cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
V2 – Jäätynyt enkeli
Juoni
Ratkaisevan välienselvittelyn jälkeen palaset asettuvat paikoilleen – yhtä lukuun ottamatta. Vares palaa Turkuun täydellisen tietämättömänä, kuka Mirjami Sinervon tappoi.
Musiikki ja soundtrack
Elokuvan kohtausmusiikin on säveltänyt Lauri Porra. Elokuvan soundtrack julkaistiin King Foon kautta 5. tammikuuta 2007 ja koostuu pääosin suomalaisesta metallimusiikista. Nimikappaleen ”Frozen Angel” esittää elokuvassa myös mukana oleva Norther-yhtye ja tunnuskappaleen ”Sleep Well” Kotipelto.
Saamelainen kulttuuri
thumb|[[Áilu Valle on Utsjoen Kaamasmukasta kotoisin oleva rap-artisti, joka räppää pohjoissaameksi, suomeksi ja englanniksi.]] Saamelainen kulttuuri sisältää saamelaisten henkisen ja aineellisen kulttuurin. Luonto on ollut saamelaisille aina aineellisen ja henkisen kulttuurin lähtökohta ja erityisluonne. Saamelaiskulttuurissa on sisäisiä eroavaisuuksia, jotka johtuvat saamelaisten asuinalueen eri seutujen luonnonmaisemien eroista. Saamelaisten tilakäsitys on pyöreä.
Saamelaiskulttuurin peruspiirteet alkoivat muodostua 1300-luvulla ja varsinainen saamelaisidentiteetti syntyi viimeisten vuosikymmenten aikana. Saamelaiskulttuuri on kokenut renessanssin 1960-luvun lopulta alkaen, jolloin alkoivat muotoutua uudenlainen saamelaisten politiikka, tiedotusvälineet ja taide. Saamelaisuutta alettiin kehittää 1970-luvulla uuteen suuntaan, jossa vanhat perinteet yhdistyvät uuden ajan vaikutteisiin ja näkemyksiin. 1970-luvun tapahtumia kutsutaan saamelaisten kansalliseksi heräämiseksi.
Kielet
Osana saamelaisten kansallisen heräämisen ansioista kuuluu muun muassa saamenkielten saaminen alkuopetuskieleksi saamelaisalueella. Esimerkiksi Inarin kunnassa alkuopetusta annetaan suomen lisäksi pohjois-, inarin- ja koltansaamen kielillä. Ylioppilaskirjoituksissa voidaan kirjoittaa pohjois- ja inarinsaame paitsi vieraana myös äidinkielenä. Inarinsaamen ja koltansaamen opetuksessa kangertaa rahoituksen puute.
Saamenpuku
Saamelaisista kansallisista tunnuksista näkyvin on saamenpuku. Se on alkuperältään kansanpuku, jonka käyttö ei ole missään historian vaiheessa katkennut. Nykyisin saamelaispuku on muuttumassa käyttöpuvusta juhlapuvuksi. Suomessa puvusta on käytössä viisi päämallia: Enontekiön, Inarin, Tenon, Vuotson ja kolttien puku. Norjassa ja Ruotsissa saamenpukua käyttävät vain saamelaiset. Suomessa myös muut kuin saamelaiset ovat käyttäneet pukuja tai niiden jäljitelmiä matkailuun liittyvässä liiketoiminnassa, mitä on arvosteltu
Ruokakulttuuri
Saamelainen keittiö on perustunut ennen kaikkea poronhoitoon ja kalastukseen sekä marjojen keräilyyn.
Musiikki
Perinteiseen saamelaiseen musiikkiin kuuluu joiku-laulanta. Saamelaisia nykymuusikoita ja yhtyeitä ovat muun muassa Adjágas, Amoc, Niiles-Jouni Aikio, Angelit, Mari Boine, Sofia Jannok, Jiella, Wimme Saari, Tiina Sanila, SomBy, Transjoik, Niko Valkeapää, Nils-Aslak Valkeapää ja Vilddas. Vuodesta 1990 alkaen on järjestetty vuosittain laulu- ja joikukilpailu Sámi Grand Prix.
Kirjallisuus
Saamelaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Suomesta Marjut Aikio, Matti Aikio, Rauna Paadar-Leivo ja Kirsti Paltto. Kirsti Palton Voijaa minun poroni (1987) oli vuonna 1986 ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi. Nils-Aslak Valkeapään teos Aurinko, isäni (1988) sai Pohjoismaiden kirjallisuuspalkinnon vuonna 1991.
Elokuva
Saamelainen elokuva nousi vuonna 1987, kun norjalainen Nils Gaup ohjasi elokuvan Tiennäyttäjä. Tiennäyttäjän jälkeen on ilmestynyt vain yksi saamenkielinen täyspitkä elokuva: Paul-Anders Simman elokuva Sagojogan ministeri (1997).
Alkuperäiskansojen Skábmagovat-elokuvajuhla järjestetään Inarissa ja järjestäjinä on useita saamelaiskulttuuriin liittyviä tahoja, kuten Saamelaistaiteen tuki -yhdistys.
Saamelaisuutta on käsitelty myös esimerkiksi elokuvassa Skierri – vaivaiskoivujen maa.
Televisio ja radio
Suomessa Yleisradion radiokanaviin kuuluu Yle Sámi Radio. Ylellä on television puolella esitetty saamenkielistä viihde- ja komediasarjaa Märät säpikkäät vuosina 2012-2013. Pohjoissaamenkielistä Ođđasat-uutisohjelmaa esitetään Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Vuodesta 2013 lähtien Ylellä on ollut myös omat saamenkieliset Yle Ođđasat -televisiouutiset.
Kirjallisuusoppi
'''Kirjallisuusoppi. Aapisesta äänirunoon''' on kirjallisuudentutkija Yrjö Hosiaisluoman teos, joka sisältää noin 1400 hakusana-artikkelia kirjallisuudesta. Teos on uudistettu laitos vuonna 2003 ilmestyneestä Kirjallisuuden sanakirjasta. Ensimmäisen laitoksen kustansi WSOY ja päivitetyn Avain.
Venäjän posti
thumb|250px|Neuvostoliitossa rakennettu rakennus. Konstruktivismin tyyliin. thumb|250px|Postitoimisto [[Arbatin katu|Arbatin kadulla Moskovassa.]] thumb|250px|Postinjakelurobotti. Venäjän posti on Venäjän postilaitoksesta vastaava federatiivinen unitaarinen yritys. Yritysmuotonsa perusteella se on eräänlainen Venäjän valtion omistama valtionyhtiö. Venäjän posti työllistää noin 380 000 henkilöä ja sillä on noin 42 000 postitoimistoa.
Cilgerranin linna
Cilgerranin linna on keskiaikainen raunio Cilgerranin kylässä Walesissa. 1200-luvulla rakennettu linna sijaitsee kallioisella kielekkeellä Teifi-joen varrella.
Historia
Ensimmäinen linna on noussut paikalle kun Henry I lujitti valtaansa Walesista. Henry antoi sen Windsorin Geraldille joka oli myös Pembroken ruhtinas. Gerald oli avioliitossa Nestin kanssa. Nest tunnettiin Walesin Helenana. Vuonna 1109 Cilgerranaan hyökkäsi Owain ap Cadwgan joka oli myöhemmin Powys ruhtinas. Epäillään että Owain ja Nest olisivat olleet rakastavaisia ja Nest olisi juonitellut päästäkseen eroon miehestään. Gerald kuitenkin pakeni linnan ulkoseinässä olevan käymälän (garderobe kts. Kuvat) läpi pudottautumalla likakaivoon.
