cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Usain Bolt
Boltin juoksutekniikka
Pituushypyn maailmanennätyksen haltija Mike Powell on arvioinut, että Boltin voisi olla mahdollista hypätä ensimmäisenä ihmisenä yli yhdeksän metriä.
Ennätykset
300px|thumb|Usain Bolt juhlistamassa olympiavoittoaan sadan metrin finaalin jälkeen.
Jalkapalloilu
Bolt on kertonut olevansa Manchester Unitedin fani ja hänen mukaansa Manchester Unitedissa pelaaminen on ollut hänen pitkäaikainen unelmansa. Hän on muun muassa sanonut: ”Tiedän, että tekisin vaikutuksen. Olisin joukkueen nopein, mutta osaisin myös pelata.” Tammikuussa 2018 Bolt ilmoitti osallistuvansa kokeilujaksolle Borussia Dortmundiin, joka alkoi maaliskuussa 2018. Hän osallistui harjoituksiin myös norjalaisen Strömsgodsetin ja australialaisen Central Coast Marinersin kanssa, mutta ei koskaan solminut sopimusta minkään seuran kanssa. Bolt ilmoitti tammikuussa 2019, että ei enää aio jatkaa pyrkimyksiään jalkapalloilijan uralle.
Muusikkona
Bolt julkaisi syyskuussa 2021 14 kappaletta sisältävän reggae-vaikutteisen Country Yutes -nimisen albumin. Hän teki sen ystävänsä Nugent "NJ" Walkerin kanssa.
Yksityiselämä
Bolt on seurustellut vuodesta 2014 lähtien jamaikalaisen Kasi Bennetin kanssa, ja he saivat toukokuussa 2020 tytön.
Bolt on joutunut huijauksen kohteeksi ja on menettänyt lähes koko omaisuutensa, yli 10 miljoonaa dollaria reilun 10 vuoden aikana. Boltin asianajaja kertoi tammikuussa 2023 Boltin sijoitustilillä olevan jäljellä vain noin 12 tuhatta dollaria.
Sofia Zida
pienoiskuva|Sofia Zida esiintyy Maluman keikan aikana Helsingissä Sofia Zida (oik. Sofia Stenman, s. 1984) on Vaasasta kotoisin oleva, suomalais-meksikolainen muusikko. Hän on käyttänyt myös taiteilijanimiä Sofia Sida ja Sofia. Zida on tehnyt kaksi albumia ja useita singlejä, muun muassa EMI:lle, Dynastylle ja Kaiku Entertainmentille. Zida säveltää ja sanoittaa omat kappaleensa.
Musiikkiura
Sofia Zida osallistui Tenavatähti-kilpailuun vuonna 1992. Hän pääsi esittämällään kappaleella "Den glade vandraren" semifinaaliin. Ennen aikuista soolouraansa hän oli mukana F2F-yhtyeessä, joka levytti kaksi singleä.
Aikuisena Sofia Zida aloitti soolouran nimellä Sofia. Hänen ensimmäinen omalla nimellään julkaistu singlensä oli ”You Know What To Do”. Kappaleesta tuotetun musiikkivideon ohjasi Stefan Lindfors. Kappale oli Fazerin Pantteri-mainoksen tunnussävel.
Vuonna 2008 Sofia Zida osallistui Latviassa pidettyyn New Wave -laulukilpailuun kappaleellaan ”Reason”.
Sofia Zidan toinen sooloalbumi, englanninkielinen Butterfly ilmestyi syyskuussa 2009. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Party Freak" ja "Butterfly", joista jälkimmäinen julkaistiin ilmaiseen nettijakeluun kenkämerkki West Coastin kotisivujen kautta. Albumin nimikappale toimi myös West Coastin televisiomainoskampanjan tunnussävelenä. Singlestä tehdyn musiikkivideon ohjasi amerikkalaisohjaaja Tii Ricks.
Vuonna 2016 julkaistulla singlellään ”Guerrera” Sofia Zida lauloi suomeksi. Singlen tuotti Jurek ja julkaisi Kaiku Entertainment.
Muu toiminta
Sofia Zida on esiintynyt ja laulanut erilaisissa tanssiryhmissä, mainoksissa, ja teatteriproduktioissa. Zida esiintyi muun muassa Helsingin kaupunginteatterin Hairspray-musikaalissa vuosina 2006–2007, nimellä Sofia Stenman. "You Know What To Do" oli Fazerin Pantteri-mainoksen tunnussävel. Hän oli myös 2018 Elinluovutuskampanjan kasvona ja teki kampanjalle kappaleen "Luovuta (Muisto vaan)".
Sofia Zida aloitti aktiivisen DJ-uran vuonna 2014. Hänen tyylinsä on klubi-painotteinen latino-musiikki. Zidan DJ-uraa on organisoinut L4 Events. Sofia Zida on tehnyt myös maalauksia ja kuvailee tyylinsä olevan ”räiskyvä ja temperamenttinen”.
Ossian Donner
Ossian Donner oli suomalainen tehtailija, insinööri ja diplomaatti.
Donner piti Neuvostoliittoa vastustavan puheen, minkä vuoksi hänen diplomaatin uransa päättyi. Donner vapautettiin tehtävistään Suomen lähettiläänä vuonna 1925. Sen jälkeen hän asettui pysyvästi Englantiin ja sai Britannian kansalaisuuden.
Donner on haudattu Hurstbourne Priorsin civil parishissä sijaitsevalle St Andrew’s Churchin hautausmaalle Hampshireen Englantiin. Donnerin mukaan on nimetty Hyvinkään keskustassa sijaitseva Donnerinpuisto, jossa on myös Donnerin muistoa kunnioittava 14-metrinen obeliski Villateollisuuden muistomerkki sekä suihkulähde.
Sirius (täsmennyssivu)
Sirius tarkoittaa muun muassa seuraavia:
James Otis
thumb|James Otis, Henry Blackburnin maalaama muotokuva vuodelta 1755. James Otis (5. helmikuuta 1725 West Barnstable, Massachusetts – 23. toukokuuta 1783 Andover, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen lakimies, poliittinen aktivisti ja agitaattori, joka edisti 1760-luvulla toiminnallaan Amerikan vallankumoukseen johtanutta kehitystä. Hän teki kuuluisaksi iskulauseen ”Ei verotusta ilman edustusta”.
Otisin isä, James Otis vanhempi oli tunnettu vaikuttaja Massachusettsin brittiläisessä siirtokunnassa. Nuorempi Otis opiskeli lakia Harvardissa, valmistui asianajajaksi vuonna 1748 ja perusti lakitoimiston Plymouthiin, josta siirtyi 1750 Bostoniin. Kuuluisaksi Otis tuli vuonna 1761, jolloin hän kyseenalaisti brittiläisten tulliviranomaisten oikeuden tunkeutua ihmisten koteihin etsimään salakuljetettua tavaraa yleisluontoisten etsintälupien (writs of assistance) nojalla, joissa ei mainittu epäilyn kohdetta tai etsittäviä tavaroita. Esiintyessään siirtokunnan korkeimman oikeuden edessä Bostonissa hän julisti, että kansalaisoikeudet perustuivat luonnonoikeuksiin, ja että kansalaisoikeuksia rikkovat etsintäluvat olivat näin ollen mitättömiä, vaikka niillä olisi ollutkin Ison-Britannian parlamentin hyväksyntä. Hän vetosi myös brittiläiseen valtiosääntöön. Etsintälupakiistan kautta hän nosti esiin periaatteellisen kysymyksen siitä, oliko parlamentilla ylipäätään oikeutta säätää lakeja siirtokuntalaisille, joilla ei ollut edustusta parlamentissa. Otis teki tässä yhteydessä kuuluisiksi ne argumentit, joita siirtokuntien oikeuksien puolustajat myöhemmin innokkaasti käyttivät. Tällöin hän tiettävästi myös sanoi ensi kerran, että ”verotus ilman edustusta on tyranniaa”. John Adamsin mukaan Otisin esiintyminen loi pohjan siirtokuntalaisten epäluottamukselle emämaataan kohtaan.
