cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Notre-Damen katedraali (Amiens)
Varat
Tekstiiliteollisuus oli vaurasta ja alueen värjärit yhdistyivät killoiksi. He loivat oman värisävyn, Amiensin sinisen, joka oli suosittu kankaiden värjäyksessä. Kaikki tämä varallisuus mahdollisti jättimäisen katedraalin rakentamisen, sillä kaikki rikkaudet annettiin Jumalan käyttöön, jotta oltaisiin hänen armoonsa oikeutettuja. Näin kaikki kristityt osallistuivat kirkon rakentamiseen, jotta he saisivat vakuuden sielunsa iankaikkisuudesta.
Tori (Viro)
Tori on entinen kunta Virossa. Se sijaitsi Pärnunjoen varrella parikymmentä kilometriä Pärnun kaupungista koilliseen. Torin keskustaajama on nimeltään Tori.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aren, Saugan ja Torin kunnat sekä Sindin kaupunki yhdistettiin uudeksi Torin kunnaksi.
Väestö
Vuonna 2011 Torin kunnassa oli 2 249 asukasta, joista 2 199 (97,8 %) oli virolaisia, 24 (1,1 %) venäläisiä ja 21 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Nähtävyydet
Torin helvetti -luola (viroksi Tori Põrgu) on noin 2 metriä korkea, 4,8 metriä leveä ja 7,4 metriä syvä hiekkakiviluola, jonka edessä on noin 25-metrinen kanjoni. Luola on alun perin luonnon muovaama. Luolien alue käsittää kaksi hehtaaria ja on suojeltu vuonna 1959.
Torin kartanon päärakennus on vuonna 1738 valmistunut puinen barokkitalo, johon lisättiin siipirakennukset 1800-luvulla. Sivurakennuksista monet on rakennettu kivestä, samoin kuin komeat tallinportit. Aitta, viinanpolttimo, krouvi (Viron kolmanneksi suurin) ja riihi ovat 1800-luvun alkupuolelta. Vuodesta 1854 Torilla keskityttiin hevosjalostukseen. Vuonna 1919 siitä tuli valtiontila, neuvostokaudella se oli sovhoosi. Niin sanottu torinhevonen periytyy Friedrich von Bergin Puolasta ostamasta jalostustamma Hetmanista. Tämän kunniaksi kesällä 2003 paljastettiin Torin kirkon vieressä Viron ensimmäinen ratsastajapatsas. Kuvanveistäjä Mati Karmimin tekemä patsas esittää ratsun selässä istuvaa Pyhää Jüriä eli Yrjöä tappamassa lohikäärmettä.
Lieksan lento-onnettomuus 1939
Lieksan lento-onnettomuus tapahtui 5. kesäkuuta 1939 Lieksassa kun kellukkeilla varustettu Cessna C-145 Airmaster -matkustajalentokone OH-YNB syöksyi Pielisjärveen ollessaan palaamassa yleisölennätykseltä. Onnettomuudessa kuoli koneen ohjaaja ja matkustajina olleet kaksi aikuista ja kolme lasta.
Tehtailija ja maanviljelijä Yrjö Nissisen omistama lentokone oli palaamassa kello 12.30 yleisölennätykseltä kun se laskeutuessaan Lieksanjoen suulle menetti tasapainonsa sakaten loppukaarrossa ja syöksyi noin 50 metrin korkeudesta nokka edellä Pielisjärveen murskautuen lähes täysin ja upoten parin metrin syvyyteen. Onnettomuudessa saivat surmansa koneen ohjaaja ylikersantti Pentti Olavi Ruotanen (s. 1914) ja matkustajina olleet johtaja Antti Kettunen (s. 1897), piiriesimies A. Mikkonen (s. 1899) sekä Mikkosen lapset Anja Tuulikki (s. 1929), Tuomo Juhani (s. 1931) ja Hannu Olavi (s. 1935).
Koneen ohjauslaitteissa ja moottorissa ei havaittu onnettomuustutkinnassa vikoja eikä kone myöskään ollut ylikuormitettu. Onnettomuuden pääteltiin johtuneen ohjausvirheestä kun koneen nopeus pieneni loivassa kaarroksessa liikaa ja kone joutui syöksykierteeseen.
Onnettomuuskone oli saapunut Suomeen vastikään Yhdysvalloista ja sitä oli ollut tarkoitus käyttää muun muassa sairaskuljetuksiin, huvilennätyksiin ja tilapäisiin matkustajien kuljetuksiin. Nissinen oli hankkinut koneen uutena Karhumäen veljesten välityksellä jotka myös kokosivat koneen Keljossa ja asensivat siihen kellukkeet. Onnettomuudessa kuollut koneen ohjaaja Ruotanen oli Karhumäen oppilas ja sotilaslentäjä. Vakuutusyhtiö Fennia lunasti koneen hylyn jonka Karhumäen veljekset ostivat ja kunnostivat sitten antaen koneelle nimeksi Tähti. Kone myytiin Ruotsiin maaliskuussa 1945 ja siellä se sai tunnuksen SE-ANO. Kone tuhoutui onnettomuudessa Saivartuottarin alueella Ruotsissa 1949, joitakin sen osia on säilynyt Arlandan museokokoelmissa.
Columbus Zoo and Aquarium
Columbus Zoo and Aquarium on voittoa tavoittelematon eläintarha Powellissa Yhdysvaltain Ohion osavaltiossa. Se sijaitsee Columbuksen pohjoispuolella O'Shaughnessyn tekojärven itärannalla Sciotojoen rannalla.
Columbus Zoolla on oma eläinlajiensuojeluohjelmansa ja se lahjoittaa varoja myös ulkopuolisille ohjelmille. 2000-luvun alussa Columbus Zoo tuki yli 70 projektia 30 maassa yhteensä yli kolmella miljoonalla dollarilla. Lisäksi se toimii yhteistyössä Lounais-Ohiossa sijaitsevan eläinsuojelukeskus The Wildsin kanssa.
Historia
Ensimmäinen eläintarha Columbuksessa oli Columbus Zoological Company, joka avattiin toukokuussa 1905, mutta suljettiin tuntemattomasta syystä vain viisi kuukautta myöhemmin lokakuussa 1905. Columbus Zoological Companyn rakennuksista on jäljellä nykyisin vajana käytettävä entinen apinatalo sekä tiilinen pääportti.
Nykyinen Columbus Zoo avattiin vuonna 1927 nimellä Columbus Zoological Gardens. Columbuksen kaupunki otti eläintarhan hallintaansa vuonna 1951, mutta luovutti omistajuuden vuonna 1970 Zoological Park Associationille. Kaupunki jatkoi eläintarhan taloudellista tukemista vuoteen 1986.
22. joulukuuta 1956 syntyi Colo, maailman ensimmäinen eläintarhassa syntynyt gorilla. Vuonna 2013 se täytti 55 vuotta ja on maailman vanhin vankeudessa elävä gorilla. Colo on jatkanut sukuaan yhden poikasen, kymmenen toisen polven jälkeläisen, neljän kolmannen ja kahden neljännen sukupolven jälkeläisen kautta. Columbus Zoon asema johtavana gorillankasvattajana 31 syntyneellä poikasella on pitkälti Colon ansiota.
