cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ari Rasilainen
Ura
Rasilainen opiskeli orkesterinjohtoa Sibelius-akatemiassa Jorma Panulan johdolla, sekä Berliinissä Arvid Jansonsin oppilaana. Ennen kapellimestariuransa alkua Rasilainen toimi Radion sinfoniaorkesterin äänenjohtajana. Lisäksi hän on esiintynyt kamarimuusikkona.
Rasilainen toimi Lappeenrannan kaupunginorkesterin johtajana vuosina 1985–1989. Vuodet 1989–1994 hän oli Tampereen kaupunginorkesterin taiteellisena johtajana sekä vierailevana kapellimestarina. Tampereelta Rasilainen siirtyi Norjaan, jossa hän työskenteli Norjan radion orkesterin johtajana vuodet 1994–2002. Vuosina 1993–1997 hän toimi myös Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina.
Vierailevana kapellimestarina Rasilainen on toiminut muun muassa Aalborgin sinfoniaorkesterissa vuodesta 2002 lähtien sekä Pori Sinfoniettassa vuosina 1999–2005. Lisäksi hän on vierailijana johtanut useita radio-orkestereita Saksassa, muun muassa Berliinin, Stuttgartin, Leipzigin, Kölnin ja Hannoverin orkestereita. Rasilainen on johtanut myös Jyväskylän kamariorkesteria.
1980-luvulla Rasilainen vietti useita kesiä Sysmässä, jonne hän perusti vuonna 1986 Sysmän Suvisoitto -festivaalin. Hän toimi tapahtuman taiteellisena johtajana vuoteen 1994 saakka.
Ari Rasilainen on johtanut eri orkestereita yli 50:llä levytyksellä.
Frank Sinatra
Kunniamerkki ja elokuvat Sinatrasta
Vuonna 1984 Sinatra vastaanotti presidentti Ronald Reaganilta Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin, Presidential Medal of Freedom -mitalin.
Elokuvaohjaaja Martin Scorsese suunnitteli tekevänsä Sinatrasta ensimmäisen kokoillan elämäkertaelokuvan, mutta suunnitelmat kariutuivat. Sinatrasta on aiemmin tehty kaksi televisioelokuvaa.
Avioliitot
Sinatra oli neljä kertaa naimisissa:
James Stewart
James Maitland Stewart (20. toukokuuta 1908 Indiana, Pennsylvania – 2. heinäkuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Ennen kuin Suomessa vuonna 1887 otettiin käyttöön metrijärjestelmä, nykyisen SI-järjestelmän edeltäjä, maassa käytettiin monenlaisia mittayksiköitä, vanhoja suomalaisia mittoja samoin kuin Ruotsin vallan aikaisia ja Venäjältä tulleita. Ulkomaankaupassa käytettiin myös anglosaksista järjestelmää ja merellä merenkulkumittoja.
Keltainenmutakilpikonna
Keltainenmutakilpikonna (Kinosternon flavescens) on myskikilpikonnalle sukua oleva kilpikonnalaji. Keltaisenmutakilpikonnan alalajeja ovat K. f. flavescens, K. f. stejnegeri ja illinoisinkeltainenmutakilpikonna (K. f. spooneri). Keltaistamutakilpikonnaa vastaava laji on Idänmutakilpikonna (Kinosternon sububrum)
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Varhaisimpina aikoina mittayksiköiden käytäntö oli horjuvaa. Mitat olivat sekavia ja vakiintuneita käsitteitä ei ollut. Mitat olivat epätarkkoja ja arkielämään liittyviä. Esimerkiksi heinämitat talvikuorma, taakka ja häkki syntyivät kun piti pystyä arvioimaan kuinka monta lehmää voitiin pitää talven yli. Kaupankäynnin yleistyessä mitatkin täsmentyivät, niinpä esimerkiksi kiihtelys on merkinnyt täsmälleen 40 oravannahan määrää.
Keltainenmutakilpikonna
Ulkonäkö ja koko
Yksilön pituus on 12–16 cm. Lajin nimi johtuu keltaisesta kurkusta. Kilpi on vihertävänruskea ja se on muodoltaan ovaalinmuotoinen ja matala. Kuono on terävä.
James Stewart
Ura
Stewartin uran katkaisi toinen maailmansota. Hän haki Yhdysvaltain maavoimien lentojoukkoihin, joiden palvelukseen pääsi maaliskuussa 1941. Yhdysvaltain liityttyä mukaan toiseen maailmansotaan hän lensi B-17 Flying Fortress- ja B-24 Liberator -pommikoneita osana 8. ilmavoimia 20 taistelulennolla. Myöhemmin hän näytteli useissa ilmailuaiheisissa elokuvissa. Hän yleni lopulta prikaatikenraalin arvoon ilmavoimien reservissä ennen kuin jäi eläkkeelle siitä vuonna 1968.
Keltainenmutakilpikonna
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia tavataan Yhdysvaltojen keski- ja eteläosissa ja Meksikossa. Sitä esiintyy matalissa hitaasti virtaavissa vesistöissä ruohikkoisilla seuduilla, myös preerialla ja autiomaassa.
Lisääntyminen
Munia on 1–6, joskus jopa 9. Munimisesta poikasten kuoriutumiseen kuluu noin 75 vuorokautta.
Ravinto
Eläin syö enimmäkseen vedessä eläviä selkärangattomia eläimiä. Joskus se syö myös maalla eläviä selkärangattomia, kaloja, sammakkoeläimiä ja kasveja.
James Stewart
Ura
Hän oli Alfred Hitchcockin luottonäyttelijä ja esiintyi neljässä ohjaajan elokuvassa: Köysi (1948), Takaikkuna (1954), Mies joka tiesi liikaa (1956) ja Vertigo (1958). Hän teki muitakin jännityselokuvia ja lännenfilmejä kuten Mies joka ampui Liberty Valancen (1962).
Stewart esiintyi aktiivisesti radiossa koko uransa ajan. Vuosina 1953–1954 hänellä oli myös oma lännensarjansa The Six Shooter.
James Stewart oli näyttelijänä ja ihmisenä erittäin pidetty; Markku Tuuli totesi eräässä arvostelussaan, että Stewartia katseli elokuvassa mielellään, vaikka tämä olisi vain istuskellut ongella ilman ensimmäistäkään repliikkiä.
Yksityiselämä
thumb|James Stewart vuonna 1981 Politiikassa Stewart kuului republikaanisen puolueen tukijoihin ja kampanjoi aktiivisesti Richard Nixonin ja Ronald Reaganin puolesta. Hän tuki myös vahvasti kommunismin vastaista liikettä ja huhujen mukaan hän toimi vakoojana J. Edgar Hooverille kommunismin vastaisessa toiminnassa. Hänellä ei kuitenkaan koskaan ollut kiinnostusta luoda omaa poliittista uraansa, vaikka häntä kannustettiin useasti pyrkimään senaattoriksi Kalifornian osavaltiosta.
Vuonna 1949 Stewart meni naimisiin Gloria Hatrick McLeanin kanssa. Avioliitto kesti vaimon syövästä johtuneeseen kuolemaan asti 1994. Vuonna 1951 he saivat kaksostyttäret Judyn ja Kellyn. Stewart myös adoptoi vaimonsa aiemmassa avioliitossaan saamat kaksi poikaa. James Stewart kuoli sydänvaivoihin 89-vuotiaana. Hän sairasti myös Alzheimerin tautia.
