cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ylioppilaskunnan Laulajat
Nuoren tasavallan kulttuurilähettiläät
Vuosina 1898–1902, 1904–1905 ja 1907–1927 YL:ää luotsasi Kuortaneella vuonna 1876 syntynyt Heikki Klemetti, joka lähti toteuttamaan vahvaa ja määrätietoista suomalaiskansallista ohjelmaa sekä kuoronjohtajana että musiikkikirjoittajana. Tätä säesti Klemetin edellytykset ryhdistä ja kurista, sekä raittiudesta harjoitusten, konserttien ja lopulta myös konserttikaronkkojen osalta. Edellytykset puhtaudesta koskivat myös sävelpuhtautta ja ehdotonta falsettilaulun kieltoa. Tämä kaikki oli tarkoitettu suomenkielisen kulttuurin esiin nostamiseksi ja maailman tietoisuuteen saattamiseksi. Mukaan tälle matkalle Klemetti valjasti säveltäjät Selim Palmgrenin, Leevi Madetojan, Toivo Kuulan ja Axel Törnuddin.
Frithiof Strandell
Hjorten
pienoiskuva|[[Hjorten kuvattuna kesäkuussa 2022.]] Näkyvällä paikalla Vartiovuorenmäen kupeessa sijaitseva asunto-osakeyhtiö Hjorten oli ensimmäinen Strandellin suunnittelema jugendlinna. Strandell muutti itse asumaan 3-kerroksisen Hjortenin puistonpuoleisen päädyn toiseen kerrokseen. Hänen isänsä kauppias V. L. B. Strandell asui talon kolmannessa kerroksessa suoraan poikansa asunnon yläpuolella. Vuonna 1904 valmistuneen talon nimi Hjorten (peura) tulee C. L. Engelin piirtämän Turun asemakaavan korttelinnimestä.
Ylioppilaskunnan Laulajat
Nuoren tasavallan kulttuurilähettiläät
Klemetin jälkeen seuraava pidempiaikainen johtaja oli Martti “Pyssy” Turunen, joka nousi kuoronjohtajaksi varajohtajan pestiltä vuonna 1930. Turunen oli ajamassa monipuolisesti suomalaista taide-elämää kehittäneitä instituutioita ylös, kuten muun muassa Teostoa ja Suomen Laulajien ja Soittajien Liittoa SULASOL:a. Kuoronjohtajana Turunen vaali samoja arvoja kuin Klemetti, eli puhtautta ja raittiutta, muttei kuitenkaan aivan samalla pieteetillä kuin kiivas Klemetti. Kuoron keskuudessa hän hämmästytti legendaarisella tarkkakorvaisuudellaan.
Turusen aikana toteutettiin pitkiä ulkomaankiertueita 1930- ja 1950-luvuilla. Vuoden 1935 suuri Euroopan-kiertue (Tukholma, Lund, Kööpenhamina, Hampuri, Frankfurt, Wiesbaden, Zürich, Rooma, Budapest, Debrecen, Wien ja Berliini) saavutti suurta huomioa ja runsasta lehtikirjoittelua. Roomassa Benito Mussolini myönsi kuorolle audienssin ja totesin kuoron olleen “paras mitä koskaan olen kuullut”.
Frithiof Strandell
Hjorten
Rakennus muistuttaa Eliel Saarisen töitä, ja arkkitehteja yhdisti kiinnostus linna-arkkitehtuuriin. Hjortenin julkisivut ovat epäsymmetriset, ja suunnittelussa huomaa hyvin, kuinka Strandell on alkanut omaksua uutta tyylisuuntaa aiempaa voimakkaammin. Hjortenissa vanhempi romanttinen leima on kuitenkin vielä hyvin voimakas, ja varsinkin ennen hieman yksinkertaisemman laajennusosan valmistumista rakennus näytti hyvin romanttiselta ritarilinnalta.
Ylioppilaskunnan Laulajat
Nuoren tasavallan kulttuurilähettiläät
Ensimmäinen suuri Pohjois-Amerikan kiertue tehtiin 11. joulukuuta 1937 – 16. helmikuuta 1938 laivalla ja siihen osallistui 60 miestä, solisteina Alfons Almi, Viljo Lehtinen ja Helge Virkkunen. Matkan aikana järjestettiin 26 konserttia, muun muassa New Yorkin Carnegie Hallissa, joita kävi kuuntelemassa yhteensä noin 50 000 ihmistä.
Frithiof Strandell
Hjorten
Julkisivua hallitsee kaksi tornia, joista oikeanpuoleinen on kartio ja vasemmanpuoleinen kaarevareunainen ja lyhtymäinen. Julkisivua elävöittävät myös epäsymmetriset kattolinjat sekä erikokoiset erkkerit ja parvekkeet. Myös rakennuksen rappaukset ovat epäsymmetrisiä ja erikorkuisia. Ruokasalien kohdalla rakennuksen parvekkeet on vedetty sisään julkisivusta. Ikkunoissa on Willy Baerin suunnittelemat lyijylasimaalaukset, joissa näkyy jugendin ihanteille tyypillisiä aiheita luonnosta, kuten kukkia.
Sisätiloiltaan Hjorten edustaa ajan porvarillista ihannetta intiimiydestä, sillä asunnot ovat kodikkaita ja niissä on paljon erilaisia nurkkauksia seurustelua varten. Julkisivun epäsymmetrisyys jatkuu sisätiloissa, ja huoneiden pohjakaaviot muistuttavat ajan huvila-arkkitehtuuria erikokoisine ja -muotoisine huoneineen. Hjortenissa Strandell ei sijoittanut keittiöitä enää perinteiseen tapaan pihan puolelle, vaan otti huomioon edulliset ilmansuunnat, jotka vaikuttivat asuntojen pohjakaavaan. Hjortenin alkuperäiset Strandellin suunnittelemat sisustukset eivät ole säilyneet. Jokaiseen kerrokseen tehtiin kolme suurta huoneistoa; kaksi neljän huoneen ja keittiön asuntoa ja yksi viiden huoneen ja keittiön asunto. Talon kellarikerroksessa oli talonmiehen asunto. Suurimmat asunnot, joissa Strandell itsekin asui, tehtiin Vartiovuoren puistonpuoleiseen lyhyempään päähän. Strandellin asunnon kulmahuone oli hänen arkkitehtitoimiston käytössä, ja sinne pääsi suoraan porrashuoneesta oman sisäänkäynnin kautta. Asuntojen makuuhuoneet ja pienempien asuntojen ruokasalit Strandell sijoitti pihan puolelle. Puiston puolelle sijoittuivat molemmat pääportaikot, asuinhuoneistojen salit, keittiöt, palvelijahuoneet ja keittiöön johtavat piianportaikot. Asuinhuoneet varustettiin kaakeliuuneilla, keittiöissä oli puuhellat. Hjortenissa useimmat eteiset olivat vielä täysin pimeitä, mutta myöhemmin Strandell sijoitti rakennuksissaan eteiset säännöllisesti ikkunalliselle ulkoseinälle. Kylpyhuoneet ja vessat Strandell sijoitti kuitenkin aina rakennusten pimeisiin keskiosiin.
Hjortenin laajennusosa Kalven (vasikka) valmistui vuonna 1907. Lisärakennus edustaa niukkalinjaisempaa judengia. Kalvenin pohjakerrokseen tehtiin myös neljä liikehuoneistoa, joissa toimi alkuaikoina muun muassa paperikauppa Selma Laipio, parturi Uno Jonsson, suutari U. A. Tallberg ja kielenkääntäjät Brita ja Sigrid Andsten. Lisärakennuksen asuinkerroksissa oli jokaisessa kaksi huoneistoa. Suurempi oli neljän huoneen ja keittön asunto ja pienempi kahden huoneen ja keittiön asunto. Suurempaan asuntoon tehtiin sisäänkäynti myös Hjortenin porrastornista. Pienempään huoneistoon pääsi uudisosan portaikosta, joka toimi samalla suuremman asunnon keittiönportaikkona.
