cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lukuseurat Suomessa
Lukuseurojen kirjavalikoimat
Lukuseuroille ominaisinta aineistoa olivat sanoma- ja aikakauslehdet, sekä tietokirjallisuus. Lukuseurojen kirjastoissa oli runsaasti maantieteellistä, historiallista ja poliittista kirjallisuutta. Naisten kirjallisuus, romaanit, olivat myös suomalaisissa lukukirjastoissa paremmin edustettuina kuin esimerkiksi saksalaisten lukuseurojen kokoelmissa. Kirjat olivat enimmäkseen ruotsinkielisiä, kuten enemmistö niiden lukijoistakin. Poikkeuksen teki Viipurin lukuseuran kirjasto, jonka perusvarasto oli saksankielinen.
Sensuuritoimenpiteet
Autonomian alkuaikoina Suomen ollessa Venäjän vallan alla sivistyneistö saattoi melko vapaasti hankkia ulkomaista kirjallisuutta ulkomailta, vaikka voimassa olikin joitakin rajoittavia säädöksiä. Vuonna 1829 voimaan astui sensuuriasetus, joka vaikeutti lukuseurojen toimintaa. Sensuuri epäili Suomeen levitettävän vaarallisia mielipiteitä. Suoranaisesti uusi sensuurimääräys koski lukuseuroja 1830, jolloin määrättiin seurojen hankintaluettelot tarkistettaviksi ja kielletty kirjallisuus, mikäli sitä oli, toimitettavaksi sensuuriylihallitukselle Helsinkiin. Muun muassa Kokkolassa uusi määräys aiheutti lukuseuran hajaantumisen ja kirjojen jakamisen osakkaiden kesken. Sensuurimääräyksen aiheuttaman keskeytyksen jälkeen Kokkolan lukuseuran toiminta kuitenkin alkoi uudelleen parin vuoden tauon jälkeen. Sensuurin toimenpiteet vaikeuttivat erityisesti niiden lukuseurojen toimintaa, joiden lukukirjastoilla oli lainausta ulkopuolisille. Lukuseurojen kultakausi Suomessa päättyi käytännössä sensuuriasetuksen myötä 1830-luvulla, vaikka toiminta monissa paikoissa vielä jatkuikin. Lukuseurat kuitenkin lakkasivat jokseenkin kokonaan 1800-luvun puoliväliin mennessä. Kirjastot joko hajosivat tai ne liitettiin myöhemmin perustettuihin kaupunkien omiin kirjastoihin.
Lukuseurojen vaikutus kirjastojen syntyyn
Lainakirjastoaatteen katsotaan kotiutuneen Suomeen lukuseurojen kirjastojen välityksellä. Samalla sivistyneistö oppi tuntemaan kirjastojen mahdollisuudet ja perehtyi kirjastojen hoitoon. Tällä oli merkityksensä myöhemmin pitäjänkirjaston syntyaikana, jolloin jotkut säätyläiskirjastot vähitellen suorastaan muuttuivat yleisiksi kansankirjastoiksi.
Tololwa M. Mollel
Tololwa M. Mollel (s. 25. kesäkuuta 1952) on tansanialainen kirjailija. Hän on kirjannut muistiin ja muokannut tansanialaisia kansantarinoita lapsille. Mollel opiskeli Tansanian ja Kanada yliopistoissa, ja palasi valmistuttuaan kotimaahansa Tansaniaan. Siellä hän luennoi teatteritiedettä ja ohjasi lasten teatterissa. Vuonna 1986 Mollel muutti Kanadaan. Hänen kirjaamiaan tarinoita on julkaistu sekä lehdissä että kirjoina.
Ojankylä (Sosnovyi Bor)
Ojankylä on kylä Venäjällä Leningradin alueen Sosnovyi Borin kaupunkipiirikunnassa. Se sijaitsee lähellä Suomenlahden rantaa Sosnovyi Borin luoteispuolella. thumb|right|225px|Ojankylän rukoushuone vuonna 1911. Ojankylä mainitaan ensimmäisen kerran vuosina 1618–1623 laaditussa ruotsalaisessa verokirjassa. Tuolloin siellä asui kolme Äyräpäästä muuttanutta isäntää. 1800-luvun lopussa kylässä oli 47 taloa ja 278 asukasta. Siellä toimi suomenkielinen koulu ja Kaprion luterilaisen seurakunnan rukoushuone. Vuonna 1929 perustettiin kalastusta ja maanviljelyä harjoittanut kolhoosi. Vuonna 1942 kylän inkerinsuomalaiset asukkaat karkotettiin Siperiaan. Osa heistä pääsi palaamaan 1970-luvulla. Sodan jälkeen kylään perustettiin kalatehdas, joka nykyään toimii Sosnovyi Borin kaupungissa. Nykyään Ojankylässä on huvila-asutusta.
Miihkali
Miihkali on suomalainen miehen etunimi ja eräs Mikael-nimen muunnos. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Miihkali on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 80 henkilölle.
Jason McCartney
Jason McCartney (s. 3. syyskuuta 1973) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä.
Vuonna 1999 ammattilaisuransa aloittanut McCartney on menestynyt lähinnä Yhdysvalloissa järjestetyissä kilpailuissa. Hän voitti Gateway Cup -kilpailun vuonna 2001, Tour of Kansas Cityn 2002 sekä Joe Martin -etappikilpailun 2003. Seuraavana vuonna hän oli paras Georgian ympäriajon neljännellä etapilla ja mäkikilpailussa sekä voitti Yhdysvaltain maantieajon olympiakarsinnat. Vuonna 2005 hän oli kolmas GP San Francisco -ajossa.
Vuonna 2006 McCartney voitti toistamiseen Georgian ympäriajon mäkikilpailun. Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Kalifornian ympäriajossa sekä saavutti uransa suurimman voiton Espanjan ympäriajon 14. etapilla. Vuonna 2009 hän voitti Kalifornian ympäriajon mäkikilpailun ja 2012 Portugalin ympäriajon kuudennen etapin.
Cape Bretonin saari
Cape Breton on saari Kanadan itärannikolla, Nova Scotian provinssissa. Nimi viittaa ranskan kielen sanaan Breton, joka tarkoittaa Bretagnea. Saaren erottaa mantereesta Canson salmi, jonka poikki on rakennettu pengerretty tie. Newfoundlandista saaren erottaa Cabotin salmi.
Maantiede
Saaren maasto kohoaa tasaisesti etelästä pohjoiseen; pohjoisimmassa osassa on ylänköalue, jonka korkein kohta White Hill on 532 metriä merenpinnasta. Saarella asuu noin 148 000 henkeä. Sen pinta-ala on 10 311 neliökilometriä. Suurin taajama on Sydneyn kaupunki, jossa toimii Cape Bretonin yliopisto. Saarella on kansallispuisto, ja siellä järjestetään kelttiläisen musiikin festivaali.
Historia
Cape Bretonin ensimmäiset eurooppalaisperäiset asukkaat olivat ranskalaisia siirtolaisia, jotka saapuivat saarelle vuonna 1710. Ranskalaisten vallan keskus saarella oli Louisbourgin linnoitus.
thumb|left|200px|Piirros [[Louisbourgin linnoituksen piirityksestä vuonna 1745]]
Ison-Britannian kuningaskunta valloitti Cape Bretonin ranskalaisilta vuonna 1745, mutta palautti sen Ranskalle neljä vuotta myöhemmin. Cape Breton siirtyi pysyvästi brittien haltuun seitsenvuotisessa sodassa vuonna 1758, mikä vahvistettiin rauhansopimuksessa vuonna 1763.
