cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intercom
Vuonna 2012 Twitterin perustaja Biz Stone sijoitti julkistamattoman summan Intercomiin.[6] Pian sen jälkeen yritys sai alkurahoitusta David Sacksilta, Huddlen perustajalta Andy McLoughlinilta ja muilta, kuten Dan Martell, 500 Global (aiemmin 500 Startuppia) ja Digital Garage.[7][8] Maaliskuussa 2013 se julkisti 6 miljoonan dollarin Series A -kierroksen, jota johti Social Capital.[9] Tammikuussa 2014 se sai 23 miljoonan dollarin Series B -rahoituksen, jota johti Bessemer Venture Partners.[10] Intercom sai myös 50 miljoonan dollarin Series C-1 -rahoituksen, jota johti Index Ventures.[11][12]
Vuonna 2017 Intercom tarjoutui maksamaan oikeudenkäyntikulut niille, joita Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin ehdotus kieltää muslimit, jotka halusivat muuttaa Irlantiin.[13]
Vuonna 2018 Intercom ilmoitti Kleiner Perkinsin johtamasta 125 miljoonan dollarin Series D -kierroksesta, johon osallistui Google Ventures.[14]
Kesäkuussa 2020 Intercomin perustaja ja silloinen toimitusjohtaja Eoghan McCabe ilmoitti yhtiön sisäisessä "kaikki kädet" -kokouksessa siirtyvänsä puheenjohtajan tehtävään ja luopuvansa toimitusjohtajan tehtävästä.[15] Karen Peacock julkistettiin Intercomin uudeksi toimitusjohtajaksi 1.7.2020 alkaen.[16] Vuotta aiemmin McCabe oli myöntänyt naishenkilöstön "huonon arvostelukyvyn", mutta häntä tuki Peacock, silloinen operatiivinen johtaja, joka kutsui häntä "poikkeukselliseksi johtajaksi, joka on visionäärinen ja strateginen sekä ystävällinen, aito ja läpinäkyvä". [17] McCabea syytettiin naispuolisen työntekijän pakaroiden lyömisestä ja toisen ehdottamisesta yön juomien jälkeen, mutta sekä sisäiset että ulkoiset tutkimukset selvittivät McCaben väärinkäytöksistä.[18][19] Heinäkuussa 2021 Intercomin toinen perustaja ja sitten teknologiajohtaja Ciarán Lee jätti yhtiön.[20] Yhtiön hallitus nimitti McCaben uudelleen toimitusjohtajaksi lokakuussa 2022.[21]
LGM-30 Minuteman
thumb|right|Minuteman 3-ohjuksen laukaisu.
LGM-30 Minuteman on Yhdysvaltain asevoimien mannertenvälinen ohjus, joka on Yhdysvaltain strategisen ydinpelotteen pääase. Ohjus on nimetty Yhdysvaltain itsenäisyyssodan vapaaehtoisista Minuteman-joukoista käytetyn nimen mukaan.
Minuteman I
Minuteman I (LGM-30 A ja B) on kolmevaiheinen kiinteää polttoainetta käyttävä ohjus, jonka kantomatka on noin 10 000 kilometriä ja siinä on sisäinen ohjausjärjestelmä.
1950-luvun loppupuolella kiinteän polttoaineen kehitys mahdollisti Yhdysvaltojen ilmavoimien ensimmäisen mannertenvälisen ohjuksen kehityksen. Sen virallinen kehitystyö alkoi syyskuussa 1958. Epätavallisen nopean kehitysohjelman jälkeen ensimmäiset 10 ohjusta sijoitettiin hälytysvalmiuteen Malmstromin tukikohtaan Montanassa lokakuussa 1962.
Ohjuksen kehitystyön ohessa Army Corps of Engineers Ballistic Missile Construction Office (CEBMCO) alkoi rakentaa laukaisulaitteistoja ja komentokeskuksia. Ensimmäinen valmistui Montanaan maaliskuussa 1961. Rakennustyö oli ennennäkemättömän nopeaa. Minutemanin siilot olivat pienempiä ja helpompia rakentaa kuin Atlas- tai Titan-raketin ja elementeistä valmistettuna CEBMCO rakensi tuhat siiloa vuoteen 1966 mennessä.
Alkuperäisenä tarkoituksena oli myös sijoittaa pieni määrä ohjuksia (50–150) liikkuville laukaisualustoille rautatievaunuihin. Kokeet onnistuivat, mutta ohjelma peruutettiin viimein joulukuussa 1961.
Minuteman II
Vuoden 1965 jälkeen käytössä ollut Minuteman II (LGM-30F) on kolmivaiheinen, kiinteää polttoainetta käyttävä, mannertenvälinen ballistinen ohjus. Ohjuksen kantomatka on yli 13 000 km ja lastina se voi kuljettaa yhtä ydinkärkeä. Minuteman II:ssa on parannettu ohjausjärjestelmä sekä suuremmat toinen vaihe ja hyötykuorman määrä. Minuteman II:n kehittäminen aloitettiin heti ensimmäisen version käyttöönoton jälkeen ja 2. lokakuuta 1963 ilmavoimien pääkomentokeskus ilmoitti tarkat vaatimukset Minuteman II:lle.
Tehokkaammat moottorit mahdollistivat raskaamman 1,2 megatonnin W-56-ydinkärjen kuljetuksen. Ohjus oli myös tarkempi ja kuljetti mukanaan hämäysmaaleja, jotka estäisivät kohteeseensa osuvan ydinkärjen seuraamisen. Puolustusministeri Robert S. McNamara määräsi 8. marraskuuta 1963 kaikkien Minuteman I -ohjusten, 150 kpl. mallia A ja 650 kpl. mallia B korvaamisesta uusilla. Ilmavoimat antoi tehtävän Boeingille.
Ensimmäinen Minuteman II -yksikkö asetettiin valmiuteen toukokuussa 1966. Puolet ohjuksista oli uusittu toukokuuhun 1969 mennessä.
Minuteman III
thumb|Minuteman III:n W78 MK12A ydinkärkiä
Minuteman III:n suurin muutos on kolmannen vaiheen muutos kantamaan raskaampaa hyötykuormaa. Paluulaite on Mark 12, joka voi kantaa kolme ydinkärkeä. Kärjet voi ohjata itsenäisesti kohteisiin ohjuksen "jalanjäljen alueelle". Ensimmäinen Minuteman III sijoitettiin siiloon huhtikuussa 1970.
Minuteman III -ohjuksessa oli alun perin kolme kärkeä, tarkkuus paremmassa versiossa Mk12a W78 220 metriä, edelleen parannettuna 120 metriä, räjähdysvoima 335–350 kilotonnia. Kantomatka enimmillään 13 000 kilometriä. Maalle sijoitetut monikärkiohjukset (MIRV) kiellettiin START II -aserajoitussopimuksessa 1993, jonka jälkeen ohjuksissa on ollut vain yksi ydinkärki, vaikka sopimus myöhemmin raukesikin.
Vuodesta 1986 Minuteman-ohjuksia alettiin korvata LGM-118A Peacekeeper -ohjuksella, joka kuitenkin kiellettiin START II -sopimuksessa ja poistettiin käytöstä 2003 mennessä.