Priman talo
pienoiskuva|Priman talo vuonna 2018. Kun romanttinen tyylisuunta alkoi väistyä ja muuttua hillitymmäksi, seurasi Strandell uutta suuntausta, mikä näkyi jo Aurakatu 14:sta Turun kauppatorin kulmaan valmistuneessa Priman asuin- ja liiketalossa, jota on yleisesti pidetty Strandellin onnistuneimpana työnä. Rohdoskauppias Wilhelm Willberg nimesi torinkulmassa sijainneen rakennusprojektinsa Kiinteistö Oy Primaksi, koska hän halusi rakentaa ykkösluokan kaupunkitalon. Arkkitehdiksi hän halusi projektilleen nimenomaan Frithiof Strandellin, jota pidettiin sillä hetkellä kaupungin halutuimpana arkkitehtina. Strandell sai suunnitelmansa valmiiksi jo vuonna 1901, ja talo oli muuttovalmis vuonna 1905. Priman talon rakentamisen myötä Turun kauppatorin ympäristöstä purettiin viimeiset Turun palosta säilyneet puutalot.
Rakennus edustaa siirtymävaihetta jugend-tyylistä kohti rationalistisempaa jälki-jugendia. Talon rakenteissa on kokeiltu ajalle uutta keskieurooppalaista ideaa, jossa joka toinen kantava pilari on puuta, ja joka toinen teräsbetonia. Talon julkisivussa on komeita poikkipäätyjä, erkkereitä ja parvekkeita. Parvekkeiden sijoittelussa ja eri mallisissa ikkunoissa on Strandellin tyylille ominaista epäsymmetriaa. Myös rappausmateriaaleissa on vaihtelua, mikä tuo rakennuksen julkisivuun rytmiä. Strandell uudisti Priman-talossa myös pohjaratkaisunsa, ja poisti rakennusten pimeät keskiosat. Pyöreät kulmatornit Strandell on vaihtanut tylppään kulmaan, jonka uloin sivu päättyy erkkerillä varustettuun päätyrakennelmaan.
Venäjän kirkkokadun, eli nykyisen Yliopistonkadun puolella oli rakennuksen kivijalassa kuusi liikehuoneistoa, Aurakadun puolella yksi. Liikkeiden yläpuolella oli jokaisessa kerroksessa kolmen huoneen ja keittiön, neljän huoneen ja keittiön sekä viiden huoneen ja keittiön asunnot. Suurin asuinnoista sijaitsi rakennuksen kulmassa. Pääosan asuinhuoneista Strandell sijoitti kadun puolelle, kun sisäpihan puolella oli portaikot, keittiöt, palvelijanhuoneet ja pienempien asuntojen ruokasalit. Aurakadun puolella ja sisäpihalla oli lisää huoneistoja. Rakennuksen ensimmäisessä ja toisessa kerroksessa sijaitsi Uusi Aura -sanomalehden toimitus ja paino, minkä takia rakennus tunnettiin turkulaisten keskuudessa vielä 1970-luvulla saakka Uuden Auran talona. Kolmannessa kerroksessa oli kylpylaitos Ab Thermae Oy ja neljännessä kerroksessa viiden huoneen ja keittiön asuntoja sekä muutamia pienempiä asuntoja ja toimistoja. Koko tontti rakennettiin erittäin tehokkaasti, ja monet huoneistot saivat valoa ainoastaan kapealta sisäpihalta tai erillisten valokuilujen kautta. Kulman suuri huoneisto oli lasi- lamppu ja posliinikaupan omistuksessa.
Marraskuussa 1905 Priman talossa avattiin Turun ensimmäinen kiinteä elokuvateatteri, Eläviä Kuvia Maailman Ympäri. Elokuvateatteri toimi yhden huoneen liiketilassa Yliopistonkadun puolella, ja sen omisti Priman rakennuttanut Wilhelm Willberg. Mykkäelokuvia säestettiin painolla ja tunnin kestäneeseen ohjelmaan kuului viidestä kuuteen eri elokuvaa. Elokuvateatteri kuitenkin suljettiin jo vuonna 1908.
Betel-kirkko
pienoiskuva|Betel-kirkko kuvattuna vuonna 2008. Frithiof Strandell suunnitteli Turkuun uransa aikana yhden kirkon. Betel-kirkon rakennuttamisesta vastasi joukko lähetystoiminnasta innostuneita kristittyjä, joiden keskuudessa erityisesti Frans Hannulalla ja hänen synnyttämällään Hannulan herätysliikkellä oli suuri merkitys. Kirkko vihittiin Turun Lähetysyhdistyksen kirkoksi 1. heinäkuuta 1906.
Strandellin suunnittelema kirkko komeili kallion päällä kaupunkilaisten nähtävänä parikymmentä vuotta. 1920-luvulla Turussa alkoi nousukausi ja rakennusbuumi, jonka myötä yliopistonkaduksi muuttuneen entisen Venäjänkirkkokadun rinnetontit muuttuivat halutuksi rakennusmaaksi. Vuonna 1926 rinteeseen alettiin rakentaa Erik Bryggmanin suunnittelemaa viisikerroksista asuintaloa, joka tunnetaan nykyään asunto-osakeyhtiö Atriumina. Bryggman oli itse rakennushankkeen perustajia. Atriumin rakentamisen aikana myös Betel-kirkon edessä olleelle tyhjälle rinnetontille suunniteltiin asuinrakentamista, ja vuonna 1926 lähetysyhdistys julisti suunnittelukilpailun viisikerroksisen hotelli- ja liiketalon rakentamisesta. Bryggman voitti kilpailun ja tontille rakennettiin vuonna 1929 valmistunut Hospits Betel, joka peitti taakseen kokonaan näkymän Strandellin Betel-kirkolle. Nykyisin kirkon omistava adventtiseurakunta on vedonnut kaupunkiin kirkolle nousevan kujan avaamiseksi korttelin läpi Puutarhakadulle asti, mutta alueen taloyhtiöt ovat vastustaneet hanketta järjestyshäiriöiden pelossa.
Åbo Aktiebank
pienoiskuva|Turun Osakepankki kuvattuna kesäkuussa 2022. Åbo Aktiebank, eli Turun Osuuspankki, oli turkulaisten liikemiesten vuonna 1896 perustama pankki. Pankki toimi aluksi Edgrenin talossa Aurakadun varrella, mutta 1900-luvun alussa pankille haluttiin oma rakennus. Uutta rakennusta olivat mukana rahoittamassa muun muassa Rettigin suku sekä veljekset Ernst ja Magnus Dahlström, jotka olivat rahoittaneet aiemmin Strandellin suunnitteleman Verdandin talon. Aurakatu 3:n tontilla sijaitsi entuudestaan C. L. Engelin vuonna 1829 arkkiatri Gabriel von Bonsdorffille suunnittelema kaksiosainen puutalo, joka päätettiin purkaa kokonaan uuden rakennuksen tieltä. Vanhassa rakennuksessa sijaitsi Johan Christopher Frenckellin kirjakauppa aina rakennusten purkamiseen vuoteen 1906 asti.
Turkulaiset liikemiehet kutsuivat siis jälleen Frithiof Strandell suunnittelemaan uutta liikerakennusta. Strandellin suunnitelma valmistui keväällä 1907. Samaa aikaa uuden pankin rakennustöiden aikana vieressä sijainnutta Edgrenin taloa uudistettiin myös Strandellin suunnitelmien mukaan. Valmistunutta rakennusta pidettiin Turun ensimmäisenä uudenaikaisena pankkirakennuksena, ja se oli myös ensimmäisiä taloja Turussa, johon asennettiin vesiklosetti. Moni pitää rakennusta edelleen myös Strandellin hienoimpana työnä.