Yhdysvaltain vapaussodan päätyttyä Cape Bretoniin muutti jonkin verran sodan lojalisteja. Vuonna 1784 Cape Breton erotettiin Nova Scotiasta erilliseksi siirtokunnaksi, mutta se liitettiin uudelleen Nova Scotian siirtokuntaan vuonna 1820.
G-Star RAW
G-Star Raw CV (yleisesti käytetään nimiä G-Star tai G-Star RAW) on alankomaalainen vaatealan yritys. Sen pääkonttori sijaitsee Amsterdamissa, jossa yritys perustettiin vuonna 1989. Alun perin yritys tunnettiin nimellä Gap Star, mutta nimi muutettiin kansainvälisille markkinoille siirryttäessä, ettei se sekoittuisi yhdysvaltalaiseen Gap-vaatemerkkiin.
G-Star on keskittynyt urbaanien muotivaatteiden valmistukseen. Erityisesti se tunnetaan pesemättömän ja käsittelemättömän farkkukankaan, niin sanotun raw denimin käyttämisestä. Armeijahenkisyys on yksi tärkeimpiä tuotteiden inspiraation lähteitä.
Bix Beiderbecke
Leon Bismark ”Bix” Beiderbecke (10. maaliskuuta 1903 – 6. elokuuta 1931) oli yhdysvaltalainen jazzkornetisti ja -pianisti.
Beiderbecke syntyi Iowan Davenportissa saksalaisperäiseen sukuun. Hän opiskeli Lake Forest Academyssä Illinois’ssa, mutta ainoat aineet, jotka hän koki itsensä kannalta kiinnostaviksi, olivat musiikki ja liikunta. Hän ei ollut erityisen menestynyt opinnoissaan ja joutuikin jättämään akatemian.
Beiderbecke aloitti kornetin soiton 15-vuotiaana ja sai siihen vaikutteita jokilaivoilla soitetusta musiikista. Ammattilaisuransa hän aloitti Wolverine Orchestra -yhtyeessä vuonna 1924. Hän teki myöhemmin yhteistyötä Frankie Trumbauerin, Jean Goldketten, Adrian Rollinin ja Paul Whitemanin kanssa. Hänen merkittävimpiä varhaisia vaikutteitaan olivat New Orleansin jazzkornetistit, kuten Nick LaRocca. Häneen vaikuttivat myös taidemusiikin säveltäjät, kuten Claude Debussy (pianosävellys ”In a Mist”).
Beiderbecke oli ensimmäinen lyyrisen jazzin suurista nimistä. Hän oli ensimmäisiä valkoisia muusikkoja, jotka saivat arvostusta mustilta kollegoiltaan. Hänen tyylinsä perustui lyyriseen ja oivaltavaan fraseeraukseen, jota jäljiteltiin laajasti. Paul Whitemanin orkesterin jäsenenä hän oli vuosina 1928–1930. Hänen tunnetuin soolokappaleensa on ”Singing the Blues”.
Beiderbecken terveys oli ollut horjuvaa jo lapsuudessa. Hän ajautui lopulta alkoholismiin ja kuoli yksin Long Islandilla 28-vuotiaana 1931. Viralliset kuolinsyyt olivat keuhkokuume ja aivoödeema. Niiden lisäksi hän oli kärsinyt delirium tremensistä.
Awa (Tokushima)
Awa on Japanin kaupunki Shikokun saarella Tokushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yoshinojoen vasemmalla rannalla. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Sanukivuorille ja rajautuu Kagawan prefektuuriin, etelässä siihen kuuluu Yoshinojoen varren tasankoalueita. Awassa on 37 295 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 191,11 neliökilometriä.
Nykyinen Awan kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen aiempi Awan maaseutukaupunki sekä Donarin, Ichiban ja Yoshinon maaseutukaupungit. Niistä Ichiba kehittyi Edo-kaudella markkinapaikkana, Yoshinon alueen keskusta Saijō vuorostaan pienimuotoisena linnanaluskaupunkina. Historiallisesti merkittäviä elinkeinoja alueella olivat indigovärin valmistus ja silkinviljely. Nykyisin harjoitetaan riisin viljelyä, puutarhaviljelyä, joka tuottaa muun muassa lehtisalaattia ja vesimeloneja, karjataloutta ja koikarppien kasvatusta.
Awassa sijaitsee neljä Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Jūraku-ji (temppeli nro. 7), Kumadani-ji (temppeli nro. 8), Hōrin-ji (temppeli nro. 9) ja Kirihata-ji (temppeli nro. 10), jonka pagodi on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Luonnonnähtävyyksiä ovat Awan maapilarit ja esimerkiksi Nogamin suuri meeliapuu.
Erkko Lyytinen
Erkko Lyytinen (s. 1973 Riihimäki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.
Lyytinen on ohjannut dokumenttielokuvat Rajaseudun poikamiehet (2003), Kainuun tähti (2004) ja Puhdistus (2007). Kainuun tähti, jossa seurataan vuolijokelaisten vetoomustyötä lakkautusuhan alla olleen Otanmäen vaunutehtaan säilymisen puolesta, palkittiin Talent-Taube-palkinnolla Leipzigin dokumentti- ja animaatioelokuvafestivaaleilla (DOK Leipzig), Regards Neufs -sarjassa Visions du Réel -festivaalilla, joka järjestetään Sveitsin Nyonissa, ja parhaan dokumenttielokuvan Telviksellä. Lyytinen on ohjannut myös televisiodokumentteja ja -sarjoja, muun muassa sarjat Kansakunnan käännekohta ja Epäkorrektia Tuomas Enbuske, joista jälkimmäinen voitti Kultainen TV -palkinnon vuonna 2009.
Lyytinen on myös tuottanut Yleisradion Mannerheim-elokuvan Suomen Marsalkka. Suomen Marsalkka sai kansainvälisen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012. Keniassa kuvatun elokuvan teosta tehtiin kuusiosainen televisiosarja Operaatio Mannerheim, joka esitettiin Yle Teema -kanavalla syys-lokakuussa 2012. Lyytinen on sarjan keskushenkilö.
Lyytinen on koulutukseltaan taiteen maisteri, joksi hän valmistui vuonna 2004 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän toimi vuosina 2008–2011 DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin taiteellisena johtajana. Vuonna 2010 Lyytinen aloitti tuottajana Yleisradio Oy:ssä. Hänen vastuullaan ovat Yleisradion pitkät dokumentit. Lyytinen toimii tuottajana Dokumenttiprojektissa. Lisäksi hän on tuottanut televisiosarjat Soramonttuprinsessat ja Sohvasurffaajat.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1927
Vuoden 1927 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Roomassa 22. toukokuuta - 5. kesäkuuta. Kilpailut olivat 24. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja sotilaskiväärikilpailut.
Heitor Villa-Lobos
thumb|right|Heitor Villa-Lobos Heitor Villa-Lobos oli brasilialainen säveltäjä ja alan ensimmäinen Latinalaisesta Amerikasta maailmanmaineeseen noussut klassinen säveltäjä.