Otis valittiin toukokuussa 1761 Massachusettsin siirtokunnan lainsäädäntökokoukseen (General Court), ja hänet uudelleenvalittiin melkein joka vuosi. Vuonna 1766 hänet valittiin puhemieheksi, mutta siirtokunnan brittiläinen kuvernööri kumosi valinnan. Otis ryhtyi myös pamflettikirjailijaksi. Hänen ensimmäinen julkaisunsa oli Massachusettsin edustajainhuoneen toimia puolustanut A Vindication of the Conduct of the House of Representatives of the Province of Massachusetts Bay (1762). Toinen merkittävä teos oli The Rights of the British Colonies Asserted and Proved (1764). Otis tuli laajalti tunnetuksi Pohjois-Amerikan siirtokuntalaisten oikeuksien puolustajana ja hän laati asiakirjoja, joita lähetettiin toisiin siirtokuntiin ja parlamentille asti. Vuonna 1765 hänet valittiin Massachusettsin edustajana vuoden 1765 leimaverolakia vastustaneeseen New Yorkin leimaverokongressiin, jossa hän oli merkittävässä roolissa ja osallistui parlamentille lähetetyn adressin laatimiseen.
Myöhemmin Otisin mielenterveys alkoi horjua. Hänen saatuaan vuonna 1769 säiläniskun päähänsä erään brittiviranomaisen kanssa syntyneessä käsikähmässä hänet todettiin hulluksi, joskin hänellä oli vielä myöhemmin kirkkaitakin hetkiä. Otis kuoli salamaniskuun vuonna 1783.
Olai Wallin
Wallininin vanhemmat olivat maaviskaali Olof Wallin ja Sofia Kranck. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1857 ja toimi sitten neljä vuotta Erkylän kartanossa Hausjärvellä olleen kansakoulun johtajaopettajana. Vuonna 1861 Wallin julkaisi teoksen Om folkbildning och folkskolor, mikä sai Uno Cygnaeuksen hankkimaan hänelle stipendin ulkomaille seminaariopettajan opintoja varten. Wallin nimitettiinkin 1863 Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtoriksi.
Wallin julkaisi useita oppikirjoja opettamiltaan aloilta, mm. Kansakoulun yleisen kasvatus- ja opetusopin (1833), joka oli ensimmäinen Suomessa. Hän myös toimitti 1875–1881 perustamaansa kasvatusopillista aikakauskirjaa Kansakoulu. Wallin toimi vuodesta 1885 Hämeen piirin kansakoulutarkastajana, työskennellen mm. opettajakirjastojen hyväksi.
Wallinin puoliso vuodesta 1864 oli Flora Fredrika Bernhardina Schreck (1839–1926). Historioitsija ja poliitikko Väinö Voionmaa, toimittaja Eino Voionmaa ja suomentaja Emmi Voionmaa olivat heidän lapsiaan. Ministereinä toimineet Niilo Liakka ja Hjalmar Kahelin olivat Wallinin vävyjä.
IS-sarja (panssarivaunu)
Josif Stalin -panssarivaunusarja, joka nimettiin Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin mukaan, oli joukko Neuvostoliitossa toisen maailmansodan aikana kehitettyjä raskaita panssarivaunuja. Perheeseen kuuluvat sarjatuotantoon päässeet vaunut olivat: IS-1, IS-2, IS-3, IS-4, IS-10 sekä ISU-122- ja ISU-152-rynnäkkötykit.
Nimi Иосиф Сталин alkaa I-kirjaimella, vaikka henkilönnimi yleensä kirjoitetaankin länsimaissa muodossa ”Josif”. Tämä vuoksi panssarivaunuista käytetään myös joskus lyhennettä ”JS”.
Sarjan ensimmäisen vaunun, IS-1:n, valmistus alkoi lokakuussa 1943, ja sitä lisättiin myöhemmin raskaiden saksalaisten Tiger- ja Panther-vaunujen Kurskissa saavuttaman menestyksen vuoksi. IS-1 oli varustettu 85 millimetrin D-5T-tykillä. Lisänä siinä oli 12,7 millimetrin raskas DŠK-konekivääri ja 7,62 millimetrin DT-pikakivääri.
Jo marraskuussa 1943 aloitettiin parannellun IS-2-vaunun tuotanto, minkä vuoksi IS-1 poistui tuotannosta tammikuussa 1944. IS-2 varustettiin uudella 122 millimetrin D-25T-tykillä, jossa käytettiin ampumatarvikkeen raskaudesta johtuen irtopanoslaukausta. Myös monet vanhat IS-1-vaunut päivitettiin uudella aseistuksella. IS-2:n seuraava versio oli vuoden 1944 malli eli IS-2m. Tärkein parannus oli rungon etupanssarin valaminen koko pituudeltaan viistoksi, tarkoituksena lisätä panssarin suojavaikutusta.
IS-3-malli ilmestyi myöhään vuonna 1944. Vaunussa oli parannettu panssarointi ja puolipallon muotoinen valettu torni, joka muodostui myöhempien neuvostotankkien tunnuspiirteeksi. IS-3 ei tiettävästi ehtinyt taisteluihin toisen maailmansodan aikana. Sitä kuitenkin käytettiin vuonna 1956 Unkarin ja vuonna 1968 Tšekkoslovakian miehityksessä.
Egypti osti joitain vaunuja, joita käytettiin kuuden päivän sodassa vuonna 1967, mutta raskaiden panssareiden tarkoitus alkoi olla vanhentunut. Niitä käytettiin armeijoiden erillisissä rykmenteissä ja divisioonien erillisissa pataljoonissa läpimurtoon ja jalkaväen tukemiseen, mutta tämän merkitys väheni keskiraskaiden taistelupanssarivaunujen saavuttaessa lähes saman tulivoiman ja suojan ollen kuitenkin liikkuvampia. IS-vaunut siirrettiin Neuvostoliitossa reserviin ja varastoihin. IS-2m jäi edelleen käyttöön Kuuban, Kiinan ja Pohjois-Korean armeijoissa.
Vuonna 1952 tuotantoon tuli viimeinen kehitysmalli: IS-10. Järjestyksessä vaunu on kuitenkin kahdeksas IS-sarjan vaunu. Stalinin kuoleman jälkeen se nimettiin uudelleen T-10:ksi.
Muut mallit
IS-vaunuista tehtiin rynnäkkötykkimuunnoksia, kuten KV-sarjan vaunuistakin. Näitä olivat:
Vuoden käyttäytyjä
Vuoden käyttäytyjä on Tapaseura ry:n antama kunnianosoitus.
Tapaseura valitsee Vuoden käyttäytyjäksi julkisuudesta tutun, ajankohtaisen henkilön, jonka persoonaan liittyy voimakkaita myönteisiä mielikuvia. Henkilö, jolle Tapaseura tämän suurimman kunnianosoituksensa kohdistaa, on tarkoitettu eräänlaiseksi aikuisesikuvaksi, joka omassa tehtävässään, omalla esimerkillään kannustaa kaikkia kansalaisia myönteiseen, lähimmäisensä huomioon ottavaan käytökseen.
Vuoden käyttäytyjät
Lähde
Transitoliikenne
Transito- eli kauttakulkuliikenne on tavaroiden ja raaka-aineiden kuljetuksia toisen maan kautta kolmansiin maihin. Transitotavaroita ei osteta kauttakulkumaahan, niitä ei selvitetä kauttakulkumaan tullissa eikä niitä tilastoida sen ulkomaankaupaksi.
