cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo kuuluisista onnettomuuksista
Suurimmat laivaonnettomuudet
Tallinnan evakuoinnin yhteydessä 28. elokuuta 1941 yli 16 000 henkeä, pääosin siviilejä, hukkui usean laivan upotessa suomalaisten ja saksalaisten asettamiin miinoihin.
Emetofobia
Emetofobia tarkoittaa kohtuutonta ja järjenvastaista oksentamisen pelkoa. Emetofobia voi ilmetä monin eri tavoin: henkilö voi pelätä vain omaa oksentamistaan, muiden oksentamista, oksentamista muiden nähden, jolloin mukana voi olla myös sosiaalisten tilanteiden pelko, tai pelko voi liittyä pelkästään tarttuvaan oksennustautiin. Toiset pelkäävät eniten pahoinvointia, toisille pelottavimpia ovat oksentamisen äänet, oksennuksen haju tai itse oksennuksen näkeminen, jotkut pelkäävät kaikkea oksentamiseen liittyvää ja pelko voi rajoittaa jokapäiväistä elämää paljonkin. Usein taustalla on pelko kontrollin menettämisestä, ikävät muistot lapsuuden mahataudeista tai muu traumaattinen kokemus. Aina fobian syy ei kuitenkaan ole selvillä, etenkään jos pelko on alkanut hyvin varhaisessa iässä.
Emetofobia voi puhjeta missä iässä tahansa, mutta hyvin usein pelko alkaa jo lapsuudessa, tavallisesti 6–10 vuoden iässä. Toisinaan pelko lievenee tai katoaa iän myötä, mutta joskus fobia jatkuu aikuisiälle asti ja saattaa myös muuttua vaikeammaksi. Pelko voi myös alkaa vasta aikuisena esimerkiksi rajun mahataudin seurauksena.
Yleisyys
Emetofobian yleisyyttä ei ilmeisesti ole koskaan tarkemmin tutkittu, mutta joidenkin tilastojen mukaan se on jopa viidenneksi yleisin fobia ja yleisempi naisilla kuin miehillä. Usein emetofobiaan liittyy muitakin oireita kuten masennusta, paniikkihäiriötä ja hygieniaan liittyviä pakko-oireita sekä syömiseen liittyviä ongelmia, jolloin oireilua usein virheellisesti luullaan jonkinlaiseksi syömishäiriöksi. Emetofoobikko ei kuitenkaan ole huolissaan painonsa noususta kuten esimerkiksi anorektikko vaan välttää ruokamyrkytyksen tai pahoinvoinnin pelossa tiettyjä ruoka-aineita.
Oireet
Toisinaan emetofoobikolla saattaa olla psykosomaattisia vatsavaivoja: hän usein tarkkailee vointiaan lakkaamatta ja tulkitsee kaikki vähäisetkin vatsatuntemukset mahataudiksi. Moni emetofoobikko kuitenkin oksentaa äärimmäisen harvoin; viimeisestä kerrasta saattaa olla useita vuosia, jopa vuosikymmeniä. Jotkut oppivat hallitsemaan kehoaan niin, että eivät enää "osaa" oksentaa. On tapauksia, joissa foobikko on yrittänyt parantua fobiastaan nauttimalla jotain oksettavaa ainetta ja saanut kovia vatsakipuja, mutta oksennus ei ole tullut.
Hoito
Emetofobian parantaminen voi olla vaikeaa, sillä usein fobioiden hoidossa käytetään altistushoitoa, jolloin foobikko joutuu vähitellen lähestymään pelkonsa kohdetta. Jos pelko kohdistuu vain toisten ihmisten oksentamiseen, foobikko voi katsella esimerkiksi kuvia tai videoita, joissa muut oksentavat. Toisinaan fobia paranee vasta, kun foobikko itse oksentaa, mutta joissain tapauksissa se saattaa vain pahentaa pelkoa. Potilaalta vaaditaan siis suurta motivaatiota parantua, ja terapeutilla on oltava paitsi tietoa ja kokemusta, myös kärsivällisyyttä olla painostamatta foobikkoa etenemään liian nopeasti. Kognitiivista terapiaa käytetään usein fobioiden hoitoon. Jotkut ovat kokeilleet myös esimerkiksi hypnoosihoitoa tai NLP-terapiaa.
San Marinon parlamenttivaalit 2006
San Marinon parlamenttivaalit 2006 toimitettiin 4. kesäkuuta 2006 San Marinossa. Vaaleissa valittiin 60 edustajaa San Marinon suur- ja yleisneuvostoon. Vaalien äänestysaktiivisuus oli 71,8 %. Uusi parlamentti piti ensimmäisen kokouksensa 19. kesäkuuta.
Tulokset
Paikkajako vaalien 2006 jälkeen San Marinossa:
Basse-Terre
Vaikka Basse-Terre onkin Guadeloupen hallinnollinen pääkaupunki, se on väkiluvultaan vain toiseksi suurin kaupunki Pointe-à-Pitren jälkeen. Vuoden 2017 arvion mukaan Basse-Terressä asui 10 058 asukasta. Kaupungin väkiluku on laskussa, ja vuosina 2007–2017 se laski 19,2 prosenttia.
Basse-Terre sijaitsee saaren lounaisrannikolla noin kuuden kilometrin päässä saaren eteläkärjestä. Siellä on ankkurointimahdollisuus, mutta varsinaista rahtisatamaa ei ole.
Basse-Terre perustettiin vuonna 1643. Se oli Guadaloupen tärkein keskus 1700-luvun lopulle, kunnes viereisen Grande-Terren saaren Pointe-à-Pitre otti sen aseman. Basse-Terren satama tuhoutui vuonna 1979 hurrikaanien takia.
Peptidisidos
Peptidisidos on amidisidostyyppi. Se on kahden alfa-aminohapon välinen kovalenttinen sidos. kehys|Peptidisidoksen muodostuminen dehydraatiolla. Peptidisidos on oikealla punaisella korostettu C–N välinen sidos. R:t ovat sivuryhmiä. Reaktio on [[tasapainoreaktio (toisin kuin kuvassa) eli se voi edetä kumpaankin suuntaan. Reaktio ei kuitenkaan etene kumpaankaan suuntaan juuri lainkaan kehossa ilman entsyymikatalyysiä ja reaktio tapahtuu hieman eri tavalla esimerkiksi proteiineja tuottavilla ribosomeilla. ]] Peptidisidos voi muun muassa muodostua dehydraatioreaktion kautta. Tässä reaktiossa yhden α-aminohapon karboksyyliryhmä (-COOH) reagoi toisen α-aminohapon aminoryhmän (-NH2) kanssa, aminohapot yhtyvät peptidisidoksen muodostaen ja vapautuu vesimolekyyli (H2O). Reaktio on kondensaatioreaktio.
Peptidisidoksesta voidaan puhua vain, kun yhtyneet amino- tai karboksyyliryhmät eivät ole osa aminohapon sivuryhmää R. Esimerkiksi lysiinissä myös sivuryhmässä on aminoryhmä ja glutamiinihapolla sivuryhmässä on karboksyyliryhmä. Nämä voivat reagoida keskenään tai jonkin toisen aminohapon kanssa muodostaen vaihtoehtoisen isopeptidisidoksen.
