eri kulkutiemahdollisuuksia. Risteysvaihteita on olemassa sekä yksi- että kaksipuolisia.
Yksipuoleinen risteysvaihde
Yksipuolinen risteysvaihde (tekninen tunnus YRV) on risteysvaihteista yksinkertaisin. Siinä kahdella kieliparilla on muodostettu kulkutien valintamahdollisuus siten, että ainoastaan vaihteen toisella sivulla voidaan vaihtaa risteävälle raiteelle.
Ristiinkytketty risteysvaihde
Ristiinkytketyssä risteysvaihteessa on vain yksi kääntölaite, jota kääntämällä kaikki neljä kieliparia kääntyvät yhtäaikaisesti. Rinnakkaiset kieliparit on kytketty keskenään ristiin, ja kääntölaitetta käytettäessä kieliparit – kääntösuunnan mukaisesti – joko liikkuvat toisiaan kohti tai toisistaan poispäin. Ristiinkytketyssä risteysvaihteessa voidaan täten muodostaa kaksi yhtäaikaista kulkutietä: joko suorat kulkutiet risteyksen ylitse tai poikkeavat kulkutiet kumminkin puolin. Kuitenkin vain yhtä näistä voidaan kerrallaan käyttää. Ristiinkytketyt risteysvaihteet ovat katoamassa Suomen rataverkolta, sillä niiden kunnossapito on kallista, eikä niitä voida käyttää turvavaihteina kuten rinnankytkettyjä risteysvaihteita.
Amerie
Amerie (oik. Amerie Mi Marie Rogers, s. 12. tammikuuta 1980 Fitchburg, Massachusetts) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, tuottaja ja näyttelijä.
Hän syntyi afroamerikkalaiselle isälle ja korealaiselle äidille. Uransa aikana Amerie on saanut kaksi kertaa Grammy-ehdokkuuden.
Lännenriippusammal
Lännenriippusammal (Neckera pumila) on lehtisammallaji riippusammalten heimossa (Neckeraceae). Sen levinneisyysaluetta on Eurooppa Välimereltä pohjoiseen Skandinaviaan ja Pohjois-Afrikka.
Lännenriippusammal on väriltään vihreä ja hieman kiiltoinen. Se muistuttaa haapariippusammalta (Neckera pennata), mutta on pienempi. Lajin lehtien kärjet ovat suipompia ja verson latvassa voivat olla pitkäsuippuisia. Lännenriippusammal on kaksikotinen (haapariippusammal yksikotinen) ja tuottaa harvoin tai äärimmäisen harvoin itiöpesäkkeitä. Se lisääntyy ja leviää useimmin suvuttomasti ituversoista.
Isoriippusammal
Isoriippusammal (Exsertotheca crispa) on lehtisammallaji riippusammalten heimossa (Neckeraceae). Sitä esiintyy Euroopassa ja Kaukasuksella, Pohjoismaissa keskiosan korkeudelle asti.
Isoriippusammal kasvaa epifyyttinä varjoisilla kalkkikallioilla ja vanhojen puiden rungoilla. Sen kasvutapa on riippuva tai koheneva. Lajin versot ovat viidestä 20:een senttimetriä pitkiä, litteitä, vaaleanvihreitä ja epäsäännöllisesti sulkahaaraisia. Lehdet ovat kielimäisiä, selvästi poikittaisaaltoisia, ehytlaitaisia ja pyöreäkärkisiä. Laji on kaksikotinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
Fredrik Ahlqvist
Fredrik Ahlqvist (21. heinäkuuta 1829 Kuopio – 17. maaliskuuta 1876 Kuopio) oli suomalainen kirjanpainaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti muun muassa nimimerkkejä F. A., F. A-n, F. A-st ja Fr. A-st.
Elämäkerta
Ahlqvist oli innokas kirjallisuuden harrastaja, joka käänsi, toimitti ja kustansi useita pieniä kirjasia. Hän suomensi ruotsin kielestä erityisesti uskonnollissävyistä kirjallisuutta. Ahlqvist toimi vuodesta 1853 lähtien Maamiehen Ystävän toimittajana ja julkaisi vuosina 1858–1860 Kuopiossa ilmestynyttä ruotsinkielistä Annons-Bladetia ja sen seuraajaa Ilmoitus-Lehteä. Mannisen kanssa vuodesta 1863 lähtien julkaisemassaan Tapiossa Ahlqvist hoiteli varsinkin kuulutuksia ja ilmoituksia.
Ulf Timmermann
Ulf Timmermann (s. 1. marraskuuta 1962 Itä-Berliini, DDR) on saksalainen kuulantyöntäjä. Hän voitti kuulantyönnön olympiakultaa Soulissa 1988. Hän paransi kahdesti maailmanennätystä 1980-luvulla ja on ensimmäinen mies, joka työnsi yli 23 metrin.
