cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sumiainen
Historiaa
Sumiainen-nimi esiintyi ensimmäisen kerran erästä rajariitaa koskeneessa käräjäpöytäkirjassa vuonna 1442. Vuodesta 1561 lähtien Sumiainen kuului tuolloin perustettuun Rautalammin hallintopitäjään. Vuoden 1564 verotusluettelossa Sumiaisten alueelta mainittiin kaksi taloa, ja vuonna 1586 taloja mainittiin kolmetoista ja vuonna 1684 viisitoista. Kun Laukaa erosi Rautalammista ensin kappeliksi vuonna 1593 ja itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1628, suuri osa Sumiaista seurasi mukana. Vuonna 1800 muodostettiin Sumiaisten rukoushuonekunta, johon tuli alueita Laukaan lisäksi Rautalammista, Saarijärvestä ja Viitasaaresta. Sumiaisista tuli kappeliseurakunta vuonna 1842 ja itsenäinen seurakunta virallisesti vuonna 1896, mutta käytännössä vasta 1907.
Kunnallishallinto alkoi Sumiaisissa vuonna 1868, ja Sumiaisten kunnanvaltuusto muodostettiin uuden kunnallislain nojalla vuonna 1917. Sumiaisten ensimmäinen kansakoulu perustettiin kirkonkylään vuonna 1891, ja seuraavana vuonna aloitti toimintansa kunnankirjasto. Vuonna 1939 pieni osa Suolahdesta siirrettiin Sumiaisiin.
Osa-alueet
Nykyään Sumiainen muodostaa Äänekosken tilastollisessa osa-aluejaossa samannimisen suuralueen, jossa oli 1 202 asukasta vuonna 2013. Suuralue jakautuu kahteen tilastoalueeseen, jotka ovat Sumiaisten kirkonkylä ja Sumiaisten haja-asutusalue. Kirkonkylän tilastoalueeseen kuuluu vain samanniminen pienalue, jossa oli 435 asukasta. Haja-asutusalueen tilastoalue jakautuu kolmeen pienalueeseen: Matilanvirta-Saarikas (300 as.), Rautionmäki (161 as.) ja Vihijärvi-Syvälahti (306 as.).
Kyliä
Haapakylä, Viitakylä, Hämälänkylä, Kirkonkylä, Lohilahti, Matilanniemi, Mäkelänkylä, Pakanaranta, Raikkaus, Rannankylä, Rautionmäki, Saarikas, Sorvapohja, Syvälahti, Taipale, Vihijärvi
Kulttuuria
Valtakunnallista huomiota saavutti 1980-luvulla perustettu Sumiaisten poikamiespankki. Sumiaisissa on järjestetty vuodesta 2003 alkaen Suolirock-festivaalit sekä "Maailman pienin" Rock-tapahtuma. Sumiaisissa järjestetään vuosittain myös kyläpäivä.
Sumiaisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kuivakalakeitto, ohrauunipuuro sekä lanttu- ja naurispuuro.
Maaninkavaara (kirja)
Maaninkavaara on Miika Nousiaisen vuonna 2009 ilmestynyt toinen romaani.
Maaninkavaara on lukijasta riippuen humoristinen tai tragikoominen romaani, jonka alussa isä Martti valmentaa pojastaan Jarkosta kestävyysjuoksun mestaria. Perhettä kohtaa kuitenkin suru, kun Jarkko katoaa ruotsinlaivalla. Martti ryhtyy valmentamaan tytärtä Heidiä, joka uhrautuu isänsä surun helpottamiseksi. Heidin mielen täyttävät kuitenkin kaverit ja poikaystävä. Koulun talonmiehenä työskentelevä isä ajaa Ladalla vieressä, kun tyttö juoksee koulumatkat, eikä juoksu ole mitään pehmoyhteiskunnan hölkkää. Valmennussuhteen kautta peilautuu Martin koko elämä, ihmissuhteet ja arvot ("maailmassa on yksi pätevä mittayksikkö: ratakierros").
Nousiaisen edellinen teos, Vadelmavenepakolainen, ilmestyi syksyllä 2009 ruotsiksi ja sai molemmin puolin lahtea kiinnostuneita lukijoita, varmaankin juuri aihepiirinsä vuoksi: päähenkilö on kansalaisuustranshenkilö Mikko Virtanen. Mutta samastuminen Virénin ja kumppaneiden jalanjäljissä maailmaan uppoutuneeseen umpisuomalaiseen Marttiin voi ruotsalaisille olla takkuisempaa. Nousiaisen mielestä suomalaisten olisi tulevaisuudessa hyvä ottaakin esimerkkiä heistä.
Tarina kulkee kahden kertojan, isän ja tyttären, kuvakulmina. Teatteri- ja tv-käsikirjoituksia tehnyt Nousiainen oli alkujaan suunnitellut päässä pyörinyttä Maaninkavaara-aihetta televisiosarjaksi.
Teosta on luonnehdittu perusproosan ohella arjesta uudelle tasolla nousevaksi jännittäväksi asetelmaksi, psykologiseksi luotaukseksi yksilöiden erilaisuuden korostamiselle. Nousiaisen oma kokemus juoksemisesta on taustana asiantuntevasti kirjoitetulle tekstille, mutta hän ei kuitenkaan uppoudu asianharrastajan tyyliin urheilukirjoittamiseen, vaan lukukokemus käy yhtä hyvin sillekin, jolle urheilu sinänsä on vierasta. Päähenkilö pudottelee ajatusten helmiä, huumorilla makeutettuna, tyylillisesti Hotakaista lähentyen. Lukupiirissään Kirsi Piha ihmettelee, miten nykymies osaa kirjoittaa miehestä itseironisemmin kuin nainen naisesta, vaikkakin havainnot ovat paikoin vähän kuluneita mutta aina naurattavia.
Kirjan motto "Run on and on/ Run on and on" on Iron Maidenin basistin Steve Harrisin kappaleesta The Loneliness of the Long Distance Runner albumilta Somewhere in Time.
Teos sai Kalevi Jäntin palkinnon 2009. Palkintolautakunnan mukaan "Maaninkavaara kuuluu suomalaisen urheiluhulluuden mainioihin muistomerkkeihin Juhani Peltosen Elmon rinnalle".
Sovitukset
Teoksesta on toteutettu näytelmäsovitus Suomen Kansallisteatterissa (2011), Rovaniemen Teatterissa (2012), Kuopion kaupunginteatterissa (2013) ja Tampereen Työväen Teatterissa (2015).
Kirjasta on suunnitteilla myös joko elokuva tai televisiosarja. Oikeudet on ostanut MRP Matila Röhr Productions Oy
Siunattu hulluus
Siunattu hulluus tarkoittaa seuraavia asioita:
Mieluskylä
Mieluskylä (entinen nimi Mieluskoski) on Haapaveden kylä, joka sijaitsee kahta puolta Pyhäjokea noin 11 kilometrin päässä Haapaveden keskustasta. Joen halkomaa kylää yhdistää Mieluskosken silta. Mieluskoskella on ollut iso merkitys kylän menneisyydessä.
VX
VX on erittäin myrkyllinen hermokaasu ja sitä pidetään yhtenä maailman tappavimmista kemiallisista aseista. Se on myrkyllisin ihmiskunnan keksimistä aineista, ja Yhdistyneet kansakunnat on luokitellut VX-kaasun joukkotuhoaseeksi. VX on noin 300 kertaa tehokkaampi myrkky kuin esimerkiksi ensimmäisessä maailmansodassa käytetty fosgeeni (COCl2).
