cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tatra 700
Tuotanto alkoi virallisesti huhtikuussa 1996 ja autoja tehtiin yksinomaan tilauspohjaisesti. Moottori oli edeltäjämallia tehokkaampi ja akselipainot jakautuivat suhteessa 45/55. Autossa oli tehostettu hammastanko-ohjaus, jota moitittiin yliherkäksi. Tatra oli suunnitellut kehittävänsä kokonaan uuden automallin vuonna 1998, mutta varojen puutteessa aikeesta luovuttiin. Vaikka T700:n hinta oli 55 000 dollaria, Tatra teki tappiota jokaisella autolla. Tuotanto putosi vuoden 1997 23 kappaleesta neljään yksilöön vuonna 1998. Mallin valmistus päättyi virallisesti heinäkuussa 1998.
Juanlu
Juan Luis Gómez López eli Juanlu (s. 8. toukokuuta 1980 Málaga, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Córdobaa ja on pelipaikaltaan vasen keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Juanlu siirtyi vuonna 2002 amatööriseura Mármol Macaelista Segunda Divisiónissa pelanneeseen Unión Deportiva Almeríaan. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 38 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kevään 2004 Juanlu pelasi lainasopimuksella Albacete Balompiéssa.
Ensimmäisen kautensa maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Juanlu pelasi Club Deportivo Numanciassa kaudella 2004–2005. Hän teki kauden aikana kaksi maalia, joka kuitenkin lopulta päättyi pettymykseen joukkueen tiputtua Segunda Divisióniin.
Vuonna 2005 hän teki sopimuksen sevillalaisseura Real Betisin kanssa. Hänen aikansa joukkueessa kului kuitenkin pääosin pelatessa lainasopimuksilla eri joukkueissa.
12. kesäkuuta 2009 Juanlu siirtyi yksivuotisella sopimuksella Levanteen.
Fermon maakunta
Fermon maakunta on maakunta Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa Adrianmeren rannalla.
Fermon maakunnan pinta-ala on 863 km2 ja asukasluku noin 175 000. Maakunta muodostuu 40 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Fermo.
Fermon maakunnan perustamisesta päätettiin vuonna 2004, mutta päätös tuli voimaan lopullisesti 1. tammikuuta 2009.
Tehtaanmäki (Kerava)
Tehtaanmäki on Keravalla  Uudenmaan maakunnassa sijainnut työntekijöiden asuntola. Sen rakennutti Tampereen pankki uuden Nokian kumitehtaan työntekijöiden asuntolaksi. Vuonna 2000 Tampere luovutti entisen ränsistyneen asuntolan pihan Keravan kaupungille. Vuonna 2010 Tehtaanmäki uudistettiin ja se palasi uutena vuokra-asuntopihana. Vuonna 2017 tuntematon henkilö poltti suuren huvilan. Tehtaanmäen aikaan myös mm Saviolle syssättiin rautatieseisake, Elannon kauppa, Savion koulu. Myös Virpitielle lisättiin asuntoja.
Jackson Stewart
Jackson Stewart on kuvitteellinen henkilö Disney Channelin televisiosarjassa Hannah Montana. Häntä näyttelee Jason Earles. Jacksonin suomalainen ääninäyttelijä on Samuel Harjanne.
Jackson on kotoisin Tennesseesta, mutta tällä hetkellä hän asuu Kaliforniassa siskonsa Miley Stewartin ja isänsä Robby Stewartin kanssa. Luonteeltaan Jackson on hieman hassu ja ärsyttävä, mutta joskus myös huolehtiva. Hän pitää itseään naistenmiehenä.
Kun Stewartin perhe muutti Malibuun Kaliforniaan, Jacksonin arvosanat paranivat ja hän oppi surfaamaan. Jackson joutuu yleensä viemään Mileyn muotinäytöksiin ja elokuvien ensi-iltaan omalla autollaan, jos he unohtavat tilata limusiinin. Mileyllä ja Jacksonilla on välillä erimielisyyksiä eivätkä he aina tule toimeen, mutta yleensä he pitävät yhtä. Jackson on töissä Rico's-nimisessä surffikaupassa.
Gallträsk
Gallträsk on järvi Kauniaisissa. Sen pinta-ala on noin 11,7 hehtaaria ja keskisyvyys noin metri. Se on ainoa kokonaisuudessaan Kauniaisten alueella sijaitseva järvi. Järvestä virtaa vettä koilliskolkasta alkunsa saavan ojan kautta Espoon Lippajärveen. Järven länsipäässä sijaitsee pieni suojeltu Träskmossenin suoalue.
Jackson Stewart
List of Hannah Montana main characters
Gallträsk
Historia
thumb|vasen|Järven rantaa Gallträsk on muodostanut Kauniaisten huvila-alueen ytimen Grankullan (suom. Kauniaisten) perustamisesta 1906 lähtien. Se oli tuolloin varsin hyväkuntoinen järvi ja erittäin suosittu uimakohde matalien rantojensa ja puhtaan vetensä vuoksi.
Teatro dal Verme
Teatro dal Verme on 14. syyskuuta 1872 avattu teatteri Milanossa. Se on keskittynyt lähinnä oopperan esittämiseen, mutta siellä esitetään myös näytelmiä.
Gallträsk
Historia
1920-luvulla kasvaneen asukastiheyden vuoksi lampeen päästettyjen haja-asutuksen jätevesien määrä lähti rajuun nousuun. Yhdessä lähistöllä sijainneen paristonpurkulaitoksen kemikaalipäästöjen kanssa järvi pilaantui niin huonoon kuntoon, että Kauniaisten kauppala joutui asettamaan sen uimakieltoon 1950-luvulla. Päästöt aiheuttivat myös rehevöitymisprosessin käynnistymisen, joka on lisännyt pohjasedimenttiä ja johtanut järven mataloitumiseen.
Teatro dal Verme
Muun muassa eräät Ruggero Leoncavallon ja Giacomo Puccinin oopperat saivat kantaesityksensä Teatro dal Vermessä. Teatteri uudistettiin täysin 1990- ja 2000-lukujen vaihteessa.
Gallträsk
Historia
Kauppala alkoi kiinnittää huomiotaan järveen vuonna 1967, kun järven tila oli todettu huonoksi. Kauppala suoritti tutkimuksen järven tilasta ja päätyi lopputulokseen: järvi on heikossa tilassa. Tutkimuksen jälkeen viemäröintijärjestelmiä uudistettiin 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin käytännössä jätepäästöt järveen jäivät olemattomiksi. Huolimatta päästöjen vähenemisestä rehevöityminen jatkui järven sisäisen kuormituksen johdosta.
Nykytila
thumb|250px|Geotuubeja Gallträskin läheisyydessä marraskuussa 2006. Pakkautuvasta ruoppausmassasta irtoava vesi ohjautuu takaisin järveen putkia pitkin.
Dominic Demeritte
Dominic Demeritte (s. 22. helmikuuta 1978, Nassau, Bahama) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 200 metrin juoksu.
Demeritte karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 200 metrin alkuerissä ajalla 21,41. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa alkuerissä. Vuonna 2001 hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa alkuerissä ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa toisissa alkuerissä ajalla 20,86. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Kansainyhteisön kisoissa ajalla 20,21 ja viidenneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 Demeritte voitti MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä.
