cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slaavilainen mytologia
Svantovit ja Triglav
thumb|Svantovitin nelikasvoinen patsas [[Otrębusyn kylässä Puolassa.]]
On hiukan ironista, että toistaiseksi näiden kahden jumalan asemaa esislaavilaisessa jumalperheessä ei ole voitu tarkkaan selvittää, vaikka heistä on suurin määrä kirjallisia todisteita. Epäilemättä Svantovit (Svetovid, Svantevid, Svantovid) ja Triglav olivat tärkeitä kaikille slaaveille, mikä ilmenee heihin yhdistettävien paikannimien huomattavasta määrästä ja monipäisistä patsaista, joita on löydetty useista slaavilaisista maista. Molempia jumalia pidettiin ylijumalina joillakin paikkakunnilla. Molempia myös kuvattiin hevosella, mutta Svantovitin hevonen oli valkoinen ja Triglavin musta. Patsaissa Svantovitia kuvattiin nelipäisenä kun taas Triglavilla (jonka nimi merkitseekin kolmipäistä) oli kolme päätä. Svantovit yhdistettiin myös sadonkorjuuseen, kaupankäyntiin ja voittoon sodassa.
Svantovitista ja Triglavista on esitetty useita hypoteeseja, esimerkiksi että he olivat itse asiassa yksi ja sama jumala tai että he olivat yhdistelmiä kolmesta ja neljästä jumalasta. Slaavilaiset uuspakanat ajattelevat Triglavia kolminaisuutena. Svantovitin on myös väitetty olleen myöhäinen länsislaavilainen versio Perunista tai Jarilosta. Mikään näistä hypoteeseista ei ole erityisen tyydyttävä, ja enimmäkseen ne ovat vain villiä spekulaatiota.
Svarog, Svarogič ja Dažbog
Svarogin nimi esiintyy vain itäslaavilaisissa käsikirjoituksissa, jossa se rinnastetaan yleensä kreikkalaiseen takomataidon jumalaan Hefaistokseen. Nimi on kuitenkin hyvin vanha, mikä saattaa merkitä sitä, että myös Svarog kuului esislaavilaiseen jumalperheeseen. Sanan juuri svar merkitsee kirkasta ja pääte -og ilmaisee paikkaa. Vertailu vedalaiseen Svargaan viittaa siihen, että Svarog merkitsi yksinkertaisesti taivasta. On mahdollista, että hän oli alkuperäinen taivaan jumala, ehkä slaavilainen versio indoeurooppalaisesta alkujumalasta Dyēuksesta. Nimi voidaan yhdistää myös ahjoon, mikä yhdessä Hefaistos-rinnastuksien kanssa viittaisi siihen, että Svarog oli tulen ja sepäntyön jumala. Ivanovin ja Toporovin tulkinnan mukaan Svarogilla oli kaksi poikaa: Svarogič tai Svarozič, joka kuvasi maanpäällistä tulta, ja Dažbog, joka kuvasi tulta taivaassa ja yhdistyi siten aurinkoon. Svarogin uskottiin takoneen auringon ja antaneen sen pojalleen Dažbogille, jotta tämä kuljettaisi sitä taivaan poikki.
Voidaan osoittaa, että Dažbogin tunsivat kaikki kolme slaavien päähaaraa. Hän olisi siten tärkeä esislaavilainen jumala. Venäläisissä käsikirjoituksissa hänet yhdistetään aurinkoon, ja kansanperinne muistaa hänet hyväntahtoisena valon ja auringon jumalana. Serbialainen perimätieto antaa hänestä kuitenkin paljon synkemmän kuvan: hänet muistetaan Dabogina, pelottavana ja rampana jumalana, joka vartioi manalan portteja ja joka yhdistettiin kaivostoimintaan ja arvometalleihin. Veselin Čajanković huomautti, että nämä kaksi katsantokantaa sopivat melko hyvin yhteen slaavilaisessa symboliikassa. Siten hyväntahtoinen Dažbog kantaa aurinkoa taivaan poikki, kun taas häijy ja ruma Dabog kuljettaa auringon manalan läpi yöllä. Tämä voidaan yhdistää myös auringon vuotuiseen kiertoon: hyväntahtoinen persoona yhdistetään nuoreen kesäaurinkoon, pahansuopa vanhaan talviseen aurinkoon.
Venäläiset talonpojat palvoivat Svarogičia tulen henkenä kauan kristinuskon omaksumisen jälkeenkin. Myös länsislaavit tunsivat hänet, mutta he palvoivat häntä pyhän Radegastin kaupungin ylijumalana. Svarogič on yksinkertaisesti diminutiivimuoto Svarogin nimestä. Erään näkemyksen mukaan Svarog olisi kaikkien muiden slaavilaisten jumalten esi-isä, jolloin Svarogič voisi viitata mihin tahansa muista jumalista. Dažbog, Perun ja Veles voisivat siis kaikki olla Svarogičeja.
Mytologian kehitys
Ivanov ja Toporov luonnostelivat myös slaavilaisen mytologian kehityskulkua yrittäen selittää, miten se kehittyi alkuperäisestä esislaavilaisesta jumalperheestä.
thumb|250px|Ivan Bilibinin [[Baba Jaga.]]
Sauruxet
Historia
Vuoden 2011 alussa Mirka Rantanen ajautui välirikkoon yhtyeen levy-yhtiön Sony Musicin kanssa Hevisaurus-hahmojen tavaramerkistä. Tämän seurauksena Rantanen perusti live-kokoonpanossa toimineiden yhtyeen jäsenten kanssa Sauruxet-yhtyeen. Sauruxet päätyivät maksamaan Sony Musicille 100 000€ korvaukset ja hävisivät oikeudet hahmoihin ja nimeen.
Ratsuväki
Nykyaikaiset ratsuväkiyksiköt eivät enää käytä hevosia kuin juhlatilaisuuksissa. Taistelutilanteessa ne liikkuvat panssaroiduilla ajoneuvoilla, helikoptereilla tai lentokoneilla.
Alkuperä
Ennen rautakautta ratsuväen tehtävää taistelukentillä suorittivat kevyet sotavaunut. Liikkuvuuden vahvuudet huomattiin varsin varhain, mutta sen hyödyntämistä rajoittivat vaikeudet värvätä suuria joukkoja sekä silloisten pienikokoisen hevosten kykenemättömyys kantaa raskaita haarniskoja.
Aluksi sotavaunuja käyttivät sivistyneiden alueiden reunoja asuttavat paimentolaiset yhteenotoissa sivistyneiden kansojen kanssa. Vakiintunut väki omaksui nopeasti sotavaunut sekä sotilasteknologiana että juhlatilaisuuksien arvostettuna kulkuvälineenä. Egyptin faarao ajoi sotavaunuilla taisteluun, samoin kuin aurinko ajoi sotavaunuilla taivaan halki egyptiläisessä mytologiassa. Myös Raamatun Vanha testamentti on täynnä kuvauksia sotavaunujen käytöstä taistelukentällä - sekä Juuda että Israel olivat ainakin Raamattuun kirjattujen tarinoiden mukaan sotavaunuarmeijoiden varustajia.
Sotavaunut korvattiin pian ratsuilla kun ruokinnan kehityttyä saatiin kasvatettua hevosia, jotka pystyivät kantamaan haarniskoidun sotilaan painon. Vaunut säilyivät seremoniakäytössä esimerkiksi kuljettamaan voittoisaa kenraalia roomalaisessa triumfissa. Ensimmäisenä todellista ratsuväkeä hyödynsivät assyrialaiset 600-luvulla eaa.