Timmermann syntyi Itä-Berliinissä urheilijaperheeseen ja alkoi työntää kuulaa 13-vuotiaana. Hän teki ensimmäisen maailmanennätyksensä 22,62 vuonna 1985. 22. toukokuuta 1988 Timmermann työnsi ensimmäisenä henkilönä yli 23 metrin, 23,06 Haniassa, Kreikassa. Hän sijoittui vuoden 1992 olympialaisten kuulantyönnössä viidenneksi. Helsingin MM-kisoissa 1983 ja Stuttgartin EM-kisoissa 1986 Timmermann saavutti hopeaa. Splitin EM-kisoissa 1990 hän voitti kultaa.
Sisäratojen maailmanmestaruuden hän voitti kahdesti. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.
Heikki Klemetti
Heikki Valentin Klemetti (14. helmikuuta 1876 Kuortane – 26. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja. Klemetti on ollut suomalaisen kuoromusiikin merkittävimpiä uranuurtajia ja kehittäjiä.
Elämäkerta
Klemetti kävi kansakoulua ensin pari vuotta Kuortaneella Rasinperän talossa, minkä jälkeen opiskelu jatkui Vaasan lyseossa. Heikki asui Vaasassa tätinsä luona ja pääsi ylioppilaaksi lyseosta vuonna 1894. Klemetti valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1899 ja opiskeli lisäksi Helsingin orkesterikoulussa, Berliinin musiikkiakatemiassa ja Sternin konservatoriossa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1923. Helsingin yliopisto vihki Klemetin filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1936 ja teologian kunniatohtoriksi vuonna 1946.
Klemetti johti lukuisia kuoroja ja perusti Suomen Laulu -kuoron vuonna 1900. Se aloitti mieskuorona, mutta laajeni myöhemmin sekakuoroksi. Ensiesiintymisensä Klemetti suoritti 1. joulukuuta 1898 Ylioppilaskunnan Laulajien konsertissa. Kuoro esitti tuolloin Klemetin johdolla ensi kertaa Aleksis Kiven parhaana runosaavutuksena pidetyn Sydämeni laulun, jonka oli säveltänyt Jean Sibelius. Laulu sai osakseen arvostelijoiden suuren huomion, ja vastaanotosta kertoo sekin, että yleisö vaati sen esitettäväksi kolmesti. Klemetin omista sävellyksistä tunnetuimmat ovat 1700-luvulta periytyään kansansävelmään sovitettu mieskuorolaulu ”Oi kallis Suomenmaa” sekä virsi 532 ”Taas siunattu päivä nyt luo valoaan”.
Klemetti on laatinut myös yleisimmin lauletun suomennoksen Porilaisten marssille. Hänen vuoden 1918 sisällissodan innoittamana sepittämänsä laulu ”Vilppulan urhojen muistolle” saavutti aikanaan suoranaisen kulttimaineen Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien ja lapuanliikkeen piirissä.
Klemetti tunnettiin myös purevasanaisena musiikkikriitikkona. Musiikinhistoria oli toinen kirjallisen työn kohde. Peittelemätön kansallismielisyys leimasi Klemetin kynänkäyttöä.
Klemetin kesäasuntoon Kuortaneelle on vuonna 1958 perustettu Klemettimuseo. Helsingin Kulosaaressa on Sulasolille testamentattu Klemetin alun perin itselleen rakentama puuhuvila, Hopiala. Oriveden opistossa toimii Klemetin nimeä kantava kesäkurssisarja Klemetti-Opisto.
Sommitelma
Sommitelma viittaa muotojen ja värien ryhmittelyyn tietyssä teoksessa, joskin yleisemmin käytetään sanaa sommittelu. Sommitelma-nimisiä teoksia on olemassa, esimerkiksi Birger Carlstedtilla, Vasili Kandinskilla ja Piet Mondrianilla. Teosnimenä voi olla myös vaikkapa Kubistinen sommitelma tai jonkin värin mukaan nimetty sommitelma. Tunnettu on James McNeill Whistlerin vuonna 1871 äidistään maalaama muotokuva, jolle hän antoi nimen Harmaan ja mustan sommitelma (Arrangement in Grey and Black). Whistler nimesi monia muitakin muotokuviaan milloin harmaan ja mustan sommitelmiksi, milloin taas pinkin ja valkoisen sommitelmaksi.