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Pituusmitat
Peninkulma oli alun perin määritelty siksi matkaksi, jossa koiran haukku kuuluu tyynessä ilmassa (oikeastaan penin kuuluma).
Ruotsin vallan aikaiset mittayksiköt
Vanhasta suomalaisesta peninkulmasta (n. 6 km) siirryttiin käyttämään ruotsalaista peninkulmaa (n. 10 km) vuonna 1655. Vasta 1700-luvulla tärkeimmät yksiköt saatiin yhtenäistetyiksi valtakunnallisesti. Vuoden 1734 laki edellytti jo, että koko (Ruotsin) valtakunnassa (Suomi mukaan luettuna) oli käytettävä yhtäläisiä, kruunun leimalla varustettuja mittoja. Näin ollen Ruotsin vallan ajan lopulla käytössä olleille mittayksiköille voidaan jo ilmoittaa tarkat vastaavuudet nykyisinä yksikköinä. Jos kauppias käytti muunlaisia mittoja, ne oli lain mukaan takavarikoitava ja lyötävä rikki.
Nykyisin vanhat yksiköt esiintyvät enää vain vanhassa kirjallisuudessa, historiallisissa asiakirjoissa, paikannimissä sekä joissakin sanonnoissa ja sananlaskuissa, esimerkiksi ei tuumaakaan, parempi virsta väärään kuin vaaksa vaaraan.
Pituusmitat
Pituusmittojen perusmitta oli kyynärä, joka vastaa periaatteessa ihmisen kyynärvarren pituutta kyynärpäästä sormenpäihin. Kyynärä kuitenkin määriteltiin jalan kautta, jolloin siitä tuli epänormaalin suuri. Nykyihmisellä kyynärän pituus on melko tarkasti 50 cm.
Ruotsalaiseen kyynärään perustuvat muunnokset:
Painomitat
Painomittojen perusyksikkö oli naula eli pauna (ruots. pund). Mittoja käytettiin yleisten kauppatavaroiden mittaamisessa (vrt. brittiläinen avoirdupois-järjestelmä). Apteekkareilla ja kultasepillä oli oma mittajärjestelmänsä.
Tilavuusmitat
Tilavuusmittoja käytettiin kuivatavaroiden mittaamisessa. Perusyksikkö oli kappa. Tässä on Tietosanakirjassa esitelty tiettynä aikana käytössä ollut järjestelmä, mutta mittojen suuruudet vaihtelivat suuresti paikasta ja ajasta toiseen (esimerkiksi vakka on Kielitoimiston sanakirjan mukaan "eräitä suuruudeltaan vaihtelevia viljamittoja, tav. 1–5 kappaa"):
Kappa-sanaa käytetään nykyäänkin, mutta lähinnä vain torikaupassa perunoita myytäessä. Kappa tai iso kappa tarkoittaa tällöin (tavallisesti puista) viiden litran mittaa tai sillä mitattua määrää. Pikkukappa tai pieni kappa on vastaavasti kahden litran vetoinen. Torikauppakäytännössä perunoita pannaan mitta-astia kukkuroilleen.
Vetomittoja
Vetomittoja käytettiin nesteen ja hienojakoisen kuivatavaran mittaamiseen.
Vetomittoja voitiin käyttää kuivatavaralle joko löyhänä tai lujana. Löyhässä mitassa mitattava aine tasattiin mitan reunan tasalle, kun taas lujassa mitassa aine jätettiin kukkurapäiseksi.
Pinta-alat
Pinta-alat määräytyivät joko sen alan mukaan, mitä vetomitallisesta viljaa kykeni kylvämään peltoa, tai sen mukaan, mitä maa-ala tuotti veroja. Pinta-alamittoja ei ollut kytketty matemaattisesti neliösuhteessa mihinkään pituusmittoihin.
Master of None
Master of None on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka ovat luoneet Aziz Ansari ja Alan Yang. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 6. marraskuuta 2015. Sarja kertoo Ansarin näyttelemän Devin ja tämän ystävien elämästä New Yorkissa. Ansarin oikeat vanhemmat näyttelevät sarjan toisessa jaksossa, ja hänen veljensä osallistui viidennen jakson käsikirjoittamiseen. Sarjasta tilattiin helmikuussa 2016 toinen tuotantokausi, joka julkaistiin toukokuussa 2017.
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Pinta-alat
Näiden lisäksi voitiin käyttää myös vanhojen pituusyksiköiden neliöitä.
Master of None
Näyttelijät
Sarja on saanut lukuisia palkintoja ja ollut ehdolla niihin, muun muassa kolme Emmyä ja Golden Globe -palkinnon.
Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Kappalemittoja
Nämä ovat osittain käytössä edelleenkin.
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä
Ruotsalaisen kyynäräjärjestelmän rinnalle tuli autonomian aikana venäläiseen kyynärään eli arsinaan (= 71,12 cm) perustuva järjestelmä.
Arsina oli Venäjällä käytössä pituusmittana jo 1400-luvun lopulla, mutta enää ei tiedetä tarkoin, minkä pituinen se tuolloin oli. Myöhemmin Pietari Suuri määräsi, että Venäjän arsina oli suuruudeltaan tarkalleen 28 Englannin tuumaa, minkä vuoksi myös Venäjän tuuma oli sen jälkeen tarkalleen yhtä suuri kuin Englannin tuuma (= 2,54 cm). Tähän järjestelmään perustuvat yksiköt olivat 1800-luvulla käytössä Suomessakin.
Painomitat
Autonomian aikaan ruotsalaisten painomittojen rinnalle omaksuttiin joitakin venäläisiä painomittoja. Kulia käytettiin lähinnä viljan mittaamiseen.
Metrijärjestelmään siirtymisen yhteydessä jäi leiviskä edelleen lailliseksi mittayksiköksi, mutta se määriteltiin uudestaan tasan 10 kilogrammaksi. Käytännössä sitä ei kuitenkaan esiintynyt juuri muualla kuin koulukirjoissa, eikä nykyinen mittayksikköasetus sitä enää tunne.
Tilavuusmitat
Rakentamisessa tilavuusmitoilla mitattiin vaikkapa tervaa ja kalkkia.
Ruotsalaiset tilavuusmitat olivat yhä käytössä:
Juomamittoina oli käytössä myös:
Venäläisiä tuoppeja oli kahdenlaisia ja ne poikkesivat ruotsalaisesta:
Tuulipussi
pienoiskuva Tuulipussi on tuulen suunnan osoittamiseen tarkoitettu laite. Tuulipussista voidaan myös likimääräisesti arvioida tuulen nopeus. Toimintaperiaatteeltaan se on eräänlainen painovoimatuulimittari.
Tuulipussia käytetään yleensä helikopterikentillä tai muilla lentokentillä. Niitä käytetään myös osoittamaan mahdollisen kaasupäästön etenemissuunta vaarallisia kemikaaleja käsittelevien teollisuuslaitosten tai kemikaalikuljetuksiin käytettyjen rautatieosuuksien ratapihoilla. Tuulipusseja näkee myös esimerkiksi suurilla silloilla tai vastaavilla avoimilla maantieosuuksilla, jossa niillä lisätään tielläliikkujien tietoisuutta voimakkaasta sivutuulesta.
