cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Greyn anatomia
Greyn anatomia (Grey’s Anatomy) on palkittu yhdysvaltalainen sairaalamaailmaan sijoittuva draamasarja, joka seuraa fiktiivisen Grey-Sloan Memorial-Hospital sairaalan harjoittelijoita, erikoistuvia kirurgeja sekä heidän mentoreitaan. Sarjan pilottijakso Kovan päivän ilta esitettiin Yhdysvalloissa ABC:lla 27. maaliskuuta 2005 ja Suomessa Nelosella syksyllä 2006. Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa ja Suomessa kahdeksantoista tuotantokautta ja kausi 19 alkoi Yhdysvalloissa syksyllä 2022.
Sarja on menestynyt hyvin ja saanut paljon positiivista palautetta kriitikoilta: sarjan ensimmäinen jakso keräsi yhteensä 16,25 miljoonaa katsojaa ja kauden viimeinen jakso peräti 22,22 miljoonaa katsojaa. Greyn anatomia on myös voittanut kaksi Emmy- ja Golden Globe -palkintoa ja kolme SAG-palkintoa.
Televisiosarja on nimetty tunnetun Grayn anatomia -teoksen mukaan.
Tuotanto
Sarjan nimi Greyn anatomia tulee Henry Grayn lääketieteen kirjan Gray’s Anatomy nimestä sekä sarjan päähenkilön Meredith Greyn sukunimestä. Ennen kuin sarjaa alettiin esittää, se lähes muutettiin Complications-nimiseksi, mutta vaihdosta ei kuitenkaan koskaan tapahtunut.
Fisher Plazaa, joka on mediayhtiö Fisher Plaza Communicationsin päämaja Seattlessa, käytetään osassa sarjan ulkokohtauksista, kuten helikopterin laskeutuessa sairaalan katolle. Tämän vuoksi Seattle Gracen sairaala sijaitsee erittäin lähellä Space Needleä, Seattle Monorailia ja useita muita paikallisia maamerkkejä. Sairaala, jota käytetään useimmissa ulko- ja sisätilakohtauksissa, ei kuitenkaan sijaitse Seattlessa; kohtaukset kuvataan VA Sepulveda Ambulatory Care Centerissä, North Hillsissä, Kaliforniassa.
The Guardian -lehden toimittaja Mark Lawson kehui Greyn anatomian nostavan suosioon useita kappaleita. Sarjan ensimmäinen jakso sisälsi The Beatlesin kappaleen ”A Hard Day’s Night”. Emiliana Torrini kirjoitti kappaleen juuri Greyn anatomiaa varten ja muut artistit, kuten Taylor Swift ovat antaneet Greyn anatomialle oikeudet soittaa kappaleita albumeiltaan. Irlantilaisyhtye Snow Patrolin suosio amerikkalaisten keskuudessa kasvoi sen kappaleen ”Chasing Cars” esiinnyttyä sarjassa. The Frayn kappaleen ”How to Save a Life” myynti nousi lähes 300 % kappaleen esiinnyttyä Greyn anatomian jaksossa, samankaltaisesti Lenkan kappaleen ”Trouble Is a Friend” digitaalisten latausten määrä kasvoi huomattavasti.
Rakkauden anatomia
21. helmikuuta 2007 The Wall Street Journal raportoi, että ABC alkaa tehdä Greyn anatomialle spin-off-sarjaa, jonka päähenkilö olisi Addison Montgomery (Kate Walsh). 3. toukokuuta 2007 esitettiin Greyn anatomian kaksituntinen Tämän elämän toinen puoli -niminen jakso, joka toimi pilottijaksona tulevalle spin-offille. ABC valitsi virallisesti Rakkauden anatomian alkavan syksyllä 2007 ABC:n keskiviikkoilloissa. Suomessa sarjaa alettiin esittää alkutalvesta 2008.
Entiset päähenkilöt
Sarja keskittyy ryhmään kirurgian harjoittelijoita, erikoistuvia kirurgeja sekä useita lääkäreitä, jotka toimivat heidän mentoreinaan sekä ammatissa että henkilökohtaisessa elämässä. Sarjan tuottajat käyttivät ”värisokeaa näyttelijöiden valintaa”, jonka ansiosta sarjassa esiintyy useita eri rotujen edustajia. Kaikki Greyn anatomian roolit jaettiin ilman, että hahmojen rotua oltiin aiemmin valittu. Viisi ensin esiteltyä hahmoa ovat Meredith Grey (Ellen Pompeo), Alex Karev (Justin Chambers), George O'Malley (T. R. Knight), Izzie Stevens (Katherine Heigl) sekä Cristina Yang (Sandra Oh). He aloittavat kirurgian harjoittelijoina yleiskirurgi Miranda Baileyn (Chandra Wilson) ohjauksessa. Kirurgian ohjelmaa johtaa Richard Webber (James Pickens, Jr.), jolla oli aikoinaan suhde Meredithin äidin kanssa. Webberin alaisia ovat neurokirurgiaan erikoistunut Derek Shepherd (Patrick Dempsey) sekä kardiologiaan erikoistunut Preston Burke (Isaiah Washington). Derek esitellään Meredithin ihastuksena, kun taas Preston Cristinan ihastuksena.
Sarjan toisella kaudella esitellään gynekologian ja obstetriikan kirurgi Addison Montgomery (Kate Walsh), plastiikkakirurgi Mark Sloan (Eric Dane) sekä ortopedian kirurgi Callie Torres (Sara Ramírez). Addison on Derekin vaimo, joka saapuu Seattleen aikomuksenaan sopia miehensä kanssa. Mark on Derekin entinen parasystävä, jolla oli suhde Addisonin kanssa ja joka täten aiheutti heidän avioliittonsa kariutumisen. Callie on Georgen ihastus ja pari meneekin myöhemmin naimisiin, mutta lopulta eroaa. Addison jättää sarjan kolmannella kaudella liittyäkseen spin-off-sarja Rakkauden anatomiaan. Kolmannella kaudella esitellään harjoittelija Lexie Grey (Chyler Leigh), Meredithin siskopuoli. Kauden päätösjaksossa Burke poistuu sarjasta lähdettyään omista häistään.
Neljännen kauden alussa Cristina saa tietää Derekiltä, että Preston irtisanoi itsensä Seattle Gracesta. Pian Cristina murtuukin kuultuaan Burken saaneen suuren palkinnon kardiologian alalta eikä tämä edes mainitse Cristinaa kiitospuheessaan, vaikka tämä auttoikin – ja jopa suoritti – suuren osan tämän leikkauksista Burken toipuessa. Kardiologi Erica Hahnista (Brooke Smith) tulee neljännellä kaudella yksi päähenkilöistä, esiinnyttyään sivuosassa kausilla kaksi ja kolme.
Viidennen kauden aikana Hahn jättää sarjan. Kaksi uutta hahmoa esitellään: traumakirurgi Owen Hunt (Kevin McKidd) ja pediatrian kirurgi Arizona Robbins (Jessica Capshaw). Owen ihastuu Cristinaan ja Arizona Callieen. Viidennellä kaudella esitellään sivuhenkilö tri Sadie Harris (Melissa George), joka on Meredithin vanha ystävä.
