cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexina Louie
Louiella on kiinalaista taustaa, ja hän yhdistelee persoonallisessa tyylissään lännen ja idän vaikutteita. Hänen teostensa joukossa ovat O Magnum Mysterium: In Memoriam Glenn Gould, jonka esitti vuonna 1993 BBC:n sinfoniaorkesteri ja seuraavana vuonna Leonard Slatkinin johtama St. Louisin sinfoniaorkesteri, sekä tunnin kestoinen Gallery Fanfares, Arias and Interludes, joka myös kantaesitettiin vuonna 1993.
Emmanuel de Grouchy
thumb|Emmanuel de Grouchy vuonna 1792. [[Georges Rouget|Georges Rouget’n maalaus vuodelta 1835.]] Emmanuel de Grouchy, Grouchyn toinen markiisi, (23. lokakuuta 1766 – 29. toukokuuta 1847) oli ranskalainen kenraali ja Napoleonin palveluksessa toiminut marsalkka.
Alexina Louie
Louie on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten vuonna 1988 Juno-palkinnon parhaasta klassisesta sävellyksestä (teoksesta Songs of Paradise). Vuonna 1986 eli kanadalaisen musiikin kansainvälisenä juhlavuotena Kanadan musiikkineuvosto nimesi Louien vuoden säveltäjäksi. Louie on ollut aktiivinen myös nykytaidemusiikin arvostuksen edistämistyössä.
Emmanuel de Grouchy
Perhe
Emmanuel de Grouchy syntyi vuonna 1766 Pariisissa François-Jacques de Grouchyn, Grouchyn ensimmäisen markiisin, ja älykkö Gilberte Fréteau de Pényn lapsena. Hänen sisarensa oli Sophie de Condorcet, tunnettu feministi.
Sotilasura
Grouchy aloitti sotilasuransa Ranskan tykistössä vuonna 1779, mutta sai siirron ratsuväkeen vuonna 1782. Neljä vuotta myöhemmin hänet siirrettiin kaartin rykmenttiin. Aatelistaustastaan ja suhteistaan hoviin huolimatta Grouchy vakuuttui vallankumouksen periaatteista ja jätti siitä syystä kaartin. Vuoden 1792 sodan käännekohdassa hänet nimitettiin everstiksi ratsuväen rykmenttiin, ja pian hän sai kenraalimajurin arvon. Vuonna 1793 Grouchy osoitti kykynsä jälleen Vendéen taisteluissa, minkä johdosta hänet korotettiin divisioonan kenraaliksi. Pian sen jälkeen hänet otettiin viralta jalosukuisuutensa takia, mutta vuonna 1795 hänet palautettiin palvelukseen. Vuonna 1798 hän avusti Piemonten hallitusta Sardinian kuninkaan kruunun luovuttamisessa ja vuonna 1799 Grouchy osoitti suurta sotataitoa sotaretkellä Venäjää ja Itävaltaa vastaan. Novin ja pitkän vetäytymisen jälkeen hän haavoittui 14 kertaa ja jäi vangiksi. Vapauduttuaan Grouchy palasi Ranskaan.
Merileguaani
Merileguaani (Amblyrhynchus cristatus) on Galápagossaarilla elävä endeeminen liskolaji. Se elää muiden liskojen tapaan maalla, mutta on sopeutunut ainoana liskona hankkimaan ravintonsa merestä. Merileguaani muodostaa leguaanien heimossa oman sukunsa. Ravinnokseen merileguaanit syövät pääsääntöisesti laskuveden seurauksena rannalle jäänyttä levää, ja vain kookkaimmat yksilöt saattavat sukeltaa vedestä ruokaa. Merileguaania uhkaavat ympäristökatastrofit ja saarille tuodut pedot.
Koko ja ulkonäkö
Merileguaani on isoimpia leguaaneja, mutta selvästi pienempi kuin esimerkiksi iguaani. Täysikasvuinen koiras on keskimäärin 1,3 metrin pituinen ja 1,5 kilon painoinen. Koiraat voivat kuitenkin kasvaa jopa 175 sentin pituisiksi ja painaa yli 12 kiloa. Naaraiden keskipaino on puoli kiloa ja pituus 60 senttiä. Naaras on selvästi koirasta pienempi ja hoikempi, eikä sen heltta ole yhtä suuri. pienoiskuva|left|220px|Merileguaanin pää pienoiskuva|left|220px|Merileguaani (Amblyrhynchus cristatus) Galápagossaarilla
Merileguaanit ovat väriltään tavallisesti harmaita tai mustia. Naaras on aina tummahko, mutta koiras saa soidinmenojen yhteydessä punaisia ja pullonvihreitä läiskiä. Nuoret merileguaanit ovat aikuisia tummempia, mutta toisaalta kirjavampia. Niiden tummassa päässä ja kyljissä on vaaleanharmaita täpliä. Aikuiset taas voivat olla täysin mustia tai tummat täplät muodostavat pitkittäisiä rivejä niiden tasaisen harmaaseen selkään. Harmaita täpliä on myös jaloissa, ja vatsapuoli on kellanruskea. Eri populaatioiden värityksessä on havaittu eroja.
Hännän pituus on 135-senttisellä yksilöllä noin 80 senttiä. Häntä on sivuilta litteä, ja sitä peittävät suomut, joissa on keskiharjanne. Korkeiden suomujen muodostama harjanne ulottuu niskasta hännän kärkeen. Häntä toimii peräsimenä leguaanin uidessa. Pää on lyhyt mutta leveä ja etuosasta kapeneva.
Otsassa ja päälaella on isoja, kartiomaisia sarveissuomuja, jotka ovat usein teräväkärkisiä. Sierainaukkoja reunustavat pienet suomut. Huulten ympärillä suomut ovat suuria ja neliömäisiä, ja niitä on alahuulessa ylähuulta enemmän. Pään alaosan suomut ovat pieniä ja kuperia. Soikeahkot korva-aukot näkyvät selvästi matalana ulkonemana silmien takana.
Merileguaanin ruumis on varsin tukevarakenteinen. Lyhyet ja lihaksikkaat jalat päättyvät viiteen pitkään, kynnelliseen varpaaseen. Kolmas ja neljäs varvas ovat muita pidempiä. Terävät, kolmikärkiset hampaat soveltuvat hyvin levän raaputtamiseen kivistä. Yläleuan molemmissa puoliskoissa on 22–25 ja alaleuassa 20–24 hammasta. Hampaat kiinnittyvät leukaluun keskiharjan kuoppiin.
Taksonomia ja evoluutio
Merileguaani on ainoa Amblyrhynchus-suvun edustaja. Suvun nimi on kahden kreikan sanan yhdistelmä: amblys ’tylppä’ ja rhynchus ’kuono’. Sen lajinimi cristatus on latinaa ja tarkoittaa ”harjaa”. Nimen antoi brittiläinen eläintieteilijä Thomas Bell vuonna 1825.
Merileguaanin uskotaan kuuluvan Galápagossaarten vanhimpiin kotoperäisiin lajeihin. Se saapui alueelle jo luultavasti ennen kuin nykyisiä saaria oli edes olemassa. Galápagossaaret eivät ole koskaan olleet yhteydessä mantereeseen. Merileguaanin uskotaan tulleen saarille useita miljoonia vuosia sitten Etelä-Amerikan mannermaalta kelluvien kasvilauttojen mukana. Sen omaksuma osittainen merielämä on auttanut sitä asuttamaan uusia saaria vanhojen kadotessa. Toisen teorian mukaan merileguaani on kehittynyt nyt jo sukupuuttoon kuolleesta merielämään sopeutuneesta liskoryhmästä.
