cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicholas Wald
Uransa aikana Wald on tutkinut muun muassa Downin syndroomaa ja hermostoputken sulkeutumishäiriöitä, kuten spina bifidaa ja anenkefaliaa. Vuonna 1974 hän keksi, että raskaana olevan naisen kohonnut veren alfafetoproteiinin taso on merkki sikiön hermostoputken sulkeutumishäiriöstä, ja että sitä voitaisiin testata verikokeella. Kollegoineen hän löysi vuonna 1988 tavan testata äidin verestä myös sikiön Downin syndrooman. Menetelmää käytetään nykyään laajalti. Hän on myöhemmin kehittänyt lisää Downin syndrooman seulontamenetelmiä.
Ennaltaehkäisevän lääketieteen alalla professori Wald on tehnyt niin ikään merkittäviä löytöjä. Hän havaitsi vuonna 1991 foolihappovajeen olevan merkittävin yksittäinen syy hermostoputken sulkeutumishäiriöiden kehittymiseen. Löydöksen jälkeen näiden spina bifida ja anenkefalia-raskauksien määrä on merkittävästi vähentynyt maissa, joissa ylimääräistä foolihappoa on ryhdytty lisäämään ravintoon.
Viime vuosina Wald on kerännyt paljon tunnustusta työstään. Vuonna 2004 hänet valittiin jäseneksi Royal Societyyn, ja kuningatar Elisabet aateloi hänet ritariksi vuonna 2008.
Keskiajan arabiankieliset naisrunoilijat
Keskiajan arabiankieliset naisrunoilijat olivat nykyisin varsin tuntemattomia runoilijoita, jotka kirjoittivat arabiaksi keskiajalla. Suurin osa keskiajan arabiankielisestä runoudesta oli miesten kirjoittamaa, ja suurin osa naisten runoutta on sittemmin kadonnut. Esimerkiksi Umm al-Fath bint Jafar (noin 11. vuosisata) kirjoitti Kitāb fī qiyān al-Andalūs, mutta hänen kirjansa on kadonnut. Monen naisrunoilijoiden. olemassaolosta kuitenkin tiedetään toissijaisista lähteistä. Keskiaikainen kirjailija Abd al-Amīr Muhannā kirjoitti runovalikoiman, jossa mainitaan nimeltä yli neljäsataa naisrunoilijaa, vaikka itse kirja ei ole säilynyt nykyaikaan asti, ja Al-Suyutin kirja Nuzhat al-julasāʼ fī ashʻār al-nisāʼ mainitsee suuren antologian nimeltä Akhbar al-Nisa' al-Shau‘a'ir. Ja paljon keskiaikaisten naisten runoutta on säilynyt — enemmän kuin kristillisesta Euroopasta — erityisesti al-Andalusista. Kirjailijoihin, jotka ovat säilyttäneet nairunoilojoiden runoutta kuuluvat Al-Jahiz, Abu Tammam, Abu al-Faraj al-Isfahani, ja Ibn Bassam, ja heistä kirjoittaneisiin historioitsijoihin kuuluvat Muhammad ibn Jarir al-Tabari, Yaqut al-Hamawi, ja Ibn 'Asakir. Aika monia runoilijattaria olivat qiyān, toisin sanoen orjattaria jotka olivat opiskelleet taiteita, yleistesti Basrassa, Ta’ifissa, tai Medinassa.
Tärkeimmät lajityypit, joita keskiaikaiset runoilijattaret käyttïvät, olivat rithā’ (valitusrunoja), ghazal (rakkausrunoja), sufismia ja pieniä runoja mitassa nimeltä rajaz.
Viktorija Stopina
Viktorija Ivanivna Stopina (s. 21. helmikuuta 1976 Zaporižžja) on ukrainalainen korkeushyppääjä.
Stopina sijoittui kuudenneksi Lissabonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1994. Hän jäi Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 karsinnassa ilman tulosta. Vuonna 1996 hän voitti Ukrainan-mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Atlantan olympialaisissa. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän oli seitsemäs. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän sijoittui korkeushypyssä seitsemänneksi tuloksella 196 cm. Hän voitti samana vuonna lisäksi Ukrainan-mestaruuden. Vuonna 2003 hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän hyppäsi yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Euroopan sisäratojen cupissa, kahdeksas Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja voitti Ukrainan mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiapronssia ennätystuloksellaan 202 cm. Kauden lopussa hän oli toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2005 hän voitti Ukrainan sisäratojen mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän oli seitsemäs Helsingin MM-kisoissa ja viides IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän oli seitsemäs. Hän voitti 2008 Ukrainan-mestaruuden, oli toinen Euroopan cupissa ja sijoittui 12:nneksi Pekingin olympialaisissa. Hän voitti Ukrainan ulkoratamestaruuden 2009 ja 2010 sekä sijoittui Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 kuudenneksi. Vuonna 2011 hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa, mutta karsiutui Daegun MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 hän voitti Ukrainan hallimestaruuden ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa.
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)
Sonic the Hedgehog on samannimiseen pelisarjaan kuuluva videopeli, joka julkaistiin marraskuussa vuonna 2006 Microsoftin Xbox 360:lle ja sitä seuraavana vuonna Sonyn PlayStation 3:lle. Peli on ensimmäinen teräväpiirtoa hyödyntävä Sonic-peli, ja sillä juhlistettiin Sonicin 15-vuotista uraa pelihahmona. Pelin ennakkotilaajat saivat lisäetuna Sonic-patsaan. Peli esitteli sarjaan kaksi uutta hahmoa, Silver the Hedgehogin ja Mephiles the Darkin, joista Silver on esiintynyt muissakin peleissä tämän jälkeen. Akon sävelsi pelin lopetuskappaleen SWEET SWEET SWEET - 06 AKON MIX, joka on tuttu Sonic the Hedgehog 2-pelin lopusta. Pelistä on olemassa 2 eri Soundtrackia, 3 levyn Original Soundtrack ja Several Wills Vocal Traxx-levy. Pelin englanninkieliset äänet on tuottanut 4Kids.
Peli on saanut negatiivisia arvosteluita julkaisun aikoihin muun muassa heikosta, keskeneräisestä toteutuksesta, pitkistä latausajoista, vaikeustasosta ja pelin juonesta. Vuonna 2010 Sega poisti jäljelle jääneet kappaleet pois markkinoilta puhdistaakseen Sonic the Hedgehog 4- ja Sonic Colours-tuotesarjoja.
Pelaaminen
Pelissä on myös kaksinpelimahdollisuus, joka käsittää tiimityöpohjaisen pelaamisen ja vastakkain pelaamisen, molemmissa pelimuodoissa päämääränä on päästä taso läpi kohti lopussa odottavaa Kaaossmaragdia.
Juoni
Silver matkaa Blaze the Catin kanssa menneisyyteen korjaamaan aikajanaa, jotta voisi muuttaa tulevaisuuttaan paremmaksi. Mephiles the Dark kertoo heille, että Maailman voi pelastaa vain muuttamalla menneisyyttä. Tämän saavuttamiseksi heidän tulee eliminoiden henkilö, joka vapautti Ibliksen, Ibliksen Sytyttäjän ("Iblis Trigger"). Mephiles kertoo, että Sonic the Hedgehog on vastuussa Ibliin vapautumisesta. Hän vie Silverin ja Blazen menneisyyteen.
