cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
O. J. Brummer
Brummer oli naimisissa kaksi kertaa, vuosina 1904–1907 Helma Abramina Nyströmin (k. 1907) kanssa ja vuodesta 1910 Elsa Matilda Mäkisen kanssa. Lääkäri, professori Pekka Brummer oli Brummerin poika toisesta avioliitosta.
Porin Pyrintö
Seuran historiaa
Tunnetuin Porin Pyrintöä edustanut urheilija on olympiakultaa Meksikossa 1968 voittanut painonnostaja Kaarlo Kangasniemi.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1952
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1952 järjestettiin 21.–22. kesäkuuta Väinölänniemen urheilukentällä Kuopiossa.
Porin Pyrintö
Seuran historiaa
Vuonna 2007 ilmestyi Markku Honkasalon kirjoittama seuran satavuotishistoriikki.
Palloilulajit
Seuran merkittävin lentopalloilija on 45 A-maaottelua Suomen lentopallomaajoukkueessa 1950- ja 1960-luvuilla pelannut Matti Lehtonen. Myös Kokoomuksen kansanedustajana myöhemmin tunnetuksi tullut Kalevi Lamminen on edustanut Pyrintöä SM-sarjassa.
Pyrintö on esiintynyt pääsarjatasolla myös vesi- ja koripallossa. Muita seuran ohjelmassa olleita palloilulajeja ovat jalkapallo ja pesäpallo.
Koripallo
Koripallossa Pyrintö esiintyi miesten SM-sarjassa kaudella 1952. Lasse Levolan valmennuksessa joukkue jäi yhdeksän joukkueen länsilohkossa toiseksi viimeiseksi, ja yhteistuloksissa se sijoittui 16:nneksi. Pyrinnön paras pisteidentekijä SM-sarjakaudella oli Pentti Sillanpää 10,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla.
Saavutukset palloilulajeissa
Lentopallo Vesipallo
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
Distributiivinen eli sosiaalinen oikeudenmukaisuus tai jako-oikeudenmukaisuus tarkoittaa sosiaalisesti oikeudenmukaiseksi ymmärrettyä tapaa jakaa käytössä olevia voimavaroja. Kun oikeudenmukaisuus juridisena käsitteenä liittyy lainkäyttöön, sosiaalinen oikeudenmukaisuus painottuu usein lopputuloksiin.
Tavallisesti periaate on liitetty tulojen ja varallisuuden jakamiseen yksilöiden, ryhmien tai valtioiden välillä. Sosiaalisen oikeudenmukaisuuden välineiksi on usein nähty tulojen uudelleenjakaminen eli tulonsiirrot. Esimerkiksi hyvinvointivaltio jakaa verotuksen avulla koottuja resursseja uudelleen. Verotuotoilla maksetaan koulutuksen, terveydenhuollon, energia- ja liikenneverkkojen, poliisi- ja oikeuslaitoksen, armeijan ja sosiaaliturvan kuluja.
Sosiaalisen oikeudenmukaisuuden sisällöstä on erilaisia filosofisia teorioita ja näkemyksiä.
Miten jaon tulisi tapahtua
Jakamisen kohteiden jälkeen nousee esille kysymys, miten jako tulisi toteuttaa. Utilitaristisen filosofian mukaan tulisi taata mahdollisimman suuri hyvinvointi, mikä voi tarkoittaa myös jotain muuta kuin tasajakoa. Joidenkin mukaan mikä tahansa jako on oikeudenmukainen, kunhan se perustuu muodollisten perusoikeuksien kunnioitukseen. Keskeisiä ehdokkaita jaon tekemiseen ovat seuraavat:
Periaatteita voi myös yhdistellä esimerkiksi siten, että oikeudet tulee jakaa tasan, mutta muissa resursseissa painotetaan muita jakotekijöitä.
Kenelle jaetaan
Tavallisesti on katsottu, että resurssien jakaminen tapahtuu yksilöiden välillä, mutta "positiivisen erityiskohtelun" käsitteen pohjalta ovat nousseet vaihtoehdoksi myös ryhmät jakoperusteena. Tällöin pääasiassa ei ole yksilön tarve, vaan sen ryhmän aseman parantaminen, johon yksilö kuuluu.
Yksilöpohjaisessa ajattelussa esille nousee saajajoukon rajaamisen ongelma. Perinteinen ajattelu on rajannut mielisairaat ja älyllisesti vammaiset esimerkiksi laitoshoitoon ja monien resurssien ulkopuolelle. Toinen rajanveto on koskenut etujen rajaamista vain oman kunnan asukkaisiin tai oman maan kansalaisiin. Monien mielestä se ei kuitenkaan vastaisi globaalin oikeudenmukaisuuden vaatimuksia. Kolmanneksi ovat nousseet esille eläinten oikeudet.
Erilaisia ratkaisuja
Karl Marx kuvasi sosialistisen yhteiskunnan jakoperiaatteeksi meritokraattista periaatetta "kullekin ansionsa mukaan" ja kommunistisen yhteiskunnan jakoperiaatteeksi jakoa "tarpeiden" mukaan.
Anders Donner (vanhempi)
Anders (Andreas) Donner (23. joulukuuta 1796 Kokkola – 14. marraskuuta 1857 Kokkola) oli suomalainen tupakkatehtailija ja laivanvarustaja, joka vaikutti Kokkolassa ja sai kauppaneuvoksen arvon.
Donnerin vanhemmat olivat kauppaneuvos Joachim Donner ja Hedvig Helena Kurtén ja puoliso vuodesta 1823 Olivia Mathilda Dahlström. Donner kävi katedraalikoulua Turussa 1807 ja teki opintomatkat Pietariin, Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. Hän oli isänsä asiamies Viipurissa ja vuodesta 1822 Donnerin kauppahuoneen johtaja. Donner sai kauppaneuvoksen arvon 1840. Hän muodosti Krimin sodan aikana vapaaehtoisjoukon, joka soti Halkokarin kahakassa englantilaisia vastaan.
Kielitieteilijä, valtiopäivämies ja senaattori Otto Donner oli Anders Donnerin poika.
9fngrs
9fngrs on suomalaisen rap-artisti Noah Kinin toinen, 27. kesäkuuta 2012 julkaistu, studioalbumi. Albumin kappaleesta "the:passion" on julkaistu musiikkivideo. 9fngrsin on tuottanut kokonaan Noah Kin itse ja sen on masteroinut Tommishock.
Night Prowler
Night Prowler on australialaisen hard rock-yhtyeen AC/DCn kappale läpimurtolevyltä Highway to Hell. Kappale on enemmänkin hidasta bluesia, poiketen AC/DC:n normaalista linjasta. Kun Highway to Helliä tehtiin, Night Prowler oli luultavasti sessioiden vanhin biisi. Siitä oli tätä ennen levytetty neljä epäonnistunutta versiota, ja vasta Highway to Hellillä kuultiin lopullinen versio.
Kohu
Pääartikkeli: Richard Ramirez
Kappale sai kyseenalaista julkisuutta vuonna 1985, kun yhdysvaltalainen sarjamurhaaja Richard Ramirez pidätettiin. Ramirez paljasti, että oli usein fiilistellyt kappaleen tahtiin. Asiaan saatiin vakuutta, kun Ramirezin kotoa löydettiin AC/DC:n lippis. Tapauksen vuoksi monet uusvanhoilliset tahot syyttivät yhtyettä saatananpalvonnasta, yrittivät estää AC/DC:n kappaleiden soittamista radioasemilla ja boikotoivat yhtyeen esiintymisiä. "He eivät ymmärrä, että kappaleessa vain hiivitään parin vanhan tyttöystävän luo, tehdään temput ja häivytään", valitteli Malcolm medialle kappaleen sanoituksista.