A Friend in London
pienoiskuva|A Friend in London [[euroviisut 2011|vuoden 2011 Euroviisuissa ]] A Friend in London oli tanskalainen soft- ja alternative rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2005 ja lakkautettiin vuonna 2014. Yhtye osallistui vuoden 2011 Eurovision laulukilpailuun Saksan Düsseldorfissa kappaleella New Tomorrow. Finaalissa he olivat viidensiä saavuttaen 134 pistettä ja kolme täyttä pistepottia eli 12 pistettä. Vuonna 2013 A Friend in London julkaisi debyyttialbuminsa ja ainoaksi jääneen albuminsa, Uniten. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2014 kolmen yhtyeen perustajajäsenistä jätettyä yhtyeen vuonna 2013. Jäsenistä vain Tim Schou oli yhtyeen mukana vuodesta 2005 vuoteen 2014.
Golden Sun
Golden Sun on Camelot Software Planningin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Game Boy Advancelle. Peli on julkaistu suoraa jatkoa oleva seuraaja Golden Sun 2: The Lost Age.
Tarina
Peli alkaa pienestä kylästä nimeltä Vale, joka sijaitsee suuren Mt. Aleph -vuoren juurella. Vale elää omaa, melko eristäytynyttä elämäänsä. Muista Weyard-maailman kylistä poiketen Valen asukkaat tuntevat erikoisen maagisen taidon, jota he kutsuvat nimellä psynergy. Taito auttaa heitä arkisissa askareissa esimerkiksi liikuttamaan keveitä esineitä ajatuksen voimalla.
Eräänä päivänä vuorelta kuuluu kummia ja pelin päähenkilö, poika nimeltä Isaac lähtee tutkimaan ystävänsä Garetin kanssa ilmiötä. He törmäävät salaperäisiin hahmoihin, jotka tuntevat psynergyn taidon.
Pelaaminen
pienoiskuva|right|Kuvakaappaus Golden Sunissa on kolme erityyppistä pelitilaa, jossa seikkailu etenee. Taistelut tapahtuvat staattisessa näytössä, jossa hirviöryhmä kohtaa seikkailijaryhmän ja pelaaja antaa seikkailijoille komentoja. Tavallinen seikkailutila on ylhäältä kuvattu, kaikkiin suuntiin rullaava näyttö, jossa pelaaja ohjaa pelihahmoa palatseissa, kylissä ja kaupungeissa tai erityisesti seikkailua varten suunnitelluissa maisemissa, kuten aavikolla tai metsässä. Seikkailuruutuja yhdistää kaukaa yläviistosta kuvattu maailmankartta, jossa pelihahmot liikkuvat kaupunkien ja seikkailukohteiden välillä.
Golden Sun edustaa perinteikästä tietokoneroolipelien sarjaa, jossa ryhmää seikkailijoita johdatetaan tietyn tehtävän perässä läpi vaihtelevan pelimaailman. Roolipelien tapaan seikkailijat keräävät kokemuspisteitä voitetuista vihollisista ja parantavat ominaisuuksiaan nousemalla kokemustasolta toiselle. Golden Sunin maailma muistuttaa tietyistä The Legend of Zelda-peleistä tuttuja maisemia ja kohtaamisia ystävällismielisten kyläläisten kanssa. Taistelusysteemi on Final Fantasy -tyyppinen, vuoropohjainen järjestelmä, jossa pelaaja antaa seikkailijoille ohjeita erilaisista hyökkäyksistä, loitsuista ja puolustuksista.
Omaperäistä ratkaisua Golden Sunissa edustaa djinni-henkiolentojen käyttö ja keräily.
Djinni
Djinnit ovat olentoja, joita pelaajat kohtaavat aika ajoin ja joita he saavat mukaansa. Djinnejä on neljän elementin mukaisesti erilaisia. Djinnit ovat paitsi voimakkaita taistelussa myös hyödyllisiä pelihahmoja kehitettäessä.
Djinnin liittyessä pelaajan ryhmään, täytyy pelaajan päättää, kelle seikkailijoista hän djinnin asettaa. Djinnin omistajaa voi myöhemmin vaihtaa. Vaihtamisesta on paljon hyötyä, sillä erilainen yhdistelmä djinnejä muuttaa merkittävästi hahmon ominaisuuksia. Esimerkiksi Garetista, joka perusominaisuuksiltaan vastaa voimakkaaseen fyysiseen hyökkäykseen keskittyvää soturia, voi djinnejä sopivasti käyttämällä tehdä voimakkaan maagin tai korostaa soturiominaisuuksia.
Djinni antaa kantajalleen ominaisuuksia vain silloin, kun se on valmiina suorittamaan yksittäisen hyökkäyksen vihollisten kimppuun. Siksi djinnien käyttäminen muuttaa pelihahmojen voimakkuutta nopeasti vahvasta heikkoon ja takaisin vahvaan. Djinnien oikea siirteleminen on eräs eniten taistelumenestykseen vaikuttava taito.
Ištanu
Ištanu oli heettiläisten auringonjumala. Ištanun nimi hatin kielellä oli Eštan ("aurinko" tai "päivä") ja luuvin kielellä Tiwat. Sumerien nuolenpääkirjoituksessa hänestä käytettiin samaa merkkiä kuin jumala Utusta. Ikonografiassa Ištanun tärkein piirre on hänen kampaukseensa liitetty siivekäs aurinko. Oikeassa kädessään jumala pitää lituus-sauvaa, jonka alaosan kärki on käyrä. Koska auringonjumala näkee kaiken, on hän sekä eläinten että ihmisten tuomari.
Japanin asevoimat
Japanin asevoimilla on ollut useita nimiä valtion olemassaolon aikana.
Ennen vuotta 1945 oli olemassa kaksi eri haaraa, joilla ei ollut yhteistä komentoketjua:
Toisen maailmansodan jälkeen keisarillisen Japanin armeija ja laivasto lakkautettiin. Vuonna 1954 perustettiin uudelleen Japanin asevoimat:
Veli-Matti Tiuraniemi
Veli-Matti Tiuraniemi (s. 17. kesäkuuta 1997 Pietarsaari) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä.
Seuraura
Tiuraniemi aloitti jääkiekkoilun 6-7-vuotiaana Jeppis Hockeyssa. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin kaudeksi 2012–2013. Tiuraniemi oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 5+3=8. Tiuraniemi voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän toimi Kärppien B-nuorten kapteenina. Tiuraniemi oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+17=23. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten Suomenmestaruuden ja Tiuraniemi valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2015–2016 hän voitti tehoilla 10+28=38 koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin. Tiuraniemi voitti myös koko sarjan tehotilaston lukemalla +37 ja hänet palkittiin Raimo Helminen -palkinnolla. Tiuraniemi palkittiin myös herrasmiespelaajana Jere Lehtinen -palkinnolla ja hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Dubuque Fighting Saints varasi Tiuraniemen 132. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017. Vuodet 2017–2021 Tiuraniemi kävi Mainen yliopistoa. Sophomore -vuotenaan 2017–2018 hän pelasi loppukaudella vain kuusi ottelua oltuaan alkukauden sivussa loukkaantumisen vuoksi. Senior -vuotenaan 2018–2019 Tiuraniemi pelasi vain 14 ottelua, sillä Mainen osavaltion tiukkojen koronavirusrajoitusten vuoksi hänen joukkueensa ei pelannut lainkaan vierasotteluita.