Kreikan ja Rooman armeijoissa ratsuväki esitti aluksi varsin pientä osaa(tosin roomalaisilla ratsuväellä oli suurempi merkitys) – molempien kansojen konfliktit ratkaistiin haarniskoidulla jalkaväellä. Hellenistisenä aikana ratsuväki (hippeis) nousi falangin ohelle toiseksi pääaselajiksi, ja Aleksanteri Suuri oli ensimmäinen todellinen ratsuväkikomentaja. Rooman tasavallan ratsuväki jäi suojelemaan varakasta maanomistajaluokkaa.
Rooman armeijoissa ratsuväen merkitys alkoi korostua 200-luvulla jaa. Myöhäisroomalaisella ajalla ratsuväki (equites) osoittautui merkittävämmäksi kuin legioonat. 300-luvulla ratsuväki oli jo roomalaisarmeijoiden tärkein aselaji, ja jalkaväki esitti enää toisarvoista osaa. Ratsuväki oli tällöin jo jakautunut kevyeen ratsuväkeen (equites sagittarii), joiden tehtävänä oli vihollisen häirintä, nopeat saartoliikkeet ja manööverit, keskiraskaaseen ratsuväkeen (equites alares), joka oli eräänlainen yleisjoukko, ja raskaaseen ratsuväkeen (equites clibanarii sekä equites catafractarii), jonka tehtävä oli vihollisen lyöminen taistelukontaktissa. Bysanttilaisissa armeijoissa ratsuväki oli alusta alkaen pääaselaji.
Kevyt ja raskas ratsuväki
Raskaan ratsuväen käyttötarkoituksesta johtuen se joutui taistelemaan vihollisen ankarinta torjuntaa vastaan. Tämän takia raskas ratsuväki oli usein raskaasti haarniskoitu ja aseistettu, mikä edellytti myös keskivertoa isompia hevosia.
left|frame|Caton Woodville (1856–1927): Kevyen ratsuväkiprikaatin rynnäkkö Krimin sodassa.
Tuliaseiden yleistyessä 1500- ja 1600-luvuilla raskaan ratsuväen haarniskoinnista alettiin asteittain luopua. Perusero raskaan ja kevyen ratsuväen välillä – eli käyttötarkoitus – säilyi kuitenkin ainakin ensimmäiseen maailmansotaan saakka.
Sittemmin panssarisodankäynnin kehittyessä ero ”kevyiden” ja ”raskaiden” joukkojen välillä on noudattanut samaa jakoa. Kevyitä panssarivaunuja sekä panssariautoja on käytetty tiedustelurooliin, kun taas keskiraskaita ja raskaita panssarivaunuja on pidetty ratkaisevina iskujoukkoina. Nykyään tästä on kuitenkin luovuttu, sillä panssarijoukot käyttävät nykyään taistelupanssarivaunuja, jotka kykenevät suorittamaan kaikki panssarivaunuilta vaadittavat tehtävät.
Ratsuväestä luopuminen
thumb|300px|[[Natsi-Saksa|Saksalaista ratsuväkeä itärintamalla toisessa maailmansodassa vuonna 1943.]] thumb|300px|Suomalaisen ratsuväen aliupseerioppilas vuonna 1935 (värjätty kuva).
Luopuminen ratsuväestä taistelukentän ratkaisevana joukkona tapahtui ensimmäisessä maailmansodassa, kun ratsuväkijoukot tuhottiin niiden yrittäessä strategista läpimurtoa länsi­rintamalla. Ne esittivät siitä huolimatta tärkeää osaa sodan useilla muilla rintamilla, pääsiassa Lähi-idän taisteluissa. Tärkein syy ratsuväestä luopumiseen oli kuitenkin logistiikka. Moottoriajoneuvojen huolto, korjaus ja ylläpito vaatii vain murto-osan siitä resurssimäärästä, minkä ratsuväki vaatii. Moottoriajoneuvojen päivittäin vaatima polttoainemäärä on vain noin kymmenesosa hevosen tarvitsemasta rehusta.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen teollistuneet vallat asteittain hylkäsivät ratsuväen merkittävänä taisteluaseena. Viimeiseksi suureksi ratsuväkitaisteluksi jäi Komarówin taistelu vuonna 1920. 1920- ja 1930-luvuilla useimmat teollisuusmaat joko muunsivat ratsuväkensä ratsain liikkuvaksi jalkaväeksi tai moottoroiduksi jalkaväeksi. Viimeiset pienimuotoiset ratsuväkihyökkäykset modernissa sodankäynnissä nähtiin toisessa maailmansodassa. Näistä parhaiten muistettaneen puolalaisten ratsuväkiyksiköiden epätasainen kohtaaminen Saksan moottoroidun sotavoiman kanssa 1939.
Vaikka ratsuväkeä onkin sittemmin käytetty 1900- ja 2000-luvun sissisodissa huonojen kulkuyhteyksien alueilla, yksiköt ovat toimineet ennemminkin ratsastavana jalkaväkenä kuin ratsuväkenä.
Anglosaksisissa maissa osa panssarijoukoista kantaa ratsuväen perinteitä ja käyttää sen perinteisiä tunnuksia. Yhdys­valtain asevoimissa kevyitä ilmakuljetteisia joukkoja kutsutaan ilmaratsuväeksi (air cavalry).
Suomen ratsuväki aselajina lakkasi toisen maailmansodan aikana sen taistellessa talvisodan alusta asti jalkautettuna. Toisin kuin anglosaksisissa maissa, joissa ratsuväen motorisointi aloitettiin jo sotien välisenä aikana, Suomessa motorisoitujen joukkojen sijasta käytettiin polkupyörin varustettuja kevyitä polkupyörä- eli jääkärijoukkoja. Ratsuväki sulautui sodan jälkeisenä aikana hiljalleen näihin joukkoihin, joiden sodan ajan tehtävät kuuluvat nykyään jääkäri­prikaateille. Organisaatiomuutoksissa ratsuväki joutui siis kilpailemaan samoista tehtävistä jalkaväen kanssa ja lakkasi olemasta. Nykyään Suomen ratsuväen perinteitä kantaa Hämeen Ratsujääkäripataljoona, Rakuunasoittokunta sekä Maasotakoulun Rakuunaeskadroona, joka kantaa Uuden­maan rakuuna­rykmentin perinteitä. Molemmat ovat lähinnä huoltoyksiköitä. Aiemmin Urheilukoulussa palvelevat alokkaat ylennettiin ratsu­miehiksi, nykyään jääkäreiksi.
EMG (yhtiö)
thumb|EMG 89 -[[humbuckerpari ja SA -mikrofonit superstrat-mallisessa sähkökitarassa. 89 on rakenteeltaan samanlainen kuin 85, mutta sen pystyy puolittamaan kytkimellä, eli toimimaan yhdellä kelalla jolloin se vastaa yksikelaista SA-mallia.|alt=]]
EMG (Electro-Magnetic Generator) on amerikkalainen yhtiö, joka valmistaa pääasiassa sähkökitaran ja basson mikrofoneja. Yhtiöllä on tarjolla sekä aktiivisia että passiivisia mikrofoneja. Vuonna 1976 perustettu yhtiö käytti alkujaan nimeä Dirtywork Studios ja vuodesta 1978 nimeä Overlend, kunnes otti nykyisen nimensä käyttöön vuonna 1983.