Cilgerranista on ensimmäinen maininta vuonna 1164, jolloin Lord Rhys oli vangittuna linnaan.
Linnaa vahvistettiin vuosina 1204 ja 1223 muuraamalla sen seiniin lisää paksuutta.
Edvard III:n päätöksellä huonolle pidolle jäänyt linna kunnostettiin 1370-luvulla, koska pelättiin Ranskan hyökkäystä. Luoteistorni on luultavasti rakennettu tänä aikana. Hastingsin suvun sammuttua se siirtyi kuninkaan omistukseen. Linna kärsi pahoja vahinkoja Walesin kapinan aikana vuonna 1405.
Suomen Teiniliitto
Suomen Teiniliitto r.y. (vuoteen 1943 Suomen Oppikoulujen Toverikuntien Liitto) oli vuosina 1939–1984 toiminut Suomen oppikoulujen oppilaiden valtakunnallinen etujärjestö. Liitto oli 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla voimakkaasti politisoitunut ja ahkera yhteiskunnallinen kannanottaja, ja sen kautta rekrytoitiin politiikkaan monta myöhemmin tunnettua poliitikkoa ja yhteiskunnallista vaikuttajaa. Konkurssiin ajautunut Teiniliitto lakkautettiin käytännössä vuonna 1983, virallisesti vuonna 1984. Teiniliiton lakkauttamisen jälkeiseen tyhjiöön perustettiin Suomen Lukiolaisten Liitto ajamaan lukiolaisten etuja.
Varhaisemmat vaiheet
Teiniliitto perustettiin nimellä Suomen Oppikoulujen Toverikuntien Liitto oppikoulujen yläluokkalaisten toverikuntien kattojärjestöksi 4. kesäkuuta 1939, marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä. Vuonna 1943 nimi muuttui Suomen Teiniliitoksi. Vuonna 1945 julkaistiin Teinin Kirja. Myöhemmin alkoivat ilmestyä Teini-lehti ja Teinikalenteri. Sanalla ”teini” haluttiin vaalia vanhoja opiskelijoiden teinilauluperinteitä. Järjestö oli pitkään hengeltään kansalliskonservatiivinen ja suhteellisen epäpoliittinen, mutta sen itsetunto kasvoi, kun oppikoululaisten määrä paisui nopeasti 1950–1960-luvuilla.
Vuonna 1964 Teiniliittoon kuului 41 alueellista teiniyhdistystä ja 415 paikallista teinikuntaa, joissa oli yhteensä liki 77 000 jäsentä.
Suuruuden päivät ja avoimen poliittisuuden kausi
Teiniliitto alkoi saada avoimen vasemmistolaista sävyä 1960-luvun jälkipuoliskolla, jolloin se aktivoitui muutenkin yhteiskunnallisesti. Taitekohtana oli vuosi 1965, jolloin liiton sääntöjä muutettiin korvaamalla sen tarkoituksen määritelmään sisältyneessä edistettävien asioiden luettelossa ”kansallinen yhteenkuuluvuus” ja ”maanpuolustustahto” ”kansainvälisellä yhteisymmärryksellä”.
Teiniliitto oli kymmenillä tuhansilla jäsenillään tärkeä vaikuttaja 1960-luvun ja 1970-luvun alun Suomessa. Vuodesta 1966 Teinilehti jaettiin automaattisesti jokaiselle oppikoulun yläluokkalaiselle ja sen levikki oli yli 100 000. Sen sanottiin olleen ainoa lehti, joka pystyi levittämään vasemmistolaista ideologiaa porvarillisiin koteihin.
Teiniliitto alkoi ajaa kouluihin radikaalia kasvatusmetodien uudistamista Summerhill-koulun hengessä. Liiton eräänlaisena pääideologina tässä kysymyksessä oli tuleva tutkija Yrjö Engeström. Liiton toimintaan kuului myös taksvärkkikeräysten valtakunnallinen organisoiminen. Aiemmin rahaa oli kerätty kotimaahan muun muassa rajaseudun lapsille, sotainvalideille ja Sibelius-monumenttiin, mutta 1960-luvun lopulta alkaen keräysvarat suunnattiin kolmannen maailman kehitysaputyöhön. Toiminnan hengen muutosta korosti se, että vuonna 1969 tukikohteeksi valittiin tiukan kädenväännön jälkeen Tansaniassa maanpaossa toiminut Mosambik-instituutti, jolla oli kytkös Frelimoon, Portugalin siirtomaavaltaa vastaan taistelleeseen marxilais-leniniläiseen vapautusliikkeeseen. Keräyskohteessa yhdistyivät köyhien lukutaidon edistäminen ja anti-imperialistinen taistelu.
Samoihin aikoihin räväköiden mielenosoitusten järjestäminen tuli osaksi Teiniliiton toimintatapoja. Esimerkiksi 31. tammikuuta 1969 opiskelijoiden oikeusturvan puolesta järjestetyssä mielenosoituksessa Kouluhallituksen talon seinää pommitettiin lumipalloilla ja kananmunilla. Liitto tuki myös Vietnamin sodan vastaisia mielenosoituksia ja keräsi myöhemmin rahaa Vietnamiin. Lokakuussa 1972 Teiniliitto organisoi taksvärkkikeräyksen Nguyen Van Troi -lastensairaalan rakentamiseksi Pohjois-Vietnamiin.
Teiniliitto puoluepolitisoitui 1970-luvun alussa nopeasti, ja vähemmistökommunistit eli taistolaiset saivat haltuunsa sen johtopaikat. Monet liiton siihen asti puolueettomat ideologiset suunnannäyttäjät ”kääntyivät” taistolaisiksi vuosien 1970–1971 aikana. Virallisesti liittoa johti koko 1970-luvun ajan vasemmiston ja keskustan ”yleisdemokraattinen rintama”, ja puheenjohtajan paikka kuului vielä vuosikymmenen alkupuolella sosiaalidemokraateille. Taistolaisilla oli kuitenkin vuodesta 1972 alkaen puolet hallituspaikoista, enemmistö piirisihteereistä ja pääsihteerin paikka. Lopulta he saivat puheenjohtajankin paikan. Parhaimmillaan liiton 18 piiristä 16:ta johti vähemmistökommunisti. Teiniliitosta muodostui näin nuortaistolaisen liikkeen keskeinen rekrytointikanava.
Risto Ahosen mukaan Teiniliitosta tuli 1970-luvulla yleispoliittinen lausuntoautomaatti, eikä taistolaisten tavoitteeksi ottama vallankumous johtanut mihinkään hyvään järjestön kannalta. Ero 1960-luvun kansainvälistyvään ja keskustelevaan Teiniliittoon oli suuri.
Teiniliiton kulta-aikaa oli 1970-luvun alkupuoli, jolloin Kouluhallituksen pääjohtaja Erkki Aho ja opetusministeri Ulf Sundqvist suhtautuivat vakavasti sen kannanottoihin kouludemokratian kehittämisestä. Teiniliitto onnistui menestyksekkäästi lobbaamaan kouluneuvostot Suomen oppikouluihin, mutta saavutus kääntyi lopulta liittoa vastaan: kun kouluneuvostovaalit vuodesta toiseen osoittivat, ettei liittoa johtaneilla taistolaisilla ollut valta-asemaansa vastannutta kannatusta oppikoululaisten parissa, alkoi koko liiton uskottavuus koululaisten äänitorvena heiketä. Kun lisäksi liiton talous mureni 1970-luvun puolivälissä ja jäsenkato paljastui, oli vuosikymmenen loppupuolisko käytännössä järjestölle hidasta kuolemista. Kouluneuvostovaalien puoluepolitisoitumisen vuoksi kouluneuvostojen toiminta ei vastannut niille lain perusteluissa asetettuja tavoitteita, joten laki neuvostoista kumottiin myöhemmin.