Jack Hannasta tuli Columbus Zoon johtaja vuonna 1978 vuoteen 1993 asti. Hänen aikanaan eläintarha nousi kansalliseen maineeseen Yhdysvalloissa. Hanna uurasti tehdäkseen Columbus Zoosta mallikelpoisen ja jopa poimi itse roskia työtuntiensa jälkeen. Hänen aikanaan eläintarha luopui eläinten pitämisestä häkeissä ja kehitti eläimille virikkeellisempiä aitauksia. Vuotuinen kävijämäärä nousi Hannaa edeltäneestä 360 tuhannesta yli 1,4 miljoonaan vuoteen 1992 mennessä. Hanna nimettiin Columbus Zoon emeritusjohtajaksi vuonna 1993 ja hän jatkaa eläintarhan julkisuuskasvona.
Näyttely
thumb|vasen|[[Colobus angolensis Columbus Zoossa.]]
Columbus Zoo on jaettu alueisiin, jotka edustavat kukin jonkin maailman kolkan lajistoa.
Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikka-alue on Columbus Zoon alueista laajin ja vanhin. Se sisältää kosteikko-osuuden ja 9430 neliömetrin lintutalon, jossa on yli 40 lajia laulavia muuttolintuja. Aluetta kiertää junareitti.
Napapiiri
Napapiirialue avattiin toukokuussa 2010 ja se on eläintarhan uusin alue. Se toimii Pohjois-Amerikka-alueen jatkeena ja käsittää kylmemmän ilmaston lajeja kuten naalin ja harmaakarhun. Napapiirialueen avaamisen myötä jääkarhu palasi eläintarhan lajivalikoimaan uudessa aitauksessa, johon kuuluu 623 kuution uima-allas, jota voi tarkkailla pinnan alta.
Tres Fogos
Tres Fogos on vuonna 2010 perustettu helsinkiläinen roots-trio. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Paraiso" vuonna 2011. Levy sisältää afroamerikkalaisia spirituaaleja esitettynä kuvitteellisen 1930- tai 1940-luvun Keski-Lännen bluegrassvaikutteiseen tyyliin.
Richard Burton
thumb|Richard Burton vuoden 1953 elokuvassa [[Näin hänen kuolevan.]] Richard Burton (oikealta nimeltään Richard Walter Jenkins; 10. marraskuuta 1925 Pontrhydyfen, Wales – 5. elokuuta 1984) oli walesilainen näyttelijä, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran Hollywoodissa.
Burton aloitti uransa näyttämöllä Britanniassa, mutta siirtyi Hollywoodiin 1952. Loistokkaasti alkanut teatteriura sai jotkut ennakoimaan hänestä Laurence Olivierin manttelinperijää brittiläisen näyttämötaiteen suurena mestarina, mutta suuret odotukset eivät lopulta täyttyneet. Shakespearea rakastanut Burton sai elokuvaurallaan esiintyä useassa Shakespeare-filmatisoinnissa. Hän oli seitsemän kertaa Oscar-ehdokkaana muttei saanut palkintoa kertaakaan.
Burtonin kaksi myrskyisää avioliittoa näyttelijä Elizabeth Taylorin kanssa vuosina 1964–1974 ja 1975–1976 tekivät heistä suihkuseurapiirien seuratuimman parin. Näyttelijä oli 1949–1984 naimisissa kolmen muunkin naisen kanssa. Vaikea alkoholismi nopeutti hänen kuolemaansa vain 58-vuotiaana. Burton on haudattu Sveitsin Célignyyn.
Elämä ja ura
Burton syntyi 10. marraskuuta 1925 Walesissa kaivostyöläisen perheeseen. Työläistaustainen, mutta sivistynyt ja lukenut nuorukainen viehättyi teatterista sodan aikana ja opettajansa Philip Burtonin avustuksella hän onnistui saamaan teatteriuransa alkuun.
Burtonia pidettiin aikakautensa suurena nuorena lupauksena, ja monet suuret brittiläisnimet (kuten John Gielgud) ylistivät häntä. Menestyksellisten teatteriroolien lisäksi hän alkoi esiintyä brittiläisissä elokuvissa ja päätyi lopulta Hollywoodiin vuonna 1952.
Burtonin Hollywood-debyytit Serkkuni Raakel (1952) ja Näin hänen kuolevan (1953) saivat hyvän vastaanoton, ja hän sai elokuvista ensimmäiset Oscar-ehdokkuutensa. Seuraavat elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet yhtä hyvin, ja hän palasi pian Britanniaan, mutta teki samalla muutamia hienoja elokuvia (kuten Katkera voitto 1957 ja Nuori viha 1959).
1960-luvun alkuvuosina Richard Burton palasi lähes pysyvästi Hollywoodiin. Massiivisen Kleopatra-elokuvan kuvauksissa hänen ja Elizabeth Taylorin välille kehkeytyi kiihkeä ja hyvin julkinen romanssi. He ottivat eron aiemmista puolisoistaan ja avioituivat vuonna 1964. Tuossa vaiheessa Burtonin alkoholiongelma kuitenkin syveni entisestään. Hänen nuoruusiän atleettinen olemuksensa oli ehtinyt rapistua, mutta hänen karhea äänensä oli saanut lisää arvokkuutta, ja tämä tuntui vain parantavan hänen roolisuorituksiaan. Burton todisti kykynsä muun muassa elokuvissa Becket (1964), Liskojen yö (1964) ja Vakoilija kylmästä (1965). Burtonin roolisuoritusta etenkin viimeksi mainitussa elokuvassa kehuttiin lähes täydelliseksi. Hän oli 1960-luvulla peräti neljästi Oscar-ehdokkaana ja yksi tuon ajan suosituimmista ja parhaiten palkatuista elokuvatähdistä.pienoiskuva|Richard Burtonin hautapaikka on [[Genevenjärvi|Genevenjärven rannalla Sveitsin Célignyssä.]]Burton teki yhdessä Taylorin kanssa muutamia menestyselokuvia, kuten Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966) ja Kuinka äkäpussi kesytetään (1967). 1970-luvulla Burtonin ja Taylorin myrskyisä avioliitto tuli tiensä päähän. He avioituivat uudelleen vuonna 1975, mutta uusi avioliitto päättyi jo seuraavana vuonna.
Burton teki vielä 1970-luvullakin hienoja elokuvia, joihin lukeutuivat muun muassa Hevonen (1977) ja Villihanhet (1978), joka oli suuri katsojamenestys. Hevosesta hän sai seitsemännen ja viimeiseksi jääneen Oscar-ehdokkuutensa.
Burtonin terveysongelmat olivat edenneet kuitenkin hyvin pitkälle (hän lähes menehtyi Klansman-elokuvan kuvauksissa 1974), ja hänellä todettiin muun muassa maksakirroosi 1980-luvun alkuvuosina. Burtonin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi ikoninen kiduttajarooli vuoden 1984 Orwell-filmatisoinnissa 1984 John Hurtin vastanäyttelijänä.
Burton oli viidesti naimisissa, ja hän sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Pertti Karjalainen
Pertti Karjalainen on suomalainen liikkeenjohtaja. Hän on Attendo Suomen toimitusjohtaja ja Attendon toiseksi suurin osakkeenomistaja 14,20 % omistusosuudella. Hän omistaa myös Odco Oy -sijoitusyhtiönsä kautta 0,96 % Terveystalosta.
Got 2 Luv U
Got 2 Luv U on jamaikalaisen reggaelaulajan Sean Paulin kappale vuodelta 2011. Se esitettiin ensimmäisen kerran Music Awardeissa kesällä vuonna 2011. Laulua laulaa myös Alexis Jordan.