George O’Malley kuolee kuudennen kauden alussa ja Izzie jättää sarjan pian syöpäleikkauksensa jälkeen. Kardiologi Teddy Altman (Kim Raver) esitellään Owenin vanhana tuttuna ja myöhemmin tästäkin tulee vakiohahmo. Seattle Gracen ja Mercy Westin sairaaloiden yhdistyessä, esitellään useita uusia hahmoja: erikoistuvat kirurgit Reed Adamson (Nora Zehetner), Jackson Avery (Jesse Williams), April Kepner (Sarah Drew) sekä Charles Percy (Robert Baker). Myös nukututuslääkäri tri Ben Warren (Jason George) esitellään tri Baileyn ihastuksena. Kuudennen kauden päätösjaksossa sekä Reed Adamson että Charles Percy poistuvat sarjasta sairaalassa tapahtuneen ampumavälikohtauksen uhreina.
Isaiah Washington
Kolmannen tuotantokauden alkaessa lokakuussa 2006 levisivät juorut siitä, että Isaiah Washington ja Patrick Dempsey olivat riidelleet sarjan kuvauksissa, jonka aikana Washington kutsui T.R. Knightia ”hintiksi”. Washington myönsi käyttäneensä sanaa, mutta kielsi sen, että hän olisi suunnannut sen Knightille, joka ei ollut paikalla välikohtauksen aikana. Knight ei ollut kohun alkaessa tullut kaapista julkisesti, mutta tuli kaapista julkisesti myöhemmin. Washington toisti sanan myös toimittajille Golden Globes-gaalassa 2007. Hän pyysi anteeksi julkisesti sanan käyttöä ja kertoi katuvansa sitä. Siitä huolimatta ABC julkisti 7. kesäkuuta 2007, että he eivät aio uudistaa Washingtonin sopimusta. Washington on sanonut, ettei ole potkuistaan vihainen vaan ”surullinen” ja tekisi heti pyydettäessä vierasesiintymisen sarjassa.
Washingtonin kuvaa käytettiin sarjan jakson Säädyllistä käytöstä mainonnassa 9. toukokuuta 2008. Jakson ilmestyttyä Washingtonin lakimies otti yhteyttä ABC:hen ja SAG:iin ja kertoi, ettei heillä ole oikeutta käyttää kuvaa. Riita päättyi rahalliseen korvaukseen.
Washington vierailee sarjan kymmenennellä kaudella.
Brooke Smith
3. marraskuuta 2008 kerrottiin, että Erica Hahn poistuu sarjasta 6. marraskuuta esitettävässä jaksossa. Smith kertoi, että tämä tuli yllätyksenä hänelle ja muille sarjan näyttelijöille. Tiedon julkistamisen jälkeen alkoivat väitteet siitä, että Smith sai potkut sarjasta, koska Hahn oli lesbo. Väitteet herättivät kysymyksiä siitä, miten hahmon poistuminen vaikuttaisi Sara Ramírez in esittämään Callie Torres iin. Lähteen tiedolle kerrottiin tulleen ohjelman sisältä. Shonda Rhimes vastasi väitteisiin kertoen, että syynä päätökselle oli se, etteivät he kokeneet, että hahmon "taika ja kemia" riittäisi pitkällä tähtäimellä. Hän kertoi samalla, että Erican ja Callien suhde tulee vaikuttamaan Callieen ja hahmon juonikuvioihin.
T.R. Knight
Kesäkuussa 2009 ilmoitettiin, ettei T. R. Knight in esittämä George O´Malley palaa sarjan seuraavalle kaudelle. Knight halusi itse poistua sarjasta. Hän kertoi olleensa tyytymätön hahmonsa tekoihin, joka sai hänet ymmärtämään, että sarjasta lähteminen oli hänelle paras vaihtoehto.
27. toukokuuta 2009 E! Onlinen Marc Malkin raportoi, että T.R. Knight ei palaa Greyn anatomian kuudennelle kaudelle. Knightin raportoitu tyytymättömyys hahmonsa ruutuajan ja kehityksen välillä johti sopimuksen päättymiseen joulukuussa 2008. Kun Eric Danelta, joka näyttelee Tri. Mark Sloania, kysyttiin Knightin mahdollisesta lähdöstä, hän vastasi ”En tiedä kuinka totta se on, mutta jos on, se olisi suunnaton menetys.” Rhimes kertoi Georgen vähäisen ruutuajan viidennellä kaudella olleen harkittua, ettei sarjan katsojat kokisi niin suurta šokkia hahmon poistuessa ja kehui Knightia ”äärettömän lahjakkaaksi näyttelijäksi”. 17. kesäkuuta 2009 julkistettiin virallisesti, että Knightin sopimus on purettu.
Katherine Heigl
Keväällä 2010 kerrottiin, ettei Heigl palaisi enää sarjaan, jolloin 21. tammikuuta 2010 nähty jakso jäi Izzien viimeiseksi esiintymiseksi sarjassa. Heigl vahvisti sarjasta poistumisensa virallisesti 24. maaliskuuta 2010, sanoen haluavansa viettää enemmän aikaa perheensä kanssa. Keväällä 2012 Heigl ilmoitti haluavansa palata takaisin sarjaan.
Ensimmäinen tuotantokausi: 2005
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 27. maaliskuuta 2005 ja jatkui 22. maaliskuuta 2005 saakka. Kauden suunniteltiin sisältävän 14 jaksoa, mutta televisioverkko lyhensi kauden vain yhdeksään jaksoon ja siirsi loput jaksot seuraavaan kauteen. Kausi alkaa Meredithin aloittaessa kirurgian harjoittelujaksonsa Seattle Gracen sairaalassa ja keskittyy hänen ensimmäisiin viikkoihinsa harjoittelijana, johon kuuluu Miranda Baileyn valvonnan alla harjoittelu, Meredithin ja Derekin tuore suhde sekä Meredithin äidin Alzheimerin tauti. Juoni sisältää myös Burken kilpailun Derekin kanssa ja Burken ja Cristinan seksisuhteen, Izzien yritykset onnistua lääkärinä ja piilottaa menneisyytensä, Georgen ihastuksen Meredithiin ja suhteensa Oliviaan sekä paljastukset Richardin menneisyydestä. Kausi loppuu Derekin vaimon, Addisonin paluuseen.
Kolmas tuotantokausi: 2006–2007
Greyn anatomian kolmas kausi alkoi 21. syyskuuta 2006 ja päättyi 17. maaliskuuta 2007. Kausi keskittyy Izziehen tämän menetettyä Dennyn, Meredithin valintaan Derekin ja uuden poikaystävänsä Finnin välillä, Burken ampumavamman seurauksiin ja uuden kirurgiapuolen päällikön valintaan. Kauden lopussa Burke peruu häänsä Cristinan kanssa, Webber pysyi kirurgian päällikkönä, Callie nimitettiin erikoistuvien kirurgien päälliköksi ja George sai tietää reputtaneensa harjoittelunpäättökokeen. Derekin ja Meredithin suhde sekä Callie-George-Izzie -kolmiodraamaa eivät ratkenneet. Addison päättää aloittaa uuden elämän Los Angelesissa ja siirtyy spin-offsarja Rakkauden anatomiaan.
Neljäs tuotantokausi: 2007–2008
Greyn anatomian neljäs kausi alkoi 27. syyskuuta 2007. Erica Hahn korvaa Burken sairaalan kardiologina. Chyler Leigh vierailee kauden kahdessa viimeisessä jaksossa Lexie Greynä, uutena harjoittelijana ja Meredithin siskopuolena. Lauren Stamile näyttelee sairaanhoitajaa nimeltä Rose, johon Derek ihastuu. Kauden viimeisessä jaksossa lähes kaikki sarjan parit jakavat suudelman: Derek ja Meredith, George ja Lexie, Richard ja Adele, Alex ja Izzie sekä Erica ja Callie.