Kaudeksi 2021–2022 Tiuraniemi palasi kaksivuotisella SM-liigasopimuksella Kärppiin. Joukkuetta valmensi hänelle seuran A-nuorista tuttu Lauri Mikkola. Tiuraniemi sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2021 JYPiä vastaan. Hänet merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi, mutta Tiuraniemi jäi lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Tiuraniemi sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa kolmannessa ottelussaan runkosarjan neljännellä kierroksella 18. syyskuuta 2021 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin jälleen Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi. Tiuraniemi sai ottelussa jääaikaa 7.17 minuuttia. Hän sai alkukaudella varsin pienellä vastuulla tililleen 12 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Tiuraniemi pelasi myös syyskuun lopulla kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Lokakuun lopulla Kärpät lainasi hänet ja hyökkääjä Aatun Rädyn loppukauden kattavilla sopimuksilla Mikkelin Jukureihin. Vastaavasti Jukurit lainasi Kärppiin puolustaja Axel Rindellin. Tiuraniemi sai Jukureissa vaihtelevasti vastuuta ja hän pelasi 19 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Tiuraniemi ei kuitenkaan saanut peliaikaa pudotuspeleissä. Helmikuussa 2022 Jukurit lainasi hänet ja Saku Forsblomin yhden ottelun ajaksi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen paikkaamaan joukkueen puolustuksen poissaoloja. Tiuraniemi sai ottelussa yhden syöttöpisteen.
Elokuussa 2022 Tiuraniemen sopimus Kärppien kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Pari päivää myöhemmin hänen uutisoitiin siirtyvän kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen.
Maajoukkueura
Tiuraniemi on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Pelityyli
Kärppien urheilutoimenjohtaja Harri Ahon mukaan Tiuraniemi on profiililtaan enemmän kiekollinen puolustaja, mutta hän pelaa varmaa peruspeliä. Ahon mukaan Tiuraniemi on oppinut Pohjois-Amerikassa paljon kamppailupelaamista.
Muuta
Tiuraniemi valmistui Mainen yliopistosta taloustieteen kandidaatiksi vuonna 2021. Hänen isoveljensä Aleksi pelasi myös jääkiekkoa puolustajana.
Pajujärvi (Ruovesi)
Pajujärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pajuskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,4 metriä mpy.
Riuttojen luolat
Riuttojen luolat ovat Mikkelissä lohkareita sisältävällä kallioalueella sijaitseva ryhmä glasiaalisia lohkareluolia. Nämä luolat ovat syntyneet jääkautinen mannerjäätikkö on kuljettanut ja muovannut suuria kivilohkareita ja kasannut niitä niin, että on syntynyt lohkarekasaumia. Lohkareet ovat usean metrin mittaisia. Ne ovat halkeilleet ja sitten jääneet toisiaan vasten. Luolat ovat syntyneet näiden lohkareiden keskelle. Luolien pohjalla on kivilouhikon päällä kariketurvetta. Nämä luolat ovat olleet pakopaikkoja, joihin on menty turvaan menneiden aikojen vainoja. Jotkut matkalaiset ovat joskus yöpyneet luolissa. Luolissa on myös merkkejä, mitkä viittaavat kivikautiseen asutukseen. Riuttojen luolien lähialueilla, Palkolammen ja Korpilaakson seudulla on samantyyppisiä luolia. Närvälänvuoren seudulla, joka on myös lähellä Riuttojen luolia, on eräs rakoluola, joka on keskellä graniittista kalliota.
Hogwarts Legacy
Hogwarts Legacy on Avalanche Softwaren kehittämä ja Portkey Gamesin julkaisema avoimen pelimaailman roolipeli. Peli julkaistiin Windowsille, PlayStation 5:lle ja Xbox Series X ja Series S:lle 10. helmikuuta 2023, ja myöhemmin PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja Nintendo Switchille.
Pelin tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun loppupuolen velhomaailmaan, 100 vuotta ennen Harry Potter -kirjasarjan ja -elokuvasarjan tapahtumia. Pelille ei näillä näkymin ole tulossa lisäosia, vaikka jatko-osa on todennäköisesti tulossa seuraavien vuosien aikana. Tällä hetkellä monia pelaajia kiusaavat bugit ovat pahimpina Xbox Series X:lle ja PlayStation 5:lle, jotka voivat johtaa jopa tallennuksen menettämiseen.
Pelaaminen
Hogwarts Legacy sijoittuu avoimeen pelimaailmaan, 1800-luvun Tylypahkaan. Pelaajat voivat luoda oman hahmon, joka voi oppia tekemään erilaisia maagisia loitsuja, valmistamaan juomia, kesyttämään maagisia petoja ja hallitsemaan muita taistelukykyjä.
Julkaisu
Hogwarts Legacy julkistettiin PlayStation 5 -aiheisessa tapahtumassa syyskuussa 2020. Se oli tarkoitus julkaista vuonna 2021, mutta julkaisua lykättiin kahdesti. Lopulliseksi julkaisupäiväksi ilmoitettiin 10. helmikuuta 2023 ja julkaisualustoiksi Windows, PlayStation 5 ja Xbox Series X ja Series S. Pelin PlayStation 4 ja Xbox One -versiot siirrettiin julkaistaviksi 4. huhtikuuta, ja Nintendo Switch -versio 14. marraskuuta 2023.
Le tigri di Mompracem
Le tigri di Mompracem (Mompracemin merirosvot) on italialaisen seikkailukirjailijan, Emilio Salgarin romaani. Tarinan päähenkilö on Sandokan, malesialainen merirosvopäällikkö, joka saa kuulla kauniista naisesta, jota kutsutaan Labuanin helmeksi. Uteliaana näkemään naisen, Sandokan lähtee matkaan ja joutuu moniin seikkailuihin.
Le tigri di Mompracem on Salgarin Malesiaan sijoittamien merirosvoseikkailujen sarjan ensimmäinen kirja. Alun perin se julkaistiin jo 1800-luvun lopulla, mutta se käytännössä kirjoitettiin uudestaan julkaistavaksi vuonna 1900. Siihen mennessä sarjaan oli jo ilmestynyt kaksi uutta osaa: I Misteri della Jungla Nera ja I pirati della Malesia.
Juoni
Sandokan ja hänen portugalilainen ystävänsä Yanez de Gomera ovat Malesian pelätyimmän merirosvojoukon, Mompracemin tiikereiden päälliköt. Sandokan saa kuulla Labuanin helmenä tunnetusta uskomattoman kauniista naisesta. Hän matkustaa Labuanille, joka on brittien hallussa ja tapaa siellä lady Marianna Guillonkin, johon rakastuu syvästi. Myös lady Marianna rakastuu Sandokaniin, mutta heidän rakkautensa tiellä on monia vaikeuksia, joista vähäisin ei ole Mariannan setä, lordi James Guillonk, joka ei halua olla missään tekemisissä merirosvopäällikön kanssa.
Heartmix
Heartmix on vuonna 1996 esitetty suomalainen, tositelevisiosarjalta vaikuttava näytelty sarja. Sarjassa joukko nuoria oleskeli San Franciscossa suomalaisen pariskunnan omakotitalossa. Tapahtumat sijoittuvat taloon ja sen pihapiiriin, koska kuvauslupien saaminen oli vaikeaa. Sarjaa on luonnehdittu "Suomen televisiohistorian huonoimmaksi sarjaksi."
