cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Berendes
Johan Berendes (Berndes) (8. syyskuuta 1603 Porvoon pitäjä – 10. helmikuuta 1652 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti.
Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Anna von Rosen. Hän tuli vuoriviraston asessoriksi vuonna 1637 ja varapresidentiksi 1641. Tämän ohella hän toimi muun muassa Kopparbergslagenin maaherrana. Vuonna 1651 Berendes nimitettiin valtaneuvokseksi ja kauppakollegion presidentiksi, seuraavana vuonna hänestä tuli Tukholman ylikäskynhaltija. Berendes ansioitui erityisesti vuoriteollisuuden piirissä, hän onnistui kaksinkertaistamaan kuparin tuotannon. Ulkomailla opiskellut Berendes oli aikansa huomattavimpia aatelisia valtiopäivillä, kielitaitoisena häntä käytettiin erilaisissa diplomaattisissa tehtävissä. Mietoisten Saaren kartano oli hänen läänityksenään vuosina 1635–1638.
Berendesin ensimmäinen puoliso vuodesta 1630 oli Margareta Wildeman (k. 1630) ja toinen vuodesta 1634 vapaaherratar Ingeborg Kurki (k. 1654). Kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi kohonnut Fabian Berendes (1610–1678) oli hänen velipuolensa.
The Cramps
thumb|The Cramps vuonna 1982. The Cramps oli amerikkalainen garage punk/psychobilly-yhtye, jonka musiikki pohjautui 1950-luvun primitiiviseen rock'n'rolliin ja rockabillyyn sekä 1960-luvun garagerockiin. Laulusolisti Lux Interior (Erick Purkhiser) ja kitaristi Poison Ivy (Kristy Wallace) olivat yhtyeen ainoat jäsenet, jotka olivat mukana alusta lähtien.
Historia
Lux Interior ja Poison Ivy tutustuivat vuonna 1972 Sacramentossa, Kaliforniassa, josta he muuttivat Akroniin, Ohioon ja lopulta vuonna 1975 New Yorkiin. The Cramps oli alkuun yksi monista CBGB's-klubin bändeistä kuten Ramones, Patti Smith Group tai Television.
Yhtyeen alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat lisäksi kitaristi Bryan Gregory ja hänen sisarensa, rumpali Pam Ballam, jonka tilalle tuli pian suomensukuinen Miriam Linna ja lopulta Nick Knox (ex- Electric Eels). Tällä kokoonpanolla yhtye äänitti ensimmäiset singlensä ja debyyttialbumin "Songs the Lord Taught Us".
Tämän jälkeen yhtye muutti Los Angelesiin ja Bryan Gregoryn korvasi kitaristi Kid Congo Powers, joka soitti myös Gun Club -yhtyeessä. Yhtyeen kokoonpano oli jatkuvassa muutosliikkeessä, ja pitkäaikainen rumpali Nick Knox jätti ryhmän lopulta vuonna 1991.
The Crampsin viimeisessä kokoonpanossa soittivat Interiorin ja Ivyn lisäksi rumpali Harry Drumdini ja basisti Sean Yseult. Lux Interior menehtyi helmikuun 4. päivänä 2009.
Monniset (suku)
Monniset (Corydoras) on monnisten (Corydoradinae) alaheimoon kuuluva kalasuku. Suuressa osassa seura-akvaarioita uiskentelee jokin pieni monnislaji. Yleisin lienee kuparimonninen.
Suvut
Corydoras-monniset ovat yksi monnisten (Corydoradinae) alaheimon kolmesta suvusta. Muut suvut ovat soukkamonniset (Aspidoras) ja Scleromystax.
Corydoras-monnisia on kuvattu yli 130 lajia, ja ainakin noin 50 tuntematonta lajia on kuvattujen lisäksi jo esiintynyt akvaariokaupan piirissä.
Tyypillisiä monnislajeja ovat mm. korumonninen (Corydoras elegans), kuparimonninen (Corydoras aeneus), täplämonninen (Corydoras paleatus) ja kirjomonninen (Corydoras schwartzi).
Koko ja ulkonäkö
Monnisilla ei ole muille kaloille tyypillisiä suomuja, vaan luulevyistä muodostunut panssari. Monniset jäävät pieniksi. Pääosa monnislajeista on 4-7 cm:n mittaisia, lähes kaikki alle 10-senttisiä.
Alkuperä
Monniset ovat kotoisin Etelä-Amerikasta ja ovat levinneet ylhäältä maanosan pohjoisosasta alas Argentiinan pohjoisosaan saakka.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Monniset oleskelevat mieluiten pohjassa, jonka hiekan (ei soran) pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja.
Vesiolot ja ravinto
Monniset ovat useimmiten kotoisin yläjuoksulta ja viileämmästä vedestä n. 22 Celsius-asteen ollessa usein optimaalinen. Monniset syövät peruskuivaruokaa. Ne tonkivat ruokaa soran joukosta, jonne ruoka helposti muuten jäisi pilaantumaan, ja ovat näin ollen hyviä "roskisdyykkareita".
Disykloheksyylikarbodi-imidi
Disykloheksyylikarbodi-imidi eli DCC (C13H22N2) on karbodi-imideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä ja keinotekoisissa peptidisynteeseissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa disykloheksyylikarbodi-imidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta disykloheksyyliureaksi. Disykloheksyylikarbodi-imidi liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten dikloorimetaaniin, asetonitriilin, tetrahydrofuraaniin ja dimetyyliformamidiin.
