cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jacques Hébert
Elämäkerta
Vuoden 1794 alussa kansalliskonventin Yleisen turvallisuuden valiokunta oli vakiinnuttanut valta-asemansa, ja se alkoi pitää Hébertia ja hänen äärivasemmistolaisia kannattajiaan vaarallisina. Dantonin johtama jakobiiniklubin oikea laita hyökkäsi hébertistien äärimmäisyyttä vastaan. Myös valiokunnan johtohahmo Robespierre liittoutui Dantonin kanssa. Maaliskuussa 1794 pula ruoasta herätti yleistä tyytymättömyyttä, ja Hébert vaati kordellieeriklubia järjestämään kapinan. Sanskulotit eivät kuitenkaan vastanneet pyyntöön, ja 14. maaliskuuta Yleisen turvallisuuden valiokunta pidätti Hébertin. Hébert ja 17 hänen seuraajaansa mestattiin giljotiinilla kymmenen päivän päästä. Hébertin teloituksen vuoksi vallankumoushallinto menetti kuitenkin sanskulottien luottamuksen ja se johti lopulta jakobiinien diktatuurin päättymiseen heinäkuussa 1794.
Malesia olympialaisissa
Malesia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran vuoden 1956 Melbournen kesäolympialaisissa. Vuosien 1956 ja 1960 olympialaisissa maa oli vielä Malaijan liittovaltio. Maa muuttui Malesiaksi vuonna 1963, kun Singapore liittyi lyhytaikaiseen valtioliittoon. Talviolympialaisiin Malesia osallistui ensimmäisen kerran Pyeongchangissa 2018.
Antonio Debenedetti
Antonio Debenedetti, myös: Antonio De Benedetti, (1937 Torino, Italia – 3. lokakuuta 2021 Rooma ) oli italialainen kirjailija ja toimittaja.
Debenedettin lapsuudenkotiseutuja olivat Toscana ja Liguria. Kirjailijantyön ohella hän työskenteli Corriere della Serassa erikoistoimittajana.
Debenedettin tuotannosta on julkaistu suomeksi novelli ”Sanat jotka eivät puhu” (suom. Unto Paananen, teoksessa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta (2007); alkuteos ”La parole che non parlano” teoksesta Racconti naturali e straordinari).
Hayabusa (luotain)
thumb|right|Hayabusa keräämässä näytteitä asteroidin pinnasta.
Lento
Alus laukaistiin avaruuteen 9. toukokuuta 2003 japanilaisella M-5-kantoraketilla Kagoshiman avaruuskeskuksesta. Laukaisun jälkeen sen alkuperäinen nimi MUSES-C vaihdettiin Hayabusaan.
Vuoden kuluttua laukaisustaan luotain ohitti maapallon ja sai samalla uutta vauhtia radalleen kohti Itokawaa Maan painovoimakentän ansiosta. Luotaimen neljä ionimoottoria kiihdyttivät Hayabusaa tauotta lähes kaksi vuotta, mutta silti se saapui perille kohteeseensa myöhässä, koska yksi sen moottoreista vahingoittui.
Hayabusa-luotain palasi Maan ilmakehään 13. kesäkuuta 2010 iltapäivällä. Paluun yhteydessä luotain irrotti tutkimuskapselin, joka laskeutui laskuvarjon turvin Australian eteläosiin Woomeran alueelle kello 17.11 Suomen aikaa. Itse luotain tuhoutui odotetusti kokonaan ilmakehässä.
Kerttu Pesonen
Kerttu Marjatta Pesonen (o.s. Pehkonen, 26. lokakuuta 1928 Joroinen – 23. helmikuuta 2018 Varkaus) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Warkauden Urheilijoita.
Hayabusa (luotain)
Mittoja
Hayabusa-luotain vastasi kooltaan henkilöautoa ja oli mitoiltaan 1 × 1,6 × 2 metriä. Aurinkopaneeleineen sen maksimimitta oli 5,7 metriä. Luotaimen massa oli 510 kg.
Kerttu Pesonen
Pesonen voitti Salpausselän kisojen naisten kilpailun vuosina 1947, 1948, 1949 ja 1951 ja sai Salpausselkä-mitalin. Ruotsin hiihtokisoissa hän voitti 10 kilometrin kilpailun 1947, 1949 ja 1950. Pesonen voitti myös Sveitsin Grindelwaldissa järjestetyn, ensimmäiseksi naishiihdon suurkilpailuksikin sanotun kilpailun 1949. Hän sai myös SM-mitaleja. Hän lopetti uransa avioiduttuaan 1951.
Hayabusa (luotain)
Mittoja
Minerva-laskeutumisalus oli kooltaan vain 10×12 cm, ja se painoi 591 g.
Kerttu Pesonen
Pesonen valittiin ensimmäiseksi Vuoden naisurheilijaksi 1949. Hän sai Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon 2007.
Tipinitsa
Tipinitsa on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 21 kilometriä Suurlahdesta itään. Kylässä on 20 asukasta (vuonna 2012).
Tipinitsan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Sen 1970-luvulla palanut kirkko oli aikoinaan yksi Äänisniemen komeimmista. 1900-luvun alussa Tipinitsa lähikylineen muodosti Tolvojan volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siihen kuului 20 kylää, joissa oli yhteensä lähes 2 000 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Tipinitsan kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 24 asutusta ja lähes 1 800 asukasta. Kolmea karjalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1959 Tipinitsa liitettiin Suurnivan kyläneuvostoon.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuintaloja. Tipinitsan 1700-luvulla pystytetty tsasouna on siirretty Kižin museoalueelle. Entisessä Zadnjajan kylässä on 1800-luvun lopusta peräisin oleva tienvarsitsasouna. Tipinitsasta on kotoisin Neuvostoliiton sankari Nikolai Rigatšin.
Bristol Beaufort
Bristol Type 152 Beaufort oli Bristol Aeroplane Companyn valmistama kaksimoottorinen torpedopommittaja toisessa maailmansodassa joulukuusta 1939 vuoteen 1944. Siinä oli neljän hengen miehistö ja se perustui Bristol Blenheim -pommikoneeseen.
Britannian ohella konetyyppiä käyttivät Uusi-Seelanti, Australia, Turkki, Etelä-Afrikka sekä Kanada.
Majuri Patrick Gibbs kehitti Maltalla torpedoin varustetuista Beauforteista tehokkaan aseen, jolla hän katkaisi Erwin Rommelin huoltoliikenteen varsin nopeasti. Elokuussa 1942 Maltalta käynnistettiin uudelleen aktiivinen lentohyökkäystoiminta.
Alussa Beaufortista kehitetyt Bristol Beaufighterit saattoivat Beauforteja, kunnes ne perivät näiden torpedointitoiminnan. Niiden tyypitys muuttui TF:ksi (Torpedo Fighter).
Billy Bathgate
Billy Bathgate on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, joka perustuu E. L. Doctorow’n romaaniin Gangsterin oppipoika. Elokuvan on ohjannut Robert Benton. Elokuvan on käsikirjoittanut Tom Stoppard.
Elokuva on kuvattu muun muassa New Yorkin osavaltion Saratoga Springsissä, jossa myös sen pohjalla oleva romaani tapahtuu.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä harmittelee, etteivät hieno visuaalinen toteutus tai hienot roolisuoritukset riitä peittämään elokuvan laimeata tunnelmaa. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Totuus
pienoiskuva|upright|Totuus, [[Jules Joseph Lefebvre, 1870.]] Totuus tarkoittaa yleiskielessä tavallisesti sitä mikä on totta, vastaa todellisuutta, tosiasiaa.