Heikki Klemetti
Elämäkerta
Klemetti avioitui vuonna 1908 Armi Elina Hämäläisen kanssa. Armi Klemetin (1885–1979) isä oli säveltäjä ja urkuri Lauri Hämäläinen. Heikki ja Armi Klemetti on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on Sulasolin vuonna 1954 pystyttämä hautakivi, jossa on Yrjö Liipolan veistämä Klemetin reliefimuotokuva ja kolme säettä ”Oi kallis Suomenmaa” -laulusta.
Kunnianosoitukset
thumb|250px|Heikki Klemetti vuonna 1976 julkaistussa postimerkissä. Sulasol on myöntänyt vuodesta 1980 Heikki Klemetti -palkintoa. Sen on saanut muun muassa Matti Hyökki ja Heikki Saari.
Aiheesta muualla
Luettelo Heikki Klemetin lehtiartikkeleista
Jaakko Enqvist
Jaakko Enqvist (17. toukokuuta 1877 Tyrnävä – 19. tammikuuta 1933 Kemi) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kansanedustaja Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1922–1923.
Enqvist kävi kiertokoulua ja toimi sahatyömiehenä viimeksi Karihaaran sahalla vuoteen 1926. Hän oli Kemin Osuuskaupan talonmies 1926–1933 ja ammatillisen liikkeen matkapuhuja. Hän oli Kemin osuuskaupan edustajistossa ja johtokunnassa sekä Kemin maalaiskunnan valtuustossa.
Enqvist tuomittiin vankilaan poliittisista syistä 1918 ja 1923.
Haarniska
thumb|16. tai 17. vuosisadan [[ritari ja hevonen haarniskoineen. Zwinger-Museum, Dresden.]] Haarniska on suojaava vaatetus, joka tyypillisesti suojaa sotilaita haavoittumiselta taistelutilanteissa ja sodankäynnissä.
Varhaisimmat ihmiset valmistivat suojuksensa eläinten turkiksista, nahoista, luista ja hampaista. Niitä seurasivat materiaaleina puu, luonnonkuiduista tehdyt kankaat ja metallit, etenkin pronssi ja rauta.
Puhuttaessa haarniskoista tarkoitetaan usein keskiajan eurooppalaisten ritarien tai japanilaisten samuraiden haarniskoja. Nykyaikana sotilaiden suojavaatteet valmistetaan synteettisistä kuiduista kuten kevlarista.
Haarniskatyyppejä
Pehmeitä haarniskoja on valmistettu eläinten nahoista ja monikerroksisista kankaista. Kovia haarniskoja on valmistettu sarvesta, kovetetusta nahasta, puusta ja metallista. Rengashaarniskassa on yhteen punottuja metallisia renkaita. Levyhaarniska koostuu metallilevyistä, jotka on kiinnitetty toisiinsa sisäpuolelta nahkaremmeillä. Suomuhaarniskan levyt on kiinnitetty allaolevaan kankaaseen. Lamellihaarniskassa kapeat sidotut levyt muodostavat toisiinsa limittyviä rivejä. Kyrassi on yhtenäinen rintapanssari. Kypärä on haarniskan irrallinen päätä suojaava osa.
Varhainen historia
Ihminen on pehmeäihoinen mutta aggressiivinen laji, jonka on täytynyt suojata kehonsa haavoittuvimpia kohtia villieläimiltä ja toisilta ihmisiltä. Varhaisimmat ihmiset valmistivat suojuksensa eläinten turkiksista, nahoista, luista ja hampaista. Niitä seurasivat materiaaleina puu, luonnonkuiduista tehdyt kankaat ja metallit, etenkin pronssi ja rauta.
Egyptin yhdistymisen jälkeisiltä vuosisadoilta ei ole säilynyt tietoa haarniskojen käytöstä, vaan soturit käyttivät suojautumiseen lehmännahkaista kilpeä ja kankaasta tehtyä kypärää. Vuosien 1500–1200 eaa. välisenä aikana käytettiin pronssista suomuhaarniskaa kehon suojana, ja esimerkiksi faarao Ramses II:ta sodassa esittävässä korkokuvassa faarao on pukeutunut täysimittaiseen suomuhaarniskaan. Tutankhamonin haudasta löydettiin nahkainen ja pehmustettu hihaton kyrassi, jollaisia egyptiläinen jalkaväki käytti.
Varhaisimmat todisteet haarniskoista armeijojen käytössä ovat peräisin Sumerista Mesopotamiasta kolmannelta vuosituhannelta eaa. Kypäriä tehtiin kuparista ja pronssista, ja sotilaiden viitoissa oli ilmeisesti metallisia nastoja.
Heettiläiset käyttivät vuosien 1500–1200 eaa. välillä ilmeisesti suomuhaarniskoja ja rautakypäriä. Merikansojen soturit on kuvattu pukeutuneeksi kankaasta valmistettuihin suojuksiin ja metallikypäriin.
