cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Test Drive Off-Road 3
Test Drive Off-Road 3 on Accoladen kehittämä ja Infogramesin julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin PlayStation, Microsoft Windows ja Game Boy Colorille vuonna 1999.
Petra Majdič
Petra Majdič (s. 22. joulukuuta 1979 Ljubljana) on slovenialainen entinen maastohiihtäjä.
Keväällä 2011 uransa päättänyt Majdič saavutti hopeaa vuoden 2007 MM-kisojen sprinttikilpailussa Astrid Jacobsenin jälkeen, Virpi Kuitunen oli kolmas. Kyseessä oli Slovenian ensimmäinen aikuisten sarjan arvokisamitali maastohiihdossa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sai pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä, vaikka joutui käyttämään voimakkaita kipulääkkeitä. Majdič laski verryttelylenkillä radalta ulos ja putosi kolmimetriseen ojaan. Slovenian joukkueen lääkärin mukaan häneltä murtui neljä kylkiluuta, ja hän sai pienen repeämän keuhkoihinsa. Oslon MM-kisoissa 2011 Majdič oli vapaan hiihtotavan sprintissä pronssilla.
Majdič voitti sprintin maailmancupin kausilla 2007–2008, 2008–2009 ja 2010–2011. Hän oli maailmancupin kokonaispisteissä toinen kaudella 2008–2009 ja kolmas 2009–2010. Lisäksi hän oli kaudella 2006–2007 maailmancupin loppupisteissä neljäs ja sprintticupissa toinen. Hän on voittanut yhteensä seitsemäntoista maailmancupin osakilpailua, joista yksitoista on ollut perinteisen hiihtotavan sprinttejä: maaliskuussa 2006 Drammenissa, marraskuussa 2006 Kuusamossa, maaliskuussa 2007 Tukholmassa, joulukuussa 2007 Kuusamossa, tammikuussa 2008 Canmoressa, helmikuussa 2008 Otepäässä, marraskuussa 2008 Kuusamossa, tammikuussa 2009 Otepäässä, maaliskuussa 2009 Trondheimissa ja Tukholmassa sekä tammikuussa 2011 Otepäässä. Lisäksi hän on voittanut vapaan hiihtotavan sprintit joulukuussa 2008 Davosissa ja Düsseldorfissa, helmikuussa 2009 Valdidentrossa, maaliskuussa 2009 Lahdessa ja joulukuussa 2009 Davosissa. Ensimmäisen normaalimatkan maailmancup-voittonsa hän saavutti Trondheimin 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2009. Majdič on sijoittunut maailmancupin kilpailuissa kolmen parhaan joukkoon kaikkiaan 32 kertaa (17.1.2010 mennessä).
Majdič voitti Tour de Skillä 2006–2007 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Oberstdorfissa. Tour de Skin 2008–2009 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Tour de Skillä 2009–2010 hän voitti 2,5 kilometrin prologin ja sprintin Oberhofissa sekä 10 kilometrin yhteislähtökilpailun Val di Fiemmessä. Kokonaiskilpailun lopputuloksissa hän oli toinen. Tour de Skillä 2010–2011 hän voitti perinteisen hiihtotavan sprintin Oberstdorfissa ja vapaan tyylin sprintin Toblachissa.
Salpausselän kilpailuissa 7.3.2009 Madjic kiilasi sprinttikilpailussa Pirjo Murasen eteen viimeisessä kurvissa. Majdič voitti kilpailun Murasen jäädessä kolmanneksi. Tapahtuman jäljiltä sekä Muranen että Majdič saivat varoituksen kilpailun juryltä. Muranen sai varoituksen lyötyään Majdičia sauvalla.
Petra Majdičin kansainvälisen uran viimeinen kilpailu oli naisten 8,8 km:n takaa-ajo (Ounasvaara Climb) Ounasvaaralla, Rovaniemellä 10.4.2011 osana pohjoismaista Tour de Barents -kilpailusarjaa (6.4.2011–10.4.2011). Majdič voitti Tour de Barentsin ennen Suomen Kerttu Niskasta.
Maailmancupin palkintosijat
thumb|Petra Majdič, Tour de Ski, Praha 2007
X (The 69 Eyesin albumi)
X on The 69 Eyes -yhtyeen kymmenes albumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Luettelo Jehovan todistajien oppimuutoksista
Luettelo Jehovan todistajien oppimuutoksista ja opin kehittymisestä aikajärjestyksessä.
Test Drive Off-Road
Test Drive Off-Road on Electronic Artsin kehittämä ja Accoladen julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin PlayStation ja Microsoft Windowsille vuonna 1997.
Aljaksandr Kultšy
thumb|Aljaksandr Kultšy Aljaksandr Mikalajevitš Kultšy (, łacinkaksi Alaksandr Mikalajevič Kulčy, ; s. 1. marraskuuta 1973 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edustaa Kazakstanin valioliigassa pelaavaa Irtysh Pavlodar ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Wilhelm Bensow
Wilhelm Bensow (3. lokakuuta 1864 Tukholma – 10. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Ab Wilhelm Bensow Oy:n perustaja.
Bensowin vanhemmat olivat hovihammaslääkäri Simon Constantin Bensow ja Eleonora Wallenstein. Perhe muutti Tukholmasta Helsinkiin 1872 mutta Wilhelm palasi opintoja varten 1873 Tukholmaan isovanhempiensa luokse. Hän valmistui Frans Schartaun kauppakoulusta 1881 ja toimi sitten Handelsbankenissa kuuden vuoden ajan ensin kassanhoitajana ja sitten kirjurina.
Kauppahuone Bensow
Keväällä 1887 Bensow matkusti Saksaan tapaamaan sukulaisiaan. Bremenissä hän tapasi Albin Hjeltin, joka oli aikeissa avata Helsinkiin agentuuriliikkeen. Hjelt ja Bensow sopivat, että Bensow siirtyisi liikkeen palvelukseen vuoden 1888 alusta lukien. Bensow oli sitten Hjeltin palveluksessa vuoden ajan, kunnes hän 1889 perusti itse agentuuriliikkeen. Hän alkoi tuoda Suomeen muun muassa maatalouden lannoitteita, suolaa, viljaa, kahvia, silliä ja sokeria.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Bensow laajensi liiketoimintaansa henkivakuutusten välittämiseen ja valuuttakauppaan. Yrityksestä muodostettiin 1917 osakeyhtiö nimellä Ab Wilhelm Bensow Oy, ja se listautui Helsingin pörssiin. Bensow oli yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1922 saakka, jolloin hänen seuraajakseen tuli pankinjohtaja Emanuel Laurell. Bensow siirtyi yhtiön johtokunnan puheenjohtajaksi ja oli tehtävässä kuolemaansa saakka. Toimitusjohtaja Robert Jansson johti yhtiötä 1932–1976, yli 40 vuotta. Yhtiölle valmistui vuonna 1940 Eteläesplanadi 22:een arkkitehti Uno Ullbergin suunnitteleman kahdeksankerroksinen toimitalo.
Jatkosodan syttyessä 1941 Jansson osti Wilhelm Bensowilta yhtiön osake-enemmistön. Kun yhtiö oli päätynyt osittain myös saksalaisomistukseen, juutalainen Bensow kertomansa mukaan joutui myymään saksalaisten omistajien vaatimuksesta osakkeensa.