Rantaleinikki
Rantaleinikki (Ranunculus reptans, syn. R. flammula var. reptans, R. flammula ssp. reptans, R. flammula var. glacilis) on pienikokoinen rantojen ja matalan veden leinikkilaji.
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)
Juoni
Shadow on G.U.N.in etsivä ja hänet tehtävänään on auttaa toinen agentti ulos Eggmanin tukikohdasta. Yllätyksekseen hän kohtaa Rouge the Batin, jolla on Scepter of Darkness hallussaan. He pakenevat, mutta Eggman saa heidät kiinni ja valtikka rikkoutuu. Eggman pakenee ja rikkoutuneesta valtikasta syöksähtää savua, joka painuu maahan Shadown varjon kohdalla. Pian varjosta nousee hahmo, joka muistuttaa Shadowta. Savusta muodostuu Mephiles the Dark. Shadow ja Rouge pyytävät G.U.N.ilta lisäinformaatiota tästä rikkoutuneesta esineestä.
Rantaleinikki
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|150px|Upoksissa kasvava rantaleinikki. Rantaleinikki kasvaa 5–40 cm pitkäksi, mutta on hyvin matalakasvuinen, korkeintaan 6 cm korkea. Kasvi on lähes kalju ja niukkahaarainen. Varsi on rento ja usein kaikista nivelväleistä juurehtiva. Nivelvälit ovat selvästi kaarevia ja vihreitä, ensimmäisen nivelvälin ollessa 1–1,5 mm paksu. Lehtiruoti on 1–6 mm pitkä. Lehtilapa on tavallisesti 0,5–2 cm pitkä, muodoltaan vaihdellen suikeasta tasasoukkaan, ehytlaitainen ja tylppä. Varsinkin pohjoisessa ja upoksissa kasvavilta yksilöiltä lehtilapa puuttuu usein. Keltaiset kukat ovat yksittäin. Ne ovat tavallisesti 5–10 mm leveitä ja niissä on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verho- että terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat siirottavia ja karisevia. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Kukkaperä on suora, lyhyt ja uurteinen, kukkapohjus kalju tai karvainen. Suomessa rantaleinikki kukkii heinä-elokuussa, joskus myös toukokuussa. Hedelmistö koostuu 1,3–1,9 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on pieni, 0,3–0,4 mm pitkä käyrä ota.
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)
Juoni
Toisella kertaa kun Silver kohtaa Sonicin saaden taas yliotteen, Shadow the Hedgehog tulee väliin. Silver luulee tätä Mephileeksi (koska Mephileen ulkomuoto muistuttaa Shadowta, koska hän vapautui "Pimeyden valtikasta" Shadown varjon kautta). Shadow ja Silver taistelevat ja lopulta he indusoivat Chaos Controllin Kaaossmaragdeillaan. Shadow paljastaa Silverille Mephileen valehdelleen hänelle. He menevät 10 vuotta menneisyyteen ja saavat selville sekä Mephileen että Ibliksen alkuperän: he ovat Solaris Projektin kaksi osaa. Shadow jahtaa Mephilestä ja Silver Iblistä. He palaavat nykypäivään teljettyään Mephileen Pimeyden valtikkaan ja Ibliksen prinsessa Elisen sieluun. Silver aikoo auttaa Sonicia pelastamaan Elisen Tri. Ivo "Eggman" Robotnikin Egg Carrier-alukselta, joka räjähtää. He myöhästyvät, mutta he käyttävät Chaos Controllia palatakseen ajassa taaksepäin, jotta Sonic pääsisi Egg Carrierin kyytiin ennen kuin se räjähtäisi. Silver ja Blaze palaavat tulevaisuuteen päihittämään Ibliksen lopullisesti. Blazen on uhrattava itsensä Maailman puolesta saatuaan Ibliksen omaan sieluunsa siirtymällä toiseen ulottuvuuteen. Menneisyydessä Sonic onnistuu pelastamaan Elisen. Shadow on taas onnistunut tekemään uuden Pimeyden valtikan ja yrittää vangita Mephileksen siihen. Mutta tällä kertaa se ei onnistu. Mephiles yrittää vakuuttaa Shadowta siitä, että maailma on hänen vihollisensa, mutta Shadow päättää taistella silloinkin, jos maailma kääntyy häntä vastaan.
Rantaleinikki
Ulkonäkö ja koko
Rantaleinikki muistuttaa hyvin paljon sen suurempikokoista lähisukulaista ojaleinikkiä (R. flammula). Aikaisemmin rantaleinikkiä pidettiinkin ojaleinikin yhtenä muunnoksena tai alalajina. Ranta- ja ojaleinikki myös risteytyvät helposti keskenään kantalajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Jukka Toijala
Jukka Mikael Toijala (s. 9. toukokuuta 1972 Kouvola) on suomalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän on toiminut muun muassa Kouvojen ja Joensuun Katajan päävalmentajana, Suomen miesten maajoukkueen apuvalmentajana sekä Viron miesten koripallojoukkueen päävalmentajana.
Pelaajaura
Toijalan kasvattajaseura on Kouvot. Hän pelasi pääsarjassa Kouvojen ja Joensuun Katajan joukkueissa yhteensä 343 runkosarjaottelua ja 87 playoffs-ottelua. Toijalalla on hallussaan kaikkien aikojen toiseksi pisin putki Korisliigassa onnistuneiden kolmosten perättäisissä otteluissa. Hän keräsi uransa aikana 1 082 koriin johtanutta syöttöä, jolla sijoitutaan Korisliigan kaikkien aikojen tilastossa kärkipäähän. Toijala pelasi urallaan 11 miesten ja 28 nuorten maaottelua. Hän pelasi myös Belgian mestaruussarjassa.
Rantaleinikki
Levinneisyys
Rantaleinikin levinneisyysalue on sirkumpolaarinen (napaa kiertävä). Euroopassa lajin päälevinneisyysalue kattaa Pohjois-Saksan ja -Puolan, Baltian, Valko-Venäjän, Pohjois-Venäjän, Fennoskandian ja Islannin. Erillisiä esiintymiä on muun muassa Alpeilla, Etelä- ja Keski-Saksassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa. Rantaleinikin levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Venäjällä Aasian puolelle läpi Keski- ja Etelä-Siperian aina Kiinan ja Japanin pohjoisrajoille. Pohjois-Amerikassa laji on levittäytynyt lähes koko Alaskaan, Keski- ja Etelä-Kanadaan ja Yhdysvaltain pohjois- ja länsiosiin.
Suomessa rantaleinikki kuuluu alkuperäiseen kasvistoomme ja se on yleinen koko maassa.
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)
Juoni
Viimeisessä tarinassa Mephileen onnistuu tappaa Sonic, jolloin Elise murtuu itkuun vapauttaen Ibliksen. Mephiles yhdistyy tämän kanssa muuttuen Solarikseksi. Silver ja muut pelin hahmot (myös Eggman) joutuvat aika-avaruusrepeämään ja päättävät etsiä Kaaossmaragdit, joilla Sonic voitaisiin herättää henkiin. Sonic herää henkiin ja muuttuen samalla Super Soniciksi muuttaen Shadown ja Silverin Super-muotoihinsa, jotta voisivat tuhota Solariksen menneisyydessä, nykyhetkessä sekä tulevaisuudessa. Solariksen tuhouduttua Sonic ja Elise menevät menneisyyteen alkuperäisen Solariksen luo, joka on pieni valkoinen liekki. Elise puhaltaa sen sammuksiin ja käy niin, ettei Iblistä tai Mephilestä koskaan tule olemaan.