Joulukuussa 2005 Suomen satamien kautta kuljetettiin transitotavaraa itään (lähinnä Venäjälle) 221 944 tonnia ja länteen 155 345 tonnia. Transitokuljetusten määrä itään lisääntyi 8 prosenttia ja länteen väheni 30 prosenttia verrattuna edellisen vuoden vastaavaan kuukauteen. Luvut perustuvat Tilastokeskuksen Merenkulkulaitokselta, VR:ltä ja Itäiseltä tullipiiriltä keräämiin tietoihin.
Transitotavaraa kuljetettiin joulukuussa rautateitse 256 332 tonnia ja maanteitse 277 923 tonnia. Rautateiden transitokuljetukset vähenivät 6 prosenttia ja maanteiden transitokuljetukset lisääntyivät 17 prosenttia edellisen vuoden vastaavaan kuukauteen verrattuna.
Pääosa Suomen kautta kulkevasta transitoliikenteestä saapuu Suomeen ja lähtee Suomesta satamien kautta merikuljetuksina. Näin ollen meritransiton määrä on toistaiseksi ollut lähellä transitokuljetusten kokonaismäärää. Ukrainan sota ja sitä seuranneet pakotteet ovat kuitenkin muuttaneet tilannetta oleellisesti, sillä rautatiekuljetukset Suomen ja Venäjän välillä on keskeytetty joitain poikkeuksia lukuun ottamatta.
Lindaliini
thumb|230px|HSC Merilin Helsingin edustalla [[2009.]]
Linda Line liikennöi Helsingin Eteläsataman Makasiiniterminaalista Tallinnaan Linnasataman terminaaliin. Matka-aika molemmilla katamaraaneilla oli 1 tunti ja 30 minuuttia.
Keskiviikkona 23. toukokuuta 2018 Harjun maakunnan tuomioistuin asetti konkurssiin Linda Line Shipping OÜ:n, joka oli nopeita katamaraanialuksia operoivan Lindaliini AS:n emoyhtiö. Yhtiö liikennöi nopeita katamaraanialuksiaan Tallinna–Helsinki-reitillä marraskuuhun 2017 saakka.
Konkurssista huolimatta Linda Linen toimitusjohtaja Enn Rohula kertoo yhtiön aikovan jatkaa kesäkuun lopulta 2018 laivaliikennöintiä Helsingin ja Tallinnan välillä uudella 600 matkustajan ja 100 auton aluksella.
Laivasto
thumb|230px|H/S Jaanika heinäkuussa [[2006.]]
Komin tasavalta
Komi eli Komin tasavalta on Venäjän federaatioon kuuluva tasavalta Euroopan koillisosassa pääasiassa Petšoran vesistöalueella Uralvuorten länsipuolella. Se on suomensukuisen kansan, komien, nimikkotasavalta. Pinta-alaltaan Komin tasavalta on 1,2 kertaa Suomen kokoinen. Pääosa alueesta on havumetsää, taigaa. Pohjoisessa on tundraa ja koillisessa ikiroutaa. Joet halkovat Komin maisemaa keskeisenä luonnonpiirteenä. Mannerilmaston talvi on ankarampi ja selvästi pidempi kuin Suomessa. Pakkaskausi kestää etelässä puoli vuotta ja Komin koillisosissa ⅔ vuotta.
Komin alueen väestö kasvoi neuvostoaikana merkittävästi ja alue venäläistyi. Kaivostyöhön ja rautateiden rakentamisen tarpeisiin tuotiin työntekijöitä osin pakolla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ja muuttorajoitusten poistuttua Komin väkiluku on pudonnut 30 %, suhteellisesti eniten Luoteis-Venäjän alueista. Vuoden 2013 alussa Komin asukasluvun arvioitiin olevan vajaa 881 000 henkeä. Väestön enemmistön muodostavat venäläiset (62 %) ja komit (22 %).
Luonnonrikkauksia on Komin tasavallassa paljon. Erityisesti öljyvarojen, kivihiilen ja erilaisten malmien hyödyntäminen sekä metsäteollisuus ovat nostaneet Komin bruttokansantuotteen 1,5-kertaiseksi Venäjän keskiarvoon nähden. Liikenneverkko on puutteellinen, mutta sitä kehitetään Komin ja sen naapurialueiden luonnonrikkauksien hyödyntämisen ja sosiaalisten tarpeiden vuoksi.
Historia
Komin alue kuului 1200-luvulta 1400-luvulle Novgorodin ruhtinaskunnan kaupalliseen valtapiiriin. Komi oli kuitenkin osa alkuperäiskansojen kuten komisyrjäänien ja mansien aluetta, ja sitä pidettiin vaarallisena uudisasukkaille. Sittemmin ortodoksisen kirkon pyhimykseksi kohotettu Stefan Permiläinen (1340–1396) saapui 1379 Komiin käännyttämään alueen asukkaita kristinuskoon. Lähetystyönsä tukikohdakseen hän perusti kirkon Ust-Vymin.
Nikolai Karamzin mainitsee Venäjän historiaa käsittelevässä teoksessaan, että suuriruhtinas Iivana III:n aikana vuonna 1479 tutkimusretkikunta lähetettiin selvittelemään Petšorajoelta peräisin olleen hopeamalmin alkuperää. Seitsemän kuukauden vaelluksen jälkeen retkikunta palasi ja kuvasi kupariakin sisältäneen hopeamalmion sijainnin Petšoran sivuhaaran Tsilman varrella. Alue liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan vuonna 1481.
Neuvosto-Venäjä ja Neuvostoliitto
Kun Neuvosto-Venäjä julisti kansojen itsemääräämisoikeuden vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen, käyttivät komit tilaisuutta hyväksi ja julistivan Kominmaan tasavallaksi neuvostomaan sisällä. Hankkeen johtaja oli komilainen valtiomies Mitrei Popov. Vapautusliikettä johti Mitrei Batijev. Neuvosto-Venäjä kuitenkin suostui vain autonomisen alueen perustamiseen, josta jätettiin myös pois kaakkoinen kolmannes Kominmaasta.
Nykyisen Komin tasavallan esimuoto sai alkunsa 22. elokuuta 1921, kun perustettiin Komin eli Syrjäänien autonominen alue osaksi Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa (Venäjän SFNT). Autonominen alue poikkesi nykyisestä tasavallasta: alue esimerkiksi ulottui Jäämerelle saakka. Vuonna 1929 alue liitettiin osaksi Venäjän SFNT:n Arkangelista johdettua Pohjoista aluepiiriä. Vuosina 1921−1928 komit saavuttivat suuria parannuksia asemaansa.
Vuonna 1931 alkoivat Neuvostoliitossa komien laajat vainot. Niin kutsutussa Sofin-jutussa lasvastettiin suurin osa komilaisten poliittisista ja kulttuurielämän johtajista ja vaikuttajista syyllisiksi valtionpetoksesta ja vakoilusta Suomen ja Viron hyväksi. Lavastetut teloitettiin tai viettivät vuosikymmeniä keskitysleireillä. Paremmin ne tunnettiin Gulagina, vankileirien saaristona. Niihin tuotiin 20 vuoden ajan junalasteittain vankeja ympäri Neuvostoliittoa. Vain pienissä komilaiskylissä ei ollut orjatyöleirejä ja vartiotorneja. Tämä vaikutti merkittävästi komien kansanluonteeseen luoden pelon ilmapiiriä. Alueen historiassa ja esimerkiksi alueelle keskeisen rautatien rakentamisessa ja hiilikaivoksissa pakkotyöleirit eli gulagit olivat suuressa roolissa.