Graniittista jugendtaloa hallitsee jykevä neliön muotoinen kulmatorni, johon sijoitettiin myöhemmin suuri kellotaulu. Pankkisalin sisutus on antiikkia ihannoivaa kertaustyyliä. Saleja rytmittävät kaksiväriset korinttilaiset pylväät. Rakennuksen toiseen kerrokseen johtaa massiivinen puuportaikko, jonka ikkunoihin valmistettiin myöhemmin 1920-luvulla komeat Berndt Lindholmin suunnittelemat lasimaalaukset. Maalaukset kuvaavat teollisuutta, kaupankäyntiä ja merenkulkua. Portaikkoa kiertää uurrettujen pylväiden ryhmä. Rakennuksen ensimmäinen kerros on Kakolasta louhittua harmaata graniittia, ylemmät kerrokset on rapattu. Talon kulmatornit eivät ole tyypillisiä, ja rakennus on myös harvinaisen koristeellinen. Ikkunoiden lisäksi Willy Baer toteutti muitakin rakennuksen koriste-elementtejä. Pankin sisäänkäynti oli aluksi kulmassa, mikä oli jugendtaloissa muodikasta muutaman vuoden ajan 1910-luvun taitteessa. 1920-luvulla sisäänkäynti siirrettiin Aurakadun puolelle.
Hamburger Börs
pienoiskuva|Strandellin suunnittelema niin sanottu Vanha Börs kuvattuna kesäkuussa 2022 Kauppiaskadulla. Hamburger Börsin kohdalla Turun kauppatorin reunalla on ollut rakennuksia jo pitempään, ja majoitustoimintaakin ainakin 1840-luvulta lähtien, jolloin kauppatorin ympäristö alkoi muodostua Turun uudeksi kaupalliseksi keskustaksi. Nykyinen Kauppiaskadun varrella sijaitseva Vanha Hamburger Börs oli alun perin vuonna 1832 rakennettu kaksikerroksinen asuintalo. Strandell sai tehtäväkseen suunnitella rakennuksen muuttamisen hotelliksi vuosina 1902–1903. Rakennusta korotettiin yhdellä kerroksella, ja se sai harvinaisen komeasti koristellun julkisivun, jota hallitsee keskeisesti sijoitettu pyöreämuotoisesti kehystetty ikkunaryhmä. Uudessa rakennuksessa oli 14 huonetta, ja sen erikoisuus oli yläkerrosten matkustajahuoneissa olleet sähkövalot ja puhelimet. Hotellin menestyksen salaisuus oli sen tunnettu ja yritteliäs emäntä Wallina Valtin.
Muutaman toimintavuoden jälkeen hotellin ja ravintolan suosio oli niin suurta, että rakennusta oli jälleen vuonna 1909 laajennettava, jolloin Strandell kutsuttiin laajennusosan eli Uuden Hamburger Börsin suunnittelijaksi. Torin kulmalla vuodesta 1831 saakka sijainnut Forssin talo purettiin, jolloin Uuden Börsin linnamainen julkisivu oli nyt Eerikinkadulla ja näkyi näyttävästi Kauppatorille. Kahteen ylimpään kerrokseen sijoitettiin 30 uutta hotellihuonetta, ja alemmat kerrokset varattiin liikehuoneistoille. Talon sisäpihalle avattiin myös elokuvateatteri Metropol, jonka Strandell oli suunnitellut pihan vanhaan varastorakennukseen. Uudesta Börsistä tuli kaupungin paras hotelli, jonka sviitissä yöpyivät kaikki Turussa vierailleet merkkihenkilöt presidenteistä kuninkaallisiin.
1970-luvulla Börsin omistajana toiminut Turun Osuuskauppa halusi tehostaa tontin rakennuskantaa, ja haki lupaa Uuden Börsin purkamiselle. Sekä vanha että uusi osa olivat Turun museolautakunnan suojelulistalla, mutta kaupunginvaltuusto hyväksyi uuden puolen purkamisen vuonna 1976. Päätös aiheutti Turussa valtavan vastustuksen ja ensimmäiset näkyvät purkumielenosoitukset. Rakennusta dokumentoineen museon työntekijät ja opiskelijat pudottivat rakennuksen ikkunoista mustaa kreppirullaa surunauhoiksi, ja käsite Turun tauti nousi käsiteltäväksi aiheeksi myös kansallisessa lehdistössä. Turun Osuuskauppa pelkäsi vastustuksen laajentuvan ja purki rakennuksen nopeasti joulukuussa 1976, vaikka viimeinen vieras vielä pakkasi tavaroitaan. Strandellin rakennuksen paikalle valmistui vuonna 1979 Urakoitsijat Oy:n Pauli Lehtisen piirtämä 9-kerroksinen rakennus. Lehtisen rakennus purettiin jälleen pois Schauman Arkkitehdit Oy:n suunnitteleman uudisrakennuksen tieltä vuonna 2019.
Huvilat
pienoiskuva|Strandell [[Hirvensalon huvilallaan 1910-luvulla.]] Turun Hirvensalon saaren Maanpään niemelle Strandell suunnitteli useita jugendhuviloita. Näihin lukeutuvat Strandellin perheen oma huvila Villa Solbacka sekä Villa Tallbacka ja Villa Lindbacka Seulussa sekä yhä jäljellä oleva Villa Allila. Maanpään ja Ruissalon välissä sijaitsevalle Iso-Pukin saarelle Strandell suunnitteli vuonna 1904 Syreniuksen huvilan.
Uran päättyminen ja kuolema
Asunto Oy Minervan valmistuttua vuonna 1911 Linnankatu 59:ään Strandell alkoi hiljalleen lopetella uraansa, joka oli tuolloin kestänyt vain noin viisitoista vuotta. Strandell oli vasta alle 50-vuotias, mutta hän sairasteli usein. Varsinaisesti ura päättyi ensimmäisen maailmansodan vuosina, ja joitakin yksittäisiä rakennuksia, muutostöitä ja sisustuksia Strandell suunnitteli vielä 1920-luvun alussa. Hänen tyyliään pidettiin tuolloin kuitenkin jo vanhanaikaisena. Sairasteleva Strandell palasi viimeisinä vuosina erityisesti rakastamansa purjehduksen pariin. Keuhkotauti vei hänet lopulta hautaan keväällä 1925 kaksi päivää 60-vuotispäivän jälkeen.
Ylioppilaskunnan Laulajat
YL sotien aikaan
Syksyllä 1939 käynnistyneet ylimääräiset kertausharjoitukset katkaisivat YL:n toiminnan. Välirauhan aikana harjoitus- ja konserttitoiminta käynnistettiin uudestaan, mutta jatkosodan syttyminen kesäkuussa 1941 keskeytti jälleen laulukunnan toiminnan. Rintamalinjojen vakiinnuttua asemasodaksi virisi ajatus vuonna 1943 pidettävistä YL:n 60-vuotisjuhlakonserteista. Puolustusvoimien suosiollisella avustuksella saatiinkin koottua n. 80 laulajan rintamakuoro Äänislinnaksi nimettyyn Petroskoihin. YL:n vuosipäivänä 6.4.1943 Harri Ruudun ja Olavi Kortteen johdolla pidetty konsertti radioitiin kaikkialle valtakuntaan sekä rintamalle.[1]
YL menetti talvisodassa 29 ja jatkosodassa 28 laulajaa.