Jukka Toijala
Valmentajaura
Toijala lopetti pelaajauransa Kouvojen paidassa vaikean lonkkavaivan takia kaudella 2005–2006. Myöhemmin samalla kaudella hän siirtyi Kouvojen apuvalmentajaksi Risto Piiparin toimittua päävalmentajana. Seuraavaksi kaudeksi 2006–2007 Toijala siirtyi Kouvojen päävalmentajaksi.
Kaudella 2007–2008 Suomen Koripalloliitto valitsi Toijalan Korisliigan vuoden valmentajaksi, kun Kouvot voitti SM-hopeaa. Vuonna 2010 hän siirtyi Joensuun Katajan päävalmentajaksi.
Kahdeksan vuotta päävalmentajan toimessa uuvutti Toijalan, ja tämä piti välivuoden valmentamisesta kaudella 2014–2015, jolloin Katajan päävalmentajana toimi Pekka Salminen. Toijala kierteli välivuotenaan Euroopan huippuseuroissa ja Yhdysvalloissa. Kauden päätyttyä Toijala palasi Katajan päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella.
Kaudella 2015–2016 Toijalan valmentama Kataja voitti vahvalla esityksellä Korisliigan runkosarjan ja pelasi hyvin europeleissä. Korisliigan pudotuspeleissä joukkue putosi kuitenkin katastrofaalisesti jo puolivälierissä. Toukokuussa 2016 Toijala erotettiin päävalmentajan tehtävästään.
Kesällä 2016 Toijala nimettiin Suomen Koripalloliiton valmennuksen johtajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Hänen tehtäviinsä kuului muun muassa yläkouluikäisten koripalloleirien integroiminen osaksi Koripalloliiton maajoukkuepolkujärjestelmää.
Toijala valmensi helmikuusta 2017 kevääseen 2018 Romanian pääsarjassa pelannutta CSA Steaua Bukarestia, jonka hän johdatti kummallakin valmentajakaudellaan hopealle.
Toijala on toiminut Viron koripallomaajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2019.
Joukkuesaavutukset
Valmennus uralla
Sonic the Hedgehog (vuoden 2006 videopeli)
Vastaanotto
Pelin julkaisun aikoihin, vuoden 2006 Sonic the Hedgehog peli sai negatiivista palautetta pelimediassa. Yleisimpiä kritiikin aiheita ovat olleet muun muassa juoni, buginen pelattavuus, kameraongelmat sekä pitkät lataustauot. Gamespotin mukaan Adventure Field-osioiden kaupungit ja ympäristöt ovat lähes autioita sekä kertovat monien pelattavien hahmojen "näyttävän aluksi hyvältä idealta, mutta useimmat niistä eivät ole kovin mielenkiintoisia." GameTrailers kertoo arvostelussaan juonen elementtien olevan "melko naurettavaa tavaraa." Myöhemmin Sonic Teamin tuottaja selvensi haastattelussa syitä olleen lukuisia. Yhtenä näistä oli, että peli tuotiin Xbox 360 version julkaisun aikoihin hätiköidysti, jotta se ehtisi vielä joulumarkkinoille Sonicin 15-vuotisjuhlan kunniaksi.
Rantaleinikki
Elinympäristö
Rantaleinikki kasvaa järvien, jokien ja vähäsuolaisten murtovesilahtien avoimilla, kovahkopohjaisilla ja kivisillä rannoilla lähellä vesirajaa. Se voi kasvaa myös upoksissa lähes puolen metrin syvyyteen saakka. Upoksissa ollessaan rantaleinikki kukkii harvoin.
Limaskasaniaiset
Vanhimmat limaskasaniaisten fossiilit ovat peräisin myöhäisliitukaudelta. Erään teorian mukaan suuret limaskasaniaiskasvustot aiheuttivat ilmaston äkillisen viilenemisen eoseenilla varastoimalla suuria määriä hiilidioksidia merenpohjaan.
Tuntomerkit
Limaskasaniaiset ovat hyvin pieniä kelluvia vesikasveja. Lyhyet ja ohuet varret kohoavat enintään viisi senttimetriä vedenpinnan yläpuolelle. Ruodittomat lehdet ovat vuorottain kahdessa rivissä. Lehdet jakautuvat veden pinnalla kelluvaan ylempään puikeaan tai pitkänpyöreään lehtivihreälliseen liuskaan ja veden alle jäävään alempaan kalvomaiseen lehtivihreättömään liuskaan. Yhdestä isoitiöpesäkkeestä ja useista pikkuitiöpesäkkeistä koostuvat sporokarpit sijaitsevat pareittain tai nelittäin varren sivuhaarojen tyvellä. Sekä kasvien lehtien onteloissa että itiöpesäkkeiden joukossa kasvaa symbioottisten syanobakteerien yhdyskuntia.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Kasvusto peittää [[Canning-jokea Länsi-Australiassa.]] Limaskasaniaiset ovat suvulliselta lisääntymiseltään erilaisitiöisiä. Yleensä ne kuitenkin lisääntyvät kasvullisesti. Saavutettuaan tietyn koon kasvin varren haara irtoaa, jolloin siitä tulee uuden kasviyksilön varsi. Jakautuvien limaskasaniaisten biomassa kaksinkertaistuu kolmesta kymmeneen päivän välein kasvuympäristöstä riippuen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Limaskasaniaisia kasvaa kaikkialla maailmassa lauhkealta trooppiselle vyöhykkeelle. Limaskasaniaiset kasvavat parhaiten kelluessaan vapaasti vedessä, mutta voivat elää myös märällä maalla. Ne kuolevat joutuessaan kuivalle maalle. Useimpien limaskasaniaisten ihanteellinen kasvulämpötila on noin 25 celsiusastetta.
Limaskasaniaisilla on symbioottisia syanobakteereja. Anabaena azollae -lajin syanobakteerit auttavat saniaisia sitomalla typpeä ilmasta.
Hyötykäyttö
Limaskasaniaisia käytetään kotieläinten rehuna. Niiden 19–30 prosentin proteiinipitoisuus on suhteellisen korkea vihreäksi rehukasviksi. Limaskasaniaisia käytetään typpipitoisuutensa vuoksi myös lannoitteena.
Paleontologia
Vanhimmat limaskasaniaisten fossiilit ovat peräisin myöhäisliitukaudelta, aikana jolloin ne erosivat niiden lähimmistä elävistä sukulaisista, kellusaniaisista. Esihistoriallisina aikoina limaskasaniaiset olivat levinneet laajalle alueelle, ja niiden fossiileja on löydetty myös hyvin korkeilta leveysasteilta. Suvusta tunnetaan yli 50 fossiilista lajia, joista suurin osa on kuvattu pelkästään itiöiden perusteella. Vain 11 lajista on löydetty itiöpolven varsia, juuria tai lehtiä.
Paleoklimatologia
Fossiilisia limaskasaniaisia on löydetty Pohjoisen jäämeren merenpohjan sedimenttikerroksista. Osittain näiden fossiilien perusteella on esitetty Pohjoisen jäämeren olleen eoseenilla ainakin joiltakin osin makeavetinen.
