cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suojeluskuntaselkkaus
Suojeluskuntaselkkaus
Lopulta suojeluskuntalaisten suuresti arvostama entinen valtionhoitaja, Kansallisen Kokoomuksen P. E. Svinhufvud onnistui rauhoittamaan tilanteen ja sai suojeluskunta-aktivistit luopumaan radikaaleista ratkaisusuunnitelmista. Kriisi saatiin ratkaistuksi vasta syksyllä. Tärkeimmäksi ratkaisukeinoksi katsottiin Suojeluskuntain ylipäällikön vaihtaminen. Suojeluskuntalaiset, aktivistit ja oikeisto kannattivat ehdottomasti Mannerheimiä tähän tehtävään, mutta Ståhlberg ei halunnut antaa Mannerheimin haltuun eräänlaista yksityisarmeijaa.
Lopulta tilanteen ratkaisi Kansallisen Edistyspuolueen Heikki Ritavuori, joka puoluetoverinsa, Tampereen suojeluskuntapiirin edustajan Sulo Heiniön avustuksella rakensi yksittäisiä vuorosanoja myöten suunnitellun ratkaisusuunnitelman yhdessä maltillisten suojeluskuntalaisten kanssa. Suunnitelman avulla uudeksi Suojeluskuntain ylipäälliköksi nimitettiin jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmberg. Tämä ratkaisu hämmensi erityisesti radikaaleimpia suojeluskuntalaisia, mutta samalla tyydytti suojeluskuntapiirejä yleisesti, koska Malmberg oli alun perin jääkäri ja hyvissä väleissä aktivistipiirien kanssa. Ratkaisu sai monet radikaalit oikeiston kannattajat kuitenkin vihaisiksi, koska he katsoivat että Mannerheimiä nöyryytettiin jättämällä tämä jälleen kerran paitsioon. Suojeluskuntaselkkauksen ratkaisu oli yksi Mannerheimin uran nöyryyttävimmistä tapahtumista.
Monet aktivistit vannoivat kostoa Mannerheimin sivuuttamisen takia. Esimerkiksi kaksi päivää Malmbergin nimityksen jälkeen Loviisan suojeluskunnan johtoon kuulunut Léon Biaudet piti Loviisan suojeluskuntatalolla puheen, jossa kysyi: Biaudet'n puhe viittasi selvästi vallankaappausmahdollisuuteen. Myös uhmaa tuotiin julki Porvoon torilla, jossa vanha aktivisti, paroni Gustaf Adolf Silfverhjelm piti puheen, jossa katsoi selkkauksen tuoneen häpeää suojeluskunnille, sen kunniapäällikölle Mannerheimille ja maan valkoiselle väestölle. Porvoon torin kokoukseen osallistui 2500 ihmistä, jotka lähettivät kokouksen jälkeen ajan tavan mukaisesti kannustavan sähkeen kenraali Mannerheimille.
Lopulta tilanne päätettiin painaa villaisella, eikä hallituksen piirissä katsottu tarpeelliseksi ärsyttää enempää suojeluskunta-aktivisteja. Tästä syystä esimerkiksi Ritavuoren kirjoitus, jossa perusteltiin miksei Mannerheim olisi sopinut ylipäällikön tehtäviin ja kannatettiin valtiovallan johtamia suojeluskuntia, päätettiin jättää julkaisematta Helsingin Sanomissa.
Aiheesta muualla
Von Gerichin Hufvudstadsbladet-lehdessä 9.6.1921 ilmestynyt mielipidekirjoitus:
Rise Against
Rise Against on vuonna 1999 perustettu punk rock -yhtye Chicagosta, Illinois'sta, Yhdysvalloista. Rise Against on tunnettu vahvoista sosiaalisista ja poliittisista kannanotoistaan, joita on käytetty monissa heidän kappaleissaan. He esiintyvät elokuvassa Lords of Dogtown, jossa he soittavat coverin varhaisesta hardcore punk -yhtye Black Flagista.
Historia
Vuonna 1999, 88 Fingers Louien hajottua Joe Principe ja Mr. Precision perustivat Rise Againstin. Yhtyeen alkuaikoina he esiintyivät nimellä Transistor Revolt ja julkaisivat vuonna 2000 samaa nimeä kantavan demon. Tämä tapahtui vuotta ennen kuin he liittyivät Fat Wreck Chordsiin julkaistakseen kaksi ensimmäistä albumiaan. The Unraveling ja Revolutions Per Minute julkaistiin vuosina 2001 ja 2003. Myöhemmin he siirtyivät Dreamworks Recordsille ja nauhoittivat albuminsa Siren Song Of The Counter Culture.
Dreamworks Records kuitenkin liittyi Universal Music Groupiin ja lopulta Rise Against kuului Geffen Recordsiin, joka oli Universal Music Groupin alaryhmä. Samalla he julkaisivat Siren Song Of The Counter Culturen elokuussa 2004. Fat Wreck Chords julkaisi uusintajulkaisun The Unravelingista 23. elokuuta vuonna 2005. Heidän neljäs albuminsa The Sufferer & The Witness julkaistiin 4. kesäkuuta, saavuttaen sijan 10 Billboard 200 listalla. Rise Against julkaisi 5. joulukuuta 2006 Generation Lostiksi nimetyn DVD:n, joka sisältää dokumentaatiota yhtyeen jäsenistä ja myös livemateriaalia.
Rise Againstin alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Tim McIlrath (laulu ja kitara), Joe Principe (basso ja laulu), Brandon Barnes (rummut), ja Mr. Precision (kitara ja laulu). He nauhoittivat debyyttialbuminsa vannoutuneen punk-tuottaja Mass Giorginin kanssa. Mr. Precision jätti yhtyeen vuonna 2001 ja hänet korvasi Todd Mohney. Hieman sen jälkeen kun yhtye liittyi Geffeniin, Mohney jätti yhtyeen ja hänet korvasi Chris Chasse. Siirtyminen Fat Wreckiltä suureen yhtiöön aiheutti närää heidän entisen ei-kaupallisen hardcore punk -fanijoukkonsa keskuudessa. Revolutions Per Minuten raaka punktyyli vaihdettiin enemmän mahdollisuuksia antavaan, melodiseen ja teknisesti laadukkaampaan tyyliin Siren Song of the Counter Culturella, mikä myös vahvisti yhtyeen tavoitetta olla kaupallisesti menestyvä eikä vain ”underground-sankareita”.
Rise Against on esiintynyt Suomessa viisi kertaa, 27. lokakuuta 2009 Kaapelitehtaalla, 9. heinäkuuta 2010 Ruisrockissa, 9. ja 10. maaliskuuta 2012 The Circuksessa. Yhtye esiintyi kesällä 2012 Provinssirockissa Seinäjoella ja Helsingin jäähalli ssa 16. lokakuuta 2015.
Poliittiset näkemykset
Rise Against on ottanut musiikillaan vahvasti kantaa muun muassa pakolaisten (Prayer of the Refugee), ja eläinten oikeuksiin (Ready to Fall), luonnonsuojeluun (Collapse (Post-Amerika)) ja koulukiusaamiseen (Make it Stop (September's Children)). Rise Against on tehnyt aktiivisesti yhteistyötä muun muassa eläinten oikeuksia ajavan PETAn ja ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin kanssa.
Xaver Unsinn
Xaver Unsinn (29. marraskuuta 1929 Füssen, Saksa – 4. tammikuuta 2012 Füssen, Baijeri, Saksa ) oli saksalainen jääkiekkoilija. Myöhemmin hän toimi Saksan liittotasavallan jääkiekkomaajoukkueen valmentajana vuosina 1975–1977 ja 1982–1990 sekä olympialaisissa vuonna 1964 Innsbruckissa ja samoin 1976 Innsbruckissa, missä hän valmensi joukkueensa pronssille.
