cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhän Jaakobin kirkko (Tukholma)
Historia
Pyän Jaakobin kirkon historia alkaa jo 1300-luvulta, jolloin Tukholman Solnassa sijaitsi pyhälle Jakobille omistettu kappeli. 1400-luvun alussa on viitteitä Tukholman Norrmalmilla sijainneesta pyhän Jaakobin kivikirkosta, joka kuitenkin purettiin 1500-luvun alussa, koska kuningas Kustaa Vaasa tarvitsi kiviä puolustusrakennelmien rakentamiseen. Vuonna 1580 kuningas Juhana III määräsi uuden kirkon rakennettavaksi alkuperäisen paikalle ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1588. Rakennustyöt etenivät hitaasti ja kirkko vihittiin käyttöön vasta 26. marraskuuta 1643 kuningatar Kristiinan läsnä ollessa. Rakennuksen suunnitteli alun perin arkkitehti Willem Boy, joka johti rakennustöitä 1580–1593. Työn saattoi loppuun 1634–1643 muurarimestari Hans Ferster, jonka johdolla alkuaan ristinmuotoinen kirkko muutettiin pitkäkirkoksi. Myöhäisbarokkityyliset kattorakennelmat lisättiin 1723–1735 alkuperäisten tuhouduttua tulipalossa. Arkkitehdit Göran Josuæ Adelcrantz ja Carl Hårleman suunnittelivat silloin nykyiset tornit. Kirkkoa on muutettu ja restauroitu 1810–1816, 1893–1894, 1936–1937 ja 1965–1968. Viimeisen restauroinnin yhteydessä se sai kirkkaat punavalkoiset värinsä.
Oulun lastulevytehdas
Oulun lastulevytehdas eli Nuottasaaren lastulevytehdas oli Oulu Oy:n lastulevytehdas, joka sijaitsi Oulun Nuottasaaressa Temmeksentien alkupäässä. Tehdas aloitti tuotannollisen toiminnan vuonna 1960. Tehdasta laajennettiin 1969–70. Tehdas valmisti lastulevyä. Nykyään tehdas on suljettu ja poistettu käytöstä. Tehtaan rakennukset ovat jäljellä ja niissä on muuta teollista toimintaa.
Vladimir Kondrašin
Vladimir Petrovitš Kondrašin (, 14. tammikuuta 1929 Leningrad, Venäjän SFNT – 23. joulukuuta 1999 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut koripallovalmentaja.
Kondrašin valmensi Neuvostoliiton joukkueen olympiakultaan Münchenissä 1972, olympiapronssille Montréalissa 1976, maailmanmestaruuteen vuonna 1974 ja EM-mitaleille kolmesti.
Vuonna 2007 Kondrašin nimettiin FIBA Hall of Fameen.
Hodeida
Hodeida (, Al Hudaydah, myös Hodeidah, Hudaida ) on kaupunki Hodeidan maakunnassa Jemenissä. Asukkaita kaupungissa on 402 560 (2004).
Maantiede
Kaupunki sijaitsee Punaisenmeren rannalla Tihamahin rannikkotasangolla. Hodeida on kaupungin mukaan nimetyn Hodeidan maakunnan keskus.
Historia
thumb|vasen|Hodeidan katunäkymää piirroksessa vuodelta 1893. Hodeida on mahdollisesti sama paikka, kuin jo Ibn Battutan mainitsema Marsa al-hadith. Voi myös olla, että nimi ei viitannut varsinaisesti kaupunkiin vaan koko sen rannikkoalueeseen yleensä. Ensimmäinen maininta Hodeidasta on joko vuodelta 1454 tai 1455 islamilaisessa historiikissa. Osmanit valtasivat 1520-luvulla Yemeni Tihamahin alueen, jolla Hodeidakin sijaitsi. Alueen tärkein satama oli kuitenkin pitkään Mokkan kaupunki. Hodehidan merkitys satamana alkoi kasvaa vasta 1800-luvulla.
Italian–Turkin sodan aikana vuosina 1911–1912 italialaiset sota-alukset tulittivat Hodeidaa. Yhdistynyt kuningaskunta luovutti ensimmäisen maailmansodan jälkeen Hodeidan Asirille, mutta Jemen otti kaupungin haltuunsa vuonna 1925. Vuonna 1934 saudit miehittivät Hodeidan. Samana vuonna solmitulla Aṭ-Ṭāʾifin sopimuksella kaupunki palautui takaisin Jemenille.
Hodeidan talouselämä muuttui huomattavasti vuonna 1961, kun Neuvostoliitto rakensi Al-Kathibin lahden laguuniin Aḥmadīn syväsataman. Syväsatama sijaitsee kaupungista pohjoiseen. Pian sataman kautta kulki jo 70–80 % Jemenin koko ulkomaankaupasta. Samana vuonna kiinalaiset insinöörit rakensivat myös uuden tien Sanaasta Hodeidaan. Myös Taizziin valmistui kaupungista uusi tie. Sen rakensivat länsisaksalaiset ja neuvostoliittolaiset.
Jemeinin huthit valtasivat Hodeidan lokakuussa 2014 aikana hieman pääkaupunki Sanaan valtauksen jälkeen. Seuraavana vuonna konflikti kärjistyi Jemenin sisällissodaksi. Satamana Hodeidalla on ollut erityistä merkitystä väylänä huthien hallitsemalle alueelle, jonka kautta on tuotu esimerkiksi ruoka- ja lääkeapua. Toukokuussa 2018 kansainvälisesti tunnustetun Jemenin hallituksen joukot etenivät kaupungin tuntumaan.
Liikenne ja talous
Hodeidassa on yksi Jemenin tärkeimmistä satamista, josta viedään kahvia, puuvillaa, nahkaa ja khatia. Satamaan tuodaan vastaavasti muun muassa kulutustavaraa, metallituotteita sekä jalostettuja ja jalostamattomia elintarvikkeita. Hodeidan pohjoispuolella sijaitsee lentoasema, jolta liikennöidään pääasiassa Taiziin, Adeniin ja pääkaupunki Sanaahan.
Pirttikoski
Pirttikoski voi tarkoittaa seuraavia:
Honda Phantom
Honda Phantom TA200 on ilmajäähdytteinen yksisylinterinen custom-tyylinen moottoripyörä, jota valmistaa Honda Thai Manufacturing Co. Thaimaassa. Australiassa pyörää markkinoidaan nimellä TA200 Shadow. Nelitahtinen TA200 on kehitetty nestejäähdytteisestä kaksitahtisesta mallista TA150, joka esiteltiin 1998. TA150-mallin moottori oli lainattu NSR 150 -katupyörästä, jossa oli vielä poljinkäynnistys. Nykyisessä 200-kuutioisessa versiossa on vain sähkökäynnistys, mutta runko ja renkaat ovat identtiset. Honda Phantom on suosittu moottoripyörä Kaakkois-Aasian maissa, erityisesti Singaporessa, jossa alle 200-kuutioisten pyörien ajolupavaatimukset ovat kevyemmät.
Tekniset tiedot
thumb|220px|Honda Phantom on [[Iskutilavuus|iskutilavuudeltaan Thaimaan sisämarkkinoiden suurin moottoripyörä.]]
Mäntysuopa
Mäntysuopa on lähinnä Suomessa käytetty emäksinen pesuneste. Suopaa valmistetaan mäntyöljystä, jota syntyy sellunkeiton sivutuotteena. Mäntysuopaa käytetään esimerkiksi mattojen pesuun ja huovuttamiseen. Mäntysuopaliuosta voi laimennettuna käyttää myös puutarhassa tuhoeläinten kuten kirvojen sekä perhos- ja pistiäistoukkien torjuntaan. Tukes on poistanut mäntysuovan sallittujen torjunta-aineiden luettelosta vuonna 2010, koska sen käyttöä kasvinsuojelussa ei ole tutkittu riittävästi.