Käyttö
Disykloheksyylikarbodi-imidiä käytetään dehydraavana reagenssina syntetisoitaessa estereitä, amideja, peptidejä ja anhydridejä. Näissä reaktioissa disykloheksyylikarbodi-imidi aktivoi karboksyylihapon muodostamalla additiotuotteen karboksyylihapon kanssa. Tässä muodostuva välituote reagoi helposti nukleofiilien kanssa, koska siitä irtoaa helposti lähtevänä ryhmänä disykloheksyyliurea. Disykloheksyylikarbodi-imidiä voidaan käyttää myös alkoholien hapettamiseen yhdessä dimetyylisulfoksidin kanssa, muodostamaan α,β-tyydyttymättömiä ketoneja ß-hydroksiketoneista ja sekundääristen optisesti aktiivisten alkoholien stereokemian inversioon.
Maciej Staręga
thumb|250px|Maciej Staręga Maciej Staręga (s. 31. tammikuuta 1990 Siedlce) on puolalainen maastohiihtäjä, joka edustaa UKS Rawa Siedlce -seuraa.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Staręga sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 33:nneksi. Parisprintissä hän oli 18:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Staręga oli parisprintissä 12:s ja Puolan viestijoukkueessa 16:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui parisprintissä kahdeksanneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä kahdeksas. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 30:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksästoista.
Maastohiihdon maailmancupissa Staręga kilpaili ensimmäisen kerran Jällivaarassa marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Liberecin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2011 oltuaan 29:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Asiagon perinteisen hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2013 oltuaan yhdeksäs. Toisen kerran hän saavutti saman sijoituksen Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2014. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Ski Tour Canadaan kuuluneessa vapaan hiihtotavan sprintissä Quebecissa maaliskuussa 2016. Yksittäisissä maailmancupin kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas vapaan hiihtotavan sprinteissä Davosissa joulukuussa 2015 ja Toblachissa tammikuussa 2017.
Staręga on ollut naimisissa Puolan maajoukkueampumahiihtäjän Monika Hojnisz-Staręgan kanssa kesäkuusta 2019 lähtien.
Kesälesket
Kesälesket (Gräsänklingar) on Hans Iverbergin ohjaama ruotsalainen komediaelokuva vuodelta 1982. Sen ovat käsikirjoittaneet Åke Cato ja Jan Richter. Pääosia esittävät Gösta Ekman, Janne Carlsson, Lena Olin, Mona Seilitz ja Svante Grundberg.
Juoni
Arkkitehti Gary saattaa konferenssimatkalle lähtevän vaimonsa lentokentälle, ajaa kolarin ja myöhästyy lentokenttäbussista, mutta saa kyydin autonasentaja Lasselta, joka on itsekin jäänyt juuri kesäleskeksi. Miehet tutustuvat ja alkavat viettää ”lomaviikkoaan” yhdessä, ja yläluokkainen arkkitehti saa kosketuksen aivan uuteen maailmaan.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Helena Ylänen yllättyi, ettei Kesälesket ollut lainkaan niin huono kuin monet muut Ruotsista tuodut komediat, vaan ”varsin osuva ja sydämellinen huvinäytelmä kahden erilaisen ihmistyypin ja elämäntavan kohtaamisesta”. Se ei hänestä sisällä juuri mitään kestäviä elokuvallisia arvoja, mutta viihdyttäviä ja osuvia tilanteita kyllä.
Ruusualttari
Ruusualttari (Rosenaltaret) on Edith Södergranin runokokoelma vuodelta 1919. Runojen profeetallisessa yksinpuhelussa näkyy Friedrich Nietzschen ajattelun vaikutus Kokoelman suomennos on ilmestynyt Södergranin kootuissa runoissa Elämäni, kuolemani ja kohtaloni.
Kokoelman runot
II - Fantastique III
Tiriodh
Tiriodh on Hebridien saariryhmään kuuluva saari Skotlannissa. Saarella on vakinaisia asukkaita noin 650.
Eino Luukkanen
Eino Antero Luukkanen (4. kesäkuuta 1909 Jaakkima – 9. huhtikuuta 1964 Jyväskylä) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa.
Sotilaslentäjäksi 1930-luvun alussa
16. toukokuuta 1933 hän valmistui Munkkiniemessä sijainneesta Kadettikoulusta vänrikiksi. Hän aloitti uransa Ensimmäisessä Erillisessä Merilentolaivueessa Viipurissa. Vesikoneet toimivat Tervaniemen eli Neitsytniemen lentoasemalta ja Suur-Merijoen lentoasemalla sijaitsevalta Lentoasema 5:ltä. Nuorten lentoupseerien koulutuksen painotus oli tähystämisessä. Vuonna 1935 hän sai luutnanttina siirron Uttiin, joka oli maakoneiden ja hävittäjälentokoneiden keskus. Lentokoneena oli tuolloin moderni Bristol Bulldog -hävittäjä.
Talvisota
7. lokakuuta YH alkoi myös Lentolaivue 24:ssä, jota komensi E. Magnusson. Luukkanen oli 3. lentueen päällikkö. Hänen käytössään ja vastuullaan oli kahdeksan Fokker D.XXI -hävittäjää. 11. lokakuuta 1939 laivue siirtyi Immolaan.
Luukkanen toimi myös Ruokolahdella Ukonsalmen jäätukikohdan päällikkönä Värtsilästä siirtyneen hävittäjälentueensa kanssa. Lentue täydentyi siten, että siihen kuului 10 Fokker-hävittäjää ja 11 Gladiator-hävittäjää. Lentue sai nimen Osasto Luukkanen.
Luukkanen sai ensimmäisen ilmavoittonsa sodan toisena päivänä. Hän sai vihollisen pommikoneeseen 187 osumaa ammuttuaan kaikki Fokkerin panokset. Vain siipi oli huonosti panssaroitu ja sytytti polttoainetankit – tämä tieto levitettiin kaikille. FR-104 tuhoutui oman it:n tulessa 18. joulukuuta. Sodan loputtua Luukkanen haki huhtikuun alussa Trollhättanista Brewster-hävittäjiä.