Mikrofonit
Yhtiö on saanut mainetta yhtenä maailman parhaimmista sähkökitaran mikrofonien valmistajista. EMG:n mikrofoneja käytetäänkin useiden kitaravalmistajien (mm. ESP:n) kalleimmissa malleissa. EMG valmistaa niin aktiivi- kuin passiivimikrofoneja, mutta yhtiö on tunnettu nimenomaan aktiivimikrofoneista. EMG:n passiivimikrofonit kuuluvat erilliseen HZ-sarjaan. Aktiivimikrofonit eroavat passiivimikrofoneista siten että niissä on pieni sisäänrakennettu yhdellä tai kahdella 9V paristolla toimiva etuvahvistin joka tuottaa voimakkaan ulostulosignaalin. Tämä antaa mikrofoneille heleän soinnin ja tuottaa kontrolloidun s%C3%A4r%C3%B6n (engl.distortion) soittajan halutessa. Tämä on tehnyt EMG-mikrofoneista hyvin suositun nimenomaan rock- ja heavy metal kitaristien keskuudessa.
EMG:n mikrofoneja käytetäänkin yleensä rock- ja heavy metal kitaristien suosimien kitaravalmistajien merkeissä, esimerkiksi ESP, Jackson Guitars ja B.C. Rich. Mikrofonit voidaan myös jälkiasentaa, mutta tämä kannattaa harkita eikä ole suotavaa jos soitin on harvinainen sillä muutostyöt laskevat arvoa ja saattavat muuttaa ratkaisevasti instrumentin alkuperäistä sointia.
EMG:n yksikelaiset mikrofonit taas ovat ulostulosignaaliltaan hiljaisia, mutta niiden sointi on hyvin heleä ja kellomainen. Tämä antaa rajattomat mahdollisuudet EMG:n mikrofonien käytölle erilaisissa musiikkityyleissä. Hyvä esimerkki yhtiön yksikelaisten mikrofonien kellomaisesta soinnista on kuultavissa esimerkiksi Dire Straitsin kappaleella Local Hero/Wild Theme.
EMG:llä on myös valikoima lisätarvikkeita mikrofoniensa sointivalikoimaa laajentamaan. Pääpiirteisesti näitä ovat kitaran ja erityisesti basson mikrofoneille tarkoitetut, soittimen runkoon asennettavat taajuuskorjaimet.
Yhtiön mikrofoneja voidaan käyttää myös kahdella 9V paristolla jolloin jännite on 18V, myös 27V (kolme paristoa) on mahdollinen. Lisätty jännite aiheuttaa äänen säröytymistä herkemmin, ja lisää ääneen ns. headroomia. Kuitenkin monet muusikot sanova että kahdellakin paristolla saadaan aikaan jo dramaattinen muutos, mutta kolmella paristolla sointi ei enää muutu ratkaisevasti, ja kolme paristoa saattaa myös rikkoa itse mikrofonit.
Kitaramikrofonit
Humbuckerit:
Yksikelaiset:
Tunnettuja EMG-mikrofoneja käyttäviä muusikoita
pienoiskuva|Slayerin basisti-laulaja Tom Araya käyttää bassoissaan EMG-mikrofoneja.
Kitaristit:
Basistit:
Andrés Ortíz-Osés
thumb|Andrés Ortiz-Osés
Andrés Ortiz-Osés (1943 Tardienta – 18. kesäkuuta 2021 Zaragoza) oli espanjalainen filosofi. Hän toimi Deuston yliopiston hermeneutiikan professorina Bilbaossa.
Ortiz-Osés on ollut Hans-Georg Gadamerin oppilaana ja kuulunut Eranos-piiriin, joka on saanut vaikutteita Carl Jungilta. Hän on ollut tuomassa jungilaista ajattelua espanjankieliseen kulttuuripiiriin.
Ortiz-Osés on symbolisen hermeneutiikan kehittäjä. Hänen pääväittämänsä koskien maailman symbolista ymmärtämistä on, että merkitys on todellisen haavan symbolista parantamista.
Teoksia
Hermeneutiikan alan tutkielmat
Symbolien ja myyttien ja erityisesti baskien mytologian tutkimus
Aforismit
Jawaharlal Nehrun satama
Jawaharlal Nehrun satama tai Nhava Sheva (, ; UN/LOCODE: IN NSA ) on Intian Maharashtran osavaltion Mumbain suurkaupunkialueen Navi Mumbaissa toimiva suuri satama. Satama on nimetty itsenäisen Intian ensimmäisen pääministerin Jawaharlal Nehrun mukaan.
Jawaharlal Nehrun satama on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan kokonaisrahtimäärältään (2016: 62,15 milj. t) Intian suurimpia satamia ja suurin konttiliikenteen satama (2016: 4,50 milj. TEU). Se lukeutuu sadan suurimman rahtisataman joukkoon maailmassa ja on konttisatamana maailmanlistalla noin sijalla 30.
Sataman toiminta käynnistettiin vuonna 1989. Jawaharlal Nehrun sataman länsipuolella Mumbaissa toimii Mumbain satama.
Luettelo pikkuplaneetoista: 170001–171000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 170001:stä ja päättyen 171000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Sweetwater (yhtye)
Sweetwater perustettiin 1960-luvun puolivälissä Los Angelesissa. Yhtyeen musiikillisesti moni-ilmeinen esikoisalbumi Sweetwater julkaistiin vuonna 1968. Albumissa oli kalifornialaista psykedeliaa, jazzia ja klassisia vaikutteita.
Sweetwater ei noussut suureen suosioon, mutta se soitti 1960-luvun lopulla monen suositun yhtyeen lämmittelijänä. Se oli myös elokuussa 1969 Woodstockin rockfestivaalin ensimmäisenä lavalle noussut yhtye.
Nansi Nevins joutui joulukuussa 1969 auto-onnettomuuteen eikä sen jälkeen enää pystynyt jatkamaan yhtyeessä. Sweetwater julkaisi vielä kaksi albumia ennen hajoamistaan vuonna 1971. Kolme elossa olevaa jäsentä, mukaan lukien Nevins, kokosivat yhtyeen vielä 1990-luvulla.
Summit (supertietokone)
IBM Summit on IBM:n valmistama supertietokone, joka oli supertietokoneita luetteloivan TOP500-listan ensimmäisenä marraskuussa 2018.
IBM:n Dave Turek on sanonut ettei LINPACK-tulos kerro riittävästi tietokoneiden skaalautuvuudesta ja vaihtoehdon toivotaan löytyvän HPCG-tuloksesta.
Tekniset tiedot
Tietokone käyttää IBM Power9 -suorittimia sekä Nvidia Tesla V100 -grafiikkasuorittimia. Tietokoneessa on yhteensä suoritinta, jotka ovat kahden suorittimen solmuissa, sekä  grafiikkasuoritinta. Suorittimissa on 22 ydintä ja suoritinparin yhteydessä on kuusi grafiikkasuoritinta. Tietokoneessa on solmua, joissa jokaisessa on 1,6 teratavua muistia. Tietokone on kytketty 250 petatavun tallennusjärjestelmään. Suurin virrankäyttötarve on 15 megawattia. Tietokone käyttää Mellanoxin Infiniband-kytkentäverkkoa. Tietokoneessa käytetään Red Hat Enterprise Linux -käyttöjärjestelmää.
Galapagosinkyyhky
Galapagosinkyyhky (Zenaida galapagoensis) on ainoastaan Etelä-Amerikan Ecuadoriin kuuluvilla Galápagossaarilla elävä kyyhkylintu. IUCN:n uhanalaisuusluokituksen mukaan laji on silmälläpidettävä.
