cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drow
Drow, eli musta haltia, on Forgotten Realms -fantasiamaailmassa esiintyvä haltioiden rotu. Drowt ovat vääristymä kaikesta, joka yleensä fantasiakirjallisuudessa yhdistetään haltioihin; he ovat julmia, itsekkäitä ja petollisia kauniin ulkokuorensa alla. Taivaanalaiset haltiat ovat tuhansia vuosia aiemmin karkottaneet drowt Uumenenalan synkkiin käytäviin ja maanalaisiin luoliin, minkä vuoksi nämä yleensä hautovat kostoa vaaleille serkuilleen. Tavallisimmin drowt palvovat Lolthia (myös Lloth), Lukkien kuningatarta, kaaosjumaluutta, jonka muut haltiajumalat karkottivat keskuudestaan petollisen vallantavoittelun vuoksi.
Yleensä mustien haltioiden iho on eebenpuunmusta, hiukset valkoiset ja silmät hehkuvat punaisina osoittaen heidän kykyään nähdä pimeässä. Joskus drowien hiusten väri saattaa myös olla hopeinen, tai vielä harvemmin punainen. Tavallisesti drowt ovat ruumiinrakenteeltaan pienikokoisia ja siroja, ja heidän kasvonsa ovat haltioille tyypilliseen tapaan teräväpiirteiset, mutta kauniit. Naiset ovat usein miehiä pidempiä ja vankkarakenteisempia.
Muita Uumenenalan olentoja
Vergessene Reiche
Partavaahto
Partavaahto on parranajossa käytetty aine, joka pehmentää partaa helpottamalla veden imeytymistä partakarvoihin. Ainetta käytetään partahöylän ja partaveitsen kanssa. Vaahto suojaa ihoa ärsyyntymiseltä ja toimii voiteluaineena, mikä suojaa myös parranajoon käytettyä terää tylstymiseltä. Aine voi sisältää ihoa hoitavia ja kosteuttavia ainesosia. Nämä ainesosat edistävät ihon palautumista parranajosta, ja ne ovat erityisen hyödyllisiä herkälle iholle.
Partavaahtoa myydään yleensä suihkepullossa, johon se on pakattu geelinä tai nesteenä, joka vaahtoutuu joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Partavaahto voidaan myös valmistaa vaahdottamalla se partasudin avulla joko partasaippuasta tai helpommin vaahtoutuvasta partavoiteesta. Vaahto sisältää usein parfyymejä, jotta sen käyttö olisi miellyttävämpää.
Mozillan kirja
thumb|right|Mozillan kirjan jae 7:15, [[Mozilla Firefox|Firefox 1.0.8, Ubuntu 5.10]] Mozillan kirja (The Book of Mozilla) on fiktiivinen pyhä kirja. Tyyliltään se vastaa Raamattua. Mozillan kirjan säkeitä on sisällytetty Netscape-selaimeen piilotetuiksi vitseiksi.
Elokuvavuosi 1952
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1952 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Mozillan kirja
Useimmissa Netscapen ja Mozilla-selaimen versioissa tekstin näkee kirjoittamalla osoitteeksi about:mozilla. Eräissä vanhemmissa Internet Explorerin versioissa sama osoite näyttää tyhjän sinisen sivun (joka on toinen vitsi joka viittaa BSODiin). Firefox-selaimen suomennoksessa teksti on myös käännetty suomeksi.
Luku- ja jaenumerot viittaavat tärkeisiin päivämääriin Netscapen ja Mozilla-projektin historiassa.
The Book of Mozilla, 12:10
Tämä säe oli Netscape-selaimen versioissa 1.2–4.x.
12:10 viittaa päivään 10. joulukuuta 1994, jolloin Netscape 1.0 julkaistiin. ”Peto” viittaa Netscape-yhtiöön, ja ”Tägien vilkkuminen” viittaa siihen, että epävalidi HTML näkyi vilkkuvana Netscapen sivun lähdekoodinäkymässä. (Joidenkin mielestä tämä viittaa myös siihen, että Netscape keksi kohua herättäneen <blink>-tägin.)
The Book of Mozilla, 3:31
Tämä säe oli Mozilla-selaimen versioissa vuodesta 2000 lähtien.
3:31 viittaa päivään 31. maaliskuuta 1998, jolloin Netscape julkaisi Mozilla-selaimen lähdekoodin ja avoimen lähdekoodin Mozilla-projekti sai alkunsa. ”Mammona” viittaa tässä yhteydessä Microsoftiin.
The Book of Mozilla, 7:15
Tämä säe on ollut kaikissa Mozilla-selaimen versioissa syyskuusta 2003 lähtien, Mozilla Firefoxissa versioon 2.0.x asti.
The Book of Mozilla, 11:9
Tämä säe on Mozilla Firefox 3.0 beta 3:ssa ja uudemmissa, tammikuusta 2008 alkaen.
9.11.2004 Firefox 1.0 julkaistiin. Teksti viittaa siihen, kuinka Firefox on kasvattanut osuuttaan selainmarkkinoista, ja ”Mammonan uneksiminen” siihen, että Microsoft Internet Explorer 6:n ja 7:n julkaisujen välissä kului 5 vuotta. Säe on myös kirjan ”10. painoksesta”, koska Firefox 3:n julkaisua edelsi Mozilla-projektin 10-vuotisjuhla.
The Book of Mozilla, 15:1
Tämä säe lisättiin koodiin 23. tammikuuta 2013, ja ilmaantui ensimmäisen kerran Firefox 21:ssä.
The Book of Mozilla, 11:14
”Aika ja avaruus” ja ”uusi runko” viittaa uuteen Quantum-selainmoottoriin joka sisältää monia uudistuksia; ”energian virtaus” viittaa Quantum-projektin osana julkaistuun uuteen Flow-sivunladontajärjestelmään. ”Uudet vaatteet” viittaavat myös tässä versiossa julkaistuun uuteen selaimen ulkoasuun. ”Hapettunut metalli” viittaa Mozilla-projektin Rust -ohjelmointikieleen, jolla monet uusista ominaisuuksista toteutettiin.
The Book of Mozilla, 6:27
thumb|right|Suomenkielinen Mozillan kirjan jae 6:27 Säe lisättiin Mozilla Firefoxin koodiin kesällä 2020.
Meksikon laakso
thumb|300x300px|[[José María Velasco Gómezo|José María Velasco Gómezon maalaus Meksikon laaksosta 1800-luvulla.]] Meksikon laakso tai Meksikon allas (, asteekkien kielellä nahuatliksi anahuac) on eteläisen Meksikon ylängöllä sijaitseva laakso, jossa maan pääkaupunki México sijaitsee. Laakson pituus etelästä pohjoiseen on noin 80 kilometriä ja leveys itä–länsisuunnassa 60 kilometriä. Laakso sijaitsee tropiikissa, mutta koska se on 2 240 metrin korkeudessa, vuotuinen keskilämpötila on 16–18 astetta, ja vaihtelut ovat melko vähäisiä. Talvella kylmimpinä kuukausina on yöpakkasta ja kuuraa maassa. Sadekausi kestää usein maaliskuun lopulta lokakuun lopulle, ja silloin sataa keskimäärin 80 prosenttia vuotuisesta 850 millimetrin sademäärästä. Tämän vuoksi seutu on melko kosteaa.
Meksikon laakso on tunnettu mesoamerikkalaisena kulttuurikeskuksena. Siellä ollut viljava maa mahdollisti monien suurten intiaanien luomien esikolumbiaanisten sivilisaatioiden nousun. Ensin tuli Teotihuacán, sitten tolteekit ja lopulta asteekit. Ennen espanjalaisten tuloa seudulla oli monia toisiinsa liittyviä järviä, Texcocojärvi, Chalcojärvi, Xochimilcojärvi, Zumpangojärvi ja Xaltocanjärvi.