Totuus-käsitteen ongelma kuuluu muun muassa filosofian alaan. Totuusteoriat ovat filosofisia teorioita totuuden käsitteen tai sanan ”totuus” luonteesta.
Tietoteoria on filosofian osa-alue, joka tutkii tiedon käsitettä. Tieteenfilosofia taas tutkii tieteellisen tiedon pohjaa, ja esimerkiksi sitä, millä tavalla tieteellisten teorioiden totuus tulisi käsittää.
Filosofiset totuusteoriat
Aikojen saatossa on esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, mistä väitteen (käsityksen, teorian, ja niin edelleen) piirteestä puhumme, kun puhumme sen totuudesta. Nämä näkemykset tai teoriat jakautuvat eri luokkiin alla kuvatulla tavalla. Totuuden vastaavuusteoriat ja deflationistiset totuusteoriat ovat tällä hetkellä analyyttisen filosofian piirissä yleisimmin käytetyt näkemykset.
Totuuden vastaavuusteoriat
Totuuden vastaavuus- eli korrespondenssiteorian mukaan jokin väite on tosi, jos sitä vastaava tosiasia on olemassa, toisin sanoen jos kyseinen väite vastaa asioiden todellista tilaa. Väite on kielellinen esitys, jolla on semantiikka, eikä todellisuudella ole semantiikkaa. Näin ollen korrespondenssi on kielen ja todellisuuden välinen semanttinen suhde, jossa mallia pidetään totena, jos lauseen ja todellisuuden välillä on yhteensopivuus.
Esimerkiksi:
pienoiskuva|upright|Walter Seymour Allwardin veistos Veritas, 1920, [[Kanadan Korkeimman oikeuden edustalla Ottawassa.]] Totuuden vastaavuusteorioilla on usein läheinen yhteys filosofiseen semantiikkaan eli merkitysoppiin. Vastaavuusteoreetikko voi esittää, että väitelauseen merkityksen (sen, minkä ymmärtäminen muodostaa kyseisen väitelauseen ymmärtämisen) voi antaa sen totuusehdoilla, eli tässä tapauksessa näyttämällä, minkä tosiasian on vallittava jotta väite olisi tosi. Tämän mukaisesti voisimme sanoa, että henkilö S ymmärtää väitteen ”tuo omena on punainen”, jos hän tietää, mikä (tai millainen) tosiasia omenan punaisuus on (jos se on tosiasia). Kysymys väitelauseen suhteesta todellisuuteen on täten aina tulkinnallinen. Emme voi ”vain lukea” mitä jossain asiassa kirjoitetaan, vaan jotta ymmärtäisimme mitä sanomalehti tai kokoamisohje tai Raamattu sisältää, tarvitsemme aina jonkinlaista tulkintaa. Korrespondenssin kannalta asiat voivat olla tosia tai epätosia vain lauseilla ja väittämillä, joilla on jonkinlainen semanttinen sisältö: vain sellaiset väitteet ja mallit ovat mielekkäitä joiden ”sisäisestä luonteesta” voidaan esittää kuvaus, joka voidaan koetella empiirisellä koejärjestelyllä. Kun malli esitetään muodossa, jossa tutkijat voivat sen ymmärtää samalla tavalla, ja tehdä kuvauksen pohjalta saman empiirisen todentamisen, varmistuu korrespondenssi ja syntyy tieteen intersubjektiivisuus.
Yleensä totuuden vastaavuusteorian kannattajat selittävät tosiasiat ihmismielestä riippumattomiksi. On käyty myös keskustelua siitä, voisiko vastaavuusteoreetikko väittää päinvastoin, ja sanoa tosiasioiden olevan riippuvaisia nimenomaan ihmismielestä. Joka tapauksessa vastaavuusteorioille on tyypillistä niiden ontologinen sitoumus tosiasioihin tai, yleisemmin, totuudentekijöihin. Läheisesti korrepondenssiteorioihin liittyy myös kielen kuvateoria.
Vastaavuusteoriat antavat monien tieteellisen realismin kannattajien mukaan hyväksyttävän totuuden määritelmän. Vastaavuusteoria vetoaa usein ajattelijoihin, joiden mielestä inhimillinen tiedonkeruu on todellisuuden tutkimista: tarjoavathan vastaavuusteorian olettamat tosiasiat juuri sellaisen olioluokan, jonka edellä mainittu puhetapa vaatii tuekseen.
Totuuden vastaavuusteoria kuvaa ehkä parhaiten arkipäiväistä käsitystä totuudesta. Vastaavuusteoriaa vastaan ja sen puolesta on väitelty filosofisessa kirjallisuudessa paljon, ilman että yksimielisyyttä sen hyväksyttävyydestä olisi saavutettu.
Totuuden yhteensopivuusteoriat
Totuuden yhteensopivuus- eli koherenssiteorioiden mukaan jokin väite on tosi, jos se on yhteensopiva muiden totuuksien kanssa. Esimerkiksi väitteen ”Suomi ei ole asukasmäärältään suuri valtio” totuus perustuu yhteensopivuusteoreettikkojen puhetavalla sen yhteensopivuudelle tavanomaisen maantieteellisen puheen kanssa.
Ongelmana yhteensopivuusteorioissa on, että voidaan laatia esimerkkejä uskomusjärjestelmistä, jotka ovat sisäisesti koherentteja, mutta kuitenkin harhaisia. Esimerkiksi unen maailma voi olla sisäisesti johdonmukainen, vaikka se on vain unta. Useimmat filosofit kuitenkin hyväksyvät sen, että uskomusten keskinäinen koherenssi on yksi edellytys uskomusten totuudenmukaisuudelle. Keskenään ristiriitainen uskomusjärjestelmä ei voi olla tosi.
Deflationistiset totuusteoriat
Deflationististen totuusteorioiden perusväittämä on, että käsite ”totuus” on joko tarpeeton tai turhan monimutkainen käsite. Deflationistiset totuusteoriat perustuvat sille huomiolle, että, esimerkiksi, väitteitä ”aurinko paistaa” ja ”on totta, että aurinko paistaa” voidaan käyttää ilmaisemaan sama asia. Näiden teorioiden mukaan seuraava kaava kertoo kaiken, mitä sanasta "totuus" on sanottava sen merkityksen antamiseksi (kirjain p pitää paikkaa väitelauseelle):
Yllä esitettyä kaavaa kutsutaan filosofisessa kirjallisuudessa usein sulkeidenpoistoskeemaksi (engl. disquotation schema). Deflationisti siis väittää, että kaikki mitä totuuden käsitteestä on sanottavissa väitteen ”aurinko paistaa” tapauksessa on, että ”aurinko paistaa” on tosi, jos ja vain jos aurinko paistaa.
Deflationistiset totuusteoriat eroavat korrepondenssiteorioista siinä, että ensin mainittujen mukaan jälkimmäiset teoriat antavat turhan monimutkaisen kuvauksen totuuden käsitteestä. Kun korrespondenssiteoreetikko esimerkiksi väittää, että totuuden käsitteen ymmärtämiseksi meidän on ymmärrettävä tosiasian käsite, väittää deflationisti puolestaan, että totuuden käsite on niin yksinkertainen, ettei sen ymmärtämiseksi tarvita mitään muuta kuin yllä mainittu sulkeidenpoistoskeema. Tähän eroon liittyy myös se, että korrespondenssiteorioilla on selvä ontologinen sitoumus: sitoumus tietyntyyppisten olioiden, tosiasioiden, olemassaoloon.