Heitor Villa-Lobos aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Tämän kuoltua vuonna 1899 Villa-Lobos alkoi ansaita rahaa soittamalla kahviloissa. Vuonna 1905 hän teki ensimmäisen matkansa Brasilian kaakkoisosiin keräämään paikallista kansanmusiikkia. Myöhemmin hän opiskeli lyhyen aikaa musiikkia Rio de Janeiron kansallisessa musiikki-instituutissa. Villa-Lobos esitti omia sävellyksiään ensimmäistä kertaa julkisesti 1915 Rio de Janeirossa. Teokset herättivät kuulijoissa kiihkeää väittelyä. Myöhemmin hän sai sävellyksistään rahapalkinnon, jonka turvin hän saattoi vuonna 1923 matkustaa Pariisiin opiskelemaan. Kun Villa-Lobos palasi Rio de Janeiroon vuonna 1930, hänet nimitettiin kaupungin musiikkikasvatuksen yli-intendentin virkaan. Vuonna 1944 Villa-Lobos matkusti Yhdysvaltoihin johtamaan omien sävellystensä esityksiä. Useat paikalliset orkesterit tilasivat säveltäjältä uusia teoksia.
Villa-Lobos selvisi vuonna 1948 suoritetusta syöpäleikkauksesta mutta kärsi sen jälkeen heikosta terveydestä ja kuoli Rio de Janeirossa 72-vuotiaana marraskuussa 1959.
Musiikki
Villa-Lobosin tuotantoon kuuluu monenlaisia sävellyksiä. Hän sävelsi muun muassa sinfonioita, oopperoita, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Säveltäjän kuuluisimpiin teoksiin kuuluu Bachianas brasileiras (Bachia brasilialaisittain), jossa hän pyrki yhdistelemään Johann Sebastian Bachin ja brasilialaisen musiikin vaikutteita. Säveltäjä oli nuoruudessaan ottanut omaksi soittimekseen kitaran ja teki suuren osan sävellyksistään kitaralle.
Sinfonioita Villa-Lobos sävelsi kaksitoista. Niistä viimeinen on vuodelta 1957. Säveltäjän tuotantoon kuuluu lisäksi muun muassa tunnettu Choros-sarja sekä viisi pianokonserttoa. Tyypillistä niille on rohkea rytmin käyttö ja spontaaniuden vaikutelma. Monissa teoksissa on mukana valtavia kuoro- ja orkesterimassoja, joille hän sävelsi omaperäisiä, kansanmusiikista tyyliteltyjä ja erinomaisesti soitinnettuja sävelmiä. Ranskalainen säveltäjä Olivier Messien on kutsunut häntä 1900-luvun nerokkaimmaksi soitintajaksi.
Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset
Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset (Quadrophenia - A Way of Life) on brittiläinen elokuva, joka kuvailee modeihin lukeutuvien nuorten vauhdikasta viikonloppuelämää vuoden 1964 Englannissa. Modit pukeutuvat tyylikkäästi, juhlivat, käyttävät huumeita, hurjastelevat skoottereillaan ja tappelevat. Elokuva pohjautuu löyhästi The Who -yhtyeen samannimiseen rockoopperaan. Elokuva ei kuitenkaan ole musikaali, vaan puhuttuun dialogiin perustuva draama. Frank Roddamin ohjaama elokuva valmistui vuonna 1979. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 25. tammikuuta 1980. Sana "quadrophenia" viittaa päähenkilö Jimmyn nelijakoiseen persoonallisuuteen.
Juoneltaan Quadrophenia on aikuistumiskertomus, jossa 17-vuotias Jimmy etsii elämälleen tarkoitusta mod-jengeistä ja Stephanie-nimisestä tytöstä. Elokuvan taustan muodostaa modien ja rockereiden eli moottoripyöräilijänuorten välinen raaka "sota" Lontoon ja Brightonin kaduilla. Mod-kulttuuria kuvataan elokuvassa sekä nostalgiseen että kriittiseen sävyyn. Jimmy kääntää elokuvan lopussa selkänsä modien ihanteille ja elämänarvoille. Tästä huolimatta elokuva vaikutti merkittävästi siihen, että mod-ilmiö syntyi uudestaan 1970-luvun lopun Isossa-Britanniassa.
Jimmyä esittää Phil Daniels. Sting nähdään modien ihaileman jengijohtaja Ace Facen roolissa.
Suomen televisiossa Quadrophenia on esitetty viimeksi huhtikuussa 2007 sekä marras- ja joulukuussa 2016.
Elokuvasta on julkaistu soundtrack-albumi, joka sisältää The Whon kappaleita ja useimmissa laitoksissa myös muuta modien suosimaa musiikkia.
Antipodienviherkaija
Antipodienviherkaija (Cyanoramphus unicolor) on Antipodisaarilla elävä uhanalainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 30 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti ja pyrstösulkien reunat keltaiset. Nokka on harmaa, iiris oranssi ja koivet ruskehtavan harmaat. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmisiä, ja rauhallinen ihminen voi tarkkailla sitä muutaman metrin päästä.
Esiintyminen
Antipodienviherkaijat ovat asumattomien Antipodisaarten kotoperäinen laji, jonka kannan koko on 2 000–3 000 yksilöä. Saarille levinneet hiiret, rotat ja muut jyrsijät saattavat lisätä kilpailua ruoasta.
Elinympäristö
Laji asuu etenkin kookasta Poa litorosa -heinäkasvia kasvavilla alueilla rannikon tuntumassa.
Lisääntyminen
Antipodienviherkaijan lisääntymiskausi päättyy helmikuussa. Pesä sijaitsee kuitupitoisessa turpeessa olevassa onkalossa, johon naaras munii kahdesta viiteen munaa.
Ravinto
Ruokavalio koostuu Poa litorosan lehdistä ja tähkistä, siemenistä ja marjoista, joskus myös pingviinien tai muiden lintujen raadoista ja lintujen munista.
Pseudomonas aeruginosa
Pseudomonas aeruginosa on gramnegatiivinen aerobinen sauvabakteeri. Pseudomonas on kasvuolosuhteiden suhteen vaatimaton: se vaatii kasvaakseen vain minimalistisesti ravintoa, pysyy hengissä vaihtelevissa lämpötiloissa (4–42 °C) ja on luonnostaan resistentti monille antibiooteille ja desinfektioaineille. Se pystyy myös kehittämään nopeasti vastustuskyvyn käytetyille mikrobilääkkeille. Pseudomonasta löytyy laajalti ympäristöstä, kuten uima-altaista, vesistöistä, ruoka-aineista, kosteilta alueilta ja sairaaloiden tai muiden laitosten lattioilta ja pinnoilta.
Infektiot
Pseudomonas aiheuttaa harvoin sairauksia terveillä henkilöillä, mutta se voi kolonisoida hengitysteiden ja ruuansulatuskanavan limakalvoja sairaalapotilailla, jotka ovat esimerkiksi hengityskoneeseen kytkettyinä tai joita hoidetaan laajakirjoisilla antibiooteilla. Pseudomonas onkin yleinen ja vaarallinen sairaalainfektioiden aiheuttaja. Pseudomonaksen aiheuttamaa keuhkokuumetta esiintyy erityisesti henkilöillä, joilla on immuunijärjestelmän puutos, kystinen fibroosi tai muu krooninen keuhkosairaus. Palovammoihin voi tulla vakava pseudomonasinfektio, ja myös muut bakteerin aiheuttamat iho- ja pehmytkudosinfektiot ovat yleisiä. Muita pseudomonasinfektioita ovat korvatulehdukset, virtsatieinfektiot, silmätulehdukset, sepsis ja endokardiitti. Pseudomonas aeruginosaa voidaan torjua tobramysiinilla, joka on aminoglykosidiantibiootti.
