cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armeijaryhmä F
Armeijaryhmä F:n päätehtävänä oli taistella Balkanin alueella vastarintaa ja muun muassa Titon johtamia partisaaneja vastaan. Sen tarkoitus oli myös toimia reservinä alueella, sillä Saksan sotilasjohto piti mahdollisena, että liittoutuneet saattaisivat nousta maihin Balkanilla.
Armeijaryhmä lakkautettiin 25. maaliskuuta 1945.
Donavia
Donavia oli venäläinen lentoyhtiö ja Aeroflotin tytäryhtiö. Se lensi säännöllistä matkustaja- ja rahtiliikennettä Venäjältä Lähi-itään. Tärkeimmät yhtiön käyttämät lentoasemat olivat Rostov-na-Donun lentoasema, Šeremetjevon lentoasema sekä Vnukovon lentoasema.
Laivasto
Heinäkuussa 2015:
Reittikohteet
Donavia lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin (heinäkuu 2015):
Huberin talo
Höijer oli itse osaomistajana vuonna 1891 rakennetussa talossa, jossa sijaitsivat myös hänen kotinsa ja toimistonsa. Lama ajoi kuitenkin hänet vararikkoon, jolloin hänen oli myytävä osuutensa talon toiselle omistajalle, Robert Huberille. Höijer jäi taloon vuokralle.
Talo purettiin vuonna 1960, kun sen silloinen omistaja Helsingin Säästöpankki (nykyinen Aktia-pankki) halusi tontille suuremman ja tehokkaamman toimistorakennuksen. Talon pääsisäänkäyntiä koristanut, kuvanveistäjä Robert Stigellin taideteos Taide ja Tekniikka pelastui, kun kaupunginmuseo otti sen talteen ennen purkua.
Nykyään tontilla sijaitsee vuonna 1963 valmistunut Kurt Simbergin suunnittelema Aktian talo. Sekin on tarkoitus purkaa 2020-luvulla uuden rakennuksen tieltä.
Copa Airlines Colombia
AeroRepública (operoi nimellä Copa Airlines Colombia ) on kolumbialainen lentoyhtiö, joka lentää reittiliikennettä Kolumbiassa sekä Kolumbiasta Väli- ja Etelä-Amerikkaan sekä Eurooppaan. Yhtiöllä on myös charterlentoja Väli- ja Etelä-Amerikkaan. AeroRepública on Kolumbian toiseksi suuri lentoyhtiö. Yhtiö on 90-prosenttisesti panamalaisen Copa Airlinesin omistama.
thumb|left|AeroRepúblican Embraer 190.
Laivasto
Copa Airlines Colombian laivasto koostui seuraavista lentokoneista (heinäkuu 2015):
XGA
XGA on IBM:n vuonna 1990 julkaisema näytönohjain. Tuetut näyttötilat olivat VGA-yhteensopiva 640 × 480 ja lomitettu 1024 × 768.
Näytönohjain toimitettiin IBM PS/2 Model 90 ja 90 XP -koneiden mukana ja oli saatavilla lisäkorttina muille IBM:n MCA-väylää käyttäville koneille. Kortilla oli 512 kB VRAM-videomuistia ja oli päivitettävissä yhteen megatavuun. Lisämuistin avulla kortti pystyi 640 × 480 resoluutioon 16-bittisillä väreillä.
Kortti tuli edeltäjässään 8514:ssa julkaistua AI-rajapintaa ja sille kirjoitetut ohjelmat toimivat. Suuri muutos oli se, että XGA oli VGA-yhteensopiva, toisin kuin edeltäjänsä 8514.
Kortilla oli jotain edistyneitä ominaisuuksia: koko näytönohjaimen muistin sai näkyviin isäntäkoneen osoiteavaruudessa. Lisäksi kortti voi käyttää isäntäkoneen muistia virtuaalimuistina. Samanlainen ominaisuus esiteltiin AGP-väylässä.
Vuonna 1992 IBM julkaisi päivityksen XGA-2, joka lisäsi lomittamattoman 1024 × 768 tuen suurella värimäärällä ja suurella 75 Hz virkistystaajuudella. Kortti tuki myös 800 × 600 -näyttötilaa 16-bitin väreillä.
Paulin Joachim
Paulin Joachim (20. syyskuuta 1931 Cotonou Ranskan Dahomey – 24. marraskuuta 2012 Pariisi, Ranska ) tunnettiin myös nimellä Paulin Joachim Branco de Souza oli beniniläinen runoilija, journalisti ja kirjallisuuskriitikko. Paulin Joachimin ajattelussa kuvastuivat mielikuvat afrikkalaisten ja eurooppalaisten realiteettien välillä.
Joachim sai peruskoulutuksensa Beninissä ja Gabonissa ja aloitti vuonna 1950 lakiopinnot Lyonin katolisessa yliopistossa. Hän suoritti journalismin tutkinnon Pariisissa 1950-luvun lopulla. Hänestä tuli vuonna 1971 Ranskan kansalainen. Hän toimi yhteistyössä ranskalaisen runoilijan Philippe Soupault'n kanssa.
Joachimin runoteokset ovat Un nègre raconte ('Neekeri kertoo', 1954), Anti-grâce (1967) ja Oraison pour un Re-naissance (1984). Hän oli aikakauslehti France Noirin politiikan toimittaja, aikakauslehti Bingon päätoimittaja ja African Décennien johtaja. Vuonna 2006 Joachimille myönnettiin W. E. B. Du Bois -instituutin W. E. B. Du Bois -mitali.
Ura
Opiskeluajan jälkeen Joachim työskenteli ranskalaisen surrealistirunoilija Philippe Soupault'n sihteerinä. Soupault vaikutti jossain määrin Joachimin runouteen. Nämä vaikutteet erottavat hänen tuotantonsa afrikkalaisista aikalaisrunoilijoista.
Joachim oli teini-ikäisenä kiinnostunut senegalilaisesta runoilijasta ja Afrikan itsenäisyysliikkeen poliittisesta johtajasta Leopold Senghorista, jota mustat afrikkalaiset ja afrikanamerikkalaiset ihailivat. Senghorin ja Afrikan itsenäisyysliikkeen taisteluiden innostamana 1950-luvulla Joachim alkoi kirjoittaa vakavammin. Hän kirjoittaa:
Joachim on myös todennut: "Senghor oli ensimmäinen, joka antoi minulle ylpeyttä rotuni tähden ja osoitti minulle vereni henkiset voimat."
Joachim alkoi kirjoittaa kritiikkiä ranskalaisiin lehtiin Tam-tam ja Présence africaine 1950-luvun alussa. Ensimmäinen julkaistu runokirja oli Un nègre raconte ('Neekeri kertoo'), 1954 ja hänestä tuli France-Soir-sanomalehden politiikan toimittaja 1950-luvun lopulla. Vuonna 1960 hän perusti Dakarissa aikakauslehden Bingo. Lehti tarjosi foorumin vilkkaalle debatille Afrikan kirjallisuuden suuntauksista, jotka 1960-luvulla alkoivat nauttia ensimmäistä kertaa maailmanlaajuista mainetta. Joachim työskenteli Bingon päätoimittajana vuosina 1960-70 Ranskassa ja Senegalissa.