Sodan jälkeen yhtiö laajensi toimintaansa myös laivanvarustukseen. Yhtiön nimeksi muuttui 1963 Bensow Oy-Ab ja vuonna 1981 Oy Bensow Ab. Vuonna 1956 Bensow osti polkupyörän dynamoita valmistaneen Saurion Tehdas Oy:n jolla oli tehdas Herttoniemessä. Täällä aloitettiin 1958 Solifer-mopedien valmistus ja 1964 alkoi Solifer-asuntovaunujen valmistus. Bensow toimi myös Suzuki-moottoripyörien maahantuojana.
Robert Jansson myi lokakuussa 1985 koko Bensow-konsernin Gustav Rosenlewin kehitysyhtiö Manconille. Vaikeuksiin joutunut Mancon myi 1985 Bensowin Eteläesplanadi 22:ssa sijainneen toimitalon SKOP:lle noin 200 miljoonalla markalla, ja vuonna 1988 Bensowin liiketoiminnot myytiin Richard Grahnen ja Karin Nordeswanin omistamalle Suomen Filtrona Oy:lle, joka muutti kaupan jälkeen nimensä Oy Bensow Ab:ksi. Mancon teki konkurssin keväällä 1989, ja marraskuussa 1989 myös Bensow joutui konkurssiin. Näistä tapahtumista kertoo Jaakko Tapanisen 1991 ilmestynyt reportaasikirja Kauppahuoneen kuolema.
Muuta Wilhelm Bensowin toimintaa
Vuonna 1909 Bensow perusti yhdessä pietarilaisen Naphta-Industrie und Handelsgesellschaft Masutin kanssa Suomalainen Petrolituonti Oy -nimisen öljytuotteiden maahantuontiyrityksen. Tämän yhtiön nimeksi tuli 1929 Suomen Shell Oy, kun sen osakkeet myytiin Shellille.
Bensow omisti 1906–1911 Gräsan kartanon Espoossa. Hän oli Kauniaisten kauppalanvaltuuston jäsen 1920–1928. Bensow sai kauppaneuvoksen arvon 1934. Hänet on haudattu Kauniaisten hautausmaalle.
Bensowin lastenkotisäätiö
Wilhelm Bensow perusti vuonna 1917 vaimonsa kanssa lastenkodin, joka säätiöitettiin. Lastenkodin toiminta on lopetettu, ja säätiön piirissä on epäilty laajoja väärinkäytöksiä.
Test Drive Off-Road Wide Open
Test Drive Off-Road Wide Open on Angel Studiosin kehittämä ja Infogramesin julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle ja Xboxille vuonna 2001.
Pasi Tuutti
Pasi Mikael Tuutti (s. 21. maaliskuuta 1979 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Hän toimi Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana noustuaan tehtävään apuvalmentajan paikalta toukokuussa 2019, kun Toni Koskela siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajaksi. Vuosina 2020–2022 Tuutti oli Simo Valakarin apuvalmentajana Kuopion Palloseurassa. Valakarin lähdettyä seurasta Tuutti nimettiin KuPS:n päävalmentajaksi kaudeksi 2023. KuPS:n saavutettua ensimmäisestä kolmesta pelistään vain yhden pisteen, Tuutin sopimus purettiin huhtikuussa 2023. Kesällä 2023 Tuutti liittyi Ilveksen valmennustiimiin.
Tuutti on aiemmin toiminut Tampereen Ilveksen päätoimisena juniorivalmentajana, ja hän on myös valmentanut Naisten Liigassa pelaavaa Kuopion Pallokissojen joukkuetta ja toimi myös seuran junioripäällikkönä vuodesta 2010 lähtien. Tuutti on aikaisemmin valmentanut myös Kuopion Kingsin joukkuetta jalkapallon Kakkosessa.
Omalla pelaajaurallaan Tuutti edusti muun muassa Kuopion Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi seitsemän Veikkausliigan ottelua kaudella 2001.
Mitja Petkovšek
Mitja Petkovšek (s. 6. helmikuuta 1977 Ljubljana) on slovenialainen telinevoimistelija. Nojapuihin keskittynyt Petkovšek on telineen kaksinkertainen maailmanmestari ja nelinkertainen Euroopan mestari. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi. Petkovšek valittiin Slovenian vuoden miesurheilijaksi vuonna 2005.
Chiusi-maalari
Chiusi-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi arkaaisella kaudella noin vuosina 520–510 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräs hänen teoksistaan on museossa Chiusissa.
Chiusi-maalari oli osa viimeisten merkittävämpien mustakuviomaalareiden niin kutsuttua Leagros-ryhmää. Hän maalasi monenlaisia vaasityyppejä, kuten amforoita, hydrioita ja krateereja. Eräs hänen suosimistaan aiheista oli Herakleen ja Tritonin taistelu.
Bengt Joakim Krook
Bengt Joakim Krook (16. tammikuuta 1816 Turku – 27. syyskuuta 1886 Kakskerta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Bengt Joakim Krookin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos August Krook ja Maria Sofia af Ditmer. Myös hänen veljestään Carl August Krookista tuli kenraalimajuri. Bengt Joakim Krookin ensimmäinen puoliso vuodesta 1846 oli Henrika Emelia Fransiska Bergenstråle (k. 1857) ja toinen vuodesta 1859 Carolina Matilda Edelsköld. Arkkitehti August Krook oli Bengt Joakim Krookin poika toisesta avioliitosta. Krook tuli sotapalvelukseen 88. Pietarin jalkaväkirykmenttiin, jossa hänet ylennettiin alivänrikiksi. Krook siirrettiin 1834 vänrikkinä ensin Moskovan jalkaväkirykmenttiin ja sitten samana vuonna Petrovskin jalkaväkirykmenttiin Saratovin kuvernementtiin ja seuraavana vuonna 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1838 hänet komennettiin aliluutnanttina 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja seuraavana vuonna Simbirskin jääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1841. Krook siirrettiin Tomskin jääkärirykmenttiin 1844, ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin vielä samana vuonna 2. tarkk’ampujapataljoonaan. Kapteeniksi Krook yleni 1845. Hänet määrättiin Suomen tarkk’ampujapataljoonan 2. komppanian päälliköksi pataljoonan perustamisen yhteydessä 1846 ja pataljoonan muututtua vuonna 1849 Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaksi 1. komppanian päälliköksi.
Peitsa Mikola
Peitsa Untama Mikola (vuoteen 1937 Mikkola; 15. lokakuuta 1915 Jyväskylä – 9. toukokuuta 2017 Helsinki ) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston metsänhoitaja 1953–1957 ja metsäbiologian ylimääräinen professori vuosina 1957–1978. Hän julkaisi kirjoituksia metsänhoidosta, metsämikrobiologiasta ja luonnonsuojelusta ja osallistui järjestöalan toimintoihin. Hänen ja Hugh E. Wilcoxin mukaan on nimetty mykorritsasieni Wilcoxina mikolae. Mikola väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 4.12.1948. Hän on julkaissut myös useita metsäalan oppi- ja tietokirjoja yksin ja yhdessä muiden kanssa.
