cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bonsai
Valo ja lämpö
Puut kokevat luontaisessa kasvuympäristössään muun muassa lämpö- ja valomäärän muutoksia, jotka viestivät puille vuodenaikojen vaihtelusta. Kasville tulisi suoda mahdollisuus kokea keinotekoiset vuodenajat, sillä esimerkiksi talven lepoaika on elintärkeä vastapaino kesän kasvukaudelle. Kasvin sijoittamista viileämpään tilaan talvella kutsutaan talvetukseksi. Jotkut suomalaisista kasveista koulitut bonsait talvehtivat alle kymmenessä asteessa joidenkin trooppisten bonsaiden talvehtiessa huoneenlämmössä.
pienoiskuva|vasen|Kuvan bonsai on saatu tuuheaksi leikkaamalla oksia tai latva. Leikkaaminen tekee puusta tasapainoisemman näköisen ja tuuheamman. Taivutuksella on saatu aikaan puun rungon muoto.
Leikkaaminen
Leikkaaminen on tärkein bonsain muotoilutapa ja se on hyvä suorittaa keväällä ennen kasvukauden alkamista. Näin kasveista saadaan tuuheampia ja tasapainoisemman näköisiä. Samalla päästään eroon ylimääräisistä oksista, sekä saadaan uusia kasvamaan. Yleisin syy leikata on saada bonsaita tuuheammaksi. Tuuheammaksi bonsaita saadaan käsittelemällä latva tai niitä oksia, jotka aiheuttavat bonsain oksien haaroittumista. Toinen yleinen syy leikata bonsaita on puun tasapainottaminen. Myös lehtiä voidaan pienentää samalla tavalla; kun esimerkiksi lehtipuun lehdet leikataan pois, kasvattaa puu uudet, mutta pienemmät lehdet tilalle.
Taivuttaminen
Bonsaita voidaan muotoilla myös oksia ja runkoa taivuttamalla. Taivuttaminen on hyvä tehdä silloin, kun puussa ei ole lehtiä. Puuta voidaan taivuttaa taivutuslangalla, manriki-puristimilla ja punoksilla. Näistä ehdottomasti yleisin on taivutuslanka. Yleensä taivutuslanka on alumiinia tai kuparia – useimmiten alumiinia. Taivuttaminen taivutuslangalla tapahtuu kiertämällä metallilankaa oksan tai rungon ympärille, joka pitää puun osan halutussa asennossa. Lankaa tulee löysätä tasaisin välein (viikoittain), sillä lanka voi "syöpyä" puun sisään bonsain kasvaessa jättäen rumat arvet bonsaihin. Yleensä taivutuslankaa pidetään puussa kuudesta kuukaudesta kahteen vuoteen.
Yersinia
Yersinia enterocolitica -bakteeria voivat kantaa oireettomasti siat, muut tuotantoeläimet ja lemmikkieläimet. Yersinia pseudotuberculosis -bakteeri voi levitä myös jyrsijöiden, lintujen ja jopa vihannesten välityksellä. Yersinia ei yleensä tartu ihmisestä toiseen. Molemmat bakteerit voivat aiheuttaa suolistotulehduksen eli yersinioosin, ripulin ja jälkitauteina niveltulehduksia. Oireena on usein myös mahan oikealla puolella oleva voimakas kipu, jolloin diagnoosissa voidaan erehtyä luulemaan kipua umpilisäkkeen tulehdukseksi. Y. enterocolitica -bakteerista on myös ihmiselle haitattomia apatogeenisiä kantoja.
Yersinia pestis -bakteeri voi aiheuttaa ihmiselle ruton, ja sitä pidetään laajojen historiallisten ruttoepidemioiden, kuten mustan surman, aiheuttajana.
Bonsai
Uudelleenistutus
Bonsai on syytä istuttaa uudelleen lähes joka vuosi. Uudelleenistutus tehdään usein aikaisin keväällä ennen kasvukauden alkua. Uudelleenistutukseen kuuluu:
Mullan vaihto on jokakertainen toimenpide. Ruukku vaihdetaan isompaan kun edellinen alkaa käydä pieneksi. Ruukun voidaan todeta olevan liian pieni, kun pois nostettu juuripaakku näyttää koostuvan lähes kokonaan juurista. Juurien leikkaus on tarpeellista kääpiöimisen takia. Uudelleenistutuksessa on hyvin tärkeää lyhentää bonsain alaspäin kasvavaa pääjuurta, jolloin muut juuret pääsevät paremmin kehittymään. Juuripaakkua pienennetään normaalisti kolmanneksesta puoleen alkuperäisestä koostaan riippuen puun iästä ja lajista.
pienoiskuva|Monenlaisia bonsaita [[Kiinassa, jossa bonsaitaidetta harrastetaan edelleen nimellä pénjǐng. Pénjǐngissä puita kasvatetaan puutarhoissa ja ne ovatkin usein tavallisia bonsaita isompia.]]
Talvetus
Ulkona talvetettavat kasvit ovat luonnostaankin Suomen ilmastossa pärjääviä puulajeja. Subtrooppiset bonsait vaativat talvisin 0...+15 °C:n lämpötilan. Trooppiset taas vaativat talvisin +20 °C:n lämpötilan, joten ne pärjäävät sisällä ympäri vuoden – joskin ne olisi suotavaa viedä kesäksi ulos ilmojen salliessa.
Ulkona talvetettaessa on tärkeää pitää huolta siitä, etteivät bonsain juuret pääse jäätymään. Jäätyminen voidaan estää eristämällä juuristo styroksilla tai lumella tai kaivamalla ruukku maahan. Ulkona talvetettavat lehtipuut voivat viihtyä talven kellarissa, mutta havupuut kaipaavat valoa, eivätkä siten sovellu kellarissa talvetettaviksi. Bonsait tarvitsevat myös talvella vettä, vaikkakin selvästi vähemmän kuin kesällä.
Subtrooppiset bonsait vaativat viileän, noin kymmenasteisen talvehtimispaikan. Myös subtrooppisia bonsaita voidaan pitää talvella kellarissa, kunhan lämpötila kellarissa ei laske liian alas. Optimaalinen paikka talvehtia on subtrooppiselle bonsaille useista vanhoista puutaloista löytyvä vilpola. Usein kuitenkin subtrooppiset kasvit saavat tyytyä ikkunan tarjoamaan viileyteen ikkunalaudalla.
Trooppisen bonsain talvetus on kaikkein helpointa, sillä se ei vaadi mitään erityistä talvetusta. Trooppinen bonsai kuitenkin vaatii valoisan paikan ja tarvittaessa lisävalaisimia. Trooppinenkin bonsai tarvitsee talvilevon, joka toteutetaan lannoitusta ja kastelua vähentämällä.
Peruskaavat
Bonsaipuiden muotoilussa ja kasvatuksessa noudatetaan yleensä tiettyjä peruskaavoja. Jos bonsaita ei ole kasvatettu minkään kaavan mukaan, se on kawariki. Tässä on esitettynä hyvin karkeasti eri muotojen erot.
pienoiskuva|vasen|[[Pensashanhikki|Pensashanhikin Potentilla fruticosa rungossa on yhä näkyvissä kasvatusvaiheessa rungon ympäri sidottujen oksien painaumia. Tämä hidastaa puun kasvua.]]