Ilmailumääräysten mukainen tuulipussi on valmistettu kevyestä kankaasta tai synteettisestä materiaalista, ja se on muodoltaan katkaistu kartio. Tuulipussin on oltava väriltään sellainen, että se on selvästi havaittavissa, yleensä värinä käytetään oranssia tai kahden värin yhdistelmiä, esimerkiksi oranssi-valkoinen. Esimerkiksi yötoimintaan käytettävillä helikopterikentillä tuulipussin tulee olla valaistu öisin; valaistusta ei kuitenkaan aina ole pienillä harrastuslentokentillä.
Hippurihappo
Hippurihappo (C9H9NO3) on amidiryhmän sisältävä aromaattinen karboksyylihappo. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja lääketieteessä.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa
Huoneenlämpötilassa hippurihappo on valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee veteen ja erityisesti kuumaan veteen. Myös etanoli liuottaa hippurihappoa, mutta bentseeni ja muut hiilivedyt eivät.
Erityisesti kasvinsyöjänisäkkäät syntetisoivat hippurihappoa maksassaan ja erittävät sen ulos elimistöstään virtsan mukana. Tämä on niiden tapa poistaa aromaattisten aminohappojen hajoamistuotteena muodostuvaa bentsoehappoa. Myös ihmisen maksa tuottaa hippurihappoa bentsoehapon ja glysiinin tai tolueenin ja glysiinin välisellä reaktiolla. Hippurihappoa esiintyy kasveissa ainakin amerikankarpalon (Vaccinium macrocarpon) marjoissa.
Hippurihapon metenamiinisuolaa käytetään myös lääkkeenä virtsatieinfektiohin, lähinnä estovaikutuksen takia. Sen tiedetään tehoavan siltäänkin, mutta käytännössä se halutaan liittää metenamiiniin. Kauppanimenä on muun muassa Hipeksal.
Suuri hippurihappopitoisuus virtsassa on usein merkki amfetamiinin käytöstä.
Synteesi
Hippurihappoa valmistetaan glysiinin ja bentsoyylikloridin välisellä kondensaatioreaktiolla.
Pitkäjalka
Pitkäjalka (Himantopus himantopus) on Suomessa erittäin harvinainen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili Carl von Linné 1758.
Koko ja ulkonäkö
Pitkäjalalla on suhteettoman pitkät jalat: linnun vartalo on 33–36 cm pitkä ja jalat voivat olla lähes 40 cm pitkät, vaaleanpunaiset. Vartalo on päältä musta, alta valkea. Pää on musta lukuun ottamatta valkeaa alaleukaa. Nokka on pitkä ja suora - kahlaavan pitkäjalan erottaa avosetistä juuri nokan muodon perusteella. Siipien kärkiväli on 75 cm ja paino 140–205 g.
Levinneisyys
Pohjoisemmissa esiintymisalueen osissa pitkäjalka on muuttolintu. Eurooppalaiset pitkäjalat talvehtivat valtaosin Afrikassa päiväntasaajan pohjoispuolella sekä Lähi-idässä.
Elinympäristö
Pitkäjalka viihtyy loivilla rannoilla, rantaniityillä, matalilla järvillä ja lammilla.
Lisääntyminen
Pitkäjalat pesivät rannalla avoimessa maastossa pienissä ryhmissä, joskus yhdessä avosettien kanssa. Pesä on maassa, tavallisesti lähellä vesirajaa, usein pienellä saarella tai vedestä kohoavalla maakannaksella. Yleensä pesä on avoimesti mutta toisinaan se on heinikkoon piilotettu. Joskus pesä voi sijaita jopa 200 metrin päässä vesirajasta. Munia on lähes aina 4, joskus 3 tai 5. Haudonta alkaa viimeisen munan ilmestyttyä pesään ja kestää 22–25 päivää. Molemmat puolisot hautovat. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ne lähtevät pesästä pian kuoriutumisen jälkeen ja alkavat heti etsiä itse ruokaa emoja seuraamalla. Poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä ja itsenäistyvät 2-4 viikon kuluttua siitä. Sukukypsä 2-vuotiaana.
Ravinto
Pääasiallisena ravintona ovat vedessä elävät hyönteiset. Syö myös pieniä nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, hämähäkkejä, pieniä kaloja ja mahdollisesti kalan mätiä.
Lintuinfluenssa
pienoiskuva|[[Elektronimikroskooppi|Elektronimikroskoopilla otettu kuva H5N1-viruksista (Lähde: tri. Erskine Palmer, CDC).]] Lintuinfluenssa on linnuissa esiintyvä virustauti, joka löydettiin Italiassa 1900-luvun alkupuolella. Tautia tiedetään esiintyvän maailmanlaajuisesti. Lintuinfluenssaviruksesta on löydetty yli 140 erilaista tyyppiä, joista suurin osa aiheuttaa linnuille vain lieviä oireita (ns. matalan vaarallisuusluokan tai matalapatogeeniset tyypit) ja on ihmisille vaarattomia. Osa tyypeistä aiheuttaa vakavampia oireita; näitä tyyppejä ei normaalisti esiinny luonnonvaraisissa linnuissa, vaan ne ovat tyypillisesti siipikarjan sairauksia (ns. korkean vaarallisuusluokan tai korkeapatogeeniset tyypit).
Eräs suurimmista huolenaiheista on viruksen nopea leviäminen villien lintujen muuttoreittien avulla. Tosin esimerkiksi BirdLife Suomi ja lukuisat muut lintutieteelliset yhdistykset eivät usko muuttolintujen levittäneen tautia Aasiasta siinä määrin kuin on pelätty – lintuinfluenssa on levinnyt lähinnä siipikarjan kuljetusreittejä.
Tanskassa varmistui siipikarjatartunta 19. toukokuuta 2006. Kyseessä olivat maan ensimmäiset tautilöydökset siipikarjasta. Aiemmin tautia on todettu vain villilinnuista, kaikkiaan 47 tapausta. Omistaja oli ottanut yhteyttä viranomaisiin kymmenten lintujen kuoltua äkillisesti. Kerteminden kaupungin lähellä sijaitsevan tilan omistajat olivat pitäneet lintuja ulkona määräysten vastaisesti. Kaikkiaan tilalla oli satakunta lintua, pääosin kanoja, ankkoja ja hanhia. Muut linnut on nyt lopetettu ja tilan ympärille perustettu 3 kilometrin suojavyöhyke. Näytteet on tarkoitus lähettää vielä jatkotutkimuksiin Britanniassa sijaitsevaan EU:n laboratorioon.
H5N1 on korkeapatogeeninen virustyyppi, jonka havaittiin vuonna 1997 tarttuneen Hongkongissa siipikarjasta ihmiseen. Nykyisen epidemian alku havaittiin Etelä-Koreassa vuonna 2003. Virus on vuonna 2005 lähtenyt leviämään voimakkaammin lintuihin ja varsinkin siipikarjaan Kaakkois-Aasiasta. Sittemmin virus on levinnyt myös Eurooppaan. H5N1-virus voi tarttua myös linnusta ihmiseen, ja tartunta on ihmiselle hengenvaarallinen. Virus kuitenkin tarttuu ihmiseen heikosti.
Tartuntatapa
Taudin aiheuttaa lintuinfluenssavirus. Taudinaiheuttaja leviää kosketuksen ja ulosteiden välityksellä. Se voi levitä myös ruoan, veden, vaatteiden tai esineiden välillä, mutta ei ole todisteita että se olisi siirtynyt kypsennetyssä ruoassa.
