cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atte Laitila
Ulkomaiset näyttelyt
Tallinna, Viro 1930, Tartto, Viro 1931, Amsterdam, Hollanti 1931, Antwerpen, Belgia 1931, Berliini, Saksa 1935, Düsseldorf, Saksa 1935, Hampuri, Saksa 1935, Tukholma, Ruotsi 1935 Ryhmä 34:n näyttely, Oslo, Norja 1936, Milano, Italia 1937, Rooma, Italia 1937, Oslo, Norja 1947, Göteborg, Ruotsi 1947, Tukholma, Ruotsi 1947, Bryssel, Belgia, Haag, Hollanti, Praha, Tšekkoslovakia, Varsova, Puola, Zürich, Sveitsi, Firenze, Italia, Pariisi, Ranska vuosina 1949–1950, Lyypekki Länsi-Saksa 1952, Moskova, Neuvostoliitto 1953, Leningrad, Neuvostoliitto 1964, New York, USA 1958, Pariisi Salon d´Art Francais Independantin näyttely, Ranska
Taidekokoelmat
Laitilan teoksia on Suomessa Ateneumin Taidemuseossa, Helsingin Kaupunginmuseossa, Kordelin Säätiössö, Taidekoti Kirpilän taidekokoelmassa ja STS:n kokoelmissa. Ulkomailla hänen teoksiaan on Tanskassa Willumsenmuseetissa.
Stony Rapids
Stony Rapids on kylä Saskatchewanin provinssissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Fond-du-Lac joen rannalla provinssin pohjoisosassa, ainoastaan 64 kilometriä Luotesterritorioiden rajalta. Vesireitti yhdistää Stony Rapidsin muihin läheisiin yhteisöihin, kuten Fond-du-Lac, Uranium City ja Camsell Portage. Kylässä on 255 asukasta (2006).
Ennen vuotta 2007 kylään ei johtanut ympärivuotista tietä. Kuljetukset suoritettiin talvitietä pitkin sekä lentokoneella. Stony Rapidsin lentoasema on etenkin kesäaikana erittäin vilkkaassa käytössä. Alueella sijaitsee lukuisia kalastus ja metsästysjulkaisuissa esiteltyjä arvostettuja erämatkakailupalveluja tarjoavia yhtiöitä.
Kylän lähettyviltä on Pure Nickel Inc. yhtiön koeporauksissa löydetty nikkeli ja kupari esiintymiä.
Kiinan kansanpankki
Kiinan kansanpankki (, lyhenne PBC tai PBoC) on Kiinan keskuspankki. Sen pääkonttori sijaitsee Pekingissä muutaman kilometrin päässä Kielletystä kaupungista ja Taivaallisen rauhan aukiosta.
Kiinan kansanpankki perustettiin 1. joulukuuta 1948 yhdistämällä kolme pankkia (Huabei Bank, Beihai Bank ja Xibei Farmer Bank). Alun perin sen pääkonttori sijaitsi Hebein maakunnassa, josta se muutti Pekingiin 1949. Kiinan kansanpankki oli vuoteen 1978 Kiinan ainoa pankki, ja se vastasi myös liikepankeille kuuluvista tehtävistä. Vuonna 1980 kaupallisen pankin ominaisuudet erotettiin Kiinan kansanpankista, jolloin ne jaettiin neljälle itsenäiselle, mutta valtion omistamalle pankille (Agricultural Bank of China, Industrial and Commercial Bank of China, China Construction Bank ja Bank of China). Tämän jälkeen Kiinan valtioneuvosto nimesi 1983 Kiinan kansanpankin keskuspankiksi. Vuonna 1995 annettu laki Kiinan kansanpankista vahvisti kansanpankin aseman maan keskuspankkina.
Kiinan kansanpankin pääjohtaja on ollut maaliskuusta 2018 lähtien Yi Gang,  hänen edeltäjänsä oli Zhou Xiaochuan (pääjohtajana 2003–2018). Pääjohtajan nimittää tai poistaa virasta Kiinan presidentti. Kiinan keskuspankilla on yli 2 000 alueellista konttoria, jotka toimivat sen alaisina ja valvovat oman alueensa kaupallisten pankkien toimintaa.
Robert Shea
Robert Joseph Shea (14. helmikuuta 1933 – 10. maaliskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Shea on parhaiten tunnettu yhdessä Robert Anton Wilsonin kanssa kirjoittamasta Illuminatus!-trilogiasta.
Shea opiskeli Manhattan Collegessa ja Rutgers Universityssa ja työskenteli toimittajana New Yorkissa ja Los Angelesissa. Hän tutustui Robert Anton Wilsoniin 1960-luvun lopulla, kun he työskentelivät Playboy-lehden toimituksessa. He päättivät kirjoittaa yhdessä romaanin, jossa yhdisteltäisiin seksiä, huumeita, uskontoja, anarkismia ja salaliittoteorioita. Tuloksena oli kolmiosainen Illuminatus! (1975). Shea ja Wilson pysyivät hyvinä ystävinä koko elämänsä ajan, mutta heillä oli aatteellisia erimielisyyksiä, joiden ansiosta romaanikokonaisuudesta tuli näkökulmiltaan moniääninen.
Robert Shea erosi Playboyn toimituksesta Illuminatuksen julkaisun jälkeen ryhtyäkseen päätoimiseksi kirjailijaksi. Hän julkaisi keskiaikaan sijoittuvat historialliset romaanit Shike (kaksi osaa, 1981, suom.), All Things Are Lights (1986) ja The Saracen (kaksi osaa, 1989). Hänen viimeinen teoksena oli Shaman (1991), kirja Amerikan alkuperäisistä asukkaista. Nämä romaanit olivat juoneltaan suoraviivaisia, mutta sisälsivät viittauksia Illuminatuksen aiheisiin.
Shea toimitti usan vuoden ajan anarkistista pienlehteä No Governor, jonka nimi juontuu taolaisen ajattelijan Chuang Tzun nimiin pannusta lausumasta. Lehti mainitaan myös Illuminatuksessa, jossa eräs henkilöhahmo lukee sitä.
Veli Järvinen
Veli Armas Järvinen (25. marraskuuta 1911 Kymi – 15. marraskuuta 2003 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko. Hän edusti Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta eduskunnassa 1948–1951. Hänet valittiin Kymen läänin vaalipiiristä.
Gbangbatoke
Gbangbatoke on pieni kaupunki Sierra Leonen Eteläisessä maakunnassa, Moyamban piirikunnassa. Kaupunki tunnetaan parhaiten kahden merkittävän sierraleonelaisen poliitikon, Milton Margain sekä Albert Margain syntymäpaikkana. Gbangbatoken väestö kuuluu suurimmilta osin mendejen etniseen ryhmään, ja menden kieltä puhutaan laaja-alaisesti.
Veli Järvinen
Elämänvaiheet
Kymessä syntynyt Järvinen kävi kansa- ja ammattikoulun. Hän suoritti osatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Järvinen oli Karhulan kauppalanjohtaja vuosina 1951–1959 ja sen jälkeen Jyväskylän kaupunginjohtaja vuoteen 1974. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1956. Järvinen toimi Kymin kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1974. hän jäi 1974 eläkkeelle. Jyväskylässä Järvinen kehitti kaupunginjohtajakaudellaan oppilaitosten oloja. Suurimmat hankkeet olivat Jyväskylän seudun ammattikoulu (Viitaniemessä) ja hotelli- ja ravintolakoulu Priimus. Vaihtamalla valtion kanssa alueita syntyi edellytykset Jyväskylän yliopiston laajennuksille. Keskeinen hanke oli myös Seppälän teollisuusalue, jossa edelleenkin toimii merkittävä osa Jyväskylän yrityksistä. Maanhankinta myös uusien asuinlähiöiden rakentamiseksi pantiin vireille.
