cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
H. L. A. Hart
Tieteellinen ura
Sodan jälkeen Hart toimi jonkin aikaa Oxfordin New Collegen tutkijana ja opettajana, ja vuonna 1952 hänet valittiin Oxfordin University Collegen oikeusteorian professorin virkaan tuolloin vielä varsin vähäisistä tieteellisistä ansioistaan huolimatta. Hart toimi Oxfordin Universityn Collegen professorina vuosina 1952–1968 sekä Oxfordin Brasenose Collegen rehtorina vuosina 1973–1978.
Joseph Kureethara
Joseph Kureethara (2. heinäkuuta 1929 – 6. tammikuuta 1999) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cochinin hiippakuntaan 18. maaliskuuta 1958 ja nimitettiin sen piispaksi 29. elokuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Kelanthara, jota avustivat Alexander Edezath ja Sebastian Mankuzhikary. Kureethara toimi hiippakuntansa johdossa kuolemaansa saakka.
H. L. A. Hart
Tieteellinen ura
Hart ei epäröinyt tarttua aikansa moraalisiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin, mistä seurasi monia hyödyllisiä älyllisiä debatteja. Hart kävi Lord Devlinin ja Barbara Wootonin kanssa väittelyn yhteiskuntamoraalista, rikosoikeudellisesta vastuusta ja rangaistusten oikeuttamisesta teoksessaan Law, Liberty and Morality, joka oli vastine Devlinin teokselle The Enforcement of Morals, sekä teoksissaan The Morality of Criminal Law ja Punishment and Responsibility. Amerikkalaisen luonnonoikeusteoreetikon Lon L. Fullerin kanssa Hart kävi pitkän ja monivaiheisen väittelyn oikeuden ja moraalin välisestä suhteesta, joka alkoi heidän vuonna 1958 Harvard Law Review'ssa julkaisemillaan artikkeleilla ja jatkui kummankin oikeusteoreettisissa pääteoksissa.
Oikeusteoria
Hart edusti oikeuspositivismia, pitäen kiinni oikeuden ja moraalin erottelusta, ja analyyttista oikeusteoriaa, joka pyrki oikeuden tarkkaan käsitteelliseen määrittelemiseen ja oikeudellisen kielenkäytön täsmentämiseen. Molemmilta osin Hartin teorian taustahahmona oli englantilainen oikeusteoreetikko John Austin, jonka kanssa Hartilla oli tiettyjä samoja lähtökohtia, mutta jonka teoriaa Hart myös kritisoi ja kehitteli eteenpäin. Hart sai vaikutteita myös Oxfordin yliopiston piirissä kehitellystä arkikielen filosofiasta, etenkin sitä edustaneelta filosofilta J. L. Austinilta. Hart ei pyrkinyt antamaan yksiselitteistä määritelmää sille, minkälaista oikeus on aina ja kaikkialla, vaan tarkastelemaan sitä, miten sanaa "oikeus" käytetään eri yhteyksissä, ja tämä avulla selvittämään, mitä kaikkea oikeus pitää sisällään ja mitä piirteitä siihen kuuluu. Hartin mukaan sanalla "oikeus" ei ollut mitään yhtä ainoaa oikeaa merkitystä vaan sen merkitys riippui sen käytöstä kuten kaikkien muidenkin sanojen osalta, jolloin oikeus voidaan määritellä vain tarkastelemalla yhteiskuntatodellisuutta ja siinä ilmeneviä todellisia oikeudellisia käytäntöjä. Hart kutsui tätä lingvistiseen analyysiin perustuvaa lähestymistapaansa "deskriptiiviseksi sosiologiaksi".
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Tarmo on Suomen merenkulkulaitoksen jäänmurtaja, joka palveli Suomen merivoimissa toisen maailmansodan aikana. Nykyään Tarmo on museojäänmurtajana Suomen merimuseon kokoelmissa Kotkassa.
H. L. A. Hart
Ensi- ja toisen asteen oikeussäännöt
Hartin mukaan oikeus koostuu säännöistä, ja hän vertasikin oikeutta peleihin. Oikeussääntöjä on monenlaisia, eikä niihin kaikkiin liity jotain sanktiota. Hartin mukaan oikeutta voidaan tarkastella sisäisestä tai ulkoisesta näkökulmasta. Ulkoisessa näkökulmassa, jota edustaa esimerkiksi yhteiskuntatieteilijä, ei sitouduta normatiivisesti oikeussääntöihin vaan tarkastellaan vain ulkoisesti havaittuja säännönmukaisuuksia, kun taas sisäisessä näkökulmassa, jota edustaa esimerkiksi tuomari ja juristi, sitoudutaan oikeussääntöihin oman ja toisten käyttäytymisen normatiivisena arviointikriteerinä. Hartin mukaan säännöistä seuraa yhteisön jäsenille sosiaalisia velvollisuuksia, jos ne vaativat yhteisön jäseniä toimimaan tai olematta toimimaan tietyllä tavalla, yhteisön enemmistö pitää tätä vaatimusta tärkeänä jonkin yhteisön kannalta yleisesti arvokkaan asian ylläpitämiseksi tai saavuttamiseksi, tämä vaatimus voi olla ristiriidassa yhteisön jäsenten omien halujen kanssa, sitä yleensä noudatetaan yhteisössä ja siitä poikkeaminen yleensä synnyttää normatiivisella kielellä muotoiltuja kriittisiä reaktioita ja katsotaan hyväksi perusteeksi tällaiselle reagoinnille.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Rakentaminen
Alus valmistui Newcastle upon Tynessä vuonna 1907 ja tuli Suomeen tammikuussa 1908. Tarmoa on kutsuttu maailman vanhimmaksi säilyneeksi jäänmurtajaksi, mutta sitä seitsemän vuotta vanhempi säilynyt jäänmurtaja on saman telakan valmistama ja vuonna 1900 käyttöönotettu Angara, joka on toiminut vuodesta 1990 museo- ja kokousaluksena Baikaljärvellä Siperiassa.