Kulmakerroin
thumb|right|Janan kulmakerroin määritellään y-koordinaatin muutoksen ja x-koordinaatin muutoksen suhteena: k = Δy / Δx. Kulmakerroin on matematiikassa kaksiulotteisessa koordinaatistossa y-koordinaatin muutoksen Δy ja sitä vastaavan x-koordinaatin muutoksen Δx suhde, jonka tarkoitus on kuvata suoran kaltevuutta. Kulmakerrointa merkitään k:lla, ja se voi olla mikä tahansa reaaliluku. Kulmakerroin on keskeinen käsite analyyttisessä geometriassa, algebrassa, trigonometriassa ja differentiaalilaskennassa.
Tekniikassa kulmakerrointa käytetään yleisesti erilaisten pintojen kaltevuuden ilmaisemiseen. Esimerkiksi tien tai rautatien pituuskaltevuus on kulmakerroin: 35 promillen kaltevuus merkitsee 35 metrin nousua yhtä vaakasuuntaista kilometriä kohti. Tällä tavoin ilmoitetaan myös rinteen jyrkkyys urheilussa. Rakentamisessa luiskien, kattojen, lattioiden ym. kaltevuus ilmoitetaan usein kulmakertoimena, joko prosentteina tai suhdelukuna. Lattioiden ym. kaltevuutta kutsutaan myös kaadoksi. Hydrologiassa tarkastellaan virtavesien pituuskaltevuutta.
Kulmakertoimen määritelmä
Suoran kulmakerroin määritellään kahden minkä tahansa suoralla olevan pisteen avulla. Pisteiden (x1, y1) ja (x2, y2), kun x1 ei ole x2, kautta kulkevan suoran kulmakerroin on
Esimerkki
Suora on nouseva (koska k > 0).
Suoran normaali
Suoran normaali on suora, joka kulkee 90° asteen kulmassa suoran läpi. Näiden kahden suoran kulmakertoimet ovat toistensa käänteislukujen vastaluvut.
Edellä olevan esimerkin suoran normaalin kulmakerroin on siis.
Geometria
Mitä suurempi suoran kulmakerroin on, sitä jyrkemmin suora nousee ylöspäin. Suoran kaltevuutta voidaan kuvata myös suuntakulmalla α, joka on suoran ja positiivisen x-akselin muodostama välillä ]−90°, 90°] oleva kulma. Suoran kulmakerroin on yhtä suuri kuin suoran suuntakulman tangentti eli
ja
Kun suuntakulma on pieni, on kulmakerroin likimäärin yhtä suuri kuin kulma radiaaneina.
Algebra
Lineaarisen eli ensimmäisen asteen funktion ratkaistusta muodosta
nähdään suoran kulmakerroin k ja vakiotermi b, joka ilmoittaa suoran ja y-akselin leikkauspisteen (0, b).
Jos suoran kulmakerroin on k ja suoran piste on (x0, y0), suoran yhtälö on
Differentiaalilaskenta
Funktion derivaatta jossakin pisteessä x_0 on funktion muodostamaa käyrää sivuavan tangentin kulmakerroin kohdassa x_0.
GP2 Valencian Grand Prix 2007
GP2 Valencian Grand Prix 2007 oli GP2-kauden 2007 yhdestoista ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 29.–30. syyskuuta Valencia Circuitin moottoriradalla Espanjassa.
Lauantain kilpailun voitti Campoksen Vitali Petrov, jolle voitto oli uran ensimmäinen. Sunnuntain kilpailun voitti iSportin Timo Glock, joka varmisti sarjan mestaruuden.
Renne Nikupaavola
Renne Nikupaavola (16. elokuuta 1936 Viipuri – 25. lokakuuta 2013 Raahe ) oli suomalainen kääntäjä. Hänen suomennoksiinsa kuuluu muun muassa Sven Hasselin kirjoja, Tex Willeriä ja Disneyn sarjakuvia. Nikupaavola suomensi Tex Willeriä vuosina 1971–1973 ja kuuden vuoden tauon jälkeen jälleen vuodesta 1979 alkaen. Tex Willerin käännöstyöhön tarvittavan italian kielen hän opiskeli itsenäisesti, ja lausuntonsa mukaan hän ei osannut keskustella italiaksi, sillä kielenkäyttö oli pelkästään kirjallista. Nikupaavolan kääntämä Tex Willer -albumi Uudisraivaajat sai vuoden 2013 Herra Koipeliini -tunnustuspalkinnon parhaasta käännössarjakuvasta.
Plaça de Catalunya
thumb|Plaça de Catalunya thumb|Katalonian autonomisen hallinnon ensimmäiselle presidentille, [[Francesc Maciàlle, pystytetty muistomerkki.]] Plaça de Catalunya on aukio Barcelonassa Espanjassa. Sitä pidetään kaupungin keskustana sekä vanhankaupungin ja 1800-luvulla rakennetun Eixamplen yhtymäkohtana. Aukio on vilkas julkisen liikenteen risteyspaikka. Sen suunnitteli arkkitehti Francesc Nebot vuonna 1927. Aukio on kutistunut alkuperäisestä 50 hehtaarin laajuudestaan. Monet Barcelonan pääkaduista, kuten La Rambla, saavat alkunsa aukiolta. Catalunyan metroasema sijaitsee aukion alla.
Utarepilvi
thumb|right|250px|Mammatuspilviä [[Tulsassa, Oklahomassa, 1973]] thumb|right|250px| Cumulonimbus Incus, jonka alasimessa mammatuksia Utarepilvi (Mammatus) on toisinaan pilven ulkomuodon kuvaamiseen käytetty pilven erikoismuodon nimitys. Tällöin pilven alaosassa voidaan havaita alaspäin roikkuvia pyöreitä utaremaisia osia. Myös kumpupilvet ja kerrospilvet, joissa on heikko virtaus, voivat tuottaa mammatuksia.
Mammatuspilvet ovat monesti kuuro- tai ukkospilven reunassa, ja voivat kertoa voimakkaasta ukkosesta ja USA:ssa tornadon mahdollisuudesta. Mammatuspilvi voi vaeltaa jopa 40 km:n päähän ukkospilvestä voimakkaan tuuliväänteen venyttäessä ukkospilven yläosaa.
Stratosfäärissä ilma on vakaampaa ja kuivempaa, ja tämä raja-alue toimii ikään kuin kattona ukkospilvelle. Pilven kasvaessa tarpeeksi korkeutta erkanee siitä sivusuunnassa leviävä alasin, jonka alapuolella on pilvimassaa huomattavasti kuivempaa ilmaa. Kuivan ja kostean ilman rajamailla nousuvirtaukset kääntyvät äkillisesti laskuvirtauksiksi tasoittaakseen epätasapainotilaa. Alasimen alla olevan kuivan ilman vuoksi mammatukset haihtuvat eivätkä veny kovinkaan alas. Lisäksi ukkospilven varaama kasvuenergia painottuu leviävään alasimeen eikä niinkään mammatusten pudottamiseen ylöspäin pyrkivien nousuvirtausten takia.
