cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filippiinien historia
Fidel V. Ramosin hallintokausi
Aquinon jälkeen maan presidentiksi valittiin vuonna 1992 kenraali Fidel V. Ramos niukalla äänienemmistöllä. Hänen oletettiin aluksi olevan heikko presidentti, mutta hänen onnistui kuitenkin koota politiikkansa tueksi laaja liittouma. Ramosin johtamana Filippiinien hallitus onnistui rauhoittamaan Mindanaon tilanteen, kun Ramos aloitti neuvottelut Nur Misuarin johtaman Moron kansallisen vapautusrintaman (MNLF) kanssa Mindanaon tilanteesta. Ramosin hallinto myönsi Mindanaon muslimeille rajoitetun autonomian, mikä ei tyydyttänyt kaikkia. Vuonna 1977 MNLF:stä oli jakautunut omaksi järjestökseen Moron islamilainen vapautusrintama (MILF), jonka piirissä ei oltu tyytyväisiä vuonna 1976 solmittuun Tripolin rauhansopimukseen. Rauhansopimuksen perusteella muodostettiin Mindanaon autonominen muslimialue vuonna 1989. MILF:n tavoitteena oli itsenäinen muslimivaltio, eikä se hyväksynyt MNLF:n sovittelevaa politiikkaa. Presidentti Ramos sopi rauhan MNLF:n kanssa, mutta MILF ja Abu Sayyaf terroristijärjestö jatkoivat taistelua itsenäisen islamilaisen valtion puolesta.
Ramos aloitti myös rauhanneuvottelut kommunistisen Kansallisen demokraattisen rintaman, (NDF) kanssa. Neuvotteluja mutkisti se että Filippiinien kommunistiryhmät hajaantuivat useaan pienempään ryhmään, joista enemmistö noudatti rauhanomaista ja demokraattista linjaa.
Ramosin presidenttikaudella maan ihmisoikeustilanne parani ja maan talous koheni jonkin verran, mutta vuoden 1997 Aasian talouskriisi pysäytti talouskasvun. Huomiota herätti kuitenkin ihmisoikeuksien sijaan taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet, kun talouden kehittämisen vuoksi tuhansia ihmisiä ajettiin mailtaan. Ramos olisi presidenttikautensa lopulla halunnut muuttaa maan perustuslakia siten että hän olisi voinut olla vallassa vielä toiset kuusi vuotta. Tämä aiheutti kuitenkin niin suuria protesteja että Ramosin suunnitelmat eivät toteutuneet.
Joseph Estradan hallintokausi
Ramosin jälkeen Filippiinien presidentiksi valittiin vuonna 1998 entinen filmitähti Joseph Estrada. Estrada oli toiminut aiemmin Ramosin varapresidenttinä, kaupunginjohtajana ja senaattorina, mutta hänen kykyjään toimia presidenttinä epäiltiin suuresti. Estrada esittäytyi köyhien puolestapuhujana, mikä vetosi kansaan. Hänen rahoittajansa olivat kuitenkin miljardöörejä, jotka olivat hankkineet omaisuutensa Marcosin avustuksella.
Rauhanneuvottelujen sijaan Estrada käynnisti Mindanaolla sotatoimet MILF:iä vastaan, minkä vuoksi 300 000 ihmistä joutui evakuointileireille. Myös kommunistisen NPA:n sissitoiminta vahvistui Estradan kaudella. Maan köyhyys ei vähentynyt toivotulla tavalla ja Estradan korruptiolla ja laittomilla uhkapelibisneksillä haalima miljardiomaisuus alkoi näkyä julkisuudessa. Filippiineillä toimi laaja laiton jueteng-lottopelin verkosto, jossa jokaiselle viranomaistasolle paikallispoliiseista ja kaupunginjohtajista osavaltion kuvernööriin asti maksettiin summia silmien ummistamisesta. Laiton järjestelmä ulottui presidentti Estradaan asti, joka keräsi suurimman potin. Myös osa maan tupakkaverorahoista ohjattiin Estradan taskuun, ja hänen rahalähteitään oli todennäköisesti enemmänkin. Korruptio oli kuitenkin maassa vallitseva käytäntö, eikä vain Estradaan liittynyt ilmiö.
Estrada syrjäytettiin korruptiosyytteiden vuoksi presidentin virasta ja hänen tilalleen tuli vuonna 2001 Gloria Macapagal-Arroyo. Estrada oli maaseudun ja slummien köyhien asukkaiden suosikki, mikä aiheutti heidän taholtaan mielenosoituksia. Estrada asetettiin syytteeseen korruptiosta ja lahjonnasta ja hän sai elinkautisen vankeusrangaistuksen vuonna 2007. Hän ehti kuitenkin kärsiä tuomiostaan vain kuukauden, kun presidentti Macapagal-Arroyo armahti hänet.
Gloria Macapagal-Arroyon hallintokausi
Gloria Macapagal-Arroyo oli Filippiinien toinen naispresidentti ja hän on maan entisen presidentin Diosdado Macapagalin tytär. Hän edusti Filippiinien perinteistä poliittista eliittiä ja hän johti edeltäjäänsä oikeistolaisempaa politiikkaa. Macapagal-Arroyo otti hallitukseensa kaikki Estradaa vastaan nousseet osapuolet, vasemmistoa lukuun ottamatta, minkä seurauksena hallitus ei löytänyt yhteistä poliittista linjaa. Hänen kautensa alkoi epävakaissa merkeissä, sillä maan talous oli epävakaa ja Estradan tukijat järjestivät väkivaltaisia mielenosoituksia. Talouskasvu jäi Macapagal-Arroyon virkakaudella vaatimattomaksi.
Macapagal-Arroyo tuki Yhdysvaltoja Syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa ja antoi tukensa George W. Bushin terrorisminvastaiselle taistelulle, ja hän antoi Yhdysvalloille oikeuden käyttää Filippiinien maa-, meri-, ja ilmatilaa taistelutoimenpiteissä. Filippiineille perustettiin terrorisminvastainen rintama ja Filippiinit sai Yhdysvalloilta samalla apua Abu Sayyafin vastaisessa taistelussa.
Macapagal-Arroyo hyväksyi kovan linjan taistelussa Abu Sayyafia vastaan. Abu Sayyaf sieppasi toukokuussa 2001 20 panttivankia, mutta Macapagal-Arroyo kieltäytyi määrätietoisesti maksamasta lunnaita, vaan Abu Sayyafia vastaan käynnistettiin sotilasoperaatio. Toisaalta hän sai presidenttinä vuorostaan käynnistää rauhanneuvottelut islamistijärjestö MILF:n kanssa.
Macapacal-Arroyo valittiin uudelleen jatkokaudelle vuonna 2004, vaikka hänen mainettaan tahrasivat hänen aviomieheensä kohdistuneet korruptiosyytteet. Vaaleja väitettiin myös vilpillisiksi. Macapagal-Arroyoa vastaan suunniteltiin myös vallankaappausta, mutta suunnitelmat jäivät toteutumatta. Macapagal-Arroyoon kohdistui myös korruptiosyytöksiä ja hänen virkakautensa lopussa hän julisti sotatilan Mindanaolla sijaitseviin Maguindanaon ja Sultan Kudaratin provinsseihin. Sotatilalakia pidettiin maan senaatissa tarpeettomana, sillä alueella toimineita NPA:n sissejä ja muslimijärjestöjä vastaan oli taisteltu vuosikaudet ilman sotatilalakia. Lain tarkoituksena pelättiin olevan se, että Macapagal-Arroyo pyrkisi sen perusteella Marcosin tavoin kaappaamaan vallan armeijan tuella. Macapacal-Arroyo pyrki kuitenkin valitsemaan toisen tien vallassa jatkamiseen ja pyrki jatkokautensa jälkeen maan kongressiin, jossa hän tähtäsi puhemieheksi välttääkseen ennakoidut korruptiosyytökset. Hän joutui kuitenkin virkakautensa jälkeen vastaamaan syytöksiin korruptiosta ja vaalivilpistä vuoden 2004 vaaleissa.