Erään teorian mukaan limaskasaniaisilla olisi ollut huomattava rooli ilmaston jäähtymisessä eoseenin lämpöhuipun jälkeen. Teorian mukaan Pohjoisen jäämeren pinnalla suurina lauttoina kasvaneet saniaiset varastoivat sisältämänsä hiilidioksidin vajotessaan kuolleina merenpohjaan, jonka hapettomissa oloissa saniaiset fossilisoituivat maatumisen sijaan. Tällöin merenpohjaan olisi saniaisten mukana varastoitunut eoseenin aikana huomattava määrä ilmakehän hiilidioksidia, mikä olisi käynnistänyt ilmaston kylmenemisen.
Alexander von Humboldt
thumb|right|200px|Alexander von Humboldt 89-vuotiaana, taustalla [[Chimborazo (vuori)|Chimborazo. Julius Schraderin muotokuva vuodelta 1859.]] Vapaaherra Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. syyskuuta 1769 Berliini – 6. toukokuuta 1859 Berliini) oli preussilainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Elämä
Humboldtin isä oli Alexander Georg von Humboldt, joka oli majuri Preussin armeijassa ja kuului huomattavaan pommerilaiseen sukuun. Alexander von Humboldt avioitui 1766 Maria Elizabeth von Colombin kanssa. Colomb oli paroni von Holweden leski. Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen oli Alexander ja toinen ministeri, filosofi ja kielitieteilijä Wilhelm von Humboldt.
Humboldt opiskeli Frankfurtin ja Göttingenin yliopistoissa sekä Freibergin kaivosakatemiassa. Hänen ajatuksiinsa vaikutti suuresti geologi Abraham Gottlob Werner. Nuorena hän työskenteli Preussin kaivoshuollossa. 1790 hän vieraili Pariisissa Georg Forsterin kanssa. Vuodesta 1796 alkaen hän oli taloudellisesti riippumaton tutkija. Hän jatkoi opintojaan Jenassa ja tapasi muun muassa Goethen ja Schillerin.
Humboldt matkusteli vuosina 1799–1804 Latinalaisessa Amerikassa yhdessä kasvitieteilijä Aimé Bonplandin kanssa ja tutki sekä kuvaili aluetta ensimmäisenä tieteellisestä näkökulmasta. Hän kirjoitti matkaa käsittelevät kuvauksensa valtavaksi kirjasarjaksi 21 vuoden aikana. Hän oli ensimmäisiä, joka ehdotti, että Atlanttia reunustavat maa-alueet ovat aikoinaan olleet yhdessä, etenkin Etelä-Amerikka ja Afrikka. Myöhemmin hän pyrki viisiosaisessa teoksessaan Kosmos yhdistämään eri tiedonaloja. Humboldt oli yhteistyössä muiden tieteilijöiden kanssa, kuten Joseph-Louis Gay-Lussac, Justus von Liebig, Louis Agassiz ja Matthew Fontaine Maury.
Humboldt ei mennyt naimisiin, eikä hänellä tiettävästi ollut lapsia. Koska hän tuhosi kaiken kirjeenvaihtonsa, ei ole varmaa dokumentointia hänen sukupuolisesta suuntautumisestaan, mutta aikalaisten mukaan hän oli homoseksuaali. Hänellä tiedetään olleen vain kaksi rakkaussuhdetta naisen kanssa, ohjaajansa Marcus Herzin vaimoon ja Pauline Wieseliin vuonna 1808 Pariisissa.
Työ
Humboldt oli nykyaikaisen maantieteen uranuurtajia. Hän tutki myös maamagnetismia, meteorologiaa, klimatologiaa ja geologiaa. Humboldtin teos kasvimaantieteestä oli eliömaantieteen perusteoksia.
Humboldt nimesi useita lintulajeja, muun muassa kolumbiankaklattajan (Ortalis garrula) ja rasvakehrääjän (Steatornis caripensis). Kaikista maapallolla eläneistä ihmisistä hänen mukaansa on nimetty eniten maantieteellisiä kohteita. Myös lukuisia eliölajeja on nimetty hänen kunniakseen, mm. perunpingviini (Spheniscus humboldti) sekä humboldtinkalmari (Dosidicus gigas).
Kirjallisuutta
Wulf, Andrea: The Invention of Nature: Alexander von Humboldt's New World, Knopf, 2015, ISBN 9781848548985
Enon opetukset (romaani)
Enon opetukset on Petri Tammisen romaani vuodelta 2006. Teos on lajityypiltään tragikomediaa ja siinä on kolme aikatasoa: kesä 1981, syksy 1994 ja talvi 2005. Romaanin päähenkilöt ovat eno ja hänen siskonpoikansa Jussi. Eno kantaa vastuunsa vanhempana sukulaismiehenä, ja pyrkii kitkemään siskonpojastaan antautujan taudin.
Juoni
Lokakuu 1994. Enon ote elämästä on lipsumassa. Samaan aikaan hänen otteensa viinapullosta on vahvistumassa. Jussi on jo perheenisä ja eno kutsuu hänet kalaan. Jussilla on poika ja vaimo. Kalastuksen sijaan toiminta keskittyy juopotteluun ja ambulanssikin kutsutaan hätiin. Jussi seuraa holtitonta alkoholinkäyttöä vierestä, eikä ymmärrä enon ja tämän viinaanmenevän toveripiirin valintoja.
Helmikuu 2005. Jussi on ottanut avioeron. Englannin prinssi Charles ja Camilla Parker Bowles ovat astumassa aviosäätyyn. Jussi surkuttelee kuninkaallisten häiden tuputtamaa armon ja kohtuuden eetosta. Eno on jo syrjäytynyt ja luuhaa toisten alkoholistien seurassa. Hän soittaa Jussille ja käskee tätä pitämään pintansa. Seuraavana kesänä eno kuolee. Hautajaisissa Jussi keskustelee poikansa kanssa ja huomaa, että hänellä on vuosikymmenen verran aikaa joko välttää enonsa kohtalo tai ajautua samanlaiseen umpikujaan.
Olli-enon ammattina on valokuvaus, ja ihmisten kuvaamiseen liittyvät teemat ovat tuon tuosta esillä.
Muuta
Enon opetukset oli Finlandia-ehdokkaana vuonna 2006. Teos on julkaistu myös sähkökirjana ja äänikirjana.
Yleisradio tuotti kaksiosaisen televisioelokuvan Enon opetukset vuonna 2010. Teos julkaistiin DVD:nä 2013.
Senegalinkaija
Senegalinkaija (Poicephalus senegalus) on afrikankaijojen sukuun kuuluva papukaijalaji.
Sen levinneisyysaluetta ovat Afrikan lämpimät metsä- ja aroseudut Senegalista Tšadiin. Se on noin 23 cm pitkä. Sukupuolten välillä on vain pieniä ulkoisia eroja: koiraan alaperän höyhenet ovat keltaisia, naaraan keltaisia vihreällä sävytyksellä. Senegalinkaijalla on papukaijoille tyypillinen koukkumainen nokka. Senegalinkaijan väritys on hillityn kirjava: sen pää on harmaa, ruumis ja siivet vihreät. Sillä on keltaoranssi ”esiliina”, joka on alimmillaan alavatsassa ja sivuilla nousee siipien tasolle. ”Essun” väri vaihtelee keltaisesta oranssin kautta lähes punaiseen. Luonnossa senegalinkaija syö pähkinöitä ja hedelmiä.
Lemmikkinä
Lemmikkinä senegalinkaija ei ole niin yleinen Suomessa kuin muualla maailmassa. Se on kompaktin kokoinen, ja sillä on luonnetta kuin isommalla papukaijalla. Se ei ole paljoa äänessä, mutta silloin kun se ääntelee, ääni on korvia huumaavan korkea. Senegalinkaijat eivät opi kovin helposti puhumaan, ne oppivat helpommin erilaisia vihellyksiä.
