cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dave Bautista
2009 – Heel Turn
WWE Bragging Rightsissa hän oli mukana Fatal-four Way ottelussa, jossa taisteltiin World Heavyweight mestaruudesta. Hallitseva mestari Undertaker kuitenkin säilytti mestaruutensa tehtyään Batistalle Tombstone Piledriverin. Ottelun jälkeen Batista syytti Rey Mysteriota tappiostaan ja hakkasi Mysterion kääntyen Heeliksi. Kaksi viikkoa myöhemmin kerrottiin että Batista kohtaa Rey Mysterion Survivor Seriesissä. Batista voitti tämän ottelun murskaamalla Rey Mysterion, ottelu päättyi kun tuomari päätti että Rey Mysterio ei voi jatkaa ottelua. WWE TLC:ssä Batista sai uusintaottelunn Undertakeria vastaan world heavyweight championshipistä mutta hävisi sen. Batista olisi voittanut mutta Theodore Long tuli ja perui ottelun tuloksen ja käynnisti sen uudelleen joka johti Undertakerin voittoon.
Batistalla oli häkkimatsi Rey Mysteriota vastaan jonka Batista hävisi ja Mysteriosta tuli ykköshaastaja World Heavyweight Championshipille. Batista voitti WWE Championshipin John Cenalta Elimination Chamber 2010:ssä. Batistalla ei olisi pitänyt olla matsia Elimination Chamberissa mutta John Cenan Chamber -matsi voiton jälkeen Mr. McMahon aloitti ottelun joka johti Batistan helppoon voittoon. Batistalla oli matsi Wrestlemania 26:ssä John Cenaa vastaan jonka John Cena voitti. Extreme Rulesissa hänellä oli matsi John Cenaa vastaan Last Man Standing ottelussa mutta Cena voitti ja Batista lopetti WWE-uransa "I quit"-matsin tappion myötä. Eräässä haastattelussa Batista sanoi lähteneensä koska hän ei ollut pitänyt WWE:n kääntymisestä TV-PG programiin (Lapsiystävällisyyteen). Samassa haastattelussa Batista sanoi että hän ei tule lähitulevaisuudessa palaamaan takaisin WWE:n riveihin ennen kuin WWE luopuu TV-PG programista.
Vapaaottelu-ura
Showpainiuransa päättänyt Batista ilmaisi vuonna 2010 halunsa koetella kykyjään MMA:ssa. Hän aloitti harjoittelun ja huhuja Batistan Strikeforceen liittymisestä esiintyi paljon. Batista neuvotteli muun muassa Strikeforcen kanssa ja hän aikoi otella vuoden 2011 alkupuolella. Batista otteli CES MMA -järjestössä 6. lokakuuta 2012 Vince Luceroa vastaan. Batista voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Painissa
thumb|Batista tekemässä Batista Bombia Finlaylle '''Viimeistely ja nimikkoliikkeet
Batistana
Batista Bomb (Sitout powerbomb)
Spear
Spinebuster
Big boot
Diving shoulder block
Ankle lock
Running shoulder attack (Puskee kulmassa olevan vastustajan mahaa olkapäällä)
Running clothesline
Two-handed chokelift Leviathanina
Belly to back suplex lift muutettuna Running Powerslamiksi
Demon Bomb Sitout powerbomb
Elevated single leg Boston crab
Hammerlock/Armbar yhdistelmä
Okaholma
At the Gates
At the Gates on ruotsalainen death metal -yhtye. Yhtyeen suosituimmaksi albumiksi jäi vuonna 1995 julkaistu Slaughter of the Soul. Myös moni yhdysvaltalainen metalcore-yhtye on saanut vaikutteita At the Gatesilta, muun muassa The Black Dahlia Murder, As I Lay Dying ja Darkest Hour.
Kun yhtye hajosi vuonna 1996, rumpali Adrian Erlandsson, basisti Jonas Björler ja kitaristi Anders Björler perustivat The Hauntedin. Laulaja Tomas Lindberg vieraili lukuisissa eri projekteissa, kuten Skitsystem, Disfear, The Crown ja Nightrage. The Hauntedin rumpali Adrian Erlandsson jätti yhtyeen myöhemmin liityttyään Cradle of Filthiin. Yhtye lupautui tekemään paluun kesällä 2008 ja esiintyi muun muassa Ruisrockissa ja Turussa 4. heinäkuuta 2008.
Hôtel Matignon
48.85452°N, 2.32079°W
Hôtel Matignon on nykyisin Ranskan pääministerin virasto ja virka-asunto, joka sijaitsee rue de Varennen varrella Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa.
Rakennuksen pohjakerroksessa on neljä salonkia: Suuren neuvoston salonki, Keltainen salonki, Sininen salonki, jossa pääministeri ottaa tärkeät vieraansa vastaan, ja Punainen salonki. Pääministerin työtilat ovat ensimmäisessä kerroksessa, ja niihin kuuluvat: toimisto, kokoushuone, ruokasali ja tupakkahuone. Tässä kerroksessa on myös pääministerin virka-asunto.
Historia
Osana suurta Hôtel des Invalides -rakennuskompleksin rakentamista Ranskan kuningas Ludvig XIV päätti vuonna 1670 kunnostaa vanhan Garennen metsätien (Chemin Bois de la Garenne), josta tuli sittemmin rue de Varenne. Tämä tie yhdisti Saint-German-des-Prés'n kaupungin läntisiin osiin ja mahdollisti alueen uudisrakentamisen.
Uusi omistaja kuitenkin syrjäytti arkkitehti Courtonnen epäiltynä epärehellisyydestä tavarahankinnoista, mutta hän pysyi vielä vuoden 1724 alkupuolelle asti rakennuksen arkkitehtina. Courtonnen tilalle tuli sitten lopulta Antoine Mazin. Tässä vaiheessa keskeiset rakennustyöt sekä sisällä että ulkona oli tehty, ja meneillään oli kalustusvaihe. Mazin keskittyikin toteuttamaan porttirakenteet, jotka kuitenkin myös Courtonne toteutti toisaalle. thumbnail|200px|Hôtel de Matignonin salonkeja Jacques de Matignon kuoli 4. tammikuuta 1725. Hänen puolisonsa Louise-Hippolyte Grimaldi oli Monacon ruhtinaskunnan perillinen, joten rakennus siirtyi Monacon ruhtinashuoneelle. Tästä vaiheesta nykyisen ruhtinaan arvonimien joukossa on myös Monacon herra.
Vuonna 1808 rakennus myytiin ranskalaiselle poliitikolle ja diplomaatille Charles-Maurice de Talleyrand-Périgordille, joka puolestaan myi rakennuksen 1811 keisari Napoleon I:lle.
Restauraation alkuvaiheessa kuningas Ludvig XVIII vaihtoi kiinteistön Élysée-palatsiin Bourbonin herttuattaren Bathilde d'Orléansin kanssa. Herttuattaren kuoltua vuonna 1822 hän jätti sen perinnöksi veljentyttärelleen Adélaide d'Orleansille (1777–1847), joka oli tulevan kuningas Ludvig-Filipin sisar. Adélaide antoi rakennuksen uskonnollisen yhteisön käyttöön, kunnes vuokrasi sen rikkaalle amerikkalaiselle everstille Herman Thornille, joka vuokrasi kiinteistöä vuoteen 1848 saakka.