Jatkosota
Sota alkoi 25. kesäkuuta 1941 klo 6.15 Neuvostoliiton pommikoneiden hyökkäyksellä. Tätä ennen Saksa oli pommittanut Neuvostoliiton tukikohtaa Hangossa Saksasta tai Puolasta lähteneillä pommikoneilla.
Luukkanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi numero 127 18. kesäkuuta 1944. Tuohon aikaan hänet äkillisesti siirrettiin Lentolaivue 30:n komentajaksi, jossa tehtävässä hän lensi Polikarpov I-153 Tsaikka -koneilla. Kun Lentolaivue 34:n komentaja majuri Erkki Olavi Ehrnrooth kuoli lento-onnettomuudessa, Luukkanen nimitettiin Messerschmitt Bf 109 -koneilla lentävän laivueen komentajaksi. 19. kesäkuuta 1944 Luukkasen kone sai osumia tähystyspalloon kohdistuneen hyökkäyksen aikana. Luukkanen onnistui tekemään pakkolaskun suurella nopeudella metsään.
Luukkanen lensi sodassa eniten taistelulentoja, yhteensä 441. Hän ampui myös jatkosodan viimeisen viholliskoneen alas. Kaikkiaan hän saavutti 56 ilmavoittoa. Eri lähteistä voi löytää eri määriä pudotuksia (esim. Luukkosen kohdalla 54, 56 tai 57). Tämä johtuu siitä, että aina taistelutilanteessa ei ollut selvää kenen osuma vihollisen pudotti. Toisin kuin muut lentäjät, jotka maalasivat koneisiinsa viivoja tai tähtiä ilmavoittojen merkeiksi, Luukkanen merkitsi jokaisen ilmavoittonsa koneensa peräsimeen kiinnittämällään pilsneripullon etiketillä. Joppe Karhusen kirjassa Magnussonin laivue - suurten ilmavoittojen salaisuus on kuva, jossa Luukkanen seisoo lentäjänpuvussaan näin koristellun nimikko-Brewsterinsä pyrstön vieressä saatuaan komennuksen toisiin tehtäviin ja siis hyvästelee nimikkonsa.
Sotien jälkeen
Luukkanen toimi Lentorykmentti 2:n komentajana vuosina 1948–1951. 7. joulukuuta 1950 Luukkanen sai Risto Heikki poikansa velipuoleksi Markku Eino Antero Aunalan pitkäaikaisesta suhteestaan liikkeenharjoittaja Aino Aunalaan. Käräjätuomari Markku Aunala vihittiin avioliittoon 12. syyskuuta 1974 Marjo Uusitalon kanssa.
Luukkanen oli kantamassa 28. tammikuuta 1951 kuolleen Suomen marsalkka, vapaaherra ja Suomen 6. presidentin Carl Gustaf Emil Mannerheimin arkkua tämän viimeiseen lepoon.
Luukkanen joutui jättämään ilmavoimat, kun hän jäi kiinni vakoilusta Ruotsin hyväksi eli tietojen (ilmakuvien) luovuttamisesta Ruotsin tiedustelulle osana ns. Jyväskylän vakoilujuttua. Luukkanen kävi Ruotsissa tässä tarkoituksessa ainakin kahdesti vuonna 1948. Helsingin hovioikeus tuomitsi Luukkasen, joka kiisti osittain syytökset, 14. helmikuuta 1954 (KKO 90 KA) kahden vuoden kuritushuonerangaistukseen. Hänet tuomittiin myös menettämään sotilasarvonsa. Varsinaisesta tuomiosta ei ole julkisen sanan suhtautumisesta asiakirjoja, mutta ilmeisesti tuomion julkistamislinjaukseen on päädytty kolmesta syystä. Ensinnäkin lehdistö oli jo perillä asian pääkohdista, toiseksi suojelupoliisi itse tarvitsi julkisuutta oman yhteiskunnallisen asemansa vahvistamiseksi ja kolmas, ehkä myös tärkein syy, oli se, että juttua ei voitu pitää salassa, sillä siitä oli vuotanut jo tietoja Ruotsiin, missä paikallinen lehdistö uutisoi tapahtuman suurin otsikoin. Rikostoimittajat seurasivat oikeudenkäyntiä näyttävästi. Helmikuussa 1954 se oli etusivun juttu. Ruotsin rooli jäi taustalle, vaikka Luukkanen oli mainitun tuomion mukaan väitetyin tavoin toimittanut vakoiluaineistoa Ruotsiin. Ruotsalaisten toimiin tietenkään voitu puuttua.
Luukkanen erosi palveluksesta 8. marraskuuta 1951 ja kuoli 9. huhtikuuta 1964. Suomessa ja maailmalla Luukkasen maine elää edelleen. Hänen vuonna 1956 ilmestyneestä muistelmakirjastaan otetaan edelleen uusia painoksia Yhdysvalloissa.
Kauk
KAUK! eli ”Kirja astuu ulos kansistaan” -projekti on kirjallisuuspoliittinen kommentti, joka pyrkii uudelleenasemoimaan kirjallisuuden ja yleisemmin sanataiteen kulttuurin kentällä. Kauk-projektissa on mukana kymmeniä nuoria suomalaisia kirjailijoita, joista moni toimii myös sanataideohjaajana. Projektin alla on toteutettu muun muassa poikkitaiteellisia teoksia, kirjailijavierailuita, roolipelejä, elämystiloja, luentoja, keskustelutilaisuuksia ja nettipäiväkirjoja. Yhteenliittymä julistaa toisinaan jonkun kulttuurialan toimijan Vääräksi kuninkaaksi. Ensimmäisenä tämän kunnian sai kirjailija Hanna Marjut Marttila vuonna 2003 Turun Kirjamessuilla.