Joachim ylisti kirjailijoita, joiden teokset välittivät tarkkoja, realistisia vaikutelmia afrikkalaisesta elämästä ja jotka hänen arvioidensa mukaan antoivat panoksensa Afrikan uusien, nousevien kansakuntien kulttuureihin. Joachim kannusti afrikkalaisia kirjailijoita kirjoittamaan omille kansoilleen eikä tavoittelemaan hyväksyntää ulkomaisilta yleisöiltä. Toisessa artikkelissa hän laajentaa samaa ajatusta:
Vaikka Joachim ei kritiikissään ollut erityisen poliittinen, hän ylisti usein kirjailijoita, jotka ottivat esille kolonialismin vastaisia teemoja. Hänen useista kirjoituksistaan tunnistaa Senghorin laajasti keskustellun ajatuksen negritudesta, jonka mukaan taiteissa kuuluu erityisesti mustaihoisten ääni.
Afrikan perintö
Senegalilainen runoilija David Diop huomasi ironisesti saman sävyn Joachimin omassa runokokoelmassa Un nègre raconte, kun hän kirjoitti: “Pahoittelen ylitsevuotavan idyllistä kuvausta varhaisten aikojen Afrikastamme teknologisen Euroopan vastakohtana." Aiheesta keskusteltiin vilkkaasti, ja afrikkalaiset kirjailijat sekä kiintyivät että halusivat etäännyttää itsensä aikansa eurooppalaisesta kehityksestä. Joachimin omassa runoudessa voi nähdä saman jännitteen. Lähes kaikkien aikansa afrikkalaisten runoilijoiden tavoin hänen runonsa heijastelevat siirtomaavallan miehityksen brutaalisuutta. Hän kirjoitti tiheällä ja elävällä kielellä, johon vaikutti selvästi eurooppalainen modernismi. Runossa Hautaus (1967) hän kirjoittaa:
Märta Laurent
Anna Märta Laurent (vuosina 1938–1941 oik. Jaatinen, vuodesta 1941 oik. Laurent-Aalto; 8. tammikuuta 1920 Helsinki – 21. elokuuta 2011 Helsinki ) oli muun muassa Helsingin ruotsalaisen teatterin näyttelijä. Hän esiintyi myös elokuvissa, radiossa ja televisiossa.
Laurent avioitui 1938 arkkitehti Jarl Jaatisen kanssa, joka kaatui talvisodassa 23.2.1940. Heille syntyi 2.3.1940 poika Jarl. Vuonna 1941 hän avioitui varatuomari, kauppaneuvos Arvo Mikael Aallon kanssa. Hän sai neljä lasta, joista Alec Aalto (1942–2018) oli oikeustieteen kandidaatti ja diplomaatti.
Laurentille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1966. Thalia-gaalassa maaliskuussa 2011 Laurent sai elämäntyöpalkinnon tunnustukseksi yli 70 vuoden ansiokkaasta työskentelystä eri teattereiden näyttämöillä, elokuvissa sekä radio- ja TV-teatterissa.
Germaaninen mytologia
Yksinkertainen:
thumb|200px|[[Tor taistelemassa jättiläiskäärme Jörmungandrin kanssa Ragnarökissä. Johann Heinrich Fusslin maalaus.]]
Germaaninen mytologia tarkoittaa germaanisten kansojen uskontoa ja myyttejä ennen kristinuskoa. Tärkein lähde germaaniselle tarustolla on Edda-epiikassa sekä jossakin määrin saagoissa ja riimukirjoituksissa säilynyt skandinaavinen mytologia. Jonkin verran aineistoa on löydettävissä tai pääteltävissä arkeologisesta tutkimuksesta, myöhemmästä folkloresta, Nibelungein laulusta ja Beowulfista ja roomalaisista lähteistä, kuten Tacituksen teoksesta Germania.
Germaaninen mytologia liittyi monijumalaiseen uskontoon, jolla oli yhtäläisyyksiä muihin Euroopan ja Länsi-Aasian mytologioihin, kuten skandinaaviseen, suomalaiseen, saamelaiseen, slaavilaiseen, balttilaiseen, roomalaiseen, kreikkalaiseen ja vedalaiseen mytologiaan.
Germaanisen mytologian kehitys
Varhaisimpia germaanisen uskonnon muotoja voidaan vain spekuloida arkeologian pohjalta. Ensimmäinen kirjoitettu kuvaus siitä on Julius Caesarin kirjassa Gallian sota. Siinä asetetaan vastakkainen keltiiläisten gallien kehittynyt uskonto ja germaanien alkukantaiset riitit. Caesarin kuvaukset poikkeavat muista varhaisia germaaneja koskevista tiedoista, eikä niille anneta nykyisin kovin paljon painoarvoa.
Gallian sotaa paljon yksityiskohtaisempi kuvaus germaanien mytolgiasta on Tacituksen Germaniassa, joka on kirjoitettu ensimmäisellä vuosisadalta ajanlaskun alun jälkeen. Hän kuvaa siinä sekä eläin- että ihmisuhrauksia ja samaistaa germaanien pääjumaluuden roomalaisten Mercuriukseen, jolle uhrataan tiettyinä päivinä ihmisiä, kun taas Herkulekseen ja Marsin rinnastetuille jumaluuksille uhrataan eläimiä. Tacituksen mukaan germaanit pyhittivät jumalille metsiä ja lehtoja.
Germanian arvoa historiallisena lähteenä vähentää sen tarkoitushakuisuus: Sen päätarkoituksena näyttää olevan roomalaisten hyveellisyyden ja viisauden esittely, ei todenmukainen kansatieteellinen kuvaus. Kuitenkin monet Tacituksen kuvaamat piirteet ovat saaneet vahvistusta muualta. Luontoon liittyviä rituaaleja on löydettävissä keskiaikaisista lähteistä sekä pohjoismaisesta kansantarustosta.
Kansainvaellusaikana germaaninen mytologia muodosti synkretismin kristinuskon ja välimeren kulttuurin kanssa. Varhaisen kristinuskoon kääntymisen takia goottien ja muiden itägermaanien esikristillisistä uskomusjärjestelmistä on varsin vähän tietoa.
Varhaiskeskiaikainen skandinaavinen mytologia on paljon paremmin tunnettua kuin sitä edeltävä germaaninen mytologia. Pääsyy tähän on skandinaavien myöhäinen kristinuskoon kääntyminen. Skandinaavisen mytologian päälähteet ovat Edda ja saagat, jotka kirjoitettiin Islannissa vuosina 1150–1400.
Suurin osa Skandinaviasta kristillistyi 1000-luvulla. Eräät myöhäiset aikalaisraportit skandinaavisesta pakanallisuudesta ovat Adam Bremeniläiseltä. Sydänkeskiajan aikana skandinaavinenkin pakanallisuus syrjäytyi ja sekoittui folkloreen. Folkloressa germaanisen mytologian aineksia säilyi, ja niitä on nähtävissä esimerkiksi Grimmin veljesten saduissa.
Jumalat
Germaanien jumalat jakautuivat kahteen ryhmään; aasoihin ja vaaneihin. Ylimmät jumalat olivat Odin, Freyr ja Thor. Germaaniset jumalat eivät olleet yliluonnollisia maailmaa hallitsevia olentoja, eivätkä moraalisia ruumiillistumia. Jumalista kertovat tarut ovat sisällöltään mielikuvituksellisesti väritettyjä inhimillisiä kokemuksia ja tapahtumia. Monet säilyneet lähteet painottavat erityisesti ihmisuhreja.