Valtionapujen menetys ja jäsenkato liiton kaatajina
1970-luvun puolivälissä taistolaisten epädemokraattiset menetelmät johtivat pahoihin ongelmiin. Keväällä 1975 kulttuuriministeri Marjatta Väänänen lakkautti tilapäisesti Teiniliiton valtionavun, kunnes valtiontalouden tarkastusvirasto olisi tehnyt liitosta perusteellisen selvityksen. Samana vuonna puheenjohtajaksi valittu Jussi Kasanen kertoi, että hänen ryhmänsä eli sosiaalidemokraatit olivat aiheuttaneet opetusministerin puuttumisen liiton valtionavun käyttöön. Edellinen puheenjohtaja Matti Viialainen puolestaan arveli syynä olleen porvarien valtakirjojen hylkääminen vuoden 1975 liittokokouksessa.
Teiniliiton talousongelmat ja paha jäsenkato paljastuivat selvityksen myötä. Tapaus oli skandaali, sillä liiton johdon epäiltiin ilmoittaneen todellisuuteen nähden moninkertaiset jäsenluvut saadakseen enemmän valtionapuja ja poliittista painoarvoa kannanotoilleen. Todellisten lukujen selvittyä liiton saama valtionapu laski kymmenesosaan, josta ulosottajat veivät vielä osansa. Tästä lähtien Teiniliitto kävi eloonjäämistaistelua. Pääosa toimihenkilöistä lomautettiin toukokuussa 1975, piirien työntekijät irtisanottiin ja keskustoimiston työntekijät pakkolomautettiin edelleen kirjanpitäjää ja taloudenhoitajaa lukuun ottamatta lokakuussa. Tarkastusraportti valmistui lokakuussa 1975, ja se osoitti virheitä ja leväperäisyyksiä taloudenhoidossa, myös taksvärkkirahojen hoidossa. Poliittisten tahojen toiveista huolimatta suoranaisia väärinkäytöksiä ei kuitenkaan paljastunut. Epäilyksiä tosin herätti se, että liiton arkisto katosi salaperäisesti talven 1975–1976 aikana. Se löydettiin liiton lakkauttamisen jälkeen 1980-luvun lopulla kätkettynä erään kerrostalon kellarista Helsingin Vallilasta.
Vastaselvityksistä huolimatta Teiniliiton valtionapu jäi pysyvästi alhaiselle tasolle ja jäsenkato paheni entisestään. Liiton politiikassa ei tapahtunut kuitenkaan muutoksia ja taksvärkkejäkin järjestettiin vielä joitakin vuosia, viimeinen vuonna 1982. Liitto yritti 1970-luvun lopussa kerätä rahaa vaihteeksi omaan toimintaansa ja saada kipeästi kaipaamiansa uusia jäseniä. Työtä ei kuitenkaan tehty enää koko sydämellä, sillä jäsenmäärät eivät kiinnostaneet edes liittoa sanottavasti. Vuonna 1983 arviot jäsenmäärästä vaihtelivat 500:n ja 12 000:n välillä. Teiniliitto lakkautettiin samana vuonna, virallisesti kuitenkin vasta vuonna 1984. Lakkauttamiseen vaikuttivat keskeisesti paitsi talousongelmat ja niitä koskeneet epäilyt, joita esimerkiksi Mosambikin taksvärkkirahoista otettu hätälaina oli omiaan ruokkimaan, myös se, että kannatustaan kouluissa merkittävästi 1980-luvun alussa kasvattaneet kokoomusnuoret katsoivat vasemmiston pilanneen Teiniliiton maineen lopullisesti ylipolitisoituneella 1970-luvulla.
Kokoomusnuorten kamppailu vallasta
Antti Blåfieldin ja Pekka Vuoriston mukaan jo vuonna 1974 kokoomusnuorten Peter Fagernäs, Ilkka Kanerva, Anders Blom ja Heikki S. von Hertzen olivat päättäneet, että Teiniliiton oli aika mennä. Kokoomusnuoria oli harmittanut pitkään heidän järjestelmällinen sulkemisensa Teiniliiton toiminnassa oppositioon, vaikka he keräsivätkin kouluneuvostovaaleissa jopa 40 prosentin kannatuslukuja. Ben Zyskowiczin joulukuussa 1973 antaman raportin mukaan Kokoomuksen Nuorten Liiton vaikutusvalta Teiniliitossa oli nollassa ja ”stalinistien” valta vain kasvanut. Hänen mukaansa kommunistit halusivat korostaa Teiniliiton itsenäisyyttä poliittisista organisaatioista, jotta saisivat korostettua liiton omaa organisaatiota. Myös sosiaalidemokraatit etsivät samoihin aikoihin tahoillaan keinoja murtaa taistolaisten valta Teiniliitossa.
Teiniliiton kaaduttua kokoomusnuoret asettivat vuonna 1983 Matti Niirasen johdolla tavoitteekseen Suomen Lukiolaisten Liitto ry:n perustamisen Teiniliiton tilalle, mikä tapahtuikin jo vuonna 1985.
Teiniliittolaisia
Tunnettuja teiniliittolaisia olivat muun muassa Erkki Tuomioja (varapuheenjohtaja 1967–1968), Ben Zyskowicz, Kimmo Sasi , Ilkka Kanerva , Lauri Ihalainen , Jacob Söderman , Erkki Liikanen , Matti Viialainen , Esko Aho , Leif Fagernäs ja Satu Hassi. Myös tuleva historiantutkija Kimmo Rentola oli liitossa aktiivinen 1970-luvulla.
Etenkin sosiaalidemokraateille Teiniliitto oli merkittävä astinlauta, koska he johtivat kansainvälistymistä liiton nousukaudella vuosina 1963–1970.
Katja Boxberg
Katja Boxberg (s. 1967 ) on suomalainen toimittaja. Boxberg on kirjoittanut Kauppalehteen. Talvella 2009 hän tuli tunnetuksi julkaistessaan työparinsa Taneli Heikan kanssa pamflettikirjan Lumedemokratia. Tätä aiemmin hän on kirjoittanut vuonna 2004 ilmestyneen kirjan Paavo Lipponen.
Boxberg on arvostellut Suomen politiikkaa ja sen konsensushenkisyyttä. Boxberg tulkitsee sen olevan perua suomettuneisuuden ajoista, mutta myös suomalaiseen kulttuuriin liittyvästä keskustelemattomuudesta. Boxberg on moittinut myös suomettumisesta ja konsensuksesta seurannutta valtiokeskeistä talouspolitiikkaa, jälkeenjäänyttä elinkeinorakennetta sekä maatalouden ja syrjäytyvien maakuntien yltiöpäistä tukemista.
Wolf Roth
Wolf Roth (s. 22. elokuuta 1945 Torgau, Saksin osavaltio, Itä-Saksa) on saksalainen pitkänlinjan näyttelijä, joka on näytellyt mm. sarjoissa Kettu, Kahden keikka, Siska ja Derrick.