Pseudomonasta tavataan usein myös virtsarakosta, jossa se ei yleensä aikaansaa vakavaa tautia.
Krateros
Krateros (, ; kuoli 320 eaa.) oli yksi Aleksanteri Suuren kenraaleista ja hänen seuraajistaan, eli diadokeista.
Granikosjoen taistelussa Krateros oli yhden falangiyksikön päällikkö. Krateros oli ilmeisesti taitava komentaja, koska Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa hän komensikin jo koko vasemman siiven jalkaväkeä. Kuuluisan tarinan mukaan Krateros rakasti Aleksanteria, koska hän oli kuningas; Hefaistion taas rakasti häntä, koska hän oli Aleksanteri. Krateros ja Hefaistion olivatkin kilpailijoita ja jopa vihamiehiä.
Toinen Krateroksen vihamiehistä oli Parmenionin poika Filotas. Krateros syytti Filotasta siitä ettei tämä ollut paljastanut salaliittoa, joka oli tullut tämän tietoon. Filotas tuomittiin kuolemaan.
Hydaspesjoen taistelussa Krateros johti joukkoja, jotka Aleksanteri jätti joen toiselle puolelle. Aleksanterin marssiessa joukkoinensa Industa pitkin Intian valtamerelle Krateros johti sitä armeijan puolikasta, joka marssi joen länsirannalla. Vuonna 325 eaa. Aleksanteri lähetti Krateroksen takaisin länteen samalla, kun osa armeijasta jatkoi matkaa merelle.
Kun Aleksanteri palasi Susaan vuonna 323 eaa., hän halusi että hänen johtavat upseerinsa menisivät naimisiin persialaisten naisten kanssa. Krateros meni naimisiin Dareioksen veljen Oksyathreen tyttären Amastriin kanssa. Krateros oli Aleksanterin ja Hefaistionin lisäksi ainut joka sai vaimokseen Akemenidien hallitsijasukuun kuuluvan naisen.
Ennen kuolemaansa Aleksanteri lähetti Krateroksen ja Polyperkhonin Makedoniaan mukanaan 11 500 veteraania jotka saivat palata kotiin. Kilikiassa ollessaan Krateros sai kuulla että Aleksanteri oli kuollut. Krateros jäi osatta kun Aleksanterin valtakunta jaettiin diadokkien kesken. Hän ei tosin heti osoittanut tyytymättömyyttään, vaan lähti auttamaan Antipatrosta Lamian sodassa.
Vuonna 322 eaa. alkaneessa Ensimmäinen diadokkisodassa Krateros auttoi Antipatrosta, joka kapinoi Perdikkasta vastaan Ptolemaios I kanssa. Krateros meni myös naimisiin Antipatroksen tyttären Filan kanssa.
Samalla kun Perdikkas lähti kukistamaan Egyptiä, hän lähetti kreikkalaisen Eumenesin Kraterosta ja Antipatrosta vastaan. Eumenes oli Aleksanterin entinen sihteeri eikä hänellä ollut kokemusta sodankäynnistä. Kaikkien suureksi yllätykseksi Eumenes kukisti vihollisensa ja Krateros kuoli taistelussa.
Meung-sur-Loire
Meung-sur-Loire on kunta Ranskassa Loiret'n departementissa Pohjois-Ranskan keskiosassa.
Kylän merkkihenkilöitä on Jean de Meung (s. 1240), joka jatkoi Ruusuromaanin kirjoittamista Guillaume de Lorris'n (s. 1200). jälkeen. Kylästä on kotoisin myös elokuvaohjaaja Alain Corneau.
Seudulla käytiin Meung-sur-Loiren taistelu vuonna 1429.
X-Men: Madness in Murderworld
X-Men: Madness in Murderworld on Paragon Softwaren suunnittelema ja julkaisema tietokonepeli DOS:lle, Commodore 64:lle ja Amigalle vuodelta 1989.
Peli sijoittuu Murderworldiin, vaaralliseen kauhun huvipuistoon. Ryhmä-X, johon kuuluu Kolossi, Kyklooppi, Dazzler, Painajainen, Storm ja Wolverine, taistelee arkkivihollisiaan, Armotonta ja Magnetoa, vastaan.
Vallikynsimö
thumb|200px|Vallikynsimö. Vallikynsimö eli vallikynsikkö (Draba muralis) on yksivuotinen, lähinnä Euroopassa tavattava ristikukkainen kasvi. Suomessa vallikynsimö on luokiteltu silmälläpidettäväksi, mutta aiemmin se on luonnonsuojeluasetuksessa määritelty uhanalaiseksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
Vallikynsimö kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Varsi on hoikka, haaraton tai haarova ja tähtikarvainen. Varren tyvellä on lehtiruusuke. Varren puoliväliin saakka vuorottain kasvavat lehdet ovat ruusukelehtiä pienempiä. Lehtiä kasvaa myös haarojen tyvillä. Lehdet ovat leveän herttamaisia, sepiviä ja hammaslaitaisia. Valkoiset kukat, jotka ovat halkaisijaltaan 2–4 mm, ovat kukintona latvassa melko pitkien perien päässä. Punertava kukkapohjus erottuu selvästi. Suomessa vallikynsimö kukkii touko-kesäkuussa. Kuihduttuaan kukat muuttuvat soikeiksi, sirottaviksi siemenkodiksi, liduiksi.
Vallikynsimö muistuttaa suuresti samoilla kasvupaikoilla viihtyvää keltakynsimöä (Draba nemorosa).
Levinneisyys
Vallikynsimöä tavataan lähes ainoastaan Euroopasta, jossa sen levinneisyysalue ulottuu etelässä Portugalista Bulgariaan, pohjoisessa Britteinsaarille, Fennoskandian eteläosiin ja Viroon. Yleisin laji on Etelä-Euroopassa. Euroopan ulkopuolella laji kasvaa harvinaisena Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Suomessa vallikynsimö on harvinainen ja lajia tavataan satunnaisesti lounaissaaristossa ja Ahvenanmaalla. Lajista on havainto myös Keski-Pohjanmaan rannikolta.
Elinympäristö
Vallikynsimö viihtyy paahteisilla kalliokedoilla ja hakamailla kalkkipitoisella alustalla, ja muureilla ja valleilla. Se hyötyy laidunnuksesta, joka pitää kasvupaikkoja avoimina. Se on harvinaistunut laidunnuksen loputtua.
Ruandan puolustusvoimat
RPF:n vallattua Ruandan ja pysäytettyä maassa käynnissä olleen tutseihin kohdistuneet kansanmurhan, liikkeen poliittiinen ja sotilaallinen siipi erotettiin toisistaan. Poliittisesta siivestä muodoistui RPF:n nimeä kantava poliittinen puolue, kun taas sotilaallisesta siivestä muodostettiin uusi kahteen asevoimahaara jakautuva itsenäinen kansallinen armeija.
Moni Ruandan asevoimien entinen sotilas on liittynyt tähän uuteen kansalliseen armeijaan vuodesta 1994 lähtien. Maanpuolustus nielee ison osan köyhän valtion budjetista, mikä taas johtuu turvallisuusongelmista ja epävakaista oloista sen Kongon demokraattisen tasavallan, Burundin ja Ugandan vastaisilla rajoilla. FRD on hyökännyt Kongon itäosiin vuosina 1996 ja 1998 sekä osallistunut alueen sisällissotaan yhtenä osapuolena. Ruandan hallituksen mukaan Kongon itäosat muodostavat sen selustassa huomattavan turvallisuusongelman, koska alueelle hutujen vuoden 1994 tappion jälkeen pakeni paljon hutujen sotilasjoukkoja, kuten Interahamwen miliisejä. Nämä hutujoukot operoivatkin silloisesta Zairesta Ruandan uutta hallitusta vastaan. Toisaalta Ruandan hallituksen on arveltu käyttävän hutujen muodostamaa turvallisuusuhkaa vain tekosyynä saadakseen haltuunsa Kongon mineraalirikkaat itäosat.