H. L. A. Hart
Ensi- ja toisen asteen oikeussäännöt
Hartin mukaan kehittynyt oikeusjärjestelmä koostuu primääri- eli ensiasteen oikeussäännöistä ja sekundääri- eli toisen asteen oikeussäännöistä. Ensiasteen oikeussäännöt sääntelevät ihmisten käyttäytymistä asettamalla heille velvoitteita, ja niihin kuuluvat esimerkiksi suurin osa rikosoikeuteen kuuluvista säännöistä. Hartin mukaan primitiivinen normijärjestelmä, sekä nykyinen kansainvälinen oikeus, koostuu pelkästään ensiasteen oikeussäännöistä, ja siihen liittyvän epävarmuuden, staattisuuden ja tehottomuuden poistamiseksi omaksutaan toisen asteen säännöt. Toisen asteen oikeussäännöt kohdistuvat ensiasteen sääntöihin, ja niihin kuuluvat muutossäännöt, jotka sääntelevät ensiasteen sääntöjen luomista, muuttamista ja kumoamista, tuomitsemissäännöt, jotka sääntelevät ensiasteen sääntöjen soveltamista, ja tunnistamissääntö (eng. rule of recognition), joka määrittelee, mitkä säännöt kuuluvat voimassa olevaan oikeuteen, eli ilmaisee oikeusjärjestelmässä noudatettavan oikeuslähdeopin. Juuri tunnistamissääntöä on pidetty Hartin teorian mielenkiintoisimpana ja kiistellyimpänä osana, ja sitä on verrattu Hans Kelsenin ajatukseen perusnormista. Hartin mukaan tunnistamissääntöä ei yleensä ole lausuttu julki missään oikeuslähteessä, mutta sen olemassaolo käy ilmi tuomareiden ja muiden viranomaisten toiminnasta. Esimerkiksi Suomen oikeudessa tunnistamissääntö voitaisiin ilmaista seuraavasti : "se, mitä eduskunta perustuslain mukaisesti säätää, on Suomessa voimassa olevaa oikeutta." Hartin mukaan oikeusjärjestelmä on olemassa, kun ensinnäkin kansalaiset yleisesti noudattavat tunnistamissäännön kriteerit täyttäviä ensiasteen oikeussääntöjä ja toiseksi viranomaiset hyväksyvät tehokkaalla tavalla toisen asteen säännöt oman toimintansa normatiiviseksi mittapuuksi.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Rakentaminen
Huomattavasti aikaisempia murtajia suuremman konetehonsa vuoksi Tarmo oli huomattava parannus, vaikka sen ominaisuudet jäissä eivät olleetkaan odotusten mukaiset, sillä alus poltti hiiltä neljä tonnia tunnissa täydellä jääteholla, mikä oli kaksi ja puoli kertaa niin paljon kuin vanhempi Sampo kulutti. Aluksen pääkoneiden tyyppi oli kolmipaisuntakone eli trippeli. Kokonaiskoneteho oli 3 850 hv, josta keulakoneen teho 1 450 ja peräkoneen 2 400 hv. Höyrykattikoiden lukumäärä on 5.
Käyttöhistoria
Suomen sisällissodan aikana senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud ja senaattori Jalmar Castrén pakenivat Helsingistä merikapteeni Ilmari Jokisen johtamalla jäänmurtaja Tarmolla Tallinnaan, josta he matkustivat edelleen Saksan ja Ruotsin kautta Pohjois-Suomeen ja Vaasaan. Viron vapaussodan aikana alus vei Viroon 3 000 suomalaista vapaaehtoista.
Sotavuodet
thumb|Naamioitu Tarmo Ahvenanmaan saaristossa vuonna 1939. Talvisodassa Tarmo palveli merivoimissa. Se joutui Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneen hyökkäyksen kohteeksi Kotkan satamassa 18. tammikuuta 1940. Hyökkäyksessä kuoli 39 ja haavoittui 13 miestä. Heidät on haudattu Kotkan kirkon hautausmaalle. Tarmon oli tarkoitus vielä sodan lopulla murtaa jää hyökkäävien neuvostojoukkojen edestä, mutta se ei ehtinyt suorittaa tehtäväänsä ennen rauhan tuloa.
H. L. A. Hart
Luonnonoikeuden vähimmäissisältö
Vaikka Hart oli oikeuspositivisti ja teki käsitteellisen eron oikeuden muodollisen voimassaolon ja oikeuden sisällöllisen hyväksyttävyyden välillä, hän väitti oikeudella olevan jonkinlainen ydinsisältö, joka on ymmärrettävissä universaaliksi ja yleiseksi ja jota hän nimitti luonnonoikeuden vähimmäissisällöksi (eng. minimum content of natural law). Luonnonoikeuden vähimmäissisältö tukeutui Hartin mukaan tiettyihin ihmisluontoa ja ihmisten elinolosuhteita koskeviin itsestäänselvyyksiin, joihin kuuluivat ihmisten haavoittuvuus, summittainen tasavahvuus, rajallinen epäitsekkyys, käytettävissä olevien resurssien rajallisuus sekä rajallinen ymmärrys ja tahdonvoima. Lainsäätäjä, joka sivuuttaisi täysin nämä asiat, ei voisi olettaa ihmisten noudattavan lakeja.
Luonnonoikeuden vähimmäissisällön asema Hartin oikeudellisessa ajattelussa on jokseenkin epäselvä. Siinä ei ole kyse kompromissista luonnonoikeuden ja positivismin välillä, vaan se on Hartin yritys selventää positivistista teesiä. Luonnonoikeusteoreetikoiden tapaan Hart ajatteli, että jotakin normatiivista järjestystä voidaan kutsua "oikeusjärjestykseksi" vain, jos se täyttää tietyt minimiehdot, ja nämä ehdot kohtuullisissa määrin täyttävällä oikeusjärjestyksellä on moraalista arvoa. Sen sijaan Hartin mukaan oikeusjärjestyksen olemassaolo- ja tunnistamiskriteerit eivät ole moraalisia vaan faktuaalisia eikä siitä, että oikeusjärjestykset täyttävät moraalisesti tärkeitä tehtäviä, seuraa, että jotakin määrättyä oikeusjärjestystä pitäisi totella. Hartin luonnonoikeuden vähimmäissisältö ei aseta varsinaisia sisällöllisiä kriteereitä oikeusjärjestykselle siihen tapaan kuin luonnonoikeus, vaan se edustaa lähinnä eräänlaista välttämättömyyttä siihen nähden, että yhteisöllisessä toiminnassa on perusteltua ja tarpeellista seurata yhteistä normijärjestelmää.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Sotavuodet
Alus muutettiin vuonna 1950 hiililämmitykseltä öljypoltolle, mikä paransi sen ominaisuuksia olennaisesti. Myös laivan peruskorjaus ajoittui vuosille 1950–1951.
H. L. A. Hart
Hartin tulkintaoppi
Hartin mukaan kielellisessä muodossa ilmaistut oikeussäännöt ovat välttämättä semanttisesti avoimia eli niiden mahdollisia merkityksiä ei voida ennalta määrittää. Tämän kielellisen monimerkityksisyyden johdosta tuomarit joutuvat käyttämään harkintaansa varsinkin hankalien tapauksien yhteydessä. Hart erottelee oikeussääntöihin sisältyvien käsitteiden merkityksen yksiselitteisen ydinalueen, josta on kyse helpoissa tapauksissa, ja epävarman reuna-alueen, josta on kyse hankalissa tapauksissa. Esimerkiksi säännössä "ajoneuvolla ajo puistossa on kielletty" käsite "ajoneuvo" kattaa riidattomasti esimerkiksi autot, moottoripyörät ja mopot, jotka muodostavat siis sen merkityksen ydinalueen, kun taas sellaiset kulkuneuvot kuten moottoroitu pyörätuoli, rullasukset ja potkulauta ovat aidosti monitulkinnallisia suhteessa ajoneuvon käsitteeseen, jolloin ne siis sijoittuvat sen merkityksen reuna-alueelle. Hankalissa tapauksissa tuomari toteuttaa Hartin mukaan lainsäätäjän vapaata harkintaa valitessaan mielestään perustelluimman tulkintavaihtoehdon useiden ehdokkaiden joukosta.
Hart pyrki tulkintaopillaan sulkemaan pois yhtäältä saksalaisten käsitelainopin edustajien idean oikeudellisen käsitesysteemin ennalta lukkoon lyödyistä merkityksistä ja siihen liittyvästä oikeasta ratkaisusta oikeudelliseen ongelmaan ja toisaalta yhdysvaltalaisten oikeusrealistien ja Critical Legal Studies -koulukunnan esittämän teesin oikeussääntöjen radikaalista monitulkinnallisuudesta ja eri tulkintavaihtoehtojen samanarvoisuudesta.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Apualusvuodet ja museointi
Tarmon poistuttua käytöstä se kunnostettiin vuosina 1990–1992, minkä jälkeen se on ollut museojäänmurtajana Kotkan Kantasatamassa lukuun ottamatta lyhyttä vierailua Tallinnassa ja Helsingissä keväällä 1998. Alus vihittiin museojäänmurtajaksi 1.5.1992.