Benigno Aquinon hallintokausi
Vuoden 2010 vaaleissa valittiin maan presidentiksi entisen oppositiojohtaja Benigno Aquinon ja presidentti Corazon Aquinon poika Benigno Aquino III. Hänen ohjelmaansa kuului demokratian edistäminen ja korruption vastustaminen.
Hänen virkakaudellaan vuonna 2015 Mindanaon Moro-konflikti maan hallitus ja MILF solmivat rauhansopimuksen. Sopimuksen mukaan MILF luopui vaatimuksestaan itsenäisestä valtiosta ja vastineeksi Filippiinien hallitus lupasi alueelle laajan autonomian. Eteläiselle Mindanaon saarelle perustettiin autonominen muslimialue, jonka nimeksi tuli Bangsamoro. Rauhansopimuksen ulkopuolella oli kuitenkin terrorijärjestö Abu Sayyaf. Filippiinien armeija on syyttänyt MILF:ää siitä, että jotkut sen sotilaat ovat jatkaneet taistelua Abu Sayyafin riveissä rauhansopimuksen jälkeen. Rauha hallituksen ja morojen välillä luhistui vuonna 2015, minkä jälkeen konflikti on ollut jäätyneessä tilassa.
Rodrigo Duterten hallintokausi
Rodrigo Duterte valittiin Aquinon seuraajaksi vuoden 2016 vaaleissa. Hän kävi presidenttikampanjansa lupaamalla kovia otteita rikollisuutta ja korruptiota vastaan. Kiistanalaiseksi on noussut esimerkiksi Duterten väkivaltainen kampanja huumakauppiaita vastaan, jonka aikana on saanut surmansa tuhansia. Duterte on kehottanut kannattajiaan ja poliiseja surmaamaan huumakauppiaita ilman oikeudenkäyntiä, mikä on tuomittu laajasti kansainvälisesti. Monet filippiiniläiset ovat kuitenkin pitäneet Duterten kovaa linjaa tarpeellisena. Heinäkuussa 2016 tehdyn kyselyn mukaan presidenttiä kannatti peräti 91 % vastaajista.
Duterten kaudella ongelman ovat muodostaneet myös ääri-islamistiset ryhmät, kuten Isis. Vuoden 2017 toukokuussa islamistit valtasivat Marawin kaupungin, jonka Filippiinien asevoimat valtasivat takaisin pitkän taistelun jälkeen saman vuoden lokakuussa.
The Adventurers
The Adventurers on yhtye, joka perustettiin vuonna 1962 Ruotsissa. Sen alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Johnny Lundin (soolokitara), Christer Hedin (rytmikitara), Olle Nordström (bassokitara) ja Kurt Mattson (rummut). Laulusolistina oli Lenne Broberg.
Kun yhtye vuonna 1963 tuli kiertueelle Suomeen, kiinnitti Erik Lindström sen levy-yhtiöönsä Finndisc. Kesällä 1963 yhtye levytti kappaleen "The Wind", joka on paremmin tunnettu Helena Siltalan esityksenä nimellä "Tuuli tuo, tuuli vie". Singlen B-puolella oli "Sait multa kukkaset toukokuun" (Greensleeves). Letkajenkkakuumeen noustessa The Adventurers oli hyvin ajan tasalla ja levytti ensimmäisen jenkkasinglensä Kukkuva kitara / Letkajenkka. Näin voi ruotsalaisen yhtyeen sanoa olleen melkoisesti "vastuussa" letkajenkkavillityksen leviämiseen Suomessa. Vuoden lopulla yhtye olikin suosionsa huipulla.
Kun Jan Rohde vuonna 1966 palasi Suomeen, oli yhtyeen tyyli muuttunut progressiivisen rockin suuntaan. Eräällä keikalla Pohjanmaalla tapahtui, että sekä Jan että yhtyeen rumpali saivat kylmän kylvyn Kyröjoessa, kun tangovoittoiseen musiikkiin tottunut yleisö ei ollenkaan pitänyt kuulemastaan.
Mário Jorge da Fonseca Hermes
Mário Jorge da Fonseca Hermes (14. elokuuta 1926 – 28. kesäkuuta 2019) oli brasilialainen koripalloilija.
The Adventurers
Vuonna 1981 The Adventurers yritti jälleen uutta tulemista mutta nyt suomalaisen iskelmän ehdoilla. He äänittivät LP-levyllisen rautalankaversioita suomalaisista hittikappaleista, kuten "Liljankukka", "Aamu toi, ilta vei" ja "Tahdon olla sulle hellä". Levy ei kumminkaan menestynyt väärän ajoituksen vuoksi. Jan Rohde vieraili säännöllisesti Suomessa erilaisissa 1960-luvun nostalgiatapahtumissa.
Mário Jorge da Fonseca Hermes
Mário Jorge kuoli 92-vuotiaana 28. kesäkuuta 2019.
Tuomo Lönnmark
Tuomo Lönnmark (s. 14. syyskuuta 1981 Veteli) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti vuosina 2003-2017 Superpesiksessä pelannutta Vimpelin Vetoa ja lopetti uransa kertaalleen kauden 2017 jälkeen. Lönnmark teki paluun pelikentille kesken kauden 2018, jolloin hän teki sopimuksen Alajärven Ankkureiden kanssa. Loppukaudeksi 2018 Lönnmark siirtyi jälleen Vimpelin Vedon kokoonpanoon, palaten kesällä 2019 Alajärven Ankkureihin. Nykyisin Lönnmark pelaa Vimpelin kakkosjoukkueessa Suomisarjaa. Lönnmarkin kasvattajaseura on Vetelin Urheilijat.
Ura
Ulkopelissä siepparina ja sisäpelissä etenijänä tai vaihtajana toimiva Lönnmark pelasi Superpesistasolla vuodesta 2004 saakka, Vimpelin joukkueen noustua edellisellä kaudella Ykköspesiksestä. Urallaan Lönnmark on voittanut kaksi Suomen mestaruutta, yhden hopean, ja yhden pronssin.
Lönnmark kuuluu vuoden 2012 Pesäpallon maailmancupiin lähtevään Suomen joukkueeseen, yhdessä kahdeksan muun Superpesispelaajan kanssa. Turnaus järjestetään Australian Gold Coastilla 8.-12. lokakuuta 2012.
Manuksen vankileiri
pienoiskuva|216x216px|Australian maahanmuuttovirasto DIAC:in näyttämä kuva Manuksen vankileiristä 25. lokakuuta 2012.pienoiskuva|217x217px|Manuksen keskuksen mökkejä 16. lokakuuta 2012. DIAC:in valokuva.
Mikael I (Vladimir)
pienoiskuva|pysty|[[Fresko Mikael Jurjevitšista Arkkienkelin katedraalissa, Moskovassa.]] Mikael Jurjevitš (? – 20. kesäkuuta 1176) oli Vladimir-Suzdalin suuriruhtinas vuosina 1175–1176 ja Kiovan suuriruhtinas vuonna 1171.