Sen sijaan hutuenemmistöisen Burundin kanssa ongelmia on ollut jo vuosikymmeniä, kun taas Uganda on tutsien entinen liittolainen, josta RPF operoi vuosina 1990–1994 Ruandan hallitusta vastaan. Ruanda ja Uganda yhdessä tukivat vuonna 1997 Zairen kapinallisia, jotka syrjäyttivät Zairen johtajan Mobuto Se Sekon, mutta vuonna 2001 Uganda julisti Ruandan vihamieliseksi maaksi ja maiden välille syttyi konflikti.
Ruandan asevoimat 1962–1994
Ruandan asevoimat (FAR) oli maan armeijan nimi heinäkuuhun 1994 asti, jolloin Ruandan kansanmurha päättyi ja RPF syrjäytti maan hutuhallituksen. Monia FAR:in upseereita ja muita sotilaita, kuten kansanmurhana aikana asevoimien komentajana toiminut eversti Théoneste Bagosora, on haastettu Kansainväliseen rikostuomioistuimeen kansanmurhasta. Lisäksi muita RAF:n korkeita johtajia on epäilty osallisuudesta presidentti Juvénal Habyarimanan salamurhaan, joka oli alkukipinä kansanmurhalle. Virallisesti Ruandan asevoimat vastasivat kansanmurhan aikana vain Ruandan valtioalueen puolustamisesta Ruandan isänmaallista rintamaa vastaan, mutta sen joukot osallistuivat suorasti tai epäsuorasti kansanmurhan toteuttamiseen.
FAR:in sotilaita pakeni yhdessä Ruandan hallinnon kanssa Zairen (nyk. Kongon demokraattinen tasavalta) itäosiin RPF:n voitettua Ruandan sisällissodan. Zairessa entiset FAR:in sotilaat muodostivat uuden armeijan nimeltä RDR ). RDR toimi vuosina 1995–1996 ja nykyään sen seuraajana toimii vuodesta 2000 lähtien operoinut Ruandan vapautuksen demokraattiset joukot, jonka joukot koostuvat 8000–10 000 sissistä. Pohjois-Kivussa toimiva FLDR on alueen suurin huturyhmä.
Sotatoimet Kongon demokraattisessa tasavallassa
Ruandan puolustusvoimat on keskeinen epävakautta ylläpitävä tekijä Kongossa.
Ruandan puolustusvoimat hyökkäsivät lokakuussa 1996 Zairen itäosiin osana kapinallisjohtaja Laurent-Désiré Kabilan johtamaa liittoumaa. Näin syttyi Ensimmäinen Kongon sota. Vuotta aiemmin Zairen itäosissa hutujoukot olivat yhdessä Zairen asevoimien kanssa alkaneet puhdistaa aluetta tutseista. Hutut hyökkäilivät alueen pakolaisleireistä uuden Ruandan joukkoja vastaan ja jatkoivat vuoden 1994 sotaa Zairesta käsin. Ruandan puolustusvoimat pyrki vuoden 1996 operaatiollaan kukistamaan hutupakolaisten vastarinnan, hajottamaan pakolaisleirit ja pakottamaan niiden asukkaat palaamaan Ruandaan. Seuraavana vuonna Kabilan kapinalliset kukistivat Mobuto Se Sekon ja muuttivat maan nimeksi Kongon demokraattinen tasavalta. Heinäkuussa Kabila määräsi Ruandaa ja Ugandaa vetämään pois joukkonsa maasta. Ruandan armeija ei suostunut vetäytymään, vaan nousi vastarintaan 2. elokuuta 1998. Pian maahan alkoi saapua Ruandan ja Ugandan lisäjoukkoja.
Alkoi Toinen Kongon sota, jossa Ruandan puolustusvoimien tarkoituksena oli vallata Kinshasa, syrjäyttää Kabilan hallinto ja korvata se RCD-liikkeellä. Angolan, Namibian ja Zimbabwen joukot kuitenkin asettuivat Kabilan taakse, mikä johti Ugandan ja Ruandan tappioasemaan. Ruandan puolustusvoimat vetäytyivät yhdessä Ugandan joukkojen kanssa Kongon itäosiin, jossa jatkuivat taistelut kongolaisia ja heidän liittolaisiaan vastaan. Ruandan joukkojen hallinnoiman alueen keskuspaikkana oli Goma.
Kuitenkin vuoden 2002 jälkeen Ruandan hallitus on uhannut käytännössä joka vuosi lähettävänsä joukkoja Kongon itäosiin, jollei Kongon hallitus saa kukistettua huturyhmiä, joiden Ruandan hallitus olettaa suunnittelevan hyökkäystä Ruandaan. Ruandan joukot ovatkin tehneet jatkuvasti iskuja sekä suurempia että pienempiä sotilasoperaatioita Kongon puolelle. Iskut ovat kohdistuneet myös siviileihin terrorin ja ryöstelyn muodossa.
Ruanda tukee tutsimielistä kenraali Laurent Nkundaa, joka on käynyt vuodesta 2004 lähtien jatkuvaa kapinaa Kongon demokraattisen tasavallan hallitusta vastaan. Kyse on Kivun konfliktista, jonka pohjimmainen kysymys on siitä, että Ruanda haluaa Kivun mineraalialueen kontrollin itselleen tai liittolaisilleen sekä kukistaa FLDR:n. Kivun alueella on muun muassa puuta, timantteja, coltania, kultaa ja kobolttia.
Kivun konflikti on pysynyt kuitenkin pääasiassa kenraali Kundan joukkojen ja Kongon armeijan välisenä. 25. lokakuuta 2008 kuitenkin alkoi kapinallisten laaja hyökkäys, joka on johtanut suureen pakolaiskriisiin. Kapinallisjoukot ovat saartaneet Goman kaupungin ja on raportoitu, että Ruandan puolustusvoimat olisi hyökkäyksessä mukana. Tosin Ruandan hallitus on kiistänyt jyrkästi osallisuutensa sotatoimiin Kongon asevoimia vastaan. Silminnäkijöiden mukaan Ruandan joukot ovat ainakin ampuneet tykistötulitusta Ruandan rajalta Gomaan päin.
Maavoimat
Ruandan puolustusvoimat jakautuu maavoimiin ja ilmavoimiin. Tällä hetkellä Ruandan puolustusvoimien käytettävissä on 1 404 066 miestä ja 1 403 700 naista. Nämä luvut koskevat palvelusikäisiä eli 16–49–vuotiaita. Asevelvollisuus on vapaaehtoinen 16-ikävuodesta ylöspäin. Tosin viime vuosina hallitus on ilmoittanut tavoitteekseen supistaa joukkoja tuhansilla sotilailla. Puolustusbudjetin osuus valtion menoista oli vuonna 2005 2,9 prosenttia ja vuonna 2006 13,3 prosenttia.