Katso myös
Night Prowler
Kakodyylihappo
Kakodyylihappo (C2H7AsO2) on arsiinihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty herbisidinä sekä lääkkeiden ja väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet
Kakodyylihappo on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee helposti veteen ja alkoholeihin, mutta ei liukene poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin. Se on heikko happo ja sen suolat ovat nimeltään kakodylaatteja.
Kakodyylihappo on myrkyllistä eläimille ja kasveille. Sen myrkyllisyys kasveille perustuu adeniininukleotidideaminaasientsyymin toiminnan inhibitioon.
Valmistus ja käyttö
Kakodyylihappoa voidaan valmistaa hapettamalla arseenitrioksidin ja kaliumasetaatin välisessä reaktiossa muodostuvaa kakodyylin ja kakodyylioksidin seosta, hapettamalla dimetyyliarsiinia tai metyloimalla metyyliarsonihappoa metyylihalogenidin kuten metyylijodidin avulla.
Kakodyylihappoa epäselektiivinen herbisidi ja sitä on käytetty herbisidinä muun muassa puuvillaviljelmillä, puutarhoissa ruohikon uusinnoissa, golfkentillä, koristekasvi-istutuksissa, metsänistutuksissa ja maaperän sterilointiin. Kakodyylihappo oli yhdessä natriumsuolansa natriumkakodylaatin kanssa tärkein ainesosa Vietnamin sodassakin käytetyssä rikkaruohomyrkyssä Agent Bluessa.
SIPS
pienoiskuva|Volvo S80:n pitkittäisleikkaus, josta näkyvät SIPS-järjestelmän komponentit. Värit kuvaavat eri jäykkyyksisiä teräsrakenteita. SIPS (Side Impact Protection System) on Volvon kehittämä henkilöautojen sivutörmäyssuojausjärjestelmä. Se otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön vuonna 1991 700-, 850- ja 900-mallisarjoissa. Nykyisin SIPS-järjestelmä on kaikissa Volvo-henkilöautomalleissa.
SIPS-järjestelmällä varustetuissa autoissa etuistuimet on sijoitettu teräskiskoille. Sivutörmäyksessä istuimet pääsevät ”liukumaan” pois törmäyksen tieltä kokoonpainuvan keskikonsolin ansiosta. Auton kylkiin ja pilareihin on sijoitettu rakenteita, jotka on suunniteltu ohjaamaan törmäysenergia pois matkustamosta.
Ensimmäiset istuimiin sijoitetut SIPS-sivuturvatyynyt esiteltiin vuonna 1994 Volvo 850:ssä. Vakiovarusteeksi ne tulivat seuraavana vuonna. Sivuturvaverhot otettiin käyttöön vuonna 1998 markkinoille tulleessa Volvo S80:ssä. Nykyään nämä turvalaitteet ovat jo lähes jokaisessa henkilöautomallissa.
Volvo esitteli C70-avomallin toisessa sukupolvessa sitä varten suunnitellun ovesta ylöspäin laukeavan IC-turvaverhon, joka suojaa päätä sivutörmäyksissä ja ympäripyörähdyksissä. Verho on vahvistettu sisältä kaksinkertaisilla paneeliriveillä, minkä ansiosta se voi pysyä pystyasennossa.
Juusela
Juusela on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
David Cook (albumi)
David Cook on samannimisen laulajan albumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2008.
Venäjän juhlapäivät
Venäjällä on runsaasti eri tapahtumille ja ammattialoille nimettyjä juhla- ja muistopäiviä.
Arne Jörgensen
Arne Skjold Raahauge Jörgensen (11. kesäkuuta 1883 Uusikaupunki – 7. helmikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja.
Venäjän juhlapäivät
Päivät on jaettu mm. valtiollisiin juhlapäiviin, kirkollisiin juhliin, muistopäiviin sekä eri ammattialojen juhlapäiviin.
Valtiollisia juhlia on kahdeksan, uusivuosi, joulu (7. tammikuuta), isänmaan puolustajan päivä, kansainvälinen naistenpäivä, vappu (Kevään ja työn juhla), voitonpäivä, kansallispäivä ja kansallisen yhtenäisyyden päivä. Nämä ovat samalla yleisiä vapaapäiviä, joita on yhteensä 12, koska muutamat niistä ovat kaksipäiväisiä. Jos juhlapäivä sattuu lauantaiksi tai sunnuntaiksi, on sitä seuraava arkipäivä vapaapäivä.
Arne Jörgensen
Jörgensenin vanhemmat olivat hovineuvos Niels Raahaugo Jörgensen ja Rosalie Twarjansky. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905, maisteriksi 1907 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1930.
Jörgensen toimi Helsingin yliopiston kirjastossa ylimääräisenä amanuenssina 1903–1918 sekä vanhempana alikirjastonhoitajana 1921–1941. Hän oli välillä Holger Schildtin kustannusliikkeen palveluksessa 1918–1921.
Jörgensen oli naimisissa vuodesta 1917 Märta Bergbomin kanssa.
Smaragdinaukuja
Smaragdinaukuja (Ailuroedus crassirostris) on Australiassa elävä lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lajin löytäminen ja nimeäminen
Smaragdinaukuja on ensimmäisiä Australiasta löydettyjä lavastajia. Ensimmäisen yksilön tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta, mutta se on kerätty Uuden Etelä-Walesin alueelta. Smaragdinaukujan nimesi Gustaf von Paykull vuonna 1815. Hän sijoitti lajin lepinkäisten heimoon sen tukevan nokan perusteella ja antoi lajille tieteelliseksi nimeksi Lanius crassirostris. Vuonna 1820 Heinrich Kuhl siirsi smaragdinaukujan lavastajien heimoon ja muutti tieteelliseksi nimeksi Ptilinorhychus crassirostris. Lajin nykyisen tieteellisen nimen Ailuroedus crassirostris antoi Jean Cabanis vuonna 1851. Lajinimi crassirostris tulee sanoista crassus ’paksu’ ja rostris ’nokka’, viitaten lajin tukevaan nokkaan.
Ulkonäkö ja ääni
Kooltaan smaragdinaukuja on noin 24–33 cm. Väritykseltään se on pääosin vihreä. Sen naama on hieman muuta ruumista harmahtavampi. Rinta on kellertävän vihreä. Siipisulkien ja vatsan höyhenten kärjet ovat valkoiset ja tekevät niistä täplikkäät. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta. Nuori lintu on väritykseltään aikuista smaragdinaukujaa vaaleampi.