David Hume
David Hume (7. toukokuuta (J: 26. huhtikuuta) 1711 Edinburgh, Skotlanti – 25. elokuuta 1776 Edinburgh, Skotlanti) oli skotlantilainen filosofi, taloustieteilijä ja historioitsija, joka tunnetaan parhaiten tietoteoreettisen empirismin kehittäjänä sekä Adam Smithin ja Thomas Reidin ohella valistusaatteen tärkeimpinä hahmoina Skotlannissa.
Humea ennen empirismin perinteen tärkeimpinä vaikuttajina olivat John Locke ja George Berkeley. Hume sai vaikutteita heiltä, samoin kuin monilta muilta englantilaisilta ajattelijoilta kuten Isaac Newtonilta, Samuel Clarkelta, Francis Hutchesonilta ja Joseph Butlerilta sekä ranskalaisilta ajattelijoilta kuten Pierre Baylelta. Filosofiassaan Hume kritisoi esimerkiksi aiempia käsityksiä kausaliteetista eli syy-seuraus-suhteesta. Hänen mukaansa kausaliteettia ei esiinny aistihavainnoissa, eikä se ole siis looginen periaate, vaan viittaa vain yleistyksiin siitä, kun ilmiöt seuraavat toisiaan havainnoissamme.
Historioitsijat näkevät Humen filosofian skeptisismin läpitunkemana, mutta monet ovat katsoneet, että hänen filosofiassaan on hyvin keskeisenä osana myös naturalismi. Humen jälkeen hänen ajattelunsa tutkimus on jakautunut pääasiassa kahteen koulukuntaan: niihin, jotka painottavat skeptistä puolta, kuten loogiset empiristit, ja niihin jotka painottavat naturalistista puolta, kuten Don Garrett, Norman Kemp Smith, Kerri Skinner, Barry Stroud ja Galen Strawson.
Elämä
Hume syntyi juliaanisen kalenterin mukaan 26. huhtikuuta, gregoriaanisen kalenterin mukaan 7. toukokuuta vuonna 1711 Edinburghissa, Skotlannissa. Humen isä kuoli hänen ollessaan kolmivuotias. Aika ajoin koko elämänsä läpi hän vietti aikaa perheensä kotona Ninewellsissä, Chirnsidessä, Berwickshiressä. Hänen perheensä lähetti hänet Edinburghin yliopistoon poikkeuksellisen varhain, 12-vuotiaana – tyypillinen ikä tuolloin oli 14 vuotta. Aluksi hän harkitsi oikeustieteen opiskelua, mutta kuvaili myöhemmin, ettei häntä kiinnostanut mikään muu kuin filosofia ja tieto – hänen omilla sanoillaan: ”ylitsepääsemätön vastenmielisyys kaikkeen paitsi filosofisiin pyrkimyksiin ja yleiseen oppimiseen; ja kun perheeni kuvitteli minun lukevan Voetia ja Vinniusta, Cicero ja Vergilius olivat kirjailijoita joita ahmin salaa”. Hume ei juurikaan kunnioittanut professorejaan, kertoen ystävälle vuonna 1735: ”professoreilta ei voi oppia mitään mitä ei voi löytää kirjoista”. Hume opiskeli yliopistossa kolme vuotta.
Vuonna 1729, 18-vuotiaana, Hume koki "filosofisen valaistumisen". Ei tarkalleen tiedetä, mistä oli kysymys, mutta hänen arvellaan tuolloin keksineen kausaliteettiteoriansa – teorian siitä, että syytä ja seurausta koskevat uskomuksemme riippuivat tunteista, tavoista ja tottumuksista, eivät järjestä tai abstrakteista, ajattomista ja yleisistä luonnonlaeista. Kokemus oli niin järisyttävä, että Hume koki samanikäisenä hermoromahduksen.
Vuonna 1734, oltuaan joitakin kuukausia Bristolissa, Hume vetäytyi opiskelemaan ja suorittamaan ajatuskokeita itsellään La Flecheen, Anjoun maakuntaan Ranskaan. Hän vietti siellä kolme vuotta ja hahmotteli elämäntehtävänsä, kuten hän kirjoitti omaelämäkerrassaan My Own Life: ”tehdä hyvin tiukasta vaatimattomuudesta korvaaja onneni puutteille, ylläpitää heikentämätöntä itsenäisyyttäni ja katsoa jokainen päämäärä halveksittavaksi paitsi kirjallisten kykyjeni parantaminen”. Ranskassa olon aikana valmistui myös teos A Treatise of Human Nature (”Tutkielma ihmisluonnosta”) Humen ollessa 26-vuotias. Vaikka monet tutkijat katsovat tutkielman olevan Humen merkittävin teos ja yksi filosofian historian merkittävimmistä, lukijakunta kotona Isossa-Britanniassa oli aluksi hyvin eri mieltä. Hume kuvasi julkisen reaktion (tai sen puutteen) sanoen teoksen ”pudonneen painosta kuolleena syntyneenä, ilman että saavutti edes sellaista huomionosoitusta kuin kiihkoilijoiden nurinaa. Koska olen luontaisesti elämäniloinen ja vilkasverinen, palauduin kuitenkin kolauksesta pian ja jatkoin opintojani maassa suurella innolla”. Hume kirjoitti myös teoksen ''An Abstract Of A book lately published; Entituled, A Treatise Of human nature, &c. Wherein The chief argument of that Book is farther illustrated and Explained''. Teos oli aiemman tutkielman lyhennelmä, jonka Hume julkaisi nimettömänä ja pyrki näin tekemään teoksesta helpompilukuisen ja herättelemään kiinnostusta uudelleen. Tämäkin kuitenkin epäonnistui.
Teoksen Essays Moral and Political julkaisemisen jälkeen vuonna 1744 Hume pyrki Edinburghin yliopiston etiikan ja pneumatiikan (psykologia) oppituolille, mutta hänen hakemuksensa hylättiin. Vuoden 1745 jakobiittikapinan aikana hän opetti markiisi Annandalea. Tuolloin hän aloitti myös suuren historiallisen teoksensa The History of Great Britain, jonka kirjoittaminen vei viisitoista vuotta ja josta tuli yli miljoona sanaa pitkä. Teos julkaistiin kuudessa osassa vuosina 1754–1762. Vuodesta 1748 Hume palveli kolmen vuoden ajan asepuvussa serkkunsa kenraaliluutlantti James St. Clairin sihteerinä. Tuona aikana hän kirjoitti teoksensa Philosophical Essays concerning Human Understanding, joka julkaistiin myöhemmin nimellä An Enquiry Concerning Human Understanding (Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä). Teos ei ollut paljonkaan menestyksekkäämpi kuin Treatise.
Humea syytettiin harhaoppisuudesta, mutta hänen nuoremmat papistoon kuuluvat ystävänsä puolustivat häntä sanoen, että hän oli Skotlannin kirkon toimivallan ulkopuolella. Syytteestä vapautumisesta huolimatta Hume ei onnistunut pääsemään Glasgow’n yliopiston filosofian oppituolille. Tämä johtui mahdollisesti Thomas Reidin vastustuksesta. Reid oli samana vuonna käynnistänyt voimakkaan kristillisen kritiikin Humen filosofista ajattelua vastaan. Vuonna 1752 Hume valittiin oikeustieteellisen kirjaston hoitajaksi. Hume kirjoitti omaelämäkerrassaan, ettei toimesta tullut juurikaan palkkaa, mutta hän sai suuren kirjaston komentoonsa. Kirjasto mahdollisti Humen historiateoksen jatkamisen.