Samalla kun gulag-järjestelmä luotiin, niin vuonna 1935 Venäjän pohjoisosat organisoitiin uudelleen Pohjoiseksi alueeksi ja erilliseksi Komin autonomiseksi alueeksi. Komin alue muutettiin Komin autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi eli Komin ASNT:ksi 5. joulukuuta 1936. Toisin sanoen komien itsehallinto kaadettiin.
Josif Stalinin kuolemasta huolimatta komien olot eivät helpottaneet, vaan venäläistäminen jatkui. Kun vankien tuominen alueelle loppui, aloitettiin suuri vapaaehtoismuuttohanke. Tämä vuoksi jopa sadattuhannet venäläiet muuttivat Kominmaalle luonnonvarojen perässä. Se johti siihen, että Stalinin terrorin polvilleen lyömät komit jäivät omilla asuinalueillaan vähemmistön asemaan. Venäläiset ottivat haltuunsa kaikki tärkeimmät asemat yhteiskunnassa. Suurin osa heistä ei halunnut oppia puhumaan komia. Komin kieli suljettiin työelämän ulkopuolelle. Liittovaltio sulki komilaiset koulut ja yksityiselämässäkin komin kielen käyttö väheni seka-avioliittojen myötä.
Komin tasavallaksi
Syyskuussa 1990 Komin ASNT muuttui Komin sosialistiseksi neuvostotasavallaksi Komin SNT:ksi, josta kesäkuussa 1992 muodostettiin Komin tasavalta. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Komi antoi suvereenisuusjulistuksen, mutta se jäi Venäjän federaation yhteyteen. Komi ja Venäjä allekirjoittivat 1996 kahdenvälisen sopimuksen, joka antaa tasavallalle joitain itsemääräämisoikeuksia lähinnä taloushallinnon alalla kuten tasavallan huomattavien öljy-, mineraali- ja metsävarojen ohjaamisessa.
Maantiede
Komi rajoittuu pohjoisessa Nenetsiaan, koillisessa Jamalin Nenetsiaan, idässä Hanti-Mansiaan, kaakossa Sverdlovskin alueeseen, etelässä Permin aluepiiriin, lounaassa Kirovin alueeseen ja lännessä Arkangelin alueeseen.
Komin pinta-ala on 416 800 km², joka on 2,8 % koko Venäjän pinta-alasta. Komin suurimmat pituudet ovat: lounaasta koilliseen 1 275 km, pohjoisesta etelään 785 km ja idästä länteen 695 km.
Pinnanmuodot
thumb|left|Uralvuoristoa [[Vorkutassa.]] Komi on enimmäkseen matalakumpuista tasankoa. Alueesta 79 % kohoaa alle 200 metriin merenpinnasta. Tasavallasta 18 % nousee 200-500 metriin ja vain 3 % yli 500 metriin merenpinnan tasolta. Komin itäosassa sijaitsee Uralvuoristo, joka kohoaa Komin puolella yli 1 800 metriin, vaikka vuoriston korkein huippu Narodnaja jää hiukan Hanti-Mansian puolelle. Muita korkeita vuoria ovat Telpos (1 617 m) ja Halmer-Ju (1 363 m). Tasavallan luoteis- ja keskiosan kautta kulkee Timanin selänne eli Timanvuoret. Ural- ja Timanvuoristojen välissä on Petšoran alanko ja Komin länsiosa kuuluu Mezenin–Vytšegdan tasankoon. Aivan Komin eteläisimmät osat kuuluvat Pohjois-Venäjän selänteen ylänköalueeseen.
Vesistöt
thumb|left|[[Vymjoki.]] Komi on suurten jokien ja lukuisten pienten järvien maa. Sen pinta-alasta 1,5 prosenttia on vesistöjä. Komin alueella on noin 70 000 pientä järveä. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 4 300 km². Suurimmat järvet ovat Jamozero (31,1 km²), Sindorskoje (28,5 km²) ja Kosminskoja (12,6 km²).
Komin merkittävimmät joet ovat Petšora ja Vytšegda. Petšora saa alkunsa tasavallan kaakkoisosasta Uralilta ja virtaa Komin itä- ja pohjoisosan halki Nenetsian puolelle pohjoiseen. Siitä on Komin alueella 1 570 kilometriä, mikä on 87 prosenttia joen koko pituudesta. Komin alueesta 63 prosenttia kuuluu Petšoran valuma-alueeseen, josta suurin osa, noin 81 prosenttia, sijaitsee Komin alueella. Petšoran merkittävimmät sivujoet Komin alueella ovat 565 kilometriä pitkä Usa ja 531 kilometriä pitkä Ižma.
Kasvillisuus ja eläimistö
thumb|[[Maailmanperintöön kuuluvia Komin vanhoja metsiä Uralvuoristossa.]] Pohjoinen havumetsä eli taiga peittää 72,7 prosenttia tasavallan pinta-alasta. Lisäksi pinta-alasta on soita 9,8 prosenttia, tundraa 9,5 prosenttia, vesialueita 1,5 prosenttia, viljelymaata 1,1 ja muuta maata 5,7 prosenttia. Komissa esiintyy yli 4 400 eläinlajia, joista yli 3 000 on hyönteisiä ja 362 selkärankaisia. Selkärankaisista lajeista on sammakkoeläimiä viisi, kaloja 47, lintuja 247 ja nisäkkäitä 58.
Komin metsissä esiintyy kahdeksaa havupuulajia (muun muassa mänty, kuusi, siperianlehtikuusi, sembramänty, siperianpihta ja ainakin 20 lehtipuulajia (muun muassa haapa, pihlaja, useita eri koivu- ja pajulajeja).
Havumetsävyöhykkeen eläimistä mainittakoon metsäjänis, orava, kettu, karhu, susi, hirvi, ilves, ahma, siperianmaaorava, kärppä ja näätä sekä linnuista metso, pyy, teeri, sorsat ja hanhet. Järviseuduilla tavataan saukko, minkki, vesimyyrä, piisami, majava ja supikoira. Myös erilaiset jyrsijät ovat yleisiä. Komin itäosassa esiintyy yleisinä Siperian taigalle tyypillisiä lajeja, kuten soopeli, siperiankärppä ja pähkinähakki. Vastaavasti eräitä Euroopan havumetsille tyypillisiä eläimiä, kuten rusakko, peltomyyrä, hilleri, viiriäinen ja peltopyy, esiintyy vain Komin länsiosissa.
Ilmasto
Komin tasavalta sijaitsee melko korkeilla leveysasteilla, ja se on kaukana Atlantin lauhoista merivirroista. Idässä Uralvuoret rajaavat aluetta; suuren Euraasian mantereen vaikutus on vahva. Komin ilmasto onkin varsin mantereinen ja ankara. Pitkän välimatkan ja maan korkokuvan takia Komin alavan lounaisosan ja tasavallan koilliskulman ilmasto-olot poikkeavat toisistaan. Köppenin ilmastoluokituksessa tasavalta kuuluu pääosin alueeseen Subarktinen mannerilmasto (Dfc).
Talvi on selvästi pisin vuodenaika. Lisäksi se on kylmä ja melko runsasluminen. Pakkaskausi kestää etelässä 170–180 päivää ja koillisessa 230–250 päivää vuodessa. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee Komin eteläosien noin −15…−17 celsiusasteesta koillisosien −20…−22 asteeseen. Arktisen ilman työntyessä alueelle lämpötila saattaa pudota etelässä joinain talvipäivinä −45 ja pohjoisessa −55 asteeseen. Komin Ust-Štšugorissa mitattiin joulukuussa 1978 Euroopan toistaiseksi kovimmat pakkaset: −58,1 °C.