Honda Phantom
Ominaisuudet
Honda Phantom on kevyenä ja matalana helppo käsitellä, mutta takapyörä voi lukkiutua herkästi voimakkaassa jarrutuksessa, koska ensiasennusrenkaiden (IRC) seos on optimoitu enemmän kulutuskestävyyttä kuin pitoa varten. Edessä ja takana on nestetoimiset levyjarrut. Phantomin huippunopeus on 120 km/h ja luontainen matkanopeus 90 km/h. Kuusilovista vaihteistoa käyttämällä vaatimatonta vääntöä voidaan tasata sopivalle kierrosalueelle. Moottori on rakenteeltaan SOHC, ja siinä on yksi nokka-akseli ja kaksi venttiiliä. Moottorin huoltoväli on sisäänajon ja ensihuollon jälkeen 4000 km. Venttiilinvälys säädetään mutterin avulla sopivaksi. Tätä varten mäntä on siirrettävä alakuolokohtaan kiertämällä kampiakselia lohkon päässä olevan aukon kautta. Sytytystulppasuositus on joko NGK:n DPR8EA-9 tai Denson X24EPR-U9. Moottorin nokkaketjun kiristysmekanismi voi aiheuttaa rikkoutuessaan moottorivaurion, minkä vuoksi sen kunto on tarkistettava muutaman kymmenen tuhannen kilometrin välein.
Heikki Hyvönen (kansanmuusikko)
Heikki Olavi Hyvönen (2. elokuuta 1924 Joroinen – 12. elokuuta 2011) oli suomalainen tuohisoittimella kalevalaista ja karjalaista perinnemusiikkia soittava kansanmuusikko, taiteilijanimeltään ”Salmin Feodor”.
Mäntysuopa
Historia
Mäntysuovan keksi kemisti-insinööri Alfons Hellströmin johtama tutkijaryhmä Enso-Gutzeitin tehtaalla Kotkassa 1913. Ensimmäinen mäntysuopatehdas perustettiin samaan kaupunkiin 1920. Aluksi mäntysuopaa myytiin vain palasaippuana, mutta liuoksen tulo markkinoille kasvatti sen suosiota. Suovan myynti oli korkeimmillaan sotavuosien jälkeen noin neljä miljoonaa kiloa vuodessa. Nykyään myynti on reilut 1,5 miljoonaa kiloa vuodessa.
Heikki Hyvönen (kansanmuusikko)
Hyvönen syntyi Joroisissa, mutta varttui 13-vuotiaaksi asti lastenkodissa Laatokan pohjoisrannan Salmissa. Hänet tunnettiin kylänraitilla laulelevana pikkupoikana, jolle annettiin makeisia tai muuta hyvää palkkioksi. Lastenkodista hän siirtyi Hernbergin perhetilalle, jossa hän oli paimenena ja teki muita sekalaisia töitä. Paimenessa hän ryhtyi kokeilemaan tuohenpalalla soittamista.
15-vuotiaana hän karkasi evakkomatkalta sotilaaksi ja sai talvisodan syttyessä komennuksen huoltokomppaniaan. Siellä hän sai lisäoppia tuohellasoitosta yksikkönsä alikersantilta Kalervo Korhoselta. Heikki Hyvönen alkoi kutsua tuohenpalaa tuohisoittimeksi ja esiintyi usein Syvärin rintamajoukoille jatkosodan vuosina.
Hyvönen jatkoi esiintymisiä tuohellasoittajana, ja soitti muun muassa Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla sekä Japanissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Saksassa sekä Neuvostoliitossa etenkin Karjalan alueella.
Heikki Hyvönen lahjoitti Kansalliskirjastoon 1998 nuotit noin 50 säveltämästään ja sanoittamastaan laulusta, joista seitsemän on lastenlauluja. Laulujen yleisin aihepiiri on Karjala ja sen luonto. Vuonna 1998 Hyvönen myös julkaisi musiikkiaan c-kasetilla nimellä Elämäni on laulu.
Vuonna 2009 ruotsinkielinen Sahlgren-kustantamo julkaisi 250-sivuisen kirjan Heikki Hyvösen lyhyistä kertomuksistä hänen elämänsä varrelta. Kirjan nimi on Pikku-Heikki och Mannerheim – barnsoldat i Finlands armé.
Honda Phantom
Ominaisuudet
Pyörässä ei ole käynnistyspoljinta, ja vakioakku on ainoastaan 3,5 Ah. Pienitehoisen akun lataus tyhjenee nopeasti muutamassa kuukaudessa pyörän seisoessa ajamattomana. Phantomissa ei ole keskitukea, vain sivujalka, mutta pyörän mukana toimitetaan vakiona matkustajan selkänoja. Lisävarusteina on saatavilla takateline ja perälaukku, ja jalkatapit on mahdollista vaihtaa astinlautoihin. Ajovalo on jatkuvasti palava 30 W:n hehkulankapolttimo. Renkaat ovat sisäkumittomat tubeless-renkaat.
Uudessa 2004 esitellyssä mallipäivityksessä tankkimerkin grafiikkaa muutettiin ja etuhaarukan teleskooppiputket suljettiin kromattujen holkkien sisään. Yhdistetty ohjauslukko ja virtakytkin voidaan sulkea avaimenperällä, jolloin aukko peittyy luvatonta käyttöä vaikeuttavalla välilevyllä. Varsinaista ajonestolaitetta ei ole. Alumiiniset teleskooppisylinterit ja moottorin koteloinnit saattavat olla alttiita hapettumaan varsinkin merisessä ympäristössä. Etu- ja takalokasuojat, sylinterin sivulla olevat kromatut kotelot ja ulkoista öljysäiliötä muistuttavat sivuposket ovat muovia.
Puerto Rico (Gran Canaria)
250px|thumb|Puerto Rico 250px|thumb|Puerto Ricon keskustan uimarantaa Puerto Rico on matkailukohde Mogánin kunnassa Espanjan Kanariansaariin kuuluvalla Gran Canarian saarella. Sen nimi tarkoittaa rikasta satamaa. Satama on suojassa tuulilta aallonmurtajan takana. Vuonna 2005 Puerto Ricossa oli 2561 asukasta. 1970-luvulta alkaen sinne on rakennettu hotelleja ja asuntohotelleja sekä vuokrattavia huviloita. Paikka on ennen kaikkea perhelomailijoiden suosiossa, ja tunnettu kahdesta hiekkarannastaan. Uudempi Amadoreksen ranta sijaitsee kylän länsipuolella. Puerto Ricossa on huomattavia korkeuseroja.
Puerto Ricosta on tiheästi liikennöidyt bussiyhteydet Las Palmasiin ja Maspalomasiin. Saaren eteläreunaa myötäilevä GC-1 -moottoritie Las Palmasista kulkee kylän ohitse länteen jatkuen aina Puerto de Mogániin asti. Puerto Ricossa on kaksi suurempaa ostoskeskusta, Puerto Rico ja Europa.
Puerto Ricossa on matkaoppaiden mukaan Kanariansaarten varmin aurinko.
Aiheesta muualla
27.78806°N, -15.71111°W
John Hadley
thumb|John Hadley John Hadley (16. huhtikuuta 1682 – 14. helmikuuta 1744) oli englantilainen matemaatikko ja oktantin keksijä.
John Hadley syntyi Bloomsburyssa, Lontoossa. Hänen isänsä George Hadley oli lakimies ja harrastelijameteorologi, joka tunnetaan ehdotuksestaan pasaatituulten syntymekanismista. John Hadleystä tuli Royal Societyn jäsen vuonna 1717 ja myöhemmin sen varapresidentti.