Viides tuotantokausi: 2008–2009
Katherine Heiglin kerrotaan jäävän sarjaan ja Kevin McKiddin, Jessica Capshawn sekä Melissa Georgen lisäyksestä näyttelijäkokoonpanoon. Marraskuussa 2008 ilmoitettiin, että Brooke Smithin hahmo kirjoitetaan ulos sarjasta.
Kausi keskittyi Mark Sloanin vakavaan suhteeseen Lexie Greyn kanssa, Meredithin äidin muistiinpanojen löytymiseen, Lexien ja muiden harjoittelijoiden suorittaessa leikkauksia toisilleen, Meredithin vanhan ystävän Sadien paluuseen, Denny Duquetten uudelleen esiintymiseen ja Izzien sairauteen.
Kuudes tuotantokausi: 2009–2010
Kuudes kausi esittelee useita uusia erikoistuvia kirurgeja, jotka liittyvät Seattle Gracen henkilökuntaan kun Mercy West ja Seattle Grace yhdistyvät. Erikoistuviin kirurgeihin kuuluu muun muassa Nora Zehetner tri Reed Adamsonina, Jesse Williams tri Jackson Averyna, jonka isoisä on kuuluisa kirurgi Harper Avery; Robert Baker tri Charles Percyna, jota lähes kaikki vihaavat; sekä Sarah Drew tri April Kepnerina, joka sai potkut kauden kuudennessa jaksossa ja uudelleen palkattiin kolmannessatoista jaksossa. Kim Raver liittyi näyttelijäkokoonpanoon marraskuussa 2009 tri Teddy Altmanina, kardiologina ja Irakin sodan veteraanina joka palveli sodassa tri Owen Huntin kanssa. Izzie Stevens ei enää palaa sarjaan. Demi Lovato ja Mandy Moore vierailevat kaudella.
Seitsemäs tuotantokausi: 2010–2011
Sekä Jesse Williams että Sarah Drew, jotka esittävät tri Jackson Averya ja tri April Kepneria ylennettiin sarjan vakiohahmoiksi. James Tupper valittiin näyttelemään tri Andrew Perkins nimistä traumapsykiatria, vähintään kahteen jaksoon. April Kepner ja Jackson Avery muuttavat Derekin ja Meredithin kotiin ja Rakkauden anatomian uusin hahmo, Amelia Shepherd (Caterina Scorsone) vierailee kauden kolmannessa jaksossa.
Kahdeksas tuotantokausi: 2011–2012
Kausi päättyy lento-onnettomuteen jossa Lexie kuolee Markin katsellessa ja pitäessä häntä kädestä.
Yhdeksäs tuotantokausi: 2012–2013
ABC tiedotti 11. toukokuuta 2012 sarjan päätähtien Ellen Pompeon, Patrick Dempseyn, Sandra Ohn, Justin Chambersin, James Pickens Jr.:n ja Chandra Wilsonin allekirjoittaneen sopimuksen yhdeksänteen kauteen. Myös sarjasta pari vuotta sitten lähtenyt Katherine Heigl on kertonut haluavansa palata takaisin sarjaan. Mark Sloania esittävä Eric Dane jätti sarjan ja hänen roolihahmonsa Mark kuoli lento-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Chyler Leigh ja Kim Raver eivät palaa yhdeksännelle kaudelle.
Kymmenes tuotantokausi: 2013–2014
Sandra Ohn esittämä Cristina Yang poistuu kauden lopussa sarjasta. Isaiah Washingtonin esittämä Preston Burke vierailee kymmenennellä kaudella. Kaudella nähdään myös Rakkauden anatomiasta tuttu Amelia Shepherd (Caterina Scorsone) sekä sarjaan täysin uutena hahmona tullut Meredith Greyn siskopuoli, Margaret "Maggie" Pierce (Kelly McCreary).
Kahdestoista tuotantokausi: 2015-2016
Sara Ramírezin esittämä Callie Torres poistuu sarjasta kauden viimeisessä jaksossa. Martin Henderson in esittämä Nathan Riggs esiintyy sarjassa ensimmäisen kerran. Hahmo siirtyy välittömästi vakihahmoksi.
Kolmastoista tuotantokausi: 2016-2017
Marika Dominczykin esittämä Eliza Minnick esiintyy tällä kaudella. Jerrika Hintonin esittämä Stephanie Edwards poistuu sarjasta kauden viimeisessä jaksossa.
Viidestoista tuotantokausi: 2018-2019
Kim Raverin esittämä Teddy Altman ylennetään vakihahmoksi.
Kuudestoista tuotantokausi: 2019-2020
Justin Chambersin esittämä Alex Karev poistuu sarjasta. Sarjaan saapuu uutena hahmona Richard Flood in esittämä Cormac Hayes.
Seitsemästoista tuotantokausi: 2020-2021
Sarjassa vierailevat kauden aikana Patrick Dempsey n, T. R. Knight in, Chyler Leigh n ja Eric Dane n hahmot. Sarjasta poistuvat Greg Germann, Jesse Williams ja Giacomo Gianniotti. Kausi keskittyy Grey Sloan Memorialin arkeen koronaviruspandemian aikana.
Katsojamäärät
Katsojamäärät perustuen kaikkien kauden jaksojen keskiarvoon.
Kenen laulu
Kenen laulu on Dave Lindholmin kokoelmalevy, joka sisältää kaikki hänen single-kappaleensa vuosilta 1973–1977. Se julkaistiin vuonna 1977.
Kuume (täsmennyssivu)
Kuume voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita:
Fluxbox
Fluxbox on Blackboxiin perustuva ikkunanhallintaohjelma X Window Systemille. Fluxboxin tavoitteena on olla kevyt. Fluxbox on kirjoitettu C++:lla ja se on julkaistu MIT-lisenssillä.
Akantti (ornamentti)
Akantti eli akantin lehti tai akanthus on Välimeren maissa kasvavien akanttien (Acanthus) poimuisia ja liuskaisia lehtiä muistuttava ornamentti. Se on ollut arkkitehtuurissa yleinen koristeaihe. Akantti on suosittu ornamentti etenkin klassisessa ja uusklassisessa arkkitehtuurissa.
Akantti kehittyi ornamenttina Ateenassa 400-luvulla eaa. ja sitä on myöhemmin käytetty rakennustaiteessa korinttilaisten ja kompositapylväiden kapiteelien koristeaiheena. Vitruviuksen kertomuksen mukaan erään korinttilaisen neidon haudan päälle oli asetettu kalathos-kori, joka oli koristeltu akantin varsilla ja -lehdillä. Kallimakhos kopioi sen tyyliteltyyn muotoon ja loi näin korinttilaisen kapiteelin kalathoksen.
Kaanon
Lähteet
Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8
Hebe
thumb|250px|Antonio Canovan Hebeä kuvaava veistos (n. 1800-1805) [[Eremitaašissa]] Hebe oli Kreikan mytologiassa nuoruuden jumalatar (roomalaisten vastine: Iuventas) sekä Zeuksen ja Heran tytär. Homeroksen teoksissa Hebe esiintyy tavallisesti jumalten juomanlaskijana. Nuoruudenjumalana Hebeä palvottiin hänen äitinsä Heran rinnalla mahdollisesti tämän ikään kuin erikoistuneena muotona. Tarinan mukaan kun Herakles pääsi Olympokselle Hebestä tuli hänen puolisonsa. Heben tärkeimmät palvontapaikat olivat Fleius ja Sikyon.