Mieluskylä
Mieluskylällä sijaitsee oma koulu. Nykyinen koulurakennus on rakennettu vuonna 1953. Haapavesi Mieluskylällä on myös ollut kauppoja, posti ja pankki, mutta nämä palvelut on lakkautettu. Lisäksi Mieluskylällä on vuosien varrella toiminut erilaisia yhdistyksiä.
VX
VX-kaasu keksittiin vuonna 1952 Imperial Chemical Industriesin laboratorioissa Isossa-Britanniassa, kun kemisti Ranajit Ghosh löysi uudenlaisen hermokaasun ja nimesi sen O-etyyli-S-2-di-isopropyyliaminoetyylimetyylifosfonotiolaatiksi. Imperial Chemical Industries yritti valmistaa ainetta kaupallisiin tarkoituksiin, kunnes VX osoittautui ihmiselle hengenvaaralliseksi ja yhtiö myi hermokaasun kaavan Yhdistyneen kuningaskunnan armeijan tutkimuslaitokselle Porton Downille vuonna 1954. Vuonna 1956 Yhdistynyt kuningaskunta luokitteli VX-kaasun kemialliseksi aseeksi, ja vuonna 1958 maa myi kaasun kaavan edespäin Yhdysvaltoihin vastineeksi yhdysvaltalaisten toimittamille tiedoille ydinaseiden vaikutuksista. Yhdysvallat aloitti VX:n massatuotannon vuonna 1961, kunnes vuonna 1993 Yhdistyneet kansakunnat julisti VX:n joukkotuhoaseeksi ja kielsi sen valmistuksen. Yhdysvallat ja Venäjä ovat aloittaneet VX-kaasuvarastojensa hävittämisen. Helmikuussa 2017 Kim Jong-unin veli murhattiin todennäköisesti käyttäen VX-kaasua. Raportin mukaan VX-kaasua löytyi murhatun silmistä.
Mieluskylä
Mieluskylän naapurikyliä ovat Humaloja, Ollilanperä ja Annonen.
Carman (Manitoba)
Carman on 2 880 asukkaan (2006) kaupunki Manitoban provinssin eteläosassa Kanadassa. Se sijaitsee Provincial Highway 3:n varrella, lähellä Winklerin kaupunkia, noin 70 kilometriä lounaaseen Winnipegistä.
Kaupungissa sijaitsee Manitoban yliopiston campusalue sekä useita majoitusliikkeitä, mukaan lukien motelli Oxbow Inn.
25. heinäkuuta 2007 Carmanin kaupungissa mitattiin Kanadan kaikkien aikojen korkein lämpötila, 53,0 °C kosteusindeksin kanssa.
Kulttuuri ja urheilu
Kaupungissa on uudehko curlinghalli sekä 18-reikäinen avoin golfkenttä. Carman järjestää vuosittain taidetapahtumia, joista osa on laajalti tunnettuja. Vuosittain elokuun alussa kaupungissa järjestetään viulunsoiton Winston Simpson Fiddle Festival. Maalis–huhtikuussa kaupunki toimii Tempo, Festival of the Arts -tapahtuman isäntänä.
Eräs Manitoban vanhimmista kuoroista, 40-jäseninen Sonatrice Singers, on kokoontunut Carmanissa jo yli kolmen vuosikymmenen ajan. Kuoro on voittanut hopeaa ja pronssia Kanadan Choralfest Canada -tapahtumassa sekä saanut kunniamainintoja.
Maatalous
Laaja maataloussektori käsittää muun muassa Aubin Nurseries -puutarhan, joka jalostaa ja markkinoi pensaita ja puuntaimia. Toinen kasvitarha on Vanderveens Greenhouses, joka markkinoi yksivuotisia kasveja.
Nollapiste
Nollapiste tarkoittaa nollalla merkittyä asteikon kohtaa. Sanalla viitataan eri käsitteisiin:
Julie Towers
Julie Gail Towers (s. 12. lokakuuta 1976 Taree, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen maahockeypelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja maailmanmestaruuden Utrechtissa 1998. Hän pelasi myös Ateenan olympialaisissa 2004, joissa Australia sijoittui viidenneksi.
Richard Bucket
Richard Bucket on kuvitteellinen televisiohahmo brittiläisessä komediasarjassa Pokka pitää. Hahmoa näytteli Clive Swift.
Richard Bucket on Hyacinth Bucketin aviomies, joka toisin kuin vaimonsa haluaisi elää rauhallista normaalia elämää. Richard on kunnan virkamies, joka eläköityy sarjan aikana. Hän on myös toiminut paikallisessa kunnanvaltuustossa. Richard ei häpeä sukunimeään Bucket (’ämpäri’), mutta Hyacinth inttää, että nimi lausutaan ranskalaisittain Bouquet-sanan tapaan (kukkakimppu). Richard on jopa kerran sanonut vaimolleen Hyacinthille ”Se ei ole mikään Bouquet, se on Bucket! Se oli aina Bucket kunnes tapasin sinut!”
Richardilla ja Hyacinthilla on yksi aikuinen poika, Sheridan, joka on esiintynyt yhdessä jaksossa. Hän soittelee usein kotiin rahanpuutteessa ja Hyacinth on aina valmis antamaan rahaa välittämättä siitä, että asia ei Richardia miellytä lainkaan.
Richard on hyvissä väleissä vaimonsa sisaren Daisyn miehen Onslow’n kanssa. Hyacinth puolestaan kammoaa ja häpeää Onslow'ta ja sisariaan Daisya ja Rosea. Onslow säälii Richardia Hyacinthin takia ja tästä syystä hänellä on tapana ”pelastaa” Richard läheiseen pubiin oluelle ja biljardia pelaamaan. Avioliiton aikana Richardille on kehittynyt teräshermot ja hän kylmän viileästi kestää vaimonsa tekemiset eikä jaksa välittää, vaikka yleensä Hyacinthin päähänpistot tarkoittavat katastrofia. Richardilla on Rover-merkkinen henkilöauto, jota Hyacinth pitää kauniina ja kiiltävänä.
Haykel Guemamdia
Seuraura
Guemamdia aloitti ammattilaisuransa CS Sfaxienissa, jossa hän nousi kolmannen kauden jälkeen joukkueen johtavaksi maalintekijäksi. Guemamdia voitti samalla Tunisian pääsarjan maalikuninkuuden kahdesti peräkkäin vuosina 2004 ja 2005.
Menestysvuosien jälkeen Guemamdia siirtyi heinäkuussa 2005 Ranskaan Strasbourgiin neljän vuoden sopimuksella, jossa hän jäi vaihtopelaajan rooliin. Peliajan vähyyden vuoksi Guemamdia siirtyi Saudi-Arabiaan lainalle, jossa hän onnistui maalinteossa kahdeksan kertaan pelaamassaan 15 ottelussa. Jäätyään ilman jatkosopimusta Guemamdia siirtyi kauden 2007–2008 lopulla Romaniaan Ceahlăul Piatra Neamţiin puolen vuoden sopimuksella. Kauden päätyttyä hän palasi takaisin kotimaahansa ja vanhaan seuraansa CS Sfaxieniin.
Maajoukkueura
Guemamdian ensimmäinen maaottelu oli 26. maaliskuuta 2005 Malawia vastaan. Hän pelasi 14 maaottelua, joissa teki kuusi maalia. Guemamdia oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa 11 minuuttia.
Dasiitti
thumb|Dasiitti Dasiitti on kvartsipitoinen hapan laavakivilaji, joka kuuluu dioriittiluokkaan. Kvartsin lisäksi sen päämineraalit ovat plagioklaasi eli maasälpä, sarvivälke, biotiitti, ja pyrokseenit.