Erik Wilhelm le Moine
Le Moine opiskeli Per Hillerströmin johdolla. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa viisi, ja Helsingin kaupunginmuseossa on yksi akvarelli. Le Moine tuli Turkuun vuonna 1813 ja muutti sieltä pois vähän ennen Turun paloa noin 1820 Ruotsiin, missä hän toimi piirustuksenopettajana Strängnäsissä.
Le Moinen vanhemmat olivat lääkäri Wilhelm Le Moine ja Anna Christina le Moine (o.s. Enmark). Hänen puolisonsa oli Katharina Elisabeth (o.s. Gadeius).
Hannu Pikkarainen
Hannu Pikkarainen (s. 13. lokakuuta 1983 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 324 runkosarjaottelua tehopistein 26+78=104 ja keräten 192 jäähyminuuttia sekä 42 playoff-ottelua tehopistein 1+4=5 ja keräten 12 jäähyminuuttia. Pikkarainen teki myös pitkän uran ulkomailla pelaten Pohjois-Amerikassa, Ruotsissa, KHL:ssä ja Saksassa. Hän pelasi myös yhden A-maaottelun.
Pikkarainen tunnettiin kiekollisena puolustajana. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Pikkarainen luisteli sulavasti ja oli taitava hyökkäyspäässä. Hän oli myös hyvä syöttämään, laukomaan ja oli käyttökelpoinen ylivoimalla. Pikkaraisella oli kuitenkin puutteita fyysisyydessä ja aggressiivisuudessa. Hänellä oli urallaan puutteita myös harjoitteluasenteessa ja oman pään pelaamisessa.
Ammattilaisuran alku
Pikkarainen aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Helsingin IFK:ssa. Hän voitti kauden 1998–1999 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Vuosina 2000 ja 2001 Pikkarainen voitti B-nuorten SM-pronssia. Jälkimmäisenä vuotena hän voitti myös A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2001–2002 Pikkarainen oli HIFK:n A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2002–2003 Pikkarainen debytoi HIFK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hänen tulokaskautensa toi 46 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Hän teki liigauransa avausmaalin 31. lokakuuta 2002 vieraissa JYPiä vastaan. Pikkarainen pelasi osan kaudestaan vielä myös seuran A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Maaliskuussa 2003 Pikkarainen teki HIFK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Syyskausi 2003–2004 Pikkaraisella jäi rikkonaiseksi varusmiespalveluksen vuoksi. Hän pelasi SM-liigassa 16 runkosarja- ja 13 playoff-ottelua jääden ilman tehopisteitä. Pikkarainen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kahden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Kirkkonummen Salamoissa tammikuussa 2004. Hän pelasi valtaosan kevätkaudestaan myös HIFK:n A-nuorissa, jossa Pikkarainen voitti SM-pronssia. Kaudella 2004–2005 hän löi itsensä läpi SM-liigassa ja otti HIFK:ssa johtavan kiekollisen roolin. Pikkarainen teki runkosarjassa 49 ottelussa tehot 7+13=20. Kevätkaudella hän kärsi pienistä loukkaantumisista. Pikkarainen edusti HIFK:ta kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Elokuussa 2005 NHL-varaamaton Pikkarainen teki tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hänen sopimuksensa rekisteröinti kuitenkin myöhästyi, joten Pikkarainen pelasi kauden 2005–2006 vielä lainalla HIFK:ssa. Hän teki runkosarjassa 18 tehopistettä, mutta Jatkoaika.com -sivuston pelaaja-arvion mukaan Pikkarainen pelasi kuitenkin alle odotusten sekä sortui ajoittain ylimielisyyteen ja vaarallisiin riskinottoihin. Pudotuspeleissä hän jäi kokonaan ilman tehopisteitä. Hänen kauteensa mahtui myös viikkojen mittainen poissaolo lokakuussa 2005 jalkapöytään tulleen murtuman vuoksi.
Pohjois-Amerikan kautta takaisin HIFK:hon
Kaudeksi 2006–2007 Pikkarainen New York Rangersin organisaatioon. Hän sai kuitenkin epäonnisen alun loukattuaan jo harjoituskaudella olkapäänsä NHL-lupauksille tarkoitetussa turnauksessa. Pikkarainen pelasi kauden aikana lopulta vain setisemän runkosarja- ja kolme playoff-ottelua AHL-joukkue Hartford Wolf Packissa sekä kymmenen runkosarja- ja yhden playoff-ottelun ECHL-joukkue Charlotte Checkersissa. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi HIFK:hon kaksivuotisella sopimuksella. Pikkaraisen odotettiin ottavan johtava kiekollinen rooli, mutta hän teki runkosarjassa vain 15 tehopistettä ja pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 32 ottelua. Pudotuspeleissä Pikkarainen oli kuitenkin HIFK:n paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Rem Murrayn kanssa tehoilla 1+4=5. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Ilkka Heikkisen kanssa lukemalla +1. Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Mari Pudaksen mukaan Pikkaraisen esitykset olivat päättyneellä kaudella heikentyneet Pohjois-Amerikan-vuoden jälkeen, eikä hänen kehityksensä ollut toivotunlaista.
Kaudella 2008–2009 Pikkarainen nousi HIFK:n varakapteeniksi. Hän sai suuren roolin, onnistui kohtuulisen hyvin hyökkäyspäässä ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+19=23. Pikkaraisen esitykset puolustuspäässä olivat kuitenkin varsin heikkoja ja hänen teholukemansa -11 oli HIFK:n puolustajista heikoin. Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Henri Havuselan mukaan Pikkaraisen harjoittelumotivaatio HIFK:ssa oli vuosien mittaan alhainen, eikä hän panostanut kevään peleissä joukkueen menestyksen eteen. HIFK:n päävalmentaja Kari Jalonen ei lopulta halunnut Pikkaraisen jatkavan joukkueessa enää kauden 2008–2009 jälkeen.
Vuodet Ruotsissa ja visiitti KHL:ssä
Pikkarainen siirtyi kaudeksi 2009–2010 1+1-vuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserienissä pelanneen MODO Hockeyn riveihin. Seuran toimitusjohtaja Fredrik Anderssonin mukaan hänet hankittiin ensisijaisesti joukkueen nelos-viitospuolustajaksi, mutta Pikkarainen kuitenkin ylitti odotukset ja oli MODO:n toiseksi paras pistemies Mats Zuccarellon jälkeen tehoilla 11+32=43. Hän sijoittui koko Elitserienin puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Pikkarainen voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Hänellä oli myös koko liigan suurin keskimääräinen jääaika (24.28).
Pikkaraisen MODO-sopimuksessa oli pykälä NHL:ään tai KHL:ään siirtymisestä ensimmäisen sopimuskauden jälkeen, joten hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n valkovenäläisjoukkue Dinamo Minskiin. Pikkarainen pelasi joukkueessa 16 runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä, kunnes hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä joulukuussa 2010. Pikkaraisen agentti Juuso Pulliaisen mukaan hän ei viihtynyt Dinamossa ja halusi itse lähteä joukkueesta. Taustalla oli kuitenkin myös seuran tyytymättömyys Pikkaraisen otteisiin. Joulukuussa 2010 hän palasi loppukauden sopimuksella MODO Hockeyn riveihin. Pikkarainen ehti pelata Elitserienin runkosarjassa vain 24 ottelua, mutta hän oli pelimäärästään huolimatta joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20. Pikkarainen voitti myös MODO:n sisäisen tehotilaston lukemalla +7.