Oktanttia käytetään tähtitieteellisessä navigoinnissa leveysasteen määrittämiseen auringon tai muiden taivaankappaleiden korkeusaseman avulla. Oktantissa kahden kohteen, esimerkiksi tähden ja horisontin, kuvat siirretään vierekkäin peilien avulla, ja asteikolta voidaan lukea niiden välinen kulma. Kun tunnetaan esimerkiksi auringon asema ja mittausajankohta, voidaan taulukoista lukea leveysaste, jolla mittaus on tehty. Hadley keksi laitteen noin vuonna 1730. Tuohon aikaan oli merenkulun kehittyessä syntynyt tarve parantaa paikannusta. Oktantin kehitti samoihin aikoihin myös amerikkalainen Thomas Godfrey.
Hadley kehitti myös tapoja tehdä asfäärinen linssi ja paraboloidisia objektiivipeilejä peilikaukoputkelle. Vuonna 1721 hän esitteli Royal Societylle ensimmäisen paraboloidisen peilikaukoputken. Tämä 150 mm peilillä varustettu kaukoputki on edistyksellinen verrattaessa nykyisiinkin teleskooppeihin. Hän teki myös keskisesti rakennetun kaksipeilikaukoputken tarkasti hiotuilla peileillä.
Hadleyn mukaan on nimetty Kuussa sijaitseva vuori Mons Hadley ja laakso Rima Hadley.
Wasit
Wasit (, tai Wassit) on Irakin itäosassa, Bagdadin kaakkoispuolella sijaitseva kuvernoraatti (maakunta). Se kattaa 17 153 neliökilometriä eli noin 3,9 prosenttia Irakin pinta-alasta.
Maakunnan väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 783 614. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 1,15 miljoonaa (3,6 % Irakin väestöstä). Väestöstä noin 57,9 prosenttia asui kaupungeissa ja 42,1 prosenttia maaseudulla.
Kuvernoraatti jakautuu kuuteen piirikuntaan:
Kuvernoraatin pääkaupunki on Kut (al-Kūt). <gallery widths=210px heights=140px>
The Sound of the Smiths
The Sound of the Smiths on The Smiths -yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 2008.
Schlossplatz
thumb|300px|Schlossplatz huhtikuussa 2012. thumb|300px|Schlossplatz ja [[Neptunbrunnen-suihkukaivo vuonna 1905.]] Schlossplatz (myös Schloßplatz) on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa Spreeinselin saarella, Museumsinselin nimellä tunnetun alueen eteläpuolella. Schlossplatz ulottuu nykyisin koko saaren poikki, rajoittuen kahdelta sivulta Spreejoen haaroihin. Karl-Liebknecht-Strasse-katu erottaa Schlossplatzin sen pohjoispuolella olevasta Lustgarten-aukiosta ja Berliinin tuomiokirkosta.
Aukio on nimetty Berliner Stadtschlossin eli Berliinin kaupunkilinnan mukaan. Linna sijaitsi aukion laidalla vuoteen 1950 saakka jolloin se purettiin. Purkamisen jälkeen aukiota suurennettiin ja se nimettiin vuonna 1951 Marx-Engels-Platziksi. Saksan demokraattisen tasavallan aikana aukio toimi muun muassa suurmielenosoitusten näyttämönä. Vuonna 1976 aukion itäosaan kohosi Palast der Republik eli Tasavallan palatsi, joka purettiin vuosina 2006–2008. Aukion etelälaidalla ovat 1964 valmistunut DDR:n valtioneuvoston talo Staatsratsgebäude sekä vuonna 1901 valmistunut Neuer Marstall.
Schlossplatzilla oli ennen toista maailmansotaa kaksi kuvanveistäjä Reinhold Begasin näkyvää taideteosta: aukion eteläpäässä sijainnut Neptunbrunnen-suihkukaivo, joka on nykyään Berliinin raatihuoneen edustalla, sekä aukion länsireunalla jokirannassa sijainnut keisari Vilhelm I:n muistoksi pystytetty Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal, josta on nykyisin jäljellä vain sokkeli.
52.5175°N, 13.40278°W
Pyhän Klaaran kirkko (Tukholma)
Pyhän Klaaran kirkko tai  Klaaran kirkko  on kirkkorakennus Tukholman ydinkeskustassa, lähellä Tukholman keskusrautatieasemaa. Kirkko kuuluu Tukholman tuomiokirkkoseurakunnalle. Kirkon nimi viittaa Klaara Assisilaiseen.
Historia
Klarissalaisluostari perustettiin 1280-luvulla todennäköiseti nykyisen kirkon paikalle. Vuonna 1527 kuningas Kustaa Vaasa kuitenkin määräsi kivisen luostarin purettavaksi, koska tarvitsi kiviä kaupunginmuurin materiaaliksi. Uuden kirkkorakennuksen rakentamisen aloitti Juhana III vuonna 1572, koska kaikki paikalliset asukkaat eivät enää mahtuneet Suurkirkkoon. Alkuperäisenä arkkitehtina toimi hollantilainen Willem Boy. Kirkkoa on tämän jälkeen laajennettu useaan otteeseen aina 1900-luvulle saakka. Sisustus ja katto jouduttiin uusimaan 1700-luvun jälkipuoliskolla alkuperäisten tuhouduttua tulipalossa. Suunnittelijoina olivat muun muassa Carl Hårleman, Carl Fredrik Adelcrantz ja Jean Eric Rehn. Nykyinen, 105 metriä korkea torni rakennettiin 1884–1888 Helgo Zettervallin piirustusten mukaan. Rakennusta on restauroitu 1906–1907 ja 1965.
Klaaran kirkko on ympäröivän alueen näkyvä maamerkki. Seinät on päällystetty punaisilla ja mustilla klinkkerilaatoilla.
Haudat
Klaaran kirkkoa ympäröivällä kirkkopihlla on Carl Michael Bellmanin, Anna Maria Lenngrenin, Carl Gustaf af Leopoldin, Gustaf Åkerhielmin sekä Cajsa Wargin haudat. Kirkon sisäpuolella on lisäksi useita epitafeja. Kirkkopiha on aidattu rauta-aidoituksella.
Axel August Lähteenkorva
Axel August Lähteenkorva (sukunimi vuoteen 1906 Borenius, 19. maaliskuuta 1849 Porvoo – 14. helmikuuta 1931 Käkisalmi) oli suomalainen kansanperinteen tutkija ja keräilijä.
Axel Boreniuksen vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius ja Anna Lovisa Gustava Ehrström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1863 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871 ja maisteriksi 1873.
Uíge
Uíge eli Uíje on kaupunki ja kunta Angolassa. Se on Uigen maakunnan pääkaupunki. Kaupungin vanha nimi oli Carmona presidentti Óscar Carmonan mukaan. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 598 906 asukasta.
Axel August Lähteenkorva
Borenius toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä assistenttina 1867–1868 ja 1872–1876, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustannustoimen ja kirjaston hoitajana 1876–1879 sekä oppikoulun opettajana ja vt. kansakoulun tarkastajana. Borenius oli sitten kansankoulujen tarkastajana Viipurin kaupungissa 1891–1895, Karjalassa 1895–1897, Sortavalassa 1898–1902, Heinolassa 1902–1906 sekä Lahdessa 1906–1921. Borenius toimi myös aputoimittajana Morgonbladetissa ja Kansakoulun lehdessä. Hän sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon 1923.