Sitä syntyy tulivuoren purkauksissa maanpinnalle vyöryvästä laavasta. Jos sama laava kovettuu maan alla, syntyy granodioriittia.
Dasiitti on saanut nimensä muinaisen roomalaisen Daakian alueen (latinaksi Dacia) mukaan, josta sitä ensimmäisen kerran löydettiin.
Thermaïkós
Thermaïkós ( eli Δήμος Θερμαϊκού, Dímos Thermaïkoú) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kunnan pinta-ala on 131,4 neliökilometriä ja väkiluku 50 264 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Peraía.
Thermaïkós sijaitsee Thermaikoslahden itärannalla noin 20 kilometriä Thessalonikin keskustasta etelään. Nykyinen Thermaïkóksen kunta muodostui, kun Thermaïkós, Epanomí ja Michanióna yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Thermaïkóksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Aikido Suomessa
right|thumb|250px|Kuvassa Nikyo omote -käsilukko jossa hallitaan uken koko käsivarsi (ranne, kyynärpää ja olkanivel) Aikido on moderni japanilainen budolaji, jonka kehitti Morihei Ueshiba  (jota kutsutaan nimellä O-sensei eli "suuri opettaja") 1900-luvun alkupuolella. Teknisesti aikido on Daito-ryu-aikijujutsusta perittyihin heittoihin ja nivellukkoihin perustuva taistelulaji, johon on yhdistetty miekkatekniikkaa kenjutsusta. Aikidossa ei keskitytä niinkään lyönteihin ja potkuihin, vaan siinä harjoitellaan pääasiassa vastustajan voiman ja sen liikeradan ohjaamista rentouden ja mahdollisimman vähäisen voimankäytön keinoin. O-sensei painotti opetuksessaan lajin henkisiä puolia ja pyrkimystä rauhaan - harjoittelussa tämä näkyy tekniikoiden pehmeydessä ja pyöreydessä. Aikidossa vastustajaa ei myöskään pyritä vahingoittamaan.
Aikidon alku Suomessa
Aikidon harjoittelu Suomessa alkoi vuonna 1970, jolloin Toshikazu Ichimura tuli esittelemään aikidoa Suomeen. Ensimmäinen alkeiskurssi järjestettiin Meido-Kanissa, jossa alkoivat ensimmäisenä myös säännölliset harjoitukset. Aikidon harrastajia on nykyään noin 3 000, joista noin kolmasosa on naisia. Mustan vyön suorittaneita harrastajia on yli 400. Aikidoliittoon rekisteröityneitä seuroja on 73 (v. 2013).
Suomessa harjoiteltavat aikidotyylit
Suomessa suurin osa aikidosta on Aikikai-tyyliä, joka on ”alkuperäinen” aikidotyyli. Myös ki-aikidoa harrastetaan jonkin verran.
Edistyneimmät aikidokat Suomessa
Korkein suomalaisen saavuttama vyöarvo aikidossa tällä hetkellä on 7. dan, joka on myönnetty kahdeksalle henkilölle: Juhani Laisille 2014, Börje Lindenille (asuu nykyisin Ruotsissa) 2017, Jukka Helmiselle 2019, Harri Rautilalle 2019, Matti Joensuulle 2020 (asuu nykyään Itävallassa), Petteri Sileniukselle 2021, Tiina Manderbackalle 2022 ja Miranda Saarentaukselle 2022. Viidelle suomalaiselle aikidokalle on myönnetty shihanin arvonimi: Juhani Laisille vuonna 2010, Petteri Sileniukselle 2013, Jukka Helmiselle 2014, Harri Rautilalle 2019 ja Miranda Saarentaukselle 2019.
VR-3A
VR-3A "Topi" oli Suomen puolustusvoimien käyttöön otettu prikaatiradio. Tekniikaltaan se oli ruotsalainen 85-kanavainen radio, jota valmistettiin L. M. Ericssonin tehtailla Suomessa 1 230 kappaletta vuosina 1955–1966. VR-3A:n seuraajaksi prikaatiradiona tuli vuodesta 1973 Oy Nokia Ab:n Oulun tehtailla lisenssillä valmistettu LV 317.
Simon Mawer
Simon Mawer (1948 Englanti ) on Italiassa asuva englantilainen kirjailija.
Mawer asui vuosia nuoruudestaan Kyproksella ja Maltalla, kun perhe joutui muuttamaan Ison-Britannian ilmavoimiin kuuluneen isän mukana. Yliopistotutkinnon Mawer hankki Oxfordin yliopistoon kuuluvasta Brasenose Collegesta. Yliopiston jälkeen hän opetti biologiaa Kanaalisaarilla, Skotlannissa ja Maltalla, kunnes muutti Roomaan. Italiassa hän sai valmiiksi ensimmäisen romaaninsa Chimera, joka julkaistiin 1989. Mawer sai romaanistaan McKitterick Prizen, joka jaetaan yli 40-vuotiaille esikoiskirjailijoille.
Mawerin viides romaani Mendel's Dwarf, joka ilmestyi vuonna 1997, oli hänen läpimurtoteoksensa. Mendel's Dwarfin päähenkilö oli biologi Gregor Mendelin jälkeläinen. Mawer sai myöhemmin Chicagon Fieldin museolta toimeksiannon kirjoittaa museon Mendel-näyttelyyn opaskirjan. Mawer vieraili tästä syystä usein Brnossa, jossa Mendel asui. Hän tutustui myös Villa Tugendhatiin, josta hän sai inspiraationsa vuoden 2009 romaaniin The Glass Room. Mawer käyttää Tugendhatien tarinaa pohjana romaanilleen, jossa kuitenkin modernin arkkitehtuurin mestariteoksen suunnitteli Ludwig Mies van der Rohen sijaan Rainer von Abt Landauerien perheelle. The Glass Room oli vuoden 2009 Booker-ehdokkaana.
Hurdegaryp
Hurdegaryp on kylä Tytsjerksteradielin kunnassa, Friisinmaalla,  Alankomaissa. Asukkaita Hurdegarypissa on 4 945 (1.4.2009). Hurdegarypin historia ulottuu ainakin 1200-luvulle.
Linnuntietä Hurdegarypistä on matkaa..
Maanviljely työllistää suurimman osan Hurdegarypin väestöstä. Kylän ympäristössä on lisäksi suuret turvevarat.
Historia
Frieslandin tietosanakirjan mukaan nimi ”Hurdegaryp” tarkoittaa kovaa kapealla maakaisteleella sijaitsevaa aluetta.
Hurdegarypin kylä ei ole aina sijainnut samalla paikalla, vaan se on 1600- ja 1700-luvuilla siirtynyt pohjoisemmaksi. Hurdegarypiin rakennettiin 1200-luvulla kirkko ja nykyisin tämän vanhan kirkon paikalla sijaitsee luisteluhalli. Nykyisen kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1711.
Vaihtolava (taidetila)
thumb|Logo Vaihtolava on Helsingin Kalliossa sijaitseva kulttuuritila, jota käytetään enimmäkseen teatteri- ja esittäväntaiteen esityksiin sekä muuhunkin taidekäyttöön. Tilaa ylläpitää Taiteen vaihtolava ry. Yhdistys edistää uuden teatteri- ja esitystaiteen esittämisen edellytyksiä poikkitaiteellisessa hengessä. Yhdistys toimii yhteistyöelimenä ja kohtaamispaikkana edistäen eri taiteenalojen uusien tekijöiden keskinäistä kohtaamista. Yhdistyksen jäsenet ovat taide- ja kulttuurialan opiskelijoita ja jo valmistuneita alan vaikuttajia. Vahvasti edustettuina ovat etenkin esittävän taiteen sekä taiteiden tutkimuksen opiskelijat. Vaihtolava on aiemmin tunnettu nimillä Kallion teatteri, Todellisuuden tutkimuskeskus ja Koetila. Vaihtolava on ollut teatteri- ja esittäväntaiteen käytössä jo vuodesta 1997.