Keväällä 2011 Pikkarainen sai MODO:n kauden päätyttyä negatiivista julkisuutta HIFK:n ja Espoo Bluesin välissä SM-liigan kolmannessa finaaliottelussa, jota hän oli katsomassa. Pikkarainen esiintyi Helsingin jäähallin katsomossa ja käytävillä humalassa sekä huuteli törkeyksiä muille katsojille. Iltalehti ei kertonut asiasta uutisoidessaan hänen nimeään, mutta maajoukkuepelaajaksi kerrottu henkilö on osoittautunut sittemmin Pikkaraiseksi.
Kaudeksi 2011–2012 Pikkarainen siirtyi jatkamaan Elitserien-uraansa 1+1-vuotisella sopimuksella Skellefteå AIK:hon. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+19=22, joilla Pikkarainen jakoi liigan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan HV71:n Mikko Luoman kanssa. Pikkarainen voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa, mutta hän osoittautui pudotuspeleissä kuitenkin pettymykseksi, sai ajoittain kritiikkiä otteistaan ja teki vain kolme syöttöpistettä. Lopulta Pikkaraisen kerrottiin jättävän Skellefteån huhtikuussa 2012.
TPS, Medveščak, Leksand ja HIFK
Pikkarainen palasi kaudeksi 2012–2013 Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Hänestä odotettiin joukkueeseen johtavaa kiekollista puolustajaa, mutta Pikkarainen ei kuitenkaan vastannut häneen kohdistuneisiin odotuksiin. NHL:n työsulku toi TPS:ään syyskaudella Alec Martinezin, Kris Russellin ja Kevin Shattenkirkin, mikä vähensi hänen vastuutaan, mutta Pikkarainen kärsi kuitenkin myös loukkaantumisista. Hänen kautensa päättyi lopulta ylävartalovammaan tammikuussa 2013.
Saksan kautta Jukureihin
Kaudeksi 2015–2016 Pikkarainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+25=27 ja Pikkarainen voitti pudotuspelien ulkopuolelle jääneen Wild Wingsin sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi jatkamaan DEL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Iserlohn Roostersin riveihin.
Pikkarainen palasi kaudeksi 2017–2018 taas Suomeen ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän kärsi alkukaudella loukkaantumisista ja pelasi 14 ottelua tehden vain kaksi syöttöpistettä, kunnes Pikkaraisen sopimus purettiin Tapaninpäivänä. Jukureiden mukaan sopimuksen purku tapahtui yhteisymmärryksessä, mutta Pikkarainen kuitenkin kertoi lähteneensä omasta tahdostaan. Hän kertoi taustaa varsin tylyyn sävyyn omalla Instagram-tilillään:
Helmikuussa 2018 Pikkarainen teki hieman yllättäen loppukauden kattavan sopimuksen II-divisioonajoukkue Joensuun Kiekkokoplan kanssa. Kauden jälkeen, maaliskuussa 2018 hän ilmoitetti lopettaneensa pelaajauransa ja keskittyvänsä jatkossa muihin asioihin.
Maajoukkueura
Pikkarainen pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun. Hän sai ensituntumaa A-maajoukkueeseen tultuaan valituksi Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään huhtikuussa 2010. Pikkarainen pelasi ensimmäisen ja ainoan maaottelunsa 24. huhtikuuta 2010 Odensessa Tanskaa vastaan. Hänet merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin Juuso Hietasen viereen.
Rullakiekko
Pikkarainen pelasi myös rullakiekkoa ja hän oli mm. voittamassa Suomenmestaruutta MahtiAnkkojen joukkueessa vuonna 2004. Hän on esiintynyt myös Suomen rullakiekkomaajoukkueessa.
Doris Dragović
pienoiskuva|Doris Dragović Doris Dragović (s. 16. huhtikuuta 1961 Split, Kroatia) on kroatialainen poplaulaja, joka aloitti uransa 1980-luvulla.
Dragović edusti Kroatiaa Eurovision laulukilpailussa 1999 kappaleella ”Marija Magdalena” ja sijoittui neljänneksi. Hän oli osallistunut myös Eurovision laulukilpailuun 1986 Jugoslavian edustajana. Hän sijoittui kappaleella ”Željo moja” yhdenneksitoista.
Osinachi Ohale
pienoiskuva|Osinachi Ohale vuonna 2010. Osinachi Ohale (s. 21. joulukuuta 1991) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Nigerian naisten maajoukkueessa vuosien 2011, 2015 ja 2019 MM-kilpailuissa.
Ohale on kotimaansa lisäksi pelannut Yhdysvalloissa Houston Dashin joukkueessa sekä Ruotsissa Vittsjön ja Växjön joukkueissa.
Church of the Creator
Church of the Creator on Yhdysvaltojen Oregoniin keskittyvä kirkko, jonka perustajana oli Rev.Dr. Grace Marama. Se tunnettiin ensin nimellä Grace House Prayer Ministry, mutta siirtyi käyttämään nykyistä nimeään vuonna 1974.
Lee Tamahori
Tamahori syntyi vuonna 1950 Wellingtonissa, Uudessa-Seelannissa, ja hänen isänsä oli maori ja hänen äitinsä oli Britanniasta. Hän alotti työt valokuvaajana, mutta 1970-luvun lopulla hän siirtyi televisiotuotantoihin, joissa hän teki aluksi töitä ilman palkaa. Tamahori perusti vuonna 1986 Flying Fish nimisen mainoksia tekevän yrityksen, jossa ohjasi yli 100 televisiomainosta. Hänen ensimmäinen pitkän elokuvan ohjauksensa vuonna 1994 Kerran sotureita, kertoi maoriperheestä ja käsitteli kaupunkilaistuneiden maorien perheväkivaltaa ja jengejä. Elokuva sai suuren suosion, ja oli Uuden-Seelannin toiseksi eniten tuottanut elokuva, joka palkittiin lukuisilla palkinnolla.
Filmografia
Lähde:
Indonesian rupia
Indonesian rupia on Indonesian virallinen rahayksikkö. Sen laittoi liikkeelle ja sitä kontrolloi Indonesian pankki. Indonesian rupian virallinen ISO 4217 -koodi on IDR. Kirjainyhdistelmä Rp toimii symbolina kaikissa maan seteleissä ja kolikoissa.
Rupia on yleinen nimi valuutalle myös monissa Etelä-Aasian maissa.
K23
K23 on tamperelaisen gospel-rock yhtye Terapian kuudes albumi. Se äänitettiin 9.–21. elokuuta 2001 ja julkaistiin 17. marraskuuta 2001 Maata näkyvissä -festareiden yhteydessä.
Yhtenäiskoulu (Helsinki)
60.21417°N, 24.94111°W
thumb|Yhtenäiskoulun rakennus 2011. Yhtenäiskoulu on Helsingin Käpylässä sijaitseva yhtenäiskoulu, jossa ennen toimivat kaikki luokat ala-asteen ensimmäisestä lukioon, kaikki samassa rakennuksessa, kunnes lukio siirtyi Alppilaan vuonna 2014. Opettajat opettavat yli luokkarajojen. Peruskoulun rehtorina toimii Sari Sola ja lukion rehtorina toimi Sari Tiitta. Peruskoulussa on noin 250 oppilasta ja lukiossa oli noin 160 opiskelijaa. Molemmat ovat Helsingin mittakaavassa suhteellisen pieniä.