Assyrialaiset olivat mahdollisesti ensimmäisiä, jotka käyttivät koko vartalon peittävää haarniskaa. Assyrialaisten lamellaarihaarniska oli kyrassi, jossa oli pieniä yhteen nauhoitettuja pronssilevyjä.
Varhaiset kiinalaiset käyttivät suojuksissaan sarvikuonon nahkaa ja lakkaa. Mulperipuusta tehdystä paperista valmistettu kiinalainen haarniska pystyi pysäyttämään nuolen. Lamellaarihaarniskoja on löydetty kiinalaisista haudoista vuodelta 1400 eaa., ja myös rengashaarniskoja käytettiin.
Euroopassa
thumb|upright|left|[[Hopliitti haarniskassaan.]] Kreikan mykeneläisiltä tunnetaan pronssinen Dendran levyhaarniska noin vuodelta 1400 eaa. Kreikkalaisten hopliittien haarniskassa oli kypärä sekä rinta- ja selkälevyt tai kyrassi. Etruskien haarniskassa oli pieniä metallilevyjä toisiinsa nauhoitettuna. Rengashaarniskaa kehittivät Euroopassa mahdollisesti ensimmäisinä keltit joskus 500-luvulla eaa. Skyyttisoturit käyttivät suomukyrassia 300-luvulla eaa.
Antiikin roomalaiset valmistivat monenlaisia haarniskoja nahasta, pronssista ja raudasta. Lorica hamata oli hihattoman takin muotoinen rengashaarniska. Lorica squamata oli suomuhaarniska, joka puettiin kankaisen tai nahkaisen aluspaidan ylle. Lorica segmentata valmistettiin 24 erillisestä pronssi- tai rautalevystä, jotka yhdistettiin sisäpuolelta nahalla. Myös gladiaattorinäytösten esiintyjät käyttivät monenlaisia haarniskoja.
Keskiajalla
Varhaiskeskiajan haarniskat perustuivat usein roomalaisten haarniskoihin. Rengashaarniskoja käytettiin edelleen, mutta suurista metallipaloista tehdyistä levyhaarniskoista luovuttiin.
Rengashaarniskatakki oli vielä 1100-luvullakin yleisin haarniska Euroopassa. Se puettiin toppatakin eli gambesonin tai aketonin päälle. Haarniska suojasi myös kämmenselän. Kypärät kehittyivät peittämään kasvot kokonaan. Rengashaarniska suojasi viilloilta mutta ei pystynyt pysäyttämään nuolta tai peistä. Rikkoutuneet renkaat aiheuttivat myös tulehduksia haavoihin tunkeutuessaan. Tämän vuoksi Euroopassa alettiin viimeistään 1190-luvulla käyttää levyhaarniskoja. Niiden käyttö yleistyi 1200-luvulla, ja samalla jalkasuojat ja käsivarsien suojat kehittyivät.
thumb|upright|Italialainen haarniska 1450-luvulta. 1300-luvulla levyhaarniska syrjäytti rengashaarniskan. Vuonna 1377 alkaneen satavuotisen sodan aikana levyhaarniskat kehittyivät torjumaan entistä tappavammat aseet kuten pitkäjousen ja varsijousen sekä miekat ja rautanuijat. Myös sotahevoset suojattiin metallilevyillä. Levyhaarniskan tekniikka saavutti huippunsa 1400-luvulla. Teräksinen levyhaarniska suojasi nyt soturin täydellisesti päästä varpaisiin. Haavoittuvimmat kohdat olivat kainalo ja nivuset, jotka täytyi jättää liikkuviksi ja siten vähemmän suojatuiksi.
Keskiaikainen rengashaarniska painoi 13 kilogrammaa ja italialainen 1400-luvun levyhaarniska 26–32 kilogrammaa. Keskiaikainen levyhaarniska oli joustava ja kohtalaisen kevyt kantaa. Haarniskan paino jakautui tasaisesti ympäri kehon, ja sen käyttäjät olivat harjoitelleet jo pojasta asti. Haarniskoitu soturi pystyikin nousemaan helposti hevosen selkään ilman apua. Haarniskan suurin ongelma oli sen vaarallinen kuumeneminen taistelun aikana, mikä saattoi aiheuttaa kuolemia. Turnajaisissa käytetyt haarniskat olivat paksumpia ja kömpelömpiä kuin sodassa käytetyt.