Demeritte voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 MM-kultaa 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Bahaman mestaruuden 200 sekä 100 metrin juoksussa, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa 200 metrin toisissa alkuerissä. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa 200 metrillä kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa toisissa alkuerissä ja Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 alkuerissä.
Gallträsk
Nykytila
Kaupunki on viime aikoina pohtinut useita suunnitelmia järven saattamiseksi virkistyskäyttökuntoon. Kaupunki on muun muassa vuodesta 2006 lähtien ruopannut järveä ja siirtänyt massan läheisiin geotuubeihin ylimääräisen veden poistamiseksi. Hankkeesta on saatu lähinnä positiivisia kokemuksia ja sitä aiotaan edelleen jatkaa. Syntynyttä massaa on myöhemmin tarkoitus käyttää muun muassa maantäytteenä, sillä myrkkypitoisuuksien on ainakin toistaiseksi havaittu olevan riittävän pienet tähän käyttöön. Mikäli myrkkypitoisuudet olisivat liian korkeat, kuljetettaisiin massa todennäköisesti kaatopaikalle.
Käyttö
Järvellä toimii purjehdusseura Gallträsk Segelsällskap (GSS). Se järjestää järvellä vuosittain touko- tai kesäkuussa Grani Opti Rallye -purjehduskilpailun optimistijollille. Seurassa on noin 160 jäsentä.
Useat Gallträskin rannalla asuvat ihmiset käyvät keäsisin aamu-uinnilla Gallträskillä sekä pohjoisrannan "Uimilaiturilta" että GSSn laiturilta. Kauniaisten omaehtoisen liikumisen edistäjät ry (KOLE) järjestää vuosittain Gallträskin poikkiuintitapahtumia, joissa halukkaan voivat uida järven poikki kajakin saattemana. Matka laiturien välillä on 230 metriä.
Järvellä harrastetaan myös kalastusta. Ruutana ja hauki ovat yleisimmät saalislajit.
Cream
Cream oli brittiläinen rockyhtye, joka oli toiminnassa 1966–1968 ja teki tilapäiset paluut vuosina 1993 ja 2005. Yhtyeeseen kuuluivat basisti-laulaja Jack Bruce, kitaristi-laulaja Eric Clapton ja rumpali Ginger Baker. Yhtyeen musiikissa yhdistyivät blues rockin, psykedeelisen rockin, hard rockin ja jazzin ainekset, ja se luetaan rockhistorian merkittävimpien vaikuttajien joukkoon. Yhtyettä pidetään myös yhtenä varhaisen heavy metalin edelläkävijöistä ja ensimmäisenä menestyneenä superyhtyeenä. Cream julkaisi lyhyehkön uransa aikana neljä studioalbumia ennen hajoamistaan vuoden 1968 marraskuussa. Kaikki neljä studioalbumia ylittivät kultalevyn myyntimäärän Yhdysvalloissa, ja yhtyeen toista albumia Disraeli Gearsia myytiin kultalevyyn oikeuttava määrä Britanniassa ja platinalevyyn oikeuttava määrä Yhdysvalloissa. Yhtyeen tuotantoa on myyty maailmanlaajuisesti yli 15 miljoonaa kappaletta.
Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran yhdessä hajoamisensa jälkeen vuonna 1993, kun se valittiin Rock and Roll Hall of Fameen. Jack Bruce ja Ginger Baker olisivat tällöin olleet kiinnostuneita jatkamaan yhtyeen uraa ja tekemään paluun yhteen, mutta sooloartistina menestynyt Clapton halusi jatkaa musiikillista uraansa yhtyeen ulkopuolella. Cream palasi yhteen uudelleen vuonna 2005, jolloin se esiintyi neljän konsertin ajan Lontoon Royal Albert Hallissa ja kahden konsertin ajan New York Cityn Madison Square Gardenissa loppuunmyydyille yleisöille. Yhtyeen paluusta liikkui monia huhuja vielä pitkään konserttien jälkeen, kunnes Jack Bruce vahvisti vuonna 2010, ettei yhtye enää esiintyisi yhdessä.
Yhtyeen perustaminen ja kokoonpano
Cream perustettiin Lontoossa vuonna 1966. The Yardbirds -yhtyeessä ja John Mayallin kanssa soittanut Eric Clapton oli tuolloin jo noussut maineeseen suurena kitarataiturina. Hän ei kuitenkaan lähtenyt soolouralle tai ryhtynyt yhtyeenjohtajaksi, vaan omaksui Creamissa nimenomaan kitaristin roolin. Jack Bruce toimi yhtyeen pääasiallisena laulajana ja hän oli sen varsinainen keulakuva. Ginger Baker oli jo aiemmin työskennellyt rumpalina Jack Brucen kanssa. Bakerin ja Brucen välit olivat aikaisemman yhteistyön jäljiltä hyvin tulehtuneet, mutta Creamia perustettaessa riidat lakaistiin maton alle.
Creamin kappaleiden säveltäjät vaihtelivat huomattavasti. Yhtyeen sisällä tärkeimmäksi lauluntekijäksi kehittyi Jack Bruce yhteistyössä runoilija Peter Brownin kanssa. Vastaavaa yhteistyötä Eric Claptonin ja Ginger Bakerin kanssa tekivät Martin Sharp ja Mike Taylor. Bruce sävelsi monia tärkeitä kappaleita, mutta usein myös yhtyeen ulkopuoliset henkilöt antoivat sävellyksiään Creamin käyttöön tai olivat mukana sävellystyössä. Myös yhtyeen tuottaja Felix Pappalardi ja vaimonsa Gail Collins tekivät yhtyeelle kappaleita. Toinen peruspiirre Creamin musiikille olivat sovitukset jäsenten hyvin tuntemasta blues-musiikista.
Yhtyeen nimi tulee siitä, että Bruce, Clapton ja Baker kokivat olevansa brittibluesin kerma. Creamiin kohdistui alusta alkaen varsin suuria odotuksia. Soittajien taustojen ansiosta Cream olikin eräs ensimmäisistä superyhtyeistä.
Brittipoppia ja psykedeliaa (1966–1967)
Creamin ensimmäinen julkaisu oli single "Wrapping Paper", joka oli tyylillisesti yllätys musiikkimaailmalle, eikä se saavuttanut suurta menestystä. Tämä pianovetoinen popkappale ei myöskään päätynyt yhtyeen debyyttialbumille, tosin se julkaistiin joissain myöhemmissä painoksissa bonusraitana. Ensimmäinen albumi oli 1960-luvun tyylisestä popmusiikista ja vanhoista bluesklassikoista koostuva Fresh Cream, joka ilmestyi vuoden 1966 lopussa. Esikoisalbumin tunnetuin kappale lienee singlenäkin julkaistu avausraita, "I Feel Free". Muita merkittäviä kappaleita ovat muun muassa usein livenä soitettu Willie Dixonin "Spoonful", levyn avausraita, Brucen säveltämä N.S.U. sekä Bakerin nimiin merkitty "Toad", joka sisälsi yhden rockhistorian ensimmäisistä levytetyistä rumpusooloista.