Koko ja ulkonäkö
Galapagosinkyyhkyn ruumiinpituus on 18–23 senttimetriä ja paino noin 90 grammaa. Yläruumis on punertavan ruskea, kaula ja rinta vaaleanpunertavat. Siivet ovat pääosin ruskeat, mutta pääsiipisulat ovat mustat ja niissä on valkoiset reunat. Siipien alahöyhenet ovat tumman sinertävänharmaat. Pyrstön sulat ovat tummanruskeat ja niiden reunat harmaat, pyrstön kärjen läheltä mustat ja kärjestä harmaat. Jalat ovat kirkkaanpunaiset. Pään väritys on huomiota herättävä. Tummia silmiä ympäröi kirkkaansininen rengas ja silmien alla ja takana kulkee kermanvalkoinen juova, jota reunustavat mustat juovat. Kummallakin puolella kaulaa on pinkin- tai pronssinhohtava läikkä. Nuoret galapagosinkyyhkyt ovat laimeavärisempiä kuin aikuiset linnut. Naaraan väritys on hieman koirasta laimeampi ja sen kaula on hohtavampi. Nokka on musta ja alaspäin käyrä. Galapagosinkyyhkyn nokka on käyrempi ja suurempi kuin useimmilla muilla kyyhkyillä. thumb|vasen|Galapagosinkyyhky Santa Cruzissa. Galapagosinkyyhkyllä on ruumiin kokoon suhteutettuna lyhyempi pyrstö, suurempi nokka ja jalat kuin samaan sukuun luettavilla täpläkorvakyyhkyllä (Zenaida auriculata) ja vaikertajakyyhkyllä (Zenaida macroura). Karibianvaikertajakyyhky (Zenaida aurita) näyttäisi olevan glapagosinkyyhkyn ja muiden vaikertajakyyhkylajien välimuoto ainakin värikuvioiden ja edellä mainittujen anatomisten piirteiden suhteen. Galapagosinkyyhkyn käyttäytyminen ja ääntely poikkeavat kuitenkin muista suvun lajeista. Se luokitellaankin joskus omaan Nesopelia-sukuunsa. Eri saarten yksilöt poikkeavat toisistaan erityisesti kooltaan, mutta muistuttavat muutoin suuresti toisiaan, johtuen suuresta geenivirrasta populaatioiden välillä. Alalajeja tunnetaan kaksi: Z. g. galapagoensis ja Z. g. exsul. Z. g. exsul -alalaji on hieman suurempi ja tummempi kuin eteläisemmillä saarilla elävä Z. g. galapagoensis.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|Lajin nimenneen John Gouldin piirros galapagosinkyyhkystä vuodelta 1839. Galapagosinkyyhkyä tavataan vain Ecuadorin Galápagossaarilla. Sitä tavataan kaikilla pääsaarilla. Z. g. exsul elää Darwinin ja Wolfin saarilla, Z. g. galapagoensis muilla pääsaarilla. Laji on joillakin saarilla, kuten Floreanassa, San Cristóbalissa ja Santa Cruzissa harvinainen. Se yhä varsin yleinen alueilla, joilla ei ole petoja, esimerkiksi Españolan saaren ylänköalueilla.
Bisakodyyli
Bisakodyyli on ummetuslääke, joka annetaan joko tabletteina suun kautta tai peräruiskeena tai peräpuikkona peräsuoleen. Bisakodyyli on niin sanottu kontaktilaksatiivi, jonka tarkoituksena on paikallisesti aiheuttaa suolen toiminnan käynnistyminen. Aine on käytännössä imeytymätön. Sitä ei suositella jatkuvaan käyttöön vaan tilapäisiin ummetusoireisiin. Bisakodyyliä myydään muun muassa kauppanimillä Metalax tai Toilax
Galapagosinkyyhky
Levinneisyys ja elinympäristö
Suurin uhka lajille ovat nykyisin luultavasti tulokaspedot, kuten kissat, jotka syövät munia, poikasia ja aikuisia lintuja. Muita uhkia ovat asutuksen kasvu ja saarille tuotujen kesykyyhkyjen levittämät taudit. Aiemmin galapagosinkyyhkyjä myös metsästettiin ruoaksi. Laji oli metsästäjille helppo saalis pelottomuuden takia, ja yhdessä aamussa saatettiin tappaa 60–70 yksilöä. Nykyisin kyyhkyistä on tullut arempia ja metsästyspaine on huomattavasti laskenut. Galapagosinkyyhkyt ovat melko turvassa asumattomilla ja pedottomilla saarilla, eikä laji ole uhanalainen. Yksilömäärä saattaa olla laskussa asutuilla saarilla.
Bisakodyyli
Vaikutusperiaate
Bisakodyyli stimuloi enteeristä hermostoa aikaansaaden rytmistä supistusliikettä pääasiassa paksusuolessa; ohutsuolessa aineen vaikutus on pieni. Kontaktilaksatiivina se lisää nesteen ja suolojen eritystä paksusuoleen.
Galapagosinkyyhky
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajin elinympäristöä ovat kuivat ja kivikkoiset alangot, joissa on hajallaan puita, pensaita ja opuntiakaktuksia.
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, johon kuuluu yhdeksän uskonnollista rakennusryhmää Italian Piemonten ja Lombardian alueilla.
Galapagosinkyyhky
Elintavat
Galapagosinkyyhky ei lennä mielellään, joten yleensä se liikkuu kävelemällä. Se ei ole halukas lentämään edes ahdisteltuna, ja vähäiset lennotkin jäävät lyhyiksi. Sen pääravintoa ovat sadekaudella perhostoukat ja Opuntia helleri -opuntiakaktuksen kukat. Muina vuodenaikoina kyyhkyt etsivät ruokansa lähinnä maasta, jossa ne syövät Croton scouleri -pensaan ja opuntiakaktuksen siemeniä, joita ne kaivavat esiin käyrällä nokallaan. Ravinnoksi kelpaavat mahdollisesti myös muiden lajien pienet siemenet ja hedelmät sekä kärpästen toukat ja kotelot. Tarvitsemansa veden ne saavat todennäköisesti kaktusten mallosta. Vain muutamalla saarella galapagosinkyyhkyt istuvat opuntiakaktuksissa ja syövät niiden kukista. Erot saarten välillä saattavat selittyä kaktusten piikkien jäykkyyden eroilla. Esimerkiksi Genovesan kaktusten piikit ovat pehmeitä, joten kyyhkyt pystyvät pölyttämään niiden kukkia. Pehmeys voi johtua mehiläisten puuttumisesta, jotka tavallisesti hoitaisivat pölyttämisen.
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Historia
Pyhiä vuoria alettiin perustaa Eurooppaan 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa, jolloin etsittiin vaihtoehtoisia rukouspaikkoja Jerusalemin ja Palestiinan pyhillä kohteille, joihin pääseminen oli vaikeutunut muslimikulttuurin levitessä nopeasti. Pyhän haudan kirkon fransiskaanit valitsivat Milanon herttuakuntaan kuuluneen Varallon, Toscanan Montaionen ja Bragan Portugalin pohjoisosista paikoiksi, joihin rakennettaisiin ”Uusi Jerusalem”.
Trenton kirkolliskokouksen (1545–1563) jälkeen pyhiä vuoria alettiin käyttää uuteen tarkoitukseen. Niiden alettiin käyttämään uskonpuhdistusta vastaan taistelemiseen. Uusia pyhiä vuoria rakennettiin julistusten konkreettisiksi ilmentymiksi. Tämän seurauksena niissä käytetty arkkitehtuuri yhtenäistyi.