Hume saavutti suuren kirjallisen maineen esseistinä ja historioitsijana. Hänen historiateoksensa, joka käsitteli aikaa Englannin saksikuninkaista mainioon vallankumoukseen, oli aikansa best-seller. Teoksessa Hume esitti poliittisen ihmisen luomuksena, jolla oli taipumus sopeutua hiljaisesti vakiintuneeseen hallintoon, elleivät olot muutu epävarmoiksi. Hän katsoi, että ainoastaan uskonnolliset erimielisyydet saivat ihmiset irti arkielämästään ja ajattelemaan poliittisia asioita. Hume itse oli poliittisesti konservatiivi ja tämän on katsottu näkyneen hänen historiantulkinnoissaan.
thumb|[[Alexander Stoddart, David Hume, 1996, Edinburgh.]] Humen varhainen essee ”Of Superstition and Religion” muodostui maallistuneen ajattelun pohjaksi, vaikkakin uskontokriitikoiden täytyi tuolloin ilmaista itseään varoen. Vähemmän kuin viisitoista vuotta ennen Humen syntymää 18-vuotias opiskelija Thomas Aikenhead oli joutunut syytteeseen siitä, että hän oli sanonut avoimesti kristinuskon olevan hölynpölyä. Hänet tuomittiin jumalanpilkasta ja hirtettiin. Hume noudatti yleistä tapaa ilmaista itseään epäsuorasti dialogin hahmojen välityksellä. Hume ei ottanut Treatisea nimiinsä kuin vasta kuolinvuonnaan 1776. Hänen esseensä ”Of Suicide” ja ”Of the Immortality of the Soul” sekä teos Keskusteluja luonnollisesta uskonnosta julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuosina 1778 ja 1779, eikä niissä edelleenkään ollut sen enempää kirjoittajan kuin julkaisijankaan nimeä. Hume kätki omat ajatuksensa niin hyvin, että vielä nykyäänkin väitellään siitä, oliko hän todellisuudessa deisti vai ateisti. Hänen omana aikanaan hänen väitetty ateisminsa sai kuitenkin aikaan sen, ettei häntä huolittu useisiin virkoihin.
Vuodesta 1763 vuoteen 1765 Hume toimi Lordi Hertfordin sihteerinä Pariisissa, missä häntä ihailivat sekä Voltaire että seurapiirien naiset. Hän ystävystyi Rousseaun kanssa, mutta ystävyyssuhde kariutui Rousseaun harhakuvitelmiin hänen tuttaviensa häntä vastaan tekemästä salaliitosta, johon hän uskoi Humen osallistuneen. Hume kirjoitti tästä huolimatta Rousseausta myöhemmin suopean arvion. Vuodesta 1767 hän toimi vuoden ajan nimitettynä virkaan pohjoisen departementin alivaltiosihteerinä. Vuonna 1768 hän asettui Edinburghiin. Vuonna 1770 James Beattie julkaisi yhden voimakkaimmin Humen filosofiaa tuomitsevista kirjoituksista, An Essay on the Nature and Immutability of Truth in Opposition to Sophistry and Scepticism, ja tuli sen ansiosta kuuluisaksi ja sai kuninkaalta eläkkeen. Huomio Humen filosofisiin teoksiin lisääntyi, kun saksalainen filosofi Immanuel Kant antoi Humelle kunnian siitä, että oli herännyt ”dogmaattisesta unesta”. Tämä tapahtui noin vuonna 1770. Siitä lähtien Hume sai tunnustusta jota oli kaivannut koko elämänsä.
James Boswell vieraili Humen luona muutama viikko ennen tämän kuolemaa. Hume kertoi tälle, että uskoi vilpittömästi ”mitä järjenvastaisemmaksi haaveeksi”, että olisi olemassa kuolemanjälkeistä elämää. Hume kirjoitti oman hautakirjoituksensa: ”Syntyi 1711, kuoli. Jättäen jälkimaailmalle lisätä loput”. Kirjoitus on kirjoitettuna, lisättynä kuolinvuodella 1776, Humen tilaamaan yksinkertaiseen hautakappeliin, joka seisoo hänen tahtonsa mukaan Calton Hillin itärinteellä, josta näkee hänen kotiinsa Edinburghin New Towniin, osoitteeseen St David Street 1.
Humen empirismi: Ideat ja vaikutelmat
Humen mukaan kaikki tieto tulee ihmisille aistien kautta. Havainnot jakautuvat kahteen ryhmään: ideoihin ja vaikutelmiin. Hän määrittelee näitä termejä teoksessaan Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä. Hänen mukaansa vaikutelmat syntyvät välittöminä ensivaikutelmina kun aistimme oikeita, olemassa olevia asioita ja tunnemme erilaisia tunteita. Ideat sitä vastoin ovat ajatuksen tasolla olevia, vähemmän todellisuudenkaltaisia havaintoja; vaikutelmien kopioita, muistoja havainnoista, joita ei voi syntyä ellemme ole aikaisemmin kokeneet ja aistineet asioita. Humen omin sanoin:
Tämä johdattaa meidät Humen sielukäsitykseen. Kuten todettua, hänen mielestään ihmisen mieli on vain vaikutelmien sekä ideoiden vallassa oleva leikkikenttä. Kukaan ei ole nähnyt sielua tai mitään aineetonta substanssia, eikä niiden olemassaoloa voida todistaa. Sama kielteisyys pätee myös kausaliteetin olemassaoloon. Kukaan ei ole havainnut kausaliteettia olemassa olevana oliona. Esimerkiksi kun biljardipallo lähtee liikkeelle toisen pallon osuessa siihen, emme havaitse mitään välttämätöntä yhteyttä kahden tapahtuman välillä, vaan ainoastaan kuvittelemme kausaliteetin. Ja koska emme havaitse kausaliteettia, meillä ei Humen mukaan voi olla tietoa siitä. Hume vei empirismin skeptisismiin, kaikkialle ulottuvaan epäilyyn. Tietoteoreettisessa skeptismissä ei ollut enää varmuutta jumalan olemassaolosta, minän pysyvyydestä eikä säännönmukaisuuksista.
Tunteisiin perustuva eettinen teoria
Hume käsitteli etiikkaa ensimmäisen kerran teoksessaan A Treatise of Human Nature. Myöhemmin hän laajensi siinä esitettyjä ajatuksiaan lyhyemmässä esseessään nimeltä An Enquiry Concerning the Principles of Morals. Humen lähestymistapa oli perustavalla tavalla empiirinen. Sen sijaan, että hän olisi kertonut meille kuinka moraalin tulisi toimia, hän selvittää, kuinka teemme moraalisia arvostelmia. Annettuaan muutamia esimerkkejä hän esittää johtopäätöksen, jonka mukaan suurin osa ellei kaikki hyväksymämme käyttäytyminen tuottaa julkista hyötyä. Päinvastoin kuin toinen empiristi Thomas Hobbes, Hume ei katsonut, että ihmiset tekevät moraalisia arvostelmia pelkästään omanvoitonpyyntöisesti, vaan meihin vaikuttaa myös lähimmäisiä kohtaan tunnettu sympatia.