Alalajit
pienoiskuva|195px|Españolan saaren värikkäitä A. c. venustissimus-alalajin merileguaaneja. Merileguaanista on tunnistettu seitsemän alalajia, jotka eroavat toisistaan kooltaan ja väritykseltään. Kutakin alalajia elää vain yhdellä tai parilla saarella. Pienikokoisimmat elävät Genovesan saarella, suurimpiin kuuluvat elävät Fernandinan ja Isabelan saarilla. Españolan erityisen värikkäät leguaanit eroavat muista eniten. Ne ovat mustan, oranssin ja punaisen kirjavia, ja niiden eturaajat ja harja ovat vihreähköjä. Saaren urosmerileguaanien väritys on vihreintä lisääntymisaikaan. Listassa on alalajien nimeäjä ja levinneisyysalue. Listasta voi puuttua pieniä saaria:
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|left|Satelliittikuva Galápagossaarista. Merileguaaneja tavataan muun muassa Isabelalla, Fernandinalla, Santa Cruzissa, Caamaño Isletissa, San Cristobalissa, Santiagolla, Genovesalla, [[Wolf (Galápagossaaret)|Wolfilla, Darwinilla, Pintalla, Españolassa eli Hoodissa, Gardnerilla, Santa Féssä, Pinzónilla, Floreanalla eli Santa Marialla, Rábidalla ja Marchenalla. ]] Merileguaania tavataan luonnonvaraisena vain Ecuadoriin kuuluvilla Galápagossaarilla Etelä-Amerikassa. Siellä se on levinnyt lähes kaikille saarille vajaan 5 000 km²:n alueelle, mutta lajin varsinainen asuinalue on suuruudeltaan noin kymmenesosa tästä.
Merileguaanit elävät pääasiassa rantakivikoissa ja laavakallioilla. Ne tarvitsevat myös hietikoita munimista varten ja levää kasvavia rantavesiä. Niitä voi myös tavata mangrovemetsistä ja rantakosteikoilta. Saaret sijaitsevat päiväntasaajalla, ja ilmasto on lämmin, mutta meri on kylmä ja ravinteikas. Eteläiseltä jäämereltä tuleva kylmä Humboldtinvirta yhdessä runsaan auringonvalon kanssa luo olosuhteet, jotka saavat levät kasvamaan nopeasti. . Meriveden lämpötilassa on kuitenkin alueittaista vaihtelua. Idässä sijaitsevan Genovesan saaren lähivedet saavat paljon lämmintä vettä, joka ei suosi merileviä. Alueen merileguaanit ovatkin siksi pienimpiä. Suurimpien asuttamalla Isabelan länsirannikolla vedet ovat kylmiä ja tuottoisia.
Elintavat
Merileguaani on päiväeläin ja viettää suurimman osan ajastaan rannan tuntumassa lämmitellen auringossa. Yöksi merileguaanit hakeutuvat kallionkoloihin suuriksi rypäiksi. Ne ovatkin varsin sosiaalisia ja voivat elää satojen yksilöiden ryhmissä. Merileguaanit joutuvat siksi jakamaan samat kallionkolot usein monen lajitoverin kanssa. Ne myös hyötyvät lajitovereistaan painautumalla toisiaan vasten iltapäivällä sään alkaessa viiletä ja vähentävät näin lämmön haihtumista. pienoiskuva|Merileguaani uimassa Fernandinan saarella. Kuvassa myös Grapsus grapsus -lajin rapuja. Merileguaaniryhmä ei keräänny sattumanvaraisesti, vaan yöpyvillä liskoilla on tietty järjestys. Jokaisen eläimen pää osoittaa kohti ryhmän keskustaa ja häntä siitä ulospäin. Aikuiset koiraat pysyttelevät yöpyvän ryhmän uloimmaisina, naaraat ja nuoret ovat ryhmän keski- ja yläosassa. Eri osissa yöpyvien ruumiinlämmöt poikkeavat paljon toisistaan. Silti leguaaniryhmän uloimmatkin yksilöt säästävät huomattavasti enemmän lämpöä kuin yksin yöpyvät yksilöt. Yhteen kerääntyminen auttaa myös ruuansulatusta, ja kasviravinnon sulaminen nopeutuu. Lämmön säästäminen suojaa myös pedoilta, joille kankea merileguaani on helppo saalis.
Yöpymisryhmät alkavat hajota 3–4 tuntia auringonnousun jälkeen. Lämmön säästöstä huolimatta merileguaanit joutuvat yön jälkeen lämmittelemään useita tunteja saadakseen ruumiintoimintonsa täyteen vireystilaan. Ne menevät mielipaikalleen aurinkoa paistattelemaan. Tummasta nahasta on hyötyä aurinkoisella säällä, sillä tummat värit imevät lämpöä tehokkaasti. Viileällä säällä merileguaani säästää energiaa liikkumalla tavallista verkkaisemmin, jolloin se on myös altis saalistajien hyökkäyksille ja toisaalta käytökseltään tavallista aggressiivisempi. Merileguaanit yrittävät pitää ruumiinlämpönsä 35–37 celsiusasteessa. Vuorovesi säätelee merileguaanien rytmiä voimakkaasti. Ne viettävät nousuveden rantakallioilla vesirajassa, ja laskuveden aikaan suurimmat merileguaanit lähtevät mereen syömään levää. Pienemmät jäävät ranta-alueelle ja lähtevät uimaan vain harvoin, koska niiden ruumiinlämpötila laskisi liian nopeasti. Ne ruokailevat kuitenkin myös tyrskyvyöhykkeellä. Niiden vahvat raajat ja kynnet pitävät ne kiinni laavakallioissa, eivätkä aallot pyyhkäise niitä mukaansa. Merileguaanit ovat hyviä uimareita ja etenevät vedessä nopeasti lihaksikkaan häntänsä avulla. Heti sukelluksen alettua niiden pulssi putoaa 80–90 lyönnistä noin 40:een minuutissa ja samalla uloimmat verisuonet supistuvat voimakkaasti. Tällöin elimistön sisäosat saavat enemmän lämpöä ja lämmönhukka ympäröivään meriveteen pienentyy. Merileguaanien ruumiinlämpö voi pudota sukelluksen aikana 10 celsiusasteeseen. Sukellukset kestävät yleensä 15–20 minuuttia, mutta eläin voi olla veden alla tunninkin, ellei kylmä vesi kangista sitä. Eläimet voivat sukeltaa jopa 25 metrin syvyyteen, mutta pysyvät tavallisesti 2–5 metrin syvyydessä. pienoiskuva|left|upright|Merileguaaneja lämmittelemässä.
Merileguaaneilla on selkärankaisille epätavallinen kyky säädellä ruumiinkokoaan. Ne kutistuvat El Niño -vuosina, jolloin meriveden lämpeneminen vähentää merilevien määrää. Niiden tiedetään kutistuneen jopa seitsemän senttiä ja menettäneen 20 prosenttia normaalipainostaan. Pienemmästä koosta on hyötyä, koska energiaa kuluu vähemmän. Suuret yksilöt kutistuvat suhteessa eniten ja naaraat enemmän kuin koiraat. Ravintotilanteen parantuessa leguaanit kasvavat takaisin normaalikokoonsa.