Japanissa
Japanilainen 700-luvun haarniska tanko tehtiin rautalevyistä. Sen korvasi mantereelta omaksuttu lamellaarihaarniska keiko, jota käyttivät ratsusotilaat. Heian-kauden lopulla vuonna 1185 käytössä oli lamellihaarniska o yoroi, joka koostui useasta osasta. Yksinkertaisempaa do-maru-haarniskaa käyttivät jalkamiehet. Hienoimmat haarniskat olivat samuraiden käytössä. Kun portugalilaiset toivat Japaniin tuliaseet 1540-luvulla, joistain haarniskoista alettiin tehdä paksumpia. Haarniskoista luovuttiin Japanissa 1800-luvulla kun länsimaiset sotilasunivormut korvasivat ne.
Muualla maailmassa
Mongolipäällikkö Tšingis-kaanin ratsumiehet käyttivät haarniskaa vain harvoin. Haarniskat valmistettiin yleensä kovetetusta nahasta, joskus raudasta. Amerikassa intiaanien kehon suojukset tehtiin puuvillasta tai nahasta. Afrikassa haarniskat olivat harvinaisia, eikä esimerkiksi sudanilaisten kangashaarniskoista ollut hyötyä brittien konekiväärejä vastaan 1800-luvun taisteluissa.
Keskiajan jälkeen
Tuliaseiden kehittyessä tappavammiksi haarniskoista jouduttiin 1600-luvulta alkaen tekemään paksumpia. Samalla niistä tuli raskaampia ja epämukavampia käyttää, joten lisäsuojaus kohdistettiin päähän ja keskivartaloon. Haarniskojen käyttö väheni edelleen 1700-luvulla, joskin kypäriä käytettiin yhä, ja rintapanssareita käytettiin aina 1880-luvulle asti raskaan ratsuväen suojuksena.
Nykyaikaisten suojavaatteiden materiaaleja ovat keinotekoiset kuidut, jotka ovat erittäin lujia.
Anna-Leena Sipilä
Anna-Leena Sipilä (oik. Lahtela, s. 20. helmikuuta 1967 Pyhäjärvi) on suomalainen näyttelijä.
Sipilä on työskennellyt pääasiassa freelance-näyttelijänä muun muassa Kansallisteatterissa, Espoon Kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä Q-teatterissa. Vuosina 2009–2010 Sipilä näytteli Wasa Teaterin ja ruotsalaisen Riksteaternin yhteistuotannossa Svinalängorna-näyttämösovituksen äidin roolin. Esitys kiersi Suomen ja Ruotsin teattereissa.
Sipilä on esiintynyt myös lukuissa TV- ja elokuvarooleisa. Radiossa hän on esiintynyt useissa eri kuunnelmissa. Vuonna 2000 hän oli ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi Mirjan roolista elokuvassa Pikkusisar.
Grant George
Grant R. George (s. 19. toukokuuta 1971 Watsonville, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan dubbauksistaan animen parissa, sekä videopelien äänirooleista. Hänellä on ollut rooleja animesarjoissa, kuten Mouse, Naruto, Eyeshield 21 ja Bleach. Lisäksi George on toiminut Kilikin äänenä videopeleissä Soul Calibur III ja Soul Calibur IV. George on myös lainannut äänensä useille eri hahmoille Disgaea-pelisarjassa. Hän oli Marvel Comicsin Muurahaismiehen äänenä vuosina 2013–2017 animaatiosarjoissa ja videopeleissä.
Pivmesillinaami
Pivmesillinaami on penisilliineihin kuuluva mesillinaami-antibiootin johdos. Sen vaikutuskirjo eroaa suuresti muista penisilliineistä: Pivmesillinaami tehoaa huonosti grampositiivisiin bakteereihin, hemofilukseen, neisserioihin ja pseudomonakseen. Sen sijaan pivmesillinaami tehoaa hyvin gramnegatiivisiin enterobakteereihin, esimerkiksi Escherichia coliin. Sitä käytetään virtsatieinfektioiden lääkkeenä etenkin Suomessa ja muissa Pohjoismaissa.
Pivmesillinaamia käytetään gramnegatiivisten enterobakteerien aiheuttamien virtsatieinfektioiden hoitoon, mutta se ei tehoa grampositiivisiin virtsatieinfektioiden aiheuttajiin kuten Staphylococcus saprophyticukseen tai enterokokkiin.
Yamamoto Gonnohyōe
Yamamoto Gonnohyōe (26. marraskuuta 1852 – 8. joulukuuta 1933) eli Yamamoto Gonbee oli Keisarillisen Japanin laivaston amiraali ja 16. ja 22. Japanin pääministeri.
Varhainen elämä
Yamamoto syntyi Kagoshimassa, Satsuman hanissa nykyisen Kagoshiman prefektuurin alueella. Hänen isänsä palveli Shimazu-klaania. Nuorena Yamamoto osallistui Kagoshiman puolustukseen Royal Navyn pommittaessa sitä vuonna 1863. Myöhemmin hän liittyi Satsuman 8. kiväärikomppaniaan, jonka riveissä hän taisteli Boshin-sotaan kuuluneessa Toba-Fushimin taistelussa.