Mata Hari (kappale)
Mata Hari on azerbaidžanilaisen laulajan Efendin esittämä kappale, jolla hän edusti Azerbaidžania vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa, Rotterdamissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 65 pistettä ja saavutti sijan 20.
Woude
Woude oli helsinkiläinen Ari "Woude" Voutilaisen johtama vuosina 1979–1986 toiminut uuden aallon yhtye.
Tyypillisestä punk rockista poiketen Wouden uuden aallon musiikki edusti samanlaista romanttista linjaa kuin salolainen Vaavi-yhtye, raisiolainen Korroosio ja jyväskyläläinen Yari Knuutisen Se-yhtye.
Voutilainen teki yhtyeen kappaleet, lauloi ja soitti kitaraa. Toisena kitaristina oli Risto Schiray, ja bassoa soitti Jarmo Halttunen. Rumpalina oli aluksi Timo "Droppis" Wahlberg, joka soitti ensimmäisellä pitkäsoitolla Keskellä aikaa. Hänet korvasi Kimmo Kosenius keväällä 1981 ja yhtyeen toinen albumi Kauniit päivät julkaistiin vuonna 1981. Vuoden 1983 singlen "Aika hyvä ihmiseksi"/"Vuoret vierii" jälkeen Kosenius jätti yhtyeen ja Woude jatkoi keikkailua soolona tai duona yhdessä Schirayn, Halttusen tai uuden kumppaninsa Heinäsirkan kanssa. Woude palasi vuonna 1985, nyt rummuissa oli Timo Kotineva. Toisinaan kokoonpanossa olivat mukana myös saksofonisti Antti Seppo (ex-Hassisen Kone) ja kosketinsoittaja Antti "Äpryk" Ahvenainen. Vuonna 1985 ilmestyi tällä kokoonpanolla single "Teksasin pojat"/"Tänä syyskuun yönä", joka jäi Wouden viimeiseksi levytykseksi. Seuraavana vuonna yhtye pikkuhiljaa lopetti ja Voutilainen jatkoi uraansa englanninkielistä materiaalia esittäneen Wow-Dees-yhtyeen kanssa.
LP:t
Lisäksi kappale Kulkuri ja joutsen on julkaistu kokoelmalla Sunnuntaina sataa aina (1989).
Villa Hannala
right|240px|thumb|Villa Hannala varhaiskeväällä kuvattuna. 240px|thumb|Koristeellinen näköalatorni.
Villa Hannala on Oulun Toppilansaaressa sijaitseva, kauppaneuvos ja laivanvarustaja J. W. Snellmanin vuonna 1859 kesäasunnokseen rakennuttama pitsihuvila. Huvila lienee saanut nimensä Snellmanin tyttären Hannan mukaan. Johan Wilhelm Snellmanin kuoltua vuonna 1881 hänen poikansa Karl August Snellman peri Hannalan.
1890-luvulla Karl August teetti rakennukseen laajennusosan, jonka katolle rakennettiin avonainen näköalatorni. Ulkoasua koristeltiin tuolloin myös vanhassa osassa runsain puuleikkauksin. Karl August testamenttasi huvilan Oulun Diakonissakodille, jonka käytössä huvila olikin vuodet 1922–1950.
Faire Binney
pienoiskuva|Faire Binney vuonna 1923. Faire Binney (20. elokuuta 1898 – 28. elokuuta 1957) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli tunnetumman Constance Binneyn sisko, mutta ansioitunut esiintyjä itsekin. Hänellä oli useita elokuvarooleja 1910-luvun lopussa sekä 1920-luvun alussa, ja hän sai pieniä osia vielä 1950-luvun vuosina.
Idia
Idia oli Beninin kuningaskuntaa 1400-luvun lopulla hallinneen oban, eli kuninkaan Esigien äiti. Esigie perusti hänelle poliittisen arvonimen iyoban ja aseman hallinnossaan. Idiaa on kuvattu rohkeana taistelijana. Hänet mainitaan Esigien valloittaessa naapurinsa Igalan kuningaskunnan.
Kuninkaiden kirjat
Kuninkaiden kirjoiksi kutsutaan heprealaisen Raamatun Tanakhin ja Raamatun Vanhan testamentin kahta historiakirjaa:
Idia
Esegie rakensi hänelle palatsin Beninin kaupungin ulkopuolelle ja antoi hänelle alueen hallittavakseen. Binien suullisessa traditiossa Idialla on useita ylistäviä nimityksiä, kuten Idia ne ekonorhue, joka tarkoittaa Idia, Orohuen kohtu. Idian kasvojen mukaan norsunluuhun kaiverrettuja tai pronssiin valettuja veistoksia on useissa museoissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Maine ja merkitys
Kuninkaan äidillä Idialla ja hänen seuraajillaan oli huomattava poliittinen valta Beninin kuningaskunnassa. Ensimmäisen poikansa synnyttäneellä Idialla ei ollut muita lapsia, ja hän omisti elämänsä tulevan valtakunnan hallitsijan kasvattamiselle. Kuningataräitejä pidettiin tärkeinä sekä oba-kuninkaiden suojelijoina, että koko valtakunnan hyvinvoinnin ylläpitäjinä.
Beninin kuninkaan taistellessa naapurivaltoja vastaan Idia toimi poikansa poliittisena neuvonantajana, sekä omasi mystisiä voimia ja tunsi parantavia lääkkeitä. Nämä katsottiin oleellisiksi syiksi kuninkaan menestykseen taistelukentällä. Kuningas Esigie päätti palkita ja kunnioittaa äitiään. Idialle luotiin uusi asema hovissa, jota kutsuttiin iyobaksi, eli kuningataräidiksi, joka antoi hänelle merkittäviä poliittisia etuoikeuksia.
Representaatiot
Obat käyttivät seremonioissa norsunluusta veistettyjä naamioita, jotka edustivat iyobaa. Niiden tarkoituksena oli vapauttaa valtakunta pahoista henkisistä voimista. Esimerkki tällaisista naamioista on Metropolitan-museon kokoelmassa. Se on peräisin 1500-luvulta ja sen uskotaan kuvaavan itse Idiaa. Kaksi pystysuoraa, upotettua rautaa silmien välillä viittaa lääkkeitä sisältäviin viiltoihin, jotka olivat eräs Idian metafyysisen voiman lähde. Hovissa kuningataräidin poliittinen asema oli sama kuin vanhemman päällikön, ja hänellä oli oikeus tilata arvokkaita taideteoksia henkilökohtaisiin tarkoituksiin ja palvontamenoihin.
Ensimmäinen kuningataräiti Iyoba Idia kehitti erityisen taitetun, kartiomaisen hiustyylin, jota kutsutaan ukpe-okhueksi. Siinä on korallihelmien verkko, joka muistuttaa papukaijan nokkaa. Se liittyi iyoban arvonimeen ja sitä käyttivät kaikki Idian seuraajat. Idian päätä muistuttava veistos valettiin pronssiin ja sijoitettiin esivanhempien alttariin kunnioittamaan hänen hallintoaikaansa. Tästä alkoi traditio, joka jatkui seuraavien oba-hallitsijoiden ajan. Prossiin valettujen päiden lisäksi Euroopan ja Yhdysvaltain museoissa on neljä 1500-luvulla norsunluuhun kaiverrettua riipusta, jotka kuvaavat Iyoba Idiaa. Beniniläinen kopio yhdestä näistä on British Museumissa.