Helsingin kaupungin opetusvirasto ja opetustoimen johtaja yrittivät lakkauttaa koulun keväällä 2007, mutta poliittisessa päätöksenteossa Helsingin kouluverkon karsiminen jäi esitettyä pienemmäksi eikä koskenut Yhtenäiskoulua.
Koulun vaiheet
Yhtenäiskoulun perustaminen sai 1950-luvulla alkunsa epävirallisen yhdistyksen Urania-piirin puitteissa, kun seuran jäsenten lapset alkoivat tulla kouluikään ja silloiset koulut eivät olleet jäsenten mielestä sellaisia, joihin he lapsensa haluaisivat opintielle laittaa. Koulun perustajat, rehtori Touko Voutilainen ja muut Urania-piiriläiset, eivät hyväksyneet silloista rinnakkaiskoulujärjestelmää, jossa oppilaat neljän vuoden kansakoulun jälkeen erotettiin varallisuuden ja pääsykokeissa pärjäämisen perusteella niihin, jotka pääsivät yliopistoon johtavaan maksulliseen oppikouluun ja niihin, jotka jatkoivat maksuttomassa kansakoulussa ja jatkoivat mahdollisesti ammatillisessa koulutuksessa. He halusivat kehittää suomalaista koulujärjestelmää myöhemmin Britanniassa yleistyneen comprehensive schoolin eli kaikille oppilaille yhteisen, yleissivistävän yhtenäiskoulun suuntaan. Helsingin yhtenäiskoulua ylläpitämään perustettiin Yhtenäiskouluyhdistys ry ja koulu alkoi toimia syksyllä 1956, jolloin koulun aloitti 51 oppilasta, ensimmäinen ja toinen luokka.
Ngozi Okobi
Ngozi Okobi (s. 14. joulukuuta 1993) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Nigerian naisten maajoukkueessa vuosien 2015 ja 2019 MM-kilpailuissa.
Yhtenäiskoulu (Helsinki)
Koulun vaiheet
Koulu toimi aluksi Vuorikatu 17:ssa NMKY:n tiloissa, sitten Helsingin ortodoksisen seurakunnan omistamassa vanhassa koulurakennuksessa Mannerheimintien ja Lönnrotinkadun kulmassa ja tämän jälkeen Oulunkylän vanhassa puisessa kansakoulurakennuksessa, kunnes syksyllä 1962 oli koulun oman rakennuksen ensimmäinen vaihe Käpylän Louhentiellä valmis. Vaalean koulurakennuksen on suunnitellut Keijo Petäjä vaimonsa Marjan kanssa. Koulurakennuksen toinen, lukioluokat käsittävä vaihe valmistui vuonna 1965. Yhtenäiskoulun ensimmäiset ylioppilaat saivat lakkinsa vuonna 1967.
Ngozi Okobi
Okobi on kotimaansa lisäksi pelannut Yhdysvalloissa Washington Spiritin joukkueessa sekä Ruotsissa Vittsjön ja Eskilstunan joukkueissa.
Yhtenäiskoulu (Helsinki)
Koulun vaiheet
Yhtenäiskoulussa korostettiin luovuuskasvatusta, korkeaa yleissivistystä, ja kulttuuria ylläpitävän arvopohjan luomista, "oppimisen oppimista", kuten Yhtenäiskoulun tehtävän kiteytti koulun pitkäaikainen vararehtori Simo Sivenius. Siellä kehitettiin lukuisia opetukseen liittyviä kokeiluja, mm. englannin kielen varhaisopetus aloitettiin jo ensimmäisellä luokalla ja matematiikan opetukseen kehitettiin uusia menetelmiä. Myöhempiä kokeiluhankkeita olivat mm. tavoiteoppimiskokeilu ja tiedollisen kasvatuksen formaaliset tavoitteet (FOTA) -kokeilu. Arvostelussa Yhtenäiskoulussa luovuttiin perinteisestä numeroarvostelusta, ja oppilaat saivat kunkin periodin opintosuorituksista sanallisen arvosanan (erinomainen, hyvä, tyydyttävä tai välttävä). Jos kurssia ei ollut suorittanut hyväksytysti, arvosana oli kertaus, jolloin kurssin saattoi suorittaa vielä periodin jälkeen pidettävässä kertauskokeessa.
"Yhtenäiskoulun keskeinen olemus oli tietysti aivan uudenlainen opetus. Sen ydin ei ehkä ollut ensisijaisen keskeisesti pedagoginen, vaan ennemminkin itse opetettavan asian sisällön uudelleenarviointi. Käytännön pedagogiikka seurasi siinä ohella, ja sai monia ulottuvuuksia joita nykyään sovelletaan varsin yleisesti - ja toisia, joita soisi edes jonkun vielä soveltavan. Käsitykseni mukaan Yhtenäiskoulun alkuvaiheiden opetus oli huikeaa; opettajat olivat paitsi alojensa syvällisiä ja uutta luovia asiantuntijoita, myös melkoisia polyhistoreita. Useimmat pystyivät paikkaamaan toistensa opetusta ainakin vähän aikaa. Minäkin opetin tarvittaessa monia aineita matematiikasta uskontoon ja tyttöjen voimisteluun...," kertoo Yhtenäiskoulun alkuvaiheista koulun pitkäaikainen musiikin opettaja Kari Rydman.
Yhtenäiskoulussa uskottiin ihmisen oppimiskykyyn ja korostettiin, että oppilaita ei voi jakaa lahjakkaisiin ja lahjattomiin, koska kaikilla ihmisillä on samanlainen järki; he vain osaavat käyttää järkeään eri tavalla ja erilaisiin tarkoituksiin. Yhtenäiskoulun tavoitteena oli saada mahdollisimman moni oppilas suorittamaan koulun oppimäärän, missä koulu historiansa aikana onkin saavuttanut hyviä tuloksia.
Muun muassa Yhtenäiskoulussa saatujen kokemusten pohjalta koko Suomen koulujärjestelmässä siirryttiin rinnakkaiskoulujärjestelmästä yhtenäiskoulujärjestelmään, kun 1970-luvulla vanhat kansa- ja oppikoulut korvattiin kaikille oppilaille yhteisellä yhdeksänvuotisella yleissivistävällä peruskoululla.
Yhtenäiskouluyhdistys oli perustanut myös Käpylän iltaoppikoulun, joka aloitti uudessa rakennuksessa Helsingin yhtenäiskoulun kanssa yhteisen taipaleen Käpylässä. Helsingin yhtenäiskoulu oli siis yksityinen koulu aina vuoteen 1977 asti, jolloin pääkaupunkikin siirtyi peruskoulujärjestelmään. Koulu kiinteistöineen luovutettiin kaupungille ja iltakoululle perustettiin oma kannatusyhdistys, joka vuokrasi tilat iltakoululle. Iltakoulu siirtyi myöhemmin tilan ahtauden takia Arkadian yhteislyseon tiloihin Töölöön. Kun Helsingin yhtenäiskoulu tuli osaksi kunnallista koululaitosta, sen nimi aiottiin muuttaa sijaintikallionsa mukaan Louhenkallion ala-asteeksi, yläasteeksi ja lukioksi. Oppilaiden vanhempien ja koulun opettajien yhteinen kampanjointi sai viranomaiset suostumaan kompromissiin: Helsingin yhtenäiskoulusta tuli Yhtenäiskoulu.