Pelaajana
Xaver Unsinn pelasi Ev Fussen -seurassa vuosina 1946–1960. Unsinn oli pelaajavalmentajana ESV Kaufbeurenissa vuosina 1960–1962. Unsinn pelasi 72 maaottelua, joissa teki 24 maalia. Hän pelasi talviolympiakisoissa 1952 ja 1960 sekä maailmanmestaruuskisojen A-sarjassa vuosina 1953, 1954 ja 1959. Talviolympialaisten jääkiekkoturnaukset vuosina 1952 ja 1960 olivat samalla myös jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut.
Valmentajana
Seuravalmentajana: Maajoukkuevalmentajana:
Christian Prudhomme
thumb|right|200px| Christian Prudhomme Saksassa vuonna 2006 Christian Prudhomme (s. 11. marraskuuta 1960) on Tour de Francen järjestävän yrityksen toimitusjohtaja. Tähän tehtävään hänet valittiin vuonna 2005 ja hänen edeltäjänsä oli Jean-Marie Leblanc, jonka aikana hän toimi apulaisjohtajana nimitystään edeltävät kaksi vuotta.
Sims-luokka
Sims-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahdentoista vuosina 1939-1940 valmistuneen hävittäjän muodostama alusluokka. Se oli Yhdysvaltain laivaston viimeinen ennen toiseen maailmansotaan liittymistä valmistunut hävittäjäluokka.
Christian Prudhomme
Ennen liittymistään Tour de Francen johtajistoon hän toimi urheilutoimittajana Ranskan valtion omistamalla yksityisellä TV-kanavalla France Télévisions. Hän on selostanut useita vuosia Tourin tapahtumia, ja hän myös toimi juontajana suositussa ja tunnetussa urheiluohjelmassa Stade 2.
Hän toimi vuodesta 1998 lähtien Equipe TV:n päätoimittajana, mutta uransa aikana hän on toiminut urheilutoimittajana myös Europe 1:ssä sekä TV 5 -kanavalla.
Sims-luokka
Suunnittelu
Luokka oli viimeinen Yhdysvaltain laivaston hävittäjäluokka, jossa voimasiirto oli sijoitettu yhteen konehuoneeseen. Se oli myös ensimmäinen, jossa rungon pituutta kasvatettiin ja siten se oli suurempien ja nopeampien sodan aikaisten hävittäjäluokkien edelläkävijä.
Luokassa otettiin käyttöön Mark 37 -tulenjohtojärjestelmä, jonka Ford Mark 1 -tulenjohtolaskin oli sijoitettu aluksen uumeniin aiemmasta tulenjohtotorneihin sijoitetusta menetelmästä poiketen. Laskin takasi tehokkaan tulenjohdon sekä pinta- että ilmamaaleihin, koska lähes reaaliaikainen laskenta takasi osuman jo tulenavauksessa. Järjestelmä oli käytössä Yhdysvaltain laivaston aluksilla aina 1960-luvun lopulle.
Federation Cup
Federation Cup oli Euroopan seurajoukkueiden välillä pelattu jääkiekkokilpailu vuosina 1995 ja 1996. Turnaus käytiin joulukuussa ja joukkueet pelasivat ensin lohkoissa, jonka jälkeen parhaat etenivät pudotuspeleihin.
Federation Cup lopetettiin kahden kauden jälkeen, ja vuonna 1998 pelattiin ensimmäistä kertaa Continental Cup, jota voidaan pitää Federation Cupin ja Euroopan cupin seuraajana.
Riippumatto
pienoiskuva|Riippumatto laivassa. pienoiskuva|Puiden väliin viritetty riippumatto trooppisella rannalla.
Riippumatto on kankaasta tai verkosta tehty, kahden pidikkeen väliin ripustettu makuualusta. Yleisen käsityksen mukaan riippumatto on kotoisin Väli-Amerikan mayoilta suunnilleen tuhannen vuoden takaa, mutta se on keksitty myös itsenäisesti Euroopassa keskiajalla. Riippumatot ovat olleet perinteisesti suosittuja nukkumapaikkoja laivoilla, koska riippumatto liikkuu laivan liikkeen mukana eikä nukkuja pääse näin ollen putoamaan lattialle.
Riippumatto sänkynä
Tropiikissa riippumatto on yleinen sängyn korvike, koska se on ilmavana viileämpi kuin paksu patja, koska sen ohut kangas tarjoaa huonomman asuinsijan loisille ja koska sen ripustusnarut voidaan kastella hyönteismyrkkyyn ja siten estää ryömiviä hyönteisiä kulkemasta nukkujan päälle. Hyttysverkon kanssa riippumatto suojaa nukkujan hyvin.
Ahtaissa tiloissa on etua myös siitä, että riippumatto on helppo pakata pois siksi aikaa, kun siinä ei nukuta.
Riippumatto majoitteena maastossa
Kylmemmässä ilmanalassa riippumatto toimii huonommin, koska se on itse heikko eriste, koska siihen asetettu makuupussi tai peitto painuu nukkujan painosta kasaan ja koska siihen asetettu makuualusta pysyy kääntyilevän nukkujan alla huonosti. Riippumattoa voi eristää myös ulkopuolelta, mutta tämäntapaiset ratkaisut ovat usein kömpelöitä.
Historia
pienoiskuva|Riippumatto Luttrellin psalttarissa (c. 1330)
Riippumatto on kuvattu Luttrellin psalttarissa, joka on päivätty noin vuonna 1330. Englannin keskiaikaisessa käsikirjoituksessa oleva miniatyyri todistaa riippumattojen olemassaolon Euroopassa ennen Kristoffer Kolumbus Amerikan löytämistä.
Chontalin kieli
Chontal (omakielinen nimi: yokot'an) on Tabascon osavaltiossa, Meksikossa puhuttu mayakieli. Vuonna 2010 sitä puhui hieman runsaat 36 810 chontal-mayaa. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jakautuu kolmeen päämurteeseen.
Johtuen siitä, että chontalli tarkoittaa nahuatlin kielellä "vierasta; ulkolaista". Meksikossa tunnetaan kaksi kieltä, joista voidaan käyttää nimeä chontal: Tabascon chontal (tai yokot'an) ja Oaxacan chontal.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty yokot'aniksi vuonna 1977.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Idänkyläpöllönen
Idänkyläpöllönen (Otus sunia) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Aasiassa Bangladeshissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Indonesiassa, Japanissa, Etelä-Koreassa, Pohjois-Koreassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Venäjällä, Singaporessa, Sri Lankassa, Taiwanssa, Taimaassa ja Vietnamissa. Sen elinpiiriä ovat kuivat lehtimetsät. Useimmiten ne havaitaan erikoisen ääntelynsä perusteella. Alaskassa on kirjattu kaksi pöllön esiintymistä.
Sen elinpiiriä ovat lauhkeat, subtrooppiset ja trooppiset pensaikot, boreaaliset metsät, ja sitä tavataan myös asutuilla alueilla kaupungeissa ja viljelyksillä ja puutarhoissa.
Sergei Trubetskoi
thumb|Sergei Trubetskoi Sergei Petrovitš Trubetskoi (9. syyskuuta (J: 29. elokuuta) 1790 Nižni Novgorod – 4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1860 Moskova) oli venäläinen ruhtinas ja yksi dekabristikapinan johtohenkilöitä.