Gottlob Frege
Friedrich Ludwig Gottlob Frege (8. marraskuuta 1848 Wismar – 26. heinäkuuta 1925 Bad Kleinen) oli saksalainen filosofi, loogikko ja matemaatikko. Hän toimi matematiikan varsinaisena professorina Jenan yliopistossa vuodesta 1896 vuoteen 1917. Frege julkaisi muun muassa teokset Begriffsschrift, Grundgesetze der Arithmetik sekä Über Sinn und Bedeutung.
Frege on tullut tunnetuksi lähinnä filosofian ja logiikan alaan liittyvistä tutkimuksistaan. Frege on ollut vaikutusvaltainen erityisesti analyyttisen filosofian alkutaipaleella. Paljon keskustelua herättäneessä teoksessaan Origins of Analytic Philosophy (1994) tunnettu Frege-tutkija ja filosofi Michael Dummett jopa esittää, että Frege voidaan nähdä analyyttisen filosofian perustajana.
Begriffsschrift (1879)
Suomalainen filosofi ja matemaatikko Ilkka Niiniluoto kuvailee Begriffsschriftiä ”uraauurtavaksi teokseksi, jossa ensimmäistä kertaa esitetään täsmällisesti kvanttoreita ’kaikki’ ja ’jokin’ sisältävä predikaattilogiikka”. Begriffsschrift on looginen kirjoitusjärjestelmä, jolla Frege pyrkii palauttamaan koko matematiikan takaisin logiikan periaatteisiin.
Fregen mukaan Begriffsschrift ei ole kuitenkaan ainoastaan looginen kirjoitusjärjestelmä, vaan peräti oma kielensä. Suomalainen Frege-tutkija Tapio Korte tulkitsee Fregen lausumaa täten: Begriffsschrift on kieli, sillä se ilmaisee totuuksia ja sillä sen ilmaisemat totuudet syntyvät kirjoitusjärjestelmän sisäisesti, ilman ulkomaailman vaikutusta. Näin ollen Begriffsschriftiä voi ymmärtää, vaikkei tietäisi mitään ulkomaailmasta.
Über Sinn und Bedeutung (1892)
Teoksessaan Über Sinn und Bedeutung Frege erottelee toisistaan kielellisen ilmauksen mielen (Sinn) ja merkityksen (Bedeutung). Kahdella samalla nimikkeellä tai samannäköisellä ilmauksella voi siis Fregen mukaan olla eri mieli, vaikka ne viittaisivatkin samaan kohteeseen. Hän käyttää esimerkkinä ”aamutähteä” ja ”iltatähteä”: niillä on eri mieli, vaikka ne kummatkin viittaavat Venukseen. ”Aamutähti” syntyy Venuksen ollessa Auringon länsipuolella, ”iltatähti” puolestaan Venuksen ollessa Auringon itäpuolella.
Ihmisenä
Frege oli naimisissa Margarete Liesebergin kanssa vuodesta 1887 tämän kuolemaan (1904) saakka.
Fregeä on kuvailtu erittäin sulkeutuneeksi ja ujoksi ihmiseksi. Luennoillaan hän ei juurikaan näyttänyt kasvojaan yleisölle, vaan oli pääasiassa rintamasuunta liitutaulua kohden. Toisinaan Fregen kerrotaan kuitenkin viljelleen nokkelaa ja jopa pisteliästä sarkasmia.
Fregen vuonna 1924 kirjoittamat päiväkirjamerkinnät sisältävät juutalaisvastaisia kommentteja. Tunnettu rasismin vastustaja ja Frege-tutkija Michael Dummett kuvailee järkyttyneensä, kun hänen ”sankarinsa paljastuikin antisemiitiksi”. Frege kritisoi vuosi ennen kuolemaansa kirjoittamassaan päiväkirjassaan muun muassa parlamentarismia, liberaaleja, sosiaalidemokraatteja, katolilaisia, ranskalaisia sekä erityisesti juutalaisia. Frege ehdottaa juutalaisten kansalaisoikeuksien viemistä ja karkottamista Saksasta.
Tony Trabert
Marion Anthony ”Tony” Trabert (16. elokuuta 1930 – 3. helmikuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Cincinnatissa, Ohiossa, ja oli alun alkaen lahjakas high school- ja yliopistotason koripalloilija.
Maailmanmaineeseen Trabert kohosi tenniksessä 1950-luvulla. Hänet kelpuutettiin Newportin International Tennis Hall of Fameen Rhode Islandilla vuonna 1970.
Daniel Caines
Daniel Caines (s. 15. toukokuuta 1979 Solihull, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Caines karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin välierissä ajalla 45,55. Seuraavana vuonna hän voitti matkan MM-kultaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa. Vuonna 2002 hän sijoittui Wienin sisäratojen EM-kisoissa 200 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 21,14. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 400 metrillä Euroopan cupin ja juoksi Kansainyhteisön kisoissa neljänneksi ajalla 45,13. Münchenin EM-kisoissa hän voitti 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa EM-pronssia. Caines oli samoissa kisoissa mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti EM-kultaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Mesnac
Mesnac on kunta Charenten departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 332 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Mesnacin pinta-ala on seitsemän neliökilometriä.
Britannian Grand Prix 1984
Aika-ajo
Kymmenennen MM-osakilpailun paalupaikan valtasi Nelson Piquet. Hän vaihtoi alleen Detroitin kilpailun voittoauton ja kiersi 4 206 metrin pituisen ratakierroksen ajassa 1.10,869. Se merkitsi 213,6 kilometrin keskituntinopeutta. Perjantain ensimmäisissä harjoituksissa Piquet ajoi Brabhamin uudistetulla versiolla neljä sekuntia heikomman ajan. Uusi auto ei vaikuttanut vielä kilpailukuntoiselta. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Niki Lauda, Elio de Angelis ja Keijo Rosberg.
Rosberg suhtautui optimistisesti kilpailuun, vaikka viides lähtösija ei tullutkaan helpolla. Mekaanikot olivat muuttaneet Rosbergin autossa lähes kaiken. Itse asiassa auto oli täysin uudistettu, vaikka siinä olikin vanha kori. Williams-talli ei aikonut kaudella 1984 rakentaa aivan uutta autoa, vaan lisäsi vanhaan autoon uusia osia.
Kilpailu
Hautovan kuumassa ukkoshelteessä ajettua kilpailua johti alussa paalupaikalta lähtenyt Nelson Piquet. Sitten McLaren-tallin parivaljakko Alain Prost ja Niki Lauda pääsivät hänen ohitseen 12. kierroksella. Samalla kierroksella ajoi RAM-tallin Jonathan Palmer kaiteeseen ja hänen autonsa syttyi tuleen. Muut kilpailijat kutsuttiin punaisilla lipuilla pois radalta ja kilpailu keskeytettiin. Yhdentoista kierroksen ajat jäivät voimaan ja puolen tunnin tauon jälkeen startattiin 60 kierroksen pituiseen kilpailun jälkipuoliskoon. Lopputuloksissa laskettiin molempien kilpailupuoliskojen ajat yhteen.
Ruusuvettä ja koivunlehtiä
Ruusuvettä ja koivunlehtiä on Mari Kiistalan kirjoittama teos, johon hän on kerännyt vanhoja kauneudenhoito-ohjeita. Teos esittelee käytettäviä aineksia ja yrttejä ja varoittaa myös aineiden mahdollisista haittavaikutuksista. Kirjan on julkaissut kustannusosakeyhtiö Nemo vuonna 2004. Mari Kiistala on helsinkiläinen kulttuuri- ja naishistoriaan keskittynyt filosofian maisteri.