Erityisen vahvana taustavaikuttajana toimi Milanon piispa Carlo Borromeo, joka Trenton kirkolliskokouksen jälkeen rakennutti Varallon kohteen valmiiksi ja jatkoi sen jälkeen muiden vastaavien parissa. Pyhiä vuoria rakennettiin tämän jälkeen 1700-luvun puoliväliin mennessä Creaan, Ortaan, Vareseen, Oropaan, Ossuccioon, Ghiffaan, Domodossolaan ja Valpergaan. Pyhiä vuoria rakennettiin vielä koko 1700-luvun, mutta monet sen ajan kohteista edustavat eri tyyliä eikä niille ollut enää vastaavaa uskonnollista tarkoitusta tai taiteellisia elementtejä kuin 1500- ja 1600-luvuilla rakennetuilla.
Pyhien vuorien järjestelmällinen konservointi alkoi vasta 1980. Niihin oli aiemmin tehty satunnaisia korjauksia, joista osa oli saattanut muuttaa alkuperäistä ulkoasua hyvin voimakkaasti, mutta rakennelmat olivat olleet myös pitkiä aikoja hylättyinä, ja ne olivat rapistuneet.
Aamen (albumi)
Aamen on Kotiteollisuuden toinen albumi. Albumi poikkeaa soundillisesti hieman yhtyeen tätä levyä uudemmista levyistä lähinnä kevyempien soundiensa johdosta. Kappale Routa ei lopu ilmestyi singlenä, ja siitä julkaistiin myös uudelleenäänitetty versio Routa ei lopu (on ilmoja pidelly) 14. helmikuuta 2003. Yhtye itse pitää tätä levyä ensimmäisenä varsinaisena Kotiteollisuus-albumina. Viimeinen kappale, "Pieni", päättyy hiljaisuuteen joka jatkuu aina levyn lopussa olevaan piiloraitaan saakka, joka sekin sisältää hiljaisuutta. Sitä ei mainita levyn kansissa tai kansivihossa eikä sillä täten ole virallista nimeä, mutta tietokoneella levyä soitettaessa piiloraidan nimi on "(Aamen)".
Kappaleet
Kaikki sanoitukset on kirjoittanut Jouni Hynynen. Sävellyksen ja sovituksen on tehnyt Kotiteollisuus, ellei toisin mainita.
Juha Lehtola
Juha Erkka Veikka Lehtola (s. 3. kesäkuuta 1966 Tampere) on suomalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja sekä käsikirjoittaja.
Lehtola aloitti uransa käsikirjoittajana televisioelokuvalla Paratiisin kahleissa (1989). Sen jälkeen hän on käsikirjoittanut erityisesti Matti Ijäksen ohjaamia elokuvia kuten Johanneksen leipäpuu (1993) ja Pala valkoista marmoria (1998). Lehtolan käsikirjoittama, ohjaama ja kuvaama lyhyt televisiodokumentti Suomalainen elokuvaohjaaja: Matti Ijäs esitettiin 2010 Yle Teemalla.
Jurahevin kuninkaat
Jurahevin kuninkaat on Hevisaurus-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2009. Vierailevina tähtinä albumilla esiintyvät muun muassa Jens Johansson, Henrik Klingenberg, Mikko Kosonen, Nino Laurenne ja Mikko Salovaara. Heinäkuun alussa julkaistiin radiolevitykseen albumin ensimmäinen single Jurahevin kuninkaat. Albumin toisena singlenä julkaistiin Viimeinen mammutti. Korkeimmillaan albumi oli Suomen virallisen listan viidennellä sijalla.
Juha Lehtola
Teatteriin Lehtola on kirjoittanut muun muassa näytelmän Loppuun asti lystikkäät, jota esitettiin Tampereen Työväen Teatterissa syksyllä 2007.
Elokuussa 2014 ensi-iltaan tuli Lehtolan käsikirjoittama ja ohjaama kokoillan elokuva Aikuisten poika, joka päähenkilö on vanhempansa auto-onnettomuudessa menettänyt poika.
Vuonna 2018 Lehtola ohjasi kokoillan elokuvan Ihmisen osa, jonka hän käsikirjoitti yhdessä Kari Hotakaisen kanssa.
Vuonna 2021 TV1 esitti tv-sarjan Sisäilmaa, jonka Lehtola käsikirjoitti yhdessä Tiina Lymin kanssa. .
Lehtolan veli on kolumnisti Jyrki Lehtola, ja hänen isänsä oli kulttuurijournalisti Erkka Lehtola.
DB (automerkki)
DB (Deutsch et Bonnet) oli ranskalainen autonvalmistaja, joka tuotti autoja vuosina 1938–1961. Yhtiön perustivat Charles Deutsch ja René Bonnet. Aluksi DB valmisti urheiluautokoreja Citroënin moottoreihin. Suurin menestys tuli kuitenkin lasikuitukorisista urheiluautoista, joissa oli Panhardin moottori.
DB oli akiivinen autourheilussa erityisesti Le Mansin 24 tunnin ajoissa. Deutsch esitteli muutamia hyvin tehokkaita ja vaikuttavia ilmanvastusta alentavia muotoilullisia seikkoja. Pienen ilmanvastuksen vuoksi DB:n valmistajat saavuttivat korkean huippunopeuden pienellä Panhardin kaksisylinterisellä "flat-twin" -moottorilla.
Deutschilla ja Bonnetilla oli erimielisyyttä siitä tulisiko heidän valmistaa etuvetoisia autoja vai autoja, joissa on keskimoottori.
Deutsch jätti DB:n vuonna 1961 perustaakseen oman autofirmansa. DB jatkoi nimellä Automobiles René Bonnet tuottaen autoja, joiden moottorit toimitti Renault. Myöhemmin Automobiles René Bonnetista tuli osa Matra Automobilesia.
Lepinjärvi
Lepinjärvi on Karjaalla Raaseporissa sijaitseva järvi, jolla pesii noin sata lintulajia. Järvi on muuttolintujen levähdysalue. Järven rannalla on kaksi lintutornia. Valtatie 25:n tuntumassa lähellä järveä on rautakautisia muinaisjäännöksiä Stora näsetillä ja Lilla näsetillä. Vuonna 2014 siellä tehtiin arkeologisia kaivauksia. Ne paljastivat Morbyn keramiikkaa ja peltoviljelystä todistavia auranjälkiä. Kosteikkokasveilla syötettyjen kotieläinten lantaa käytettiin pellon lannoittamiseen. Viljelyn ohella alueen asukkaat ovat keränneet luonnonkasveja, kuten pähkinää, mukulaleinikkiä ja katajaa.
RN Monsone
Valmistus
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Navalmeccanicalta, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 28. marraskuuta.
Palvelus
Alus upotettiin 1. maaliskuuta 1943.
Sitagliptiini
Sitagliptiini on aikuistyypin diabetekseen tarkoitettu lääkeaine, jonka tarkoituksena on yksinkertaisesti alentaa verensokeria. Poiketen vanhemmista diabeteslääkkeistä sillä on vähemmän riskiä aiheuttaa liiallista verensokerin alenemista, koska se ei varsinaisesti vaikuta silloin, kun verensokeri ei ole tavallista korkeammalla. Valmisteen vaikutus perustuu dipeptidyylipeptidaasi 4-entsyymin estoon. Valmistetta ei voi käyttää lapsille eikä raskauden aikana, koska siitä ei ole riittävästi tietoa. Valmisteen voi yhdistää muuhun lääkehoitoon, muun muassa insuliiniin. Lääkkeen on tuonut markkinoilla lääketehdas MSD nimellä Januvia.