Jumalat olivat olennainen osa germaanisten kansojen elämässä. Oikeudenkäynnissä kuolemantuomio ei ollut vain oikeudellinen teloitus, vaan tuomittu saatettiin paremman uhrin puutteessa uhrata ihmisuhrina Odinille. Toisaalta jumalat seurasivat maanviljelijöiden arkea kuten oikeudenkäyntejäkin. Kotijumalien hahmossa jumalat suojelivat taloja ja tiluksia. Sato ja rauha riippuivat jumalten suosiollisuudesta ja siksi jumalten lepyttämiseksi turvauduttiin riitteihin ja kultteihin. Sodan alkamisen ratkaisivat oraakkelit tai jumalalliset ennustukset. Vuodenaikoihin liittyvien säännöllisten kulttijuhlien kohokohtia olivat uhrimenot, joita varten uhrattujen eläinten veri kerättiin kattiloihin ja vihmottiin viuhkalla seurakunnan päälle.
Odin
thumb|200px|Yksisilmäinen Odin, olkapäillään korpit [[Hugin ja Munin.]]
Odin on kaikkitietävä jumala, joka tunnetaan myös nimellä Wodan. Hän on yksisilmäinen jumala, joka on muita jumalia ylempi. Ratsunaan hänellä oli kahdeksanjalkainen Sleipnir – hevonen, joka oli Lokin poika. Odin on ensimmäisen aasan, alkujumala Burin pojan Borin poika. Hänellä on kaksi korppia joiden nimet ovat Hugin ja Munin (Ajatus ja Muisti). Odin oli erilainen kuin muut jumalat, hän oli hurja ja arvaamaton sekä oli saanut outoja šamanistisia kykyjä mystisillä teoillaan. Odin oli muun muassa luopunut toisesta silmästään, jotta saisi juoda Mimirin vartioimasta viisauden lähteestä, sekä hän oli uhrannut itsensä itselleen saadakseen lisää viisautta. Hän lävisti itsensä keihäällä ja roikkui hirtettynä Yggdrasil-maailmanpuusta yhdeksän päivää.
Odinille uhrattiin usein, ja hänelle mieluisa uhri olikin hirtetty sotavanki. Hän yllytti sotapäälliköitä ja joukkoja toistensa kimppuun – hän oli sodan jumala. Soturiaristokratian nuoret miehet vihittiin initaatiomenojen jälkeen niin sanotuiksi Odinin sotilaiksi. Kuoleman jälkeen odottavassa Odinin salissa oli tarjolla ehtymätön simalähde ja lukuisia valkyyrioita sankareiden elämää sulostuttamassa.
Thor
Thor on nuorekas jumala, joka edusti raakaa voimaa. Hänen isänsä oli ylijumala Odin ja äitinsä Maa. Thor oli hyvin vahva. Hänet kuvattiin lihaksikkaana ja punapartaisena miehenä, joka pitää käsissään Mjöllner-vasaraa josta hän oli tunnettu. Thor kiiti läpi maailman pukkivaljakollaan, joka sytytti vauhdillaan vuoret palamaan. Koska hän suojeli maanviljelijöitä mytologisilta jättiläisiltä, hän oli hyvin suosittu jumala. Thor kuoli Ragnarökissä taistellessaan Midgårdin jättiläiskäärmettä vastaan. Hän tappoi käärmeen, mutta kuoli myös itse käärmeen myrkkyyn.
Freyr ja Freija
Freyr ja Freija ovat hedelmällisyyden jumalia. Insestin yhdistämät sisarukset syntyivät Njord-jumalan ja hänen kaksoissisarensa Nerthuksen avioliitossa. Freyrin tunnus oli ylisuuri penis. Hän oli nautintojen ja ilojen lähde, ihmisen seksuaalisuuden ja peltojen hedelmällisyyden antaja. Freyrin vaimo oli Gerda. Freyrillä oli hevonen jolla pystyi ratsastamaan veden ja tulen läpi, ja ihmeellinen kulkuneuvo, Skidbladnir, joka pystyi kulkemaan maalla, merellä ja ilmassa. Hänellä oli myös miekka, joka pystyi taistelemaan itsekseen. Freja oli hyvin kaunis ja Feyr taas komea.
Loki
Loki oli katastrofien ja hävityksen aiheuttaja —. Hän oli jättiläisen poika ja kolmen hirviön (Midgårdin jättiläiskäärme Jörmungandrin, Fenris-susi ja kuoleman valtiatar Hel) isä, jotka loppujen lopuksi tulevat saamaan aikaan maailman tuhon. Loki ei alkujaan ollut paha, vaan varsin hyväntahtoinen. Hän esimerkiksi esti jättiläistä kaappaamasta jumalatar Freijaa ja auttoi monta kertaa ukkosen jumala Thoria. Ennen pitkää Loki kuitenkin katkeroitui, kun huomasi, etteivät jumalat pitäneet hänestä. Tämän tosiasian tajutessaan hän alkoi pilailla muiden jumalien kustannuksella. Loppujen lopuksi Loki johti pahuuden armeijaa jumalia vastaan Ragnarökissä ja kuoli taistelussa Heimdall-jumalaa vastaan. Tosin Heimdall kuoli myös itsekin.
Kogorō Akechi
Kogorō Akechi on Japanissa tunnettu kuvitteellinen salapoliisi. Hänestä kertovia tarinoita ilmestyi 1925–1950. Akechin luonut Rampo Edogava ei tehnyt tästä hahmosta kovin herrasmiesmäistä: Akechilla ei ole lainkaan käytöstapoja, hänellä on aina sotkuiset hiukset ja hänen kimononsa on lähes puhki kulunut. Kogorō ei luota todistusaineistoon yhtä paljon kuin vaistoihinsa, hän on myös erittäin hyvä naamioituja.
Akechista on tullut vakiohahmo japanilaiseen kulttuuriin ja hän esiintyy useissa elokuvissa, sarjakuvissa ja televisio-ohjelmissa. Vuonna 1995 Akechista tehtiin elokuva Rampon arvoitus joka levisi myös Eurooppaan.
Lullaby (Jewelin albumi)
Lullaby on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jewelin albumi vuodelta 2009. Albumi koostuu pääosin kehtolauluista, joista osa on Jewelin itsekirjoittamia kappaleita ja osa cover-versioita.
Jewel on sanonut, että albumi sopii sekä lapsille että aikuisille. "Se ei ole pelkästään lastenlevy - se on tunnelmalevy. Albumin musiikki rauhoittaa lapsia, mutta myös aikuiset voivat nauttia siitä ja rentoutua sen parissa."
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 117.
Alina Tomnikov
Alina Tomnikov (s. 24. kesäkuuta 1988 Kerava ) on suomen­venäläinen näyttelijä sekä ääni­näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2013.
Varhainen elämä
Alina Tomnikovin isä on pietari­lainen Dmitrij Tomnikov. Hänen vanhempansa tutustuivat Lenin­gradissa, jonka lääke­tieteellisessä instituutissa Tomnikovin suomalainen äiti opiskeli lääkäriksi. Perhe muutti 1980-luvun lopulla Suomeen.
Ura
Tomnikovin tunnetuimpia rooleja ovat Anna elokuvassa Love Records – Anna mulle Lovee (2016) ja Milli Menninkäinen elokuvissa Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus (2016) ja Rölli ja kultainen avain (2012) sekä Anna Myllylä televisiosarjassa Down­shiftaajat 2 (2017), Jonna Syke-sarjassa (2017), Janna Laitinen televisiosarjassa Hinnalla millä hyvänsä (2015).
Tomnikovin ensi­esiintyminen Venäjällä keväällä 2017 maan suosituimman televisio­sarjan Ekaterina toisella tuotantokaudella. Hän näytteli sarjassa saksalaisen prinsessa Wilhelminan roolin. Tähän oli haettu juuri venäjää vaivatta puhuvaa näyttelijää, joka ei kuitenkaan olisi täysin venäläinen.