Borenius teki vuosina 1871–1889 kahdeksan eri kansanperinteen keruumatkaa pääasiassa Vienan Karjalaan ja Aunukseen. Borenius teki keruutyötä myös Satakunnassa, Hämeessä ja 1877 Inkerissä ja Virossa. Kaikkiaan hän keräsi matkoiltaan noin 1600 runomuistiinpanoa ja noin 900 kansansävelmää sekä teki huolelliset muistiinpanot muun muassa sävelmien esittäjistä. Borenius kirjoitti myös artikkeleita kansanperinteen alueelta.
Isopreeni
Isopreeni on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, erittäin haihtuvaa nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Se on palavaa, erittäin helposti syttyvää lämmön, kipinöiden tai liekkien vaikutuksesta. Isopreenin rakennekaava on CH2=C(CH3)CH=CH2.
Liukenee veteen huonosti 0,7 g/l, mutta erittäin hyvin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Ilman stabilointiainetta isopreeni polymeroituu helposti valon, kuumuuden, hapettimien tai peroksidien vaikutuksesta. Isopreeniin on yleensä lisätty stabilointiainetta, esimerkiksi 4-tert-butyylipyrokatekolia.
Valmistus ja käyttö
Isopreeniä voidaan tuottaa luonnonkumista tai terpeeneistä niitä kuumentamalla, sitä syntyy myös öljynjalostuksen sivutuotteena. Synteettisesti isopreenia valmistetaan isopentaanista (C5H12) tai isopenteenistä eli 2-metyyli-2-buteenista (C5H10) poistamalla niistä vetyä. Myös isobuteenin ja formaldehydin tai asetonin ja eteenin välisissä reaktioissa muodostuu isopreeniä.
Suurin osa isopreenista käytetään isopreenikumin (cis-polyisopreenin), styreeni-isopreeni-styreeni (SIS) -sekapolymeerien ja butyylikumin valmistukseen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Isopreenille altistuminen saattaa aiheuttaa syöpää.
Sivuventtiilimoottori
thumb|Sivuventtiilimoottori vuoden 1937 Ford coupe-mallissa Sivuventtiilimoottori (ns. "lättäpää") on yksinkertaisen rakenteensa ansiosta huokea ja luotettava mäntämoottori. Sylinterin kaasunvaihdosta huolehtivat lautasventtiilit sijaitsevat kunkin sylinterin sivuilla moottorin lohkossa, toisin kuin kansiventtiilirakenteissa. Rakennetta on yleensä hyödynnetty nelitahtimoottoreissa, joskin useimmissa käyttökohteissa erilaiset kansiventtiiliratkaisut (OHV, SOHC ja DOHC) ovat syrjäyttäneet sivuventtiilit. Varsinkin pienmoottoreissa, kuten ruohonleikkureissa, sivuventtiilirakenne on yhä yleinen.
Vahvuuksia
thumb|Sivuventtiilimoottorin yksinkertainen venttiilikoneisto Sivuventtiilimoottoreilla on vahvuuksia, joiden vuoksi ne olivat aikanaan yleisiä.
Heikkouksia
Sivuventtiilimoottoreilla on eräitä merkittäviä heikkouksia, joiden vuoksi kansiventtiilirakenteet ovat yleistyneet ja korvanneet sivuventtiilit lähes kokonaan.
Mahdollisuuksia
thumb|Sivuventtiilimoottorissa venttiilit ovat sylinterien sivuilla. Tässä piirroksessa on esitetty vain yksi venttiili. Toinen venttiili on ensimmäisen takana. thumb|Pop-up-mäntä mahdollistaa palotilan pienentämisen ja puristussuhteen kasvattamisen. thumb|Puristussuhteen kasvattamisen lisäksi männän ja kannen muotoilulla voidaan auttaa virtausta. Vaikka suuremman tehon ja hyötysuhteen ansiosta kansiventtiiliratkaisut ovatkin pääosin syrjäyttäneet sivuventtiilimoottorit, sivuventtiilirakenteella on mahdollisuuksia, joita harvoin hyödynnetään.
Peltovalvatti
Peltovalvatti (Sonchus arvensis) on monivuotinen, keltakukkainen asterikasvi. Pelloilla laji on vaikeasti torjuttava rikkakasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Peltovalvattikasvusto [[Keravanjoki|Keravanjoen varrella.]] pienoiskuva|[[Kivikkokimalainen (Bombus lapidarius) peltovalvatin kukassa.]] Peltovalvatin korkeus vaihtelee tavallisesti 40–150 senttimetrin välillä. Ontot, lehdekkäät ja runsaasti maitiaisnestettä sisältävät varret nousevat laajan, vaakasuoran juuriston silmuista. Varret ovat tavallisesti haarattomia. Kasvin alemmat lehdet ovat ruodillisia, kierteisesti olevat varsilehdet ovat sepiviä. Lehtilapa on kapeahko ja väriltään sinivihreä. Etenkin varsilehdet ovat tavallisesti pariliuskaisia. Liuskojen laidat ovat epäsäännöllisen karkeanirhaisia ja hienopiikkisiä. Peltovalvatin mykeröstö on lähes lehdetön ja huiskilomainen. Mykeröt ovat pitkäperäisiä ja 4–5 cm leveitä, teriö on väriltään keltainen. Suomessa laji kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on lenninhaivenellinen litteä pähkylä, jonka pappus on varreton ja hapsihaiveninen.
Pohjoismaissa peltovalvatista tavataan kolmea eri muunnosta: rikkapeltovalvattia (S. arvensis var. arvensis), kaljupeltovalvattia (S. arvensis var. glabrescens) ja merivalvattia (S. arvensis var. maritimus). Muunnokset erottuvat toisistaan lähinnä koon, lehtien muodon, mykeröiden sekä pähkylöiden värin ja koon perusteella. Rikkapeltovalvatti on kookaskokoinen ja sen mykeröperissä ja kehdoissa on pitkiä, jäykkiä keltaisia nystykarvoja. Sen pähkylät ovat 2,5–3 mm pitkiä ja väriltään tummanruskeita. Meripeltovalvatti on puolestaan matalakasvuinen, sen lehtilavat ovat möyheitä, kapeita ja usein lähes liuskattomia. Mykeröt ovat vähälukuisia. Pähkylät ovat 3–4 mm pitkiä ja vaihtelevat väriltään valkoisehkosta kellertävään. Kaljupeltovalvatti muistuttaa läheisesti rikkapeltovalvattia, mutta siltä puuttuu keltaiset nystyt mykeröperistä ja kehdoista.
Levinneisyys
Peltovalvattia tavataan suurimmasta osasta Eurooppaa, mutta se puuttuu Etelä-Portugalista, -Espanjasta ja -Italiasta, suurimmasta osasta Kreikkaa ja Albaniaa, Islannista, Fennoskandian vuoristoalueilta sekä Venäjän pohjoisimmista osista. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena Aasian puolella Etelä-Siperiaan. Muualla Aasiassa lajia tavataan vain satunnaisesti Lähi-idästä Keski-Aasiaan, Intiaan, Kiinaan ja Japaniin saakka. Lajia kasvaa myös Afrikassa Marokosta Tunisiaan sekä mantereen eteläosissa. Pohjois-Amerikassa peltovalvatti on ihmisen mukana levinnyt lähinnä Etelä- ja Keski-Kanadaan sekä Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Lajia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa peltovalvattia tavataan lähes koko maasta. Lajin muunnoksista tavataan rikkapeltovalvattia ja meripeltovalvattia. Näistä meripeltovalvatti on alkuperäislaji kun taas rikkapeltovalvatti on Etelä- ja Keski-Suomessa muinaistulokas, pohjoisempana vakiintunut uustulokas. Rikkapeltovalvattia tavataan koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Etelä- ja Keski-Suomessa laji on paikoin erittäin yleinen, Kainuussa ja Lapissa harvinaisempi. Rikkapeltovalvatti on yleistynyt Suomessa viime vuosikymmeninä. Meripeltovalvattia tavataan puolestaan kaikilla merenrannoilla sekä Suomenlahdella että Pohjanlahdella.
