cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergei Obuhov
Obuhovin arvostusta kotimaassaan kuvaa se, että hän tullee olemaan Sotšin talviolympialaisten soihtuviestin viejä kotiseudullaan Kirovin alueella.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti.
Tuomikylä
Tuomikylä on jokilaaksotasankoa, ja joen rantapellot ovat joen molemmin puolin merkittävä maisemakokonaisuus. Tuomikylä muodostaa tuomien reunustaman joen rannalle nauhamaisen kylän. Tienvarsimaisema pidetään arvokkaana kokonaisuutena, johon liittyy historiallisia, kulttuurisia ja maisemallisia merkityksiä.
Tuomikylässä on myös alakoulu ja Käpälämäen päiväkoti. Seinäjoen Jouppilanvuoren sekä Ilmajoen Ahonkylän ja Tuomikylän kautta kulkee 11,5 kilometrin valaistu, esteetön patikointi-, pyöräily- ja ratsastusreitti, jonka varrella on useita laavuja ja kotia.
Tuomikylässä sijaitsee Figen Oy:n sikojen keinosiemennysasema.
Tuulos
Tuulos on entinen Suomen kunta ja vuonna 2009 tehdyn kuntaliitoksen jälkeen osa Hämeenlinnaa. Ennen lakkauttamistaan se kuului hallinnollisesti Kanta-Hämeen maakuntaan ja Etelä-Suomen lääniin. Tuuloksen naapurikunnat olivat Hauho, Hämeenlinna, Janakkala ja Lammi.
Tuuloksessa risteävät valtatiet 10 ja 12. Valtateiden risteyksestä erkanee kantatie 53 Padasjoelle. Hämeenlinnan keskustaan Tuuloksesta on matkaa vajaat 30 kilometriä. Matkaa Lahteen kertyy noin 50 kilometriä ja Tampereelle vajaat 80 kilometriä. Tuuloksen keskustaajama on Syrjäntaka. Lähin rautatieasema on Hämeenlinnassa ja lähin lentokenttä on Tampere-Pirkkalan lentoasema.
Maisemallisesti Tuulos on tyypillistä Kanta-Hämettä. Entisen kunnan jakaa suunnilleen keskeltä kahtia kaakosta luoteeseen suuntautuva vesistö, jonka rannoilla on pääosa alueen viljelysmaista. Tuuloksen poikki kulkee myös Lammin puolelta sisemmän Salpausselän reunalta alkava matalahko harjujono. Tuuloksen alavat maastonkohdat ovat 80–100 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta korkeimmat mäet saavuttavat yli 160 metrin korkeuden.
Kunnassa sijainnut seurakunta jatkoi itsenäisenä seurakuntana vuoden 2018 loppuun asti.
Vaakuna
Tuuloksen vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1956.
Historiaa
Tuulos on vanhimpia hämäläisten asuttamia seutuja. Esinelöytöjen ja maaston perusteella on päätelty, että muinaishämäläinen asutusvirta suuntautui Tuuloksen halki kulkevaa vesireittiä pitkin Lammin ja edelleen Päijänteen suuntaan. Tuuloksen Juttilan kylässä sijaitsee rautakautinen linnavuori nimeltään Laurinkallio. Tuuloslaisilla eränkävijöillä oli erämaaomistuksia Päijänteen latvavesillä nykyisessä Keski-Suomessa mm. Laukaan, Hankasalmen, Saarijärven ja Viitasaaren seuduilla. Keskiajalta lähtien Tuuloksen kautta kulki Hämeenlinnan ja Viipurin välinen Ylinen Viipurintie, jonka reittiä nykyiset valtatiet 10 ja 12 vielä pitkälti seuraavat.
Tuulos mainittiin hallintopitäjänä vuonna 1431, jolloin Hauhon ja Tuuloksen käräjiä istuttiin Hauhon Sotjalan kylässä. Kaksi vuotta myöhemmin käräjät istuttiin Syrjäntaan kylässä. Vuonna 1439 Tuuloksen nimi esiintyi asiakirjassa, jonka mukaan piispa Maunu Tavast luovutti Sairialan kartanon veljensä pojalle. Myöhemmin kartanon omistajina olivat piispa Maunu III Särkilahti ja Turun tuomiokirkko. Tuuloksen ja Hauhon välinen raja vahvistettiin vuonna 1441 eikä tuuloslaisilla ollut ainakaan enää 1600-luvulla velvollisuutta osallistua Hauhon kirkon ja hautausmaan kunnossapitoon. Tuuloksen ensimmäinen kansakoulu perustettiin vuonna 1869.
Tuuloksen Syrjäntaan kylässä sekä Pannujärvellä käytiin sisällissodassa huhtikuun lopulla 1918 kaksipäiväinen Syrjäntaan taistelu, jossa Hämeenlinnasta saapuneet saksalaisjoukot yrittivät pysäyttää Tampereen suunnasta paenneiden punaisten kolonnan matkan itään kohti Lahtea. Lukumääräisesti ylivoimaisena punaiset onnistuivat murtautumaan saksalaisten joukkojen läpi. Taistelujen yhteydessä Syrjäntaan kylä tuhoutui kokonaan tulipaloissa.
Tuuloksessa valmistettiin aina 1930-luvulle saakka huomattavia määriä rekiä ja hevoskärryjä. 1920-luvulla pitäjässä oli 24 ajokalupajaa ja ajokalujen valmistuksen piirissä työskenteli noin 400 henkilöä. Vuosittain valmistui myyntiin jopa 1 500 kärryä ja 4 000 rekeä. Autojen yleistyminen 1930-luvulla lopetti vähitellen tämän kotiteollisuuden alan.
Juttilan kylässä Hauhon Pyhäjärven rannalla sijaitsi Mikko Kaloisen perustama Kettulan Saha. Myöhemmin UPM osti sahan ja lakkautti sen 1990-luvulla.
Sairialan kylässä on Tuuloksen keskiaikainen (1400-luvulta) harmaakivikirkko, joka on omistettu Pyhälle Birgitalle. Tuulos muodostettiin Hauhon kappeliseurakunnaksi vuonna 1540 ja se itsenäistyi senaatin päätöksellä vuonna 1882. Tuuloksen kirkkoherrana on toiminut Petri Laine vuodesta 2009.
Ruokakulttuuri
Tuuloksen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla mururuoka eli klimppisoppa ja kuivasta leivästä keitetty leipäressu.
Jabiru
Jabiru (Jabiru mycteria) on suurikokoinen amerikkalainen haikaralintu. Sen nimi tulee guaranin kielen turvonnutta niskaa tarkoittavasta sanasta. Myös afrikansatulahaikaraa (Ephippiorhynchus senegalensis) sekä aasialaista mustaniskahaikaraa (Ephippiorhynchus asiaticus) on kutsuttu yhdennäköisyyden takia jabiruksi. Ne kuuluvat kuitenkin eri sukuun. Varsinainen jabiru on sukunsa ainoa laji.
Tulsi Gabbard
Tulsi Gabbard (s. 12. huhtikuuta 1981 Leloaloa, Amerikan Samoa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Havaijin 2. vaalipiirin kongressiedustajana 2013–2021. Hän edusti demokraattista puoluetta ja oli Demokraattien kansallisen komitean varapuheenjohtaja, kunnes erosi 28. helmikuuta 2016 tukeakseen senaattori Bernie Sandersin presidenttikampanjaa.
Jabiru
Koko ja ulkonäkö
Jabiru on aikuisena 120–140 senttimetriä korkea, siipien kärkiväli on 2,5 metriä ja painoa voi olla jopa kahdeksan kiloa. Nokka on noin 30 senttimetriä pitkä, teräväkärkinen, musta ja leveä, kaareutuu hieman ylöspäin. Höyhenpeite on pääosin valkoinen, pää ja niska ovat paljaat ja mustat.