New Yorkissa äänitettiin Creamin toinen albumi, suurena rock-klassikkona pidetty Disraeli Gears. Siihen sisältyivät muun muassa hitit "Strange Brew" ja "Sunshine of Your Love". Albumi julkaistiin puoli vuotta myöhemmin marraskuussa 1967 ja se nousi sekä Yhdysvaltojen että Britannian albumilistalla viiden suosituimman joukkoon. Jimi Hendrixin samana vuonna julkaistun esikoisalbumin tavoin Disraeli Gears esitteli yleisölle särjettyä sähkökitarasoundia ja psykedeelistä rockia. Albumilta julkaistiin singlenä "Strange Brew" ja sen kääntöpuoleksi valittiin "Tales of Brave Ulysses", joka oli ensimmäisiä wah-wah -pedaalin ääntä sisältäviä julkaisuja.
Cream soitti kaksi loppuunmyytyä konserttia Kulttuuritalolla 13.11.1967.
Viimeinen vuosi ja jäähyväiskiertue (1968–1969)
thumb|240px|Cream esiintymässä [[Alankomaat|hollantilaisessa televisio-ohjlemassa Fanclub vuonna 1968, vasemmalta: Jack Bruce, Ginger Baker ja Eric Clapton.]] Vuonna 1968 Cream julkaisi uransa kolmannen studioalbumin, tuplalevyn Wheels of Fire. Albumi vei Creamin musiikkia yhä kokeellisempaan suuntaan. The Beatlesin samanaikaisten albumien tapaan Wheels of Fire sisälsi yhtyeen musiikille uusia soittimia, ja myös sävellystyössä oli pyritty omaperäiseen työnjälkeen. Yhtyeen musiikki otti myös askeleen kohti progressiivista rockia kappalemateriaalin tahtilajien muutoksien johdosta, ja kitaristi Eric Clapton sai aiempaa enemmän näkyvyyttä myös laulajana. Aiempi, bluesista innoituksensa saanut tyyli oli kuitenkin yhä läsnä: albumille levytettiin uusi versio Albert Kingin kappaleesta ”Born Under a Bad Sign”. Albumin Yhdysvalloissa julkaistu painos sisälsi myös uuden version alun perin Robert Johnsonin levyttämästä kappaleesta ”Cross Road Blues” nimellä ”Crossroads”. Lisäksi albumin single ”White Room” oli yhtyeelle hyvin tavanomainen, psykedeelinen rock-kappale. Tuplalevynä julkaistun Wheels of Firen toinen levy koostui neljästä San Franciscossa vuoden 1986 maaliskuussa äänitetystä live-kappaleesta, joissa on runsaasti yhtyeen improvisointia, mikä vaikutti niiden pituuteen huomattavasti.
Riitojen ja turhautumisen repimän Creamin jäsenet halusivat Wheels of Firen valmistuttua jokainen panostaa musiikilliseen uraansa uusien projektien parissa. Syynä yhtyeen jäsenten välien heikkenemiseen oli erityisesti Yhdysvalloissa järjestetty vaativa kiertue, mikä kulutti yhtyeen jäseniä henkisesti ja rajoitti erityisesti Eric Claptonin mukaan uusien ideoiden kokeilua. Erityisesti Jack Bruce ja Ginger Baker riitelivät kiertueen aikana useasti, ja Clapton joutui toimimaan heidän henkilökohtaisten erimielisyyksiensä selvittelijänä. Yhtye sopi vuoden 1968 toukokuussa lopettavansa tulevan kiertueen päätyttyä, ja heinäkuussa yhtye ilmoitti asiasta julkisesti. Ennen hajoamistaan Cream teki kuukauden kestäneen jäähyväiskiertueen, joka käynnistyi 4. lokakuuta 1968 ja päättyi 4. marraskuuta 1968. Kiertue kattoi 22 konserttia, lähinnä Yhdysvalloissa. Britanniassa yhtye esiintyi kiertueen jälkeen vielä kahden konsertin ajan Lontoon Royal Albert Hallissa. BBC taltioi Royal Albert Hallin konsertit dokumenttielokuvaksi ja konserttivideoksi Cream’s Farewell Concert. Molemmat konsertit olivat loppuunmyytyjä, mutta henkilökohtaisten erimielisyyksiensä takia yhtyeen lavaesiintymistä pidettiin tavallista heikompana.
Vuoden 1968 lopulla yhtye suostui painostuksen seurauksena levyttämään viimeisen albuminsa Goodbye, joka julkaistiin yhtyeen jäähyväiskiertueen jälkeen vuoden 1969 helmikuussa. Alun perin yhtyeen jokaisen jäsenen oli määrä kirjoittaa albumille kolme uutta kappaletta, mutta albumin äänittämisen alkaessa jokainen kuitenkin toi levytettäväksi vain yhden kappaleen. Tästä syystä albumi sisälsi myös live-taltiointeja vanhoista kappaleista. Albumi nousi listaykköseksi Britanniassa ja -kakkoseksi Yhdysvalloissa. Heinäkuussa levy-yhtiön myötävaikutuksella julkaistiin Yhdysvalloissa yhtyeen uran tunnetuimmista kappaleista koostunut kokoelma-albumi Best of Cream. Albumi ylitti kultalevyn myyntirajan ja nousi korkeimmillaan listan kolmanneksi. Britanniassa albumi julkaistiin lokakuussa, ja se nousi albumilistan kuudenneksi.
Levy-yhtiöt julkaisivat yhtyeen tuotantoa hajoamisesta huolimatta 1970-luvun aikana. Vuonna 1970 julkaistu livealbumi Live Cream nousi Britanniassa listan neljänneksi ja Yhdysvalloissa viidennelletoista sijalle, ja sen vuonna 1972 julkaistu seuraaja Live Cream Volume II nousi brittilistan viidenneksitoista. Vuoden 1972 lokakuussa julkaistiin myös kokoelma-albumi Heavy Cream, joka kattoi yli kaksi kolmasosaa yhtyeen studiossa äänittämästä alkuperäisestä tuotannosta. Eri levy-yhtiöt julkaisivat yhtyeen tuotantoa kokoelma-albumeina useaan otteeseen myös seuraavien vuosikymmenten aikana.
Rock and Roll Hall of Fame -gaala (1993)
Cream nimettiin vuonna 1993 Rock and Roll Hall of Fameen. Yhtye päätti tällöin unohtaa vanhat erimielisyytensä ja esiintyä valintaseremoniassa. Esiintymisen jälkeen alkoi liikkua huhuja yhtyeen varsinaisesta paluusta, mutta tätä ei kuitenkaan tapahtunut. Soolourallaan hyvin menestynyt Clapton ei ollut yhtä innostunut comebackista kuin Baker ja Bruce, joille Cream oli edustanut uran ehdotonta huippukohtaa.
Creamin perintö
Cream edusti sitä rockyhtyeiden sukupolvea, jonka musiikki oli monipuolista: mukana oli bluesklassikoihin perustuvaa rockia, uutta psykedeelistä rockia sekä kevyempää poppia. Kokeilevia kappaleita sisältävällä Wheels of Fire -albumillaan Cream oli mukana rockin kehittämisessä "taiteellisempaan" suuntaan, mistä sai alkunsa progressiivinen rock. Raskaalla kitarasoundillaan Cream pohjusti The Jimi Hendrix Experiencen, Mountainin ja Blue Cheerin kaltaisten yhtyeiden kanssa tietä Led Zeppelinille ja muille varhaisen heavy metalin edustajille.
Yle Kokkola
Yle Kokkola (aiemmin Radio Keski-Pohjanmaa ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Keski-Pohjanmaa toimituksen sijaitessa Kokkolassa.