Hafthohlladung
Hafthohlladung (englanninkieliseltä lempinimellä Panzer Knacker) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssaritorjuntakranaatti. Ase otettiin käyttöön vuonna 1942 ja sitä käyttivät lähinnä Wehrmachtin panssarintuhoamisryhmät. Ase oli melko tehokas aikansa panssarivaunuja vastaan ja se pystyi läpäisemään jopa 140 mm paksuisen panssarin.
Hafthohlladungin pohjassa on kolme paria magneetteja, joiden avulla se pystyttiin kiinnittämään suoraan tuhottavaan panssarivaunuun ennen laukaisua. Ase laukaistiin vetämällä sen perässä olevasta laukaisulaitteesta. Varsinainen laukeaminen tapahtui 4,5 sekuntia laukaisun jälkeen. Aseen kiinnitystapa lisäsi sen tehoa merkittävästi mutta teki samalla aseesta käyttäjälleen hyvin vaarallisen.
Bursa (liturgia)
pienoiskuva|Ehtoollisvälineet valmiina sakariston alttarilla. Kalkkia peittää kalkkiliina ja sen pällä on bursa. Bursa on messussa käytettävä, kankaasta tehty neliskulmainen liturginen kotelo, tasku, jossa säilytetään korporaalia.
Bursa voi olla valkoinen tai kyseisen päivän liturgisen värin mukainen. Se asetetaan tyhjän kalkin, pallan ja kalkkiliinan päälle ennen ja jälkeen ehtoollisen viettoa. Etenkin luterilaisissa kirkoissa on tapana asettaa myös ehtoollisleipälautanen, pateeni, kalkin päälle, joiden päälle palla ja kalkkiliina asetetaan.
Kun ehtoollisvälineet katetaan alttarille, ensimmäiseksi otetaan korporaali bursasta ja se levitetään auki alttaripöydällä. Bursa voidaan asettaa pystyyn alttaripöydälle, bursan kuvioitu puoli seurakuntaan päin. Ehtoollisen jaon päätyttyä korporaali taitetaan kasaan alttaripöydällä ja asetetaan bursaan, joka nostetaan sitten kalkin päälle.
Bursaa käytetään läntisen perinteen kirkoissa, katolisessa, anglikaanisessa ja useissa luterilaisissa kirkoissa. Bursa mainitaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piipainkokouksen hyväksymässä Jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisen viettoon liittyvistä ja siinä käytettävistä esineistä.
Turun tuomiokirkossa on säilynyt 1480-luvulla sinne lahjoitettu bursa, joka on valmistettu kuuluisan ruotsalaisen kirkkomaalari ja helmenompelija Albertus Pictorin verstaassa Tukholmassa. pienoiskuva|Bursa, jota käytetään sairaan ehtoollisen vietossa katolisessa kirkossa Katolisessa kirkossa on etenkin aikaisemmin käytetty bursaa, joka on ollut eräänlainen pieni laukku. Sitä on käytetty, kun pappi, diakoni tai akoluutti on ollut sairaskäynnillä, ja vienyt sairaalle ehtoollisen. Bursassa on tilaa pienelle ciboriumille hostiaa varten, korporaali sekä mahdollisesti pieni pullo sairaanvoitelussa käytettävää öljyä varten. Tällaisessa bursassa on ollut myös hihna, jota on tarvittu, kun pappi on kuljettanut bursaa kaulassaan siten, että bursa on ollut hänen rinnan kohdalla.
Coffs Harbour
Coffs Harbour on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 48 221 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee Sydneystä koilliseen. Kaupunki perustettiin vuonna 1847. Sen asukkaista noin 22 prosenttia oli yli 65-vuotiaita vuonna 2016.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 27 °C. Viileintä on heinä- ja elokuussa, jolloin keskimääräinen alin jää kahdeksan asteen vaiheille. Eniten sataa maaliskuussa, keskimäärin 227 mm.
Siunattu hulluus (romaani)
Siunattu hulluus on kuopiolaisen kirjailija Simo Puupposen eli Aapelin romaani, joka ilmestyi vuonna 1948. Sitä on luonnehdittu viisaaksi kertomukseksi ”meidän Herramme matkamiehistä ja heidän seikkailuistaan maailmassa, jossa hyviä on vähän, pahoja vielä vähemmän, mutta siunattuja hulluja laskematon määrä”.
Juoni
Rummukaisen veljekset Ana ja Vilippus pitävät pikkuveljeään Elmeriä omituisena, koska tällä on tapana puhella eläimille, ja päättävät viedä tämän hullujenhuoneeseen. Hevosella kilpaa ajettuaan veljekset tutustuvat Verneriin, jonka kanssa juopotellaan ja tapellaan. Elmeri korjaa sammuneet veljensä rattaille ja matka jatkuu. Maalaistalon piika, Ruusu, herättää veljeksissä, varsinkin Elmerissä, tunteita. Väärinkäsityksen vuoksi miehet joutuvat vankilaan ja sieltä selvittyään he tapaavat muiden muassa vankikarkuri Lempisen ja mökin isäntä Jappo Husson. Tässä vaiheessa Ana ja Vilippus ovat jo kyllästyneet matkantekoon ja toisiinsakin. Lopulta Elmeri ratkaisee asian ilmoittamalla lähtevänsä takaisin kotiin, ja hullujenhuoneesta nähdään vain tienviitta.
Rummukaisen veljesten matkanteossa on samoja elementtejä kuin Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa -romaanissa. Yksinkertaiset maalaismiehet joutuvat tyhmyyttään ja väärinkäsitysten vuoksi harmillisiin tilanteisiin, osittain alkoholin myötävaikutuksella. Elmeri on kuvattu kylähulluksi myönteisessä valossa.
Filmatisointi
Rauni Mollberg ohjasi romaanin pohjalta vuonna 1975 samannimisen elokuvan, jonka pääosissa kolmena veljeksenä esiintyivät Mikko Nousiainen, Toivo Tuomainen ja Martti Kuosmanen. Elokuvan käsikirjoittivat Mollberg ja Panu Rajala. Elokuvassa Rummukaisen veljekset tekevät matkaa hevosen sijasta traktorilla filosofissävytteisiä keskusteluja käyden ja ihmisen omaa paikkaa etsien. Osan matkasta veljekset ajavat moottoritietä, jolloin liikennepoliisi pysäyttää heidät. Tutkija Silja Partanen on pitänyt Siunatun hulluuden elokuvasovitusta varhaisena suomalaisena road movie -tyyppisenä elokuvana.
Soga
Soga voi tarkoittaa seuraavia:
Lotta Viikari
Lotta Viikari (s. 1974 Helsinki ) on Lapin yliopiston kansainvälisen oikeuden professori ja Ilmailu- ja avaruusoikeuden instituutin johtaja. Hän sai lokakuussa 2009 International Academy of Astronautics Social Science Book Award 2009 -palkinnon väitöskirjastaan The Environmental Element in Space Law. Viikarin väitöskirja oli ensimmäinen avaruusoikeudellinen väitöstutkimus Suomessa. Se käsittelee avaruustoimintaan liittyvien ympäristöhaittojen oikeudellista sääntelyä sekä mahdollisuuksia ehkäistä ja lieventää avaruuden ympäristöhaittoja oikeudellisin keinoin.