Tulsi Gabbard
Tausta ja yksityiselämä
Gabbard syntyi vuonna 1981 Leloaloassa, Amerikan Samoalla. Gabbard palveli Irakin sodassa vuosina 2004–2005 lääkintämiehenä.
Jabiru
Levinneisyys
Jabiruita on Meksikosta Argentiinaan ulottuvalla alueella paitsi ei Andien länsipuolella. Suurin osa Jabiruista elää Brasiliassa ja Paraguayssa.
Tulsi Gabbard
Tausta ja yksityiselämä
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Gabbard on hindu. Tammikuussa 2013 hänestä tuli ensimmäinen Yhdysvaltain kongressiin valittu hindu.
Poliittinen ura
Ennen Irakiin lähtöä hän toimi Havaijin edustajainhuoneessa vuosina 2002–2004. Hän kannattaa oikeutta aborttiin, vastusti Trans-Pacific Partnership -sopimusta, kannattaa Glass–Steagall-lain palauttamista ja siirtyi kannattamaan samaa sukupuolta olevien avioliittoa vuonna 2012. Gabbard on kritisoinut Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa liittyen Irakiin, Libyaan ja Syyriaan, ja vastustaa Syyrian presidentti Bašar al-Assadin vallasta syrjäyttämistä.
Helena Anttonen
Helena Tarja Marjut Anttonen (s. 2. kesäkuuta 1952 Simpele) on suomalainen ohjaaja, dramaturgi ja kirjailija, joka on toiminut myös usean eri teatterin johtajana.
Tulsi Gabbard
Poliittinen ura
Hän sai 77,4 prosentin kannatuksen vaalipiirissään vuoden 2018 edustajainhuoneen vaaleissa.
Helena Anttonen
Henkilöhistoria ja ammattiura
Helena Anttonen syntyi paperityöntekijä Pentti Anttosen ja siivooja Kaarina Anttosen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1981–1994 oli Heikki Pursiainen ja toinen vuodesta 1992 on Markku Pulli. Anttonen tuli ylioppilaaksi 1972 ja suoritti dramaturgin tutkinnon 1977. Hän oli dramaturgi MTV-teatterissa 1977–1978 ja Televisioteatterissa 1980–1982. Anttonen toimi johtajana Penniteatterissa 1983–1986, Teatteri Pienessä Suomessa 1986–1988, Kajaanin kaupunginteatterissa 1988–1995 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1995–2002. Hän sai Oulun läänin taidemitalin vuonna 1995.
Murrekirjoja
Anttonen on kääntänyt karjalanmurteelle:
Tulsi Gabbard
Vuoden 2020 presidentinvaalit ja sen jälkeen
Presidenttikisan jälkeen hän ei myöskään lähtenyt ehdolle edustajainhuoneen vaaleissa. Vuonna 2020 Gabbard ilmoitti siirtyvänsä uusiin sotilastehtäviin Yhdysvaltain mantereella. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 2021.
Helena Anttonen
Näytelmiä
Anttonen on paitsi dramatisoinut ja ohjannut, myös kirjoittanut useita näytelmiä:
Tulsi Gabbard
Vuoden 2020 presidentinvaalit ja sen jälkeen
Presidentinvaalien jälkeen Gabbard on kritisoinut puoluetovereitaan ja piti puheen CPAC-konferenssissa maaliskuussa 2022, mikä saattaa johtaa hänen erottamiseensa puolueesta.
Lokakuussa 2022 Gabbard ilmoitti eroavansa demokraattisesta puolueesta ja syytti sen olevan elitististen sodanlietsojien hallinnassa.
Dan Witty
Dan Witty (s. 15. marraskuuta 1984 New Prague) on yhdysvaltalainen alamäkiluistelija. Hän debytoi lajin MM-sarjassa Red Bull Crashed Icessä vuonna 2013 Saint Paulin osakilpailussa kotiosavaltiossaan Minnesotassa. Wittyn paras sijoitus MM-sarjan osakilpailussa on kolmas sija vuoden 2015 Saint Paulin osakilpailusta. Kaudella 2015 hän sijoittui sarjassa sijalle 10.
Pekka Mattila (kuvataiteilija)
Pekka Mattila (14. huhtikuuta 1943 Tampere – 21. syyskuuta 1991) oli suomalainen kuvataiteilija.
Opinnot
Pekka Mattila muutti lapsena Kankaanpäähän ja valmistui Kankaanpään taidekoulusta vuonna 1971. Vuosina 1971–1975 Mattila opiskeli Milanossa Accademia di Brerassa, jossa kehittyi hänelle tyypillinen tapa käsitellä tilaa ja muotoa.
Taidekriitikko Tuuli Penttinen-Lampisuon mukaan Milanon koulu oli ilmeisen perinteinen, mutta Pohjois-Italiassa vaikutti myös aikansa kuvataiteen uudistajia. Esimerkiksi Getulio Alviani taivutteli kineettisiä ja optisia teoksiaan alumiinista. Siinä missä Alvianin teokset ovat valoa taittavia reliefejä, Mattila alkoi maalata metallinhohtoisten kohokuvioiden illuusioita.
Bobby Holík
Robert "Bobby" Holík (s. 1. tammikuuta 1971 Jihlava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläissyntyinen yhdysvaltalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän voitti urallaan kahdesti Stanley Cupin.
Pekka Mattila (kuvataiteilija)
Ura
Lopulta Mattila vietti Italiassa kuusi vuotta, talvet Milanossa ja kesät Firenzessä. Opiskelujen jälkeen Mattilan työskenteli milanolaisen gallerian taiteilijana. Sopimuksen mukaan Mattilan oli vuosittain maalattava gallerialle 120 teosta, joita vastaan hän sai asunnon, tarvikkeet ja kuukausipalkan. Tämän johdosta Italiaan levisi 300 Mattilan teosta.
Bobby Holík
Seurajoukkueissa
Holík aloitti uransa kotimaassaan Tšekkoslovakian pääsarjassa HC Dukla Jihlavassa 16-vuotiaana kaudella 1987–1988. Hän pelasi kolme kautta Jihlavassa ja teki 97 ottelussa 72 tehopistettä. Vuoden 1989 varaustilaisuudessa Holík varattiin NHL:ään, kun Hartford Whalers nappasi hänet koko tilaisuuden kymmenentenä pelaajana.
Pekka Mattila (kuvataiteilija)
Ura
Suomeen palattuaan Mattilan työskenteli useita vuosia Helsingissä. Vuonna 1976 Mattila piti ensimmäisen tärkeän näyttelynsä Helsingissä. Taiteilijalle oli jo kehittynyt oma tyyli ja teokset tutkivat kaartuvilta pinnoilta heijastuvia valoilmiöitä. Penttinen-Lampisuo kuvaa Mattilan luomaa persoonallista tyyliä: ''”Sivellinjälki on häivytetty, maali mattaa ja väripaletti niukka. Huolella ja sileästi viimeistellyt väriliukumat synnyttävät kolmiulotteisia vaikutelmia.”''
Mattila palasi Kankaanpäähän vuonna 1983 ja alkoi osallistua aktiivisesti Satakunnan kuvataide-elämään. Hänet valittiin opettajaksi Kankaanpään kuvataidekouluun ja myöhemmin oppilaitoksen rehtoriksi.