Lontoon filharmoninen orkesteri
pienoiskuva|Lontoon filharmoninen orkesteri harjoituksissa vuonna 2010.Lontoon filharmoninen orkesteri (The London Philharmonic Orchestra LPO) on Lontoossa toimiva Britannian merkittävimpiin kuuluva orkesteri. Sen kotisali on Royal Festival Hall.
Historia
Orkesterin perusti vuonna 1932 Thomas Beecham, ja se soitti ensimmäisen konserttinsa 7. lokakuuta samana vuonna. Vuonna 1938 orkesterista tuli itsehallinnollinen yhteisö, jossa orkesterin jäsenet päättävät organisaation toimista. Toisen maailmansodan aikana se oli erityisen aktiivinen ja kiersi maata soittaen konserttimusiikkia sielläkin, missä se ei ollut tavanomaista. LPO on vuosittain pidettävän Glyndebournen oopperafestivaalin keskeisin orkesteri.
Orkesteria ovat johtaneet useat oman aikansa maineikkammat kapellimestarit, kuten Adrian Boult (1950–57), Bernard Haitink (1967–79) ja Georg Solti (1979–83). Vuonna 2000 tehtävään valittiin Kurt Masur ja vuonna 2007 siirtyy pääkapellimestariksi Vladimir Jurovski, joka on ollut orkesterin merkittävin vieraileva johtaja.
Ohjelmisto
Klaus Tennstedtin johtajakaudella LPO levytti useita merkittäviä teoksia, mutta ehkä tärkein oli Gustav Mahlerin täydellinen sinfonioiden levyttäminen. Orkesteri on kunnostautunut ehkä vähemmän tunnetun musiikin levyttäjänä. Tällaisia ovat olleet Carlo Maria Giulinin johdolla tehty Antonín Dvořákin kahden viimeisen sinfonian levytys, useiden Dmitri Šostakovitšin sinfonioiden levytys Bernard Haitinkin johdolla ja Edward Elgarin Variations Enigma, jonka johti Adrian Boult.
Orkesterin päätoiminta on klassisen musiikin konsertointi, mutta se on levyttänyt myös esimerkiksi seuraavien elokuvien soundtrackit: Arabian Lawrence, Philadelphia, The Mission sekä Taru sormusten herrasta -elokuvat Sormuksen ritarit, Kaksi tornia ja Kuninkaan paluu. LPO on levyttänyt myös CD-albumin musiikkia videopeliin Dragon Quest
Orkesteri soittaa myös usein populaarimusiikkia, kuten Nightwishin Once ja Dark Passion Play -albumit. 90-luvun puolivälissä LPO myös soitti rockmusiikkia Led Zeppelinin ja Pink Floydin kanssa.
Nornickel
Nornickel (PAO GMK Norilsk Nickel, PAO GMK Norilski Nikel, ven. ПАО «ГМК „Нори́льский ни́кель“», brändinimi Nornickel, ven. «Норни́кель», engl. Nornickel, ennen vuotta 2016 Norilski Nikel, ven. «Нори́льский ни́кель» ) on venäläinen kaivos- ja metallialan yhtiö. Se on maailman suurin nikkelin ja palladiumin tuottaja. Sillä on suurimmat nikkelimalmivarannot. Yhtiö tuottaa myös platinaa, kuparia, hopeaa, kultaa, kobolttia ja muita värimetalleja.
Julkinen osakeyhtiö Norilsk Nikel sisältää Napapiirin filiaalin, Kuolan kaivos- ja metallurgia-alan laitoksen, Gypronickel-instituutin, NordStar Airlines lentoyhtiön, Nordavia lentoyhtiön ja Jenisein jokivarustamon.
Historia
Vuonna 1919 ensimmäisiä malminäytteitä otettiin tulevan Norilskin kaupungin läheltä Nikolai Urvantsevin ja Aleksanteri Sotnikovin johtamalla retkikunnalla, joita pidetään esiintymien löytäjinä.
Vuonna 1923 Nikolai Vysotski totesi, että malmissa esiintyy platinaa. Tutkimuksia jatkettiin vuoteen 1934 asti, jolloin Norilsk-1:n ja Norilsk-2:n esiintymien yksityiskohtaisten perusteella hyväksyttiin ensimmäinen malmivarojen arviolaskelma.
Vuonna 1935 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo antoi asetuksen Norilskin kaivos- ja metallialan kombinaatin rakentamisesta. Norilskin ja kombinaatin rakennustöissä työskentelivät Norilskin pakkotyöleirin eli Norillagin vangit. Heidän joukossaan oli mun muassa esiintymien löytäjä Nikolai Urvantsev.
Nikkelin, kuparin, koboltin ja platinametallien tuotanto alkoi 1940-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1953 Norilskin kombinaatti tuotti nikkeliä 35 prosenttia, kuparia 12 prosenttia, kobolttia 30 prosenttia ja platinametalleja 90 prosenttia niiden Neuvostoliiton kokonaistuotannosta.
Vuonna 1960 löydettiin Talnakhin esiintymä, joka on maailman suurin kupari-nikkelisulfidimalmiesiintymä. Vuonna 1965 löydettiin Oktjabrskoje esiintymä.
Vuonna 1981 Talnakhin rikastamo otettiin käyttöön. Vuonna 1979 otettiin käyttöön Nadeždinskin metallurginen tehdas.
Marraskuun 4. päivänä 1989 Neuvostoliiton ministerineuvosto antoi asetuksen, jolla perustettiin Norilsk Nikel -niminen värimetallien tuotantoa harjoittava valtionkonserni. Konserniin sisällytettiin Norilski kombinaatti, Petšenganikel ja Severonikel -kombinaatit, Olenegorski mekaaninen tehdas, Krasnojarskin värimetallien jalostuslaitos ja Gypronickel-instituutti Leningradissa. Nämä yritykset yhdistettiin yhdeksi konserniksi sulfidikuparinikkelimalmien jalostamisen teknologian perusteella.