Ranskan Somalimaa
Ranskan Somalimaa tai Ranskan Somalirannikko oli Ranskan siirtomaa Afrikan sarvessa. Se oli aluksi Ranskan siirtomaa vuodesta 1896 vuoteen 1946, jonka jälkeen se oli Ranskan merentakainen alue vuodesta 1946 vuoteen 1967. Alue itsenäistyi vuonna 1977 nimellä Djibouti.
VR-3B
VR-3B "Tyko" oli Suomen puolustusvoimien käyttöön otettu prikaatiradio. Tekniikaltaan se oli ruotsalainen 101-kanavainen radio, jota valmistettiin L. M. Ericssonin tehtailla Suomessa 1 800 kappaletta vuosina 1955–1966. VR-3B:n seuraajaksi tykistöradiona tuli vuosina 1969–1972 Neuvostoliitosta toimitettu R-105, joka sai Suomessa tyyppimerkinnät LV 305 ja LV 306. Syy VR-3B "Tyko":n korvaamiseen raskaassa kranaatinheittimistössä ja tykistössä oli sen virtalähdeongelma.
Lumilyhty
thumb|250px|Kaksi lumilyhtyä Lumilyhty on lumesta koottu ontto rakennelma, jonka sisälle asetetaan kynttilä. Perinteisesti lumilyhty valmistetaan pinoamalla lumipalloja kerroksittain ympyrän muotoon. Kynttilää varten rakennelmaan jätetään aukko joko päälle tai sivulle. Lumilyhtyjä rakennetaan yleisesti koristeiksi ja leikkimielessä, varsinaiseen valaistustarkoitukseen niitä ei rakenneta.
Viktor Damm
Viktor Abraham Damm (19. syyskuuta 1864 Helsinki – 8. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja. Hän perusti vuonna 1887 Suomen ensimmäisen työväenurheiluseuran Helsingin Ponnistuksen jota hän johti noin 20 vuotta. Hän oli aloitteentekijänä valtakunnallisen suomenkielisen urheiluliiton SVULin perustamisessä ja suurten voimistelujuhlien järjestämisessä, jotta urheiluharrastus leviäisi myös tavallisen kansan keskuuteen.
Julkaisuja
Omalla nimellä: Nimimerkillä Kansalainen: Nimimerkillä Tammi Puttonen: Nimimerkillä Tammiputtonen:
Liisa Peltonen
Liisa Peltonen (s. 31. toukokuuta 1975 Hyvinkää) on suomalainen näyttelijä, joka muistetaan Maalaiskomedioista. Liisa Peltonen on palkittu Aku-patsaalla.
The Knack
The Knack on Los Angelesissa 1970-luvun lopulla perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka tuli tunnetuksi vuonna 1979 ilmestyneestä singlestään "My Sharona".
Tobias Åkerman
Tobias Åkerman (s. 30. maaliskuuta 2000 Uusikaarlepyy) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Muik Hockeyssa.
Seuraura
Åkerman on Muik Hockeyn kasvatti. Hän muutti jo 14-vuotiaana Jyväskylään ja siirtyi JYPin C-nuoriin kaudeksi 2014–2015. Kaudeksi 2015–2016 Åkerman siirtyi Vaasan Sportin junioreihin. Hän oli B-nuorten Mestiksessä joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+8=10.
Kaudeksi 2017–2018 Åkerman nostettiin Sportin SM-liigarinkiin. 17-vuotias Åkerman teki liigadebyyttinsä ja sai tililleen kauden ainoan SM-liigaottelunsa 16. tammikuuta 2018 vieraissa Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin Sportin kakkospuolustajapariin Niklas Nevalaisen viereen. Åkerman jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa, vaikka joukkueella oli kokoonpanossa vain viisi muuta puolustajaa. Sen sijaan Sportin peluutti kuudentena puolustajana hyökkääjistä Erik Riskaa ja Joonas Komulaista.
Åkerman jatkoi kaudella 2018–2019 Sportin SM-liigaringissä. Hän sai kauden aikana tililleen yhden SM-liigaottelun, mutta Åkerman jäi kuitenkin jälleen ilman peliaikaa. Hän pelasi lähes koko kauden Sportin A-nuorissa, jossa Åkerman voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän aloitti joukkueessa myös kauden 2019–2020, jolloin Åkerman nousi Sportin varakapteeniksi. Kesken kauden, tammikuussa 2020 hän kuitenkin siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella kasvattajaseuransa Muik Hockeyn miesten Suomi-sarjajoukkueeseen.
Maajoukkueura
Åkerman pelasi nuorten olympialaissa, Lillehammerissa vuonna 2016. Hän pelasi samana vuonna myös World U-17 Hockey Challengessa. Yhteensä Åkerman on pelannut 32 poikien maaottelua.
Anniina Valtonen
Anniina Valtonen (o.s. Törmä, s. 20. joulukuuta 1989 Kempele) on suomalainen meteorologi, joka on tullut tunnetuksi työstään televisiossa.
Ura
Valtonen opiskeli meteorologiaa Helsingin yliopistossa ja on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän aloitti yliopisto-opintonsa syksyllä 2008 ja valmistui vuonna 2015. Hänen gradunsa aihe oli Meteorologin rooli ja lisäarvo sään ennustamisessa (2015).
Valtonen pääsi töihin Ilmatieteen laitoksen sääpäivystykseen kesällä 2011, jo ennen kandidaatiksi valmistumista. Vuosina 2012–2016 hän on toiminut televisiometeorologina Nelosella ja vuodesta 2019 alkaen Ylellä. Vuoden 2022 alusta hän ryhtyy juontamaan Yleisradion TV1-kanavan Puoli Seitsemän -tv-ohjelmaa kerran viikossa, perjantaisin. Marraskuussa 2022 Valtonen ilmoitti saaneensa Ylelle vakituisen työsopimuksen ja jätti Ilmatieteen laitoksella työskentelyn vuoden lopussa. Valtonen alkaa juontamisen ohella toimittaa Puoli Seitsemässä myös ilmastoaiheisia juttuja. Lisäksi hänet nähdään edelleen tekemässä säävuoroja uutislähetysten yhteydessä.
Valtonen valittiin vuoden 2021 parhaaksi esiintyjäksi televisioalan Kultainen Venla -gaalassa. Hän oli ehdolla myös vuoden 2020 parhaaksi esiintyjäksi. Valtonen oli yksi kategorian kolmesta finalistista yleisöäänestyksen perusteella ja teki historiaa olemalla ensimmäinen meteorologi, joka kyseiseen saavutukseen on yltänyt.
Yksityiselämä
Valtosen syntymäkotikunta on Kempele, mutta hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Nastolassa. Hän on ollut naimisissa toukokuusta 2017 asti ja asuu Vantaalla.
Niemi
thumb|Kuolan niemimaa kartassa. thumb|Kapeakantainen niemi [[Kroatiassa.]]
Niemi on rantaviivasta huomattavasti ulkoneva maa-alue. Käsitteellisenä vastakohtana on lahti.
Niemien koot ja muodot vaihtelevat suuresti. Hyvin suurta niemeä voidaan kutsua niemimaaksi, hyvin pientä taas niemekkeeksi.