Hume puolustaa tätä tunteisiin perustuvaa moraaliteoriaansa väittämällä, että emme koskaan kykenisi tekemään moraalisia arvostelmia pelkästään järjellä. Järkemme käsittelee tosiasioita ja tekee niistä johtopäätöksiä, mutta kun kaikki tosiseikat käyvät tasan, emme kykenisi valitsemaan yhtä vaihtoehtoa muista. Tällaisen valinnan voivat tehdä vain tunteet. Tällainen perustelu järkeen perustuvaa moraalia vastaan on keskeinen osa moraalisen antirealismin esittämää argumentointia.
Vapaa tahto vastaan determinismi
Yksi filosofisista kysymyksistä on ristiriita vapaan tahdon ja determinismin välillä – jos tekemisemme on määrätty ennalta kaikkeuden alusta, kuinka ne voivat olla meidän päätettävissämme tai vastuullamme? Hume huomautti kuitenkin myös toisesta ristiriidasta: vapaa tahto ei sovi yhteen myöskään indeterminismin kanssa. Kuvitelkaamme, että tekomme eivät määräytyisi aiemmin tapahtuneista asioista. Näin vaikuttaisi, että tekomme olisivat täysin sattumanvaraisia. Teot eivät tällöin määräytyisi myöskään, mitä Hume erityisesti painotti, luonteistamme – haluistamme, mieltymyksistämme, arvoistamme ja niin edelleen. Kuinka kukaan voisi olla vastuullinen teosta, joka tapahtui täysin sattumanvaraisesti eikä seurannut hänen omasta luonteestaan? Näin vapaa tahto näyttää vaativan determinismiä, koska muuten tekijä ja teko eivät liittyisi toisiinsa tavalla, jonka vapaasti valitut teot vaativat.
Olemme siis Humen mukaan tilanteessa, jossa lähes kaikki uskovat vapaaseen tahtoon, vapaa tahto vaikuttaa olevan ristiriidassa determinismin kanssa, ja vapaa tahto näyttää kuitenkin vaativan determinismiä. Hume katsoi, että inhimillinen käyttäytyminen, kuten kaikki muukin, on aiheutettua, ja siksi ihmisten pitämisessä vastuullisina omista teoistaan tulisi keskittyä heidän palkitsemiseensa ja rankaisemiseensa sillä tavoin, että he pyrkisivät tekemään sitä mikä on moraalisesti haluttua ja pyrkisivät välttämään sitä mikä on moraalisesti tuomittua.
”On” vastaan ”pitäisi olla”
Hume huomautti, että monet puhuvat siitä ”miten asioiden pitäisi olla” perustuen lausumiin siitä, ”miten asiat ovat”. Hänen mielestään kuvailevilla lausumilla (mitä on) ja ohjeellisilla tai määräävillä lausumilla (mitä pitäisi olla) on kuitenkin iso ero. Hume kehotti välttämään kirjoituksissa tämänkaltaista epämääräistä aiheen vaihtamista, jossa kirjoittaja ei selitä, miksi ”pitäisi olla” -väittämien oletetaan seuraavan ”on”-väittämistä. Tästä niin kutsutusta Humen laista eli Humen giljotiinista, joka leikkaa velvollisuudet irti luonnollisesta todellisuudesta, on tullut yksi eettisten teorioiden keskeisimmistä kysymyksistä. Humen katsotaan yleensä olleen sitä mieltä, ettei näiden kahden väittämätyypin välillä ole yhteyttä. Jotkut ovat kuitenkin ehdottaneet Humen katsoneen enemmän, ettei väittämätyyppien välillä voi olla yhteyttä, ellei ensin kiinnitetä huomiota ihmisluontoon ja ihmisten tuntemuksiin.
Hume oli todennäköisesti yksi ensimmäisistä kirjoittajista, joka teki kuvatun eron normatiivisten (mitä pitäisi olla) ja positiivisten (mitä on) väittämien välille. Nykyisin tällaisesta jaottelusta on tullut vallalla oleva jako yhteiskuntatieteissä ja moraalifilosofiassa.
Utilitarismi
Hume ja muut skottilaisen valistuksen edustajat selittivät ensimmäisenä moraalisia periaatteita ”hyödyllisyyden” käsitteen avulla. Humen merkitystä ei tule kuitenkaan liioitella: hänen maanmiehensä Francis Hutcheson oli se, joka kehitti utilitaristisen iskulauseen ”suurin onnellisuus suurimmalle määrälle”. Humen Treatise vaikutti kuitenkin huomattavasti Jeremy Benthamiin, joka kommentoi teosta sanoen, että ”oli kuin suomut olisivat pudonneet hänen silmistään”. Toisin kuin Benthamin kaltaiset tilitaristit, Hume oli moraalinen sentimentalisti ja katsoi, ettei moraalisia periaatteita voinut perustella järkiperustein. Jotkut perusteet vain yksinkertaisesti vetoavat meihin ja jotkut eivät; ja syy miksi utilitaristiset periaatteet vetoavat meihin johtuu siitä, että ne edistävät meidän ja sympatisoimiemme lähimmäisten etuja. Ihmiset ovat taipuvaisia hyväksymään asiat, jotka hyödyttävät yhteiskuntaa eli yleistä hyötyä. Hume käytti tätä ajatusta selittääkseen, kuinka arvioimme erilaisia asioita sosiaalisista instituutioista ja hallinnon politiikasta luonteenpiirteisiin ja kykyihin.
Suunnitelma-argumentti
Yksi vanhimpia ja suosituimpia jumalatodistuksia on teleologinen argumentti, jonka mukaan maailman järjestys ja tarkoitus puhuvat jumalallisen alkuperän puolesta. Hume esitti suunnitelmallisuusargumentin klassisen kritiikin teoksissaan Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä ja Keskusteluja luonnollisesta uskonnosta. Vaikka argumenteista keskustellaan edelleen, monet katsovat Humen tehneen teleologisista todistuksista lopullisesti selvää. Hänen joitakin ydinajatuksiaan olivat:
Lähteet
(käännöstekstin pohjana olleen englanninkielisen version ilmoitetut lähteet)
Pinar del Río
Pinar del Río on kaupunki Kuubassa. Se on Pinar del Ríon provinssin pääkaupunki. Sen alueella kasvaa tupakkaa ja kaupunki on sikarituotannon keskus.
Alueen väestöä kutsutaan Pinareñoksi.
Sarrant
Sarrant on Ranskan kunta Occitanien alueella Gersin departementin itärajalla. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 386. Se kuuluu Gimone-Arratsin kantoniin Condomin arrondissementissa.
Sarrant kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Gersin departementista kuuluu kolme muutakin kylää.
Leo Nucci
Leo Nucci (s. 16. huhtikuuta 1942) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hänet tunnetaan mm. Giuseppe Verdin oopperoiden sekä verististen teosten tulkinnoistaan.
Nucci syntyi Castiglione dei Pepolissa, Bolognan maakunnassa. Hänellä on aviopuolisonaan sopraano Adriana Anelli, jonka kanssa hänellä on tytär Cinzia.