Vuonna 1993 Norilsk Nikel -konserni muutettiin Venäjän federaation presidentin asetuksella Venäjän väri- ja jalometallien tuotantoa harjoittavaksi osakeyhtiöksi nimeltä Norilsk Nikel (RAO Norilsk Nikel).
Vuonna 1994 RAO Norilsk Nikelin yritykset yhtiöitettiin. Vuonna 1995 Vladimir Potaninin ONEXIM-pankki sai 38 prosenttia konsernin peruspääomasta ja 51 prosenttia äänivaltaisista osakkeista kiinnityshuutokaupassa 170,1 miljoonalla dollarilla. Vuonna 1997 Potaninin organisaatiot ostivat tämän osuuden 640 miljoonalla dollarilla.
Vuonna 2001 toteutettiin rakenneuudistus, jossa RAO Norilsk Nikelin omistajat vaihtoivat osakkeensa GMK Norilsk Nikelin osakkeisiin. Yhtiön osakkeilla alettiin käydä kauppaa Moskovan RTS- ja MICEX-pörsseissä.
Vuonna 2002 Norilsk Nikel osti Poljus-yritysryhmän ja tuli siten Venäjän suurimmaksi kullan tuottajaksi yli 15 % markkinaosuudellaan. Kaikki Norilsk Nikelin kultakaivosomaisuus siirrettiin Poljus-yhtiölle. Vuonna 2006 Poljus erotettiin erilliseksi Poljus Zoloto -osakeyhtiöksi.[lähdettä ei ilmoitettu 125 päivää]
Vuonna 2006 GMK sai lisenssin Maslovskoje esiintymälle. Esiintymän varannot otettiin valtion kirjanpitoon syyskuussa 2009.
Vuonna 2007 Norilsk Nikel voitti kanadalaisen LionOren ostotarjouksen tarjoamalla siitä 6,3 miljardia dollaria.
NN Harjavalta (Nornickel Harjavalta) liittyi Nornickel-konserniin vuonna 2007. Harjavallan tehdas käsittelee pääasiassa Nornickelin venäläistä raaka-ainetta.
Vuonna 2009 yhtiö perusti oman jäänmurtajalaivaston.
Vuonna 2014 Norilsk Nikel luopui ulkomaisesta omaisuudestaan - kultakaivosyhtiöistä ja nikkelihankkeesta Australiassa.
Vuonna 2016 suljettiin mm. ympäristösyistä Norilskin kaupungin alueella sijaitseva tehdas, mikä oli yhtiön vanhin tuotantolaitos (rakennettu vuonna 1942). Nopeutettu sulkemismenettely maksoi 11 miljardia ruplaa. Samana vuonna toteutettiin brändinmuutos – yrityksen logo ja nimi muutettiin Nornickeliksi.
Vuonna 2017 Nornickelistä tuli Venäjän ainoa nikkelintuottaja. Brand Finance arvioi Nornickelin brändin arvoksi 675 miljoonaa dollaria. Käynnistettiin Taka-Baikalian Bystrinski kaivos- ja malmikombinaatti, jonka arvioidut rakennuskustannukset olivat 1,5 miljardia dollaria ja tuotantokapasiteetti – 10 miljoonaa tonnia malmia vuodessa. Nornickel pääsi viiden parhaan joukkoon WWF:n (Maailman luonnonsäätiö) luokituksessa, jossa arvioitiin Venäjän kaivosyhtiöiden ympäristövastuuta.
Vuonna 2018 Nornickel perusti yhteisyrityksen Russkaja Platina nimisen yhtiön kanssa. Platinaryhmän metallien tuotanto on jopa 100 tonnia vuodessa, mikä on verrattavissa Nornickelin omiin tuotantomääriin. Nornickelista yhteisyritykseen tuli Maslovskoje esiintymä ja Russkaja Platinasta – Tšernogorskoje esiintymä ja Norilsk-1 esiintymän eteläosa. Vuonna 2020 yhteisyritys kuitenkin hajosi, koska Rusal esti hankkeen toteuttamisen. Russkaja platina ja Nornickel sopivat kuitenkin operatiivisesta kumppanuudesta Tšernogorskoje esiintymän kehittämiseksi.
Vuonna 2018 Vladimir Potaninin omistama Interros osti Roman Abramovitšilta 2,1% osuuden Nornickelin osakkeista, jolloin hänen osuutensa nousi 32,9%:iin. Samana vuonna saatiin suurelta osin päätökseen Nornickelin omistaman Norilskin lentoaseman jälleenrakennushanke. Sen investointien kokonaismäärä oli yli 12,5 miljardia ruplaa, josta 7,6 miljardia ruplaa myönnettiin Venäjän federaation budjetista. Samana vuonna Nornickel teki sopimuksen BASF:n (Saksa) kanssa nikkelin ja koboltin toimittamisesta Harjavallassa (Suomi) sijaitsevalle tehtaalle, joka valmistaa sähköautojen akkuja. Tehtaan tuotantokapasiteetti on 300 000 kappaletta vuodessa.
29. toukokuuta 2020 Norilsk-Taimyrin energiayhtiön (Nornickelin tytäryhtiö) omistamassa TETS-3 lämpövoimalaitoksessa tapahtui onnettomuus (lisätietoja on kohdassa "Onnettomuudet yrityksissä" ). Elokuussa 2021 hätätilaministeriö ilmoitti, että polttoainevuoto oli hoidettu kokonaan.