Toisen keisarikunnan aikana rakennuksen hankki Gallieran herttua Raffaele de Ferrari. Sen jälkeen kun äänestyksellä oli päätetty Orléans-suvun karkottamisesta maanpakoon, leskeksi jäänyt Gallieran herttuatar Maria de Brignole-Sale tarjosi anteliaasti rakennuksen Itävalta-Unkarin keisarille, jotta tämä tekisi siitä valtionsa suurlähetystön herttuattaren kuoleman jälkeen.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Hôtel Matignon takavarikoitiin vihollismaan omaisuutena. Vuonna 1922 Ranskan valtio osti rakennuksen. Aluksi rakennuksesta piti tehtämän museo, ja sen jälkeen siitä suunniteltiin asuinrakennusta. Gaston Doumerque teki siitä kuitenkin vuonna 1935 pääministerin (président du Conseil) viraston ja virka-asunnon.
Toisen maailmansodan jälkivaiheessa Hôtel de Matignoniin asettui kenraali Charles de Gaulle.
Puisto
thumbnail|300px|Hôtel de Matignonin puistoa Puistoa ympäröi kolmen hehtaarin suuruinen puisto, jonka on suunnitellut vuonna 1902 Achille Duchêne. Kyseessä on suurin Pariisissa sijaitseva yksityinen puisto. Puistossa yhdistyvät ranskalaisen puistosuunnittelun perspektiivi ja englantilaistyyliset istutukset.
Puistossa kasvaa noin sata erilaista kasvia. Pääministeri Raymond Barresta lähtien kaikki rakennuksen haltijat ovat istuttaneet oman nimikkopuunsa rakennuksen puistoon heti pääministeriksi tulonsa jälkeen.
Kadima
Kadima (, Eteenpäin) oli 21. marraskuuta 2005 perustettu israelilainen keskustalainen sionistinen puolue. Vuoden 2006 vaaleista lähtien se oli maan valtapuolue saatuaan 29 paikkaa 120-paikkaisessa knessetissä. Myös vuoden 2009 vaaleissa puolue sai eniten paikkoja, mutta jäi oppositioon. Kadimalla oli noin 74 000 rekisteröitynyttä jäsentä, joista 14 000 Israelin arabeja.
Kaarlo Heininen
Kaarle (Kaarlo) Heininen (entinen Wallenström; ) oli suomalainen mylläri ja Suomen kristillisen työväen liiton kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.
Kadima
Puolueen aatteet
Kadima oli keskustalainen puolue, jonka aatteet pohjautuivat liberalismiin ja juutalaiseen nationalismiin eli sionismiin. Israelin politiikassa Kadiman keskustalaisuuden määritteli paljolti sen suhtautuminen Israelin turvallisuuspolitiikkaan ja palestiinalaiskysymykseen, joissa se ei kannattanut oikeiston tiukkuutta ja ehdottomuutta tai Suur-Israel-tavoitteita. Erityisesti Ehud Olmert määritteli puheenjohtajakautenaan "yksipuolisen Israelin rajojen määrittelyn", jota on pyritty toteuttamaan suurin piirtein vuoden 1967 rajoja noudattavalla Israelin turvallisuusmuurilla. Kadima oli myös valmiimpi yhteistyöhön Työväenpuolueen kanssa kuin Likud, mutta kuitenkin torjui vasemmiston sosialistiset ajatukset. Netanjahun johdolla Likudin politiikka taloudenkin osalta on ollut konservatiivisempaa, kun taas Kadima luotti liberalismiin.
Kaarlo Heininen
Heinisen vanhemmat olivat renki Karl Gustaf Wallenström ja Henrika Matilda. Hän työskenteli puuseppänä ja toimi itseoppineena rakennusmestarina Turun läänin Uudellakirkolla vuoteen 1903 saakka. Vuosina 1903–1926 Heininen omisti myllyn Pyhärannassa ja toimi myllärinä ja sirkkelisahurina. Hän oli naimisissa vuodesta 1883 Amanda Ulrika Kaarlentyttären kanssa.
Kadima
Puolueen aatteet
28. marraskuuta 2005 esiteltiin luonnoksenomaisesti Kadiman tavoitteet ja aatteet:
Kaarlo Heininen
Heininen oli Suomen kristillisen työväen liiton kansanedustajana vuosina 1907–1908 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Kadima
Puolueen perustamisen taustaa
Helmikuussa 2001 Ariel Sharonin johtama oikeistolainen Likud-puolue muodosti "kansallisen yhtenäisyyden hallituksen" yhdessä Työväenpuolueen kanssa. Oikeisto vaati Ariel Sharonin johdolla tiukempia toimia uudelleen alkaneen intifadan kukistamiseksi ja lopulta tilanne johti Työväenpuolueen eroon hallituksesta ja uusiin vaaleihin tammikuun lopulla 2003. Sharon muodosti helmi-maaliskuussa uuden oikeistohallituksen, johon kuuluivat Likudin lisäksi Kansallinen uskontopuolue, Shinui ja Kansallinen liitto. Toukokuussa 2003 Sharon hyväksyi tiekarttasuunnitelman ja hän alkoikin pikkuhiljaa aloittaa neuvottelut Mahmud Abbasin kanssa. Sharonin kallistuminen rauhanomaisen ja poliittisen ratkaisun tielle johti Likudin oikeistolaisten hallituskumppanien, Kansallisen liiton ja Kansallisen uskontopuolueen, eroon hallituksesta kesäkuussa ja marraskuussa 2003. 6. kesäkuuta 2004 Sharonin hallitus hyväksyi suunnitelman yksipuolisesta vetäytymisestä kokonaan Gazasta ja neljästä siirtokunnasta Länsirannalla. Sharonin käskystä 9 480 juutalaista karkotettiin näiltä alueilta. Viimeiset Israelin joukot vetäytyivät Gazasta 12. syyskuuta ja kymmenen päivää myöhemmin neljä siirtokuntaa Länsirannalla oli purettu.
Linor Abargil
pienoiskuva|Linor Abargil Linor Abargil (s. 1980) on israelilainen malli, joka voitti Miss Maailma -kilpailun Seychelleillä 1998.
Kadima
Puolueen perustamisen taustaa
Tämän suunnitelman toteuttamisen myötä Sharon joutui avoimeen välirikkoon oikeiston, rabbien ja siirtokuntalaisten kanssa. Äänestyksessä Sharon kuitenkin onnistui saamaan 52 prosentin ääniosuudella Likudin taakseen. Likudin oikeistosiiven johtaja Benjamin Netanjahu oli jo aiemmin eronnut hallituksesta protestina yksipuoliselle vetäytymiselle ja pyrki puoluekokouksessa syrjäyttämään Sharonin.
Linor Abargil
Kaksi kuukautta ennen kauneuskilpailuvoittoaan Abargil joutui Italiassa israelilaisen Shlomo Nurin raiskaamaksi. Israelilainen oikeusistuin tuomitsi 29. joulukuuta 1999 miehen kuudentoista vuoden vankeuteen.
Linor Abargil meni vuonna 2006 naimisiin liettualaisen koripalloilija Šarūnas Jasikevičiusin kanssa.
Kadima
Puolueen perustamisen taustaa
Joulukuussa 2004 Sharon erotti Shinuin viisi ministeriä näiden äänestettyä hallituksen budjettia vastaan. Lopulta tammikuussa 2005 perustettiin uusi kansallisen yhtenäisyyden hallitus Työväenpuolueen tullessa hallitukseen. Tästä alkoi Sharonin ja Työväenpuolueen keskinäinen lähentyminen.