Britannian Grand Prix 1984
Kilpailu
Kilpailun toiseen osaan startattiin kierroksen 11 asemista. Siksi Piquet sai lähteä taas paalulta. Kilpailun jälkipuoliskossa oli mukana 19 kuljettajaa. Parhaan lähdön sai Prost. Hän sai peräänsä Piquet'n, Laudan ja Warwickin. Lauda pääsi Piquet'n ohitse 16. kierroksella. 25. kierroksella Prost johti Laudaa 11 sekuntia ja Lauda oli kaksi sekuntia Piquet'n edellä. Seuraavalla kierroksella Prostin auto hyytyi ja hän ajoi varikolle. MM-sarjaa johtaneen Prostin keskeyttämisen syy oli vaurioitunut vaihdelaatikko. Kilpailun lopun ajan Lauda piti kärkipaikan suvereenisti hallussaan. Piquet putosi pois kilpailusta moottorin turboahtimen räjähdettyä. Ruutulipulle tultaessa Laudan ero Warwickiin oli jo 42 sekuntia.
Niki Lauda otti kauden kolmannen ja uransa 22. voiton. Voitosta saadut yhdeksän pistettä nostivat hänet kaikkien aikojen eniten MM-pisteitä saaneeksi kuljettajaksi. Kaikkien aikojen parhaat pistemiehet
Ilta Leiviskä
pienoiskuva|upright|Ilta Leiviskä vuonna 1926. Ilta Leiviskä (12. marraskuuta 1907 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja musiikkipedagogi.
Leiviskä opiskeli vuosina 1923–1932 Helsingin musiikkiopistossa (myöhempi Sibelius-Akatemia) tanssia Maggie Gripenbergin johdolla sekä pianonsoittoa. Leiviskä oli sittemmin tanssijana ja koreografina Gripenbergin tanssiesityksissä. Hän valmistui 1920-luvulla Ebeneser-Seminaarista lastentarhanopettajaksi ja työskenteli tässä ammatissa vuoteen 1949, jolloin hänestä tuli Gripenbergin apuopettaja Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 1953 Leiviskä oli itsenäinen musiikkiliikunnan opettaja Akatemiassa sekä omassa tanssikoulussaan. Hän oli myös kuorolausunnan liikunnanohjaaja Helsingin Työväenopistossa vuosina 1941–1951 sekä liikunnan ja teatteritanssin opettaja Lappeenrannan kesäyliopiston teatteriseminaarissa vuosina 1962–1966.
Leiviskän oppitunneilla toimi tavallisesti säestäjänä pianisti Inkeri Simola-Isaksson. Leiviskän opetus sisälsi muun muassa rytmiikkaa, kehon harjoitusta ja koreografioiden harjoittelua usein improvisoidun säestyksen tuella. Simola-Isaksson jatkoi myöhemmin Leiviskän työtä ja myös hänestä tuli arvostettu musiikkipedagogi ja Leiviskän jälkeen yksi suomalaisen musiikkiliikunnan uranuurtajia. Näyttämötanssimisen ja opetuksen lisäksi Leiviskä oli luova koreografi.
Leiviskälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976.
Ivrea
Ivrea on noin 24 000 asukkaan kaupunki Italian Piemontessa, Torinon metropolikaupungissa. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Torinosta pohjoiseen, Pon sivujoen Dora Baltean varrella. Ivreaa pidetään ”Canavesen alueen pääkaupunkina”.
Ivrea oli 1900-luvulla konttorikoneyhtiö Olivettin pääpaikka. Ivrea tunnetaan karnevaalistaan, jossa eri joukkueet heittävät toisiaan appelsiineilla.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Ivrean kaupunkia ja [[Dora Baltea -joen ylittävä vanha silta.]] Ivrea on Aostanlaaksoon johtavan tien varrella. Tie on kuulunut keskiaikaiseen pyhiinvaellusreittiin Via Francigenaan, joka johtaa Canterburystä Alppien yli Roomaan. Euroopan neuvosto nimesi vuonna 1994 Via Francigenan eurooppalaiseksi kulttuurireitiksi.
Dora Baltean sululta Ivreasta lähtee kastelukanava (Ivrean kanava), joka vie vettä Pon laakson riisipelloille. Kanava rakennettiin vuonna 1468, ja se oli alun perin laivaliikenteenkin käytössä ja tarjosi kulkuyhteyden Ivreasta Vercelliin.
Kaupungin uudemmat osat levittäytyvät Dora Baltean molemmille rannoille. Historiallinen keskusta nousee kukkulalle, jolla on linna (Il Castello) ja tuomiokirkko (Il Duomo). Punatiilinen linna on peräisin 1300-luvulta. Neliönmuotoisen linnan kulmissa on sakaraharjaiset pyöreät tornit. Yksi torneista tuhoutui vuonna 1676, kun salamanisku räjäytti siinä olleen ammusvaraston. Tornia ei rakennettu uudelleen. Linnassa on ollut myös vankila, ja nykyisin se toimii näyttelytilana.
Tuomiokirkon ensimmäinen osa on rakennettu 300-luvulla luultavasti kristinuskoa edeltävän ajan temppelin paikalle. Kirkko rakennettiin uudelleen noin vuonna 1000 romaaniseen tyyliin. Nykyinen uusklassinen julkisivu on peräisin 1800-luvulta.
Antiikki
Antiikin aikana Ivrea tunnettiin nimellä Eporedia. Se oli alun perin viidennellä vuosisadalla eaa. Canavesen alueelle asettuneen kelttiläisen salassien heimon asutus. Sen nimi muodostui gallian kielen hevosta (epo) ja vaunuja (reda) tarkoittavista sanoista, ja merkitsi vaunuasemaa eli paikkaa, jossa matkaajat vaihtoivat väsyneet hevosensa levänneisiin. Nykyisen kaupungin nimi Ivrea on muuntunut tästä nimestä. Eporediasta tehtiin roomalainen colonia eli sotilassiirtokunta noin vuonna 100 eaa. Sen varuskunta vartioi perinteisiä hyökkäysreittejä Galliasta Alppien yli Pohjois-Italiaan. Kaupunki alkoi kukoistaa keisari Augustuksen ajoista lähtien, kun roomalaiset alistivat salassit kokonaan valtansa alle.
Myöhempi historia
Kun Länsi-Rooman valtakunta kukistui, Ivreasta tuli samannimisen Lombardian herttuakunnan pääpaikka 500–700-lukujen ajaksi. Frankkien valtakaudella 800-luvulla Ivrea oli kreivikunta. Tällöin syntyi Anscariin (ransk. Anschaire) dynastia.
pienoiskuva|vasen|Ivrean linna (Il Castello). Vuosituhannen vaihteessa alueen piispojen ja kreivien kesken oli jatkuvia kiistoja. Arduin valittiin vuonna 1002 Paviassa Italian kuninkaaksi, ja Ivreasta tuli lyhyeksi aikaa kuningaskunnan pääkaupunki. Arduinin dynastian valtakausi kesti vuosisadan loppuun, sitten Ivrea siirtyi piispojen herruuden alle. 1100-luvun jälkipuoliskolla, piispanistuimen ja Monferraton markiisin valtataistelun seurauksena, alueesta muodostui Ivrean ja Canavesen kunta. Vähän myöhemmin, vuonna 1238, Fredrik II liitti Ivrean alueisiinsa.
pienoiskuva|vasen|Ivrean tuomiokirkko (Il Duomo). Kiistely kaupungin hallinnasta jatkui, kunnes se vuonna 1356 siirtyi Savoijin kreivin Amadeus VI:n hallintaan. Lukuun ottamatta lyhyitä espanjalaisten ja ranskalaisten valtakausia 1500-luvulla Ivrea pysyi Savoijin alaisuudessa 1400-luvulta 1700-luvun loppuun asti. Napoleon Bonaparte saapui joukkoineen Ivreaan 26. toukokuuta 1800 ja otti alueen hallintaansa. Napoleonin kukistuttua Ivrea palasi vuonna 1814 Savoijin ja Viktor Emanuel I:n alaisuuteen.