Ravinto
Merileguaanien pääasiallista ravintoa ovat merilevät, joita on tarjolla rannalla ja veden alla. Naaraat ja nuoret usein vain odottavat, että ravinnoksi sopivaa levää ajautuu rantaan. Ne elävätkin pääasiassa rannan lähellä kasvavalla ja vuoroveden rantaan jättämällä levällä. Suuret koiraat sen sijaan uskaltautuvat joskus ruokaa etsiessään melko kauaskin kotisaareltaan. Merileguaanit ovat mieltyneet erityisesti Ulva-suvun viherlevään, jonka isoja, vaaleanvihreitä ja hieman punertavia lehtiä ne repivät hampaillaan. Mahasta on myös löydetty äyriäisten osia, mutta ne ovat mahdollisesti tulleet levien mukana. Joskus merileguaanit tonkivat myös tunkioilla erilaisia ihmisten jättämiä jätteitä.
Merileguaanien suolisto on sopeutunut kasviravinnon sulattamiseen, koska paksusuolen etuosassa on pitkittäispoimuja, jotka lisäävät suolen imeytymispintaa. Merestä saamansa ylimääräisen suolan merileguaani poistaa virtsan mukana ja erittämällä runsassuolaista nestettä kuonossa olevista rauhasista. pienoiskuva|left|upright|Aikuinen merileguaaniuros
Lisääntyminen
Merileguaanikoiraat ovat lisääntymisaikaan hyvin reviiritietoisia ja puolustavat reviiriään muilta koirailta. Tällöin ne viettävät aikansa paljolti yksikseen, mutta kerääntyvät kuitenkin usein yöksi yhteen ryhmään. Välejään selvittelevät koiraat nousevat korkeille kiville näkyvään paikkaan, josta ne esittelevät kylkikuvioitaan ja heiluttelevat selkäharjaansa. Ne myös röyhistävät rintaansa, pullistavat kurkkuaan, pitävät päätään alhaalla, ojentavat raajansa mahdollisimman suoriksi näyttääkseen suuremmilta ja lipovat pitkällä kielellään. Uhitteluun kuuluu myös pään rytmillinen heiluttelu puolelta toiselle. Tätä toistetaan kolmeen eri otteeseen ennen varsinaista yhteenottoa, jolloin tärkeimpänä aseena käytetään häntää. Tätä jatkuu noin kolme kuukautta joulu-helmikuussa. Soidinaikaan myös koiraiden väritys kirkastuu. Naaraat saavat alkuun liikkua reviiriltä toiselle, mutta koiras kokoaa pian itselleen haaremin, jossa parittelu tapahtuu ilman muiden koiraiden häirintää. Koiraan kosinta on yksinkertainen. Se kävelee naaraan taakse ja tarttuu sitä niskasta ja jaloista. Kun koiras on saanut hedelmöitettyä yhden tai useamman naaraan, sen into alkaa hiipua ja se palaa normaaliin elämään.
Naaraan munamäärä riippuu sen ravintona käyttämien levien määrästä. Muninta on vilkkainta silloin, kun vuoroveden vaihtelu on pienimmillään ja levää on runsaasti saatavilla. Munat voivat painaa jopa neljänneksen naaraan koko painosta. Noin kuuden viikon päästä parittelusta naaraat jättävät yhdyskunnan ja lähtevät etsimään munimispaikkaa, jolloin voi syntyä kilpailua pesäpaikoista. Sopiva paikka löytyy yleensä parissa päivässä, ja kaivamiseen voi kulua puoli päivää. Munat lasketaan hiekkaan tai vulkaaniseen tuhkaan kaivettuun kammioon sisämaahan vähintään 300 metrin päähän rannasta. Leguaanien kaivamat kammiot ovat noin 60 senttiä syviä. Ne käyttävät kaivamisessa kaikkia raajojaan. Toisinaan jotkin naaraat jäävät käytävään loukkuun ja kuolevat, kun tunnelin katto romahtaa tai toinen naaras tukkii sen. Merileguaani munii kerralla 1–6 munaa. Ne peitetään huolellisesti. Munat kehittyvät parhaiten 30 °C:n lämmössä. Ne painavat noin 80–120 grammaa ja ovat 8–10 senttiä pitkiä ja 4–5 senttiä leveitä. Munat ovat muiden leguaanien munia suurempia. Naaras jää vartioimaan munia vielä useiksi päiviksi läheisille kiville tai kallioille, mutta palaa välillä pesälle tiivistämään pesän kattoa lisäämällä siihen kasviainesta. Naaraat ja poikaset ovat pesintäalueella alttiina petojen, erityisesti galapagosinhiirihaukan, hyökkäyksille. Poikaset kuoriutuvat 95 päivän kuluessa. Poikaset kuoriutuvat keskimäärin 110 päivän kuluttua. Ne painavat tällöin noin 70 grammaa, ja pituutta niillä on 10–13 senttiä. Poikaset tarkistavat ensin ympäristönsä ja juoksevat sitten lähimpään suojapaikkaan. Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 3–5-vuotiaina, koiraat noin 6–8 vuoden iässä.
Merileguaanin suhde muihin lajeihin
pienoiskuva|left|upright|Galapagosinhiirihaukka Aikuisella merileguaanilla ei näytä olevan juuri muita vihollisia kuin hait, mutta merileguaanit pysyttelevät yleensä lähellä rantaa, jonne hait eivät uskalla tulla. Mikäli merileguaani havaitsee hain, se jää leijumaan veteen täysin liikkumattomana ja pysäyttää sydämensä, jotta hait eivät sitä kuulisi. Merileguaani voi pysäyttää sydämensä jopa 45 minuutiksi, mutta yleensä hai luopuu saaliin etsinnästä muutamassa minuutissa. Naaraita ja poikasia voi uhata myös galapagosinhiirihaukka, etenkin pesintäalueilla, joilla naaraat ovat suojattomia. Haukat osaavat myös odottaa poikasten kuoriutumista. Havaitessaan haukan naaraat ja nuoret valpastuvat ja pakenevat nopeasti kallioiden ja kivien suojaan. Aikuiset koiraat eivät haukoista juuri piittaa. Nuoria merileguaaneja voi myös joutua Dromicus-suvun käärmeiden saaliiksi. Merileguaanin mahdollisia luonnollisia vihollisia ovat myös galapagosinkyyryhaikara, kyyryhaikara, amerikanharmaahaikara, fregattilinnut, suopöllö ja lokit, jotka voivat uhata etenkin poikasia.
Merileguaania vaivaavat verta imevät Amblyomma-, Ornithodoros- ja Vatacarus-sukujen punkit. Amblyomma-punkit voivat pysyä merileguaaneissa jopa viikkoja, mutta Ornithodoros-suvun punkit vain tunteja. Merileguaanit saavat toisinaan apua darwininsirkuilta loisten torjunnassa. Myös Grapsus grapsus -taskuravut poistavat kuollutta ihoa leguaanien levätessä. Puhdistuspalveluja tarjoavat lisäksi huulikalat, joita kutsuakseen merileguaanit ojentavat jalkansa. Merileguaanit tunnistavat matkijoiden korkean varoitusäänen, jonka ne päästävät huomatessaan molemmille vaarallisen galapagosinhiirihaukan. Tällöin eläin nostaa päätään tarkkaillakseen ympäristöään.