Myllypuro (Tampere)
Myllypuro on kaupunginosa Tampereen läntisessä kärjessä Nokian rajalla. Nimensä se on saanut kaupunginosan ja Ikurin välissä virtaavasta Myllypurosta, jonka vanha nimi on Tuohijoki tai myös Myllyoja. Myllypuro alkaa Vuorentaustan Pohjajärvestä ja laskee Nokian puolelle Vihnusjärveen. Purossa on kaksi melko korkeaa putousta ja kummassakin oli 1890-luvulla jalkamylly. Ylemmän myllyn omisti Villilän tila ja alemman Pitkäniemen kartano. 1900-luvun vaihteen tienoilla Myllypuroon rakennettiin kolmella kiviparilla toimiva ratasmylly. Myllypuron alue siirtyi silloisesta Pohjois-Pirkkalasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa ja sen ensimmäinen osa-asemakaava vahvistettiin vuonna 1967.
Totuus
Deflationistiset totuusteoriat
Deflationististen totuusteorioiden mukaan totuus ei ole sillä tavalla kiinnostava tai olennainen ominaisuus kuin esimerkiksi korrespondenssiteorian kannattajat ajattelevat. Erityisesti deflationistit kiistävät, että totuus olisi sellainen ominaisuus, että sitä tarvittaisiin tieteellisissä selityksissä.
Myllypuro (Tampere)
Nimi Myllypuro sopii oikeastaan huonosti Tampereen seudun nimistöön, koska hämäläismurteissa puhutaan yleensä Myllyojista, kun taas Myllypuro-nimet kuuluvat itämurteisiin.
Totuus
Deflationistiset totuusteoriat
Deflationistisista totuusteorioista on tunnistettavissa ainakin seuraavan tyyppisiä teorioita: totuuden redundanssiteoriat, minimalistiset totuusteoriat ja anaforiset totuusteoriat.
Myllypuro (Tampere)
Alue on keskittynyt voimakkaasti teollisuuteen ja vieressä on myös Kalkun teollisuusalue sekä vielä Nokian puolella Kankaantaan teollisuusalue. Asukkaita alueella on vain muutamia, joten Myllypuro on väestöltään Tampereen pienin kaupunginosa. Alueen suurimpia tehtaita on Sandvik Tamrock, joka valmistaa erilaisia kallionporauslaitteita ja louhintakalustoa kaivoksiin. Yrityksellä on alueella myös koekaivos.
Myllypuron kaupunginosaa sivuaa länsipuolella valtatie 3 ja eteläpuolella Tampereen ja Porin välinen rautatie.
Totuus
Deflationistiset totuusteoriat
Voidaan sanoa, että deflationististen teorioiden yhteispiirre on se, että ne antavat sanalle "totuus" samanlaisen tehtävän ajattelussamme, mutta poikkeavat toisistaan siinä, että ne selittävät eri tavoin sen, kuinka sana "totuus" täyttää tämän tehtävän.
Pragmatistiset totuusteoriat
Pragmatististen totuusteorioiden eli totuuden menestyksellisyysteorioiden mukaan todet väitteet ovat sellaisia, että ne mahdollistavat menestyksellisen toiminnan. Pragmatismissa ”todellinen” ja ”totuus” ovat vain nimityksiä, jotka ovat käyttökelpoisia tutkimuksessa, mutta joita ei voi ymmärtää tutkimustilanteen ulkopuolella. Näin pragmatistit hylkäävät ajatuksen, jonka mukaan käsitysten tulisi kuvata todellisuutta ollakseen tosia. Sen sijaan käsitykset nähdään taipumuksina, jotka pätevöityvät tosiksi tai epätosiksi sen perusteella, kuinka hyödyllisiksi ne osoittautuvat tutkimuksessa ja käytännön toiminnassa.
Pragmatistit eivät kuitenkaan katso, että mikä tahansa mikä osoittautuu käytännölliseksi tai hyödylliseksi, tai mikä tahansa mikä auttaa selviytymään hetken, olisi katsottava todeksi. Esimerkiksi C. S. Peirce katsoi, että teoreettiset väittämät tulisi sitoa verifikaatiokäytäntöihin — eli tuli olla mahdollista tehdä ennusteita ja koetella niitä. Peircen mukaan totuuden määrittää tieteellisen yhteisön suorittaman tutkimuksen lopputulos. John Dewey katsoi, että kun jotakin asiaa sanotaan todeksi, se tarkoittaa sen olevan luotettava ja tulevan säilymään sellaisena kaikissa ajateltavissa olevissa tilanteissa. Deweyn mukaan todet käsitykset ovat sellaisia joiden avulla on mahdollista ”aktiivisesti uudelleen järjestää ympäristö niin, että poistetaan jokin häiriö tai hämmennys.”
Esittely
Yleensä totuusrelativismiksi käsitetään ne näkemykset, joiden mukaan jokin väite on tosi, jos se on tosi sen esittäjän edustamasta näkökulmasta. Näin ollen luokitus totuusrelativismiksi poikkeaa yllä esitetyistä luokituksista siinä, että totuusrelativisti nojaa intuitiiviseen käsitykseemme totuudesta, ja pyrkii kertomaan kuinka totuuden käsite tulisi ymmärtää julkisessa käytössä, kun sen yksityinen (relativisoitu) käyttö on ymmärrettävissä. Esimerkiksi koherenssiteoreetikko taas pyrkii kertomaan mitä totuus, julkinen tai yksityinen, pohjimmiltaan on. Usein totuusrelativistit esittävät relativisminsa tueksi myös näkemyksen yksityisestä totuudesta (korrepondenssi, koherenssi, jne.).
Totuusrelativismia on montaa eri tyyppiä. Yksinkertaisin, naiivi relativismi, väittää, että mikä tahansa väite on tosi, jos sen esittäjä vain uskoo niin. Naiivi relativisti ei erota totena pitämistä (puhujan asenne) ja totuutta (mahdollisesti puhujasta riippuva väitteen ominaisuus). Yleensä totuusrelativistin kannattaja haluaa tehdä selvän eron itsensä ja naiivin relativistin välille.
Totuuden konsensusteoriat ovat totuusrelativismia. Totuuden konsensusteorian mukaan väitteen totuus on tietyn sosiaalisen ryhmän yhdessä todeksi sopima asia (tosin yleensä ilman ääneen lausuttua kielellistä sopimusta). Konsensusteorian kannattaja voisi esimerkiksi kannattaa näkemystä jonka mukaan väitteen ”Moskovassa on pidetty olympialaiset” totuus perustuu sille, että asiasta vallitsee riittävä yksimielisyys niiden joukossa joiden mielipide lasketaan merkitseväksi (ehkä ei esimerkiksi lapset). Tätä näkemystä kannattaa harva. Onhan aina mahdollista, että enemmistö (tai jopa koko ihmiskunta) on jonkin asian suhteen väärässä.
Sosiaalinen konstruktivismi on äärimmäinen totuusrelativismin muoto. Sen mukaan totuus rakennetaan sosiaalisten prosessien myötä ja edustaa valtataistelua sosiaalisessa yhteisössä. Michel Foucaultin ajattelu edustaa suunnilleen tätä näkökantaa. Hänen mukaansa totuus on aina valtakamppailun alainen seikka. Totuus vaihtelee eri aikoina eri valtasuhteiden vallitessa, mutta mitään arviointiperustetta näiden eri totuuskäsitysten vertailemiseen ei ole.