Manuksen vankileiri
Australian hallitus sulkee vankilaan ulkomaalaisia turvapaikkaa hakevia ihmisiä ja pakolaisaseman saaneita. Manuksen leiri on osa Australian ulkomaille sijoittamaa leirijärjestelmää, jonka tarkoitus on pitää pakolaiset ja turvapaikanhakijat poissa Australian maaperältä. Australia kiduttaa turvapaikanhakijoita vankileireillä.
Mikael I (Vladimir)
Mikael oli Juri Dolgorukin vanhin poika tämän toisesta avioliitosta. Hänen velipuolensa Andrei Bogoljubski (Andrei I) karkotti hänet Suzdalista ja hän asui 1162–1169 Ostjorissa lähellä Tšernigovia, mutta muutti sitten Tortšeskiin. Andrei asetti hänet hallitsemaan Kiovaan Gleb Jurjevitšin kuoleman jälkeen 1171, mutta Mikael kieltäytyi ja lähetti sen sijaan nuoremman veljensä Vsevolodin. Kiovaa vaatinut Smolenskin ruhtinas Rurik piiritti Tortšeskia, mutta Mikael teki rauhan ja siirtyi Perejaslaviin. Seuraavana vuonna Andrei teki sotaretken etelään, ja Mikael rikkoi välinsä Rurikiin ja liittoutui veljensä kanssa.
Manuksen vankileiri
Historia
Australian pääministeri John Howardin (Lib) hallitus perusti Manuksen "pidätyskeskuksen" vuonna 2001 samaan aikaan kuin Naurun "pidätyskeskuksenkin". Tarkoitus oli kieltäytyä päästämästä veneellä saapuvia turvapaikkaa tarvitsevia ihmisiä Australiaan. Keskuksissa oli yhteensä 1637 turvapaikanhakijaa, suurin osa Afganistanista ja Irakista pakenevia. Pääministeri Kevin Rudd (ALP) päätti sulkea molemmat leirit vuonna 2008.
Mikael I (Vladimir)
Andrein kuoltua Mikael seurasi häntä Vladimirin suuriruhtinaana, mutta Suzdalin ja Rostovin pajarien vihamielisyys sai hänet siirtymään Tšernigoviin. Vladimirilaiset kutsuivat hänet pian taistelemaan Jaropolk Rostislavovitšia vastaan. Mikael löi tämän Andrein veljenpojan ja sai jälleen Vladimirin haltuunsa 1175.
Manuksen vankileiri
Historia
Pääministeri Julia Gillardin (ALP) hallitus avasi leirit uudelleen vuonna 2012, mitä se perusteli sillä, että asiantuntijat suosittelivat avaamista. Australia sulki veneellä saapuneet pakolaiset automaattisesti vankileireille joko Papuaniuginin Manus-saarelle tai Naurulle. Vuonna 2013 Australiaan saapui veneitse 20 000 ihmistä 300 pakolaisveneellä.
Mikael I (Vladimir)
Mikael kuoli seuraavana vuonna 1176, ja häntä seurasi Vladimirin valtaistuimelle veljensä Vsevolod III.
Manuksen vankileiri
Historia
23. elokuuta 2014 24-vuotias iranilainen turvapaikkaa hakeva Hamid Kehazaei hakeutui Kansainvälisen SOS:in australian-osaston "Kansainvälisen terveyden- ja sairaanhoitopalvelu" IHMS:n keskuksessa ylläpitämälle terveydenhuollon vastaanotolle jalassaan olevan tulehtuneen haavan takia. Hänen tilansa huononi, koska tulehdus levisi koko kehoon, eikä saarella ollut riittävää terveydenhuoltomahdollisuutta. Lääkäri ja Kansainvälinen SOS olisivat halunnut evakuoida hänet 25. päivä, mutta Australian maahanmuutto- ja rajasuojeluvirasto ei halunnut siirtää häntä turvapaikanhakijana Australiaan. 26. päivä, kun Kehazaelilla oli verenmyrkytys ja kovia kipuja, hänet vietiin Papuaniuginin Fort Moresbyn Tyynenmeren kansainväliseen sairaalaan, jossa hän sai kolme sydänkohtausta. Seuraavana päivänä hänet vietiin tajuttomana Materin sairaalaan Australiaan. 2. syyskuuta hänet todettiin aivokuolleeksi Brisbanen sairaalassa. Kehazaelin perheen luvalla hengityslaitteet irrotettiin 5. syyskuuta 2014.
Maaliskuussa 2015 YK:n ihmisoikeusneuvoston kidutuksen vastaisen toiminnan erityislähettiläs totesi, että Australian tapa kohdella turvapaikanhakijoita rikkoo kansainvälistä kidutuksen vastaista sopimusta. Lähettilään mukaan olot pakolaiskeskuksissa ovat niin heikot, että ne eivät täytä ihmisarvoisen kohtelun vaatimuksia ja hakijat pakotetaan vastaanottokeskuksiin rajattomaksi aikaa. Pääministeri Tony Abbottin (Lib) mukaan suvaitsemattomampi politiikka oli inhimillinen ja tarpeellinen, sillä sadat ihmiset hukkuivat, kun salakuljettajien veneet olivat uponneet matkalla Australiaan. Hän ei kommentoinut leirioloja, vaan vastasi, että Australia on lopen kyllästynyt YK:n saarnoihin Australian turvapaikkapolitiikasta.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty julkaisi 17. lokakuuta 2016 raportin, jossa paljasti, että Australia kiduttaa Manuksen leirillä ihmisiä ja koko järjestelmä on harkittua julmuutta sekä heitteillejättöä. Aikuiset ja lapset on eristetty syrjäiseen paikkaan, josta he eivät voi lähteä. Turvapaikanhakijat ovat joutuneet Naurun saarella paikallisen väestön ja toisinaan myös viranomaisten kymmenien ruumiillisten hyökkäysten ja seksuaalisen väkivallan kohteeksi. Vaikka väkivallasta oli todisteita, Amnestyn tietoon ollut tullut yhtään tapausta, jossa Naurun kansalaiset olisivat joutuneet vastuuseen teoistaan. Turvapaikanhakijoita on painostettu pidättämällä ja vangitsemalla heitä mielivaltaisesti.
Oikeuskäynti, jossa tutkittiin mahdollisia laiminlyöntejä Hamid Kehazaein hoidossa, käynnistyi Brisbanessa 28. marraskuuta 2016.
Helmikuussa 2017 Australian maahanmuuttoviraston apulaissihteeri kertoi oikeudenkäynnissä, että Papuaniuginin korkein oikeus ja hallitus haluavat sulkea keskuksen vuoteen 2018 mennessä.
George Eastham
George Edward Eastham (s. 23. syyskuuta 1936 Blackpool, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai ns. piilokärki. Hän toimi myös peliuransa jälkeen Stoke Cityn managerina.
Englannin maajoukkuetta Eastham edusti 19 kertaa, tehden 2 maalia. Hänet valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1962 -ja 1966 MM-kisoihin. Vuoden 1966 kisoissa Englanti voitti maailmanmestaruuden.
Yūka Kado
Yūka Kado (s. 19. kesäkuuta 1990 Kurashiki) on japanilainen jalkapalloilija.