Klamydia (yhtye)
Historia
Klamydia on perustamisestaan lähtien toiminut yhtäjaksoisesti, vaikka jäsenet ovatkin vaihtuneet moneen kertaan. Klamydiassa on soittanut yhteensä yksitoista eri jäsentä. Vain laulaja Vesa Jokinen on pysynyt yhtyeessä mukana alusta alkaen. Laulun ohella hän toimi yhtyeen kitaristina vuosina 1988–1991. Aivan alussa laulajana toimi Ari ”Apa” Aho, jonka humalaiset kertomukset olivat tekemässä yhtyeen syntyä. Yhtyeen nimi valittiin sillä perusteella, että se oli huonoin, mitä keksittiin ehdottaa. Ari Aho kyllästyi yhtyeeseen jo parien harjoituksien jälkeen ja jätti yhtyeen, minkä jälkeen Vesa ”Vesku” Jokinen korvasi ”väliaikaisesti” Ari Ahon ja on edelleen sillä tiellä. Keväällä 1989 julkaistu Heja grabbar oli Klamydian esikoisjulkaisu (7" EP-albumi). Alkuvuosien levyillä yhtyeen tyyli venyi paikoin myös aggressiivisen HC-punkin puolelle.
Vuonna 1992 yhtyeen jäsenet perustivat Kråklund Records -levy-yhtiön, jotta saisivat musiikkiaan paremmin julkaistuksi. Tämä ratkaisu osoittautui hyväksi. Yhtyeen alkuvuosien näkyvin kaupallisen menestyksen hetki pitkään oli, kun albumi Masturbaatio ilman käsiä nousi kesällä 1993 Suomen albumilistan toiselle sijalle. Listamenestystä on tullut lisää yhtyeen uran vanhetessa. Vuonna 2007 julkaistu Klamydia nousi taas listakakkoseksi ja vuoden 2009 Rujoa taidetta peräti albumilistan kärkeen. Syyskuussa 2011 Klamydia nousi jälleen listaykköseksi albumillaan Loputon luokkaretki.
Vuonna 2001 Vaasan kaupunki myönsi Klamydialle kulttuuripalkinnon, joka herätti vilkasta keskustelua palkinnon oikeutuksesta. Monia närkästytti se, että palkinto myönnettiin Klamydian kaltaiselle rääväsuuyhtyeelle, mutta Klamydian jäseniä se lähinnä huvitti. Vesa Jokinen kuittasi siitä käydyn keskustelun vain hyväksi mainokseksi.
Kriitikot eivät ole Klamydiaa erityisemmin koskaan arvostaneet, mutta yhtyeellä on uskollinen fanikunta, jonka ansiosta levyt ovat käyneet kaupaksi suhteellisen hyvin, yhteensä yhtyeen albumien myynti on 700 000 kappaletta, mikä on huomattava määrä Suomessa. Klamydia on myynyt kultaa "Onnesta soikeena" -singlellä sekä Siittiöt sotapolulla, Klamysutra, Los celibatos, Masturbaatio ilman käsiä, Tippurikvartetti, Klamydia, XXV ja Loputon luokkaretki -albumeilla. Platinaa ovat myyneet singlet "Kosketus" ja "Perseeseen" sekä Klamytologia-kokoelma-albumi. Yhtyeen jokainen täyspitkä albumi on myynyt 13 000–18 000 kappaletta (paitsi Kipsi, joka oli split-albumi). Myös DVD Klamydia Rockperry Live 2003 on myynyt kultaan oikeuttavat 5 000 kappaletta.
Muuta
Klamydian jäsenten musiikillisia esikuvia ovat olleet muun muassa Ramones, Misfits ja Motörhead. Yhtyeen sanoitusten aiheet ovat usein humoristisia, ja ne liittyvät tavallisesti alkoholiin ja seksuaalisiin teemoihin. Monet Klamydian kappaleet ovat myös yhteiskunnallisesti kantaa ottavia, ja yhtyeen albumeilla on myös rakkauslauluja.
Klamydia on ylpeästi seisonut jokaisen pitkäsoittonsa takana, vaikka musiikkityyli onkin vaihdellut aina punkista perinteiseen suomirokkiin vuosien saatossa. Vesa Jokinen on tosin ilmaissut, että muun muassa Zulupohjalta-pitkäsoitto (1999) on alusta loppuun tylsää suomirokkia, jonka kappalesisällön olisi voinut kelpuuttaa vaikka Yö-yhtyeelle.
Klamydian levyttämiä cover-kappaleita ovat ”Taxi Driver” (Hanoi Rocks), ”Vanha holvikirkko” (Sven Lindahl), ”Rotestilaulu” (Simo Salminen), ”Hyvää jouluu (mä en haluu tapella)” (Ramones), ”Häirikkö” (Irwin Goodman), "Tätä oli elämäni", "Adverts blues", "Kirjoituksia kellarista" ja "Kaupungin valot" (Kollaa kestää), ”Sininen ja valkoinen” (Jukka Kuoppamäki), ”Hei hei hei” (Korroosio), "Hyvästi masentava maanantai" (Ypö-Viis), "Täynnä elämää" (Ratsia), "Punk punk punk" (Maho Neitsyt), "Takapihojen rocktähdet" (Wrum), "Mainion seuramiehen huonompi päivä" (Alivaltiosihteeri), "Plitskoveri" (Blitz), "Olen neitsyt" (Madonna), "Lohikäärme Puff" (Peter, Paul and Mary), "Matti Nykänen on viaton" (The Exploited), "Saat miehen kyyneliin" (Jormas), Pikku Kakkosen tunnusmusiikki (Timo Ruottinen), sekä suomennokset alkujaan Die Lokalmatadore -yhtyeen saksankielisistä kappaleista: "Perseeseen", "Luontoäidin vuo", "Veneen sain", "Tankoo", "Mammahälytys", "Pumpattava Barbara".
Laulaja Vesa Jokinen vierailee Popedan 500 cc -albumilla kappaleessa ”Minä, sinä ja Mannerheim”, jonka Jokinen on myös säveltänyt ja sanoittanut. Vesa Jokinen esiintyy myös yhtyeissä Kylähullut ja Vesku Jokinen & Sundin pojat.
Ahonkylä
Ahonkylä-nimisiä kyliä on useita:
V.I.C.
Victor Grimmy Owusu (s. 20. heinäkuuta 1987 Queens, New York, New York) on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Biografia
V.I.C. syntyi New Yorkin Queensissä 20. heinäkuuta 1987. Hänen äitinsä oli newyorkilainen ja isänsä ghanalainen. Kymmenenvuotiaana Victor teki koulussa rapin huumausaineista. Pian hän muutti perheineen Atlantaan. Siellä hän työskenteli parturina ennen rap-uraansa. V.I.C. on kristitty. Hänen debyyttialbuminsa Beast julkaistiin elokuussa 2008. Albumin ensimmäinen single ”Get Silly” sijoittui Rhythmic Top 40-listan 25. sijalle. Singlen tuotannosta vastasi Soulja Boy. Yhtyeen albumi Revenge of the Beast julkaistaan vuonna 2013.
Pinsk
Pinsk on keskikokoinen kaupunki Valko-Venäjän lounaisosissa. Kaupunki sijaitsee Dneprin läntisen sivuhaaran, Pripet-joen pohjoisrannalla Brestin alueella, lähellä historiallisesti tunnettuja Pinskin soita. Nykyisin merkittävä osa näistä soista on ojitettu pelloiksi tai muuhun käyttöön. Pinskissä oli vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 130 355 asukasta, eli se on väkilukunsa perusteella Valko-Venäjän 10. suurin kaupunki. Hallinnollisesti kaupunki on suoraan Brestin maakunnan alaisuudessa.