Peptidisidosta kutsutaan joskus eupeptidisidokseksi (eng. eupeptide bond), erityisesti kerrottaessa isopeptidisidoksista samassa yhteydessä, jotta sidostyypit voidaan selkeästi erottaa toisistaan.
cis-trans-isomeria ja sidoskulmat
pienoiskuva|330x330px|Peptidisidoksen resonanssi. Atomien C–N peptidisidokset ovat kiertymättömiä ja siksi peptidisidoksen lähialue on kolmiulotteiselta rakenteeltaan tasomainen. Kiertymättömyys johtuu peptidisidoksen resonanssista, jonka saa aikaan elektronien "siirtyminen" eli delokalisoituminen atomien O ja C välisestä kaksoissidoksesta osin myös N-atomin π-orbitaaleille. Tämä saa C–N sidoksen käyttäytymään aivan kuin niiden välillä olisi kaksoissidos. Siksi peptidisidoksilla on cis-trans-isomeriaa. Proteiineissa valtaosa on trans-sidoksia, sillä niiden muodostuminen on energeettisesti edullisempaa kuin cis-muodon, jossa kohdakkaiset ryhmät muodostavat steerisen esteen.
Biosynteesi
Proteiinien peptidisidoksia muodostavat ribosomit soluissa ATP:n tuoman energian avulla translaatioksi kutsutussa prosessissa. Tiettyjä peptidisidoksia muodostavat omanlaisensa entsyymit: esimerkiksi glutationi-tripeptidin kysteiini-glysiini peptidisidoksen muodostaa glutationisyntetaasi. Glutamaatti-kysteiiniligaasi muodostaa toisen sidoksen, joka on isopeptidisidos.
Hajoaminen
Peptidisidos voi hajota hydrolyyttisesti eli veden liittyessä sidokseen, mutta tämä on äärimmäisen hidasta. 25 °C vesiliuoksessa peptidisidoksen muodostumisen tasapainoreaktio on hydrolyysin suuntaan sidosten muodostumisen sijaan. Kuitenkin näissä oloissa sidosten ei-katalyyttisen hajoamisen puoliintumisaika on 350–600 vuotta per sidos. Edes pH:n muutos alueella 4.2–7.8 tai ionivahvuuden muutos ei vaikuta merkittävästi hajoamisnopeuteen. Kehossa sidoksia hajottavat katalyyttisesti siksi proteaasit. Vesiliuoksessa sidosten rikkoutuminen hydrolyyttisesti vapauttaa 8–16 kJ/mol (2–4 kcal/mol) Gibbsin energiaa 25–37 °C lämpötilassa.
Skirítidan metsä
37.33333°N, 22.38611°W pienoiskuva|Skirítidan metsää. Skirítidan metsä (, myös Δάσος Σκυρίτιδας, Dásos Skyrítidas) on metsä Arkadiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Trípolin kunnassa Maínalo-, Párnonas- ja Taÿ́getos-vuorien ympäröimällä alueella.
Metsän pinta-ala on noin 40–50 neliökilometriä ja se sijaitsee noin 650– metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Evrótas-joki saa alkunsa seudulta. Seudun kyliä ovat Alepochóri, Kerasiá, Vlachokerasiá (Vlachokeraséa), Kollínes ja Kaltezés.
Alueella kulkee vaelluspolku, jonka pituus on noin 14 kilometriä. Vaellus kestää noin 6–8 tuntia.
Matti Tolonen
Matti Tolonen on seuraavien henkilöiden nimi:
Route nationale 24
thumb|Päällystetty maantie Kitan ja Katin välillä vuonna 2006. thumb|Huono osuus vanhalla Kayesin tiellä. Route nationale 24 eli RN24 on valtatie Malissa. Se kulkee Kitasta Katin ja Kéniéban kautta Senegalin rajalle. Tien pituus on 427 kilometriä. Se on osa maan pääkaupungin Bamakon ja Dakarin valtamerisataman yhdistävää eteläistä liikennekäytävää.
Banjarin sulttaanikunta
Banjarin sulttaanikunta oli Borneon saarella, nykyisen Indonesian Etelä-Kalimantanin provinssin alueella sijainnut sulttaanikunta. Sulttaanikunta perustettiin vuonna 1526 Banjarmasinin kaupungissa sen hallitsijan käännyttyä islamiin. 1700-luku oli sulttaanikunnan kukoistusaikaa, kun maustekauppa menestyi ja suuri osa saaresta oli uskollisia sulttaanille. Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian vallan kasvaessa Banjar joutui siirtomaavallan alaistuuteen. Sulttaanikunta vastusti Alankomaiden hallintaa suurimman osan 1800-luvusta, ja virallisesti sulttaanikunta hajotettiin vuonna 1860.
Route nationale 24
Mali on sisämaavaltio, jonka vienti ja tuonti kulki vuoteen 2002 saakka etupäässä Norsunluurannikon Abidjanin sataman kautta. Norsunluurannikon sisällissodan takia puolet maan ulkomaankaupasta suuntautui Dakarin satamaan, mikä kuormitti tavattomasti Kayesin kautta kulkevaa pohjoista liikennekäytävää. Tilanteen helpottamiseksi Mali ja Senegal alkoivat suunnitella Afrikan kehityspankin ja Länsi-Afrikan yhteistyöjärjestöjen johdolla uutta eteläistä käytävää, johon liittyisi maantien rakentamisen ohella liikenteen helpottamiseen liittyviä toimenpiteitä sekä sosioekonomisia infrastruktuurihankkeita.
Vuosina 2008–2012 toteutetun projektin kokonaiskustannukset olivat 308 miljoonaa dollaria. Sen rahoittajina toimivat Afrikan kehityspankin ohella muun muassa Länsi-Afrikan kehityspankki, Islamilainen kehityspankki, Euroopan unioni, Japani, saksalainen KfW sekä Malin ja Senegalin hallitukset. Hankkeen teknisiin saavutuksiin kuuluvat Kitan ja Senegalin Kédougoun välinen uusi maantie, Bafing-, Balé- ja Faléméjoet ylittävät sillat, sata kilometriä maaseudun sivuteitä sekä karjan lepo- ja karanteenialueet. Alueen maaseutuyhteisöjä varten tehtiin kymmenen porakaivoa ja rakennettiin viisi terveyskeskusta. Katin ja Kitan välinen tieosuus oli uudistettu EU:n ja KfW:n tuella jo aiemmin.
Eteläinen liikennekäytävä on lyhentänyt Bamakon ja Dakarin välimatkaa kahdellasadalla kilometrillä, helpottanut maiden välistä kaupankäyntiä ja lisännyt maaseutuväestön ansaintamahdollisuuksia. Sen vaikutukset ovat tuntuneet erityisesti Kéniéban piirissä, jonne matkustaminen Bamakosta kesti aikaisemmin Kayesin kautta kaksi päivää. Nykyään matka taittuu viidessä tunnissa.
Mega Man 11
Mega Man 11 on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli, joka on julkaistu lokakuussa  Nintendo Switch-, PlayStation 4-, Windows- ja Xbox One -alustoille. Peli kuuluu Mega Man -pelisarjaan.
Capcom julkaisi tiedon pelistä Mega Manin 30-vuotispäivän kunniaksi.
Pelaaminen
Pelin rakenne toimii samaan tapaan kuin aiemmissa klassisen Mega Man -pelisarjan osissa. Alussa on valittavana kahdeksan robottimestarin kenttää, jotka voi pelata haluamassaan järjestyksessä. Pomotaisteluiden jälkeen Mega Man saa käyttöönsä uusia aseita voitetuilta robottimestareilta. Tällä kertaa robottimestarien aseita käytettäessä koko Mega Manin ulkomuoto muuttuu, ei ainoastaan väri, kuten aiemmissa klassisen sarjan peleissä. Pelin aikana Mega Man voi kerätä ruuveja, jotka toimivat rahana Dr. Lightin kaupassa, josta pelaaja voi ostaa uusia kykyjä ja käytettäviä esineitä. Kahdessa edellisessä pelissä poissa olleet liukuminen ja ladattava ammus ovat jälleen käytettävissä.