Chokkan
Chokkan eli klassinen pylväsmuoto on tarkasti määritelty kaava. Rungon tulee kasvaa ylöspäin ja sen on oltava täysin suora. Rungon tulee kaventua alhaalta ylöspäin. Myös oksien tulee lyhentyä alhaalta ylöspäin. Näin muodostuu chokkanille tyypillinen kolmiomainen muoto. Oksien tulee sijaita tasaisesti joka puolella puuta kuitenkin niin, ettei kaksi peräkkäistä oksaa ole pystysuunnassa linjassa. Ihanteellinen chokkan on puu, jossa ei ole pystysuunnassa yhtään samassa linjassa olevaa oksaa. Suomen kielellä chokkanista voidaan käyttää nimitystä klassinen pylväsmuoto. Se myös saattaa kasvattaa tyveensä paksuja juurien alkuja. Keskeltä saattaa kasvaa myös paksu alaspäin suunntautuva alku.
Moyōgi
Moyōgi tai tachiki eli vapaasti pysty muoto on samanlainen kuin chokkan, mutta runko saa mutkitella. Oksien tulee lähteä rungon mutkien ulkokaarteesta ulospäin. Puun latva on hieman katselusuuntaan nojautunut – puu kumartaa isännälleen. Suomen kielellä moyōgista voidaan käyttää nimitystä vapaa pystymuoto.
Shakan
Shakan eli nojaava muoto on myös kuten chokkan, paitsi ettei runko kasvakaan suoraan, vaan nimensä mukaisesti nojaa sivulle noin 30–50 asteen kulmassa astian multapinnan normaaliin nähden. Oksat tasapainottavat puuta siten, että jykevimmät oksat osoittavat kallistussuunnasta poispäin, kohti ruukkua. Oksien pystysuuntaisen päällekkäisyyde välttäminen ei ole shakanissa niin keskeistä kuin chokkanissa. Rungon tulisi olla suora tai lähes suora.
Bankan
Bankan eli aaltoilevan rungon muoto on valmisbonsaille eli malsaille yleisin muoto. Puun runko kasvaa ylöspäin voimakkaasti mutkitellen ja muistuttaa usein s-kirjainta. Oksisto mukailee moyōgin kaavaa.
Kengai
pienoiskuva|[[#Kengai|Kengai-tyyppinen lehtikuusi-bonsai. Tämä tyyppi eroaa useimmista bonsaityypeistä siten, että runko kasvaa alaspäin.]]
Nettiriippuvuus
thumb Nettiriippuvuus on riippuvuus tieto- ja viestintätekniikan käytöstä ja etenkin Internet-verkon tarjoamasta sisällöistä ja vuorovaikutusmahdollisuuksista. Internet-addiktion ohella puhutaan myös internetaddiktiosta, internetholismista, virtuaaliriippuvuudesta, lumeriippuvuudesta, internetriippuvuudesta ja nettinarkkauksesta. Laajemmassa yhteydessä puhutaan tietokone- tai teknologiariippuvuudesta. Nettiriippuvuutta voidaan pitää useimmiten niin sanottuna psykososiaalisena riippuvuutena, koska siinä riippuvuus muodostuu usein ensisijaisesti tietynlaiseen viestintään perustuvaan yhteisöön kuulumisesta sekä tiettyjen sisältöjen käyttämisestä. Psykiatri Pinhas Dannonin mukaan noin kymmenen prosenttia verkon käyttäjistä on alttiina addiktiolle, joka voi johtaa ahdistukseen ja vaikeaan masennukseen. Erityisen alttiita riippuvuudelle ovat teini-ikäiset ja yli 50-vuotiaat miehet ja naiset, joiden lapset ovat lähteneet kotoa. Nettiriippuvuus voi olla yhtä vaikea kuin seksi- tai peliriippuvuus. Pittsburghilainen psykologi Kimberley Youngin mukaan tyypillinen tietoverkkoon liiaksi kiintynyt henkilö on keski-ikäinen, jolla on aiemmin ollut pelkoja tietokoneita kohtaan.
Bonsai
Kengai
Kengaissa eli vesiputouksen muodossa puun runko kasvaa poikkeuksellisesti alaspäin. Kengain runko saa riippua ja mutkitella vapaasti. Kengain esikuva luonnossa voisi olla vuoren kivisellä seinämällä kasvava puu, joka vaikeissa olosuhteissa kurottautuu alaspäin kohti valoa ja maan lämpöä. Suomen kielellä kengaista voidaan käyttää nimitystä riippuva muoto.
Nettiriippuvuus
Nykyisin nettiriippuvuuden rinnalle on tullut myös erillisenä terminä älypuhelinriippuvuus, erityisesti nuorten keskuudessa. Nykyisin älypuhelimilla on yhä suurempi rooli kommunikaatiossa. Älypuhelimet kulkevat aina mukana, ja monien erilaisten sovellusten ja pikaviestimien käyttö on hyvin yleistä. Älypuhelinriippuvuus ilmenee esimerkiksi levottomuutena ja ahdistuksena silloin, kun puhelimesta joutuu olemaan erossa. Varhain alkanut runsas älypuhelimen käyttö saattaa teini-iän kynnyksellä muuttua varsinaiseksi addiktioksi.
Bonsai
Han-kengai
Han-kengai eli puoliputous on hieman samantapainen kuin kengai, muttei riipu ruukun alapuolella. Han-kengain runko kasvaa ylöspäin, mutta oksat kurottautuvat alas ja sivuille. Klassisessa muotoilussa han-kengain latvan tuli sijaita puun tyven alapuolella katsottaessa puuta sen etupuolelta.
Nettiriippuvuus
Oireet
Dannonin mukaan internet-addiktion oireet eivät ole selkeitä kummassakaan ryhmässä ja niitä on lisäksi vaikea diagnosoida. Oireita voi olla unettomuus, ahdistus siitä ettei pääse verkkoon, eristyneisyys perheestä ja ystävistä, työhaluttomuus ja vaikeat masennuskaudet. Tutkijoiden mukaan oireisiin kuuluvat myös ajantajun kadottaminen netin parissa ja toistuvat unet siitä.
Bonsai
Fukinagashi
pienoiskuva|[[#Fukinagashi|Fukinagashin kaavan mukaan koulittu bonsai Martignyssä, Sveitsissä. Puun täytyy näyttää siltä, että se on ollut koko ikänsä kovien tuulien armoilla. Tämä bonsai on mustamänty Pinus nigra.]] Fukinagashi eli tuulentuivertama muoto on kallellaan tuuleen suuntaan ja tuulen tulosuunnan puolella ei ole oksia tai ne ovat taittuneet tuulen mukana. Tarkoituksena on kasvattaa puu, joka näyttää siltä, että se olisi elänyt koko ikänsä tuulen voimakkaassa tuiverruksessa. Kasvattajalla on lähes täysi vapaus oksien sijoittelussa ja rungon muotoilussa, kunhan kuviteltu jäätävä viima näkyy työssä. Vaikka taiteilijalla onkin suuret vapaudet muotoilussa, juuri se tekee fukinagashista vaikean.
Nettiriippuvuus
Hoito
Dannonin mukaan internet-addiktiota pitäisi hoitaa samoin kuin muita vaikeita ja uhkaavia addiktioita: puheterapialla ja lääkkeillä, joita käytetään vaikean peliriippuvuuden ja kleptomanian hoitoon. Pittsburghilainen psykologi Kimberley Young neuvoo nettiaddikteja asteittaiseen vieroitushoitoon, ei siis äkilliseen irtiottoon.
Bonsai
Bunjingi
Bunjingi eli klassinen kalteva muoto. Bonsain runko on pitkä ja ohut. Rungon ei tule missään tapauksessa olla suora, vaan sen tulee kiemurrella arvokkaasti kohti taivasta. Oksia on vain puun latvassa ja ne ovat usein melko lyhyitä ja kaareutuvat aavistuksen verran alaspäin. Puuta kasvatetaan usein pienessä ruukussa pienen latvuksen takia. Bunjingin esikuvana ovat vanhat kiinalaiset tussimaalaukset, bunjingat. Bungingi on ehkä kaavoista taiteellisin ja vaatii kasvattajaltaan taiteellista lahjakkuutta. Nimi merkitsee oppineiden tyyliä; sillä on juuret maassa ja pää tukevasti korkealla ilmassa.