Senegalinkaija voi pesiä häkissä, kuten muutkin Poicephalus-lajit. Hautominen kestää noin 28 vuorokautta. Munia on yleensä enintään neljä. Poikasten silmät on kokonaan mustat. Poikaset oppivat lentämään noin yhdeksän viikon ikäisinä.
Louis C. Camilleri
Louis Carey Camilleri (s. 1955 Aleksandria, Egypti) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka toimi Ferrarin toimitusjohtajana vuosina 2018–2020. Hän on työskennellyt aiemmin tupakkayhtiö Philip Morris Internationalin hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Camilleri syntyi Egyptissä asuneeseen maltalaisperheeseen ja opiskeli HEC Lausannessa Sveitsissä taloustiedettä ja liikkeenjohtoa.
Camilleri toimi analyytikkona W. R. Grace and Companyssa ja aloitti Philip Morris Europen palveluksessa työskentelyn vuonna 1978. Joulukuussa 1995 hänet nimitettiin Kraft Foodsin puheen- ja toimitusjohtajaksi. Marraskuussa 1996 hän sai nimityksen Philip Morrisin vanhemmaksi varapuheenjohtajaksi ja talousjohtajaksi (CFO).
Huhtikuussa 2002 Camillerista tuli Philip Morrisin (nyk. Altria Group) ja vuonna 2006 Philip Morris Internationalin tultua erilliseksi yhtiöksi sen toimitusjohtaja.
Camilleri on eronnut, ja hänellä on kolme lasta. Vuonna 2010 hän ansaitsi 20,6 miljoonaa dollaria. Hän on itse tupakoitsija ja on vähätellyt tupakoinnin lopettamisen vaikeutta, vaikka myöntää tavan olevan riippuvuutta aiheuttava.
Ykkösen kausi 2005
Ykkönen on Suomen toiseksi korkein jalkapallon sarjataso. Kaudella 2005 siinä pelasi 14 joukkuetta. Sarjan voitti FC Honka Espoosta, joka nousi Veikkausliigaan. Sarjasta nousi myös toiseksi sijoittunut Vaasan Palloseura pelattuaan kotonaan 0–0 ja vieraissa Rovaniemellä 1–1 Veikkausliigan toiseksi viimeisen Rovaniemen Palloseuran kanssa. Sarjasta putosivat suoraan OLS Oulusta ja Pallo-Iirot Raumalta sekä karsintojen kautta VG-62 Naantalista.
Joukkueet
Kaudeksi 2005 Ykköseen putosi Veikkausliigasta FC Jazz Porista ja Veikkausliigaan nousi IFK Mariehamn Maarianhaminasta. FC Jazz joutui konkurssin vuoksi luopumaan myöhemmin ykkösen paikastaan.
Kaudeksi 2005 Ykköseen nousivat Kakkosesta suoraan Atlantis FC ja PK-35 Helsingistä sekä karsintojen kautta VG-62 Naantalista. FC Jazzin korvaajana nousi vielä OLS Oulusta. Kakkoseen putosivat suoraan FC Kuusankoski, Kokkolan GBK ja Närpiön Kraft karsintojen kautta.
Karsinta Ykköseen
FC Hämeenlinna säilytti Ykkösen paikkansa yhteismaalein 7–1
Klubi 04 nousi Ykköseen vierasmaalisäännöllä.
Lehtotähtimö
Lehtotähtimö (Stellaria nemorum) on hento ja valkokukkainen kohokkikasvi. Lajin vanha suomenkielinen nimi on laaksotähtimö.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Lehtotähtimö kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885) Monivuotinen ja rönsyllinen lehtotähtimö kasvattaa 20–60 cm pitkän varren. Haarainen varsi on karvainen, hoikka ja pysty tai koheneva. Kukattomat versot ovat kuitenkin rentoja. Vaaleanvihreät lehdet kasvavat pareittain vastakkain, ja ne säilyttävät pakkasista huolimatta värinsä myöhään syksyyn. Kukallisen verson alimmat lehdet ovat pitkäruotisia, ylimmät puolestaan ruodittomia. Lehtilapa on puikea, teräväkärkinen ja herttatyvinen. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat suippoja, kaljuja tai tyvestä hapsikarvaisia ja kiiltäviä. Valkoiset terälehdet ovat 12–16 mm pitkiä ja jakautuneet lähes tyveen asti kahdeksi hyvin kapekasi liuskaksi. Terälehdet ovat noin kaksi kertaa verholehden pituisia. Emiö on kolmilehtinen. Suomessa lehtotähtimö kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on lyhyt kota, joka aukeaa kuusiliuskaisesti. Laji leviää paitsi siemenistä, mutta se kasvattaa myös maanmyötäisiä syysversoja, joiden avulla se pääsee kasvamaan jo varhain keväällä.
Lehtotähtimö muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon vataa (Myosoton aquaticum).
Levinneisyys
Lehtotähtimön levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa sitä tavataan Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle. Levinneisyysalue on kuitenkin hajanainen varsinkin Länsi-Euroopassa. Lisäksi laji puuttuu Islannista, Irlannista ja suurimmasta osasta Ukrainaa. Kaukasuksella lehtotähtimöllä on erillinen esiintymisalue.
Suomessa lehtotähtimöä kasvaa harvakseltaan koko maassa. Runsaimmillaan laji on maan eteläosissa. Suomessa tavattavat lehtotähtimöt kuuluvat alalajiin ssp. nemorum, suomenkieliseltä nimeltään pohjanlehtotähtimö.
Elinympäristö
Lehtotähtimöä pidetään erinomaisena kosteiden lehtojen tunnuskasvina. Suomessa se on kuitenkin kärsinyt monin paikoin lehtometsien katoamisesta ja kuivumisesta. Esimerkiksi Pohjois-Savosta laji on kokonaan hävinnyt.
Vüqar Ələkbərov
Vüqar Mursal Ələkbərov (s. 5. tammikuuta 1981 Mingəçevir) on azerbaidžanilainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia alle 75 kilon sarjasta Sydneyn olympialaisissa 2000. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui alle 91 kilon sarjassa viidenneksi.
Cosimo I de’ Medici
Cosimo I (12. kesäkuuta 1519 Firenze – 21. huhtikuuta 1574 Firenze) oli Firenzen herttua vuosina 1537–1569 sekä ensimmäinen Toscanan suurherttua vuodesta 1569 alkaen.
Elämä
Cosimo syntyi Firenzessä, ja hänen isänsä oli kuuluisa forlìlainen kondottieeri Giovanni dalle Bande Nere.
Kun Alessandro de’ Medici joutui salamurhan uhriksi vuonna 1537, Cosimo nousi valtaan, koska Alessandron ainoa miespuolinen jälkeläinen oli avioton. Cosimo oli lähtöisin eri sukuhaarasta, mutta monet Firenzen vaikutusvaltaisista miehistä kannattivat häntä, ehkä toivoen pääsevänsä hallitsemaan hänen kauttaan, koska hän oli vain 17-vuotias. Cosimo osoittautui kuitenkin lujatahtoiseksi ja kunnianhimoiseksi, ja pyhä Rooman keisari Kaarle V tunnusti hänet Firenzen valtionpäämieheksi vuoden 1537 kesäkuussa. Hän palautti Medicit valtaan, ja sen jälkeen suku hallitsi Firenzeä viimeiseen Medici-suurherttuaan, Gian Gastone de Mediciin (1671–1737) asti. Hänen luomansa hallinnon rakenteet säilyivät aina siihen asti, kunnes suuriruhtinaskunta sulautui Itävallan keisarikuntaan.