Elinympäristö
Peltovalvatti on ihmisen toiminnasta hyötyvä laji, jota tavataan esimerkiksi pelloilla, joutomailla, puutarhoissa, heinänurmilla, tienvarsilla ja rannoilla. Muunnoksista meripeltovalvatti kasvaa kuitenkin ainoastaan merenrannoilla etenkin kivikoissa sekä merenrantaniityillä, kallionraoissa ja hietikoilla.
Etenkin kevätviljapelloilla peltovalvatti on sitkeä ja vaikeasti torjuttava juuririkkakasvi, joka leviää sekä siementen että maavartensa avulla. Yhdestä yksilöstä voi kehittyä yli 6 000 siementä. Juuriensa avulla se muodostaa laajoja kasvustoja. Laji on vaikea hävitettävä, sillä pienistäkin juuren osista voi kasvaa uusia kasveja.
Käyttö
Peltovalvatti sopii myös ravintokasviksi muiden valvattilajien tapaan. Myös sen rehuarvo on hyvä.
Dragon Age: Origins
Dragon Age: Origins (myös yleisesti Dragon Age) on BioWaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Mac OS X:lle, PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle.
Peli kuuluu Dragon Age -sarjaan ja on sen ensimmäinen osa.
Pelaaminen
Pelissä on kullekin rodulle sekä osalle rodun alaluokista oma alkuperätarina. Esimerkiksi kääpiöaatelinen aloittaa tarinansa eräässä kääpiöiden kaupungissa kuninkaallisessa perheessä, kun taas aatelittoman kääpiön kohtalona on aloittaa tarinansa kaupungin kaduilta. ”Alkuperätarinat” määrittävät pelaajan hahmolle taustan sekä johdattavat pelaajan pelin maailmaan ennen pelin päätapahtumia. Aloituksia on yhteensä kuusi erilaista.
Alkutarinan päätyttyä hahmo liittyy legendaarisiin Grey Wardeneihin, joiden tehtävänä on tuhota maailmaa uhkaava Darkspawn-armeija sekä niitä johtava Arkkidemoni. Pelissä on valtava määrä erilaisia moraalisia valintoja ja muita päätöksiä. Pelin loppu määräytyy pelaajan tarinan aikana tekemien valintojen perusteella.
Pelissä ei ole hyvän ja pahan karmaa, mutta pelaaja vaikuttaa moraalisilla valinnoillaan pelin kulkuun. Pelaaja pelastaa maailman riippumatta siitä, päättääkö hän olla hyvä vai paha, mutta esimerkiksi pelaajan päätöksien perusteella valitaan erään kansan kuningas. Nämä päätökset vaikuttavat myös päähahmoa seuraaviin henkilöihin jopa siinä määrin, että he saattavat hyökätä pelaajan kimppuun tai lähteä omille teilleen, jos he ovat vahvasti päähahmon toimia vastaan.
Hahmot
Pelin pelattavat hahmot ovat pelaajan luoman pääsankarin lisäksi esimerkiksi Alistair, Morrigan ja Leliana. Päähahmon joukkoon voi liittyä pelin aikana yhteensä 8 hahmoa, mutta päähahmon lisäksi aktiivisena hahmona tehtävissä ja taistelukentällä voi olla vain kolme pelihahmoa.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.7/10.
Lahoisk
Lahoisk eli Logoisk  on Minskistä koilliseen sijaitseva Valko-Venäjän Minskin alueen pieni kaupunki ja samanniminen hallinnollinen piiri. Vuoden 2009 lokakuussa kaupungissa asui 10 706 ja piirissä yhteensä 35 957 ihmistä. thumb|left|210px| Näkymä Hatynin muistoalueella Lahoiskin piirissä. thumb|left|210px| Silitšyn hiihtokeskuksen huipulta.
Lapuanliike
Lapuanliike tai Lapuan liike oli Suomessa vuosina 1929–1932 toiminut vaikutusvaltainen antikommunistinen ja oikeistoradikaali kansanliike. Sen tavoitteena oli kitkeä kommunismi Suomesta, mutta taustalla oli myös pidemmälle vietyjä tavoitteita. Lapuanliikkeen kannatusalueen ydin oli Pohjanmaa, ja sen johtaja oli maanviljelijä ja aktivisti Vihtori Kosola.
Lahoisk
Liikenne
Minskistä koilliseen vievä M3 valtatie tuo nopean yhteyden kaupunkiin, matkaa Minskin keskustasta on 40 kilometriä. Noin 12 kilometriä Lahoiskin keskustan pohjoispuolella M3-valtatieltä erkanee sivutie Hatynin muistoalueelle itään (noin 5 km). Jatkamalla M3-valtatietä kauemmas pohjoiseen pääsee Polatskiin. Kantatietä P59 pitkin Lahoiskista pääsee kaakossa sijaitsevaan Smaljavitšyyn (29 km) ja itään vievää kantatietä P3 (+P63) pitkin Barysauhun (67 km).
Lapuanliike
Lapuanliike sai alkunsa Lapualta, jossa Kosola asui. Liikkeen taustalla olivat vuoden 1918 sisällissodan arvet ja suojeluskuntataustaisten voittajien pettymys maltilliseen parlamentaariseen demokratiaan. Samaan aikaan vasemmisto ja kommunistit olivat aktivoituneet politiikassa. Punaista uhkaa todellisena pitänyt oikeisto järjestäytyi antikommunismin ympärille.
Lahoisk
Nähtävyydet
Alueen tunnetuimmat nähtävyydet ovat vaikuttava Hatynin muistoalue  saksalaisten hävittämien kylien ja joukkotuhojen muistoksi sekä Silitšyn hiihtokeskus, josta löytyy muun muassa hotellikylä, laskettelurinteitä, mäkihypyn hyppyrimäkiä ja muidenkin vuodenaikojen liikunnallisia harrastusmahdollisuuksia.
Lapuanliike
Tavoitteidensa saavuttamiseksi lapuanliike painosti poliittisia päättäjiä väkivallalla, sen uhalla ja poliittisella terrorilla. Liikkeen asiaa ajettiin muun muassa kansalaiskokouksilla, kansalaislähetystöillä, valtuuskunnilla, erilaisilla joukkovoiman osoituksilla ja kirjelmillä. Sen tunnetuin toimintatapa olivat kuitenkin muilutukset eli kommunistien ja muiden vasemmistolaisten sekä liian maltillisiksi koettujen porvarillisten poliitikkojen väkivaltaiset sieppaukset ja kyyditykset. Niin sanotun Lapuan lain nimissä tehtiin vahingontekoja, pahoinpitelyjä ja poliittisia murhia.
Lahoisk
Historia
Kirjalliset dokumentit mainitsevat vuonna 1078 paikkakunnan nimeltä Logoisk. Sittemmin alue on kuulunut monen valtion ja hallitsijan alaisuuteen. 1500-luvulta lähtien liettualais-rusilainen Tiškevičius-aatelissuku oli pitkään merkittävässä asemassa; yksi suvun palatseista sijaitsi paikkakunnalla.
Lapuanliike
Monet lapuanliikkeen vaatimuksista toteutuivat. Kesällä 1930 kommunistien lehdet lakkautettiin, kommunistiset kansanedustajat vangittiin ja Suomeen muodostettiin liikkeen sanelema hallitus. Syksyllä 1930 lapuanliikkeen painostuksen alla valittu uusi eduskunta hyväksyi niin sanotut kommunistilait, joilla kiellettiin kaikki kommunistien toiminta. Lapuanliikkeen kannatus hiipui, kun sen ensisijaiset tavoitteet oli saavutettu. Liikkeen ydinryhmä jatkoi kuitenkin toimintaansa ja radikalisoitui. Lopulta liikkeen tavoitteeksi muodostui kaiken vasemmistolaisen toiminnan kieltäminen ja voimaan perustuva oikeistolainen diktatuuri. Lapuanliikkeen viimeiseksi voimannäytöksi jäi Mäntsälän kapinaksi kutsuttu aseellinen vallankaappausyritys talvella 1932.