Ihmisille vaaralliset muunnokset
Lintuinfluenssavirukset jaotellaan muiden A-influenssavirusten tapaan pintaproteiinien perusteella. Nämä proteiinit ovat hemagglutiniineja (H) ja neuraminidaaseja (N). Lisäksi virukset jaetaan matalaan ja korkeaan vaarallisuusluokkaan sen mukaan, miten ne tappavat siipikarjaa. Useimmat lintuinfluenssakannat ovat matalapatogeenisia.
Kaikista 16 tunnetusta H-tyypistä vain tyyppien H5, H7 ja H9 tiedetään pystyvän siirtymään linnuista ihmisiin. Useiden asiantuntijoiden mukaan on vain ajan kysymys, milloin viruksesta syntyy ihmisestä toiseen siirtyvä muunnos. Pandemian todennäköisyyttä ja mahdollisen pandemian ajankohtaa on mahdotonta ennustaa. Pidetään kuitenkin selvänä, että sellainen ennemmin tai myöhemmin kehittyy.
Vain A-influenssavirukset pystyvät tarttumaan sekä lintuihin että ihmisiin. Ihmisiin ja lintuihin tarttuvissa tyypeissä on huomattavia geneettisiä eroavaisuuksia.
Influenssavirusten alatyypeissä on lisäksi eri kantoja. Influenssavirukset H5 ja H7 voidaan lajitella matalapatogeenisiin ("heikosti tarttuviin") ja korkeapatogeenisiin ("erittäin tarttuviin") muotoihin viruksen geneettisen rakenteen ja tartunnan aiheuttaman sairauden vakavuuden perusteella. Influenssavirus H9:ää on havaittu ainoastaan matalapatogeenisessa muodossa. pienoiskuva|Tyypin H1N1-viruksia.
H1N1
H1N1 oli ensimmäinen tunnistettu A-tyypin influenssa. Lokakuussa 2005 tutkijat ilmoittivat onnistuneensa luomaan espanjantautia aiheuttavan viruksen. Geenitutkimuksen perusteella vuoden 1918 pandemian aiheutti H1N1, jota aiemmin pidettiin sikainfluenssan muunnoksena (joka puolestaan on eräs lintuinfluenssan muunnos). Tässä tapauksessa virus siirtyi suoraan linnuista ihmisiin. Uudelleenluotu virus poikkeaa huomattavasti tavallisista ihmisviruksista, sillä se tarttuu keuhkosoluihin, jotka normaalisti kestävät viruksia erittäin hyvin.
H5N1
Pääartikkeli: H5N1:n levinneisyys
H5N1 on ihmiselle vaarallinen lintuinfluenssan muunnos. H5N1 -viruksen korkeapatogeeninen muoto on levinnyt lintujen mukana ympäri maailmaa vuodesta 1997 asti, ja jo toukokuussa 1997 todettiin myös ensimmäinen kuolemaan johtanut tartunta ihmisellä. Vuodesta 2002 alkaen on tavattu alatyypin H5N1 2.2 virusta, joka voi aiheuttaa vakavan sairauden myös vesilinnuille. Sittemmin korkeapatogeeninen H5N1 on aiheuttanut kymmenien miljoonien lintujen kuolemia ja joukkoteurastuksia. Korkeapatogeenisenkin virusmuodon tartunta on luonnonvaraisilla vesilinnuilla yleensä lieväoireinen ja luonnonvaraisten lintujen massakuolemat ovat toistaiseksi olleet hyvin harvinaisia. Vuoteen 2009 mennessä yli 380 ihmistä on varmistetusti saanut korkeapatogeenisen H5N1 -tartunnan. Ihmisellä tauti on usein raju ja tapauskuolleisuus on yltänyt yli 60 prosenttiin. H5N1 on huolestuttanut terveysviranomaisia, sillä mahdollisesti juuri tästä virustyypistä voi kehittyä tulevaisuudessa erittäin tappava pandemia.
H5N1 -viruksen on todettu tarttuvan ihmisestä toiseen vain pari kertaa ja silloinkin perheen sisällä. Virus siirtyy myös äidistä sikiöön. Tartunta aiheuttaa viruskeuhkokuumeen, johon liittyy usein myös suolisto-oireita. Serologisten tutkimusten perusteella oireettomat tartunnat ovat harvinaisia.
Luonnossa H5N1-lintuinfluenssan kantajina toimivat pääasiassa vesilinnut, erityisesti sorsalinnut, lokit ja tiirat.
Muut alatyypit
Alatyyppien H5N1, H7N2, H7N3, H7N7 ja H9N2 tiedetään tarttuneen myös ihmisiin vuoden 1997 jälkeen.
H2N2 ja H2N3
H3N2
H5N8
H7N3
H7N7
H7N9
H9N2
H10N7
Taudin leviämisen ehkäisy
Oikeilla toimilla lintuinfluenssan levittäytymistä ja tarttumista ihmisiin voidaan hillitä.
Lääkehoito
Mahdollisen kuoleman aiheuttaa yleensä tukehtuminen keuhkoihin kertyvään nesteeseen. Tätä pyritään hoidon yhteydessä poistamaan.
Taudista selviävien osuus on vaihdellut epidemiakohtaisesti muun muassa siksi, että virus muuttuu. Erään arvion mukaan lintuinfluenssaan kuolleisuus on pienentynyt. Se voi edesauttaa viruksen leviämistä ihmispopulaatiossa, mikäli ihmisestä ihmiseen helposti leviävä muoto kehittyy, koska taudinkantajat elävät pidempään.
Useimmat lääkkeet ovat influenssalääkkeitä ja niiden – vrt. 2000-luvulla annettujen influenssarokotteet – tehokkuutta voidaan epäillä. Lintuinfluenssa voi merkittävästi muuttaa vauraiden maiden tavallisen flunssan hoitoa ihmisten tultua tietoisiksi, että virustauteja voi hoitaa lääkkeillä.
Tamiflu
Lintuinfluenssan lääkehoitoon on monissa maissa hankittu oseltamiviiria, jota lääkeyhtiö Roche myy kauppanimellä Tamiflu. Yhdysvalloissa kansallisessa lintuinfluenssastrategiassa suositellaan influenssalääkkeitä varattavaksi 40 miljoonaa lääkekuuria, jotta määritellyt seitsemän priorisoitua ihmisryhmää voidaan pyrkiä hoitamaan. 10 %:a varattavista lääkekuureista suositellaan zanavimiiriksi.
Tämä lisäksi on tutkittu myös patenteiltaan vanhentuneita geneerisesti valmistettavia influenssalääkkeitä, joilla voi olla Tamiflu:n kaltainen tai sitä tehokkaampi vaikutus joihinkin sairaustapauksista.
Amantadiini ja rimantadiini
Amantadiini ja sitä vanhempi rimantadiini ovat nykyisin jo geneerisiä lääkkeitä, joten niitä voivat useammat valmistajat valmistaa. Niiden arvellaan vaikuttavan 130 tautitapauksesta ehkä neljännekseen. Newyorkilainen Forest Laboratories Inc. rimantadinea ja Chadss Fordissa Pennsylvaniassa sijaitseva Endo Pharmaseuticals Holdings Inc. amantadiinia nimellä Symmetrel. Suomessa Leiras markkinoi amantadiinia reseptilääkkeenä Atarin-nimellä.