Merkittäviä työllistäjiä ovat maatalous, elintarviketeollisuus. Palesian valtionyliopisto (, lyh. ПалесДУ, myös: Polesian valtionyliopisto,, ПолесГУ) aloitti toimintansa vuonna 2006 Pinskissä.
Kaupunki on rautatien varrella – sen läpi kulkee Valko-Venäjän eteläosat itä-länsi-suuntaisesti yhdistävä Brest–Kobryn–Pinsk–Homel-rata. Samoja kaupunkeja yhdistävä M10 valtatie viistää 8 kilometriä Pinskin keskustan pohjoispuolelta.
Salaliittoteoria (täsmennyssivu)
Salaliittoteoria voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ban Biao
Ban Biao (班彪, 3, Xianyang – 54) oli Han-dynastian aikana elänyt kiinalainen historioitsija ja virkamies. Hän aloitti Hanin kirjan, jonka kirjoitti loppuun hänen poikansa Ban Gu ja tyttärensä Ban Zhao. Ban Biaon toinen poika, Ban Chao oli kuuluisa sotapäällikkö ja sisarukset lisäsivät kirjaan tarinoita hänestä.
Amina Mohammed
thumb|Amina Mohammed vuonna 2018. Amina Jane Mohammed (s. 1961 Liverpool, Iso-Britannia) on nigerialainen poliitikko, joka on helmikuusta 2017 lähtien toiminut YK:n varapääsihteerinä. Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa Nigerian ympäristöministeriönä. Hän kuuluu vaikutusvaltaisimpien afrikkalaisten naisten joukkoon.
Ainura Sagyn
Ainura Sagyn on kirgisialainen insinööri ja yrittäjä.
Sagyn on perustanut Tazar-nimisen startupin, joka vähentää muovijätettä yhdistämällä ylijäämämuovia tuottavia ja käyttäviä yrityksiä toisiinsa.
Sagyn on kotoisin Kirgisian vuoristoisista osista ja sai stipendin, jolla pääsi opiskelemaan tietotekniikkaa maan pääkaupunkiin. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Madridissa.
Sagyn on mukana kansallisessa ohjelmassa, jolla rohkaistaan naisia luonnontieteen ja tekniikan aloille, ja on pitänyt siellä esitelmiä tuhansille tytöille.
BBC valitsi Sagynin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women. Vuonna 2021 hän sai Anita.B-säätiön opiskelijoille myöntäämän palkinnon.
Steve Podborski
Podborski liittyi Kanadan alppihiihtomaajoukkueeseen vuonna 1973 ja osallistui ensimmäiseen maailmancup-kilpailuunsa 1974. Hän kuului uhkarohkeasta laskutyylistään tunnettuihin "Crazy Canuckseihin", joista ainoana sai olympiamitalin, pronssia Lake Placidin 1980 syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 yhdeksänneksi ja Sarajevon olympialaisissa 1984 kahdeksanneksi. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1981–1982, sijoittui toiseksi 1980–1981 ja viidenneksi 1983–1984. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kaudella 1981–1982 ja yhdeksäs 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan kahdeksan maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS
Yhdistetty talviolympialaisissa 2018 – joukkuekilpailu/4 × 5 km
Yhdistetyn joukkuekilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 22. helmikuuta 2018 Alpensia Ski Jumping Centressä ja Alpensian maastohiihtokeskuksessa, Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Mäkihyppy
Lähteet:
Hiihto
Lähteet:
Drogkarátin luola
pienoiskuva|upright=1.06|Drogkarátin luola. Drogkarátin luola (myös Drongarátin/Drogarátin luola) on tippukiviluola Kefalonián saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä saaren itärannikkoa noin viisi kilometriä Sámista etelälounaaseen.
Drogkarátin luola on syntynyt noin 100–150 miljoonaa vuotta sitten. Luolan syvyys on noin 60 metriä ja se jakautuu kahteen osaan, noin 44 metriä pitkään käytävään ja noin 30 × 40 metrin kokoiseen ”pääsaliin”. Luolan lämpötila on tasaisesti 18 astetta ja sen ilmankosteus on korkea. Luolassa on suuri määrä stalaktiitteja ja stalagmiitteja. Geologit arvelevat luolan olevan yhteydessä saaren muihin meriluoliin.
Sámin lähellä sijaitsee myös Melissánin luola.
Aiheesta muualla
38.22722°N, 20.62861°W
Roland Gerebics
Roland Gerebics (s. 6. syyskuuta 1979 Várpalota) on unkarilainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Roland Gerebics on saavuttanut MM-kilpailuissa poikien sarjassa hopeaa Barcelonassa 1998 ja Tampereella 1999. Miesten sarjoissa hän on saavuttanut hopeaa Kairossa 2001 ja pronssia Zagrebissa 2006.
Goottilainen romaani
pienoiskuva|pysty|[[Horace Walpolen Otranton linna (1765) nosti goottilaisen romaanin muoti-ilmiöksi.]] Goottilainen romaani (engl. Gothic fiction) on kauhukirjallisuuden lajityyppi, jonka toistuvia piirteitä ovat väkivalta, salaisuudet, keskiaikaiset rauniot sekä yliluonnolliset elementit. Tyypillinen goottilainen romaani sijoittuu pelottavaan linnaan, jossa rappeutuneen suvun viimeinen vesa joutuu tekemään tiliä esi-isiensä syntien kanssa. Usein menneisyyden taakka konkretisoituu kohtalonomaisena kostona, joka toteutuu kummitusten, demonien ja muiden yliluonnollisten voimien myötävaikutuksella.
Vaikka goottilainen romaani oli ennen muuta englanninkielisen kirjallisuuden suuntaus, kehittyi vastaavia yliluonnollisen kauhun traditioita myös Manner-Euroopassa. Saksassa puhuttiin ”puistatusromaaneista” ja Ranskassa ”mustista romaaneista”. Yhdysvalloissa kehittyi ”etelägotiikaksi” kutsuttu suuntaus, jonka aiheita olivat syvän etelän rappeutuneet plantaasit ja orjuuden synnyttämät etniset ristiriidat.
Goottilainen romaani uudisti 1700-luvun kirjallisuutta kolmella tapaa. Ensinnäkin se vastusti valistusajan edistysuskoa ja nostalgisoi mennyttä. Toisekseen se asettui vastakkain esteettisiin ja moraalisiin ihanteisiin nähden: kauneuden sijaan gotiikka pyrki rumuuteen ja pelottavuuteen. Kolmanneksi gotiikka kuvasi aiempaa rohkeammin vaiettuja ilmiöitä, kuten väkivaltaa, hulluutta ja seksuaalisuutta.
Nimitykset
Goottilaisen romaanin nimi syntyi analogiana goottilaisesta arkkitehtuurista, joka 1700-luvun mielikuvissa liitettiin keskiaikaan ja taikauskoon. Tuolloisen kauhukirjallisuuden miljöönä toimivat usein juuri goottilaiset rauniot.
Suomessa lajityyppiä on vanhastaan kutsuttu kauhuromantiikaksi, mutta tämä on sittemmin harvinaistunut. Jyväskylän yliopiston verkkosivujen mukaan gotiikka ei jaa romantiikan moraalista optimismia. ”Gotiikka ei siis ole romantiikkaa vaan se voidaan nähdä sekä valistuksen että romantiikan varjona.”