Elo­kuvien ja televisio­sarjojen lisäksi Tomnikov on näytellyt muun muassa Kansallis­teatterissa, Linnateatterissa, Ryhmäteatterissa sekä Keski-Uudenmaan Teatterissa. Hän näytteli myös Putouksen yhdeksännellä tuotanto­kaudella.
Tomnikovin innoittajina ovat olleet muun muassa muumit, Julia Roberts, George Clooney ja Milla Jovovich.
Tomnikov näytteli ensimmäisen pääroolinsa vuonna 2023 ensi-iltansa saaneessa Järjettömän paska idea -elokuvassa. Hänet valittiin siitä roolistaan European Film Promotionin (EFP) Shooting Stars -ohjelmaan, joka nostaa vuosittain esiin 10 lupaavaa näyttelijäkykyä.
Yksityiselämä
Tomnikov meni kihloihin ohjaajana ja kuvaajana työskentelevän Lauri Laukkasen kanssa maalis­kuussa 2018, he avioituivat 7. heinä­kuuta 2019 ja saivat lapsen loppukesästä 2023.
Napier
Napier on satamakaupunki Uudessa-Seelannissa, ja se sijaitsee noin 270 kilometriä Wellingtonista koilliseen. Asukkaita oli noin 63 000 vuonna 2018, ja se on väkiluvultaan maan yhdeksänneksi suurin kaupunki. Kaupungin satamasta viedään ulkomaille villaa, hedelmiä, meijerituotteita, puutavaraa sekä pakastelihaa. Napierissa sattui 3. helmikuuta 1931 suuri maanjäristys (7,9 Richterin asteikolla), joka vaati yli 250 kuolonuhria ja jonka seurauksena kaupunki jouduttiin rakentamaan uudelleen.
Kuopion keskuskenttä
Kuopion keskuskenttä (myös Keskuskentän jalkapallostadion, sponsorinimiltään Väre Areena, Magnum Areena ja Savon Sanomat Areena) on Kuopiossa Haapaniemellä sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1939. Stadion toimii Veikkausliigassa ja Kansallisessa liigassa pelaavan KuPSin kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 4 778 katsojaa.
Kenttää kiersi 40 vuoden ajan myös ravirata, jolla järjestettiin muun muassa 1959 ja 1967 kuninkuusravit.
Vanha stadion
Alue rakennettiin alun perin raviradaksi vuonna 1906. Jalkapallokentän se sai vuonna 1931. Keskusurheilukenttää ryhdyttiin suunnittelemaan 1930-luvulla. Paikaksi valikoitui Maljapuron, Niiralan, Puijonlaakson ja raviradan joukosta viimeksi mainittu. Radan pohjoispäähän tehtiin Kuopion ensimmäinen jalkapallonurmi ja eteläosaan urheilukenttä 400 metrin juoksuratoineen. Työ valmistui 1939. Avajaisiin 29. toukokuuta 1939 osallistui 7–8 000 ihmistä.
Keskuskentän ensimmäinen jalkapallon SM-sarjapeli pelattiin elokuussa 1947. Mestaruussarjaan ensi kertaa noussut KuPS hävisi hallitsevalle mestarille HIFK:lle. Ensimmäinen kuopiolaisjoukkueiden kohtaaminen mestaruussarjassa nähtiin 16. kesäkuuta 1954, jolloin KuPS ja KPT kohtasivat. Euro-otteluista ensimmäinen ja toistaiseksi keskuskentän ainoa pelattiin lokakuussa 1969, jolloin Cup-voittajien cupin 1. kierroksella kohtasivat Academica Coimbra ja KuPS.
Keskuskenttä toimi jalkapallon, yleisurheilun ja pesäpallon harjoittelu- ja kilpailuympäristönä. Se oli myös raviratakäytössä, ja rata tasattiin ajoittaisia auto- ja pyöräkilpailuja varten. Yleisurheilua harrastettiin keskuskentällä Väinölänniemeä vähemmän. Pääosa käytöstä oli jalkapallo-otteluita. Nurmikentän pelikausi oli Väinölänniemen kenttää pidempi, ja sitä pidettiin kaupungin ensimmäisenä kunnollisena jalkapallokenttänä. Kenttää laajennettiin Helsingin olympialaisten jalkapallon karsintoja varten vuonna 1952. Pohjoispäätyyn tehtiin toinen sorakenttä, maalit ja katsomo vuonna 1958. Keskuskentällä oli 1900-luvun keskivaiheilla kolme jalkapallokenttää, joista kaksi oli hiekka- ja yksi nurmikenttä sekä lisäksi yksi jonkinasteinen lentopallokenttä. Urheilu- ja nurmikenttiä uudistettiin vuonna 1962. Sorsasaloon valmistui uusi ravirata 1980, ja viimeiset ravit ajettiin 25. kesäkuuta 1980. Vuonna 2005 Keskuskentälle valmistui jalkapallostadion.
KuPS pelasi takavuosina sekä keskuskentällä että Väinölänniemellä. Molemmat toimivat KuPSin kotikenttinä muun muassa seuran kaikilla viidellä mestaruuskaudella (1956, 1958, 1966, 1974 ja 1976). Viime vuosikymmeninä käytettiin pelkkää Väinölänniemeä, kunnes vuonna 2005 valmistunut uusittu stadion siirsi koko Kuopion jalkapalloilun keskuskentälle.
Uusi stadion
thumb|Jalkapallostadion rakennusvaiheessa. thumb|upright|Aulis Rytkösen katu. Taustalla keskuskenttä.
Vuonna 2003 keskuskentälle asennettiin uuden sukupolven tekonurmi, ja kesäkuussa 2005 valmistui uusi 2 700 kuppi-istuimella varustettu pääkatsomo sekä päädyn seisomakatsomo. Uuden pelikentän kooksi tuli UEFA:n suosittelema 105 × 68 metriä. Kylmistä kevätsäistä aiheutui rakennusurakkaan kuukauden verran myöhästymistä, minkä takia avajaisotteluna toimi 3. heinäkuuta 2005 KuPS–Haka suunnitellun 4. kesäkuuta KuPS–IFK Mariehamn sijaan.
Avajaisiin Hakaa vastaan saapui 4 416 katsojaa ja se on nykymuotoisen, uuden stadionin kävijäennätys. Stadionin vihkimisseremoniat suoritti kyseisessä pelissä Kuopiossa nuoruutensa viettänyt KuPSin kannattaja, eduskunnan puhemies Paavo Lipponen, jolla on kymmenien muiden ohella katsomossa oma nimikkotuolinsa.
Hintaa stadionille kertyi noin 5,9 miljoonaa euroa (kentän osuus 1,6 miljoonaa euroa, katsomon 4,3 miljoonaa), minkä lisäksi pienempiä lisäkustannuksia on syntynyt muista pakollisista töistä. Stadionin valmistumista edelsi vuosien suunnittelu ja poliittinen valmistelu. Keskuskentälle oli yritetty saada uutta jalkapalloareenaa jo vuosikymmenien ajan.
Tulostaulu valmistui 4. elokuuta 2006 pelatun KuPS Akatemia–KäPa -ottelun alla. Kuukauden päästä siihen asennettiin vielä lisäosa.
Saltex Oy:n valmistamaa keskuskentän ensimmäistä tekonurmea käytettiin vuosittain jopa noin 3 000 tuntia, mikä aiheutti alustan nopeutettua kulumista ja suurempaa huoltotarvetta. Vertailukohtana esimerkiksi Finnair Stadiumin tekonurmea käytettiin vuonna 2006 FIFA:n raportin mukaan vain 948 tuntia. Tekonurmien käyttökeskiarvo Euroopassa on ESTOn (European Syntethic Turf Organisation) mukaan noin 1 500 tuntia per vuosi.