Sekijōjū
Sekijōjū eli kivenpäällinen bonsai kasvaa kiven päällä niin, että juuret näkyvät. Bonsain juuret kiemurtelevat kiven halkeamissa sekä uurteissa ja tavoittavat viimein kiven alla laakeassa ruukussa olevan maan.
Ishitsuki
Ishitsuki eli kivellä kasvava bonsai kasvaa multataskussa kiven päällä. Ishitsuki-muotoiset bonsait ovat yleisesti pieniä siksi, että kiven sisällä oleva multatasku tarjoaa juurille verrattain vähän kasvutilaa, joka vaikuttaa puun kokoon. Toivottu lopputulos on kokonaisuus, jossa bonsai näyttää kasvavan kolkossa vuoristossa.
Neagari
Neagari eli näkyvän juurakon muoto on varsin erikoisen näköinen peruskaava. Kaavan olennaisin piirre on selkeästi näkyvä, kookas tyvijuurakko, joka on osa puun runkoa. Kaava pyrkii jäljittelemään tilannetta, jossa luonnonvoimat ovat kuluttaneet maa-aineksen luonnossa kasvavan puun juurien alta. Neagarin lehvästön tulisi olla kevyt ja huomaamaton niin, että huomio kiinnittyy paljaaseen juurakkoon.
pienoiskuva|vasen|Tämä [[neidonmänty Pinus parviflora edustaa sōkan-tyyliä, jonka kaksi runkoa symboloivat isää ja poikaa. Kaksi latvaa on saatu aikaan leikkaamalla.]]
Sankan
Sankan eli kolmoispuu on bonsai, jolla on nimensä mukaisesti kolme runkoa. Sankan-kaavan bonsain keskimmäinen runko on kaikkein paksuin, ensimmäinen sivurunko toiseksi paksuin ja toinen sivurunko kolmanneksi paksuin. Perussäännöt ovat muuten samat kuin sōkanin.
Gokan
pienoiskuva|[[#Gokan|Gokan-tyyppinen bonsai, joka muistuttaa jo pientä metsää. Yose-ue on kuitenkin vielä metsäisempi ja arvostetumpi bonsaityyppi.]]
Kabudachi
Kabudachiksi kutsutaan yli viisirunkoisia bonsai-puita. Kabudachilla on pariton määrä (7, 9, 11, 13...) runkoja lähinnä esteettisistä syistä. Samat perussäännöt kuin sōkanilla, sankanilla ja gokanilla ovat edelleen voimassa ja runkojen tulisi selkeästi olla erotettavissa toisistaan. Sen lisäksi lehvästön tulisi olla tasapainoinen.
pienoiskuva|vasen|pysty|[[#Sharimiki|Sharimikin muotoinen kuusi-bonsai Sveitsin Martignyssä. Tähän tyylin parhaat puut ovat havupuita, sillä niiden keloutunut osa ei mätäne nopeasti toisin kuin lehtipuilla.]]
Netsunagari
Netsunagarilla eli epäsäännöllisellä versovalla muodolla on useita runkoja, joilla on yksi sivuttain vaakasuunnassa kulkeva juuri, joka voi hieman pilkistää mullan alta. Netsunagari-muotoisen bonsain runkojen ei tulisi kasvaa suorassa rivissä, vaan runkojen kasvupaikkojen tulisi noudattaa mullassa kiemurtelevan juuren muotoa. Puun runkojen tulisi olla eri mittaisia ja paksuisia. Netsunagari on paljolti ikadabukin kaltainen kaava.
Ikadabuki
Ikadabuki eli suora versova muoto muistuttaa suuresti netsunagaria. Puun rungoilla on yhteinen vaakasuunnassa kasvava juuri, mutta puun rungot kasvavat rivissä vierekkäin. Ikadabuki tavanomaisesti koulitaan niin, että bonsain taimesta karsitaan oksat kaikkialta pois yhtä sivua lukuun ottamatta. Sitten puu laitetaan ruukkuun vaaka-asentoon makaamaan niin, että puun oksista kasvaakin uuden puun rungot.
Yose-ue
Yose-ue eli metsä on yksi ehkä arvostetuimmista peruskaavoista. Metsän muodostaa pariton määrä puita – vähintään seitsemän - jotka kasvavat laajassa matalassa astiassa. Puiden tulee olla eri korkuisia ja paksuisia kookkaimman puun sijaitessa metsän keskivaiheilla, mutta niiden tulisi olla samaa lajia. Sopivia kaavoja yose-ueen ovat hōkidachi, fukinagashi, ishitsuki ja bunjingi. Metsän reunoilla olevat puut nojaavat hieman poispäin keskivaiheilla sijaitsevasta kookkaimmasta puusta tavoitellakseen valoa. Mitkään metsän puista eivät saisi kasvaa linjassa.
Jin ja shari
Jin ja shari eivät ole bonsaikaavoja vaan viittaavat bonsaissa olevaan (tarkoituksella aiheutettuun) kelo-osaan: jin tarkoittaa oksaa, shari runkoa.
Bonsai-näyttelyitä maailmalla
pienoiskuva|pysty|Bonsainäyttely [[Martignyssä Sveitsissä. Kuvassa japaninsypressi Chamaecyparis obtusa.]]
Maailmalla on mahdollisuus käydä bonsai-näyttelyissä useissa kaupungeissa. Näistä mainitsemisen arvoisia ovat muun muassa:
Timo Alakotila
Timo Pekka Alakotila (s. 15. heinäkuuta 1959 Hattula) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on taiteilijaprofessori viisivuotiskaudella 2012–2016.
Alakotila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978 Nurmijärven yhteiskoulusta ja suoritti vuonna 1992 musiikkiteorian opettajan tutkinnon Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa pääaineenaan sävellys. Hän opetti vuosina 1983–2014 Pop & Jazz Konservatoriossa musiikin teoriaa, säveltapailua ja pianonsoittoa ja sivutoimisena Sibelius-Akatemiassa vuosina 1989–2013 improvisointia, vapaasäestystä, pianon- ja harmooninsoittoa, säveltapailua, sovitusta, nuotintamista ja yhtyesoittoa.
Vuonna 1996 Alakotila sai yhdessä Maria Kalaniemen ja Aldargaz-yhtyeen kanssa Nuoren taiteen Suomi -palkinnon. Valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan hän on saanut vuosina 2000, 2006 ja 2011 sekä platinalevyn Kyllä tukkipoika tunnetaan -levystä.
Alakotila on tehnyt runsaasti levytyksiä tuottajan, säveltäjän, sovittajan ja muusikon ominaisuudessa. JPP-yhtyeen kanssa hän on tehnyt 12 levyä vuosina 1986–2014 ja Maria Kalaniemen kanssa seitsemän levyä vuosina 1990–2014. Hän on levyttänyt myös Trokan, Tango-orkesteri Unton, Karen Tweedin, Nordik Treen, Johanna Juholan, T for Threen, Luna Novan ja Terhi Puronahon kanssa.
Sahramit
Sahramit eli aitosahramit (Crocus) eli krookukset on kurjenmiekkakasvien suku. Sahramit ovat monivuotisia mukulakasveja, jotka ovat kotoisin Egeanmeren alueelta ja Keski-Aasiasta. Eräs sahramilaji kukkii aikaisin keväällä ja on siksi puutarhureiden suosiossa. Maustesahramin (Crocus sativus) luoteista saadaan keltaista, hyvin arvokasta sahramimaustetta. Suomessa sahrameita voi kasvattaa ongelmitta Keski-Suomea myöten, mutta pohjoisempana ne tulee suojata talvisin esimerkiksi havukatteella.
