cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ZNKR jōdō Suomessa
Ishido-sensein kullanarvoinen neuvo
Vuonna 2007 Porin Kendoseuran järjestämillä kuudensillatoista Pori Jazz-Kendoleirillä vieraili jōdōn ja iaidōn pääopettajana Itō Takayoshi-sensei (kyōshi, 7. dan kendō, iaidō ja jōdō). Leirinäytöksessä (yhdessä Rolf Radakovits-sensein kanssa) hän esitti edistyneempien jōdōkoiden harjoitteluun liitettävien jōdōn liitännäislajien kävelykepin (Uchida-ryū tanjōjutsu) ja ketjusirpin (Isshin-ryū kusarigamajutsu) katoja leiriyleisölle. Tiettävästi tämä oli ensimmäinen kerta kun Uchida-ryūn kävelykeppi- ja Isshin-ryūn ketjusirppitaitoja esitettiin julkisesti Suomessa.
Jodo vakiintuu suomalaisissa kendoseuroissa
Helsingin kendoseura Ki-Ken-Tai-Icchissä järjestettiin ensimmäiset jōdōn peruskurssit kevättalvella 2005, minkä jälkeen uusia peruskursseja on järjestetty säännöllisesti aina vuodenvaihteen jälkeen ja syksyn alussa. Myös Turun kendoseura Rendainossa on pidetty jōdōn peruskursseja, mutta toiminta ei ole vakiintunutta. KKTI:ssä jōdōn peruskurssitoiminnasta ovat vastanneet Mikko Lehmusvyöry (jōdō 4. dan) ja Timo Reenpää (jōdō 4. dan).
Asko Pitkäsen (kendō 3. dan, jōdō 4. dan, iaidō 1. dan) johdolla Turun kendoseura Rendainossa aloitettiin jōdō-peruskurssit. Vaikka Rendainossa olikin pitkään pidetty 1990-luvulla hengissä Suomen jōdō-harjoittelua, peruskurssit alkoivat vasta 2000-luvun puolivälissä.
Porissa jōdōn harjoittelu alkoi jōdō-peruskurssin myötä. Lähtölaukauksena toimivat ”ZNKR jōdō 5 vuotta FKA:ssa” -leiri ja jōdōn ensimmäinen kyū-cup-kilpailu Porissa Porin Kendoseuran dōjōlla Porin Puuvillassa 29.–30. syyskuuta 2007. Porin kendoseura on toinen suomalainen kendoseura, jossa harjoitellaan FKA:n kaikkia kolmea japanilaisen miekkailun lajia (kendo, iaidō ja jōdō).
Syyskuussa 2008 jōdō harjoittelu alkoi kahdessa uudessa seurassa. Tapanilan Erän kendojaoksessa Helsingissä ja Oulussa (Oulun kendoseura Hokufuussa). Kokkolan Jymyn kendojaos Shi Dai Shi Gō aloitti ZNKR jōdōn harjoittelun Kokkolassa 2009 syyskuussa unkarilaisen József Bereczkin ohjauksessa. Syyskuussa 2012 Leppävaaran budoseura aloitti oman jōdōharjoitusvuoron ylläpidon harjoiteltuaan aiemmin jōdōta Helsingin kahden muun jōdō-seuran harjoituksissa. Pääkaupunkiseudun jōdō-seurojen yhteistyö on tiivistä. Myös Jyväskylän Ryūtōkai-seurassa on harjoiteltu ZNKR jōdōa. Vuonna 2017 aktiivista ZNKR jōdōn harjoittelua on Helsingissä, Espoossa, Turussa ja Porissa ja laji on muissa edellä mainituissa seuroissa tauolla tai harjoittelu on lopetettu.
Suomen kendoseurojen keskusliiton (FKA:n) ZNKR jōdō vastaavat
right|thumb|185px| Timo Reenpää ja Mikko Lehmusvyöry awasessa ! Kausi ! Nimi ! Kendoseura ! Kaupunki
ZNKR jōdō vyöarvojen graduointi Suomessa
Lähde FKA:n tilastot.