Tony Garnett
Tony Garnett (3. huhtikuuta 1936 – 12. tammikuuta 2020 ) oli brittiläinen televisio- ja elokuvatuottaja, joka teki myös joitakin käsikirjoituksia ja ohjauksia ja aloitti uransa näyttelijänä. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun keskivaiheilta alkaneesta tiiviistä yhteistyöstä ohjaajien Ken Loach ja Roland Joffé sekä näytelmäkirjailija Jim Allenin kanssa. Garnett tuotti BBC:lle monia keskustelua herättäneitä draamaelokuvia yhteiskunnallisista kysymyksistä, kuten asunnottomuudesta (Tule kotiin, Cathy, 1966), mielenterveysongelmista (Family Life – varttumisen tuska, 1971) ja kouluongelmista (Poika ja haukka, 1969).
Yūka Kado
Jalkapallomaajoukkue
Kado debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2013. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Tony Garnett
Elämä ja ura
Birminghamissä työväenluokan perheeseen syntynyt Garnett opiskeli psykologiaa Lontoossa ja jatkoi siellä jo lukiossa alkanutta näytelmäharrastustaan useissa teatteriseurueissa. Valmistuttuaan hän näytteli BBC:n televisiodraamoissa ja tapasi ohjaaja Ken Loachin, josta tuli hänen tärkeä yhteistyökumppaninsa vuosiksi. Laittomaan aborttiin ajautuvasta nuoresta naisesta kertova Up the Junction (1965) oli heidän ensimmäinen yhteinen tuotantonsa, joka herätti kohua realistisuudellaan ja nosti keskustelun abortin sallimisesta. Samaa linjaa jatkoi rankka Tule kotiin, Cathy (1966), joka aloitti keskustelun asunnottomuusongelmasta. Se palkittiin tuoreeltaan Prix Italialla, ja vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä tv-ammattilaiset valitsivat sen kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi brittiläiseksi televisio-ohjelmaksi komediasarjan Pitkän Jussin majatalo jälkeen. Vuoden 1967 skitsofreniasta kertova tv-näytelmä In Two Minds tuotettiin uudelleen teatterielokuvaksi Family Life – varttumisen tuska (1971). Käsikirjoittajina Garnettin tuotannoissa olivat etenkin Jim Allen mutta myös Nemone Lethbridge, Leon Griffiths, Charles Wood, Peter Nichols, Tony Parker ja David Mercer. Loachin ohella niitä ohjasivat James MacTaggart, John Mackenzie, Christopher Morahan, Roy Battersby, Les Blair ja Anthony Page. Garnett auttoi alkuun myös Mike Leigh’n ohjaajauran. 1960-luvun lopulla Garnett jätti BBC:n ja ryhtyi työskentelemään kollegojensa kanssa perustamansa Kestrel Films -yhtiön kautta, joka sai tuulihaukkaa tarkoittavan nimensä Ken Loachin läpimurtoelokuvasta Poika ja haukka (Kes, 1969). Joitakin vuosia myöhemmin Garnett kuitenkin palasi BBC:n palkkalistoille.
Valtaosan 1980-luvusta Garnett työskenteli Yhdysvalloissa elokuvatuottajana. Suomessakin VHS-videona julkaistun, Yhdysvalloissa tehdyn elokuvan Handgun (1983) hän on myös käsikirjoittanut ja ohjannut. Elokuva kertoo raiskatuksi tulleen naisen kostosta. . Garnett palasi Britanniaan 1990-luvun taitteessa, jolloin televisiomaisema oli sielläkin muuttunut kaupallisemmaksi. Hän tuotti tuolloin monia television draamasarjoja, muun muassa Suomessakin nähdyn Elämää Ballykissangelissa.
Vuonna 2016 julkaistiin Garnettin omaelämäkerta The Day the Music Died: A Life Lived Behind the Lens (ISBN 9781472122735).
Paineaaltoahdin
thumb|Remmikäyttöinen paineaaltoahdin dieselmoottorissa thumb| Paineaaltoahdin 1 Roottorin kotelo 2  Roottori 3  Roottorin kanavat 4  Roottorin vanne 5  Putkinapa 6  Tuloilmakotelo 7  Pakokaasukotelo 8  Roottorin akseli 9  Kytkin 10  Sähkömoottori 11  Tuloilman kanava 11' Tuloilman portit 12  Ahtoilman kanava 13  Pakokaasun tulokanava 14  Pakokaasun poistokanava 14' Pakokaasun portit Paineaaltoahdin on polttomoottorikäyttöön soveltuva imuilman ahdin. Alun perin se kehitettiin suihkumoottoreissa käytettäväksi. Paineaaltoahdin on pakokaasuahdin, kuten turboahdinkin, mutta paineaaltoahtimessa roottorin akseli ei siirrä ilman ahtamisessa tarvittavaa tehoa. Pakosarjasta tulevan pakokaasun jäännöspaine työntää pakokaasun ahtimen pyörivään roottoriin ja työntää imuilmaa, joka siirtyy ahdettuna imusarjaan. Matalapaineinen saapuva imuilma työntää pakokaasun roottorista pakoputkeen. Dieselmoottorin tapauksessa ahtimen roottorin pyörimisnopeus voi olla vakiosuhteessa moottorin kampiakselin pyörimisnopeuteen, jolloin yksinkertainen hihnavälitys riittää. Dieselmoottori toimii ilmaylijäämällä, joten vähäisestä pakokaasun sekoittumisesta imuilmaan ei ole merkittävää haittaa. Paineaaltoahtimen onkin katsottu sopivan hyvin dieselmoottorissa käytettäväksi. Ottomoottorin tapauksessa tilanne on toinen ja ahtimen roottorin pyörimisnopeutta on ohjattava tarkemmin. Paineaaltoahtimen pyörintänopeuden optimi riippuu muistakin tekijöistä kuin moottorin käyntinopeudesta, ja moottorin pakosarjasta ahtimelle saapuvan kaasun paine on näistä tärkein. Roottoria voidaan pyörittää sähkömoottorilla tai variaattorilla, jotta ahtimen roottorin nopeus saadaan optimoitua kulloisenkin kuormitustilanteen ja moottorin nopeuden mukaan. Moottori sammuu, jos paineaaltoahtimen roottori jostain syystä pysähtyy. Paineaaltoahtimilla on huomattavia käyttömahdollisuuksia turboahtimien ohella ajoneuvojen moottoreiden tehostamisessa ja pienentämisessä.
Dumfriesshirenkettukoira
Dumfriesshirenkettukoira (Dumfriesshire Black and Tan Foxhound) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu. Sitä käytettiin saukkokoiran jalostuksessa, mikä kuitenkin lopetettiin vuonna 1978 saukon metsästyksen kieltämisen jälkeen.
Ulkonäkö
Dumfriesshirenkettukoira oli kookas. Se oli aina väriltään musta ruosteenruskein merkein (black-and-tan).
Alkuperä
Dumfriesshirenkettukoirat esittivät vihikoiria vuoden 1978 elokuvassa The Thirty Nine Steps, joka kuvattiin osittain Kettleholmissa.
Vítek Vaněček
Vítek Vaněček (s. 9. tammikuuta 1996 Havlíčkův Brod, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsissä.
Seuraura
Vaněček on HC Havlíčkův Brodin kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana HC Liberecin A-nuoriin kaudeksi 2013–2014. Vaněček debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan yhden ottelun lainalla Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Národní Hokejová Ligan HC Benátky nad Jizeroussa. Washington Capitals varasi hänet toisella kierroksella 39. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Vaněček oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu eurooppalaismaalivahti.