Pelin huomattavin uusi ominaisuus on Double Gear -järjestelmä. Se sisältää Mega Manille kaksi uutta kykyä, joiden käyttöaika on lyhyt. Speed Gear hidastaa aikaa, antaen pelaajalle enemmän reaktioaikaa vihollisten hyökkäysten väistämiseen ja tasohyppelyyn. Power Gear taas nostaa Mega Manin hyökkäysvoimaa ja mahdollistaa kahden ladatun ammuksen ampumisen kerralla. Power Gear toimii myös kaikkien robottimestareilta kerättyjen aseiden kanssa. Lisäksi kun Mega Manin elinvoima on vähissä, molempia Geareita voi käyttää yhtä aikaa. Mega Man itse ei ole ainoa, joka käyttää Double Gear -järjestelmää, sillä myös robottimestarit hyödyntävät niitä taisteluissa ja saavat uusia voimia yleensä taistelun loppupuolella.
Muita uusia ominaisuuksia pelissä on esim. Rush Coil ja Rush Jet -kykyjen käyttäminen suoraan niille varatuista napeista, joten niitä ei tarvitse erikseen valita valikoista, kuten aiemmissa peleissä.
Sixto Durán Ballén
Sixto Alfonso Durán Ballén Cordovez (14. heinäkuuta 1921 – 15. marraskuuta 2016) oli ecuadorilainen arkkitehti ja poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1992–1996.
Hän harjoitti kurinalaista talouspolitiikkaa ja vei maansa Maailman kauppajärjestöön (WTO).
Perua vastaan käydyn lyhyen Cenepan sodan aikana Durán Ballén esiintyi päättäväisesti ja hänen kansansuosionsa kasvoi huimasti.
Jean Clair
Jean Clair (oik. Gérard Régnier, s. 20. lokakuuta 1940 Pariisi) on ranskalainen kansallisperintöä vaalivan viraston johtaja, kirjailija, esseisti, usein esiintyvä poleemikko ja taidehistorioitsija. Hän toimi myös Musée Picasson johtajana. Hän on ollut Ranskan akatemian jäsen toukokuusta 2008 lähtien.
Henkilöhistoria
Jean Clairin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, mutta hän syntyi kuitenkin Pariisin VI kaupunginosassa. Hän kävi koulua Pariisin parhaissa oppilaitoksissa, ja lopulta, ennen yliopisto-opiskeluja, hän oli niin sanotulla valmistavalla luokalla Henry IV -lyseossa. Hän suoritti Sorbonnen yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon nykykirjallisuudessa. Tämän jälkeen hän suoritti Harvardin yliopistossa vastaavan tohtorin tutkinnon. Amerikan opintojensa aikana hän toimi läheisessä yhteistyössä kommunistisen opiskelijajärjestön kanssa.
Kesäolympialaiset 1936
290px|thumb|Valtakunnankansleri [[Adolf Hitler saapumassa seurueineen Berliinin kesäolympialaisten avajaisiin rinnallaan järjestelytoimikunnan puheenjohtaja tri Theodor Lewald oikealla ja KOK:n puheenjohtaja kreivi Henri de Baillet-Latour (vasemmalla).]] Vuoden 1936 kesäolympialaiset pidettiin Berliinissä, Saksassa. Berliinin piti järjestää kisat jo vuonna 1916, mutta ne peruutettiin ensimmäisen maailmansodan takia. Kisat myönnettiin Berliinille uudelleen vuonna 1931. Kisojen avajaiset olivat 1. elokuuta ja päättäjäiset 16. elokuuta 1936.
Olympiasymboliikka kehittyy
Berliinin olympialaisissa aloitettiin useita olympialaisiin sittemmin kiinteästi kuuluneita perinteitä. Kisat olivat ensimmäiset, jotka korostivat olympialaisten antiikkista perintöä. Olympiatuli sytytettiin ensimmäistä kertaa Kreikan Olympiassa, josta se kuljetettiin soihtuviestinä Berliiniin. Viestin oli tarkoitus luoda mielikuva Saksasta antiikin maailmanmahtien, (Kreikan ja Rooman) seuraajana, mutta toisen maailmansodan jälkeen olympialiike omaksui tradition ja antoi sille oman merkityksensä.
Toinen merkittävä kontribuutio olympialiikkeelle oli olympiarenkaiden nostaminen kisojen keskeiseksi tunnukseksi. Aikaisemmin niillä ei ollut ollut yhtä keskeistä asemaa olympialaisten symboliikassa. Renkaat kaiverrettiin Delfoihin rakennettuun merkkikiveen, josta soihtuviesti alkoi. Kivi jätettiin niille sijoilleen ja myöhemmin syntyi myytti, jonka mukaan ne todella olivat olleet osa antiikin olympialaisia.
Olympialaisen symboliikan kehittäminen lasketaan järjestelytoimikunnan pääsihteerin Carl Diemin ansioksi. Kisajärjestelyjen kiitettävä sujuvuus ja olojen viihtyisyys perustui olympiakylän johtajan Wolfgang Fürstnerin panokseen, joskin hänet syrjäytettiin juutalaisten sukujuurien takia ennen kisojen alkua.
Kisojen olympialaisille luomat perinteet suunniteltiin aikoinaan kertakäyttöisiksi ja olivat mukana tehostamassa kisojen propagandistista vaikutelmaa, jota edelleen lisäsivät joka päivä täynnä ollut päästadion, hakaristilippujen rivit, ja kaikkien saksalaismitalistien (sekä useiden muiden maiden urheilijoiden) palkintokorokkeella tekemä Hitler-tervehdys. Näihin kuuluivat muiden muassa Itävallan, Bulgarian, Italian ja Ranskan olympiajoukkueiden jäsenet; jälkikäteen Ranska kiisti omalta osaltaan näin tapahtuneen. Jokaiselle voittajalle annettiin myös palkinnoksi niin sanottu olympiatammi.
Saksalainen dokumentaristi Leni Riefenstahl ohjasi olympialaisista dokumentaarisen propagandaelokuvan Olympia. Berliinin olympialaisista lähetettiin myös maailman ensimmäiset ei-studiossa kuvatut tv-lähetykset.
Suomen Kuvalehden kirjeenvaihtaja kommentoi Berliinin kisoja muun muassa seuraavasti: "Ovatko olympialaiset kisat, jos ne edelleen kehittyvät tähän suuntaan kuin Berlinin kisat nyt on kehitetty, tuomittu oman suuruutensa aiheuttamaan mahdottomuuteen – on kysymys, jolle ainakin suomalaiset lehtimiehet Berlinissä turhaan etsivät vastausta. Los'issa oli kaikki suurta – tietäähän ne amerikkalaiset, mutta Berlin on ylittänyt ne joka suhteessa."
Lajit
Berliinin olympialaisten ohjelmassa oli 20 eri urheilulajia ja 129 kilpailutapahtumaa.
Osallistujat
thumb|290px|Osallistujamaat Yhteensä 49 valtiota osallistui Berliinin olympialaisiin, mikä oli 12 maata enemmän kuin edellisissä, vuoden 1932 olympialaisissa. Kuusi valtiota teki olympiadebyyttinsä näissä kisoissa: Afganistan, Bermuda, Bolivia, Costa Rica, Liechtenstein ja Peru.