H. L. A. Hart
Kritiikki
Hartin käsitykseen tunnistamissäännöstä on kohdistunut epäselvyyttä sen suhteen, onko tunnistamissääntö velvoittava normi vai yhteiskunnallinen tosiasia. Kaarlo Tuori on kritisoinut Hartin teoriaa siitä, että yhteiskunnallisen tosiasian ja normatiivisen säännön yhdistelmänä olevan tunnistamissäännön johdosta Hart joutuu ylittämään oikeuspositivismin perustavan erottelun olemisen ja pitämisen välillä. Lisäksi Ronald Dworkin on esittänyt, että oikeuteen kuuluu oikeussääntöjen lisäksi myös oikeusperiaatteita, joita ei ole mahdollista tunnistaa formaalin tunnistamissäännön avulla.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Apualusvuodet ja museointi
Hinaajat Janet ja Vega siirsivät vuonna 2008 Tarmon 400 metriä pohjoisemmaksi vastavalmistuneen Merikeskus Vellamon museoaluslaituriin.
H. L. A. Hart
Kritiikki
Hartin tulkintaoppia ovat kritisoineet esimerkiksi Lon L. Fuller ja Dworkin. Fullerin mukaan Hart sivuuttaa oikeussääntöjen yhteiskunnallisen kontekstin tai tavoitteellisen elementin ja käsittelee tulkintaa pelkästään semanttis-kielellisenä operaationa. Esimerkiksi Hartin esimerkki kiellosta ajaa ajoneuvoa puistossa voidaan Fullerin mukaan ratkaista säännöksen yhteisöllisen tarkoituksen perusteella. Dworkinin mukaan taas aidosti tulkinnanvaraisessa lainsoveltamistilanteessa tuomarin tulee soveltaa oikeusperiaatteita, eikä tuomarin harkinta ole siten milloinkaan lainsäätäjän vapaan harkinnan kaltaista.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Apualusvuodet ja museointi
Aluksella perämiehenä koulutuksensa aikana palvellut, myöhempi Merenkulkulaitoksen toimistopäällikkö merikapteeni Seppo Laurell sanoi eräässä esitelmässään, että juuri Tarmo sopi erään sattuman johdosta mitä parhaiten museolaivaksi, sillä alus poistui palveluksesta 63-vuotiaana kuin kuka tahansa valtion virkamies. Lisäksi alus on lajissaan ainoa, jonka miehistöä kaatui sotatoimissa; se on siis myös sankarivainajien muistomerkki.
H. L. A. Hart
Kritiikki
Hartin teoriaa kehittellyt skottilainen oikeusteoreetikko Neil MacCormick kritisoi Hartin kahtiajakoa sisäiseen ja ulkoiseen näkökulmaan siitä, että se sivuuttaa oikeustieteen, joka ei vaikuta sopivan riidatta kumpaankaan. MacCormickin mukaan oikeustiede edustaa kolmatta, sisäisen ja ulkoisen näkökulman väliin sijoittuvaa hermeneuttista tai ei-äärimmäisen ulkoista näkökulmaa, jossa huomioidaan sisäinen näkökulma käyttäytymisen ulkoisten säännönmukaisuuksien syynä mutta ei itse sitouduta siihen.
Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Muuta
Näyttelijä Tarmo Manni on saanut nimensä laivan mukaan.
H. L. A. Hart
Kritiikki
Hart vastasi varsinkin Dworkinin esittämään arvosteluun teoksensa The Concept of Law postuumisti vuonna 1994 julkaistussa jälkipuheessa, ja hänen analyyttista oikeusteoriaansa ovat jatkaneet etenkin MacCormick ja israelilainen Joseph Raz.
Teokset
Lisäksi Hart toimitti John Austinin teoksen The Province of Jurisprudence Determined vuonna 1954, johon hän kirjoitti myös esipuheen, sekä yhdessä J. H. Burnsin kanssa Jeremy Benthamin teokset Introduction to the Principles of Morals and Legislation ja Comment on the Commentaries and Fragment on Government ja yksinään Benthamin teoksen Of Laws in General.
Pertti Rastela
Pertti "Pepi" Rastela (s. 20. marraskuuta 1955 Jyväskylän maalaiskunta) on entinen jääkiekkoilija ja JypHT:n kapteeni.
Pelaajaura
Rastela pelasi SM-liigaa kaudet 1985–91 JypHT:n riveissä. Kapteenina hän toimi lopun kaudesta 1987–88 sekä kauden 1990–91. Rastela oli voittamassa jyväskyläläisten riveissä joukkueen ensimmäistä SM-mitalia, hopeaa keväällä 1989. Rastela pelasi urallaan 252 liigaottelua tehden 148 pistettä (71+77). Jyp on jäädyttänyt Rastelan pelinumeron 10. 1-divisioonassa Rastela keräsi 372 pistettä 367 ottelussa. Maaleja syntyi 208 ja syöttöpisteitä 174.
Rastela pelaa jyväskyläläisessä veteraanikiekkojoukkueessa Ukkometsoissa, mutta muuten hän on pysytellyt uransa lopettamisen jälkeen pois jääkiekon parista; tällä hetkellä hän toimii avustavana ulosottomiehenä Jyväskylässä.
Un-Break My Heart
Un-Break My Heart on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Toni Braxtonin kappale hänen toiselta, Secrets-studioalbumilta. Balladin sanoitti Diane Warren. Braxton ilmaisi vihansa laulua kohtaan; La Reid pystyi kuitenkin vakuuttamaan laulajan nauhoittamaan sen sekä sisällyttämään albumilleen. Sen julkaisi LaFace Records albumin toisena singlenä lokakuussa 1996. Sanoituksellisesti kappale kertoo "rakkuilevaan sydänsuruun" jossa Braxton pyytää entistä rakastajaansa palauttamaan ja perumaan aiheuttamansa kivun. Se voitti Grammy-palkinnon kategoriassa "Paras naispoplaulajan esitys" vuonna 1997.
"Un-Break My Heart" oli maailmanlaajuisesti kaupallinen menestys. Yhdysvalloissa kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen, jossa se pysyi yhteensä 11 viikkoa, jonka aikana se saavutti saman sijoituksen myös Hot Dance Club Songs sekä Adult Contemporary -listoilla. Kun Billboard juhli 40 vuotta listattuaan kappaleita vuodesta 1958 vuoteen 1998, kappale listattiin Billboard Hot 100 -listan historian menestyneimmäksi sooloartistin kappaleeksi. Euroopassa kappale pääsi viiden parhaan joukkoon yli kymmenessä valtiossa ja se pääsi listan kärkeen Itävallassa, Belgian Valloniassa, Ruotsissa ja Sveitsissä.
Billie Woodruff ohjasi kappaleeseen liittyvän musiikkivideon. Se kuvaa Braxtonin suremassa hänen rakastajansa kuolemaa, muistellen samalla hyviä yhteisiä aikojaan. Braxton esitti kappaleen vuoden 1997 Billboard Music Awardsin avajais-seremoniassa.
"Un-Break My Heartin" ovat levyttäneet muutkin artistit, kuten yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye Weezer albumilleen Death to False Metal.