Mikola sai vuonna 1983 Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon ansioista metsäbiologian tutkimuksessa ja uuden metsänhoitokäsityksen edistämisessä. Mikola oli kolmen sodan veteraani. Hän osallistui Linnan juhliin vuonna 2015.
Mikolan veli oli sotahistorioitsija, eversti Keijo Mikola.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Lohko A
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2019 A-lohkossa pelasivat Kanada, Yhdysvallat, Suomi, Saksa, Slovakia, Tanska, Ranska ja Iso-Britannia.
Suomi vs. Kanada
<section begin="Suomi vs. Kanada"/><section end="Suomi vs. Kanada"/>
Slovakia vs. Suomi
<section begin="Slovakia vs. Suomi"/><section end="Slovakia vs. Suomi"/>
Frank Lloyd Wright
Frank Lloyd Wright (8. kesäkuuta 1867 Wisconsin, Yhdysvallat – 9. huhtikuuta 1959) oli yksi 1900-luvun alkupuolen näkyvimpiä ja vaikutusvaltaisimpia arkkitehteja, ja häntä pidetään edelleen Yhdysvaltojen kaikkien aikojen kuuluisimpana arkkitehtina. Hänen töilleen on ominaista geometrinen selkeys.
Nuoruus ja opinnot
Wright opiskeli muutamia lukukausia 1885 Wisconsinin yliopistossa Madisonissa. Siellä ei ollut arkkitehtuurin opetusta, joten hän meni insinöörilinjalle eli School for Engineeringiin. Hän keskeytti opinnot saamatta tutkintoaan valmiiksi, muutti Chicagoon vuonna 1887 ja aloitti työt arkkitehtitoimistossa.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Lohko A
Suomi vs. Tanska
<section begin="Suomi vs. Tanska"/><section end="Suomi vs. Tanska"/>
Frank Lloyd Wright
Nuoruus ja opinnot
Vuonna 1889 Wright meni naimisiin Catherine Tobinin kanssa. He saivat kuusi lasta.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Lohko A
Suomi vs. Iso-Britannia
<section begin="Suomi vs. Iso-Britannia"/><section end="Suomi vs. Iso-Britannia"/>
Frank Lloyd Wright
Varhaisimmat työt
Vuosina 1888–1893 Wright työskenteli Dankmar Adlerin ja Louis Sullivanin toimiston palveluksessa, mutta Wright irtisanottiin hänen jäätyään kiinni työn tekemisestä yrityksen ulkopuolella.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Lohko A
Ranska vs. Suomi
<section begin="Ranska vs. Suomi"/><section end="Ranska vs. Suomi"/>
Suomi vs. Saksa
<section begin="Suomi vs. Saksa"/><section end="Suomi vs. Saksa"/>
Frank Lloyd Wright
Varhaisimmat työt
Myöhemmästä preeriatyylistä Wrightin mestariteoksena pidetään Robie Housea, joka valmistui 1910. Rakennus teki syvän vaikutuksen moniin nuoriin eurooppalaisiin arkkitehteihin.
Henkilökohtaiset vaikeudet, Eurooppa ja Japani
Vuonna 1904 Wright suunnitteli naapurilleen Edwin Cheneylle talon ja rakastui tämän vaimoon Mamahiin. Wright oli ehtinyt olla jo yli kymmenen vuotta naimisissa. Kummankaan puolisot eivät suostuneet eroon, joten he ”karkasivat” yhdessä Eurooppaan. Asiasta syntyi Yhdysvalloissa valtava skandaali, joka tuhosi Wrightin mahdollisuudet työskennellä kotimaassa.
thumb|Frank Lloyd Wrightin oma talo. Arkkitehtuurin historian tutkijat ovat ihmetelleet, miksi Wright halusi mullistaa elämänsä. Yleisimmin syyksi on esitetty se, että Wright kyllästyi preeria-tyyliin. Tehtyään mahdollisimman monta erilaista preeriataloa Wright halusi siirtyä uusiin tyyleihin ja taloihin. Helpointa se olisi toisella mantereella. Elämä ei kuitenkaan alkanut Euroopassa hyvin: Wright ei saanut lainkaan suuria töitä, mikä turhautti häntä.
Vuonna 1910 Wrightin töitä esiteltiin kahdessa laajassa Ernst Wasmuthin julkaisemassa portfoliossa, jotka tunnetaan nimellä Wasmuthin portfoliot. Ne tekivät Wrightin töitä kansainvälisesti tunnetuiksi ja vaikuttivat kokonaiseen arkkitehtien sukupolveen. Wright vietti Euroopassa pari vuotta. Vuonna 1911 hän palasi Yhdysvaltoihin Wisconsiniin ja aloitti uuden kodin ja ateljee Taliesinin suunnittelun.
Elokuussa 1914 Wrightin ollessa Chicagossa palvelija, jolle Wright oli antanut potkut aiemmin, sytytti hänen studionsa Taliesinissa tuleen. Palvelija tappoi kirveellä seitsemän talossa ollutta. Vain kaksi henkilöä selvisi joukkomurhasta, näistä toinen auttoi sammuttamaan tulipalon. Menehtyneiden joukossa olivat muun muassa Mamah ja hänen kaksi lastaan.
Japanilaiset tilasivat Wrightilta suuren hotellin. Hän vierali maassa vuonna 1913 Mamahin kanssa. Pari vuotta tuhoisan tulipalon jälkeen, vuonna 1916 Wright muutti Japaniin viideksi vuodeksi uuden naisystävänsä, kuvanveistäjä Mirian Noelin kanssa. Imperial Hotel valmistui vuonna 1922. Samana vuonna Noel ja Wright menivät naimisiin, mutta liitto päättyi pian.
Kolmas avioliitto
Kun Wright vuonna 1924 meni ystävänsä kanssa Chicagossa katsomaan oopperaesitystä, hän kohtasi tummatukkaisen montenegrolaisen tanssijan, Olga Ivanovna (Olgivanna) Lazovich Milanoff Hinzenbergin. Vetovoima oli magneettista ja molemminpuolista. Ensihetkestä alkaen he olivat yhdessä aina Wrightin kuolemaan saakka 1959, jonka jälkeen Olgivanna vielä jatkoi Wrightin ”Taliesin Fellowship” -koulua omaan kuolemaansa saakka 1985.
Skandaalin aiheuttaneen suhteen alussa molemmat olivat vielä omilla tahoillaan naimisissa, mutta Olgivanna muutti heti Wrightin luokse, ja jo vajaan vuoden kuluttua syntyi tytär Iovanna. Kun Wrightin avioero aikaisemmasta liitosta lopulta tuli voimaan, he menivät naimisiin elokuussa 1928 ja viettivät kuherruskuukauden Phoenixissa Arizonassa.
Olgivanna oli ollut jo vuodesta 1917 alkaen kreikkalais-armenialaisen mystikon G. I. Gurdjieffin oppilas ja oli asunut Gurdjieffin lähimmän oppilasryhmän kanssa ”Ihmisen Harmonisen Kehittämisen keskuksessa” Ranskassa. Siellä Olgivanna hoiti muun muassa kirjailija Katherine Mansfieldiä tämän viimeisinä kuukausina.