Lahoisk
Historia
thumb|right|210px|[[Napoleon Ordan piirros Lahoiskissa aiemmin sijainneesta liettualais-rusilaisen Tiškevičius-aatelissuvun palatsista 1800-luvun loppupuolella.]]
Lapuanliike
Suomalaisten maltillinen enemmistö hylkäsi lapuanliikkeen sen siirryttyä käyttämään avointa väkivaltaa ja terroria, sekä niiden luoman pelon ilmapiirin vuoksi. Lopulta liike tukahdutettiin samoilla poliittisen ääriliikehdinnän hillitsemiseksi luoduilla mekanismeilla, joita se itse oli ajanut kommunismin kitkemiseksi. Lapuanliike kiellettiin ja lakkautettiin toukokuussa 1932. Sen ideologiseksi perilliseksi perustettu Isänmaallinen kansanliike (IKL) ei koskaan noussut yhtä voimakkaaksi kansanliikkeeksi.
Gallialainen kertomataulu
Gallialainen kertomataulu on 32. julkaistu Asterix seikkailee -albumi. Se julkaistiin vuonna 2003. Toisin kuin useimmat Asterix-albumit, Gallialainen kertomataulu koostuu 14 lyhyttarinasta viideltä vuosikymmeneltä. Tarinat on pääosin julkaistu Pilote-lehden numeroissa.
Lapuanliike
Lapuanliikkeen kadottua oli suomalaisesta politiikasta kitketty pois sekä vasemmisto- että oikeistoradikalismi. Uhattuna ollut suomalainen parlamentarismi vahvistui ja perusta myöhemmälle konsensuksen politiikalle luotiin. Liikkeen luonteen myöhempi tulkinta on ollut ristiriitaista. Sen johtohahmot kielsivät olevansa fasisteja, mutta liikkeen aatteellinen tausta, tavoitteet ja toiminta täyttävät lähes kaikki yleisesti käytetyt fasismin määritelmät. Myöhemmissä tulkinnoissa lapuanliike on nähty osana 1930-luvun eurooppalaista fasistista ja äärioikeistolaista liikehdintää.
Liikkeen tausta
thumb|Lapuan miehistä muodostettu [[Valkoiset|valkoisten joukko-osasto lähdössä sisällissotaan kevättalvella 1918. ]]
Gallialainen kertomataulu
Tarinat
– julkaistu 1964 Pilote-lehden numerossa 260
Lapuanliike
Sisällissodan arvet
thumb|Tulevia lapuanliikkeen johtohahmoja [[Karjalaiset#Karjalaiset (itämerensuomalainen kansa)|itäkarjalaisille pakolaisille järjestetyn Lapuan sotakoulun johtokunnassa vuonna 1923: vasemmalta maanviljelijät Kustaa Tiitu, Aukusti Antila, Matti Malkamäki ja Vihtori Kosola.]] Lapuanliikkeen taustana olivat sisällissota ja vuosien 1917–1918 tapahtumat. Sodan jälkeen voittajien näkökulmasta äärivasemmisto oli pyyhitty pois Suomen poliittiselta kartalta eikä liberaalia demokratiaa enää uhattu. Voittajien silmin sisällissota ja sen jälkeinen Suomi olivat olleet ihannetila. Valkoisten voitonparaatissa kenraali Gustaf Mannerheim oli vaatinut lujaa hallitusvaltaa ja valkoisen Suomen säilyttämistä. Äärioikeiston mielestä kumpikaan ei ollut toteutunut. Porvarit olivat olleet yhteisesti kukistamassa idästä uhkaavaa punaista vaaraa, mutta työ oli jäänyt puolitiehen. Sisällissodan jälkeen punavangit olivat vapautuneet ja osa oli armahdettu. 1920-luvun kansallisen eheytymisen ja kompromissien parlamentaristinen politiikka nähtiin oikeiston piirissä maanpetturien kanssa veljeilynä. Lapuanliikkeessä voittajat pyrkivät viemään sisällissodan työn loppuun ja ”valkaisemaan” Suomen.
Gallialainen kertomataulu
Tarinat
– julkaistu 6. lokakuuta 1966 Pilote-lehden numerossa 363
Lapuanliike
Punainen uhka
thumb|1920- ja 1930-luvuilla kommunistien toiminta Suomessa oli maanalaista. Kuvassa laittoman kirjapainon salaovi Katajan talossa Tampereen [[Pispala|Pispalassa vuonna 1931.]] Suomen perustuslakiin oli kirjattu laaja yhdistysvapaus. Kun kommunistinen järjestö lakkautettiin, sen tilalle voitiin perustaa uudella nimellä toinen. SKP oli laiton, mutta kommunismi aatteena ei. Yksin suomalaisista kommunisteista ei vallankumoukseen ollut. Itärajan takana uhka oli kuitenkin todellinen, ja toisaalta pelkkä tunne uhasta riitti. Yleinen mielipide piti kommunisteja ”Moskovan kätyreinä” ja puna-armeijan sillanpääasemana Suomessa. Vasemmistolaisen toiminnan olemassaolo ylipäätään oli sisällissodan veteraanien näkökulmasta loukkaus. Oikeisto esitti 1920-luvun mittaan vaatimuksia kaiken kommunistisen toiminnan lakkauttamisesta. Vaatimukset lisääntyivät vuonna 1928, jolloin vietettiin sisällissodan 10-vuotisjuhlia ja pidätettyjen SKP-organisaattorien ja -sotilasvakoojien oikeudenkäynnit vahvistivat käsitystä, että laiton SKP johti koko liikettä ja toimi Neuvostoliiton hyväksi. Historiantutkija Juha Siltalan mukaan tosiasiallinen syy lapuanliikkeen nousuun ei ollut kuitenkaan kommunismin vahvistuminen. Oikeisto tahtoi yhtenäisen valtion, joka pluralismin sijasta rakentuisi nimenomaan sen edustaman maailmankuvan varaan.
Kommunistinen liike ei ollut Suomessa 1920-luvulla yhtenäinen. Sekä SSTP:n että STPV:n johtoon kuului vasemmistososialisteja ja muita, jotka suhtautuivat usein kriittisesti Moskovassa toimineen SKP:n johdon jyrkkään linjaan ja halusivat jatkaa vuotta 1918 edeltäneen työväenliikkeen toimintatapoja. Vuosikymmenen lopussa liike jakautui entistä selvemmin. Vuonna 1928 Kommunistisen internationaalin eli Kominternin VI kongressi julisti kapitalismin siirtyneen ”kolmanteen vaiheeseen”, johon kuului kapitalismin, valtiovallan ja sosiaalidemokraattisen liikkeen yhtyminen. Seuraavana vuonna Komintern julisti sosiaalidemokratian ”sosiaalifasismiksi” ja vaati kommunistisia puolueita hyökkäämään myös sosiaalidemokraatteja vastaan sekä valmistautumaan lähenevään maailmanvallankumoukseen. SKP:n Moskovan-johto hyväksyi tämän näkemyksen sellaisenaan. Vuoden 1928 pidätysten jälkeen myös SKP:n Suomen-toimiston johtoon kohosi nuoria ja kokemattomia henkilöitä, jotka noudattivat epäröimättä Moskovan ohjeita taistelun kiihdyttämisestä. Heitä alettiin kutsua ”huitojiksi”. Uutta linjaa vastustanut, entisistä SSTP:n johtajista muodostunut maltillinen siipi, jota puolestaan kutsuttiin ”hoipertelijoiksi”, alkoi luoda liikkeen sisälle kilpailevaa organisaatiota, jonka keskusjärjestönä oli joulukuussa 1929 perustettu Suomen työväen vasemmistoryhmä. STPV:n 23-henkisessä eduskuntaryhmässä oli yksi ”hoipertelija”, Eino Pekkala.