Heinäkuun loppupuolella 1537 Alessandron maanpaossa olleet vastustajat keräsivät voimansa ja marssivat Ranskan kuningaskunnan tukemana Toscanaan Bernardo Salviatin ja Piero Strozzin johdolla. Saatuaan tiedon heidän lähestymisestään Cosimo lähetti parhaat joukkonsa Alessandro Vitellin johdolla kohtaamaan viholliset. Lyötyään vihollisarmeijan Montemurlon linnoituksen luona Vitelli hyökkäsi linnoitukseen, jonne Strozzi ja muutamat hänen kumppaneistaan olivat hakeutuneet turvaan. Strozzin vastarinta murtui muutamassa tunnissa, ja Cosimo oli saanut ensimmäisen voittonsa. Tärkeimmät vangit mestattiin Firenzen piazzalla tai Bargellossa.
Seuraavaksi Cosimon huomio kääntyi naapurikaupunkeihin Luccaan ja Sienaan. Keisarin tuella hän alkoi piirittää Sienaa ja vuonna 1555. 15 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen hän valtasi kaupungin, jonka väkiluku oli romahtanut 40 000:sta 8 000:een. Vuonna 1559 Cosimo liitti Montalcinon alueisiinsa, ja vuonna 1569 hän sai paavi Pius V:ltä Toscanan suurherttuan arvon.
Johtajana Cosimo oli itsevaltainen ja verotti alamaisiaan raskaasti. Taloudellisista vaikeuksista huolimatta hän oli antelias taiteiden tukija ja kehitti myös Firenzen laivastoa.
Cosimon jälkeen Toscanan hallitsijaksi tuli hänen poikansa Francesco eli Frans I. Myös hänen nuorempi poikansa Ferdinand toimi myöhemmin Toscanan suurherttuana. Cosimon jälkeläiset hallitsivat Toscanaa vuoteen 1737.
Laivue
Laivue tarkoittaa seuraavia:
Franz Albert Seyn
Sotilasura Venäjän keisarikunnassa
Franz Albert Seyn syntyi nykyisen Valko-Venäjän alueella Vitebskissä. Hänen isänsä suku oli alun perin saksalaistaustainen aatelissuku ja uskonnoltaan luterilaista. Seyn astui keisarillisen Venäjän armeijan palvelukseen 1879 Mikaelin tykistökouluun. Kolmivuotisen koulutuksen jälkeen Seyn palveluspaikka aliluutnanttina oli Kaukasia. Luutnantiksi ylennettynä vuonna 1885 Seyn aloitti Nikolajevin yleisesikunta-akatemian ja käytyään nelivuotisen koulutuksen hänet määrättiin esikuntaupseeriksi Kiovaan. Vuonna 1890 hänet siirrettiin Helsinkiin, jossa hänet ylennettiin kapteeniksi. Vuoden Krasnojarskin jalkaväkirykmentin komppanianpäällikkyyden jälkeen Seyn palasi Suomeen vuonna 1895 everstiluutnantiksi ylennettynä. Suomenmaalaisen tarkka-ampujarykmentin esikuntapäällikön tehtävissä hänet ylennettiin joulukuussa 1899 everstiksi.
Ensimmäisen sortokauden venäläistämisen toteuttajia
Franz Seyn siirtyi sotilastehtävistä siviilipuolelle, kun Suomen kenraalikuvernööri Bobrikov nimitti hänet toimistonsa päälliköksi marraskuussa 1900. Tässä tehtävässä Seyn oli tärkeimpiä ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien toteuttajia. Hän joutui palaamaan Pietariin vuoden 1906 alussa kiihkovenäläisen suuntauksen kokiessa väliaikaisesti tappion. Hänelle löytyi uusi tehtävä kesällä 1906 Grodnon kuvernementin kuvernöörinä.
Toisen sortokauden pääarkkitehti Suomessa
Venäläistämiskausi sai jatkoa Pjotr Stolypinin tullessa Venäjän pääministeriksi vuonna 1906. Yleisvenäläinen lainsäädäntö sai entistä tärkeämmän aseman Suomen suuriruhtinaskuntaa hallittaessa. Tämän asian toteuttajaksi tuli jälleen F. A. Seyn, jonka keisari Nikolai II nimitti marraskuussa 1907 pääministeri Stolypinin suosituksesta Suomen kenraalikuvernöörin apulaiseksi. Stolypinin hallitus vaati tiukempia otteita suomalaisen separatismin kitkemiseksi, ja tämän vuoksi Suomen oikeuksia huomioon ottaneet kenraalikuvernöörit, ensin Gerard ja von Boeckmann, saivat väistyä tiukkaa venäläistämislinjaa kannattaneen F. A. Seynin tullessa kenraalikuvernööriksi marraskuussa 1909.
thumb|left|300px| Kenraalikuvernööri Franz Albert Aleksandrovits Seyn ja hänen vaimonsa Rovaniemellä vuonna 1911
Seyn toimi Suomen kenraalikuvernöörinä 1909–1917, pääosan toisesta sortokaudesta. Seynin aikana yhtenäistämistoimenpiteet aloitettiin uudelleen. Ensimmäinen näkyvä merkki oli niin sanotun amiraalisenaatin nimittäminen. Talousosaston varapuheenjohtajan, kenraalimajuri Vladimir Markovin, ja useiden muiden senaattorien suomalaisuus oli kyseenalainen. Suomen oikeuksien tiukaksi puolustajaksi ja samalla Seynin näkyväksi vastustajaksi tuli useaan kertaan eduskunnan puhemieheksi valittu perustuslain tiukka kannattaja P. E. Svinhufvud, jonka valtiopäivien avajaisissa pitämät puheet johtivat kerran jopa eduskunnan välittömään hajottamiseen.
Suuri osa Suomen lainsäädäntöä siirrettiin vuonna 1910 Venäjän valtakunnanduuman alaisuuteen säätämällä niin sanottu laki yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä. Vuonna 1912 vahvistettiin yhdenvertaisuuslaki, jolla Venäjän kansalaisille taattiin Suomessa samat oikeudet kuin suomalaisilla. Vuonna 1913 Markovin siirtyessä ministerivaltiosihteeriksi Seyn sai senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi kansliapäällikkönsä, täysin venäläisen Mihail Borovitinovin. Suomen prokuraattoriksi eli ylimmäksi lainvalvojaksi tuli samoihin aikoihin venäläinen Konstantin Kasanski. Uuden yhdenvertaisuuslain mukaan nämä nimitykset olivat nyt laillisia.
Ensimmäisen maailmansodan aika
Vuoden 1914 syyskuussa keisarin hyväksymän niin sanotun suuren venäläistämisohjelman mukaan Suomen autonomia piti lopettaa täydellisesti ja tehdä Suomesta keskusvallan alainen maakunta. Vastarinnan osana syntyi muun muassa jääkäriliike. Sortotoimet kestivät helmikuun vallankumoukseen 1917 asti.