Mitalitaulukko
thumb|300 px|Berliinin kisoista suomalaisille hyvin tuttu kuva 10 000 metrin juoksusta. Suomalaiset saivat kisassa kolmoisvoiton [[Ilmari Salminen|Ilmari Salmisen voittaessa, Arvo Askolan ollessa toinen ja Volmari Iso-Hollon kolmas. Kuva kisasta japanilaisen Kōhei Murakoson johtaessa, Askolan, Salmisen ja Iso-Hollon seuratessa häntä.]]
Isäntämaa Saksa saavutti mitalitilaston ykkössijan. Paras yksilö oli neljä olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen Jesse Owens.
thumb|300 px|Olympiastadion
Muuta
Kun vapaapainin ranskalainen olympiavoittaja Emilie Poilve sai kultamitalin, soittokunta ryhtyi soittamaan Turkin kansallislaulua. Samassa yhteydessä salkoon nostettiin Egyptin lippu.
Verkkobarbi
Verkkobarbi (Oliotius oligolepis) on kaakkoisaasialainen särkikalalaji, jota pidetään myös akvaarioissa. Se erotettiin Puntius-barbisuvusta omaan sukuunsa Oliotius vuonna 2013, ja on nyt tämän suvun ainoa laji.
Esiintymisalue
Verkkobarbia tavataan luonnonvaraisena Sumatran puroissa, joissa ja järvissä. Karanneet tai istutetut kalat ovat levinneet luontoon muuallakin, esimerkiksi Kolumbiassa.
Käyttäytyminen, vesiolot ja ravinto
Verkkobarbi on rauhallinen ja kaikkiruokainen parvikala. Parvessa on hyvä olla enemmän naaraita kuin koiraita, ja yhteensä ainakin viisi kalaa. Sopiva pH on 6–7 ja lämpötila 21–25 astetta.
Ivan Horvat
Ivan Horvat -nimisiä henkilöitä ovat:
Sotakorvaus
Sotakorvaus on materiaalinen, immateriaalinen tai rahallinen korvaus sodassa hävinneeltä maalta voittaneelle maalle. Immateriaalisen sotakorvauksen esimerkkinä Aspirin menetti Versailles’n rauhansopimuksen nojalla merkkisuojansa Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Voittanut maa vaatii hävinneeltä korvausta menetetyistä resursseista. Sotakorvauksen vaatiminen pohjautuu vahvemman oikeuteen.
Sotasaalis eroaa sotakorvauksesta siten, että sotasaalis saadaan haltuun taistelutoimien yhteydessä.
Historia
Kautta aikojen on sotien jälkeen ollut tavallista, että voittanut osapuoli vaatii hävinneeltä korvauksia. Muinaisina aikoina voitetulta viholliselta vaaditut sotakorvaukset olivat usein ensimmäinen vaihe siinä, että tämä voitettu valtio joutui säännöllisesti maksamaan tribuuttia.
Rooman valtakunta vaati Karthagolta suuret sota­korvaukset sekä ensimmäisen että toisen puunilais­sodan jälkeen.
Vielä 1800-luvun alku­puolella ei Euroopan valtioiden välisten sotien jälkeen yleensä vaadittu sota­korvauksia. Ranskan ja Preussin sodan jälkeen Ranska joutui kuitenkin 10. toukokuuta 1871 alle­kirjoitetun Frankfurtin rauhan­sopimuksen mukaisesti maksamaan sota­korvauksina viisi miljardia kultafrangia viidessä vuodessa. Saksan sotajoukot pysyivät eräissä osissa Ranskaa, kunnes korvausten viimeinen erä maksettiin syyskuussa 1873, ennen määräaikaa.
Niiden sotien jälkeen, joita Qing-dynastian Kiina, Japani, Korea, Siam, Persia, Ottomaanien valtakunta, Afganistan ja muut maat joutuivat 1800-luvulla käymään eurooppalaisia voittoisia valtioita vastaan, nämä joutuivat usein maksamaan sota­korvauksia varsinkin Yhdistyneelle kuningas­kunnalle, Ranskalle ja Venäjälle, myöhemmin myös Japanille. Esimerkiksi Kiina joutui ensimmäisen oopiumi­sodan (1840–1842) jälkeen maksamaan 16 miljoonan taelin suuruiset korvaukset Britannialle, toisen oopiumi­sodan (1857–1860) jälkeen Ranskalle ja Britannialle 8 miljoonaa taelia kummallekin.
Kiina kävi sotaa Japania vastaan vuosina 1894–1895. Kiina kärsi musertavan tappion. Sen oli julistettava Korea itsenäiseksi, luovutettava Taiwan ja Peskadorit sekä maksettava suuri sotakorvaus, 200 miljoonaa taelia, mikä ylitti sodasta Japanille aiheutuneet kustannukset moninkertaisesti.
Joskus sotakorvaukset ovat saaneet aikaan muutoksia raha­politiikassa. Esimerkiksi Ranskan maksamat sota­korvaukset Ranskan ja Preussin sodan jälkeen vaikuttivat suurelta osin siihen, että Saksa päätti siirtyä kultakantaan. Saman saivat Japanissa aikaan ne sota­korvaukset, jotka se peri voitetulta Kiinalta Kiinan-Japanin (1894–1895) sodan jälkeen.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen
Versailles’n rauhansopimuksen 231. artiklan mukaan Saksan oli maksettava voittajavaltiolle suuret sotakorvaukset. Niiden suuruus ja maksu­järjestelyt jätettiin aluksi avoimeksi, mutta vuonna 1921 summa vahvistettiin 132 miljardiksi kultamarkaksi. Maksu­järjestelyistä sovittiin myöhemmin Dawesin suunnitelman mukaisesti vuonna 1923 ja Youngin suunnitelman mukaisesti vuonna 1929. Vuonna 1953 tehdyllä sopimuksella korvausmäärää pienennettiin. Viimeinen korvauserä maksettiin 3. lokakuuta 2010.
Bulgaria maksoi voittajavaltiolle Neuillyn rauhansopimuksen mukaisesti 2,25 miljardin kultafrangin (90 miljoonan punnan) sotakorvaukset.
Saksa
Toisen maailmansodan jälkeen Saksan oli Potsdamin konferenssissa (17.7.–2.8.1945) tehtyjen päätösten mukaisesti suoritettava liittoutuneille 23 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvoiset sotakorvaukset pääasiassa koneina ja teollisuustuotteina. Korvaukset Neuvostoliitolle päättyivät vuonna 1953. Lisäksi Morgenthaun suunnitelman mukaisesti useita teollisuuslaitoksia purettiin Ranskaan tai Britanniaan kuljettamista varten tai yksinkertaisesti tuhottiin. Tällaisista toimenpiteistä luovuttiin vuonna 1950.
Monissa maissa monet sodan uhrit saivat korvauksia, jotka suoritettiin niiden saksalaisten omaisuudella, jotka karkotettiin Itä-Euroopasta toisen maailmansodan jälkeen.
Saksa maksoi myös Israelille 450 miljoonaa Saksan markkaa korvauksena natsien juutalaisvainoista vuonna 1952. Kolme miljardia markkaa Saksa maksoi juutalaisten maailmankongressille hyvityksenä henkiin jääneille muissa maissa.
Suomi
Vuonna 1944 solmitun ns. välirauhansopimuksen perusteella Suomi joutui ”korvaamaan aiheuttamansa vahingot” sotakorvauksena Neuvostoliitolle (puutavaratuotteina, paperina, selluloosana, meri- ja jokialuksina, erilaisina koneina ja muina tavaroina). Sotakorvausten arvoksi sopimuksessa määritettiin 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja ne tuli toimittaa kahdeksan vuoden kuluessa 19 päivästä syyskuuta 1944 lukien.