Katseet kääntyvät maailmalle
Sotien jälkeen YL:n toiminta jatkui Martti Turusen johdolla pitkälti entisellä linjallaan: ohjelmisto oli lähes yksinomaan suomalaista ja suomenkielistä, painottuen kansallisromanttisiin säveltäjiin ja heidän seuraajiinsa. Musiikillisesti konservatiivinen Turunen suhtautui kriittisesti niin moderniin ohjelmistoon kuin sen vaatimaan laulutapaankin. Turunen kenties vei YL:n Klemetin viitoittamaa tietä niin pitkälle kuin oli mahdollista, muttei vuosikymmenien jälkeen enää kyennyt tai halunnut uudistaa kuoroa ja sen ohjelmistoa. Jännitteet kasvoivat 1950-luvun aikana, kunnes vuonna 1959 Turunen erosi kimmastuttuaan sääntömuutoksesta, jossa kuoron toimihenkilöiden järjestystä muutettiin niin, että puheenjohtajan nimi mainittiin ennen taiteellista johtajaa. YL:n perimätieto kertoo, että Turunen ilmoitti eroavansa mikäli sääntömuutos toteutetaan, mutta oli ilmeisen järkyttynyt kun laulukunta päätti hyväksyä sääntömuutoksen ja siten vahvistaa Turusen eron. YL:n uusiutuminen sai alkaa.
Merkittäväksi YL:n musiikillisessa historiassa muodostui johtajavaihdos Martti Turusesta Ensti Pohjolaan. Ohjelmiston ytimen muodostavan kansalliromanttisen ohjelmiston ympäriltä näkymiä laajennettiin niin vanhaan eurooppalaiseen musiikkiin kuin uusimpaan ulko- ja kotimaiseen modernismiin. Vuosina 1959-83 jo puolet YL:n esittämän musiikin säveltäjistä oli ulkomaisia.
Jean Sibeliuksen esityskieltoon määräämän Kullervo-sinfonian palaaminen orkesteriohjelmistoihin 1960-luvulla merkitsi YL:lle kansainvälistä kysyntää. Teoksen esitys ja ensilevytys (1971) Bournemouthin sinfoniaorkesterin kanssa Paavo Berglundin johdolla, ja taltioinnin huomioiminen Grammy-palkinnolla takasivat YL:lle aseman johtavana Kullervo-kuorona. Teos tarjosi YL:lle yhä enemmän esiintymistilaisuuksia merkittävien orkestereiden ja kapellimestarien kanssa. YL on levyttänyt teoksen vuosina 1971, 1985, 1992, 2001, 2006 ja 2016.
YL:ää 1970-luvulla johtanut Heikki Peltola jatkoi Ensti Pohjolan linjaa ohjelmistopolitiikassa. Merkittävimmät ansiot Peltolalla oli uuden kotimaisen mieskuoromusiikin tilaajana ja esittäjänä. Erityisen tuottoisaa oli yhteistyö Einojuhani Rautavaaran kanssa. Peltola tilasi Rautavaaralta mm. laulusarjan Elämän kirja, joka oli laajin mieskuorolle sävelletty teos Suomessa.
Matti Hyökin johtajakaudella (1980–2010) YL:n merkittävimpiä tehtäviä oli soivan kansalliskirjaston synnyttäminen: Toivo Kuulan, Leevi Madetojan, Jean Sibeliuksen ja Selim Palmgrenin laajat mieskuorotuotannot taltioitiin kokonaislevytyksinä. Kokonaistallenteen idea ei ollut itsestäänselvyys: laajamittaiset hankkeet sitoivat YL:n voimia pitkiksi ajoiksi eikä säveltäjien tuotannon jokaista teosta pidetty välttämättä mestariteoksena. Matti Hyökille ajatus, että säveltäjän koko tuotanto löytyy soivassa muodossa oli kuitenkin vastustamaton, ja tarjosi niin ikään tilaisuuden kansallisromanttisen ohjelmiston esitystradition päivittämiseen.
2010 YL valitsi johtajakseen Pasi Hyökin. Aiemmin YL:n laulajana ja varajohtajana toiminut Hyökki oli ansioitunut lukuisten kuorojen johtajana ja saanut kansainvälistä menestystä kilpailuvoitoilla.
Yhteistyö säveltäjien kanssa
Ylioppilaskunnan Laulajat tunnetaan aktiivisesta yhteistyöstä aikalaissäveltäjien kanssa.
Jean Sibeliuksen läpimurtoteoksessa Kullervo mieskuoro on suuressa roolissa, ja osa YL:n laulajista oli kantaesittämässä teosta huhtikuussa 1892. Alun perin Sibelius oli kaavaillut esittäjäksi koko YL:n, mutta kuorolla oli oma konsertti toisena esityspäivänä. Seuraavana vuonna kuoro kantaesitti kymmenvuotiskonsertissaan Kalevalan tekstiin sävelletyn Venematkan, joka vaikutti säveltäjänsä mukaan yleisöön "kuin pommi". Vuoden 1900 kevätkonsertissa YL esitti Metsämiehen laulun. YL tilasi yli puolet Sibeliuksen mieskuorotuotannosta, ja teokset muodostavat keskeisen osan suomenkielisestä kuorokirjallisuudesta. Sydämeni laulu, Rakastava, Saarella palaa, Terve kuu, Metsämiehen laulu ja Venematka ovat kuuluneet kuoron ohjelmistoon yli sadan vuoden ajan.
Toivo Kuulan mieskuoroteoksista YL on kantaesittänyt lähes puolet. Näihin lukeutuvat Kuulan ensimmäinen mieskuorolle sävelletty teos Metsän kuninkaalle sekä monet hänen tunnetuimmista mieskuorolauluistaan, kuten Virta venhettä vie, Iltapilviä, Iltatunnelma ja Syksy. Tiiveimmillään YL:n ja Kuulan yhteistyö oli Kuulan lyhyen säveltäjäuran alkuvuosina 1906–1911, jolloin YL osti ja kantaesitti kaikki Kuulan noina vuosina säveltämät mieskuorolaulut (Opus 4:1-8).
Säveltäjä Leevi Madetoja (1887–1947) oli 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä yksi YL:n tärkeimmistä ja pitkäaikaisimmista yhteistyökumppaneista. Madetojan teosluettelossa mainituista 46 mieskuoroteoksesta YL kantaesitti kaikkiaan 26, minkä lisäksi kuoro oli mukana kantaattien Sammon ryöstö (1915) ja Lauluseppele [1938] ensiesityksissä. Madetojan debyytti kuorosäveltäjänä tapahtui YL:n kevätkonsertissa huhtikuussa 1909 teoksella Valkeat kaupungit[3]. Monet Madetojan YL:lle kirjoittamista sävellyksistä, kuten Suvi-illan vieno tuuli (1913), Hämärän ääniä (1916) ja Soita somer, helkä hiekka (1917) ovat olleet osa Suomen Mieskuoroliiton perusohjelmistoa jo 1940-luvun lopulta lähtien ja vakiinnuttaneet siten paikkansa suomalaisten mieskuorojen konserttiohjelmissa.
50-vuotisjuhliensa yhteydessä vuonna 1933 YL kutsui Madetojan kunniajäsenekseen ja julkaisi samalla säveltäjän 34 mieskuorolaulua sisältävän nuottikokoelman[5]. Madetojan omaa 50-vuotisjuhlaa YL puolestaan kunnioitti omistamalla kokonaisen konsertin hänen tuotannolleen huhtikuussa 1937. Kaksi viimeistä YL:lle sävellettyä teosta ovat vuodelta 1945. Niistä toinen, serenadi Hän kulkevi kuin yli kukkien, sijoittui kahdeksanneksi vuonna 2013 Ylen järjestämässä Suomen rakkain mieskuorolaulu -äänestyksessä. 1989 YL julkaisi uusitun Madetoja-nuottikokoelman, johon aiemman 34 laulun lisäksi sisältyy hänen myöhäistuotantonsa sekä mieskuorosovitukset. Kaksi vuotta myöhemmin YL sai valmiiksi Madetojan mieskuorolaulujen kokonaislevytyksen.