Rokote
Lintuinfluenssan rokotetta kehittävät monet yhtiöt. Unkarin pääministeri ilmoitti 15. helmikuuta 2006, että Unkarissa on olemassa lintuinfluenssarokote, joka on jo markkinoilla. Omnivest Kft. on Unkarin lääkkeen kehittäjä. Sille Unkarin hallitus on luvannut kahden miljardin euron takaukset lainaan valmistuskapasiteetin laajentamiseksi sekä saman verran tukea.
Suomessa kansanedustaja Lauri Oinonen ja FIT Biotechin Kalevi Reijonen ovat ehdottaneet kansallista rokotetuotantoa.
Mahdollinen pandemia
Maailman terveysjärjestö on varoittanut mahdollisen influenssaepidemian aiheuttamasta uhasta lähitulevaisuudessa. Mahdollinen pandemia olisi H5N1-tyyppiä. Lukuisat maat ovat jo aloittaneet varustautumisen mahdollisen epidemian varalle. Lyhyen tähtäyksen strategioissa pyritään hävittämään ja rokottamaan siipikarjaa sekä rajoittamaan niiden liikkumista. Pitkän tähtäyksen strategiat vaativat suurimmassa riskiryhmässä olevilta väestöryhmiltä huomattavia muutoksia elintavoissa.
Maailman terveysjärjestö jakaa pandemian kuuteen vaiheeseen minimaalisesta riskistä aina täyteen pandemiaan saakka. Pandemia edellyttäisi viruksen muuttumista ihmisestä ihmiseen tarttuvaksi. Useimmat terveydenalan ammattilaiset luokittelevat vuoden 2005 tilanteen vaiheeseen 3.
Suomi on varautunut mahdolliseen lintuinfluenssapandemiaan suunnittelemalla etukäteen toimia sen varalle, sekä rokotehankinnoin. Suomen lainsäädännössä H5N1- ja H7N9 -tyyppien A-influenssat on luokiteltu yleisvaaralliseksi tartuntataudiksi, mikä mahdollistaa viranomaistoimet taudin leviämisen estämiseksi. Sama luokitus koskee myös muita harvinaisia ihmiseen tarttuneita A-influenssatyyppejä.
Kari (etunimi)
Kari on suomalainen miehen etunimi. Nimipäiväänsä Karit viettävät 11. tammikuuta. Eräissä muissa kielissä Kari voi esiintyä myös naisen etunimenä.
Suomessa Kari on karjalainen lyhennelmä kreikkalaisesta nimestä Makarios, joka merkitsee autuasta ja onnellista. Sitä on myös käytetty kari-loppuisten nimien (muiden muassa Sakari, Oskari) kutsumamuotona. Kari on kansallisromanttisen ajan nimiä, sillä sen toi tietoisuuteen kirjailija Juhani Aho teoksessaan Panu vuonna 1897. Islannin ja Skandinavian muinaistaruissa on tuulenvirettä tarkoittava miehennimi Kari.
Kari yleistyi muotinimeksi 1940- ja 1950-luvuilla, ja Suomen almanakassa se on ollut vuodesta 1929 lähtien. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Kari-nimen on Suomessa saanut 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 57 170 miestä ja noin 50 naista. 1950-luvulla Kari oli Suomen suosituin pojan ensimmäinen etunimi.
Muualla kuin Suomessa Kari on yleensä naisen etunimi. Se on lyhennelmä Katariinasta, samaan tapaan kuin Karin, Karen tai suomalainen Kaarina. Erityisen yleinen nimi se on Norjassa, jossa asui vuonna 2005 lähes 30 000 Kari-nimistä naista. Nimestä onkin tullut tyypillinen norjalaisen naisen viittaus. Norjassa käytetään sanontaa ”Ola ja Kari Nordmann” samaan tapaan kuin Suomessa sanontaa ”Matti ja Maija Meikäläinen”. Norjan kielessä naisennimen Kari a lausutaan pitkänä. Suomessa on käytössä, tosin harvinaisena, samoin ääntyvä naisennimi Kaari.
Tunnettuja Kareja
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Valkoisten pako
Valkoisten pako, Suomessa myös kantaväestön pako on ilmiö, jossa kantaväestö tai valkoinen väestö muuttaa pois asuinalueilta, joissa maahanmuuttajien tai tiettyjen etnisten vähemmistöjen määrä on ylittänyt tietyn kipukynnyksen eli niin sanotun keikahduspisteen.
Yhdysvalloissa
Yhdysvalloissa valkoisten pako tarkoittaa toisen maailmansodan jälkeistä muuttoliikettä, jossa valkoiset amerikkalaiset alkoivat muuttaa kaupunkien keskustoista esikaupunkeihin, kun aiemmin kokonaan valkoisiin kaupunginosiin alkoi muuttaa mustia ja värillisiä. Mustia muutti vuosien 1915–1970 aikana miljoonittain etelävaltioista pohjoisen suuriin kaupunkeihin, kuten Chicagoon, New Yorkiin, Detroitiin ja Minneapolisiin. Rotuerottelun vuosikymmeninä mustat ja valkoiset yhteisöt ja koulut olivat olleet erillisiä, mutta kun kansalaisoikeusliikkeen vaikutuksesta kouluja alettiin integroida monirotuisiksi, valkoiset perheet alkoivat muuttaa pois. 2000-luvulla valkoisten pakoa on havaittu myös joissain esikaupungeissa, joista valkoiset ovat alkaneet muuttaa pois mustien alkaessa muuttaa sinne.
Ilmiölle on esitetty useita syitä, niin rodullisiin ennakkoluuloihin ja rotujännitteisiin liittyviä kuin taloudellisiakin. Useat poismuuttajat ovat kertoneet muuttonsa syyksi sen, että he haluavat asua mukavassa naapurustossa ja haluavat lastensa pääsevän parhaisiin kouluihin. Jotkut pelkäävät rikollisuuden lisääntyvän rodullisen monimuotoisuuden lisääntyessä. Jotkut myyvät kiinteistönsä pelätessään sen menettävän arvonsa, kun rotuvähemmistöjä alkaa muuttaa alueelle.
Suomessa
Suomessa kantaväestön pakoa esiintyy ainakin Espoon Suvelassa, Vantaan Länsimäessä ja Helsingin Kallahdessa. Eristyneisiin lähiöihin jäävät myös huono-osaiset kantasuomalaiset. Suomessa kantaväestön poismuuttoa alkaa tapahtua yhä nopeammin alueilta, joissa maahanmuuttajien määrä ylittää 20 prosenttia väestöstä. Tällaisia alueita on pääkaupunkiseudulla jo kolmisenkymmentä.
Ilmiötä pidetään ongelmallisena, koska sen katsotaan lisäävän eriarvoisuutta ja tuovan kustannuksia. Kaupunkimaantieteen tutkija Venla Berneliuksen mukaan tilannetta voitaisiin parantaa lisärahoituksella. Esimerkiksi Helsingissä käänteiseen syrjintään käytettiin vuonna 2010 noin 1,7 miljoonaa euroa. Summaa pyrittiin lisäämään vuodelle 2011, mutta heikon taloustilanteen johdosta summan korottamiseen ei ryhdytty.