Olgivannalla oli kiistatta merkittävä vaikutus Wrightin työhön. Wrightin elämän jäljellä oleva neljännesvuosisata – hänen Arizonan-vuotensa Olgivannan kanssa 1932–1959 – olivat hänen tuotteliainta aikaansa. G. I. Gurdjieff kävi Lloyd Wrightien luona vuonna 1934.
Vesiputoustalo ja Guggenheim-museo
1930-luvulla Wright kehitti Usoniatalonsa. Ne olivat käytännöllisiä keskiluokan taloja, yksinkertaisilla mutta tyylikkäillä geometrisilla muodoilla varustettuja. Wrightin kuuluisimmat yksityisasunnot rakennettiin 1930-luvulla. Tunnetuin niistä on luultavasti Pennsylvaniassa sijaitseva Fallingwater eli ”vesiputoustalo”. Se rakennettiin, jotta asukkaat pääsisivät mahdollisimman lähelle luontoa. Talon ali virtaa vesiputous. Rakennus koostuu erilaisista parvekkeista ja terasseista, kalkkikiveä pystysuunnassa ja betonia vaakatasossa.
Asiakkaan omat insinöörit väittivät, että rakennelmat eivät olleet tarpeeksi kestäviä, mutta Wright ohitti heidän mielipiteensä. Siitä huolimatta rakennusmiehet lisäsivät salaa ylimääräisiä terästukia vaakatasossa oleviin betoniterasseihin. 1990-luvulla alettiin tutkia lisätukien tarvetta ja 2002 vahvistettiin alin terassi, jotta se ei romahtaisi.
thumb|[[Solomon R. Guggenheim -museo|Guggenheim-museo New Yorkissa.]] Wright kuoli 9. huhtikuuta 1959 saatuaan valmiiksi kuuluisimman työnsä, New Yorkissa sijaitsevan Solomon R. Guggenheim -museon, jonka suunnitteluun häneltä kului 16 vuotta. Ulkoapäin katsottuna rakennus kohoaa pelkistettynä valkoisena kierteenä ylös. Sisältä se muistuttaa etanan koteloa. Jotta vierailijat voisivat kokea jotain täysin uutta, Wright korosti maalausten epägeometrista muotoa pyöreällä kierukalla, joka kiertää keskustaa. Wright halusi ihmisten menevän hissillä yläkertaan ja sen jälkeen laskeutuvan kierrettä pitkin alas taideteoksia ihaillen. Nykyään moni vierailija toimii juuri päinvastoin. Toinen Wrightin toive oli, että seinät maalattaisiin lämpimällä luonnonvalkoisella, mutta sekin jäi toteuttamatta.
Tyyli, vaikutus ja huomionosoitukset
Wright tunnetaan niin sanottuna orgaanisena arkkitehtina: talojen pitää sopia luontoon, ja ne rakennetaan mahdollisimman luonnonmukaisista materiaaleista. Rakennuksen pitääkin vastata sekä asiakkaan että rakennuspaikan tarpeisiin ja toiveisiin. Jo alusta lähtien Wright suunnitteli jokaisen yksityiskohdan itse niin sisällä kuin ulkopuolella. Kaikissa taloissa sisustus, matot, huonekalut, ikkunat ja ovet ovat hänen suunnittelemiaan. Wright oli ensimmäisiä arkkitehteja, jotka suunnittelivat koko talon pienintä yksityiskohtaa myöten itse. Huonekalujen lisäksi hän suunnitteli niiden valaistuksen ikkunoiden ja lamppujen avulla.
Vuonna 1938 Wright oli Time-lehden kansikuvassa. Kuvasta tehtiin myöhemmin kahden sentin postimerkki. Vuonna 1949 hän sai amerikkalaisten arkkitehtien seuran, American Institute of Architects (AIA), korkeimman kunnianosoituksen eli kultamitalin, ja vuonna 1954 Yalen yliopiston kuvataiteen kunniatohtorin arvon.
Wright suunnitteli kaikkiaan noin 800 rakennusta, joista toteutettiin 380. Niistä on 2010-luvulla jäljellä noin 280. Wrightin rakennuksia arvostetaan suuresti Yhdysvalloissa ja niiden kunnossapitoon käytetään miljoonia.. Noin kolmasosa Wrightin taloista on nykyisin National Register of Historic Places -luettelossa.
Tärkeimmät työt
thumb|Imperial Hotel thumb|Robie House
Raoul Duquette
Raoul Duquette (1879 Montreal, Kanada – 9. toukokuuta 1962 Montreal, Kanada) oli kanadalainen sellisti ja musiikkipedagogi. Hän sai musiikin perusteiden opetusta isältään Jean A. Duquettelta ja opiskeli sellonsoittoa Gustave Labellen johdolla. Sittemmin hän jatkoi sellonsoittoa Édouard Jacobsin opettamana Ghentin konservatoriossa (1901–1904).
Keep Your Heart Broken
Keep Your Heart Broken on The Rasmus -yhtyeen radiosingle. Se julkaistiin Suomen radioita varten albumilta Hide from the Sun heinäkuussa 2006. Fyysistä singleä kappaleesta ei kuitenkaan julkaistu. Kappaleesta ei tullut suurta hittiä, mutta julkaisunsa aikaan heinä- ja elokuussa se soi radioaalloilla taajaan. Kappale poikkeaa levyn tyylistä erilaisella soundillaan, joka on hieman vähemmän raskas. Kappale on levyn yhdeksäs kappale. Sitä edeltää Sail Away ja seuraa Heart of Misery.
Raoul Duquette
Duquette oli Covent Gardenin orkesterin jäsenenä vuosina 1904–1910. Palattuaan Montrealiin hän esiintyi solistina ja orkesterisoittajana sekä opetti McGillin yliopistossa. Hän oli Montrealin orkesterin perustajajäsen, yksi César Franck -trion perustajista yhdessä Leon Kofmanin ja Blanche Hardy-Laurendeaun kanssa vuonna 1917 sekä Chamberland-jousikvartetin jäsen (1920–1925). Hän levytti "Annie Laurie" -laulun sellosovituksen.
Duquetten setä oli Ellsworth Duquette.
Frontschwein
Frontschwein on ruotsalaisen black metal -yhtyeen Mardukin 13. studioalbumi. Se julkaistiin 19. tammikuuta 2015 Century Media Records -levy-yhtiön kautta.
Falmouth-maalari
Falmouth-maalari (englanninkielisessä tutkimuksessa Falmouth Painter) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 570–555 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta.
Test Drive: Eve of Destruction
Test Drive: Eve of Destruction on Monster Gamesin kehittämä ja Atarin julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 2:lle ja Xboxille.
Falmouth-maalari
Falmouth-maalari osa niin kutsuttua Komastes-ryhmää, ja saattoi aloittaa uransa KY-maalarin oppipoikana. Ryhmä teki erityisesti komastes-maljoina tunnettuja kyliksejä. Ne oli koristeltu riehakkailla, tanssivilla juhlijoilla. Falmouth-maalarille oli tyypillistä koristella kyliksin huuli verkkokuviolla ja vartalo tanssijoiden lisäksi kärhi- ja ruusukekuvioilla.