Esikolumbiaaninen kausi
Meksikon laaksoon saapui varhain, viimeistään jääkauden lopuilla ehkä noin 13 000 vuotta sitten varhaisia suurriistan metsästäjiä. Suurriista pyydettiin loppuun noin 7000 eaa. mennessä, ja viljely alkoi saada jalansijaa noin 5000 eaa. alkaen. Noin 1250 eaa. olmeekit levittivät Meksikonlahden etelärannoilta vaikutteitaan tänne, minne syntyi niin sanottu Tlatilcon kulttuuri. Noin 100 eaa. alkoi Meksikon laaksossa kasvaa jättisuuri Teotihuacánin kaupunki, joka kasvoi 85 000, ehkä jopa 250 000 asukkaan suuruiseksi. Meksikon laakson väkiluku kasvoi vuosina 200 jaa. – 1200 jaa. muutamasta kymmenestä tuhannesta jopa kahteen miljoonaan. Toisten tietojen mukaan Meksikon laaksossa olisi 1500 eaa. ollut 5 000 asukasta, ja vuonna 1519 1–1,2 miljoonaa. Espanjalaisten tulo olisi romahduttanut väkiluvun pian 200 000:een. Noin 600 eaa. alueella oli 25 000 asukasta, 150 eaa. 125 000 asukasta, mutta 200 jaa. 60 000 asukasta. Noin 750 jaa. asukkaita oli 250 000 ja 1100 160 000 asukasta. Väkilukujen vähenemiset 100 eaa. – 150 jaa. ja 750–1150 jaa. selittyvät ehkä maataloutta tuhonneilla ilmastonmuutoksilla, maanjäristyksillä ja sodilla.
Teotihuacánin noin 700 jaa. jälkeen tapahtuneen romahduksen jälkeen alueella vallitsi poliittinen hajaannus. Tolteekit perustivat valtakuntansa, joka luhistui ehkä chichimeekkien hyökkäyksiin tai kuivuuteen. Noin 1300-luvulla jaa. tepaneekit pitivät alueella valtaansa, kunnes asteekit kukistivat heidät 1400-luvun alkupuolella ja loivat suurvallan.
Tsakonian kieli
Tsakonian kieli on Kreikassa Peloponnesoksen alueella puhuttu kreikan kielen murre, tosin sen asemasta kiistellään. Jotkut kielentutkijat luokittelevat sen omaksi kielekseen, koska kreikan ja tsakonian kielten puhujat eivät täysin ymmärrä toisiaan, noin 70 prosenttia tsakonian kielen sanoista on yhteneviä normaalin kreikan kielen kanssa.
Levinneisyys
180px|thumb|vasen|Peloponnesoksen etninen kartta, tsakonialaisten alueet sinisellä. Nykyisin tsakoniaa puhutaan Peloponnesoksen itäosan vuoristokylissä. Kieltä puhuttiin aiemmin laajemmalla alueella myös Peloponnesoksen eteläisemmissä ja läntisemmissä osissa muun muassa muinaisen Spartan alueella sekä muutamissa kreikkalaisten asuttamissa kylissä Marmaranmeren rannoilla. Marmaranmeren tsakonialaisyhteisö muutettiin Kreikkaan Turkin ja Kreikan väestönvaihdoissa 1928. Marmaranmeren tsakonian murre kuoli Kreikassa 1970-luvulla. Kreikassa tsakonialla ei ole virallista asemaa. Kielellä oli vuoden 1981 arvion mukaan 1 200 puhujaa.
Kielen piirteet
Tsakonialaisen laulun sanat tsakoniaksi ja kreikaksi:
Tsakoniaksi Poulaki ema echa t-tho klouvi tse meroute oi ema echa tachigha ni ema zachari pokicha ema mosko tse apo to mosko to persu tse apo ta mirodia eskantaliste to klouvi ts efitze mi taidine. Tsafegi si ni tsinighou me to klouvi t-tha chera Ela pouli t-tho topo oti ela t-tha katitsia o alatsou ta koudhounia oti na valou alla tsenourza
Kreikaksi Poulaki icha sto klouvi ke meromeno to icha to taiza zachari ke to potiza moscho ke apo ton poli ton moscho ke tin mirodia tou eskantalisti le to klouvi ke mou efyghe taidoni. ke o afegis to kinigai me to klouvi sto cheri Ela pouli ston topo sou, ela stin katikia sou Nallaxo ta koudounia sou na valo alla kenourgia
Wasp-luokka
Wasp-luokka on Yhdysvaltain laivaston kymmenen maihinnousutukialuksen muodostama alusluokka, jonka alukset on suunniteltu laskemaan vihamieliselle rannikolle joukkoja sekä kuljettamaan joukkoja helikopterein haluttuun kohteeseen. Luokan alukset ovat suurimpia tyyppinsä aluksia maailmassa. Ne on nimetty palveluksessa olleiden lentotukialusten, Yhdysvaltain merijalkaväen käymien taisteluiden sekä aiemmin palveluksessa olleiden maihinnousualusten mukaan. Luokka on suunniteltu edeltäneestä Tarawa-luokasta saatujen kokemusten pohjalta.
Aluksille on sijoitettu helikopteriosasto, joka mahdollistaa merijalkaväen kuljettamisen varusteineen rannikolle. Osaston tukena on laivue AV-8B Harrier II V/STOL -lentokoneita, joita voi olla aluksella jopa 20. Aluksilla on myös telakkakansi, josta saadaan maihinnousualukset laskettua veteen. Se kykenee kuljettamaan kolme ilmatyynyalusta.
Ilhéu de Ferro
Ilhéu de Ferro (Rautasaari) on yksi Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren edustalla sijaitsevista pikkusaarista.
Haylie Duff
thumb|Haylie Duff sisarensa [[Hilary Duff|Hilaryn (oikealla) kanssa Tribecan elokuvajuhlilla 2008.]] Haylie Katherine Duff (s. 19. helmikuuta 1985 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen nuorempi sisarensa on Hilary Duff. Vuosina 2005–2007 Duff esitti Sandy Jamesonia sarjassa Seitsemäs taivas.
Varhaiselämä
Duff syntyi Houstonissa, Texasissa. Haylien äiti Susan Colleen on kotiäiti sekä elokuvatuottaja (tuottanut muun muassa elokuvat Tuhkimotarina (2004), The Perfect Man (2005) ja Material Girls (2006)) ja toimii myös Haylien sisaren Hilaryn managerina. Haylien isä on Robert Erhard Duff. Kasvaessaan Texasissa Haylie aloitti balettiopinnot jo hyvin nuorena. Molemmat Duffin sisarukset saivat roolit Pähkinänsärkijä-baletista.
Ura näyttelijänä
Duffin ura alkoi pienillä rooleilla muun muassa televisioelokuvissa Hope ja True Women ja tv-sarjassa The Amanda Show. Hän koe-esiintyi pieniin tv-sarjarooleihin kuten Chicagon lääkärit, Käytäväpeliä ja Hädän hetkellä, mutta Duffin kasvot tulivat tunnetuksi loppuvuonna 2002 tv-sarjassa Lizzie McGuire, jonka pääosaa esitti hänen sisarensa Hilary.