Totuusrelativismin kannattajat saattavat nähdä totuusrelativismin ratkaisuna joihinkin yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Sen on esimerkiksi ehdotettu sopivan hyvin yhteen suvaitsevaisen todellisuuskäsityksen kanssa.
Vasta-argumentteja
Totuusrelativismin ongelmaksi mainitaan usein se, että kahden eri puhujan väitteet voivat olla ristiriidassa toistensa kanssa, mutta silti tosia puhujien näkökulmista. Näin herää kysymys, kuinka totuusrelativistit voivat selittää aitojen erimielisyyksien olemassaolon esimerkiksi tieteessä. Toinen perinteinen vasta-argumentti totuusrelativismia vastaan perustuu kysymykselle totuusrelativistisen totuusteorian totuudesta: totuusrelativistin mukaan kaikki totuudet ovat vain totuuksia jostakin näkökulmasta, ja jos tämä pätee myös relativistisille totuusteorioille, ei relativisti voi toivoa vakuuttavansa muiden totuusteorioiden kannattajia.
Yleisteoksia
Englanniksi
Aiheesta muualla
Yleistä
Totuusteoriat
Troll Scientists
Troll Scientists oli suomisaundi tyyppinen, psytrance-musiikkityyliin keskittynyt suomalainen duo, jonka muodostivat Staffan Ström ja Jani Inkeroinen. Nykyään Ström käyttää sitä taiteilijanimenään.
Historia
Suomalaisissa metsäbileissä tavattuaan Inkeroinen ja Ström päättivät perustaa yhtyeen tuottaakseen psytrance-tyylistä musiikkia, joka on saanut vaikutteita kaikesta, mistä he itse nauttivat. Duo tuotti alkuun lukuisia, kaikkien ladattavissa olevia internet-julkaisuja. Lokakuussa 2007 he julkaisivat debyyttialbuminsa Useless Science, joka sisältää kymmenen kappaletta. Kesällä 2008 duo kiinnitettiin Exogenic Records -levy-yhtiön listoille. Vuonna 2009 ilmestyi toinen albumi, Sir Eel, joka on ollut monien kriitikkojen mieleen.
Vuonna 2012 Inkeroinen erosi duosta, mutta Ström jatkaa Troll Scientists -nimellä sooloartistina. Syksyllä 2013 julkaistiin kolmas albumi the Synchronicities of Captain Clark. Levy on teemalevy Robert Anton Wilsonin ja William Borroughsin 23 enigmasta.
Stephenie Meyer
USA Todayn mukaan Houkutuksen neljä osaa olivat vuoden 2008 myydyimmät kirjat Yhdysvalloissa, ja Meyerin kustantaja arvioi hänen kirjojensa myyneen kyseisenä vuonna 22 miljoonaa kappaletta. Meyer on ensimmäinen kirjailija, joka on teoksillaan vallannut USA Todayn listan neljä kärkipaikkaa. Meyer on Houkutus-sarjan lisäksi kirjoittanut myös aikuisille suunnatun tieteisromaanin Vieras (2008). Meyer pääsi vuonna 2009 sijalle 26 talouslehti Forbesin kokoamalle listalle maailman vaikutusvaltaisimmista julkisuuden henkilöistä.
Elämä
Stephenie Meyerin vanhemmat olivat Stephen ja Candy Morgan. Meyerillä on viisi sisarusta: Seth, Emily, Jacob, Paul ja Heidi. Etunimensä epätavallisen kirjoitusasun hän sai isänsä Stephenin nimen pohjalta. Meyerin ollessa nelivuotias hänen perheensä muutti Connecticutista Arizonan osavaltion pääkaupunkiin Phoenixiin. Hän kävi Chaparralin lukiota Scottsdalessa ja jatkoi opiskelua Utahin Provossa sijaitsevassa Brigham Youngin yliopistossa, missä hänen pääaineenaan oli englanti. Meyer valmistui yliopistosta vuonna 1995. Vuonna 1994 Meyer meni naimisiin Christian ”Pancho” Meyerin kanssa. Pariskunnalla on kolme poikaa: Gabe, Seth ja Eli.
Meyer kuuluu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän ei esimerkiksi uskonsa vuoksi juo alkoholia. Nuoruudessaan Meyer haaveili urasta kirjailijana ja opiskeli englantia yliopistossa, mutta harkitsi kuitenkin ryhtymistä asianajajaksi, koska ei uskonut voivansa menestyä kirjailijana. Ensimmäisen lapsensa Gaben synnyttyä hän hylkäsi ajatuksen urasta lain parissa ja jäi kotiäidiksi.
Houkutus-sarja
pienois|Meyer vuonna 2007. Meyerin Houkutus-sarja julkaistiin vuosina 2005–2008. Kirjasarja kertoo nuoresta Bella Swan -nimisestä tytöstä, joka rakastuu Edward Cullen -nimiseen vampyyripoikaan. Kertomansa mukaan Meyer sai ajatuksen kirjasarjaan unestaan, jossa tyttö ja vampyyripoika keskustelivat suhteestaan ja siitä miten vampyyripojan oli taisteltava vastaan haluaan juoda tytön verta. Seuraavana päivänä, vuoden 2003 kesäkuussa Meyer alkoi kirjoittaa unensa pohjalta esikoisromaaniaan Houkutus.
Meyer teki 750 000 dollarin sopimuksen Houkutuksen julkaisemisesta yhdysvaltalaisen Little, Brown and Company -kustantamon kanssa. Sopimus kattoi myös kolmen muun osan julkaisun. Houkutus julkaistiin vuonna 2005 ja menestyi hyvin. Se oli muun muassa New York Timesin ja Publishers Weeklyn valinta vuoden parhaaksi kirjaksi vuonna 2005. Vuonna 2005 Publishers Weekly -lehti valitsi Meyerin yhdeksi vuoden lupaavimmista uusista kirjailijoista.
Meyer jatkoi kirjasarjaa vielä kolmen osan verran. Houkutusta seurasivat Uusikuu vuonna 2006 (suom. 2007), Epäilys vuonna 2007 (suom. 2008) ja Aamunkoi vuonna 2008 (suom. 2009). Kirjasarja käännettiin suomeksi vuosina 2005–2009 WSOY:n kustantamana.
Meyerin oli määrä kirjoittaa Keskiyön aurinko -niminen, sarjan ensimmäisen osan uudelleen kertova teos Edwardin näkökulmasta, mutta sen luonnoksien vuodettua internetiin hän lopetti sen kirjoittamisen. Keskiyön auringon luonnokset ovat nähtävissä Meyerin kotisivuilla. Meyer on kirjoittanut myös lisätietoa Houkutus-sarjasta sisältävän teoksen nimeltä The Twilight Saga: The Official Guide, jonka julkaisupäivää ei ole ilmoitettu. Tähän lisätietoa sisältävään kokoelmaan Meyer teki myös pienoisromaanin Bree Tannerin lyhyt elämä.
Vaikutteet
Meyer on kertonut, että jokaisella Houkutus-sarjan osa on saanut innoitusta tietystä kirjallisuuden klassikkoteoksesta ja että kirjat perustuvat löyhästi näin. Ensimmäistä osaa Houkutusta innoitti Jane Austenin teos Ylpeys ja ennakkoluulo ja Uusikuu perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Romeo ja Julia. Epäilys sai innoitusta Emily Brontën Humisevasta harjusta. Viimeinen osa Aamunkoi perustuu osittain Shakespearen näytelmään Juhannusyön uni. Meyer on kertonut saaneensa kirjoittaessaan innoitusta musiikista ja on lähettänyt verkkosivuilleen listoja innoittavista kappaleista. Usein listoilla esiintyviä yhtyeitä ovat Muse, Blue October, My Chemical Romance, Coldplay ja Linkin Park.