Smaragdinaukujakoiraan laulu on helposti tunnistettavaa ja muistuttaa kissan naukumista. Koiras on äänessä lisääntymiskauden alussa koko päivän, mutta erityisesti aamuisin ja iltahämärissä. Uudessa Etelä-Walesissa elävät koiraat ovat monipuolisempia naukumisessaan kuin etelämpänä elävät lajitoverinsa. Naaraiden laulu on sarja surisevia ääniä, jotka päättyvät ´tsit´-tirskahdukseen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Smaragdinaukujan levinneisyys on keskittynyt Australian itäosiin Uuden Etelä-Walesin ja Queenslandin osavaltioihin. Sen elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät ja niiden reunamat, harvoin kaukana vedestä. Smaragdinaukuja ei ole kuitenkaan harvinainen kuivemmissa eukalyptusmetsissäkään. Toisinaan sitä tavataan myös puutarhoissa.
Lisääntyminen
Toisin kuin useat muut lavastajien heimoon kuuluvat linnut smaragdinaukujakoiraat eivät rakenna koristeellista huvimajankaltaista rakennelmaa houkutellakseen naaraita. Smaragdinaukuja on niin ikään monista muista heimonsa lajeista poiketen yksiavioinen. Lisääntymisaika kestää syyskuusta tammikuulle. Naaras rakentaa kuppimaisen pesän puuhun oksanpätkistä, lehdistä ja juurista. Naaras munii kahdesta kolmeen ruskehtavaa munaa, joita vain se hautoo. Hautominen kestää noin kolme viikkoa. Koiras auttaa poikasten ruokkimisessa.
Ravinto
Smaragdinaukuja on kaikkiruokainen, mutta syö pääosin kasviravintoa. Pääosan ravinnosta muodostavat hedelmät, mutta se syö myös kukkia, lehtiä ja siemeniä. Lisäksi se ruokailee pienillä matelijoilla ja saattaa tappaa poikasilleen ravinnoksi muiden lintujen poikasia. Smaragdinaukujat ruokailevat usein yhdessä satiinilavastajien kanssa.
Sara Lüscher
Sara Lüscher (s. 2. marraskuuta 1986 Lenzburg) on sveitsiläinen suunnistuksen maailmanmestari. Hän voitti Sveitsin naisten joukkueessa viestikultaa Trentinon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014 ja pronssia vuotta aiemmin Sotkamon maailmanmestaruuskilpailuissa 2013. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on ollut parhaimmillaan kahdesti neljäs; keskimatkalla Trentinon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014 ja sprintissä Invernessin maailmanmestaruuskilpailuissa 2015. Seuratasolla Lüscher edustaa joensuulaista Kalevan Rastia ja sveitsiläistä OLC Kapreoloa. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hän on ollut kerran toinen sekä kolmesti kolmas ja kokonaiskilpailun toinen kahdesti kausina 2015 ja 2016.
Marianne Sorsa
Hilkka Marianne Vilhelmiina Sorsa (o.s. Kaijansinkko, s. 12. elokuuta 1954 Lauritsala) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Lauritsalan Kisaa ja hänen valmentajanaan toimi Hannu Sorsa.
Kalevan kisoista Sorsa saavutti pituushypyn hopeaa vuonna 1977. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailusta hopeaa pitushypystä vuonna 1979. Ennätyksikseen Sorsa hyppäsi ulkoradoilla 602 cm (1983) ja hallissa 582 cm (1984). Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1988 jälkeen.
Elämä käsissä
Elämä käsissä on brittiläinen draamasarja. Keskeisenä näyttämönä on Beechesin lääkäriasema, jonka lääkärit ovat työlleen omistautuneita ja hoitavat velvollisuutensa tunnollisesti. Henkilökunta vastaanotolla vaihtuu yhä nuorempaan. Rooleissa ovat muiden muassa Maggie O'Neill, Haydn Gwynne, Gray O'Brien, Saskia Wickham, Margery Mason ja Simon Shepherd.
Marja-Leena Piispanen
Marja-Leena Piispanen (s. 17. marraskuuta 1951 Kuopio) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Kuopion Sisu-Veikkoja.
Elämä käsissä
Sarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Cardalen pikkukaupunkiin Derbyshiressä. Sarja ensiesitettiin ITV-kanavalla 1993–2002. Alun perin sarjassa olivat pääosassa Kevin Whately ja Amanda Burton, mutta näyttelijät vaihtuivat sarjan kestäessä useasti. Sarja päättyi 2002 episodiin, jossa kaksi keskeistä hahmoa syöksyivät kallionkielekkeeltä. Katsojapalaute vaati jatkoa, mutta tuotantoyhtiö ei järkkynyt päätöksessään haudata sarja.
Marja-Leena Piispanen
Kalevan kisoista Piispanen saavutti pituushypyn pronssia vuonna 1973. Ennätyksekseen hän hyppäsi ulkoradoilla 565 cm (1973). Virallisiin kilpailuihin Piispanen ei ole osallistunut vuoden 1973 jälkeen.
Disha Patani
Disha Patani (s. 13. kesäkuuta 1992 Bareilly, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän aloitti näyttelijän uransa telugunkielisessä toimintadraamassa Loafer (2015) ja seuraavaksi teki ensiesiintymisensä hindin kielellä elämäkerrallisessa urheiludraamassa M.S. Dhoni: The Untold Story (2016). Hän näytteli kiinalaisessa toimintakomediassa Kung Fu Yoga (2017), joka on yksi kaikkien aikojen tuottoisimmista kiinalaisista elokuvista. Myöhemmin hän näytteli menestyneissä toimintaelokuvissa Baaghi 2 (2018) ja Bharat (2019).
Lumes
Lumes on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Felix Heikel
pienoiskuva|oikea|Felix Heikel 1890-luvulla. Karl Felix Heikel (3. kesäkuuta 1844 Turku – 2. toukokuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, toimittaja ja merkittävä valtiopäivämies. Hän kuului Heikel-sukuun.
Henkilöhistoria
Heikelin vanhemmat olivat lehtori, rovasti Henrik Heikel (1808–1867) ja Wilhelmina Johanna Schauman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1862 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1868 ja maisteriksi 1869. Heikel toimi Raahen Porvari- ja Kauppakoulun johtajana 1882–1892 ja hän oli Pohjoismaiden Osakepankin johtokunnan jäsenenä 1892–1913.
Heikel oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1891, Raahen 1885, Pietarsaaren 1888 ja Viipurin 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Säädyn puhemies hän oli vuoden 1900 valtiopäivillä.
Evert Katila
Evert Katila (16. marraskuuta 1872 Punkalaidun – 23. maaliskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen musiikkialan kriitikko, säveltäjä, toimittaja ja toimitussihteeri.
Henkilöhistoria
Katilan vanhemmat olivat virkatalon vuokraaja Josef Katila ja Kaisa Katila. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1894 ja opiskeli paitsi geologiaa Helsingin yliopistossa myös viulunsoittoa ja musiikin teoriaa. Hänen opettajinaan olivat muiden muassa Richard Faltin ja Jean Sibelius. Vuodesta 1899 alkaen hän toimi Uuden Suomen musiikkiarvostelijana ja vuodesta 1906 vuoteen 1918 lehden toimitussihteerinä. Vuonna 1919 hän siirtyi toimitussihteeriksi Helsingin Sanomiin. Hän perusti Sävelettären ja oli sen ensimmäinen toimittaja 1905–1906. Katilaa pidettiin taitavana musiikkikriitikkona, hän toimi valtion musiikkilautakunnassa jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1905–1945, Kordelinin säätiön hallituksen jäsenenä ja säätiön taiteen jaoston puheenjohtajana sekä Suomalaisen oopperan johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1920-1945. Hän kirjoitti artikkeleita ja esseitä musiikkijulkaisuihin.