Bobby Holík
Seurajoukkueissa
Kaudella 1993–1994 Holíkista tehtiin puolustavan kentällisen keskushyökkääjä. Aiemmin hän oli pelannut laitahyökkääjänä. Holík pelasi roolissaan hyvin ja oli auttamassa New Jerseytä konferenssifinaaleihin, joissa New York Rangers oli kuitenkin parempi. Kaudella 1994–1995 New Jersey voitti Stanley Cupin ja Holík johti hyvin pelannutta jarrukentällistä, jossa laidoilla olivat Mike Peluso ja Randy McKay. Kausilla 1996–1997 ja 1997–1998 Holík voitti New Jerseyn sisäisen pistepörssin. Kausilla 1997–1998 ja 1998–1999 Holik pelasi NHL:n tähdistöottelussa.
Kausilla 2000–2002 Holik nousi viimeistään NHL:n voimahyökkääjien parhaimmistoon. Hän teki 240 ottelussa 150 tehopistettä ja taklasi kaikkiaan 569 kertaa. Keväällä 2000 New Jersey voitti toisen Stanley Cupinsa ja Holik oli jälleen tärkeässä roolissa. Pelattuaan New Jerseyssä kymmenen kautta Holik ei tehnyt enää uutta jatkosopimusta joukkueen kanssa. Hänestä kilpailivat kesällä 2002 useat NHL-seurat. Holik teki lopulta sopimuksen viisivuotisen sopimuksen New York Rangersin kanssa. Holik pelasi lopulta vain kaksi kautta sopimuksestaan. Rangersilla meni huonosti ja toisella kaudellaan Holik oli joukkueensa tehokkain pelaaja, vaikkei tehnytkään kuin 56 pistettä. Hän pelasi myös kauden aikana uransa 1000:nnen runkosarjapelinsä. Kausi 2004–2005 jäi NHL:ssä pelaamatta työsulun takia ja Holik lepäsi koko kauden. Rangers osti hänen sopimuksensa ulos ennen kautta 2005–2006.
Holík teki elokuussa 2005 vuoden sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Kaudella 2006–2007 Atlanta voitti ensimmäistä kertaa historiansa aikana divisioonansa. Seuraavaksi kaudeksi Holík nostettiin Atlantan kapteeniksi. Vaikka kausi 2007–2008 oli Holíkin paras pisteiden valossa Atlantassa, joukkue ei tehnyt hänen kanssaan jatkosopimusta. Kaudeksi 2008–2009 Holík palasi takaisin New Jerseyyn. Holík pelasi vaisun kauden ja New Jerseykin putosi pudotuspeleissä ensimmäisellä kierroksella. Kauden päätteeksi Holík ilmoitti lopettavansa uransa.
Maajoukkueessa
Holík edusti Tšekkoslovakiaa useassa ikäkausijoukkueessa. Hän oli mukana jo vuonna 1988 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa teki seitsemän pistettä kuudessa ottelussa. Seuraavana vuonna Tšekkoslovakia voitti 18-vuotiaiden EM-kisoista hopeaa ja 20-vuotiaiden MM-kilpailuista pronssia. Holík edusti kummassakin turnauksessa maataan. Vuoden 1990 nuorten MM-kilpailuissa Holík muodosti Jaromír Jágrin ja Robert Reichelin kanssa yhden kisojen vaarallisimmista kentällisistä. Kolmikko iski yhteensä 50 pistettä. Reichel valittiin kisojen parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen Jágrin kanssa. Holíkikin oli kisojen kakkostähdistössä. Tšekkoslovakia saavutti kisoista pronssia.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Holík edusti ensimmäisen kerran Tšekkoslovakiaa vuonna 1991 Hartfordin jäätyä pudotuspelien ulkopuolelle. Seuraavan kerran Holík pelasi maajoukkueessa maailmancupissa 1996, kun hän edusti Tšekkiä. Turnaus jäi Holíkin viimeiseksi maajoukkue-esiintymiseksi, sillä hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden pian maailmancupin jälkeen. Samalla hän luopui Tšekin passista.
Perhe
Bobby Holík on Jaroslav Holíkin, tšekkiläisen jääkiekkoilijan ja valmentajan poika. Holíkin sisko Andrea Holíková pelasi tennistä ammattilaisena. Holikin lanko on niinikään NHL- ja maajoukkuejääkiekkoilija František Musil.
Gabriele D’Annunzio
Gabriele D’Annunzio (12. maaliskuuta 1863 Pescara, Abruzzo, Italia – 1. maaliskuuta 1938 Gardone Riviera, Italia ) oli italialainen runoilija, kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Elämä
D’Annunzio syntyi varakkaan maanomistajan perheeseen Pescarassa, jossa hän myös vietti varhaislapsuutensa. D’Annunzio lähetettiin Pratoon oppikouluun, jossa ollessaan hän julkaisi kuusitoistavuotiaana ensimmäiset runonsa. Vuonna 1881 hänet hyväksyttiin opiskelemaan La Sapienza -yliopistoon Roomaan, jossa hän osallistui monien kirjallisten ryhmien, esimerkiksi Cronaca Bizantinan, toimintaan ja kirjoitti paikallisiin lehtiin artikkeleita ja kirjallisuusarvosteluja. Noina vuosina hän aloitti myös oman varsinaisen kirjallisen uransa kirjoittamalla teokset Canto Novo (1882), Terra Vergine (1882), L’Intermezzo di Rime (1883), Il Libro delle Vergini (1884) sekä suurimman osan novelleista, jotka myöhemmin koottiin teokseksi San Pantaleone (1886). Arvostelijoista jotkut, jotka olivat aluksi tervehtineet häntä ihmelapsena, alkoivat nyt hyljeksiä hänen uutta tyyliään ja syyttivät häntä yleisen moraalin turmelemisesta. Toisaalta häntä kiitettiin Italian kirjallisuuden uudistajana ja sen elinvoiman palauttajana. Yliopistovuosiensa jälkeen D’Annunzio työskenteli toimittajana La Tribuna -sanomalehdessä, jossa hän nimimerkillä ”Duca Minimo” kirjoitti eräät terävimmistä teksteistään.
Vuonna 1883 D’Annunzio meni naimisiin Maria Hardouin di Gallesen kanssa. Heille syntyi kolme poikaa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1891. Sittemmin D’Annunziolla oli pitkäaikainen suhde näyttelijätär Eleonora Duseen, joka esiintyi monissa D’Annunzion kirjoittamissa näytelmissä, mutta hänellä oli myös useita muita rakastajattaria. thumb|[[Rijeka|Fiumessa 1920 julkaistu postimerkki D’Annunziosta.]] D’Annunzio vietti melko huimapäistä elämää ja velkaantui. Velkojiaan hän pakeni 1910 Ranskaan, jolloin myös suhde Eleonora Duseen päättyi. Ranskassa hän teki yhteistyössä säveltäjä Claude Debussyn kanssa musiikkinäytelmän Le martyre de Saint Sébastien. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua D’Annunzio palasi Italiaan, jossa hän julkisissa puheissaan kehotti Italiaa liittymään ympärysvaltojen rinnalle. Hän liittyi Italian ilmavoimiin ja taisteli sodassa hävittäjälentäjänä, jossa yhteydessä hänen toinen silmänsä sokeutui. Sota vahvisti hänen näkemyksiään siitä, että Italian oli omaksuttava vahvempi rooli kansainvälisessä politiikassa sodanaikaisten liittolaistensa rinnalla.
Pariisin rauhankonferenssissa 1919 esitettyjen Fiumen kaupunkia koskevien alueluovutusten suututtamana D’Annunzio kokosi 2 000 miehen vahvuisen joukon, marssi heidän johdossaan Fiumeen ja vaati kaupungin liittämistä Italiaan. Kun se ei onnistunut, D’Annunzio julisti Fiumen itsenäiseksi valtioksi ja itsensä sen päämieheksi Duceksi. Joulukuussa 1920 Italian laivaston tulitettua Fiumea hän joutui kuitenkin luopumaan kaupungin hallinnasta. Tapahtuman jälkeen Benito Mussolini määräsi D’Annunzion kotiarestiin Gardajärvelle, jossa hän keskittyi kirjoittamiseen ja iloiseen elämään. Hänestä alettiin Mussolinin valtakaudella käyttää nimitystä Il Vate, Profeetta.