Elokuvat
pienois|Meyer Twilight – Houkutuksen ensi-illassa vuonna 2008. Kirjasarjan pohjalta on tehty myös kolme elokuvaa: Twilight – Houkutus (2008), Twilight – Uusikuu (2009) ja Twilight – Epäilys (2010). Neljännen teoksen pohjalta tehdään kaksiosainen elokuva Twilight – Aamunkoi, joista ensimmäisen osan on määrä saada ensi-iltansa 18. marraskuuta 2011 ja toisen osan kesällä 16. marraskuuta 2012. Meyer teki cameoroolin elokuvassa Twilight – Houkutus. Kaikissa elokuvissa päärooleja näyttelevät Kristen Stewart, Robert Pattinson ja Taylor Lautner.
Muut teokset
Vuonna 2008 julkaistiin Meyerin aikuisille suunnattu tieteisromaani Vieras (The Host, suom. 2009). Meyer on kirjoittanut sille jatko-osaa The Soul. Meyer on myös kirjoittanut novellin ”Hell on Earth” vuonna 2007 julkaistuun kokoelmateokseen Prom Nights from Hell.
Ihailijat
Suuren suosionsa myötä Meyerin ja Houkutuksen on usein sanottu luoneen ympärilleen ”Twilight-ilmiön”, jota on verrattu J. K. Rowlingiin ja hänen Harry Potter -kirjasarjaansa. Houkutuksen ihailijat ovat muun muassa kirjoittaneet sarjan pohjalta omia tarinoitaan eli fanifiktiota internetiin ja perustaneet Houkutus-aiheisia yhtyeitä. Meyerin julkiset esiintymiset ovat vetäneet puoleensa monituhatpäisiä yleisöjä. US Weekly -lehden mukaan Yhdysvaltain presidentti Barack Obama on lukenut Houkutus-kirjasarjaa yhdessä vanhemman tyttärensä Malian kanssa.
Houkutus-kirjojen tapahtumat sijoittuvat pieneen Forksin kaupunkiin Yhdysvaltain Washingtonin osavaltiossa. Kaupunki on saanut paljon huomiota, ja kunnianosoituksena kirjailijalle se juhlii Stephenie Meyer -päivää Bella Swan -hahmon syntymäpäivänä 13. syyskuuta. Sarjan suosio on lisännyt matkailua kaupunkiin, ja kaupunkilaiset alkoivat esimerkiksi myydä sarjaan liittyviä tuotteita sekä järjestää Houkutus-aiheisia kiertokäyntejä Forksissa ja sen lähialueilla.
Gardenia-Helsinki
thumb|300px|Gardenia-Helsingin sisäänkäynti
Gardenia-Helsinki oli vuonna 2001 avattu ja vuoden 2015 lopussa suljettu puutarhanähtävyys Helsingin Viikissä. Gardenialla oli sekä sisä- että ulkopuutarha, joista ulkopuutarha oli yleisölle avoin ja sisäpuutarha maksullinen. Trooppinen sisäpuutarha oli keskittynyt Kaakkois-Aasian hyötykasveihin, ja kokoelma sisälsi runsaasti mm. hedelmä- ja maustekasveja. Ulkoalueella oli japanilainen kivipuutarha, johon sisältyi japanilaisen puutarha-asiantuntijan suomalaisesta kivestä suunnittelema vesiaihe. Lisäksi ulkopuutarhaan oli istutettu runsaasti ruusuja, pioneja ja perennoja.
Puutarhojen lisäksi Gardeniassa oli myös muuta toimintaa. Gardeniasta vuokrattiin kokoustilaa ja juhlatilaa pieniin ja suuriin tilaisuuksiin, ja Gardenian tiloissa toimi helsinkiläisiä koululuokkia luontoon tutustuttava luontokoulu Töyhtöhyyppä. Aulassa toimi lounasravintola/kahvila ja infopisteestä saattoi ostaa pieniä matkamuistoja ja jonkin verran viherkasveja.
Helsingin kaupunginhallitus päätti kesäkuussa 2015 lopettaa Gardenian toiminnan, jota ei ollut saatu taloudellisesti kannattavaksi. Puutarha oli viimeisen kerran avoinna maanantaina 30. marraskuuta 2015. Rakennus oli sen jälkeen tyhjillään, kunnes elokuussa 2020 sen kerrottiin siirtyvän olutpanimo CoolHead Brew:n käyttöön vuonna 2021.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Hannu Tikka.
Jack Straw
thumb|Jack Straw Yhdysvaltain-vierailulla vuonna 2005.
John Whitaker ”Jack” Straw (s. 3. elokuuta 1946) on englantilainen Työväenpuolueen poliitikko, joka toimi maansa sisäministerinä Tony Blairin hallituksessa vuosina 1997–2001, ulkoministerinä 2001–2006 sekä 5. toukokuuta 2006 lähtien Työväenpuolueen parlamenttiryhmän johtajana Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneessa ja 28. kesäkuuta 2007 – 11. toukokuuta 2010 Brownin hallituksen oikeusministerinä, lordikanslerina ja ensimmäisenä ministerinä. Parlamentissa Straw on toiminut vuodesta 1979 Blackburnin vaalipiirin edustajana.
Straw syntyi Buckhurst Hillissä Essexissä ja kasvoi Loughtonissa yksinhuoltajaäidin lapsena. Hän luki lakia Leedsin yliopistossa.
Straw nimitettiin sisäministeriksi Työväenpuolueen vuoden 1997 vaalivoiton jälkeen. Hän ajoi vuonna 2000 läpi Regulation of Investigatory Powers Actin, joka lisäsi poliisin valtuuksia terrorismia vastaan. Entinen pääministeri Thatcher ylisti Straw’ta tästä, mutta eräät pitivät hänen toimiaan autoritaarisina. Hän lisäsi Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräykset Britannian lakiin.
Maaliskuussa 2000 Straw teki päätöksen pitkään kotiarestissa Lontoossa olleen Augusto Pinochetin palauttamisesta Chileen tämän terveydentilan vuoksi, vaikka Pinochetia vaadittiin luovutettavaksi oikeudenkäyntiin.
Vuoden 2001 vaalien jälkeen Straw’sta tuli ulkoministeri Robin Cookin seuraajana. Straw’lla oli hyvät suhteet Yhdysvaltoihin, ja hän kannatti Irakin sotaa. Eräiden arvioiden mukaan Yhdysvallat kuitenkin painosti Straw’n eroon ulkoministerin asemasta hänen vastustettuaan hyökkäystä Iraniin.
Gianni Romme
Gianni Romme (s. 12. helmikuuta 1973 Lage Zwaluwe, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Romme on erityisesti keskittynyt pitkille luistelumatkoille, joilla hän onkin saavuttanut mittavaa menestystä. Naganon olympialaisissa 1998 Romme voitti kultaa sekä 5 000 että 10 000 metrillä. Neljä vuotta myöhemmin Salt Lake Cityn olympialaisissa hän saavutti 10 000 metrillä hopeaa maanmiehensä Jochem Uytdehaagen takana.
Yleisluistelun maailmanmestaruuden Romme on voittanut kahdesti, 2000 ja 2003. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän on voittanut 5 000 metriä kolmesti ja 10 000 metriä neljästi. Lisäksi hänellä on hopeaa 5 000 ja 10 000 metriltä sekä kolme pronssia 5 000 metriltä. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2003.