Test Drive: Eve of Destruction
Pelaaminen koostuu kilpa-ajosta ja romurallista.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6.5/10.
Tripolitania
thumb|Ottomaanien maakunnat nykyisen Libyan alueella: Tripolitania, Fezzan Kyrenaika Tripolitania ( < < ) on historiallinen alue ja entinen provinssi Libyan länsiosissa. 1970-luvun alussa suoritettiin hallinnollisten alueiden jako pienimpiin alueisiin, ja jaon jälkeen Tripolitania muuttui tarkoittamaan huomattavasti pienempää aluetta Tripolin kaupungin lähistöllä.
Alueella asui alun perin berbereitä. Noin 600 eaa. foinikialaiset perustivat alueen rannikolle siirtokuntia, jotka myöhemmin joutuivat Karthagon alaisuuteen. Numidialaiset saivat alueen haltuunsa 146 eaa. Sata vuotta myöhemmin Tripolitanian valloittivat roomalaiset, joiden alaisuudessa Tripolitania menestyi. Se kuului alun perin Africa proconsulariksen provinssiin. Myöhäisantiikin aikana se muodosti oman Tripolitanian provinssinsa. Vandaalit ottivat alueen haltuunsa 435, mutta menettivät sen 500-luvulla Bysantille.
Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia sai sen sodassa haltuunsa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan.
Toisen maailmansodan aikana 1943 Britannia miehitti Tripolitanian, ja se pysyi Britannian miehittämänä vuoteen 1951 asti, josta lähtien se on kuulunut Libyaan. Italia luopui 1947 virallisesti alueeseen kohdistuneista vaateistaan.
Mohamed Farah
Mohamed ”Mo” Farah (,, s. 23. maaliskuuta 1983 Mogadishu, Somalia) on Britanniaa edustava somalisyntyinen kestävyysjuoksija. Farah muutti Somaliasta Britanniaan vuonna 1993. Hänen oikea alkuperäinen nimensä on Hussein Abdi Kahin, mutta hänet Britanniaan lennättäneet salakuljettajat antoivat hänelle nimen Mohammed Farah. Hän sai Ison-Britannian kansalaisuuden vuonna 2000.
Farah sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 kuudenneksi 3 000 metrin juoksussa ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000 kymmenenneksi 5 000 metrillä. Hän sai 5 000 metrillä kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2001 sekä hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2003 ja 2005.
Bambiraptor
pienoiskuva|Taiteilijan käsitys. Bambiraptor oli pienikokoinen dinosaurus, joka eli Pohjois-Amerikassa. Bambiraptorin fossiili oli alle metrin pituinen, joten se saattoi olla vielä keskenkasvuinen. Joidenkin tutkijoiden mukaan se on sama dinosaurus kuin Saurornitholestes. Bambiraptor oli lihansyöjä.
Mohamed Farah
Vuonna 2005 Farah liittyi harjoitusryhmään, jossa olivat Australian Craig Mottram ja ryhmä kenialaisia juoksijoita kuten Micah Kogo.
Hän oli kuudes 3 000 metrillä Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa 2005 ja voitti hopeaa 5 000 metrillä Göteborgin EM-kilpailuissa 2006. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa hän oli samalla matkalla yhdeksäs. Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 hän oli viides 3 000 metrillä ja Osakan MM-kilpailuissa 2007 kuudes 5 000 metrillä.
Vuonna 2008 hän oli kuudes 3 000 metrillä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa ja osallistui myös Pekingin olympialaisiin, joissa hän ei selviytynyt 5 000 metrin loppukilpailuun. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa 3 000 metrillä Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa ja oli seitsemäs 5 000 metrillä Berliinin MM-kilpailuissa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Farah voitti kultaa 5 000 ja 10 000 metrillä. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän voitti kultaa 3 000 metrillä. Kesäkuussa 2011 Farah juoksi 10 000 metrillä Euroopan ennätyksen 26.46,57. Hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 kultaa 5 000 metrillä ajalla 13.23,36 ja hopeaa 10 000 metrillä ajalla 27.14,07. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Farah oli neljäs 3 000 metrillä ajalla 7.41,79. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän voitti kultaa 5 000 metrillä ajalla 13.29,91. Lontoon olympialaisissa 2012 Farah voitti olympiakultaa 5 000 metrillä ajalla 13.41,66 ja 10 000 metrillä 27.30,42. Heinäkuussa 2013 Farah juoksi Monacossa Timanttiliigan kilpailussa 1 500 metrillä Euroopan ennätyksen 3.28,81. . Elokuussa 2013 hän saavutti kultaa 10 000 metrillä Moskovan MM-kilpailuissa ajalla 27.21,71 ja 5 000 metrillä ajalla 13.26,98. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän voitti kultaa 5 000 metrillä ajalla 14.05,82 ja 10 000 metrillä ajalla 28.08,11. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Farah voitti 5 000 metrin juoksun ajalla 13.50,38 ja 10 000 metrin juoksun ajalla 27.01,13.
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Farah voitti 10 000 metrillä kultaa ajalla 27.05,16. Farah kaatui juoksun keskivaiheilla harjoituskaverinsa Galen Ruppin törmättyä häneen. Farahin juoksua on verrattu Lasse Virénin 10 000 metrin juoksuun Münchenin olympialaisissa vuodelta 1972. Voitettuaan 5 000 metrin kultaa ajalla 13.03,30 Farah nousi Virénin rinnalle toisena juoksijana, joka on pystynyt voittamaan sekä 10 000 että 5 000 metriä kaksissa peräkkäisissä olympialaisissa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Farah voitti 10 000 metrin juoksun ajalla 26.49,51. 5 000 metrillä hän sai hopeaa ajalla 13.33,22. Hän päätti ratajuoksu-uransa muutamaa päivää myöhemmin ja siirtyi maantiekilpailuihin.
Henkilökohtaiset ennätykset
* Britannian ennätys
Yngve Bützow
Bützowin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Birger Bützow ja Anna Dahl ja puoliso Toini Helena Thulin. Metsäneuvos Bjarne Bützow oli hänen veljensä.
Bützowin tunnetuimpia ratsuja oli suomalaissyntyinen Artturi. Ratsukko osallistui muun muassa Aachenin kansainväliseen kilpailuun vuonna 1937. Mukana oli kilpailijoita 17 maasta, ja kilpailut kestivät kymmenen päivää. Bützow voitti Artturilla ”puolivaikean” kouluratsastuksen. Vuotta myöhemmin Aachenissa ratsukko sijoittui vastaavissa luokissa kahdesti neljänneksi.
Eero Selin
Eero Selin (11. heinäkuuta 1893 Vaasa – 12. marraskuuta 1960 Helsinki ) oli viulutaiteilija, kapellimestari ja soitinrakentaja. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingissä, Pietarissa, Pariisissa ja Berliinissä. Selin opetti Viipurin konservatoriossa vuosien 1923 ja 1939 välisen ajan. Selin toimi Viipurin musiikin ystävien orkesterin konserttimestarina 1929–1939. Lisäksi Selin työskenteli Turun sinfoniaorkesterin kapellimestarina 1940–1941 ja Munkkiniemen musiikkikoulun ja orkesterin johtajana 1945–1960. Selin rakensi viuluja, ainakin yhden alttoviulun, yhden viola d’amoren, yhden cembalon ja muita kosketinsoittimia. Hänelle myönnettiin director musices -arvonimi vuonna 1953.