Yle Radio Suomi Kokkola tekee juttuja radion ja internetin lisäksi myös Yle TV2:n Pohjanmaan uutisiin.
Taajuudet
Yle Radio Suomi Kokkolan lähetysasemat ja vastaavat taajuudet:
Xinlen kulttuuri
Xinlen kulttuuri oli neoliittinen kulttuuri Kiinassa noin 5500-4500 eaa. Xinlen asutus oli keskittynyt Liao-joen varrelle, Liaodongin niemimaalle. Tämän kulttuurin asuinpaikoilta on löydetty merkkejä hirssin viljelyn aloittamisesta. Xinlen kulttuurin keramiikka oli painanteista ja muistutti enemmän Korean Jeulmunin keraamisen kulttuurin ja Japanin Jōmon kauden keramiikkaa kuin Manner-Kiinassa vaikuttaneen Yangshaon kulttuurin keramiikkaa. Myös monet Xinlen kulttuurin kiviset työkalut muistuttivat Jeulmunin keraamisen kulttuurin ja Jōmon-kauden työkaluja.
José Peseiro
José Peseiro (s. 4. huhtikuuta 1960) on portugalilainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Peseiro valmistui samalta valmentajakurssilta kuin José Mourinho ja aloitti valmennusuransa jo nuorella iällä kotimaansa alasarjojen seuroissa. Läpimurtonsa hän teki madeiralaisen CD Nacionalin päävalmentajana. Hän nosti seuran Portugalin kolmanneksi korkeimmalta sarjatasolta aina pääsarjatasolle saakka. Kaudella 2002/03 Nacional sijoittui liigassa yhdenneksitoista ja kauden jälkeen Carlos Queiroz nappasi Peseiron apuvalmentajakseen Real Madridiin. Pesti ei kuitenkaan sujunut tuloksellisesti seurajohtoa tyydyttävällä tavalla ja kaksikko sai potkut huhtikuussa 2004. Peseiro palasi takaisin kotimaahansa ja valmensi kaudella 2004/05 Sportingia. Tavoitteena oli FC Porton syrjäyttäminen mestaruuskannasta, mutta mestaruus jäi haaveeksi kun joukkue kärsi kalkkiviivoilla tappion SL Benficalle. UEFA Cupissa Sporting pelasi paremmin ja eteni aina finaaliin saakka. Loppuottelussa se kuitenkin kärsi tappion venäläiselle PFK TsSKA Moskovalle 1–3.
Kausi 2005/06 alkoi kuitenkin varsin murheellisesti ja tulokset jäivät kehnoiksi niin kotimaassa kuin europeleissäkin. Peseiro sai lopulta tarpeekseen kun Sporting hävisi lokakuussa Académica de Coimbralle 0–1 ja putosi liigassa seitsemänneksi. Peseiro jätti ottelun jälkeen tehtävänsä.
Sportingista lähtönsä jälkeen Peseiro valmensi kaudella 2006/07 Al-Hilalia kunnes siirtyi kaudeksi 2007/08 kreikkalaisen Panathinaikosin peräsimeen. Mestaruus jäi kovista odotuksista huolimatta tavoitteeksi ja hän joutui fanien epäsuosioon. Peseiro sai lopulta tarpeekseen ja erosi toukokuussa 2008 seuran pelattua tasan AEK Ateenan kanssa.
Kesäkuussa 2008 hän siirtyi romanialaisen Rapid Bukarestin päävalmentajaksi. Kausi alkoi kuitenkin vaisusti ja hän sai potkut lokakuussa 2008 VfL Wolfsburgin pudotettua seuran UEFA Cupista. Hän kuitenkin palasi tehtäviinsä muutaman päivän myöhemmin ja jatkoi päävalmentajana tammikuuhun 2009, jolloin erosi tehtävistään.
Helmikuussa 2009 Peseirosta tuli Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueen uusi päävalmentaja. Saudien tavoitteena oli selviytyä MM-kisoihin 2010, mutta se jäi haaveeksi. Peseiro sai potkut tammikuussa 2011 Saudi-Arabian hävittyä Syyrialle 2–1 Aasian mestaruuskisoissa.
Kesäkuun alussa 2012 Peseiro palasi valmennustehtäviin, kun Liga Sagresissa pelaava SC Braga palkkasi hänet uudeksi päävalmentajaksi. Peseiron johdolla Braga selvitti tiensä Mestarien liigan lohkovaiheeseen kukistamalla karsintaottelussa Udinese Calcion vierasmaalisäännön turvin. Seura ei kuitenkaan päässyt lohkostaan jatkoon ja jäi Liga Sagresissa kolmen parhaan ulkopuolelle. Portugalin liigacupin voitto ei pelastanut Peseiron työpaikkaa, vaan seura purki hänen sopimuksensa kauden 2012/13 päätteeksi.
Marraskuussa 2013 Peseiro jatkoi uraansa Al-Wahdan peräsimessä. Joukkue sijoittui Peseiron johdolla Arabiemiraattien liigassa toiseksi audella 2013/14. Seuraavalla kaudella tulokset eivät olleet tyydyttäviä ja Peseiro sai potkut helmikuussa 2015.
Lokakuussa 2015 Peseirosta tuli egyptiläisen Al-Ahlin päävalmentaja. Peseiron johdolla Al-Ahli voitti Egyptin supercupin mestaruuden. Hän jätti joukkueen tammikuussa 2016 ja siirtyi FC Porton päävalmentajaksi. Peseiron johdolla Porto jäi Portugalin liigassa kolmanneksi peräti 15 pistettä mestaruuden voittaneelle SL Benficalle hävinneenä. Joukkueen kausi päättyi cup-finaalin tappioon SC Bragalle ja Peseiro sai kauden jälkeen potkut tehtävästään.
Kesäkuussa 2016 Peseiro palasi kaksivuotisella sopimuksella SC Bragan peräsimeen. Peseiro sai kuitenkin potkut seurasta jo joulukuussa heikkojen tulosten myötä. Tammikuussa 2017 hänestä tuli Al-Sharjahin päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin lokakuussa 2017.
Helmikuussa 2018 Peseiro palasi jälleen Portugaliin Vitória SC:n päävalmentajaksi. Peseiro luotsasi seuraa kauden loppuun saakka. Heinäkuussa 2018 Peseirosta tuli Sporting CP:n päävalmentaja. Peseiron pesti päättyi jo marraskuun alussa, kun liigassa viidentenä ollut Sporting erotti Peseiron.
Peseiro nimettiin toukokuussa 2022 Nigerian maajoukkueen päävalmentajaksi.
Ahlströmin alakoulu
Ahlströmin alakoulu on Merikarvialla sijaitseva peruskoulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 1–6. Koulunjohtajana toimii Minna Seppälä-Kortessalo. Vuonna 2021 koulussa oli noin 200 oppilasta.
Koulun nimi viittaa Antti Ahlströmiin, joka perusti Merikarvialle ensimmäisen kansakoulun vuonna 1874. Aiemmin koulun nimi oli Ylikylä-Ahlströmin koulu, mutta kun vuonna 2009 kunnan sivukylien koulut lakkautettiin, muutettiin nimi nykyiseen muotoonsa.
Koulussa on perusopetustarjonnan lisäksi valittavana laajennettua musiikin opetusta sekä ruotsi valinnaisena A2-kielenä.