Gesualdo
Gesualdo tarkoittaa seuraavia:
Euselachii
Euselachii on rustokalojen alaluokka, joka sisältää leveäsuiset (rauskut ja hait) ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Se on toinen kahdesta rustokalojen alaluokasta, toinen on koppapäiset (Holocephali).
257 (luku)
257 (kaksisataaviisikymmentäseitsemän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 256 ja seuraa luku 258.
Ydinaseiden painevaikutukset
Ydinaseiden painevaikutukset ovat ydinräjähteen räjähdyksen aiheuttama paineaalto ja tuuli. 1 megatonnin maanpinnassa tapahtuva räjähdys aiheuttaa 5 psi:n ylipaineen 8 km päässä. Tämä romahduttaa monet talot, vammauttaa lähes kaikki ja tappaa noin puolet. Näitä vakavia vaurioita vastaa hirmumyrskymäinen tuulen nopeus 74 m/s. Painevaikuus riippuu räjähdysvoimasta niin, että räjähdysvoiman tuhatkertaistumien kasvattaa vaikutussädettä kymmenkertaiseksi.
Painevaikutus
thumb|right|250px|5 PSI paine tuhoaa puukerrostalon Nevadassa vuonna 1953 tehdyssä ydikokeessa, thumb|200px|1 kilotonnin räjähdyksen painekäyrät poikkileikkauskuvassa. 1 megatonnin pintaräjähdys levittää 7 kPa (1 PSI) painevaikutuksen jopa 80,76 kilometrin päähän. Tämä aiheuttaa talojen muuttumisen asuinkelvottomaksi. 14 kPa (2 PSI) (katot ja ovet rikkoutuvat, talot luhistuvat osittain. ) Teollisuusrakennukset tuhoutuvat 1 kt räjähdyksessä 350 metrin päässä 110 kPa:n paineessa, ja 1 Mt räjähdyksessä 5,5 kilometrin päässä 50 kPa:n paineessa 1 MT räjähdys kaataa puita ylipaineeseen nähden tehokkaammin, koska paineen kesto on pidempi.
Rakenteisiin
Yhden megatonnin pintaräjähdyksen painevaikutus
Kellarien vauriot
Räjähdyskorkeus jolla tulipallo ei kosketa maata 200*Y^(1/3)
Tarkka painetaulukko
Seuraava taulukko kertoo tarkemmin, millaisia vaikutuksia erisuuruisilla paineilla on.
Ikkunoiden särkyminen
Painevauriot jollekin rakennetyypille riippuvat rakenteiden ominaisuuksista ja voivat vaihdella huomattavastikin tilanteen mukaan. Yleisemmin Hiroshimassa ikkunoita särkyi 15 kilometrin päässä räjähdyksen pintanollapisteestä, ja joissain tapauksissa jopa 27 kilometrin päässä. Arviolta 50 megatonnin Tsar-bomba särki ikkunoita osittain vielä 900 kilometrin päässä räjähdyksestä.
Kaikki ikkunat särkyvät varmasti 0,5–1 PSI:ssa. 10 % särkyy 0,3 PSI:ssä, jossa esineet eivät yleensä lennä tuulen voimasta ja jossa vakavan vaurion todennäköisyys on vain 5 %. Lasit särkyvät vielä 0,15 PSI:ssä. Pienet ikkunat saattavat särkyä vielä 0,10 PSI:ssä ja uudet 0,003:ssa, jos niihin kohdistuu esirasitus.
Rakenteiden tuhoutuminen
Paineaallon suuntaiset johdot tuhoutuvat ilmaräjähdyksessä suunnilleen yhtälön 0,42*Y^0,409 km etäisyydellä. Paineaaltoa vastaan poikittain olevat johdot tuhoutuvat 0,50*Y^0,411 km etäisyydellä. . Pintaräjähdyksessä tämä kerrotaan vakiolla 2/3. 35 kPa ylipaine, jossa useimmat asuintalot tuhoutuvat, on 1 Mt ilmaräjähdyksessä etäisyydellä 7,1 km mutta maanpintaräjähdyksessä etäisyydellä 4,5 km 14 kPa ylipaine on 1 Mt ilmaräjähdyksessä etäisyydellä 13 km ja pintaräjähdyksessä 7.7 km. Tämä on yhtälönä 1,37*Y^(1/3) km ilmaräjähdykselle ja 0,77*Y^(1/3) km pintaräjähdykselle. Autot tuhoutuvat ilmaräjähdyksessä etäisyydellä 5/6 b=5,9 km, kun b on paineaallon suuntaisten johtojen tuhoutuminen, joka on 1 Mt räjähteelle 7,1 km. Kevyet lentokoneet tuhoutuvat etäisyydellä 1,6 a, jossa a on 14 kPa:ta vastaava etäisyys. 1 Mt ilmaräjähdyksessä kevyet lentokoneet tuhoutuvat vielä 20,8 km päässä räjähdyspisteestä.
Paine etäisyydestä
Sadovskyn kaavaan pohjautuva ydinaseille sovitettu räjähteen etäisyys-painekaava
Jossa m räjähtävä ainemäärä kg, (1 kt = 1 000 000 kilogrammaa), p kPa paine kilopascalia, ja r etäisyys metreinä räjähdyspaikasta.
Etäisyys paineesta
Alla pari hyvin likimääräistä kaavaa
Ylipaine noudattaa suunnilleen kaavaa
jossa ylipaineen P yksikkö on psi ja etäisyys R_p km.
Jos ylipaine on välillä 2–100 kPa. voidaan käyttää likiarvokaavaa 1 kt räjähteelle
jossa P annetaan yksikössä kPa ja etäisyys R_p km
Tuulen nopeus
Tuulen nopeus lasketaan paineesta kaavalla missä cs on äänen nopeus, p huippupaine ja p0 ilmanpaine, joka on 15 PSI. Esimerkiksi 1 PSI:n painetta vastaa tämän mukaan kova tuuli, 17 m/s, ja 2 PSI:tä 33 m/s sekä 5 PSI:tä 49 m/s. 50 kPa eli 7.25 PSI vastaa tuulen nopeutta 100 m/s.
Pannonia
pienoiskuva|Pannonian kartta. Pannonia oli antiikin aikainen alue, joka sijaitsi nykyisten Itävallan, Kroatian, Unkarin, Serbian, Slovenian sekä Bosnia ja Hertsegovinan alueilla. Sen rajoina olivat pohjoisessa ja idässä Tonava.
Historia
Pannonian alkuperäiset asukkaat olivat pannonialaisia, jotka olivat illyrialainen heimo. Kelttiläiset heimot valloittivat alueen 400-luvulla eaa. Roomalaiset puolestaan valloittivat Pannonian 9 eaa. Rooman valtakunnan osana Pannonia kuului alun perin Illyricumin provinssiin ja sitten Illyricum inferiuksen provinssiin. Ensimmäisellä vuosisadalla siitä tehtiin oma Pannonian provinssinsa. Rooma joutui käymään ankaran sodan kapinoivia pannonialaisia vastaan keisari Tiberiuksen valtakaudella.
300-luvulla Pannoniaan asettuivat gootit, jotka olivat alun perin asuneet Mustanmeren ympäristössä, mutta joutuivat pakenemaan idästä tulleita hunneja. Gootit pyysivät keisari Valensilta lupaa muuttaa Tonavan eteläpuolelle. Vuoteen 380 mennessä ostrogootit olivat asettuneet Pannoniaan keisari Gratianuksen liittolaisina, mutta olivat ilmeisesti myös hunnien alistamia. Ostrogootit pakenivat sittemmin hunnien tieltä läntiseen Eurooppaan.