Venäjän väliaikainen hallitus oli luvannut peruuttaa Suomeen kohdistuneet sortotoimet, mutta Pietarissa asuneet suomalaiset pitivät tätä mahdottomana niin kauan kuin F. A. Seyn ja Mihail Borovitinov ovat viroissaan. Väliaikaishallitus sähkötti 16. maaliskuuta 1917 Helsingissä oleskelevalle Itämeren laivaston komentajalle, amiraali Adrian. I. Nepeninille määräyksen näiden vangitsemisesta. Amiraali Nepenin kutsui Seynin ja Borovitinovin "tärkeään neuvotteluun" laivalleen ja pidätti heidät heti näiden saavuttua sinne.
Tämän jälkeen Seyn ja Borovitinov tuotiin junalla Pietariin, jossa heidät kuitenkin vapautettiin myöhemmin. Franz Seyn anoi tuloksettomasti eläkettä sekä Suomen että Venäjän valtiolta. Franz Albert Aleksandrovits Seynin viimeisiä vaiheita ei tunneta tarkkaan, mutta tiettävästi bolševikit murhasivat hänet Pietarissa tai Kronstadtissa kesällä 1918, mahdollisesti hukuttamalla Suomenlahteen. Seynin vaimon kerrottiin vuonna 1921 asuneen yhdessä Mihail Borovitinovin kanssa ja elättäneen itsensä povaamisella ja kädestä ennustamisella.
Kuuma jupiter
Kuuma jupiter on Jupiteria muistuttava, mutta tavallisesti useita kertoja Jupiteria massiivisempi kaasupitoinen eksoplaneetta, jonka kiertorata on hyvin lähellä planeettakunnan keskustähteä. Kuumalla jupiterilla on suuri vetypitoinen vaippa, joka on ulompana kaasua, sisempänä nestemäinen. Kuumalla jupiterilla ei ole kiinteää pintaa, mutta sen keskustassa on hyvin tiheä kivi-rautaydin.
Planeettatyyppinä kuumat jupiterit ovat ilmeisesti melko harvinaisia: tiettävästi vähemmällä kuin yhdellä prosentilla auringonkaltaisista lähitähdistä on seuralaisenaan kuuma jupiter. Kuumia jupitereita on kuitenkin helpompi havaita kuin pienempiä planeettoja, ja sen aiheuttaman tilastollisen vääristymän takia kuumat jupiterit vaikuttavat yleisiltä.
Kiertoradan etäisyys keskustähdestä ja sen vaikutus
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Corot 7b:n ylikulusta. Corot 7b näkyy tummana kiekkona keskustähteään vasten ja himmentää hiukan tähden valoa. Kuuma jupiter kiertää hyvin lähellä keskustähteään, 0,015–0,5 AU:n etäisyydellä siitä. Tyypillinen etäisyys on alle 0,15 AU:ta, mikä tarkoittaa vain muutaman vuorokauden mittaista kiertoaikaa. Pienen etäisyyden vuoksi kuumasta jupiterista haihtuu jatkuvasti kaasua avaruuteen, minkä seurauksena siitä saattaa aikanaan muodostua ktooninen planeetta. Haihtuva kaasu muistuttaa komeetan pyrstöä. Kuumien jupiterien radat ovat melko ympyrämäisiä, sillä tähden vuorovesivoimat pyöristävät lähellä kiertävien planeettojen radat nopeasti ympyröiksi.
Jotkut kuumat jupiterit ovat hyvin kallellaan tähden pyörimisakseliin nähden toisin kuin Aurinkokuntamme planeetta, ja muutamat kuumat jupiterit liikkuvat taannehtivasti. Tämä on vaikeuttanut kuumien jupiterien alkuperän selvittämistä.
Tyypillisen kuuman jupiterin pilvien lämpötila on 1000–2000 K. Kuuma jupiter laajenee lämpötilan vaikutuksesta, ja siksi jotkin kuumat jupiterit ovat jättiläisplaneetoiksikin säteeltään suuria. Matalissa lämpötiloissa planeetat eivät voi olla säteeltään juurikaan Jupiteria suurempia. Esimerkiksi Jupiteriin verrattuna massaltaan 10-kertainen planeetta puristuu kokoon niin, ettei kasva säteeltään juurikaan Jupiteria isommaksi.
Kuuman jupiterin havaitseminen
pienoiskuva|Kuuma jupiter saattaa kiertää planeettaa sellaisessa kulmassa, että sen ylikulut havaitaan tähden kirkkautta mittaavilla laitteilla. pienoiskuva|Kuuma jupiter on himmeä näkyvässä valossa, mutta saattaa loistaa kirkkaasti infrapunassa. pienoiskuva|Erään kuuman jupiterin pinnan lämpötilakartta, joka on mitattu sen infrapunaspektristä. Kuuma jupiter ei näy lainkaan kaukoputkessa näkyvän valon alueella, koska tähden valo hukuttaa sen ja lisäksi tähden kuva leviää ja läikkyy maan pinnalta tehdyissä havainnoissa huomattavasti. Kuuma jupiter havaitaan tyypillisesti tähden spektriviivojen hienoisena huojumisena: ne siirtyvät tavallisilta kohdiltaan välillä punaiseen ja välillä siniseen päin Dopplerin ilmiön seurauksena. Ilmiön aiheuttaa tähden säteisnopeuden vaihtelu, kun tähti huojuu sitä kiertävän näkymättömän seuralaisen takia. Ennen tarkkojen echelle-spektrometrien aikaa kuumia jupitereita ei kyetty havaitsemaan.
Joitakin kuumia jupitereita on havaittu myös siten, että ne pimentävät aika ajoin osan keskustähdestä kulkiessaan tähden kiekon yli. Jupiterin luokkaa oleva planeetta himmentää keskustähtensä valoa ylikulussaan noin prosentin verran. Tämä himmeneminen on mahdollista havaita myös hyvätasoisella harrastelijalaitteistolla.
Joissain tapauksissa on havaittu suoraan kuuman jupiterin lähettämää infrapunasäteilyä. Tällöin keskustähti, jonka säteilymaksimi on näkyvän valon alueella, ei kykene peittämään planeetan infrapunasäteilyä, vaikka hukuttaakin sen lähettämän näkyvän valon. Näistä infrapunahavainnoista on päätelty muun muassa Osiris-planeetan haihduttavan kaasuaan pois kuin komeetan pyrstössä, ja erään toisen planeetan olevan päivän puolelta lämpimämpi kuin yön puolelta.
Kuuma jupiter on mahdoton havaita spektriluokkaa F7 varhaisemmalta tähdeltä, koska nämä tähdet ovat hyvin aktiivisia ja niiden spektriviivat toisenlaisia kuin Auringon.
Kuuma jupiter ja planeettakuntien synty
Nykyisten planeettojen syntyteorioiden mukaan planeetat syntyvät tiivistymällä pölyä, jäätä, kiviä ja asteroidin kokoisia kappaleita sisältävistä esiplanetaarisista kiekoista, jotka kiertävät keskustähteään. Aurinkokunnan sisäosissa saattoi syntyä vain pieniä Maan tyyppisiä kiviplaneettoja. Tämän teorian mukaan kuuma jupiter ei voi syntyä lähellä keskustähteä, koska siellä tähden suuri kuumuus ja säteilypaine estää kaasuplaneetan synnyn.