Uhat ja suojelu
Merileguaani on vaarantunut laji. Koko kannan suuruutta ei tiedetä eikä myöskään sitä, onko lukumäärä laskussa. Merileguaanien ravintolevät ovat kärsineet niitä syrjäyttävästä vierasperäisestä Giffordia mitchelliae -levästä, meriveden lämpötilaa nostavista El Niño -sääilmiöistä ja öljyvahingoista, jotka ovat aiheuttaneet ravinnonpuutetta ja jopa joukkokuolemia. Esimerkiksi tammikuussa 2001 tapahtunut öljyturma surmasi 60 prosenttia Santa Fen merileguaaneista. Tutkijat uskovat öljyn tappavan ruoansulatuksessa auttavia bakteereja, mikä tekee ravintoaineiden sulamisesta mahdotonta. El Niño on luonnollinen ilmiö, ja merileguaanit voivat lisääntyä tehokkaammin El Niñon jälkeen, kun kannan tiheys on alhainen. Ilmaston lämpenemisen seurauksena El Niñon uskotaan kuitenkin yleistyvän. Merileguaanit eivät myöskään osaa pelätä saarille tuotuja koiria, kissoja, rottia tai sikoja, jotka hävittävät leguaanien poikasia ja munia. Aiemmin niitä myös rahdattiin ohi kulkevien laivojen miehistön ruoaksi.
Merileguaani on nykyään rauhoitettu Ecuadorissa. Galápagossaaret ovat pääosin suojeltuja kansallispuistona, ja vuodesta 1971 kaikki saarten luonnon muuttaminen on ollut lailla kiellettyä. Tulokaspetojen määrää on pyritty rajoittamaan, ja merileguaaneja tutkitaan hyvin intensiivisesti. Niiden määrää on pystytty lisäämään myös vankeudessa, mutta se ei ole helppoa, koska laji on sosiaalinen ja ravinnoksi kelpaavat levät ovat kalliita.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1983
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1983 pidettiin 1.–4. syyskuuta 1983 Unkarin Zalaegerszegissä. Kyseessä olivat lajin kymmenennet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
All Ends in Silence
All Ends in Silence on suomalaisen gootti/doom metalin yhtyeen Dark the Sunsin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Firebox Records.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1983
Naisten henkilökohtainen kilpailu
Matkan pituus 8,1 km.
All Ends in Silence
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”The Dead End”, joka nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 16.
Joe Pesci
Joseph Frank "Joe" Pesci [peʃi] (s. 9. helmikuuta 1943 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten mafioson rooleistaan Martin Scorsesen elokuvissa Mafiaveljet (1990), Casino (1995) ja The Irishman (2019) sekä murtovaras Harryn roolista Chris Columbuksen perhekomedioissa Yksin kotona (1990) ja Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992).
Ura
Newarkissa New Jerseyssä syntynyt amerikanitalialainen Pesci työskenteli ennen näyttelijänuraansa parturina. Hän julkaisi 1960-luvulla myös musiikkialbumin nimeltä Little Joe Sure Can Sing taiteilijanimellä Joseph Richie. Yksi levyllä esiintyneistä soittajista oli Frank Vincent, joka sittemmin loi Pescin tavoin näyttelijänuran ja on esiintynyt tämän kanssa monissa samoissa elokuvissa.
Pesci teki ensimmäiset elokuvaesiintymisensä 1960-luvulla ilmestyneissä elokuvissa Twistin hurmaa (avustajana) ja Out of It ja ensimmäisen isomman roolinsa hän sai vuonna 1976 ilmestyneestä elokuvasta Kuoleman rahastaja. Läpimurtonsa suuren yleisön tietoisuuteen hän teki vuonna 1980 Robert De Niron vastanäyttelijänä elokuvassa Kuin raivo härkä. Hän sai Joey La Mottan roolistaan ehdokkuuden sekä Golden Globen että Oscarin saajaksi kategoriassa paras miessivuosa. Vuonna 1991 hän sai parhaan miessivuosan Oscarin ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi roolistaan Tommy DeVitona elokuvassa Mafiaveljet, jonka pääosassa esiintyi niin ikään De Niro. De Niro ja Pesci ovat esiintyneet yhteensä seitsemässä samassa elokuvassa.
Cortland Hultberg
Cortland Hultberg (5. syyskuuta 1931 Chicago – 3. tammikuuta 2002 White Rock, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi.
Joe Pesci
Ura
Vuonna 1999 Pesci ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle näyttelemisestä, minkä jälkeen hän on kuitenkin epäsäännöllisesti esiintynyt muutamassa elokuvassa. Vuonna 2006 hän teki kahdeksan vuoden tauon jälkeen paluun elokuvassa The Good Shepherd, jonka ohjasi Robert De Niro. 2010-luvulla hän esiintyi pienissä rooleissa elokuvissa Love Ranch (2010) ja A Warrior's Tail (2015) ja teki myös roolisuorituksen Martin Scorsesen elokuvassa The Irishman (2019), josta hän sai Oscar-palkinnon ehdokkuuden ja Bafta-palkinnon.
Yksityiselämä
Pesci asuu nykyään Lavalettessa New Jerseyssä. Hän oli naimisissa vuosina 1988–1992 Claudia Harron kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi yhteinen lapsi.
Juno (kantoraketti)
thumb|right|220px|Juno I-kantoraketti, jolla laukaistiin Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti [[Explorer 1]]
Cortland Hultberg
Hultberg valmistui Illinoisissa Master of Science -arvolla musiikkipedagogiikassa vuonna 1954. Hänestä tuli myös musiikin maisteri Arizonassa vuonna 1958. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä 1948 ja johti armeijakuoroja 1950-luvun puolenvälin tienoilla. Hän muutti vuonna 1959 Kanadaan, jossa hän johti Brittiläisen Kolumbian yliopiston elektronisen musiikin studiota vuodesta 1965 ja toimi musiikin teorian sekä sävellyksen professorina vuosina 1970–1993. Hän myös perusti saman yliopiston kamarilaulajien kuoron sekä oman kamarikuoronsa, Phoenixin.
Égkomi
Égkomi voi viitata seuraaviin paikkoihin Kyproksella:
Cortland Hultberg
Hultbergin sävellyksiin lukeutuvat usein julkisissa kouluissa laulettu Fog, 3 Songs kuorolle, musiikki Oedipus Rex -näytelmään (1974–1975) ja Concerto Grosso huilulle, oboelle, kahdelle käyrätorvelle, fagotille ja orkesterille. Hän myös sovitti musiikkia kuorolle.
Juno (kantoraketti)
Juno (kantoraketti): Juno I oli Redstone-ohjuksesta tehty kantoraketti. Tämä raketti sotketaan usein toiseen Redstonen muunnelmaan, Jupiter C-luotausrakettiin. Juno I oli Jupiter C. johon oli lisätty vielä yksi vaihe. Juno II oli Jupiter-ohjuksesta kehitetty kantoraketti.
thumb|right|220px|Juno II-raketin laukaisu
3 Eyes of Time
3 Eyes of Time on suomalaisen metalliyhtye Antipopen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Violent Journey Records.
Piretta-P.T.A.
Piretta-P.t.a. Oy oli suomalainen vaatetusalan yritys, joka toimi Kuopiossa. Vuonna 1967 Risto ja Piippa Lappalainen sekä Pirkko ja Veijo Koponen perustivat Kuopioon Piretta Oy:n, joka erikoistui valmistamaan muodikkaita päällysvaatteita nuorille naisille. Yrityksen tuotteet saivat suosiota Suomen lisäksi myös vientimarkkinoilla Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa.