Gabriel Rein (s. 1869)
Gabriel Rein (23. marraskuuta 1869 Helsinki – 23. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja Helsingin yliopiston professori.
Reinin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos, professori Gabriel Thiodolf Rein ja Hedvig Maria Sofia Florin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1894, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907.
Rein toimi opettajana helsinkiläisissä kouluissa 1896–1897 ja 1900–1936. Hän oli Helsingin yliopiston dosenttina 1910–1930 ja yleisen historian professorina 1930–1939. Hän oli Savolais–karjalaisen osakunnan vt. kuraattori 1899–1905 ja vakinainen kuraattori 1905 sekä Karjalaisen osakunnan kuraattori 1905–1906. Rein oli lisäksi Suomen sukututkimusseuran esimies 1928–1934 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 1929–1938.
HMS Marne (G35)
HMS Marne (viirinumero G35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston M-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 7. heinäkuuta 1939 osana vuoden 1939 laivasto-ohjelmaa Parsons Marine Steam Turbine Companyltä, joka teki alihankintasopimuksen aluksen rungosta Vickers Armstrongin kanssa. Köli laskettiin 23. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta 1940 ja valmistui 2. joulukuuta 1941, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 457 512 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Maaliskuussa 1945 alus lähti Välimereltä Portsmouthiin, jonne se saapui 8. huhtikuuta. Maaliskuussa 1952 alus hinattiin ankkuripaikalle Penarthiin ja sijoitettiin 1955 poistolistalle. Alus myytiin 16. elokuuta 1957 Turkille ja siirrettiin telakalle modernisoitavaksi. Alus luovutettiin 9. syyskuuta 1959 Portsmouthissa ostajalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Mareşal Fevzi Çakmak. Alus myytiin romutettavaksi 1971.
Koti-ikävä
Koti-ikävä on Petri Kotwican ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2005.
Ottmar Hörl
Lukukaudella 1992–1993 Hörl toimi vierailevana professorina Grazin teknillisessä yliopistossa. Vuonna 1999 hänestä tuli Nürnbergin taideakatemian taiteen professori ja vuonna 2005 akatemian johtaja.
Vuonna 2009 Hörlin natsitervehdystä tekevä kullattu puutarhatonttu joutui poliisitutkinnan kohteeksi Saksassa. Sen epäiltiin rikkovan natsitervehdykset kieltävää lakia. Hörlin mukaan teos arvostelee uusnatsismia ironian keinoin.
Palkinnot ja tunnustukset
Lähde
Tarhakolibri
Tarhakolibri (Eulidia yarrellii) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Perun eteläosan ja Chilen pohjoisosan. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Chilen Aricasta vuonna 1847, ja nimesi lajin William Yarrellin kunniaksi.
Alfie Bass
Alfie Bass (s. Abraham Basalinksy n. 12. huhtikuuta 1920 Lontoo – 15. kesäkuuta 1987 Lontoo ) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi yli 60 elokuvassa.
Teatterissa vuodesta 1939 näytellyt Bass teki elokuvadebyyttinsä 1943 elokuvassa The Bells Go Down. Tunnetuksi hänet teki vuonna 1951 valmistunut elokuva Varastin miljoonan. Vuodesta 1958 alkaen Bassin esiintymiset elokuvissa harvenivat, joka osaltaan johtui hänen luomastaan Bootsie-hahmosta, joka esiintyi pitkäikäisissä televisiosarjoissa The Army Game ja Bootsie and Snudge.
Petter Sairanen
Petter Sairanen (s. 6. kesäkuuta 1958 Vaasa) on lappeenrantalainen kirjailija. Ennen kirjailijan uraa Sairanen on työskennellyt kirvesmiehenä, rajavartijana ja ohjaajana urheiluopistossa. Sairasen esikoiskirjan Sähköllä valaistu talo (1989) pohjalta tehtiin elokuvakäsikirjoitus elokuvaan Umur.
Qullqa
Muuta
Qullqat olivat taloudellinen ja strateginen voimavara inkoille. Niihin varastoitiin myös lahjoina kerättyä viljaa, jota inka-armeija pystyi hyödyntämään kulkiessaan pitkin inkateitä. Qullqat olivat tarpeellisia lisäksi silloin, kun päätettiin viljelyaikataulusta, ennustettiin sadekausia ja sadon kokoa.
Qullqien ja tambojen lukumäärä sekä niiden toimiminen varastoina osoittaa Inkavaltakunnan voimakkuuden ja mahdin.
Abū al-Ḥasan al-Ašʿarī
thumb|A-Ashari arabialaisena kalligrafiana Abū al-Ḥasan al-Ašʿarī (al-Ašarī, 874–936) oli islamilainen teologi, joka perusti sunnalaisuuteen kuuluvan aš'ariittien koulukunnan (ašarilaisuuden). Imaami Ibn Hajar Haytami määritteli sunnalaisuuden opiksi, joka seuraa joko imaami Abū al-Ḥasan al-Ašʿarīa tai imaami Abu Mansur Maturidia (k.944). Maturidin koulukunta rajoittui kuitenkin Transoxianaan ja katosi mongolivalloituksen jälkeen. Tämän jälkeen ašarilaisuus on ollut standardi-islamia. Kun kilpaileva koulukunta, eli lähes kadonneet mu'taziliitit olivat lainopilliselta kannaltaan yleensä hanbalilaisia, al-Ašarī ja hänen seuraajansa lukeutuivat yleensä shafi'i - koulukuntaan.
Al-Ašarī sai koulutuksensa mu'taziliittisen koulukunnan piirissä Basrassa ja osallistui sen teologisiin pohdintoihin ihmisen vapaasta tahdosta. Myöhemmin hän erkani liikkeestä ja siirtyi puolustamaan perinteisiä islamin oppeja käyttäen siinä kuitenkin mutazilittien ensimmäisenä soveltamia aristoteelisia loogisen päättelyn menetelmiä ja muita hellenistisen filosofian oppeja. Hän päätyi välittävälle kannalle mu'taziliittisen ja sunnalaisen liikkeen välillä: ihmisellä ei ole vapaata tahtoa. Jumala luo hänen tekonsa, mutta tehdessään sitten nämä teot ihminen tulee niistä vastuulliseksi. Tämä näkökanta sai kannatusta koko sunnalaisessa liikkeessä.
Al-Ašari arvosteli kuvainpalvontaa, jossa Jumalalle annettiin inhimillisiä piirteitä. Jumala oli absoluuttisesti kaiken luomansa näköisen ulkopuolella (toisin kuin kristinuskossa, missä Jumala loi ihmisen omaksi kuvakseen). Jumalaa kuvaavia antropomorfisia sanoja kuten "armahtava" tai Jumalan "käsi" ei pidä tulkita yhdenkaltaisuutena ihmisten ominaisuuksien kanssa.
Al-Ašarin kerrotaan kirjoittaneen 99 tai jopa kolmesataa teosta. Vain harvat niistä ovat säilyneet.
Ašarilaisuutta tukemaan asettui Seldžukkien valtakunnan visiiri Nizām al-Mulk (k. 1092), ja madrasojen odotettiin koko valtakunnassa noudattavan sitä. Hänen aikanaan Nishapurissa syntyi väkivaltaisuuksia mu'taziliittien ja aš'ariittien välillä, jolloin visiiri antoi tukensa aš'ariiteille.