Puolueen perustaminen
Gazasta vetäytymisestä lähtien Sharon ja hänen tukijansa Likud-puolueessa olivat joutuneet avoimeen yhteenottoon muun oikeiston kanssa. Lopulta syyskuussa 2005 14 kansanedustajasta koostunut Likudin maltillinen siipi "Acharayut Leumit" (Kansallinen vastuu) irrottautui puolueesta muodostaen oman eduskuntaryhmänsä. Benjamin Netanjahun johtama oikeistosiipi vaati Acharayut Leumitin erottamista puolueesta.
Tilanne oli Sharonille erittäin paha. Samaan aikaan, kun Sharon oli toimintakyvytön kahtia jakautuneessa puolueessaan, hänen tärkeä liittolaisensa Shimon Peres syrjäytettiin 9. marraskuuta Työväenpuolueen johdosta niukasti äänestyksessä. Uusi Työväenpuolueen puheenjohtaja Amir Peretz vaati ensitöikseen Sharonin hallituksessa istuvia työväenpuoluelaisia eroamaan hallituksesta. Peretz halusi palauttaa Työväenpuolueen sosialistiselle linjalle, mikä taas vaati hänen mukaansa heti ensimmäiseksi yhteistyön katkaisemista oikeistolaisen Likudin kanssa. Näin ollen kaikki Työväenpuolueet edustajat jättivät hallituksen 11. marraskuuta. Tässä vaiheessa Sharon menetti viimeisenkin tukensa. Uuden puolueen perustaminen alkoi näyttää välttämättömältä, jos Sharon aikoi saada jatkettua uutta rauhanpolitiikkaansa, jossa tarkoituksena oli asettaa lopulliset rajat Israelille ja luopua laajenemistavoitteista.
Lopulta 21. marraskuuta Ariel Sharon ilmoitti eroavansa Likudista sekä perustavansa uuden keskustalaisen ja liberaalin puolueen, jonka nimeksi piti tulla oikeusministeri Tzipi Livnin ehdotuksen mukaisesti "Kansallinen vastuu". Sharon ilmoitti, että idea uuden puolueen perustamisesta syntyi yhdessä yössä, mutta Avigdor Yitzhakin mukaan tätä oli suunniteltu jo useita kuukausia. Seuraavana päivänä uudessa puolueessa oli Sharonin tukijoiden mukaan 150 jäsentä. 24. marraskuuta puolue rekisteröitiin, mutta yllättäen nimellä "Kadima" (Eteenpäin). Kadima on yleinen heprean sana, mutta se on myös Israelin armeijan hyökkäyshuuto ja sitä on käytetty aiemminkin eri sionistisissa yhteyksissä, joten uuden puolueen nimellä oli israelilaisille merkityksensä.
Suurin osa näistä 150 jäsenestä oli Likudista eronneita. Hetimmiten puolueeseen liittyi merkittäviä israelilaisia kansanedustajia, kuten Ehud Olmert, Tzipi Livni, Meir Sheetrit, Gideon Ezra, Roni Bar-On, Omri Sharon ja Avraham Hirschson. Ministereistä liittyivät Ruhama Avraham, Majalli Wahabi, Eli Aflalo, Marina Solodkin, Ze'ev Boim ja Yaakov Edri. Pian liittyi myös Työväenpuolueeseen kuuluneita, kuten entinen ministeri ja Israelin ammattiliiton Histadrutin entinen puheenjohtaja Haim Ramon.
Varsinainen uutispommi Israelin politiikassa tapahtui 30. marraskuuta, kun Shimon Peres ilmoitti liittyvänsä Kadimaan ja eroavansa Työväenpuolueesta 60 vuoden jäsenyyden jälkeen.
20. joulukuuta 2005 Benjamin Netanjahu valittiin Likudin puheenjohtajaksi. Tässä vaiheessa sillä oli knessetissä 27 paikkaa, kun vuoden 2003 vaaleissa se oli saanut 38 paikkaa. Likud kuitenkin onnistui pitämään suurimman puolueen paikkansa paljolti sen ansiosta, että vaalikauden aikana pienempiä oikeistolaisia puolueita oli liittynyt siihen.
Puolueen ensimmäinen koettelemus – Sharonin aivoverenvuoto
Ariel Sharon sai aivoverenvuodon 18. joulukuuta 2005 vain kuukausi puolueen perustamisen jälkeen. Virkaatekeväksi pääministeriksi nousi valtiovarainministeri Ehud Olmert, joka oli ollut maltillisen siiven edustajana Likudin puoluehallituksessa ja siten Sharonin tärkeä liittolainen sekä luottomies. Ensitöikseen Olmert ilmoitti, että parlamenttivaalit pidettäisiin 28. maaliskuuta Sharonin suunnitelmien mukaisesti. Puolue uhkasi hajota johtohahmonsa myötä alkutekijöihinsä, mutta Olmert alkoi käydä keskusteluja Likudista eronneiden Kadiman johtohenkilöiden kanssa yrittäen vakuuttaa, ettei näiden kannattaisi palata takaisin Likudiin. Samoin hän keskusteli Shimon Peresin kanssa, jottei tämä palaisi Työväenpuolueeseen. Sharonin sairasteluiden takia oltiin arveltu, että Shimon Peresistä tulisi uusi puolueen puheenjohtaja, mutta entiset Likudin jäsenet eivät olleet valmiita kuitenkaan menemään niin pitkälle. Esimerkiksi mielipidetiedusteluiden mukaan Kadima olisi saanut 42 paikkaa knessetissä ja Olmertin johdolla 40.
4. tammikuuta 2006 Ehud Olmertista tuli Israelin pääministeri, koska Ariel Sharon ei ollut pystynyt hoitamaan virkaansa 100 päivään. 16. tammikuuta Ehud Olmert valittiin Kadiman puheenjohtajaksi. 24. huhtikuuta Olmert ilmoitti kannattavansa itsenäistä palestiinalaisvaltiota sekä totesi, että Israelin olisi luovuttava osasta Länsirantaa pitääkseen valtion juutalaisenemmistöisenä. Samoin hän esitteli äänestäjille ajatuksensa Israelin rajojen vakiinnuttamisesta, mikä tarkoittaisi Länsirannan siirtokuntien purkamista ja keskittämistä suuriksi asutuskokonaisuuksiksi vuoden 1967 rajalinjalle. Israelin valtion rajoja siis supistettaisiin. Olmert kuitenkin ilmoitti myös, ettei "Israel luopuisi historiallisesta oikeudestaan koko Israelin maahan".
Beverly Hills
Väestö
Beverly Hillsin asukasluku oli vuoden väestönlaskennassa 33 784. Tuolloin kaupungin asukkaista 85,1 % katsoi edustavansa valkoisia ("whites"), 1,8 % mustia tai afroamerikkalaisia ("Black or African American") ja 7,1 % aasialaisia ("Asian").
Kadima
Kadiman vaalivoitto 2006
Kadima oletetusti voitti 28. maaliskuuta 2006 pidetyt Israelin ennenaikaiset parlamenttivaalit. Kadima sai 29 paikkaa knessetin 120:stä paikasta, kun taas Likud sai vain 12 paikkaa. Yhtenäinen Likud oli saanut 38 paikkaa aikanaan vuoden 2003 vaaleissa. Työväenpuolueen ja Meimadin liitto sai 19 paikkaa. Kadima nousi maan suurimmaksi puolueeksi suvereenisti vain muutama kuukausi perustamisensa jälkeen, vaikka sillä ei vielä ollut kovin erikoista vaalikampanjaa tai puoluekoneistoa. Toisaalta voitto ei ollut niin totaalinen kuin muutamaa päivää ennen vaaleja tehdyt mielipidetiedustelut olivat lupailleet. Niissä Kadimalle ennustettiin parhaimmillaan 36 tai 37 paikkaa. Kadima sai ääniä niin Työväenpuolueelta kuin Likudiltakin. Äänestysvilkkaus oli historiallisen alhainen, vain 63,6 prosenttia.