Tuntomerkit
Sahramin talvehtiva osa on mukulamainen maavarsi. Sahrameilla on kapean tasasoukat, ruohonvihreät lehdet, joissa useimmilla lajeilla on keskellä valkeita juovia. Kukkien terälehdet ovat pystyt ja niitä on useissa eri väreissä. Yleensä värit ovat vahvoja ja selkeitä. Muodostaa sivumukuloita.
Hoito
Pihoissa sahramit ovat erittäin helppohoitoisia. Sopiva kasvupaikka on yleensä aurinkoinen tai puolivarjoinen ja maaperä vettä läpäisevä. Sahrami ei useinkaan siedä voimakaskasvuisia kasveja lähellään. Sahramit tarvitsevat lajikkeesta riippuen vain joko hieman lannoitusta syksyllä tai talvella, osa pärjää ilman erityistä hoitoa. Keväällä kukinnan jälkeen, kun vain lehdet ovat jäljellä, sahrameita tulisi lannoittaa esimerkiksi ohuella kompostimultakerroksella. Sahramit kukkivat paikasta riippuen heti kun maasta on routa kaikonnut, yleensä huhtikuun aikana. Syyssahrami kukkii vasta syksyllä.
Jos sahramia halutaan kasvattaa sisällä, se tarvitsee lepoajan kukkiakseen. Mukulat istutetaan syksyllä ruukkuihin ja laitetaan pimeään ja viileään (n. 1–5 °C). Mukulat eivät saa päästä jäätymään ja mullan tulee olla jatkuvasti hiukan kostea. Tammikuussa ruukut siirretään 8-10 °C:n lämpöön, mutta ne pitää edelleen pitää pimeässä. Muutaman viikon kuluttua lehdet alkavat kasvaa ja sen myötä myös nuput. Silloin ruukun voi siirtää valoisaan ja lämpimämpään paikkaan. Jos kukinnan halutaan olevan pitkä, tulisi kasvi pitää 10–15 °C:n lämmössä.
Jos seudulla on paljon peltomyyriä ja rusakoita, sahramien suojausta kannattaa harkita. Sekä sahramin lehdet että sipulit kelpaavat edellä mainituille eläimille.
Lisäys
Osa lajeista (esimerkiksi keltasahrami) lisääntyy itse sivumukuloista, osan lisäys on vaativaa ja aikaavievää, kuten kevätsahramin, joka alkaa siementää vasta parin vuoden päästä, osaa voi itse kylvää ja jakaa (esimerkiksi syyssahrami), ja osa siementää itse, kuten tähtisahrami.
Lajeja
Eri lajeja on vajaat 100. Sahrameihin kuuluvat muun muassa seuraavat lajit:
Yleisimpiä sahramiristeymiä ovat lisäksi:
Képi
thumb|200px|Muukalaislegioonan sotilaita Képi on alun perin mm. Ranskan muukalaislegioonalaisen käyttämä päähine (Le Képi Blanc).
Historia
Vuonna 1850 kaikki Ranskan sotilasjoukot Afrikassa (muukalaislegioona mukaan lukien) saivat valkoiset univormut ja képit, joissa oli auringolta suojaava valkoinen kangas. Vuonna 1907 univormujen väriksi vaihdettiin khaki, mutta auringon jatkuva paahde ja varusteiden säännöllinen pesu vaalensivat ne kuitenkin nopeasti valkoisiksi.
Képi oli tavallinen päähine myös USA:n sisällissodassa 1861-1865. Etelävaltioiden armeijan sotilaat käyttivät yleensä harmaata ja unionin sotilaat sinistä képiä.
Kenttäpuvut Marokossa ja Algeriassa koostuivat usein paikallisista basaareista ostetuista vaatteista. Ainoa asuste, joka oli aina sama, oli képi. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Afrikkaan sijoitettu armeija käytti hyvin moniosaista univormua, toisin kuin legioonalaiset jotka käyttivät sinistä takkia (silloin kun niitä oli saatavilla). Ensimmäisen maailmansodan alkaessa epoletteja, perinteistä képejä ja nappeja joissa oli seitsemänliekkinen kranaatti ei enää saanut mistään. Képi korvattiin armeijan standardilakilla.
Vuonna 1922 yritettiin kaikin voimin palauttaa képi legioonalaisten päähineeksi. Sotaministeriö yritti jatkuvasti estää képin käytön ja vaihtaa sen muihin päähineisiin - tuloksetta. Kenraali Rolletin painostettua ministeriötä se viimein taipui 18. kesäkuuta 1926 ja legioonasta tuli ainoa armeijan yksikkö joka sai käyttää képiä. Ministeriön määräämä képi oli tosin punainen - ei valkoinen, kuten legioonalaiset toivoivat. Kuten arvata saattaa, képit eivät pysyneet punaisina kovin pitkään.
Vuosien 1926 ja 1939 välisenä aikana sota képin väristä raivosi kiivaana. Ministeriö valitti, että valkoinen képi helpotti vihollisen osumista legioonalaisen päähän ja määräsi képin värjättäväksi. Uutta väriä ei määrätty joten képejä alkoi olla purppurasta keltaiseen ja vihreään, useat olivat kaikissa sateenkaaren väreissä. 14. heinäkuuta 1939 legioona marssi Champs-Élysées'tä pitkin valkoisissa képeissään, ja ne olivat tulleet jäädäkseen. Képi virallistettiin univormun osaksi 19. heinäkuuta 1939 (syyskuun ensimmäisenä päivänä 1939 Ranskan armeija aloitti liikekannallepanon Saksan hyökättyä Puolaan.)
Käyttö
Képi Blanc on muukalaislegioonan tunnus. Monet muutkin rykmentit käyttävät nykyään képiä, mutta eivät valkoista. Myöskään kaikki legioonalaiset eivät käytä valkoista képiä, vaan kersantit ja sotilasarvoltaan korkeammat käyttävät tummansinistä képiä, jossa on punainen yläosa. Samoin sitä käyttävät caporal chefit, joilla on yli kymmenen palvelusvuotta takanaan. Eri sotilasarvot voidaan erottaa toisistaan pienillä muutoksilla képissä (paitsi legioonalaisilla ja caporaleilla). Képiä ei käytetä harjoituksissa ja operaatioissa koska se likaantuu helposti.
Kun legioonalainen kuittaa päivärahan se tapahtuu perinteisesti tietyllä tavalla. Rahat (aina käteistä) laitetaan pöydälle josta se pyyhkäistään kämmenellä képiin, jonka jälkeen képi heilautetaan päähän yhdellä sulavalla liikkeellä, otetaan asento ja tervehditään palkan maksanutta henkilöä. Nykyään kuitenkin suositaan palkan maksua suoraan tilille.
Képi likaantuu helposti ja koska se on valkoinen, hiki näkyy siinä kiusallisen hyvin. Képin ikää voi pidentää pesemällä se saippualla ja harjalla aina käytön jälkeen.
Iktyoosi
Iktyoosi tarkoittaa eräiden perinnöllisten ja harvinaisten ihosairauksien ryhmälle. Iktyooseja on eri muotoja, mutta Suomessa tavatut iktyoosit kuuluvat pääosin seuraaviin ryhmiin : Kun iholääkäri toteaa iktyoosin, pyritään sen muoto varmistamaan tutkimuksin koepalalla ja mahdollisella verikokeella geenitestejä varten. . Iktyoosin aiheuttavia geenejä on tunnistettu monia vuoden 2005 jälkeen.