Monista muista suomalaisista tekstiiliyrityksistä poiketen Piretta panosti jo alkuvuosinaan vahvasti Neuvostoliiton bilateraalikaupan sijasta länsimaihin kohdistuvaan vientiin. Vuonna 1974 yritys palkkasi Ritva-Liisa Pohjalaisen suoraan Taideteollisesta korkeakoulusta suunnittelemaan yrityksen vientivaatemallistoja. Vuosina 1986–1995 Pohjalainen toimi Piretta-P.t.a.:n pääsuunnittelijana Piippa Lappalaisen jätettyä yhtiön.
1970-luvun lopussa Piretta ryhtyi kehittämän rinnakkaismallistoa entistä nuoremmalle kohderyhmälle. Uusi tuotelinja eriytettiin 1980 P.T.A-marketing Oy:ksi, joka alkoi valmistaa asukokonaisuuksia myös nuorille miehille. Valikoimiin kuului muitakin kuin itse valmistettuja tuotteita. Yhtiöt fuusioitiin vuonna 1983 Piretta-P.t.a. Oy:ksi.
Vahvimmillaan yritys oli 1980-luvun loppuvuosina, jolloin Piretta-P.t.a. markkinoi tarkoin segmentoituja naisten, miesten ja nuorten mallistoja merkeillä Piretta, P.T.A. ja miestenmerkki St. Jacques. Muita yrityksen vaatemerkkejä olivat Biggest, Avenue ja Primizia. Pirettalla oli tuotantolaitokset Kuopiossa, Iisalmessa ja Pietarsaaressa sekä tytäryhtiöt Ruotsissa, Tanskassa, Norjassa ja Englannissa. Tytäryhtiöt paitsi markkinoivat emoyhtiön valmistamia tuotteita kohdemaissa, myös hankkivat asukokonaisuuksiin kuuluvia oheistuotteita kolmansista maista. Piretta-P.t.a.:n Portugalissa sijainneen tytäryhtiön tehtävänä oli oheistuotteiden valmistuttaminen ja valmistuksen valvonta Portugalissa. Piretta-P.t.a. -konsernin liikevaihdosta vuonna 1987 kotimaan osuus oli 38 %, länsiviennin 60 % ja Neuvostoliittoon ja muihin itäblokin maihin suuntautuneen viennin 2 %. Henkilöstön määrä oli tuolloin 730, joista Suomessa työskenteli 690.
Piretta-P.t.a. sai Tasavallan presidentin vientipalkinnon vuonna 1988.
Piretta-P.T.A. Oy:n A-osake oli listattu OTC-listalla 7.2.1989–29.9.1990 ja meklarilistalla 1.10.1990–28.6.1991.
Yhtiö ajautui konkurssiin laman iskettyä Suomeen 1991. Konkurssi vaikutti yllätykseltä, sillä yhtiö oli menestyvän yrityksen maineessa. Sen kannattavuus oli kuitenkin heikentynyt nopeasti. Yrityksen kasvu oli ollut hallitsematonta eikä toiminta pysynyt johdon käsissä. Johto yritti useita samanaikaisia investointeja, joita oli mahdotonta koordinoida. Johdossa oli tapahtunut myös sukupolvenvaihdos, josta seurasi päättämättömyys. Yritys oli pyrkinyt kansainvälistymään liian nopeasti ja laajentanut kapasiteettiaan liian nopeasti, koska sillä oli liian suuret odotukset. Vakavaraisuus oli päästetty liian alas, kohonnut korkotaso rasitti tulosta liikaa ja saneeraus aloitettiin vasta epätoivoisessa tilanteessa. Suhteiden hoito rahoittajiin oli epäonnistunut ja liikkeenjohdon suunnittelu- ja valvontajärjestelmät pettäneet.
Yhtiön toimintaa jatkoi uusi Avardo Oy, josta Lassila & Tikanoja omisti 35 %. Vuonna 1995 Avardokin meni konkurssiin ja perustettiin P.T.A Group Oy, jonka omistaja oli aluksi Merita-pankki ja vuodesta 1998 Captum Group. P.T.A. Group siirsi kaiken ompelutoimintansa Viroon vuonna 2001, mutta ajautui siitä huolimatta konkurssiin 2002. P.T.A. Group ehti yhdentoista toimintavuotensa aikana tehdä vain yhden voitollisen tilinpäätöksen.
Toukokuussa 2014 Kuopion rouvasväenyhdistys luovutti Piretan jäämistöä Kuopion kulttuurihistorialliselle museolle. 600 – 1 000 eri tuotteesta, muun muassa vaatteista ja leikekirjoista koostuvasta kokoelmasta koottiin näyttely From Piretta with Love kesäksi 2015.
Kaanaankorpi
Kaanaankorpi on Porin 67. kaupunginosa, ja se sijaitsee Meri-Porissa. Kaanaankorpi on teollisuusaluetta. Sen naapurikaupunginosia ovat idässä Huvilaranta, lännessä Kaanaa ja luoteessa Kirrinsanta. Kaanaankorpi kuuluu pohjoisosaltaan Mäntyluodon ja aivan eteläosaltaan Pihlavan koulupiiriin, ja sen postinumerot ovat 28800 ja 28880. Kaanaankorven ja Kaanaan välistä kulkee Mäntyluodontie.
IADE
IADE eli Suomen taideyliopistojen koulutus- ja kehittämisinstituutti oli Taideteollisen korkeakoulun ja Teatterikorkeakoulun yhteinen luovien alojen koulutus- ja kehittämisinstituutti, joka aloitti toimintansa 1. helmikuuta 2007. Instituutin nimi tuli yksikön englanninkielisestä nimestä Institute for Art, Development and Education.
IADE syntyi yhdistettäessä TaiKin ja TeaKin entiset täydennyskoulutusyksiköt vuonna 2006. Uuden instituutin toiminta rakentui toisaalta taideyliopistojen tiedon ja tutkimustoiminnan osaamisen siirtämisestä täydennyskoulutustoiminnan kautta yhteiskuntaan ja toisaalta instituuttia kehitettiin luovien alojen osaamisen ja luovan talouden kansalliseksi kehittämiskeskukseksi.
Opetusministeriö valitsi IADEn vuonna 2006 yliopistollisen aikuiskoulutuksen rakenteellisen kehittämisen pilottihankkeeksi.
Toiminta IADEssa organisoitiin kuuteen osaamistiimiin: design, esittävät taiteet, media, kuvataide, luovien alojen yrittäjyys ja johtajuus. Suomen ainoa luovien alojen yrityshautomo ARABUS toimi IADEssa. Instituutissa työskenteli kokopäiväisesti 26 ihmistä ja yksikön vuosittainen liikevaihto oli 2.5 miljoonaa euroa.
Syksyllä 2006 IADE vastaanotti Aikakauslehtien Liiton, Suomen Postin ja Graafisen teollisuuden tutkimussäätiön lahjoittaman aikakauslehtijournalismin professuurin, jonka myötä TaiKissa käynnistyi aikakauslehtijournalismin ja aikakauslehtityön yliopistotason koulutus. Professuuri oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Samalla käynnistettiin työelämän soveltava tutkimus IADEn media- ja esittävien taiteiden tiimeissä.