Pylkönmäki
Pylkönmäki on entinen Suomen kunta, joka perustettiin vuonna 1914 Karstulan ja Saarijärven kuntien osista ja liitettiin Saarijärven kaupunkiin 2009. Pylkönmäen naapurikunnat olivat Karstula, Multia, Saarijärvi, Soini ja Ähtäri. Pylkönmäki sijaitsi Länsi-Suomen läänissä ja Keski-Suomen maakunnassa, Suomenselän vedenjakajalla.
Lähin rautatieasema sijaitsee Ähtärin Myllymäellä, Haapamäki–Seinäjoki-radan varrella.
Kuntaliitos
Pylkönmäen kunnanvaltuusto päätti 29. tammikuuta 2007 aloittaa kuntaliitosneuvottelut Saarijärven kanssa. Sekä Pylkönmäen että Saarijärven valtuustot hyväksyivät 25. kesäkuuta 2007 kuntaliitoksen toteuttamisen vuoden 2009 alussa, jolloin Pylkönmäki liitettiin Saarijärveen. Uudessa Saarijärven kaupungissa oli hieman yli 10 800 asukasta. Pylkönmäen seurakunta yhdistyi Saarijärven seurakuntaan jo vuoden 2007 alussa.
Nähtävyyksiä
thumb|left|Pylkönmäen kirkko. thumb|Näkymä Jakolan tilan automuseosta.
Kyliä
Kukko, Kuoppala, Mahlu, Paajala, Puolimatka, Mulikka, Pajumäki, Soidinmäki, Vihanti, Pääjärvi
Tiedonvälitys
Pylkönmäen asioista kertovat paikallislehdet Sampo ja Viiden Kunnan Sanomat sekä maakuntalehti Keskisuomalainen.
Tapahtumia
Paikkakunnalla toimiva urheiluseura Pylkönmäen Yrittävä on perustettu vuonna 1912. Seura järjestää vuosittaiset Pylkön hiihdot, jotka pidettiin helmikuussa 2007 jo 59:nnen kerran. Pylkönmäki-päivät järjestetään vuosittain heinäkuun puolivälissä.
2. marraskuuta vuonna 1977 kaksi Suomen ilmavoimien lentäjää sai surmansa Fouga Magister-harjoituskoneen FM-65 maahansyöksyssä Pylkönmäellä. Konetyyppi määrättiin onnettomuuden vuoksi lentokieltoon.
Ruokakulttuuri
Pylkönmäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla madekeitto ja mustikkapuuro.
Bertil (Ruotsin prinssi)
thumb|250px|Prinssi Bertil (oikealla) isoisänsä [[Kustaa V:n (vasemmalla) ja isänsä, silloisen kruununprinssi Kustaa VI Adolfin kanssa luultavasti 1940-luvun alussa.]]
Bertilin vanhimman veljen kruununprinssi Kustaa Aadolfin kuoltua vuonna 1947 lento-onnettomuudessa jättäen jälkeensä alle vuoden vanhan poikalapsen ja muiden kruununperimykseen oikeutettujen luovuttua kruunusta hallitsijaksituloksi estävien avioliittojen vuoksi oli olemassa mahdollisuus, että Bertilistä voisi joskus tulla hallitsija.
Tämän takia Bertil ei mennyt naimisiin walesilaisen aatelittoman Lilian Daviesin kanssa, sillä avioliitto olisi estänyt kuninkaaksi tulemisen. Sen sijaan he elivät hienovaraisesti yhdessä. Tämä järjestely oli kaikkien tiedossa ja sen tarkoituksena oli säilyttää kruununperimys kunnes kruununperillinen olisi riittävän vanha. Silloinen rouva Davies oli yksityisesti osa kuningasperhettä, mutta ei virallisesti. Bertilin isä eli kuitenkin riittävän kauan, jotta Bertilin veljenpoika prinssi Kaarle Kustaa pystyi seuraamaan häntä valtaistuimelle. Oltuaan yli kolmekymmentä vuotta epävirallisesti yhdessä, uusi kuningas hyväksyi Bertilin ja Lilianin avioitumisen, joka tapahtui 7. joulukuuta 1976. Yhä ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä (kruununprinssi Carl Philipin syntymään asti 1979) Bertil jatkoi tarvittaessa toimimista kuninkaan sijaisena. Hänen leskensä tunnettiin nimellä prinsessa Lilian, Hallannin herttuatar, prinsessa Lilian kuoli maaliskuussa 2013. Bertil oli Tanskan edesmenneen kuningattaren Ingridin (entisen Ruotsin prinsessa Ingridin) veli, Ingridin ollessa nykyisen Tanskan kuningattaren Margareeta II:n äiti.
Kun Ruotsin kruununperimysjärjestyslakia muutettiin vuonna 1980 oikeus kruunuun rajattiin Kaarle XVI Kustaalle ja hänen jälkeläisilleen; kuitenkin Bertilin kohdalla tehtiin erityinen poikkeus, joten hänestä tuli kruununperimysjärjestyksessä kolmas ja prinsessa Madeleinen synnyttyä 1982 kruununperimysjärjestyksessä neljäs.
Prinssi Bertil oli kotimaassaan erittäin suosittu. Hän piti autoista sekä tuki ja harrasti useita urheilulajeja kuten tennistä ja kuulapelejä. Hän toimi vanhemman veljensä Kustaa Aadolfin kuoleman jälkeen Ruotsin urheilun valtakunnanliiton (ruots. Svenska riksidrottsförbundet) puheenjohtajana vuosina 1947-1991.
Aviavilsa
thumb|Aviavilsan Antonov An-26B. thumb|Aviavilsan ATR 42-300. Aviavilsa (ICAO: LVR) on liettualainen rahtilentoyhtiö. Se perustettiin vuonna 1998 ja aloitti toimintansa 1999. Yhtiön kotikenttänä toimii Vilnan lentoasema.
Laivasto
Kesäkuussa 2011 :
Kilpilampi (Keuruu)
Kilpilampi on Keski-Suomessa Keuruulla Kummunperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kivistönpuron valuma-alueeseen (35.685) se kuuluu.
Francisco Tárrega
thumb|Francisco Tárregan muistomerkki. Francisco Tárrega y Eixea (21. marraskuuta 1852 – 15. joulukuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi.
Lagodekhin piirikunta
thumb|250px|Lagodekhin luonnonpuistoa. Lagodekhin piirikunta on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa Azerbaidžanin rajalla. Piirikunnassa on noin 41 678 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 890 neliökilometriä. Sen keskus on Lagodekhin kaupunki.
Francisco Tárrega
Tárrega syntyi Vila-realissa, Castellónin maakunnassa. Hän tuli pysyvästi näkövammaiseksi pudottuaan pienenä kastelukanavaan lähdettyään karkuun lapsenvahdiltaan. Tárregan ensimmäiset musiikinopettajat olivat Eugeni Ruiz ja Manuel Gonzalez. Vuonna 1862 Julián Arcas kuuli Tárregan kitaransoittoa ja rohkaisi tätä menemään Barcelonaan, jossa hän kuitenkin viipyi vain vähän aikaa. Vuonna 1874 Tárrega pääsi Madridin konservatorioon.
Lagodekhin piirikunta
Piirikunta rajautuu pohjoisessa Venäjän Dagestanin alueeseen, idässä Azerbaidžaniin, etelässä Sighnaghin ja Dedoplistsqaron piirikuntiin ja lännessä Qvarelin piirikuntaan. Piirikunnassa on Lagodekhin kaupungin lisäksi 63 kylää. Kaukasuksen etelärinteillä sijaitsee Lagodekhin luonnonpuisto, joka on Georgian vanhin ja perustettu jo vuonna 1912.