Hoito
Iktyoosiin ei ole parannuskeinoa. Oireita lievitetään päivittäin erilaisilla voiteilla. Hoitoon käytetään myös ihon pehmentämistä kylvyillä ja suihkulla. Osalle potilaista apua saadaan sisäisesti käytettävästä A-vitamiinin johdannaisesta.
Visaltía
Visaltía ( eli Δήμος Βισαλτίας, Dímos Visaltías) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 659,2 neliökilometriä ja väkiluku 20 030 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Nigríta.
Nykyinen Visaltían kunta muodostui, kun Visaltía, Achinós, Nigríta ja Trágilos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty samalla seudulla sijainneen antiikin aikaisen Bisaltian alueen mukaan.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Visaltían kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
James Blish
James Blish (1921 East Orange New Jersey, Yhdysvallat – 1975 Lontoo, Englanti) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija.
Blish opiskeli biologiaa Rutgersin ja Columbian yliopistoissa ja ryhtyi vasta myöhemmin kirjailijaksi. Hän oli vuosina 1947–1963 naimisissa Virginia Kiddin kanssa. Blish muutti vuonna 1968 Englantiin. Hän kuoli siellä keuhkosyöpään 1975.
Blishin kirjalliseen tuotantoon kuuluvat muun muassa A Case of Conscience (1958) ja Cities in Flight -sarja. Hän teki myös tarinoita Star Trekin jaksojen pohjalta. Tähtien lapset (1957) on toisiinsa liittyvien novellien kokoelma, jossa Blish tarkastelee biologisia teemoja.
Australian maantiede
thumb|Australia satelliittikoostekuvassa. Australia on ainoa asuttu maanosa, joka sijaitsee kokonaan eteläisellä pallonpuoliskolla. Australia on myös maanosista pienin, kuivin ja laakein. Itä-Australiassa kohoavat Australian Kordillieerit, joiden rinteet ulottuvat lumirajan yläpuolelle, jolloin laskettelukin on mahdollista. Kordillieerit laskeutuvat länsiosassaan alangoksi, jossa virtaavat maanosan tärkeimmät joet, kuten Darling ja Murray. Alangon keskialueilla on useita laskujoettomia suolajärviä. Alankoalueen länsipuolella pinnanmuodot kohoavat keskimäärin noin 300–500 metriä korkeaksi ylängöksi, joka on lähinnä kuivaa pensasaroa ja aavikkoa.
Australian suurimmat kaupungit ovat Sydney (4,4 milj. as.), Melbourne (3,9 milj.), Brisbane (1,9 milj.), Perth (1,6 milj.) ja Adelaide (1,2 milj.). Pääkaupungissa Canberrassa on 345 000 asukasta.
Ilmasto
Australian pohjoisosat kuuluvat kuumaan, keskiosat lämpimään ja eteläosat lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen. Keskiosat, joita kutsutaan Outbackiksi, 'takamaaksi', ovat pysyvien korkeapaineiden leveysasteilla, ja muistuttavat Saharaa ja Kalaharia. Sateisemmat alueet reunustavat mantereen kuivaa ydintä. Trooppisessa pohjoisosassa sadekausi ajoittuu marraskuun ja huhtikuun välille, kun pasaatien kohtaamisvyöhyke liikkuu alueelle. Samaan aikaan syntyy Australian monsuuni, ja vallitseva tuulensuunta on koillisesta.
Australian itä- ja kaakkoisosissa sateita saadaan ympäri vuoden. Keskiosan aavikko ulottuu länsirannikolle 18. ja 30. eteläisen leveyspiirin välisellä alueella sekä etelärannikolle 125. ja 135. itäisen pituuspiirin välisellä alueella.
Luonto
right|thumb|240px|[[Koala ja eukalyptukset ovat tunnusomaisia Australian luonnolle.]]
Vilém Blodek
Vilém František Blodek (3. lokakuuta 1834 Praha – 1. toukokuuta 1874 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä ja huilisti, jonka tuotanto oli aikoinaan suosittua mutta on sittemmin jäänyt aikalaissäveltäjä Bedřich Smetanan varjoon.
Australian maantiede
Luonto
Australiassa on arvioitu elävän 300 000 eläinlajia, joista tunnetaan vasta kolmannes. Nisäkkäitä tunnetaan 280 lajia, lintuja yli 700 lajia, matelijoita 380 lajia, sammakkoeläimiä 120 lajia ja makeanveden kaloja noin 200 lajia. Loput lajit ovat selkärangattomia.
Vilém Blodek
Blodek aloitti 12-vuotiaana opinnot Prahan konservatoriossa, sävellyksen opettajanaan Jan Bedřich Kittl ja huilunopettajana Antonín Eiser. Lisäksi hän opiskeli pianonsoittoa yksityisesti. Vuosina 1853–1855 Blodek toimi vauraan perheen musiikinopettajana Galitsiassa. Palattuaan Prahaan hän konsertoi pianistina ja kuoronjohtajana. Vuodesta 1860 hän opetti huilunsoittoa Prahan konservatoriossa. Hän kuoli 39 vuoden iässä.
Blodekin keskeisinä sävellyksinä pidetään vuoden 1862 huilukonserttoa ja vuoden 1867 oopperaa V studni.
Kilpikonnalaiva
thumb|Kilpikonna-laivan [[rekonstruktio Soulissa sotilasmuseossa.]] Kilpikonnalaivat tai geobuksonit (hangeul: 거북선, Geobukseon) olivat korealaisia panssaroituja sotalaivoja. Niitä pidetään ensimmäisinä esiteollisina panssarilaivoina. Kilpikonnalaivojen ensimmäisiä versioita tehtiin 1400-luvulla. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598) loivat tarpeen uusille kilpikonnalaivoille. Uudistetun mallin suunnitteli korealainen amiraali Yi Sun-sin ja hän myös käytti niitä menestyksekkäästi japanilaisia vastaan. Kilpikonnalaivoja oli Korean merivoimilla 1800-luvulle saakka.
thumb|1700-luvun piirros 1500-luvun kilpikonnalaivasta. Kilpikonnalaiva oli monikantinen, 30-35 metrinen alus, jota voitiin voitiin soutaa tai ajaa purjeilla. Se oli varustettu useilla eri tyyppisillä tykeillä. Kansi oli peitetty puisella katolla ja sitten peitetty rautalevyillä, joissa oli piikkejä. Tämän seurauksena laivavaltauksesta eli entraamisesta, joka oli ollut japanilaisten merisotataktiikka, tuli lähes mahdotonta. Aluksen keulassa olevasta lohikäärmeenpäästä pystyttiin saamaan liekkejä. Amiraali Yi Sun-sin käytti alusta siten, että ajoi sillä Japanilaisten laivasto-osaston keskelle ja tuhosi tykeillä vihollisaluksia lähitaistelussa.
Bild
Bild (aikaisemmin Bild-Zeitung, suom. Kuva(-lehti)) on saksalainen iltapäivälehti, jota kustantaa Axel Springer AG. Se on levikiltään Euroopan suurin sanomalehti. Lehden päämaja on Berliinissä. Tyyliltään lehti on viihteellinen iltapäivälehti, joka keskittyy lööppijulkisuuteen.
Hatunvaara
Hatunvaara on Skandeilla sijaitseva vuori Tromssan lääniin kuuluvassa Omasvuonon kunnassa, Norjassa. Se sijaitsee Kitdalenin pohjoispuolella. Vuoren korkein kohta on 1 205 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
David Platt
thumb|David Platt
David Andrew Platt (10. kesäkuuta 1966, Chadderton, Lancashire, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. Plattin pelipaikka oli keskikenttä.