Romme lopetti uransa kauteen 2006–2007. Sen jälkeen hän valmensi muun muassa Anni Friesinger-Postmaa.
Elegant Gypsy
Elegant Gypsy on yhdysvaltalaisen jazz-kitaristi Al Di Meolan vuonna 1977 julkaistu toinen albumi. Albumi sisältää erittäin nopean ja teknisen jazz-rock -fuusion lisäksi myös flamenco -tyylistä, akustista tunnelmointia.
Petri Heinänen
Petri Heinänen (s. 18. toukokuuta 1976 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Petri Heinänen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Heinäsen liigadebyytti tapahtui 21. toukokuuta 1995 Ilveksen paidassa Kuusysiä vastaan ja hänen ensimmäinen liigamaalinsa syntyi kesäkuussa 1995 FinnPaa vastaan. Heinänen edusti myös Veikkausliigassa pelaavaa Tampere Unitedia, jonka riveissä voitti kahdesti Suomen mestaruuden 2001 ja 2006. Pääsarjatasolla hän on edustanut myös AC Oulua. Hänellä on takanaan 156 Veikkausliiga-ottelua, sekä 9 maalia. A-maajoukkueessa Heinänen on esiintynyt kolme kertaa.
Kaudella 2006 Heinänen kärsi loukkaantumisesta, joka piti hänet sivussa pelikentiltä lähes koko kauden. Loppukaudeksi 2007 Heinänen siirtyi AC Oulun riveihin. Tätä ennen hän oli edustanut samalla kaudella Kakkosen KOO-VEE:tä. Vuosina 2009–2012 Heinänen pelasi HIFK:ssa toimien myös viimeisinä kausinaan joukkueen kapteenina.
Sodankylän vanha kirkko
Sodankylän vanha kirkko on yksi Suomen vanhimmista puukirkoista. Kirkko on rakennettu vuonna 1689 Kuninkaallisen Majesteetin eli Kaarle XI:n kustannuksella. Sodankylän kirkko oli vasta kolmas Kemin Lappiin rakennettu kirkko, Inarin ja Kemijärven kirkkojen jälkeen. Sodankylä sijoittuu näiden kahden paikkakunnan puoliväliin, ja sen kirkko oli tarkoitettu nykyisen Sodankylän, Kittilän, Pelkosenniemen ja Savukosken alueen silloisia asukkaita varten.
Tyylillisesti kirkko edustaa toisaalta keskiaikaista kirkonrakennustraditiota, toisaalta pohjalaista puukirkkojen muotoperinnettä. Kirkko on satulakattoinen ja torniton. Sakaristo liittyy kirkon pohjoisseinään ulokkeena, samoin kuin eteinen länsipäätyyn. Interiööri on vuoraamaton ja maalaamaton. Seinien vahvikkeena ovat pohjalaistyyppiset tukiarkut. Mielenkiintoisia yksityiskohtia ovat vesikaton harjakampa ja viirit, jotka edustavat keskiajalle palautuvaa tyylikerrostumaa. Sisätilan tynnyriholvi on vuodelta 1703, ja kuorin erottaa muusta kirkosta vaatimaton kuoriaita. Kirkon lehteri on rakennettu 1700-luvun lopulla. Kirkkoon mahtuu noin 220 ihmistä. 1700-luvun hengessä kirkon lattian alle on haudattu arvokkaita henkilöitä. Muumiona parhaiten on säilynyt pariviikkoinen kirkkoherran poika Abraham Cajander.
Valmistelut
Kemin Lapissa oli alun pitäen vain kaksi kirkkoa, luultavasti 1646 rakennetut Inarin ja Kemijärven kirkot. Helmikuussa 1674 esitettiin Sompion ja Sodankylän käräjillä Kuninkaallisen Majesteetin plakaatti, jonka mukaan Sompioon rakennettaisiin kirkko kruunun kustannuksella. Rahvas kuitenkin vastasi molemmilla käräjillä, että uudelle kirkolle ei ole tarvetta, vaan Kemijärven kirkko riittäisi. Kirkonrakennushanke lykkääntyi näin ollen kymmeneksi vuodeksi.
Kemin kirkkoherran Johan Tuderuksen Kuusamossa pitämässä rovastintarkastuksessa 24. joulukuuta 1685 kirjattiin pöytäkirjaan Sompion, Sodankylän ja Kittilän lappalaisten nöyrä pyyntö, että maaherra ja konsistori anoisivat Kuninkaalliselta Majesteetiltä pappia, joka saisi asua Sodankylässä. Kuningas viittaa 3. toukokuuta 1686 Turun konsistorille lähettämässään kirjelmässä aikaisempaan päätökseen uusien kirkkojen ja kappeleiden rakentamisesta ja vakinaisesti paikkakunnalla asuvista sielunhoitajista. Turun piispa Johannes Gezelius vastasi kuninkaalle, että hän oli käynyt maaliskuussa Kemissä ja saanut tietää Kemin kirkkoherralta, että nykyisten pappien lisäksi tarvittaisiin vielä yksi Sodankylään ja yksi Kuusamoon. Kuningas kirjoitti jo 15. toukokuuta 1686 Pohjanmaan maaherralle Gustaf Grasselle, että tämän olisi huolehdittava Kuusamon kappelin rakennuttamisesta ja ilmoitettava Länsipohjan läänin maaherralle Hans A. Krusenille, että tämän tehtävänä taas olisi huolehtia lääniinsä kuuluvan Sodankylän kappelin rakennustyöstä.
Kirjeenvaihto kuninkaan kanssa
pienoiskuva|David Klöcker Ehrenstrahl, [[Kaarle XI, 1655-1697, Ruotsin kuningas, 1682.]] Hans A. Krusen lähetti kirjeen kuninkaalle 10. marraskuuta 1687. Kirjeessä maaherra kertoi, että Tornion ja Kemin vouti Jacob Grape oli tiedustellut häneltä, mistä varat Sodankylän kirkkoa varten otettaisiin. Erityisesti Grape tarkoitti varoja kirvesmiesten palkkaamiseen ja saarnatuolin, vähintään yhden kellon sekä muiden tarpeellisten tavaroiden maksamiseen. Vouti oli kertonut myös, ettei lappalaisilla ollut tarvittavia varoja eikä ammattitaitoa kirkon rakentamiseen. Ainoastaan rakennushirret he voisivat hankkia. Näihin kysymyksiin maaherra Krusen toivoi vastauksia kuninkaalta.
Kuningas vastasi 25. marraskuuta 1687, että hän tarvitsisi ehdotuksen siitä, mitä kirkon vaatimat tarvikkeet ja kirvesmiesten palkat tulisivat maksamaan. Asiaa selvittämään Krusen määräsi lapinvouti Grapen. Lopullisen vastauksen kuluista maaherra lähetti kuninkaalle vasta 16. heinäkuuta 1688. Vastauksessaan maaherra pahoitteli, että vastauksen antaminen oli kestänyt niin pitkään. Syiksi maaherra mainitsi, että vouti oli ollut veronkannossa ja käräjillä koko talven, ja kirvesmiesten mielipiteen saaminen oli kestänyt kauan pitkien välimatkojen ja huonon tien vuoksi. Maaherra sanoi jäävänsä odottamaan kuninkaan vastausta siihen, mitä varoja rakentamiseen käytetään. Kirvesmiehet olivat halunneet ryhtyä töihin seuraavana syksynä, niin että kirkko valmistuisi jouluksi. Kuningas näyttää hyväksyneen kustannusarvion sellaisenaan 30. heinäkuuta 1688. Hänen allekirjoittamansa kirjeen konseptista käy ilmi, että myönnetty summa oli 900 kuparitaaleria. Valtiokonttori kääntyi kuitenkin vielä kuninkaan puoleen 15. syyskuuta 1688 ja pyysi päätöstä, mistä varat otettaisiin. Kuningas vastasi 23. syyskuuta 1688, että varat otettaisiin hänen käyttövaroistaan.