Selin on rakentanut Yleisradion aiemman taukomerkkilaitteen.
Eero Selin oli sellotaiteilija Yrjö Selinin veli.
Thanaka
thumb|Tyttöjä, joiden kasvoilla thanakaa levitettynä [[Inwan kaupungissa]] thumb|[[Karenityttö kasvoillaan thanakaa.]] Thanaka on vaaleankeltainen kosmeettinen aine, jota saadaan thanaka-puusta (Linoria acidissima ). Oksan kappaletta hierotaan litteää kiveä vasten ja lisätään vettä, jolloin saadaan kasvoille levitettävää hienoa tahnaa. Thanakan katsotaan supistavan ja viilentävän ihoa ja suojaavan polttavalta auringolta.
Thanakaa käytetään etenkin Myanmarissa, ja vaikka yhä useammalla myanmarilaisella onkin varaa länsimaisiin kosmetiikkatuotteisiin, on thanaka edelleen suosittua. Tähän vaikuttaa etenkin sen halpa hinta ja tehokkuus. Thanakaa myydään eri vahvuisena ja kiinteässä, nestemäisessä sekä jauhomaisessa muodossa.
Tajči
thumb|Tajči Tatjana Matejaš Cameron (taiteilijanimeltään Tajči) (s. 1. heinäkuuta 1970 Zagreb) on kroatialainen laulaja, joka oli poptähti Jugoslaviassa vuosina 1980–1990.
Matejaš edusti Jugoslaviaa euroviisuissa 1990 laululla ”Hajde Da Ludujemo”, joka sai yhteensä 81 pistettä. Kappale sijoittui sijalle 7.
Oskars Bārs
pienoiskuva|298px|Oskars Bārs suunnittelema [[Jelgava synagoga.]]
Oskars Bārs (17. lokakuuta 1848 Dobele – 9. tammikuuta 1914 Riika ) oli latvialainen arkkitehti. Hänen tuotantonsa edustaa jugend-tyyliä.
Elämäkerta
Oskars Bārs syntyi Dobelessa Kuurinmaalla 17. lokakuuta 1848. Hän oli ensimmäisiä niistä, jotka valmistuivat Riian polyteknisestä instituutista. Bārs työskenteli Jelgavan johtavana arkkitehtina, kunnes hän perusti oman arkkitehtitoimistonsa. Bārs suunnitteli yli 90 rakennusta. Suurin osa Bārsin rakennuksista edustaa eklektistä jugendia, mutta hänen myöhemmät rakennuksensa edustavat rationaalista jugendia, jossa fasadeista on riisuttu turha koristelu. Bārs kuoli Riiassa 9. tammikuuta 1914. Tunnetuimpia Bārsin suunnittelemia rakennuksia oli Jelgavan synagooga.
Ian Bairnson
Ian Bairnson (3. elokuuta 1953 – 7. huhtikuuta 2023 ) oli skotlantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Alan Parsons Projectin pitkäaikaisena kitaristina.
Elämäkerta
Bairnson syntyi Shetlandinsaarilla vuonna 1953. Muiden suvun miesten tavoin hänenkin ristimänimensä oli John.
1970-luvun alussa hän perusti David Patonin, Billy Lyallin ja Stuart Toshin kanssa Pilot-nimisen yhtyeen. Yhtyeeseen liittyessään Bairnson alkoi käyttää nimeä Ian. Vuonna 1974 julkaistu single ”Magic” menestyi listoilla hyvin ja vuosina 1974–1977 yhtye julkaisi neljä studioalbumia.
Muiden Pilotin jäsenien tavoin Bairnson kuului progressiivista rockia esittäneen The Alan Parsons Projectin alkuperäiseen taustayhtyeeseen. Yhtyeen virallisten jäsenten Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin ohella Bairnson oli ainoa muusikko, joka esiintyi The Alan Parsons Projectin kaikilla albumeilla, ja hänen kitaransoittonsa oli tunnistettava osa yhtyeen soundia. Vuonna 1984 Bairnson ja joukko muita The Alan Parsons Projectin jäseniä julkaisi Keats-nimisen pop rock -albumin.
Enimmän osan uraansa Bairnson työskenteli sessiomuusikkona. Vuonna 1977 hän soitti kitaraa Paul McCartneyn kappaleella ”Mull of Kintyre”. Vuosina 1977–1982 Bairnson soitti Kate Bushin yhtyeessä ja vuosina 1993–1999 Alan Parsonsin sooloyhtyeessä. Parsonsin sooloalbumien kappalemateriaalista suurin osa oli Bairnsonin kirjoittamaa. Hän on säveltänyt musiikkia myös televisioon ja esiintyy lyhyesti vuonna 1990 julkaistussa elokuvassa Petoksen naamio. Vuonna 2014 Bairnson, Paton ja Tosh julkaisivat Pilot-nimellä comeback-levyn A Pilot Project.
Bairson kuoli 7. huhtikuuta 2023 sairastettuaan dementiaa.
David Paton
David Paton (s. 29. lokakuuta 1949) on skotlantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Pilotin perustajajäsenenä ja The Alan Parsons Projectin pitkäaikaisena sessiobasistina.
Paton soitti nuoruudessaan Boots- ja Christian-nimisissä yhtyeissä. Suosiota hän saavutti ensimmäisen kerran Pilot-yhtyeen riveissä. Yhtye julkaisi 1974 hittisinglen ”Magic” ja vuosina 1974–1977 yhteensä neljä albumia.
Muiden Pilotin jäsenten kanssa Paton kuului vuonna 1975 perustetun The Alan Parsons Projectin alkuperäiseen taustayhtyeeseen ja soitti bassoa kaikilla APP:n albumeilla vuonna 1986 julkaistuun Stereotomyyn asti. Yhtyeen menestyksen myötä hänestä tuli suosittu sessiomuusikko, joka soitti mm. Camelin, Kate Bushin, The Pretendersin ja Chris DeBurghin albumeilla.
1980-luvulla Paton kuului lyhyen aikaa Keats-nimiseen yhtyeeseen. Vuosikymmenen lopulla hän soitti Elton Johnin yhtyeessä. 1990-luvulla Paton soitti Fishin ja Rick Wakemanin albumeilla ja aloitti näihin päivin jatkuneen soolouransa. Hän on ollut mukana myös uudelleen perustetussa Pilotissa. Popmusiikin ohella hän on soittanut perinteistä skotlantilaista musiikkia.
Kai Lehtinen (jääkiekkoilija)
Kai Lehtinen (s. 5. tammikuuta 1991 Viiala) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Jatkoaika.com -sivusto on kuvaillut häntä yleishyväksi peruspuolustajaksi.
Seuraura
Lehtinen on Lohjan Kisa-Veikkojen kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin, jossa Lehtinen voitti B-nuorten SM-pronssia vuonna 2008 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2009. Kaudella 2009–2010 hän nousi Bluesin A-nuorten varakapteeniksi. Lehtinen debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan neljä Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden yhden maalin.