The Dudesons (1. tuotantokausi)
The Dudesons - Complete First Season on suomalaisen stuntryhmä Extreme Duudsoneiden ensimmäinen kansainvälinen tv-sarja, jota nähtii Suomen lisäksi yli 20 muussa maassa. Vuonna 2007 tuotantokausi julkaistiin dvd:llä Suomessa nimellä ''The Dudesons - 1. Tuotantokausi''. DVD julkaistiin myös muissa maissa. Tuotantokauden 8 jaksoa esitettiin vuonna 2006. Vierailevina tähtinä nähdään mm. Bam Margera, Steve-O ja Tom Green.
Vladimír Zábrodský
Vladimír Zábrodský (7. maaliskuuta 1923 Praha, Tšekkoslovakia – 20. maaliskuuta 2020 ) oli tšekkoslovakialainen jääkiekkoilija, joka pelasi maansa Extraliga-sarjassa. Hän saavutti hopeaa vuoden 1948 talviolympialaisissa ja voitti maailmanmestaruuden 1947 ja 1949. Hänet liitettiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton Hall of Fameen 1997.
Bunny the Killer Thing (lyhytelokuva)
Bunny the Killer Thing on vuonna 2011 valmistunut suomalainen independent-elokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Joonas Makkonen. Elokuvan pääosissa ovat Matti Kiviniemi ja Tuomas Massa. Elokuva on splatter-, eksploitaatio- ja camp -henkinen lyhyt kauhukomedia. Elokuva julkaistiin internetissä 23. joulukuuta 2012.
Marcel Lefebvre
pienoiskuva|Marcel Lefebvre. Marcel-François Lefebvre (29. marraskuuta 1905 Tourcoing, Ranska – 25. maaliskuuta 1991 Martigny, Sveitsi) oli ranskalainen roomalaiskatolinen pappi, joka perusti vuonna 1970 traditionalistisen Pyhän Pius X:n pappisveljeskunnan vastalauseena Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen uudistuksille. Hänen toimintansa ajoi hänet vakaviin ristiriitoihin kirkkonsa kanssa, ja lopulta hänet ekskommunikoitiin piispojen vihkimisestä ilman paavin lupaa.
Ennen Vatikaanin toista kirkolliskokousta
Lefebvre syntyi vuonna 1905 Tourcoingissa René Lefebvren ja Gabrielle Wattinin pojaksi. Hänen isänsä René oli monarkisti ja kuoli keskitysleirillä, johon oli joutunut natsien vastaisesta työstään. Perhe oli hartaan uskovainen. Poika aloitti opintonsa Rooman Ranskalaisessa seminaarissa vuonna 1923 ja suoritti asepalveluksen vuosina 1926–1927. Hän sai vihkimyksen diakoniksi Basilio Pompiljilta Lateraanikirkossa 25. toukokuuta 1929, ja papiksi hänet vihki Achille Liénart Lillessä saman vuoden 21. syyskuuta.
Pappisvihkimyksensä jälkeen Lefebvre jatkoi teologisia opintojaan Roomassa ja eteni tohtoriksi.
Lefebvre työskenteli opintojensa jälkeen lyhyesti pappina Ranskassa. Vuonna 1931 hän sai piispa Liénartilta vapautuksen työstä, koska suunnitteli lähetystyötä spiritaanien jäsenenä. Hän lähtikin Gaboniin, jossa hänestä tuli paikallisen seminaarin rehtori. Vuonna 1945 hänet määrättiin palaamaan Ranskaan, jossa hän sai uuden työn spiritaanien seminaarin rehtorina Mortainissa.
Lefebvren paluu Ranskaan jäi lyhytaikaiseksi. Liénart vihki hänet piispaksi Tourcoingissa 18. syyskuuta 1947 sen jälkeen, kun paavi Pius XII oli 12. kesäkuuta nimittänyt hänet Dakarin (Senegal) apostoliseksi vikaariksi ja Anthedonin titulaaripiispaksi. Vuonna 1948 hänestä tuli lisäksi apostolinen lähettiläs ranskalaiseen Afrikkaan sekä Arcadiopoliin Euroopassa titulaariarkkipiispa.
14. syyskuuta 1955 Dakarin apostolisesta vikariaatista tuli arkkihiippakunta. Lefebvre nousi sen ensimmäiseksi arkkipiispaksi. Vuonna 1959 Lefebvren annettiin valita apostolisen lähettilään ja arkkipiispan tehtävien väliltä. Hän luopui apostolisen lähettilään tehtävistä, mutta jatkoi Dakarin arkkipiispana, kunnes siirtyi 23. tammikuuta 1962 Tullen hiippakuntaan. Vaikka kyseessä on pelkkä hiippakunta (ei arkkihiippakunta), Lefebvre säilytti henkilökohtaisen arkkipiispan arvonimen. Vuonna 1960 Lefebvre oli nimitetty Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen keskusvalmistelukomissioon.
26. heinäkuuta 1962 Lefebvre valittiin spiritaanien johtoon. Saman vuoden 7. elokuuta hänestä tuli Synnadan titulaariarkkipiispa. Hän oli konservatiivi, ja spiritaanien johdossa hän siirsikin useita reformisteja pois opetustehtävistä ja poistatti kirjastoista liian uudistusmielisiksi kokemiaan teoksia. Vuonna 1968 hän erosi spiritaanien johdosta. Hän erosi vuonna 1970 myös Synnadan titulaariarkkipiispan virasta.
Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen
Vatikaanin toinen kirkolliskokous (1962–1965) oli käännekohta Lefebvren uralla. Kirkko teki tuolloin voimakkaita sisäisiä uudistuksia, joita Lefebvre vastusti. Hän perusti tästä syystä vuonna 1970 Pyhän Pius X:n yhteisön. Hän avasi Sveitsin Écôneen Pyhän Pius X:n kansainvälisen pappisseminaarin.
Lefebvre ajautui pian ristiriitoihin Vatikaanin kanssa. Paavi Paavali VI kritisoi häntä avoimesti. Johannes Paavali I tuli valituksi uudeksi paaviksi elokuun 1978 konklaavissa, mutta hän kuoli jo syyskuussa. Häntä seurannut Johannes Paavali II keskusteli Lefebvren kanssa, mutta yhteisymmärrystä ei saavutettu vieläkään.
Elokuun 1978 konklaavissa Lefebvren on raportoitu saaneen joitakin ääniä, vaikka hän ei ollut kardinaali.
Ekskommunikaatio
Vuonna 1987 ikääntynyt Lefebvre ilmoitti aikovansa vihkiä piispan jatkamaan hänen työtään. Tämä syvensi ristiriitatilannetta, sillä piispan vihkiminen edellyttää paavin lupaa, jota ei tässä tapauksessa ollut. Lefebvren perustama yhteisö ei ollut enää vuosiin ollut edes katolisen kirkon virallisesti tunnustama. Lefebvre, joka oli jatkanut toimintaansa yhteisön kieltämisestä huolimatta, oli myös jo menettänyt oikeutensa johtaa messua ja jakaa sakramentteja.