Cassina
right|130px Cassina S.p.A. on italialainen luksushuonekalujen valmistaja, joka tunnetaan moderneista design-kalusteistaan. Niiden suunnittelijoina ovat olleet muun muassa Achille Castiglioni, Vico Magistretti, Gaetano Pesce ja Philippe Starck. Cassina valmistaa yksinoikeudella Le Corbusier’n suunnittelemia huonekaluja ja tekee tilaussisustuksia muun muassa risteilyaluksiin. Vuodesta 2005 Cassinan on omistanut italialainen Poltrona Frau Group.
Historiaa
Yrityksen perustivat vuonna 1927 veljekset Cesare ja Umberto Cassina Pohjois-Italian Medaan. He valmistivat erityylisiä tilauskalusteita vauraiden asiakkaiden maun mukaan, kunnes toisen maailmansodan jälkeen kiinnostuivat arkkitehtien Franco Albini ja Giò Ponti innoittamina modernien huonekalujen valmistamisesta. Yksi ensimmäisistä menestystuotteista oli Pontin suunnittelema kevyt pikkutuoli Superleggera. 1960-luvun keskivaiheilla he ottivat tuotantoon 1900-luvun alun mestareiden Le Corbusier’n, tämän serkun Pierre Jeanneret’n ja Charlotte Perriandin suunnittelemia kalusteita. Tämä I Maestri -kokoelma laajeni pian Gerrit Rietveldin, Frank Lloyd Wrightin ja Charles Rennie Mackintoshin huonekaluihin.
Travancore
Travancoren kuningaskunta, joka tunnetaan myös nimellä Thiruvithamkoorin kuningaskunta, oli Intian valtakunta noin vuodesta 1729 vuoteen 1949. Sitä hallitsi Travancoren kuninkaallinen perhe Padmanabhapuramista ja myöhemmin Thiruvananthapuramista. Huippuaikoinaan valtakunta kattoi suurimman osan nykyajan eteläisistä Keralan osista (Idukki, Kottayam, Alappuzha, Pathanamthitta, Kollam ja Thiruvananthapuram sekä jotkin osat Ernakulamin alueesta) ja nykypäivän Tamil Nadun eteläisimmän osan (Kanyakumarin alue ja jotkin Tenkasin alueen osat) Thachudaya Kaimalin Irinjalakuda Koodalmanikyamin temppelin erillisalueen kanssa naapurivaltiossa Cochinin kuningaskunnassa. Tangasserin alue Kollamin kaupungissa ja Anchuthengu lähellä Attingalia Thiruvananthapuramin alueella olivat kuitenkin brittiläisiä siirtomaita, ja kuuluivat Malabarin piiriin 30. kesäkuuta 1927 asti ja Tirunelvelin alueeseen 1. heinäkuuta 1927 alkaen. Travancore sulautui entiseen Cochinin ruhtinaalliseen osavaltioon ja muodosti Travancore-Cochinin vuonna 1950. Viisi tamilienemmistöistä talukia, Vilavancode, Kalkulam, Thovalai, Agastheeswaram ja Sengottai, siirrettiin Travancore-Cochinista Madrasin osavaltioon vuonna 1956. Travancore-Cochinin malajalaminkieliset alueet sulautuivat Malabar-piiriin (lukuun ottamatta Lakkadiivejä ja Minicoy-saaria) ja Kasaragodin talukin Etelä-Canaran alueella Madrasin osavaltiossa muodostaen nykyaikaisen malajalaminkielisen Keralan osavaltion 1. marraskuuta 1956, Intian hallituksen vuonna 1956 hyväksymän valtioiden uudelleenjärjestelylain mukaan.
Valtion virallinen lippu oli punainen ja sen keskellä oli dekstraalisesti kierretty hopeinen kotilokuori (Turbinella pyrum). Vaakunassa oli kaksi elefanttia seisomassa vasemmalla ja oikealla puolella kotilo (Turbinella pyrum) keskellä sekä valkoinen nauha mustalla devanagari-kirjoituksella. Travancorea rajasivat Cochinin kuningaskunnan ruhtinasvaltio ja Madrasin provinssin Coimbatoren alue pohjoisessa, Madurai ja Tirunelveli Pandya Nadun alueella Madrasin provinssissa idässä, Intian valtameri etelässä ja Arabianmeri lännessä. Vuoden 1911 Intian väestönlaskennassa Travancore jaettiin viiteen divisioonaan, Padmanabhapuram, Trivandrum, Quilon, Kottayam ja Devikulam, joista ensimmäinen ja viimeinen olivat pääosin tamilinkielisiä alueita.
Kuningas Marthanda Varma peri pienen Venadin feodaalivaltion vuonna 1723 ja rakensi siitä Travancoren, joka oli yksi Etelä-Intian voimakkaimmista kuningaskunnista. Marthanda Varma johti Travancoren joukkoja Travancoren–Hollannin sodan aikana 1739–1746, joka huipentui Colachelin taisteluun. Alankomaiden tappiota Travancoresta pidetään varhaisimpana esimerkkinä Aasian järjestäytyneestä vallasta, joka voitti eurooppalaisen sotilasteknologian ja -taktiikan. Marthanda Varma valloitti suurimman osan alkuperäisten hallitsijoiden pienistä ruhtinaskunnista. Travancoresta tuli Keralan hallitsevin osavaltio kukistamalla Kozhikoden voimakkaan Zamorinin Purakkadin taistelussa vuonna 1755.
1800-luvun alussa kuningaskunnasta tuli brittiläisen imperiumin ruhtinasvaltio. Travancoren hallitus otti monia edistyksellisiä askelia sosioekonomisella rintamalla, ja Maharajah Sri Chithira Thirunal Balarama Varman hallituskauden aikana Travancoresta tuli vauras ja moderni ruhtinasvaltio Britti-Intiassa, jolla oli maineikkaita saavutuksia koulutuksessa, poliittisessa hallinnossa, julkisessa työssä ja yhteiskunnallisissa uudistuksissa. Vuosina 1903–1904 valtion kokonaistulot olivat 10 201 900 rupiaa.
Outback Highway
thumb|right|300px|Liikennemerkissä varoitetaan mm. tulvista [[sadekausi|sadekaudella, ja kehotetaan tarkistamaan tien kunto viranomaisilta (pohjoinen Länsi-Australia, Gibb-joen tie)]] thumb|right|300px|[[Gunbarrel Highwayn opaste, autiomaaosuuden alku Länsi-Australiassa]] Outback Highway tai Outback Way on ryhmä teitä Keski-Australiassa. Ne yhdistävät Queenslandin ja Länsi-Australian. 2 800 kilometrin pituinen reitti kulkee Australian keskisen aavikkoalueen halki itä-länsi -suunnassa, ja sen tarkkaa reittiä ei ole kaikilta osin vielä sovittu. Osaa teistä voi ajaa vain nelivetoisilla autoilla ja monien osien käyttöön tarvitaan viranomaislupa. Reitin käyttäjien tulee ilmoittaa lähdöstään ja saapumisestaan. Sen osat ovat:
Etäisyydet, lämpötila ja villieläimet voivat aiheuttaa vaikeuksia tai jopa kuolemia mikäli valmistautumista ennen reitin käyttöä ei tehdä huolellisesti. Reitin varrelle osuvat Alice Springs, Uluru eli Ayers Rock sekä monia pieniä kaivoskyliä.
Aja Pulss
Aja Pulss oli 1984–1993 ilmestynyt virolainen aikakauslehti. Se oli Viron kommunistisen puolueen keskuskomitean julkaisema yhteiskunnallis-poliittinen julkaisu.