Uuden kirkon sijoituspaikaksi lappalaiset olivat myöntäneet vuonna 1687 Skaitma-nimisen paikan. Luultavasti Skaitma on sama tasainen hiekkakangas Kitisen ja Jeesiöjoen välisen niemen itärannalla, vastapäätä Sodankylän silloista kyläasutusta. Tälle paikalle kirkko myös sittemmin pystytettiin.
Rakentajista
Erityisestä rakennusmestarista ei ole säilynyt mitään tietoa, mutta oletettavaa on, että yksi kirvesmiehistä johti työtä. Rakennustyöt on aloitettu aikaisintaan syksyllä 1688. Täysin poissuljettua ei ole myöskään se, että koko rakennustyö olisi suoritettu vuoden 1689 aikana. Joka tapauksessa kirkko valmistui vuonna 1689. Eteisen alkuperäisenä säilyneen ulko-oven ovilevyn sisäpinnan reunaan on vuoltu merkintä MM2 ja vuosiluku 168(?). Molemmat kaiverrukset ovat epäilemättä kirkon rakennusajalta. Voidaan olettaa, että ne on tehnyt rakennustyöhön osallistunut kirvesmies, ellei peräti työtä johtanut rakennusmestari. Muita rakennusaikaan viittaavia merkintöjä kirkosta ei ole löytynyt.
Tornion kirkkoa rakennettiin vuodesta 1684. Tornion kirkon rakennustyötä johti Matti Härmä ja työhön osallistui suuri määrä kirvesmiehiä. Suuri osa näiden kirvesmiesten nimistä mainitaan kirkon tileissä. Voidaan olettaa, että useimmat Tornion seudun kirvesmiehet ovat osallistuneet rakennustöihin. Lapinvouti Grapella on ollut erinomaiset mahdollisuudet tutustua näihin miehiin. Tileissä mainitaan vain yksi kirvesmies, johon sopisivat kirjaimet MM. Tämä maininta on "Michel Michelsson i Wåhnom". Toistaiseksi voidaan pitää mahdollisena, että juuri Mikko Mikonpoika Alatornion Vuonosta (nykyisin Ruotsin puolella, noin 5 km Haaparannalta länteen) olisi ollut Sodankylän kirkon rakennustöiden johtaja. Kirkon koko ja kattorakenne ovat Lars Petterssonin näkemyksen mukaan voineet sallia töiden johdon jättämisen kirvesmiehen käsiin, eikä olisi ollut tarvetta Matti Härmän kaltaiselle miehelle.
Kirkon rakenne
pienoiskuva|Saarnatuoli kirkon sivuseinustalla. Tyypiltään kirkko liittyy erityisesti Pohjanmaalla esiintyviin niin sanottuihin tukipilarikirkkoihin. Sisältä kirkko on vuoraamaton ja maalamaton. Ulkoseinät ovat nykyisin täysin laudoitetut. Valtaosa rakenteista on nähtävissä tai muuten helposti selville saatavissa. Näin ollen kirkolla on Suomen puurakennustaiteen selvittelyssä keskeinen asema.
Kirkossa on ollut alusta alkaen runkohuoneen lisäksi pohjoisen puolen itäpäädyn puolella sakaristo ja länsipäädyssä sijaitseva eteinen. Runkohuoneen sisätilan mitat ovat 12,9 × 8,3 metriä, ja sivuseinien korkeus kivijalan yläreunasta on noin 3,85 metriä. Runkohuoneen korkeus kivijalasta harjavuoliaisen yläpintaan on noin 7,5 metriä. Kaikki seinät päätykolmiot mukaan lukien ovat vaakasuorista hirsistä, eikä tahallisia kallistumia ole. Molempiin sivuseiniin liittyy ontto tukipilari, ja nämä pilarit ovat täsmälleen seinien keskellä.
Katot
Kirkossa ei ole lainkaan kattotuoleja vaan vuoliaiskatto. Näin on itse runkohuoneessa, kuten myös eteisessä ja sakaristossa. Runkohuoneessa on harjavuoliaisen lisäksi kahdeksan välivuoliaista, neljä kummallakin puolella. Eteisessä ja sakaristossa on ainoastaan harjavuoliainen. Kaikissa vesikatoissa vuoliaisten varassa on laudoitus. Laudoitus on normaaliin kattotuolirakenteeseen nähden tehty poikkeuksellisella tavalla, nimittäin se on katonharjan suuntaan nähden poikittainen. Nykyinen laudoitus on vuoden 1992 korjauksesta, ja se on tehty samanlaisin työmenetelmin kuin alkuperäinenkin, eli lautoja ei ole sahattu, vaan ne on käsin lohkottu. Sakaristossa ja eteisessä ei ole koskaan ollut erityistä välikattoa, vaan kattolaudoitus on näkynyt sellaisenaan sisäpuolelle.
Paanutuksessa on vanhastaan kolmioaiheinen kuviointi, joka on saatu käyttämällä sopivasti rinnakkain tasapäisiä ja suippokärkisiä paanuja. Runkohuoneen katonlapeissa on kolme päällekkäistä kolmiosarjaa ja eteisen sekä sakariston katonlapeissa yhdet. Vuoden 1926 korjauksen yhteydessä paanutusta muutettiin siten, että runkohuoneen katonlapeissa oli kuusi päällekkäistä kolmiosarjaa ja sakaristossa ja eteisessä kaksi. Vuoden 1992 korjauksessa paanutus palautettiin alkuperäiseen asuunsa.
pienoiskuva|upright|Alttaritaulunurkkaus
Alttaritaulu
Kirkon alttaritaulu on nimeltään "Ehtoollinen" ja sen on maalannut mestari Petter Bergström Tukholmasta. Taulu on signeerattu merkinnällä "Pictus 1739 6/9 P.Bergström". Bergström asui tuolloin Torniossa. Torniossa ollessaan hän maalasi myös toisen ehtoollista esittävän taulun, joka päätyi Ruotsin Ylitornion eli Matarengin kirkkoon. Kolmas samanaiheinen maalaus valmistui 1741 Limingassa ja se sijoitettiin Pudasjärven kirkkoon. Kaikissa näissä tauluissa Bergström on käyttänyt luultavasti samaa esikuvaa kuin Möllerum, jonka 1701 maalaama Tornion kirkon alttaritaulu on aiheosiltaan samanlainen kuin Bergströminkin. Taulun keskeisin aihe on Jeesus, joka pitää sylissään Johannesta ja ojentaa pöydän yli ehtoollista Juudakselle, jolla on rahapussi kädessään petturuuden merkkinä. Yksi mahdollisuus on, että Bergström olisi tehnyt piirustuksen Möllerumin työstä ja käyttänyt sitä mallina. Kirkon tilien mukaan alttaritaulusta maksettiin vuonna 1739 84 kuparitaaleria. 1741 maksettiin vielä kehyksistä ja kuljetuksesta 24,16 kuparitaaleria. Veistoskoristeiset kehykset on maalattu samoilla väreillä kuin itse taulukin. Kehysten erikoisuus on Golgatan ja kolmen ristiinnaulitun käyttäminen kehysten koristeena. Kehyksetkin saattavat olla Bergströmin tekemät, sillä ristiinnaulittujen lannevaatteet on tehty samalla tavalla kuin Limingan ja Säämingän kirkkojen maalauksissa, jotka Bergström on myös tehnyt.