Trubetskoi valittiin dekabristikapinan johtajaksi kapinan aattona 13. joulukuuta 1825. Hän ilmeisesti pelkäsi eikä tullut Senaatintorille, minne kapinalliset kokoontuivat. Kapinan kukistuttua Trubetskoi vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio kuitenkin lievennettiin karkotukseksi Siperiaan, josta Trubetskoi palasi armahdettuna vuonna 1856.
Luovutettu Karjala
thumb|upright|Luovutettu Karjala.
Luovutettu Karjala tarkoittaa talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamista alueista sitä, joka käsitti noin puolet Karjalan historiallisen maakunnan alueesta. Luovutetun Karjalan alue sisälsi kolme kaupunkia eli Viipurin, Sortavalan ja Käkisalmen sekä kaksi kauppalaa, Koiviston ja Lahdenpohjan. Lisäksi alueella oli 37 maalaiskuntaa kokonaan sekä osia 20 kunnasta. Karjalasta luovutetun alueen koko oli noin 24 700 neliökilometriä, noin viidestoistaosa koko maan pinta-alasta. Yhteensä lähes 450 000 alueen asukasta, joista pääosa oli Suomen karjalaisia, menetti kotiseutunsa ja maaomaisuutensa. Muun Suomen alueelle joutui siirtymään Karjalankannakselta noin 301 000 suomalaista sekä Laatokan Karjalan ja Raja-Karjalan alueilta noin 140 800. Siirtoväkeä oli 12 prosenttia kaikista Suomen asukkaista ja se asutettiin Suomessa kaikkialle maahan suurelta osin Pohjois-Suomea ja rannikon ruotsinkielisiä seutuja lukuun ottamatta. Niin mittavan joukon sijoittaminen oli varsin suuri operaatio sodan runtelemassa maassa.
Historia
Neuvostoliiton puna-armeijan suoritettua suurhyökkäyksen kesällä 1944 se valloitti osan alueesta uudestaan ja sieltä paenneet ehtivät ottaa mukaansa vain välttämättömimmät tavarat. Jatkosodan 1944 päättäneen Moskovan välirauhan mukaan suomalaisjoukot joutuivat vetäytymään kansainvälisesti tunnustetun, vuoden 1940 rajan taakse. Sodan jälkeen koko Karjalankannas sekä sen ja rajan välinen alue liitettiin osaksi Leningradin aluetta.
Sodan jälkeen Neuvostoliitto siirsi alueelle väkeä lähinnä Venäjän sisäosista, Ukrainasta ja Valko-Venäjältä. Valtaosa asukkaista siirtyi vapaaehtoisesti. Useimmat Karjalankannaksen paikannimet venäläistettiin neuvostotyylisiksi vuonna 1948, esimerkiksi Kivennavasta tuli Pervomaiskoje, siis vapaasti suomentaen ”Ensimmäinentoukokuutala” eli ”Vappula”. Sen sijaan nimiä ei juuri muutettu virallisesti suomen- ja venäjänkieliseen Karjalais-suomalaiseen neuvostotasavaltaan kuuluneilla Laatokan Karjalan ja entisen Raja-Karjalan alueilla.
Aluetta alettiin nopeasti muuttaa neuvostojärjestelmän mukaiseksi. Rakennettiin kolhooseja ja sovhooseja. Kirkot otettiin muuhun käyttöön: esimerkiksi Konevitsan luostarista tehtiin asevarasto, joistakin kirkoista taas tehtiin elokuvateattereita tai navettoja.
Tilastoja
Luovutetun Karjalan asukasluku oli 410 000 henkilöä ennen talvisotaa. Alueen pinta-ala oli 24 739 km² eli noin 6,5 % koko Suomen pinta-alasta (382 801 km²). Alue oli hyvin suomenkielinen. Viipurin läänissä oli vuonna 1920 ruotsinkielisiä vain 1,4 %, kun keskimäärin Suomessa lukema oli 13 %. Alueella oli 450 teollisuuslaitosta ja kokonaistuotanto vastasi 10 % Suomen teollisuustuotannosta. Erityisen tärkeitä olivat selluloosatehtaat, joiden tuotanto oli neljäsosa koko maan selluloosatuotannosta. Alueella oli 12 % maan peltopinta-alasta ja 11 % metsäpinta-alasta.
Nykytilanne
Alueella on noin 350 000 asukasta, joista suurin on kansallisuudeltaan venäläisiä. Alueen asutus on keskittynyt Viipuriin ja Pietarin esikaupungeiksi muuttuneisiin Kannaksen pitäjiin. Suurin osa sovhooseista ja kolhooseista on hylätty. Ensossa oleva sellutehdas edustaa alueen tärkeintä teollisuutta. Alueella sijaitsevat Koiviston ja Uuraan öljysatamat öljyputkineen.
Kiinteistöjen omistusoikeudet
Pariisin rauhansopimuksessa yksityisten kiinteistöjen omistusoikeudesta ei ollut suoria säännöksiä ja on esitetty näkemys, jonka mukaan omistusoikeudet eivät siirtyneet luovutetun alueen siirtyessä Neuvostoliitolle. Keväällä 2006 asianajaja Kari Silvennoinen ryhtyi eräiden suomalaisten rajantakaisten alueiden entisten kiinteistönomistajien kanssa oikeustoimiin alueen maiden omistusoikeuksista. Silvennoinen pitää 4. syyskuuta 1944 kiinteistörekisteriin merkittyjä henkilöitä kiinteistöjen oikeina omistajina. Helmikuussa 2007 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin antoi asiassa kielteisen päätöksen, jonka mukaan asia pitää ensin käsitellä maan sisäisissä, siis Venäjän, oikeusasteissa. Silvennoinen vei jutun venäläiseen oikeuteen, joka hylkäsi kanteen sekä Viipurissa että Pietarin hovioikeudessa. EIT kieltäytyi tämän jälkeenkin ottamasta juttua käsittelyyn.
Perinteisen näkemyksen mukaan Suomesta Neuvostoliitolle siirtyneillä alueilla voimaan astui sellaisenaan Neuvostoliiton laki, joka ei tuntenut maan yksityistä omistusta. Lisäksi Pariisin rauhansopimuksen (SopS 20/1947) sotatoimien vahingoista saatavia korvauksia koskeva 29. artikla, sisältää tekstin:
Kokonaan luovutetut
pienoiskuva|600x600px|Kartta luovutetun Karjalan kunnista. Kokonaan Karjalan luovutetulla alueella sijaitsi 37 maalaiskuntaa:
Kaupunkeja oli kolme:
Kauppaloita oli kaksi:
Osittain luovutetut
Kuntia, joiden Suomelle jääneet osat liitettiin naapurikuntiin, oli viisi:
Kuntia, joiden alueista luovutettiin osia, mutta jotka jatkoivat olemassaoloaan itsenäisinä kuntina, oli 16:
Näistä osa on sittemmin liitetty muihin kuntiin alueluovutuksiin liittymättömistä syistä. Kunnista Ruokolahti, Tohmajärvi ja Ylämaa itse asiassa laajenivat naapurikuntien Suomelle jääneiden osien liitoksilla.
Viipurin lääni ja Karjalan historiallinen maakunta
Luovutetun alueen kunnista Ilomantsi, Kitee, Pälkjärvi, Tohmajärvi ja Värtsilä sijaitsivat Kuopion läänissä, kaikki muut Viipurin läänissä.
Luovutettuja Viipurin läänin kuntia, jotka eivät kuuluneet Karjalan historialliseen maakuntaan vaan Uudenmaan historiallisen maakuntaan, oli kaksi: Suursaari ja Tytärsaari. Lisäksi Uudenmaan historialliseen maakuntaan kuuluneesta Vehkalahden kunnasta luovutettiin Narvin ja Somerin saaret.