Sotakorvauksien seurauksena Suomessa jouduttiin kehittämään siihen asti vähäisempää raskasta metalliteollisuutta, minkä on katsottu olleen tavallaan hyödyksi Suomelle. Sotakorvaukset eivät kuitenkaan, kuten ei myöskään myöhempi bilateraalinen kauppa SEV-maiden kanssa, kehittäneet Suomen kilpailukykyä, koska kauppasopimukset tehtiin poliittisin perustein.
Muut Euroopan maat
Vuonna 1947 tehtyjen Pariisin rauhansopimusten mukaan Italia sitoutui maksamaan 125 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Jugoslavialle, 105 miljoonaa Kreikalle, 100 miljoonaa Neuvostoliitolle, 25 miljoonaa Etiopialle ja 5 miljoonaa Albanialle, Unkari 200 miljoonaa Neuvostoliitolle ja 100 miljoonaa Tšekkoslovakialle, Romania 300 miljoonaa Neuvostoliitolle sekä Bulgaria 50 miljoonaa Kreikalle ja 25 miljoonaa Jugoslavialle. Näiden rauhansopimusten mukaisesti 35 Yhdysvaltain dollaria vastasi yhtä troy-unssia puhdasta kultaa.
Japani
San Franciscon rauhansopimuksen 14 artiklan (1951) mukaan Japanin oli maksettava korvauksia liittoutuneille valtiolle sodan aikana aiheuttamista vahingoista ja kärsimyksistä. Rauhansopimuksen mukaan Japanin (1951) sotakorvaukset sisältäisivät 550 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria  (198 miljardia jeniä (1956) Filipiineille ja  39 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (14,04 miljardia jeniä vuonna 1959) Vietnamille. Punaisen Ristin kansainväliselle komitealle maksettiin 4,5 miljoonaa  Englannin puntaa (454 109 miljardia jeniä) sotavangeista.  Japani luopui kaikista ulkomaisista varannoista noin 23,681 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta (379 499 miljardia jeniä).
Japani allekirjoitti San Franciscon rauhansopimuksen 49 valtion kanssa ja  teki 54 valtion kanssa kahdenvälisen sopimuksen sotakorvauksista joihin kuului 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (1954–1963) Burmalle, 300 miljoonaa Korean tasavallalle   Yhdysvaltain dollaria (1965),   223,08 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Indonesialle (1958) (5,4 miljardia jeniä)  Filippiineille (1969) ja Thaimaalle  (1955)  525 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (52,94 miljardia jeniä (1967 ja 1977),  Malesialle 20 miljoonaa Malesian dollaria (2,94 miljardia jeniä (1967),   Mikronesialle (1969), Laosille (1958), Kambodžalle (1959), Mongolialle,  5,5 miljoonaa dollaria (1957), Espanjalle,   Sveitsille, Alankomaille,  Ruotsille ja Tanskalle (1956)  10 miljoonaa dollaria
Vuonna 1955 alkaneiden sotakorvausten maksut kestivät 23 vuotta ja päättyivät vuoteen 1977.
Niistä maista, jotka luopuivat Japanin sotakorvauksista San Franciscon rauhassa, Japani suostui maksamaan sotakorvauksia tai avustuksia kahdenvälisten sopimusten mukaisesti. Japanin hallituksen ja Kiinan kansantasavallan hallituksen yhteisessä tiedonannossa vuodelta 1972 Kiinan kansantasavalta luopuu sotakorvauksien vaatimuksista Japanilta. Neuvostoliiton ja Japanin yhteisessä julistuksessa vuodelta 1956 Neuvostoliitto luopui oikeuksistaan sotakorvauksiin Japanilta ja samalla sekä Japani että Neuvostoliitto luopuivat kaikista sodan aiheuttamista sotakorvausvaatimuksista. Lisäksi Ceylonin presidentin J. R. Jayewardénen toimesta Ceylon kieltäytyi sotakorvauksien vaatimuksista Japanilta.
Arvostelu ja haitat
John Maynard Keynes väitti, että ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Saksalta vaadittujen sotakorvausten vaikutus maailmantalouteen oli tuhoisa, sillä Saksa osallistui parikymmentä vuotta myöhemmin toiseen maailmansotaan katkeroituneena.
Usein on väitetty, että sotakorvaukset olivat epäsuora, mutta huomattava taustatekijä, joka osaltaan vaikutti toisen maailmansodan syttymiseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksa joutui Versailles’n rauhansopimuksen mukaisesti maksamaan suuret sotakorvaukset. On väitetty, että tämä korvausvelvoite oli merkittävä syy Saksan taloudellisiin ongelmiin, ja seurannut hyperinflaatio, jonka seurauksista Weimarin tasavalta ei koskaan toipunut, johti osaltaan natsipuolueen ja Hitlerin valtaannousuun. Saksan–Ranskan sodan jälkeen vaadittujen sotakorvausten määrä oli tarkkaan määrätty. Sen sijaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen summa jätettiin myöhemmin määrättäväksi ja sitä muutettiin useita kertoja, mikä osaltaan rohkaisi Saksaa lopettamaan niiden maksamisen. Hitlerin noustua valtaan niiden suorittaminen lopetettiin kokonaan.
Kokemus ensimmäisen maailmansodan jälkeisistä sotakorvauksista johti osaltaan toisen maailmansodan jälkeen tehtyyn ratkaisuun, jossa voittajat eivät vaatineet voitetuilta korvauksena rahaa vaan koneita ja irtaimistoa. Lisäksi sodan jälkeen käynnistettiin Marshallin suunnitelma, jonka tarkoituksena oli taloudellinen kehitys eikä niinkään entisten akselivaltojen rankaiseminen. Tälläkin pyrittiin välttämään samankaltaiset seurausilmiöt, joita ensimmäisen maailmansodan jälkeen vaaditut sotakorvaukset olivat aiheuttaneet.
San Marinon parlamenttivaalit 2001
San Marinon parlamenttivaalit 2001 toimitettiin San Marinossa 10. kesäkuuta 2001. Vaaleissa valittiin 60 edustajaa San Marinon suur- ja yleisneuvostoon. Mukana oli kymmenen naista. Vaalit olivat maan ensimmäiset ennenaikaisesti pidetyt. Vaalit pidettiin hallituskriisin vuoksi. Äänestysprosentti oli 74, hiukan vuoden 1998 vaalien tasoa pienempi.
Tulokset
Paikkajako:
Vyróksen rotko
Vyróksen rotko on rotko Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Taÿ́getos-vuoren lounaisrinteessä Dytikí Mánin kunnassa Messenian alueyksikössä.
Rotkovaelluksen pituus on noin 12 kilometriä ja se vie noin 5,5 tuntia.
Ivica Horvat
Ivan ”Ivica” Horvat (16. heinäkuuta 1926 Sisak, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 27. elokuuta 2012 Njivike, Krk, Kroatia) oli Jugoslaviaa edustanut jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja olympiamitalisti.
Let It Be (täsmennyssivu)
Let It Be merkitsee seuraavia asioita:
Ivica Horvat
Horvat saavutti Jugoslavian jalkapallomaajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana muun muassa saksalaisseuroissa.
Horvat kuoli 86-vuotiaana kesämökillään Krk-saarella 27. elokuuta 2012.
