cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klas Johan Molander
Rakentaja
Myös uusi pappila rakennettiin. Kirkkoherran itsensä suunnittelema talo käsitti kahdeksan asuinhuonetta, kaksi eteistä, keittiön ja tuvan. Pappila oli pitäjän kulttuurikeskus
Saadakseen Enon kirkkoon sopivan kellon Molander otti yhteyttä loviisalaiseen Henrik Borgströmiin. Tälle lähetetyt rahat katosivat kuitenkin Liperin ja Mikkelin välillä. Uuden varainkeruun jälkeen tilattu kello tilattiin Tukholmasta, mutta se upposi Uumajan lähellä Pohjanlahteen. Kello saatiin kuitenkin nostetuksi ja tuoduksi Enoon. Kirkonkellojen hankintaa ja tapulin rakentamista käsiteltiin pitäjänkokouksissa 1777, 1783–86 ja vielä 1797.
Kirkkoherra kunnan johtajana
Vuoden 1723 papiston erioikeudet määräsivät, että papiston tuli pitää kaksi pitäjänkokousta vuodessa, tarvittaessa useamminkin. Kirkkoherran merkittävä asema kokouksen puheenjohtajana johti siihen, että kirkkoherrasta tuli pitäjän tosiasiallinen johtaja. Vuosina 1781–1790 käsiteltäviä asioita oli 88, joten kokouksia jouduttiin pitämään säädettyä määrää useammin,yhteensä 29 kertaa, seuraavalla vuosikymmenellä peräti 62 kertaa. Tuona aikana käsiteltäviä asioita olivat erilaiset korjaukset ja rakentamiset, verot ja talous,pitäjän makasiini, köyhät ja sairaat, liikenne ja maanviljelys. Pöytäkirjat kirjoitettiin yleensä ruotsiksi, mutta 1782 suomeksi: silloin erotettiin lukkari Johan Hordianus tämän suurten syntien vuoksi.
Suhteet ortodokseihin
Ilomantsissa luterilaisilla ja ortodokseilla oli yhteinen pitäjänkokous, köyhäinhoito ja viljamakasiini. Kirkkoherra Norrgrén oli hyökännyt ortodokseja vastaan ja ehdottanut pakkokäännytystä, mutta Molander suhtautui heihin suvaitsevaisesti eikä edes laittanut perintään kaikkia maksuja eikä verotusta koko laajuudessa. Kirkkoherra vieraili ortodoksien kirkossa Molander myös järjesti ortodoksipappi Semenoffin lapsihalvaukseen sairastuneelle pojalle hoidon Pietarissa.
Kustaa III:n sodan aikana rajantakaiset ortodoksit vetosivat Molanderiin kirjeellä:”Hyvät ystävät ja naapurit. Me tervehdimme Teitä rakkahasti. Me olemme kuulleet, että Te tartutte aseisiin hyökätäksenne meidän päällemme; mitä pahaa me olemme Teille tehneet? Ei ole meidän syymme, että sotaliekki on levinnyt meidän rajoillemme; me emme tahdo siitä Teitäkään syyttää. Me tiedämme hyvin, että Teidän levoton ja uskoton isäntänne siihen kaikkeen on syypää”
Kirkkokurista
Molanderilla oli paimentamista kyllin omassa laumassaan. Vuonna 1795 Ilomantsissa valitettiin, että monet poistuivat kirkosta kesken jumalanpalveluksen, menivät lähitaloihin, ostivat viinaa ja joivat kirkonmenojen aikaan itsensä humalaan. Rovasti Molander kirjoitti:”…useita kertoja on tapahtunut, että osa pitäjän miehistä on tullut väkijuomilla lastattuina pitäjänkokoukseen ja ovat silloin pitäneet kunnianaan järjettömällä tavalla vastustaa kaikkea, myös hyödyllisiä asioita.”
Maatalouden edistäjä
Molander oli hyödyn aikakauden mies ja niin hän kiinnitti huomiota maatalouteen. Ruotsalaiselle tutkijalle Stephan Bennetille Molander vakuutti, että Pohjois-Karjala oli viljantuottajana kukoistava maakunta ja että ”Ilomantsi oli viljarikas ja voi vuosittain myydä melkoisen määrän”. Pappilan mailla tehtiin koeviljelyitä, mikä ennakoi 1773 kaskenpolton kieltoa maakunnassa.
Molanderin seuraaja
Molander tarvitsi sairaalloisuutensa vuoksi apupappeja, ja muutaman teologin kieltäydyttyä tehtävästä virkaan määrättiin Tohmajärven varakirkkoherra Gabriel Tuderus. Molanderin tytär nai tulokkaan, mutta kun hänet 1798 oli valittu Leppävirran kirkkoherraksi, ei hänestä tullut toivottua Molanderin seuraajaa Ilomantsissa. Seuraajaksi valittiin Molanderin kuoltua hänen poikansa Johan.
Perhesuhteet
Klas Johan Molanderin puoliso oli Maria Vadstenilla (1730–1810), Ali-Satakunnan kihlakunnan kruununnimismies, lääninkamreeri Johan Vadstenin ja Anna Magdalena Wargentinin tytär. Anna Magdalenan isä oli vuokraaja Joachim Wilhelminpoika Wargentin. Lapsia pariskunnalla oli kaksitoista, joista aikuisikään elivät :
Konstantinos V
Konstantinos V Kopronymos (lisänimeltään, Sontaniminen) (718–775) oli Bysantin keisari vuosina 741 ja 743–775.