Poliittisen järjestelmän heikkous
Epäluottamus vuoden 1919 hallitusmuotoa kohtaan oli yleistä sekä oikealla että vasemmalla äärilaidalla. Järjestelmään ei uskottu. Maltillisen keskustan esityksestä syntyneeseen perustuslakiratkaisuun luottavat olivat vähemmistössä. Heikot hallitukset seurasivat toisiaan. Vuoden 1919 eduskuntavaalien ja kesän 1930 välillä istuneista 14 hallituksesta 12 oli vähemmistöhallituksia. Vuosina 1926–1930 oli vallassa yhtäjaksoisesti useita yhden puolueen vähemmistöhallituksia. Porvaripuolueet olivat hajaannuksessa: Oikeistopuolue Kansallinen Kokoomus oli ajautunut riitoihin keskustapuolueiden Maalaisliiton ja Kansallisen Edistyspuolueen kanssa, kun taas Ruotsalainen kansanpuolue (RKP) alkoi tehdä kielipoliittista yhteistyötä SDP:n kanssa. Koska porvaripuolueet eivät kyenneet yhteishallitukseen, joutuivat keskustan vähemmistöhallitukset nojaamaan SDP:n tukeen. Vaikka keskustahallitukset eivät juuri tehneet myönnytyksiä sosiaalidemokraateille, vasemmisto ja RKP pystyivät eduskuntaenemmistöllään pitämään kokoomuksen ulkona hallituksesta ja siten estämään oikeistolaisemman politiikan. Oikeiston silmissä vasemmisto saneli koko suomalaisen politiikan suunnan.
Konsensuspolitiikka ja kykenemättömyys oikeistoa miellyttäviin päätöksiin turhautti sisällissodan voittajia. Voittajien asema ei näkynyt vallankäytössä. Osa näki, että nurkkakuntainen puoluepolitikointi oli myrkyttänyt valtiollisen ilmapiirin ja saanut puolueet unohtamaan isänmaan ja suomalaisten edut. Ajan iskulause oli parlamentarismin ”rämettyminen”. Tilalle oli saatava luja hallitusvalta. Alun perin lapuanliike nähtiinkin porvarillisen hallituksen tueksi suunnattuna ”ryhtiliikkeenä”. Pian se kuitenkin muuttui protestiliikkeeksi.
Gallialainen kertomataulu
Tarinat
– julkaistu lokakuussa 1994 Asterixin 35-vuotisjuhlalehdessä
Torjuttu kuningatargambiitti
Torjuttu kuningatargambiitti on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Lapuanliike
1920-luvun oikeistoradikaalit järjestöt
1920-luvulla oikeistolaista toimintaa vaalimaan ja vahvistamaan oli syntynyt lukuisia järjestöjä. Mannerheim ja P. E. Svinhufvud perustivat Suomen Suojelusliiton, joka jakoi lehdistölle antikommunistisia tiedotteita. Akateeminen Karjala-Seura keskittyi kansallisuustunteen, heimoaatteen, maanpuolustustahdon ja Suur-Suomi-ajatuksen vaalimiseen.
Ehkä merkittävin lapuanliikkeen syntyyn vaikuttanut järjestö oli sisällissodan valkoisten veteraanien helmikuussa 1929 perustama Vapaussodan Rintamamiesten Liitto (VRL), jonka tavoitteina olivat kommunismin kitkeminen ja työmaaterrorin poistaminen, mutta myös esimerkiksi vaalilakien muuttaminen niin, että oikeistolaisilla äänillä olisi enemmän painoarvoa. Liiton aktiiveja oli sittemmin mukana järjestämässä näkyviä kyydityksiä ja sen ydinhenkilöistä tuli suomalaisen kansallissosialismin vaikuttajia. Historiantutkijoiden Oula Silvennoisen, Marko Tikan ja Aapo Roseliuksen mukaan VRL:n johto koostui pääasiassa fasisteiksi luonnehdittavista aktivisteista ja liitto oli Suomen kansallismielisen radikalismin taustaorganisaatio koko olemassaolonsa ajan, sillä se kokosi yhteen samanmielisiä ydinvaikuttajia tehokkaammin kuin avoimen fasistiset järjestöt.
Gallialainen kertomataulu
Tarinat
– julkaistu toukokuussa 1977 National Geographic -lehdessä
Lapuanliike
1920-luvun oikeistoradikaalit järjestöt
Toinen helmikuussa 1929 perustettu lapuanliikkeen mainittava edeltäjä oli lyhytikäiseksi jäänyt, kommunismia ja demokratiaa vastustanut kiihkokansallismielinen Suomen Lalli-liitto, jonka piirissä kehiteltiin idean asteelle jääneitä vallankaappaussuunnitelmia. Lalli-liiton perustajat toivoivat muun muassa Vihtori Kosolaa liiton tai sen kaavaillun Helsingin-marssin johtajaksi, mutta Kosola ei lähtenyt toimintaan mukaan. Lalli-liitto kuihtui pian lapuanliikkeen syntymisen jälkeen.
Kansainväliset esikuvat
Lapuanliikkeen ydinryhmä otti vaikutteita Euroopan äärioikeistolaisilta puolueilta, erityisesti Italian fasisteilta. Diktaattori Benito Mussolinin valtaannousua ja toimintaa Italiassa ihailtiin avoimesti lapuanliikkeen kannattajien parissa. Suomessa avoimesti fasistisiksi tunnustautuneita oli vähän. Lapuanliike oli kuitenkin osa aikansa yleiseurooppalaista kommunisminvastaista, oikeistoradikaalia ja porvarillista liikehdintää. Kuten muuallakin Euroopassa äärioikeiston voima nousi sodan kokeneista nuorista miehistä. Suomalainen erityispiirre olivat sisällissodan kaikuna syntyneet lukuisat äärioikeistolaiset järjestöt, jotka onnistuivat 1920-luvun kommunistivihassaan ajamaan maan useita kertoja oikeistodiktatuurin partaalle.
Kannattajakunnan sosiaalinen koostumus ja Etelä-Pohjanmaan tilanne
thumb|Vihtori Kosola (kolmas oikealta) Lapuan herättäjäjuhlilla heinäkuussa 1930. [[Herännäisyys eli körttiläisyys oli lapuanliikkeen kantavia voimia.]] Lapuanliikkeessä yhdistyivät professori Seppo Hentilän mukaan yläluokkainen nationalismi ja talonpoikainen populismi. Alkuperäinen kansanliike nojasi valkoiseen työväkeen ja erityisesti körttiläisiin talonpoikiin, maalaisväestöön, papistoon ja virkamiehistöön. Liikkeen asteittaisen radikalisoitumisen myötä sen ydinjoukko muuttui. Myöhemmin aktiiviseen kannattajakuntaan kuului ylempää keskiluokkaa: korkeita virkamiehiä, varakkaampaa sivistyneistöä, papistoa, sotilasjohtajia, teollisuusjohtajia ja yritysmaailman edustajia. Huomattava osa liikkeen alkuvaiheen johtohenkilöistä oli aktiivisia suojeluskuntalaisia, usein paikallisten esikuntien tai piiriesikuntien jäseniä. Kannattajakunta oli kaksikielinen, sillä liike suhtautui varsinkin alkuvaiheessa kielikysymykseen vapaamielisesti. Myöhemmin ruotsinkielisten kannattajien määrä väheni, kun aitosuomalaiset äänenpainot vahvistuivat liikkeessä.