Eurooppaan työntyneet hunnit asettuivat Pannoniaan 400-luvulla. Heidän viimeisen hallitsijansa Attilan kuoltua Pannonia on ollut useiden eri kansojen ja heimojen asuinsija. Unkarilaiset saapuivat alueelle 900-luvun lopussa.
Kuningassaniainen
Kuningassaniainen (Osmunda regalis) on suurikokoinen saniaislaji kuningassaniaiskasvien (Osmundaceae) heimossa. Se ainoa Euroopassa tavattava kuningassaniaiskasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Kuningassaniainen kasvaa 40–140 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vaaleanvihreät, lyhytruotiset ja kahteen kertaan parilehdykkäiset. Lehtisuonitus on hankahaarainen. Kuningassaniaisen itiöpesäkkeet ovat erillisissä pesäkelehdissä, jotka ovat keltaiset ja muuttuvat ruskeiksi. Röyhymäinen itiöpesäkkeistö sijaitsee lehden kärkiosassa. Itiöpesäkkeet ovat muodoltaan päärynämäiset. Ne avautuvat keskeltä. Kuningassaniaisen itiöpesäkkeiden rakenne eroaa selvästi monista muista saniaisista.
Levinneisyys
Kuningassaniaisella on laaja, epäyhtenäinen levinneisyysalue maapallon pohjoispuolella. Se kasvaa Pohjois-Amerikan itäosissa, Länsi- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja itäisimmässä Aasiassa. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Norjan länsirannikolla ja Ruotsissa.
Aiheesta muualla
thumb|vasen|Kuningassaniainen.
Ḥā’
pienoiskuva|Ḥā’-kirjaimen itsenäinen muoto. Ḥā’ on arabialaisen kirjaimiston kuudes kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta ḥet (ח). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa.
Ḥā’n itsenäinen muoto on ح, ja sanan lopussa se liittyy viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. نح nḥ). Sanan alussa ja keskellä ḥā’n alapuolinen kaari jätetään pois ja se korvataan seuraavaan kirjaimeen liittyvällä vaakaviivalla (esim. حا ḥā, نحو nḥū).
Kasperi Tanttu
thumb|Lavastus Kasperi Tantusta punapäällikkönä 1918. Kasperi Tanttu (27. heinäkuuta 1886 Hirvensalmi – 3. tai 4. toukokuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen kirjailija. . Hän oli tunnettu boheemi, joka liikkui sekä työläis- että porvaristopiireissä.
Elämä
Tantun äiti oli loisvaimo Loviisa Tanttu (1854–1916), jonka kolmen aviottoman lapsen isä oli tiettävästi työmies Taneli Penttinen. Hän kävi yhden lukukauden kansakoulua mutta jätti sen sitten kesken ja oli paimenena ja renkinä taloissa. Hän suoritti kansakoulukurssin yksityisesti ja pääsi sitten varakkaiden tukijoiden avulla vapaaoppilaaksi Otavan opistoon, jossa hän opiskeli 1905–1907 ja suoritti myös maatalouskurssin. Näihin aikoihin Tanttu aloitti runojen kirjoittamisen. Myös itseopiskelun avulla Tanttu hankki hyvän yleissivistyksen ja kielitaidon.
Tanttu oli sitten jonkin aikaa isäntärenkinä ja maatalousneuvojana Virtasalmella. Hän haki 1907 Hirvensalmen maamiesseuran neuvojaksi mutta jäi valitsematta. Hänen kirjoituksiaan ja runojaan alettiin kuitenkin julkaista Mikkelin lehdissä. Tanttu vietti kesät Hirvensalmella ja talvet Mikkelissä. Hän oli sekalaisissa lyhytaikaisissa töissä, muun muassa Suur-Savon nuorisoseurojen kiertävänä puhujana ja ulosottoapulaisena Hirvensalmella. Mikkelissä Tanttu asui Mikkelin Sanomat-lehdessä toimittajana olleen Otto Orasmaan luona ja käytti aikansa lähinnä lukemiseen ja kirjoittamiseen. Hän alkoi myös vierailla Helsingissä säännöllisesti. Ensimmäiset runokokoelmansa Tanttu sai julkaistua 1910-luvun alussa. Orasmaa siirtyi 1910 Helsinkiin ja myös Tanttu alkoi vuodesta 1913 alkaen asua pidempiä aikoja siellä. Elantonsa hän hankki ensimmäisen maailmansodan vuosina nähtävästi erilaisilla laittomilla liiketoimilla. Vuonna 1916 Tanttu oli toimittajana Viikko-lehdessä, ja näihin aikoihin hän alkoi osallistua myös työväenliikkeen toimintaan.
1910-luvulla Tanttu oleskeli vuoron perään Mikkelissä ja Helsingissä. Tanttu kuului 1910-luvulla yhdessä kahden muun kirjailijan, Kössi Ahmalan ja Emil Lindahlin, kanssa Helsingin sosiaalidemokraattisen nuorisoseuran toiminnassa mukana olleeseen työläisintellektuellien ryhmään, joka julkaisi muun muassa käsin kirjoitettuja sanomalehtiä muiden julkaisukanavien puuttuessa. Tämä Decamerone-klubin nimellä tunnettu ryhmä kokoontui viikoittain seuran kahvilassa käymään kirjallis-filosofisia keskusteluja. Tantun tuotanto ei sisällä yhteiskunnallisia näkemyksiä. Oman tuotantonsa lisäksi hän suomensi, muun muassa Émile Verhaerenin runoja, joita ilmestyi työväenlehdissä.
Suomen sisällissota
Kansalaissodan aikana Tanttu työskenteli aluksi Kansanvaltuuskunnan konekirjoittamossa, mutta pyysi vaativampia tehtäviä ja toimi sitten propangandistina sekä Helsingissä ja Viipurissa vallankumouksellisen ylioikeuden sihteerinä. Sodan loppuvaiheessa Tanttu ei paennut Venäjälle vaan palasi Viipurista yhdessä vallankumousoikeuden jäsenenä toimineen Tyko Varton kanssa. He joutuivat jäämään 24. huhtikuuta Kouvolaan, koska rata länteen oli jo poikki. Varto ja Tanttu kävivät 27. huhtikuuta Haminassa, ja täällä Tanttu arvosteli paikallisten punaisten toimeenpanemia teloituksia. Jyrkän linjan punaiset vangitsivat Tantun ja tuomitsivat hänen kuolemaan väitetystä yhteistyöstä valkoisten kanssa. Punaisten Kouvolan esikunta sai kuitenkin Tantun vapaaksi, ja hän pääsi palaamaan Kouvolaan.
Valkoisten vallattua 3. toukokuuta 1918 Kouvolan Tanttu tunnistettiin Kouvolan Seurahuoneella. Paikalla ollut valkoisten ryhmänjohtaja Ilmari Tulikoura halusi kostaa isänsä Juho Tulikouran ja veljensä Valtterin kuoleman ja vei Tantun kadun toisella puolella olleen kansakoulun liiterin taakse ampui hänet siellä. Tanttu oli petturi sekä punaisten että valkoisten kannalta.