Osa stadionin ohi menevästä kadusta nimettiin Aulis Rytkösen kaduksi syksyllä 2010. KuPSin kasvatti Rytkönen on yksi suomalaisen jalkapallon suurimmista nimistä.
Kesällä 2011 stadionille asennettiin 500 kuppi-istuinta päätykatsomoon.
Keväällä 2020 stadionin tekonurmi uusittiin, koska vanha ja kulunut tekonurmi ei läpäissyt UEFAn testejä, ja uhkasi siksi vaarantaa KuPS:n kotikentällä pelattavat Mestarien liigan karsintaottelut.
Ominaisuudet
Kuopiolaisseurat KuPS ja Pallokissat pelaavat kotiottelunsa keskuskentällä. Edellä mainituilla seuroilla kuten myös Palloliiton Itä-Suomen piirillä on toimistot pääkatsomon kivijalassa. Lisäksi päädyssä on pelien aikana avoinna urheiluhenkisesti sisustettu pubi Paitsio.
Stadionin omistaa Pohjois-Savon jalkapallosäätiön vuonna 2004 perustama Kiinteistö Oy Kuopion Keskuskenttä, joskin sen markkinointi- ja myyntioikeudet on vuokrattu 5 + 3 -vuotisella sopimuksella Kuopion Palloseuralle. Toukokuussa 2005 Kuopion kaupunginhallitus päätti, että se vuokraa verovaroilla Kiinteistö Oy Kuopion keskuskentän katsomo- ja muita tiloja 1. toukokuuta 2005 – 30. huhtikuuta 2030 väliseksi ajaksi 280 000 eurolla vuodessa.
Joulukuussa 2005 KuPS Oy (hallitsee stadionin markkinointioikeuksia) julkisti 4+3-vuotisen sopimuksen stadionin nimestä GB Glacen kanssa. Keskuskentästä tuli täten Magnum-areena sopimuskauden ajaksi. Vuonna 2010 palattiin nimeen Kuopion keskuskentän jalkapallostadion. Huhtikuussa 2012 KuPS solmi paikallislehti Savon Sanomien kanssa 3+2-vuotisen sopimuksen, jonka mukaan stadion nimettiin Savon Sanomat -areenaksi.
Tulevaisuus
Loppuvuodesta 2006 KuPSin pääomistajaksi tullut Ari Lahti kertoi Savon Sanomissa tavoitteekseen rakentaa stadionille lisää katsomoita. Tämän jälkeen on käyty eri medioissa keskustelua pääkatsomon tapaisen vastakatsomon rakentamisesta. Vielä ei ole tehty päätöksiä uudesta katsomosta, mutta täyttääkseen Veikkausliigan olosuhdevaatimukset keskuskentällä tulisi olla 4 000 katettua istumapaikkaa nykyisen 2 700 sijaan. Mikäli lisenssiehdot halutaan täyttää, joudutaan lisäkatsomo tulevaisuudessa rakentamaan. Katsojamäärien puolesta laajennukselle ei kuitenkaan ole ilmennyt akuuttia tarvetta.
Areenan tilalle on 2010-luvulla suunniteltu huomattavasti suurempaa, katettua stadionia. Kuopion Palloseura on toivonut vähintään 6000 istumapaikan katettua katsomoa, ja Suomen Palloliitto on toivonut vähintään 8 000 istumapaikan katettua katsomoa jalkapallon miesten maaotteluita varten. Suunnitelmissa on myös, että uusi monitoimistadion palvelisi 10 000 hengen massatapahtumia. Kuopion kaupunki on aloittanut Mölymäen kaupunginosan kaavamuutoksen kesällä 2018, liittyen osakseen uuteen stadionhankkeeseen. Vuonna 2018 joulukuussa Kuopion kaupunginvaltuustossa päätettiin stadionhankkeen suunnittelurahasta. Silloisen tiedon mukaan 2020-luvulla Kuopioon valmistuisi työryhmän esittämä 8000 katsojan stadion, mikä mahdollistaisi myös 20 000 henkilön suurtapahtumat. UEFAn luokitukseen neljä sijoittuva Kuopion tuleva stadion tulee olemaan arvoasteikossa valtakunnan kakkosstadion heti Helsingin Olympiastadionin jälkeen. Stadionhanke on saanut kannatusta Kuopiossa ja sen ulkopuolella. Vuoden 2019 lopulla stadionhankkeen eteneminen vielä seisoi, ja vaihtoehtoiseksi ratkaisuksi on myös suunniteltu pienempää, 4500–6000 henkilön stadionia.
Ennätykset
Keskuskentän jalkapallo-otteluiden yleisöennätys 7 890 on vuodelta 2021 Veikkausliigaottelusta KuPS-HJK.
Haapajärvi (täsmennyssivu)
Haapajärvi voi tarkoittaa paikkakuntaa, toiminnan kohdetta tai järveä:
Järvi
Lisämääreellä:
Sukunimenä
Haapajärvi on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kalastajakissa
Kalastajakissa (Prionailurus viverrinus tai Felis viverrinus) on aasialainen keskikokoinen kissaeläin. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut sen vaarantuneeksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Kalastajakissa [[Osakan eläintarhassa Japanissa.]] Kalastajakissa (Prionailurus viverrinus) on luokiteltu sukuun Prionailurus geneettisen tutkimuksen perusteella. Se on joskus jaettu kahteen alalajiin, P. v. viverrinus suurimmalla osalla levinneisyysaluetta, sekä P. v. rhizophoreus Jaavalla. Alalajijakoa ei kuitenkaan ole hiljattain tutkittu tarkemmin ja lajin taksonomiaa pidetään epävarmana.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kalastajakissan varma levinneisyysalue käsittää osia Bangladeshista, Kambodžasta, Intiasta, Myanmarista, Nepalista, Pakistanista, Sri Lankasta ja Thaimaasta. Lajia on tavattu Indonesian Jaavalla, jossa niitä ei ole kuitenkaan havaittu sitten vuoden 2000. On myös mahdollista, että lajia on aikoinaan esiintynyt Sumatralla. Laji on myös mahdollisesti hävinnyt Vietnamista, jossa se on havaittu viimeisen kerran vuonna 2000. Sitä saattaa esiintyä vielä myös Laosissa. Lajin tarkka levinneisyysalue tunnetaan huonosti. Sen levinneisyysalue on sinänsä laaja, mutta hyvin laikuttainen.
Kalastajakissaa tavataan etenkin vesistöjen ja soiden läheisyydessä. Tavallisimmin se esiintyy alavilla alueilla, mutta osissa Sri Lankaa myös vuoristoisemmissa ympäristöissä.
Elintavat
thumb|Kalastajakissa [[mangrovetiheiköllä Sundarbanin alueella Intian Länsi-Bengalissa.]] Kalastajakissa on pääosin yöaktiivinen. Sen elintavoista tiedetään vain vähän. Se kulkee usein piilossa tiheän kasvillisuuden suojassa. Urokset liikkuvat reviireillä, joilla on kokoa 5–22 km². Samalla alueella voi olla useita naaraita. Reviiri merkitään virtsaamalla tai kehoa ympäristöön hieromalla.