Euroopan kendoliiton (EKF) järjestämät ZNKR jōdōn Euroopan-mestaruuskisat
thumb|Ranskan jōdōn EM-joukkue voittaa Suomen lipuin 2–1 Bolognassa 2005. Suomen joukkueessa edustivat (sempō) [[Timo Reenpää, (fukushō) Mikko Lehmusvyöry ja (taishō) Asko Pitkänen.]]
Jōdōssa on järjestetty Euroopan-mestaruuskisoja vuodesta 2002. Kisoissa kilpaillaan sekä joukkuemestaruudesta että yksilömestaruuksista tasoilla mudan (kyū-arvo, ei dan-arvoa), shodan, nidan, sandan, yondan ja godan (1.–5. dan). Joukkueessa on kolme jäsentä, aloittaja (sempō), varakapteeni (fukushō) ja joukkueen kapteeni (taishō). Joukkue muodostetaan pääsääntöisesti niin, että kapteeni on kokenein ja aloittaja kokemattomin jōdōka. Joukkueen jäsenten yhteen laskettujen dan-arvojen summa ei saa ylittää kymmentä ja korkein saa olla enintään 5. dan. Tämä sääntö tasoittaa joukkueiden otteluita merkittävästi. Ottelussa kukin jäsen tekee vuorollaan kolme kataa jō-sauvalla, kilpailevan joukkueen jäsentä vastaan siten että oman joukkueen jäsen on hänen miekkaparinaan. Kapteeni toimii ensin miekkapuolena eli uchidachina aloittajalle ja varakapteenille, sitten varakapteeni toimii miekkapuolena kapteenin suorituksessa. Jokainen kilpailija suorittaa eri katat jōdōn 12 katan sarjasta.
Suomalaiset aloittelevat jōdōkat innostuivat kuullessaan, että jōdōn kolmannet Euroopan-mestaruuskilpailut pidettäisiin Tukholmassa vuonna 2004. Leireillä opettaneet senseit kannustivat heitä osallistumaan kisoihin.
Bolognan EM-2005 ZNKR jōdō-kisat
pienoiskuva|EM-kilpailu Bolognassa vuonna 2005. Italia vastaan Suomi, yksilösarja, shodan-tasoluokka. Taka-alalla jōlla ottelee [[Timo Reenpää uchidachinsa Mikko Lehmusvyöryn avustamana.]]
Bolognan kisoihin mennessä lajin suomalaisten harrastajien määrä oli jo kasvanut ja joukkueessa oli kuusi jäsentä. Suomi osallistui yksilökisoissa mudan-, shodan- ja nidan-luokkiin sekä joukkuekilpailuun. Mudan-luokkaan osallistuivat Jarkko Lakkisto ja Mikko Loponen, joukkueessa varamiehenä oli Niilo Kiesiläinen. Myös Asko Pitkänen saatiin mukaan joukkueen kapteeniksi ja nidan-luokkaan. Shodan-luokassa ja joukkuekisassa edustivat jo Tukholman kisoissa mukana olleet Timo Reenpää ja Mikko Lehmusvyöry.
Brightonin EM-2006 ZNKR jōdō-kisat
Brightonin kisoja oli aikaistettu normaalista syystalvesta syyskesään Taiwanissa 6.–11. joulukuuta 2006 järjestettävien kendon kolmansientoista maailmanmestaruuskisojen järjestelyjen takia. Jōdō-maajoukkueen kokoaminen oli tavallista hankalampaa, koska maajoukkueen kapteeni Asko Pitkänen ei voinut osallistua aikaistettuihin kisoihin ja hänen korvaamisensa vaati uudelleenjärjestelyjä joukkueessa. Suomi osallistui yksilökisoissa mudan-, shodan- ja nidan-luokkiin sekä joukkuekilpailuun. Menestystä tuli Mikko Lehmusvyöryn Fighting Spirit-palkinnon myötä, mutta myös muut maajoukkueen ottelijat kilpailivat hyvin ja etenivät pooleistaan pudotuspeleihin voittaen etukäteen vahvemmiksi arvioituja vastustajia ja riistäen pisteitä taitavimpien joukosta omissa sarjoissaan. Kolmansissa jōdōn EM-kisoissaan Suomen maajoukkue oli kasvanut tulokkaasta jo varteenotettavaksi vastustajaksi, jota ei kannattanut aliarvioida.