1700-luvun Englanti
pienoiskuva|vasen|Kauhukirjailija [[William Beckford rakennutti kodikseen hylätyn luostarin. ]] Gotiikalla tarkoitettiin alun perin 1700-luvun jälkipuoliskon englanninkielisiä kauhuromaaneja, joiden estetiikka ammensi keskiajasta. Ytimekkäimmillään goottilainen romaani sijoittui goottilaistyyliseen rappeutuneeseen sukulinnaan. Muita tyypillisiä tapahtumapaikkoja olivat raunioituneet kirkot ja luostarit, vankityrmät ja synkät, lumotut metsät. Rakennukset kuvattiin pimeiksi ja sokkeloisiksi, ja ne olivat täynnä kierreportaikkoja, salakäytäviä, maanalaisia tunneleita ja ansaluukkuja. Romaaneissa oli myös yliluonnollisia tapahtumia ja olentoja, kuten haamuja ja muita hirviöitä. Tyypillisessä juonikuviossa menneiden sukupolvien synnit ja vielä elävien salaisuudet tulivat yliluonnollisen kautta vääjäämättä julki, mikä johti kohtalonomaisena toteutuvaan kostoon.
Goottilaisen romaanin syntyyn vaikutti 1700-luvun mittaan elpynyt kiinnostus keskiajan historiaa ja taidetta kohtaan ja laajempi uusgoottilainen suuntaus. Keskiaika oli aiemmin nähty barbaarisena ajanjaksona, mutta 1700-luvun puoliväliin mennessä oli syntynyt nostalgia ihannoitua, enemmän tai vähemmän kuvitteellista keskiaikaa kohtaa. Kiinnostus menneisyyttä kohtaan oli vastareaktio valistukselle ja järkeisajattelulle. Samalla lajityyppi kapinoi aikansa esteettisiä ja moraalisia ihanteita vastaan. Gotiikka luopui aiemmin vallinneesta käsityksestä, jonka mukaan taiteen keskeisin päämäärä on kauneus. Tarinoissa käsiteltiin kiellettyjä tai salattuja teemoja, kuten voimakkaita tunteita, hulluutta, raakaa väkivaltaa ja seksuaalisuutta. Usein nämä yhdistyivät toisiinsa sadistiseksi, seksuaaliseksi väkivallaksi ja insestiksi. Raakuuksien kuvauksissa goottilainen romaani meni pitemmälle kuin yksikään toinen kaunokirjallinen suuntaus sitä ennen.
Ensimmäisenä goottilaisena romaanina pidetään Tobias Smollettin The Adventures of Ferdinand Count Fathomia vuodelta 1753. Lajityypin suurimmaksi klassikoksi nousi kuitenkin Horace Walpolen vuonna 1765 julkaistu romaani Otranton linna, jonka alaotsikkona oli ”Goottilainen kertomus”. Otranton linnan jälkeen goottilaisten romaanien kirjoittamisesta ja lukemisesta tuli Britanniassa suoranainen villitys. Vuosisadan vaihteen suosituin goottilainen kirjailija oli Ann Radcliffe, jonka suosituin teos Udolpho (1794) sai monia jäljittelijöitä. Radcliffen tuotannon ominaispiirre oli, että näennäisen yliluonnoliset tapahtumat saivat kertomuksen lopussa luonnollisen selityksen. Muita varhaisgotiikan klassikoita olivat William Godwinin Things as They Are: or, The Adventures of Caleb Williams (1794) sekä Matthew Lewisin Munkki (1796). Jälkimmäisessä kummitukset ja demonit olivat todellisia, ja niiden läsnäolo linkittyi kuvauksiin sadismista.
Goottilainen romaani oli muunnelma ja jatkokehitelmä varhaisemmasta romanssikirjallisuudesta. Lajin teokset ottivat vaikutteita myös saduista, ja jotkin gotiikaksi perinteisesti määritellyt tekstit muistuttavatkin enemmän fantasiakirjallisuutta; tällainen teos on esimerkiksi William Beckfordin itämainen romanssi Hirmuvaltias (1786). Toisaalta fantastisen palauttaminen kirjallisuuteen oli eräs goottilaisen romaanin keskeisistä tavoitteista. Otranton linnan esipuheessa Walpole kummasteli, miksei edes aikakauden romansseissa ollut yliluonnollisia tapahtumia. Ratkaisuksi Walpole tarjosi keskiaikaista kirjallisuutta, josta hän väitti kääntäneensä oman kirjansa.
Perinteinen goottilainen romaani kukoisti noin vuosina 1760–1820 ja oli suosituimmillaan 1790-luvulla. Lajin tekstejä kirjoittivat niin miehet kuin naisetkin, ja molemmat sukupuolet olivat päähenkilöiden joukossa edustettuina. Enemmistö alan edustajista oli kuitenkin halvalla tehtyä ja heikkolaatuista kirjallisuutta, jota pinnalla ollutta aihetta hyödyntäneet kustantajat suoltivat nopeasti ulos suuria määriä.
Gotiikka Manner-Euroopassa
pienoiskuva|pysty|Kuvitusta [[Nikolai Gogolin kauhutarinaan Вий (1835). Kuva vuodelta 1901.]] Goottilainen romaani oli ennen kaikkea englantilainen genre. Traditiota hyödynnettiin kuitenkin myös Manner-Euroopassa.
Saksassa kehittyi oma goottilaista romaania muistuttanut suuntauksensa, jota kutsutaan nimellä Schauerroman (suom. ”puistatusromaani”). Lajityypin varhaisiin klassikoihin lukeutuvat erityisesti E. T. A. Hoffmannin (1776–1822) kauhuromaanit ja -novellit. Muita saksalaisen kauhuromantiikan suuria nimiä olivat Johann Friedrich von Schiller (1759–1805) ja Lawrence Flammenburg (1765–1813), joiden tuotannossa oli viitteitä gotiikan painostavasta tunnelmasta. Saksalainen kauhukirjallisuus vaikutti myös englantilaiseen gotiikkaan, kuten edellä mainittuun Matthew Lewisin teokseen.
Myös Venäjällä syntyi 1800-luvulla oma goottilaisvaikutteinen kauhukirjallisuuden traditionsa. Linnojen, lepakoiden, hämähäkinseittien ja haamujen kaltaista kuvastoa sisälsivät esimerkiksi Aleksander Puškinin Patarouva (1834) ja Fjodor Dostojevskin Emäntä (1847). Nikolai Gogolin (1809–1852) tuotannossa puolestaan näkyivät vahvana saksalaisen fantasian ja erityisesti Hoffmannin tuotannon vaikutus. Venäläisen kauhukirjallisuuden riippuvuus englantilaisesta goottilaisesta romaanista on toisaalta myös kyseenalaistettu.
Myöhäisgotiikka
vasen|pienoiskuva|pysty|[[Mary Shelleyn Frankenstein. Uusi Prometheus (1831) on romantiikan ajan tunnetuin goottilainen romaani.]] Gotiikka-sanaa on käytetty kuvaamaan myös myöhempiä kauhukirjallisuuden suuntauksia, vaikka ne eivät suoraan kytkeytyisikään keskiaikaiseen tai goottilaiseen estetiikkaan. 1800-luvulla lajin vaikutus näkyi levisi valtavirran kirjallisuuteen: aihetta hyödynsi esimerkiksi Charles Dickens teoksissaan Kolea talo (1852–1853) ja Loistava tulevaisuus (1860–1861). Vuosisadan mittaan suoraviivainen gotiikka menetti kuitenkin suosionsa, mihin vaikutti lajityypille ominaisen liioittelun sortuminen tahattomaan komediaan. Toisaalta goottilainen kuvasto oli tullut ihmisille niin tutuksi, että se oli menettänyt kykynsä sokeerata.