Elokuvavuosi 1980
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1980 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomessa 237 ensi-iltaa ja 10 miljoonaa elokuvateatterikäyntiä
Suomalaisissa elokuvateattereissa myytiin vuoden 1980 aikana noin 10 miljoonaa pääsylippua. Väestöön suhteutettuna jokainen suomalainen kävi elokuvissa keskimäärin 2,09 kertaa, mikä edusti samaa tasoa kuin kävijämäärät läpi 1970-luvun. Suomessa oli tuolloin 352 elokuvateatteria, jotka toivat ensi-iltaan 237 uutta elokuvaa. Ensi-illoista kymmenen oli kotimaisia uutuuselokuvia, ja niiden osuus kaikista katsojista oli 15,3 prosenttia. Näytöksiä elokuvateattereissa järjestettiin yhteensä 164 409.
Vuoden 1980 katsotuimmat Suomessa
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1980 olivat:
Suomalaiskriitikoiden suosikkiensi-illat
Suomen elokuvakerhojen liiton lehti Projektio kokosi luettelon Suomen johtavien kriitikoiden parhaaksi arvioimista vuonna 1980 Suomen-ensi-iltansa saaneista elokuvista:
Vuoden 1980 parhaaksi suomalaiselokuvaksi äänestettiin Tapio Suomisen Täältä tullaan elämä!, joka oli myös vuoden katsotuin elokuva Suomessa.
Elokuvakerhojen esitetyimmät
Elokuvakerhotoiminta oli vilkasta Suomessa 1980-luvun taitteessa. Näytäntökaudella 1979–1980 eniten kerhoesityksiä saaneet 10 elokuvaa olivat:
Dolgaanin kieli
Dolgaanin kieli (dolgaaniksi дулган тыла, dulgan tyla) on Venäjällä Pohjois-Siperiassa asuvien dolgaanien puhuma turkkilainen kieli.
Dolgaanit asuvat Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirin Dudinkan ja Hatangan kunnissa sekä Jakutian Anabarin piirissä. Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 6 600 dolgaania ja 5 500 dolgaanin kielen puhujaa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan dolgaaneja oli 7 300 ja dolgaanin puhujia 4 900 henkeä. Samana vuonna 93,1 % dolgaaneista osasi venäjää. Väestönlaskennan yleiset tulokset antavat jonkin verran vääristyneen kuvan kielitilanteesta: Taimyrin dolgaaneista (4 300 henkeä) 78,8 % ilmoittaa puhuvansa dolgaanin kieltä, mutta Jakutiassa (1 300 henkeä) ainoastaan 3,2 %. Jakutian dolgaaneista 95,7 % osaa jakuuttia ja 80,5 % venäjää. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on vain 1 100 dolgaanin puhujaa.
Kielen pohjana on jakuutti, jonka venäläisiin ja alueen alkuperäiskansoihin sekoittuneet evenkiheimot omaksuivat 1600–1700-lukujen vaihteessa. Pitkällisen erilliskehityksen tuloksena on syntynyt omia piirteitä, jotka näkyvät varsinkin sanastossa. Kielellisesti dolgaania voidaan pitää jakuutin murteena, mutta puhujien erillisen kansallisen identiteetin perusteella se katsotaan nykyään itsenäiseksi kieleksi.
thumb|300px|Dolgaanin ja [[Jakuutin kieli|jakuutin kielten puhuma-alueet. Dolgaanin puhuma-alue pienempi vihreä alue lännempänä.]] Vuonna 1933 ilmestyi dolgaaneille tarkoitettu jakuutinkielinen aapinen, mutta jakuutinkielisestä kouluopetuksesta luovuttiin pian. Dolgaanin kirjakieli luotiin vasta 1970-luvun lopussa. Se perustuu kyrilliseen kirjaimistoon ja Hatangan murteisiin. Kielellä on julkaistu oppikirjoja ja jonkin verran alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Sitä opetetaan aineena viidessä koulussa. Opettajia valmistetaan Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Piirin sanomalehti Taimyr julkaisee dolgaaninkielisiä sivuja ja kieltä käytetään myös radiossa.
Dolgaania voidaan pitää uhanalaisena kielenä, mutta sen asema yhteisön sisäisen kanssakäymisen välineenä on toistaiseksi melko vakaa.
Hepaattinen enkefalopatia
Hepaattinen enkefalopatia on pitkälle edenneen maksavaurion yhteydessä esiintyvä aivosairaus. Aivotoiminnan häiriintymisen aiheuttavat siinä myrkyt, joita vaurioitunut maksa ei pysty käsittelemään. Hepaattinen enkefalopatia on monesti kirroosin komplikaatio, mutta siihen voi johtaa myös vakava akuutti maksavaurio. Se on hengenvaarallinen tila, joka voi pahimmillaan merkitä maksakoomaa ja johtaa kuolemaan. Yleensä sairaus jaetaan neljään vaikeusasteeseen oireiden tason perusteella. Mahdollisiin oireisiin lukeutuvat ataksia, keskittymisvaikeudet, persoonallisuuden muutokset, desorientoituminen ja aivojen turpoaminen. Osalla potilaista esiintyy asterixis-liikehäiriötä.
Kuolleisuus on korkea potilailla, joilla hepaattisen enkefalopatian taustalla on maksan akuutti vakava vaurioituminen. Niillä, joilla kyseessä on kirroosin äkillinen paheneminen, on kuolleisuus alhaisempi, 20–30 prosenttia. Täydellinen paraneminen hepaattisesta enkefalopatiasta on mahdollista, mutta kroonisesti maksasairaat ovat alttiita sen uusiutumiselle.
Hepaattinen enkefalopatia on kallis sairaus sairaalan vuodeosastolla vietyttyjen päivien vuoksi. Sairautta lääkitään rifaksimiinilla, joka on antibiootti, ja varmistamalla säännöllinen suolentoiminta (hoitamalla tarvittaessa tehokkaasti ummetusta). Taloudellisesti on mielekästä yrittää minimoida kalliita vuodeosastolla vietettyjä päiviä lääkityksellä.
Veli-Pekka Laitinen
Veli-Pekka Laitinen (s. 30. lokakuuta 1976 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Laitinen pelasi kaudet 1993–1997 HPK:ssa, mutta pääosin kuitenkin juniorijoukkueessa. Syksyllä 1997 mies siirtyi Vaasan Sportiin pelattuaan sitä ennen HPK:ssa 3 ottelua SM-Liigassa.
Kaudeksi 1998–1999 Laitinen siirtyi Pelicansin miehistöön ja oli nostamassa lahtelaiset SM-liigaan. Laitista pidetäänkin Lahdessa yhtenä parhaimpina pelaajahankintoina ikinä. Mies kehittyi Lahdessa nopeasti ja nousi heti SM-liigankin huippupuolustajien joukkoon.
Kauden 2000–2001 alkupuolella Laitista vaivasi kuitenkin ikävä vamma, mutta tästä toivuttuaan sama vahva tahti jatkui Pelicans-puolustajan otteissa. Kauden päätteeksi Laitisen tehotilastoon kirjattiin lukema +14 joka oli ylivoimaisesti joukkueen paras.
Kesällä 2002 Laitinen siirtyi Ruotsin Elitserienin Brynäsiin. Kaksi kautta riittivät Laitiselle ja tämän jälkeen mies palasi lähtöruutuunsa Hämeenlinnaan, jossa kuitenkaan kausi ei alkanut kovinkaan kaksisesti ja vaikeudet jatkuivat läpi kauden.
Kausi 2005–2006 oli Laitiselle ja HPK:lle mestaruuskausi ja se sujui myös Laitisen osalta paremmin. Mies oli joukkueen tärkeimpiä puolustajia koko kauden.