YL:n johtaja Heikki Peltola tilasi Einojuhani Rautavaaralta laajan mieskuoroteoksen Elämän kirja vuonna 1973, mikä aloitti yli neljä vuosikymmentä kestäneen yhteistyön säveltäjäjn ja kuoron välillä. YL esitti Rautavaaran viimeiseksi jääneen sävellyksen Hommage vanhalle säveltäjälle vuonna 2015.
Frithiof Strandell
Strandellin töitä
pienoiskuva|[[Albatross kuvattuna kesäkuussa 2022.]] Strandellin arkkitehtuuri sijoittuu pääosin vuosien 1897–1911 välille, jolloin hän suunnitteli suuren määrän liike- ja asuintaloja Turkuun.
Joe Manchin
Joseph "Joe" Manchin III (s. 24. elokuuta 1947 Farmington, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Länsi-Virginian senaattori. Hän on toiminut Länsi-Virginian senaattorina Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2010 lähtien, jolloin hänet valittiin täytevaaleissa kesken virkakauden kuolleen Robert Byrdin tilalle. Manchin tuli uudelleen valituksi Yhdysvaltain vuoden 2018 senaattivaaleissa. Manchin toimii Yhdysvaltain senaatin energia- ja luonnonvaravaliokunnan puheenjohtajana.
Ennen Yhdysvaltain senaattia Manchin työskenteli pitkään Länsi-Virginian osavaltionpolitiikassa. Hän oli vuosina 1982–86 Länsi-Virginian kongressin alahuoneen kongressiedustaja ja tämän jälkeen 1986–96 saman kongressin ylähuoneen senaattori. Vuonna 1996 Manchin pyrki Länsi-Virginian kuvernööriksi, mutta hän hävisi demokraattien esivaaleissa Charlotte Prittille. Vuosina 2000–04 Manchin toimi Länsi-Virginian secretary of state -virassa. Vuonna 2004 Manchin pyrki jälleen osavaltionsa kuvernööriksi, tällä kertaa onnistuneesti. Hänet valittiin vuonna 2008 jatkokaudelle, joka jäi kuitenkin kesken Manchinin päästessä Yhdysvaltain senaattiin. Manchin valittiin uudestaan Yhdysvaltain senaattiin vuonna 2012 ja 2018.
Manchinia on pidetty konservatiivisena demokraattina, ja hän edustaa senaatissa yleisesti konservatiivista sekä republikaanipuolueen vahvasti hallitsemaa Länsi-Virginiaa. Hän on aikaisemmin toiminut hiiliyhtiöiden johdossa, ja hiili- sekä kaasuteollisuus ovat Länsi-Virginian merkittävimpiä työllistäjiä. Manchin vastusti useita presidentti Barack Obaman kauden demokraattien asettamia säädöksiä ja sääntelyä, jotka koskivat hiili- ja kaasuteollisuutta. Manchin on kritisoinut Yhdysvaltojen kuulumista Pariisin ilmastosopimukseen. .
Ylioppilaskunnan Laulajat
Levytykset
Levytystoiminnastaan YL on saanut kansainvälisiäkin palkintoja tai niiden ehdokkuuksia. Tärkeitä levytyksiä ovat muun muassa Sibeliuksen Kullervon levytykset vuosilta 1993 (Esa-Pekka Salosen ja Los Angelesin filharmonikkojen kanssa, Gramophone-palkintoehdokas) ja 2001 (Osmo Vänskän & Sinfonia Lahden kanssa, Cannes Classical Awards-palkinto). Vuonna 2008 julkaistu Einojuhani Rautavaaran mieskuorotuotannon kokonaislevytys oli Gramophone-lehdessä nro 1/2009 "Editor's Choice". Vuonna 2006 Soile Isokosken kanssa tehty joululevy "Jouluyö, Juhlayö" myi kultalevyyn vaadittavat 15 000 kappaletta kahdessa kuukaudessa. Vuoden kuorolevyn Suomessa YL on ainoana kuorona voittanut neljä kertaa, uuden musiikin levytyksistään vuosilta 1994 ("Kinesis"), 1997 ("Vision of Man"), 2004 ("Carmen de Sole") ja 2012 ("Lux Aurumque"). Vuonna 2015 YL levytti Sibeliuksen Kullervo-sinfonian Osmo Vänskän ja Minnesota Symphony Orchestran kanssa.
Faun Fables
thumb|Faun Fables
Faun Fables on yhdysvaltalainen psych folk -yhtye, johon kuuluu Dawn McCarthy sekä vaihteleva joukko muita muusikoita. Yhtye on levyttää Drag City -levymerkille. Dawn MCCarhtyn esiintymisessä näkyy hänen kiinnostuksensa itäeurooppalaista musiikkia (esimerkiksi Ewa Demarczyk) kohtaan ja hän käyttää lavalla usein mimiikkaa.
Faun Fablesiin kuuluvat ajoittain Nils Frykdahl (joka soittaa myös yhtyeessä Sleepytime Gorilla Museum), Matt Waldron, Robin Coomer (yhtyeestä Loopstation), Kirana Peyton (yhtyeestä Blackbird Stitches), Noe Venable sekä Dawn McCarthyn perheenjäseniä kuten sisar Sheila McCarthy (joka soittaa myös yhtyeissä Autobody ja Flaming Fire, veli Brian McCarthy sekä äiti Michelina.
Faun Fables on esiintynyt muun muassa Devendra Banhartin kanssa.
Lassi Nurmos
Lassi Nurmos (s. 24. heinäkuuta 1994, Haukipudas) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Veikkausliigan FC KTP:ssa. Nurmos debytoi Veikkausliigassa kaudella 2014 RoPS:in riveissä. Nurmos on pelannut myös 177 Ykkösen ottelua AC Oulussa.
Seurajoukkueet
Lassi Nurmoksen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2011, kun hän nousi vain 16-vuotiaana Ykkösessä pelanneen AC Oulun kokoonpanoon. Nurmos pelasi kausina 2011–2013 yhteensä 54 Ykkösen ottelua. Kaudella 2013 joukkueen kapteeniksi valittu Nurmos pelasi vain seitsemän ottelua, kun vakava loukkaantuminen päätti kauden jo kesäkuussa.
Nurmos siirtyi kaudeksi 2017 Veikkausliigassa pelanneeseen PS Kemiin. Nurmos valittiin joukkueen kapteeniksi, ja hän pelasi kaudella 2017 yhteensä 22 liigaottelua, joista 18 avauskokoonpanossa. PS Kemi oli kaudella 2017 Veikkausliigassa kymmenes. Nurmos palasi kaudeksi 2018 jälleen Ykkösen AC Ouluun. Hänet valittiin kolmannen kerran joukkueen kapteeniksi, ja Nurmos pelasi kaudella 2018 yhteensä 22 Ykkösen ottelua. Nurmos teki jatkosopimuksen AC Oulun kanssa myös kausista 2019–2020. Kaudella 2019 Nurmos pelasi yhteensä 27 Ykkösen ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Nurmos pelasi kaudella 2020 yhteensä 21 ottelua AC Oulun kapteenina, kun joukkue voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Hän teki AC Oulun kanssa sopimuksen myös kaudesta 2021.
Maajoukkue
Lassi Nurmos debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 16-vuotiaana 24. tammikuuta 2011 Minskissä pelatussa ottelussa Belgia–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 20 ottelua.
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Nurmos debytoi 20-vuotiaana 17. tammikuuta 2015 Pietarissa pelatussa ottelussa Turkmenistan–Suomi. Nurmos pelasi neljä nuorten maaottelua.