Francisco Tárrega
Tárrega esiintyi vuonna 1881 Ranskan Lyonissa ja lähti sen jälkeen Pariisiin. Hän kävi kiertueellaan myös Lontoossa. Samoihin aikoihin Tárrega meni naimisiin Noveldassa, Alicantessa tapaamansa Maria Rizon kanssa. Pari muutti Madridiin ja sitten Barcelonaan. Heidän ensimmäinen tyttärensä, lapsuudessaan kuollut Maria Josefa, syntyi Madridissa.
Tárrega esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa Perpignanissa, Cadizissa, Nizzassa, Mallorcalla, Pariisissa, Valenciassa, Bilbaossa, Genevessä, Milanossa, Firenzessä, Napolissa ja Roomassa. Hän kuoli Barcelonassa joulukuussa 1909 kärsittyään muutamaa vuotta aiemmin vaikean toispuolisen halvauksen.
Tárregan tuotantoon kuuluu runsaasti kitaramusiikkia, kuten Recuerdos de la Alhambra. Pieni katkelma Tárregan sävelmästä Gran Vals tuli 1990-luvulla tunnetuksi Nokian matkapuhelimien soittoäänenä.
Vuonna 2015 italialainen alttoviulisti Marco Misciagna julkaisi sovitukset Tango, Capricho Arabe ja Recuerdos de la Alhambra alttoviululle.
Alfonso Arau
pienoiskuva|Alfonso Arau Alfonso Arau (s. 11. tammikuuta 1932) on meksikolainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hänen kansainvälisesti tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Suklaata iholla (1991), Rakkauden pilvitarha (1995) ja Mahtavat Ambersonit (2002).
Longinus Atundo
Longinus Atundo (4. tammikuuta 1936 – 15. marraskuuta 1996) oli kenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. joulukuuta 1964 ja nimitettiin Bungoman hiippakunnan piispaksi 27. huhtikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Maurice Michael Otunga ja Philip Sulumeti. Atundo kuoli 60-vuotiaana virassa.
Kuolemantuottamus
Kuolemantuottamus on henkirikos, jossa henkilö huolimattomuudellaan aiheuttaa toisen kuoleman. Suomen rikoslain mukaan siitä saa rangaistuksena sakkoa tai enintään kuusi vuotta vankeutta. Kuolemantuottamus katsotaan Suomen laissa yleensä lievimmäksi henkirikoksista.
Alfonso Arau
Näyttelijänä Araulla on ollut rooleja muiden muassa Hurjassa joukossa (1969) ja Kolmessa kaveruksessa (1986).
Kuolemantuottamus
Kuolemantuottamus Suomen laissa
Suomen rikoslain 21 luvussa säädetään seuraavasti:
Alfonso Arau
Méxicossa syntynyt Arau on palkittu useilla meksikolaisilla Ariel-palkinnoilla, ja hän on lisäksi ollut ehdolla Baftan ja Goya-palkinnon saajaksi. Hän on jatkanut ammattiuraansa 1950-luvulta 2000-luvulle saakka.
Kuolemantuottamus
Kuolemantuottamus Suomen laissa
8 § (21.4.1995/578): Kuolemantuottamus
Joka huolimattomuudellaan aiheuttaa toisen kuoleman, on tuomittava kuolemantuottamuksesta sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
9 § (21.4.1995/578) Törkeä kuolemantuottamus
Jos kuolemantuottamuksessa kuolema aiheutetaan törkeällä huolimattomuudella ja rikos on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä, rikoksentekijä on tuomittava törkeästä kuolemantuottamuksesta vankeuteen vähintään neljäksi kuukaudeksi ja enintään kuudeksi vuodeksi.
Yleistä
Jotta kuoleman aiheuttaminen voidaan tuomita kuolemantuottamuksena, seurauksen on täytynyt johtua tekijän huolimattomuudesta. Usein kuolemantuottamus liittyy muuhun rikokseen, kuten rattijuopumukseen, liikenneturvallisuuden vaarantamiseen tai pahoinpitelyyn. Huolimatonta on myös menettely, jossa tekijä on laiminlyönyt olosuhteiden edellyttämän ja häneltä vaadittavan velvollisuuden estää uhrin kuolema tai toimia varovaisemmin, vaikka hän olisi kyennyt noudattamaan velvollisuuttaan. Edellytyksenä kuolemantuottamuksen täyttymiselle on myös syy-yhteyden olemassaolo, eli tekijän huolimattomuuden tai laiminlyönnin on vallitsevissa olosuhteissa täytynyt olla välttämätön edellytys kuoleman aiheutumiselle, toisin sanoen ilman kyseistä menettelyä uhri ei olisi kuollut. Mikäli kuoleman katsotaan aiheutuneen pikemminkin tapaturmasta kuin kuoleman toiselle aiheuttaneen henkilön huolimattomuudesta, teosta ei saa tuomita rangaistusta.
Törkeän kuolemantuottamuksen täyttyminen edellyttää, että kuolema on aiheutettu törkeällä huolimattomuudella. Törkeää huolimattomuutta ei ole määritelty rikoslaissa, mutta rikosnimikkeen valinnassa tulee ottaa huomioon ainakin kuolemanvaaran suuruus, tekijän tietoisuus riskin käsilläolosta, tekijän mahdollisuus noudattaa huolellisuusvelvollisuuden vaatimuksia sekä se, missä määrin tekijän käyttäytyminen poikkeaa tilanteen vaatimasta huolellisesta menettelystä.
Kuolemantuottamusten määrä Suomessa
Vuosina 2009–2012 Suomen käräjäoikeuksissa ratkaistiin vuosittain noin sata asiaa (vuodesta riippuen 93–105 kpl), joissa pääsyytteenä (törkeimpänä rikoksena) oli kuolemantuottamus tai törkeä kuolemantuottamus. Tuomio langetettiin näillä rikosnimikkeillä 69–77 tapauksessa. Vastaajina asiassa oli tyypillisesti 1 tai 2 henkilöä.
Vuonna 2014 kuolemantuottamuksesta päärikoksena tuomittiin 45 henkilöä, joista 36 sai sakkorangaistuksen, kahdeksan ehdollista vankeutta ja yksi yhdyskuntapalvelua. Törkeästä kuolemantuottamuksesta päärikoksena tuomittiin samana vuonna 11 henkilöä, joista seitsemän sai ehdollista ja neljä ehdotonta vankeutta.
Alfonso Arau
The New York Timesin kriitikot valitsivat Araun vuoden 1991 elokuvan Suklaata iholla vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rallisprint
thumb|[[Riihivuori Rallisprint vuonna 2015]] Rallisprint on autourheilulaji, jossa ajetaan lyhyitä rallin erikoiskokeita. Rata on yleensä samantyyppinen kuin rallin erikoiskoe, mutta pituudeltaan vain 2–4 km.
Erona normaaliin ralliin on, että rallisprintissä autossa ei ole kuljettajan apuna kartanlukijaa. Lisäksi kilpailija ajaa samat erikoiskokeet uudelleen määrätyssä järjestyksessä ja vain erikoiskokeen paras aika jätetään huomioon. Kuljettajat jaetaan kokemuksen ja taidon perusteella samoin kuin monessa muussakin lajissa, juniorikuljettajiin ja yleisen luokan kuljettajiin, myös nuorten luokka kuuluu rallisprintiin. Kilpailukalustona rallisprintissä on huipputasolla uutta rallikalustoa ja tehokkaita turboautoja, mutta harrastajatasolla ajetaan vanhemmalla ja edullisella kalustolla. Rallisprintissä on myös nuortenluokka, johon voi ottaa osaa 15 vuotta täyttäneet.