Talous
Ivrean sosiaalis-taloudellista kehitystä pohjusti 1900-luvulla konttoritekniikan laitteiden valmistajan Olivetti-yhtiön kasvu. Camillo Olivetti perusti yhtiön jo vuonna 1908. Olivetti valmisti kirjoituskoneita, laskukoneita ja 1970-luvulta alkaen myös tietokoneita. Yhtiöllä oli Ivreassa keskushallinto ja useita tuotantolaitoksia. Toimistojärjestelmiin keskittynyt liiketoiminta ajautui 1990-luvun alkupuolella vaikeuksiin. Yrityksen rakennetta järjesteltiin uudelleen, ja useita toimintoja lakkautettiin.
Tällöin alkoi pienen ja keskisuuren teollisuuden sekä palveluliiketoiminnan laajeneminen Ivrean alueella. Nykyään Ivrean ympäristössä on lukuisia pienyrityksiä joilla on merkittävää teknologista osaamista.
Kulttuuri
pienoiskuva|pysty|Ivrean karnevaalit vuonna 2006.
Ivrea tunnetaan parhaiten perinteikkäistä karnevaaleistaan, joiden tärkein tapahtuma on Appelsiinitaistelu. Tuhannet asukkaat osallistuvat siihen jaettuna joukkueisiin, jotka heittelevät toisiaan appelsiineilla ja vieläpä melkoisen voimakkaasti. Karnevaalit pidetään helmikuussa, ja ne kestävät kolme päivää.
Yksi kaupunkilaisista valitaan Mugnaiaksi. Tarinan mukaan erään myllärin tytär (ital. mugnaia) kieltäytyi hyväksymästä herttuan "oikeutta" jokaiseen vastavihittyyn naiseen ja katkaisi tältä kaulan. Karnevaaleissa jalan kulkevat appelsiinien heittäjät edustavat herttuaa vastustavia vallankumouksellisia ja hevosvaunuissa olevat joukkueet herttuan vartijoita. Katsojat eivät saa heittää appelsiineja, mutta vierailijatkin voivat liittyä joukkueisiin. Niitä, joilla on päässä punainen myssy, pidetään vallankumouksellisina, eikä heitä heitetä appelsiineilla. Appelsiinit edustavat herttuan irtihakattua päätä. Vuonna 2015 karnevaaleihin tuotiin noin 400 tonnia appelsiineja, pääasiassa talvisadon ylijäämiä Etelä-Italiasta.
La Rochefoucauld (Charente)
thumb|250px|Château de La Rochefoucauld
La Rochefoucauld on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 228 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. La Rochefoucauld’n pinta-ala on seitsemän neliökilometriä.
Alarik Achrén
Achrénin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Karl Otto Achrén ja Karolina Josefina Fagerlund ja puoliso vuodesta 1883 Ines Elisabet Bergroth. Achrén tuli ylioppilaaksi 1870 ja valmistui filosofian maisteriksi 1873 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1880. Hän oli Uudenkaupungin kaupunginlääkäri vuodesta 1881, piirilääkäri Uudenkaarlepyyn piirissä vuodesta 1892 ja Ikaalisten piirissä 1899–1913. Achrén oli porvarissäädyssä Uudenkaarlepyyn edustaja valtiopäivillä 1899.
Vic Seixas
Elias Victor ”Vic” Seixas, Jr. (s. 30. elokuuta 1923 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tenniksenpelaaja. Hänellä on portugalinjuutalaisia juuria.
Palveltuaan toisessa maailmansodassa Seixas opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä. Hän pääsi Rhode Islandin Newportissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen vuonna 1971.
Seixas voitti muun muassa miesten kaksinpelin Wimbledonissa 1953 ja Yhdysvaltain avoimessa 1954. Hän osallistui Yhdysvaltain avointen kaksinpeliturnaukseen ennätyksellisesti 28 kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1940 ja viimeisen kerran vuonna 1969.
Steve Collins
Steve Collins (s. 13. maaliskuuta 1964 Thunder Bay, Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Uransa ainoan maailmancup-voiton Collins otti muutamaa päivää alle 16-vuotiaana 9. maaliskuuta 1980 Lahdessa. Hän onkin nuorin maailmancupin osakilpailuvoittaja. Collins ei saavuttanut mäkihyppyurallaan aikuisten arvokisamitaleja tai muita huomattavia meriittejä. Hänen epävarma nuolenkärki-tyylinsä toi hänet hyppyrimäestä toisinaan pitkälle, mutta useimmiten ei.
Tasapeliveikkaus
Voittoluokkia tasapeliveikkauksessa oli kolme.
Samuelin kirjat
Samuelin kirjoiksi kutsutaan kahta historiakirjaa heprealaisessa ja kristillisessä Raamatussa. Ne ovat:
Aikakirja
Aikakirja voi tarkoittaa seuraavia:
Saint-Même-les-Carrières
thumb|250px|Saint-Même-les-Carrières
Saint-Même-les-Carrières on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 052 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Même-les-Carrièresin pinta-ala on 15 neliökilometriä.
Drusus
Drusus oli roomalainen nimi, joka kuului muun muassa seuraaville henkilöille:
DSB MY
DSB MY on Tanskan valtionrautateiden (Danske Statsbaner, DSB) käytössä ollut dieselveturityyppi. Ruotsalainen NOHAB valmisti DSB:lle vuosina 1954–1965 yhteensä 59 kappaletta dieselsähköisiä MY-vetureita jotka numeroitiin 1101–1159. Yhdysvaltalaisen EMD:n valmistamassa dieselmoottorissa on tehoa 1 264 kW (numerot 1101–1105 ja 1145–1159) tai 1 450 kW (numerot 1106–1144). Veturimalli perustuu pitkälti EMD:n omiin malleihin ja NOHAB valmisti MY:n kaltaisia vetureita myös Norjan ja Unkarin rautateille.
Guggenheim-museo (Bilbao)
Bilbaon Guggenheim-museo on Solomon R. Guggenheimin säätiön ylläpitämä modernin taiteen museo Bilbaon kaupungissa Espanjan Baskimaalla. Se avattiin vuonna 1997.
DSB MY
MY-vetureita käytettiin aluksi henkilöliikenteen pikajunissa ja raskaissa tavarajunissa, myöhemmin niitä käytettiin paikallisliikenteessä ja kevyemmissä tavarajunissa. Nykyään niitä voi tavata Norjan, Ruotsin, Saksan ja Tanskan yksityisradoilta. Tanskan valtionrautateillä MY-vetureiden käyttö väheni 1980- ja 1990-luvuilla, ja viimeinen MY-veturin vetämä juna liikennöi DSB:n väreissä 2001. Yhden erikoisjunia vetämään tarkoitetun veturin DSB on jättänyt kalustoonsa. Osa vetureista on myyty yksityisradoille, tai museoitu (1101, 1104, 1112, 1126, 1159 ja 1129:stä pelkkä ohjaamo). Loput MY-veturit on romutettu.