Juho Maununpoika
Juho Maunupojan on arveltu olleen suomalainen rälssimies, lähellä Kivennavan rajalinnoitusta sijainneen Kelkkalan tilan herra. Kustaa Vaasa nimitti hänet Kivennavan linnan linnanvoudiksi vuonna 1554 sodan Venäjän kanssa ollessa syttymäisillään. Kun venäläisten sotajoukko tuli maaliskuussa 1555 rajan yli, Juho Maununpoika löi heidät takaisin noin 500 miehen joukollaan Joutselässä käyttäen taitavasti hyväkseen olosuhteita, yllätystä ja suksimiesten liikkuvuutta. Tällaista tarkasti suunniteltua taktiikkaa ei tuohon aikaan käytetty, joten kyse oli Juho Maununpojan omasta kehitelmästä.
Joutselän jälkeen Juho Maununpoika toimi Viipurin linnoitustöiden johtajana ja kaupungin hallinnollisena päämiehenä.
Beverly Hills
Maantiede
Kaupunki on lähes kokonaan Los Angelesin kaupungin ympäröimä. Pohjoisessa kaupunki rajaantuu Santa Monica Mountains -kukkuloihin, idässä West Hollywoodin kaupunkiin ja Los Angelesin kaupunkiin, etelässä Los Angelesin kaupunkiin ja lännessä Westwood Villageen ja Century Cityyn, jotka ovat Los Angelesiin kuuluvia kaupunginosia eivätkä omia kaupunkejaan. Yhdessä Bel-Airin ja Holmby Hillsin kanssa Beverly Hills muodostaa ns. Platinum Trianglen.
Kadima
Kadiman lopettaminen
Israelin vuoden 2015 parlamenttivaalien jälkeen kannatuksensa menettänyt Kadima-puolue lopetettiin ja puolueen loppuvaiheen näkyvin poliitikko Tzipi Livni on myöhemmin luopunut politiikasta.
Kadima- puolueen nousun ja nopean romahduksen taustalla varsin yleisen arvion mukaan oli se, että puolueen johtohenkilöt eivät olleet tosiasiallisesti edes sitoutuneet puolueeseen ja puolueella ei ollut edes mitään varsinaista omaa ideologiaa. Kadima oli monelle poliitikolle vain keino saada oma asemansa varmistettua ja sen takia kannatuksen lasku johti nopeasti koko puolueen lopettamiseen.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerho
Kirkkonummen Nyrkkeilykerho (KNK) on Kirkkonummella vuodesta 1976 lähtien toiminut nyrkkeilyseura. Oma nyrkkeilykerho Kirkkonummelle tuli nyrkkeilyjaoston erottua Kirkkonummen Urheilijoista (KirkU).
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon perustajajäseniin kuuluu olympiatyylin- ja ammattilaisten Euroopan mestaruuden voittanut Olli Mäki. Hän toimi pitkään seuran valmentajana ja hänen poikansa Pekka Mäki otti seuran valmennusvastuun harteilleen isänsä jälkeen.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kuuluisimmat kasvatit ovat nyt jo aktiiviuransa lopettaneet Amin Asikainen ja Joni Turunen. Aikavälillä 1978–2015 KNK:n värejä edustaneet nyrkkeilijät saavuttivat yleisten sarjojen SM-kilpailuista yhteensä 8 kultaa, 9 hopeaa, 15 pronssia. Asikainen toimii nykyään KNK:n valmentajana yhdessä Jan Nyholmin kanssa.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhossa on tällä hetkellä (tammikuu 2016) jo liki 100 jäsentä. Seuran ryhmissä voi helposti tutustua lajin saloihin, sillä jokaiselle löytyy tasonsa mukainen ryhmä. Valikoimaan kuuluu miesten- ja naisten kuntonyrkkeily, junioreiden Nyrkkeilykoulu sekä kilpanyrkkeily. KNK:n Kilparyhmän kuumimmat nimet ovat tällä hetkellä Y75-kiloisten Suomen mestari Ilari Kujala sekä B-junioreiden MM-kisoissa sijoille 5.–8. iskenyt Krenar Aliu. Krenar Aliu voitti 2016 keväällä euroopanmestaruus kisoista pronssia voittaen armenian sekä unkarin ykkösiskijän.
Seuran harjoitussali (Epana) sijaitsee aivan Kirkkonummen keskustan tuntumassa Finnsbackassa.
Andrew Cunanan
thumb|Andrew Cunanan Andrew Phillip Cunanan (31. elokuuta 1969 – 23. heinäkuuta 1997) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka surmasi viisi ihmistä kolmen kuukauden aikana vuonna 1997. Hänet otettiin 12. kesäkuuta FBI:n kymmenen etsityimmän karkurin listalle.
Tapaus sai huomiota myös siksi, että uhrien joukossa oli kuuluisa muotisuunnittelija Gianni Versace. Murhakierre päättyi Cunananin itsemurhaan 23. heinäkuuta.
Cunanan oli syntyjään kalifornialainen ja valmistui vuonna 1987 The Bishop's Schoolista La Jollasta.
Murhat
Cunananin ensimmäinen uhri oli Jeffrey Trail 27. huhtikuuta Minneapolisissa. Hän oli murhaajalle entuudestaan tuttu.
Cunanan ajoi Chicagoon, jossa hän tappoi 72-vuotiaan Lee Miglinin 4. toukokuuta. Cunanan pakeni poliisivoimia varastamallaan Miglinin autolla ja kidutti ja sitten murhasi 9. toukokuuta William Reesen New Jerseyn Pennsvillessä. Cunanan otti Reesen lava-auton ja kätkeytyi pariksi kuukaudeksi Miami Beachille Floridaan. Siellä hän ampui 15. heinäkuuta Gianni Versacen. Poliisin ajojahti päättyi Cunananin itsemurhaan 23. heinäkuuta.
Cunananin motiiveista ei ole tietoa. Lehdistössä syyksi arveltiin muun muassa miehen äskettäin todettua HIV-tartuntaa. Hänen tiedetään myös myyneen huumeita, kuten kokaiinia ja metamfetamiinia. Murhat tulivat yllätyksenä Cunananin tuttaville, joille hän oli väittänyt muuttavansa San Franciscoon. Jotkut ystävät uskoivat Cunananin romahtaneen hänen rakkaansa hylättyä hänet. Cunanan oli homoseksuaali.
Profiili
Andrew Cunananin ensimmäinen murha oli impulsiivinen ja hetken mielijohteesta tehty, mutta murhasarjan jatkuessa hänestä tuli "addiktoitunut" tappamiseen ja hän etsi potentiaalisia uhreja, välittämättä jättämistään todistusaineistoista. Lee Miglinin murhassa näkyvä väkivalta, raaka voima ja ylitappaminen kertoivat Cunananin omaavan sadistisia ja alistavia piirteitä, etenkin seksuaalisessa merkityksessä. Tämä vahvistaa teoriaa siitä, että hän oli psykopaatti, mahdollisesti seksuaalisesti motivoitunut, hedonisti -tai "voima ja hallinta" -tyypin murhaaja. Gianni Versacen murha taas edustaa kaikkea sitä, mitä Cunanan ei voinut olla. Versacen murha muistuttaa salamurhaa. Hän valitsi pakkomielteensä kohteen uhriksi, ja antaitsi "kansallisen tunnustuksen" lyhyessä hetkessä.