Matthias Merz
Merz menestyi suunnistajana jo nuorten sarjoissa. Vuonna 2002 hän voitti juniorien MM-kilpailuissa Alicantessa kultaa viestissä. Seuraavana vuonna Põlvan MM-kilpailuissa hän voitti kultaa lyhyellä matkalla, hopeaa normaalimatkalla ja pronssia viestissä. Viimeisenä juniorivuotenaan 2004 hän voitti Gdańskin MM-kilpailuissa kultaa normaalimatkalla, hopeaa keskimatkalla ja pronssia viestissä.
Ensimmäisen kerran Merz kilpaili aikuisten MM-kilpailuissa Västeråsissa 2004 ja sijoittui sekä sprintissä että keskimatkalla kahdeksanneksi. Viestijoukkueen hän toi ankkurina maaliin yhdeksäntenä. Aichin MM-kilpailuissa 2005 hän ei selviytynyt henkilökohtaisilla matkoilla kymmenen parhaan joukkoon mutta juoksi avausosuuden viestissä, jossa Sveitsi saavutti pronssia. Vuosi 2006 ei tuonut suurempaa menestystä. Kiova MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti sprintissä hopeaa hävittyään Ranskan Thierry Gueorgioulle 0,9 sekuntia, mutta pitkällä matkalla hän voitti kultaa yli 3,5 minuutin erolla Venäjän Andrei Hramoviin. Viestissä hän juoksi ankkuriosuuden ja tuli maaliin viidentenä.
Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008 Merz saavutti viestissä hopeaa sekä sijoittui pitkällä matkalla neljänneksi ja sprintissä 13:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Olomoucissa hän saavutti viestissä pronssia sekä sijoittui pitkällä matkalla viidenneksi ja sprintissä 23:nneksi.
Avoimen Pohjoismaiden mestaruuden Merz voitti vuonna 2007 sprintissä, pitkällä matkalla ja viestissä. Hän edustaa ruotsalaista OK Tisarenia ja kotimaassaan OLG Rymenzburgia.
HMS Niord (1898)
Valmistus
Parlamentti vahvisti budjettiin aluksen hankintaan tarvittavat varat vuonna 1896 Saksan ja Venäjän aloitettua laivastojensa varustamisen. Aluksen hankinnasta järjestetyn tarjouskilpailun voitti Lindholmens Verkstads Göteborgissa, joka valmisti rungon ja Motala valmisti aluksen koneiston alihankintana. Köli laskettiin maaliskuussa 1896. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1898 ja otettiin palveluksen 23. helmikuuta 1899.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 7. elokuuta 1922. Siitä tehtiin majoitusalus, kunnes se lainattiin 1931 Stockholm Social Welfare Committeelle työttöminä olevien merimiesten asuntolaksi ja koulutustilaksi. Oltuaan vielä ilmavoimien merilentokoneiden miehistöjen majoitustilana Tukholman telakalla alus romutettiin 1944.
Doriva
Dorival Guidoni Júnior (s. 28. toukokuuta 1972 Nhandeara, São Paulo) on brasilialainen keskikenttäpelaaja. Hän pelaa nykyään Brasiliassa América-SP -nimisessä joukkueessa. Doriva on pelannut myös Englannissa Middlesbroughissa ja Blackpoolissa.
Peruntinami
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan peruntinami voi kasvaa noin 36 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään lintu on harmaanruskea. Pää on väriltään harmaa ja niska ja selkä punertavan ruskeat. Peruntinamin siivet ovat mustan ruskean ja harmaan kuvioimat. Lajin rinta on väriltään harmaa sekä valkopilkullinen ja vatsa on kellertävän ruskea harmain raidoin. Peruntinamin nokka on pitkähkö ja alaspäin kaartunut.
Levinneisyys ja elintavat
Peruntinamia tavataan Perusta ja Boliviasta. Sen elinympäristöä ovat pensaikko ja ruohomaat, kivikot sekä pensaikkoiset tai ruohikkoiset metsät. Metsiköt ja pensaikot ovat sille elintärkeitä eikä se menesty viljellyillä alueilla. Tyypillisesti linnun elinympäristöt sijaitsevat noin 2 700–4 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Peruntinamin ravintoa ovat kasvien, erityisesti perunojen, mukulat. Linnun pesimäkausi on keväällä ja syksyllä.
Peruntinamikannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 yksilöä ja sen luokitellaan uhanalaisuusluokitukseltaan vaarantuneeksi lajiksi. Suurin peruntinamikantaa kohtaava uhka on metsästys ja ruohomaiden palot. Metsien hakkuut sen sijaan voivat luoda sille uusia elinympäristöjä.
Einojuhani Rautavaara
Einojuhani (oik. Eino Juhani) Rautavaara (9. lokakuuta 1928 Helsinki – 27. heinäkuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän on yksi kansainvälisesti tunnetuimmista suomalaissäveltäjistä.
Elämä
Musiikki kuului Rautavaaran elämään lapsuudesta alkaen. Hänen isänsä oli oopperalaulaja Eino Rautavaara. Oopperalaulaja Aulikki Rautawaara ja sellisti Pentti Rautawaara olivat hänen serkkujaan. Rautavaaran lapsuus oli dramaattinen. Hän menetti isänsä 10-vuotiaana ja äitinsä 16-vuotiaana. Nuoruutensa hän vietti kasvatusäitinsä hoivissa Turussa. Vuosina 1948–1952 Rautavaara opiskeli Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä (filosofian kandidaatti 1952 ja maisteri 1954) sekä Sibelius-Akatemiassa sävellystä Aarre Merikannon johdolla. Rautavaara voitti vuonna 1954 yhdysvaltalaisen Thor Johnson Contest -sävellyskilpailun vaskiteoksellaan A Requiem in our Time, mikä herätti runsaasti huomiota niin Suomessa kuin ulkomailla. Seuraavana vuonna hän pääsi opiskelemaan Juilliardiin, New Yorkiin sekä Tanglewoodin kesäkursseille Jean Sibeliuksen nimeämänä stipendiaattina. Stipendinluovutustilaisuudessa Rautavaara tapasi Sibeliuksen. Tanglewoodissa Rautavaaran opettajana toimi muun muassa Aaron Copland. Yhdysvalloissa vietettyjen vuosien jälkeen Rautavaara opiskeli myös Sveitsissä Vladimir Vogelin johdolla sekä Kölnissä.
Rautavaara solmi 1950-luvulla myrskyisäksi osoittautuneen avioliiton laulaja Mariaheidi Rautavaaran (o.s. Marjatta Suovanen) kanssa. Liitto päättyi eroon 1982. Kaksi vuotta myöhemmin säveltäjä solmi avioliiton itseään 29 vuotta nuoremman laulajan ja pedagogin Sinikka (Sini) Rautavaaran (o.s. Koivisto) kanssa. Säveltäjä korosti uuden avioliiton tasapainottavaa vaikutusta sekä luonteeseensa että musiikkiinsa. Kuin sinetiksi päättyneelle elämänvaiheelle Rautavaara asetti monet ensimmäiselle vaimolleen sävelletyistä teoksista esityskieltoon, esimerkiksi sopraanolle ja orkesterille sävelletyn Meren tyttären.
Säveltäjäntyönsä ohella Rautavaara toimi muun muassa Ilta-Sanomien musiikkikriitikkona ja Käpylän musiikkiopiston rehtorina. Sibelius-Akatemian sävellyksen professorina Rautavaara toimi 1976–1990, ja hänen tunnetuimpiin oppilaisiinsa kuuluvat muiden muassa Kalevi Aho, Magnus Lindberg, Kalevi Olli, Olli Mustonen ja Esa-Pekka Salonen. Jäätyään eläkkeelle Sibelius-Akatemiasta Rautavaara keskittyi säveltämiseen. Hän sai vakavan sairauskohtauksen alkuvuodesta 2004 mutta toipui lähes puolen vuoden sairaalajakson jälkeen ja kykeni jatkamaan työtään.