Riccardo Giacconi
Riccardo Giacconi (6. lokakuuta 1931 – 9. joulukuuta 2018 ) oli italialaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2002 tutkimuksista astrofysiikan alalla, erityisesti kosmisten neutronien havaitsemisesta.
Giacconin ominta alaa on röntgentähtitiede, ja hänen panoksensa on ollut merkittävät kosmisten röntgensäteilyn lähteiden löytämisessä. Koska ilmakehä absorboi röntgensäteilyä, kosmista röntgensäteilyä pitää mitata avaruudesta käsin. Giacconi kehitti siihen laitteita, ja löysi ensimmäiset röntgensäteilylähteet aurinkokuntamme ulkopuolelta.
Unkarin Pyhä Margaret
thumb|Pyhän Margaretin kuolema. József Molnárin maalaus vuodelta 1857. thumb|Margaretin muistokivi. Pyhä Margaret (1242–1270) oli unkarilainen nunna ja prinsessa. Hän eli suurimman osan elämästään dominikaanien nunnaluostarissa Tonavan saarella, jota alettiin myöhemmin kutsua hänen mukaansa Margitinsaareksi. Hänestä kertoo keskiaikainen (1300–1400-luvuilta) Pyhän Margaretin legenda, joka kuvaa luostarielämää ja naisen taistelua oman sisäisen maailmansa ja ulkomaailman realiteettien välillä.
Margaretin isä oli kuningas Béla IV. Kun mongolit hyökkäsivät maahan, Béla lupasi legendan mukaan luovuttaa tyttärensä Jumalalle, jos tämä pelastaisi Unkarin. Mongolit vetäytyivätkin maasta yllättäen, ja Margaret lähetettiin luostariin nelivuotiaana. Luostarielämän paineessa hänestä tuli ankara askeetikko ja itsensäkiduttaja. Kun Böömin kuningas Ottokar II halusi naida hänet vuonna 1262, hän kieltäytyi ja sanoi kuuluvansa vain Kristukselle. Hänen terveydentilansa heikkeni nopeasti ankarien elämäntapojen vuoksi ja hän kuoli 29-vuotiaana.
Margaret julistettiin pyhimykseksi vuonna 1943. Margitinsaarella on punainen marmorilaatta muistona paikalla, jossa hänen hautansa oli. Budapestin Pyhän Tapanin kirkossa on Pyhän Margaretin patsas.
Valkeisjärvi (Keuruu)
Valkeisjärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Roosinpohjan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Kareispuron valuma-alueeseen (35.629) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,9 metriä mpy.
Luettelo kasvien synonyyminimistä
Luettelo kasvien suomenkielisistä synonyyminimistä, joka rajautuu suomalaisessa tietokirjallisuudessa käytettyihin nimiin. Monet vanhimmista nimistä ovat poistuneet kokonaan käytöstä, erityisesti kaksiosaiset nimet.
DSU
DSU voi tarkoittaa seuraavia:
Clavier-Übung
pienoiskuva|Clavier-Übung III:n otsikkosivu Clavier-Übung on Johann Sebastian Bachin kolmen teoskokoelman sarja, joka sisältää musiikkia kosketinsoittimille, erityisesti cembalolle tai klavikordille sekä uruille.
Clavierübung I sisältää kuusi klaveerisarjaa (BWV 825–830), ja se julkaistiin vuonna 1731.
Clavierübung II sisältää Bachin kuuluisat klaveeriteokset ranskalainen sarja ja italialainen konsertto.
Clavier-Übung III, joka julkaistiin syyskuussa 1739, koostuu etupäässä kirkollisesta urkumusiikista, ja sitä kutsutaan joskus myös (virheellisesti) saksalaiseksi urkumessuksi.
Goldberg-muunnelmia voidaan pitää sarjan neljäntenä osana, vaikka Bach ei sitä siksi nimennytkään.
Clavier-Übung I
Clavier-Übung I:n viisi ensimmäistä sarjaa Bach julkaisi, noin yhden vuodessa, vuosien 1726 ja 1730 välissä ja vuonna 1731 ne julkaistiin yhdessä Bachin ensimmäisenä virallisesti painettuna teoksena (Opus 1). Säveltäjä oli tuolloin 46-vuotias. Teoksesta tuli ilmeisesti kohtalaisen suosittu, koska siitä tiedetään otetun ainakin kaksi painosta Bachin elinaikana.
Rakenne
pienoiskuva|1. partitan osien ensimmäiset tahdit Clavier-Übung I:n partitat sisältävät tavanomaiset barokkisarjan osat: allemande, courante, sarabande ja gigue, paitsi 2. sarja, josta puuttuu gigue-osa. Bach kuitenkin lisää tähän tavalliseen kokoonpanoon muita tansseja ander Galantierien, kuten säveltäjä itse asian ilmaisi teoksen nimilehdellä. Näitä ylimääräisiä tansseja on vähintään yksi joka sarjassa. Jokaisen sarjan avaavat alkusoitot on nimetty eri tavalla ja ne ovat luonteeltaan erilaisia: praeludium, sinfonia, fantasia, ouverture, praeambulum ja toccata.
Clavier-Übung II
Kun ensimmäinen sarja sai myönteisen vastaanoton, Bach julkaisi neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1735, teossarjan toisen osan. Toinen osa sisälsi vain kaksi teosta, Concerto nach italianischerm Gusto (italialainen konsertto) BWV 971 ja Ouvertüre nach französischer Art (ranskalainen alkusoitto[sarja]) BWV 831. Säveltämällä sekä italialaiseen että ranskalaiseen tyyliin Bach osoitti hallitsevansa aikansa kaksi merkittävintä musiikillista muotivirtausta, kuitenkin niin, että lopputulos kuulostaa erehtymättömästi Bachilta. Teosten ainoa yhdistävä piirre lienee se, että molemmissa Bach pyrkii sovittamaan orkesterimusiikkia kaksisormioiselle cembalolle.
Ranskan ja Italian musiikillinen kilpailu juontui aina Kaarle Suuren aikaan, joka palasi Roomasta mukanaan joukko italialaisia muusikoita ranskalaisten kollegojen suureksi harmiksi. Kamppailu kävi yhä kuumana 1700-luvulla. Saksalainen säveltäjä Johann Mattheson kirjoitti 1713:
Toisaalta Jean-Jacques Rousseau kuvaili ranskalaista laulua "keskeytymättömäksi ja kestämättömäksi koiran haukunnaksi".
Ranskalaisesta alkusoitosta on säilynyt Bachin vaimon Anna Magdalenan käsin kirjoittama varhaisempi versio, joka oli sävelletty c-molliin. Säveltäjä ilmeisesti transponoi teoksen h-molliin saadakseen enemmän kontrastia F-duuriin sävelletyn Italialaisen konserton ja alkusoittosarjan välille. Nyt Clavier-Übung II:n kaksi osaa ovat sävellajeiltaan niin kaukana toisistaan kvinttiympyrässä kuin mahdollista.
Rakenne
Italialainen konsertto on Antonio Vivaldin tyylisen soolokonserton sovitus kaksisormioiselle cembalolle, niin että toinen sormio edustaa solistia ja toinen orkesteria, jota Bach ilmaisi nuoteissa sanoilla forte ja piano. Soolo-osuuksissa soittajan oikea käsi usein toimii solistin roolissa, jota vasen käsi säestää lisäten välillä melodista ainesta.