Roth on naimisissa Barbara Mayn kanssa. Heillä on yksi poika.
Hakkuri
Hakkuri voi tarkoittaa seuraavia:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1994 loppuottelu
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1994 loppuottelu pelattiin 17. heinäkuuta 1994 Rose Bowl -stadionilla Pasadenassa, Kaliforniassa. Loppuottelussa kohtasivat Italia sekä Brasilia. Brasilia voitti loppuottelun rangaistuspotkukilpailun jälkeen 3–2. Voitto oli Brasilian neljäs. Unkarilainen Sándor Puhl toimi ottelun erotuomarina.
Brasilian pelaajat
150 px|right|thumb|Brasilian kapteeni, rangaistuspotkukilpailussa onnistunut [[Dunga. ]]
Italian pelaajat
150px|thumb|right|Italian valmentaja [[Arrigo Sacchi.]]
Timo Kivinen
Kivinen nimitettiin puolustusvoimain komentajaksi 1. elokuuta 2019 alkaen. Hänen toimikautensa kestää maaliskuun loppuun 2024.
Kivinen oli alun perin rakuuna. Kadettikoulussa Kivinen saavutti kadettien grand slamin: hän oli sekä kurssinsa priimus, sotilasarvoltaan korkein oppilas kadettivääpeli että ansioituneimmalle valmistuneelle jaettavan kunniamiekan saaja. Kadettikoulun jälkeen Kivinen osallistui muun muassa Yhdysvaltain maavoimien Airborne and Ranger -kurssille.
Hilkka Vitikka
Hilkka Vitikka (25. elokuuta 1923 Helsinki – 1. lokakuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija joka kirjoitti tai toimitti Suomen presidenttien puolisoiden elämäkertoja ja päiväkirjoja. Vitikka laati Alli Paasikiven ja Ellen Svinhufvudin elämäkerrat, toimitti Tellervo Koiviston elämäkerran ja Ester Ståhlbergin päiväkirjat.
Vitikka aloitti toimittajan uransa 4H-järjestön lehdessä Nuorten sarka, jossa hän työskenteli 15 vuotta. Mainos-TV:n perheohjelmien toimittajaksi hän siirtyi vuonna 1970. Hän kykeni kuitenkin laajentamaan repertuaariaan tuotannon eri alueille. Draamatuotantoon hän kirjoitti muun muassa viehättävän Elma ja Emppu -sarjan.
Tietokirjallisuuden pariin Vitikka laajensi toiminta-aluettaan yhdessä miehensä, kommodori Olli Vitikan kanssa. Aluevaltaus tehtiin heidän toimittamillaan ja kirjoittamillaan teoksilla presidenttien puolisoista Alli Paasikivestä ja Ester Ståhlbergistä. Vitikan viimeiseksi teokseksi jäi 1997 ilmestynyt kirja Ellen Svinhufvud. Vitikan nimi yhdistetään myös hänen käsikirjoittamiinsa Suomen historian tv-dokumentteihin, esimerkiksi dokumentteihin Mannerheim - tuntematon ylimys, kolmiosainen Jääkärien tie sekä neliosainen Tuntematon Talvisota.
Beacon (New York)
Beacon on kaupunki Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Kaupungissa on asukkaita noin 16 000 ja sen pormestarina toimii Clara Lou Gould.
Hesiodos
Hesiodos (, ; n. 700 eaa.) oli muinaiskreikkalainen runonlaulaja ja eeppinen runoilija. Häntä pidetään Euroopan vanhimpana historiallisena henkilönä tunnettuna kirjailijana. Hän oli didaktisen suunnan pääedustaja.
Hesiodokselta on säilynyt teokset Jumalten synty (Theogonia) ja Työt ja päivät (Erga kai hemerai). Ensin mainittu on maailman ja jumalten synnystä kertova runoelma, joka on samalla kreikkalaisen mytologian vanhin lähde; toinen puolestaan on maanviljelysopas, jossa Hesiodos kertoo myös ajan yhteiskunnallisista oloista. Lisäksi on säilynyt Hesiodoksen nimiin laitettuja teoksia tai niiden osia. Näihin kuuluvat kokonaisena säilynyt Herakleen kilpi (Aspis Hērakleous), sekä osia teoksesta Naisten luettelo (Gynaikon katalogos). Hesiodoksen teokset ovat merkittäviä lähteitä kreikkalaiseen mytologiaan sekä arkaaisen ajan maanviljelykseen, ajanlaskuun ja tähtitieteeseen.
Elämä
Hesiodoksen ajoitus on epävarma, mutta hänen katsotaan yleensä eläneen 700-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Viimeistään Herodotoksen ajoista lähtien Hesiodos ja Homeros luettiin varhaisimmiksi kreikkalaisiksi runoilijoiksi joiden teoksia on säilynyt, ja heitä käsitellään usein yhdessä. Ei ole varmuutta, kumpi heistä eli aiemmin. Aristarkhos Samothrakelainen esitti ensimmäisenä Homeroksen olleen varhaisempi, ja näkemys hyväksyttiin myöhäisantiikin aikana yleisesti.
Päinvastoin kuin Homeroksesta, Hesiodoksen elämästä tiedetään yksityiskohtia. Työt ja päivät sisältää mainintoja hänen elämästään kolmessa kohdassa; Jumalten synnystä on voitu päätellä lisää. Hesiodoksen isä oli kotoisin Aioliin Kymestä, joka sijaitsee Joonian ja Troaksen välissä luoteisessa Anatoliassa, mutta hän oli ylittänyt meren asettuakseen Boiotiaan Askra-nimiseen kylään, joka sijaitsi lähellä Thespiaita. Isän jättämä perintö, pieni maa-alue Helikon-vuoren juurella, johti kahteen oikeudenkäyntiin Hesiodoksen ja hänen Perses-nimisen veljensä välillä. Perses voitti kummankin oikeudenkäynnin samojen tuomareiden päätöksellä.
Jotkut tutkijat ovat nähneet veljen kirjallisena luomuksena, vastakohtana, johon Hesiodos saattoi suunnata moraaliset opetuksensa. Hugh G. Evelyn-White on Hesiodoksen teosten englanninnoksessaan kuitenkin esittänyt useita argumentteja tätä teoriaa vastaan. Gregory Nagy sen sijaan on nähnyt sekä nimet Hēsiodos (”hän joka päästää äänen”; sanoista, hiēmi + , audē) että Persēs (”tuhoaja”; sanasta , perthō) keksittyinä runollisten henkilöhahmojen niminä.
Muusat elivät perinteen mukaan Helikonilla, ja Jumalten synnyssä Hesiodos antaa heille kunnian runoutensa inspiroimisesta eräänä päivänä, kun hän oli paimentamassa lampaita. Töissä ja päivissä hän mainitsee Khalkiksessa pidetyn runokilpailun, jolloin hän sai erään Amfidamaan pojilta kolmijalan. Plutarkhos piti ensimmäisenä tätä kohtaa myöhempänä lisäyksenä teokseen, koska hän tunnisti Amfidamaan erääksi Khalkiksen ja Eretrian välillä noin vuonna 705 eaa. käydyn Lelantoksen sodan sankariksi. Plutarkhos piti tätä ajankohtaa liian myöhäisenä Homeroksen aikalaiselle, mutta nykyään tutkijat hyväksyvät ajoituksen mahdolliseksi. Maininta tällaisesta kilpailusta sekä viittaus Troijan sotaan sai myöhemmät runoilijat kertomaan kilpailusta Hesiodoksen ja Homeroksen välillä. 300-luvulla eaa. elänyt Alkidamas saattoi heidät yhteen teoksessaan Mouseion, ja kilpailua käsiteltiin myöhemmin kirjoituksessa Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa.