Rautavaaran poika on muusikko Markojuhani Rautavaara.
Teokset ja tyyli
pienois|oikea|Rautavaara 1950-luvulla. Rautavaara vaihteli tyylisuuntaustaan vuosikymmenten saatossa ja sittemmin pyrki yhdistelemään eri vaikutteitaan. Hän aloitti uusklassikkona, mutta 1950- ja 1960-luvun taitteessa hän alkoi siirtyä kohti sarjallisuutta ja avantgardismia. Suuntaus huipentui 4. sinfoniassa lisänimeltään Arabescata. Teos on säveltäjänsä radikaalein ja edelleen ainoa suomalainen sarjallinen sinfonia. 4. sinfonian jälkeen Rautavaara kyllästyi ankaran systemaattiseen avantgardismiin, ja hänen musiikkinsa alkoi avautua kohti romantiikkaa.
Rautavaaran viimeisille teoksille oli ominaista romanttinen, vahvasti tonaalisuuteen viittaava sävelkieli, jossa melodisella ja varsinkin harmonisella ilmeikkyydellä on suuri merkitys. Rautavaaran tuotannossa on havaittu merkkejä myös postmodernismista. Tyylivaihteluista huolimatta Rautavaara säilytti musiikissaan tietyt peruspiirteet halki vuosikymmenien. Näitä ovat muun muassa viehtymys mystisiin, metafyysisiin aiheisiin ja polyharmonisten sointukulkujen runsas käyttö. Hän hyödynsi usein 12-säveltekniikkaa, jolla hän ei välttämättä kuitenkaan tavoittele täyskromaattisuutta tai atonaalisuutta. Hän käytti rivejä liittääkseen perinteiset harmoniat dodekafonisiin rakenteisiin luodakseen siten modernien ja perinteisten keinovarojen hedelmällisen synteesin.
Rautavaara sävelsi useita oopperoita, kahdeksan sinfoniaa ja lisäksi muun muassa orkesteri- ja vokaalimusiikkia. Yksi säveltäjän suosituimmista oopperoista lienee taiteilija Vincent van Goghin elämästä kertova Vincent. Muita Rautavaaran oopperoita ovat Unkarin vuoden 1956 kansannousuun pohjautuva, 1962 valmistunut Kaivos (esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran 1963 televisio-oopperaversiona, mutta poliittisista syistä sijoitettiinkin tapahtuneeksi Francon valtakauden Espanjassa ) sekä muun muassa Thomas, Auringon talo, Aleksis Kivi ja Rasputin.
Kansainvälisen uran aukeaminen
Rautavaara kohosi 1990-luvulla huomattavaan kansainväliseen kuuluisuuteen 7. sinfoniansa, alaotsikoltaan Angel of Light (1994) myötä. Teos sai erinomaisen vastaanoton sekä kriitikoiden että nykymusiikin harrastajien keskuudessa ja myönteisimmissä arvioissa Rautavaaran merkitys rinnastettiin jopa Sibeliukseen. Ulkomaisten tilausteosten määrä kasvoi jyrkästi ja Rautavaarasta on tullut esitetyin suomalainen klassisen musiikin säveltäjä Sibeliuksen jälkeen. Vladimir Ashkenazy tilasi omalla kustannuksellaan 3. pianokonserton Unien lahja ja maailman parhaisiin orkestereihin kuuluva Philadelphia Orchestra 8. sinfonian The Journey 100-vuotisjuhliinsa kevääksi 2000. Hänen Cantus arcticus -teoksensa on yksi kansainvälisesti esitetyimpiä suomalaisia orkesteriteoksia. Rautavaaran viimeisiin kansainvälisiin tilausteoksiin kuuluivat Minnesotan sinfoniaorkesterin tilaama 2. sellokonsertto sekä Missa a cappella.
Keskeiset teokset
Rautavaara sävelsi muun muassa seitsemän kokoillan oopperaa ja kahdeksan sinfonian sarjan, joka kuuluu suomalaisen musiikin huomattavimpiin saavutuksiin. Se myös tarjoaa hyvän läpileikkauksen säveltäjän tyylillisestä kehityksestä, joka kulki uusklassismin kautta modernismiin ja myöhemmin postmodernismia sivuavaan omaan persoonalliseen tyylisynteesiin.
LHCb
thumb|right|320px|LHCb-koeaseman rakenne. LHCb eli LHC-beauty on yksi Large Hadron Colliderin kuudesta koeasemasta, joka on erikoistunut havaitsemaan b-kvarkkeja. Koeaseman kanssa yhteistyössä työskentelee noin 700 tutkijaa 52 eri instituutiosta ympäri maailman. LHCb:n ilmaisimia käytettiin hiukkasten havaitsemiseen ensimmäisen kerran vuonna 2008, kun LHC:ssä kierrätettiin protoneita.
Nokia 3510i
Puhelimen hinta oli sen julkaisuaikoihin 200–300 euron välillä.
LHCb
Rakenne
LHCb-koeaseman massa on 5 600 tonnia. Laitteisto on pituudeltaan 21 m, korkeudeltaan 10 m ja leveydeltään 13 m.
Nokia 3510i
Muuta
Suomessa syyskuun 2007 lopussa olleista noin neljästä miljoonasta matkapuhelimesta Nokia 3510i -puhelimia oli 3,1 %. Tarkastelu kattoi 80–90 % Suomen matkapuhelimista.
LHCb
Rakenne
Koelaitteisto koostuu useammasta etuilmaisimesta, joista etummaisin sijaitsee lähellä hiukkasten törmäyspistettä. Etuilmaisimet on sijoitettu perättäin 20 metrin matkalle pitkin törmäystunnelia. LHCb-koeasema on erikoistunut havaitsemaan b- ja anti-b-kvarkkeja (B-mesoneja). Hiukkastörmäyksessä syntyneille B-mesoneille on ominaista jatkaa liikerataansa törmänneiden hiukkasten kulkuratojen suuntaisesti. Siksi koeaseman ilmaisimetkin on sijoitettu hiukkastunnelin myötäisesti.
LHCb:n laitteisto mittaa protonien törmäyksestä syntyneiden uusien hiukkasten liikerataa, liikemäärää ja energiaa. LHCb:n ilmaisimia:
Maria Nikolajevna
thumb|[[Suuriruhtinas|Suuriruhtinatar Maria Nikolajevna Franz Xaver Winterhalterin maalaamassa muotokuvassa.]]
Maria Nikolajevna (18. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1819 Pavlovsk – 21. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1876 Pietari) oli venäläinen suuriruhtinatar ja keisari Nikolai I:n tytär. Hänen puolisonsa oli Maximilien de Beauharnais, Napoléon Bonaparten ensimmäisen vaimon Joséphine de Beauharnais'n pojanpoika.
RN Indomito
RN Indomito oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 10. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1943 ja liitettiin laivastoon kuukautta myöhemmin 4. elokuuta.
Palvelus
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Jugoslavialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Triglav (RE-51). Alus varustettiin yhdysvaltalaisella elektroniikalla. Se poistettiin alusluettelosta 1971.
Ҕ
Ҕ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy abhaasin ja jakuutin aakkosiin. Ҕ on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta г lisäämällä siihen keskikoukku.
Ääntäminen
Ҕ on abhaasissa aakkosten viides kirjain, ja sillä merkitään soinnillista velaarista frikatiivia [ɣ]. Jakuutissa ҕ on aakkosten kuudes kirjain, ja sillä merkitään sekä soinnillista velaarista frikatiivia [ɣ] että soinnillista uvulaarista frikatiivia [ʁ].