Vuonna 1988 Helsingin kaupunki aikoi osana pienten lukioiden lakkautusohjelmaa lopettaa myös Yhtenäiskoulun lukioasteen toiminnan. Kaupunginvaltuusto kuitenkin edellytti, että kaupungin tulee neuvotella koulun tulevaisuudesta opetusministeriön kanssa, ja kun opetusministeriö päätti koulun FOTA-kokeilun rahoittamisesta, lakkautuspäätös peruttiin kesällä 1990. Myös vuonna 2007 opetusvirasto esitti Yhtenäiskoulun lakkauttamista osana kaupungin kouluverkon supistusohjelmaa, mutta tälläkin kertaa kaupunginvaltuusto torjui esityksen.
Yhtenäiskoulussa toteutettiin alusta saakka periodi- eli jaksojärjestelmää, jota koulun ensimmäinen rehtori Touko Voutilainen oli kokeillut Sysmän yhteiskoulussa lukuvuonna 1950–1951 ollessaan siellä rehtorina. Periodijärjestelmän pohjalta kehitettiin luokaton järjestelmä, joka aloitettiin Käpylän iltaoppikoulussa syksyllä 1970 ja on sen jälkeen laajentunut koko maahan myös päivälukioihin. Yhtenäiskoulussa suoritetut muutkin kokeilut ovat vaikuttaneet suuresti koko Suomen koululaitokseen.
Nylon Beatin ensimmäinen musiikkivideo, Teflon Love, on kuvattu Yhtenäiskoulussa. Kari Rydman kirjoitti kappaleen Niin kaunis on maa koulumatkalla auton alle jääneen oppilaan muistoksi.
Yhtenäiskoulun entisten oppilaiden ja työntekijöiden yhdistys on Yhtenäiskoulun kasvatit ry.
Rehtorit
30. marraskuuta 2009 asti koko koululla oli sama rehtori. 1. joulukuuta 2009 alkaen peruskoululla ja lukiolla oli kummallakin oma rehtori.
Jason
Jason on kreikkalaisperäinen miehen etunimi.
Nimi on johdettu kreikan kielen parantamista tarkoittavasta sanasta ιασθαι (iasthai). Kreikkalaisessa mytologiassa Iason, jonka nimi englannin kielessä esiintyy tavallisimmin muodossa Jason, oli argonauttien johtaja. Kun nimi Jason kuitenkin esiintyy myös Uudessa testamentissa, tässä yhteydessä se on selitetty kreikkalaistetuksi muunnokseksi jostakin hepreankielisestä nimestä, mahdollisesti nimestä Joosua tai Jeesus.
Suomessa nimi Jason on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 680 henkilölle. Nimeä ei ole suomen- eikä ruotsinkielisessä kalenterissa, mutta ortodoksisen kalenterin mukaan Jasonin nimipäivä on 28. huhtikuuta, Roomalaiskirjeen lopputervehdyksissä mainitun korinttilaisen Jasonin, Paavalin ystävän muistopäivänä.
Sonnentanz
Sonnentanz on itävaltalaisen dance- ja elektronista musiikkia soittavan duon, Klangkarussellin debyyttisingle. Sen julkaisi Soundcloud digitaalisesti jo syksyllä 2011. Kun kappale tuli hitti ja se sijoittui latauslistoille, se julkaistiin CD:nä saksankielisissä valtioissa 14. syyskuuta 2012. Britanniassa sekä monissa muissa valtioissa se julkaistiin 15. elokuuta 2013. Kappaleen sanoitti ja tuotti Tobias Rieser sekä Adrian Held. Kappale on päässyt kymmenen parhaan joukkoon kuudessa valtiossa (Itävalta, Belgia, Saksa, Alankomaat, Sveitsi ja Iso-Britannia). Kappaleen toinen versio, Sonnentanz (Sun Don't Shine) sisältää myös Will Heardin esittämiä vokaaleja.
Kappaleen versiolle "Sonnentanz (Sun Don't Shine)" on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin ensin videopalvelu YouTubessa 15. heinäkuuta 2013.
Gordon Mills
Gordon Mills (15. toukokuuta 1935 – 29. heinäkuuta 1986) oli englantilainen lauluntekijä ja manageri. Häntä pidetään yhtenä menestyneimmistä managereista. Hän toimi muun muassa Tom Jonesin, Engelbert Humperdinckin, Gilbert O’Sullivanin ja Lynsey de Paulin managerina.
Kappale ”I’ll Never Get Over You” Johnny Kidd and the Piratesin levyttämänä saavutti neljännen sijan brittiläisillä soittolistoilla 1963. ”I’m the Lucky One” nousi Cliff Richardin esittämänä Top 10 -joukkoon 1964. Vuonna 1965 Mills kirjoitti yhdessä Les Reedin kanssa Tom Jonesille kappaleen ”It’s Not Unusual”, joka nousi soittolistojen kärkisijoille.
Äidinmaidonkorvike
pienoiskuva|Äidinmaidonkorvike Äidinmaidonkorvike on elintarvike, joka on tarkoitettu imeväisen ravinnoksi ensimmäisten elinkuukausien aikana, silloin kun imetys ei ole mahdollista tai se ei riitä. Sen tarkoitus on täyttää yksinään imeväisen ravitsemukselliset tarpeet siihen saakka, kun otetaan käyttöön soveltuva täydentävä ravinto.
Äidinmaidonkorvike-sanan käyttö
Äidinmaidonkorvike on Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen suosittelema nimike. Siitä käytetään myös nimityksiä äidinmaidonvastike ja tietyissä piireissä lyhenteitä vastike ja korvike. Äidinmaidonkorvike-sanaa käytetään myös silloin, kun puhutaan vieroitusvalmisteesta tai imeväisen erityisvalmisteesta.
Valmistusaineet
Suomessa markkinoitujen äidinmaidonkorvikkeiden yleisiä ainesosia ovat muun muassa rasvaton maito, kerma tai kevytkerma, rypsi-, rapsi-, auringonkukka-, kookos- ja kalaöljy sekä lisätyt vitamiinit ja kivennäisaineet.
Ravintosisältö
Kaupallisten äidinmaidonkorvikkeiden rasvahappoprofiili poikkeaa rintamaidon vastaavasta siten, että siinä on usein huomattavasti vähemmän tyydyttyneitä ja enemmän monityydyttymättömiä rasvahappoja.
Äidinmaidonkorvike ja D-vitamiini
Tavallisista ruokakaupoista myynnissä olevissa äidinmaidonkorvikkeissa on yleensä noin 10 mikrogrammaa D-vitamiinia per litra. Sosiaali- ja terveysministeriön antaman D-vitamiinin käyttösuosituksen mukaan äidinmaidonkorviketta, lasten erityisvalmistetta ja vitaminoitua lastenvelliä maitona saaville lapsille annetaan 6 mikrogramman D-vitamiinilisä päivässä. Suomen Lastenlääkäriyhdistys on kuitenkin esittänyt, että suositus muutettaisiin 10 mikrogrammaan, joka on sama suositusannos kuin pelkästään tai osittain äidinmaitoa saavilla lapsilla, jotta D-vitamiinin annosteluohjeet olisivat yhtenäiset alle yksivuotiaiden kohdalla.
Markkinointi
Maailman terveysjärjestön korvikekoodi säätelee äidinmaidonkorvikkeen markkinointia. Suomi ei ole ottanut sitä sellaisenaan mukaan lainsäädäntöön, mutta esimerkiksi äidinmaidonkorvikkeiden valmistajat eivät saa jakaa tietoa muille kuin terveydenhoidon ammattilaisille ja äidinmaidonkorvikkeen markkinointi tai myyminen alennetulla hinnalla ovat kiellettyjä.