Hesiodoksen haudasta on olemassa kaksi erilaista perinnettä. Toisen, viimeistään Thukydideen aikaisen perinteen, mainitsevat Plutarkhos, Suda sekä Johannes Tzetzes. Sen mukaan Delfoin oraakkeli varoitti Hesiodosta siitä, että tämä kuolisi Nemeassa, ja siksi tämä pakeni Lokrikseen, jossa hänet surmattiin paikallisessa Nemean Zeuksen temppelissä, ja haudattiin kaupunkiin. Kertomus toistaa ironisen ajatuksen oraakkelista, joka ennusti sittenkin oikein.
Hesiodoksesta kertovien legendojen kannalta merkittävimpiä antiikin ajan lähteitä ovat mainittu kirjoitus Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa; Johannes Tzetzeksen kirjoittama elämäkerta; Hesiodoksesta kertova artikkeli Sudassa ; Pausaniaan tekemät huomautukset ; sekä Plutarkhoksen tekemä maininta hänen teoksessaan Moralia.
Herculaneumista löydettiin tunnettu pronssinen roomalainen rintakuva, joka oli peräisin ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulta. Sen katsottiin pitkään esittävän Senecaa. Tämä todettiin kuitenkin vääräksi vuonna 1813, kun löydettiin Senecan nimellä varustettu hyvin toisenlaiset piirteet omaava kuva. Gisela Richter esitti ensimmäisenä vuonna 1965, että rintakuvan on tarkoitettu esittävän Hesiodosta. Nykyisin suurin osa tutkijoista jakaa näkemyksen.
Teokset
pienoiskuva|180px|Hesiodos ja muusa. [[Gustave Moreaun maalaus.]] pienoiskuva|180px|Hesiodi Ascraei quaecumque exstant, 1701.
Hesiodoksen nimiin laitetuista teoksista kolme on säilynyt kokonaisuudessaan, ja monia muita katkelmallisina. Hesiodos ei kuitenkaan kirjoittanut itse kaikkia hänen nimiinsä laitettuja teoksia. Niihinkin teoksiin, joita pidetään hänen kirjoittaminaan, on tehty myöhemmin lisäyksiä, ja tämä havaittiin jo antiikin aikana.
Hesiodoksen teokset, erityisesti Työt ja päivät, on kirjoitettu pienviljelijän näkökulmasta, siinä missä Homeroksen näkökulma on yläluokkainen. Tästä huolimatta teosten etiikassa, oikeudenmukaisuuskäsityksissä ja muussa sisällössä on paljon yhtäläisyyksiä.
Pääteokset
Jumalten synty (Theogonia) on runoelma, joka käsittelee kaikkeuden alkuperää (kosmogonia) sekä, nimensä mukaisesti, jumalten syntyä (teogonia). Hesiodos aloittaa esityksensä Khaoksesta, Gaiasta ja Eroksesta, ja kuvaa ennen kaikkea jumalten välisiä sukulaisuussuhteita. Runoelma vaikuttaa yhdistelevän aineksia useista erilaisista kertomuksista. Hesiodoksen esittämästä vanhojen kertomusten versiosta tuli kuitenkin kreikkalaisten parissa yleisesti hyväksytty ja heitä yhdistänyt tekijä.
Hesiodoksen kuvaamalla luomistarulla on usein nähty olevan yhteyksiä itämaisiin taruihin, kuten heettiläiseen Kumarbin lauluun ja babylonialaiseen Enūma Elikseen. Vaikutteet olisivat siirtyneet kreikkalaiseen maailmaan 1000- ja 900-luvuilla eaa. kreikkalaisissa kauppasiirtokunnissa, kuten Syyrian Al Minassa.
Työt ja päivät (Erga kai hemerai) on runoelma, joka käsittelee ennen kaikkea kahta yleistä totuutta: työ on ihmisen elämän väistämätön osa, mutta se, joka on valmis tekemään työtä, tulee kyllä toimeen. Teos kuvaa nimensä mukaisesti paitsi arkiaskareita myös kullekin toimelle soveliaita päiviä ja vuodenaikoja.
Muut teokset
Hesiodoksen nimiin on aiemmin laitettu lyhyt runo nimeltä Herakleen kilpi (Aspis Hērakleous). Se ei kuitenkaan ole Hesiodoksen kirjoittama. Runo vaikuttaa saavan esimerkkinsä Homeroksen Akhilleuksen kilvestä antamasta kuvauksesta. Herakleen kilpi on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan.
Antiikin aikana Hesiodoksen nimiin laitettiin myös pitkähkö runoelma, joka tunnetaan nimellä Naisten luettelo (Gynaikon katalogos), sekä nimellä Ehoiai, koska sen osat alkavat kreikan sanoilla ē hoiē, ”tai kuten hän joka...”. Se oli mytologinen luettelo niistä kuolevaisista naisista, jotka olivat saaneet jälkeläisiä jumalten kanssa, sekä näiden liittojen seurauksena syntyneistä jälkeläisistä. Runoelma on säilynyt katkelmallisena.
Muita Hesiodoksen nimiin laitettuja runoja, joista myös on säilynyt vain katkelmia, ovat:
Tutkijat pitävät näitä myöhempinä esimerkkejä siitä traditiosta, johon Hesiodoskin kuului, vaikka ne eivät olekaan Hesiodoksen kirjoittamia.
Dimitrios Khalkokondylis toimitti ensimmäisen painetun laitoksen Töistä ja päivistä mahdollisesti Milanossa noin vuonna 1493. Aldus Manutius puolestaan julkaisi Hesiodoksen kootut teokset (Venetsia, 1495).
Rytíři Kladno
Rytíři Kladno, joka tunnetaan myös nimellä HC Kladno, on kladnolainen jääkiekkojoukkue joka pelaa Tšekin korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa (2021-). Joukkue pelaa kotiottelunsa Zimní Stadionilla.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
NHL Alumni
HC Kladnolla on useita NHL-pelaajia, mukaan lukien Jaromír Jágr, Patrik Eliáš, Tomáš Plekanec, Tomáš Vokoun, Marek Židlický, Radek Smoleňák, Michal Pivoňka, Martin Procházka, Pavel Patera, Milan Hnilička, Jiří Tlustý, Tomáš Kaberle ja František Kaberle.
Ahmed Yasser
Ahmed Yasser (s. 17. toukokuuta 1994 Doha) on qatarilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yasser debytoi Qatarin maajoukkueessa 2013. Hän on pelannut 29 maaottelua.
Matthias Kleinheisterkamp
Matthias Kleinheisterkamp (22. kesäkuuta 1893 Elberfeld, Saksa – 8. toukokuuta 1945 Halben lähellä Saksassa) oli saksalainen SS-kenraali (SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS) toisen maailmansodan aikana. Hän komensi muun muassa Suomen Lapissa taistellutta SS-divisioona Nordia. Kleinheisterkamp teki itsemurhan jäätyään puna-armeijan vangiksi Berliinin lähellä Halben taistelun aikana.