30. kesäkuuta 1988 Lefebvre vihki luvatta yhdessä Antônio de Castro Mayerin kanssa neljä Pyhän Pius X:n yhteisön pappia piispoiksi. Vihityt olivat Bernard Tissier de Mallerais, Richard Williamson, Alfonso de Galarreta ja Bernard Fellay. Teko katsottiin skismaattiseksi; sekä luvattoman vihkimyksen tekijät että luvattomasti vihityt ekskommunikoitiin sen seurauksena. Lefebvre oli sitä mieltä, että hänen toimintansa ei ollut skismaattista, koska hän ei ollut sanoutunut irti kirkosta. Hän ilmoitti pyrkivänsä saamaan Rooman ymmärtämään Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen päätösten epäkatolisuuden.
Lefebvre kuoli Sveitsin Martignyssä syöpään vuonna 1991. Hän oli 85-vuotias. Hänen piispoiksi vihkimiensä miesten ekskommunikaatiot purettiin vuonna 2009.
Mielipiteet
Lefebvre kehotti katolilaisia äänestämään Jean-Marie Le Peniä. Hän kehui Francisco Francoa ja António de Oliveira Salazaria heidän politiikkansa katolisuudesta. Vuonna 1986 hän arvosteli paavin ja muiden uskonnollisten johtajien välistä tapaamista, koska katsoi sen rohkaisevan "väärien uskontojen" edustajia rukoilemaan "vääriä jumalia". Hän vastusti muslimien maahanmuuttoa.
Lefebvre vastusti tridentiinisen messun korvaamista ja syytti virallista katolista kirkkoa uskosta luopumisesta.
Syöksyvirtausparvi
Syöksyvirtausparvi eli derecho (esp. 'suoraan eteenpäin') on pitkäikäinen ukkospilvien jono, johon liittyy jatkuvia, vahinkoa aiheuttavia syöksyvirtauksia yli 400 kilometrin matkalla. Tuulen puuskanopeudet syöksyvirtausparvissa ovat yleisesti yli 26 m/s, ja paikoin yli 33 m/s. Syöksyvirtausten lisäksi näissä ukkospilvijärjestelmissä voi esiintyä myös trombeja.
Syöksyvirtausparvet ovat pääasiassa kesäinen ilmiö, mutta keskileveyksillä niitä voi esiintyä mihin vuodenaikaan tahansa. Yhdysvalloissa niitä havaitaan eniten toukokuun alun ja heinäkuun lopun välillä. Yhdysvaltojen ulkopuolella syöksyvirtausparvia anaysoidaan niin harvoin, että kattavia tilastoja ei ole. Esimerkiksi Keski-Euroopassa 400 kilometriä pitkä tuhojälki ulottuu usein useaan valtioon, jolloin syöksyvirtausparvi saattaa jäädä tunnistamatta.
Syöksyvirtausparvi aiheuttaa voimakkaita tuulia ja laajoja tuhoja, ja siinä havaitaan runsaasti kaarevia tutkakaikuja. Syöksyvirtausparvi-tyypin ukkospilvi tuottaa jopa 160 km/h nopeudella laskeutuvan syöksyvirtauksen, joka aiheuttaa tuhoa kaatamalla mm. puita ja asuntovaunuja. Nauhamaisessa tutkakaiussa oleva kaareuma tai pullistuma liittyy monesti pinnalla esiintyviin tuhoisiin tuuliin tai tornadoihin.
Derechon alalajit
Syöksyvirtausparvet luokitellaan kahteen ryhmään sen mukaan, onko niiden tuhojälki lyhyt ja leveä vai pitkä ja kapea.
Joakim Donner
Joakim Jalmar Donner (s. 19. joulukuuta 1926 Helsinki) on suomalainen professori ja kvartäärigeologi. Hän oli Helsingin yliopiston geologian ja paleontologian professori vuosina 1965–1990, ja hän kuuluu maailman merkittävimpiin kvartäärigeologian tutkijoihin.
Donnerin isä oli kielitieteilijä ja itsenäisyysmies Kai Donner. Hänen veljiään ovat eläintieteilijä Kai Otto Donner sekä kirjailija ja elokuvaohjaaja Jörn Donner.
Donner valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1959 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.
Michael Matt
Michael Matt (s. 13. toukokuuta 1993) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SK Flirsch -seuraa. Hän on Mario Matin nuorempi veli.
Arvokilpailut
Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Matt osallistui pujotteluun, jossa keskeytti toisessa laskussaan. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli pujottelussa kahdeksas. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia pujottelussa ja hopeaa joukkuekilpailussa. Åren MM-kilpailuissa 2019 Matt saavutti hopeaa pujottelussa ja joukkuekilpailussa. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli pujottelussa yhdeksäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa.
Maailmancup
Matt kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2013. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Wengenin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan 16:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Naeban pujottelussa helmikuussa 2016. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2016 oltuaan toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Kranjska Goran pujottelussa maaliskuussa 2017. Hän oli samalla kaudella vielä kolmas Aspenissa ja viides pujottelucupin kokonaispisteissä.
HMS Mahratta (G23)
HMS Mahratta (viirinumero G23) oli Britannian kuninkaallisen laivaston M-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 7. heinäkuuta 1939 osana vuoden 1939 laivasto-ohjelmaa Scotts Engineering and Shipbuilder Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 21. tammikuuta 1940 nimellä HMS Marksman. Aluksen aihio kuitenkin räjähti Clydeen toukokuussa 1941 tehdyssä ilmahyökkäyksessä, jolloin se laitettiin siirtokuntoon. Seuraava merkkipaalu valmistuksessa oli töiden jatkaminen 18. elokuuta. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1942 HMS Mahrattana heinäkuussa 1942 tehdyn nimenmuutoksen mukaisesti. Nimenmuutoksen taustalla oli Intian hallinnon taloudellinen tuki sotaponnisteluille. Alus valmistui 8. huhtikuuta 1943.
Palvelus
Alus suojasi heinäkuussa laivueen mukana laivastoa tehtäessä harhautusmaihinnousuja Norjan rannikolle. Siihen kuormattiin 27. elokuuta ilmavoimien henkilöstöä, joka osallistui Altavuonossa piileksivän Saksan laivaston taistelulaivan Tirpitzin kuvauslentoihin, Färsaarilta Murmanskiin, jossa kuljetettu henkilöstö purettiin 31. elokuuta. Alus aloitti paluumatkan kotimaahan.
Mahratta, HMS Obedient, HMS Shikari ja HMS Sardonyx tekivät 21. syyskuuta sukellusveneidentorjuntamatkan luoteisen reitin alaisuudessa. Alus pelasti 8. lokakuuta neljä ilmavoimien 58. laivueen Halifax-pommikoneen eloonjäänyttä. Lentokone oli saanut 27. syyskuuta sukellusvene U-221:tä vastaan hyökätessään ilmatorjuntatulessa osuman, mutta sukellusvene oli tuhoutunut lentokoneen pudottamista syvyyspommeista. Koneen miehistöstä pelastui vielä kuusi henkeä yksitoista päivää myöhemmin. Alus suojasi 10. lokakuuta taistelulaiva HMS Valiantia loppumatkan Gibraltarilta Plymouthiin operaatio Avalanchen päätyttyä.