Kesä on lyhyt ja melko viileä. Valoa on kesällä runsaasti, ja aurinko ei Komin pohjoisimmilla alueilla keskikesällä laske horisontin alapuolelle yölläkään. Suuri osa Auringon säteilyenergiasta kuluu kuitenkin lumien sulattamiseen, kosteuden haihduttamiseen, ja säteilyenergiaa heijastuu paljon myös maan pinnasta. Ilman lämpötila jää varsin alhaiseksi. thumb| Komin Petšora–Ilytšin luonnonpuiston kymmeniä metrejä korkeat kalliopatsaat Uralin [[Man-Pupu-njorin huipulla ovat vaikuttavia luonnonmuodostumia. Postimerkki vuodelta 2011.]] Tasavallan lounaisosissa Syktyvkarissa vuoden keskilämpötila on +0,5 °C. Tammikuun keskilämpötila on −17,1 °C ja heinäkuun +16,6 °C. Lämpötilan vaihteluväli on ilmastotilastojen mukaan ollut −46,6…+35,3 °C. Komin koillisosassa Vorkutassa vuoden keskilämpötila on puolestaan vain −5,5 °C. Tammikuussa on keskimäärin 20,4 asteen pakkaset ja heinäkuun keskilämpötila jää viileään +11,7 celsiusasteeseen. Lämpötila on ollut alimmillaan −52,2 ja ylimmillään +33,8 asteessa.
Vuoden keskilämpötila jää siis pakkaselle suuressa osassa tasavaltaa. Routa tunkeutuu talvella etelässä keskimäärin 60 senttimetrin ja pohjoisessa yli 100 senttimetrin syvyyteen. Kesällä maanpinta saattaa tyyninä aurinkoisina päivinä kuitenkin lämmitä jopa 40 asteeseen myös seuduilla, joissa maa säilyy kesälläkin ikiroudassa 1,0–1,5 metrin syvyydessä. Laajoja alueita Komin koillisosista, yhteensä noin 13 prosenttia tasavallan alueesta, on perinteisesti ollut ikiroudassa.
Keskimääräinen vuosisademäärä vaihtelee alavien alueiden noin 600–700 millimetristä Uralin jopa 1 500 millimetriin. Vuoden sademäärä ylittää haihdunnan selvästi. Ylijäämä virtaa jokien kautta pois alueelta, suurelta osin mereen.
Luonnonsuojelu
Komin suurimmat luonnonsuojelualueet ovat myös biosfäärialueena toimiva Petšora–Ilytšin luonnonpuisto (7 213 km²) Petšoran, sen sivuhaaran Ilytšin ja Uralin länsirinteiden välissä tasavallan kaakkoisosissa sekä tämän pohjoispuolelta alkava laaja Jugyd van kansallispuisto (18 917 km²) tasavallan itäosassa Uralilla. Nämä suojelualueet kuuluvat ainutlaatuisuutensa takia myös Unescon maailmanperintölistalle 1995 päässeisiin Komin aarniometsiin.
Talous
thumb|[[Lenta-kauppaketjun Maksi-hypermarket Syktyvkarissa]]
Komin BKT-osuus kertyi vuonna 2011 seuraavilta talouselämän osa-alueilta: kaivannaiset ja kaivostoiminta 34 %, teollisuustuotanto 10 %, sähkö, kaasu ja vesi 5 %, maa- ja metsätalous sekä metsästys 2 %, rakentaminen 11 %, kauppa 7 %, liikenne ja tietoliikenne 7 %, muut toimialat 24 %. Kauppaa käydään myös Suomen kanssa. Vuonna 2011 tasavaltaan tehdyistä ulkomaalaisista investoinneista 29 % tuli Britanniasta, 20 % Itävallasta, 10 % Suomesta, 9 % Saksasta, 8 % Ruotsista, 6 % Kyprokselta ja 18 % muista maista. Investointeja tuetaan kansallisten ohjelmien avulla, jollaiset on laadittu liikennejärjestelmien kehittämiseksi ja tasavallan kulttuuria varten. Lisäksi on kohdennettuja pitkän ajan kehityshankkeita.
Komin muodosti vuonna 2011 seuraavat osuudet koko Venäjän tuotannosta: 2,7 % öljystä (sis. kaasukondensaatti), 0,5 % maakaasusta, 4,0 % hiilestä, 2,8 % puutavarasta, 11,0 % vanerista, 8,0 % pahvista, 15,8 % paperista, 3,4 % kuitulevystä ja 4,9 % lastulevystä.
Kaivannaiset ja kaivostoiminta
Komilla on rikkaat luonnonvarat. Kaivannaiset ja kaivostoiminta on tasavallan tärkein toimiala.
Komin talouden merkittävin kaivannainen on maaöljy, mihin liittyy myös paikallista öljynjalostusta. Komissa toimivia öljy-yhtiöitä ovat: Lukoil-Komi, Rosneftin RN-Severnaja Neft ja Jenisei. Merkittävä osa tuotannosta saadaan Timan-Petšoran alueelta. Tämä useasta öljykentästä koostuva öljyntuotantoalue ulottuu myös Komin pohjoispuolelle Nenetsiaan. Komin tasavalta arvioi koko Komin öljytuotannon suuruudeksi 2010—2013 noin 13,4—13,5 miljoonaa tonnia vuodessa. Venäjän toiseksi suurimmalle öljy-yhtiölle Lukoilille Timan-Petšora on yhtiön 2. suurin tuotantoalue Venäjällä. Vuonna 2011 yhtiö pumppasi alueelta 17,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta osan Nenetsian puolelta.
Komin öljyntuotanto on valitettavan tunnettu myös öljypäästöistään. Jo helmikuussa 1994 vuotanut, elokuussa 1994 laajemmin murtunut Komineft-yhtiön maaöljyn siirtoputki aiheutti erityisen laajan öljyonnettomuuden. Rikkoutuneesta öljyputkesta pääsi Komin pohjoisosien luontoon Usinskin läheisyydessä ainakin 79 000 tonnia raakaöljyä. Joidenkin arvioiden mukaan määrä saattoi olla jopa 350 000 tonnia. Öljymäärä vastaa suurimpia tankkerionnettomuuksia. Lokakuussa 1994 syyssateet saivat vuotovahinkojen suojaksi pystytetyn keruualtaan murtumaan. Öljyn saastuttamat vedet levisivät 186 neliökilometrin laajuisille arktisille suoalueille, tundralle ja vesistöihin, mutteivät vielä talven tullen edenneet pitemmälle. Mutta seuraavana keväänä lumen sulamisvesien mukana öljyistä vettä tulvi Kolvajokeen, sieltä Usaan, edelleen Petšoraan ja jopa Barentsinmerelle. Vaikka öljyvahinkoja on sittemmin pyritty puhdistamaan laajoissakin puhdistushankkeissa, vuonna 1994 luontoon päässyttä öljyä on yhä runsaasti maastossa. Sulamisvedet tuovat öljyä esille vuosittain. Lisäksi Komin alueella paljastuu uudempiakin öljyvuotoja. Näistä ovat raportoineet öljy-yhtiö Lukoilin omavalvonnan ohella esimerkiksi ympäristöjärjestöt Greenpeace ja Bellona.