Liioittelu ja tuttuus tekivät goottilaisesta romaanista houkuttelevan satiirin kohteen. Goottilaisen romaanin kulta-ajan lopulla lajin edustajat olivat yleensä parodisia. Komediallisen gotiikan tunnetuimpiin edustajiin kuuluu Jane Austenin Neito vanhassa linnassa (1818). Humoristinen kummitusjuttu oli myös Dickensin Joulukertomus (1843). Toisessa ääripäässä gotiikasta riisuttiin kauhuelementit kerronnan keskittyessä keskittyi groteskeilla yksityiskohdilla mässäilyyn.
1800-luvun mittaan goottilainen kuvasto korvautui psykologisemmalla kerronnalla, jonka keskiössä oli tuhoon tuomittu sankari. Tämän suuntauksen edelläkävijä oli Mary Shelleyn Frankenstein (1818), joka säilytti gotiikan traagisen estetiikan mutta luopui lajityypin aiemmin osoittamasta mielenkiinnosta arkkitehtuuria ja suljettuja tiloja kohtaan. Charlotte ja Emily Brontë puolestaan riisuivat lajityypistä sensaationhakuisuuden romaaneissaan Jane Eyre ja Humiseva harju (molemmat 1847). Yhdysvalloissa goottilaisen romaanin traditiota hyödynsivät Nathaniel Hawthorne (1804–1864) sekä varsinkin Edgar Allan Poe (1809–1849). Poeta kiehtoneita aiheita olivat mielisairaus, rotu, seksuaalisuus, insesti ja nekrofilia. Hänen novellinsa Usherin talon häviö (1839) on amerikkalaisen gotiikan perusteos. Perinteinen goottilainen ja keskiaikainen kuvasto ei kuitenkaan sopetunut Amerikan mantereelle erityisen hyvin. Myös yliluonnollinen oli amerikkalaisessa gotiikassa verrattain harvinaista, ja painopiste oli sen sijaan groteskissa.
Suosionsa laskusta huolimatta goottilainen romaani vaikutti 1800-luvun yliluonnolliseen kirjallisuuteen. Monet dekadentit kirjailijat ottivat vaikutteita gotiikasta; heistä mainittakoon Richard Garnett (1835–1906) ja Violet Paget (”Vernon Lee”, 1856–1935). Kauhun ja dekadenssin yhdistelmä näkyy vahvana myös Bram Stokerin Draculassa (1897), joka lienee goottilaisen romaanin myöhäisistä edustajista tunnetuin. Vuosisadan lopulla Robert Louis Stevenson yhdisteli gotiikan ja tieteiskirjallisuuden elementtejä. Stevensonin Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde (1886) oli symbolinen kuvaus kunniallisen ulkokuoren ja raakalaismaisen alitajunnan kamppailusta; vastaava asetelma oli tyypillinen myös 1700-luvun gotiikassa. Muita goottilaisen romaanin perintöä hyödyntäneitä 1800-luvun lopun kirjailijoita olivat Bulwer Lytton (1803–1873), Ambrose Bierce (1842 – noin 1914) ja Arthur Machen (1863–1947). Goottilaisuudelle ominainen vääjäämättä etenevän yliluonnollisen tuomion uhka oli kuitenkin jo kauan sitten menettänyt muodikkuutensa.
Uusi tuleminen
pienoiskuva|pysty|Kauhulehti [[Weird Tales julkaisi goottilaista kirjallisuutta 1900-luvun alussa, jolloin lajityypin suosio oli pohjamudissa.]] Rakkauskirjallisuus omaksui 1900-luvun alussa goottilaisen romaanin piirteitä. Daphne du Maurierin Rebekka (1938) muodostui modernin gotiikan tärkeimmäksi edeltäjäksi. Sen seuraajissa yhdistyivät romanttiset ihmissuhteet sekä ajoittaiset yliluonnollisuudet. Tyypillinen rakkausgotiikka on suunnattu naisyleisölle ja kertoo vaaraan joutuneesta sankarittaresta. Varsinainen kauhukirjallisuus oli 1900-luvun alussa marginaalinen ja epämuodikas laji. Keskeinen gotiikan julkaisukanava oli yhdysvaltalainen pulp-lehti Weird Tales (1923–1954). Sen tunnetuin avustaja oli H. P. Lovecraft (1890–1937), jonka tyyli oli 1900-luvun kirjailijoista kaikkein lähimpänä goottilaista romaania.
Amerikkalaisen gotiikan traditio kehittyi 1900-luvulla niin sanotuksi ”etelävaltiogotiikaksi” (Southern Gothic). Siinä vastakkain asettuivat Pohjois-Yhdysvaltojen teknologinen edistys sekä Etelä-Yhdysvaltojen vanhanaikaisuus ja alkukantaisuus. Yhdysvalloissa ei ollut keskiaikaisia linnoja, joten lajityypin novellit sijoitettiin lahoaville plantaaseille ja niiden juonet käsittelivät usein valkoisten ja mustien sekä orjien ja orjanomistajien välisiä konflikteja. Lajin tärkeä temaattinen edeltäjä oli Edgar Allan Poe, joka ei tosin sijoittanut goottilaisia kertomuksiaan etelävaltioihin. Kauhut eivät useinkaan olleet yliluonnollisia, mutta poikkeuksiakin esiintyi esimerkiksi Mary Elizabeth Counselmanin (1911–1995) ja Joyce Carol Oatesin (s. 1938) tuotannossa.
Gotiikka palasi valtavirran kauhuun Robert Blochin Psykon (1959) ja Alfred Hitchcockin siitä tekemän elokuvaversion (1960) myötä. Seuraavina vuosikymmeninä goottilaiset elementit alkoivat jälleen yleistyä yliluonnollisessa kirjallisuudessa. Modernia gotiikkaa kirjoittivat esimerkiksi Mary Stewart, Tanith Lee, Angela Carter ja Thomas Ligotti. 1900-luvun jälkipuoliskolla goottilaisella kauhulla alettiin viitata viihteelliseen kauhukirjallisuuteen, joka hyödynsi varhaisemman goottilaisen romaanin tunnetuksi tekemiä teemoja ja kuvia. Merkittäviä uusgoottilaisia kauhuromaaneja ovat esimerkiksi Iris Murdochin Yksisarvinen ja David Storeyn Radcliffe (molemmat 1963). Löyhempiä ja epäsuorempia vaikutteita gotiikasta on lähes kaikilla nykyisillä kauhukirjailijoilla.
1900-luvulla goottilaisen romaanin perintöä alettiin hyödyntää myös elokuvissa. Erityisesti kauhu- ja tieteiselokuvien saralla erilaiset hirviöaiheet ovat olleet suosittuja. Sekä Frankensteinista että Draculasta on sittemmin tehty kymmenittäin filmiversioita, joiden uskollisuus alkuteksteille vaihtelee.
Goottilainen romaani Suomessa
Goottilainen romaani vaikutti suomenkieliseen kirjallisuuteen sen varhaisimmista edustajista alkaen. Aleksis Kiven Seitsemässä veljeksessä (1870) Aapo kertoo gotiikasta ammentavia kauhutarinoita. Ruotsinkielisistä kirjailijoista Zacharias Topelius kirjoitti Englannin ja Saksan kauhukirjallisuuden innoittamia kauhunovelleja sekä romaanin Linnaisten kartanon viheriä kamari (1859). Fredrika Runebergin Manalan neidossa (Manala Jungfrun, 1861) päähenkilönä on manalan ruhtinaan tytär Kalmatar.