Cunanan luokitus on vaikeampi kuin psykologinen puoli. Hän on sekoitus sarjamurhaajaa ja spree killeriä. Etenkin viimeisessä murhassa Cunanan oli valinnut uhrin etukäteen ja suunnitellut iskun. Myös murhien välissä oleva aika on pidempi kuin tyypillisellä spree killerillä, mutta liian lyhyt sarjamurhaajan jäähdyttelypaussiksi. Toisaalta muut uhrit olivat suurimmaksi osaksi sattumanvaraisia. Cunanan impulsiivisuus, jatkuva matkustaminen, motiiviton väkivalta ja itsemurha ennen kiinnijäämistä kertovat spree killerin ominaisuuksista. Tämän takia hänet luokitellaan enemmän spree killeriksi kuin sarjamurhaajaksi.
Lähteet
https://web.archive.org/web/20150209235818/http://www.crimelibrary.com/notorious_murders/mass/cunanan/index_1.html
Lamunkari
Lamunkari on pieni asumaton saari Liminganlahdella Lumijoen kunnan alueella. Saari sijaitsee Liminganlahden sivulahden Sannanlahden edustalla ja on Liminganlahden ainoa varsinainen saari. Lamunkari on lintujen suosima ruokailu- ja pesimäalue. Saarta ympäröi Lamunkarinmatala-niminen matalikkoalue.
Lamunkari on pesimäalueena eritoten pikkutiirojen suosima. Saarelta tavataan myös merihanhia sekä sorsalintuja kuten taveja ja jouhisorsia. Muuttolinnuista sirrit käyttävät saarta levähdyspaikkana.
Melodifestivalen 2010
Melodifestivalen 2010 oli Ruotsissa 6. helmikuuta – 13. maaliskuuta 2010 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2010 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailun voitti Anna Bergendahl kappaleella This is my life.
Kilpailun kulku
Kilpailu alkoi neljällä alkukarsinnalla, joissa jokaisessa kisasi kahdeksan kappaletta, joita puhelinäänestäjät äänestivät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisen kierroksen jälkeen eniten ääniä saanut eteni suoraan finaaliin ja kolme vähiten ääniä saanutta kappaletta putosivat, minkä jälkeen jäljellä olevien neljän kappaleen kesken järjestettiin toinen kierros. Toisella kierroksella eniten ääniä saanut eteni finaaliin, seuraavat kaksi toiseen mahdollisuuteen ja vähiten ääniä saanut putosi.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 6. helmikuuta Fjällräven Centerissä Örnsköldsvikissä.
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 13. helmikuuta Göransson Arenalla Sandvikenissa.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 20. helmikuuta Scandinaviumissa Göteborgissa.
4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 27. helmikuuta Malmö Arenalla Malmössä.
Finaali
Finaali kilpailtiin 13. maaliskuuta Globenilla Tukholmassa. Voittajan valitsivat yhdessä raati, johon kuului kuusi kansainvälistä raatia eri maista sekä viisi alueraatia ympäri Ruotsia ja puhelinäänestäjät. Kukin raati antoi mielestään seitsemälle parhaalle kappaleelle pisteitä kaavalla 1-2-4-6-8-10-12, ja puhelinäänestyksen kärkiseitsikko sai pisteitä kaavalla 11-22-44-66-88-110-132.
Alli Nissinen
Alina (Alli) Augusta Nissinen (26. joulukuuta 1866 Iisalmi – 11. huhtikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen koulunjohtaja, kirjailija ja nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja ensimmäisessä ja toisessa eduskunnassa. Alli Nissinen oli Lucina Hagmanin työtoverina sekä opetusalalla että Naisasialiitto Unionissa ja Martta-yhdistyksessä.
Nissisen vanhemmat olivat maanviljelijä Påhl (Paavo) Nissinen ja Magdalena Lappalainen.
Nissinen kävi tyttökoulun sekä veistokoulun ja suoritti Helsingin Suomalaisen jatko-opiston opettajatutkinnon vuonna 1888. Hän toimi Helsingin suomalaisen yhteiskoulun uskonnon ja maantiedon opettajana 1889–1899, Alli Nissisen valmistavan koulun omistajana, johtajana ja opettajana Helsingissä 1889–1926 sekä Helsingin uuden yhteiskoulun uskonnon ja maantiedon opettajana 1898–1916. Hän oli myös Martta-yhdistyksen Emäntä-lehden päätoimittaja vuosina 1903–1926. Hän toimitti Tuulikki-nimisen lastenlehden kolme vuosikertaa sekä julkaisi lasten- ja nuorisokirjoja, näytelmiä, runoja, kaunokirjallisuutta ja oppikirjoja.
Nissinen oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja vuosina 1907–1909 Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä. Hän oli myös Suomenkielisen Marttaliiton puheenjohtajana sekä Marttayhdistyksen (vuodesta 1902 vuoteen 1924) ja Naisasialiitto Unionin varapuheenjohtajana.
Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus)
Queen Elizabeth -luokka on Britannian kuninkaallisen laivaston kahden lentotukialuksen muodostama alusluokka. Näistä ensimmäinen, HMS Queen Elizabeth, kastettiin 4. heinäkuuta 2014 ja otettiin palveluskäyttöön 2017. Toinen HMS Prince of Wales laskettiin vesille 2017 ja otettiin palvelukseen 2019.
Tausta
Britannian puolustusministeri Des Browne julkisti alusten hankintasuunnitelman 5. heinäkuuta 2007, mikä päätti vuosia jatkuneen keskustelun liian kalliista hankinnasta ja Britannian telakkateollisuuden uudelleen järjestelystä. Sopimus allekirjoitettiin 3. heinäkuuta 2008 BAE Systems Surface Fleet Solutionsista ja VT Groupin VT Shipbuildingista muodostetun BVT Surface Fleetin kanssa. Uusi yhtiö oli ollut hallituksen ehtona sopimuksen tekemiselle. Projektin kustannuksiksi laskettiin 6,2 miljardia puntaa.
pienoiskuva|vasen|HMS Queen Elizabeth rakenteilla vuonna 2014
Lentokalusto
Alun perin oli tarkoitus käyttää lyhyen nousumatkan pystysuoraan laskeutuvaa (STOVL) F-35B-hävittäjää, jolloin alus voitaisiin jättää varustamatta katapultilla ja pysäytysvaijereilla. Katapultteja käytetään perinteisesti höyryllä, mutta luokka on turbiinikäyttöinen.
Puolustusministeriöllä on kuitenkin ollut epäilyksiä F-35B:n suorituskyvystä, etenkin kyvystä palata alukselle aselastissa, mikä on tärkeää kuninkaallisen laivaston käyttäessä hävittäjiä lähinnä pintamaalien torjuntaan. Merivoimien AWACS-koneita on saatavissa vain katapultilla lähtevinä versioina, joten ilman katapulttia aluksilla olisi käytettävä helikoptereihin asennettuja tutkia, joita ei ole tuolloin olemassa.
Vuoden 2010 puolustuspoliittinen selonteko linjasi, että vain yksi lentotukialuksista otettaisiin käyttöön. Toinen jätettäisiin varalle tai myytäisiin. Koska aluksien halutaan olevan myös yhteensopivia liittolaisten lentokaluston kanssa, tullaan niihin asentamaan katapultit ja pysäytysvaijerit. Tämä mahdollistaisi myös F-35:n tukialusversion käytön.