Viidakkoharakat
Viidakkoharakat (Dendrocitta) on varisten heimoon kuuluva varpuslintusuku, johon kuuluu seitsemän lajia:
Jouni Ojala
Jouni Ojala (s. 1968 Ilmajoki) on suomalainen pesäpallotuomari.
Ojala pelasi lapsena Seinäjoen Maila-Jussien pesäpallokoulussa D-poikiin saakka, mutta innostui toimitsija- ja tuomaritehtävistä isänsä esimerkistä. Hän pääsi pääsarjatason otteluiden kirjuriksi jo 14-vuotiaana ja siirtyi myöhemmin tuomarin tehtäviin. A-tason tuomari hänestä tuli 1992, ja hän tuomitsi pääsarjassa vuoteen 2018 saakka, eli 27 kautta. Otteluita A-tasolla hänelle kertyi kaikkiaan 464. Viimeisen kerran Ojala tuomitsi pääsarjassa 8. kesäkuuta 2019, kun Imatran Pallo-Veikot ja Hyvinkään Tahko pelasivat Tallinnassa.
Koulutukseltaan Ojala on liikennetekniikan diplomi-insinööri ja siviilityönään hän on toiminut opetustehtävissä vuodesta 1995. Hän opettaa Aalto-yliopistossa liikennetekniikkaa ja maankäytön suunnittelua. Hänellä on vaimo ja yksi lapsi.
Manninen (Ypäjä)
thumb|272x272px|Mannisten kylän vanhaa tonttia [[Loimijoki|Loimijoen rannassa.]] 272x272px|thumb|[[Kuusjoki (joki Ypäjällä)|Kuusjoen alajuoksua Mannisissa.]] thumb|left|150px|Ypäjän kylät 1927: 1. Ypäjä, 2. Perttula, 3. Kartano, 4. Varsanoja, 5. Manninen, 6. Levä, 7. Palikkala.
Sijainti ja liikenne
Mannisten lähimpiä naapurikyliä ovat Ypäjän kirkonkylä Perttula pohjoisessa ja kaakossa, Ypäjän Levä idässä ja Loimaan Kauhanoja lännessä. Etelässä kylän alue rajoittuu Someron Vilukselan ja lounaassa Loimaan Joenperän kylän takamaihin ja koskettaa myös Kosken Tl ja nykyään Loimaaseen kuuluvan entisen Mellilän kunnan alueita.
Kylän kautta kulkee Forssan ja Loimaan välinen seututie 213. Etelään, Ypäjän Kuusjoenkulmalle, johtaa paikallistietasoinen yhdystie Mannistentie.
Historia ja kulttuuriympäristö
Mannisten historiallinen kylätontti on sijainnut Loimijoen rannassa vastapäätä Ypäjän kirkonkylän Perttulan historiallista kylätonttia.
Kylän lounaiskulmassa, Eksyssuohon pistävässä harjuniemekkeessä on nykyään neljän, aiemmin viiden kunnan rajapaikka Pirttiniemennokka, joka myös on ollut kolmen historiallisen maakunnan: Hämeen, Satakunnan ja Varsinais-Suomen rajapaikkana.
Mannisten kylä yhdessä Ypäjänkylän kanssa kuului aiemmin Loimaaseen, josta se liitettiin kunnallishallinnollisesti Ypäjään vuonna 1911. Jo aiemmin nämä kylät oli liitetty Ypäjän seurakuntaan, ja Ypäjän kirkkoa kylän asukkaat olivat käyttäneet jo 1600-luvulta lähtien.
Tunnettuja kyläläisiä
Tunnettuihin mannislaisiin kuuluu noita ja ennustaja Prättäkitti. jonka kerrotaan olleen Mannisten kylän Tepon talon emäntä.
Rayman 2: The Great Escape
Rayman 2: The Great Escape on Ubisoftin vuonna 1999 julkaisema tasohyppelypeli. Edellisosaan verrattuna suurin muutos on ympäristön muuttuminen kolmiulotteiseksi. Pelistä tehtiin uusintaversio Rayman Revolution PlayStation 2:lle. Pelin pohjalta luotiin myös lyhytikäinen tietokoneanimaatiosarja, jossa tosin esiintyy peleistä Raymanin lisäksi vain pieni Ludiv ja Partateräparta. Sarjassa esiintyi ensimmäistä kertaa suuret hyonteistä muistuttavat ihmisten korvaamiseen tarkoitetut hahmot, jollaisia on myös myöhemmin Rayman 3: Hoodlum Havoc -pelissä. Rayman 2 on myytävänä PlayStation Storessa PlayStation Portablelle ja PlayStation 3:lle. Maaliskuussa 2011 peli julkaistiin Nintendo 3DS:lle Rayman 3D-nimen alaisena.
Nintendo 64 ja Microsoft Windows
Rayman 2: The Great Escape julkaistiin ensimmäisenä Nintendo 64 -alustalle ennen Microsoft Windows -versiota, parannuksella sen versioon (sisältäen grafiikat ja musiikki). Pelissä ei ole mukana ymmärrettävää puhetta, vaan hahmot puhuvat Raymanin omalla kielellä.
Nintendo 64 -versiosta peli on siirretty Nintendo DS -alustalle nimeltään Rayman DS, jota julkaistiin 24. maaliskuuta 2005. Nintendo 64 -versiosta on erittäin muutama muutos. Joistakin musiikkikappaleista on poistettu osia ja joitakin graafisia kuvioita on yksinkertaistettu; Euroopan versiossa osa musiikkisovituksista on remiksattu. Versio sisältää myös kosketusnäyttöohjaimia.
Dreamcast
Myöhemmin Dreamcast-versio siirrettiin iOS -laitteille maaliskuussa 2010 ja Nintendo 3DS:lle maaliskuussa 2011. Molemmissa versioissa ei ole Globoxin kylää ja sen minipelejä.
PlayStation
Pelissä on mukana ymmärrettävää puhetta, jonka voi alussa vaihtaa englannin-, ranskan-, saksan-, espanjan- tai italiankieliseksi. Myös kerättävien Lumsien maksimaalinen määrä on 800 tuhannen sijasta, minkä vuoksi täydellisen suorituksen saavuttamiseksi vaadittu prosentuaali on 90%. Saavutettuaan vaaditun määrän pelin lopputekstien jälkeen avautuu pelin alkuperäinen 2D-protyyppi, joka muistuttaa graafisesti ja pelimekaniikaltaan ensimmäistä Rayman-peliä.
PlayStation 2
Tämä peli on laajennettu versio muihin versioihin verrattuna. Pelissä on parannellut grafiikat ja enemmän yksityiskohtia, kuin muissa versioissa. Pelissä on mukana PlayStation -version tapaan ymmärrettävää puhetta. Mutta toisin kuin PlayStation versiossa, PlayStation 2 versiossa pystyy pelaamaan Raymanin omalla kielellä, jota kuulee Nintendo 64 ja Microsoft Windows versioissa. Kyseinen peli on paranneltu versio PC- sekä Nintendo 64-versioilta.