Walt Disney World
Walt Disney World on suuri lasten ja aikuisten lomakeskus Floridassa. Se on yksi Disneyn kuudesta huvipuistosta. Samaan konseptiin perustuvat myös vastaavat teemapuistot Los Angelesissa, Pariisissa, Tokiossa ja Hongkongissa.
Walt Disney World koostuu useammasta teema-alueesta. WDW:llä on myös oma keskustansa Disney Downtown, jossa sijaitsee muun muassa myymälöitä, ravintoloita, yökerhoja, AMC-elokuvateatteri, viisikerroksinen pelihalli (Disney Quest) sekä Cirque du Soleil -sirkusryhmän La Nouba -teatteri. WDW:lta löytyy myös toinen "iltakeskus" Boardwalk, jossa sijaitsee ravintoloita ja pubeja sekä muuta iltaviihdettä koko perheelle. vasen|pienoiskuva|Disneyworld overview map WDW alue käsittää yli 25 000 hehtaaria tai 43 neliömailia. Se on kaksi kertaa isompi kuin Manhattan ja 60 kertaa Monacon kokoinen. Alueella on 4 elämyspuistoa (ja 1 uusi rakenteilla), 2 vesipuistoa, 34 hotellia, leirintäalue ja yli 100 ravintolaa, ostoskeskus, luonnonsuojelualue sekä useita järviä, puroja ja kanaaleja. Yleiseen liikumiseen on olemassa nelikaistasia moottoritieosuuksia, yksiraiteinen rautatie ja vesibusseja. Floridan osavaltiossa vain Miamilla ja Jacksonvillellä on isompi bussiliikenne kuin WDW:llä. WDW:llä on yli 50 000 työntekijää, mikä tekee siitä suurimman yksittäisen työnantajan koko Yhdysvalloissa. Hahmojen, esiintyjien sekä työntekijöiden asujen pyykkiä pestään 16 000 koneellista päivittäin.
Joka vuosi Disney-ravintolat myyvät 10 miljoonaa hampurilaista, 7 miljoonaa hotdogia, 50 miljoonaa Coca-Colaa, neljä miljoonaa kiloa ranskalaisia ja 150 tonnia popcornia.
Teema-alueet
thumb|upright|[[EPCOT-alueen Kiina-paviljonki.]]
Magic Kingdom
Magic Kingdom -alue rakennettiin vuoden 1971 avajaisiin ensimmäisenä. Se koostuu edelleen pienemmistä teema-alueista, jotka sijaitsevat keskuslinnan ympärillä. Ympärillä olevat teema-alueet on nimetty seuraavasti: Fantasyland, Tomorrowland, Adventureland ja Frontierland. Alueen koko on 0,433 km².
EPCOT
Epcot on alue, joka sisältää paljon erilaista toimintaa. Alueet on nimetty seuraavasti: Universe of Energy, Wonders of Life, Horizons ja World of Motions. Lisäksi tällä alueella sijaitsee yhdestätoista maasta rakennettu teemoitettu maailma, tämä eri maiden paviljonki onkin vanhin ja pisimpään auki ollut maailmoiden näyttely maailmassa. Puisto avattiin 1. lokakuuta 1982. Epcot on niin sanottu Tulevaisuuden keksintöjen alue.
Disney Hollywood Studios
Disney Hollywood Studios -maailma sisältää toimintaan, elokuvaan, animaatioon ja televisioon liittyviä teemoja. Puisto avattiin 1. toukokuuta 1989. Alueen koko on 0,546 km².
Animal Kingdom
Animal Kingdom käsittelee eläviä eläimiä sekä sukupuuttoon kuolleita hirmuliskoja. Puisto avattiin 22. huhtikuuta 1998. Alueen koko on kaksi neliökilometriä, ja se jakaantuu seitsemään erilaiseen kohteeseen. Iso osa puistosta on safarin peitossa, jossa elää vakituisesti satoja eläimiä ympäri maailman. Vierailijoilla mahdollisuus päästä tutustumaan ja näkemään esim. Afrikan eläimiä. Lokakuussa 2011 Disney ilmoitti alkavansa 2013 rakentaa Animal Kingdomin lisäaluetta. Uusi alue on Avatar-elokuvasta tuttu Pandora. James Cameron on yksi puiston alueen pääsuunnittelijoista.
Star Wars Land
Disneylandiin ryhdyttiin rakentamaan Star Wars Land -teemapuistoa huhtikuussa 2016.
Vesipuistot
Elämyspuistojen lisäksi WDW:ssä on kaksi vesipuistoa.
Blizzard Beach on talvisella teemalla rakennettu vesipuisto. Puiston taustatarinana on satu lumimyrskystä, joka iski Floridaan ja paikallinen krokotiili perusti talviteemapuiston. Polttavan auringon alla kuitenkin lumi alkoi sulaa ja näin syntyi vesipuisto. Vesipuiston erikoisuutena on muun muassa SummitPlummit, vesiliukumäki, joka on miltei pystysuora ja jossa laskija "putoaa" liun alas.
Typhoon Lagoon on alueen toinen vesipuisto. Se sisältää muun muassa riuttatankin, jossa kävijä voi snorklata haiden kanssa. Vesipuiston sydämenä toimii suuri allas, jossa on maailman suurimpiin lukeutuva aaltokone. Turisteilla on mahdollisuus esimerkiksi opetella surffaamaan puistossa.
Vehno (järvi)
Vehno on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novorževin piirissä.
Maantietoa
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,32 neliökilometriä eli 232 hehtaaria. Se sijaitsee kilometrin verran etelään Sorotin joenuomasta pienessä soistuneessa painaumassa. Maasto kohoaa järven itäpuolella, ja siellä sijaitsevat Vehnon ja Dorožkinon yhteen kasvaneet kylät peltoineen. Järven pohjoispuolella näkyy ilmakuvissa kosteikkoa ja eteläpuolella pieni lampi. Järvessä ei ole saaria, mutta ilmakuvassa erottuu sen keskellä kelluvia kalankasvatusaltaita.
Vesistösuhteita
Vehno sijaitsee Sorotin valuma-alueella. Sorot on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen ei karttojen mukaan tule ojia, mutta niihin on merkitty laskuoja, joka virtaa eteläpuolisen lammen kautta lounaassa sijaitsevaan lampeen. Siitä vesireitti jatkuu sen jälkeen pohjoiseen Batkovskojeen läpi, jonka jälkeen oja yhtyy Sorotiin sen sivujoen Miljan yläpuolella. Järven valuma-alueen kooksi ilmoitetaan eri lähteissä 9,8 tai 7,4 neliökilometriä.
Maurren Higa Maggi
Maurren Higa Maggi (s. 25. kesäkuuta 1976 São Carlos, Brasilia) on brasilialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, jonka päälaji on pituushyppy.
Maggi voitti 1997 Etelä-Amerikan-mestaruuden pituushypyssä ja voitti samoissa kisoissa hopeaa 100 metrin aitajuoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa kultaa sekä 100 metrin aidoissa että pituushypyssä. Samana vuonna Pan-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa pituudessa ja hopeaa 100 metrin aidoissa sekä Universiadeissa pronssia pituushypyssä. Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen toisissa alkuerissä ajalla 13,10 ja sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 668.
Maggi voitti pituushypyn Ibero-Amerikan mestaruuden 2000. Sydneyn olympialaisissa hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa pituudessa yhdeksänneksi. Hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa Etelä-Amerikan ennätyksellä 12,71 ja pituushypyssä tuloksella 669 Myöhemmin samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen alkuerissä ja oli pituudessa seitsemäs tuloksella 673. Kauden lopussa hän voitti Universiadeissa kultaa pituudessa tuloksella 683 ja hopeaa 100 metrin aidoissa sekä Hyvän tahdon kisoissa kultaa pituushypyssä.