Guggenheim-museo (Bilbao)
Museo kiinnitti heti avautuessaan suurta kansainvälistä huomiota. Nykyään se on yksi Bilbaon tärkeimmistä nähtävyyksistä. Museon taidekokoelma koostuu Guggenheim-säätiön teoksista, jotka tarjoavat laajan katsauksen 1900-luvun kuvataiteeseen.
Tutkimusten mukaan museo toi viiden ensimmäisen toimintavuotensa aikana Baskimaahan yli miljardi dollaria, enemmän kuin kymmenen kertaa museon rakennuskustannukset, sekä yli 190 miljoonaa dollaria paikallisina verotuottoina. Vuonna 2010 museo toi tuloja lähes 300 miljoonaa dollaria. Guggenheim Bilbaosta tuli toimintamalli monille muille talousvaikeuksissa kamppaileville kaupungeille.
Vaikka soveltuvuustutkimuksia Guggenheimin kanssa on viime aikoina tehty eri puolilla maailmaa, vain yksi niistä, vuonna 2013 valmistunut Guggenheim Abu Dhabi, on toteutunut. Guggenheim-projektien ongelmana on pidetty sitä, että niin sanottu Bilbao-efekti (suuren kansainvälisen huomion saaminen heti avautuessa) on ollut vaikeasti toistettavissa.
Näyttelyt 2009-2011
2009
2010
2011
Valencian metro
undefined thumb|Torrent Avingudan metroasema
Valencian metro on Valenciassa Espanjassa sijaitseva, 8. lokakuuta 1988 käyttöönvihitty metrojärjestelmä.
Valencian metro on muiden metrojärjestelmien joukossa sikäli poikkeus, että se muodostaa tavallisen ja laajan maanalaisen verkoston kaupungin keskustassa, mutta jotkut junat jatkavat kaukaisiinkin lähiöihin tavalla, joka muistuttaa enemmän lähijunaliikennettä. Sellaisia seikkoja ovat esimerkiksi tarkat aikataulut ja samantasoiset raiteet. Linja 4 käyttää suurimmaksi osaksi raitiotien tyyppistä verkostoa.
Vaikka espanja on Valencian pääkieli, Valencian metrossa kaikki pysäkkikyltit ovat espanjan lisäksi myös valencian kielellä (eräänlainen murre katalaanista). Valencian kieli on espanjan ohella toinen Valencian virallisista kielistä.
Nick Stahl
Nicolas Kent ”Nick” Stahl (s. 5. joulukuuta 1979 Harlingen, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa varsin varhain (muun muassa Kasvoton mies, 1993), mutta on jatkanut uraansa aikuisiälleen saakka. Hänellä on ollut rooleja esimerkiksi elokuvissa Terminator 3: Koneiden kapina (2003) ja Sin City (2005) sekä televisiosarjassa Carnivàle.
Himmeli
pienoiskuva|Olkihimmeli Himmeli on tavallisesti oljista tehty katosta riippuva koriste-esine. Nimi himmeli tulee germaanisten kielten sanasta Himmel (taivas). Paikoin himmeliä on kutsuttu Suomessa myös olkikruunuksi. Perinteinen himmeli tehdään viljakasvin hyvin valikoiduista oljista pujottamalla lanka korrenpätkän sisään ja muotoilemalla näistä korrenpätkistä kolmiulotteinen teos. Moderni himmeli voidaan tehdä myös esimerkiksi pilleistä ja siimasta.
Himmelin peruselementtejä ovat pyramidi ja oktaedri eli kahdeksansivuinen tahokas. Yksinkertaisin himmeli koostuu yhdestä isosta peruskuviosta ja kuudesta siihen kiinnitetystä pienemmästä kuviosta. Himmelit ovat yleensä pyörähdyssymmetrisiä ja ne ripustetaan ylimmästä pisteestään ohuen ompelulangan varaan kattoon. Himmeli pyörii lievässä ilmavirtauksessa. Nykyisin himmeliä pidetään esillä yleensä joulun aikaan, mutta ennen sitä pidettiin hyvän sadon takaavana onnenkaluna. Lisäksi ennen uskottiin koon voimaan: sato oli sitä parempi mitä suurempi himmeli oli.
Himmelit ovat tunnettuja Suomen lisäksi Keski-Euroopassa ja Itä-Euroopassa, mutta ne levisivät Suomeen Ruotsista. Himmeleitä on käytetty koristeina Suomessa erityisesti Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Hämeessä ja Uudellamaalla, mutta ne levisivät myös Karjalan kannakselle ja Pohjanmaalle.
Johan Fredrik Ahlberg
Johan Fredrik Ahlberg (17. marraskuuta 1826 Vanha Vaasa – 19. lokakuuta 1898 Mikkeli) oli suomalainen painajamestari ja valtiopäivämies.
Ahlbergin vanhemmat olivat Johan Ahlberg ja Susanna Sofia Berglund. Hän kävi painajanoppiin jo 13-vuotiaana, tuli Kristiinankaupungissa 1845 kisälliksi, yleni sitten painajamestariksi ja sai porvarioikeudet Mikkelissä 1849, jossa hän harjoitti painajan ammattia vuoteen 1890. Hän omisti myös ratsutilan Juvalla, oli kaupunginvanhimpia, kunnallisraatimies ja rakennusurakoitsija. Ahlberg oli porvarissäädyssä Mikkelin edustaja valtiopäivillä 1867.
Foyle
Foyle on joki luoteisessa Pohjois-Irlannissa. Se saa alkunsa Finn- ja Mourne-jokien yhtyessä Strabanessa Tyronen kreivikunnassa. Sieltä se virtaa kohti Derryn kaupunkia jossa se laskee Lough Foyleen ja lopulta Atlanttiin.
Koska joen yli kulkee kaksi siltaa Derryssä, siellä tehdään paljon itsemurhayrityksiä. Foyle Search and Rescue perustettiin hyväntekeväisyyden ansiosta heinäkuussa 1993 estämään yrityksiä Craigavonin ja Foylen siltojen välillä ja huolehtimaan jälkihoidosta.
Foyle tunnetaan myös Euroopan nopeimmin virtaavana jokena.
Olki
thumb|[[Olkihattu on erinomainen hellevaruste.]] Oljiksi kutsutaan viljojen suoria korsia puinnin jälkeen. Olkia saadaan käytännössä ainoastaan käsin puimalla. Nykyisin suoria olkia ei enää saada, vaan oljet murskaantuvat leikkuupuimurissa silpuksi tai pahnaksi. Nykyään suorien korsien nimitys "olki" onkin puheessa siirtymässä merkitsemään murskaantuneita korsia eli pahnaa tai pehkua.
Pahnaa käytettiin varsinkin aiemmin kotieläinten kuivikkeina parsissa, karsinoissa ja talleissa. Nykyisin Suomessa pahnakuivitusta pidetään lähinnä vain loukkaantuneilla eläimillä ja varsovilla tammoilla, mutta jotkin tallit käyttävät sitä edelleen kaikilla hevosillaan. Parhaiten kuivikkeeksi sopivia ovat kuivana korjatut kauranpahnat. Kuivikekäytön ohella paalattua pahnaa voidaan käyttää myös energiantuotantoon esimerkiksi lämpökattilassa ja tämän ohella myös esimerkiksi olkipaalirakentamisessa ja erilaisissa maastoesteissä esimerkiksi hevos- tai autourheilussa tai laskettelurinteissä.