Tämän lisäksi vuonna 2020 Nornickel myönsi 10,5 miljardia ruplaa koronaviruspandemian torjuntaan ja suunnitteli myöntävänsä toiset 10 miljardia ruplaa. Samana vuonna Nornickel käynnisti metallien myynnin digitalisaation. Yhtiö ilmoitti, että siitä tulee sen sveitsiläisen teollisuusomaisuuden tokenisointialustan Atomyzen ensimmäinen liikkeeseenlaskija.
Vuoden 2021 alussa Nornickel keskeytti osittain toimintansa kahdessa keskeisessä kaivoksessa – Oktjabrskissa ja Taimyrskissa vesivahinkojen vuoksi.
Kesällä 2021 Nornickel tuotti historian ensimmäisen erän hiilineutraalia nikkeliä (CNN).
Yksityistäminen
Vuonna 1994 RAO Nornickel yritykset yhtiöitettiin. Yksityistämissuunnitelman mukaisesti osa RAO:n osakkeista siirrettiin työyhteisölle, kun taas toinen osa asetettiin myyntiin sekkihuutokaupoilla. Yli 250 tuhannesta ihmisestä tuli Norilsk Nikelin osakkeiden omistajia.
Valtion omistaman RAO:n määräysvaltainen osakepaketti (38 prosenttia eli 51 prosenttia äänivaltaisista osakkeista) asetettiin huutokaupalle (loans for shares scheme)  marraskuussa 1995. Sen tuloksena ONEXIM-pankista tuli RAO Norilsk Nikelin määräysvaltaisen osuuden haltija.
Elokuun 5. päivänä 1997 järjestettiin investointiehdoin kaupallinen tarjouskilpailu, jossa RAO Norilsk Nikelin valtion omistaman osuuden osti ZAO Swift, joka edusti ONEXIM Bank Groupin etuja. Voittaja maksoi valtiolle 270 miljoonaa dollaria 38 prosentin osuudesta RAO:ssa ja täytti myös tarjouskilpailun lisäehdot investointiohjelman rahoittamiseksi ja velkojen maksamiseksi.
Päätelmä siitä, että hinta, jolla Nornickel yksityistettiin, vastasi sen arvoa, sisältyy
● Venäjän tiedeakatemian taloustieteen osaston akateemisen sihteerin D. S. Lvovin lausuntoon nro 14300-2113/91;
● Venäjän hallituksen alaisen rahoitusakatemian rehtorin A. G. Griaznovan  lausuntoon nro 93-1.
Vuonna 1997 perustettiin Avoin osakeyhtiö Kuolan kaivos- ja metallurgia-alan laitos ja Avoin osakeyhtiö Norilskin kaivosyhtiö parantamaan RAO:n investointivetovoimaa ja ottamaan käyttöön nykyaikaisia hallintomalleja.
Vuosina 1997-2000 Venjän Tilintarkastuskamari tarkasti Norilsk Nikelin yksityistämisen. RAO Norilsk Nikelin valtion omistaman osakepaketin yksityistämistä koskevassa 9. kesäkuuta 2000 päivätyssä tarkastuskertomuksessa todetaan, että yksityistäminen toteutettiin täysin Venäjän lainsäädännön mukaisesti. Raportissa todetaan, että kiinnityshuutokaupassa ja kaupallisessa tarjouskilpailussa tarjottujen RAO Norilsk Nikelin osakkeiden lähtöhinta asetettiin Venäjän säännösten mukaisesti, ja se määräytyi RAO Norilsk Nikelin silloisen suuren velkaantuneisuuden sekä yrityksen suurten sosiaalisten velvoitteiden perusteella. Samankaltaisiin johtopäätöksiin päätyivät myös Pääsyyttäjänvirasto ja Venäjän hallitus, joissa tehtiin myös asiaa koskevia tarkastuksia. pienoiskuva|Vladimir Putin Oktjabrskin kaivoksella Norilsk Nikelin Napapiirin filiaalin pääjohtajan Johnson Khagazhejevin (vas.) kanssa. Samaan aikaan on olemassa toinenkin näkökulma, joka on esitetty Venäjän federaation Tilintarkastuskamarin entisen varapuheenjohtajan J. J. Boldyrevin kirjassa "Hunajatynnyreistä ja tervalukikallisista” (”О бочках мёда и ложках дёгтя”). Siinä mainitaan, että kiinnityshuutokaupan aikaan Norilsk Nikel oli monopoliasemassa nikkelimarkkinoilla (yli 90 prosenttia Venäjän tuotannosta) ja kuparimarkkinoilla (yli 60 prosenttia). Sillä oli 95–100 vuoden malmivarannot, 1,5 miljardin dollarin vuositulot ja yli 70 prosentin kannattavuus. Näin ollen Norilsk Nikelin todellinen arvo oli huomattavasti korkeampi kuin 180 miljoonan dollarin suuruinen myyntihinta. Lisäksi J. J. Boldyrev mainitsee useita tosiseikkoja, jotka osoittavat, että Venäjän hallitus teki vuonna 1995 vääränluonteisia kiinnitys- ja luottohuutokauppoja (mukaan lukien Norilsk Nikelin kaupat) yksityistääkseen arvokkaimmat valtion omistuksessa olleet varat yksityistämislakia kiertäen. Kirjassa siteerataan myös Tilintarkastuskamarin Pääsyyttäjänvirastolle lähettämää kirjettä, jossa vaaditaan, että J. I. Skuratov menisi oikeuteen puolustamaan Venäjän federaation etuja ja purkamaan välittömästi kiinnitys- ja luottohuutokauppoihin liittyvät valekaupat. Pääsyyttäjä ei kuitenkaan toiminut näin.