Vuonna 2004 Duff näytteli televisiosarjassa That's So Raven tyttöä nimeltä Katina Jones. Hän näytteli kuuluisaa teinityttö Summeria vuoden 2004 elokuvassa Dynamiitti Napoleon. Sen jälkeen hän jatkoi taas vierailuilla tv-sarjoissa kuten American Dreams ja Joanin salaisuus, jossa jälleen myös Hilary esiintyi. Hän teki ääniroolin lastenanimaatiossa In Search Of Santa yhdessä Hilaryn kanssa. Vuonna 2005 Haylie Duff sai Sandy Jamesonin roolin televisiosarjassa Seitsemäs taivas.
Kesällä 2006 Duff oli mukana musikaalielokuvassa Hairspray, jossa hän esitti ilkeää tyttöä nimeltä Amber Von Tussle. Duffin sisarukset esittivät pääosia elokuvassa Material Girls. Elokuva ei menestynyt hyvin, eivätkä kriitikotkaan innostuneet siitä. Sisaret saivat elokuvasta molemmat kaksi Golden Raspberry -ehdokkuutta.
Material Girlsin jälkeen Duff esiintyi useissa televisioelokuvissa tai suoraan DVD:llä julkaistuissa elokuvissa, kuten Nightmare, My Sexiest Year, Legacy, Backwoods, Love Takes Wing ja Love Finds a Home.
Ura laulajana
thumb|Duff [[Hairspray (vuoden 2007 elokuva)|Hairspray-elokuvan harjoituksissa vuonna 2006.]] Duff on levyttänyt monia singlejä useisiin soundtrackeihin siskonsa kanssa, ja useimmat näistä esiintyvät Disneymania-levyillä. Hän oli mukana räppääjän Kool G Rapin albumilla Half A Klip, jossa hän oli taustalaulajana kappaleessa "On The Rise Again".
Duffille tuli riitaa Paris Hiltonin kanssa kappaleesta ”Screwed”. He molemmat olivat levyttäneet kyseisen kappaleen vuonna 2004. Duff suunnitteli tekevänsä sen uudelle albumilleen, kun taas Hilton suunnitteli sen julkaistavaksi debyyttisinglenään. Vaikka Hilton voittikin kappaleen itselleen, hän julkaisi debyyttisinglenään kappaleen "Stars Are Blind" ja kappaleen "Screwed" vain Aasiassa.
Malmgren
Malmgren on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Elokuvavuosi 1951
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1951 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Vävypoika oon
Vävypoika oon ("The Worst Week of My Life") on BBC vuonna 2004 tekemä televisiosarja. Brittikomedialla on myös toinen tuotantokausi ja kolmeosainen joulujakso "The Worst Christmas of My Life" (2006).
Mari Boine
thumb|Mari Boine esiintymässä [[Riddu Riđđu -festivaalilla vuonna 2006.]] thumb|Mari Boine vuonna 2003. Mari Boine Persen (s. 8. marraskuuta 1956 Gámehisnjárga, Kaarasjoki, Finnmark, Norja) on norjansaamelainen muusikko. Boine yhdistää musiikissaan sävyjä jazzista, folkista ja rockista sekä laulaa useimmiten joikaamalla. Boinen kappaleiden sanoittamisesta vastaa suomalainen saamelaiskirjailija ja kulttuurivaikuttaja Kerttu Vuolab yhteistyössä artistin itsensä kanssa.
Hänen lapsuudenkotinsa aiottiin polttaa vuonna 2013 osana savusukellusharjoitusta, mutta siitä luovuttiin. Staalot kulttuurissamme -saamelaisaktivisteista koostunut ryhmä esitti performanssin Mari Boinen esityksen aikana 2014 Ijahis Idja -konsertissa. Boinen katsotaan olleen konsertin vetovoimaisin esiintyjä.
Ura
Mari Boine on toiminut päätoimisena muusikkona lähes 30 vuotta. Boine julkaisi ensimmäisen albuminsa Jaskatvuođa maŋŋá vuonna 1985, mutta vuoden 1989 Gula Gula -albumista tuli hänen varsinainen läpimurtonsa.
Palkinnot ja tunnustukset
Vuonna 1992 Boine sai Saamelaisneuvoston kunniapalkinnon. Seuraavana vuonna Boine voiti ensimmäisen Áillohaš-musiikkipalkinnon, jonka Norjan saamelaisten valtakunnallinen yhdistys (NSR), Koutokeinon kunta ja Koutokeinon Saamelaisten yhdistys perustivat vuonna 1993 Nils-Aslak Áillohaš Valkeapään 50. syntymäpäivän kunniaksi. Kymennen vuotta myöhemmin Boine sai Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon.
Vuosisadan suurimmaksi norjalaiseksi Boine oli ehdolla vuonna 2005. Hänet lyötiin ritariksi Norjassa vuonna 2009. Kunniatohtoriksi Boine vihittiin Tromssan yliopistossa vuonna 2018.
Jaskatvuođa maŋŋá (Etter stillheten) (1985)
Jaskatvuođa maŋŋá / Etter stillheten / After the Silence
Gula Gula (1989)
Gula Gula / Hør stammødrenes stemme / Hear the voice of the tribe's mothers.
Goaskinviellja (1993)
Goaskinviellja / Ørnebror / Eagle Brother
Leahkastin (1994)
Leahkastin / / Unfolding
Radiant Warmth (1996)
(Compilation from Goaskinviellja and Leahkastin)
Eallin (1996)
Eallin (live)
Bálvvoslatjna (1998)
Bálvvoslatjna / / Room of Worship
Eight Seasons (2002)
Eight Seasons / / Gávcci Jahkejuogu
Idjagieđas (2006)
Idjagieđas // In The Hand Of The Night
Cuovgga áirras – Sterna paradisea (2009)
=== Áiggi askiis – An introduction to… (2011) ===
Auguste Piccard
thumb|Auguste Piccard vuonna 1927.
Pastissi
Pastissilla on muun muassa kirjallisuudessa, kuvataiteessa, musiikissa ja elokuvissa kaksi toisistaan poikkeavaa merkitystä. Se voi olla joko mukaelma tai yhdistelmä(teos).
Auguste Piccard
Auguste Antoine Piccard (28. tammikuuta 1884 Lutry – 24. maaliskuuta 1962 Lausanne ) oli sveitsiläinen fyysikko, joka teki tutkimusmatkoja sekä ylös stratosfääriin että alas valtamerien syvyyksiin. Hänen keksintönsä on syvänmeren tutkimusalus, jossa paluumatkan nostokellukkeena käytettiin vettä kevyemmällä bensiinillä täytettyä säiliötä.
Bensiinillä täytetyn säiliön nostekäyttö poisti tutkimusalusten kestävyysongelman, koska bensiinin, kuten muidenkin nesteiden, kokoonpuristuvuus on vähäinen. Tällä vältettiin luhistumisvaara.
Tämä tekniikka mahdollisti tutkimusalus Triesten käynnin vuonna 1960 maailman merien syvimmässä paikassa Mariaanien haudassa. Mariaanien hauta sijaitsee Isossa valtameressä Filippiineistä itään. Trieste mittasi Mariaanien haudan syvyydeksi 11 521 metriä.
Hereford
Hereford [] ( []) on noin asukkaan katedraalikaupunki (city) ja kunta (civil parish) Herefordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Wyejoen rannalla. Kaupunki elää pääasiallisesti maataloudesta – herefordkarjan kasvatuksesta, siiderin, hillon ja säilykehedelmien valmistuksesta sekä oluenpanosta. Siellä on myös teollisuutta, joka tuottaa huonekaluja, lasi- ja nahkatuotteita, nikkeliseoksia ja tiiliä.