Toimintansa aikana IADEssa käynnistyi useita projekteja ja kehityshankkeita, kuten aikakauslehtijournalismin osaamiskeskus ja mediakonseptilaboratorio, kansalliset ESR-ohjelmat Luova Suomi - luovien alojen yritystoiminnan kasvun ja kansainvälistymisen kehittämisohjelman -koordinaationhanke ja Kolmas lähde -koordinaatiohanke, jonka tehtävänä on synnyttää uusia sosiaalisia innovaatioita.
IADEn ilme ja brändi voitti vuonna 2007 kansainvälisesti arvostetun Red Dot -palkinnon ilmeen innovatiivisuudesta kilpailun Communication Design 2007 -sarjassa. IADEn ilme ja brändi kutsuttiin myös osallistumaan Desingpreis 2009 -kilpailuun, joka on yksi kansainvälisesti merkittävimmistä muotoilualan tunnustuksista.
IADEssa käynnistettiin yhdessä Työ- ja elinkeinoministeriön (TEM) sekä Opetusministeriön kanssa syyskuussa 2009 toteutettava Suomen ensimmäisen luovien alojen kansainvälisen konferenssin CEBin valmistelu
Uuden toiminnan käynnistämisen investoinnit, instituutin uusi konsepti ja henkilöstön lisääntyminen kasvattivat instituutin kiinteitä kuluja. Samalla kasvoi IADEN toiminnallinen alijäämä. Ongelmaksi muodostui tappiollinen täydennyskoulutustoiminta. Yliopistolaitosten rakennemuutos ja kansantalouden nopea käänne taantumaan yhdessä instituutin kasvavan alijäämän kanssa johtivat siihen, että IADE jouduttiin lakkauttamaan erillisyksikkönä 15. lokakuuta 2008.
Instituutti organisoitiin uudelleen sijoittamalla sen toiminnot osaksi TaiKin ja TeaKin sekä Aalto-yliopiston toimintaa. . . "Meillä oli erittäin hieno kehittämishanke, mutta rahaa ja aikaa ei ollut riittävästi unelman toteuttamiseen", kommentoi TaiKin uusi rehtori Helena Hyvönen IADEn purkamista erillislaitoksena.
IADEn johtajana toimi yhteiskuntatieteiden maisteri Teppo Turkki.
Ameeba
Ameeba tarkoittaa seuraavia:
Hamina Tattoo
thumb|Hamina Bastionin aluetta Hamina Tattoo on sotilasmusiikkitapahtuma, joka järjestetään joka toinen vuosi Haminassa. Ensimmäinen Tattoo järjestettiin vuonna 1990. Tapahtuma järjestetään nykyisin heinä–elokuun vaihteessa. Hamina Tattoon ohjelmistoon kuuluu sotilassoittokuntien esittämää sotilaallista ja kevyempää musiikkia monissa eri konserteissa. Tapahtuma huipentuu Hamina Bastionin marssishow-esityksiin.
Historia
Ajatus Hamina Tattoon järjestämisestä sai alkunsa matkailutoimen piirissä sotilasmusiikkipäivien nimellä jo 1980-luvun alkupuolella. Pääesityksen paikka on ollut vuodesta 1998 Haminan linnoituksen telttakatoksella katettu Hamina Bastioni. Puolustusvoimien tuki tapahtumalle on ollut tärkeää ja tapahtuman suosio ja kansainvälistyminen on tukenut sotilasmusiikin asemaa Suomessa.
Vuonna 2014 tapahtumalle perustettiin tukiyhdistys Hamina Tattoon ystävät.
Vöyri
pienoiskuva|oikea|Vöyrin kirkko. Vöyri on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on sisävesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Vöyrin naapurikunnat ovat Isokyrö, Kauhava, Mustasaari, Uusikaarlepyy ja Vaasa.
Kunta on kaksikielinen, 0 prosenttia asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia ja 0 prosenttia suomea. Vöyrillä on oma suomenruotsin murteensa.
Nykyinen Vöyrin kunta perustettiin vuonna 2011 Vöyri-Maksamaan ja Oravaisten kuntaliitoksessa. Vöyri-Maksamaan kunta oli syntynyt vuonna 2007, kun siihenastiset Vöyri ja Maksamaa liittyivät yhteen.
Nimen alkuperä
Nimi Vöyri on mainittu ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1367 ja Vöyrin pitäjä on mainittu ensimmäisen kerran 1443. Pitäjännimi Vöyri–Vörå on ollut sekä historian- että nimistöntutkimuksen kohteena ainakin vuodesta 1734. On pohdittu, onko nimi alun perin suomalainen vai ruotsalainen ja mikä olisi nimenantoperuste. Vöyrin pitäjä sijaitsee historiallisella kielirajalla. Sen kylännimet ja monet kantatalojen nimet ovat kiistatta suomenkielistä alkuperää. On arvioitu, että väestö ruotsalaistui vasta 1500-luvun kuluessa. Siksi on perusteltua lähteä siitä, että itse pitäjännimikin on suomalaista alkuperää. Viimeisin nimistöntutkijoiden hyväksymä tulkinta on Lars Huldénin esittämä. Hän pitää varmana, että alkuperäinen nimi on suomalainen ja yksiosainen, mahdollisesti johdettu sanasta vieru. Sen kaksoisääntiö palautuu pitkään e:hen ja näkyy vanhassa kirjoitusasussa Weru. Nimen asialliseksi perustaksi Huldén arvelee maastonkuvausta: reuna, jyrkänne tai paikka, josta maa on vierinyt.
Historia
Kunnan alueella on sijainnut kolme pitäjää: Vöyri, Oravainen ja Maksamaa.
Esihistoria ja asutuksen syntyminen
Vöyrin esihistorialliset löydöt ovat Etelä-Pohjanmaan rikkaimpia ja ulottuvat ajalle 3300 eaa. kunnan itäosaan, joka ensimmäisenä nousi merestä. Pronssikaudelta Vöyriltä on löydetty useita hautaraunioita. Nuoremmalta rautakaudelta kansainvaellusajalle asti Vöyri oli Etelä-Pohjanmaan vaurasta ydinaluetta. Alueelta on löydetty useita huomattavia kalmistoja. Gulldyntin kalmistolöydöt ovat Suomen kansainvaellusajan (400–550 jaa.) rikkaimpia. Vöyrin asutus näyttää jatkuneen historialliselle ajalle asti.
Vöyrin seurakunta (1550-)
Varhaiskeskiajalla Vöyrille muutti satakuntalaisia uudisasukkaita ja 1500-luvulla alueelle saapui myös ruotsalaisia. Vuonna 1550 Vöyrin alueella oli noin 200 taloa. Vöyri kuului aluksi Pohjankyrön, Pietarsaaren ja Mustasaaren seurakuntiin, mutta 1500-luvun alussa se erotettiin omaksi seurakunnakseen. Seurakunnasta erosivat Oravainen (1676) ja Maksamaa (1775). Vöyrin ensimmäinen kirkko rakennettiin jo keskiajalla. Kirkkomäelle nousi kirkko 1500-luvun alussa ja nykyinen kirkko valmistui 1627.
Vöyriläisten vanhimpia elinkeinoja olivat maatalous, kalastus ja talonpoikaispurjehdus. 1700-luvulla myös tervanpoltto yleistyi. Maatalous kehittyi huomattavasti 1800-luvulla, jolloin kunta alkoi teollisutua. Oravaisten Kimon ruukki oli yksi Suomen ensimmäisistä rautaruukeista. Ruukki perustettiin 1703 ja siellä valmistettiin taoksia noin 200 vuotta. Vuonna 1736 rakennettiin Oravaisten masuuni, josta syntyi 1800-luvun lopulla Oravaisten tehdasyhdyskunta.