Alusten hinnan kaksinkertaistuttua alkuperäisestä budjetista, puolustusministeri Philip Hammond ilmoitti 2012 peruuttaneensa päätöksen F-35B:n hankkimisesta F-35C:n sijaan ja että molemmat alukset viimeisteltäisiin STOVL-koneille sopiviksi hyppyrillä.
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri (PPSHP) oli kuntayhtymä, jonka muodostivat Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat lukuun ottamatta Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin vuoden 2013 alussa siirtynyttä Reisjärveä.
Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus)
Lentokalusto
Vuoden 2015 selonteko vahvisti, että molemmat alukset tulisivat käyttöön ja toiseen lisättäisiin valmiudet maihinnousujoukoille. Se myös vahvisti 128 F-35-koneen tilauksen, joista 24 olisi käytössä vuoteen 2023 mennessä.
Kokonainen maa ja taivas
thumb|Kaj Chydeniuksen juhlakonsertin esiintyjät
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin väestöpohja oli noin 410 000 ja laajemman, koko Pohjois-Suomen kattavan erityisvastuualueen väestöpohja oli noin 740 000 henkilöä. Sairaanhoitopiirin tehtävänä oli tarjota jäsenkuntiensa asukkaille erikoissairaanhoidon palveluja.
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri oli Suomen pohjoisin yliopistollinen sairaanhoitopiiri. Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin lisäksi Oulun yliopistollisen sairaalan (OYS) erityisvastuualueeseen kuuluivat Kainuun sairaanhoitopiiri, Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri, Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri ja Lapin sairaanhoitopiiri.
Kokonainen maa ja taivas
Tv-ohjelman tuotti Sunny Notes Oy, ja sen ohjasi Erkki Pohjanheimo. Hän myös haastatteli ohjelmassa Chydeniusta. Kokonainen maa ja taivas toteutettiin Tuotantotalo Wernen ulkotuotantoautolla ja Transmix Oy:n ääniautolla. Ohjelman kesto on 78’08”.
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri
Sairaanhoitopiirin sairaalat
Lisäksi oli kehitysvammahuollon toimintayksikkö.
Jarkko Immonen
Jarkko Petteri Immonen (s. 19. huhtikuuta 1982 Rantasalmi) on suomalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Immonen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Hän on saavuttanut urallaan kaksi olympiapronssia (vuosina 2010 ja 2014) sekä maailmanmestaruudet poikien (2000) ja miesten (2011) tasolta. Seurajoukkueessa hän on voittanut Suomen-mestaruuden (2009) lisäksi KHL:n (2010) ja CHL:n (2018). Vuoden 2011 MM-kilpailuissa hän voitti sekä maali- että pistepörssin.
JYPin kannattajat äänestivät Immosen seurahistorian parhaaksi pelaajaksi helmikuussa 2021. Hän on myös Suomen maajoukkueen eniten tehopisteitä tehnyt pelaaja Euro Hockey Tour -turnauksissa.
Elämä ja ura
Jarkko Immonen aloitti jääkiekon pelaamisen Rantasalmen Urheilijoissa, jossa pelasi C-juniori-ikään asti. Rantasalmelta hän siirtyi Savonlinnan SaPKoon.
Kaudet 1998–1999 ja 1999–2000
Immosen kyvyt huomattiin jo nuorena ja niinpä hän pääsi pelaamaan miesten edustusjoukkueessa jääkiekon I-divisioonaa tuolloin pelanneen SaPKon riveissä jo kaudella 1998–1999 36 ottelun ajan. Tuohon aikaan Immonen kuului myös SaPKon A-nuorten joukkueeseen, mutta olisi saanut ikänsä puolesta vielä edustaa B-nuoria. Savonlinnassa Jarkko pelasi kevääseen 2000 asti pelaten sekä edustusjoukkueen että A-nuorten pelejä. Immonen oli nuoresta iästään huolimatta joukkueensa paras pistemies kaudella 1999–2000.
Kausi 2001–2002
Kaudeksi 2001–2002 Immonen siirtyi SM-liigassa pelanneeseen Porin Ässiin, mutta koko kauden nelosketjussa vähäisellä peliajalla pelanneen keskushyökkääjän saldoksi jäi vain kaksi maalisyöttöä 40 ottelussa.
Kaudet 2002–2005
Kahdesta länsirannikolla heikosti sujuneesta kaudesta huolimatta JYP:n silloinen pelaajakoordinaattori Jukka Holtari huomasi Immosen lahjakkuuden ja hankki hänet Keski-Suomeen ja JYPiin. Siellä Matti Alatalon suojissa Immosesta kasvoi joukkueensa ykköspelaaja ja JYPin kantava voima.
Immonen teki ensimmäisellä JYP-kaudellaan tehot 10+23=33. Seuraavalla kaudella lukemat olivat 23+26=49, mikä nosti Immosen JYPin ratkaisupelaajaksi. Kaudella 2004–2005 Immonen teki tehot 19+28=47. Loistavien hyökkäystaitojen lisäksi Immonen osoitti myös poikkeuksellisen hyvää aloitustaitoa.
Kaudet 2005–2006 ja 2006–2007
Kaudeksi 2005–2006 Immonen siirtyi NHL:ään. Miehen varannut Toronto Maple Leafs oli myynyt Immosen pelioikeudet New York Rangersille, joka oli huomannut Immosen kyvyt ja tarjosi tälle sopimusta. Immonen pelasi Pohjois-Amerikassa pääosin farmijoukkueessa, AHL:n Hartford Wolf Packin joukkueessa. Farmijoukkueessa hän pelasi hyvin tehden muun muassa kaudella 2005–2006 tehot 30+40=70. Rangersin mukana Immonen pääsi pelaamaan 20 ottelua tehden niissä tehot 5+3=8. Immonen ei kuitenkaan saanut vakuutettua valmennusjohtoa taidoillaan, vaan joutui tyytymään farmikomennuksiin.
Kaudet 2007–2008 ja 2008–2009
Heikosti menneen kauden 2006–2007 päätteeksi JYP satsasi joukkueeseensa todella paljon. Edustusjoukkueeseen hankittiin takaisin esimerkiksi paluumuuttajat Tuomas Pihlman ja Antti Virtanen. Pihlman ja Virtanen pelasivat JYPissä yhdessä Immosen kanssa kaudella 2002–2003 muodostaen tehokkaan "VIP-ketjun". Kun loppukesästä 2007 Immonen ei ollut saanut paikkaa NHL:sta ja kuuli, että JYP oli hankkinut joukkueseensa vanhat ketjukaverit, Immonen teki paluun hurrikaanipaitaan. Kaksi seuraavaa kautta Immonen oli SM-liigan pistepörssin kärkinimiä tehden 112 ottelussa 127 tehopistettä. Immonen oli myös ehdoton ratkaisupelaaja JYPin voittaessa seuran ensimmäisen Suomen mestaruuden keväällä 2009.
On huomionarvoista mainita, että kaudella 2008–2009 Immosen aloitusprosentti oli yhteensä 66,4 ja hyökkäyspään aloitukset olivat 70,9. Luvut ovat hyvinkin korkeita ottaen huomioon sen, että suuri osa aloituksista ei välttämättä pääty kummankaan aloittajan aloitusvoittoon.