D’Annunzio nimitettiin Italian kuninkaallisen akatemian puheenjohtajaksi vuonna 1937. Hän kuoli aivohalvaukseen kotonaan 1. maaliskuuta 1938.
Ensimmäisen siirron etu shakissa
Shakinpelaajat ja teoreetikot ovat tutkineet sitä, päättyykö molemmilta osapuolilta täydellisesti pelattu peli valkean voittoon vai tasapeliin. Ainakin vuodesta 1889 asti, kun maailmanmestari Wilhelm Steinitz sen ensimmäisenä esitti, on konsensus ollut, että täydellinen peli päättyy tasan. Jotkut pelaajat ovat esittäneet huolensa "shakin remissikuolemasta" kun shakin analysointia jatketaan tarpeeksi pitkälle. Esimerkiksi maailmanmestarit José Raúl Capablanca ja Bobby Fischer esittivät uusia shakkivariantteja lisätäkseen kiinnostusta peliä kohtaan. Muutama hyvin huomattava pelaaja on kuitenkin esittänyt, että valkean aloitussiirrosta saavuttama etu riittäisi voittoon: Weaver Adamsin ja Vsevolod Rauzerin mukaan valkea voittaa aloitussiirrolla 1.e4, kun taas Hans Berlinerin mukaan 1.d4 saattaisi olla voittoon riittävä. On mahdollista, että shakki ratkaistaan tulevaisuudessa tietokoneiden avulla ja täydellisen shakkipelin kohtalo saadaan selvitettyä. Tämä lienee kiinni laskentanopeudesta. Jos analysoisi pelin sekunnissa, menisi arvioitujen mielekkäiden pelien tarkasteluun n. 1040 vuotta.
Vuodesta 1988 alkaen shakkiteoreetikot ovat haastaneet perinteisen käsityksen valkean edusta. Suurmestari András Adorján kirjoitti menestyksekkään sarjan kirjoja aiheesta "Black is OK!" sanoen, että yleinen käsitys valkean edusta perustuu enemmän psykologiaan kuin todellisuuteen. Suurmestari Mihai Suba ja muut sanovat, että joskus valkean etu katoaa pelin edetessä, ilman mitään näkyvää syytä. Vallalla oleva pelityyli mustalle on epätasaisten asemien etsiminen, jolloin musta saavuttaa aktiivista vastapeliä. Maailmanmestarit Garri Kasparov ja Fischer olivat tämän tyylin huomattavia edustajia. Myös sisilialainen puolustus pyrkii aktiiviseen vastapeliin luomalla epätasaisen aseman, mikä on yksi syy sen suureen suosioon 2000-luvulla.
Modernien teoreetikkojen mukaan myös mustalla on tietynlaisia etuja. Valkean odotetaan pärjäävän paremmin, mikä luo psykologisia paineita valkeilla pelaavalle. Tämä taas auttaa mustaa, jos valkea yrittää tavoitella voittoa liikaa. Mustalle etua antaa myös se, että valkean täytyy paljastaa suunnitelmansa ensiksi. Jotkut avaukset ovat ongelmallisia mustalle, mutta valkea voi pelata niitä käänteisenä huoletta ylimääräisen temponsa ansiosta. Jotkin symmetriset avaukset voivat johtaa tilanteisiin, joissa ensimmäisen siirto on haitaksi joko psykologisen tai puhtaasti pelillisen syyn takia.
Thin Lizzy
Perustaminen ja Eric Bellin aika 1969–1973
Yhtye perustettiin Dublinissa joulukuussa 1969, kun kitaristi Eric Bell ja kosketinsoittaja Eric Wrixon tapasivat Orphanage-yhtyeessä soittaneet laulaja-basisti Phil Lynottin ja rumpali Brian Downeyn. Nimi Thin Lizzy oli Eric Bellin idea, joka tuli The Deano-sarjakuvassa esiintyneestä Tin Lizzie-robotista. Yhtye levytti EMI-yhtiölle kesällä 1970 singlen "The Farmer" / "I Need You", joka jäi ilman kaupallista menestystä. Wrixon oli eronnut yhtyeestä ennen singlen julkaisua ja jäljelle jääneet jäsenet jatkoivat triona. Saman vuoden lopussa yhtye sai levytyssopimuksen Decca Recordsilta.
Ensimmäinen albumi Thin Lizzy julkaistiin vuonna 1971 ilman suurempaa menestystä. Samoin kävi myös seuraavana vuonna julkaistulle Shades of a Blue Orphanage-albumille. Samana vuonna yhtye oli mukana Funky Junction-projektissa joka levytti albumillisen Deep Purple-covereita. Vuoden 1973 alussa Decca päätti julkaista ilman yhtyeen suostumusta Thin Lizzyn version irlantilaisesta kansanlaulusta "Whiskey in the Jar". Kappale nousi Irlannissa listakärkeen ja top 10:neen Isossa-Britanniassa ja Thin Lizzy pääsi esiintymään Top of the Pops-ohjelmaan saaden näkyvyyttä saarivaltiossa. Tästä huolimatta seuraava albumi Vagabonds of the Western World ja singlet "The Rocker" ja "Randolph's Tango" eivät menestyneet ja kaiken lisäksi joulukuussa 1973 Eric Bell jätti yhtyeen vedoten heikentyneeseen terveydentilaansa.
Kahden kitaristin yhtyeeksi ja menestykseen 1974–1978
Bellin tilalle tuli ensin belfastilainen nuori kitaristi Gary Moore joka oli mukana kuitenkin vain muutaman kuukauden ja hänen tilalleen tulivat väliaikaisesti Andy Gee ja John Cann. Kevään 1974 kiertueen jälkeen sopimus Decca Recordsin kanssa päättyi ja hajoaminen oli lähellä Brian Downeyn päätettyä erota yhtyeestä. Lynott sai kuitenkin Downeyn muuttamaan mielensä ja yhden kitaristin sijaan he päättivät hakea kahta kitaristia ja muuttaa yhtyeen tyyliä. Koesoittojen jälkeen paikan saivat 18-vuotias skotti Brian Robertson ja kalifornialainen Scott Gorham. Uutta tyyliä alettiin kehittelemään ja yhtye sai sopimuksen Phonogram Records-yhtiöltä jonka alamerkit Vertigo ja Mercury (Pohjois-Amerikassa myöhemmin Warner Bros) tulivat julkaisemaan Thin Lizzyn albumit. Vuoden 1974 lopulla julkaistu uusi albumi, soul-vaikutteinen Nightlife oli kuitenkin pettymys niin kaupallisesti kuin yhtyeen itsensä mielestä tuotannollisesti.
Vuoden 1975 alussa yhtye pääsi ensimmäiselle Yhdysvaltain kiertueelle yhdessä Bachman-Turner Overdriven kanssa. Thin Lizzy konsertoi myös Suomessa lokakuussa 1975, Turun Konserttitalolla. Samana vuonna julkaistu, enemmän hard rock-vaikutteinen Fighting-albumi nousi Ison-Britannian albumilistalle ja albumilta nousivat esille yhtyeen tunnusmerkeiksi tulevat tuplakitara-harmoniat mm. kappaleissa "Wild One" ja "Suicide". Seuraava albumi Jailbreak (1976) oli yhtyeen lopullinen läpimurto. Singlenä julkaistu "The Boys Are Back in Town" oli maailmanlaajuinen hitti. Muita tunnettuja kappaleita albumilla ovat "Warriors", "Emerald" ja nimikappale "Jailbreak". Seuraava albumi Johnny the Fox julkaistiin myös vuonna 1976. Albumilta nousi hitiksi kappale "Don't Believe a Word".