Alus matkasi 20. lokakuuta Murmanskiin osana laivasto-osastoa, johon kuuluivat sen lisäksi hävittäjät HMS Matchless, HMS Milne, HMS Musketeer, HMS Saumarez, HMS Savage, HMS Scorpion ja HMS Scourge, korvetti ja kaksi Algerine-luokan miinanraivaajaa. Osaston tehtävänä oli suojata Murmanskiin jääneiden kauppa-alusten kotimatka. Osaston lisäsuojana olivat risteilijät HMS London ja USS Augusta (operaatio FR). Alus suojasi 1. marraskuuta osaston mukana saattuetta RA54A Murmanskista Britteinsaarille, jossa suojanneet alukset erkanivat 13. marraskuuta saattueesta. HMS Mahratta palasi Scapa Flowhun muiden Kotilaivaston hävittäjien mukana.
HMS Mahratta siirrettiin 22. marraskuuta Hullissa Brigham and Cowanin telakalle, mistä se palasi 13. tammikuuta 1944 laivueeseensa Scapa Flowhun. Alus suojasi 26. tammikuuta Murmanskiin matkannutta saattuetta JW56B HMS Milnen, HMS Scourgen, HMS Musketeerin, HMS Opportunen ja HMCS Huronin kanssa. Suojauksen vahvistuksena olivat risteilijät HMS Bermuda, HMS Berwick ja HMS Kent. Suojauksen vahvistukseksi saapuivat 29. tammikuuta HMS Hardy, HMS Inconstant, HMS Offa, HMS Savage, HMS Venus, HMS Vigilant sekä Norjan laivaston Stord. Seuraavana päivänä HMS Hardy upposi sukellusvenehyökkäyksessä. HMS Mahratta erkani 1. helmikuuta saattueesta sen saavuttua Kuolan niemimaalle.
Alus liittyi 3. helmikuuta palaavaan saattueeseen RA56 samojen suoja-alusten mukana. Se erkani 9. helmikuuta saattueesta HMS Inconstantin, HMS Meteorin, HMS Milnen, HMS Musketeerin, HMS Scorgen, HMCS Huronin ja Norjan laivaston Stordin kanssa aloittaen matkan Scapa Flowhun.
Mahratta liittyi 22. helmikuuta Murmanskiin matkanneeseen saattueeseen JW57 yhdessä risteilijä HMS Black Princen, saattuetukialus HMS Chaserin ja hävittäjien HMS Matchless, HMS Meteor, HMS Milne, HMS Obedient, HMS Offa, HMS Onslaught, HMS Oribi, HMS Savage, HMS Serapis, HMS Swift, HMS Verulam ja HMS Vigilant kanssa. Saattue joutui pari päivää myöhemmin sukellusvenehyökkäykseen, joka torjuttiin saattajien sekä ilmavoimien avustamana.
Sukellusvene U-990:n laukaisema akustinen T5-torpedo osui 25. helmikuuta Barentsinmerellä Mahrattaan. Alus upposi nopeasti, jolloin HMS Impulsive kykeni pelastamaan ainoastaan 17 kaikkiaan 217 miehistönjäsenestä.
Tapio Lipponen
Tapio Lipponen (28. lokakuuta 1942 Helsinki – 21. syyskuuta 2017) oli suomalainen muusikko ja Yleisradion viihdepäällikkö. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvulla toimineen Muksut-yhtyeen säveltäjänä.
thumb|Kukonpojat-kvartetti vuonna 1965, Tapio Lipponen alimpana
Lipponen kuului lapsena Cantores Minores -poikakuoroon. Hän oli jäsenenä vuosina 1959–1965 toimineessa nelihenkisessä Kukonpojat-lauluyhtyeessä, joka esiintyi viikoittain Yleisradion radio-ohjelmissa Tervetuloa aamukahville ja Tervetuloa nimipäiväkahville. Kukonpojat levytti useita kappaleita, kuten ”Minne kukat kadonneet” ja ”Katso, kenguru loikkaa”. Ryhdyttyään itse säveltäjäksi Lipponen kokosi vuonna 1966 suositun Muksut-folk-yhtyeen, jonka laulajina toimivat Seppo Porkka, Pekka Mäkinen ja Annu Toiviainen. Lipponen sävelsi Muksuille muutaman vuoden aikana yli 200 laulua pääasiassa suomalaisten runoilijoiden valmiisiin teksteihin. Hän myös soitti yhtyeessä kitaraa, pianoa ja baritonitorvea. Muksujen laulut olivat 1960-luvun yhteiskunnallisesti suuntautuneen populaarimusiikin ensimmäisiä edustajia Suomessa. Tunnetuin Lipposen sävellyksistä lienee Pentti Saarikosken sanoihin tehty ”Liisankadulla”; muita tunnettuja ovat ”Niin kuin vierasta maata”, ”Silmät silmiä”, ”Pienen pieni”, ”Miksi lähdit luotani”, ”Niityllä missä sirkat soi”, ”Miten mielelläni” ja ”Opettajattaren laulu”. Muksujen toiminta päättyi vuonna 1970.
Lipponen oli vielä vuonna 1975 mukana perustamassa Uuden Musiikin Orkesteria ja vanhoilla päivillään 2000-luvulla hän kokosi sukulaisistaan ja ystävistään Ruuhkasuomenlaulu-nimisen yhtyeen. Säveltäjänuransa ohella Lipponen suomensi yhdysvaltalaisen rauhanlaulun ”We Shall Overcome” nimellä ”Rauha sodan voittaa” ollessaan Kansan Sivistystyön Liiton kurssilla vuonna 1965 tai 1966.
Lipponen opiskeli Tampereen yliopistossa tiedotusoppia ja valtiotieteitä ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1973. Valmistuttuaan hän työskenteli Suomen ulkoministeriön kehitysyhteistyösihteerinä, mistä hän siirtyi vuonna 1975 Yleisradion viihdepäälliköksi. Vuodesta 1985 hän oli Ylen projektipäällikkönä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2002. Hän pyrki lisäämään kotimaisen musiikin osuutta Ylen radio-ohjelmien musiikkitarjonnasta. Myös Radioteatterin kuunnelmasarja Yhtä köyttä -yhdistys perustui hänen ideaansa. Lipponen kuului Elvisin johtokuntaan 1971–1973, Kansallisoopperan hallintoneuvostoon 1973–1990 ja Tekijänoikeuskomiteaan 1976–1991. Hän oli radio- ja tv-viihteen seuran Studio Kympin varapuheenjohtaja. Hän toimi myös taiteilijayhdistys Kiilassa.
Tina Robnik
thumb|250px|Tina Robnik Tina Robnik (s. 30. heinäkuuta 1991) on slovenialainen alppihiihtäjä, joka edustaa SK Luče -seuraa.
Amine Hebri
Amine Hebri (, s. 19. huhtikuuta 1990 Athis-Mons, Ranska) on ranskalais-algerialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Hebri edustaa Algerian pääsarjassa ES Sétifiä.
Tina Robnik
Robnik on voittanut kolme Euroopan cupin osakilpailua.
Amine Hebri
FC Baulmes
Ammattilaisuransa Hebri aloitti Sveitsissä siirryttyään vuonna 2009 Challenge Liigassa pelanneeseen Baulmesiin. Hän joutui kuitenkin jättämään seuran sen jouduttua talousvaikeuksiin.
Viry-Châtillon
Hebri vietti kesällä 2010 koeajalla Atlético Madridissa, mutta jäätyään ilman sopimusta hän palasi takaisin Ranskaan 14. lokakuuta 2010 allekirjoitettuaan sopimuksen CFA tasolla pelanneen Viry-Châtillonin kanssa.