Hereford oli sotilaallisesti merkittävä, kunnes Englanti kukisti Walesin 1200-luvulla. Englannin sisällissodassa (1642–1651) kaupungista tuli taas strategisesti tärkeä ja se valloitettiin useaan otteeseen.
Herefordin hiippakunta erotettiin Lichfieldin hiippakunnasta vuonna 676. Herefordin tuomiokirkko rakennettiin Pyhän Ethelbertin haudalle 1012–52. Walesilaiset polttivat alkuperäisen kirkon mutta tilalle rakennettiin uusi vuosina 1079–1148. Rakennuksen tunnetuimpia osia ovat 50 metriä korkea, dekoratiivityylinen keskustorni ja perpendikulaarityylinen pohjoiseteinen.
Epäsäännöllinen muuttuja
Epäsäännöllinen muuttuja on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, jonka valonvaihteluissa ei ole sääntöjä. Toiset epäsäännölliset muuttujat ovat sykkiviä, toiset purkautuvia.
Pastissi
Mukaelma
Tässä merkityksessä pastissi pyrkii jäljittelemään yhtä tai useampaa tunnettua teosta tai tyylilajia. Pastissi eroaa parodiasta siten, että pastissi ei pyri pilkkaamaan jäljittelynsä kohdetta, ja plagiaatista yleensä olemalla niin selvä mukaelma jäljittelynsä kohteesta, että tämä "kunnianosoitus" tulee varmasti selväksi kaikille. Hienovaraisemmissa muodoissaan pastissia voi luonnehtia "älypeliksi", joka haastaa lukijan tai kuulijan arvaamaan, mikä jäljittelyn kohde on. Usein jo pastissin otsikosta selviää, että kyse on jäljittelystä.
Nykyaikainen esimerkki pastissista on Rieku ja Raiku -sarjakuva, joka jäljittelee esikuvansa Kieku ja Kaiku -sarjakuvan useita ominaisuuksia, kuten nokkelia kolmitavuisia riimejä ja opettavansävyisiä juonia. Johanna Sinisalon romaani Sankarit on Kalevalan pastissi. Myös suuri osa fanfiction-tarinoista voidaan laskea eräänlaisiksi pastisseiksi.
Yhdistelmä
Pastissi musiikissa tarkoittaa yhdistellen koottua teosta, yleensä oopperaa, jossa on musiikkia usealta eri säveltäjältä tai useaan eri teokseen alun perin tarkoitettuja osia. Esimerkiksi 1700-luvun oopperassa käyttötapa oli yleinen. Uutta tuotantoa oopperasta lanseerattiin harvoin muuntelematta laulajien tarpeita ja/tai yleisön makua mukaillen. Tunnettuja taipumuksestaan käyttää vanhaa materiaaliaan uusissa teoksissa olivat mm. Georg Friedrich Händel ja Christoph Willibald Gluck. Pasticcio saattoi tarkoittaa myös teosta, johon usea säveltäjä ja runoilija antoi panoksensa pidemmän ajanjakson kuluessa.
Pasticcion suosio valaisee muutamia 1700-luvun oopperan musikaalisia ja yhteiskunnallisia piirteitä. Valtion rajat ylittävä musiikkityyli ja se, että libretoissa toistuivat odotetut ja vakintuneet tilanteet sekä käänteet, mahdollistivat osan siirtämisen oopperasta toiseen haittaamatta sen rakenteellista yhtenäisyyttä. Teoksen yhtenäisyydellä ei ollut vielä samaa merkitystä kuin 1800-luvulla. Käsite jonkun oopperan 'vakiintuneesta versiosta' oli myös epäselvä, koska painettiin varsin vähän kokonaisia oopperapartituureja. Pastissi kertoo säveltäjän oman musiikkityylin yksilöllisyyttä ja musiikin 'omistamista' kohtaan tunnetun huolen puuttumisesta 1700-luvulla.
Modernismin aikana alettiin korostaa teoksen alkuperäisyyttä ja omintakeisuutta ja pastissi joutui epäsuosioon.
Parafraasi
Pastissia ei saa sekoittaa parafraasiin. Parafraasi on kirjallisen tai muun ilmaisun laajentava tai selittävä tekstin muunnelma, se on toisen tekstin omin sanoin sanomista. Parafraasi laaditaan jonkin asian selkiyttämiseksi tai korostamiseksi. Musiikissa parafraasi on sävellysten sovittamista toisille soittimille uusia aiheita lisäillen.
Esimerkiksi Kristian Smedsin sovittama ja ohjaama Tuntematon sotilas Kansallisteatterissa on parafraasi.
Väärennös ja pastissi
Neutraalit pastissit antavat joskus aihetta epäilyihin taiteen väärentämisestä. Seuraavassa The Metropolitan Museum of Artin antama selvitys teoksesta Kaupunki kalliolla, jonka tunnistetiedoissa mainitaan, että teos on tehty "Francisco de Goya y Lucientesin tyyliin" (selvitys on englanniksi kuvan tietojen yhteydessä):
Appropriaatio
Appropriaatio tarkoittaa jonkin asian haltuunottoa. Kuvataiteissa appropriaatio viittaa usein lainattujen elementtien käyttöön uuden teoksen luomisessa. Lainatut elementit saattavat olla kuvia, muotoja tai tyylejä taidehistoriasta tai populaarikulttuurista, tai materiaaleja ja tekniikoita taiteen ulkopuolisista konteksteista.
Auguste Piccard
Populaarikulttuurissa
Auguste Piccard oli Hergén Tintti-sarjakuvassa esiintyneen professori Tuhatkaunon esikuva.
Tuottaja-käsikirjoittaja Gene Roddenberry antoi Star Trek – uusi sukupolvi -televisiosarjan avaruusaluksen kapteenille nimeksi Jean-Luc Picard kaksosveljesten Auguste ja Jean Felix Piccardin nimiä mukaillen.
Englantilaisen Will Gregoryn oopperan Piccard in Space libretto kertoo muun muassa Auguste Piccardin ensimmäisestä kuumailmapallolennosta.
Brenda Fassie
Brenda Nokuzola Fassie (3. marraskuuta 1964 – 9. toukokuuta 2004) oli eteläafrikkalainen poplaulaja.
Elämä ja ura
Fassie syntyi kapkaupunkilaisessa Langan townshipissa yhdeksästä lapsesta nuorimpana. Hänen isänsä kuoli tyttären ollessa kaksivuotias. Fassie lähti vuonna 1981 Sowetoon, jossa hän liittyi ensin yhtyeeseen Joy ja toimi sittemmin Brenda and the Big Dudesin laulusolistina. Fassie sai vuonna 1985 pojan Bongani ja oli vuosina 1989–1991 naimisissa Nhlanhla Mbambon kanssa.
Fassie tuli riippuvaiseksi kokaiinista ja oli useaan otteeseen vieroitushoidossa. Ongelma kuitenkin varjosti koko hänen loppuelämäänsä. Uransa loppuvaiheilla hän julkaisi useita menestysalbumeita, kuten Now Is The Time, Memeza ja Nomakanjani?
Fassie päätyi sairaalaan 26. huhtikuuta 2004. Ilmeni, että hän oli vajonnut koomaan otettuaan yliannostuksen kokaiinia. Hän menehtyi 9. toukokuuta palaamatta tajuihinsa. Tehdyssä raportissa kävi ilmi, että hän oli saattanut kantaa hiv-tartuntaa.
Fassie oli kertomansa mukaan biseksuaali.
Pitkä marssi
pienoiskuva|300px|Pitkän marssin pääasiallinen reitti Pitkä marssi oli Kiinan kommunistien vetäytyminen taisteluista Kuomintangia vastaan Shaanxiin. Siitä on muodostunut keskeinen osa kiinalaisen kommunismin tarinaa.