Thin Lizzy oli nyt iso nimi ja teki menestyneitä kiertueita, mutta ristiriitoja alkoi esiintyä etenkin Robertsonin ja Lynottin välillä. Tilanne kärjistyi, kun Robertson loukkasi kätensä ravintolanujakassa eikä voinut osallistua yhtyeen Yhdysvaltain kiertueelle. Hänen tilallaan kiertueella soitti Gary Moore, joka ei kuitenkaan jäänyt yhtyeeseen Lynottin pyynnöstä huolimatta.
Kesällä 1977 kolmimiehinen Thin Lizzy matkusti Kanadaan levyttämään tulevaa Bad Reputation-albumia. Sessioiden lopussa Brian Robertson palasi yhtyeeseen ja hän soittaa albumin kolmella raidalla, mutta ei päässyt kansikuvaan. Bad Reputation menestyi hyvin nousten top 5:een Isossa-Britanniassa ja myös kappale "Dancing in the Moonlight" menestyi hyvin. Vuonna 1978 Thin Lizzy julkaisi live-albumin Live and Dangerous joka oli menestys nousten toiseksi Ison-Britannian albumilistalla. Albumi on noussut yhdeksi yhtyeen arvostetuimmista töistä ja se on voittanut monia live-albumi-äänestyksiä. Tosin albumin live-nauhoituksen aitoudesta on esiintynyt ristiriitaisia väitteitä.
Gary Mooren paluu ja vaihtuvat kokoonpanot 1978–1980
Robertsonin erottua lopullisesti kesällä 1978 hänen tilalleen tuli jälleen Gary Moore. Yhtyeen kaukoidän kiertueella Brian Downeyn tilalla nähtiin mm. Ian Gillanin yhtyeestä tuttu Mark Nauseef sekä Cozy Powell. Downey jätti kiertueen väliin ylirasituksen vuoksi ja palasi yhtyeeseen vuoden 1979 alussa. Seuraava albumi Black Rose menestyi hyvin aiempien albumien tapaan. Phil Lynottin ja Scott Gorhamin päihdeongelmat alkoivat nousta pintaan albumin teon aikoihin ja kappale "Got to Give it Up" liittyy aiheeseen. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat "Waiting for an Alibi" sekä irlantilais-vaikutteinen "Roisin Dubh".
Kokoonpano ei kuitenkaan päässyt vakiintumaan kun Gary Moore erosi yhtyeestä kesällä 1979 kesken Yhdysvaltain kiertuetta. Häntä tuuraamaan tulivat Ultravox-yhtyeestä myöhemmin tunnetuksi tullut kitaristi-kosketinsoittaja Midge Ure ja kitaristi Dave Flett. Miehet olivat yhtyeessä vuoden 1980 alkuun saakka. Näihin aikoihin Lynottilla oli myös sivuprojekti The Greedy Bastards yhdessä Sex Pistols-miesten Steve Jonesin ja Paul Cookin kanssa.
Viimeiset vuodet 1980–1983
Phil Lynott vuonna 1980|thumb|200px
Vakituiseksi kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Snowy White, mm. Pink Floydin taustakitaristina tunnettu muusikko. Yhtyeeseen otettiin myös pysyvä kosketinsoittaja, 17-vuotias Darren Wharton. Lokakuussa 1980 julkaistu Chinatown oli arvostelumenestys ja nousi top 10:neen Isossa-Britanniassa singlehitin "Killer on the Loose" siivittämänä. Näihin aikoihin menestys Pohjois-Amerikassa oli kääntynyt laskuun ja yhtye teki viimeisen Yhdysvaltain kiertueensa vuonna 1980.
Vuoden 1981 marraskuussa julkaistu Renegade ei enää menestynyt aiempien albumien tapaan. Yhtyeen jäsenet olivat pettyneitä kappalevalintoihin ja singlenä julkaistu "Hollywood (Down on Your Luck)" ei myöskään noussut listoille. Albumilta nousi kuitenkin tulevia Thin Lizzy-klassikoita, kuten "Angel of Death" ja "Renegade". Vuoden 1982 elokuussa Snowy White erosi yhtyeestä kyllästyneenä muiden jäsenten päihdeongelmiin ja yhtyeen epävarmaan tulevaisuuteen. Lisäksi blues-tyylisenä kitaristina hän vieroksui raskaampien hard rock-kappaleiden soittamista. Myös Brian Downey ja Scott Gorham joutuivat sivuun yhtyeen toiminnasta henkilökohtaisten ongelmien takia ja Phil Lynott keskittyi soolouraansa. Lynott oli julkaissut kaksi sooloalbumia Solo in Soho (1980) ja The Philip Lynott Album (1982) sekä teki soolokiertueita.
Thin Lizzyn toiminta jatkui syyskuussa 1982 John Sykesin liityttyä uudeksi kitaristiksi. Sykes oli noussut tietoisuuteen NWOBHM-yhtyeessä Tygers of Pan Tang. Hänen tulonsa myötä Thin Lizzyn musiikki suuntautui entistä enemmän uutta kukoistuskauttaan elävään heavy metaliin ja maaliskuussa 1983 julkaistu Thunder and Lightning-albumi oli menestys nousten top 5:een Isossa-Britanniassa. Soolouraansa keskittynyt Phil Lynott päätti kuitenkin, että albumi jäisi yhtyeen viimeiseksi ja tuleva kiertue olisi Thin Lizzyn jäähyväiskiertue. Aivan täysin hän ei kuitenkaan tyrmännyt mahdollista paluuta myöhemmin. Scott Gorhamin mukaan hänen ja Lynottin huumeongelmat vaikuttivat myös lopetuspäätökseen ja rumpali Brian Downey oli kyllästynyt pitkiin kiertueisiin.
Jäähyväiskiertue oli menestyksekäs ja konserteissa vierailivat myös yhtyeen ex-jäsenet Eric Bell, Gary Moore ja Brian Robertson. Viimeinen konsertti pidettiin Länsi-Saksassa syyskuussa 1983. Kiertueen konsertteja oli nauhoitettu ja lokakuussa 1983 julkaistiin tupla-live-albumi Life.
Thin Lizzyn jälkeen 1984–1996
Phil Lynott jatkoi soolouraansa ja sai myös menestystä yhdessä Gary Mooren kanssa top 5-hitillä "Out in the Fields" vuonna 1985. Hänen terveytensä oli kuitenkin alkanut heikentyä päihteiden käytön johdosta ja tammikuun neljäntenä päivänä vuonna 1986 Phil Lynott kuoli sairaalassa Salisburyssa, jonne oli joutunut saatuaan sairauskohtauksen kotonaan joulukuussa 1985. Hänellä todettiin verenmyrkytys ja keuhkokuume ja lisäksi hänen sisäelimensä olivat vaurioituneet. Ennen kuolemaansa Lynott oli tekemässä kolmatta sooloalbumiaan ja tiettävästi myös Thin Lizzyn paluu oli ollut suunnitteilla. Thin Lizzyn jäsenet esiintyivät toukokuussa 1986 Self Aid-tapahtumassa kokoonpanolla Gorham, Downey, Moore, Wharton sekä Bob Daisley (basso) ja Bob Geldof (laulu). Vuonna 1987 aloitettiin myös vuotuinen Vibe For Philo-tapahtuma Dublinissa Lynottin muistolle.