Oravaisissa käytiin eräs Ruotsin tappioon Suomen sodassa johtaneista taisteluista, Oravaisten taistelu, 14. syyskuuta 1808.
Kehitys kuntana (1868-)
Vöyrin ensimmäinen kuntakokous pidettiin 1868 ja ensimmäinen kansakoulu avattiin vuonna 1876. Vuonna 1900 Vöyrillä oli 8 431 asukasta. Sisällissodan aikaan Vöyri oli valkoisten tärkeä tukialue. Vöyrillä toimi kevät-talvella 1918 tilapäinen sotakoulu, jossa koulutettiin aliupseereita. Koulun oppilaista koottu Vöyrin kaarti osallistui Tampereen valtaukseen.
Vöyri yhdistyi Maksamaan kanssa Vöyri-Maksamaaksi 2007. Vöyri palasi kunnan nimeksi 2011, kun Oravainen liittyi siihen.
Maantiede
Vöyri on rukiin valtakuntaa eli sen pinta-alasta lähes kaikki alava maa-ala on peltoa. Kunnassa on myös paljon mäkiä, jotka ovat pääasiassa havupuiden peitossa.
Geologisesti Vöyri on hyvin alavaa. Monesta seikasta on pääteltävissä, että Vöyri on vanhaa saaristoa. Osassa maa-alaa on asuttu hyvinkin kauan, kun taas alavat maat ovat olleet meren peittämiä vielä muutama sata vuotta sitten. Vielä 1600-luvulla Rökiöön pääsi veneellä.
Kylät
Vöyrin hallinnollinen keskus sijaitsee Koskenkylän kylässä, jossa myös kunnanvirasto sekä koulut sijaitsevat. Myös valtaosa kaupoista ja palveluista on keskittynyt Koskenkylään.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Vöyrillä oli 6 616 asukasta, joista 3 355 asui taajamissa, 3 226 haja-asutusalueilla ja 35:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Vöyrin taajama-aste on 51,0 %. Vöyrin taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Talous
Työllisyysasteessa Vöyriin työttömyysluvut ovat Pohjanmaan alhaisimpia sekä alle maan keskiarvon. Vöyrin työpaikkaomavaraisuus on korkea. Palvelut ja maatalous ovat Vöyrin suurimpia toimialoja. Vöyrin suurimpia yrityksiä ovat kansainvälisesti toimivat konepaja JTK Power sekä infrarakentamista ja tulkkausta järjestävä Juhan Paja. Myös puutavara-autojen päällirakenteiden valmistaja Alucar toimii Vöyrillä. Vöyrin suurin yritystuloverojen maksaja vuonna 2021 oli pakkaustehdas Orapac.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Vöyrillä toimivat Oxkangar Betelförsamling ja Särkimo Fria församling. Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Vöyrillä toimii Vörå frikyrkoförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Vöyrin alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Vöyrin kunnan nykyisellä alueella.
Koulutus
Vöyrin, Maksamaan sekä Oravaisten yhteinen yläaste (vuodesta 2011 alkaen koko uuden Vöyrin kunnan yläaste), Tegengrenskolan, sijaitsee Koskenkylässä.
Vöyrillä toimii ruotsinkielinen urheilulukio Campus Norrvalla.
Kulttuuri
Vöyrillä on oma ruotsinkielinen murteensa.
Ruoka
Vöyrin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa nimeltä vöråsoppan.
Ilona Mitrecey
Ilona Mitrecey (s. 1. syyskuuta 1993) on ranskalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten kappaleestaan ”Un monde parfait”, joka sijoittui singlelistojen kärkisijoille Keski-Euroopan maissa.
Albumi Un Monde Parfait julkaistiin lokakuussa 2005, ja se nousi heti Ranskan albumilistan kakkoseksi. Levy myi Ranskassa 200 000 kappaletta ja sai tuplakultalevyn.
Mitreceyn toinen albumi Laissez-nous respirer julkaistiin loppuvuonna 2006. Se ylsi parhaimmillaan Ranskan albumilistalla sijalle 70. Albumin jälkeen Mitrecey vetäytyi julkisuudesta. Vuonna 2014 antamassaan haastattelussa hän sanoi, ettei aio palata musiikin pariin.
Vuonna 2007 Mitrecey oli yksi kymmenestä Euroopan komission myöntämän EBBA-palkinnon saajasta.
Joakim Nordström
Joakim Nordström (s. 25. helmikuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue TsSKA Moskovassa. Nordström on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu kahden suunnan pelaaminen, nopeus, kiekonhallinta, kiekoton pelaaminen, alivoimapelaaminen ja joukkuepelaaminen. Nordström ei ole kuitenkaan mikään synnynnäinen pelintekijä, eikä juuri loista tehopisteiden valossa. Hänellä on kehitettävää myös voimassa ja lihasmassassa.
Seuraura
Nordström on Hanvikens SK:n kasvatti. Hän siirtyi myöhemmin juniorina AIK IF:ään, jossa Nordström voitti J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2009. Kaudella 2009–2010 hän teki debyyttinsä miesten peleissä pelaamalla kaksi ottelua HockeyAllsvenskanissa.
NHL-seura Chicago Blackhawks varasi Nordströmin kolmannella kierroksella 90. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudeksi 2010–2011 AIK nousi Elitserieniin, jossa Nordström pelasi 11 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä yhden playoff-ottelun. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 23. syyskuuta 2010 Södertälje SK:ta vastaan. Nordström pelasi kauden aikana miesten pelejä myös 12 ottelua lainalla sarjatasoa alempana Almtuna IS:ssä. Kausi 2011–2012 oli hänen ensimmäinen kokonainen Elitserienissä ja se toi 47 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6 sekä 10 playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Maaliskuussa 2012 Nordström teki kaksivuotisen jatkosopimuksen AIK:n kanssa.
Toukokuussa 2011 Nordström teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa, mutta hän sopi pelanneensa ensimmäisen sopimuskautensa 2012–2013 lainalla AIK:ssa. Nordström teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+4=9. Elitserien-kauden päätyttyä, maaliskuussa 2013 hän siirtyi Blackhawksin farmijoukkue Rockford IceHogsin vahvuuteen.
Kaudeksi 2012–2013 Nordström otti harjoitusleirin päätteeksi paikan Blackhawksin NHL-joukkueen kokoonpanosta ja debytoi NHL:ssä näin ollen kauden avauskierroksella 1. lokakuuta 2013 Washington Capitalsia vastaan. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi 11. lokakuuta 2013 New York Islandersin kevin Poulinin taakse. Kuitenkin jo samassa kuussa Nordström siirrettiin kahdeksan NHL-ottelun jälkeen farmijoukkue IceHogsin vahvuuteen. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi farmissa, mutta Nordströmin palattua Blackhawksin NHL-kokoonpanoon huhtikuussa 2014 hän pelasi loppukauden ylhäällä. Kaikkiaan Nordström pelasi kauden aikana NHL:ssä 16 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 1+2=3.