Joseph Kelanthara
Joseph Kelanthara (19. tammikuuta 1918 – 19. lokakuuta 1986) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. maaliskuuta 1949 ja nimitettiin Verapolyn arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 16. tammikuuta 1971. Piispaksi konsekroinnin suoritti 4. huhtikuuta Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat Jerome M. Fernandez ja John Ambrose Abasolo y Lecue. Kelanthara kuoli 68-vuotiaana virassa.
Pälkäne
pienoiskuva|[[Kostianvirta virtaa Pälkäneen läpi.]] Pälkäne on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa, Tampereen seutukunnassa.
Pälkäneen naapurikuntia ovat Hattula, Hämeenlinna, Kangasala, Padasjoki ja Valkeakoski. Aikaisempia naapurikuntia ovat Pälkäneeseen liitetyn Luopioisen lisäksi olleet Hämeenlinnaan liitetty Hauho, Kangasalaan liitetyt Kuhmalahti ja Sahalahti, Valkeakoskeen liitetty Sääksmäki sekä Hattulaan liitetty Tyrväntö. Pälkäne, Luopioinen ja Kuhmalahti, alun perin lisäksi Sahalahti, muodostivat Kaakkois-Pirkanmaan seutukunnan. Pälkäneeltä on matkaa Hämeenlinnaan 45 kilometriä, Tampereelle 35 kilometriä, Lahteen 90 kilometriä ja Helsinkiin 140 kilometriä.
Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Kunnan asutus on jakautunut kolmeen suureen taajamaan sekä kunnan länsiosien kyliin. Kirkonkylä Onkkaalan ohella Pälkäneen suurimpia asutuskeskittymiä ovat Iltasmäki ja Laitikkala sekä Luopioisten kirkonkylä, Aitoo, Puutikkala, Rautajärvi ja Kyynärö.
Pälkäneen kautta kulkee Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12. Myös valtatie 3:n Hämeenlinnan ja Tampereen välinen osuus kulki 1960-luvulle asti Pälkäneen kautta; valtatiet yhtyivät Laitikkalassa. Tuolloin vielä sorapintainen tie rakennettiin uudelleen 1960- ja 1970-lukujen taitteessa ja nykyisin se on kantatie 57. Valtatie 3:n vanha linjaus noudattaa historiallisen, Hämeestä Pohjanmaalle kulkeneen maantien reittiä. Pälkäneeltä lähtevät seututiet Sahalahdelle ja Kuhmalahdelle (molemmat kuuluvat nykyisin Kangasalaan), Valkeakoskelle, Hauholle (nykyisin osa Hämeenlinnaa) ja Padasjoelle.
Pälkäneellä on 1400- ja 1500-lukujen vaihteen tienoilla rakennettu kivikirkko, joka hylättiin uuden kirkon valmistuttua. Nykyisin käytössä oleva tiilikirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel, valmistui 1839. Sappeen kylässä on hiihtokeskus. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen Hämeen tutkimusasema toimi Myttäälän entisessä sotilasvirkatalossa vuosina 1927–2005. Muita huomattavia maatiloja ovat Ruotsilan, Ruokolan ja Kuiseman kartanot.
Maantiede ja luonto
Pälkäneen maisemakuvaa hallitsevat useat järvet, joista suurimmat ovat Mallasvesi Onkkaalan länsipuolella ja Pälkänevesi sen itäpuolella, sekä osittain Kangasalan puolella oleva Roine ja Hauhon (Hämeenlinnan) puolella oleva Ilmoilanselkä. Pälkäneen länsiosassa Roineen ja Mallasveden erottaa toisistaan suurehko Hausalon saari.
Pälkäneen kautta kulkee Salpausselältä Pohjanmaalle ulottuva harjujakso, jonka selväpiirteisin ja korkein osa kunnan alueella on Onkkaalan luoteispuolella oleva Syrjänharju. Syrjänharjun korkeimmalla kohdalla (67 m Mallasveden yläpuolella) on vesitorni. Luoteessa Kangasalan rajalla harju levittäytyy parikymmentä metriä ympäristöään korkeammalla olevaksi Isokankaaksi. Isokankaan eteläosassa on lähes 30 metriä syvä suppa, Isolukko, joka on syntynyt hiekkaan uponneen suuren jäälohkareen sulaessa. Iltasmäessä harju on vielä selvästi näkyvissä, mutta kunnan etelärajaa kohti harjujakso muuttuu vähitellen melko huomaamattomaksi.
Onkkaalan länsipuolella Mallasveden rannassa on Suomen suurin yhtenäinen tervaleppämetsikkö.
Luopioinen sijaitsee vedenjakajaseudulla, ja maastoltaan se on kankare- ja mäkimaata, jossa korkeuserot ovat monin paikoin yli 20, jopa 50 metriä. Korkeimmat maastonkohdat ovat 180 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuvat Multivuori ja Isovuori luoteessa entisten Kuhmalahden ja Sahalahden rajan tuntumassa. Luopioisten järvistä huomattavin on Kukkia, johon laskevat kaakosta Kuohijärvi ja koillisesta Rautajärvi, Kyynäröjärvi ja Ämmätsänjärvi. Kukkian vedet purkautuvat Vihavuoden kosken kautta Isoon Roineveteen entisen Hauhon puolelle.
Historia
Pälkäneltä on löydetty runsaasti kivikaudelta peräisin olevia esineitä, ja myös rautakautisia löytöjä on paljon. Varhaisimmiksi ajoitetut esineet osoittavat suomalaisten asettuneen Pälkäneelle jo 300-luvulla ajanlaskun alun jälkeen. Todennäköisimmin ensimmäiset asukkaat saapuivat läheisestä ikivanhasta keskuksesta Kangasalta.
Aikaisemmin luultavasti Sääksmäkeen kuulunut Pälkäne mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 ja ainakin jo vuonna 1445 sillä oli oma kirkkoherra. Sahalahden seurakunta erotettiin Pälkäneestä vuonna 1581. Pälkäneen varhaisista yhteyksistä Sääksmäkeen osoittaa, että kun paavi vuonna 1340 julisti 25 sääksmäkeläistä talonpoikaa pannaan, näiden joukossa oli kolme pälkäneläistä, jotka asuivat Onkkaalassa ja Harhalassa. Vuonna 1539 Pälkäneellä oli 38 kylää ja niissä yhteensä 202 taloa; luvuissa oli mukana myöhempi Sahalahti.
Pälkäneläisillä talonpojilla oli keskiajan lopulla laajoja erämaa-alueita ja kalavesiä nykyisen Keski-Suomen pohjoisosissa muiden muassa Pihtiputaan, Viitasaaren, Kannonkosken ja Konginkankaan tienoilla. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä, minkä jälkeen näille alueille asettui savolaisia uudisasukkaita.
Kostianvirta syntyi luonnonmullistuksessa vuonna 1604, kun Pälkänevesi puhkaisi itselleen uuden lasku-uoman Mallasveteen harjujakson matalimmasta kohdasta. Aikaisemmin Pälkänevesi oli laskenut Längelmäveteen ja sen vanhan lasku-uoman Sarsanvirran kautta Roineeseen. Luonnonmullistuksen seurauksena Sarsanvirta kuivui ja Längelmävesi alkoi laskea samassa yhteydessä syntyneen Iharinkosken kautta Pälkäneveteen.