Thin Lizzyn paluu 1996–
Thin Lizzy vuonna 2007|thumb|right|250px
Vuonna 1996 Thin Lizzy teki paluun John Sykesin johdolla. Muista vanhoista jäsenistä mukana olivat Scott Gorham, Brian Downey ja Darren Wharton. Basistiksi tuli Marco Mendoza ja laulupuolen hoiti Sykes. Hänen mukaansa yhtyeen paluun tarkoitus oli olla puhtaasti kunnianosoitus Phil Lynottin elämäntyölle ja musiikille, eikä yhtye ole tehnyt uutta musiikkia. Kokoonpano on vaihdellut vuosien aikana ja yhtye on julkaissut live-albumin One Night Only vuonna 2000. Albumilla rumpuja soitti Downeyn tilalle tullut Tommy Aldridge.
Vuoden 2009 kesällä John Sykes erosi yhtyeestä keskittyäkseen soolouraansa ja toukokuussa 2010 julkistettiin Thin Lizzyn uusi kokoonpano johon kuuluvat Scott Gorham, Brian Downey, Darren Wharton ja Marco Mendoza sekä laulaja Ricky Warwick (The Almighty) ja kitaristi Vivian Campbell (Def Leppard, Dio, Whitesnake).
Muusikot
Brian Downey vuonna 2009|thumb|right|200px
Johan Fredrik Carpelan
Johan Fredrik Carpelan (14. joulukuuta 1745 Halikko – 27. joulukuuta 1808 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen virkamies, sotilas ja vapaaherra.
Carpelan kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 1759, jonka jälkeen hän aloitti sotilasuransa Väster­bottenin rykmen­tissä vain viidentoista vuoden ikäisenä. Kahdenkymmenen vuoden palveluksen jälkeen hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1779. Kun Oulun läänin maaherra Adolf Tandefelt siirtyi Vaasan läänin maaherraksi vuonna 1785, Carpelan nimitettiin hänen seuraajakseen Oulun läänin maaherraksi. Samoihin aikoihin hänen veljensä Simon Wilhelm Carpelan nimitettiin Kuopion läänin maaherraksi.
Carpelan toimi Oulun läänin maaherrana vuodet 1785–1800. Toimikauteen sisältyi sekä rauhan että sodan aikaa: vuosina 1788–1790 käytiin Ruotsin ja Venäjän välillä Kustaa III:n sota. Maaherrana Carpelan keskittyi talouden ja hallinnon kehittämiseen. Hän teki maakuntamatkoja, joiden aikana tutustui läänin maatalouteen. Maanviljelijöiden opastukseksi hän jopa julkaisi kirjasen Neuvo ja johdatus maan viljelemisen ja huonenhallituxen parandamiseen vuonna 1793. Carpelan kiinnitti huomiota myös Oulun kauppiaiden tärkeimpien vientituotteiden tervan, voin ja suolalohen laadun parantamiseen ja valvomiseen. Juuri ennen Carpelanin toimikauden alkua valmistunut Tervahovi auttoi ainakin tervan laadun parantamisessa.
Carpelanin aikaan otettiin myös käyttöön silloisella Polttimosaarella sijainnut kruununpolttimon päärakennus uudeksi läänin hallintorakennukseksi ja maaherran virka-asunnoksi. Saarta alettiin myös kutsua Maaherransaareksi, kunnes lääninsairaala muutti saareen vuonna 1834, jolloin se sai nykyisen nimensä Lasaretinsaari (myös Sairaalasaari).
Norrköpingin valtiopäivillä 1800 Carpelan nimitettiin vastoin omaa tahtoaan Göteborgin ylikomendantiksi ja myöhemmin samana vuonna Göteborgin ja Bohusin läänin maaherraksi.
AMD Phenom II
pienoiskuva|oikea|AMD Phenom II X4 840. Phenom II on AMD:n suoritinmallisarja. AMD Phenom II -suorittimia on tarjolla 2–6-ytimisinä malleina. Phenom II seuraa mallina Phenomia. Phenom II julkaistiin marraskuussa 2008 AM2+-suoritinkantaisena Phenomin tavoin. Helmikuussa 2009 julkaistiin DDR3-muisteja tukevalla AM3-suoritinkannalla valmistettavat mallit. Huhtikuussa 2010 julkaistiin AM3-kantaisia Phenom II X6-siruja. Uudet X6-sirut sisältävät myös turbo-toiminnon.
Ominaisuudet
Phenom II sisältää suuren, 6 Mt kokoisen L3-välimuistin. Toinen suorituskykyä lisäävä muutos on Cool 'n Quiet -toiminnon muuttaminen siten, ettei sen käyttö enää aiheuta käyttöjärjestelmästä johtuvia suorituskykyongelmia.
AM3-kantaiset Phenom II -suorittimet ovat taaksepäin yhteensopivia AM2+-kantaisten emolevyjen kanssa. Phenom II:n muistiohjain tukee DDR2 ja DDR3 -muisteja. DDR3-muisteja voidaan käyttää kuitenkin vain AM3-kantaisen emolevyn kanssa.
Phenom II -suorittimia on neljää eri mallia. 1000 ja 900-sarja on kaikki ominaisuudet sisältävä lippulaiva. Muut mallit ovat osittain karsittuja versioita. Ytimien tuotantoprosessissa osa ytimistä tulee ulos vajaatoimisina, mutta näitä ytimiä voidaan hyödyntää esimerkiksi käyttämällä niitä kolmeytimisinä tai vähemmällä L3-välimuistilla. Osa 500- ja 700-sarjojen suorittimista on "rampautettu" tahallisesti, jotta edullisempien suorittimien kysyntä voidaan tyydyttää. Näin ollen osasta näistä prosessoreista voidaan ohjelmallisesti kytkeä lukittuja ytimiä uudelleen käyttöön.
Ylikellottaminen
Phenom II -suorittimet ovat ylikellottuneet jopa yli kaksikertaa alkuperäistä suurempiin kellotaajuuksiin.
Suomalainen Sami "Macci" Mäkinen onnistui kellottamaan Phenom II X4 940 -suorittimen 6,5 GHz -nopeuteen. Ennätys tehtiin CES-messuilla Las Vegasissa tammikuussa 2009 käyttämällä apuna nestemäistä typpeä ja nestemäistä heliumia. LimitTeam-niminen ryhmä puolestaan paransi tulosta Phenom II X4 955 -suorittimella, joka kellotettiin 7,1 GHz nopeuteen.
Painin Suomen-mestaruuskilpailut 1908
Vuoden 1908 painin Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin Tampereella 25.–27. syyskuuta. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin kolmessa painoluokassa. Kilpailut olivat ensimmäiset viralliset, SVUL:n järjestämät painin Suomen-mestaruuskilpailut.
Adam Green (laulaja)
Adam Green (s. 28. toukokuuta 1981 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänellä oli aiemmin yhtye The Moldy Peaches, mutta hänet tunnetaan paremmin vuonna 2002 alkaneesta soolourastaan. Green opiskeli Emerson Collegessa yhden lukukauden 1998, mutta jätti sen keskittyäkseen musiikkiin.
Masterplan (albumi)
Masterplan on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2003 AFM Recordsin kautta.
Adam Green (laulaja)
Greenin anti-folk-tyyliä verrataan usein Ben Foldsiin, Leonard Coheniin, Ben Kwelleriin ja Jonathan Richmaniin.
Masterplan (albumi)
Kappaleet
Rajoitetun painoksen bonusraidat:
Vierailevat muusikot
Janne Wirman soitti suurimman osan albumin kosketinsoitinosuuksista, mutta ei voinut kuitenkaan jäädä Masterplaniin pääyhtyeensä Children of Bodomin vuoksi.
Ari Virtanen (kuvanveistäjä)
Ari Virtanen (s. 1958 Vammala) on suomalainen kuvanveistäjä.