Vaněček teki jo varauskesänsä heinäkuussa 2014 kolmivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Syyskuussa seura lainasi hänet kotimaahansa 1. ligan HC Benátky nad Jizerou'uun. Vaněček debytoi kaudella 2014–2015 myös HC Liberecin Extraliga-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarja- ja neljä karsintasarjaottelua. Extraliga-kautensa päätteeksi, maaliskuussa 2015 Vaněček siirtyi AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. Hän ei kuitenkaan pelannut joukkueessa loppukaudella otteluakaan.
Syksyn 2015 harjoitusleirin päätteeksi Capitals lähetti Vaněčekin ensin Hershey Bearsin AHL-joukkueeseen, mutta ennen kauden 2015–2016 alkua hänet lähetettiin sieltä kuitenkin edelleen ECHL-joukkue South Carolina Stingraysiin.
Heinäkuussa 2022 Capitals kauppasi Vaněčekin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2022 varaustilaisuudessa New Jersey Devilsiin vaihdossa toisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Siirron jälkeen Vanecek teki Devilsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 10,2 miljoonan arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Vaněček pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa ja hänet palkittiin Tšekin top-3-pelaajana. Vaněček pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 voittaen pronssia sekä samana vuonna alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa.
Jan Rohde
Jan Rohde (14. heinäkuuta 1942 New York, Yhdysvallat – 9. lokakuuta 2005 Tukholma, Ruotsi) oli norjalainen pop- ja rocklaulaja.
Rohde siirtyi vanhempiensa mukana Norjaan 13-vuotiaana. Kolme vuotta myöhemmin hän aloitti esiintymisensä eri yhtyeissä kuten The Cool Cats, tyttöbändi The Melody Sisters, jonka mukana hän oli Euroopan kiertueella, ruotsalainen The Adventurers sekä The Wild Ones.
Ruotsin televisio nimitti Rohden Skandinavian rockkuninkaaksi 1970-luvulla. Hän oli suosittu myös Suomessa. Eräitä viimeisiä kertoja Rohde vieraili Suomessa syksyllä 2002.
Jan Rohde kuoli syöpään. Jyrki Hämäläinen kertoo Rohden kuolemasta kirjassaan Iso D.
Alice Walton
Alice Louise Walton (s., Newport, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär ja miljardööri. Maaliskuun 2018 alussa hänet arvioitiin maailman rikkaimmaksi naiseksi. Hän toimii merkittävänä kuvataiteiden tukijana ja keräilijänä. thumb|270px|Alice Waltonin perustaman Crystal Bridges Museum of American Art -taidemuseon rakennuksia. Vuonna 2011 hän perusti kotikaupunkiinsa Arkansasin Bentonvilleen amerikkalaiseen taiteeseen keskittyneen taidemuseon (Crystal Bridges Museum of American Art). Museossa on esillä muun muassa Andy Warholin, Norman Rockwellin ja Mark Rothkon töitä. Alice Waltonin vaikutuksesta Waltonien säätiöt suuntasivat huomattavaa rahoitusta kauppakeju Wal-Martin kotikaupunkiin perustettetulle taidemuseolle. Alice Walton myös johtaa taidemuseon johtokuntaa.
Hän on Wal-Mart -vähittäiskauppakonsernin vuonna 1962 perustaneen, maailman rikkaimmaksi ihmiseksi kohonneen Sam Waltonin tytär. Hän peri yhdessä kolmen veljensä (Samuel Robson "Rob" Walton s. 1944, John T. Walton s. 1946 ja James "Jim" Walton s. 1948) kanssa miljardien edestä säätiöityjä Walmartin osakkeita heidän isänsä kuoltua vuonna 1992. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Alice Waltonin miljardöörilistallaan maailman 16. rikkaimmaksi ihmiseksi (jaettu sijoitus) ja maailman rikkaimmaksi naiseksi, joskin vuorotellen kärkipaikasta Françoise Bettencourt Meyersin kanssa. Tuolloin Waltonin omistusten arvo oli 46 miljardia dollaria.
Alice Walton on siviilisäädyltään eronnut.
Akvarium
Akvarium tai Aquarium on venäläinen rock-yhtye, jonka perustivat Boris Grebenštšikov ja Anatoli Gunetski Leningradissa vuonna 1972. Akvarium on vanhimpia yhä toimivia yhtyeitä entisen Neuvostoliiton alueella, mutta yhtyeen huippukausi ajoittuu 1980-luvulle. Nykyisessä Akvariumissa alkuperäisjäsenistä on jäljellä enää Grebenštšikov ("BG"), jonka sooloprojektina yhtyettä yleisesti ottaen pidetäänkin.
Nykyinen kokoonpano
Aleksander Titov, Liam Bradley, Brian Finnegan, Aleksei Zubarev, Andrei Surotdinov
Sonnenbank Flavour
Sonnenbank Flavour on Bushidon kahdeksas single ja toinen single Von der Skyline zum Bordstein zurück albumilta ja se julkaistiin vuonna 2006. Kappaleen sanoitti ja tuotti Bushido.
Rainer Bollström
thumb|Rainer Bollström Rainer Bollström (s. 1963 Mikkeli ) on suomalainen iskelmälaulaja. Vuonna 1991 uransa aloittanut Bollström esiintyy nykyään oman Graniitti-yhtyeensä kanssa kotimaisissa tanssipaikoissa ja suomalaisten suosimissa lomakohteissa ulkomailla.
Bollström on julkaissut yhteensä yhdeksän albumia. Vuonna 2010 ilmestyi hänen 20-vuotisjuhlalevynsä Paras mies. Rainer Bollström on raviohjastaja Henri Bollströmin isä.
Veli (lehti)
Veli oli suomalainen nuorten miesten tyylilehti ja Trendi-lehden sisarlehti. Lehti käsitteli muotia, populaarikulttuuria, urheilua, ihmisiä ja ilmiöitä. Ensimmäinen Veli ilmestyi vuonna 2006, ja viimeinen joulukuussa 2008.
Veli-lehden päätoimittaja oli Antti Isokangas. Toimituspäällikkönä työskenteli Niklas Thesslund, AD:na Pekka Toivonen ja toimittajana Tero Kartastenpää.
Misery (The Beatlesin kappale)
Misery on brittiläisen The Beatles -yhtyeen levyttämä musiikkikappale, joka julkaistiin sen esikoisalbumilla Please Please Me vuonna 1963. Levyn järjestyksessään toisen raidan kirjoittivat yhteistyössä John Lennon ja Paul McCartney. Se oli myös ensimmäinen Lennon/McCartney-sävellys, jonka levytti Beatlesin ulkopuolinen jäsen, näyttelijä-laulaja Kenny Lynch. Alun perin ”Misery” tehtiin Helen Shapiron käyttöön, mutta hän ei koskaan levyttänyt sitä.
Shiho Ogawa
Shiho Ogawa (s. 26. joulukuuta 1988 Kashima) on japanilainen jalkapalloilija.
Misery (The Beatlesin kappale)
Kappaleen työstö
Beatlesin jäsenet John Lennon ja Paul McCartney alkoivat kirjoittaa ”Miseryä” juuri ennen Helen Shapiron kanssa alkanutta yhteistä kiertuetta. Shapiro oli tuolloin suosittu laulaja, ja Lennon ja McCartney arvelivat hänen tarvitsevan materiaalia Nashvillessa äänitettävälle country-tyyliselle albumilleen. Lennon ja McCartney alkoivat tehdä laulua 26. tammikuuta 1963 King’s Hallin takahuoneessa Stoke-on-Trentissa juuri ennen Beatlesin esiintymistä. He jatkoivat sen myöhemmin loppuun McCartneyn perheen kodissa 20 Forthlin Roadilla Liverpoolissa. Lennon ja McCartney panostivat kappaleeseen ja pitivät huolta, että se sopisi Shapiron tyylille ja äänialalle. He ajattelivat, että kappale edistäisi heidän uraansa lauluntekijöinä, vaikka se päätyisi pelkäksi singlen B-puoleksi. Lennon ja McCartney olivat myöhemmin yksimielisiä siitä, että molempien osuus kappaleen teossa oli suurin piirtein yhtä suuri.