Laivastoura
Risteilijä Takaon päällikkönä Yamamoto suoritti luottamuksellisen tehtävän tavata Qing-dynastian kenraali Yuan Shikai Soulissa, Koreassa 1890. Tämän jälkeen Yamamoto otti komennettavakseen Takachihon. Ryhdyttyään vuonna 1893 työskentelemään laivastoministeri Saigō Tsugumichin alaisuudessa Yamatosta tuli Japanin laivaston todellinen johtaja aloittaen useita uudistuksia, yrittäen karsia oman provinssinsa upseerien suosimista, yrittäen säilyttää suurin piirtein tasa-arvoinen asema armeijan kanssa korkeimmassa sotaneuvostossa. Hän myös kannatti aggressiivista strategiaa Kiinaa vastaan käydyssä Kiinan-Japanin sodassa.
Yamamoton myöhempi yleneminen laivaston riveissä oli nopeaa: hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1895 ja vara-amiraaliksi sekä laivastoministeriksi 1898. Hänelle myönnettiin danshakun (paroni) arvonimi 1902. Amiraaliksi Yamamoto ylennettiin vuonna 1904. Toimiessaan laivastoministerinä Venäjän–Japanin sodan aikana, Yamamoto osoitti vahvaa johtamiskykyä ja oli vastuussa Tōgō Heihachirōn nimittämisestä yhdistyneen laivaston ylipäälliköksi. Hänelle myönnettiin hakushakun arvo 1907.
Pääministerikaudet
Yamamoton ensimmäinen pääministerikausi kesti 20. helmikuuta 1913–16. huhtikuuta 1914. Kauden aikana hän poisti lain, jonka mukaan laivastoministerin ja sotaministerin täytyi olla aktiivisessa palveluksessa olevia upseereja. Hänellä oli maine liberaalina vaikuttajana, joka kannatti demokratiaa ja perustuslaillista hallintoa. Hänen hallitustaan syytettiin kuitenkin korruptiosta ja lopulta Yamamoto yhdessä koko hallituksensa kanssa joutui eroamaan ottaakseen vastuun Siemens-skandaalista. Pääministerin ei ikinä todistettu sekaantuneen skandaaliin henkilökohtaisesti.
Yamamoto siirrettiin palvelemaan laivastossa 1914, mutta hänet kutsuttiin uudestaan pääministeriksi selvittämään Suuren Kantōn maanjäristysksen aiheuttamaa kriisiä. Hänen toinen kautensa kesti 2. syyskuuta 1923–7. tammikuuta 1924. Kauden aikana Yamamoto osoitti johtamiskykynsä uudelleenrakentamalla Tokion, joka oli kärsinyt raskaita vaurioita maanjäristyksen aikana. Yamamoto yritti myös uudistaan vaalijärjestelmää sallimalla yleisen äänioikeuden kaikille miehille. Hän ja hänen hallituksensa joutuivat kuitenkin irtisanoutumaan ennen uudistuksen toteutumista Daisuke Namban yritettyä salamurhata Hirohiton. Tämän jälkeen Yamamoto vetäytyi pois poliittisesta elämästä.
Cecelia Jones
Cecelia "CeCe" Jones on Bella Thornen esittämä hahmo Disney Channelilla esitettävässä televisiosarjassa Shake It Up.
Lähteet
Figurer i Shake It Up List of Shake It Up characters
HMS Surly
HMS Surly on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Formula 3 Euroseries -kausi 2011
Formula 3 Euroseries -kausi 2011 oli Formula 3 Eurosarjan yhdeksäs kausi. Kausi alkoi Ranskan Paul Ricardin radalla ja päättyi Saksan Hockenheimringillä. Sarjan mestaruuden vei espanjalainen Roberto Merhi, toiseksi sijoittui saksalainen Marco Wittmann ja kolmanneksi espanjalainen Daniel Juncadella.
Tallit ja kuljettajat
- Kursivoitu, tarkoittaa vierailevaa kuljettajaa, joka ei ollut oikeutettu saamaan pisteitä. R  = Sarjan tulokas kaudella 2011 FIA  = FIA Formula 3 International Trophy
Frans Hiilos
Frans Werner Hiilos (vuoteen 1906 Hagman, 18. toukokuuta 1891 Lohja – 16. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän oli Suomen sosialistisesta työväenpuolueen kansanedustaja Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1922–1923.