Tomo Miličević
thumb|Tomo Miličević [[30 Seconds to Marsin konsertissa vuonna 2010.]] Tomislav ”Tomo” Miličević (s. 3. syyskuuta 1979 Sarajevo, Jugoslavia (nyk. Bosnia ja Hertsegovina)) on yhdysvaltalainen muusikko ja 30 Seconds to Mars -yhtyeen entinen kitaristi. Miličević oli yhtyeen jäsen vuodesta 2003 vuoteen 2018.
Ari Virtanen (kuvanveistäjä)
Virtanen opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1976–1979.
Taideopettajana
Virtanen on toiminut muun muassa Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen taideaineiden opettajana, Tyrvään käsi- ja taideteollisen oppilaitoksen plastisen muotoilun ja kivenkäsittelyn opettajana, Vammalan aikuiskoulutusosaston kuvanveiston opettajana, Vammalan opiston kuvanveiston opettajana ja Sastamalan opiston kuvanveiston opettajana.
Viisas Luonto
Viisas Luonto (saks. Albert sagt … Natur – aber nur!, eng. Albert Says... Nature Knows Best) on saksalainen tiede-pohjainen animaatiosarja, jota alun perin esitettiin saksalaisella ZDF 13 jaksossa vuosina 1996-1997. Sarja perustuu Frederic Vesterin kirjoihin jonka painopisteenä oli ympäristötieteen opetus. Sarjaa esitettiin Suomessa vuonna 1998.
Sarjaa jatkettiin vuonna 2003 nimellä Albert auf Entdeckungstour (Albert Asks What is Life?)
Sarjan sisältö
Päähenkilö Arttu (alkuperäiskiellellä Albert) on myyttinen olento, joka muistuttaa linnun ja hamsterin yhdistelmää. Vaikka Arttu on röyhkeä, hänelle on ominaista uteliaisuus ja ystävällisyys, ja hän tulee toimeen kaikkien eläinten kanssa. Arttu lähtee seikkailuihin selittääkseen luonnon ja ympäristön toimintaa. Hän osaa lentää, juosta, uida ja sukeltaa sekä muuttaa kokoaan jättimäiseksi tai pieneksi. Tämä antaa hänelle mahdollisuuden tutkia luontoa äärimmäisen tarkasti yksityiskohtiin ja lisätä tietämystään.
Luonnon ja ympäristön tärkeyden lisäksi animaatiosarja tuo tietoisuutta mahdollisista vaaroista ja ympäristöongelmista. Erityisesti ohjelmassa käsitellään ihmisen tai koneiden uhista johtuvia vaaroja.
Polte
Polte on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2011. Lauri Tähkä ilmoitti jättävänsä Lauri Tähkä & Elonkerjuu -yhtyeen maaliskuussa 2011. Toukokuussa Universal Music -levy-yhtiö ilmoitti Tähkän tekevän uutta musiikkia sooloalbumiaan varten. 30. elokuuta 2011 Universal Music ilmoitti kotisivuillaan Lauri Tähkän julkaisevan Polte-nimisen albuminsa 26. lokakuuta ja ensimmäisen singlen, ”Syyskuun kyy”, 5. syyskuuta. Albumin on tuottanut Riku Mattila.
Tähkä järjesti ennen albumin julkaisua ennakkokuuntelutilaisuuksia monessa Suomen kaupungissa. Tilaisuuksiin pääsi hakemaan Tähkän nettisivujen kautta, ja jokaiseen tilaisuuteen arvottiin noin 60 henkilöä. Albumi ylitti jo julkaisupäivänään platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän, yli 20 000 kappaletta. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla kaksi. Polte eroaa Lauri Tähkän & Elonkerjuun albumeista siinä, että albumin kappaleet eivät sisällä Pohjanmaan murretta. Albumin ilmoitettiin toukokuun 2012 alkuun mennessä myyneen tuplaplatinaa eli yli 40 000 kappaletta. Polte-levyn kappaleista julkaistiin vuonna 2011 nuottikirja. Kirjasta löytyy levyn kappaleiden lisäksi singlen "Kesä eletään" nuotit.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Lauri Tähkä, ellei toisin mainittu.
Doug Weight
Ennen Islandersia Weight pelasi viidessä NHL-seurassa, New York Rangersissa, Edmonton Oilersissa, St. Louis Bluesissa, Carolina Hurricanesissa ja Anaheim Ducksissa. Hän pelasi ammattilaisurallaan myös Saksan DEL-liigassa, työsulun lyhentämällä NHL-kaudella 1994–1995 kahdeksan ottelua Starbulls Rosenheimissa ja työsulun kokonaan peruuttamalla NHL-kaudella 2004–2005 seitsemän runkosarjaottelua ja yksitoista pudotuspeliottelua Frankfurt Lionsissa.
Ennen ammattilaisuraa
Ennen ammattilaisuraansa Weight pelasi kaksi kautta yliopistosarjaa Lake Superior State Universityn joukkueessa, vuosina 1989–1991. Ensimmäisellä kaudella hän oli joukkueen kolmanneksi tehokkain pisteidentekijä Jim Dowdin ja Jeff Jablonskin jälkeen (69 tehopistettä, 21 maalia ja 48 syöttöpistettä, 46:ssa ottelussa) ja toisella kaudella toiseksi tehokkain pistemies Dowdin jälkeen (75 pistettä, 29 maalia ja 46 syöttöpistettä, 42:ssa ottelussa).
NHL-ura
New York Rangers varasi Weightin NHL:ään numerolla 34 NHL:n varaustilaisuuden 1990 toisella kierroksella. Toisen yliopistosarjassa pelatun kautensa päätyttyä hän debytoi Rangersin riveissä kevään 1991 pudotuspeleissä, joissa hän pelasi yhden ottelun. 1991–1992 Weight pelasi sekä Rangersissa että sen silloisessa farmiseurassa Binghamptonissa. Ensimmäisellä täydellä NHL-kaudellaan, 1992–1993, hän ehti pelata 65 ottelua Rangersissa ennen siirtoa Edmonton Oilersiin keväällä 1993 vaihdossa Esa Tikkaseen.
Edmonton Oilersissa Weight pelasi vuodesta 1993 vuoteen 2001 ja toimi joukkueen kapteenina vuosina 1999–2001. Pelintekijänä mainetta ansainnut Weight on tehnyt pisteiden valossa parhaalla NHL-kaudellaan, 1995–1996, 104 tehopistettä, 25 maalia ja 79 syöttöpistettä, 82:ssa runkosarjaottelussa. Hän oli Oilersin paras pistemies kautta 1998–1999, jolla hän joutui olemaan sivussa lähes neljäkymmentä ottelua polvivamman vuoksi, lukuun ottamatta joka vuosi. Weight jätti Oilersin heinäkuussa 2001, jolloin seura kauppasi hänet St. Louis Bluesiin yhdessä Michel Riesenin kanssa vaihdossa Marty Reasoneriin, Jochen Hechtiin ja Jan Horáčekiin.
Weightin ensimmäinen visiitti Bluesin riveissä kesti neljä kautta, tammikuuhun 2006. Bluesille vaikean kauden 2005–2006 ollessa puolivälissä Weight siirtyi Carolina Hurricanesiin, joka tarvitsi vahvistusta pudotuspelejä varten. Hänen lisäkseen Hurricanesiin siirtyivät Erkki Rajamäen pelaajaoikeudet ja Bluesiin siirtyivät Jesse Boulerice, Mike Zigomanis, Magnus Kahnbergin pelaajaoikeudet, ensimmäisen ja neljännen kierroksen varausvuorot kesän 2006 varaustilaisuudessa ja neljännen kierroksen varausvuoro kesällä 2007. Hän oli voittamassa Hurricanesissa kesäkuussa 2006 Stanley Cupin mestaruutta, kun seura löi loppuotteluissa Edmonton Oilersin. Weight teki pudotuspeleissä 16 tehopistettä, kolme maalia ja 13 syöttöpistettä, 23:ssa ottelussa.