Zirós
Zirós tai Zíros (Ζίρος) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Diodoros
Diodoros voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Rørbyn miekat
pienoiskuva|Toinen Rørbyn miekoista sekä piikivinen jäljitelmä Rørbyn miekat ovat kaksi varhaispronssikaudelle ajoitettua pronssista kippuramiekkaa, jotka molemmat löytyivät 1950-luvulla Rørbystä Kalundborgin läheltä Länsi-Sjællannista Tanskasta. Kummatkin miekat löytyivät suoturpeen noston yhteydessä ja ne arvellaankin votiiviuhreiksi. Miekat ovat esillä Tanskan kansallismuseossa.
Historiaa
Vuonna 1952 Thorvald Nielsen perkasi vetistä ojaa pienellä suolla Rørbyssä, kun hän löysi turpeesta vinoon asentoon jääneen pronssimiekan. Miekka oli ensimmäinen laatuaan, joka oli löydetty Tanskasta. Hän luovutti miekan Tanskan kansallismuseolle, mutta vuonna 1957, nostaessaan samasta maasta perunoita, löysi hän 10 metrin päästä toisen samanlaisen miekan. Miekat olivat aivan samanlaiset, mutta tässä miekassa oli lisäkoristeluna pronssikautisen laiva. Tämä on vanhin ajoitutettu pronssikautisen laivan kuva.
Miekat
Miekat (museon luettelonumerot: ensimmäinen B14174 ja toinen B14616) on ilmeisesti valettu samassa pajassa, sillä ne ovat pääpiirteissään aivan samanlaiset muodoltaan ja koristelultaan. Miekkojen jälkityöstössä on kuitenkin eroja ja esimerkiksi vain toiseen miekkaan on kaiverrettu laivankuva. Miekan kahvan vieressä on kantamista tai käsiotteen varmistamiseksi valettu pieni lenkki. Tällaiselle miekalle ei sovi suojaksi perinteinen tuppi ja onkin otksuttu, ettei sillä ole ollut käytännön merkistystä taisteluaseena vaan sitä käytettiin vain seremonioissa.
Laivakoristelu esittää kauniisti kaiverretuilla viivoilla hahmoteltua pronssiaikaista laivaa, joka ”seilaa” kohti miekan käyristettyä kärkeä. Laiva on tyypiltään samanalinen kuin monissa skandinaavisissa pronssikautisissa kalliopiirroksissakin. Laivat ovat niissä tyypillisesti pitkiä ja niissä on runsaasti miehistöä. Miekan laivaan on vedetty 31 vinoviivaa, joiden päässä on stanssattu syvennykset pään merkiksi. Laivan keulan- ja perän puut nousevat korkealle kaartuen takaisin laivan päälle. Laivan köli jatkuu lyhyesti keulasta eteenpäin ja perästä taaksepäin. Nämä piirroksen piirteet esiintyvät monissa kalliopiirroksissakin ja miekkaa on käytetty ajoittamaan nämä piirroskuviot samanaikaisiksi.
Ajoitus
Miekat on ajoitettu karkeasti Monteliuksen periodille I eli noin 1700–1500 eaa. Ajoitusta on tarkennettu vielä miekkojen koristeluun perustuen periodille IB eli ensimmäisen periodin loppupuoliskolle. Tämä vastaa ajoitusta 1600–1500 eaa.
Al Bangura
Alhassan "Al" Bangura (s. 24. tammikuuta 1988 Freetown, Sierra Leone) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa englantilaista Forest Green Roversia.
Nuoruus
Bangura syntyi Freetownissa Sierra Leonessa. Banguran isä johti poro-salaseuraa ja tavan mukaan hänen oli otettava isänsä paikka tämän kuoltua. Bangura ei halunnut osallistua sen toimintaan ja pakeni Guineaan 15-vuotiaana peläten kultin tappavan hänet.
Guineassa Bangura tapasi ihmiskauppaan sekaantuneen ranskalaisen miehen, joka kuljetti hänet Ranskaan ja myöhemmin Isoon-Britanniaan. Mies yritti tehdä Bangurasta miesprostituoitua, mutta hän onnistui pakenemaan ja anoi turvapaikkaa.
Jalkapalloura
Englannin mestaruussarjassa pelanneen Watfordin kykyjenetsijät näkivät Banguran pelaamassa puistossa ja vakuuttuivat hänen taidoista. Hän pääsi mukaan seuran akatemiaan ja debytoi ykkösjoukkueessa kaudella 2004–2005 ollessaan 17-vuotias. Bangura teki ammattilaissopimuksen seuran kanssa ja edusti Watfordia viisi kautta. Hän pelasi muun muassa Valioliigassa kaudella 2006–2007. Kaudella 2008–2009 Bangura pelasi myös lainasopimuksella Brighton & Hove Albionissa. Kauden päätteeksi Watford ja Bangura purkivat sopimuksensa.
Kaudeksi 2009–2010 Bangura siirtyi mestaruussarjan Blackpooliin. Hän pelasi Blackpoolin nousuun päättyneen kauden aikana yhdeksän ottelua. Kesällä 2010 Bangura siirtyi Turkin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Mersin İdmanyurduun.
Sierra Leonen maajoukkueessa Bangura pelasi ensimmäisen maaottelunsa 2008. Hän ei pysty pelaamaan Sierra Leonen kotiotteluita, koska pelkää henkensä puolesta.
Turvapaikka
Banguralle myönnettiin lupa pysyä maassa alkuvuodesta 2007, mutta Britannian ulkomaalaisvirasto valitti asiasta marraskuussa 2007, koska sen mukaan hänen asema turvapaikanhakijana muuttui hänen täytettyä 18. Banguran hakemus hylättiin ja hänet määrättiin karkotettavaksi. Bangura valitti päätöksestä muun muassa kansainvälisen pelaajayhdistyksen FIFPron, Watfordin seurajohdon ja useiden poliitikkojen tukemana. Hänen sallittiin jäädä maahan työluvan hakemisen ja valituksen käsittelyn ajaksi. Tammikuussa 2008 Banguralle myönnettiin työlupa vaikka hän ei täyttänytkään jalkapalloilijan työlupaan tavallisesti vaadittavia kriteerejä.
Michael Duberry
Michael Wayne Duberry (s. 14. lokakuuta 1975 Enfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on puolustaja. Chelseassa pelatessaan Duberry oli voittomassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia.
Otanlahti
Otanlahti on Rauman kaupunginosa, joka sijaitsee samannimisen merenlahden rannalla kaupungin keskustan luoteispuolella. Suuri osa Otanlahdesta on ulkoilu- ja virkistysalueena. Sen rakennuskanta koostuu lähinnä pientaloista.
Michael Duberry
Ura
Duberry aloitti uransa Chelseassa, jossa hän debytoi kaudella 1993–1994. Chelsea pestinsä aikana Duberry vietti seitsemän ottelua lainassa Bournemouthissa. Yhteensä kuuden Chelsea-kauden aikana Duberry pelasi 115 ottelua (87 liigassa) ja teki kolme maalia, mukaan lukien maali Old Traffordilla 2–1-voitto-ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Lontoolais-seuran sinipaidassa Duberry oli mukana voittamassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia. Kun peliaika Chelseassa alkoi vähetä, siirtyi Duberry kesäkuussa 1999 Leeds Unitediin 4,5 miljoonalla punnalla.
San Marinon parlamenttivaalit 1998
San Marinon parlamenttivaalit 1998 toimitettiin 31. toukokuuta 1998 San Marinossa. Vaaleissa valittiin 60 edustajaa San Marinon suur- ja yleisneuvostoon. Valittujen joukossa oli myös kahdeksan naista. Maan äänioikeutetuista yli kolme neljännestä äänesti.