Kausi 2009–2010
Kesällä 2009, pidettiin yleisesti varmalta, että Immonen palaisi Pohjois-Amerikkaan ja NHL:ään, sillä hänen sopimuksessaan oli NHL-pykälä (joka mahdollisti lähdön NHL:ään ilman sopimuksen purkua), mutta Immonen päättikin suunnata Venäjälle Ak Bars Kazanin joukkueeseen. KHL-seura Kazan joutui purkamaan Immosen sopimuksen, mikä tiesi erittäin tuntuvaa korvausta JYPille. Keväällä 2010, Immonen voitti Kazanin riveissä KHL-liigan mestaruuden eli Gagarin Cupin.
JYP (SM-Liiga)
Kaudeksi 2017–2018 Immonen palasi JYPiin kolmivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä kaudella JYP voitti CHL:n mestaruuden. Joukkue eteni loppuotteluun, kun Immonen teki ratkaisevan maalin välierien voittolaukauskilpailussa tšekkiläistä HC Ocelaři Třineciä vastaan. SM-liigassa hän voitti saman kauden päätteeksi herrasmiespelaajalle myönnettävän Raimo Kilpiö -palkinnon. Helmikuussa 2020 Immonen teki JYPin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Jukurit (SM-liiga)
Kaudeksi 2020–2021 Immonen siirtyi yhdessä Jani Tuppuraisen kanssa vuoden mittaisilla sopimuksilla Mikkelin Jukureihin. Joukkuetta valmentaa Immosen kanssa Suomen maajoukkueessa kolmissa arvokisoissa pelannut Olli Jokinen. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Marraskuussa 2021 Immonen teki Jukureiden kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Tammikuussa 2023 Immonen teki Jukureiden kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Immosen debyytti Suomen A-maajoukkueessa tapahtui kauden 2003–2004 Euro Hockey Tourilla. Aikuisten arvokisoissa hän pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2009 Sveitsin MM-kisoissa. Vuonna 2010 hän edusti Suomea Vancouverin olympialaisissa, joissa oli voittamassa pronssia, ja Saksan MM-kisoissa. Vuonna 2011 Slovakian MM-kisoissa Immonen oli mukana, kun Suomi otti historiansa toisen maailmanmestaruuden. Hän voitti saman turnauksen maalipörssin yhdeksällä maalillaan ja pistepörssin 12 pisteellään. Immonen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Immonen pääsi myös varamiehen paikalta Sotšin olympiajoukkueeseen vuonna 2014 ja Leijonat saavutti tuossa turnauksessa pronssia. Toukokuussa 2014 Immonen oli mukana myös maailmanmestaruuskisoissa, joista Suomi sai hopeamitalin.
Immonen on edustanut Suomea vuosien 2009, 2010, 2011, 2012, 2014 ja 2015 maailmanmestaruuskisoissa.
Sisaret 1918
Sisaret 1918 on vuonna 2018 ilmestynyt suomalainen sarjakuva-antologia. Se sisältää kymmenen Suomen sisällissotaan liittyvää kertomusta, jotka perustuvat arkistoihin tallennettuihin sodan kokeneiden henkilöiden muistelmiin. Kertojina on eri puolilla Suomea asuneita naisia ja lapsia, jotka edustavat sodan kumpaakin osapuolta, ja olivat mukana rintamilla, vankileireillä tai sotatapahtumien silminnäkijöinä. Jokaista sarjakuvaa edeltää lyhyt taustakertomus tarinan tapahtumapaikasta ja -ajasta. Reetta Laitisen toimittaman teoksen piirtäjinä oli kymmenen hänen valitsemaansa suomalaista naissarjakuvataiteilijaa.
Teos sai Sarjakuva-Finlandia-tunnustuspalkinnon vuonna 2019.
Taustaa
Kansan Arkistossa työskennellyt Laitinen tutustui punaisten kertomuksiin jo vuosia ennen projektin käynnistymistä. Saatuaan ajatuksen teoksesta, hän valitsi toteuttajiksi kymmenen 1970–1980-luvuilla syntynyttä naispiirtäjää, jotka kokoontuivat ensimmäisen kerran vuonna 2016. Ainur Elmgreniä lukuun ottamatta yhdelläkään ei ollut suhdetta sisällissotaan lähisukulaistensa kautta. Piirtäjiltä tuli ajatus, että tasapuolisuuden vuoksi mukaan otettaisiin myös valkoisten tarinoita, joita löytyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoista. Lopulta mukaan valikoitui kolme valkoisella puolella olleen naisen tarinaa. Kahdeksan naisen muistelmien lisäksi teoksessa on kahden tyttölapsen kertomukset.
Laitinen kirjoitti arkistoista löytyneet tarinat puhtaaksi, ja antoi ne tekijöille, jotka muokkasivat käsikirjoituksen ja piirsivät sarjakuvat. Hän ei ottanut mukaan kaikkein väkivaltaisimpia kertomuksia, koska halusi välttää sisällissotaan liittyviä kliseitä. Jokaisen tarinan nimenä on muistelijan etunimi, ja kirjan lopussa on lyhyt esittely henkilöstä. Mukana on esimerkiksi 1960-luvulla tallennettu Martta Koskisen kertomus. Tapahtumissa kuvataan muun muassa Tampereen ja Helsingin taisteluja sekä Hennalan vankileiriä.
Projekti sai apurahan Koneen Säätiöltä. Huhtikuussa 2018 teoksen originaaleja oli näytteillä Helsingissä sijaitsevan Sarjakuvakeskuksen galleriassa.
Mr. Oizo
Mr. Oizo (oik. Quentin Dupieux, s. 14. huhtikuuta 1974 Pariisi) on ranskalainen elektronisen musiikin artisti ja -tuottaja sekä elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Dupieuxin ensimmäinen pitkä elokuva Steak sai ensi-iltansa Ranskassa 20. kesäkuuta 2007. Mr. Oizo tuotti myös soundtrackin elokuvaan yhdessä SebastiAnin ja Sébastien Tellierin kanssa. Mr. Oizon kolmas albumi Lambs Anger julkaistiin Ed Banger Recordsilla marraskuussa 2008. Toinen Dupieux’n ohjaama pitkä elokuva Rubber sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuoden 2010 toukokuussa. Dupieux teki elokuvan soundtrackin Justice-duosta tunnetun Gaspard Augén kanssa. Mr. Oizon neljäs täyspitkä albumi Stade 2 julkaistiin 11. marraskuuta 2011.
Vuonna 2012 Dupieuxin elokuva Wrong sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla.
Dupieuxin toistaiseksi tuorein (heinäkuu 2013) ohjaustyö on Realitism Filmsin tuottama Wrong Cops. Hänen seuraavan elokuvansa Realite on ajoitettu saavan ensi-iltansa vuoden 2013 aikana.
The Crown (yhtye)
The Crown on ruotsalainen death- ja thrash metal -yhtye. Yhtye otti vaikutteita myös hard rockin puolelta. Yhtyeen nimi oli aluksi Crown of Thorns, mutta nimi vaihdettiin, koska samanniminen yhtye oli jo olemassa. The Crownin sanoitukset käsittelevät muun muassa uskontoja ja kapinoita. Yhtye ehti julkaista kolmentoista toimintavuotensa aikana seitsemän albumia. The Crown hajosi vuonna 2004 mutta bändi palasi takaisin yhteen joulukuussa 2009 uutena laulajanaan Jonas Stålhammar, sittemmin yhtyeen laulajaksi on jälleen palannut Johan Lindstrand.