Toinen taloudellisesti keskeinen raaka-aine on kivihiili. Petšoran hiilentuotantoalue on Venäjän merkittävimpiä ja kattaa noin 90 000 km². Tuotanto alkoi 1931 ja tähän mennessä hiiltä on kaivettu kaikkiaan noin 1,3 miljardia tonnia. Nykyään tuotantoa on neljällä hiilikentällä yhteensä kuudessa kaivoksessa Komissa. Koko alueen hiiliesiintymän geologiseksi varannoksi on arvioitu 341 miljardia tonnia, josta vain osa on hyödynnettävissä kannattavasti. Silti 11 hiilikentällä arvioidaan kullakin olevan yli 7 miljardia tonnia taloudellisesti hyödynnettäviä varantoja. Vuonna 2011 Komin Petšoran hiilikentiltä kaivettiin yhteensä 13,4 miljoonaa tonnia kivihiiltä. Severstalin suuret metallitehtaat Vologdan alueen Tšerepovetsissa käyttävät huomattavan osan Komin hiilestä. Hiiltä kulutetaan myös paikallisesti ja viedään ulkomaille lähinnä pohjoisen Euroopan yritysasiakkaille. Komin hiilikaivokset, jotka aikoinaan käynnistettiin pakkotyövoimalla, kärsivät yhä puutteellisesta työturvallisuudesta. Esimerkiksi Severstalin Vorkutan hiilikaivoksilla helmikuussa 2013 tapahtuneessa metaaniräjähdyksessä kuoli 18 henkeä.
Titaanivarat keskittyvät Jarengan ja Pižman kentille. Uhtan piirissä sijaitseva Jarengan öljy- ja titaanikenttä sisältää noin 50 % koko Venäjän tunnetuista titaanivarannoista. Tämän tuotantoalueen rakentamista, ja sen kaivos- ja kemianteollisuuden hankkeita pidetään valtakunnallisestikin merkittävinä.
Komin bauksiittivarat ovat Venäjän laajimmat. Bauksiittia esiintyy kahdella alueella: Timanin selänteen etelä- ja keskiosissa. Suureen RUSAL-konserniin kuuluva Komi Aluminiuma hyödyntää varantoja. Komissa louhittua bauksiittia kuljetetaan jatkojalostettavaksi Uralin ja Luoteis-Venäjän talousalueille.
Merkittävää kaivosteollisuutta ja kehityshankkeita liittyy myös esimerkiksi raakakvartsin, baryytti- ja mangaanimalmien sekä kultaa sisältävän malmin, rakennuskivien ja maa-aineksen, korukivien ja harvinaisten maametallien hyödyntämiseen.
Teollisuus
Keskeisiin teollisuustuotteisiin kuluvat öljynjalostustuotteet (bensiini, dieselöljy, polttoöljy), sahatavara, kuitulevyt, lastulevy, vaneri, paperi, kartonki ja sähkö.
Öljyntuotannon osuus Komin teollisuudesta oli vuonna 2011 noin 43 %. Osa öljystä jalostetaan paikallisesti Komissa. Lukoilin Uhtan öljynjalostamon kapasiteetti on noin 5 miljoonaa tonnia öljyä vuodessa. Öljy-yhtiö Jeniseillä on Usinskissa vuonna 2011 valmistunut 1 miljoonan raakaöljytonnin jalostuslaitos.
Maakaasun tuotannosta 90 % keskittyy Vuktylin piiriin. Kaivannaisen tuotanto ja Sosnogorskiin sijoittunut jalostamo on Gazpromin hallinnassa. Gazpromin tuotantokentiltä Jamalinin Bovanenkovosta vedettiin äskettäin 1 100 kilometrin kaasun siirtoputkisto Komin koillisosien läpi Uhtaan. Tämä kaasuputkisto syöttää maakaasua osaltaan myös Viipurin läheltä Keski-Eurooppaan johtavaan Nordstream-putkeen.
Voimalaitoksia on alueella yli 1 200 kappaletta, joskin 90 % tuotannosta on neljän suuryhtiön hallinnassa. Sähkö tuotetaan pääasiallisesti lämpövoimaloissa, joiden yhteenlaskettu kapasiteetti on 2,5 miljoonaa kilowattia. Polttoaineenaan voimalat käyttävät kaasua, hiiltä, polttoöljyä, dieseliä ja puujätettä. Kaikkiaan polttoaine- ja energiateollisuus muodostaa 64 prosenttia tasavallan teollisuustuotannosta. Suomesta esimerkiksi Metso on alkuvuonna 2013 uutisoinut sahausjätteitä hyödyntävän lämpö- ja sähkövoimalan toimituksesta Komin Syktyvkariin.
Alkutuotanto
Maatalous on keskittynyt karjatalouteen. Tasavallan eteläosassa kasvatetaan nautakarjaa ja pohjoisessa harjoitetaan porotaloutta. Porojen laidunmaana käytetään 20 prosenttia tasavallan alueesta. Lisäksi harjoitetaan kalastusta sekä turkiseläinten tarhausta ja -metsästystä. Eteläosassa viljellään rehuviljaa, vihanneksia ja perunaa.
Liikenne
thumb|Tasavallan pääkaupungin Syktyvkarin lentoaseman edustaa Lentokenttä on Syktyvkarissa, Uhtassa, Vorkutassa, Petšorassa, Usinskissä, Intassa ja Ust-Tsilmassa. Keskeisimmät lentoasemat ovat Syktyvkarin lentoasema ja Uhtan lentoasema. Lentokenttien ylläpidosta vastaa Komiaviatrans. Taloudellisesti tuettuja tasavallan sisäisiä helikopterilentoja lennetään syrjäkylille viideltä lentokentältä.
thumb|Sosnogorskin asema on merkittävä Komin läpi kulkevan radan väliasemista Tasavallalle keskeisestä rautatieverkosta vastaa Venäjän rautateiden tytäryksikkö Pohjoisen rautatiet. Vuonna 2009 alueelta tehtiin rautateitse yhteensä 3,1 miljoonaa matkaa. Rataverkon rungon muodostaa tasavallan lounaispuolelta Arkangelin alueen Kotlasista saapuva ja koilliseen Vorkutaan johtava rata Kotlas–Mikun–Sosnogorsk–Synja–Tšum–Vorkuta. Tältä 1 700 kilometrin radalta risteää lukuisia sivuratoja, muun muassa Mikunista kaakkoon Syktyvkariin, Mikunista luoteeseen Vendingaan, Sosnogorskista kaakkoon Troitsko-Petšorskiin, Synjasta pohjoiseen Usinskiin sekä Tšumista itään Jamalin Nenetsiaan, esimerkiksi Labytnangiin Objoen äärellä, ja pohjoiseen Myldaan. Lisäksi on joitain rahtiliikenteen sivuratoja ja perusrataverkosta erillisiä teollisuus- tai kaivosratoja.
Viimeisen 30 vuoden aikana tasavallan rautatieverkoston pituus on kaksinkertaistunut. Vuonna 2008 hyväksyttyjen Venäjän rautateiden kehittämissuunnitelmien mukaan Komin ratayhteyksiä laajennetaan huomattavasti vuoteen 2030 mennessä. Tavoitteena on rakentaa ja avata neljä uutta, erityisesti tavaraliikennettä palvelevaa ratayhteyttä naapurialueelle. Ratahankkeista kaksi kulkee Belkomur-rataprojektin nimellä (Arkangeli–Syktyvar–Perm). Siinä muodostetaan uusi rautatieyhteys Syktyvkarista sekä Arkangeliin että Permin aluepiirin Solikamskin ja Bereznikin kautta Permiin. Toiset kaksi ratalinjausta liittäisi pohjoispuolisen Nenetsian rikkaat mineraalivarat ja sen Barentsinmeren rannikon Venäjän päärataverkkoon: Sosnogorsk–Indiga ja Tšum–Ust-Kara. Loppuvuodesta 2012 uutisoitiin Komin johdon neuvotteluista kiinalaisrahoituksen ja -rakentajien saamiseksi Belkomur-hankkeeseen.
Komin suurten jokien eli Petšoran ja Vytšegdan vesistöt ovat tärkeitä laivaliikenteelle. Jokisatamista merkittävimpiä ovat Petšora ja Syktyvkar. Jokiliikennettä tuetaan sekä Venäjän federaation budjetista että tasavallan varoin. Jokiliikenteessä matkusti vuonna 2009 yhteensä 58 000 henkeä ja vesitse kuljetettiin 891 000 rahtitonnia. Ankaran talven takia joet ovat toki jäässä osan vuodesta.