Ilmari Palmén
Ludvig Ilmari Palmén (14. lokakuuta 1882 Helsinki – 11. maaliskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen Helsingissä asunut juristi ja asianajaja.
Palménin isä oli valtioneuvos Ernst Gustaf Palmén, joka oli muun muassaSuomen ensimmäisen yksikamarisen eduskunnan varapuhemies. Hänen äitinsä oli Ida Amalia Arppe, joka oli Nils Gustav Arppen tytär. Ilmari Palménin nuorempi veli oli kirurgian ylimääräinen professori Arne Johannes Palmén (1885–1974).
Ilmari Palmén pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904, filosofian maisteriksi 1907 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1909. Varatuomarin arvon hän sai 1911. Syksyllä 1911 hän perusti asianajotoimiston Cajus Holman kanssa. Palmén luopui 1915 yrityksestä, jonka Holma ja muut kehittivät alallaan merkittäväksi yritykseksi.
Palmén oli naimisissa 1912–1920 käräjäkirjuri Anni Emilia Pelkosen (k. 1941) kanssa, liitto päättyi avioeroon. Heidän poikansa oli eläintieteen professori ja Helsingin yliopiston kansleri Ernst Philip Palmén (1916–1991).
Sotasaaliskavallusjuttu
Palmén oli Suomen sisällissodan jälkeen keväällä 1918 vartiopäällikkönä Suomenlinnan läntisessä ulkosaaristossa ja kuljetti silloin Rysskär-nimiseltä saarelta huvilaansa Träskholmaan ainakin 7 tynnyriä öljyjä, työkaluja ja kaksi nostokraanaa jotka kaikki kuuluivat Suomen valtiolle sotasaaliina. Rysskärillä sijainneet varastot oli sinetöity toukokuussa 1918 mutta silti kesän aikana saarelta kuljetettiin moottoriveneillä pois öljyä niin että syksyllä 1918 kun Palménin vartiopataljoona hajotettiin öljyä oli jäljellä vain muutama tynnyri.
Ermanno Olmi
Ermanno Olmi (24. heinäkuuta 1931 Treviglio, Bergamon maakunta – 5. toukokuuta 2018 Asiago, Vicenzan maakunta ) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Puukenkäpuu (1978), Pyhän juopon legenda (1988) ja Medici, palkkasoturi (2001). Olmi on saanut elokuvillaan useita johtavia elokuva-alan palkintoja, kuten Kultaisen leijonan, David di Donatello -palkinnon ja Cannesin Kultaisen palmun.
Arnulf Metziläinen
Frankkilaisena ylimyksenä hän palveli Austrasian kuningas Teodebert II:n hovissa. Vuonna 613 hän johti kuitenkin Pipin I:n kanssa ylimystön kapinaa Brunhildea vastaan. Kapina johti lopulta Brunhilden tuhoon ja Frankkien valtakunnan yhdistymiseen, kun Neustrian kuningas Klotar II nousi kaikkien frankkien kuninkaaksi. Arnulfista tuli piispa samana vuonna.
Arnulf toimi vuodesta 623 kuningas Dagobert I:n neuvonantajana yhdessä Pippinin kanssa. Vuonna 629 Arnulf vetäytyi politiikasta ja ryhtyi erakoksi. Arnulfin poika Ansegisel meni naimisiin Pippinin tyttären Beggan kanssa. Heidän poikansa Pipin Heristalilainen oli Kaarle Suuren isoisoisä. Sen vuoksi karolingeja on joskus kutsuttu myös arnulfingeiksi Arnulfin mukaan.
Automobilista
Automobilista on brasilialaisen Reiza Studiosin ajosimulaatiopeli.
Arthur Polson
Arthur Ludwig Polson (2. maaliskuuta 1934 Vancouver – 25. helmikuuta 2003 Vancouver) oli kanadalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Kanadassa, Kaliforniassa ja New Yorkissa. Hän oli vuosina 1954–62 Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsen ja oli solistina Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen viulukonserton Kanadan-ensiesityksessä vuonna 1958. Vuosina 1962–1964 Polson toimi Victorian sinfoniaorkesterin ja vuosina 1966–1986 Winnipegin sinfoniaorkesterin konserttimestarina.
Automobilista
Peli käyttää rFactor 2:n ISImotor-pelimoottoria.
Arthur Polson
Polson johti kapellimestarina muun muassa Alan Hovhanessin uusien teosten esityksiä. Hän johti Vancouverin nuorisosinfoniaorkesteria ja esiintyi sen kanssa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Venäjällä, Skotlannissa ja Australiassa. Polson toimi opetustehtävissä Manitoban yliopistossa vuosina 1970–1971.
Polson oli tuottelias säveltäjä, ja hän sai vaikutteita Alun Hoddinottilta, Sergei Prokofjevilta, Dmitri Šostakovitšilta ja Ralph Vaughan Williamsilta. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa konserttoja useille soittimille ja kaksi jousikvartettoa (1966, 1974). Polson meni naimisiin Nora Borrowmanin kanssa. Puoliso oli työskennellyt muun muassa lapsinäyttelijänä Hollywoodissa.
Komintern
Kommunistinen internationaali (lyhenne Komintern) oli vuosina 1919–1943 toiminut, Venäjän kommunistisen puolueen (bolševikit) aloitteesta perustettu kansainvälinen yhteistyöjärjestö, jonka tarkoituksena oli ”kansainvälisen porvariston” kukistaminen työväenluokan (proletariaatti) nimissä.
Järjestöä on kutsuttu myös nimellä Kolmas internationaali, koska sen koettiin olevan Toisen internationaalin seuraaja ja sen parhaiden perinteiden puolustaja. Kominternin perustajat kritisoivat vanhaa organisaatiota etenkin kykenemättömyydestä vastata ensimmäisen maailmansodan synnyttämiin haasteisiin ja Venäjän vallankumouksen luomaan uuteen tilanteeseen.
Organisaatio ja toiminta
pienois|oikea|Kominternin toimeenpanevan komitean poliittisen sihteeristön jäsenet vuonna 1935. Eturivissä vasemmalta [[Georgi Dimitrov, Palmiro Togliatti ja Wilhelm Florin; takarivissä Otto Wille Kuusinen, Dmitri Manuilski, Klement Gottwald ja Wilhelm Pieck.]] Komintern oli tiukasti keskitetty ja kurinalainen ”maailmanpuolue”, jonka kansallisuuksien mukaan järjestetyt jäsenjärjestöt (eli kommunistiset puolueet) olivat keskusorganisaatiolle alisteisia osastoja. Komintern rahoitti avustuksilla jäsenpuolueiden toimintaa.
Kominternin esikuva oli Venäjän bolševikkipuolue. Jäsenjärjestöille tarkoitetut julistukset, päätöslauselmat ja ohjesäännöt loivat perustaa bolševikkien vuoden 1917 aikaisen toiminnan mukaiselle vallankumoukseen valmistautumiselle eri puolilla Eurooppaa. Kommunistien aseellisia vallankaappausyrityksiä tehtiin Euroopassa Venäjän vallankumouksen jälkeen useita: vuonna 1919 Unkarissa ja Saksassa, vuonna 1923 jälleen Saksassa, vuonna 1924 Virossa ja vuonna 1925 Bulgariassa.