Viipurin läänistä jäi Suomen yhteyteen pääosa nykyisestä Etelä-Karjalan maakunnasta ja nykyisen Kymenlaakson maakunnan itäosaa vastaava alue. Viipurin läänin jäljelle jääneestä osasta muodostettiin vuonna 1945 Kymen lääni, johon vuonna 1949 liitettiin nykyisen Kymenlaakson maakunnan länsiosan kunnat Uudenmaan läänistä.
Itävallan Grand Prix 1971
Itävallan Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. elokuuta 1971 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti BRM-tallin Jo Siffert, jolle voitto oli kauden ainoa ja uran viimeinen. Jo Siffert ajoi myös paalupaikan ja kilpailun nopeimman kierroksen.
Muskariini
Muskariini on väritön, hygroskooppinen, vesiliukoinen ja huoneenlämmössä kiinteä yhdiste. Muskariini esiintyy luontaisesti tietyissä sienilajeissa, kuten punakärpässienessä ja risakkaissa. Oswald Schmiedeberg eristi muskariinin punakärpässienestä ja kuvasi sen farmakologisia ominaisuuksia vuonna 1869. Muskariini oli ensimmäinen koskaan tutkittu parasympatomimeetti.
Vaikutukset elimistössä
Muskariini on muskariinireseptorin agonistina, joka jäljittelee elimistön oman välittäjäaineen asetyylikoliinin toimintaa.
Muskariini aiheuttaa elimistössä tyypillisiä kolinergisia reaktioita. Verisuonet laajenevat, verenpaine laskee ja sydämen lyöntitiheys hidastuu. Keuhkoputket supistuvat ja limaneritys lisääntyy, mikä voi vaikeuttaa hengitystä etenkin astmaatikoilla. Muskariinireseptoriagonistit lisäävät tuntuvasti syljen eritystä. Samoin lisääntyvät hiki- ja kyynelrauhasten sekä nenänielun rauhasten, mahalaukun ja suolen limakalvojen rauhasten eritystoiminta. Muskariinilla ei ole vaikutusta keskushermostoon, koska se ei läpäise veri-aivoestettä positiivisesti varautuneen typpiatominsa vuoksi.
Myrkytysoireet
Muskariinimyrkytyksissä vasta-aineena käytetään atropiinia, joka salpaa muskariinireseptoreja eli on muskariinireseptoriantagonisti.
Bodø
Bodø on kaupunki ja kunta Norjassa juuri napapiirin pohjoispuolella. Bodøssä oli 49 203 asukasta 1. tammikuuta 2013. Samaisen väestönlaskennan mukaan Bodø oli Norjan 15. suurin kaupunki asukasluvulla mitattuna.
Historiaa
Bodø sai kaupunkioikeudet vuonna 1816. Vuosina 1860-1880 sillin kalastus alueella oli hyvin tuottoisaa ja tämä satamakaupunki kasvoi nopeasti. Vuonna 1940 silloinen kuudentuhannen asukkaan kaupunki vaurioitui pahoin saksalaisten hyökkäyksessä: 3500 menetti kotinsa.
Ilmasto
Bodøssä vallitsee meri-ilmasto: vuoden keskilämpötila on siellä +4,5 °C, kun samalla leveysasteella sijaitsevalla Rovaniemellä se on +0,2 °C. Tammikuun keskilämpötila on –2,2 °C, heinäkuun +12,5 °C (vuorokauden keskilämpötila, ei keskimääräinen päivälämpötila). Bodøssä mitataan myös Norjan kovimmat tuulet.
Liikenne
Norjan eteläosista tuleva rautatieverkko päättyy Bodøhön. Hurtigruten-laivareitti käy kaupungissa, ja sieltä on säännöllinen lauttayhteys Lofooteille. Siellä on myös lentokenttä. Bodøssä sijaitsee suuri Naton lentotukikohta. Norjan valtion ylläpitämä, kooltaan merkittävä Norjan ilmailumuseo sijaitsee sekin Bodøssä.
BMW Sauber F1.08
BMW Sauber F1.08 on Formula 1 -auto, jota BMW Sauber -talli käyttää kaudella. Auto julkistettiin 14. tammikuuta 2008 Münchenissä Saksassa. Autoa kilpailuissa ajavat Nick Heidfeld ja Robert Kubica.
Edellisellä kaudella valmistajien MM-sarjassa toiseksi sijoittunut talli haluaa uudella autollaan haastaa kärkitallit Ferrarin ja McLarenin. BMW toivoo myös, että uudella autolla se pystyisi nousemaan voittajatalliksi nyt kolmannella kaudellaan F1:ssä.
Australian GP:stä autolla saavutettiin toinen sija ja keskeytys, kun Heidfeld ajoi toiseksi ja Kubica keskeytti Kazuki Nakajiman törmättyä häneen. Malesian GP:ssä Kubica ajoi autolla toiseksi ja Heidfeld kuudenneksi. Lisäksi Hedifeld ajoi kilpailun nopeimman kierroksen. Bahrainin GP:ssä Kubica ajoi paalulta kilpailun kolmanneksi. Heidfeld oli neljäs. Lisäksi talli nousi valmistajien MM-sarjan johtoon.
Turkin GP:ssä tallilla oli suuria vaikeuksia renkaiden lämmittämisen kanssa. Kilpailussa Kubica nousi viidennestä lähtörudusta neljänneksi ja Heidfeld yhdeksännestä lähtöruudusta viidenneksi. Monacon GP:ssä Kubica oli jälleen palkintokorokkeella, tällä kertaa hän sijoittui toiseksi. Kanadan GP:ssä talli saavutti historiansa ensímmäisen voiton kaksoisvoitolla järjestyksessä Kubica-Heidfeld. Voitto oli samalla Kubican uran ja Puolan historian ensimmäinen.
Pohjois-Amerikan ainoan kilpailun jälkeen tallia odotti niin sanotusti "paluu arkeen". Kubica sijoittui Ranskan GP:ssä viidenneksi ja Heidfeld kolmanneksitoista.
Formula 1 -tulokset
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Asteriski (*) tarkoittaa kauden olevan kesken ja sijoituksen olevan tämänhetkinen.
Pyhitysliike
Yhdysvalloista pyhitysliike levisi Englantiin, jossa ryhdyttiin järjestämään Keswick-konventteja vuodesta 1875 lähtien. Vuosien 1880–90 vaiheilla pyhitysliike oli levinnyt Yhdysvalloissa hyvin laajalti. Liikkeen kannattajilla oli neljä kustantamoa ja erilaisten lehtien lukumääräksi arvioitiin noin neljäkymmentä. Samaan aikaan liike kohtasi arvostelua, jonka vuoksi monet liikkeen kannattajat erosivat kirkkokunnistaan ja perustivat pieniä pyhitysseurakuntia eri puolille Yhdysvaltoja. Suurimmaksi pyhityskirkkokunnaksi muodostui Los Angelesissa perustettu Nazarene Church.
Oppi
Yksi pyhitysliikkeeessä ilmenneistä painotuksista on ollut Pyhän Hengen vuodatuksen odotus. Tästä odotuksesta puhuttiin Joelin kirjassa termillä ”myöhäissade” tai ”syyssade”. Tämän tulkinnan mukaan ennen Kristuksen toista tulemista koettaisiin vielä kerran apostolisen ajan tapahtumia.