Platt pelasi Englannin maajoukkueessa 62 ottelua ja teki niissä 27 maalia vuosina 1989–1996. Hän pelasi aktiiviuransa lopussa Arsenalissa (1995–1998) ja Nottingham Forestissa (1999–2001). Lisäksi hän on toiminut valmentajana ja valmentanut muun muassa Englannin alle 21-vuotiaiden MM-joukkuetta kausina 2002–2004.
Pekka Tiilikainen
Ura
Pekka Tiilikaisen isä oli Uhtualla Jyvälahden kylässä syntynyt ja lapsena Suomeen perheensä mukana muuttanut kiertävä kauppias Nikita Vasiljev Tilikov ( kyrill. Никита Тиликов), "Tiilikoff", joka suomensi nimensä Mikko Tiilikaiseksi. Tilikovit ovat asuttaneet Jyvälahden kylää jo ainakin vuodesta 1678. Äiti oli luhankalainen torpan tytär Hilda Halme. Pekka Tiilikainen syntyi Kouvolassa. Hän aloitti työuransa Alkon varastossa. Työn ohessa hän harrasti uimista. Armeija-aikanaan 1930-luvulla hän halusi Helsinkiin, koska siellä oli tuolloin Suomen ainoa uimahalli, Yrjönkadun uimahalli. Tiilikainen ei menestynyt Euroopan-mestaruuskisoissa eikä olympialaisissa. Tästä huolimatta hän oli huippu-uimari, sillä hän menestyi erinomaisesti pohjoismaisissa kisoissa. Uintiurallaan Tiilikainen edusti Helsingin Uimareita.
1930-luvulla Tiilikainen kirjoitteli ”pahaisia” – kuten hän itse niitä kutsuu elämäkerrassaan – selostuspätkiä ja pakinoita urheilusta Helsingin Sanomiin nimimerkillä Nautilus. Myöhemminkin hän kirjoitti Suomen Urheilulehteen artikkeleja Martti Jukolan avustuksella ja toimitti omaa uintipalstaa nimimerkillä Saukko. Yleisradion freelancetoimittajana Tiilikainen toimi jo vuonna 1935 Oslon pohjoismaisissa uintimestaruuskilpailuissa, mutta vasta 1939 hänet kiinnitettiin vakituiseksi selostajaksi. Hän oli Yleisradion ensimmäisiä urheiluselostajia.
Jatkosodan aikana Tiilikainen työskenteli toimittajana Itä-Karjalaan perustetussa Aunuksen Radiossa sekä sotareportterina rintamalla. Hän sai jalkaansa kranaatinsirpaleen ja joutui useisiin leikkauksiin, mikä oli osasyynä uintiuran loppumiseen. Toisena syynä oli ikääntyminen, sillä hän oli päättänyt, että aktiiviura kestäisi korkeintaan viisi vuotta. Sodan jälkeen Tiilikainen toimi alkuperäisen Metsäradion ensimmäisenä juontajana. Vuonna 1951 hänelle koitui omien sanojensa mukaan uransa raskain urakka, kun hän selosti marsalkka C. G. E. Mannerheimin hautajaiset radiossa. Tiilikainen purskahti itkuun kesken juonnon.
Tiilikainen oli jo vuonna 1939 kouluttanut Yleisradion toimeksiannosta neljäkymmentä urheilutoimittajaa vuoden 1940 Helsingin olympialaisia varten. Olympialaiset siirtyivät sodan vuoksi vuoteen 1952, mutta samat neljäkymmentä toimittajaa olivat edelleen valmiina palvelukseen. Tekniset vaatimukset olivat kuitenkin muuttuneet vuosikymmenessä, joten Tiilikainen joutui kokoamaan paljon enemmän toimituskuntaa. Pelkästään maratonia varten tarvittiin kymmeniä reporttereita pitkin juoksureittiä. Joka puolelta Suomea haalittiin Helsinkiin kaikki saatavilla olevat teknikot, jotka vähänkään tunsivat radiotekniikkaa. Tiilikaiselle itselleen olympialaiset merkitsivät läpimurtoa, sillä pääkuuluttaja Martti Jukola sairastui vakavasti ja kuoli pian olympialaisten jälkeen. Tiilikaisesta tehtiin olympialaisten pääkuuluttaja.
Vuonna 1957 Tiilikainen duetoi Reino Helismaan kanssa humoristisessa kuplettikappaleessa ”Älkää ampuko pianistia”.
Tiilikaisen muhkurainen nenä oli ruusufinni-nimisen sairauden aiheuttama.
Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle (Kortteli 1, hauta 4).
Anekdootteja
Pekka Tiilikaisen ääni oli mahdollisesti jopa liian tunnettu. Tarinan mukaan Tiilikainen oli keskustellut junassa toisen urheiluselostajan Paavo Noposen kanssa, kun vaunun perältä oli kuulunut huuto: ”Sulkekaa se helvetin radio.”
Sama tarina liittyy moneen muuhunkin radioääneen, muun muassa liikennetoimittaja Esko Riihelä ja pääkuuluttaja Pentti Fagerholm ovat olleet samanlaisen kiukunpurkauksen kohteena matkustaessaan junalla Ilmalasta Helsingin päärautatieasemalle.
Elokuvia
Kaikissa näissä hän on esiintynyt reportterina:
Öljeitün mausoleumi
Öljeitün mausoleumi on vuosien 1302–1312 valmistunut mausoleumi, johon on haudattu Il-kaani-hallitsija Öljeitü, Soltaniyehin rauniokaupungissa Zanjanin provinssin alueella Iranissa.
Rakennus on pohjaltaan kahdeksankulmainen ja sen huomattavin piirre on kupoli, joka on 50 metriä korkea ja sisäiseltä halkaisijaltaan 25 metriä. Kupoli lepää ylemmällä terassikatolla ja siinä ei ole ollenkaan tukipilareita, eikä sitä ole erityisesti vahvistettu. Kupolia kannattelevat vahvan ulkoseinän olkakivet. Sitä reunustavat koristeena kahdeksan minareettia.
Il-kaani Öljeitü suunnitteli rakennuksesta Muhammadin seuraajan Ali ibn Abi Talibin ja tämän pojan Hasan ibn Alin pyhäkköä, jonne ruumiit siirrettäisiin Bagdadista. Rakennuksen suunniteltu uskonnollinen merkitys näkyy, sillä rakennuksessa on hautajaiskappeli sekä mihrab, joka osoittaa rukoussuunnan Mekkaan. Rakennuksen käyttötarkoituksen muuttumista heijastaa myös sisäkoristelujen tekeminen kahdessa vaiheessa. Alkujaan sisätilat oli koristeltu vaaleilla kultasävyisillä tiileillä ja tummilla fajanssilaatoilla. Vuonna 1313 rakennus koristeltiin kuitenkin uudelleen. Tällä kertaa käytettiin laastia, johon muodostettiin monia ornamentteja. Todennäköisesti rakennuksen ulkopuolen koristeet eivät ole muuttuneet missään vaiheessa, sillä ylemmällä terassilla on edelleen terrakottaa ja fajanssimosaiikkeja.
Rakennusta ympäröi 18 hehtaarin kiviterassi, joka on tehty linnoituksen muotoon. Tätä ympäröi vielä aikoinaan 30 metriä leveä vallihauta.
John Stott
pienoiskuva|John Stott John Robert Walmsley Stott CBE (27. huhtikuuta 1921 – 27. heinäkuuta 2011) oli brittiläinen teologi. Hän oli evankelikalismin kansainvälisellä tasolla näkyvimpiä hahmoja.