Kalastajakissan saaliseläimiä ovat monet eri jyrsijät, linnut ja kalat. Bangladeshissa tehtyjen tutkimusten mukaan erityisen tyypillisiä saaliseläimiä olivat mustarotta (Rattus rattus) ja intianrotta (Bandicota bengalensis). Erään arvion mukaan yksi kalastajakissa syö 365–730 jyrsijää vuodessa. Nimestään huolimatta kalastajakissalla ei ole monia erityisempiä morfologisia sopeutumia pelkästään kalastukseen. Sen ravinto koostuu pikemminkin myös muille kissaeläimille tyypillisistä saaliseläimistä. Se pystyy kuitenkin myös sukeltamaan ravinnonsa perään veteen ja sen leveät välihampaat soveltuvat liukkaan saaliin, kuten kalan, kiinniottoon. Joskus se saalistaa vesilintuja lähestymällä niitä veden alla ja nappaamalla niitä jaloista. Metsästäessään se liikkuu pitkin vesistöjen varsia vaihtaen metsästyspaikkaansa noin 15 minuutin välein.
Intiassa kalastajakissojen lisääntymiskausi ajoittuu yleensä tammi-helmikuulle. Varmasti ei kuitenkaan tiedetä, onko lajilla kuitenkaan erityistä lisääntymiskautta. Paritteluja voi tapahtua myös muuna vuodenaikana. Tiineys kestää 63–70 päivää ja Intiassa pennut syntyvät yleensä maaliskuun ja toukokuun välillä. Emo imettää poikasiaan kuusi kuukautta. Kiinteää ruokaa pennut alkavat syödä kuitenkin jo kahden kuukauden ikäisinä. Pennuista tulee itsenäisiä 10 kuukauden ikäisinä ja sukukypsiä naaraspuolisista pennuista kasvaa 15 kuukauden ikäisinä.
Uhat ja suojelu
Kalastajakissalle erityinen uhka on sen elinympäristön häviminen ja laikuttuminen kaupungistumisen sekä maatalouden takia. Sitä myös vainotaan eri puolilla levinneisyysaluettaan esimerkiksi myrkyttämällä ja ansoittamalla. Kalastajakissa kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II. Se on suojeltu lailla suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan.
Gary Driscoll
John Gary Driscoll (18. huhtikuuta 1946 – 8. kesäkuuta 1987) oli yhdysvaltalainen r ock-rumpali.
Armada
Armada viittaa muun muassa seuraaviin:
Gary Driscoll
Driscollin ensimmäinen yhtye vuodesta 1965 oli Ronnie Dio & The Prophets, josta syntyi The Electric Elves. Yhtye muutti nimensä ensin The Elvesiksi ja sitten The Elfiksi. Yhtye julkaisi myös muutaman singlen. Lopulta yhtye löysi tuottajaksi Deep Purplen basistin Roger Gloverin, joka tuotti kaksi kolmesta The Elfin albumista.
The Elf lopetti toimintansa vuonna 1975, kun Driscoll, Dio, Mickey Lee Soule ja Craig Gruber värvättiin tekemään Richie Blackmore's Rainbow -levyä.
Driscoll erotettiin yhtyeestä pian sen jälkeen kun Rainbow’n debyyttialbumi oli julkaistu. Hänen tilalleen tuli Cozy Powell.
Rainbowin jälkeen Driscoll soitti yhtyeissä Bible Black ja Gary Mooren live-kokoonpanossa 1984 We want Moore -kiertueella.
Driscoll löydettiin murhattuna kotoaan Ithacasta New Yorkin osavaltiossa kesäkuussa 1987. Hän oli kuollessaan 41-vuotias. Hänen murhansa on edelleen ratkaisematta, sillä sille ei ole ilmeistä perustetta. Murhan on väitetty liittyneen huumeisiin.
Daan Jippes
thumb|250px|Daan Jippes Helsingin kirjamessuilla 2008. Daniel Jan "Daan" Jippes (s. 14. lokakuuta 1945 Amsterdam, Alankomaat ) on yksi 2000-luvun alun suosituimpia Aku Ankka -piirtäjiä ja yksi Carl Barksin uskollisimpia seuraajia. Jippes piirsi underground-sarjakuvia ennen Disney-hahmojen pariin siirtymistään. Jippesin tyyli pohjaa ankkataiteilija Carl Barksin luomaan piirrostyyliin. Hänestä on myös käytetty nimitystä ”Disney-sarjakuvien Michelangelo”.
Jippes aloitti sarjakuvien lukemisen ja piirtämisen jo lapsena. Ensimmäiset Disney-työnsä hän teki 1970-luvun alussa: ne olivat pääosin kansikuvia, joista monet liittyivät Barksin, Floyd Gottfredsonin ja Paul Murryn tekemiin sarjakuviin. Disney-uransa alkuaikoina hän teki yhteistyötä Freddy Miltonin kanssa. Yhteistyö loppui 1980-luvun alussa, kun Jippes muutti Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Disneyn studioilla.
Daan Jippes on piirtänyt uusiksi kaikki sarjakuvat, joihin Barks teki käsikirjoituksen 1960- ja 1970-luvulla, mutta joita Barks ei piirtänyt itse. Alun perin piirtäjinä toimivat Tony Strobl ja Kay Wright. Niitä on julkaistu englanniksi pääasiassa Uncle Scrooge-lehdessä sekä myös muutamassa muussa Gemstone-kustantamon lehdessä. Kesällä 2008 Gemstone aloitti albumisarjan, jossa oli tarkoitus julkaista kaikki Jippesin tähän mennessä piirtämät sarjat. Sarjaa ehti kuitenkin ilmestyä vain yksi numero ennen kuin Gemstone luopui Disney-lehtien julkaisemisesta.
Suomeksi on julkaistu vuonna 2002 kirja nimellä Ankantekijät 1: Ihmissusia ja sudenpentuja, joka sisältää edellä mainittuja Barks-Jippes-sarjoja. Syyskuussa 2008 ilmestyi Ankantekijät 10: Lannistumaton laivuri, joka sisältää Jippesin ja Miltonin yhteisiä sarjoja. Carl Barksin kootuissa on julkaistu kaikki Barksin käsikirjoituksiin perustuvat Jippesin piirtämät tarinat.
Snellmaninkatu (Helsinki)
thumb|Snellmaninkadun pohjoispäässä [[Siltavuori|Siltavuoressa kohoaa vuonna 1905 valmistunut yliopiston fysiologian laitoksen rakennus.]] thumb|[[Arppeanum-rakennus Senaatintorin kulmassa]]
Snellmaninkatu on Helsingin Kruununhaassa sijaitseva etelä-pohjoissuuntainen katu, joka kulkee rinnakkaisen Unioninkadun itäpuolella.
Katu alkaa etelässä Aleksanterinkadusta ja kulkee Senaatintorin itäreunaa pitkin Valtioneuvoston linnan ohi. Senaatintorin lisäksi Unioninkadun ja Snellmaninkadun välisissä kortteleissa sijaitsevat muun muassa Helsingin tuomiokirkko, Suomen Pankin päärakennus ja Kansallisarkisto. Suomen Pankin rakennuksen edessä sijaitsee J. V. Snellmanin patsas, jonka mukaan katu on myös nimetty. Vastapäätä, kadun itäpuolella, on Säätytalo. Snellmaninkatu päättyy pohjoisessa Siltavuoreen, ja sen päädyssä Siltavuorenpenkereellä sijaitsee vuonna 1905 valmistunut yliopiston fysiologian laitoksen rakennus.
Dyyni (vuoden 1984 elokuva)
Dyyni (Dune) on David Lynchin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen tieteiselokuva vuodelta 1984. Se perustuu Frank Herbertin samannimiseen kirjaan. Elokuvan pääosaa esittää Kyle MacLachlan.
Snellmaninkatu (Helsinki)
Kadun nimi oli aikaisemmin Nikolainkatu keisari Nikolai I:n mukaan. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1928.