Vinski (Prätkähiiret)
Vinski on kuvitteellinen sankarihahmo Prätkähiiret-sarjassa. Rick Ungarin luoma hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1993 Prätkähiiret-animaatiosarjan jaksossa Hanat auki!.
Hahmo
Vinski on sankarikolmikon nuorin ja innokkain. Hänen kaksi veljestä ovat nimeltään Turbo ja Moto. Vinski on kapinallinen, peloton ja rakastaa kaikkea johon liittyy vaaraa ja sen lisäksi hänellä on iso ego. Vinski ei myöskään pidä työnteosta, kuten eivät muutkaan Prätkähiiret. Hän myös tykkää flirttailla kovasti Santun, Prätkähiirten mekaanikon kanssa ja lisäksi kutsuu tätä lähes aina nimillä Santtu-typy, kulta tai söpöläinen, mikä myös viittaa pienoiseen flirttailuun. Vinski on ainakin jollain tavalla ihastunut Santtuun, minkä voi olettaa siitä, että hän tekisi mitä vain Santun puolesta. Vinski joutuu usein pulaan impulsiivisuutensa ja uhkarohkean asenteensa takia. Hän on saanut ikuisen arven Marsissa käydyssä sodassa plutolaisia vastaan. Ohjuksen osuttua kolmikkoon heidän hyökätessä kohti plutolaisia, hän menetti oikean puolen kasvoistaan. Sekin kuitenkin korjattiin, kun Anni laittoi mukautuvan titaaninaamion Vinskin kasvoille.
Tausta ja sukulaiset
Vinskin tausta on lähes mysteeri, vaikkakin hänen sukulaisistaan on mainittu. Hänen äitinsä mainittiin kerran, mutta muiden hiirten tavoin Vinskin isästä ei ole mitään tietoa. Kenties hänen tunnetuin sukulainen on vuoden 2006 sarjassa esitelty täti, joka on avaruus-merirosvo. Vinski kuului jo hyvin nuorena vapaustaistelijoihin ja oli erityisesti Moton ja Turbon kanssa muodostanut oman tuhoisan kolmikon, jota Rontti valmensi tuleviksi huipputaistelijoiksi.
Vinskin prätkä
Punainen, nopea ja kilpaurheilullinen prätkä on kuin omistajansa Vinski. Kuten muutkin prätkät myös tämäkin moottoripyörä sisältää erikoilisäyksiä, kuten ohjuksia, laseraseita, hinaus- ja kiipeilyköyden, sekä rakettimoottorit. Lisäksi sillä on oma tekoäly, joka vastaa omistajansa kutsuihin.
Nova Zagora
Nova Zagora on kaupunki Bulgariassa. Kaupungin asukasluku on noin 39 000.
Nova Zagora sijaitsee Plovdiv–Burgas-rautatien ja Sofiasta Burgasiin kulkevan Traakian moottoritien varrella.
Hangon ja Tammisaaren lintuvedet
thumb|Lehtomaisemaa alueeseen kuuluvassa Ramsholmenin puistoalueella. Hangon ja Tammisaaren lintuvedet on 55 196 hehtaaria laaja kosteikkojensuojelualue, joka sijaitsee Hangon ja Raaseporin alueilla. Se kuuluu Suomen Ramsarin sopimuksella suojelemiin alueisiin. Alueen hoitoa ja käyttöä suunnittelee Metsähallitus.
Alueeseen kuuluu sekä merialueita että ulko- ja sisäsaaristoa. Hankoniemen eteläreunalla on hietikkoisia poukamia ja pieniä saaria, jotka ovat erityisen tärkeitä lintuvesiä. Siellä tavataan tyllejä, nuolihaukkoja ja pikkutikkoja.
Jussac
Jussac on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Aurillacin kaupungista pohjoiseen Authrejoen laaksossa.
Kunnan tärkein elinkeino on maatalous ja erityisesti lypsykarjan kasvattaminen. Myös palvelut, kauppa ja terveydenhoito työllistävät kuntalaisia.
Sudenpentujen käsikirja
thumb|300px|Sudenpentujen käsikirja Sudenpentujen käsikirja (engl. The Junior Woodchuck's Guidebook tai Woodchuck book) on Disneyn sarjakuvamaailmassa seikkailevan Sudenpennut-partiojärjestön kuuluisa käsikirja, joka sisältää lähes kaiken mahdollisen tiedon. Se esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1954 Carl Barksin tarinassa Atlantiksen arvoitus. Kirjan tekijä on nimetön, eivätkä erään tarinan mukaan edes Sudenpentu-järjestön johtohahmot tiedä kirjailijaa.
Käsikirja on taskukokoinen teos, mutta teoksesta löytyy lähes kaikki tarvittava tieto erittäin nopeasti. Se sisältää esimerkiksi tietoja kadonneista aarteista, tarkkoja historiallisia ja teknisiä tietoja, ja oppaita niin ihmis- kuin eläinkieltenkin puhumiseen (myös tuhansia vuosia sitten kuolleiden kielten, joita eivät hallitse edes tutkijat). Kaikki käsikirjan tieto on löydettävissä laajasta hakemistosta, jota jokaisen sudenpennun tulee osata käyttää nopeasti vaaratilanteessakin. Se ei kuitenkaan sisällä sellaisia tietoja, jotka sudenpennun pitäisi tietää ollakseen sudenpentu.
Eero Silvasti
thumb|Eero Silvasti Kuusankosken työväenopiston kirjallisuuspiirissä 27. marraskuuta 1980. Eero Ananias Silvasti (19. syyskuuta 1932 Joroinen – 21. maaliskuuta 2006 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Silvasti oli tunnettu Yle TV2:n haastatteluohjelmistaan ja dokumenteistaan.
Sudenpentujen käsikirja
Sarjakuvassaan Kadonneen kirjaston vartijat Don Rosa loi käsikirjalle historian, joka selittää sen kaikkitietävyyden. Rosan mukaan kirjan pohjana ovat muinaisen Aleksandrian kirjaston papyruskääröt, jotka sisälsivät kaiken antiikin ajan tiedon. Tämä kokoelma säilyi erilaisina kopioina läpi historian, ja siihen lisäsivät tietoa lukuisat oppineet, kuten Kristoffer Kolumbus ja Marco Polo. Kokoelma päätyi lopulta sir Francis Draken haltuun, joka sijoitti sen Pohjois-Amerikan länsirannikolle perustamaansa linnakkeeseen, salaiseen maanalaiseen huoneeseen. Myöhemmin Julle Ankanpää perusti samalle paikalle Ankkalinnan, löysi kokoelman ja antoi siitä muodostetun, vuonna 1901 painetun kirjan pojalleen Kornelius Ankanpäälle. Tämä perusti Sudenpentu-järjestön Aleksandrian kadonneen kirjaston vartijoiden innoittamana.
Eero Silvasti
Silvasti opiskeli Tampereen Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1956–1958. Vuonna 1959 hänet palkittii J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Silvasti työskenteli vuodesta 1966 Yle TV2:n toimittajana, toimitussihteerinä ja -päällikkönä. Radioteatterille Silvasti kirjoitti kuunnelmat Iltakävely, Siperian hiihtäjä, Kihlaus kello kuusi ja Balladi Urho Pulkkisen elämästä. Silvasti toimi kolumnistina muun muassa Ilta-Sanomissa, Helsingin Sanomissa ja Aamulehdessä.
Vuonna 1998 Silvasti oli yksi valtion journalistipalkinnon saajista.