Otto Braunin, Qin Bangxianin ja Zhou Enlain johtamat Jiangxin neuvoston armeijat olivat romahtamassa taisteluissa Tšiang Kai-šekin joukkoja vastaan Jiangxissa lokakuussa 1934. Kommunistit vetäytyivät motista pohjoiseen ja siirtyivät 6 000–9 600 kilometriä Shaanxiin.
Shaanxista kommunistit jatkoivat taistelua viisitoista vuotta, liittoutuivat välillä Kuomintangin kanssa japanilaisia vastaan, ennen kuin lyöty Kuomintang vetäytyi Taiwanin saarelle.
Seppo Halttunen (teollisuusneuvos)
Halttusen vanhemmat olivat pienviljelijä Yrjö Halttunen ja Martta Halttunen ja puoliso Evaliisa Nieminen. Hän opiskeli 1942 Helsingissä Pasilan konepajakoulussa ja Strömbergin konepajakoulussa, valmistuen sähkömuuntaja-asentajaksi. Strömbergin palvelukseen Vaasaan hän meni valmistuttuaan ja oli yrityksen työntarkastaja vuodesta 1948. Halttunen opiskeli työnsä ohella Vaasan teknillisessä koulussa, koneteknikoksi hän valmistui 1953. Hän jatkoi opintojaan vielä Tampereen teknillisessä opistossa, valmistuen sähköinsinööriksi 1957.
Upolle Lahteen Halttunen siirtyi kotitalouskoneiden huoltopäälliköksi ja sieltä Tampereelle ja Ylöjärvelle Huurre-yhtiön teknilliseksi johtajaksi 1959–1964. Oltuaan MK-tuote -yhtiön tekninen johtaja Halttunen palasi Upolle Nastolan tehtaan kylmäkalustelinjan johtajaksi 1964–1969.
Halton-yrityksen Halttunen perusti 1969. Yritys aloitti myymälä-, baari- ja kylmäkalusteiden sekä ilmansisääntulojärjestelmien valmistajana. Ilmanvaihtotuotteiden kehittäjänä ja valmistajana siitä tuli edelläkävijä, alansa johtavia yrityksiä maailmassa ja samalla merkittävä suomalainen vientiyritys. Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon Halton sai 1988. Haltonin myymäläkalustelinja erotettiin omaksi yhtiökseen 1981, G. W. Sohlberg -yhtiölle se myytiin 1985.
Halttunen siirtyi Haltonin hallituksen puheenjohtajaksi 1992. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1983, valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1984 ja Talouselämä valitsi hänet vuoden liikemieheksi 1985. Nuoruusvuosinaan Halttunen oli aktiivinen urheilija, 1950-luvulla hän toimi Vaasan Salama -koripalloseuran pelaajavalmentajana ja oli 1996 mukana perustamassa jalkapalloseura FC Lahtea.
Mankki (täsmennyssivu)
Mankki voi tarkoittaa muun muassa:
Hirvaan rautatieasema
Hirvaan rautatieasema tai pysäkki on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkolla rataosalla  Hirvaan taajamassa Rovaniemellä. Liikennepaikka avattiin Kemin ja Rovaniemen välisen rataosuuden valmistuessa 10. lokakuuta 1909, ja se oli käytössä posti- ja henkilöliikenteen pysäkkinä. Henkilöliikenne lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä 27. toukokuuta 1979 ja liikennepaikka lakkautettiin 1. heinäkuuta 1982. Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus säästyi saksalaisten tuhopoltoilta Lapin sodassa ja on edelleen olemassa. Rakennuksen ovat kunnostaneet paikallinen kylätoimikunta sekä muurolalainen humppayhtye Huumor-Humppa.
Captain Jack
thumb|Frankie Gee ja Maloy (vuosien 1999–2000 kokoonpano). Captain Jack on saksalainen eurodance-yhtye, jonka perustaja on tuottaja Udo Niebergall, joka myös omistaa Captain Jack -tavaramerkin.
Bändin esiintyvä miehistö on vaihtunut vuoden 1995 jälkeen viidesti. Yhtyeen tunnetuin mieskeulahahmo on toisen Captain Jack-evoluution komentaja Francisco Alejandro Gutierrez (Franky Gee), joka kuoli saatuaan aivoverenvuodon 22. lokakuuta 2005. Bändin nykyinen miesvokalisti on Bruce Lacy. Naisten nimiä eri evoluutioissa ovat olleet Liza Da Costa, Maloy, Illi Love, Sunny ja Sabine. Nykyinen naisvokalisti on newyorkilainen Michelle Stanley.
Uusi ilmestyminen
Alkuperäinen Captain Jack eli Franky Gee kuoli vuonna 2005 sairauskohtaukseen ja pitkään ounasteltiin, että bändi jatkaisi hänen Suomessakin esiintyneen poikansa Franky Gutierrez Jr.:n voimin. Captain Jackin keulakuvaksi haalittiin kuitenkin Yhdysvalloissa syntynyt Bruce Lacy, jonka aisaparina toimi vuoteen 2008 asti Jamie Lee. Nykyisin naisvokalistina on newyorkilainen Michelle Stanley.
Billy Bob Thornton
William Robert ”Billy Bob” Thornton (s. 4. elokuuta 1955 Hot Springs, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja, tuottaja ja laulaja.
Thornton aloitti elokuvauransa 1980-luvun lopussa. Hän nousi kuuluisuuteen 1990-luvun puolivälissä elokuvallaan Sling Blade, josta hän voitti parhaan käsikirjoituksen Oscarin. Sling Bladen jälkeen Thornton on tehnyt lukuisia menestyselokuvia, kuten Armageddon, Päävärit, U-käännös helvettiin, Joka leikkiin ryhtyy, Mies joka ei ollut siellä, Bandits – pankkirosvot, Monster’s Ball, Sietämätöntä julmuutta, Rakkautta vain, Paha pukki ja Friday Night Lights.
Vuonna 2014 Thornton näytteli televisiosarjassa Fargo, josta hän sai Emmy-palkinnon parhaasta miespääosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa. Hänet palkittiin roolistaan myös parhaan minisarjan tai televisioelokuvan miespääosan Golden Globella.
Thornton on ollut naimisissa viisi kertaa, joista yksi oli kolme vuotta kestänyt avioliitto Angelina Jolien kanssa. Kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon. Thorntonilla on neljä biologista ja yksi Jolien kanssa adoptoitu lapsi.
Thornton on myös perustanut The Boxmasters -nimisen country rock -yhtyeen, jossa hän toimii laulajana. Yhtye on toiminut vuodesta 2007.
Elokuvavuosi 1950
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1950 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Eberhard Weber
thumb|Eberhard Weber. Eberhard Weber (s. 22. tammikuuta 1940, Stuttgart) on saksalainen jazzbasisti ja -säveltäjä. Hän käyttää soitannassaan sähköakustista kontrabassomallia, jossa on ylimääräinen C-kieli.
Weber hyödyntää sooloesiintymisissään elektronisia laitteita, joiden avulla hän voi lisätä kehittelemiinsä teemoihin kerroksittain uusia improvisointeja. Weber on tehnyt yhteistyötä muun muassa Jan Garbarekin ja Kate Bushin kanssa.
Sessiomuusikkona
Gary Burton
Kate Bush
Jan Garbarek I*t's OK to Listen to the Gray Voice (ECM, 1985)
Pat Metheny
Ralph Towner
Mal Waldron
Esa Lepola
Esa Olavi Lepola (s. 25. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, 1960-luvulla menestynyt uimari.