Lehtinen teki kaudella 2012–2013 Mestiksessä 37 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa yhdeksän syöttöpistettä. Kaudella 2013–2014 hän teki runkosarjassa 12 tehopistettä. Lehtinen pelasi kauden aikana myös muutamia otteluita alempien hyökkäysketjujen keskushyökkääjänä, kun Sportin sentteriosastolla oli loukkaantumisia. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Lehtisen vastuu kasvoi Sport-vuosista ja hän teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+22=34. Lehtinen sijoittui sarjan puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain KooKoon Jarno Lippojoki sekä puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Hän voitti myös SaPKon sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Kaudella 2015–2016 Lehtinen oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän teki runkosarjassa kaikkiaan 23 tehopistettä.
Kaudeksi 2016–2017 Lehtinen teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen JYPin kanssa. Hän debytoi miesten pääsarjatasolla Mestarien liigassa 19. elokuuta 2016 vieraissa ranskalaista Rapaces de Gapia vastaan. Lehtinen merkittiin JYPin kakkospuolustajapariin Juuso Pulliin viereen ja hän keräsi ottelussa tehomerkinnän +1. SM-liigadebyyttinsä Lehtinen teki runkosarjan avauskierroksella 16. syyskuuta 2016 Tampereen Ilvestä vastaan. Lehtinen merkittiin JYPin 7. puolustajaksi ja hän sai ottelussa jääaikaa 8.02 minuuttia. Lehtinen sai myös yhden kahden minuutin jäähyn koukkaamisesta. Hän pelasi JYPissä kaksi runkosarja- ja kaksi CHL-ottelua, mutta vietti alkukautensa pääosin Mestis-joukkue JYP-Akatemian vahvuudessa. Lehtinen oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+14=19, kunnes JYP purki hänen sopimuksensa helmikuussa 2017, jolloin Lehtinen siirtyi kevääseen 2018 asti ulottuvalla sopimuksella Mestis-joukkue Espoo Unitediin. Joukkuetta valmentaa hänelle Bluesin A-nuorista tuttu Timo Hirvonen. Lehtinen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Lehtinen oli kaudella 2017–2018 Espoo Unitedin tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+17=28, joilla hän sijoittui Mestiksen puolustajien maalipörssissä kolmanneksi ja puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Kaudeksi 2018–2019 Lehtinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue SV Ritten/Renoniin.
Maajoukkueura
Lehtinen on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Edward Davy
pienoiskuva|Edward Davy
Edward Davy (16. kesäkuuta 1806 Devon – 26. tammikuuta 1885 Queensland) oli englantilainen fyysikko, kemisti ja keksijä.
Bosco Ntaganda
Bosco Ntaganda on Ruandassa syntynyt sotarikoksista tuomittu entinen kongolaiskenraali. Kansainvälinen rikostuomioistuin syytti Ntagandaa lapsisotilaiden värväämisestä, murhista, etnisistä puhdistuksista ja raiskauksista Kongon demokraattisen tasavallan sisällissodassa 2000-luvun alussa. Ntaganda antautui Yhdysvaltain suurlähetystölle Ruandan pääkaupungissa Kigalissa 18. maaliskuuta 2013. Ntaganda kuljetettiin Alankomaihin Haagin kansainvälisessä rikostuomioistuimessa alkavaa oikeudenkäyntiä varten ja hänen ensimmäinen kuuleminen oikeudessa oli 26. maaliskuuta 2013. Vuonna 2019 Ntaganda rikoksista ihmisyyttä vastaan 30 vuodeksi vankeuteen.
Elämäkerta
Ntaganda syntyi vuonna 1973 pienessä Kiningin kaupungissa Ruandassa Virungavuorten juurilla. Teini-ikäisenä hän joutui pakenemaan Ngunguun Kongoon tutsien vastaisten hyökkäysten takia. Ntaganda kävi koulua Kongossa, mutta ei koskaan valmistunut. Vuonna 1990 eli 17-vuotiaana hän liittyi Ruandan isänmaalliseen rintamaan (Front Patriotique Rwandais, FPR) Etelä-Ugandassa. Ruandan isänmaallisen rintaman silloinen johtaja Paul Kagame on nykyisin Ruandan presidentti ja Ntaganda taisteli tämän alaisuudessa Ruandan kansanmurhan lopettamiseksi. Ruandan levottomuudet levisivät Kongon puolelle ja Ntaganda osallistui sittemmin taisteluihin niin kapinallisliikkeiden, kuin Ruandan ja Kongon armeijoiden palveluksessa.
Vuonna 2002 hän liittyi Kongon Iturin maakunnassa Thomas Lubangan johtamaan Union des Patriotes Congolais-kapinallisliikkeeseen ja myöhemmin Laurent Nkunda johtamaan Congrès national pour la défense du peuple -liikkeeseen. Ruandan tuella hän kaappasi liikkeen vallan Nkundalta. Vuonna 2006 Kansainvälinen rikostuomioistuin syytti Ntagandaa lapsisotilaiden värväämisestä ja vuonna 2009 hänet etsintäkuulutettiin sotarikoksista, mutta tämä ei estänyt häntä liittymästä Kongon valtiolliseen armeijaan ja saavuttamasta kenraalin arvoa. Sittemmin hän toimi Goman kaupungista käsin johtaen arviolta 50 000 sotilaan joukkoa saaden rahaa kaivoksilta Pohjois- ja Etelä-Kivussa kerätyistä veroista, sekä laittomilla tarkastuspisteillä. Yhdistyneiden kansakuntien asiantuntijaryhmä arvioi vuonna 2011 Ntagandan tehneet pelkästään yhdellä hänen hallitsemallaan raja-asemalla viikoittain 15 000 dollaria.
Kapinallisjohtajan urallaan Ntagandan on sanottu syyllistyneen useisiin sotarikoksiin. Hänen johtamiensa joukkojen on väitetty tappaneen 800 henkilöä Mongbwaluussa Iturin maakunnassa vuonna 2002 näiden etnisen taustan takia. Marraskuussa 2008 kansainväliset journalistit kuvasivat Ntagandan johtamassa joukkoja Kiwanjassa, jossa surmattiin yhden päivän aikana 150 henkilöä. Huhtikuussa 2012 Ntaganda loikkasi Kongon armeijasta 600-sotilaan kanssa ja samassa kuussa maan presidentti Joseph Kabila antoi hänestä lopulta pidätysmääräyksen mainiten kuitenkin, ettei häntä luovutettaisi Kansainväliselle rikostuomioistuimelle. Myöhemmin samana vuonna hän johti maaliskuun 23. päivän liikkeen kapinallisia näiden vallatessa Goman kaupungin. Taistelut johtivat 800 000:n ihmisen pakolaisuuteen ja kapinalliset suostuivat sittemmin vetäytymään kaupungista. Myöhemmin Ntaganda hävisi epäselvissä olosuhteissa liikkeen sisäisessä taistelussa Sultani Makengalle ja ilmeisesti henkensä puolesta peläten hän ilmoittautui vuonna 2013 Yhdysvaltojen suurlähetystöön Ruandan pääkaupunki Kigalissa, josta hänet siirrettiin Kansainvälisen rikostuomioistuimen haltuun Haagiin Alankomaihin.