Maggi voitti 2002 pituudessa GP-finaalin tuloksella 702 sekä sijoittui toiseksi Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa ja yleisurheilun maailmancupissa. Hän voitti seuraavana vuonna MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa pituushypyssä. Myöhemmin samana vuonna hän kärähti dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Vuonna 2006 hän voitti Etelä-Amerikan pituusmestaruuden tuloksella 686. Seuraavana vuonna hän voitti pituushypyssä Etelä-Amerikan mestaruuden tuloksella 691 ja Pan-Amerikan kisat tuloksella 684. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui kuudenneksi. Maaliskuussa 2008 hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kisoissa Valenciassa Etelä-Amerikan halliennätyksellä 689.
Maggi pitää hallussaan Etelä-Amerikan-ennätyksiä 100 metrin aidoissa sekä pituushypyssä. Hän on voittanut Brasilian mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 1998, 1999 ja 2000, pituushypyssä 1999, 2000, 2002, 2003, 2006 ja 2008 sekä kolmiloikassa 2002.
Higga Magi oli aiemmin avioliitossa kilpa-ajaja Antonio Pizzonian kanssa ja tästä liitosta heillä on tytär.
Trigger Alpert
Herman ”Trigger” Alpert (3. syyskuuta 1916 Indianapolis, Indiana – 21. joulukuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti. Hän opiskeli musiikkia Indianan yliopistossa 1930-luvun lopussa. Hän teki yhteistyötä Alvino Reyn kanssa vuonna 1940, ja 1940-luvun alussa hän lisäksi kiersi ja levytti Glenn Millerin kanssa. Hän oli lyhyesti Tex Beneken yhteistyökumppanina ja teki radio-ohjelmaa Benny Goodmanin kanssa. Myöhemmin 1940-luvulla hän työskenteli Bud Freemanin, Ella Fitzgeraldin, Muggsy Spanierin, Roy Eldridgen, Louis Armstrongin, Ray McKinleyn, Bernie Leightonin, Frank Sinatran, Woody Hermanin ja Jerry Jeromen kanssa.
1950–1960-luvuilla Alpert levytti sessioita Artie Shawin, Coleman Hawkinsin, Sauter-Finegan Orchestran, Mundell Lowen, Donn Elliottin, Gene Krupan ja Buddy Richin kanssa. Samoihin aikoihin hän työskenteli CBS:lle. Alpert johti myös itse kokoonpanoa, ja vuonna 1956 Riverside julkaisi hänen albuminsa (Trigger Happy!), jolla hänen lisäkseen esiintyvät Tony Scott, Zoot Sims, Al Cohn, Joe Wilder, Urbie Green ja Ed Shaugnessy. Alpert jätti musiikkialan vuonna 1970 ja ryhtyi valokuvaajaksi.
Aavikkojärvi
Aavikkojärvien pinta on yleensä kuiva, kova ja tasainen kuivana aikana, mutta kostea ja pehmeä sadekauden aikana. Aavikkojärvet voivat olla pieniä ja pyöreitä painaumia. Järvi syntyy, kun sadevesi täyttää kuopan. Aavikkojärviä voi muodostua myös pohjaveden pinnan ulottuessa maanpinnalle asti ja veden tihkuessa järveen.
Aavikkojärviä tavataan tyypillisesti maailman puolikuivilla ja kuivilla alueilla. Maailman suurin aavikkojärvien keskittymä on Yhdysvalloissa Texasin eteläosassa ja itäisessä New Mexicossa. Suurin osa aavikkojärvistä on melko pieniä. Maailman suurin suolatasanko Salar de Uyuni sijaitsee Boliviassa.
Hans-Georg von Friedeburg
thumb|350px|[[Alfred Jodl allekirjoittaa antautumisasiakirjan. Friedeburg kuvassa oikealla.]] Hans-Georg von Friedeburg (15. heinäkuuta 1895 – 23. toukokuuta 1945) oli amiraali, natsi-Saksan sukellusvenelaivaston sijaiskomentaja ja Kriegsmarinen viimeinen päällikkö.
Huolimatta juutalaisesta isoäidistään, Friedeburg oli varhainen natsien kannattaja, ja Heinrich Himmler suojeli häntä mahdollisilta juutalaisvastaisilta toimilta. Friedeburg teki lupaavan uran laivastossa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hänet nimitettiin natsien U-sukellusvenelaivaston sijaiskomentajaksi syyskuussa 1941. Hän valvoi U-veneiden harjoittelua ja sukellusvenetukikohtia Ranskassa ja järjesteli myöhemmin U-veneiden vartiolinjoja Keski-Atlantille, jossa niiden oli tarkoitus etsiä ja tuhota liittoutuneiden saattueita. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi vuonna 1942. Friedeburg sai U-venelaivaston komennukseensa seuraavan vuoden helmikuussa. Hänet palkittiin ritariristillä 17. tammikuuta 1945. Hän seurasi Karl Dönitziä Kriegesmarinen komentajana, kun tästä tuli Saksan valtakunnanpresidentti Adolf Hitlerin itsemurhan jälkeen (kuten Hitlerin testamentissa määrättiin). Friedeburg ylennettiin kenraaliamiraaliksi 1. toukokuuta 1945.
Danny Carvajal
Danny Carvajal (s. 8. tammikuuta 1989 San Ramón) on costaricalainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Carvajal debytoi Costa Rican maajoukkueessa 2017. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Elassóna
Elassóna on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ελασσόνας, Dímos Elassónas), joka sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 568,1 neliökilometriä ja väkiluku 32 121. Varsinaisen Elassónan kaupungin väkiluku on 7 338 (vuonna 2011).
Elassóna sijaitsee Thessalian pohjoisosassa. Nykyinen Elassónan kunta muodostui, kun Elassóna, Antichásia, Karyá, Livádi, Ólympos, Potamiá, Sarantáporo, Tsaritsáni ja Verdikoúsa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Elassónan kunta muodostuu yhdeksästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Viola Davis
Viola Davis (s. 11. elokuuta 1965 St. Matthews, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Ura
Davis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa naissivuosasta elokuvassa Doubt – Epäilys (2008) ja toisen naispääosasta Piiat (2011). Vuonna 2015 Davis voitti ensimmäisenä mustana naisena parhaan naispääosan Emmyn roolistaan draamasarjassa How to Get Away with Murder.
Hänet palkittiin vuonna 2017 parhaan naissivuosan Oscarilla ja Golden Globella roolistaan elokuvassa Fences (2016).
Vuonna 2023 Davis palkittiin Grammy-palkinnolla. Palkinnon myötä Davisista tuli yksi harvoista taiteilijoista, joka on voittanut niin Emmy-, Grammy-, Oscar- kuin Tony-palkinnonkin.
Yksityiselämä
Davis vihittiin Julius Tennonin kanssa vuonna 2003. Heillä on myös yhteinen tuotantostudio.
Azov
Azov eli Asova on satamakaupunki Rostovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vasemmalla rannalla 7 kilometrin päässä paikasta, jossa se laskee Asovanmeren Taganrogin lahteen. Azovissa on Donin Rostovin ja Bakun väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema ja merisatama.