Gombe (osavaltio)
Gomben pääkaupunki on Gombe, jossa on noin neljännesmiljoona asukasta.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952
Ratsastus järjestettiin Helsingin olympialaisissa 1952 yhdeksännen kerran olympiatasolla. Ratsastuksessa kilpailtiin koulu-, kenttä- ja esteratsastuksessa. Jokaisessa lajissa oli sekä henkilökohtainen että joukkuesarja. Kouluratsastukseen sai osallistua ensimmäistä kertaa olympiahistoriassa myös naiset.
Ratsastuksen menestynein maa Helsingissä oli ylivoimaisesti Ruotsi, jonka kilpailijat ottivat neljä kultamitalia kuudesta jaossa olleesta. Neljään mitaliin ylsivät myös saksalaiset, mutta he jäivät ilman kirkkainta mitalia.
Kilpailutapahtumat
Kouluratsastuksessa kilpailtiin Ruskeasuon ratsastushallin kentällä 28.–29. heinäkuuta. Lajiin osallistui 27 kilpailijaa mukaan luettuna neljä naista. Ruotsalainen Henri Saint Cyr voitti henkilökohtaisen kilpailun ja Ruotsi vuotti joukkuekisan. Ruotsin joukkueeseen kuuluivat Saint Cyr, Gustaf Adolf Boltenstern ja Gehnäll Persson. He voittivat jo ratsastuksen neljä vuotta aiemmin, mutta heidät hylättiin, sillä Persson oli vain kersantti. Säännöissä vaadittiin vielä tuolloin, että kenttäratsastukseen osallistuvien urheilijoiden tulee olla upseereita. Lis Hartelista tuli kouluratsastuksessa ensimmäinen ratsastuksen naismitalisti olympialaisissa. Hänet jouduttiin auttamaan hevosen satulaan ja sieltä pois, sillä hänen jalkansa olivat halvaantuneet.
Kenttäratsastukseen lähti 59 ratsastajaa ja 19 joukkuetta. Kilpailupaikkana toimivat Laakson ratsastusstadion sekä Talin laukkarata, jossa järjestettiin sekaestelaukkakilpailu. Lajin ratkaisut nähtiin maastoratsastuskokeessa, jossa peräti 13 joukkuetta yli 20 ratsastajaa tippui pelistä pois. Kouluratsastuksen jälkeen kärjessä oli suomalainen Mauno Roiha. Maastokokeessa ruotsalaiset olivat täysin ylivoimaisia ja varmistivat käytännössä jo joukkuekisan voiton. Saksa menetti mahdollisuutensa kokonaiskisan voittoon, kun Klaus Wagner eksyi reitiltä ja sai 15 virhepistettä aikarajan ylityksestä. Viimeisessä lajissa esteratsastuksessa saksalaiset nousivat vielä melko lähelle pisteissä, sillä ruotsalaisten hevoset olivat vielä hieman väsyneitä maastokokeesta. Henkilökohtaisessa kisassa selvän voiton otti Ruotsin Hans von Blixen-Finecke.
Esteratsastuksen mitaleista kilpailtiin kisojen viimeisenä päivänä Olympiastadionilla. Kilpailu oli tasainen ja jännittävä. Joukkuekisan johtaja vaihtui jatkuvasti. Yhdistyneen kuningaskunnan viimeinen ratsastaja Harry Llewellyn varmisti virheettömällä suorituksellaan kultamitalin maalleen ennen Chilea. Henkilökohtaisessa kisassa viisi kilpailijaa oli varsinaisen kilpailun jälkeen tasapisteissä. Uusintakierroksen suoritti puhtaasti vain ranskalainen Pierre Jonquères d'Oriola Ali Baba -hevosellaan ja voitti kultaa.
Rennell ja Bellona
Rennell ja Bellona on provinssi Salomonsaarilla, Tyynellä valtamerellä. Se muodostuu kahdesta atollista, Rennellistä ja Bellonasta. Provinssin pinta-ala on 671 km2, pääkaupunki on Tigoa ja vuoden 2009 väestönlaskennassa provinssissa oli 3 041 asukasta. Rennell on saarista suurempi ja sijaitsee etelämpänä.
Provinssin asukkaat ovat pääasiassa polynesialaisia. Englantilaiset löysivät atollit vuonna 1793. Saarilla puhutaan samoalaisiin kieliin kuuluvia rennellin ja bellonan kieliä, joita pidetään joskus saman kielen eri murteita.
Rongorongo
290px|pienoiskuva|Rongorongoa puulevyllä.
Rongorongo on Pääsiäissaarella rapanuin kielessä käytetty tulkitsematon kirjoitusjärjestelmä. Rongorongon kirjoitusta on yritetty tulkita, mutta siinä ei ole onnistuttu. Sanan ”rongorongo” merkityksestä ei ole varmaa tietoa. Viimeiset rongorongon ymmärtäjät hävisivät 1800-luvulla. Näihin päiviin asti on säilynyt 26 puulaattaa, joissa on rongorongolla kirjoitettua tekstiä. Merkkejä on yhteensä noin 14 000. 160px|pienoiskuva|Rongorongo-kirjoitusta.
Käytön historia
Rongorongon keksimisen ajankohta ei ole selvä, ja eri arviot vaihtelevat aina 500-luvulta jaa. eurooppalaisten saapumisen jälkeiseen aikaan. Mistään tietystä ajankohdasta ei ole juurikaan todisteita. Teoria varhaisimmasta ajankohdasta perustuu legendaan, jonka mukaan Pääsiäissaren ensimmäinen asuttaja Hotu Matu saapui saarelleen mukanaan 67 kirjoitusta sisältänyttä laattaa. Vuonna 1864 saaren ensimmäisen ulkomaalaisen asukkaan lähetyssaarnaaja Joseph-Eugene Eyraudin (1820–1868) mukaan jokaisessa paikallisessa talossa oli rongorongoa sisältäneitä puuesineitä.
Pääsiäissaaren asukkaita eli rapanuita oli vuonna 1770 noin 4 000, ja 1860-luvulla 1 000–2 000 heistä vietiin orjiksi Peruun. Vuonna 1866 lähetyssaarnaaja Zumbohm kertoi, kuinka saarta vaivasivat lisäksi taudit, joihin kuoli ihmisiä niin nopeasti, ettei heidän hautaamisensa ollut enää mahdollista. Historialliset katastrofit hävittivät rongorongon taitajat tyystin ja viimeinen tunnettu sen taitaja, henkilö nimeltä Vike, kuoli edellämainittuna vuonna tauteihin. Vuonna 1868 rapanuita oli elossa enää 900 ja yksikään selvinneistä ei osannut rongorongoa. Rongorongoa kirjoitettiin erilaisiin puuesineisiin, kuten levyille ja sauvoihin, joista monet päätyivät polttopuuksi 1800-luvun hävitysten aikana. Tähän vaikutti saarelle saapunut kristinusko, joka kannusti hävittämään merkit aiemmasta historiasta ja uskonnosta.
Rapanuin merkityksen selvittämisen todennäköisyyttä on pidetty pienenä. Esimerkiksi vaikka rapanuita puhutaan edelleen, kieli poikkeaa ulkopuolisten vaikutteiden takia merkittävästi ennen 1860-lukua puhutusta ja rongorongolla ehkä kirjoitetusta kielestä.