Pian kiertueen alkamisen jälkeen McCartney esitteli kappaleen Shapirolle ja myöhemmin tämän managerille Norrie Paramorille, joka kuitenkin hylkäsi laulun saman tien. Paramor piti ”Miseryn” sanoitusta liian alakuloisena jopa country-musiikiksi.
Paul McCartney muisteli kappaleen tekemistä vuonna 1988. Hänen mukaansa Shapiro olisi hylännyt kappaleen itse.
Nauhoitus
thumb|right|Abbey Roadin studio ”Miseryn” pariin palattiin, kun Beatles tarvitsi materiaalia esikoisalbumilleen Please Please Me. Yhtyeen versio ”Miserysta” äänitettiin 11. helmikuuta 1963 sessiossa, jossa nauhoitettiin suurin osa albumin muistakin kappaleista. ”Misery” oli kyseisen iltapäiväsession viimeisenä äänitetty laulu, ja siitä otettiin kaikkiaan 11 ottoa. Nauhurit pyörivät puolinopeudella, jotta pianon päällekkäisäänitys olisi myöhemmin mahdollista.
Beatlesin tuottaja George Martin lisäsi 20. helmikuuta kappaleeseen pianon, ja se olikin ensimmäinen huomattava Beatles-kappale, johon yhtyeen tuottaja Martin soitti omia päällekkäisäänityksiään. Beatlesin jäsenet eivät osallistuneet tähän sessioon, vaan he olivat samanaikaisesti Lontoossa radiosessiossa, josta he matkustivat Doncasteriin esiintymään. Aluksi Martinin oli tarkoitus tehdä päällekkäisäänityksensä ottoon 9, mutta hän huomasi, että oton alussa McCartney soitti bassokitarallaan väärän soinnun ja lisäksi ensimmäisen säkeistön lopussa yhtyeen soiton tempo kiihtyi. Siksi Martin päätti yhdistää kaksi ottoa valitsemalla kappaleen ensimmäisen puoliskon otosta 7 ja loput otosta 9. Seuraavaksi Martin korvasi pianollaan osuudet, jotka George Harrison oli alun perin soittanut kitarallaan. Hän myös lisäsi introon pianoarpeggion sekä kaksi aksenttia molempien väliosien loppuihin. Martin soitti kaikkiaan viisi ottoa (12–16), kunnes oli tyytyväinen. Samassa sessiossa Martin myös lisäsi piano- ja celesta-osuudet kappaleeseen ”Baby It’s You”.
Molemmat äänityssessiot järjestettiin Abbey Road Studiosin kakkosstudiossa Lontoossa. Jälkimmäisessä studiosessiossa oli mukana Geoff Emerick, josta tuli myöhemmin Beatlesin levyjen äänittäjä. Kaikki miksaukset tehtiin 25. helmikuuta Abbey Roadin ykkösstudion tarkkaamossa. George Martin ja äänittäjät Norman Smith ja A. B. Lincoln Martin tekivät kyseisenä päivänä kaikkiaan kaksi mono- ja kaksi stereomiksausta. Ensimmäisen monoversion pianointrosta puuttuu yksi nuotti. Tämä versio julkaistiin Please Please Me -albumin alkuperäisellä monopainoksella. Toinen monoversio – jossa intro on kokonainen – lähetettiin yhdysvaltalaiselle Vee-Jay Recordsille sisällytettäväksi Introducing... The Beatles -albumille. Stereomiksauksista toinen versio suunnattiin Amerikan-markkinoille, ja se sisältää hieman enemmän kaikua.
Julkaisu
”Misery” julkaistiin Britanniassa 22. maaliskuuta 1963 ilmestyneellä yhtyeen esikoisalbumilla Please Please Me. Se on albumin toinen kappale. Yhdysvalloissa kappale ilmestyi vasta helmikuussa 1964 albumilla Introducing... The Beatles, ja se on ilmestynyt siellä myös Rarities-kokoelman vuonna 1980 julkaistulla Amerikan-painoksella. Raritiesin myötä kappaleesta oli Yhdysvalloissa pitkästä aikaa saatavilla stereoversio, sillä Introducing... The Beatles -albumin painos oli myyty loppuun jo lokakuussa 1964, ja kappaleesta julkaistut singleversiot ja niiden uusintapainokset olivat kaikki monoäänisiä. CD-levyllä kappale ilmestyi ensimmäisen kerran helmikuussa 1987, kun Please Please Me -albumin ensimmäinen CD-painos julkaistiin monoäänisenä. Remasteroitu stereoversio julkaistiin syyskuussa 2009 Please Please Me -albumin uudella CD-painoksella, ja vinyylillä tämä versio julkaistiin saman albumin uusintapainoksella marraskuussa 2012.
”Misery” ilmestyi vuonna 1964 singlenä Länsi-Saksassa B-puolenaan kappale ”Ask Me Why” ja lokakuussa 1965 Capitol Starline -levymerkin julkaiseman ”Roll Over Beethoven” -singlen B-puolella. Britanniassa se julkaistiin marraskuussa 1963 myös The Beatles -nimisellä EP-levyllä, jolla on Please Please Me -albumin neljä ensimmäistä kappaletta. Yhdysvalloissa ilmestyi maaliskuussa 1964 Souvenir of Their Visit to America -niminen EP, jossa ”Misery” oli mukana avausraitana.
Tyyli ja rakenne
”Miseryssa” on vain neljä sointua. Siinä on AABA-rakenne, eli kahden A-osan jälkeen tulee B-osa ja sen jälkeen taas A-osa, eikä siinä ole varsinaista kertosäettä. AABA oli tuolloin populaarimusiikin yleisimpiä kappalerakenteita, ja sitä käyttivät esimerkiksi Beatlesin ihailemat Fats Domino ja Arthur Alexander.
Kappale alkaa hitaalla introlla, mikä on epätyypillistä Lennonin ja McCartneyn sävellyksille. Kappaleen nimi ”Misery” mainitaan jokaisen A-osan lopussa. Kappaleessa ei ole sooloa. Lennon ja McCartney laulavat kappaleen kokonaan yhdessä ja enimmäkseen yksiäänisesti unisonossa. Ainoastaan ”Misery”-fraaseissa McCartney laulaa korkeampaa harmoniaa. ”Misery” päättyy outroon ja nopeaan loppuhäivytykseen.
Rumpali Ringo Starr soittaa kappaleen rytmiä tasaisesti, ja alun pientä rumpuintroa lukuun ottamatta ilman fillejä. Levytysvaiheessa hän soitti energisemmin lisäten mukaan myös fillejä, mutta lopulliseen versioon valittiin yksinkertaisempi soittotyyli. Kappaleen rytmikitaransoittotyyli oli Beatlesin alkuvaiheen levytyksille melko tavanomainen. Kyseistä tyyliä käytettiin ensi kerran nimenomaan ”Miseryssa”, ja myöhemmin esimerkiksi kappaleissa ”From Me to You”, ”There’s a Place” ja ”She Loves You”. Paul McCartney soittaa bassokitaralla komppia, jossa korostetaan neljäs- ja kahdeksasosia samaan tapaan kuin kappaleessa ”From Me to You”.