Tärkein maantie ("Vjatka") saapuu tasavallan eteläpuolelta Kirovista Syktyvkariin (412 km). Sieltä maantieyhteys jatkuu koilliseen Uhtaan kantatienä (P-25). Syktyvkarista lähtee toinen kantatie (P-26) ensin itään ja sitten koilliseen Troitsko-Petšorskiin. Lisäksi muiden kaupunkien läheisyydessä on lyhyempiä pätkiä korkeampiluokkaista päällystettyä maantietä. Suuri osa pienemmistä yleisistä teistä on hiekkateitä. Yleiset tieyhteydet ovat silti rajalliset. Esimerkiksi vielä äskettäin ei koillisosan Intaan tai Vorkutaan ollut lainkaan maantieyhteyttä tasavallan pääkaupungista. Tasavallan hankesuunnitelmissa on kuitenkin yhteistyössä Nenetsian kanssa rakentaa tai uusia vuoteen 2025 mennessä 705 km kantatietä Syktyvkar–Uhta–Petšora–Usinsk–Nenetsian Narjan-Mar. Tähän ikiroudan ylittävään tielinjaukseen sisältyy 450 kilometrin soratien rakentaminen Vorkutaan ja 139 kilometrin osuus edelleen Jamalin Nenetsian Salehardiin Objoen itäpuolelle. Suunnitelman perustelujen mukaan 174 kylää tai muuta taajamaa ja jopa 500 000 henkeä pääsisi näin Komista ja sen naapurialueilta uuden tieyhteyden piiriin.
Väestö
thumb|Komeja kansallispuvuissaan.
Komin väestökehitystä voidaan tarkastella Neuvostoliitossa ja Venäjän federaatiossa vuosina 1926–2010 toteutettujen väestönlaskentojen avulla. Vuoden 1926 väestönlaskenta kohdistui Komin autonomiseen alueeseen, joka oli maantieteellisesti hieman nykyisestä poikkeava alue. Vuoden 1939 mennessä Komin väestö oli kasvanut yli 110 000:lla lähes 319 000 asukkaaseen. Väestön enemmistö oli yhä alkuperäisväestöön kuuluvia komeja. 1930-luvun Neuvostoliitossa väestöä muutti Komin ASNT:n alueelle paitsi vapaaehtoisesti myös pakkosiirroilla painostuksen tai jopa pakkotyöhön pakottamisen avulla. Alueelle muutto voimistui 1940–1980-luvuilla, ja alkuperäisväestö jäi vähemmistöksi. Suurimmillaan Komin ASNT:n asukasluku oli Neuvostoliiton loppuvuosina 1980-luvun lopussa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan asukkaita oli jo 1,251 miljoonaa. Neuvostoliiton hajottua ja muuttamisen tultua vapaammaksi Venäjällä, väestöä on muuttanut Komin tasavallasta pois enemmän kuin sitä on tullut tilalle. Muuttoa on tapahtunut myös tasavallan sisällä. Esimerkiksi 1930-luvulla pakkotyövoimalla perustetun hiilikaivoskaupunki Vorkutan asukasluku on vajonnut miltei puoleen vuosien 1990 ja 2010 välillä.
Vuoden 2010 lokakuussa toteutetun väestönlaskennan mukaan Komin tasavallan asukasluku oli 901 189 henkeä. Kaupunkilaisten osuus oli 76,9 % eli (693 436 henkeä). Tilastoissa kaupunkilaisiksi laskettiin kaupungeissa ja kaupunkimaisissa taajamissa asuvat ihmiset. Maaseutuasukkaita oli 23,1 % väestöstä (207 753 henkeä). Vuoden 2013 alun väkiluvuksi Venäjän tilastokeskus Rosstat arvioi alustavasti 880 726. Tämä merkitsee 29,6 % pudotusta vuoteen 1989 verrattuna. Komin väkiluku on pudonnut prosentuaalisesti enemmän kuin missään muussa Luoteis-Venäjän federaatiosubjektissa.
Etniset ryhmät
Oheinen taulukko esittää Komin tasavallassa ja sitä edeltäneissä aluemuodostelmissa asuneen väestön etnisen jakauman kehityksen vuosina 1926–2010 toteutettujen väestönlaskentojen valossa.
Monien vähemmistökansojen edustajia, muun muassa saksalaisia, virolaisia ja suomalaisia siirrettiin alueelle pakolla 1930- ja 1940-luvuilla.
Kieli
Komin tasavallassa on kaksi virallista kieltä, venäjä ja komi. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan tasavallan koko väestöstä venäjää osasi 95,7 % ja komia 16,1 %. Miltei kaikki väestöryhmät osasivat venäjän kieltä kattavasti. Kahdessa väestöryhmässä venäjän osaaminen oli vähäisempää: tasavallan nenetseistä venäjää osasi vain 88,9 % ja laskennassa etnisen taustansa kertomatta jättäneistä 46 886 hengestä venäjää hallitsi vain 24,6 %. Komeista venäjää osasi 98,8 % ja komia 64,6 %. Venäläisistä venäjää osasi tiedustelun mukaan 100,0 % ja komia 2,1 %.
Uskonto
Stefan Permiläinen aloitti 1300-luvun lopulla Komin alueen asukkaiden käännyttämisen ortodoksisuuteen. Aiemmin alueella harjoitettiin laajalti luonnonuskontoa.
Vuonna 2012 julkaistiin laaja, Venäjän uskontoja myös alueittain kartoittanut Arena-tutkimus (Atlas Religi i Natsionalnostei Rossijskaja Federatsija). Sen mukaan Komin väestöstä 41 % kertoi uskovansa jumalaan tai muuhun korkeampaan voimaan, muttei käytännössä harjoittanut mitään tiettyä uskontoa. Toiseksi eniten oli erilaisia kristittyjä. Tähän kuului 30 % väestöosuus ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko). Ryhmään kristityt, jotka eivät ole ortodokseja, katolisia tai protestantteja, katsoi kuuluvansa 4 % komilaisista. Muuhun kuin Venäjän ortodoksiseen kirkkoon kuuluvia ortodokseja oli 1 %, samoin vanhauskoisia. Protestanttisiin ryhmiin kuului alle prosentti väestöstä, Tähän luettiin kyselyssä luterilaiset, baptistit, evankelikalistit, anglikaanit. Lisäksi haastatelluista moni kertoi olevansa katolinen. Kolmanneksi eniten eli 14 % haastatelluista kertoi, ettei usko jumalaan (ateisteja). Kartoituksessa prosentti kertoi olevansa islaminuskoisia yleensä (ei sunneja eikä shiioja) ja vajaa 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia. Lisäksi Komin väestöstä haastattelujen mukaan 1 % oli luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia. Jotain muuta uskontoa kertoi kannattavansa prosentti väestöstä.
Ihmisoikeudet
Komeilla ei ole kaikkia vähemimstöoikeuksia Kominmaalla ja ihmisoikeudet ovat puutteelliset. Esimerkiksi komit eivät saa äidinkielistä koulutusta. Komilaisia aktivisteja on vainottu ja uhkailtu. Viranomaiset ovat painostaneet ihmisoikeuksien puolesta puhujia sakoilla, työpaikkojen menetyksillä ja vangitsemisilla. Uutta perustuslakia säädettäessä vuonna 1994 Komin tasavallan päättävät elimet kieltäytyivät hyväksymästä parlamentin toiseksi kamariksi Komin tasavallan kongressia, joka olisi ollut Suomen saamelaiskäräjiä vastaava alkuperäisväestön parlamentaarinen elin. Tästä alkaen toimet komilaisaktivisteja vastaan ovat kiihtyneet. 2000-luvun alussa sananvapautta rikottiin kaikkialla Venäjällä, mutta tilanne vaihteli suuresti alueittain. Heikointa se oli suomalais-ugrilaisissa tasavalloissa, myös Komin tasavallassa.