Hiilos kävi kansakoulun ja kauppakoulun. Sen jälkeen hän oli asiapoikana ja kauppa-apulaisena Viipurissa sekä merimiehenä 1904–1914 ja rautatieläisenä 1914–1918. Hiilos oli Rautatieläisten liiton ja Suomen Ammattijärjestön (SAJ) järjestäjä 1920–1923, Suomen Puutyöväen Liiton järjestäjä 1926–1927, Viipurin työväenyhdistyksen taloudenhoitaja 1927–1928, SAJ:n luennoitsija 1928–1930, ammattijärjestön toimitsija 1930–1936, Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton toimitsija ja taloudenhoitaja 1936–1939 sekä puheenjohtaja 1939–1952.
Hiilos oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1920 ja uudelleen 1923–1926.
Sturgeon
Sturgeon tarkoittaa seuraavia asioita:
Albert Kallio
Kallion ainoa koulutus oli kansakoulu. Hän oleskeli Yhdysvalloissa noin kuusi vuotta vuoteen 1904. Palattuaan Suomeen hän oli Hyvinkään kutomotehtaan tulkki ja kehruumestari 1904–1906, Hyvinkään työväentalon vahtimestari 1906–1912, Viljamaan kehruu- ja kutomotehtaan kehruumestari Orimattilassa 1912–1918, Yhdistyneiden Villatehtaiden johdossa sisällissodan aikana, Hyvinkään työväentalon vahtimestari 1920–1923, Vakuutusyhtiö Kalevan piiripäällikkö Lahdessa ja Porissa 1929–1937, huopatehtaan työnjohtaja Kirvussa 1937–1940, vakuutuspiiripäällikkö Hyvinkäällä vuoteen 1945.
Kallio toimi kunnallispolitiikassa Hyvinkään ja Lahden kaupunginvaltuustossa.
Kallio oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1920. 1920-luvulla hän oli mielipiteidensä vuoksi välillä vangittuna ja välillä maan alla, ettei häntä pidätettäisi.
The La’s
The La’s oli vuonna 1986 Liverpoolissa perustettu brittiläinen indie pop -yhtye. Sen perustajajäsenet olivat solisti-kitaristi-laulunkirjoittaja Lee Mavers, basisti John Power, kitaristi Paul Hemmings ja rumpali John Timson. The La’sin tunnetuin hitti on ”There She Goes” vuodelta 1991. Yhtyeen ainoa studioalbumi, The La’s, julkaistiin vuonna 1990.
Kustaava
Kustaava on suomalainen naisen etunimi, feminiininen vastine (sisarnimi) miehennimelle Kustaa sekä suomenkielinen vastine Gustavin feminiinisille vastineille Gustava ja Gustafva.
Kustaavan nimipäivä oli suomenkielisessä nimipäiväkalenterissa ensimmäisen kerran vuosina 1794–1796 15. syyskuuta ja sitten 30. lokakuuta vuosina 1827–1928. Kustaavan päivä oli Luulajan suomenkielisessä kalenterissa 7. toukokuuta 1901–1918, sitten muodossa Gustava 6. kesäkuuta vuodesta 1973 eteenpäin. Suomenkielisessä kalenterissa nimi oli muodossa Gustawa tai Gustafwa vuoteen 1907 saakka, siitä eteenpäin Kustaava ja vuodesta 1890 alkaen myös Gustaawa. Nykyään nimeä ei missään muodossa ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Gustavan nimipäivä on 6. kesäkuuta.
Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan nimen on Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä saanut muodossa Kustaava 4 933 naispuolista henkilöä. Muodossa Kustava nimi on annettu alle 180, Gustava 1 057, Gustafva alle 25 ja Gustaava alle 182 naispuoliselle henkilölle. Satunnaisesti näitä nimiä on annettu myös muutamalle miehelle. Kaikissa näissä muodoissa nimeä esiintyy etupäässä ennen vuotta 1920 syntyneillä.
Chōshū
Chōshū tarkoittaa seuraavia asioita:
Outi Alm
Outi Alm (s. 19. kesäkuuta 1963 Imatra) on suomalainen kirjailija. Alm valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja sairaanhoitajaksi 1986 Diakoniaopistosta. Alm oli 13-vuotiaana Suomen mestari pesäpallossa ja sai useita muitakin mitaleita. Alm oli urheilija vuoteen 1995 asti, jolloin sarjanousu kariutui. Siitä asti hän on kirjoittanut. Vuonna 1999 julkaistiin esikoisnovellikokoelma ja syksyllä 2001 ensimmäinen romaani. Alm sai Kaarlen palkinnon vuonna 2005.
Pamela
Pamela on naisen etunimi. Nimen on muodostanut englantilainen kirjailija Philip Sidney, ja se esiintyy ensimmäisen kerran hänen romaanissaan Arcadia vuodelta 1590. Nimi on todennäköisesti muodostettu kreikan kielen sanoista pan (kaikki) ja melos (hunaja).