Tilintarkastuskamari julkisti jälkeenpäin monia seikkoja, jotka osoittivat valtion omaisuuden laittoman yksityistämisen. Vuonna 2000 Tilintarkastuskamari esitti kuitenkin uuden raportin, joka oli J. J. Boldyrevin selkeästi vääränlainen ja jonka tarkoituksena oli Oleg Potaninin ja muiden Norilsk Nikelin uusien omistajien jonkunnäköinen "rehabilitaatio". Tästä huolimatta kamarin johtokunta hyväksyi raportin, mutta J. J. Boldyrev jätti siitä eriävän mielipiteensä.
Boldyrevin versio Norilsk Nikelin siirtymisestä valtiolta ONEXIM-pankin rakenteisiin, yksityiskohtineen ja huutokauppaan osallistuneiden tahojen haastatteluineen, on kuvattu David Hoffmanin kirjassa ”Oligarkit”.
Rusalin pääomasijoitus ja osakkeenomistajien välinen konflikti
Huhtikuussa 2008 Mihail Prohorov, joka oli aiemmin yhtiön suurin osaomistaja yhdessä Vladimir Potaninin kanssa, myi osuutensa 25 prosenttia plus yksi osake Oleg Deripaskan määräysvallassa olleelle maailman suurimmalle alumiiniyhtiölle Rossijskij Alumiinille (Rusal, UC Rusal). Prohorov sai 14 prosenttia Rossijski Alumiinista osakkeina ja noin 5 miljardia dollaria käteisenä (Deripaska maksoi vain osan luvatusta 7 miljardista dollarista käteisenä välittömästi, toinen osa vaihdettiin Rusalin lisäosakkeisiin ja vielä yksi osa maksettiin alumiiniyhtiön IPO:n jälkeen). Uusi osakkeenomistaja yritti saada nämä kaksi yritystä sulautumaan. Yhtiön osakkeenomistajien jatkotoimet johtivat kuitenkin yhtiöristiriitoihin.
Merkittäviä kiistoja käytiin Nornickelin toimitusjohtajan ja hallituksen puheenjohtajan viroista. Osakkeenomistajat tekivät sovinnon marraskuussa 2008, ja vähän ennen sitä Vladimir Putinin KGB:n kollega ja Rostourismin entinen johtaja Vladimir Strzhalkovski otti yhtiön haltuunsa.
Osakkeenomistajien kamppailun tärkeäksi näkökohdaksi tuli myös se, että Nornickel oli itse ostanut huomattavan osan osakkeistaan markkinoilta – 17,3 prosenttia, ja nämä omat osakkeet  "äänestivät" yhtiön johdon puolesta.
Konfliktin aikana Interros teki Rusalille tarjouksen sen osuuden ostamisesta 9 miljardilla dollarilla, sitten Nornickel lähetti Rusalille tarjouksen 25 prosentin osuuden ostamisesta 12 miljardilla dollarilla ja sitten tarjoutui ostamaan 20 prosenttia GMK:sta 12,8 miljardilla dollarilla. Oleg Deripaskan yritys hylkäsi kaikki tarjoukset. Elokuussa 2011 Nornickel teki toisen tarjouksen Rusalille osakepaketin ostamisesta, tällä kertaa 8,75 miljardilla dollarilla.
Vedomosti-sanomalehden mukaan Potanin sai keväällä 2011 liikemiehiltä Viktor Vekselbergilta ja Leonid Blavatnikilta tarjouksen hänen osuutensa ostamisesta. Sanomalehden arvion mukaan tarjouksen summa oli 19,2 miljardia dollaria; yrittäjä kieltäytyi.
Joulukuun 2012 alussa osapuolet ilmoittivat sovinnosta ja pyysivät Roman Abramovitšia toimimaan välimiehenä. Deripaska, Potanin ja Abramovitš allekirjoittivat uuden osakassopimuksen, jonka mukaan Vladimir Potaninista itsestään tulisi Nornickelin toimitusjohtaja Rusalille sopimattoman Strzhalkovskin sijasta ja 16,9 prosenttia yhtiön hallussa olevista omista osakkeista kuoletettaisiin. Nykyisten osakkeenomistajien odotetaan myyvän osan osakkeista Abramovitšille (Potanin myy 2,84 prosenttia osakkeista 867,3 miljoonalla dollarilla ja Deripaska myy 2,03 prosenttia 619,7 miljoonalla dollarilla). Lisäksi odotetaan, että Interros, Rusal ja Millhouse (Abramovitšin yhtiö) perustavat trustin, johon siirretään heidän samanlaiset osuutensa Nornickelin osakkeista (7,3 prosenttia osakkeista kultakin), jotta Abramovitš voisi välimiehenä hallita yhteensä 20 prosenttia osakkeista. Lisäksi osapuolet sopivat lopettavansa kaikki oikeusriita-asiat ja valitsevansa uuden tasapuolisesti edustetun hallituksen.
Omistajat
Vladimir Potaninin ja hänen entisen vaimonsa Natalian avioeron yhteydessä vuonna 2015 Moskovan Presnenski-tuomioistuin totesi, että Vladimir Potanin ei ollut Norilsk Nikelin osaomistaja eikä Interros Holdingin osaomistaja.
Yrityksen markkina-arvo Moskovan pörssissä oli syyskuussa 2021 –  3,7 triljoonaa ruplaa.
Johto
pienoiskuva|Gareth Penny ja Andrei Bugrov GMK Norilsk Nikelin yhtiökokouksen puhemiehistössä 10. kesäkuuta 2016.
Hallitus
Yhtiön hallituksen puheenjohtajana on maaliskuusta 2013 lähtien toiminut Gareth Penny, tomanttiponopoli De Beers :in entinen hallituksen puheenjohtaja.
Johtajat
Yhtiön toimitusjohtaja on Vladimir Potanin (joulukuusta 2012 lähtien).
Tätä tehtävää aiemmin hoitivat:
Toiminta
Nornickel on Venäjän värimetallialan suurin yritys ja se kuuluu maan 10 suurimman yksityisen yrityksen joukkoon.