Kaupunki muodostaa oman kaupunkipiirinsä, mutta on myös ympäröivän Azovin piirin keskus. Asukkaita kaupungissa oli 82 937 henkeä ja ympäröivässä piirissä 93 579 (vuonna 2010).
Historiaa
Ajanlaskun alussa seudulla on sijainnut kaksi maeotien tai skyyttien asutusta, jotka Ptolemaios mainitsee nimillä Paniardis ja Patarva. 900–1100-luvulla paikalla sijaitsi slaavien asutus, joka kuului muinaisvenäläiseen Tmutarakanin ruhtinaskuntaan. Vuoden 1067 tienoilla, kun kumaanit valloittivat Asovan meren rannat, seudulla sai surmansa heidän ruhtinaansa Azun, josta venäläisen Azov-nimityksen arvellaan olevan peräisin. Toisen näkemyksen mukaan paikannimi juontuu turkkilaisesta joen suistoa tarkoittavasta sanasta. Historiankirjoituksessa ja vanhoissa kartoissa kaupungista on käytetty Azovin lisäksi nimiä Azak ja usein myös Tana, joka oli Azovin läheisyydessä olleen genovalaisten perustaman kauppakeskuksen ja siirtokunnan nimi.
1200-luvulla paikalle syntyi Azakin kaupunki, jossa risteytyivät Kiinaan ja Volgan Bulgariaan kulkevat kauppareitit. Vuonna 1395 Timur Lenkin joukot hävittivät kaupungin. 1400-luvun alussa se menetti merkitystään kansainvälisen kaupan keskuksena. Vuonna 1471 sen valtasivat turkkilaiset, jotka rakensivat paikalle linnoituksen. Vuosina 1641–1641 kasakat valtasivat ja hävittivät linnoituksen, jonka turkkilaiset myöhemmin rakensivat uudestaan. Venäläiset valtasivat sen vuonna 1696. Vuodesta 1708 lähtien Azov oli samannimisen läänin keskus ja se sai kaupungin aseman, mutta Venäjän–Turkin sodan 1710-11 hävinnyt Venäjä luovutti sen jälleen turkkilaisille Prutin rauhansopimuksen mukaan. Venäläiset valtasivat sen uudelleen vuonna 1736, mutta Belgradin rauhansopimuksen mukaan Azovista ja Taganrogista tuli puolueettomia alueita, joiden linnoitukset hävitettiin. Venäläiset valtasivat kaupungin jälleen vuonna 1769, ja vuoden 1774 rauhassa se liitettiin lopullisesti Venäjään. Vuosina 1776–1782 Azov oli samannimisen läänin pääkaupunki, mutta se menetti kaupunginoikeutensa vuonna 1801. Vuonna 1926 Azovista tuli jälleen kaupunki.
Turkkilaisesta linnoituksesta on säilynyt osia korkeista maavalleista ja muutamia venäläisajan rakennuksia. Sen lähellä on muinainen skyyttien asuinpaikka. Kaupungin uusi keskusta syntyi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa.
Sonatas and Interludes
Sonatas and Interludes on John Cagen vuosina 1946–1948 säveltämä sarja pianokappaleita preparoidulle pianolle. Teos koostuu kuudestatoista sonaatista ja neljästä välisoitosta, ja sen esittäminen kestää noin tunnin. Teoksen ensiesityksestä on olemassa ristiriitaisia tietoja. Maro Ajemian esitti siitä osia vuonna 1946, ja useiden lähteiden mukaan Cage esitti koko teoksen vuonna 1948 North Carolinassa Black Mountain Collegessa, kun taas joidenkin lähteiden mukaan Ajemian ensiesitti sen 11. tammikuuta 1949. Teos on omistettu Maro Ajemianille. Sävellystä on pidetty yhtenä pianomusiikin mestariteoksista, ja vuoteen 2000 mennessä siitä on tehty jo 14 erillistä levytystä.
Cagen mukaan teoksen koristeellisten melodioiden ja rauhallisen tunnelman on tarkoitus ilmentää intialaisen estetiikan yhdeksää tunnetilaa: "sankarillinen", "eroottinen", "iloinen", "ihmettelevä", "pelko", "viha", "suru", "vastenmielisyys" ja "rauhallisuus", johon kaikki muut tunnetilat lopulta johtavat. Sonatas and Interludes oli Cagen ensimmäinen hindufilosofiaa hyödyntänyt sävellys, ja säveltäessään teosta hän luki intialaisen taidehistorioitsijan Ananda Coomaraswamyn teoksia.
Sonaatit I–VIII ja XII–XVI noudattavat rytmistä AABB-rakennetta. Kahdessa ensimmäisessä välisoitossa ei ole toistettavia rakenteita, ja kaksi jälkimmäistä välisoittoa sekä sonaatit IX, X ja XI sisältävät preludin, välisoiton ja loppusoiton. Välisoitot on sijoitettu neljännen, kahdeksannen (toinen ja kolmas) ja kahdennentoista sonaatin jälkeen. Sonaatit XIV ja XV on yhdistetty nimen "Gemini – after the work of Richard Lippold" alle.
D-liitin
thumb|250px|D-liittimiä D-liitin on yleinen elektroniikkaliitin, josta on monta eri versiota erilaiseen käyttöön. Liittimen kehitti ITT Cannon vuonna 1952.
Ladywood
thumb| Ladywood tummanpunaisena Birminghamin kartalla. Ladywood on yksi Birminghamin kaupungin kymmenestä vaalipiiristä. Se muodostuu neljästä äänestysalueesta: Aston, Ladywood, Nechells ja Soho. Vuonna 2009 Ladywoodissa oli 112 500 asukasta. Vuonna 2001 lähes kaksi kolmasosaa alueen asukkaista kuului etnisiin vähemmistöihin, kun koko Birminghamin alueella heitä on vajaa kolmannes.
2010-luvulla Ladywoodin alue on ollut koko Yhdistyneen kuningaskunnan pahimmin työttömyydestä kärsinyt alue; tammikuussa 2012 työttömyysaste oli 12,4%.
Patrick Marleau
Patrick Denis Marleau (s. 15. syyskuuta 1979 Swift Current, Saskatchewan) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Pienviljelijäin puolue
Pienviljelijäin puolue (1940-luvun alkuun asti Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue, PMP) oli suomalainen 1930-luvulta 1950-luvulle toiminut pientalonpoikien etupuolue. Puolue sai kaksi kansanedustajaa vuoden 1939 vaaleissa, mutta molemmat loikkasivat Maalaisliittoon kesäkuussa 1941. Sotien jälkeen puolueen kannatus laski eikä se onnistunut nousemaan takaisin eduskuntaan.
Patrick Marleau
Marleau varattiin San Jose Sharksiin vuoden 1997 varaustilaisuudessa 2. varausvuorolla. Hän pelasi San Josessa 19 peräkkäistä kautta vuosina 1997–2017. Hän siirtyi Toronto Maple Leafsiin heinäkuussa 2017, ja pelasi seurassa kaksi kautta. Kesäkuussa 2019 Marleau siirtyi Carolina Hurricanesiin, mutta alle viikon sisällä siirrosta Hurricanes osti sopimuksen ulos ja Marleausta tuli rajoittamaton vapaa agentti. Lokakuussa 2019 Marleau teki sopimuksen paluusta San Jose Sharksiin, mutta helmikuussa 2020 hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Lokakuussa 2020 hän teki jälleen sopimuksen San Josen kanssa.