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi on annettu Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä noin 630 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Pamelan nimipäivä on vuodesta 1995 lähtien 18. syyskuuta.
HMS Starfish
HMS Starfish on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Kryptolebias marmoratus
Elinympäristö
Kalalla on tapana oleskella vedenpinnan yläpuolella kosteissa maataskurapujen kaivamissa onkaloissa. Tutkijat ovat myös hiljattain havainneet, että kala voi viettää jopa 66 päivää yhtäjaksoisesti kuivilla kaatuneiden puiden koloissa hengittäen ihonsa kautta. Se tunkeutuu hyönteisten luomiin puunkoloihin, missä se hallitsee aluetta aggressivisella käytöksellään.
Tänä aikana se muuttaa kiduksiaan niin, että se voi säilyttää niissä vettä ja ravinteita. Typpipohjaiset kuona-aineet poistuvat ihon läpi. Muutos on päinvastainen kalan palatessa takaisin veteen. Toisin kuin esimerkiksi keuhkokaloilla, lajin aineenvaihdunta säilyy normaalilla tasolla, eikä se vaivu lepotilaan.
Lisääntyminen
Kryptolebias marmoratus on yksi harvoista selkärankaisista, joka kykenee lisääntymään ilman kumppania itsehedelmöityksen avulla. Urospuoliset yksilöt ovat luonnossa harvinaisia.
Hiroshi Yamamoto
Hiroshi Yamamoto (, s. 31. lokakuuta 1962 Jokohama) on japanilainen jousiampuja ja kaksinkertainen olympiamitalisti.
Yamamoto osallistui urallaan viisiin olympialaisiin vuosina 1984-2004 lukuun ottamatta Sydneyn kisoja 2000. Hän voitti pronssia Los Angelesista 1984 yksilökilpailusta ja hopeaa yksilökilpailusta Ateenasta 2004. Mitalien välissä oli huikeat 20 vuotta.
Jakovlev Jak-38
Jakovlev Jak-38 kykeni hieman päälle tuhannen kilometrin tuntinopeuteen. Ensilento oli vuonna 1972. Aseistus oli kuudessa ripustuspisteessä ja saattoi painaa enimmillään 2 000 kg. thumb|right|Jak 38:n projektiokuvat
Konetyypin siivet olivat tynkämäisen lyhyet. Sen saavuttamat lentoarvot eivät olleet muiden vastaavana aikana tuotettujen, maatukikohtiin turvautuvien ilmayliherruushävittäjien tasolla. Voitaneen olettaa koneen pääasiallisen käyttötarkoituksen olleen meritorjunta sekä rynnäköinti.
Konetyyppi fiktiossa
Jak-38 on fiktiossa harvinainen; Tom Clancy käyttää sitä yhtenä tekijänä kirjassaan Punaisen Lokakuun metsästys; tässä kirjassa konetyyppi muserretaan kerta kaikkiaan.
Vaihde
Vaihde tarkoittaa seuraavia asioita:
O-Kresoli
o-Kresoli eli ortokresoli (C7H8O) on fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineiden, antioksidanttien ja muiden kemikaalien valmistuksessa. o-Kresoli on m-kresolin ja p-kresolin isomeeri.
Ominaisuudet ja valmistus
o-Kresolia ja sen isomeerejä esiintyy kivihiilitervassa ja aikaisemmin kivihiiliterva oli sen tärkein lähde. Yhdiste voidaan erottaa isomeereistaan tislaamalla. Nykyään suurin osa käytetystä o-kresolista valmistetaan synteettisesti. Käytetyin tapa on kaasufaasissa tapahtuva fenolin alkylointi metanolilla. Katalyyttinä käytetään usein alumiinioksidia, mutta myös muita metallioksideja voidaan käyttää. Erittäin puhdasta o-kresolia voidaan tuottaa myös o-klooritolueenin emäshydrolyysillä.
Käyttö
o-Kresolia käytetään muiden yhdisteiden, kuten herbisidinä käytettävän dinitro-o-kresolin (4,6-dinitro-2-metyylifenoli) ja 4-kloori-2-metyylifenolin valmistukseen. Yhdisteestä voidaan syntetisoida myös kumariinia, karvakrolia, väriaineita ja kumien hapettumisenestoaineissa käytettävää 6-tert-butyyli-2-metyylifenolia. o-Kresoli on lähtöaine eräiden fenyyliformaldehydi- ja novolakkahartsien valmistuksessa. Erityisesti o-kresoliin perustuvilla novolakkahartseilla on käyttöä elektroniikkateollisuudessa.