Stott syntyi Lontoossa agnostisen Arnold-isän ja kristityn Emily-äidin poikana. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa teologiaa sekä nykykieliä ja toimi vuosina 1950–1975 All Souls Churchin johdossa.
Stott julkaisi uransa aikana kristillisiä kirjoja, joita on käännetty myös suomeksi, esimerkiksi Kristinuskon perusteet. Hänellä oli keskeinen rooli Lausannen julistuksen (1974) työstämisessä. Hän kuoli 90-vuotiaana heinäkuussa 2011.
Länsi-Saksan talousihme
Länsi-Saksan talousihme tai Saksan talousihme tarkoittaa Länsi-Saksan nopeaa taloudellista toipumista ja vaurastumista toisen maailmansodan jälkeen. Nopea talouskasvu alkoi niin Länsi-Saksassa kuin Itävallassakin 1950-luvun alussa.
Talousihmeen syyt
thumb|[[Volkswagen Kupla vuodelta 1949 oli suosittu vientiauto.]] Vastoin yleistä käsitystä tärkein taustavoima Länsi-Saksan talousihmeelle ei ollut Länsi-Euroopan taloudellinen avustusohjelma, joka tunnetaan nimellä Marshallin suunnitelma. Mikäli näin olisi ollut, olisivat myös apua huomattavasti enemmän saaneet maat, kuten Iso-Britannia ja Ranska, kokeneet vastaavan talousihmeen. Saksan taloutta rasittivat myös pitkään liittoutuneille maksettavat sotakorvaukset, joita vuonna 1947 määrättiin maksettavaksi yhteensä 23 miljardia Yhdysvaltain dollaria (301 471 210 762,33 dollaria 10. kesäkuuta 2022 rahassa) sekä miehityksestä aiheutuvat kustannukset (vuosittain noin 2,4 miljardia dollaria), jotka ylittivät huomattavasti Saksan saaman Marshall-avun (noin 1,4 miljardia dollaria). Vuoden 1953 syksyllä päätettiin, että Saksa joutuisi maksamaan sotakorvauksista takaisin vain 1,1 miljardia dollaria (12 042 157 303,37 dollaria 10. kesäkuuta 2022 rahassa ).
Taloustilanne sodan päätyttyä
Sodan jälkeisiä vaikeuksia lisäsivät sodan loputtua alkanut Saksan teollisuuden alasajo ja teollisuuslaitteiden takavarikointi eli Morgenthau-suunnitelma. Alkuperäiset sodanjälkeistä Saksaa koskeneet suunnitelmat tähtäsivät Saksan teollisuuskapasiteetin vähentämiseen 50 prosenttiin vuoden 1938 tasosta tuhoamalla noin 1 500 tuotantolaitosta. Terästuotanto oli määrä supistaa 25 prosenttiin vuoden 1938 tasosta ja tuhota kaikki telakat ja lentokoneteollisuus. Sotaa seuranneina kahtena vuotena Yhdysvallat toteutti suunnitelmaa takavarikoida teknologinen tietotaito ja patentit Saksasta. Kaikki saksalaiset patentit takavarikoitiin liittoutuneiden teollisuuden kilpailukyvyn parantamiseksi. John Gimbel esittää kirjassaan Science Technology and Reparations: Exploitation and Plunder in Postwar Germany, että Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian ottamat ”aineettomat korvaukset” olivat arvoltaan lähellä kymmentä miljardia dollaria. Tämän vertailukohdaksi kirjoittaja esittää, että Yhdysvaltojen bruttokansantuote vuonna 1948 oli 248 miljardia dollaria.
Kasvun alkuvaihe
thumb|Kahden ja viiden D-markan kolikot vuodelta 1951. Talouskasvu lähti liikkeelle niin kutsutun D-markan liikkeellepanolla. Se korvasi aikaisemman Reichsmarkin. Saksan markan aliarvostus pitikin saksalaiset tuotteet seuraavina vuosina pitkään edullisina ja kilpailukykyisinä. Erityisen piristysruiskeen Saksan taloudelle antoi Korean sota (1950–1953), koska se lisäsi monien tuotteiden kysyntää. Sota toimi piristysruiskeena myös toiselle ”talousihmeelle”, eli samaan aikaan tapahtuneelle Japanin talousihmeelle. Talousihmeen ansiosta maahan kutsuttiin niin kutsuttuja vierastyöläisiä eli Gastarbeiter, muun muassa turkkilaisia, italialaisia, portugalilaisia, kreikkalaisia ja jugoslaaveja, jotka olivat yksi talousihmeen toteutumisen edellytys.
Kasvun tyrehtyminen
Saksan talousihmeen ”luojana” pidetään yleisesti Ludwig Erhardia, talousihmeen aikaisen Konrad Adenauerin hallituksen talousministeriä. Erhard nimitti talousoppejaan ”sosiaaliseksi markkinataloudeksi”. Suurimmaksi osaksi talousihmeen ansiosta saksalaisten valitsivat Adenauerin kaikkien aikojen suurimmaksi saksalaiseksi Saksan television järjestämässä äänestyksessä. Saksan talousihme päättyi ensimmäisen kerran lamaan vuonna 1963. Lopullisesti talousihme päättyi 1970-luvun öljykriisiin, jonka jälkeen taloudellinen kasvu on ollut hitaampaa ja työttömyys suurempaa.
Samanaikainen talousihme Itävallassa
Myös Itävalta sisältyi Marshallin suunnitelmaan ja sai Saksan kanssa samanaikaisesti nopean talouskasvun. Itävallan talouskasvua on kutsuttu myös Itävallan talousihmeeksi. Saksan tapaan Itävallassakin toteutettiin valuuttauudistus, kun Itävallan šillinki korvasi miehityksen aikaisen Saksan markan. Myös Itävaltaan alettiin tuoda vierastyöläisiä jo 1950-luvulla.
Nowra
Nowra on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 30 856 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 121 kilometriä Sydneystä lounaaseen. Nowra perustettiin vuonna 1857, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1979. Kaupunki sijaitsee Shoalhaven-joen suistossa. Kaupungin asukkaista noin 20 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 20 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Metsäsammakko
Metsäsammakko (Lithobates sylvaticus) on Pohjois-Amerikan pohjoisosista kotoisin oleva sammakkolaji, joka kuuluu Lithobates-sukuun ja aitosammakoiden heimoon. Se tunnetaan poikkeuksellisesta kyvystään selviytyä jäätymisestä vahingoittumattomana.
Ulkonäkö
pienoiskuva|left|180px|Nuijapää. Täysikasvuinen metsäsammakko on 3,5–7,5 senttimetrin pituinen ja painaa keskimäärin 8 grammaa. Sillä on yleensä ruskehtava mutta joskus harmaan- tai vihreänsävyinen selkä ja kellertävä tai vihertävä, vaalea vatsa. Päätä koristaa tumma kuvio, joka näyttää hieman rosvon naamiolta ja ulottuu tärykalvon yli eturaajan tyveen. Muita tuntomerkkejä ovat valkoinen täplä ylähuulessa sekä selän molemmilla laidoilla sijaitsevat kellanruskeat kohoumat. Koiras on yleensä pienempi kuin naaras ja sen jalkojen alapinta on kirjavampi.
Metsäsammakon keho voi jäätyä osittain talven aikana. Jääkiteet syntyvät ihon alle luustolihasten väliin, ja samanaikaisesti sammakon hengitys, verenkierto ja sydän pysähtyvät. Sen elimistö tuottaa proteiineja ja glukoosia, jotka estävät jäätä rikkomasta soluja.