Piirteet
Rongorongo tunnetaan 26 säilyneestä esineestä, joissa kirjoitusta on yhteensä 314 rivin ja 14 083 merkin verran. Rongorongoon kuuluu noin 120 erilaista merkkiä, joita saatettiin myös yhdistää monimutkaisempien merkkien luomiseksi. Merkit esittävät tavallisesti kasvi- ja eläinlajeja, kuten Pääsiäissaarella tavattavia muuttolintuja ja kaloja. Jotkin eläinhahmoista ovat antropomorfisia. Merkit tehtiin kaivertamalla ne puulevylle hain hampailla tai obsidiaanilla. Kirjoitusta luetaan tiettävästi vasemmalta oikealle. Tekstin lukeminen aloitetaan vasemmasta alanurkasta ja kirjoitusta sisältävää puulevyä on tarkoitus kääntää 180 astetta aina joka rivin jälkeen. Toisin sanoen joka toinen rivi on kirjoitettu väärinpäin. Tieto tekstin lukujärjestyksestä perustuu eri lähteisiin vuosilta 1873, 1886 ja 1914. Jokainen enemmän kuin yhden rivin rongorongoa sisältävä kirjoitus käyttää tätä käänteistä bustrofedon-tekniikkaa.
Vuoden 1932 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1932 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 37 eri maasta, jotka kilpailivat 117 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli isäntämaa Yhdysvallat.
Gyula Madarász
thumb|Gyula Madarász, Linnut (1931). Gyula Madarász (1858 Pest – 29. joulukuuta 1931 Budapest) oli unkarilainen lintutieteilijä ja taidemaalari. Hänen nimensä kirjoitettiin myös muodossa Julius von Madarász.
Erotuslaji
Erotuslaji, opaskasvi tai indikaattorilaji on kasvilaji, jonka perusteella tarkennetaan metsätyyppioppiin liittyvin perustein metsän tai suon kasvupaikkatyyppiä siitä, mihin on päädytty tunnuslajin perusteella, joka taas puuttuu toisesta kasvillisuustyypistä.
Gyula Madarász
Madarász väitteli filosofian tohtoriksi Budapestin yliopistossa vuonna 1880. Hän työskenteli Unkarin kansallismuseon eläinkokoelmien parissa ja pääsi museon lintukokoelmien johtajaksi. Hänen tieteelliset tutkimuksensa koskivat ensisijaisesti lintuja. Tutkimuksiensa vuoksi hän matkusti paljon, niin kotimaassaan Unkarissa kuin Länsi-Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Amerikoissa. Vuosina 1896–1897 hän tutki ja keräsi lintuja Intiassa ja Ceylonilla. Hän johti tutkimusmatkoja Egyptiin, Nubiaan ja Sudaniin 1911–1912. Hän havainnoi lintujen muuttoa lähellä Fertőjärveä Unkarissa.
Erotuslaji
Kenttäkerroksen tunnuslajeja ovat muun muassa käenkaali. Jos mustikkaa kasvavassa metsässä on lisäksi vielä huomattavissa määrin käenkaalia, voi kysymys olla käenkaali-mustikkatyyppiin kuuluvasta metsästä.
Gyula Madarász
Madarászin havaintoja ja tutkimustuloksia julkaistiin lintutieteellisissä aikakauslehdissä Unkarissa ja ulkomailla. Hänen taideopintojaan ohjasi Antal Ligeti. Hänen maisema- ja lintumaalauksiaan oli esillä näyttelyissä Budapestin taidegalleriassa (Art Gallery of Budapest) ja Kansallisessa salongissa (National Salon).
Madarász nimesi ja kuvaili noin 150 eläinlajia, muun muassa metsälumipyyn (Tetraophasis szechenyii) 1885. Hänen kunniakseen on nimetty viherraitakaija (Psittacella madaraszi).
Laiturinkylä
Laiturinkylä (myös Laituri tai Laiturin kylä) on kylä Kauhavalla, entisen Alahärmän kunnan alueella. Kylä sijaitsee Lapuanjoen varrella, noin kuuden kilometrin päässä Alahärmän kirkonkylästä. Kauhavan keskustaan matkaa on noin 16 kilometriä. Suurin osa Laiturin pinta-alasta on peltoa. Kylän luoteisosassa on myös metsää.
Laituri on osa Yliviitalan kylää.
Historia
Ensimmäinen Laituria koskeva tieto mainitaan Lapuan historiasssa (osa 1 s. 70): "Kun v. 1691 pitäjänsuutariksi mainittu Matti Antinpoika yritti asettua Laitokankaan uudistilalle, oli hänen asetettava takaajat siitä että hän ei vahingoittaisi talollisten niittyjä."
Maininta "-yritti asettua Laitokankaan uudistilalle" on tulkittu siten, että Matti Antinpoika ei ollut Laiturin ensimmäinen asukas. Hän oli kuitenkin se, jonka nimi merkittiin ensimmäisenä maakirjaan ja joka alkoi maksamaan talon veroja, joten häntä on yleisesti pidetty Laiturin ensimmäisenä asukkaana.
Laiturin nimi
Nimi "Laituri" ei luultavasti viittaa mihinkään laituriin, sillä se on selitettävissä sijaintinsa perusteella. Kaupin talon tyttären ja vävyn uudistila sijaitsi Kaupista katsottuna alueen laidalla. Vanhin nimi Laitokangas on luultavasti lyhennyt muotoon Laituri, "laidassa oleva".
Luonto ja maamerkit
Laiturin läpi kulkevassa Lapuanjoessa on Laiturin kohdalla saari, Laiturinsaari. Laiturinsaari on keskeltä peltoa, joen varsilla on rehevöitymisen seurauksena paljon kasvillisuutta.
Entinen Ylihärmän rata kulkee Laiturin läpi. Sitä käytetään kevyen liikenteen väylänä, ja talvisin moottorikelkkareittinä. Radan varrella on myös Lapuanjoen ylittävä Laiturin rautatiesilta.
David Nyman
David Nyman (s. 11. kesäkuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Ykkösen Grankulla IFKssa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Debyyttinsä liigatasolla Nyman teki kaudella 2013, jolloin hän pääsi kentälle neljä kertaa; kahdesti avauskokoonpanoon sekä kahdesti vaihdosta. Jaro-kauden jälkeen hän pelasi JBK sen ollessa Kakkosessa 2014 ja 2015 sekä kauden 2016 seuran pudottua Kolmoseen.
Pietarsaari jäi Nymanin taakse keväällä 2017, kun Keväällä 2017 hän siirtyi Kauniaisiin Ykkösen Grankulla IFK:hon.
Stade de Biathlon Sylvie Becaert
Stade de Biathlon Sylvie Becaert on ampumahiihtostadion Le Grand-Bornandissa Ranskassa.
thumb|left Stadion on nimetty ranskalaisen ampumahiihtäjä Sylvie Becaertin mukaan. Se rakennettiin alkujaan vuoden 2018 talviolympialaisia varten. Tarkoituksena oli, että mikäli Annecy saisi vuoden 2018 olympialaiset, järjestettäisiin Le Grand-Bornandissa ampuma- ja maastohiihtotapahtumat.
Stadionilla on kilpailtu vuonna 2011 IBU-Cupin osakilpailuja ja vuosina 2013 ja 2017 ampumahiihdon maailmancupin osakilpailuja.
Tosiasioita Suomesta
Kirjan päähenkilö on oslolainen nuori mies, joka palkataan tekemään Suomesta kertova matkailuesite. Hän saa tehtävän kerrottuaan suomalaisista sukujuuristaan ja laajasta Suomen tuntemuksestaan. Todellisuudessa hän ei ole koskaan edes käynyt Suomessa eikä muutenkaan tiedä maasta juuri mitään. Artikkelia varten hän tutustuu Suomeen kuuntelemalla Sibeliuksen musiikkia ja lukemalla National Geographicissa vuonna 1981 julkaistua Suomesta kertovaa artikkelia.