Alueen sodankäynnille on ominaista erilliset jalkaväen yksiköt, jotka liikkuvat maastossa nopeasti jalkaisin ja kuljetusajoneuvoilla. Mitään erityisen suurta raskasta varustusta tai panssariaseistusta ei ole, vaan jalkaväkijoukot kantavat mukanaan RPG-7 ja RPG-29–mallisia sinkoja ja olalta laukaistavia raketteja, AK-47-malliin pohjautuvia rynnäkkökivääreitä, konekivääreitä ja kraanatinheittimiä. Maavoimilla on käytössään myös tykistöä ja raketin heittimiä.
Ilmavoimat
Ruandan puolustusvoimien ilmavoimat ovat tällä hetkellä pienet ja kattavat vain helikoptereita.
Esa Mäkelä
Esa Mäkelä viittaa seuraaviin henkilöihin:
1995
Vuosi 1995 oli normaalivuosi, joka alkoi sunnuntaista.
Tammikuu
thumb|230px|Suomi, Ruotsi ja Itävalta liittyivät Euroopan unioniin. 230px|thumb|[[Kōben maanjäristys 1995|Kōben maanjäristyksen tuhoja.]]
Helmikuu
thumb|upright|Kansallis-Osake-Pankki ja Yhdyspankki ilmoittivat yhdistyvänsä.
Maaliskuu
thumb|230px|Maaliskuun alussa Suomen tupakkalaki kiristyi, muun muassa nuuskan myynti kiellettiin.
Huhtikuu
230px|thumb|[[Oklahoma Cityn pommi-iskun jälkiä.]]
Heinäkuu
thumb|[[Srebrenican joukkomurhan uhrien jäännöksiä avatussa joukkohaudassa.]]
Elokuu
thumb|Microsoftin Windows 95 -käyttöjärjestelmä tuli myyntiin. thumb|Bosnian serbit räjäyttivät Sarajevoa surmaten useita siviilejä, minkä vastareaktiona Nato teki ilmaiskuja serbejä vastaan.
Marraskuu
thumb|Suomen ilmavoimat ottivat käyttöönsä ensimmäiset F-18D Hornet -hävittäjänsä. thumb|Pendolinot tulivat Suomen rautateille.
Joulukuu
thumb|230px|[[Daytonin rauhansopimus allekirjoitettiin Pariisissa 14. joulukuuta.]]
Samuel A. Ward
pienoiskuva|Samuel A. Ward Samuel Augustus Ward (1848–1903) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuin teoksensa on hymnisävellys ”Materna”, joka tunnetaan nykyisin Katharine Lee Batesin sanoittamana nimellä ”America the Beautiful”.
Newarkissa syntynyt Ward myi ammatikseen pianoja, urkuja ja musiikkitarvikkeita. Hänen tunnetuin sävellyksensä syntyi vuonna 1888 nimellä ”Materna”. Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1892, jolloin sitä käytettiin melodiana hymnille ”O Mother Dear, Jerusalem”. Nykyisin tunnetut sanat kirjoitti Katharine Lee Bates ja ne julkaistiin ensimmäisen kerran runomuodossa 1895. ”Maternan” melodiaan sanat alettiin yhdistää vasta ensimmäisen maailmansodan aikana.
Samuel A. Ward kuoli Newarkissa vuonna 1903. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Henry (nimi)
Henry on miehen etunimi. Henry on varsinkin englannin­kielisissä maissa käytetty muunnelma muinaissaksan nimistä Heimrich (heim ’koti, talo’ ja rich ’mahtava’) ja Heinrich (hagan ’hovi’ ja rich ’mahtava’). Nimestä on eri kielissä paljon muuntumia ja muotoja, esimerkiksi ranskan Henri, englannin Harry, ruotsin Henrik, tanskan Hendrik, saksan Heinz, italian Enrico ja suomen Heikki ja Harri. Englannin Henry-nimisistä kuninkaista käytetään Suomessa yleensä nimeä Henrik.
Suomessa nimi Henry on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 9 623 miehelle ja muutamalle naiselle. Henryn nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 19. tammikuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on muun muassa Henrikin ja Heikin nimipäivä.
Henry sukunimenä
Henry esiintyy myös sukunimenä muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Yoko (hahmo)
Yoko on kuvitteellinen hahmo Team Galaxy -animaatiosarjassa, jonka loivat Vincent Chalvon-Demersay, David Michel, Michelle Lamoreaux ja Robert Lamoreaux. Hänen ensiesiintymisensä oli animaatiosarjan jaksossa The New Recruit (La Nouvelle Recrue) vuonna 2006. Yokoa ääninäyttelee sarjan alkuperäisversiossa Dorothée Pousséo.
Hahmo
Yoko on viisitoistavuotias tyttö, joka rakastaa huomion keskipisteenä olemista ja omalaatuisesta muodista. Hänellä on sekasin olevat punaiset hiukset, jotka kuvaavat Yokon värikästä persoonaa. Hänen unelmanaan on tulla esiintyjäksi ja erityisesti kuuluisaksi poplaulajaksi. Yokon ainut ongelma on vain että hän ei osaa laulaa, siitä huolimatta Yoko yrittää päästä tavoitteeseensa. Hänellä on myös muita lahjakkuuksi laulamisen lisäksi, kuten tanssiminen, kirjoittaminen, näytteleminen, kitaran soittaminen ja maalaaminen.
Yoko halusi tulla kuuluisaksi ja suuntasi opiskelemaan Galaxy Highin, mutta huomasi pian menneensä väärään kouluun, koska luuli sen olevan tarkoitettu tulevaisuuden tähdiksi haluaville. Siitä huolimatta Yoko pitää tätä virhettä vain askeleen lähempänä tavoitettaan. Hän on kuitenkin oppinut koulussa erittäin paljon ja taitaa muun muassa karatea. Yhdessä Joshin ja Brettin kanssa he muodostavat ryhmän nimeltä Team Galaxy, jota johtaa koulun rehtori ja Joshin isä Kirkpatrick. Tehtävien aikana Yoko vakava, mutta on helposti harhaanjohdettavissa mikäli hän huomaa jonkin laulu- tai tanssikilpailun olevan lähettyvillä.
Yoko harrastaa usein rullaluistelemista ja karaokea.
Kuitia
thumb|right|Kuitian kartano, etualalla kivinen kartanolinna. Kuitia on 1400-luvulla rakennettu kartanolinna Paraisilla.
Adolf Hårdh
Adolf Hårdh (25. huhtikuuta 1807 Kuopio – 1855 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsiin muuttanut graafikko. Hänen töitään oli esillä Tukholmassa 1886. Hän omisti Tukholmassa kivipainon suomalaisen Johan Henrik Strömerin kanssa.
Kuitia
Historiaa
Paraisten kaupungissa Lemlahdensaaren pohjoisosassa sijaitseva Kuitian linna on vanhin Suomessa säilynyt kartano. Sen rakentamisen pani alulle valtaneuvos Joachim Fleming oletettavasti 1480-luvulla. Jo aiemmin Kuitia mainitaan asuttuna kartanona 1400-luvun alussa. Sen varhaisin tunnettu omistaja oli Turun piispa Maunu Tavast. Vuonna 1439 hän lahjoitti kartanon veljelleen Jöns Olofinpojalle sekä tämän vaimolle Marta Klauntyttärelle, joka oli Turun linnan päällikön Klaus Lydekenpoika Djäknin tytär. Joachim Fleming oli Marta Klauntyttären tyttärenpoika, ja hän peri Kuitian vuonna 1477.