Tantusta otettiin luultavasti Viipurissa valokuva, jossa hän esiintyi Napoleonin tyyliin punakaartin päällikkönä sapelin ja aseen kanssa. Kuva julkaistiin sisällissodan jälkeen Suomen Kuvalehdessä heinäkuussa 1918 osana kuvasarjaa jossa esiteltiin "tyypillisiä punakaartilaisia" ja kuvatekstissä Tanttu kuvattiin aseisiin ihastuneeksi kynänkäyttäjäksi. Seuraavan kerran kuva julkaistiin 1932 Suomen Vapaussota Kuvissa -teoksessa otsikolla Karjalainen punapäällikkö Kasperi Tanttu ja vielä 1956 J. O. Hannulan teoksessa Suomen Vapaussodan historia otsikolla Suomalainen punapäällikkö. Tantun ei kuitenkaan tiedetä osallistuneen sotatoimiin. Valokuvan perusteella hänet on virheellisesti yhdistetty myös pahamaineiseen punaisten päällikköön Heikki Kaljuseen.
Anders Petersen
Knut Anders Fredrik Petersen (s. 3. toukokuuta 1944 Solna) on ruotsalainen valokuvaaja, joka tunnetaan mustavalkoisista, usein katukuvaustyylisistä dokumentaarisista valokuvistaan. Hänen tunnetuin teoksensa on valokuvakirja Cafe Lehmitz (1978), joka koostuu hänen 1960-luvun lopulla kolmen vuoden aikana kuvaamistaan rujoista henkilö- ja tilannekuvista Hampurin punaisten lyhtyjen alueella. Petersenin kuuluisin yksittäinen kuva on julkaistu Tom Waitsin albumin Rain Dogs kannessa.
Vuonna 1984 hän julkaisi kuvateoksen Fängelse, jota tehdäkseen hän asui pitkiä aikoja ruotsalaisvankilassa. Hän on kuvannut myös psykiatrisen sairaalan potilaita ja muita marginaali-ihmisiä.
Rakkaudella, Maire
Rakkaudella, Maire on Veikko Aaltosen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1999. Elokuva on esitetty televisiossa useita kertoja.
Juoni
Tarinassa hienostorouva kerää lehtileikkeitä rikosjutuista, ja niistä yksi kertoo Kirsi-Marista, jonka miehen surmaaja ei ole saatu kiinni. Käsikirjoitukseen idea syntyi Helsingin Sanomien Nyt-viikkoliitteen artikkelista, jossa kerrottiin erään surmatragedian osapuolten kuulumisia vuosia myöhemmin.
Arviot
Eräs kriitikko on luonnehtinut elokuvan käsikirjoitusta ”viistoksi” ja kiittänyt Aaltosen ohjausta eloisaksi. Itse elokuva on hänen mukaansa terävä, trilleriaineksin ryyditetty melodraama, ja hän havaitsee siinä yhtäläisyyksiä Pedro Almodóvarin sielunmaisemiin. Käsikirjoitus nostaa esiin elokuvassa henkilöitä, jotka yleensä tarinoissa esiintyvät sivuhenkilöinä. Litmasen vahva roolityö jättää muut roolit hivenen altavastaajiksi. Litmasen roolityöstä on sanottu myös, että se on ”heittäytymistä ihmismielen synkkiin pohjavirtoihin, vereslihainen roolityö, mahdollisimman kaukana Iltalypsyn iloista” ja ”että Litmasen suoritus Mairena on häikäisevä”.
Palkinnot
Elokuvan pääosassa näyttelevä Eeva Litmanen palkittiin vuonna 2000 roolistaan Jussi-patsaalla. Naissivuosa-Jussin sai Minna Haapkylä.
Xuzhou
Xuzhou on prefektuuritason kaupunki itäisen Kiinan Jiangsun maakunnan luoteisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 280 kilometriä maakunnan pääkaupunki Nanjingistä pohjoisluoteeseen. Kaupungin väkiluku on 8,577 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 11 257 neliökilometriä.
Xuzhou rajoittuu etelässä Suzhoun, lännessä Hezen, pohjoisessa Jiningin, Zaozhuangin ja Linyin, idässä Lianyungangin ja Suqianin prefektuuritason kaupunkiin.
Xuzhou on ainakin 4 000 vuotta vanha paikkakunta. Se oli Han-dynastian aikaan (260–220 eaa.) yksi silloisen valtion poliittisista keskuksista. Paikkakunnasta on käyty eri aikoina useita merkittäviä taisteluita.
Ilmasto
Xuzhoussa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 790 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 230 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 14 millimetriä.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautui 11 osaan (2010) seuraavasti:
Sokeri-Sakari
Sokeri-Sakari (ruots. Socker-Conny) on ruotsalaisen Joakim Pirisen luoma sarjakuvahahmo, joka esiintyi ensi kertaa albumissa Myrsky hiekkalaatikossa (1983, suom. 1986) nimellä Donitsi-Osmo, sittemmin vakiintuneella nimellä nimikkoalbumissaan Sokeri-Sakari (1985, suom. 1987), ja lisäksi 2001 julkaistussa teoksessa Meitä kustaan silmään. Sokeri-Sakari on ylipainoinen, temperamenttinen, välinpitämätön, melko yksinkertainen mies, jonka sopeutuminen yhteiskuntaan on mahdoton urakka.
Sokeri-Sakarista tehtiin myös näytelmä, jota Jukka Heiskasen suomentamana ja Leena Havukaisen ohjaamana esitti Kemin kaupunginteatteri syksyllä 1987. Jaakko Pyhälä dramatisoi ja ohjasi Kolmoskanavalle tv-näytelmän Sokeri-Sakari – tragedia (1989), jossa nimiosaa esitti Markku Peltola.
Olfaktometri
Olfaktometri eli odorimetri on koje, jolla mitataan hajun voimakkuutta tai hajuaistin herkkyyttä.
Bumiputra
Bumiputra tai Bumiputera, suomeksi maan pojat, on malesialainen termi, jolla kuvataan henkilön etnistä taustaa. Bumiputraväestöä ovat Malesian malaijit, sekä kaikki muut maan alkuperäiskansat. Kaikki muut maan etniset ryhmät, suurimmaksi osaksi kiinalaiset ja intialaiset, ovat ei-bumiputria. Bumiputrat ovat eläneet Malesian alueella jo vuosisatoja, kun muut ovat tulleet siirtomaa-aikana tai sen jälkeen.
Historia
Siirtomaavallan purkautuminen alkoi 1940-luvulla ja Malaijan väestö koostui bumiputraväestön lisäksi siirtomaa-aikana maahan muuttaneiden kiinalaisten ja intialaisten jälkeläisistä. Kiinalaisten käsissä oli maan talouselämä, ja he muodostivat myös maan vauraimman osan. Vuonna 1946 perustettiin Malaijan liitto, jossa tunnustettiin kiinalais- ja intialaisväestön tasavertaiset oikeudet maan kansalaisina. Tämä raivostutti bumiputraväestön, sillä he pelkäsivät että vallan vieminen maan sulttaaneilta heikentäisi malaijien päätösvaltaa. Tyytymättömät malaijit perustivat Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestön (UMNO), joka hallitsee edelleen maan politiikkaa. Vastalausemyrskyn takia Malaijan liitto purettiin ja tilalle perustettiin Malaijan federaatio.