Katovuosina ja sotien aikana Suomessa syötiin entisaikoina hätäravintona olkileipää, joka oli huonointa mahdollista hätäleipää. Suorat oljet syötettiin aiemmin karjalle joko sellaisinaan tai niistä hakattiin lyhyttä silppua, josta heinänjätteiden ja jauhojen kanssa valmistettiin kuuman veden avulla haudetta lypsäville lehmille.
Olkia käytettiin ennen patjan täytteenä. Pikkulasten patjoissa oljet säilyivät aina kertakäyttövaippojen keksimiseen asti. Oljesta tehtiin myös ulkorakennusten kattoja, jotka eri puolilla maata olivat eri mallisia. Tämän lisäksi oljesta kudottiin pystypuissa paksuja mattoja, joita käytettiin makuualustoina sekä tuulen- ja hallansuojina. Esimerkki pienemmästä oljesta valmistetusta punontatyöstä on olkihattu.
Oljista tehdään myös erilaisia käsitöitä. Parhaiten olkitöihin sopivat rukiin ja vehnän oljet. Puimurin tai puimakoneen pahnaksi ruhjomat oljet eivät sovellu käsitöihin, kattoihin tai patjoihin, vaan oljiksi viljankorret on leikattava sirpillä, etteivät ne rikkoonnu. Oljista tehdään himmeleitä, Daavidin tähtiä ja olkipukkeja (gävleläinen perinne).
Stony Rapidsin lentoasema
Stony Rapidsin lentoasema  on lentoasema Kanadan Saskatchewann provinssissa, Stony Rapidsin kylässä. Kentän omistaa ja sitä ylläpitää Saskatchewanin liikenneministeriö. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 15 341.
Lentoasema on etenkin kesäaikana erittäin vilkkaassa käytössä. Alueella sijaitsee lukuisia kalastus ja metsästysjulkaisuissa esiteltyjä arvostettuja erämatkakailupalveluja tarjoavia yhtiöitä.
Molekyylibiologia
Molekyylibiologia on biologian osa-alue, joka tarkastelee solujen toimintaa molekyylitasolla. Tieteenala sivuaa läheisesti biokemiaa, genetiikkaa ja solubiologiaa, ja myös molekyylilääketiede hyödyntää molekyylibiologian menetelmiä.
Käytännössä molekyylibiologia on keskittynyt tutkimaan geenien toimintaa, DNA:n rakennetta sekä proteiineja ja entsyymejä. Molekyylibiologialla on merkittävä rooli uusien lääkkeiden ja erilaisten hoitomenetelmien kehittelyssä.
Molekyylibiologia on yksi osa-alue astrobiologian tutkimusta. Molekyylibiologian merkitys nanotieteissä kasvaa koko ajan.
Infiltraatio
Infiltraatio eli imeytyminen kuvaa pintaveden siirtymistä maaperän läpi pohjavedeksi. Varsinainen infiltraatio on sadeveden tunkeutumista maan pinnan läpi maaperään, suodanta taas infiltroituneen veden kulkua yhä alemmas pohjaveden rajaan saakka. Suodannan nopeus riippuu maaperän laadusta.
Holger Granström
Holger Granström (25. joulukuuta 1917 Ruokolahti – 22. heinäkuuta 1941 Espoo) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija. Sarjatasolla Granström edusti Kiffeniä niin jääkiekossa kuin jalkapallossa. Jääkiekkoa Granström pelasi hyökkääjänä. Nuorena menehtynyt Granström ehti voittaa SM-kultaa ja hopeaa kahdesti sekä kerran pronssia. Granström edusti maajoukkuetta 12 kertaa ja pelasi yhdet MM-kisat. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Granströmin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla neljä.
Granström pelasi jalkapalloa Kiffenin edustusjoukkueessa vuodesta 1935 lähtien. Pääsarjatasolla hän ehti pelata yhden kauden, jolla hän viimeisteli 11 maalia 13 ottelussa. Granström edusti myös jalkapallon A-maajoukkuetta 12 ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia. Sivulajina Granström pelasi jääpalloa, missä myöskin edusti Kiffeniä.
Granström osallistui jatkosotaan, jossa hän palveli 1. rannikkoprikaatissa. Hän kaatui Espoolle kuuluvassa Miessaaressa alikersanttina heinäkuussa 1941.
Michio Mamiya
Michio Mamiya (, s. 29. kesäkuuta 1929 ) on japanilainen säveltäjä ja pianisti. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu oopperoita ja kuoroteoksia sekä orkesteri- ja kamarimusiikkia.
Mamiya opiskeli vuosina 1948–52 sävellystä Tomojiro Ikenouchin oppilaana Tokion musiikkiakatemiassa. Valmistuttuaan hän kiinnostui kotimaansa kansanmusiikista, ja on sen jälkeen tutkinut kansanmusiikkia monissa Aasian, Afrikan ja Skandinavian maissa. Hänen kiinnostuksensa kansanmusiikkiin ilmenee hänen sävellystyylissään, jossa hän on pyrkinyt yhdistämään japanilaisen kansanmusiikin ja nykyaikaisen länsimaisen taidemusiikin.
Arney
Arney on pieni joki Fermanaghin kreivikunnassa Pohjois-Irlannissa. Se virtaa Alemmasta Lough Macneanista Ylempään Lough Erneen. Joen ylittää kuusi siltaa, viisi niistä on kelvollisia autoliikenteelle kun taas yksi sijaitsee yksityisillä mailla joen lähteen kupeessa.
Jokea käyttää usein amatöörikalastajat jotka pyytävät lohta ja taimenta, joessa elää myös runsaasti ahvenia.
Bandyliigakausi 2004–2005
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2004-2005 ratkaistiin kahdentoista joukkueen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Uutena joukkueena sarjassa oli kolmen vuoden tauon jälkeen paluun pääsarjaan tehnyt Mikkelin Kampparit. Ennakkosuosikkeina sarjaan lähtivät edellisten kausien finaalijoukkueet Tornion Palloveikot ja Oulun Luistinseura. Runkosarjan voitti kuitenkin Porin Narukerä, joka sijoittui tasapisteisiin ToPV:n kanssa, mutta keskinäisten ottelujen maalieron perusteella porilaiset voittivat runkosarjan. Kärkikaksikko selviytyi myös loppuotteluihin, missä torniolaiset kuitenkin olivat lopulta parempia.
Välierät
Välierät pelattiin paras viidestä menetelmällä. Ottelut aloitettiin kahdella ottelulla paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelut
Mestaruus ratkaistiin kaksoisottelussa, ensimmäinen ottelu runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä. Ensimmäinen ottelu pelattiin 18. maaliskuuta 2005 Gränsvallenilla, Haaparannalla ja toinen 20. maaliskuuta 2005 Porissa. Loppuotteluissa paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteispisteet.
ToPV mestari pistein 4-0.
Parhaat maalintekijät
pistepörssin paras oli OLS:n Samuli Niskanen 65 pistettä.
Kinosaurus
Kinosaurus: Elokuvafriikin vuosisata on populaarikulttuuriin erikoistuneen toimittajan Harto Hännisen vuonna 1997 julkaisema yleiskatsauksellinen tietokirja elokuvan historiasta. Kirjassa käydään rennosti läpi koko elokuvan kehitysvaiheet varhaisista mykkäelokuvista 1900-luvun loppuun. Teos on runsaasti kuvitettu ja siinä on useita tietolaatikoita elokuvan eri lajityypeistä, muoti-ilmiöistä ja aikakausien tyyleistä.
Kelly Clarksonin diskografia
Yhdysvaltalaisen pop-rock-laulaja Kelly Clarksonin diskografia käsittää yhdeksän studioalbumia, kolme kokoelma-albumia, seitsemän EP-levyä ja 20 singleä.