Michael Duberry
Ura
Leedsissa Duberry ei koskaan täysin pystynyt murtautumaan avaukseen, kun joukkueessa pelasi muun muassa sellaisia nimiä kuin Rio Ferdinand, Jonathan Woodgate ja Dominic Matteo. Ensimmäinen kausi, jolloin Duberry sai peliaikaa säännöllisesti, oli 2003–2004. Leedsin ajauduttua vaikeuksiin Duberry siirtyi vuonna 2005 Stoke Cityyn, jossa hän oli pelannut jo lainalla Leedissa ollessaan. Stokessa Duberry oli selkeä avauskokoonpanon pelaaja eikä joutunut istunut 80 liigaottelun aikana kertaakaan penkillä. Hän oli myös joukkueen kapteeni.
San Marinon parlamenttivaalit 1998
Tulokset
Paikkajako vaalien 1998 jälkeen:
Michael Duberry
Ura
31. tammikuuta 2007 Duberry siirtyi Readingiin, jossa hän teki ensiesiintymisensä 24. helmikuuta 2007 ottelussa Middlesbroughia vastaan. Readingissa Duberry pelasi heinäkuulle 2009, jolloin hän teki kaksivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigan Wycombe Wanderersin kanssa. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin ensimmäisen vuoden jälkeen, ja hän siirtyi helmikuussa 2010 Skotlannin valioliigan St. Johnstoneen.
Duberry pelasi yhden kauden St. Johnstonessa, mutta hän ilmoitti kauden jälkeen, ettei palaisi enää joukkueeseen. Hänen perheensä asui Lontoossa, vaikka hän itse pelasi jalkapalloa Skotlannissa. Duberry ilmoitti haluavansa löytää joukkueen lähempää perhettään. Hän tekikin kesäkuussa 2011 sopimuksen Englannin kakkosliigan Oxford Unitedin kanssa. Duberry pelasi avauskokoonpanossa Oxfordissa, mutta hän pystyi pelaamaan kaudella 2012–2013 vain 13 ottelussa vakavan niskavamman takia. Hän halusi kuitenkin jatkaa edelleen uraansa. Duberry harjoitteli kesän 2013 puoliammattilaisjoukkue Hendonin kanssa. Hän teki seuran kanssa lyhyen sopimuksen elokuun alussa, mutta hänet vapautettiin sopimuksesta jo kuun lopulla.
Stade Gabésien
Stade Gabésien on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1957. Sen kotistadion on Stade du Zrig, joka sijaitsee Gabèsissa. Joukkue nousi Tunisian pääsarjaan kaudeksi 2007–2008, jossa se oli viimeksi 23 vuotta sitten.
Alwin Berger
Alwin Berger (28. elokuuta 1871 – 20. huhtikuuta 1931) oli saksalainen maisemapuutarhuri, kasvitieteilijä ja mehikasvien tutkija. Hän oli ensimmäisiä mehikasveihin perehtyneitä kasvitieteilijöitä. Hän löysi, nimesi ja kuvasi yhteensä 444 kasvilajia ja sukua elämänsä aikana. Pääasiassa nämä kasvit olivat agaaveja ja kaktuksia sekä muita mehikasveja. Hän ei kuitenkaan koskaan elämänsä aikana tehnyt kenttätutkimuksia mehikasvien elinympäristöissä. Hänestä käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhennettä lyhennettä A.Berger. Hänen mukaansa on vuonna 1909 nimetty kaktussuku Bergerocactus.
Hanburyn kasvitieteellinen puutarha
pienoiskuva|vasen|Hanburyn kasvitieteellinen puutarhan kaktuksia vuonna 2006, Mortola, Italia. Hänestä tuli Mortolassa, Italiassa sijaitsevan Hanburyn kasvitieteellisen puutarhan kuraattori vuonna 1897. Puutarhan kuraattorina hän oli vuoteen 1915 asti, yhteensä 18 vuotta aina Ensimmäisen maailmansodan alkupuolelle asti. Puutarhan oli perustanut englantilainen liikemies Thomas Hanbury veljensä Danielin kanssa vuonna 1867. Puutarhaan oli kerätty kasveja ympäri maailman trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta. Hän perehtyi siellä kaktuksiin ja mehikasveihin kun saksalainen kasvitieteilijä ja Napolilaisen siemenkaupan Dammann & Co osakas Carl Ludwig Sprenger (1846–1917) ehdotti hänelle että hän alkaisi tutkimaan niitä perinpohjaisemmin. Sprenger sanoi hänelle, ettei kukaan ollut Salm-Dyckin aikojen jälkeen tutkinut niitä. Berger kävi Hanburyssa ollessaan laajaa kirjeenvaihtoa, joka on edelleenkin puutarhan hallussa.
Vuonna 1902 Else Keller tuli tutustumaan La Mortolaan Thomas Hanburyn vieraana. Alwin Berger esitteli hänelle puutarhaa. He menivät naimisiin 6. huhtikuuta 1903. He saivat yhdessä kaksi lasta, Friz lokakuun 10. 1904 ja Iris Verna 13. toukokuuta 1906.
Takaisin Saksaan
pienoiskuva|Wilhelma Park, eläintarha ja kasvitieteellinen puutarha Stuttgartissa. pienoiskuva|Maurilainen huvila Wilhelma Parkissa. Vuonna 1846 rakennettua rakennusta käytettiin aiemmin kuningas Wilhelm I:n kesäasuntoina. Nykyään se on kasvihuoneena. Kuningas Vilhelm II halusi että Berger rakentaa Stuttgartin kuninkaallisesta puutarhasta kasvitieteellisen puutarhan ja vuodesta 1915 Berger oli Kuninkaallisen puisto ja puutarha toimiston palveluksessa Stuttgartissa. Toimiston alaisuudessa oli myös Wilhelma Park josta hän kehitti julkisen puutarhan missä oli kasvihuone kaktuksille ja mehikasveille. Vuonna 1923 Berger muutti New Yorkin, Genevaan jossa hän työskenteli kolme vuotta New Yorkin osavaltion maataloustutkimusasemalla (New York State Agricultural Experiment Station). Tutkimusasemalla on tehty soveltavaa tutkimusta, muun muassa kehitetty tuholaisten torjuntaa, hedelmä- ja vihanneslajikkeita. Se on ollut vuodesta 1923 lähtien Cornellin yliopiston alaisuudessa.
Vuonna 1926 helmikuussa Berger sai työnsä Genevassa päätökseen ja muutti takaisin Stuttgartiin. Hänen loppuelämänsä ajan Stuttgartin luonnonhistoriallisen museon kasvitieteellinen osasto oli hänelle tärkeä. Hän kävi edelleen laajaa kirjeenvaihtoa lukuisien mehikasvitutkijoiden kanssa sekä vieraili useissa herbaarioissa ja kasvitieteellisissä puutarhoissa. Ennen kuolemaansa hän kävi vielä Hanburyn kasvitieteellisessä puutarhassa ja totesi että se oli rapistunut hänen lähtönsä jälkeen.
Hän ei kuitenkaan koskaan tehnyt kenttätutkimuksia mehikasvien elinympäristöissä. Berger kuoli 20. huhtikuuta 1931 Stuttgart 59-vuotiaana. Hänen vaimonsa Else joka oli juutalainen kuoli Theresienstadtin keskitysleirillä 11. helmikuuta 1944.