Kauden 2014–2015 Nordström aloitti farmijoukkue IceHogsissa. Hän pelasi kauden aikana AHL:n tähdistöottelussa. Nordström pelasi yli puolet kaudestaan kuitenkin Blackhawksin NHL-joukkueen puolella tehden 38 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin. Syyskuussa 2015 Nordström teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa, mutta vain runsas viikko myöhemmin hänet ja Kris Versteeg kaupattiin Carolina Hurricanesiin vaihdossa Dennis Robertsoniin, Jake Massieen ja kesän 2017 viidennen kierroksen varausvuoroon.
Lokakuussa 2020 Nordström teki vapaana agenttina Calgary Flamesin kanssa yksivuotisen ja 700 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Kebba Ceesay
Kebba Ceesay (s. 14. marraskuuta 1987 Bakau) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Ekstraklasassa pelaavaa Lech Poznańia, johon siirtyi kesällä 2012.
Joakim Nordström
Maajoukkueura
Nordström oli voittamassa maailmanmestaruutta MM-kisoissa 2017. Nordström voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2012, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina ja oli Sebastian Collbergin ja Mika Zibanejadin kanssa joukkueen toiseksi parhaita maalintekijöitä Max Fribergin jälkeen. Nordström voitti myös alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2010. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009, jolloin hän voitti pronssia. Nordström pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2009 ja 2010.
Kebba Ceesay
Ceesayllä on myös Ruotsin kansalaisuus, ja hän on pelannut Ruotsin U21-maajoukkueen paidassa kaksi maaottelua. A-maajoukkuetasolla Ceesay edustaa kuitenkin synnyinmaataan Gambiaa.
Joakim Nordström
Muuta
Nordströmin pikkuveli Dennis pelaa Hockeyettan-joukkue Huddinge IK:ssa ja heidän isoveljensä Jimmy pelaa Ruotsin II-divisioonaa Hanvikens SK:ssa.
Harry Corner
Harry Richard Corner (9. heinäkuuta 1874 Taunton, Somerset – 7. kesäkuuta 1938 Radyr, Cardiff) oli brittiläinen kriketinpelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän kuului kultaa voittaneeseen Castle Caryn Devon & Somerset Wanderers -joukkueeseen. Hänet otettiin joukkueeseen vasta viime hetkellä, kun molemmat kilpailevat joukkueet olivat sopineet kahdentoista pelaajan sisällyttämisestä kumpaankin.
Corner kävi Blundell's Schoolia, ja hän liittyi Walesissa villakauppiaiden yritykseen.
The Rugby Championship
Sarjajärjestelmä
Vuoteen 2005 saakka joukkueet pelasivat keskenään kotona ja vieraissa kaksinkertaisen sarjan. Sen jälkeen sarjasysteeminä oli kolminkertainen sarja lukuun ottamatta MM-vuosia 2007 ja 2011. Argentiinan tultua mukaan 2012 palattiin kaksinkertaiseen sarjaan, MM-vuonna 2015 joukkueet kohtasivat toisensa vain kerran.
Otteluissa voitosta saa neljä sarjapistettä, tasapelistä kaksi ja tappiosta nolla pistettä. Lisäksi ottelussa voi saada bonus-pisteitä mikäli joukkue, ottelun voittajasta riippumatta, tekee neljä try-maalia. Lisäksi hävinnyt joukkue voi saada lisäpisteen jos piste-ero voittajaan on lopputuloksessa alle seitsemän pistettä.
Sarjan mestari on eniten pisteitä kerännyt joukkue. Mikäli joukkueet ovat tasapisteissä, minkä jälkeen katsomaan piste-ero, ja senkin ollessa tasan katsotaan tehtyjen try-maalien määrä.
Aitoameebat
Aitoameebat (Amoebozoa) on yksisoluisten aitotumaisten eliöiden pääjakso.
Elinympäristö
Monia aitoameeboita esiintyy makeassa vedessä, kosteassa maassa ja mädäntyvien kasvien pinnalla. Ne ovat yleisiä koe-eläimiä, koska niitä on helppo tutkia laboratoriossa.
Liikkuminen
Aitoameebat liikkuvat muodostamalla solukalvostaan ulkonevia väliaikaisia valejalkoja. Valejalkojen takia ne näyttävät liikkuessaan jatkuvasti muuttavan muotoaan.
Luokittelu
Aitoameeboiden pääryhmät:
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2002
Vuoden 2002 yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut pidettiin Wienissä, Itävallassa 1. – 3. maaliskuuta. Kisat olivat järjestykseltään 27:nnet.
W. H. Williams
William Henry (W. H.) Williams, kirjailijanimi Marc Brody, (k. 1986) oli australialainen kirjailija
Williams kirjoitti omalla nimellään W. H. Williams sotaromaaneja ja kirjailijanimellä Marc Brody kioskikirjallisuutta, joita on julkaistu suomeksi sarjanimellä Marc Brody.
Williams oli toisen maailmansodan aikaisten Australian joukkojen julkaiseman lehden Tobruk Truth: The Dinkum Oil toimittaja, ja 1950-luvulla hän toimitti tabloidlehteä Melbourne Truth.
Brody-romaanien pohjalta on tehty kolme numeroa sarjakuvamukaelmia nimellä Marc Brody Illustrated.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1987
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1987 pidettiin 3.–5. syyskuuta 1987 Ranskan Gérardmerissä. Kyseessä olivat lajin 12. maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittivat Ruotsin Kent Olsson ja Arja Hannus. Norja voitti molemmat viestit.
Niklas Jihde
Niklas Jihde (s. 19. kesäkuuta 1976 Hjärup) on ruotsalainen entinen salibandyn pelaaja. Hän edusti urallaan Pixbo Wallenstamia, AIK:ta ja Linköpingiä.
Jihde spekuloi lopettavansa kauden 2008–2009 jälkeen. Sittemmin Jihde kävi pelaamassa vielä Ruotsin 2-divisioonassa yhden kauden Linköpingissä ennen uransa päättämistä.
Never Let Me Go
Never Let Me Go voi tarkoittaa seuraavia:
Égkomi (Nikosia)
Égkomi on kaupunki ja kunta (Δήμος Έγκωμης, Dímos Égkomis) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Se kuuluu Nikosian esikaupunkeihin, ja sen väkiluku on (2011).
Wallander: Syyllisyys
Syyllisyys on Wallander-elokuvasarjan toisen tuotantokauden toinen elokuva, koko sarjan viidestoista elokuva.
Juoni
Elokuvan alussa pikkupoika katoaa päiväkodista. Epäilykset kohdistuvat hiljattain vapaaksi päässeeseen keski-ikäiseen lasten hyväksikäytöstä tuomittuun henkilöön. Keskeiseen rooliin tässä elokuvassa nousee rikospoliisi Martinsson, jolle pojan löytäminen ja syyllisen kiinnisaanti muodostuvat pakkomielteeksi.
Arvostelut
Edellisen osan jälkeen kauden toinen Wallander arvosteltiin hieman vaisummaksi ja arkisemmaksi sekä ohjaustyön osalta vähemmän onnistuneeksi. Elokuvan käsikirjoitusta ja Jan Mybrandin näyttelijäsuoritusta hyväksikäyttäjänä kuitenkin kehuttiin.
Matti Jämsä
Matti Mikael Jämsä (6. maaliskuuta 1929 Turku – 11. tammikuuta 1988) oli suomalainen toimittaja, joka tuli tunnetuksi 1950-luvulla Apu-lehdelle tekemistään vauhdikkaista reportaaseista. Jämsä oli aloittanut kirjoittamisen 16-vuotiaana, ja hän tuli Avun palvelukseen 1953.