Konstantinos osoittautui taitavaksi kenraaliksi ja hän valloitti vuonna 746 Syyrian arabeilta. Suurempi uhka Bysantille oli kuitenkin Bulgaria. Vuonna 763 Bysantin armeija löi bulgarit täydellisesti ja vuonna 773 heidät lyötiin taas.
Konstantinos kannatti isänsä tavoin ikonoklasmia ja Bysantin ja paavin välit huononivat entisestään. Vuonna 751 langobardit valloittivat Ravennan ja Bysantin viimeinen jalansija Pohjois-Italiassa hävisi. Bysantti ei enää voinut auttaa Roomaa langobardien uhkaa vastaan ja paavi löysikin nyt uuden suojelijan frankeista.
Murat IV
Murat IV (27. heinäkuuta 1612 – 9. helmikuuta 1640) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1623 kuolemaansa asti. Hän oli yksi aikansa voimakkaimmista hallitsijoista.
Murat IV syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed I:n ja Kösem Sultanin pojaksi. Hän oli epätavallisen suuri ja voimakas mies. Hän harrasti jousiammuntaa ja painia. Hänen sanotaan olleen niin vahva, että hän kykeni painissa päihittämään vastustajansa pelkästään yhdellä kädellä. Hän myös käytti taistelussa aseinaan raskasta nuijaa sekä suurta miekkaa, jotka molemmat painoivat kertomusten mukaan vähintään 50 kilogrammaa. Murat IV:stä tuli sulttaani 14-vuotiaana, kun hänen mielisairas setänsä, sulttaani Mustafa I, syöstiin vallasta ja otettiin vangiksi. Valtakautensa alkuvuosina Murat IV oli pelkkä nukkehallitsija, ja todellinen valta oli hänen äidillään. Samaan aikaan Osmanien valtakunta alkoi rappioitua: persialaiset valloittivat suuria alueita, Anatoliassa syntyi kapinoita ja janitsaarit hyökkäsivät sulttaanin palatsiin.
Murat IV päätti ratkaista valtakuntansa ongelmat ja otti vallan käsiinsä. Hän halusi välttää isoveljensä Osman II:n kokeman kohtalon, ja niinpä hän teloitutti maansa vaikutusvaltaisimmat poliitikot että sotilasjohtajat, mukaan lukien useimmat veljistään, suurvisiirin sekä satoja upseereja. Hän myös teloitutti noin 20 000 anatolialaista kapinallista. Hartaana muslimina hän kielsi tupakoinnin ja alkoholin nautiskelun, vaikka hänen itse huhuttiin olevan alkoholisti. Hän myös määräsi, ettei kukaan saanut liikkua valtakunnan kaupungeissa öisin. Sulttaani yritti saattaa maahan järjestyksen varkaiden ja ryöstäjien joukkosurmaamisilla, hän saattoi itsekin vaellella kaupungin kaduilla surmaamassa pahantekijöitä.
Sotilaallisesti Murat IV:n suurin saavutus oli sotaretki Persiaa vastaan. Sotaretken aikana osmanit valloittivat muiden muassa Azerbaidžanin ja suuria alueita Mesopotamiasta. Hän myös onnistui palauttamaan valtakuntansa uudelle kukoistuskaudelle. Hieman ennen kuolemaansa Murat IV solmi rauhan safavidien kanssa.
Murat IV kuoli vain 27-vuotiaana maksakirroosiin vuonna 1640. Kuolinvuoteellaan hän määräsi veljensä Ibrahimin teloitettavaksi, sillä hän ei halunnut itselleen seuraajia. Määräystä ei kuitenkaan ikinä toteutettu, ja Ibrahimista tuli uusi sulttaani.
Segura-luokka
Segura-luokka on Espanjan laivaston kuuden miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka.
Suunnittelu
Alusten propulsiojärjestelmä koostuu kahdesta MTU-Bazán 6V 396 TB83 -dieselmoottorista, kahdesta COMBIMAC:n sähkömoottorista ja kahdesta Voith-Schneider VSP 18 GH/135:sta. Propulsiojärjestelmä tuottaa 560 kilowattia, mikä mahdollistaa 14 solmun huippunopeuden. Sähköntuotantoon aluksilla on kolme Isotta Franschinin V1312 generaattoria. Alusten toimintamatka on 2 000 merimailia 12 solmun nopeudella.
Aluksilla on merenkulkututka Kelvin-Hughes 1007, merivalvontatutka Koden MDC 1550 ja kaikuluotain VDS AN/SQQ-32 (Sp). Taistelunjohtojärjestelmä on FABA MCM ja viestijärjestelmät mahdollistavat SHF SATCOM, INMARSAT, UHF, HF ja VHF yhteydet. Miinantorjuntajärjestelmänä on joko yksi tai kaksi Pluto Plus sukellusvenettä ja Minesniper sekä dopplerluotain EDO 3060.
Alukset
Alusten miinantorjuntakalustoon kuuluu yksi tai kaksi Pluto Plus miehittämätöntä sukellusvenettä.
Kargopol
Kargopol on kaupunki Arkangelin alueella Luoteis-Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjoen rannalla viiden kilometrin päässä Latšajärvestä, josta joki saa alkunsa. Kaupunki on Kargopolin piirin keskus. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 10 214. thumb|230px|left|Johannes Kastajan kirkko Kargopolissa Ennen slaaviekspansiota alueella asui tšuudilaisia kansoja. Erään version mukaan kaupungin juontuu itämerensuomalaisesta sanasta karhunpuoli. 1800-luvulla Latšajärven etelärannalla asui vielä vepsäläisiin kuulunutta väestöä.