Gallialainen kertomataulu
Tarinat
– ei aiemmin julkaistu
Torjuttu kuningatargambiitti
Torjumalla kuningatargambiitin musta vahvistaa d5-ruutuaan. Toinen vaihtoehto olisi vastaanottaa gambiitti. Samalla e6-siirto avaa kuningaslähetin, mutta sulkee kuningatarlähetin viistolinjan. Avaus saa erilaisia ominaisuuksia riippuen siitä, pelaako musta c-sotilaansa c6:een ja c5:een vai jättääkö pelaamatta. Usein valkea pelaa siirrot Rf3 ja Rc3 sekä mustan pelattua ...Rf6 valkea jatkaa Lg5, e3 ja 0-0. Useat muunnelmat johtavat asemiin, joissa toinen osapuoli saa eristetyn d-sotilaan.
Lapuanliike
Kannattajakunnan sosiaalinen koostumus ja Etelä-Pohjanmaan tilanne
Liikkeen syntymistä nimenomaan Etelä-Pohjanmaalla on selitetty väestörakenteella ja taloudella. 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun Pohjanmaa oli Suomen vaurainta aluetta, jonka varallisuuserot olivat suhteellisen pieniä. Pientilojen ja herännäisyyden hallitseman alueen tausta oli sekä taloudellisesti että uskonnollisesti hyvin konservatiivinen. Voimakas väestönkasvu purkautui osin siirtolaisuutena Yhdysvaltoihin, josta myös palasi takaisin vaurautta. Lapuanliike olikin Pohjanmaan viimeinen voimannäyttö ennen kuin se kadotti painoarvonsa teollisuuskeskusten vaurastumisen myötä. Etelä-Pohjanmaa oli myös sisällissodassa valkoisten tukialuetta.
Taloudelliset selitykset
Lapuanliikkeen syntyyn vaikutti myös taloustilanne, sillä vuoden 1929 pörssiromahduksen jälkeinen suuri lama ulottui myös Suomeen ja kiristi yhteiskunnallista ilmapiiriä. Jotkut tutkijat ovat pyrkineet selittämään lapuanliikkeen syntyajankohdan talouden rakenteisiin liittyvillä tekijöillä. Suomen puutavaravienti käytännössä seisahtui jo vuonna 1928, ja puun kantohinnat romahtivat vuosina 1930–1931 samanaikaisesti viljanhintojen kanssa. Tämä oli kova taloudellinen isku paitsi vientiteollisuudelle myös suurten ja keskisuurten tilojen omistajille, jotka saivat paljon tuloja puukaupasta. Marxilaisen selitysmallin mukaan teollisuuden edustajat ja talonpojat ryhtyivät tuolloin yhdessä oikeistoradikalismin tukijoiksi ajaakseen luokkaetujaan työväestöä vastaan.
Väkivallan prologi: Työtaistelut, työmaaterrori ja lakonmurtajat
Vasemmisto antoi omalla toiminnallaan myös tehokkaan propaganda-aseen porvarillisille piireille. Entisiä jääkäreitä, heimosotureita tai sodassa valkoisten puolella taistelleita työläisiä vaadittiin pyytämään julkisesti anteeksi työväenlehdissä. Kieltäytyjät joutuivat maksamaan sakkoja tai painostettiin lähtemään työpaikoilta. Anteeksipyyntöjä julkaistiin satoja. Nöyrtyminen ”Moskovan kätyreiden” edessä oli valkoisille karvas isku. Oikeisto ei hyväksynyt kommunistien vaikutusvallan kasvamista työpaikoilla, ja ”työmaaterrorin” käsitteen alle niputettiin pian myös lakkojen vahtiminen ja paine järjestäytyä ylipäätään. Oikeiston keskuudessa kiersi tarinoita syrjinnästä ja jopa väkivaltaisuuksista työpaikoilla. Työmaaterroria nähtiin kuitenkin myös vasemmalla: työnantajien katsottiin syrjivän punaisten joukossa vuoden 1918 tapahtumiin osallistuneita.
Työnantajat ja talouspiirit vastasivat työtaistelujen joukkovoimaan voimalla ja rahoittivat lakonmurtajajärjestöjä. Monet samoista rahoittajista vaikuttivat myöhemmin myös lapuanliikkeen taustalla. Tunnetuin lakonmurtajajärjestöistä oli Martti Pihkalan johtama Yhtymä Vientirauha. Lakon puhjettua Vientirauhan kortiston työmiehet tuotiin tekemään työt ja työtaistelu saatiin murrettua. Työtaistelujen tunnelma kiristyi usein avoimiksi yhteenotoiksi ja väkivallaksi. Pohjalaisilla oli aktiivinen merkitys lakonmurtamistoiminnassa, esimerkiksi valtakunnallisen satamalakon aikana vuosina 1928–1929 lakonmurtajista suurin osa oli pohjalaisia. Enimmillään lakonmurtajiin kuului 34 000 henkeä. Yksi lakonmurtajien värvääjistä oli aiemmin jääkäreitä, heimosotureita ja sisällissodan valkoisia värvännyt Vihtori Kosola, joka kuului Maalaisliittoon.
Asenteiden kiristyminen vuonna 1929
pienoiskuva|Poliisi hajottaa ”[[Punainen päivä|punaisen päivän” mielenosoitusta 1. elokuuta 1929 Helsingissä.]] SKP yritti syksyllä 1929 ottaa Suomessa käyttöön Kominternin vaatiman uuden ”kolmannen vaiheen taktiikan”. Komintern ja SKP vaativat 1. elokuuta 1929 järjestettäväksi punaiseksi päiväksi kutsutun ”taistelupäivän”, jonka teemana oli Neuvostoliiton puolustaminen ”imperialistisen sodan” uhalta mielenosoituksin ja lakoin. Sisäministeriö kielsi punaisen päivän mielenosoitukset, joita poliisit sitten hajottivat väkivaltaisesti. Kommunistien yksittäinenkin yritys ottaa kadut haltuunsa herätti vihamielisyyttä oikeistossa. SAJ julisti 16. marraskuuta 1929 yhden päivän yleislakon tukeakseen Tammisaaren pakkotyölaitoksen vangittujen kommunistien nälkälakkoa, mutta yleislakko epäonnistui ja vain harvat työläiset osallistuivat siihen. Myös lakon aikana tapahtui yhteenottoja mielenosoittajien ja poliisien välillä. Nämä tapahtumat käänsivät asenneilmapiirin Suomessa laajalti kommunisminvastaiseksi.
Presidentti Lauri Kristian Relander oli huhtikuussa 1929 kutsunut luokseen Mantereen hallituksen johtavat ministerit, oikeuskanslerin ja Etsivän Keskuspoliisin (EK) johtajan keskustelemaan kommunistien toimintaan puuttumisesta. Välittömänä toimena sisäministeriö kielsi julkisissa tilaisuuksissa liput ja tunnukset, joiden teksti tai kuva kehotti rikkomaan lakia. Pitemmälle menevät toimet edellyttivät lakimuutoksia, joten syyskuussa 1929 uusi Kallion III hallitus antoi eduskunnalle esitykset painovapauslain ja rikoslain muuttamisesta siten, että painovapauden valvonta siirrettäisiin oikeusministeriltä oikeuskanslerille, joka saisi samalla toimeenpanovaltaa, ja että myös kirjapainoja voitaisiin rangaista laittomista painotuotteista määräaikaisella sulkemisella sekä painokoneiden sinetöinnillä tai ottamisella valtion huostaan.