Konserton huippukohtana voidaan pitää hidasta, andanteksi merkittyä toista osaa, jonka kaunis melodia leijuu systemaattisen ja toistuvan bassolinjan päällä. Aikansa yleisestä tavasta poiketen Bach on kirjoittanut nuotteihin auki kaikki barokinajalle tyypilliset ornamentit, jotka yleensä jätettiin esittäjän improvisaation varaan. Andanten keskellä oleva soolo-osa muistuttaa kantaateista ja konsertoista löytyviä vastaavia osia, jotka Bach sävelsi viululle ja oboelle. Teoksen päättää nopea presto-osa.
Ranskalainen alkusoitto on tehty orkesterisarjojen mallin mukaisesti, ja sen alkusoitto, jossa hidastempoiset ja arvokkaat alku- ja loppuosa ympäröivät konserttotyylistä fuugaa, muistuttaakin Bachin 2. orkesterisarjan alkusoittoa. Perinteisistä barokkisarjan tansseista allemande puuttuu ja sen sijaan sarjaan on lisätty useita ranskalaisia galanterien-osia: gavotte, passepied, bourée, jotka tulee soittaa alternativement, ja lopuksi Echo, jossa kaikuefekti aikaansaadaan siirtymällä sormiolta toiselle. Echo muistuttaa etäisesti h-molli-orkesterisarjan kuuluisaa Badinerie-osaa.
Clavier-Übung III
pienoiskuva|vasen|Preludin alku Clavier-Übung III:sta Vuonna 1739 julkaistu Clavier-Übung III sisälsi urkumusiikkia, lukuun ottamatta kokoelman lopussa olevia neljää klaveerille kirjoitettua duettoa (BWV 802–805), joiden sijoittaminen urkumusiikin sekaan on herättänyt paljon hämmennystä musiikkitieteilijöiden piirissä. Yhtenä mahdollisena selityksenä pidetään teoksen laajaa kolminaisuussymboliikkaa. Teos muun muassa sisältää 9 (3 × 3) messun kyrie- ja gloria-osan saksalaisia versioita, joita seuraa kaksitoista koraalia (4 × 3), joiden aiheet pohjaavat Martti Lutherin katekismukseen. Neljän klaveeridueton kanssa teosten kokonaismäärä nousee 27:ään (eli 3 × 3 × 3). Teosta jopa myytiin kolmen taalerin hintaan.
Teoksen julkaisuun saattaa liittyä vuonna 1739 vietetty Augsburgin julistuksen 200-vuotisjuhla, jota juhlistaakseen Bach on saattanut julkaista teoksensa. Tätä teoriaa tukee teoksessa olevat viittauksen Lutherin katekismukseen.
Rakenne
Clavier-Übung III alkaa preludilla (BWV 552), jonka melodia on otettu koraalista Was mein Gott will ja se päättyy 27 osaa myöhemmin kolmiääniseen fuugaan, joiden äänet pohjautuvat samaan melodiaan. Koska saksalainen koraali muistuttaa William Croftin sävellystä O God Our Help in Ages Past, englantilaiset urkurit alkoivat nimittää teoksia Pyhän Annan (St. Anne) preludiksi ja fuugaksi. Preludin alussa esitellään kolme eri teemaa, joiden arvellaan edustavan kolminaisuusteeman mukaisesti Isää, Poikaa ja Pyhää Henkeä. Tämän ranskalaisen alkusoiton tyylisen osan jälkeen seuraa homofoninen trio-osa ja päättyy lopulta fuugaosaan.
Urkumessu
Tämän jälkeen seuraavat kolme preludia (BWV 669–671), jotka pohjautuvat saksalaisen messun kyrie-osan koraaleihin Kyrie Gott Vater in Ewigkeit, Christe aller Welt Trost ja Kyrie Gott heiliger Geist. Nämä preludit ovat sävelletty stile anticossa eli renessanssin aikana käytetyn kontrapunktin mukaisesti. Preludeista ensimmäinen esittää koraalin melodian ylä-äänissä, keskimmäinen tenoriäänialassa ja viimeinen urun pedaaleilla, eli mahdollisimman matalassa äänialassa. Seuraavat kolme preludia (BWV 672–674) on merkitty esitettäväksi alio modo, toisella tapaa, ja niissä ei käytetä lainkaan urun jalkiota. Lisäksi koko koraalin melodiaa ei ole käytetty, vaan jokaisen koraalin ensimmäinen säe, jonka pohjalta on rakennettu lyhyt fughetta. Seuraavat kolme kappaletta (BWV 675-677), jotka perustuvat messun gloria-osaa vastaavaan koraaliin Allein Gott in der Höh sey Ehr, ovat trioja, jotka on sävelletty laskevin sävellajein (F, G, A).
Katekismuskoraalit
Katekismuskoraalit (BWV 678–689) perustuvat Martin Lutherin teksteihin ja käsittelevät kymmentä käskyä (BWV 678–679), uskontunnustusta (BWV 680–681), Isä meidän -rukousta (BWV 682–683), kastetta (BWV 684–685), synnintunnustusta (BWV 686–687) ja ehtoollista (BWV 688–689). Jokaisesta teemasta on täysimittainen versio, joka esitetään sekä sormioilla että pedaalilla, ja pienimuotoisempi versio vain sormioilla esitettäväksi.
Neljä duettoa ja päätösfuuga
Neljä duettoa (BWV 802–805) ovat kaksiosaisia inventioita jotka eivät pohjaudu koraalimelodioihin. Teoksen päättää jo aikaisemmin mainittu vaikuttava viisiääninen fuuga (BWV 552). Oikeastaan se koostuu kolmesta eri fuugasta, joilla jokaisella on oma teemansa.
"Clavier-Übung IV"
Clavier-Übung IV: ks. Goldberg-muunnelmat.
Bill Brack
William Brack (s. 26. joulukuuta 1935 Toronto, Ontario, Kanada ) on entinen kilpa-autoilija.
Kouvolan museokortteli
Kouvolan museokortteli on matkailukohde Kouvolan kaupungin Kaunisnurmen kaupunginosassa. Alueella sijaitsee 1900-luvun alussa rakennettuja puutaloja, jotka aikanaan asuttivat rautatieläisiä perheineen. Nykyisin alueen taloissa toimii erilaisten käsityöläisten ja taiteilijoiden pajoja, sekä pieniä puoteja ja museo.
Kouvolan miljöö- ja radiomuseo
Puotien ja pajojen lisäksi museokorttelissa on myös Kouvolan miljöö- ja radiomuseo, jossa pääsee tutustumaan 1920-1960- lukujen miljööseen, sekä lukuisiin radiolaitteisiin, joita tuolloin käytettiin kodeissa. Lisäksi Kouvolan miljöö- ja radiomuseolla on sotilasradiomuseo, jossa on esillä talvi- ja jatkosodassa, sekä sotien jälkeen käytössä olleita radiolaitteita.
Bill Brack
F1:n jälkeen Brack menestyi Formula Atlantic -sarjassa 1970-luvun puolessavälissä ja voitti Kanadan Formula Atlantic -mestaruuden kolmesti peräkkäin vuosina 1973, 1974, 1975. Tämän jälkeen Brack vetäytyi kilpa-autoilusta.