Peli sisältää minipelejä ja bonus-haasteita, Raymanin voimien parannukset, tässä versiossa neljännen maskin nsijaan Globoxin lapsi antaa pelaajalle sademaskin, jonka avulla voit mennä tekemään kentissä olevien pilvien päälle sadetanssin (niinkuin Globox) ja siitä kasvaa kasvi joka vie sinut salapaikkaan. Kenttien uudelleenvierailu taustaäänet musiikkien sijaan, kolme uutta pomovastusta ja suurimpana uudistuksena Hub word, josta mennään kenttiin. Toisin kuin muissa versioissa, pelaaja pystyy tallentamaan, kun kenttä on suoritettu vain osittain.
Game Boy Color
Gameboy Color versio on täysin eri peli muihin versioihin verrattuna. Tämä versio on kolmiulotteisen ympäristön sijasta sivulta kuvattu kaksiulotteinen tasoloikkapeli.
Raymanin taidot
Energiapallot: Vastaa Raymanin nyrkin heittoa. Raymanin tehokkaat energiapallot kimpoilevat sitä enemmän mitä pitää lataamisnäppäintä pohjassa. Energiapallojen teho kasvaa myös kultakäsineistä, joita on ympäri maailmaa (kultakäsineet saa myös voittamalla tason The Walk of Power).
Hyppy: Tasohyppelypeliin tyypillisesti kuuluva hyppytaito.
Helikopteri: Raymanin helikopteritukka on esiintynyt lähes kaikissa Rayman-peleissä. Tukallaan Rayman siis hidastaa maahan putoamista hypättyään. Beneath the Sanctuary of Rock and Lava -tasossa Ly antaa Raymanille kyvyn, jolla tämä voi lentää propellitukkansa ansiosta.
Uudet voimat
Rayman Revolution -versiossa Rayman pystyy ostamaan itselleen uusia voimia keltaisilla lumeilla, kuten tynnyrin kanssa juokseminen, panosten kimpoaminen ja panosten kimpoaminen vihollisten päistä.
Musiikki
Musiikin peliin on säveltänyt ranskalainen säveltäjä Eric Chevalier.
Sumeliuksen palatsi
thumb|Taiteilija [[Elin Danielson-Gambogin öljymaalaus Tammerkosken siltaa (1903). Sumeliuksen palatsi on vasemmassa laidassa näkyvä vaalea rakennus.]] Sumeliuksen palatsi oli Tampereella Keskustorin läheisyydessä sijainnut kolmikerroksinen asuinrakennus, joka oli arkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema. Talon rakennutti perheensä kodiksi kauppias Gustaf Oskar Sumelius. Koristeellinen, uusrenessanssityylinen kivitalo valmistui Tammerkosken rantaan, Hämeensillan kupeeseen vuonna 1889. Sen katuosoite oli Hämeenkatu 15. Naapuritontilla sijaitsi ennestään yksikerroksinen puutalo, johon Sumelius oli 1870-luvulla sijoittanut tukku- ja vähittäiskauppaliikkeensä.
G. O. Sumeliuksella oli aikoinaan Tampereen suurimmat tulot, ja hänen yksityispalatsinsa edusti suomalaisittain harvinaisen ylellistä asumismuotoa. Sumeliuksen poika Gösta Sumelius rakennutti 1900-luvun vaihteessa viereisen puutalon tilalle uuden asuin- ja liikerakennuksen, Sumeliuksen talon, joka on olemassa edelleen. Sumeliuksen palatsi sen sijaan purettiin vuonna 1938. Sen paikalle tehtiin Bertel Strömmerin suunnittelema kuusikerroksinen Tempon talo, johon tuli kaupungin ensimmäinen tavaratalo.
Maunu Tavast
pienoiskuva|Maunu Tavastin piispanvaakuna, jossa [[Turun arkkihiippakunnan vaakuna|Turun hiippakunnan vanha ristitunnus sekä Tavast-suvun vaakuna.]] Magnus II Tavast, myös Magnus Olai ("Maunu Olavinpoika") (k. 9. maaliskuuta 1452 Mynämäki) oli Suomen keskiajan huomattavin katolinen piispa eli Suomen piispa. Hän toimi Suomen piispana vuosina 1412–1450.
Maunun on väitetty syntyneen 14. lokakuuta 1357. Tietoa pidetään kuitenkin epäuskottavana, varsinkin kun hän olisi tällöin elänyt 94-vuotiaaksi. Todennäköisempi synnyinajankohta on 1370-luvun alkupuolella. Maunun isä oli rälssimies Olavi Juhonpoika Tavast.
Maunu opiskeli Prahassa, jossa valmistui vuonna 1396 baccalaureukseksi ja sai vuonna 1398 lisensiaatin arvon. Hän toimi sen jälkeen Eerik XIII:n hovikappalaisena ja kanslerina. Vuonna 1406 hän sai verovapauden mynämäkeläiseen tilaan, ja n. 1406-1407 hänestä tuli arkkiteini. Vuonna 1412 hänet valittiin Bero Balkin jälkeen Turun piispaksi ja hän kävi Roomassa saamassa piispanvihkimyksen. Matkalla hän hankki tuomiokirkolle, Turun katedraalikoululle sekä Viipurin ja Mynämäen kirkolle joukon aneita.
Maunu laajensi ja kaunisti Turun tuomiokirkkoa ja rakennutti sinne uusia alttareita sekä nimeään kantavan Maunu Tavastin kuorin. Hän perusti vuonna 1438 Naantalin birgittalaisluostarin ja kävi pyhiinvaellusmatkalla Palestiinassa. Turkuun Maunu rakennutti kivisen piispan kartanon. Hän vahvisti myös Kuusiston linnaa.
Vuonna 1421 Maunu oli ehdolla Uppsalan arkkipiispaksi, mutta ei tullut valituksi.
Kirkon johtotehtävien lisäksi Maunu toimi Suomen hyväksi myös politiikassa, muun muassa sovitellen vuonna 1438 Satakunnassa puhjenneen kapinaliikkeen. Vuonna 1441 hän allekirjoitti Söderköpingin kokouksessa asiakirjan, jonka mukaan Isä meidän -rukous, Ave Maria ja uskontunnustus luetaan sunnuntaisin kansankielellä.
Piispana Maunu vahvisti yhden Suomen vanhimmista hallintopitäjistä eli Juvan perustamiskirjan vuonna 1442. Maunu ja Juvan kappelin talonpojat sopivat seurakunnan perustamisesta 19. tammikuuta 1442, josta on säilynyt todisteena perustamisasiakirja.
Seinäjoen keskuskenttä
Yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut Kalevan kisat on järjestetty stadionilla kolme kertaa, vuosina 1952, 1975 ja 1999.
Ominaisuudet
Kentän yleisökapasiteetti on yhteensä 4 000. Katetussa pääkatsomossa on 600 kuppi-istuinta sekä 100 hengen seisomakatsomo. Aurinkokatsomossa on 1 300 kuppi-istuinta. Jalkapallokentän koko on 100 × 64 m. Keskuskentän yleisurheilun suorituspaikoilla on spurtan-pinnoite. Keskuskentän vieressä on myös muita jalkapallokäytössä olevia nurmikenttiä. Kalevan kisoihin 1999 kentälle rakennettiin väliaikaiset katsomot kentän päätyihin, mutta ne purettiin kisojen jälkeen. Vuoden 2013 liiganousun kannalta ratkaisevaan otteluun Hakaa vastaan kentälle järjestettiin 400 hengen lisäkatsomo Kivistön puoleiseen päätyyn ja VIP-katsomo toiseen päätyyn. Lisäksi ottelussa oli tulostaulu molemmissa päissä kenttää, kun otteluun tuotiin siirrettävä valotaulu.