Maantieteellisesti Kuitia sijaitsee 400 metriä merestä, Pitosalmesta. Keskiajalla meri lainehti lähellä kartanoa, sillä lähimmät rantapellot ovat alle kymmenen metriä korkeammalla kuin nykyinen merenpinta. Kivilinna rakennettiin niinä levottomina aikoina, jolloin juutit purjehtivat ja ryöstivät Suomen rannikkoa. Sillä on varmasti ollut myös puolustuksellinen tarkoitus. Aivan lähellä on korkea mäki, meren puolelta jyrkkärinteinen Råbäckbergen, joka on saattanut olla muinainen linnavuori.
thumb|Kuitian kartanon päärakennus vuonna 1911. Kuitian linna on rakennettu luonnonkivistä muuraamalla. Tiiliä on käytetty ovien ja ikkunoiden pieliin sekä kellariholveihin. Linnassa on kellarikerroksen päällä kolme kerrosta, joihin pääsee keskellä taloa olevaa portaikkoa. Eteläpäässä on poikittain kivinen siipirakennus, joka on ilmeisesti rakennettu samaan aikaan päälinnan kanssa, mutta josta mahdollisesti on myöhemmin purettu kaksi ylintä kerrosta. Linnan rakennutti valmiiksi Joachimin poika, amiraali ja valtaneuvos Erik Fleming.
thumb|Qvidja, eli Kuitia [[Zachris Topelius|Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.]]
Tilan uusi, kivilinnan lähellä sijaitseva päärakennus, on rakennettu 1700- ja 1800-luvulla. Kartano on ollut jatkuvasti asuttuna, ja se oli af Heurlinin suvun omistuksessa 1800-luvulta 2010-luvulle. Viimeksi kartanon omistajana oli agronomi ja maatalousyrittäjä Anders af Heurlin. Vuonna 2014 kartanon osti Cargotecin hallituksen puheenjohtaja Ilkka Herlin ja ympäristövaikuttaja Saara Kankaanrinta. Kartano on suojeltu asemakaavalla vuonna 1997 ja sen viimeisin peruskorjaus valmistui vuonna 2022. Saneerauksen pääsunnittelijana toimi Saatsi arkkitehdit Oy.
Herlin ja Kankaanrinta ovat perustaneet Kuitiaan koetilan, jossa harjoitetaan mahdollisimman vähän Itämerta kuormittavaa maataloutta, tutkitaan hiilensidontaa ja kehitetään ympäristöystävällisiä lannoitteita. Maatilalla on yhteensä 250 hehtaaria viljelysmaata, jossa kasvaa tällä hetkellä vehnää, kauraa, ohraa ja sokerijuurikkaita. Tavoitteena on, että maatilalla kehitetään entistä parempia lannoitteita ja yhä tehokkaampia luonnonmukaisia viljelymenetelmiä. Tulevaisuudessa tilalla aletaan harjoittaa myös karjankasvatusta. Kartano on mukana CarbonToSoil -projektissa.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Kuitian kartanolinnan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Vuonna 1951 ilmestyneen seikkailuelokuvan Sadan miekan mies ulkokuvaukset tehtiin Kuitian kartanon ympäristössä.
Aiheesta muualla
60.29667°N, 22.4°W
Mathilda von Troil
Maria Emilia Mathilda von Troil (31. joulukuuta 1869 Vaasa – 10. joulukuuta 1930 Helsinki) oli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun johtaja 1899–1930, Kansallisteatterin apulaisjohtaja 1914–1917 ja oli sotilaskotiliikkeen keskeisiä henkilöitä..
Von Troilin vanhemmat olivat senaattori Gösta von Troil ja Fredrika Elisabeth o.s. Bergbom. Hän kävi Helsingin suomalaisen jatko-opiston 1892 ja opiskeli Pariisin yliopistossa kielitieteitä 1894–1895. Sittemmin hän teki opintomatkoja sekä Ranskaan että Sveitsiin.
Seija Kurunmäki
Seija Kurunmäki (s. 1956) on maatalous- ja metsätieteiden maisteri, HHJ ja ruoka-alan palkittu vaikuttaja.
Kurunmäki on toiminut noin 40 vuoden uransa aikana markkinoinnin ja viestinnän päällikkö- ja johtotehtävissä, viestinnän ammattilaisena ja yrittäjänä. Vuosina 2013-2018 Kurunmäki toimi Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiön eli ELO-säätiön toimitusjohtajana. Hänen aikanaan säätiön tunnettuus ja vaikuttavuus saatiin merkittävään kasvuun.
Vuonna 2018 Kurunmäki palasi yrittäjäksi omaan viestintäalan yritykseensä Kuule Oy:hyn, jossa toimii ruokavaikuttajana, puhujana ja fasilitaattorina, erikoisalana kestävä kehitys, ruokajärjestelmän kokonaisuus ja ilmastoviestintä. Hän luotaa alan ilmiöitä twitterissä ja onkotolkkua-blogissaan. Lasten ilmastoahdistuksesta huolestuneena hän keräsi 2019 kokoon aktiivisia eri alojen ammattilaisia Aktivistimummot-liikkeen perustajiksi. Tavoite on monipuolistaa keskustelua ja lisätä päättäjien ja aikuisten todellisia tekoja.
Suomi100-juhlavuonna Kurunmäki veti laajaa yhteistyöhanketta Syödään yhdessä. Työstään ruoka-alalla ja Syödään yhdessä -hankkeessa Kurunmäki valittiin vuonna 2017 Agronomiliiton Vuoden Vaikuttajaksi ja hän sai myös Ruokatoimittajat ry:n Ideasipulipalkinnon 2018. Samana vuonna ansiokas työ ruokakulttuurin edistämiseksi huomioitiin Jaakko Kolmonen -rahaston palkinnolla. Vuonna 2014 Kurunmäki palkittiin Tiedonjyvä- palkinnolla.
Vuonna 2005 perustamansa viestintää ja tutkimuksia tekevän Kuule Oy:n puitteissa hän on johtanut monien ruokakulttuuria ja ruokavientiä edistävien hankkeiden viestintää mm. Sitran ja maa- ja metsätalousministeriön toimeksiannosta. Niiden tuloksena syntyi Tulevaisuusuutiset 2030 ja 2040 sekä kirja Järkipuheita ruoasta.
Holger Böök
Holger Böök (10. heinäkuuta 1923 Tampere – 19. marraskuuta 2003 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusneuvos ja Rakennusliike H. Böök Oy:n perustaja.
Böök valmistui rakennusmestariksi vuonna 1947 Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta. Hän toimi aluksi eri rakennusliikkeiden palveluksessa työmaa- ja vastaavana mestarina kunnes hän perusti vuonna 1955 oman rakennusliikkeen joka toimi Tampereella ja lähiseuduilla. Rakennusliike H. Böök Oy rakensi Tampereelle muun muassa Sara Hildenin taidemuseon. Rakennusliike H. Böök Oy siirtyi 1980-luvulla Rakennuskunta Hakan omistukseen ja vuonna 1986 se yhdistettiin Hakan edellisenä vuonna ostamaan MNK-Rakennus oy:hyn (entinen Rakennustoimisto Mattinen & Niemelä).
Böök oli Tampereen rakennusmestariyhdistyksen hallituksen jäsen ja hän oli 1970-luvulla Suomen rakennusteollisuusliiton johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana.