Pariisin EM-2007 ZNKR jōdō-kisat
Pariisissa Suomen 2007 jōdōmaajoukkue jatkoi edellisvuoden hengessä, parastaan tehden. Enää eivät vain muut kisajoukkueet olleet helposti yllätettävissä. Suomi jo tunnettiin ja joukkueen taidot ja henki muistettiin, varteenotettavana kisakumppanina. Suomea edustamassa oli myös uusia kasvoja, Suomen-mestaruuskilpailuissa menestyneiden Kari Wilskan ja Niko Hutrin osallistuessa kilpailuun mudan-luokassa. Kisan jälkeisessä tasokoetilaisuudessa suomalaiset kunnostautuivat suorittamalla menestyksekkäästi tasokokeensa korkea-arvoiselle raadille kaikkien kokelaiden läpäistessä oman tasonsa tasokokeen. Suomeen saatiin uusia dan-arvoja kaikkiaan kolme 1. danin ja yhden 3. danin verran. Suomalaisten dan-jōdōkoiden määrä kasvoi kerralla yli 20 prosenttia.
Magglingenin EM-2008 ZNKR jōdō-kisat
Sveitsin Magglingenissa 2.–6.11.2008 pidetyissä kilpailuissa Suomen Eija Snickeri voitti Fighting Spirit-palkinnon shōdan-sarjassa.
Mierlon EM-2009 ZNKR jōdō-kisat
Kahdeksannet ZNKR jōdōn euroopanmestaruuskisat pidettiin Alankomaiden Mierlossa 16.–18.11.2009. Suomen jōdōmaajoukkue osallistui kisoihin kuuden henkilön vahvuisena, Asko Pitkäsen jäätyä sairauden vuoksi pois.
Brysselin EM-2010 ZNKR jōdō-kisat
Yhdeksännet ZNKR jōdōn euroopanmestaruuskisat pidettiin Belgian Brysselissä 3.-5.9.2010. Eija Snickeri voitti Fighting Spirit -palkinnon Nidan-luokassa.
Stevenagen EM-2011 ZNKR jōdō-kisat
ZNKR:n delegaatio kisoissa: Namitome-sensei, Shiia-sensei ja Ishido-sensei. Paulus Artimo voitti hopeaa mudan-luokassa.
Brysselin EM-2012 ZNKR jōdō-kisat
ZNKR jōdōn yhdennettoista euroopanmestaruuskisat pidetään Belgian Brysselissä 31. elokuuta – 2. syyskuuta 2012.
Jōdōn Suomen-mestaruuskilpailut
Suomen kendoseurojen keskusliitto järjesti ensimmäiset jōdōn Suomen-mestaruuskilpailut vuonna 2007. Jōdōssa otellaan Suomen-mestaruuksista kahdessa luokassa: Suomen-mestaruus yksilöt – mudan (jōdōn tasokokeessa hyväksytysti suoritettu Suomen kendoseurojen keskusliiton hyväksymä kyū-arvo, mutta ei dan-arvoa) ja Suomen-mestaruus yksilöt – yudansha (jōdōn tasokokeessa hyväksytysti suoritettu Euroopan kendoliiton hyväksymä dan-arvo). Lisäksi ottelijoiden tulee olla kendoseurojen keskusliiton vakuutettuja jäseniä.