Pälkäneellä käytiin vuonna 1713 Kostianvirran taistelu. Se oli osa suurta Pohjan sotaa.
Suuren Pohjan sodan vuoksi Viipurista pakenemaan joutunut kirjanpainaja Daniel Medelplan oleskeli Kukkolan kylässä, jossa hän kaiversi aapisen puulaatoille ja painoi niillä pienehkön määrän kirjoja vuonna 1719. Viimeinen tiedossa ollut kappale Medelplanin painamaa aapista oli ostettu Turun akatemian kirjastoon ja tuhoutui Turun palossa vuonna 1827. Pälkäneellä on kaksi Medelplanille omistettua muistokiveä: toisen pystytti Pälkäneen seurakunta vanhan kirkon pihaan vuonna 1949, ja toisen Kukkolan kyläläiset hänen vanhalle asuinpaikalleen vuonna 1964.
Pälkäne joutui uudelleen sotanäyttämöksi kansalaissodan aikana kevättalvella 1918. Tällöin tuhoutuivat tulipaloissa muiden muassa Närin ja Kuiseman kartanoiden päärakennukset. Laitikkalan taistelussa kaatuneiden teiskolaisten ja ylöjärveläisten valkoisten muistomerkki on kylän lounaispuolella keskellä peltoaukeaa, nykyisen kantatie 57:n varrella.
Pälkäneelle asutettiin toisen maailmansodan jälkeen Kivennavan siirtoväkeä.
Luopioinen muodostettiin Hauhoon kuuluvaksi Vesikansan saarnahuonekunnaksi vuonna 1682, ja kappeliseurakunnaksi se korotettiin vuonna 1693. Itsenäiseksi seurakunnaksi Hauhosta Luopioinen tuli vuonna 1880.
Pälkäneeseen aikaisemmin kuulunut Roineen länsipuolella sijaitseva, muusta kunnasta erillään ollut Painon kylä siirrettiin Valkeakoskeen vuonna 1975. Pälkäne ja Luopioinen yhdistyivät kuntaliitoksessa 1. tammikuuta 2007. Uuden kunnan nimeksi tuli Pälkäne ja vaakunaksi Luopioisten vaakuna. Kuntaliitokseen saakka käytössä olleen vaakunan oli suunnitellut Gustaf von Numers ja se oli vahvistettu vuonna 1956. Kuntien yhdistyessä Pälkäneen 27-jäseninen ja Luopioisten 21-jäseninen kunnanvaltuusto yhdistyivät. Kunnanvaltuusto toimi 48-jäsenisenä vaalikauden 2005–2008 loppuun, minkä jälkeen aloitti uusi 27-jäseninen valtuusto.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Pälkäneellä oli 6 567 asukasta, joista 3 665 asui taajamissa, 2 833 haja-asutusalueilla ja 69:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pälkäneen taajama-aste on 56,4 %. Pälkäneen taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Pälkäneellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Pälkäneellä toimii Pälkäneen helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pälkäneen alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Point Peleen kansallispuisto
Point Peleen kansallispuisto on kansallispuisto Ontarion provinssin lounaisosassa Kanadassa. Se sijaitsee Eriejärvellä. Se on perustettu vuonna 1918 ja sen alueella sijaitsee Kanadan eteläisin piste, Middle Island. Kansallispuiston englanninkielinen nimi on perua sen ranskankielisestä nimestä Pointe-Pelée.
Pälkäne
Kylät
180px|pienoiskuva|Pälkäneen vaakuna ennen vuotta 2007. Pälkäneen nykyinen vaakuna on entinen Luopioisten vaakuna. Seuraavassa Pälkäneen kylät on jaoteltu kahteen ryhmään vuonna 2007 tehtyä kuntaliitosta edeltäneen kuntajaon mukaan.
Point Peleen kansallispuisto
Point Pelee oli Kanadan ainoa metsästyksen salliva kansallispuisto vuoteen 1989 saakka. Kaupallinen kalastus lakkautettiin vuonna 1969.
Pälkäne
Pälkäne
Epaala, Harhala, Huhtioinen, Huntila, Kaitamo, Kankahainen, Kantokylä, Kinnala, Kirpu, Kollola, Kotila, Kuisema, Kukkola, Kuuliala, Kärväntälä, Laitikkala, Lovensalo, Luikala, Myttäälä, Mälkilä, Mällinoja, Oksala, Onkkaala, Pappila, Pitkäjärvi, Pohjalahti, Ruokola, Ruotsila, Salmentaka, Sappee, Seitsye, Tauriala, Tausti, Tommola, Töyräniemi, Vuolijoki ja Äimälä.
Asutusalueita, jotka eivät ole rekisterikyliä: Iltasmäki, Ohveno ja Vimmu.
Luopioinen
Haltia, Luopioinen, Kuohijoki, Kyynärö, Padankoski, Puutikkala, Rautajärvi, Ämmätsä, Evinsalo, Kajantila, Kantola, Karviala, Kaukkala, Kouvala, Lemmettylä, Miemola, Mustilahti, Okerla, Sairiala, Säynäjärvi ja Vahdermetsä.
Asutusalueita, jotka eivät ole rekisterikyliä: Aitoo, Holja ja Vihavuosi.
Liikenne
Pälkäneen kirkonkylään pääsee seuraavia teitä pitkin:
Tampereelta, Lahdesta Hämeenlinnasta Valkeakoskelta Luopioisista
Ruokakulttuuri
Pälkäneen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tuuvinki eli imelletty perunalaatikko, suolalahna, palviliha, varikoinen, makea sahti ja luumukreemi.
Rikkiplasmalamppu
pienoiskuva|Rikkiplasmalamppu|alt=
Rikkiplasmalamppu on kasvivalo, jossa mikroaaltoja suunnataan rikki- ja argontäytteiseen polttimoon.
Vuonna 1998 julkaistussa yksittäistutkimuksessa kurkut saatiin kasvamaan kasvuvaiheessa yhdellä 1000 W:n rikkiplasmalampulla nopeammin kuin kuudella 400 W:n monimetallivalaisimella kasvatetut kasvit.
Aiheesta muualla
Elektrodeloze lamp
Sergio Badilla Castillo
Sergio Badilla Castillo (s. 30. marraskuuta 1947, Valparaíso, Chile) on chileläinen runoilija ja nykyrunouteen lukeutuvan transrealistisen suuntauksen luoja. Badillan runoissa on runsaasti pohjoismaisia vaikutteita; hänen tuotannostaan voi tunnistaa Edith Södergranin, Elmer Diktoniuksen, Paavo Haavikon, Pentti Saarikosken ja ruotsalaisten Gunnar Ekelöfin, Tomas Tranströmerin sekä Lars Gustafssonin vaikutteita.
Badilla on koulutukseltaan toimittaja ja sosiaaliantropologi. Maanpakolaisvuosinaan (1974–1993) hän asui Argentiinassa, Romaniassa ja sittemmin Ruotsissa, missä hän työskenteli toistakymmentä vuotta kulttuuritoimittajana Ruotsin Radiossa. Palattuaan maanpaosta Chileen vuonna 1993, Badilla Castillo on työskennellyt toimittajana ja tiedottajana, sekä viime vuodet yliopisto-opettajana.
Badilla julkaisi ensimmäisen runoteoksensa Entre el cemento y el pasto (Sementin ja ruohon välissä) vuonna 1973. Toinen kirja, novellikokoelma Más abajo de mi rama (Oksaani alempana) ilmestyi 1980 Boråsissa, Ruotsissa, ja sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton.