Niinpä tutkijoiden mukaan kuuma jupiter syntyi esiplanetaarisen kiekon viileässä ulko-osassa suunnilleen Aurinkokunnan Jupiterin kohdalla jupiteria vastaavalla etäisyydellä 5 AU, tai ehkä lumirajan lähellä noin 3 AU etäisyydellä ja vaelsi kohti keskustähteään muun muassa planeettojen välisen painovoimavuorovaikutuksen, kaasukiekon kitkan ja kiekon osasten painovoiman takia. Se, ettei aurinkokunnassa tapahtunut vastaavaa migraatiota, johtui muun muassa aurinkokunnan synnyttäneen esiplanetaarisen kiekon erilaisista massasta, metallipitoisuudesta ja sitkaudesta. Aurinkokunnassa oli ulompana Jupiteria kevyempi Saturnus, joka pysäytti resonanssillaan Jupiterin vaelluksen lähelle Aurinkoa.
Monet kuumat jupiterit kiertävät keskustähteään sen pyörimisakselia vastaan hyvin kaltevilla tai taannehtivilla radoilla, mikä ei tue teoriaa kuuman jupiterin vaelluksesta kertymäkiekossa. Joistakin kuumista jupitereista puuttuu lisäksi teorian edellyttämä metaani.
Kuuman jupiterin vaikutus maankaltaisten planeettojen syntyyn
Aiemmin epäiltiin, että planeetan vaellus kohti keskustähteään hajottaa planeetan kulkutieltä esiplanetaarisen kiekon ja estää näin Maan tyyppisten elinkelpoisten planeettojen synnyn. Nykykäsityksen mukaan kuuma jupiter ei kuitenkaan estä Maan tyyppisten kiviplaneettojen syntyä, koska vaeltaessaan lähelle keskustähteään kuuma jupiter sinkoaa liikkeellään ja vetovoimallaan planeettojen muodostumisainetta kiertoratansa ulkopuolelle, myös Maata vastaavalle etäisyydelle. Kuuma jupiter sekoittelee esiplanetaarisen kiekon aihetta vaeltaessaan kohti keskustähteään. Lisäksi 60 % kiekon alkuperäisestä materiaalista säilyy planeetan kulkiessa matkallaan kohti keskustähteään.
Kuuma jupiter estää kuitenkin Maan kaltaisen planeetan synnyn, jos se jää kyllin kauaksi keskustähdestään. Yli 0,5 AU:n päässä tähdestä oleva kuuma jupiter estää planeetan synnyn vetovoimallaan Maata vastaavalle etäisyydelle 1 AU.
Jos kuuma jupiter on yli 0,25 AU:n päässä keskustähdestään, tai jos lähempänä tähteään olevan jupiterin rata on soikea, se vähentää syntyvän Maan tyyppisen planeetan rautapitoisuutta. Niinpä elinkelpoisia planeettoja on varmimmin niillä tähdillä, joita kuuma jupiter kiertää ympyrämäisellä radalla alle 0,25 AU:n päässä. Maata vastaavan planeetan kiertoradan sisäpuolelle voi kuuman jupiterin planeettakunnassa syntyä asteroidivyöhykkeitä
Jos Jupiteria vastaava planeetta on lähellä tähteään, Auringon asteroidivyöhykettä vastaavalle etäisyydelle saattaisi syntyä suuri planeetta, jossa on alkuaineiden radioaktiivisen hajoamisen aiheuttaman lämmön takia vettä.
Suuret planeetat lähellä keskustähteään saattavat häiritä Maata vastaavalla etäisyydellä olevien planettojen ratoja ja singota ne pois elokelpoiselta vyöhykkeeltä.
Kuumien jupitereiden ulkopuolella kiertävien "maapallojen" on epäilty olevan kuivia. Eräiden teorioiden mukaan Maa sai vetensä aurinkokunnan syntyvaiheessa planeettaamme törmänneistä komeetoista. Komeetat suisti törmäämään Maahan Jupiter, joka suurella vetovoimallaan vieläkin häiritsee monen komeetan rataa. Osa tutkijoista uskoo tämän merkitsevän sitä, että Jupiterin kaltaisen jättiläisen tulee olla Jupiterin etäisyydellä Auringosta, jotta Maan kaltainen planeetta saa komeetoista tarvitsemansa veden.
Joidenkin tutkimusten mukaan tähdillä, joita kiertää kuuma jupiter, on monesti kuuman jupiterin kiertoradan sisäpuolella suuria "kuumia maapalloja" ja ulkopuolella vetisiä, elämälle sopivia planeettoja. Kuuman jupiterin "maapallot" saattavat olla "vesimaailmoja", joilla on koko planeetan peittävä suuri valtameri ja joiden rautapitoisuus on pieni. Rautapitoisuudella saattaa olla vaikutusta planeetan magneettikenttään ja ilmakehään.
Alessandro de’ Medici
Alessandro de’ Medici (22. heinäkuuta 1510 – 6. tammikuuta 1537), jota kutsuttiin myös nimellä Il Moro (Mauri) tumman ihonvärinsä vuoksi, oli Medicien sukuun kuulunut Pennen herttua ja ensimmäinen Firenzen herttua. Hän hallitsi Firenzeä vuodesta 1530 kuolemaansa asti ja sai Firenzen herttuan arvon vuonna 1532.
Elämä
Synnyttyään Firenzessä Alessandro tunnustettiin Lorenzo II de’ Medicin aviottomaksi pojaksi, mutta tutkijat uskovat nykyisin hänen olleen itse asiassa Giulio de’ Medicin avioton poika. Giulio de’ Medicistä tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Historioitsijat kuten Christopher Hibbert uskovat, että hänen äitinsä oli Medicien taloudessa ollut musta palvelija.
Alessandro nai vuonna 1536 keisari Kaarle V:n aviottoman tyttären Margareetan, mutta he eivät saaneet yhteisiä lapsia.
Alessandron sukulainen Lorenzino de’ Medici murhasi hänet 5.–6. tammikuuta 1537 välisenä yönä. Myös Lorenzino itse murhattiin vuonna 1548.
Roy Scheider
thumb|Roy Scheider vuonna 2007.
Roy Richard Scheider (10. marraskuuta 1932 Orange, New Jersey – 10. helmikuuta 2008 Little Rock, Arkansas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Orangessa, New Jerseyssä, ja opiskeli saman osavaltion Columbia High Schoolissa.
Scheider vietti kolme vuotta Yhdysvaltain ilmavoimissa. Hän menestyi nuoruudessaan nyrkkeilyssä, mutta muutti urasuunnitelmiaan ja pääsikin opiskelemaan uutta alaansa, näyttelemistä Rutgers Universityyn ja Franklin and Marshall Collegeen. Hän saavutti suosiota esiintyjänä jo 1960-luvulla ja voitti teatterityöstään Obie-palkinnon vuonna 1968.
Scheider oli kahdesti ehdolla Oscar- voittajaksi, ensin miessivuosasta elokuvassa Kovaotteiset miehet ja sitten pääosasta elokuvassa Syke ei sammu. Hän oli saanut myös Bafta -ja Kultainen maapallo -ehdokkuudet. Hän saavutti suurimmat menestyksensä elokuvissa, mutta teki useita rooleja myös televisioon. Scheiderin tunnetuin työ oli poliisipäällikkö Martin Brodyn rooli elokuvassa Tappajahai.
Scheider oli vuosina 1962–1989 naimisissa Cynthia Beboutin kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi tytär. Avioeron jälkeen Scheider avioitui Brenda Kingin kanssa, jonka kanssa hän sai kaksi lasta.