Nornickel etsii, tutkii, louhii, rikastaa ja jalostaa kaivonnaisia sekä tuottaa ja myy värimetalleja ja jalometalleja. Se toimii yli kolmessa kymmenessä maassa. Tuotantolaitokset sijaitsevat Venäjällä Norilskin teollisuusalueella, Kuolan niemimaalla ja Taka-Baikalian alueella sekä Suomessa (Nornickel Harjavalta) ja Etelä-Afrikassa.
"Nornickel on:
Nornickel tuottaa myös rodiumia, kobolttia, kuparia, hopeaa, kultaa, iridiumia, ruteniumia, seleeniä, telluuria ja rikkiä.
Todetut ja todennäköiset varannot :
Yhtiön liikevaihto vuonna 2020 IFRS-standardien mukaan oli 15,5 miljardia dollaria ja nettotulos 3,6 miljardia dollaria.
Kommersant-lehden haastattelussa Nornickelin varapresidentti Jevgeni Fedorov sanoi, että investoinnit energiainfrastruktuurin kohteiden nykyaikaistamiseen vuonna 2021 olivat kaksinkertaistuneet vuoteen 2020 verrattuna ja saavuttivat 30 miljardin ruplan tason.
Yhtiön rakenne
Nornickelillä on kolme päätuotantolaitosta. Ensimmäinen eli Napapiirin filiaali sijaitsee Taimyrin niemimaalla (Norilskissa, Talnahissa, Kaierkanissa ja Dudinkassa). Toinen alue sijaitsee Kuolan niemimaalla (в Montšegorskissa, Zapoljarnyi-kaupungissa ja Nikkelissa). Kolmas laitos on Bystrinski kaivos- ja jalostuskombinaatti.
Osallistuminen yrityksiin
Vuoteen 2006 asti GMK Nornickel omisti ZAO Poljusin, joka oli Venäjän suurin kullan tuottaja (20 % Venäjän kullan tuotannosta). Rakenneuudistuksen jälkeen ZAO:n eli suljetun osakeyhtiön osakkeet siirrettiin vastaperustetulle yritykselle OAO Poljus Zoloto. OAO:n eli avoimen osakeyhtiön osakkeet jaettiin Norilski Nickelin osakkeenomistajien kesken heidän omistusosuuksiensa mukaisessa suhteessa. Norilsk Nikel omistaa myös 60,66 prosenttia venäläisestä ОГК-3 energiayhtiöstä.
Nornickel peri LionOrelta 50 prosenttia eteläafrikkalaisen ARM-yhtiön kanssa toteutettavasta yhteishankkeesta. Yhteistyökumppanit omistavat Nkomatin nikkelikaivoksen Etelä-Afrikassa. Vuonna 2006 Nkomati nickel tuotti 396,9 tuhatta tonnia malmia ja 4 826 tonnia nikkeliä. Yhtiö tuotti 2,8 tuhatta tonnia kuparia ja 22 tuhatta unssia palladiumia vuodessa. Vuonna 2019 Nornickel ja African Rainbow Minerals päättivät hankkeen päättämisestä. Marraskuussa 2021 wanan hallitus ja valtion omistama BCL Group maksoivat Nornickelille korvauksen Nornickelin Afrikan omaisuuden myynnistä BCL Groupille, mukaan lukien 50 prosenttia Nkomatista.
Käynnissä olevat hankkeet
Rikkihanke on Nornickelin suurin ympäristöhanke, jonka arvo on 3,5 miljardia dollaria. Hankkeen tavoitteena on vähentää rikkidioksidipäästöjä 10-kertaisesti vuoteen 2025 mennessä ja 20-kertaisesti vuoteen 2030 mennessä. Osana hanketta on tarkoitus sulkea sulattamo Kuolan niemimaalla Nikkelin taajamassa ja metallurginen laitos Montšegorskissa, uudistaa kuparitehdas ja varustaa tuotantolaitos rikkidioksidin loppusijoituslaitteilla. Nornickelin edustajan mukaan yhtiö ei luovu Rikkihankkeesta edes vuonna 2020 tapahtuneesta dieselpolttoainevuodosta aiheutuneen 147,7 miljardin ruplan sakon jälkeen.
Vuonna 2020 Norilskissa avattiin urheilu- ja virkistyskompleksi, johon Nornickel investoi 3,6 miljardia ruplaa.
Maaliskuussa 2020 allekirjoitettiin yhteistyösopimus hiilettömän energian tuottajan Fortum in ja BASF kemianteollisuuden konsernin kanssa akkujen kierrättämisestä. Suunnitelmien mukaan käytettyjen akkujen metallien käyttö vähentää hiilidioksidipäästöjä sähköautojen akkujen valmistuksessa.
Lokakuussa 2021 päätettiin rakentaa Tuhardin asukkaille uusi asuinalue, jota varten Nornickel käynnisti erikoismenettelyn, jonka yhteydessä asukkailta pyydettiin vapaa, tietoon perustuva ennakkosuostumus.
Marraskuussa 2021 Krasnojarskin alueen arbitraatiotuomioistuin hyväksyi Länsi-Siperian liikennesyyttäjän vaatimuksen 30 laiturin takavarikoimisesta PAO GMK Norilsk Nikelin hallusta. Vaatimuksen kohteena olivat Dudinkan merisataman laituripaikat, jotka olivat olleet Norilsk Nikelin hallussa ennen yksityistämistä ja jotka eivät syyttäjän mukaan kuuluneet konsernin yksityistettävään omaisuuteen.
Keväällä 2021 Nornickel sulki vanhan sulaton Petsamossa.
Kulttuurin ja urheilun tukeminen
Nornickel on Multimediataidemuseon edunvalvoja.