”Toisen siunauksen” käsite sai englantilaisessa anglikaanipohjaisessa pyhitysliikkeessä uuden merkityksen. Aikaisemmin sisältönä oli painotettu puhdistautumisen kokemusta. Keswickiläisessä liikkeessä toisella siunauksella tarkoitettiin voiman saamista palvelustehtävää varten. Pyhityksen käsitys miellettiin liikkeessä reformoidun teologian mukaisesti progressiivisena eikä kertakaikkisena tapahtumana. Keswickiläinen käsitys sijaa myös amerikkalaisen pyhitysliikkeen parissa 1890-luvulla.
LD-prosessi
LD-prosessi (Linz-Donawitz -prosessi) tai emäshappimellotus (Basic Oxygen Steelmaking, BOS) on itävaltalaisen Vöest Alpine AG:n Linz-Donawitzin terästehtaan Bessemer-prosessista edelleen kehittämä mellotusprosessi, jossa masuunista tuleva takkirauta mellotetaan teräkseksi puhaltamalla siihen vesijäähdytteisellä happipeitsellä ääntä nopeampi happisuihku, joka polttaa ylijäämähiilen hiilimonoksidiksi, joka edelleen hapettuu hiilidioksidiksi. Samanaikaisesti emäksellä (tyypillisesti kalkkikivi) neutraloidaan happamat epäpuhtaudet kuonaksi. BOS-konvertteri on 200–500 tonnin vetoinen, sitruunan muotoinen säiliö, joka on vuorattu tulenkestävillä, korkeaa lämpötilaa kestävillä tiilillä. Prosessi on siis panosprosessi ja konvertteri on panosreaktori.
LD-prosessin kulku on seuraava:
Hapen käyttö raakaraudan mellottamisessa teräkseksi oli jo Henry Bessemerin mielessä 1800-luvulla, mutta 1800-luvun puolessavälissä ei ollut teollista keinoa puhtaan hapen valmistamiseksi. Happirikastuskokeita tehtiin 1930- ja 1940-luvulla muun muassa Saksassa ja Sveitsissä. Vuonna 1948 Robert Dürrer teki yhdessä Hellbrüggen kanssa hapen kokeita päältäpuhalluksesta von Rollin terästehtaalla Gerlafingenissä ja seuraavana vuonna Vöestin tehtaalla Linzissä. Ensimmäinen teollinen konvertteri otettiin käyttöön Linzissä Itävallassa vuonna 1952 ja seuraavana vuonna toinen konvertteri Donawitzissä. Menetelmää kutsuttiin nimellä LD (Linz-Donawitz/Dürrer). USA:ssa menetelmää on kutsuttu lisensseistä johtuen nimellä BOP (Basic Oxygen Process), BOC (Basic Oxygen Converter) tai BOF (Basic Oxygen Furnace).Euroopassa prosessi syrjäytti nopeasti sekä Bessemer-prosessin että Siemens-Martin -prosessin, mutta USA:ssa sen yleistyminen kesti vuosia - viimeinen amerikkalainen tuotantokäytössä ollut Bessemer-konvertteri ajettiin alas 1968, ja Bethlehem Steel Company teki terästä yhä Siemens-Martin -prosessilla 1995 Bethlehemin tehtaan sulkemiseen asti.
Erilaisten kaasujen puhaltamista konvertterin pohjasta Bessemer-prosessin tapaan tutkittiin myös Kanadassa 1940-luvulla. Inerttien kaasujen puhallus huokoisten tiilien läpi antoi hyvän sekoitusefektin. Sitä vastoin happi kulutti pohjan nopeasti puhki. Guy Savar ja Robert Lee alkoivat kehittää injektiotekniikkaa 1950-luvulla ja ensimmäisiä mellotuskokeita tehtiin vuonna 1965. Terästeollisuutta oli kuitenkin vaikea saada innostumaan keksinnöstä, sillä LD-prosessi oli juuri tekemässä läpimurtoaan. Karl Brotzmann Maxhüttellä Saksassa kiinnostui menetelmästä, sillä siellä oli käytössä vielä perinteinen Thomas -konvertteri. Lisenssisopimus kirjoitettiin ja tuotantomittakaavainen toiminta alkoi vuonna 1967. Menetelmä sai nimen OBM (Oxygen-Bodenblasen-Maxhütte), jota Yhdysvalloissa kutsutaan nimellä Q-BOP. Prosessin perusidea on hiilivedyn (maakaasu, propaani, öljy) käyttö happivirran suojana.
Emäshappimellotus on syrjäyttänyt nykyisin Bessemer-prosessin ja Siemens-Martin -prosessin lähes täysin. Masuuniin perustuva raakarautaa lähtömateriaalina käyttävä teräksen valmistus on kehittynyt Bessemer-Thomas-konverttereista hapen päältäpuhalluskonvertterin (LD/BOP) ja Bessemer-tyyppisen pohjapuhalluskonvertterin (OBM/Q-BOP) kautta nykyaikaisiin yhdistelmäpuhalluskonverttereihin.
Gustavo Becerra-Schmidt
pienoiskuva|Gustavo Becerra-Schmidt vuonna 1983. Gustavo Becerra-Schmidt (26. elokuuta 1925 Temuco, Chile – 3. tammikuuta 2010) oli chileläinen säveltäjä. Hän muutti Saksaan vuonna 1973 ja alkoi opettaa Oldenburgin yliopistossa vuonna 1974. Vuonna 1993 Becerra-Schmidt siirtyi opettamaan Santiagoon. Becerra-Schmidt on säveltänyt muun muassa neljä jousikvartettoa.
Becerra-Schmidt kuoli 3. tammikuuta 2010 kotonaan Oldenburgissa.
Alta Car and Engineering Company
Alta Car and Engineering Company oli brittiläisen Geoffrey Taylorin perustama autourheilutalli. Se osallistui viiteen Formula 1 -sarjan MM-kilpailuun kausilla –, joista paras tulos oli Geoff Crossleyn ajama yhdeksäs sija vuoden 1950 Belgian GP:ssä. F1-sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa talli onnistui ajamaan muutaman palkintosijan. Talli osallistui myös ylämäkikilpailuihin. Kilpa-autojen lisäksi Alta Car and Engineering Company valmisti myös moottoreita.
thumb|left|250px|Altan auto noin vuodelta 1938. Autolla osallistuttiin ylämäkikilpailuihin.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Seitsemän (televisiosarja)
Seitsemän on vuonna 2001 Yle TV1:llä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja on TV1:n Kotikatsomon viides niin sanottu kausisarja. Ensiesityksellä sen jokainen jakso keräsi yli miljoona katsojaa. Sarja nähtiin uusintana 7.6.–23.8.2010 TV1:n Kotikatsomossa.
Ari Taskinen
Ari Olavi Taskinen (s. 12. heinäkuuta 1959 Helsinki ) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Taskisen tunnetuimpia töitä ovat hänen säveltämänsä ja sanoittamansa "Tahdon rakastella sinua" ja Pelle Miljoonan sanoittama ja Taskisen säveltämä "Moottoritie on kuuma", joka voitti 2007 Helsingin Sanomien äänestyksen "Rakkaimmat Rockit".
Seitsemän (televisiosarja)
Juoni
Viiden perheen taloyhtiö voittaa lotossa pääpotin, 28,8 miljoonaa markkaa. Mutta mihin ihmeeseen katoaa yksi miljoonien arvoinen lottolappu?