Werner Genuit
thumb|right|Werner Genuit
Werner Genuit (1937 Wuppertal – 3. tammikuuta 1997 Karlsruhe) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Wuppertalissa ja jatkoi niitä Detmoldin luoteissaksalaisessa musiikkiakatemiassa Hans Richter-Haaserin sekä Geneven musiikkikonservatoriossa Louis Hiltbrandin johdolla.
Genuit esiintyi solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla maailmaa. Hän sai levytyksistään Premio della critica discografica italianan ja parhaasta Mozart-tulkinnasta Wiener Flötenuhrin. Hän luennoi vuodesta 1970 Detmoldin luoteissaksalaisessa musiikkiakatemiassa. Lisäksi hän piti kesäkursseja Weikersheimissa ja Trossingenissä sekä kansainvälisiä kursseja Curitibassa, Brasiliassa. Vuodesta 1982 kuolemaansa hän toimi Karlsruhen musiikkikorkeakoulun professorina.
Tiergarten
Nykyinen Tiergartenin kaupunginosa muodostettiin vuonna 2001. Vuosina 1920–2000 oli olemassa Tiergarten-niminen hallintoalue, johon kuuluivat lisäksi nykyiset Moabitin ja Hansaviertelin kaupunginosat. Puiston eteläpuolinen alue, johon nykyisen kaupunginosan asutus keskittyy, tunnettiin tuolloin nimellä Tiergarten-Süd.
Nykyinen kaupunginosa koostuu lähinnä Großer Tiergartenin puistosta ja sen lähiympäristöstä. Muun muassa Valtiopäivätalon ympäristön hallintokaupunginosa ja Potsdamer Platzin seutu kuuluvat Tiergarteniin.
Aiheesta muualla
52.51667°N, 13.36667°W
Vastasyntynyt
Vastasyntyneeksi kutsutaan ihmistä tai muuta olentoa, joka on juuri syntynyt. Vastasyntynyt vauva nukkuu suurimman osan ajasta, noin 20 tuntia vuorokaudessa.
America the Beautiful
pienoiskuva|Nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1917. ”America the Beautiful” on yhdysvaltalainen musiikkikappale, jonka sävelsi Samuel A. Ward ja sanoitti Katharine Lee Bates. 1800-luvulta peräisin olevan kappaleen sävel ja sanat syntyivät alun perin erillään.
Samuel A. Ward sävelsi kappaleen alun perin vuonna 1888 nimellä ”Materna”. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1892 melodiana ”O Mother Dear, Jerusalem” -nimiselle hymnille.
Katharine Lee Batesin runo ”America the Beautiful” julkaistiin ensimmäisen kerran The Congregationalist -lehdessä 4. heinäkuuta 1895. Hymni sai osakseen runsaasti huomiota ja säveltäjä Silas G. Pratt laati sille melodian pian julkaisun jälkeen. Vuonna 1904 Bates yksinkertaisti sanoitusta ja julkaisi uuden version The Boston Evening Transcriptissa.
”America the Beautiful” alettiin yhdistää Wardin sävellykseen ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1903 kuolleen säveltäjän leski antoi vuonna 1912 luvan käyttää sävellystä ”America the Beautiful” -tekstin yhteydessä.
Isänmaallinen laulu on noussut Yhdysvalloissa lähestulkoon epävirallisen kansallislaulun asemaan. Kappale on helpompi laulaa kuin ”The Star-Spangled Banner” eikä sen sanoitus ole yhtä sotaisa, minkä vuoksi jotkut pitävät sitä parempana vaihtoehtona maan tunnuslauluksi.
Gösta von Troil
Von Troilin vanhemmat olivat kuvernööri Samuel Werner von Troil vanhempi ja vapaaherratar Johanna Maria von Kothen. Hänen veljiään olivat senaattori Samuel Werner von Troil nuorempi ja valtiopäivämies Knut Uno Axel Samuel von Troil.
Von Troil valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1857 ja palveli luutnanttina Suomen kaartissa 1857–1860 sekä Suomen sotakomissariaatin kasöörinä 1860–1862. Luovuttuaan sotilasurasta hän oli 1862–1863 valtiosihteerinviraston apulaistoimitussihteerinä Pietarissa, 1863–1871 Vaasan läänin lääninrahastonhoitajana ja 1871–1875 Suomen Pankin Vaasan-konttorin komissaarina. Von Troil toimi Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana 1875–1883, Mikkelin läänin kuvernöörinä 1884–1889 sekä Turun ja Porin läänin kuvernöörinä 1889–1891. Hän oli senaatin talousosaston jäsenenä 1891–1900, mistä vuodet 1891–1893 siviilitoimituskunnan ja 1893–1900 maanviljelystoimituskunnan päällikkönä. Erottuaan senaatista Von Troil oli vielä Uudenmaan Osakepankin johtajana 1901–1903. Hän sai salaneuvoksen arvon vuonna 1898.
Von Troil osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878 ja 1882, edustaen Rosenlew-sukua, 1885 oman sukunsa edustajana ja 1904–1905 Ekestubbe-suvun edustajana.
Von Troilin puoliso oli Fredrika Elisabeth Bergbom, senaattori Johan Erik Bergbomin tytär. Heidän lapsiaan olivat kansanedustaja Eric von Troil, kuvernööri Birger von Troil sekä koulun- ja teatterinjohtaja Mathilda von Troil.
Samanidit
Samanidit olivat persialaistaustainen hallitsijasuku, joka hallitsi alueita nykyisessä Iranissa Khorasanin alueella, Afganistanissa ja historiallisen Transoxianan alueella Uzbekistanissa vuodesta 819 vuoteen 999 tai 1005. Samanidit olivat maanomistajaylimystöä, jonka edustajia kalifi al-Mamun (813–833) nimitti hallintoonsa kuvernöörin tehtäviin. Samanidien valta alkoi nousta aluksi Transoxianan alueella.
Merkittäväksi tekijäksi he nousivat emiiri Ismai'l ibn Ahmadin (892–907) voitettua saffaridit taistelussa vuonna 900. Muodollisesti samanidit olivat Bagdadin abbasidikalifin alaisia, mutta todellisuudessa kalifin valta oli vähäinen. Samanidihallitsijat käyttivät emiirin arvonimeä. Samanidien valtakausi tunnetaan persialaisen kielen ja kulttuurin elpymisestä ja persialais-islamilaisen korkeakulttuurin noususta. Samanidiemiirit heikentyivät ajan myötä ja lopulta heidän valtakuntansa jaettiin turkkilaistaustaisen karakhanidien ja ghaznavidien kesken.
Historia
thumb|vasen|Samanidimausoleumia [[Buharasa pidetään Ismai'l ibn Ahmadin hautapaikkana .]] Samanidit olivat persialaistaustainen hallitsijasuku. Heidän oman perinteensä mukaan suvun esi-isä oli esi-islamilainen persialainen sankari Bahram Čobin, jonka kautta he liittivät itsensä Persian muinaisiin suurkuninkaisiin. Varsinaisesti samanidien hallitsijasuvun perustajana pidetään Saman-Khodaa, jonka neljä pojanpoikaa saivat hallittavakseen maakuntia abbasidikalifi al-Mamunin valtakaudella. Samanidien ydinalue sijaitsi Amudarja- ja Syrdarjajokien välisellä tasankoalueella Hindukušin pohjoispuolella. Heidän pääkaupunkinsa sijaitsi vaihtelevasti Buharassa ja Samarkandissa. He puolustivat alueitaan Keski-Aasian turkkilaisia heimoja vastaan ja laajensivat myös alueitaan Kaspianmerelle ja Araljärvelle.