Hienon kauden jälkeen HPK halusi jatkaa palveluitaan Laitisen kanssa ja he sopivat Veli-Pekan kanssa vuoden jatkosopimuksen. Kaudeksi 2007–2008 Laitinen valittiin HPK:n kapteeniksi, mutta koko joukkueen suoritus jäi pettymykseksi. Seuraavalle kaudelle Laitinen ei löytänyt seuraa, ennen kuin teki lyhyen sopimuksen Ruotsin HV71:n kanssa. Laitinen kuitenkin palasi pian Suomeen, tällä kertaa Rauman Lukkoon jossa pelasi kauden loppuun.
Dubbo
Dubbo on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 34 335 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 410 kilometriä Sydneystä luoteeseen. Ensimmäiset asukkaat saapuivat alueelle vuonna 1824, ja kylä perustettiin 1849. Siitä tuli kaupunki vuonna 1966. Sen asukkaista noin 16 prosenttia on syntynyt Australian ulkopuolella.
Dubboon pääsee Sydneystä lentämällä tunnin ajan tai ajamalla autolla 5-6 tuntia. Kaupunkien välillä on myös juna- ja linja-autoyhteys.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 33 °C. Viileintä on heinä- ja elokuussa, jolloin keskimääräinen alin jää kolmen asteen vaiheille.
Pat Hingle
pienoiskuva|Pat Hingle Martin Patterson "Pat" Hingle (19. heinäkuuta 1924 – 3. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Denverissä, Coloradossa, ja vanhemmat erosivat hänen ollessaan vasta varhaislapsuudessa.
Hingle esiintyi vuonna 1997 musikaalissa 1776. Hän oli vuodesta 1979 naimisissa Julia Wrightin kanssa, ja hänellä on edellisestä avioliitosta kolme lasta.
Hän kuoli leukemiaan 84-vuotiaana.
Aulanko
pienoiskuva|Aulangon sijainti Hämeenlinnassa. pienoiskuva|Muun muassa Eino Leinoa inspiroinut Onnen Temppeli Aulangon puistometsässä. Aulanko on Hämeenlinnan 14. kaupunginosa, joka on tunnettu puistometsästään. Puistossa sijaitsee luonnonsuojelualue sekä monipuolisia harrastus- ja ulkoilualueita. Aulangolla on muun muassa hotelli Scandic Aulanko ja sen yhteydessä oleva kylpylä, kaksi golfkenttää, seikkailupuisto Hugo Park Aulanko, Katajistonranta (ent. Katajiston kartano), Aulangon näkötorni ja Aulangon ratsastustalli. Aulangon luonnonpuiston on toteuttanut nykymuotoonsa 1800- ja 1900-lukujen taitteessa eversti Hugo Standertskjöld. Aulangon puistometsä on osa Hämeenlinnan vuonna 2001 perustettua kansallista kaupunkipuistoa.
Varhaishistoria
Nykyisen Aulangon alueen historia alkaa vuodesta 1883, mutta alueella on myös paljon varhaisempi historia. Luonnonsuojelualueella kulkee Yoldiameren rantaviiva noin vuodelta 7700 eaa. sekä Ancylusjärven ranta noin vuodelta 6200 eaa. Aulangon vuoren huippu oli Suomen maaperän ensimmäisiä pisteitä, jotka tulivat esiin jääkauden jälkeen.
Linnavuori
Aulangon linnavuoresta on muodostunut eräs suomalaisen kansallismaiseman ikoneista, joka rakensi kansallista maisemaidentiteettiä yhdessä ihmiskäden muovaaman ympäristön kanssa. Tätä tarua on tehostanut myös hämeenlinnalainen säveltäjä Jean Sibelius. Matti Kurjensaari toteaakin eräässä kirjassaan Sibeliuksen sanoneen juuri Aulangon maisemien olleen innoituksensa lähde Finlandialle.
Aulangon alueen talonpoikais- ja säätyläisvaihe
Myöhemmin Aulangon alueella sijaitsi Mäkelä-niminen maatalo. Tältä talonpoikaisajalta ei ole juuri muita tietoja kuin tavanomaiset veromerkinnät ja kirkon rekisterien tiedot maatalon asukeista. 1800-luvun keskivaiheilla tilanteeseen tuli kuitenkin muutos, kun tila päätyi säätyläisten omistukseen.
Ensimmäinen säätyläisomistaja, kuvernementinsihteeri Carl Rennerfelt muutti Mäkelän nimen Karlbergiksi oman etunimensä ja alueella sijaitsevan linnavuoren mukaan. Rennerfeltin jälkeen tilan omistajat vaihtuivat nopeasti. Ensimmäinen omistaja Rennerfeltin jälkeen oli kihlakunnantuomari Carl von Knorring, todellinen valtioneuvos Claes Wilhelm Gyldén ja kolmas tämän vävy, valtiopäivämies, merikapteeni, kauppias Fabian Wilhelm von Schantz. Von Schantzilta tila siirtyi kenraalimajuri Georg Eberhard Galindolle.
Eversti Hugo Standertskjöldin kukoistuskausi
vasen|pienoiskuva|Karlbergin kartano eversti Hugo Standertskjöldin aikana. Aulangon historia alueen nykyisessä muodossa alkoi vuonna 1883. Kapteeni Hugo Standertskjöld, josta tuli myöhemmin eversti, osti Vanajaveden rannalla sijaitsevan Karlbergin tilan kenraalimajuri Georg Eberhard Galindolta, joka oli Standertskjöldin tapaan palvellut Venäjällä.
Kauppa oli niin merkittävä muutos alueen omistussuhteissa, että paikalliset lehdet uutisoivat sen näyttävästi. Karlbergin oston taustalla oli se, että sen edellisen omistaja, Standertskjöldin tuttu, muutti Venäjälle ja halusi päästä eroon hämäläisestä tilastaan.
Standertskjöldin tarkoituksena oli hankkia kesäasunto. Hänen talviasuntonsa rakennettiin Helsingissä Pohjoisesplanadi 3:een, keisarillisen palatsin viereen. Aulanko sijaitsi vain muutaman kilometrin päässä Hämeenlinnan rautatieasemalta, joten liikkuminen junalla Helsingin ja Hämeenlinnan väliä toimi hyvin.
Päärakennuksen edustaa komistivat nizzalaiset agavet ja laakeripuut. Puistoon istutettiin palmuja, kaktuksia ja kukkia. Taimet ja kasvit tuotiin Venäjältä. Päärakennuksen vieressä kasvoi sypressejä, setripuita, sembramäntyjä, tammia, leppiä ja kääpiömäntyjä. Vanajaveden rannan viereen istutettiin hopeapoppeleita. Rantakaistalle pystytettiin veistoksia. Punahohtoiset simpukankuoret reunistivat puistokäytäviä. Ruohomatolla pilkahteli suuria lasipalloja.
Aulangon maastoon luotiin englantilaista tyyliä edustava puisto vuosina 1883–1938. Nykyisen luonnonpuiston alueella oli kaksi suurta suota, joista eversti teetti Joutsenlampi- ja Metsälampi-nimiset tekolammet. Lammissa on myös tekosaaret, joskin ne ovat vain lintujen käytössä. Alueen asukkaiden ja vieraiden käyttöön tarkoitetut kaksi tekosaarta sen sijaan rakennettiin Vanajaveteen. Kaikki tämä maastorakentaminen vaati enimmillään jopa 250 samanaikaista työntekijää sekä runsaasti kärryteitä, kävelypolkuja ja niiden tarvitsemia istutuksia. Uusia teitä tehtiin yhteensä noin 14 kilometriä.