Ari Taskinen
Taskinen oli jäsenenä Tumppi Varosen kanssa Problems?-yhtyessä 1977–78, jolloin yhtye levytti singlen ja kolme kappaletta Pohjalla-kokoelmalle. 1979 Taskisen ja Ari Voutilaisen Hymy Taskinen & Co. -yhtye julkaisi singlen, jonka toinen kappale oli Taskisen kirjoittama. 1978 Taskinen ja Varonen alkoivat yhteistyön Pelle Miljoonan kanssa ja Taskinen soitti Miljoonan kanssa eri kokoonpanoissa vuoteen 1983. Nämä kokoonpanot levyttivät yhteensä viisi studioalbumia, joihin Taskinen sävelsi suuren osan lauluista. Vuonna 1981 Taskinen ja Vando Suvanto perustivat Threshold-yhtyeen, joka levytti yhden albumin, Paradise Now, ja yhden singlen. 1982 Taskinen oli tuottajana ja soittajana Tumppi Varonen & Problems? -yhtyeen levyllä Kaupungin valot. Levyllä on kolme Taskisen kirjoittamaa kappaletta. Vuonna 1983 Taskinen oli mukana The Hunters -kokoonpanossa, joka julkaisi yhden singlen, jonka toinen kappale on kokonaan Taskisen käsialaa ja toisessa hän on toisena säveltäjänä.
1980-luvun alun jälkeen Taskinen on työskennellyt kokeellisemman musiikin parissa säveltäen muun muassa elektroakustista musiikkia ja teatterimusiikkia. Vuosina 1983-1989 hän vaikutti performanceryhmissä Jack Helen Brut ja Transistors. Performanceryhmä Homo $:n kanssa syntyi musiikkiprojekti Joan Bennet Museum vuonna 1985.
1990-luvulla Taskinen teki paljon elokuvamusiikkia, ja vuosituhannen vaihteen tienoilla hän sävelsi muun muassa musiikit Teatteri Hevosenkengän näytelmiin Robottipoika Ville Voltti (1998) sekä Kolmen nakin komedia (2000). Kokeellisia ääniteoksia Taskinen teki Yleisradiolle useita vuosina 1985-2005: näitä on julkaistu levyllä Aavamaa (2006). Äänisuunnittelua Taskinen on opettanut Teatterikorkeakoulussa, Kuvataideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa.
Vuonna 1985 Taskinen sävelsi rockoopperan Toikkanen, jota esitettiin Vanhalla Ylioppilastalolla Helsingissä. Se perustui runoilija Teemu Hirvilammin librettoon. Yhteistyö Hirvilammin kanssa tuotti myös kaksi runomusiikkilevyä: Asfalttia ja ruohoa vuonna 2001 ja Teemu Hirvilammi & Ari Taskinen II -runomusiikkia vuonna 2012. Vuonna 2006 ilmestyi Taskisen oma runokokoelma Susien taivas Nastamuumio-kustantamon kautta.
2000- ja 2010-luvuilla Taskinen oli mukana Pelle Miljoona & 1980:n ja Pelle Miljoona Oy:n comeback-keikoilla. 2018 Pelle Miljoona Oy julkaisi EP:n Anna soihtusi palaa, jossa oli yksi Taskisen sävellys. Vuonna 2021 Taskinen julkaisi sooloalbumin Taskinen!, jolla hän ensimmäistä kertaa laulaa levyllä. Vuonna 2022 Nastamuumio-kustantamo julkaisi Taskisen toisen runokokoelman Puolimaailman mies.
Jäämerensara
Jäämerensara (Carex subspathacea) on monivuotinen saralaji, joka kasvaa Pohjoisen Jäämeren alueella.
Ulkonäkö
Jäämerensara kasvaa 3–15 senttimetriä korkeaksi. Se muodostaa mattomaisia kasvustoja. Varsi on lyhyt, tylppäsärmäinen. Lehdet ovat 1–3 millimetriä leveät, harmaanvihreät, ulospäin kaarevat, litteät tai sisäänkiertyneet. Hedetähkiä on yksi ja emitähkiä yhdestä kolmeen, 0,5–1 cm pitkiä, harsuja. Tähkien tukilehdet ovat kouruiset, niistä alin on kukinnon pituinen. Tähkäsuomut ovat punaruskeat tai kellanruskeat, usein tylpät, pullakkoa lyhyemmät. Pullakot ovat 2,5–3,5 millimetriä pitkät, harmaanvihreät, pullakon suuota on lyhyt.
Jäämerensara risteytyy melko usein ruijansaran (Carex salina) kanssa.
Levinneisyys
Jäämerensaraa esiintyy sirkumpolaarisesti eli pohjoisnapaa ympäröiden Jäämeren rannikoilla: Skandinaviassa, Islannissa, Grönlannissa, Huippuvuorilla, Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa. Se kasvaa merenrannoilla samanlaisilla paikoilla rönsysorsimon, käyräsaran ja karhunsaran kanssa.
Laurent Garnier
Vaikutteet
1970-luvulla Laurent ja hänen veljensä olivat innostuneita konemusiikista. Laurent asui tuolloin perheineen Pariisissa. Laurent piti paljon myös diskomusiikista, reggaesta, funkista ja punkista. 16-vuotiaana Laurent alkoi miksata kappaleita.
Vuonna 1984 Laurent työskenteli tarjoilijana Ranskan suurlähetystössä, Lontoossa. Hän asui Lontoossa puolitoista vuotta, minkä jälkeen muutti Manchesteriin. Englannissa asuessaan Laurent sai vaikutteita paikallisesta house-musiikista.
Diskografia
300px|thumb|Laurent Garnier [[Melbournessa, vuonna 2007.]]
Martin Brodeur
Martin Pierre Brodeur (s. 6. toukokuuta 1972 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti, joka on perhetaustaltaan kanadanranskalainen. Brodeuria pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jääkiekkomaalivahdeista. Brodeur pelasi 21 kautta New Jersey Devilsissä ja pitää hallussaan useita NHL-liigan ennätyksiä.
Melodifestivalen 1994
Melodifestivalen 1994 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1994 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuina, johon lähetettiin 1 560 kappaletta. Niistä kymmenen valittiin finaaliin. Finaali pidettiin 12. maaliskuuta SVT:n tv-talossa Tukholmassa. Finaalissa voittajan valitsivat 11 ympäri Ruotsia kokoontunutta alueraatia kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella raadit valitsivat viisi kappaletta toiselle kierrokselle, jossa raadit äänestivät voittajan. Kilpailun voitti duo Marie Bergman ja Roger Pontare kappaleella "Stjärnorna".
Martin Brodeur
Olympiavoittaja Brodeur on voittanut kolme Stanley Cupia. Brodeur kuuluisi niin sanottuun kolmen kullan klubiin, jos Kanada olisi onnistunut voittamaan Tšekin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelussa vuonna 1996 tai vuonna 2005. Klubiin pääsyyn vaaditaan Stanley Cup, maailmanmestaruus ja olympiakulta. Brodeurin pelityyliä pidetään yleisesti ottaen ainutlaatuisena, eikä sitä voi verrata kenenkään aiemman tai nykyisen maalivahdin pelityyliin.
Varhainen elämä
Brodeur seurasi isänsä Denisin menestystä tämän pelatessa Kanadan maajoukkueessa sen voittaessa pronssia vuoden 1956 olympialaisissa. Peliuransa jälkeen hänen isänsä teki pitkän uran Montreal Canadiensin valokuvaajana. Hän kuvasi Canadiensin otteluissa ja tapahtumissa yli 20:n vuoden ajan. Brodeurin varttuessa Patrick Roysta tuli hänen esikuvansa.