Lepola karsiutui Tokion 1964 olympialaisissa 1 500 metrin vapaauinnin alkuerissä. Hänellä oli tuolloin ikää 16 vuotta ja 20 päivää, mikä teki hänestä Suomen siihen mennessä kaikkien aikojen nuorimman olympiaurheilijan. EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kahdeksanneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnissa hopeaa vuonna 1965.
Helsingin Työväen Uimareita edustanut Lepola voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1965–1968. Hän paransi Suomen ennätyksiä kahdeksan kertaa ja edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
Lepola kouluttautui juristiksi ja työskenteli muun muassa Sosiaali- ja terveysministeriössä vuosina 1977–1986.
Partavesi
Partavesi eli after-shave on yleensä hajustettua kasvovettä, jota levitetään iholle parranajon jälkeen. Partavesi rauhoittaa ja desinfioi ihoa parranajon jälkeen. Partaveden parfyymi antaa tuoksun, joka kestää yleensä useita tunteja. Lisäksi arvellaan, että ihon pintaan parranajon jälkeen jäävä lyhyt karhea karva pehmenee partaveden avulla.
Partavesien tyypillinen pakkauskoko on noin desilitra. Suurempien pakkausten tehoaineet ja parfyymit väljähtyvät varsinkin halvemmissa partavesissä kuukausien kuluessa.
Partavesien tuotemerkkejä ovat esimerkiksi Tabac, Axe, Old Spice, Kouros, Global Gillette, Crabtree & Evelyn ja Brut. Edullisista partavesistä tunnetuimpia on Mennen.
Semerun tulivuorenpurkaus 2021
Semerun tulivuorenpurkaus 2021 alkoi 4. joulukuuta 2021 Indonesiassa Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa sijaitsevalla Semerun tulivuorella. Sen seurauksena tuhannet ihmiset lähtivät kodeistaan lähialueen kylistä. Laavaa valui lähikyliin ja taivas pimentyi tuhkapilvistä, mikä vaikeutti pelastustoimia. Ainakin 39 ihmistä on kuollut ja yli 100 loukkaantunut. Purkaus hautasi osan kylistä lähes kokonaan metrejä olevan sulan tuhkan alle. Koteja tuhoutui tai vahingoittui jollain tapaa yli 100 000. Viimeksi 3,6 kilometriä korkea Jaavan saaren korkein tulivuori Semeru oli purkautunut joulukuussa 2020.
Tulivuori purkautui uudelleen 6. joulukuuta puhaltaen ulos kuumia tuhkapilviä.
Japanilainen aikakausinimi
Japanilainen aikakausinimi on Japanissa yleisesti käytössä oleva kalenterijärjestelmä, jossa aikaa mitataan kausittain. Esimerkiksi vuosi 2017 on Heisei-kauden vuosi 28.
Kuten muualla Itä-Aasiassa, aikakausien käyttö on lähtöisin kiinalaisesta keisarillisesta ajanlaskujärjestelmästä. Japanin järjestelmä on kuitenkin itsenäinen kiinalaisista, korealaisista ja vietnamilaisista aikakausimerkinnöistä, ja ainoa niistä yhä käytössä oleva. Järjestelmä otettiin alun perin käyttöön vuonna 645 keisari Kōtokun hallituskaudella. Ensimmäinen nengō oli nimeltään "Taika", ja se juhlisti suuria poliittisia Taika-uudistuksia. Järjestelmän käyttö katkesi 600-luvun lopussa, mutta se otettiin pysyvästi käyttöön taas vuonna 701 keisari Mommun hallituskaudella. Sen jälkeen aikakausinimiä on annettu jatkuvasti nykyaikaan saakka.
Ennen Meiji-kautta aikakausinimestä päättivät hovin virkailijat. Kaudet vaihtuivat usein: uusi nengō aloitettiin yleensä vuoden tai kahden sisällä uuden keisarin valtaannoususta, ja uusi aikakausi aloitettiin myös usein 60 vuoden kierron ensimmäisenä, viidentenä ja 58. vuotena, sillä ne olivat pahaenteisiä vuosia onmyōdō-kosmologiassa. Aikakautta vaihdettiin myös muiden onnekkaiden tapahtumien tai luonnonkatastrofien yhteydessä.
Historiallisesti nengōn ensimmäinen päivä alkoi milloin keisari halusi, ja ensimmäinen vuosi jatkui seuraavaan kuukalenterin uuteenvuoteen, joka aloitti aikakauden toisen vuoden. Aikakausien nimiin heijastuu usein niiden aloittamissyy: esimerkiksi nengō nimeltä Wadō (, "japanilainen kupari") otettiin käyttöön Nara-kaudella, kun Chichibusta oli löydetty kuparia.
Meiji-restauraatiosta vuodesta 1868 alkaen kausien nimet ovat vaihtuneet vain keisarin vaihtuessa. Modernissa käytännössä nengōn ensimmäinen päivä alkaa heti keisarin noustessa valtaistuimelle ja aikakauden ensimmäinen vuosi päättyy 31. joulukuuta. Vuodet seuraavat gregoriaanista kalenteria. Esimerkiksi Meiji-kausi kesti 30. heinäkuuta 1912 asti kun keisari kuoli ja uusi Taishō-kausi julistettiin alkaneeksi. Vuosi 1912 on siten sekä "Meiji 45" että "Taishō 1". Käytännöstä tuli laki vuonna 1979 aikakausinimilain myötä. Kuolemansa jälkeen keisarille annetaan hallitusaikakautensa nimi. Nykyistä keisaria ei kutsuta Japanissa aikakausinimellä ja omankin nimen (esimerkiksi Akihito) käyttö on harvinaista, vaan keisariin viitataan yleensä termeillä tennō heika (, "hänen majesteettinsa keisari") tai kinjō tennō (, "nykyinen keisari").
Karl Adam
Karl Adam (22. lokakuuta 1876 – 1. huhtikuuta 1966) oli saksalainen katolinen teologi. Hän valmistui Regensburgin teologisesta seminaarista vuonna 1900 jonka jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta seurakuntapappina ennen kuin pääsi Münchenin yliopistoon, jossa hän kahdessa vuodessa suoritti teologian tohtorin opinnot. Aikaa myöten Adam sai teologian professuurin ja toimi virassa Münchenin, Strasbourgin ja Tübingenin yliopistoissa.
Karl Adamin pidetään eräänä 1900-luvun huomattavimmista katolisista dogmaatikoista ja uskontofilosofeista. Hänen pääteoksensa on 1924 ilmestynyt Das Wesen des Katholizismus.
Daniel Barbosa
Barbosa oli kotoisin Kolumbiasta, jossa hän oli saanut elinkautisen vankeustuomion 9-vuotiaan tytön raiskauksesta ja murhasta. Hän pakeni vuonna 1986 vankilasta ja suuntasi Ecuadoriin, jossa hän pitkähköllä aikavälillä murhansa toteutti. Kaikkia ruumiita ei koskaan löydetty.
Kesäkuussa 1988 Barbosa pidätettiin 12-vuotiaan tytön surmasta epäiltynä. Hän tunnusti samalla kaikki murhat.
Barbosan oikeudenkäynti oli Guayaquilissa syyskuussa 1989. Hän sai 16 vuoden vankeustuomion, mutta tuli vankeusaikanaan toisen asukkaan murhaamaksi.
Ayabe
Maantiede
Ayaben keskustaajama sijaitsee laaksossa, jota ympäröivät vuoret pohjoisen, idän ja etelän puolella. Yurajoki laskee kaakosta Tanban ylängöltä laaksoon. Ayaben laakso avautuu kohti länttä laajempaan Fukuchiyaman laaksoon.