Haagin kansainvälinen rikostuomioistuin tuomitsi Bosco Ntagandan vuonna 2019 sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan 30 vuodeksi vankeuteen.
Maaliskuussa 2021 Kansainvälinen rikostuomioistuin (ICC) vahvisti Bosco Ntagandan uhrien korvausten määräksi 30 miljoonaa dollaria (25 miljoonaa euroa).
Nordring
Nordring oli kahdeksan pohjois- ja keskieurooppalaisen yleisradioyhtiön 1970- ja 1980-luvulla ylläpitämä yhteistyömuoto viihdemusiikin alueella. Siinä olivat mukana Belgian, Britannian, Alankomaiden, Irlannin, Saksan liittotasavallan, Tanskan, Norjan, Ruotsin ja Suomen radioyhtiöt. Vuonna 1981 mukaan tuli myös Kanada, myöhemmin Unkari.
Nordring-toiminnan puitteissa tuotettiin vuosittain noin 30 tuntia radion musiikkiohjelmia, joita lähetettiin jäsenmaissa joko suorina tai etukäteen tallennettuina. Toiminnan päätapahtuma oli Nordring Radio Prize -viihdemusiikkikilpailu, joka järjestettiin vuorovuosin eri osallistujamaissa. Kukin maa lähetti kilpailuun korkeintaan kuusi laulu- tai instrumenttisolistia, jotka esittivät ennalta käsikirjoitetun ja harjoitellun ohjelmansa isäntämaan suuren viihdeorkesterin säestyksellä. 1970-luvun osallistujia olivat muiden muassa belgialainen kitaristi ja huuliharpunsoittaja Toots Thielemans, ruotsalaisviulisti Svend Asmussen, tanskalainen nokkahuilutaiteilija Michala Petri ja tanskalaisbasisti Niels-Henning Ørsted Pedersen. Muita toimintamuotoja olivat Nordring Rendez-vous, sarja solistitapaamisia, Nordring Merry-Go-Round, eräänlaisia ”musiikkikaruselleja”, sekä jazzmuusikoiden Nordring Jazz, joka järjestettiin 1987 Helsingissä.
Nordring-yhteistyö alkoi 1968, ja Suomi tuli siihen mukaan 1973. Vuonna 1979 Maija Hapuoja voitti Nordring-kilpailun solistisarjan ja vuonna 1981 Eero Koivistoinen palkittiin parhaana sovittajana.
Nordring 80 Helsingissä
Vuonna 1980 kilpailu järjestettiin Helsingissä Finlandia-talossa Yleisradion, Matkailun edistämiskeskuksen, Suomen ulkoministeriön ja Helsingin kaupungin isännöimänä. Viikon kestänyt Nordring 80 oli siihen asti suurin Suomessa järjestetty viihdemusiikkitapahtuma. Tapahtumaa varten kootun 55-jäsenisen Yle Big Bandin vahvistuksina oli muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin ja Kansallisoopperan orkesterin jäseniä. Viikon aikana Nordring-palkinnosta kilpailivat osallistujamaiden 50-minuuttiset, huumoripitoiset musiikkiohjelmat, jotka Yle lähetti Suomessa suorina lähetyksinä ja muut maat valintansa mukaan myöhemmin. Tuottajana tapahtumassa oli Ylen Erkki Lehtola, joka tuotti monien muidenkin vuosien Suomen edustusohjelmat, ja juontajana Eva Arrhenius. Kilpailun voitti Alankomaat ohjelmallaan ”The Wise Man”, ja parhaina solisteina palkittiin norjalainen Alex, saksalainen Olivia Molina ja irlantilainen kitaristi Louis Stewart. Suomen ohjelma kertoi iskelmien kaukokaipuusta, käsikirjoittajana ja juontajana Neil Hardwick ja solisteina Ami Aspelund, Irina Milan, Vesa-Matti Loiri ja Håkan Streng.
Lenny Zakatek
Lenny Zakatek (oik. Lenny du Platel, s. 29. heinäkuuta 1947) on intialaissyntyinen brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Gonzalezin ja The Alan Parsons Projectin laulajana. Hän on julkaissut myös kaksi sooloalbumia.
Elämäkerta
Lenny du Platel syntyi Karachissa vuonna 1947. Nykyään Pakistanille kuuluva kaupunki oli tuolloin osa Brittiläistä Intiaa. Perhe muutti Englantiin Lennyn ollessa 13-vuotias. Pian muuton jälkeen hän alkoi harrastaa musiikkia.
Vuonna 1964 du Platel perusti rockyhtye The Trailblazersin, jossa hän lauloi ja soitti rytmikitaraa. Yhtye teki kiertueen Yhdysvaltain eurooppalaisissa sotilastukikohdissa, missä du Platel tutustui ensimmäistä kertaa Motown-soundiin. Yhtyeen palattua Britanniaan se vaihtoi musiikkityylinsä souliin ja vaihtoi nimensä The Funky Feveriksi. Uudistunut yhtye teki useita kiertueita sekä kotimaassaan että Manner-Euroopassa. Yhtye lämmitteli mm. Inez ja Charlie Foxxia sekä The Driftersiä.
1970-luvun alussa Lyndsey de Paul kiinnostui du Platelin taidoista. De Paul keksi taiteilijanimen Zakatek ja sävelsi hänelle joukon singlejä, jotka julkaisi Dick Leahyn Bell Records. Zakatek-kokoonpano konsertoi myös ulkomailla. Taustayhtyeen muusikot tulivat sittemmin tunnetuiksi popyhtye 10cc:n jäseninä.
Vuosina 1974–1981 Zakatek lauloi diskoyhtye Gonzalezissa. Zakatek levytti yhtyeen kanssa kolme albumia ja lauloi kokoonpanon tunnetuimman kappaleen ”Haven’t Stopped Dancing Yet”. Hän soitti yhtyeen albumeilla myös kitaraa.
Vuodesta 1977 alkaen Zakatek oli yksi The Alan Parsons Projectin vakituisista laulajista ja esitti mm. hittikappaleet ”I Wouldn’t Want to Be Like You”, ”Damned If I Do” ja ”Games People Play”. Vuonna 1979 Alan Parsons tuotti Zakatekin ensimmäisen sooloalbumin. Zakatekin toinen albumi Small But Hard ilmestyi 1989. 1990-luvun alussa hän lauloi Alan Parsonsin ensimmäisissä live-esiintymisissä.
Sittemmin Zakatek on toiminut enimmäkseen managerina ja tuottajana. Hänen kuuluisin asiakkaansa on japanilainen laulaja-lauluntekijä Tomoyasu Hotei. Zakatek on kuitenkin jatkanut myös konsertointia. Vuonna 1995 hän oli yksi esiintyjistä Narassa Japanissa järjestetyssä The Great Music Experience -tapahtumassa. Televisioidulla konsertilla oli maailmanlaajuisesti 100 miljoonaa katsojaa.
Uuno Nokelainen
Uuno Nokelainen (27. kesäkuuta 1921 Kirvu – 30. kesäkuuta 2009 Tuusula ) oli suomalainen poliitikko. Nokelainen oli Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton puheenjohtaja vuosina 1970–1973.