Dyyni (vuoden 1984 elokuva)
Rooleissa
Lopputekstien mukaisessa järjestyksessä:
Snellmaninkatu (Helsinki)
pienoiskuva|Nikolainkatu
Dyyni (vuoden 1984 elokuva)
Jodorowskyn Dyyni-projekti
Vuonna 1974 ranskalainen tuottaja Jean-Paul Gibon hankki Dyyni-kirjasarjan elokuvaoikeudet ja kiinnitti ohjaajaksi Alejandro Jodorowskun. Jodorowsky sai mukaan tuotantoon muun muassa Pink Floydin ja Magman tekemään musiikkia sekä Dan O’Bannonin vastaamaan efekteistä ja visuaalisuudesta yhdessä H. R. Gigerin, Jean Giraudin (tunnetaan myös nimellä Moebius) ja Chris Fossin kanssa. Jodorowsky suostutteli myös Salvador Dalíin keisarin rooliin ja Orson Wellesin esittämään Harkonnen-suvun hallitsijaa. Muissa rooleissa olivat muun muassa Mick Jagger, Udo Kier, David Carradine ja Jodorowskyn poika Brontis Jodorowsky.
Projekti kaatui budjettisyihin, elokuvan pituuteen ja studion epäluuloon itse Alejandro Jodorowskyä kohtaan. Sen jälkeen Ridley Scottin oli tarkoitus ohjata elokuva, mutta hän ei ollut tyytyväinen kuvauspuitteisiin Meksikossa. Dino De Laurentiis jatkoi myöhemmin projektia ja kiinnitti David Lynchin ohjaajaksi.
Projektista on tehty Jodorowsky’s Dune -niminen dokumentti vuonna 2013.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Dyyni saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Audio-Technica
thumb|Audio-Technica ATH-A500 -kuulokkeet Audio-Technica Corporation on Japanissa vuonna 1962 perustettu kansainvälinen äänentoistolaitteiden valmistaja, joka suunnittelee ja valmistaa ammattitason mikrofoneja, kuulokkeita, levysoittimien äänirasioita ja muita äänilaitteita kuten levysoittimia.
Historia
Audio-Technican perusti Hideo Matsushita Japanissa, Tokion Shinjukussa vuonna 1962. Yhtiön ensimmäinen tuote oli AT-1 äänirasia. Audio-Technican liiketoiminta kehittyi nopeasti ja yritys alkoi valmistamaan myös muita tuotteita kuten kuulokkeita.
Gunnar Strömstén
Gunnar Valfrid Strömstén (23. tammikuuta 1885 – 10. joulukuuta 1963) oli suomalainen pikaluistelija.
Strömstén sijoittui yleisluistelun MM-kilpailuissa toiseksi Helsingissä 1906 ja ensimmäiseksi Trondheimissä 1907. Vuoteen 1907 saakka ei kuitenkaan jaettu mitaleita ja mestaruusarvoonkin vaadittiin vähintään kolme matkavoittoa. Strömstén saavutti kaksi ja jakoi 500 m voiton norjalaisen Steenin kanssa molempien luisteltua 48,0. 500 metrin voitosta järjestettiin kuitenkin uusinta, jossa Steen oli parempi ajalla 47,4. Kahden matkavoiton ansiosta Strömstén sai Trondheimissa kuninkaanmaljan. Strömsen voitti kisoissa 5 000 metrin matkan ajalla 9.27,6 ja 10 000 metrin matkan ajalla 19.09,4. Davosin MM-kilpailuissa 1908 hän sijoittui neljänneksi ja Helsingissä 1910 seitsemänneksi. Vuonna 1912 hän sai hopeaa sekä Tukholman EM-kilpailuissa että Oslon MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Vuoden 1922 Helsingin EM-kilpailuissa hän keskeytti.
Strömstén voitti yleisluistelun Suomen-mestaruuden 1907 ja 1913. Vuoden 1906 SM-kisoissa hän oli voittanut 5 000 metrin matkan ajalla 9.26,8, mutta mestaruus meni kaksi matkaa voittaneelle Johan Wikanderille. Seuraavana vuonna Strömsén oli nopein 500 metrillä ajalla 48,2 sekä 5 000 metrillä ajalla 9.08,2, mikä riitti SM-kultaan. Vuonna 1913 Strömsen voitti 1 500 metriä, jossa hän luisteli 2.36,8 sekä 10 000 metriä, jonka voittoaika oli 19.18,0. Hän keräsi kisoissa yhteensä 6 sijapistettä, mikä toi hänelle toisen SM-kullan. Seuraavana vuonna Strömsén oli nopein vielä 500 metrillä ajalla 48,9.
Strömstén teki urallaan kolme Suomen-ennätystä. Vuonna 1906 hän paransi Franz Fredrik Wathénin kotimaan ratojen 1 500 metrin ennätystä 2,2 sekunnilla aikaan 2.30,8. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1909, jolloin Arne Schrey rikkoi sen. Vuonna 1908 Strömstén rikkoi Wathénin kansainvälisten ratojen 10 000 metrin Suomen-ennätyksen 40 sekunnilla. Uusi ennätys oli 18.04,0. Se pysyi voimassa 14 vuotta, kunnes Waldemar Bergström paransi sitä vuonna 1922. Strömstén luisteli 1912 5 000 metrillä uuden kansainvälisten ratojen Suomen-ennätyksen 8.53,3. Vanha Wathénin ennätys parani 4,7 sekunnilla. Strömsténin ennätys rikkoutui kaksi vuotta myöhemmin, kun Julius Skutnabb saavutti ajan 8.46,0.
Triumph (yhtye)
Triumph on kanadalainen rockyhtye, joka oli suosittu 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla. Triumph oli useita kertoja ehdolla Juno-palkinnoille, muun muassa Vuoden yhtye -palkinnolle 1979, 1985, 1986 ja 1987. Yhtye perustettiin Torontossa rumpali-laulaja Gil Mooren (s. 1951) ja basisti-kosketinsoittaja-tuottaja Mike Levinen (s. 1949) ) tavattua kitaristi-laulaja-lauluntekijä Rik Emmettin (s. 1953) managerin toimistossa vuonna 1975.
Henrik Cederlöf
Henrik Vilhelm Cederlöf (10. tammikuuta 1922 Helsinki – 4. syyskuuta 2015 Tammisaari) oli suomalainen filosofian tohtori, rehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Ura
Cederlöfin vanhemmat olivat professori Johannes Cederlöf ja Inez Louise Sjöbring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1941 Länsi-Uudenmaan yhteislyseosta Tammisaaressa ja valmistui Åbo Akademista filosofian maisteriksi 1948, lisensiaatiksi 1966 ja tohtoriksi 1968.
Cederlöf oli Västra Nyland -lehden toimittajana 1948–1953 ja Radio Västnylandin ohjelmapäällikkönä 1950–1968. Hän oli Tammisaaren opettajaseminaarin englannin kielen ja historian opettajana 1952–1958 ja äidinkielen lehtorina ja rehtorina Tammisaaren yhteislyseossa 1974–1976. Viimeksi Cederlöf toimi Tammisaaren lukion rehtorina 1976–1985. Hän sai professorin arvonimen 1996.
Cederlöf kirjoitti kirjallisuushistoriallisia tutkielmia Runar Schildtistä ja Jonatan Reuterista. Hän kirjoitti myös Tammisaaren ja sen lähiseudun paikallishistoriaa käsitteleviä teoksia.
Cederlöf oli Tammisaaren kaupunginvaltuuston jäsen 1951–1988 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1980–1988.