Etäisyydet ovat prefektuurin pääkaupunkiin Kiotoon noin 60 km, Kōbeen noin 80 km ja Japaninmerelle noin 25 km.
Talous
Vaatetusteollisuuden vaikutuksesta alueen naiset ovat tottuneet käymään työssä kodin ulkopuolella. Niinpä alueelle on sijoittunut myös muuta teollisuutta, jossa on tarjolla työpaikkoja naisille. Esimerkkinä mainittakoon Omronin sairaalaelektroniikan kokoonpanotehdas. Nykyisin teollisuuteen tulee työntekijöitä myös muista maista, varsinkin Etelä-Amerikasta ja Filippiineiltä.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Ōmoto-uskonnon rakennus Chōseiden
Kurotani-washi
Ayaben pohjoisrajalla syrjäisessä laaksossa on pieni Kurotanin kylä, jossa vaalitaan ikivanhaa paperinvalmistustekniikkaa, Kurotani-washi. Paperi valmistetaan käsityönä huolellisen prosessin kautta laaksossa kasvavan pensaan kuorisäikeistä. Paikan paperinvalmistus on peräisin ajalta, jolloin eräs alakynteen joutunut samuraijoukko piileskeli kyseisessä laaksossa, ja alkoi valmistaa elantonsa hankkimiseksi paperia.
Tenmonkan PAO
Kaupungin läheisellä kukkulalla on tähtitorni Tenmonkan PAO. Koska kaupunki on melko pieni ja ympäröivät vuoret suojaavat, valosaaste on melko vähäistä. Tähtitornissa on 95 cm:n peilikaukoputki.
Ōmoto
Ayaben kaupungin keskustan tuntumassa sijaitsee Ōmoto-uskonnon päätemppeli. Temppelialue on kaupungin kokoon verrattuna suuri. Uskonnollinen liike perustettiin vuonna 1892 ja sillä on oman ilmoituksensa mukaan noin 170 000 kannattajaa eri puolilla. Ōmoto luokitellaan yleensä šintolaisuudesta erkaantuneeksi haaraksi. Sen erikoisuutena on, että liikkeen johdossa on aina ollut nainen.
Rautatie
Ayaben kautta kulkee JR Nishi-Nihon -yhtiön San’in-päälinja Kiotosta Fukuchiyamaan. Ayabe on risteysasema, josta erkanee Maizuru-linja. Kaupungin alueen muut asemat ovat Yamaga ja Takatsu sekä Maizurun suuntaan Fuchigaki ja Umezako.
Moottoritiet
Ayaben kautta kulkee Maizuru–Wakasa-moottoritie Kōben ja Osakan suuntaan. Kyōto-jūkan-moottoritien osuus Ayabesta Miyazuun valmistui vuonna 2003.
Symbol of Life
Symbol of Life on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen yhdeksäs studioalbumi vuodelta 2002. Vaikka yhtye paikoin palasikin hieman metallisempaan äänimaailmaan, albumi jatkoi pitkälti edellislevyn Believe in Nothingin linjaa, keskittyen syntikoiden sävyttämään goottirokkiin.
Albumi oli kaupallisesti ja laadullisesti pettymys, mikä vauhditti yhtyeen tulevaa tyylinmuutosta. Suomessa albumi ei päässyt lainkaan albumilistalle, toisin kuin neljä edellistä levyä.
”Erased” ja "Isolate" julkaistiin myös singleinä, ja edellisestä tehtiin myös video.
Albumin kappaleet
(Kappaleet 12 ja 13 olivat digipak-bonusraitoja)
Arvi Valkonen
Arvi Anselm Valkonen (21. huhtikuuta 1906 Viipuri – 14. kesäkuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen rovasti ja pianotaiteilija.
Arvi Valkosen vanhemmat olivat muurari Juho Valkonen ja Katri Reijonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja suoritti teologian erotutkinnon 1936. Valkonen opiskeli 1924–1926 Konservatoriossa ja harjoitti musiikkiopintoja Pariisissa 1927–1931. Hän oli konsertoiva pianisti ja hän piti ensikonserttinsa Helsingissä 1926.
Valkonen oli pianonsoiton opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1926–1935 ja 1945–1948 sekä Lappeenrannan konserttiopistossa vuodesta 1952 lähtien. Hän oli Mikkelin lääninvankilan pastorina 1936, Savonlinnan vt. kappalaisena 1936–1937, Jääsken seurakunnan virallisena apulaisena Ensossa 1937–1948, Uudenkirkon vt. kirkkoherrana 1948–1952 ja Lauritsalan kappalaisena 1952–1976.
Arvi Valkonen oli naimisissa vuodesta 1933 Irma Tellervo Oksasen kanssa. Sosiologi ja professori Tapani Valkonen on heidän poikansa.
Friedensreich Hundertwasser
Friedensreich Hundertwasser (alk. Friedrich Stowasser, 15. joulukuuta 1928 Wien – 19. helmikuuta 2000 Tyynimeri, Uusi-Seelanti) oli juutalaista syntyperää oleva itävaltalainen arkkitehti, taidemaalari ja taiteilija. Hän tuli tunnetuksi useista Eurooppaan ja muualle maailmaan rakennetuista omintakeisista ”Hundertwasser-taloista” (Hundertwasserhaus). Hundertwasser teki urallaan myös monia maalauksia ja suunnitteli muun muassa postimerkkejä.
Yksityiselämä ja opinnot
Friedrich Stowasser syntyi köyhään wieniläisperheeseen vuonna 1928. Hänen isänsä kuoli seuraavana vuonna, ja hänet kasvatti hänen juutalainen äitinsä. Äiti laittoi Stowasserin Montessori-kouluun harjoittamaan taiteellista osaamistaan. Kun Itävalta vuonna 1938 oli liitetty Saksaan, äiti lähetti poikansa Hitler-nuoriin, mikä pelasti heidän henkensä toisen maailmansodan aikana.
Stowasser kirjautui vuonna 1948 Wienin kuvataideakatemiaan. Hän opiskeli siellä professori Robin Christian Andersenin oppilaana, mutta keskeytti akatemian jo kolmen kuukauden kuluttua. Stowasser sai tuona aikana vaikutteita Egon Schieleltä ja Walter Kampmannilta, joiden taidetta hän näki näyttelyissä. Seuraavana vuonna hän matkusteli Italiassa ja tapasi Firenzessä René Brôn, jonka kanssa hän matkusti Pariisiin, missä hän vaihtoi sukunimensä Hundertwasseriksi. Sto tarkoittaa monissa slaavilaisissa kielissä sataa kuten saksan kielen sana hundert. Pariisissa Hundertwasser aloitti opiskelut École des Beaux-Artsissa, mutta jätti koulun heti ensimmäisenä päivänä. Hän aloitti uran taiteilijana 1940-luvun lopulla.
Hundertwasser oli kahdesti naimisissa. Vuonna 1958 hän solmi ensimmäisen avioliiton, mutta erosi vuonna 1960. Hän meni vuonna 1962 naimisiin Yuko Ikewadan kanssa, mutta pari erosi neljän vuoden kuluttua.
Taideuran alku
Vuonna 1951 Hundertwasser oli jo niin tunnettu, että hänet hyväksyttiin Wienin Art-Clubiin. Seuraavana vuonna hänellä oli Art-Clubissa ensimmäinen oma näyttely. Sen jälkeen hän piti 1950-luvulla näyttelyt Pariisissa ja Milanossa.