Julkaisut
Berger julkaisi elämänsä aikana lukuisia lehtisiä, kirjoja ja artikkeleita puutarhaviljelyyn, kasvitieteeseen ja mehikasveihin erikoistuneissa lehdissä. Hänen mehikasveja käsittelevistä kirjoista merkittävimpiä ovat:
Lähde:
Cameron Jerome
Cameron Zishan Jerome (s. 14. lokakuuta 1986 Huddersfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Milton Keynes Donsia. 185-senttimetriä pitkä Jerome on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Juniorina Jerome pelasi kotikaupunkinsa Huddersfield Townissa lisäksi Grimsby Townissa ja Sheffield Wednesdayssa. Ennen kuin Jerome siirtyi vuonna 2004 Cardiff Cityyn edusti hän Middlesbroughia.
Kaudella 2004–05 Jerome teki 7 maalia 32 pelaamassaan ottelussa ja jatkoi hyvin myös seuraavalla kaudella ollen joukkueen paras maalintekijä 20 maalilla. Huimassa vireessä olleen Jeromen odotettu siirto Cardiffista tapahtui 31. toukokuuta 2006 kun Birmingham hankki hyökkääjän kolmella miljoonalla punnalla. Siirto oli myös pienelle seuralle hyvä, sillä Cardiff sai hankittua siirtorahoilla uusia pelaajia mm. Michael Chopran ja Stephen McPhail'n.
Ensimmäisen maalinsa Birminghamin paidassa Jerome teki 12. syyskuuta 2006 Loftus Roadilla ottelussa Queens Park Rangersia vastaan.
Siirtoikkunan viimeisenä päivänä elokuussa 2011 Jerome siirtyi Birminghamista Stokeen. Debyyttinsä hän teki Eurooppaliigan pelissä Kiovan Dynamoa vastaan.
Kauden 2013-2014 hän pelasi lainasopimuksella Crystal Palacessa. Pelaamassaan kahdessakymmenessäkahdeksassa ottelussa hän onnistui maalinteossa kahdesti.
Elokuussa 2014 Norwich City ja Stoke sopivat siirrosta, jonka hinnaksi arvioitiin 1,5 miljoonaa puntaa.
Leppävaaran VPK
<mapframe text="Paloaseman sijainti kartalla." latitude="60.220903" longitude="24.806821" zoom="13" width="250" height="250" align="right">{ "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": { "marker-color": "FF6347", "marker-size": "medium", "marker-symbol": "fire-station" },     "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 24.806821,         60.220903        ]      }    }  ] } Leppävaaran VPK on vuonna 1925 perustettu vapaaehtoinen palokunta, joka toimii Suur-Leppävaaraan alueella. VPK:n uusi paloasema valmistui syksyllä 1989 osoitteeseen Portinvartijantie 3. Leppävaaran VPK:lle tulee vuosittain hälytystehtäviä noin 90.
Leppävaaran VPK:lla on kolme osastoa: hälytysosasto, nuoriso-osasto ja järjestöosasto. Osastojen lisäksi toimintaa tukee erillinen kannatusyhdistys.
Aseman yksiköt
Yksiköt:
Teresa Carreño
pienoiskuva|Teresa Carreño. María Teresa Carreño García de Sena (22. joulukuuta 1853 Caracas – 12. kesäkuuta 1917 New York) oli venezuelalainen pianovirtuoosi. Hän muutti New Yorkiin 1862 ja esiintyi vuonna 1863 Abraham Lincolnille Valkoisessa talossa ja 53 vuotta myöhemmin Woodrow Wilsonille.
Carreño muutti vuonna 1866 Eurooppaan ja palasi synnyinmaahansa vasta 1885. Hän oli neljään otteeseen naimisissa; yksi puolisoista oli saksalainen säveltäjä Eugen d’Albert.
Soitin
Soitin eli instrumentti on väline, jolla tuotetaan säveliä tai korostetaan rytmiä ja sointia. Soittimesta riippuen ääni voidaan tuottaa esimerkiksi näppäilemällä tai puhaltamalla.
Historiaa
thumb|left|[[Etruskit|Etruskimuusikkoja soittimineen hautamaalauksessa 400-luvulta eaa.]] Varhaiset ihmiset tuottivat ääniä omalla vartalollaan, esimerkiksi taputtamalla käsiään. Kun he siirtyivät käyttämään sävelten tuottoon löytämiään esineitä, ensimmäiset soittimet olivat syntyneet.
Arkeologit ovat löytäneet mammutin luusta tehdyn huilun 37 000 vuoden takaa. Euroopasta ei ole löytynyt muita jälkiä kielisoittimista ennen kristinuskon leviämistä kuin Välimeren seudun lyyrat, harput ja lyyrat.
Luokittelu
Soittimet voidaan luokitella eri tavoin. Neljä perusryhmää ovat vaskipuhaltimet, puupuhaltimet, lyömäsoittimet ja kielisoittimet. Kosketinsoittimet voivat olla oma ryhmänsä, vaikka niissä ääni syntyy joko kielissä (kuten pianossa) tai ilmavirtauksessa (kuten uruissa).
Varsinkin länsimaisessa musiikissa soittimet jaetaan tavallisesti seuraavasti:
Nykyisin käytetään myös Erich von Hornbostelin ja  Curt Sachsin vuonna 1914 esittämää luokittelua, joka perustuu äänen fysikaaliseen muodostumiseen soittimessa: värähteleekö soitin itse, sen kieli, vai ilma soittimen sisällä. Tässä luokittelussa esimerkiksi kosketinsoittimia ei lueta omaksi ryhmäkseen, sillä ääni syntyy niissä hyvinkin eri tavoin, vaan esimerkiksi piano kuuluu kordofoneihin ja urut aerofoneihin. Lisäksi lyömäsoittimet jaetaan äänen syntytavan mukaan edelleen idiofoneihin ja membranofoneihin.
Taproot
Taproot lähetti vuonna 1998 ensimmäisen demonsa Fred Durstille, joka tarjosi yhtyeelle levytyssopimusta Interscope Recordsin kanssa. Levy-yhtiö vaihtui kuitenkin pian Atlantic Recordsiin. Taprootin esikoisalbumi oli Gift, joka ilmestyi kesäkuussa 2000. Single "Headbangers Ball" esitettiin myös MTV2:n Headbangers Ball -show'ssa. Samana vuonna yhtye esiintyi Ozzfestillä.
Taproot vietti seitsemän kuukautta Los Angelesissa äänittämässä Giftin seuraajaa. Albumi Welcome nousi ilmestyessään lokakuussa 2002 Billboard 200 -listan seitsemännelletoista sijalle. Kappale "Poem" pääsi Mainstream Rock Tracks -listan viidenneksi. Welcome on Taprootin tähän mennessä kaupallisesti menestynein albumi. Esiinnyttyään Disturbedin Music as a Weapon Tour -kiertueella ja tehtyään kiertueen Euroopassa Taproot piti kahden vuoden tauon.
Taproot julkaisi vuonna 2005 kolmannen albuminsa, Blue-Sky Researchin. Sen julkaisun yhteydessä yhtye piti kiertueen Evans Bluen ja From Satelliten kanssa. Levytyssopimus Atlantic Recordsin kanssa loppui 2006.
Singlet
Lisäksi yhtye julkaisi alkuaikoinaan omakustanteet ...Something More Than Nothing (1998) ja Upon Us (1999).
Viola Davisin filmografia
pienoiskuva|upright|Viola Davis [[Screen Actors Guild Awards 2015|SAG-palkinto­gaalassa vuonna 2015.]] Tämä on Viola Davisin filmografia.