Brodeur aloitti jääkiekkoilun hyökkääjänä. Hänen maalivahtiuransa alkoi valmentajan kysyttyä, haluaisiko Brodeur olla nuorten turnauksessa varamaalivahtina. Brodeur on kertonut:
Kannattajat ja kykyjenetsijät huomasivat pian Brodeurin taidot maalivahtina. Vuonna 1990 hän teki pelasi ensi ottelunsa Quebec Major Junior Hockey Leaguessa, jossa hän pelasi Saint-Hyacinthe Laserissa. Hänet valittiin QMJHL:n tulokkaiden tähdistöön ja koko liigan toiseen tähdistöön vuonna 1992.
Brodeur varattiin New Jersey Devilsiin ensimmäisen kierroksen 20. pelaajana vuoden 1990 NHL:n varaustilaisuudessa.
1991–1995
Seuraavan kauden Brodeur pelasi kokonaan AHL:ssä farmijoukkue Utica Devilsissä. Kaudella 1993–1994 hän kuitenkin palasi pysyvästi NHL:ään, jossa voitti liigan parhaalle tulokkaalle jaettavan palkinnon Calder Memorial Trophyn. Hän oli yksi tärkeimmistä Devilsin palaajista liigan toiseksi parhaalla saldolla, ja Devils eteni itäisen konferenssin loppuotteluihin, jossa joukkue kuitenkin hävisi New York Rangersille seitsemännessä pelissä. Runkosarjassa Brodeur sijoittui toiseksi päästettyjen maalien keskiarvossa ja neljänneksi torjuntaprosenteissa pelattuaan kauden aikana 47 ottelua. Hyvät otteet auttoivat hänet nousemaan Terrerin edelle kilpailussa ykkösmaalivahdin paikasta.
Kaudella 1994–1995 Devils sijoittui NHL:n yhdeksänneksi ja oman konferenssinsa viidenneksi, eikä siitä odotettu Stanley Cupin voittajaa. Brodeurin johdolla joukkue kuitenkin kukisti ensimmäisellä kierroksella Boston Bruinsin. Toisella kierroksella Devils voitti Pittsburgh Penguinsin Brodeurin päästäessä vain kahdeksan maalia viidessä ottelussa. Kolmannella kierroksella Devils voitti Philadelphia Flyersin kuudessa ottelussa ja pääsi ensimmäisen kerran seurahistoriansa aikana Stanley Cupin loppuotteluihin, joissa se kohtasi Detroit Red Wingsin. Brodeurin vahvan pelaamisen ja Devilsin pahamaineisen trap-muodostelman turvin joukkue voitti Stanley Cupin suoraan neljässä ottelussa. Detroit onnistui tekemään loppuotteluissa vain seitsemän maalia. Näin ollen Brodeur voitti Stanley Cupin jo toisella täydellä kaudellaan NHL:ssä.
1995–1999
Menestyksekkään vuoden jälkeen Devils jäi kaudella 1995–1996 kokonaan pudotuspelien ulkopuolelle Brodeurin pelatessa joukkueen 82 ottelusta 74. Samalla hän saavutti NHL:n ennätyksen ollen yhden kauden aikana eniten minuutteja pelannut maalivahti. Hän oli liigan toiseksi eniten nollapelejä pelannut maalivahti kuudella nollapelillään. Hänet valittiin pelaamaan tähdistöotteluun itäisen konferenssin joukkueen aloittavana maalivahtina. Tähdistöottelussa hän pysäytti kaikki häntä kohti lauotut 12 laukausta. Brodeur sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi äänestyksessä liigan parhaalle maalivahdille annettavasta Vezina Trophysta. Hän edusti myös Kanadan maajoukkuetta vuoden 1996 maailmancupissa. Joukkue hävisi loppuottelussa Yhdysvalloille.
Seuraavana vuonna Brodeur torjui joukkueelleen 43 voittoa ja kymmenen nollapeliä. Devils sijoittui itäisen konferenssin ensimmäiseksi, mutta tippui pudotuspeleissä heti ensimmäisellä kierroksella Ottawa Senatorsille. Brodeur voitti toisen kerran peräkkäin William M. Jennings Trophyn, ja hänet valittiin jälleen ehdokkaaksi Vezina Trophyn voittajaksi.
Kaudella 1998–1999 Devils sijoittui itäisen konferenssin kolmanneksi Brodeurin pelatessa joukkueensa 39 pelissä. Hänet valittiin jälleen Vezina Trophy -ehdokkaaksi ja tähdistöottelussa pelaavaksi maalivahdiksi. Tähdistöottelu oli hänelle neljäs. Pudotuspeleissä Devils tippui jälleen ensimmäisellä kierroksella, tällä kertaa Pittsburgh Penguinsille. Kyseiset pudotuspelit olivat Brodeurin viisivuotisen uran huonoimmat, sillä hänen torjuntaprosenttinsa oli vain 85,6 ja hän päästi 20 maalia seitsemässä ottelussa.
1999–2004
Kaudella 1999–2000 Brodeur teki 15. helmikuuta 2000 uransa toisen maalin ollessaan viimeinen kiekkoon koskenut Devilsin pelaaja ennen kuin Philadelphia Flyersin Daymond Langkow teki vahingossa oman maalin siirretyn rangaistuksen aikana. Brodeur oli ennen tilannetta pysäyttänyt kiekon maalinsa takana.
Kyseisellä kaudella Brodeur voitti 43 peliä toisen kerran urallaan, ja Devils sijoittui liigan neljänneksi hävittyään itäisen konferenssin voiton Philadelphia Flyersille kahdella pisteellä. Joukkue voitti ensimmäisellä kierroksella Florida Panthersin, ja Brodeur päästi neljässä ottelussaan vain kuusi maalia. Toisella kierroksella hän pelasi kaksi nollapeliä Devilsin voittaessa Toronto Maple Leafsin ja edetessä konferenssin loppuotteluihin Philadelphiaa vastaan. Philadelphia johti ottelusarjaa voitoin 3–1, mutta Devils nousi 4–3-voittoon Brodeurin päästäessä vain yhden maalin kolmessa viimeisessä pelissä. New Jersey eteni Stanley Cup -loppuotteluihin, joissa se kohtasi Dallas Starsin. Dallasilla oli runkosarjassa enemmän pisteitä kuin New Jerseyllä, mutta New Jerseyllä oli enemmän pisteitä, joten joukkue sai sarjaan kotiedun. Sarjan ensimmäisessä ottelussa Brodeur päästi seitsemän maalia, mutta paransi peliään ja päästi seuraavissa viidessä ottelussa vain kuusi maalia johdattaen Devilsin toiseen Stanley Cupiin kuuden vuoden sisällä.
Seuraavana vuonna Brodeur ohitti kolmannen kerran urallaan 40 runkosarjavoiton merkkipaalun. Brodeur pelasi myös kuudentena kautena peräkkäin NHL:n tähdistöottelussa ja auttoi Devilsin jälleen itäisen konferenssin kärkisijoille. Pudotuspeleissä Brodeur torjui ensimmäisellä kierroksella kaksi nollapeliä Carolina Hurricanesia vastaan Devilsin voittaessa sarjan kuudessa ottelussa. Toisella kierroksella Devils kohtasi Toronto Maple Leafsin, jonka se voitti seitsemässä ottelussa. Devils voitti itäisen konferenssin loppuotteluissa Pittsburgh Penguinsin viidessä ottelussa Brodeurin torjuessa jälleen kaksi nollapeliä. Devils eteni toisen kerran peräkkäin Stanley Cup -loppuotteluihin, joissa se kuitenkin hävisi seitsemän ottelun sarjassa Colorado Avalanchelle.