Kappaleessa on ristiriitaista se, että vaikka melodia ja sointurakenne ovat hyvin iloisia, sanoitukset ovat hieman surulliset. Lisäksi B-osien sanoitukset eroavat hieman toisistaan, mikä on Beatlesille epätyypillistä. Ensimmäisessä B-osassa sanoitus on muodossa “Can’t she see she’ll always be the only one, only one” ja toisessa “She’ll remember and she’ll miss her only one, lonely one”.
Kappaleen sävellaji on C-duuri ja tahtilaji 4/4. Se etenee seuraavasti:
Arvioita
AllMusicin Richie Unterbergerin mukaan ”Misery” on Beatlesin alkuaikojen vähemmän tunnettuja sävellyksiä etenkin Amerikassa, jossa sen saatavuus oli aikoinaan vaikeaa. Hänen mielestään kappale on todiste siitä, että Please Please Me -albumin täyteraidatkin ovat niin laadukkaita, että moni muu esittäjä olisi mielihyvin julkaissut vastaavia kappaleita singleinä. Unterberger kuvaa kappaletta hyvin tarttuvaksi mutta myös merseybeat-musiikiksi teennäisimmillään. Unterbergerin mielestä kappale myös paljastaa Beatlesin erityisen omituisen puolen: yhtye laulaa kurjista asioista niin iloisesti, että ”voi melkein kuulla virnistyksen heidän kasvoillaan”.
Sputnikmusicin tekemässä Please Please Men arvostelussa sanotaan, että ”Misery” on nimensä mukaisesti sanoituksiltaan synkkä kappale, mutta sen popharmoniat tekevät siitä hauskan kuunneltavan, ja se on monen muun albumin kappaleen tavoin hyvin yksinkertainen laulu.
BBC-versiot ja varhaiset äänitykset
Varsinaisen albumiversion lisäksi Beatles äänitti ”Miserysta” kaikkiaan seitsemän versiota BBC:n radio-ohjelmiin. Niistä ensimmäinen oli 6. maaliskuuta 1963 nauhoitettu versio Here We Go -ohjelmaan, joka lähetettiin radiossa 12. maaliskuuta. Versio julkaistiin vuonna 2013 Beatlesin albumilla On Air – Live at the BBC Volume 2. George Harrison soittaa kitarallaan juoksutukset, jotka Please Please Me -albumilla soitti pianolla George Martin. Ohjelmaan äänitettiin myös kappaleet ”Do You Want to Know a Secret”, ”Please Please Me” ja ”I Saw Her Standing There”.
Neljäs BBC-versio tehtiin Side by Side -ohjelmaa varten. Versio äänitettiin 1. huhtikuuta, ja ohjelma lähetettiin 22. huhtikuuta. Muut sessiossa äänitetyt kappaleet olivat ”I Saw Her Standing There”, ”Do You Want to Know a Secret”, ”Baby It’s You”, ”Please Please Me” ja ”From Me to You”. Seuraava versio äänitettiin 3. huhtikuuta Easy Beat -ohjelmaan. ”Miseryn” lisäksi tehtiin nauhoitukset kappaleista ”Please Please Me” ja ”From Me to You”. Ohjelma lähetettiin 7. huhtikuuta.
Kaksi viimeistä BBC-versiota tehtiin ohjelmaan Pop Goes to the Beatles. Ensimmäinen sessio oli 24. toukokuuta, jolloin äänitettiin myös kappaleet ”From Me to You”, ”Everybody’s Trying to Be My Baby”, ”Do You Want to Know a Secret”, ”You Really Got a Hold on Me” ja ”The Hippy Hippy Shake”. Ensimmäinen jakso lähetettiin radiossa 4. kesäkuuta. Toinen saman ohjelman sessio järjestettiin 3. syyskuuta ja lähetettiin kaksi viikkoa myöhemmin. Muut kappaleet olivat ”Chains”, ”You Really Got a Hold on Me”, ”Lucille”, ”From Me to You” ja ”Boys”.
Cover-versiot
Kenny Lynchin (1963) lisäksi kappaleesta ovat tehneet omat versionsa muun muassa Tommy Adderley (1965), The Flamin’ Groovies (1976), Litto Nebbia (2001), Peter Lipa (2003), The B-Sides (2009) ja Halloween, Alaska (2012). Instrumentaaliversion on julkaissut Tommy Scott and The Boys vuonna 1964.
Dick Rivers levytti kappaleen vuonna 1963 ranskaksi nimellä ”Mes ennuis”. Tšekinkielisen version ”Toužení” levytti Hana Pazeltová vuonna 1967.
Musta ympyrä
Musta ympyrä on vuonna 1913 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Emilio Ghionen ohjaama jännityselokuva ennakoi tekijänsä Za la Mort -elokuvasarjaa.
Juoni
Pelivelkoihin ajautunut kreivi Raoul Ruggeri pakotetaan liittymään rikollisjärjestö Mustaan ympyrään. Hän ymmärtää pian virheensä ja pakenee Amerikkaan. Siellä hän aloittaa uuden elämän cowboyna ja rakastuu rikkaan karjatilallisen tyttäreen Edith Browniin.
Krakkaus (kemia)
Lämpökrakkauksessa käytetään suuria lämpötiloja, joissa hiiliatomien väliset sidokset hajoavat vapaa radikaali -mekanismilla. Reaktioita voidaan säädellä esimerkiksi painetta muuttamalla. Lämpökrakkausta on käytetty 1910-luvulta lähtien.
Musta ympyrä
Juoni
Sillä välin Roomassa etsivä Svento on onnistunut soluttautumaan Mustaan ympyrään. Poliisi pidättää järjestön jäsenet, ja vain sen johtaja De Bondre onnistuu pakenemaan. De Bondre päätyy Chicagoon, jossa hän jäljittää Raoulin. De Bondre yrittää kiristää Raoulia ja sieppaa kostoksi Edithin. Takaa-ajon päätteeksi De Bondre suistuu jyrkänteen reunalta ja Raoul saa Edithinsä.
Krakkaus (kemia)
Katalyyttisessä krakkauksessa reaktion syntymiseen käytetään jotakin katalyyttiä. Menetelmää käytettiin kaupallisesti ensi kerran 1930-luvulla. Siinä syntyvien tuotteiden oktaaniluku on korkeampi kuin lämpökrakkauksessa.
Myös muita krakkausmenetelmiä on kehitetty.
Musta ympyrä
Tuotanto ja vastaanotto
Aikalaiskommenteissa kiitettiin elokuvan kuvausta ja näyttelijäsuorituksia, mutta sen juonta pidettiin hieman liian mielikuvituksellisena. Nykynäkökulmasta se on puutteistaan huolimatta viihdyttävää katseltavaa tyylilajin ystäville.
Mustaa ympyrää esitettiin Helsingissä vaihtelevilla suomenkielisillä nimillä toukokuussa 1914 ja uudelleen vuonna 1915. Lehtimainoksissa ja kommenteissa elokuvaa kuvattiin tavattoman jännittäväksi ja viitattiin suoraan Fantomas-sarjaan. Rikollisjärjestön toiminta oli sijoitettu Lontooseen.
Elokuvasta on säilynyt kaksi kopiota, jotka ovat nähtävissä Italian kansallisen elokuvamuseon Vimeo-sivustolla ja Ranskan elokuva-arkistojen sivustolla.