Kellotapulit
pienoiskuva|upright|Paavo Huovisen suunnittelema postimerkki Kellotapuleita kirkossa on ollut arkistotietojen perusteella kolme. Ensimmäinen rakennettiin 1700-luvun alkupuolella "Kuninkaallisen Majesteetin" 1690-luvulla lahjoittamaa kelloa varten. Ennen varsinaista tapulia kello roikkui Samuli Paulaharjun muistiin merkitsemien perimätietojen mukaan "renkkujen päällä". Tapuli on luultavasti ollut verrattain pieni sivuilta auki oleva pukkitapuli, jossa on ollut suppea katos. Kyseinen tapuli oli ilmeisesti jo niin huonossa kunnossa rovastintarkastuksessa 1. tammikuuta 1747, että seurakuntalaiset lupasivat rakentaa uuden tapulin kellolle. Vanha kuninkaan kello valettiin uudelleen 1748 Tukholmassa entistä kookkaammaksi. Tämä kello halkesi vuonna 1855 Venäjän keisari Nikolai I:n kuolinkelloja soitettaessa. Kello korjattiin heti seuraavana vuonna Tukholmassa.
Toinen tapuli rakennettiin 1748–1749 kahdelle kellolle. Vuonna 1764 ostettiin toiseksi kelloksi suurempi yhden kippunnan (noin 170 kg) painoinen kello. Se on valettu uudelleen vuonna 1845. Kyseisen tapulin pystytyksessä on ollut ilmeisesti kaksi rakennusmestaria: Henrik Tepasto ja Matts Palko, molemmat oletettavasti paikkakuntalaisia. Kummallakaan ei tiettävästi ole ollut aikaisempaa kokemusta tapulin rakentamisesta, ja pian uusi tapuli osoittautuikin heikoksi. Tapulia korjattiin useaan otteeseen. Kirkonkokouksessa 19. heinäkuuta 1793 todettiin tapuli kelvottomaksi. Tapulia kuitenkin kunnostettiin vielä tämänkin jälkeen moneen kertaan. Kirkkoherra Nils Enckell ilmoitti 1. kesäkuuta 1798 päiväämässään kertomuksessa, että tapuli on vanha mutta korjattu ja voi seistä vielä jonkin aikaa. Useissa inventaarioluetteloissa vuosien 1764–1823 välillä tapulin ilmoitettiin olevan kehno, vanhalla tavalla tehty ja huonosti rakennettu. Rovastintarkastuksessa 1804 kirkkoherra ilmoitti tapulin olevan niin huonossa kunnossa, että niin kellot kuin ihmisetkin olivat vaarassa, minkä vuoksi uusi tapuli olisi tehtävä heti ensi tilassa. Seurakuntalaiset myönsivät asian olevan näin, mutta valittivat katovuosista ja poronhoidon epäonnistumisesta johtuvaa köyhyyttään, minkä vuoksi he pitivät avustusta välttämättömänä. Säilyneiden tietojen perusteella tapulin on arveltu olleen keskiaikaisperinteen mukainen pukkitapuli. Tapulissa on ollut välipohja, mikä viittaa kellohuoneen lattiaan. Tiedoista käy ilmi, että tapulissa on ollut portaat. Myös ovi mainitaan, mikä tarkoittanee, että jalusta on ollut umpinainen. Läpikäytävää tapulissa tuskin on ollut. Vuoden 1750 inventaariotiedoissa tapulin kerrottiin olevan kaunis, mistä voidaan päätellä, että katolla lienee ollut rikkaampiakin arkkitehtonisia jäsentelyjä.
16.–17. maaliskuuta 1817 pitämässään rovastintarkastuksessa lääninrovasti Mathias Castrén totesi, että Sodankylän kirkon tapuli oli ikänsä ja puutteidensa vuoksi niin rappeutunut, että uusi tapuli olisi erittäin tarpeellinen. Tuomiokapituli esitti, että Keisarillinen Majesteetti myöntäisi varoja joko valtion kassasta tai Lapin kirkollisrahastosta uuden tapulin rakentamiseksi, koska katovuosien vuoksi seurakuntalaisilla ei ollut tähän hankkeeseen omia varoja. Tuomiokapituli esitti myös, että majesteetti myöntäisi varoja myös Kittilän rukoushuonetta varten. 6. joulukuuta 1817 Senaatti pyysi Oulun maaherra Carl Henrik Ehrenstolpelta lausuntoa Tuomiokapitulin esityksestä. Lausunnossaan maaherra asettui Tuomiokapitulin taakse. Summan määräämiseksi tuli kuitenkin määrittää kustannusarvio tapulin ja rukoushuoneen kustannuksista. Senaatti määräsi 26. tammikuuta 1818 maaherran teettämään erityiset piirustukset sekä materiaali- ja kustannusarviot kyseisistä rakennuksista. Maaherra antoi vastauksensa 9. toukokuuta piirustuksineen ja kustannusarvioineen, mutta ei kuitenkaan maininnut, miten uudet asiakirjat oli saatu aikaan. Intendentinkonttorin vastauksen ovat Turussa 12. kesäkuuta allekirjoittaneet Charles Bassi ja Anton Wilhelm Arppe: "Koska 'sisäänlähetetyt' piirustukset ovat oikein kopioitu niistä piirustuksista, jotka Intendenttikonttori 'ulosantoi' vuonna 1811 Kolarin kylän uutta rukoushuonetta ja Karungin kappelin kellotapulia varten, sisäänlähetettyjen piirustusten suhteen ei ole huomautettavaa." Intendenttikonttori antoi kuitenkin kustannusarviosta huomautuksen, jossa se arvosteli kuluarvioita liioitelluiksi. Intendenttikonttori jätti asian Keisarillisen Majesteetin tarkastettavaksi ja harkittavaksi.
Rakennushankkeet olivat esillä Senaatin talousosaston täysistunnoissa kahteen kertaan. 16. joulukuuta 1820 pidetyn ensimmäisen istunnon pöytäkirjoista käyvät ilmi hankkeen aikaisemmat vaiheet. Osasto piti tarpeellisena selvittää, millä varoin Kittilän silloinen rukoushuone oli rakennettu ja voitaisiinko sitä kunnostaa. Maaherra vastasi, että rukoushuone oli rakennettu seurakunnan kustannuksella, eikä sitä voitaisi korjata menestyksellä. Maaherra ilmoitti myös, että puutavaraa ja eräitä muita rakennustarvikkeita oli saatavilla, eivätkä Kittilän ja Sodankylän asukkaat hyvien satojen ansiosta enää olleet niin köyhiä, etteivätkö he olisi valmiita osallistumaan kustannuksiin. Niin Senaatin jälkimmäisessä talousosaston istunnossa 29. toukokuuta 1821 päätettiin hanke alistaa Hänen Majesteetilleen Keisarille. Senaatti päätyi tässä esittämään, että Sodankylän tapulille myönnettäisiin 300 hopearuplaa ja Kittilän rukoushuoneelle 150 hopearuplaa Lapin kirkollisrahastosta. Talousosaston kirjelmän Keisarilliselle Majesteetille allekirjoittivat 29. toukokuuta 1821 nähtävästi kaikki senaattorit, E. Mannerheim ja A. Ehrenström ensimmäisinä. Keisari Aleksanteri I antoi myönteisen päätöksen 27. helmikuuta 1822 Pietarissa.