thumb|right|Brodeur lämmittelee ennen ottelua maaliskuussa 2003. Kaudella 2001–2002 Brodeur oli taas liigan paras sekä otteluvoitoissa että päästettyjen maalien keskiarvossa. Brodeur oli jälleen ehdolla Vezina Trophyn voittajaksi ja runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Seuraavalla kaudella 2002–2003 Brodeur voitti viimein Vezina Trophyn, minkä lisäksi hän voitti jälleen myös William M. Jennings Trophyn, oli ehdolla liigan arvokkaimmalle pelaajalle annettavan Hart Memorial Trophyn saajaksi ja tuli jälleen valituksi sekä tähdistöotteluun että tähdistökentälliseen. Brodeur pelasi yhdet uransa parhaista pudotuspeleistä johdatettuaan Devilsin kolmanteen Stanley Cupiin. Devils kukisti ensin konferenssimestaruuden loppuottelusarjan seitsemännessä ottelussa Ottawa Senatorsin ja sen jälkeen Stanley Cup -loppuottelusarjan seitsemännessä ottelussa Mighty Ducks of Anaheimin. Brodeur pelasi Anaheimia vastaan kolme nollapeliä rikkomalla Dominik Hašekin yhden kauden pudotuspeliotteluiden nollapeliennätyksen, joka oli Hašekin hallussa edellisenä vuotena saavutetuilla kuudella nollapelillä. Brodeur pelasi seitsemän nollapeliä. Tästäkin huolimatta pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Anaheimin maalivahti Jean-Sébastien Giguère, josta tuli ensimmäinen palkinnon voittanut pelaaja vuoden 1987 jälkeen, joka ei ollut mestarijoukkueesta. Jotkut jääkiekkoasiantuntijat arvelivat, ettei yksikään New Jerseyn pelaaja voittanut sen vuoksi, että joukkueesta oli useita ehdokkaita.
Kaudella 2003–2004 Brodeur voitti toisen kerran peräkkäin sekä Vezina Trophyn että William M. Jennings Trophyn. Hänet nimettiin lisäksi jälleen NHL:n tähdistöön ja valittiin pelaamaan tähdistöottelussa aloittavana maalivahtina. Lisäksi hän oli taas Hart Memorial Trophyn ehdokas. Devils oli divisioonansa toinen hävitessään voiton yhdellä pisteellä Philadelphia Flyersille, joka voitti Devilsin pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella viidessä ottelussa.
Brodeur-sääntö
thumb|upright=.65|Niin sanotun Brodeur-säännön jälkeen maalivahdit saivat käsitellä kiekkoa vain maalin takana olleen puolisuunnikkaan alueella. Kauden 2004–2005 työsulun jälkeen NHL:ään lisättiin kaudeksi 2005–2006 uusi sääntö, joka estää maalivahteja pelaamasta kiekkoa muualla kuin maalialueen ympärillä olevan puolisuunnikkaan sisällä. Brodeur oli yksi NHL:n parhaista kiekonkäsittelijöistä, joten sääntö on tullut tunnetuksi niin sanottuna Brodeur-sääntönä. Vuonna 2009 säännön poistamisesta keskusteltiin, koska moni puolustaja oli loukkaantunut, kun heitä oli taklattu selkään kiekontavoittelutilaneessa. Ehdotus kuitenkin hylättiin ja sääntö pysyi ennallaan.
2005–2009
Työsulun jälkeen Brodeur teki 27. tammikuuta 2006 Devilsin kanssa jatkosopimuksen, jonka mukaan Devils maksoi hänelle 31 200 000 dollaria kuudesta vuodesta. Kaudella 2005–2006 hän voitti joukkueelleen 43 ottelua tehden NHL-ennätyksen viidennellä yli 40 voiton kaudellaan. Kauden päätteeksi Brodeur oli kolmannen kerran putkeen ehdolla Vezina Trophyn voittajaksi. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Brodeur ja Devils voittivat New York Rangersin, mutta Devils putosi seuraavalla kierroksella voitoin 4–1 Carolina Hurricanesille.
Kaudella 2006–2007 Brodeur teki yhdeksännen esiintymisensä NHL:n tähdistöottelussa, joka pelattiin Dallasissa, Texasissa. Sen lisäksi hän voitti uransa kolmannen Vezina Trophyn ja sijoittui kärkipäähän suurimmassa osassa NHL:n maalivahtitilastoista. Joulukuun 8. päivänä 2006 Brodeur torjui joukkueelleen 2–0-voiton Philadelphia Flyersia vastaan. Kyseinen voitto oli hänen uransa 462:s, ja se nosti hänet maalivahtien kaikkien aikojen voittotilastossa toiseksi Ed Belfourin edelle. Vain muutama viikko myöhemmin 26. joulukuuta Brodeur torjui Pittsburgh Penguinsista 3–0-voiton uransa 85. nollapelillään, ja näin hän eteni nollapelitilastossa kolmannelle sijalle Glenn Hallin edelle. 1. helmikuuta 2007 Devils päihitti Philadelphia Flyersin jatkoajalla lukemin 6–5, ja Brodeurista tuli kaikkien aikojen eniten jatkoaikavoittoja saavuttanut NHL-maalivahti. Brodeur oli maalissa Devilsin kaikissa 38 ensimmäisessä voitetussa ottelussa ja saavutti täten uuden NHL-ennätyksen.
thumb|left|Brodeur vuonna 2008. 3. päivänä huhtikuuta 2007 Brodeur saavutti kauden 47. runkosarjavoittonsa. Näin ollen hän jakoi ennätyksen Bernie Parentin kanssa, joka onnistui samassa kaudella 1973–1974. Kaksi päivää myöhemmin Brodeur rikkoi ennätyksen, kun Devils voitti Philadelphia Flyersin maalein 3–2. New Jersey Devils otti kauden päätteeksi seitsemännen Atlantic-divisioonan voittonsa ja eteni pudotuspeleissä itäisen konferenssin toiselle kierrokselle.
Itäisen konferenssin puolivälierissä Devils kohtasi Tampa Bay Lightningin, joka voitti sarjan kaksi ensimmäistä ottelua, mutta Devils eteni lopulta jatkoon otteluvoitoin 4–2. Brodeur ohitti samalla Grant Fuhrin, joka oli saavuttanut kaikkien aikojen toiseksi eniten pudotuspelivoittoja. Pudotuspelien toisella kierroksella New Jersey kohtasi Ottawa Senatorsin. Brodeur ei onnistunut jatkamaan erinomaisia otteitaan vaan päästi sarjan viidessä ottelussa 15 maalia.
Kaudella 2007–2008 Brodeurista tuli NHL:n historian toinen maalivahti, joka saavutti 500 otteluvoittoa. Tämä tapahtui 17. marraskuuta 2007 ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan. Brodeuria ennen vain Patrick Roy oli saavuttanut 500 otteluvoittoa. Brodeur nimettiin jälleen Atlantassa pelatun NHL:n tähdistöottelun itäisen konferenssin joukkueen aloittavaksi maalivahdiksi. Perhesyistä hän joutui kuitenkin jättämään pelin väliin, ja hänen paikkansa otti New York Islandersin Rick DiPietro.
right|thumb|Sean Avery yrittää häiritä Brodeurin keskittymistä pudotuspelien ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa vuonna 2008. New Jersey hävisi vuoden 2008 pudotuspelien avauskierroksella New York Rangersille. Sarjan lopussa Brodeur kieltäytyi kättelemästä Rangersin Sean Averya. Sarjan kolmannessa ottelussa Avery oli kääntynyt kahden miehen ylivoimalla Brodeuriin päin ja häirinnyt Brodeuria heiluttelemalla kättään tämän kasvojen edessä. Päivää pelin jälkeen NHL tarkisti epäurheilijamaisen käytöksen säännön, joka nyttemmin tunnetaan niin sanottuna Sean Avery -sääntönä.