ES Sétif
31. tammikuuta 2011 Hebri siirtyi Algerian pääsarjaan ES Sétifiin kolmen ja puolen vuoden sopimuksella.
Maajoukkueura
Hebri on edustanut Algeriaa nuorten maajoukkuetasolla alle 17- ja alle 20-vuotiaissa.
Palsakynsisammal
Palsakynsisammal (Dicranum groenlandicum) on pystykasvuinen ja tanakka sammallaji. Se kuuluu Dicranaceae-heimoon ja kynsisammalten sukuun. Yleisväriltään palsakynsisammal on kellanvihreä. Sillä ei yleensä ole itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys
Palsakynsisammalta esiintyy Suomessa ainoastaan Tunturi-Lapissa. Vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa se siirrettiin silmälläpidettävästä vaarantuneeksi.
Maja Alm
Maja Alm (s. 10. heinäkuuta 1988) on tanskalainen suunnistaja. Hän edustaa tanskalaista OK Pan Århusia.
Alm edusti ensimmäisen kerran Tanskaa nuorten MM-kilpailuissa vähän ennen 16-vuotissyntymäpäiväänsä. Dubbon nuorten MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti pronssia sprintissä. Samana vuonna aikuisten MM-kilpailuissa Kiovassa hän sijoittui kahdeksanneksi viestissä. Göteborgissa 2008 hän saavutti nuorten MM-hopeaa viestissä. Toisissa aikuisten MM-kilpailuissaan Miskolcissa 2009 Alm sijoittui 28:nneksi sprintissä, 35:nneksi keskimatkalla ja 39;nneksi pitkällä matkalla. Trondheimin MM-kilpailuissa 2010 hän lähestyi kärkeä sijoittumalla yhdeksänneksi sprintissä, 11:nneksi keskimatkalla, 17:nneksi pitkällä matkalla sekä viidenneksi viestissä. Savoien MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui sprintissä neljänneksi, keskimatkalla kuudenneksi sekä viestissä viidenneksi.
Alm saavutti ensimmäisen aikuisten MM-mitalinsa Lausannessa 2012 sijoittumalla hopealle sprintissä. Keskimatkalla hän oli 28:s ja viestissä kuudes. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui sprintissä neljänneksi 4,5 sekuntia pronssimitalisti Venla Niemelle hävinneenä sekä keskimatkalla kymmenenneksi. Trentinon MM-kilpailuissa 2014 Alm saavutti sprinttiviestissä hopeaa ja sprintissä pronssia.
Ensimmäiset maailmanmestaruutensa Alm voitti Invernessissä 2015 sprintissä, sprinttiviestissä ja perinteisessä viestissä. Keskimatkalla hän sijoittui 11:nneksi. Strömstadin MM-kilpailuissa 2016 hän voitti kultaa sprintissä ja sprinttiviestissä, saavutti hopeaa viestissä sekä sijoittui keskimatkalla viidenneksi. Tarton MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa sprintissä, saavutti hopeaa sprinttiviestissä ja pitkällä matkalla sekä sijoittui viestissä kymmenenneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän voitti neljäntenä perättäisenä vuonna sprintin maailmanmestaruuden, saavutti pitkällä matkalla hopeaa ja sprinttiviestissä pronssia sekä sijoittui viestissä kuudenneksi. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Alm saavutti pronssia sprintissä.
Primorskon EM-kilpailuissa 2010 Alm saavutti pronssia sprintissä ja uusi saavutuksensa kaksi vuotta myöhemmin Falunin EM-kilpailuissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi vuonna 2010. Venlojen viestin Alm on voittanut vuonna 2009 Ulricehamns OK:n joukkueessa ja vuosina 2013–2014 OK Pan Århusissa.
Fujica
Fujica oli japanilaisen Fuji-konsernin valokuvaus- ja kaitafilmikameroiden tuotemerkki 1940-luvun lopulta vuoteen 1985, minkä jälkeen kameroiden nimeksi tuli Fuji. Nykyiset Fujin digikamerat kantavat nimeä Fujifilm, joka on nykyisin myös koko konsernin nimi.
Varhaisin Fujica-valokuvauskameroista oli vuonna 1948 esitelty Fujica Six, joka käytti 120-koon rullafilmiä ja negatiivikoko oli nimen mukaisesti 6×6 cm. Fuji valmisti 1990-luvun alkuun asti muitakin keskikoon ammattilaiskameroita, kuten vuonna 1978 aloitettu GW-sarja, mutta suurelle yleisölle Fujica oli tuttu kino- ja kaitafilmikameroista.
Järjestelmäkamerat
Fujin ensimmäinen pentaprismalla varustettu yksisilmäinen peiliheijastuskamera (SLR) oli vuonna 1963 esitelty Fujicarex II, joka ei kuitenkaan saanut suurta suosiota verrattuna Asahi Pentaxiin tai Nikon F:ään. Kohtalaista menestystä alkoi tulla vasta 1970-luvun alkupuolen ST-järjestelmärungoista. Fujica ST 601 ja ST 701 mittasivat valoa objektiivin läpi himmennetyllä aukolla, kalliimpi ST 801 täydellä aukolla ja alkuvuonna 1974 esitelty ST 901 valotti automaattisesti. Syksyllä 1976 esitelty Fujica ST 705, päivitetty 701, oli markkinoille tullessaan edullisimpia täyden aukon valotusautomaattirunkoja ja ST 605 pelkistetty manuaalimalli. Seuraavan vuoden Fujica AZ-1 sisälsi runsaasti elektroniikkaa Canon AE-1:n tavoin.
Järjestelmäkameroissaan Fujica käytti läpi 1970-luvun M42- eli Pentax-Praktica-kierrettä objektiivien kiinnitykseen, kunnes se vuonna 1980 esitteli uuden X-bajonetin. Sen yhteydessä tuotiin markkinoille uusi neljän kameran Fujica AX-sarja, jossa Pentax-kierre oli korvattu Fujican omalla X-bajonetilla ja kamerat oli muutenkin uudistettu täysin. Sarjan lippulaiva oli kolmella valotusautomatiikalla (S, A ja P) varustettu AX-5, välissä oli automaattivalottava AX-3, AX-1 oli pelkistetty automaattimalli aloittelijoille ja STX-1 käytännössä uudella bajonetilla päivitetty ST 605. Uusi Fujinon XF -objektiivisarja kattoi alkuun 15 objektiivia 16 millimetrin laajakulmasta 400 millimetrin teleen. Muita varusteita olivat kaksi automaattisalamaa ja pohjaan kytkeytyvä moottoriviritin.
Fuji lopetti järjestelmäkameroiden valmistamisen vuonna 1985, koska ei uskonut menestyvänsä uudessa automaattitarkenteisten kameroiden kilpailussa.
Kompaktikamerat
Kinokoon kompaktikameroissa Fujica oli mukana 1960-luvun alun puolikokotrendissä (negatiivikoko 18×24 mm) Fujica Half -mallillaan. Vuonna 1977 se oli ensimmäisiä valmistajia Konican ja Yashican rinnalla, jotka sisällyttivät kameraan kiinteän salamalaitteen.
Kaitafilmikamerat
Kaitafilmikameroissa Fujica käytti itse kehittämäänsä Single-8-filmikasettia eikä Kodakin Super-8-kasettia, minkä ansiosta sen kamerat olivat pienikokoisia.