Kelly Clarkson pääartistina
Seuraavat Kelly Clarksonin kappaleet on julkaistu singleinä.
Kelly Clarkson toisena artistina
Seuraavissa muiden artistien singleinä julkaistuissa kappaleissa Kelly Clarkson laulaa sivuosassa.
Muut listoille päässeet kappaleet
Seuraavia Kelly Clarksonin kappaleita ei ole julkaistu singleinä, mutta ne ovat digitaalisen myyntinsä vuoksi päässeet listoille.
Muut kappaleet
Seuraavia kappaleita ei ole julkaistu singleinä eivätkä ne esiinny Kelly Clarksonin albumeilla.
Betty Grable
Elizabeth Ruth ”Betty” Grable oli yhdysvaltalainen laulaja, malli, näyttelijä ja tanssija. Häntä pidetään ensimmäisenä ja alkuperäisenä pin-up-tyttönä ja amerikkalaisena ikonina.
Grable sai uransa aikana lempinimet ”The Girl With the Million Dollar Legs” huomattavista sääristään: 20th Century Fox oli vakuuttanut Grablen jalat vakuutusyhtiö Lloyd’s of Londonissä 1,25 miljoonan dollarin summalla ja ”The Pin-Up Girl”, sillä hän on yksi kuuluisimpia pin-up-tyttöjä. Hänen uimapuvussa poseeraamansa pin-up-kuva levisi ympäri Eurooppaa vaikuttaen monien arvioiden mukaan liittoutuneiden taistelutahtoon.
Grable aloitti elokuvauransa 12-vuotiaana. Hän näytteli monien elokuvien sivurooleissa 1930-luvulla. Hänen kulta-aikaansa oli 1940-luku, jolloin hänestä tuli ”kassamagneettikuningatar”. Grable lopetti elokuvauransa vuonna 1955, jonka jälkeen hän loi uraa televisiossa ja teatterissa kuolemaansa vuonna 1973 asti.
Betty Grable oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä on toisesta avioliitosta kaksi tytärtä.
Varhainen elämä
Elizabeth Ruth Grable syntyi 18. joulukuuta 1916 Saint Louisissa, Missourissa. Hänen vanhempansa olivat John Conn (1883–1954) ja Lillian Rose Grable (omaa sukua Hofmann, 1889–1964). Elizabeth Ruth, jota jo lapsuudessa kutsuttiin lempinimellä ”Betty”, oli nuorin kolmesta lapsesta. Bettyn kaksi vanhempaa sisarusta olivat Marjorie (1909–1980) ja John Karl (tai kirjoitusmuoto Carl, 1914–1916), joka kuoli jo varhaislapsuudessa. Useimmat Grablen sukujuuret olivat Amerikasta, mutta kaukaisimmat olivat myös hollantilaisia, iiriläisiä, saksalaisia ja englantilaisia.
Grable aloitti kolmivuotiaana Clark’s Dancing Schoolin ja kävi Mary Institute and St. Louis Country Day Schoolia asuessaan vielä Saint Louisissa. Tanssin lisäksi Grable kävi laulu- ja saksofonitunneilla.
Alkuvuodet
Kaliforniassa vietetyn perheloman jälkeen vuonna 1929 Lillian päätti muuttaa osavaltioon tyttärensä kanssa. Motiivina oli pyrkimys saada Betty elokuviin ja lopulta eri studioihin. Betty jatkoi koulunkäyntiä Hollywood Professional Schoolissa, otti tanssitunteja Ernest Blecher -akatemiassa ja oli valmennuksessa Albertina Rosch Schoolissa. Ensimmäisessä elokuvassaan Onnellisia päiviä (1929), jonka ohjasi Benjamin Stoloff, Betty oli vasta 12-vuotias, mutta hänet oli maskeerattu tummaihoiseksi kuorotytöksi, eikä hänen oikeaa ikäänsä voitu päätellä. Seuraavaan elokuvaan Lillian yritti saada häntä väärennetyllä henkilöllisyystodistuksella, jonka mukaan Betty oli 15-vuotias, mutta he jäivät kiinni. Kuitenkin jo vuonna 1930 Betty sai suuren roolin musikaalikomediassa Hääkellot, jonka pääosassa on Eddie Cantor. Samalla hänestä tuli yksi ensimmäisistä The Goldwyn Girlseistä, joka oli tuottaja Samuel Goldwynin luoma tanssijakokoonpano.
Grable teki tasaisen runsaasti sivurooleja elokuvissa koko 1930-luvun, kuten musiikkikomedioissa Härkätaistelija (1932), Purjehdus paratiisiin (1933), Fred Astairen ja Ginger Rogersin tähdittämässä Continental – hupainen avioero (1934) ja komediassa Mustanlesken murhat (1935). Grable pääsi vuonna 1937 20th Century Foxin listoille. Hän sai jo samana vuonna naispääosan musikaalista This Way Please, jonka ohjasi Robert Florey.
Menestys
pienoiskuva|upright|Betty Grable YANK-lehdessä. Grablen ura lähti nousuun komedian Million Dollar Legs ansiosta, joka ilmestyi heinäkuussa 1939 ja jossa hän näytteli ensimmäisen aviomiehensä Jackie Cooganin kanssa. Musiikkikomedian Man About Town (1939) kuvausten aikana Grablen terveydentila oli romahtanut ja hänet vietiin sairaalaan umpilisäkkeen tulehduksen takia. Million Dollar Legs -elokuvan jälkeen Grable näytteli Alice Bartonia Broadway-musikaalihittissä DuBarry Was a Lady, joka sai ensi-iltansa 6. joulukuuta 1939. Roolista Grable sai myöhemmin samana vuonna huomiota nousevana tähtenä. Näytelmä suljettiin 12. joulukuuta 1940 408 näytöksen jälkeen. DuBarry Was a Ladystä tehtiin vuonna 1943 elokuvaversio, jossa pääosassa on Lucille Ball.
Vuonna 1940 Grable sai sopimuksen 20th Century Foxin kanssa. Samana vuonna hän sai Glenda Crawfordin pääroolin romanttisesta musiikkikomediasta Tanssi, senorita, jossa näyttelivät myös Don Ameche ja Carmen Miranda. Elokuva oli menestys ja sai erinomaiset arvostelut sekä teki Grablesta suuren tähden. Elokuva oli myös kolmen Oscarin ehdokkaana. Seuraavassa elokuvassaan Kadun sävelmä (1940) Grable näytteli Alice Fayen kanssa, ja naisista tuli elinikäiset ystävät. Kadun sävelmä voitti parhaan musiikin Oscarin vuonna 1941. Kadun sävelmän jälkeen Grablen uralla seurasi tauko. Hän matkusti Chicagoon viikoksi kirjailija ja viihdyttäjä Ken Murrayn kanssa tutustuakseen Chicago Theateriin. Matkalla oli mukana myös Victor Mature, jonka kanssa Grable on seurustellutkin. He myös näyttelivät yhdessä film noir -elokuvassa Silmukka kiristyy vuonna 1941. Yhdessä he menivät College Inniin kuuntelemaan Dick Haymesia, joka myös esitteli Grablen tulevalle aviomiehelleen Harry Jamesille, joka oli kuuluisa orkesterinjohtaja ja jazztrumpetisti. Kaivatun tauon jälkeen Grable palasi takaisin Hollywoodiin ja alkoi kuvata seuraavaa elokuvaansa Kesäloma Miamissa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli toisen kerran Don Ameche sekä Robert Cummings.