Very low density lipoprotein
Very low density lipoprotein (VLDL) on yksi lipoproteiinien luokka. Se sisältää kuljettajaproteiinien lisäksi kolesterolia ja runsaasti triglyseridiä. Verenkiertoon päästyään se luovuttaa triglyseridiä solujen rakennusaineiksi muuttuen low density lipoproteiiniksi (LDL), joka sisältää kuljettajaproteiinien lisäksi enää vain lähinnä kolesterolia.
Jani Hakkarainen
pienoiskuva|Jani Hakkarainen Jani Ilari Hakkarainen (s. 1975 Lappenranta) on suomalainen filosofi, Tampereen yliopiston yliopistonlehtori, teoreettisen filosofian dosentti ja kollegion jäsen. Hän on toimi aiemmin Tampereen yliopiston tutkijatohtorina (2013-2018). Filosofiassa Hakkarainen on tutkinut filosofian historiaa, erityisesti skottifilosofi David Humea ja metafysiikkaa. Hän on julkaissut niistä useita kansainvälisiä, vertaisarvioituja artikkeleita, osan dosentti Markku Keinäsen ja/tai tohtori Antti Keskisen kanssa. Hakkaraisella on esitelmöinyt kansainvälisissä tieteellisissä kokouksissa tai ulkomaisissa yliopistoissa yli 70 kertaa. Hän on myös järjestänyt useita kansainvälisiä tieteellisiä kokouksia sekä toiminut vertaisarvioijana monissa filosofian johtavissa aikakauslehdissä. Hakkarainen on ohjannut tohtori Matias Slavovin väitöskirjan Humen filosofiasta (Jyväskylän yliopisto 2016) ja tohtori Markku Ylisen väitöskirjan skeptisismistä renessanssi- ja 1600-luvun filosofiassa (Tampereen yliopisto 2016). Suomalaiseen poliittisen ajattelun historian oppikirjaan, Klassiset poliittiset ajattelijat (Vastapaino 2012) Hakkarainen on kirjoittanut luvun Humesta. Vuosina 2009-2011 hän oli Suomen Akatemian tutkijatohtori ja lukuvuonna 2008-2009 sekä keväällä 2014 Visiting Fellow Yalen yliopiston filosofian laitoksella.
Hakkarainen on myös toiminut vuosina 1992-2008 15 kautta salibandyvalmentajana muiden muassa Salibandyliigassa, Naisten Salibandyliigassa, miesten ensimmäisessä divisionassa ja A-poikien SM-sarjassa. Hän on edustanut esimerkiksi Gunnersia, Kooveeta ja Manse Unitedia. Hakkarainen oli Kooveen ensimmäinen miesten päävalmentaja kaudella 1996-1997, jolloin joukkue voitti ylivoimaisesti ensimmäisen divisioonan. Gunnersissa Hakkarainen voitti miesten Suomen cupin vuonna 1999.
Valmentamisen lopetettuaan vuonna 2008 Hakkarainen on toiminut salibandyanalyytikkona Urheilulehdessä ja Pääkallo.fi:ssä sekä salibandyn kommentaattorina Elisalla, IS-TV:llä ja Veikkaus Tv:llä.
Hakkaraisen isoisä oli näyttelijä Hemmo Hakkarainen. Hänen setänsä on historioitsija Mika Hakkarainen. Hakkarainen on naimisissa.
Steve Porcaro
Steve Porcaro (s. 2. syyskuuta 1957 Hartford, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja ja säveltäjä. Hän on rockyhtye Toton alkuperäisjäsen. Porcaro oli mukana Toton kuudella ensimmäisellä albumilla. Vuonna 1986 julkaistu Fahrenheit oli yhtyeen viimeinen albumi Porcaron ollessa jäsenenä. Hän ehti kirjoittaa yhtyeelle kolme kappaletta ja hänen tavoitteenaan olikin siirtyä kokopäiväiseksi lauluntekijäksi ja säveltäjäksi. Porcaron sävellyksiin kuuluu myös Michael Jacksonin albumin Thriller kappale ”Human Nature”.
Porcaro on avustanut eroamisensa jälkeenkin Totoa kosketinsoittimien, rumpulooppien, syntetisaattorin ja sovitusten kanssa. Hän on toiminut myös sessiomuusikkona muun muassa yhtyeiden Yes ja Jefferson Airplane albumeilla. Porcaro on mukana myös Toton vuoden 2006 albumilla Falling In Between.
Steven veljistä vuonna 1992 kuollut Jeff Porcaro oli Toton rumpali ja vuonna 2015 kuollut Mike Porcaro Toton basisti.
Kazuki Nakajima
Kazuki Nakajima (, s. 11. tammikuuta 1985 Okazaki, Aichi, Japani ) on japanilainen autourheilija, joka kilpaili Formula 1-sarjassa Williamsilla. Nakajiman isä on entinen F1-kuljettaja Satoru Nakajima. Myös hänen nuorempi veljensä Daisuke on kilpa-ajaja.
Uran alku
Nakajiman ura alkoi kartingilla vuonna 1996. Kolme vuotta myöhemmin hän voitti Suzuka Formula ICA karting-sarjan mestaruuden. Ajettuaan lukuisia hyviä kilpailuja hänet valittiin Toyotan nuorten kuljettajien ohjelmaan.
Vuonna 2003 Nakajima voitti Formula Toyota-luokan mestaruuden. Sieltä hän siirtyi Japanin Formula 3-luokkaan, jossa hän voitti kaksi kauden 20:stä osakilpailusta. Nakajiman sijoitus oli kauden päätteeksi viides. Nakajima jatkoi sarjassa vielä toisen kauden sijoittuen toiseksi.
Nakajima vaihtoi vuonna 2006 Formula 3 Euroseriesiin, jossa hän kilpaili muun muassa Sebastian Vetteliä ja Paul Di Restaa vastaan. Aloitettuaan kautensa vahvasti yhdellä voitolla ja kakkossijalla hän sijoittui lopulta seitsemänneksi tallikavereidensa Kohei Hiraten ja Esteban Guerrierin taakse.
Marraskuussa 2006 Nakajima nimettiin Formula 1-talli Williamsin testikuljettajaksi kaudelle 2007. Nakajiman debyytti Formula 1-autolla tapahtui Fujin radalla marraskuussa 2006, hänen tehdessään neljän kierroksen esittely-ajon märissä olosuhteissa.
Nakajima kilpaili GP2-luokassa kaudella 2007 DAMSin kuljettajana. Hänen tallikaverinaan ajoi ranskalainen Nicolas Lapierre. Nakajima ajoi samaan aikaan 7000 kilometrin edestä testejä Williamsille.
Formula 1 -ura
thumb|270px|Nakajima [[Monacon Grand Prix 2008|Monacon GP:ssä 2008.]] Alexander Wurzin lopetettua uransa ennen kauden viimeistä kilpailua, Nakajima sai Williamsin kilpakuljettajan paikan Nico Rosbergin tallikaverina.
Brasilian GP alkoi Nakijiman osalta heikosti hänen jäätyään 19. lähtöruutuun – reilusti Rosbergin taakse, joka oli kymmenes. Kilpailussa hänen vauhtinsa parani, osoituksena tästä kilpailun viidenneksi nopein kierrosaika. Lopputuloksissa hän onnistui nousemaan kymmenenneksi. Hyvää tulosta varjosti kuitenkin Nakajiman kolarointi varikolla, hänen ajaessaan kahden tallinsa mekaanikon päälle saapuessaan liian kovalla vauhdilla varikkopysähdykselleen.