Mestaruuden jälkeen Weight palasi heinäkuussa 2006 St. Louisin riveihin. Pisteiden valossa parhailla Blues-kausillaan, 2002–2003 ja 2003–2004, hän sai ensiksi mainitulla kokoon 67 tehopistettä, 15 maalia ja 52 syöttöpistettä, 70:ssä runkosarjaottelussa ja jälkimmäisellä 65 tehopistettä, 14 maalia ja 51 syöttöpistettä, 75:ssä runkosarjaottelussa. Joulukuussa 2007 Blues myi Weightin, Michal Birnerin ja 7. kierroksen varausvuoron vuoden 2008 varaustilaisuudessa Anaheim Ducksille Andy McDonaldia vastaan. Weight pelasi Ducksissa kauden 2007–2008 loppuun.
Heinäkuussa 2008 Weight teki sopimuksen New York Islandersin kanssa. Hän teki vuoden jatkosopimuksen kaudeksi ja vielä kaudeksi. Kesäkuussa 2011 Weight ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä Islandersin apulaisvalmentajaksi.
Maajoukkue
Weight on edustanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta useissa arvokilpailuissa. Hän on ollut voittamassa Yhdysvaltain paidassa vuoden 1996 jääkiekon maailmancupia ja hopeaa talviolympialaisissa 2002. Hän pelasi myös talviolympialaisissa 1998 ja talviolympialaisissa 2006 sekä vuoden 2004 jääkiekon maailmancupissa. Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa Weight on pelannut kolmena vuonna, 1993, 1994 ja 2005.
RimWorld
RimWorld on Ludeon Studiosin sekä Tynan Sylvesterin kehittämä ja Luneon Studiosin julkaisema simulaatiopeli, joka julkaistiin 17. lokakuuta 2018. RimWorld sai pääasiassa myönteisiä arvioita Metacritic-sivustolla, jossa kriitikot antoivat sille keskimäärin 86 pistettä sadasta.
Harper Lee
pienoiskuva|[[George W. Bush myöntämässä Leelle Presidentin vapaudenmitalia vuonna 2007.]] Nelle Harper Lee (28. huhtikuuta 1926 Monroeville, Alabama – 19. helmikuuta 2016 Monroeville, Alabama ) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan Pulitzer-palkitusta esikoisromaanistaan Kuin surmaisi satakielen (To Kill a Mockingbird, 1960).
Elämä ja ura
Harper Lee syntyi pienessä Monroevillen kaupungissa Alabaman osavaltiossa vuonna 1926. Hänen isänsä oli asianajaja Amasa Coleman Lee ja äitinsä Frances Cunningham o.s. Finch. Lee opiskeli Huntingdon Collegessa Montgomeryssa 1944–1945 ja lakia Alabaman yliopistossa 1945–1949, mutta opinnot jäivät kesken. Hän työskenteli 1950-luvulla New Yorkissa lentoyhtiön toimistossa ja kirjoitti vapaa-aikana.
Vuonna 1956 Leen ystävät Joy ja Michael Brown antoivat hänelle joululahjaksi vuoden palkan, jotta hän voisi keskittyä kirjoittamistyöhön. Lee alkoi kirjoittaa romaania nimeltä Go Set a Watchman, ja huhtikuussa käsikirjoitus oli valmis. Hän oli aloittanut myös toisen teoksen, The Long Goodbye, jonka vähän yli satasivuinen käsikirjoitus on luultavasti kadonnut. Kustantamo osti Go Set a Watchmanin käsikirjoituksen, mutta kustannustoimittaja pyysi Leetä muokkaamaan sen uudelleen. Tästä sai alkunsa romaani Kuin surmaisi satakielen.
Kuin surmaisi satakielen julkaistiin vuonna 1960. Teoksesta tuli heti menestys ja se voitti kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnon vuonna 1961. Library Journalin äänestyksessä vuonna 1999 se valittiin vuosisadan parhaaksi romaaniksi. Romaanin pohjalta tehtiin vuonna 1962 ensi-iltansa saanut samanniminen elokuva, jonka on ohjannut Robert Mulligan ja käsikirjoitukseksi sovittanut Horton Foote.
Kuin surmaisi satakielen oli vuosikymmeniä Leen ainoa julkaistu romaani. Vuonna 2015 julkaistiin Leen 1950-luvun käsikirjoitus Go Set a Watchman (suom. Kaikki taivaan linnut).
Lee oli kirjailija Truman Capoten läheinen ystävä lapsuudesta asti ja auttoi tätä Kylmäverisesti-romaanin aineistotyössä. Capote puolestaan mainitaan Satakieli-romaanin Dillin esikuvaksi. Leen romaaniin Capote teki joitakin muutosehdotuksia.
Idomeneus
Idomeneus oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuningas ja Minoksen lapsenlapsi. Hänen isänsä oli Deukalion ja puolisonsa Meda.
Selvittyään sodasta elossa ja lähdettyään purjehtimaan takaisin kotimaahansa Idomeneus joutui aluksineen hirvittävään myrskyyn. Hän lupasi uhraavansa Poseidonille ensimmäisen elävän olennon, joka tulisi häntä vastaan kotisatamassa, jos vain hän ja hänen miehistönsä selviäisivät myrskystä elossa. Näin tapahtui, mutta kun alukset saapuivat kotirantaan, häntä vastaan saapui hänen oma poikansa. Idomeneus vaipui murheeseen, mutta uhrasi poikansa lupauksensa mukaisesti. Tästä murhasta suuttuneina jumalat lähettivät ruton Kreetaan, jolloin kreetalaiset ajoivat Idomeneuksen maanpakoon Calabriaan Italiaan.
Rosvo-Roope
Rosvo-Roope on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen seikkailu- ja komediaelokuva vuodelta 1949. Se perustuu Rafael Ramstedtin vuonna 1931 levytettyyn laulelmaan ”Balladi Rosvo-Roopesta”. Elokuva sijoittuu 1700-luvulle fantasianomaisesti Karibianmerta muistuttavan merirosvomiljöön Itämerelle ja Suomenlahdelle. Rosvo-Roope on ensimmäinen televisiossa esitetty suomalainen elokuva; se esitettiin teekkarien tv-kerhon koelähetyksessä 25. maaliskuuta 1956, jolloin televisiovastaanottimia oli Helsingin seudulla muutama sata.
Tauno Palo palkittiin roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnolla vuonna 1950.
Juoni
Elokuvan juoni seuraa Rosvo-Roope-balladia. Roope (Tauno Palo) on nuori mies, joka lähtee merille jouduttuaan lemmittynsä (Helena Kara) pettämäksi.
Roopesta tulee merirosvo. Hän hurmaa ja hylkää monta naista: näitä ovat Pietarin nainen (Juliska Koka), Oolannin impi (Ghedi Lönnberg) ja Viron rannikon neito (Kirsti Ortola). Elokuvassa nähdään muutama taistelukohtaus. Lopuksi Roope palaa leskeksi jääneen petollisen rakkaansa luo.
Miinalaiva Frej
Frej oli Suomen höyrylaiva osakeyhtiön matkustajalaiva. Se oli Suomen merivoimilla miinalaivana talvisodassa.
Historia
Alus oli rakennettu 1900 nimellä Vladimir. Sen osti 1907 Wasa-Nordsjö Ångbåts Ab, joka nimesi aluksen Frejksi. Yhtiö fuusioitiin 1926 Finska Ångfartygs Ab:hen, jolloin Frej siirtyi uudelle yhtiölle. Alus ennen talvisotaa Finska Ångfartygs Ab:lle, jolloin sen kotipaikkana oli Helsinki.