Motojirō Akashi
Motojirō Akashi (1. syyskuuta 1864 – 26. lokakuuta 1919) oli Japanin keisarillisen armeijan kenraali ja Taiwanin seitsemäs japanilainen kenraalikuvernööri ajalla 6. kesäkuuta 1918 – 26. lokakuuta 1919.
Akashi toimi kiertävänä sotilasasiamiehenä Euroopassa 1900-luvun vaihteessa. Akashi Motojirō vaikutti mm. Saksassa, Sveitsissä, Ruotsissa, Ranskassa 1901 ja Pietarissa, Venäjällä vuonna 1902. Hän oli Kenpeitain eli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisin palveluksessa. Ollessaan Ruotsissa Konni Zilliacus otti yhteyttä tuolloin everstin arvoisena Tukholmassa toimineeseen Akashiin joka oli jo tietoinen Zilliacuksesta ja tämän kirjasta Japanska studier och skizzer. Päätettyään yhteistoiminnasta Akashi ja Zilliacus alkoivat toimia suomalaisten aktivistien aseistamiseksi. Akashi hankki Lontoosta lastin kuljetusta varten SS John Grafton -nimisen 315 nettorekisteritonnin rahtilaivan. 158 jalkaa pitkä John Grafton oli rakennettu Newcastlessa vuonna 1883 ja siinä oli 80 hevosvoiman höyrykone. Lisäksi ostettiin apualuksiksi Cecel ja Cysne nimiset höyryjahdit.
Akashi kuoli vuonna 1919 juuri kun hänet aiottiin korottaa paroniksi.
Pertti Välimäki
Pertti Sakari Välimäki (31. toukokuuta 1950 Tyrvää – 10. toukokuuta 2022 Bryssel ) oli suomalainen lakimies ja korkeimman oikeuden jäsen. Hän valmistui 1995 oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta.
Pertti Jantunen (pesäpalloilija)
Pertti Jantunen (27. maaliskuuta 1930 Viipuri – 25. marraskuuta 1951 Lahti ) oli suomalainen pesä- ja jääpalloilija.
Pertti Välimäki
Välimäki toimi omistamansa asianajotoimiston osakkaana ja asianajajana vuosina 1977–1989. Hän toimi jo tuolloin Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnassa käytännön asianajotoiminnan tuntiopettajana. Vuonna 1989 Välimäki lopetti asianajajana toimimisen ja siirtyi yliopistolle, toimien ensin perhe- ja perintöoikeuden assistenttina ja loppuvaiheessa apulaisprofessorina.
Välimäki valittiin vuonna 1999 lyhyeksi ajaksi korkeimman oikeuden esittelijäneuvokseksi, josta virasta hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 2000. Hän jäi virasta eläkkeelle 1. tammikuuta 2017.
Pertti Jantunen (pesäpalloilija)
Jääpalloharjoituksissa hukkunut Pertti Jantunen kuului Lahden Mailaveikkojen pesäpalloyhdistelmään, joka saavutti Suomen-mestaruuden 1949–1951; kolmesti hänet valittiin Itä–Länsi-otteluun. Hän oli erittäin lahjakas, kovalyöntinen pelaaja, joka ulkona esiintyi siepparina. Vuonna 1951 hän voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden. Jääpalloa Jantunen pelasi Viipurin Reippaassa.
Jantunen hukkui Pikku-Vesijärveen marraskuussa 1951, kun hän oli yhdessä kahden muun pelaajan kanssa lähtenyt kokeilemaan jään kestävyyttä. Jantunen luisteli muista kauemmaksi ja takaisin palatessaan vajosi jäihin noin 15 metrin päässä rannasta. Hänet saatiin ylös 15 minuutin kuluttua ja lähdettiin kuljettamaan henkilöautolla sairaalaan. Auto kuitenkin joutui kolariin taksin kanssa Lahden keskustassa ja Jantunen jouduttiin viemään perille toisella ajoneuvolla. Sairaalassa tehty elvytys ei tuottanut tulosta vaan Jantunen julistettiin kuolleeksi kaksi tuntia myöhemmin.
Jens Hultén
Jens Charley Hultén (s. 6. joulukuuta 1963 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Hän esitti Johan Falk -elokuvasarjassa Seth Rydelliä.
Ura
Vuonna 2013 ilmestyneessä Felix Herngrenin ohjaamassa komediaelokuvassa Satavuotias joka karkasi ikkunasta ja katosi hän esitti päärikollista Per ”Gäddan” Gärdiniä. Hän esiintyi myös jatko-osassa (2016).
Kansainvälisellä urallaan Hultén on näytellyt James Bond -elokuvassa 007 Skyfall (2012) sekä elokuvassa Mission: Impossible – Rogue Nation (2015).
Hultén näytteli Curt ”Curre” Lindströmiä suomalaiselokuvassa 95 (2017).
Zavet
pienoiskuva|Zavet Zavet on kylä ja kunta Razgradin alueella Koillis-Bulgariassa. Kunnan pinta-ala on 274 neliökilometriä. Vuoden 2018 arvion mukaan kunnassa oli 9 327 asukasta ja Zavetin kylässä 2 709 asukasta.
Mikko Hirvonen (uutisankkuri)
Hän toimi useita vuosia Nelosen uutisten toisena pääuutisankkurina. Hirvonen aloitti työnsä uutisankkurina MTV3:lla vuonna 1996. Vuonna 1998 hän siirtyi Neloselle. Hän ankkuroi Nelosen ensimmäisen uutislähetyksen 11. tammikuuta 1998 sekä viimeisen 6. tammikuuta 2014. Vuonna 2015 hän aloitti Ylen alueellisten tv-uutisten juontajana.
Eelis Matilainen
Eelis Matilainen (11. lokakuuta 1901 Kangasniemi – 5. tammikuuta 1982 Lieto) oli suomalainen kirjailija.
Mari Kawamura
Mari Kawamura (s. 19. joulukuuta 1988 Fukuoka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kawamura debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2013. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Kampushalli
Kampushalli on Kokkolan Torkinmäen kaupunginosassa sijaitseva, maaliskuussa 2015 käyttöön vihitty urheiluhalli. Sitä käyttävät ensisijaisesti Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymän opiskelijat, ja lisäksi käyttäjinä on paikallisia urheiluseuroja, kuten koripalloseura Kokkolan NMKY. Yli seitsemän miljoonaa euroa maksanut Kampushalli korvasi kolme vanhaa liikuntasalia. Uudessa palloilusalissa on rajallisesta rakennusbudjetista johtuen noin 450 hengen katsomo, jota on kritisoitu liian pieneksi. Kampushallissa toteutetaan myös terveystiedon ja turvallisuusalan opetusta sekä opiskelijaterveydenhuoltoa, ja rakennuksessa on myös kuntosali, kahvio ja tatami/tanssisali.
Sabbat
Sabbat on japanilainen black metal -yhtye. Se on perustettu vuonna 1983 ja kuuluu näin ensimmäisen aallon black metal -yhtyeisiin.
EVIL
Sabbatin historia ulottuu vuoteen 1983, jolloin EVIL-yhtye perustettiin. Tähän yhtyeeseen kuuluivat Gezol, Ozny, Elizaveat, Valvin sekä Toshiya. Oznyä lukuun ottamatta muut jäsenet olivat soittaneet yhdessä jo vuodesta 1981 asti yhtyeissä Abumurashi, Hot Rod ja Black Beast. Näiden yhtyeiden kanssa jäsenet soittivat lähinnä covereita NWOBHM-yhtyeiden kappaleista. EVIL-yhtye alkoi tehdä omaa materiaalian, ja yhtye soitti ensimmäisen keikkansa elokuussa 1983.