Musicalisches Opfer
thumb|Fuuga Musikalisches Opferista Musicalisches Opfer (, BWV 1079), alkuperäiseltä nimeltään Regis Iussu Cantio Et Reliqua Canonica Arte Resoluta, on Johann Sebastian Bachin säveltämä kokoelma, joka sisältää kaanoneita, fuugia ja yhden triosonaatin. Ne pohjautuvat Preussin kuninkaan Fredrik II Suuren säveltämään teemaan.
Teoksen historia
Musicalisches Opfer sai alkunsa 7. toukokuuta 1747, kun Johann Sebastian Bach matkusti Fredrik II Suuren hoviin Potsdamiin tapaamaan poikaansa Carl Philipp Emanuelia, joka oli siellä töissä hovimuusikkona. Johann Sebastian Bach oli tunnettu taitavana kosketinsoittajana ja improvisoijana, joten Fredrik II pyysi häntä improvisoimaan fuugan antamansa melodian pohjalta.
frame|left|Frederik II:n teema
Aikalaiskertomuksen mukaan Bach onnistui improvisoimaan samalta istumalta kaksi fuugaa, yhden kolme- ja toisen kuusiäänisen ja palattuaan Leipzigiin hän liitti näihin joukon kaanoneita ja triosonaatin, jossa oli huiluosa, koska Fredrik II soitti tuota soitinta. Tämä kokoelma julkaistiin kahden kuukauden kuluttua tapaamisesta nimellä Regis Iussu Cantio Et Reliqua Canonica Arte Resoluta ("Kuninkaan antama teema lisäyksin, toteutettuna kaanonimuodossa"), jonka sanojen alkukirjaimista muodostuu sana ricercar.
Douglas Hofstadter analysoi Musicalisches Opferia ja varsinkin sen sisältämää kuusiäänistä ricercaria laajasti kirjassaan Gödel, Escher, Bach: An Eternal Golden Braid (teosta ei ole suomennettu).
Teoksen rakenne
Musicalisches Opfer sisälsi:
Triosonaattia, joka on sävelletty huilulle, viululle ja basso continuolle, lukuun ottamatta teoksiin ei ole merkitty, millä soittimilla ne tulisi esittää. Arvellaan kuitenkin, että teos olisi alun perin tarkoitettu esitettäväksi klaveerilla tai cembalolla. Myöhemmin teosta on esitetty eri soittimin ja se on sovitettu useasti myös kamariorkesterille.
Koska painettu teos ei ollut nidottu, eikä nuotteihin ole merkitty sivunumeroita, on teosten tarkoitettu esittämisjärjestys jäänyt epäselväksi. On myös arveltu, ettei Bach ajatellutkaan koko teosta esitettäväksi kerralla alusta loppuun, vaan käytettäväksi soveltuvin osin eri tilanteissa.
Jigdal
Jigdal on päivittäisen juutalaisen aamupalveluksen (šahrit) avaushymni. Jigdal lauletaan myös sapatin aloittavan perjantai-illan iltapalveluksen (arvit) lopussa. Sen kirjoitti 1300-luvulla Roomassa elänyt rabbi Daniel Ben-Jehuda. Tämä 13-säkeinen hymni tiivistää 13 juutalaisen uskon peruskohtaa, jotka rabbi Moses Maimonides (1135 - 1204) muotoili mišna-kommentissaan (Sanhedrin 10:1). Sen jokainen säe on 16-tavuinen. Espanjan ja Portugalin sefardijuutalaiset lisäsivät siihen vielä 14. säkeen.
Jigdal esittää tiivistetysti juutalaisen uskon 13 peruskohtaa:
Sefardirituaalin lisäys:
Johan Mauritz Nordenstam
Johan Mauritz Nordenstam (21. syyskuuta 1802 Tukholma – 8. kesäkuuta 1882 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja Venäjän armeijassa palvellut jalkaväenkenraali, joka toimi Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtajana vuosina 1858–1882, pidempään kuin kukaan toinen. Virka vastasi nykyistä Suomen pääministeriä, mikä tekee Nordenstamista Suomen ylivoimaisesti pitkäaikaisimman ”pääministerin”. Poliittisena vaikuttajana hän oli vanhoillinen hallitsijan oikeuksien suojelija.
Nordenstam oli myös Uudenmaan läänin kuvernööri vuosina 1847–1858, Helsingin keisarillisen yliopiston sijaiskansleri vuosina 1847–1855 sekä salkuton senaattori vuosina 1848–1858. Hän hoiti useita kertoja lyhytaikaisesti Suomen kenraalikuvernöörin tehtäviä ja oli kolmasti säätyvaltiopäivien maamarsalkkana.
Sotilasura
Johan Mauritz Nordenstamin vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl Johan Nordenstam (1754–1823) ja Maria Charlotta Standertskjöld (1776–1807). Hänen isoisänsä, göteborgilaiseen Swart-sukuun kuulunut pääsotatuomari Carl Fredrik Swart oli aateloitu vuonna 1751 nimellä Nordenstam. Isä palveli 1780-luvulta alkaen Viaporissa, toimi Leskikuningattaren henkirykmentin komentajana ja siirtyi useiden ruotsalaisten upseerien tavoin Suomen sodan jälkeen Suomen suuriruhtinaskunnan alamaiseksi. Äiti oli suomalaista Standertskjöld-aatelissukua.
Nordenstam lähti isänsä tukemana sotilasuralle. Käytyään Pietarin kymnaasia hän pääsi vuonna 1818 Haapaniemen kadettikouluun, jonka lakkauttamisen jälkeen hän siirtyi uuteen Haminan kadettikouluun ja valmistui sieltä vänrikiksi vuonna 1823. Hän aloitti palveluksensa keisarillisen seurueen majoitusoaston (sittemmin Venäjän yleisesikunta) alaisuudessa ja sai 1826 ylennyksen alikapteeniksi. Vuonna 1828 hän osallistui Turkin sotaan ja hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän oli mukana muun muassa Šumlan linnoituksen piirityksessä.
Vuodesta 1829 Nordenstam palveli 18 vuoden ajan Kaukasiassa. Hänet ylennettiin 1831 alikapteeniksi, 1832 kapteeniksi, 1836 everstiluutnantiksi, 1839 everstiksi ja 1843 kenraalimajuriksi. Hän oli vuosina 1838–1843 Kaukasian alueen linjajoukkojen ja Mustanmeren joukkojen päämajoitusmestari, vuosina 1843–1845 linjajoukkojen komentaja ja Mustanmeren joukkojen esikuntapäällikkö sekä vuosina 1845–1846 Kaukasian armeijan esikuntapäällikön apulainen. Rajaseudun vuoristoheimoja vastaan käydyn sodan aikana Nordenstam kunnostautui myös useissa Avarian alueella Dagestanissa käydyissä taisteluissa, kuten Akhulgon linnoituksen piirityksessä. Hän toimi syyskuusta 1846 kevääseen 1847 Stavropolin kuvernementin siviilikuvernöörinä, mutta hänen ankara johtamistapansa ei tyydyttänyt paikallisia asukkaita ja hänet kutsuttiin takaisin Pietariin.