Porin Kendoseuran Ulvilassa 15. maaliskuuta 2007 isännöimissä Suomen ensimmäisissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa päätuomareina toimivat:
Porin Kendoseuran Porissa 20. huhtikuuta 2008 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa päätuomareina toimivat:
Tapanilan Erän kendojaoston Helsingissä 26. huhtikuuta 2009 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa päätuomareina toimivat:
Leppävaaran budoseura ry:n Hyvinkäällä 25. huhtikuuta 2010 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa päätuomareina toimivat:
Turun kendoseura Rendaino ry:n Turun Caribia areenalla 3. huhtikuuta 2011 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa tuomareina toimivat:
Porin kendoseuran 1. huhtikuuta 2012 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa tuomareina toimivat:
Helsingin kendoseuran KKTI:n 7. huhtikuuta 2013 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskilpailuissa tuomareina toimivat:
Helsingin Tapanilan Erän 6. huhtikuuta 2014 isännöimissä jōdōn Suomen-mestaruuskisoissa päätuomareina toimivat:
Turun kendoseura Rendaino ry:n 12. huhtikuuta 2015 järjestämissä jōdōn SM-kilpailuissa päätuomareina toimivat:
Helsingin kendoseura Ki-Ken-Tai-Icchi ry:n 15. toukokuuta 2016 järjestämissä jōdōn SM-kilpailuissa päätuomarina toimi:
Vuonna 2016 jōdōn SM-kilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa erillään iaidōn SM-kilpailuista. Tällöin myös kilpailusarjoihin tehtiin muutoksia. Yksilökilpailut oteltiin kolmessa sarjassa: mudan, shodan-nidan ja sandan-yondan.
Jōdōn Suomenmestaruus yksilöt – mudan
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus yksilöt – mudan
Miranda (jalkapalloilija)
João Miranda de Souza Filho tai yksinkertaisesti Miranda (s. 7. syyskuuta 1984 Paranavaí, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kiinalaisseura Jiangsu Suningia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut myös ranskalaisseura Sochaux'ssa vuosina 2005–2006, espanjalaisseura Atlético Madridissa vuosina 2011–2015 ja italialaisessa Internazionalessa vuosina 2015–2019.
20. elokuuta 2007 Miranda kutsuttiin ensimmäisen kerran Brasilian maajoukkueeseen korvaamaan Lúciota ystävyysottelussa Algeriaa vastaan. Hän joutui seuraamaan koko ottelun vaihtopenkiltä. Seuraavan kerran Miranda esiintyi Brasilian paidassa vuoden 2010 MM-karsinnoissa Perua vastaan. Hän toimi pelissä loukkaantuneen Luisãon korvaajana 1. huhtikuuta 2009. Hän kuului Brasilian kokoonpanoon muun muassa vuoden 2009 Maanosaliittojen cupissa.
Saavutukset
Coritiba
Atlético Madrid
Jääkide
Jääkide on veden yleisimmän kiinteän olomuodon eli jään muodostama kide. Veden molekyylirakenteessa on jokaista happiatomia kohti kaksi vetyatomia. Niiden välisistä sidoksista johtuen jääkiteissä toistuu kuusikulmainen kiderakenne, jossa toistuvat 120 asteen kulmat.
Jääkiteet kasvavat hitaasti vesihöyryn härmistyessä tai nestemäisen veden jäätyessä. Tietyt kasvusuunnat, fasetit, kasvavat hitaammin kuin toiset, mikä johtaa kuusikulmaisen pilarin viipaleita muistuttavien muotojen syntymiseen. Sen mukaan kasvavatko päätyfasetit vai prismafasetit nopeammin, syntyy joko levymäisiä tai neulasmaisia perusmuotoja. Kasvusuunta määräytyy lämpötilan mukaan. Kylmemmässä kuin -22 ℃ kiteet kasvavat pituussuuntaan, siitä -10 ℃ asteeseen levysuunta kasvaa voimakkaammin, siitä -4 ℃ asteeseen pylvässuunta voittaa jälleen ja sitä lämpimämmässä on taas levyjen vuoro. Tämä vaihtelu yhdessä ilmankosteuden erojen kanssa selittää eri muotoiset lumihiutaleet.