Hundertwasser suuntautui arkkitehtuuriin vuonna 1961, kun hän arvosteli modernia arkkitehtuuria vierailevana luennoitsijana Hampurissa. Hundertwasser julisti sen mielikuvituksettomaksi, pilkkasi symmetriaa käyttämällä eri paria olevia sukkia ja kutsui suoria viivoja muun muassa ”paholaisen työvälineeksi”. Hän kirjoitti ajatuksensa manifestiin, josta tuli erityisen suosittu vastakulttuurien parissa ja jonka kautta Yhdysvaltain ympäristöliike kiinnostui hänestä.
Menestys
Hundertwasserin työt menestyivät 1960-luvulla, sillä niitä oli esillä muun muassa Itävallan-paviljongissa Venetsian biennaalissa 1962 ja Hannoverissa Kestner Gesellschaftin retrospektiivissä. Hän oli samaan aikaan aktiivinen ympäristöliikkeessä ja halusi vaikuttaa luonnon lähellä oleviin ihmisten elinympäristöihin. Hundertwasser toi tavoitteitaan esille usein provokatiivisilla esiintymisillä, ja esimerkiksi 1968 hän piti Wienissä puheen alasti.
Hundertwasser oli monipuolinen taiteilija, ja 1970-luvulla hän suunnitteli muun muassa postimerkkejä ja kolikoita. Vuonna 1972 hänen töitään oli esillä japanilaisessa portfoliossa. Hundertwasser oli ensimmäinen eurooppalainen taiteilija, joka on saanut töitään esille japanilaisten kaivertajamestareiden kaivertamana. Vuonna 1975 hän suunnitteli itävaltalaisen postimerkin, josta tuli ensimmäisen osa sarjaa, joka esittelee itävaltalaista nykytaidetta. Neljän vuoden kuluttua Hundertwasser suunnitteli kolme postimerkkiä Senegalille ja yhden Kap Verdelle.
Arkkitehtina hänen erikoisalaansa olivat ruohokattoiset asuinrakennukset. Wieniin valmistuneen kunnallisen vuokratalon, niin kutsutun Hundertwasserhausin, lisäksi hän on suunnitellut muun muassa Rosenthalin posliinitehtaan ulkoasun (1980–1982), Rupertinum-taidegallerian Salzburgiin (1980–1985), Pyhän Barbaran kirkon Bärnbachiin (1984–1988), Bad Fischaun moottoritieravintolan (1989–1990) ja Hundertwassermuseon KunstHausWienin (1989–1991).
Kuolema
Hundertwasser kuoli helmikuussa 2000 ollessaan Queen Elizabeth 2 -aluksella matkalla Aucklandista Itävaltaan. Toivomuksensa mukaisesti hänet haudattiin Uuteen-Seelantiin maatilalleen, jonka hän oli nimennyt "onnellisen kuoleman puutarhaksi".
Kun nukkuja herää
Kun nukkuja herää ( ja When the Sleeper Wakes) on H. G. Wellsin tieteisromaani, joka julkaistiin ensi kerran vuonna 1899 ja uudelleenkirjoitettuna vuonna 1910.
Kirja kuvaa tulevaisuuden maailmaa, dystopiaa. Kun nukkuja herää on vaikuttanut useisiin muihin dystopioihin. Tunnetuimpia näistä ovat venäläisen Jevgeni Zamjatinin Me (1920), englantilaisen Aldous Huxleyn Uusi uljas maailma (1932) ja englantilaisen George Orwellin Vuonna 1984 (1949). Wellsin esikuva Kun nukkuja herää -romaanin päähenkilön pitkään uneen on yhdysvaltalaisen Edward Bellamyn utopiaromaani Vuonna 2000 (1888).
Juoni
Kirjassa Graham-niminen englantilainen mies vajoaa syvään uneen, josta hän herää kahdensadankolmen vuoden kuluttua vuoden 2100 Lontoossa. Hänestä on muiden tekemien sijoitusten vuoksi tullut maailman rikkain henkilö. Hänen omaisuudestaan huolehtimaan asetettu kahdentoista henkilön neuvosto hallitsee maailmaa. 1800-luvun näkökulmasta tulevaisuuden yhteiskunnassa on kehittyneet koneet, mutta rappeutunut moraali. Kaupungistuminen on autioittanut maaseudun ja tehnyt Lontoosta yli 33 miljoonan asukkaan keskittymän. Graham liittoutuu kapinallisten kanssa, jotka haluavat purkaa neuvoston ylläpitämän totalitaristisen järjestelmän. Neuvosto kukistetaan, mutta Graham joutuu aloittamaan uuden kapinan, sillä kapinallisten johtaja, Ostrog (viittaa mahdollisesti venäläiseen yhteiskuntafilosofiin ja historioitsijaan, Moisei Ostrogorskiin ), jatkaa yhteiskuntaa, jonka sosialistinen Graham kokee epäoikeudenmukaiseksi. Lopuksi Graham kukistaa Ostrogin kun he lentävät ”lentomobiileilla” Croydonin yllä. Graham saa kuitenkin itsekin surmansa taistelussa.
Teoksen asema H. G. Wellsin tuotannossa
H. G. Wells jakoi viiteen vaiheeseen kehittymisensä vakavaksi tulevaisuudentutkijaksi. Toisessa vaiheessa hän pohti ihmislajin kohtaloa biologian näkökulmasta, mutta käytti mittasuhteita, jotka muistuttivat häntä myöhemmin ”lasten luonnottomista mielikuvitusleikeistä”. Kolmannessa vaiheessa hän käytti maltillisempia mittasuhteita, ja oletti kehityksen jatkuvan samansuuntaisena tulevaisuudessakin. Kun nukkuja herää edustaa Wellsin kirjallisuuden kolmatta vaihetta, johon hän siirtyi 1888–99. Wellsin mielestä Kun nukkuja herää oli hänen ensimmäinen vakava yrityksensä tulevaisuuden ennustamiseksi. Teosta voi pitää murrosvaiheen tuotoksena myös sikäli, että siitä alkoi Wellsin kirjojen opettavaisempi linja.
Teoksen kirjoittaminen ja kääntäminen
Wells kirjoitti teoksen alun perin sarjakertomuksena The Graphic -lehteen. Muokatessaan teoksen romaaniksi hän oli vakavasti sairas. Koska Wellsin menestynyt kirja Maailmojen sota oli julkaistu vuonna 1898, oli Wellsillä ja hänen lukijakunnallaan suuret odotukset uudesta teoksesta. Kun nukkuja herää julkaistiin alun perin nimellä When the Sleeper Wakes vuonna 1899. Se otettiin vastaan ristiriitaisesti. Teosta myytiin merkittävästi vähemmän kuin Wellsin edellisiä teoksia. Myöhemmin Wells kertoi, että Kun nukkuja herää oli hänen varhaisen tuotantonsa vähiten tyydyttäviä hankkeita. Hän piti kuitenkin teoksen punaisesta langasta ja kirjoitti sen uudestaan nimellä The Sleeper Awakes. Tarinan uusi romaanitulkinta julkaistiin vuonna 1910.
Vuonna 1907 Jalmari Finne suomensi teoksen ensi kerran. Hän käänsi kirjan nimelle Kun nukkuja herää, jota myös Tero Valkonen käytti vuoden 2001 suomennoksessaan.
Bikenibeu Paeniu
Bikenibeu Paeniu (s. 1956) on tuvalulainen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 1989 maansa pääministeriksi Tomasi Puapuan jälkeen. Vuonna 1993 Paeniu hävisi vaaleissa Kamuta Latasille, mutta toimi uudelleen Tuvalun pääministerinä vuosina 1996–1999.