Vuosien 1981 ja 1987 välillä Badilla julkaisi kolme pohjoismaisia vaikutteita saanutta runoteosta: La morada del siglo (Merkin majapaikka), Cantonírico (Oniirilaulu) ja Reverberaciones de piedras acuáticas (Vesikivien heijastumia). Hän sai myös aiheita mytologiasta, saduista ja legendoista. 80-luvulla Badilla käänsi ruotsalaista, suomalaista, englannin-, ranskan- ja latinankielistä runoutta espanjaksi.
Badillan runoja ilmestyi ruotsiksi ensimmäisessä chileläistä runoutta sisältävässä antologiassa Bevingade Lejon (Bonniers, 1991). Badillan runoja suomennetaan parhaillaan.
Paluu Chileen vuonna 1993 merkitsi lisääntyvää omaelämäkerrallista vaikutusta Badillan tuotannossa: Saga Nórdica (Pohjoismainen Saga) –runokirjassa runoilijan kieli on kokenut täydellisen muutoksen. Kotiinpaluun ensimmäiset vuodet olivat hapuilevaa ja haastavaa aikaa. Badilla sai myyttisistä viikinkitaruista legenda-aiheita runoihinsa. Hän loi myös yhteyden amerikkalaiseen tieteiskirjailijaan Rudy Ruckeriin ja ryhtyi tutkimaan paikka- ja aikasuhdetta.
Badillan uusimmassa tuotannossa, La mirada temerosa del bastardo (Äpärän pelokas katse), 2003 ja Poemas transreales y algunos evangelios (Transreealisia runoja ja joitain evankeliumeja), 2005, voi havaita pyrkimyksen muuttaa todellisuuden sfäärejä, jolloin tuloksena on lähes illuusiomaailma, jossa sanat, aika ja ulotteelliset muutokset ovat ratkaisevia lyyrisessä kehyksessä.
Badillan uusimmat runot ovat kuvitteellisia, monesti täynnä ajallisia siirtymiä ja välittömiä vaikutelmia kuvaillusta todellisuudesta, ja täynnä tavalliseen maailmaan kohdistuvaa ihailua. Niissä voi havaita Eteläisen Tyynenmeren maiseman vaikutuksen, joskin ympäristö jää vertauskuvalliseksi.
Liekkikurkkukukastaja
Liekkikurkkukukastaja (Dicaeum monticolum) on Borneon kotoperäinen punakurkkuinen pienikokoinen varpuslintu.
Esiintyminen
Liekkikurkkukukastajat elävät Borneossa sekä vuoristometsissä että alavien maiden kosteissa metsissä ja myös Indonesian ja Malesian puolella. Lajin elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä.
Kernel-based Virtual Machine
pienoiskuva|Korkean tason yleiskuvaus KVM/QEMU-arkkitehtuurista. Kernel-based Virtual Machine eli KVM on Linux-ytimeen rakennettu tuki virtualisoinnille. KVM on julkaistu Linux versiossa 2.6.20 helmikuussa 2007. KVM projektista ilmoitti ensimmäisen kerran sen aloittaja Avi Kivity 19. lokakuuta 2006 viestissä Linux Kernel -postituslistalle. KVM on tyypin 1 (suoraan laitteistolla ajettava) hypervisor, joka hyödyntää Linux-ytimen ominaisuuksia ja suorittaa virtuaalikoneita tavallisina prosesseina. Kaikki hypervisorit tarvitsevat käyttöjärjestelmätason toimintoja kuten muistinhallinnan, laiteajurit ja verkkopinon, jotka KVM saa käyttöönsä koska se toimii Linux-ytimessä. KVM tukee virtualisointia ilman muutoksia vieraskäyttöjärjestelmiin.
KVM vaatii suorittimelta tukea virtualisoinnille käskykantalaajennuksien avulla. KVM ei suorita eri suorittimen tai muun laitteiston emulointia vaan tämä on erillisen käyttäjäavaruudessa sijaitsevan ohjelman tehtävä. Käyttäjäavaruudessa käytettävä osa on QEMU:ssa. KVM-virtualisointia voi hallinnoida libvirt-kirjaston avulla sitä käyttävistä sovelluksista.
KVM on kehitetty aluksi Intelin Intel VT (VMX) ja AMD:n AMD-V (SVM) käskyille. Useat suoritinvalmistajat ovat tukeneet KVM:n kehitystä: Intel lisäsi tuen IA64-alustalle; IBM lisäsi tuen S/390- ja POWER-alustoille; ARM Holdings ja Linaro tukivat ARM-version kehitystä; Imagination Technologies lisäsi MIPS-alustan tuen.
KVM on tuettu IBM Z -alustalla. RISC-V-suorittimen tuki on liitetty versioon 5.16.
IBM on julkaissut KVM:ään Power-arkkitehtuurilla käytettävän tuen suojatuille virtuaalikoneille ultravisor-virtualisoinnilla. AMD:n SEV-tuella voidaan salata virtuaalikoneiden muistit yksilöllisellä avaimella esimerkiksi pilvipalveluympäristöissä.
Useat eri käyttöjärjestelmät toimivat KVM:n kanssa täydellä virtualisoinnilla vieraskäyttöjärjestelminä. KVM ei tue suorittimen paravirtualisointia, mutta tukee laiteajurien kanssa virtio-rajapinnalla. KVM tukee käynnissä olevan virtuaalikoneen siirtoa isännältä toiselle (live migration) versiosta 15 lähtien (2007).
Patrouille de France
Patrouille de France on Ranskan ilmavoimien vuonna 1953 perustettu taitolento-osasto.
Se lentää nykyisin kahdeksalla Dassault-Breguet/Dornier Alpha Jet -suihkuharjoituslentokoneella.
Tulikukastaja
Tulikukastaja (Dicaeum trochileum) on Indonesian kotoperäinen varpuslintulaji, joka elää trooppisissa ja subtrooppisissa mangrovemetsiköissä.
Kalevi Kuitunen
Kalevi Kuitunen (7. heinäkuuta 1948 Helsinki – 13. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen bibliofiili. Hän julkaisi useita kirjojen keräilyyn liittyviä kirjoja.
Kuitusen pääteoksena voidaan pitää vuonna 1999 julkaistua Antikvaarisen kirjallisuuden käsikirjaa. Valiokirjasto (1997) esittelee valikoiduista aihepiireistä tärkeitä suomenkielisiä kirjoja, teoksia joista tekijän mielestä on eniten iloa ja hyötyä yleisesti. Tietokirjallisuudesta mukana on teoksia, ”joissa kirjoittajan persoonallisuus leimaa esitystä siinä määrin että voi puhua tieteellisestä taideproosasta”. ”Lukija kyllä huomaa, että parhaiten minua miellyttää etäinen, antiikki, eksotiikka, Kiina ja Japani zenbuddhismeineen, kaikki mikä irrottaa ajan ja paikan kahleista ja auttaa katselemaan nykyisyyttä laajemmasta perspektiivistä.”
Joseph Kaithathara
Joseph Kaithathara (s. 22. kesäkuuta 1939) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1963 ja nimitettiin Gwaliorin hiippakunnan piispaksi 9. helmikuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Frederick D'Souza, jota avustivat Baptist Mudartha ja Francis Kallarakal.
Siitä vaan pojat!
Siitä vaan pojat! (Più Forte, Ragazzi!) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Giuseppe Colizzi ja pääosissa ovat Terence Hill ja Bud Spencer.