Kirjallisuudentutkija Eino Railo julkaisi vuonna 1925 goottilaista romaania käsitelleen väitöskirjansa Haamulinna. Samoihin aikoihin alettiin suomentaa ensimmäisiä Edgar Allan Poen teoksia.
Analyysia
Markiisi de Sade esitti goottilaisen romaanin suosion olevan merkki levottomista ajoista. Mullistusten seurauksena ihmisten olot olivat niin huonot, ettei niitä voinut taiteessa kuvata ilman helvetin voimia. Sade toisaalta myös arvosteli goottilaisen romaanin hämäräperäisyyttä ja yliluonnollisuutta.
Ken Read
pienoiskuva|Ken Read vuonna 2006. Kenneth John ”Ken” Read (s. 6. marraskuuta 1955 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Read sijoittui syöksylaskussa viidenneksi Innsbruckin olympialaisissa 1976 ja 14:nneksi Schladmingin MM-kilpailuissa 1982. Hän oli syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toinen kaudella 1979–1980 sekä neljäs kausilla 1977–1978 ja 1978–1979. Hän voitti kaikkiaan viisi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS
Johann Passler
Johann Passler (s. 18. elokuuta 1961) on italialainen entinen ampumahiihtäjä ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Passler voitti olympiapronssia Calgarystä 1988 sekä normaalimatkalla että viestissä. Hänen lisäkseen Italian viestijoukkueeseen kuuluivat Werner Kiem, Gottlieb Taschler ja Andreas Zingerle. Samoissa kisoissa hän sijoittui sprinttikilpailussa kahdeksanneksi.
Maailmancupissa hän voitti urallaan kolme osakilpailua ja sijoittui yhteensä yhdeksän kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Passler on 178 cm pitkä ja painaa 78 kg.
Käkelä
thumb|Vanhoja taloja Käkelän raitilla. thumb|Jokivarren koulu 225px|thumb|Kuja Käkelässä Käkelä on Orimattilan keskustan itäpuolella oleva kaupunginosa Artjärvelle johtavan seututien 172 varrella. Se muodostaa oman äänestysalueen. Käkelässä sijaitsee myös Jokivarren koulu, jossa on noin 600 oppilasta.
Käkelään on keskittynyt nuorten palveluiden lisäksi myös vanhojen palveluita. Siellä sijaitsee Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän Orimattilan kaupungin alueella sijaitsevat vanhustenhuollon laitospalvelut, kuten Orimattilan Vanhustentaloyhdistys ry:n Orimattilan vuokratalojen Illansuu, Iltarusko, Oloneuvos ja Käkelän palvelukoti. Sen sijaan Orimattilan terveyspalvelut ovat Tönnössä.
Phil LaMarr
Phillip LaMarr (s. 24. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjasta Mad Tv, sekä useista äänirooleista animaatioissa.
Biografia
LaMarr syntyi Los Angelesissa ja kävi myös koulunsa siellä. Hän muun muassa kävi koulua Pohjois-Hollywoodin Harvard-Westlakessa sekä Yalen yliopistossa, jonka aikana LaMarr kiinnostui näyttelemisestä ja erityisesti komediasta. Valmistuttuaan vuonna 1989 hän matkusti Chicagoon opiskellakseen ja kehittyäkseen näyttelijänä.
Näyttelijänä
Vaikka LaMarr teki 1980-luvulla ensimmäisen roolinsa animaatioon, varsinaisesti hän kuitenkin esiintyi säännöllisesti 1990-luvun alusta lähtien tehden useita esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten Bel-Airin prinssi, Wings, Hulluna sinuun ja Mad TV. LaMarr jatkoi Mad Tv -sarjassa aina vuoteen 2000 asti, jonka jälkeen hän ei enää halunnut jatkaa sopimustaan. Sarjan jälkeenkin LaMarr on esiintynyt vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa kuten NYPD Blue, Philly ja Eve.
Ääninäyttelijänä
Myös ääninäyttelijänä tunnettu LaMarr teki ensimmäisen ääniroolinsa jo 1980-luvulla, jonka jälkeen hän opiskeli improvisointia collegessa ja muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi. LaMarr teki seuraavan ääniroolinsa 1990-luvun lopulla animaatioissa kuten Futurama, Family Guy ja Kukkulan kuningas. Ensimmäisen pääroolin LaMarr sai vuonna 2000 animaatiosta Static Shock, jossa hän ääninäytteli nuorta teini-ikäistä sankaria. Vuotta myöhemmin LaMarr sai kaksi pääroolia lisää sarjoissa Samurai Jack ja Justice League. Nämä ääniroolit myös auttoivat hänen tunnettavuuttaan ääninäyttelijänä.
Mýrtos (Kefaloniá)
Mýrtoksen ranta on puolikaaren muotoinen ja sitä reunustavat korkeat kalliot. Ranta on usein arvioitu yhdeksi Kreikan parhaista. Se on luontonsa ja maisemiensa ansiosta myös yksi Kreikan kuvatuimmista ja Kefalonián suosituimpia turistikohteita. Ranta esiintyy myös muun muassa saarelle sijoittuvassa elokuvassa Kapteeni Corellin mandoliini.
Aiheesta muualla
38.34278°N, 20.53611°W
Mýrtos
Mýrtos (myös Mírtos) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Riemukupla
thumb|Herbie autonäyttelyssä vuonna 2006. Riemukupla-elokuvat kertovat Herbiestä, Volkswagenin Kupla-mallin autosta, joka joutuu erilaisiin kommelluksiin. Elokuvat on tuottanut Disney.
Elokuvat
Lisäksi Riemukuplasta on tehty televisioelokuva vuonna 1997 sekä viiden jakson pituinen televisiosarja vuonna 1982.
Neitsytsaaret
Neitsytsaaret on Pieniin Antilleihin kuuluva saaristo Karibianmerellä, joka jakautuu hallinnollisesti kahteen osaan. Idässä on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvat Brittiläiset Neitsytsaaret, ja tämän länsipuolella Yhdysvalloille kuuluvat Yhdysvaltain Neitsytsaaret. Joissain ryhmittelyissä Puerto Ricoon kuuluvat läntisimmät saaret (Espanjan Neitsytsaaret) katsotaan omaksi, kolmanneksi osakseen Neitsytsaaria. thumb|250px|left|Neitsytsaarten jako kolmeen osaan: oikealla Brittiläiset Neitsytsaaret (sininen väri), keskellä Yhdysvaltain Neitsytsaaret (punaisella) ja vasemmalla Espanjan Neisytsaaret (vihreällä). Kristoffer Kolumbus löysi saaret vuonna 1493 ja antoi niille nimen Santa Ursula y las Once Mil Vírgenes (”Pyhä Ursula ja yksitoistatuhatta neitsyttä”). Nykyisin niihin viitataan vain nimellä Neitsytsaaret. Saarien alkuperäisasukkaita olivat karibit.
Myöhemmin saaria asuttivat Afrikasta sokeripelloille työvoimaksi tuodut orjat. Sokeripeltoja ei enää ole, mutta orjien jälkeläiset asuvat yhä alueella jakaen saman kulttuurin muun Karibianmeren englanninkielisen väestön kanssa. Tärkein tulonlähde on matkailu.
Sekä Brittiläisillä että Yhdysvaltain Neitsytsaarilla on käytössä vasemmanpuoleinen liikenne Yhdistyneen kuningaskunnan tapaan, mutta rahayksikkö on Yhdysvaltain dollari.
Megan Mullally
thumb|Mullally San Diegon [[Comic-Conissa vuonna 2011.]] Megan Mullally (s. 12. marraskuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Karen Walkerina tilannekomediasarjassa Will & Grace.