Suomi kesäolympialaisissa 2016
Suomi osallistui Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016 54 urheilijan joukkueella, toiseksi pienimmällä kesäolympiajoukkueellaan sitten Los Angelesin vuoden 1932 kisojen. Suomalaisurheilijat saavuttivat Rion kisoihin olympiapaikkoja kuusi purjehduksessa, viisi ratauinnissa, neljä golfissa, kolme painissa, kaksi ammunnassa, jousiammunnassa sekä painonnostossa ja yhden paikan taekwondossa, ratsastuksessa, telinevoimistelussa, rytmisessä voimistelussa, sulkapallossa, pöytätenniksessä, nyrkkeilyssä, judossa ja pyöräilyssä. Lisäksi yleisurheilussa rikottiin vaadittuja tulosrajoja. Vaikka maa jäi muun muassa soudussa ja ratamelonnassa ilman olympiaedustajia, suomalaisurheilijoita kilpaili 17 urheilumuodossa, mikä lähenteli ennätysmäistä Helsingin kotiolympialaisten 1952 isäntämaakiintiöillä ryyditettyä 18 urheilumuodon joukkuetta. Riossa kilpaili suomalaisia olympiatasolla mm. miesten telinevoimistelussa ensimmäistä kertaa 44 vuoteen ja rytmisessä voimistelussa sekä kenttäratsastuksessa ensimmäistä kertaa 16 vuoteen. Pöytätenniksessä, naisten nyrkkeilyssä ja olympialajiksi palanneessa golfissa suomalaisurheilijat saavuttivat maan historian ensimmäiset olympiapaikat. Hanna-Maria Seppälä osallistui ensimmäisenä suomalaisuimarina viidensiin olympiakisoihinsa.
Nyrkkeilijä Mira Potkonen toi Suomelle pronssia naisten 60 kg:n painoluokassa.
Maan lipunkantajana kisojen avajaisissa toimi edellisten kisojen hopeamitalisti, purjelautailija Tuuli Petäjä-Sirén.
Suomen menestys olympialaisissa oli huonompi kuin missään aikaisemmissa olympialaisissa. Koko olympialaisten mitalisaldoksi jäi Suomella vain yksi pronssimitali, aikaisemman huonoimman suorituksen ollessa vuodelta 2004 kun Suomi sai Ateenassa vain kaksi hopeamitalia.
Mitalisti
Mira Potkonen – Nyrkkeily - Naisten 60 kg sarja
Joukkuevalinnat
Suomi nimesi ensimmäiset kahdeksan urheilijaansa Rion olympialaisiin 13. lokakuuta 2015. Seuraavat seitsemän urheilijaa nimettiin joukkueeseen 9. joulukuuta. Seuraavat kymmenen urheilijaa joukkueeseen nimettiin 31. maaliskuuta 2016. Seuraavat kuusi urheilijaa nimettiin joukkueeseen 27. huhtikuuta ja seuraavat seitsemän 1. kesäkuuta. Viimeiset 14 urheilijaa Rioon valittiin 18. heinäkuuta. Joukkueen lopulliseksi urheilijamääräksi muodostui 54, Suomen toiseksi pienin kesäolympialaisissa sitten Los Angelesin 1932 kisojen.
40px|Ammunta Ammunta
thumb|right|150px|Vuoden 2008 kesäolympialaisten naisten trapin kultamitalisti [[Satu Mäkelä-Nummela saavutti Suomelle olympiapaikan Rion kisoihin.]] Satu Mäkelä-Nummela saavutti Suomen ensimmäisen ammunnan maapaikan Rioon voitettuaan maailmancupin osakilpailun toukokuun alussa 2015. Suomen kansallisen lajiliiton valintajärjestelmän mukaan olympiapaikka annetaan ensisijaisesti sen saavuttaneelle urheilijalle. Samassa maailmancupin osakilpailussa Vesa Törnroos saavutti miesten trapissa Suomen toisen maapaikan.
Mäkelä-Nummela ampui peruskilpailun viimeisessä sarjassaan ohi kolmesta kiekosta ja putosi loppukilpailusta.
40px|Golf Golf
Golf palaa Riossa olympiaohjelmaan 112 vuoden tauon jälkeen. Olympiaturnauksen osallistujat määritetään maailmanrankingin kautta. Elokuun alun 2015 tilanteen mukaan Suomi oli jo saamassa Rioon kaksi mies- ja kaksi naisgolfaria, ensimmäiset suomalaiset lajinsa edustajat olympiatasolla. Listalla korkeimmin sijoittuvat miehistä Mikko Ilonen sekä Roope Kakko ja naisista Ursula Wikström ja Noora Tamminen. Samat golfaajat olivat kiinni olympiapaikoissa myös kesäkuussa hieman ennen rankingin sulkeutumista; ainoastaan miehissä Mikko Korhosella oli teoriassa mahdollisuus nousta olympiajoukkueeseen. Ilosen, Kakon, Wikströmin ja Tammisen olympiapaikat varmistuivat heinäkuussa olympiarankinglistojen sulkeuduttua.
40px|Jousiammunta Jousiammunta
Toukokuussa 2016 jousiammunnan EM-kilpailujen yhteydessä järjestetyssä olympiakarsintaturnauksessa Samuli Piippo tähtäsi Suomelle olympiapaikan sijoituttuaan toiseksi. Kesäkuussa Taru Kuoppa sijoittui viimeisessä olympiakarsintaturnauksessa viidenneksi, minkä ansiosta Suomi sai olympiapaikan myös naisten kilpailuun. Ranking-kierroksella Piippo jäi viimeisten joukkoon, mutta Kuoppa sai kaksi pistettä SE-tuloksestaan jääneellä tuloksellaan hyvän sijoituksen 14:nneksi. Kumpikin jousiampuja hävisi ensimmäisellä kierroksella.
40px|Judo Judo
Miesten alle 60-kiloisten painoluokassa kilpaillut Juho Reinvall selviytyi kaksi vuotta kestäneestä karsintajärjestelmästä Rion olympiaturnaukseen. Hänet nimettiin Suomen olympiajoukkueeseen jo 1. kesäkuuta, vaikka virallinen tieto olympiapaikasta saapui vasta 10. kesäkuuta. Suomen ja Gambian kaksoiskansalainen Faye Njie saavutti olympiapaikan Afrikan kiintiön kautta ja edusti Riossa Gambiaa. Reinvall kohtasi ensimmäisessä ottelussaan mongolialaisvastustajan, jota vastaan hän aloitti aktiivisesti mutta joutui alakynteen ja hävisi lopulta waza-arilla. Reinvall päätti kilpauransa Rion olympiaturnaukseen.
40px|Nyrkkeily Nyrkkeily
Mira Potkonen saavutti Suomen historian ensimmäisen olympiapaikan naisten nyrkkeilyssä yllettyään MM-pronssille Astanassa toukokuussa 2016. Edellinen suomalaisnyrkkeilijä olympiatasolla oli Joni Turunen 16 vuotta aikaisemmin.
Potkonen voitti ensimmäisellä kierroksella isäntämaan Adriana Araújon ja toisella kierroksella irlantilaisen olympiavoittajan ja viisinkertaisen maailmanmestarin Katie Taylorin tuomariäänin 2–1 ja varmisti näin vähintään pronssimitalin. Mitali on suomalaisnyrkkeilijöiden ensimmäinen 24 vuoteen ja myös suomalaisten naisnyrkkeilijöiden ensimmäinen kautta aikain.
40px|Paini Paini
Rami Hietaniemi saavutti Suomelle olympiapaikan kreikkalais-roomalaisen tyylin 85 kg:n painoluokasta sijoituttuaan viidenneksi vuoden 2015 MM-kilpailuissa. Myös Petra Olli saavutti MM-kilpailuista olympiapaikan naispainin 58 kilogramman sarjassa. Tero Välimäki hankki olympiapaikan kreikkalais-roomalaisen tyylin 66 kg:n painoluokasta Mongolian olympiakarsintaturnauksesta huhtikuussa voitettuaan välieräottelussa valkovenäläisen vastustajansa.