Yhtyeen rumpali Henrik Axelsson erosi yhtyeestä vuonna 2022, ja tilalle liittyi Mikael Norén.
Diskografia
DVD:t
Hasse Zetterström
Hasse Zetterström, nimimerkki Hasse Z. (1877 Tukholma, Ruotsi – 1946 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli edelläkävijä ruotsalaisessa pilalehdistössä. Hän kirjoitti vuodesta 1897 Figaro- ja Söndags Nisse -nimissä lehdissä ja perusti Grönköpings Veckobladin. Hän on kirjoittanut aiheesta teoksen En skämttidnings memoarer (1931). Hänen kirjoituksistaan on koottu Samlade historier, joka ilmestyi 1918–1922.
Zetterströmin poika on Erik Zetterstöm, joka kirjoitti nimimerkillä Kar de Mumma.
Lee Boyd Malvo
Lee Boyd Malvo (s. 18. helmikuuta 1985) on mies, joka yhdessä John Allen Muhammadin kanssa pidätettiin 24. lokakuuta 2002 Beltwayn ampumistapauksista epäiltynä. Hänet todettiin syylliseksi 16 murhaan ja 7 murhan yritykseen, joista suurin osa liittyi Beltwayn tapahtumiin. Malvo tuomittiin elinkautiseen.
Ennen murhia
Lee Malvo syntyi Kingstonissa, Jamaikalla. Hänen vanhempansa eivät olleet naimisissa, ja isä näki poikansa viimeistä kertaa 1998. Tämän jälkeen Malvo muutti äitinsä kanssa Antiguan saarelle.
Malvo tutustui John Muhammadiin Antigualla noin vuonna 1999. Pian kaksikko lähti yhdessä Yhdysvaltoihin, jossa Malvo kävi high schoolia, Muhammad valheellisesti hänen isäkseen ilmoitettuna. Malvon luokkatoverit sanoivat hänen olleen lahjakas kouluaineissa, kohtelias, siististi pukeutunut ja kantaa ottava, mutta että hänellä ei ollut paljoa ystäviä.
John Muhammadin kanssa ystävystynyt Malvo kääntyi islaminuskoon.
Myöhemmät vaiheet
John Muhammad ja Lee Malvo aloittivat Beltwayn ampumistapauksina tunnetun sarjamurhansa syksyllä 2002. Kaksikko tappoi kymmenen ihmistä ennen kuin poliisi löysi heidät nukkumassa autossaan 24. lokakuuta.
10. maaliskuuta 2004 Malvo tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Myöhemmin selvisi, että Muhammad ja Malvo olivat jo ennen Beltwayn tapahtumia syyllistyneet murhiin. Malvon tuomio kuitenkin pysyi elinkautisena, koska hän oli ollut alle 18-vuotias rikosten tekohetkellä. Muhammad sen sijaan tuomittiin kuolemaan. Malvo kärsii tuomiotaan Virginian osavaltion Red Onion vankilassa Wise Countyssä, joka on toinen ( Wallens Ridge ) osavaltion supermax luokitelluista vankiloista. Muhammad teloitettiin myrkkyruiskeella 10. marraskuuta 2009 Greensvillen rangaistuslaitoksessa Jarrattissa Virginiassa.
Paranoid
Paranoid tarkoittaa seuraavia asioita:
Paranoid (Pyhimyksen albumi)
Taustaa
Pyhimys kertoi Basson sivustolla lokakuussa 2011 lopettavansa soolouransa ja jättävänsä Paranoidin viimeiseksi sooloalbumikseen. Paranoid nousi julkaisuviikollaan (44/2011) Suomen virallisen listan 16. sijalle. Albumilta julkaistiin syksyllä musiikkivideo, joka on koottu albumin eri kappaleista. Albumilta on julkaistu toinenkin musiikkivideo, jossa taustalla soi "#7 Paranoid" -kappale. Kumpikin musiikkivideo julkaistiin nimellä Paranoid. Myös albumin kolmas musiikkivideo, jonka taustalla soi kappale "#5 Paranoid", julkaistiin nimellä Paranoid.
Tōru Iwatani
Tōru Iwatani (, s. 25. tammikuuta 1955 Tokio) on japanilainen videopelisuunnittelija. Hänet tunnetaan muun muassa Pac-Man -pelin (1980) kehittäjänä.
Iwatani meni töihin Namcolle 1977 ja aloitti näin videopelien kehittämisen. Iwatani sai pian idean Pac-Manin kehittämiseen, joka julkaistiin Japanissa 10. toukokuuta vuonna 1980. Peli julkaistiin pian myös muissa maissa.
Pac-Manin nimi on lähtöisin syömiseen viittaamisesta äänestä paku paku. Pelin alkuperäinen kirjoitusmuoto oli Puck-Man, mutta peli nimettiin uudestaan koska P-kirjain oli helppo muuttaa F-kirjaimeksi raaputtamalla siitä osa pois.
Iwatani on kertonut kehityksen aikaisista haasteista ja muun muassa uuteen ideaan liittyvästä haasteesta, jossa perusajatuksen saa nopeasti hyväksytettyä, mutta "ylimääräiseksi" katsottujen osien tarpeellisuus on vaikeampaa. Iwatanin mukaan nuo osat ovat tarpeettomia vain tarkasteltuna erillään, mutta osana julkaistua peliä pelaajat eivät näe niitä tarpeettomina.
Aiemmin julkaistut videopelit olivat teemaltaan synkempiä kuten ammuntapeleissä: Iwatani suunnitteli pelin laajemmalle yleisölle ja pirteämmäksi.
Muita Iwatanin suunnittelemia pelejä olivat Pole Position (1982) ja Libble Rabble (1983).
Iwatani jätti työnsä Namcolla maaliskuussa 2007 päästäkseen lehtoriksi Tokion polytekniseen yliopistoon. Hän on myös ollut vierailevana professorina Osakan taideyliopistossa.
Anja Koski-Jännes
Anja Marja-Liisa Koski-Jännes (o.s. Koski; s. 16. joulukuuta 1944 Helsingin mlk) on sosiaalipsykologian professori emerita. Hän oli myös Tampereen yliopiston sosiologian ja sosiaalipsykologian laitoksen johtaja vuoteen 2007 saakka, jolloin johtajana jatkoi professori Matti Alestalo.
Anja Koski-Jännes on paneutunut erityisesti riippuvuuden aihepiiriin. Hän on kirjoittanut artikkeleita kansainvälisiin ja suomalaisiin julkaisuihin ja tehnyt tutkimustyötä vuodesta 1980 lähtien. Koski-Jänneksen tutkimusalat ovat addiktiivinen käyttäytyminen, toipuminen, hoitoprosessit ja tuloksellisuus, sosiaalisen tuen tutkimus sekä narratiivitutkimus.
Tieteelliset ansiot
Koski-Jännes on toiminut valvojana tai opponenttina seitsemässätoista filosofian tohtorin ja lisensiaatin väitöksessä, vertaisarvioinut alan julkaisuja ja antanut opetusta ja luennoinut tutkimusalallaan sekä Suomessa että ulkomailla. Hän on myös antanut haastatteluja radio- ja TV-ohjelmissa sekä opetusvideoilla. Hän on myös toiminut Suomen Akatemian asiantuntijatehtävissä.
Nettolaskutus
Nettolaskutus tarkoittaa sitä, että laskulla ei näy erikseen asiakkaan saamaa alennusta tai alennusprosenttia. Alennus on otettu huomioon jo tuotteen hinnoittelussa, ja laskulla näkyy nettohinta.