Kuvernööri, sijaiskansleri ja senaattori
Nordenstam palasi Suomeen vuonna 1847, kun Suomen kenraalikuvernööri Aleksandr Menšikovin kanslian päällikkönä Pietarissa toiminut Konstantin Fischer tarjosi hänelle virkaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä ja ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt toista Helsingin yliopiston sijaiskanslerina. Nordenstam suostui kumpaankin tarjoukseen, joten hänet nimitettiin kuvernööriksi kesäkuun alussa ja virkaatekeväksi sijaiskansleriksi lokakuun lopussa. Hänet haluttiin varsinkin sijaiskanslerina kenraalikuvenööri Menšikovin luottomieheksi, joka valvoisi kaikkea epäilyttävää poliittista kehitystä yliopistolla. Nimityksen yhteydessä sijaiskanslerin valtaoikeuksia lisättiin, jotta Nordenstam voisi tehokkaammin puuttua pieniinkin asioihin. Hänen virkansa sijaiskanslerina vakinaistettiin helmikuussa 1849. Toukokuussa 1848 hänet nimitettiin myös senaatin talousosaston jäseneksi sekä sensuuriylihallituksen pääjohtajaksi.
Vaikka Nordenstam hoitikin useaa virkaa yhtä aikaa, hän painotti sijaiskanslerin tehtäviä. Sotilaana hän uskoi ajalle tyypilliseen kuriin ja järjestykseen ja piti tarkasti silmällä kaikkea toimintaa, joka voitaisiin Pietarissa tulkita epäilyttäväksi. Tämä vastasikin keisari Nikolai I:n hallinnon periaatteita. Nordenstam myös raportoi ahkerasti kotimaan mielialoista ja tapahtumista Armfeltille Pietariin. Hyödyntämällä kaksoisrooliaan kanslerina ja kuvernöörinä Nordenstam onnistui estämään ”Euroopan hullun vuoden” 1848 tapahtumien leviämisen Suomeen ja varmistamaan suomalaisten pysymisen uskollisina tsaarinvallalle. Ylioppilaiden levottomuus saatiin kanavoitua Fredrik Cygnaeuksen järjestämään, Helsingin Kumtähden kentällä 13. toukokuuta pidettyyn Floran päivän juhlaan, joka oli luonteeltaan vaaraton isänmaallisuuden ilmaus. Nordenstam osallistui itsekin tapahtumaan ja sai osakseen ylioppilaiden suosionosoitukset.
thumb|left|upright=0.8|Vuonna 1850 levitetty pilakuva, jossa Nordenstam on kuvattu ylioppilaita valvovan inspehtorin kuvitteellisessa univormussa. Nordenstam paheksui ylioppilaiden liian vapaamielistä elämäntapaa, pukeutumista ja ravintolaelämää ja tahtoi puuttua varsinkin viimeksi mainittuun. Huonoon käytökseen liittyneet tapaukset lisääntyivät kevään 1849 aikana, eikä Nordenstam luottanut sen jälkeen enää ylioppilaiden poliittiseenkaan lojaaliuteen. Hänen mielestään kuria yliopistolla oli tiukennettava, jotta länsieurooppalaiset vapaamieliset aatteet eivät pääsisi leviämään. Vuonna 1849 hänet asetettiin johtamaan komiteaa, jonka oli tarkoitus uudistaa yliopiston säännöksiä, mutta tehtävä peruttiin pian ja siirrettiin C. G. Mannerheimille. Nordenstam valmisteli kuitenkin vuonna 1850 hyväksytyn uuden kurinpitosäännöstön, joka teki univormun käytöstä pakollista ylioppilaille ja johon sisältyi niin sanottuun pedellijärjestelmään siirtyminen. Siinä olisi asetettu erityinen viranomainen valvomaan ylioppilaita kuuden vahtimestarin arvoisen pedellin avustuksella. Nordenstam sai esityksellä vastaansa sekä ylioppilaat että konsistorin. Aloittaessaan tehtävänsä pedellit joutuivat heti halveksunnan kohteiksi.
Kun Nordenstam erotti joukon teatterissa huonosti käyttäytyneitä ylioppilaita, konsistori syytti häntä muotovirheestä, sillä hän oli ohittanut muun yliopiston halinnon. Vastakkainasettelu ylioppilaiden kanssa paheni näiden boikotoidessa tanssiaisia, jotka Nordenstam järjesti vuoden 1851 alussa Venäjän kruununprinssi Aleksandr Nikolajevitšin (tuleva Aleksanteri II) 25-vuotisen kanslerikauden kunniaksi. Nordenstam vaati opiskelijoiden rankaisemista mielenosoituksesta esivaltaa vastaan. Tapaus ratkaistiin armahduksella, mutta sijaiskanslerin kykyyn kontrolloida ylioppilaiden mielipidettä ei enää luotettu entiseen tapaan. Vapaamielisemmän Aleksanteri II:n noustua valtaistuimelle vuonna 1855 Nordenstam joutui luopumaan sijaiskanslerin tehtävästä. Nordenstamin aikaisia yliopiston hallintosäädöksiä lievennettiin ja ylioppilaiden univormuja muutettiin vähemmän sotilaallisiksi vuonna 1856, mutta univormupakko pysyi voimassa vuoteen 1873.
Nordenstam ylennettiin vuonna 1853 kenraaliluutnantiksi, ja Krimin sodan aikana hän oli Suomeen sijoitettujen joukkojen esikuntapäällikkönä. Hän toimi tie- ja vesikulkulaitoksen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1857–1861 sekä Suomen ensimmäisen rautatien, Helsinki–Hämeenlinna-radan johtokunnan puheenjohtajana sen rakentamisen ajan eli vuodet 1857–1862. Hän johti Suomen rautateitä vielä uudelleen vuosina 1868–1870, jolloin rakennettiin Riihimäki–Pietari-rata. Nordenstam oli myös vuosina 1856–1882 Helsingin keisarillisen palatsin eli nykyisen Presidentinlinnan esimiehenä ja johti sen restaurointitöitä. Hänen kaudellaan hankittiin pääosa palatsiin sijoitetusta keisarillisesta taidekokoelmasta eli nykyisestä Presidentinlinnan taidekokoelmasta.
Uran huippu
thumb|upright|Nordenstam vuonna 1864. Nordenstam nimitettiin huhtikuussa 1858 Lars Gabriel von Haartmanin seuraajana senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi, missä tehtävässä hän oli kuolemaansa saakka. Nimityksen yhteydessä hän jätti Uudenmaan läänin kuvernöörin tehtävät, mutta jatkoi sensuuriylihallituksen johdossa vielä vuoteen 1865. Nordenstamilla oli hyvä yhteistyösuhde kenraalikuvernööri Friedrich Wilhelm von Bergin kanssa. Kun senaattiin vuonna 1861 perustettiin uusi maanviljelystoimituskunta, Berg halusi antaa myös sen päällikkyyden Nordenstamille tämän entisten virkojen lisäksi, mutta keisari Aleksanteri II ei suostunut siihen.
Nordenstam toimi virkaatekevänä kenraalikuvernöörinä viiteen otteeseen varsinaisten kenraalikuvernöörien ollessa estyneitä: hän sijaisti kreivi Bergiä 29. toukokuuta – 24. syyskuuta 1861, Platon Rokassovskia 5. elokuuta – 16. marraskuuta 1864 sekä Nikolai Adlerbergiä 20. heinäkuuta – 18. lokakuuta 1868, 7. toukokuuta – 11. syyskuuta 1870 ja 19. marraskuuta 1872 – 24. maaliskuuta 1873. Bergin virkavapaan aikana vuonna 1861 Nordenstam määräsi lieventämään sensuuria, mikä mahdollisti melko avoimen julkisen keskustelun niin sanotun tammikuun valiokunnan toiminnasta.