Koulutus
thumb| Uhtan teknillinen valtionyliopisto Komissa koulutusta asukkaille tarjoavat muun muassa esikoulut, peruskoulut, yleiset toisen asteen oppilaitokset, alemman ja toisen asteen ammatilliset oppilaitokset sekä ylemmän asteen ammatilliset oppilaitokset ja korkeakoulut. Esimerkiksi vuoden 2010 alussa alueella oli 560 esikoulua, joissa kävi 51 200 esikoululaista. Peruskouluja on yli 500 ja niissä opiskelee lähes 115 000 koululaista.
Akateemista koulutusta annetaan yhteensä 23 eri yliopistossa, korkeakoulussa tai niiden sivutoimipisteessä. Lukuvuonna 2009/2010 näissä opiskeli yhteensä 35 500 opiskelijaa. Keskeisimpiin Komin tasavallan pääkaupungissa Syktyvkarissa toimiviin korkeakouluihin lukeutuvat Komin kasvatustieteellinen valtioninstituutti, Syktyvkarin valtionyliopisto (SytkGU, perustettu 1972) ja Syktyvkarin metsäinstituutti (perustettu 1952). Vuonna 1932 perustettu Komin kasvatustieteellinen valtioninstituutti on alueen ensimmäinen korkeakoulu. Syktyvkarin valtionyliopiston Humanististen tieteiden instituutissa toimii Komin ja suomalais-ugrilaisen filologian osasto (oppituoli). Syktyvkarin metsäinstituutti on Pietarin S. M. Kirovin mukaan nimetyn Metsäteknisen akatemian sivutoimipiste. Uhtan teknillinen valtionyliopisto antaa teknisen alan korkeakouluopetusta Uhtassa, Vorkutassa ja Usinskissa. Vorkutassa toimii myös aiemmin Pietarin valtiollisena kaivosinstituuttina tunnetun Kansallisen mineraalivarojen yliopiston (Pietari) sivutoimipiste, Vorkutan vuori-instituutti.
Tutkimustyötä tehdään korkeakoulujen ohella Komin tiedekeskuksessa. Se on merkittävä alueellinen tutkimuskeskus ja toimii osana Venäjän tiedeakatemian Uralin osastoa. Tiedekeskukseen kuuluu kuusi eri teemoihin keskittynyttä tiedeinstituuttia.
Kulttuuri
thumb|Neuvostopostimerkki komilaisen runoilijan I.A. Kuratovin kunniaksi
Kirjallisuus
Komin kirjakielen ja runouden perustajan pidetään runoilija Ivan Kuratovia (1839–1875). Neuvostovallankumouksen jälkeen poliittinen ja agitaatiorunous voitti tilaa 1920-luvulla. Kirjailija Viktor Savinin (1888-1943) johdolla perustettiin kansallinen teatteri 1930-luvulla. Samalla vuosikymmenellä stalinismi toi rajoituksia kirjallisuuteen. Sosialistista realismia korostettiin. Monet komilaiset kirjailijat saivat tuomion kansanvihollisina, ja usein karkotuksen pakkotyöleirille.
Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä komilaisessa kirjallisuudessa korostui – poliittisen ideologian mukaisin painotuksin ja suodatuksin – sankarillisuus työssä ja taistelussa, ja ankara kamppailu pohjoisten luonnonvarojen hyödyntämiseksi. Sota oli keskeinen teema 1970-luvulle asti. Vankityövoiman ja gulag-pakkotyöleirien merkittävää roolia rautatieverkon ja esimerkiksi kaivoskaupunki Vorkutan historiassa ei kuitenkaan mainittu, kun kaupungin rakentamisesta kirjoitettiin (Vasili Juhnin, 1957). 1950-luvulla kirjallisuus otti mukaan Komin kansallisia erityispiirteitä ja käsitteli esimerkiksi perinteisen kylien katoamista. Venäjänkielinen komilainen kirjallisuus sai alkunsa.
Vasta Neuvostoliiton loppuvaiheessa 1980-luvun lopulta lähtien muun muassa perestroikan myötä niin gulag-leirit kuin akuutit kansalliset ja ekologiset ongelmat nousivat kirjallisuuden keskiöön.
Kulttuurilaitokset ja nähtävyydet
Komin kansalliskirjastolla ja yli 300 paikalliskirjastolla on suuri merkitys Komin kulttuuri-identiteetin säilyttämisessä ja kehittämisessä. Tasavallan kulttuurikohteiden esittelyyn on laadittu kattava Komin kulttuurikartta.
Komin keskeisimpiin museoihin ja nähtävyyksiin kuuluvat Syktyvkarissa sijaitsevat Komin tasavallan kansallismuseo ja kansallisgalleria. Viidestä ammattiteatterista vanhin on 1930 perustettu kirjailija Viktor Savinin mukaan nimetty Komin valtion Akateeminen draamateatteri. Vorkutan draamateatteri syntyi puolestaan vuonna 1943 Vorkutlag-pakkotyöleirillä esityksiä pitäneen taiteilijaryhmän pohjalta 1951.
Syktyvkarin lähellä Vylgortissa toimii komilaista käsityöperinnettä ylläpitävä ja uudistava Kansallinen käsityökeskus Zaran. Vuonna 2011 avattiin suomalais-ugrilainen etnokulttuuripuisto runsas 50 kilometriä Syktyvkarin eteläpuolelle. Tämä uudisrakennuksista koostuva teemapuisto sijaitsee Syktyvdinin piirin Ybin kylän länsipuolella, tasavaltaan johtavan valtatien lähellä. Aluetta on tarkoitus monipuolistaa vuoteen 2015 mennessä. Ust-Kulomin lähistöllä Ust-Kulomin piirin Uljanovossa sijaitsee ortodoksisinen Pyhän Kolminaisuuden ja lähetyssaarnaaja Tapani Permiläisen mukaan nimetty vuonna 1860 aiemman kirkon paikalle perustettu luostari. Myös tätä pidetään kulttuurimatkailuun sopivana kohteena.
Komin tasavallan itäreunalla sijaitsevan maailmanperintökohteen, Komin aarniometsien kulkuyhteydet ovat rajalliset. Petšora–Ilytšin luonnonpuiston pienempään osaan Jakšan kylään johtaa tieyhteys. Lisäksi muutama heikkolaatuinen kärrypolku kulkee aarnimetsäalueiden läpi Komista Hanti-Mansian puolelle. Syvälle laajoihin puistoihin tai ylemmäs Uralille – vaikkapa Man-Pupu-njorin kalliopilareiden luo – pyrkiville tutkijoille ja turistiryhmille järjestetään kuljetuksia myös helikopterilla.
Hallinto
Tasavallan lainsäädäntöelin on 30-jäseninen valtioneuvosto, jonka puheenjohtaja on Igor Kovzel. Toimeenpanovallan johtaja on tasavallan päämies Vladimir Uyba.
Paikallishallinnon ylemmällä tasolla Komin tasavalta on jaettu viiteen kaupunkipiirikuntaan (gorodskoi okrug) ja 15 kunnallispiiriin eli piiriin (munitsipalnyi raion). Kaupunkipiirikunnat ovat Syktyvkar, Uhta, Vorkuta, Usinsk ja Inta. Pinta-alaltaan niin kaupunkipiirikunnat kuin piiritkin ovat laajoja, Suomen maakuntien kokoluokkaa. Komin kaupunkipiirikunnat ja piirien hallintotaajamat tai suurimmat taajamat on esitetty artikkeliin sisältyvässä kartassa.