Elinympäristö
Metsäsammakko on yleinen metsäeläin koko levinneisyysalueellaan. Se elää kesällä metsän pohjalla, talvella kivien, kantojen ja lehtimaton alla ja kutuaikana metsälampareissa. Se on erittäin paikkauskollinen ja pysyttelee tavallisesti koko elämänsä noin 100 neliömetriä laajalla alueella.
Lisääntyminen
pienoiskuva|240px|Metsäsammakon kutua. Metsäsammakko on kausilisääntyjä, jonka soidin alkaa, kun kutulammikot ovat vielä jäässä, ja jatkuu toukokuun alkupuolelle. Lisääntymisaikana koiraat etsivät aktiivisesti naaraita ja houkuttelevat niitä luokseen voimakkaasti – ääni muistuttaa hieman ankan vaakkumista. Koiras ei osaa erottaa naaraita koiraista pelkän ulkonäön perusteella, joten sen täytyy nousta toisen sammakon selkään ja tunnustella, onko sen vatsa täynnä munia. Joskus kaksi koirasta voi tapella samasta naaraasta jopa kesken parittelun.
Parittelun jälkeen naaras laskee munat pallomaiseksi, 10–13 senttimetriä leveäksi massaksi kutulammikon syvimpään kohtaan. Munamassa sisältää 1000–3000 munaa ja paksua hyytelöä, jonka levät värjäävät vähitellen vihreäksi. Munat sietävät hyvin matalia lämpötiloja eivätkä kuole vaikka lämpötila laskisi alle nollan. Niiden kehittymisnopeus riippuu kutulammikon lämpötilasta ja voi kestää 10 päivästä yli kuukauteen.
Ravinto
Metsäsammakko käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja muita selkärangattomia, erityisesti hämähäkkejä, kovakuoriaisia, nivelkärsäisiä, yöperhosen toukkia sekä kuorettomia kotiloita. Sen poikaset syövät pääasiassa leviä.
Suojelu ja uhat
Vaikka metsäsammakko on lajina elinvoimainen, sen olemassaoloa uhkaavat paikallisesti maanviljely ja kaupungistuminen. Luonnollisia uhkia ovat käärmeet ja linnut, muun muassa haikarat.
Muiden sammakkoeläinten tapaan metsäsammakko on hyvä indikaattorilaji, jonka häviäminen kertoo ympäristön tilan heikkenemisestä. Omalta osaltaan se auttaa myös hillitsemään hyönteispopulaatioiden liiallista kasvua.
Räşit Wahapov
Räşit Wahap ulı Wahapov (, ; 7. toukokuuta 1908 - 14. joulukuuta 1962) oli tataarilainen tenori, palkittu kansantaiteilija. Hänen mukaansa on nimetty tataarimusiikin festivaalit sekä katu Tatarstanissa. Wahapovin tyyliä on verrattu Frank Sinatraan.
Wahapov syntyi Aktukin kylässä, Nižni Novgorodin alueella. Hänen isänsä oli mulla Äbdelwahap Häyretdinov, ja äiti seitsemäntoista lasta synnyttänyt Äsmäbikä. Laulamisen Wahapov aloitti nuorena kotikylässään, kun häntä pyydettiin usein laulamaan muille asukkaille.
Vuonna 1936, Wahapov pääsi Moskovan konservatorioon. Sieltä, hän lopulta valmistui tataarilaisesta oopperastudiosta. Vuonna 1941 Wahapov meni töiden perässä Kazaniin, jossa hänestä tuli tataarien filharmonisen seuran solisti. Hän kiersi sodan aikana ryhmänsä kanssa ympäri silloista Tatarstanin aluetta (ASNT).
Wahapovin ensimmäinen vaimo oli Hälifä Rähimova. He tapasivat Wahapovin toimiessa opettajana. He menivät naimisiin vuonna 1927. Heillä oli neljä lasta, joista kaksi kuoli jo nuorena. He erosivat Wahapovin muuttaessa Kazaniin.
Wahapovin toinen vaimo oli Zäytünä Fäthulova. He tapasivat Kazanissa, kun Wahapov etsi tanssijaa yhtyeeseensä. He saivat yhdessä lapset Röstäm ja Zöfär.
Pahalta piilossa
Pahalta piilossa on Suvi Teräsniskan neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 26. lokakuuta 2011. Albumi oli korkeimmillaan Suomen virallinen listan sijalla 3.
Keittiömestari
Keittiömestari on ravintolakeittiön esimiehen ammattinimike. Aikoinaan nimikettä saivat käyttää vain ravintolakeittiön toiminnasta vastaavat henkilöt. Ruokapalvelutoimintojen monipuolistuessa nimikkeen käyttö on yleistynyt ravintola- ja catering-aloilla erittäin paljon. Titteli itsessään viittaa käsityöläisyyden aikakauteen ja vanhaan mestari-oppipoika -järjestelmään. Mestarin arvonimen saavuttaneet henkilöt olivat tuolloin alansa huippuammattilaisia. Heidän tehtävänään oli johtaa työtä ja siirtää tietotaitoaan alaisille eli kisälleille. Ammattikunta eli kilta valvoi käytännön työssä tapahtuvaa koulutusta.
Keittiömestarin lähin esimies voi olla esimerkiksi ravintolapäällikkö tai suuremmissa yksiköissä erillinen keittiöpäällikkö. Keittiöpäällikkö on yleensä keittiömestari, jolla on tulosvastuu oman yksikkönsä toiminnasta. Keittiöpäällikön alaisena voi työskennellä useita eritasoisia keittiömestareita, kokkeja ja muuta keittiön henkilökuntaa. Työnkuva on laajentunut vuosien saatossa erittäin paljon. Kädentaitojen ja esimiestaitojen rinnalle on noussut tarve hallita haastavia liikkeenjohdollisia asioita.
Nykyisin ravintolakeittiön esimiehen tehtäviä hoitavalla henkilöllä voi olla esimerkiksi ruoanvalmistukseen suuntautuneen restonomin (amk) tutkinto tai vanhamuotoinen opistoasteen esimiestutkinto. Keittiöesimiehenä toimivat henkilöt voivat suorittaa myös kansainvälisen keittiömestaritutkinnon. Tutkinnon tarkoituksena on todentaa yhdenvertaisesti keittiömestareiden osaaminen kansainvälisellä tasolla. CEC (Certified Executive Chef) ja CMC (Certified Master Chef) tutkintoihin valmentavaa koulutusta tarjottiin esimerkiksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa syksyllä 2008 käynnistyneessä koulutusohjelmassa (Restonomi, (AMK)). Keittiömestareiden etujärjestönä Suomessa toimii vuonna 1950 perustettu Suomen Keittiömestarit ry.
Kuuluisia keittiömestareita ovat muiden muassa Auguste Escoffier, Paul Bocuse, Gordon Ramsay ja Thomas Keller sekä suomalaisista Eero Mäkelä, Martti Lehtinen, Jaakko Kolmonen, Keijo Olander ja Hans Välimäki.
DN-jääpursi
pienoiskuva|DN-jääpursi DN-jääpursi on jäällä purjeen avulla liikkuva vene. Pursi perustuu Detroit News -lehden vuonna 1937 järjestämän suunnittelukilpailun voittaneeseen ehdotukseen. Veneen enimmäispituus on 3,75 metriä ja sen paino on noin 55-70 kiloa. DN-jääpursi on yhden hengen purjehdittava. Tosin kaksikin voi purrella matkustaa tilapäisesti. Kovalla tuulella ja tasaisella jäällä jääpurret saavuttavat suuria nopeuksia (yli 100 km/h).
Pursi on kokoonlaitettava ja voidaan kuljettaa kätevästi henkilöauton kattotelineellä.