thumb|Jääkiteiden muodostamia kuurankukkia ikkunassa Kun kostea, vesihöyryä sisältävä ilma jäähtyy riittävästi, vesihöyrystä alkaa härmistyä jääkiteitä. Kiteiden muodostuminen ei ala spontaanisti missä tahansa, vaan yleensä jonkun sopivan muotoisen hiukkasen eli jäätymisytimen pinnalle. Erilaiset rakenteet kuten lasit ja heinänkorret toimivat oivallisina jäätymisytiminä silloin kun ne jäähtyvät ulossäteilyn takia yleensä kylmemmiksi kuin ympäröivä ilma. Tällöin syntyy jääkiteiden muodostamaa kuuraa. Jääkiteitä voi tutkia lasilevyjen ja mikroskoopin avulla, mutta kaikki tutkimusvälineet täytyy jäähdyttää huolellisesti.
Devi
Devi (, 'jumalatar') on hindujen jumalatar, jota palvotaan suurena äitijumalattarena ja kaikkien miespuolisten jumalten energiana, shaktina. Devi on hindujumalista vaikutusvaltaisimpia ja palvotuimpia. Hänellä on monia olomuotoja, joista suurimmassa osassa hän on Shiva-jumalan puoliso, shaktismissa jopa Shivaakin korkeampi ylijumalatar. Hänen kolme tunnetuinta olomuotoaan ovat sotaisa neitsytjumalatar Durga, vaurauden jumalatar Lakshmi ja viisauden jumalatar Saraswati. Hänellä on myös monia muita ilmentymiä ja nimityksiä, kuten Kali, Parvati, Uma, Gauri, Jaganmata, Jagadgauri, Chandi, Bharaivi ja Matangi.
Hindumyyttien mukaan jumalat loivat Devin, jotta he voisivat voittaa heitä vastaan asettuneet demonit. Jumalat yhdistivät voimansa ja tulivat luoneeksi Devin. Soturijumalatar Durgan hahmossa Devi taisteli tiikerillä ratsastaen demoni Mahishaa vastaan. Hän onnistui torjumaan Mahishan nuijan ja lopulta surmasi hänet. Devistä tuli teon ansiosta suuri jumalatar ja kaikki muut jumalat ja jumalattaret kunnioittavat häntä. Hädän tullen he olivat valmiita antamaan hänelle kaikki mahdolliset aseet ja voimat.
Taiteessa Devi kuvataan usein Durgan muodossa, kahdeksankätisenä ja jumalten aseita pidellen. Hän ratsastaa taisteluun tiikerin tai leijonan selässä.
Optoelektroniikka
Optoelektroniikan komponentteja ja laitteita
Näytöt:
Fort Snelling
thumb|210px|Fort Snellingin pyöreä torni. Fort Snelling on entinen linnoitus, joka sijaitsee keskellä Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialuetta Minnesota- ja Mississippi-jokien yhtymäkohdassa. Se on suojeltu Yhdysvaltain historiallisena muistomerkkinä. Fort Snelling muodostaa lähialueidensa kanssa oman organisoimattoman territorionsa, jossa on 442 asukasta (2000).
Historia
Fort Snelling oli yksi Yhdysvaltain uusista linnoituksista sen uusilla alueilla, jotka se oli saanut Yhdistyneeltä kuningaskunnalta vuoden 1812 sodan jälkeen ja ostolla Ranskalta. Linnoitus valmistui vuonna 1825, ja pian tämän jälkeen sotilaat muuttivat Josiah Snellingin johdolla selvästi alueen kuvaa. He rakensivat teitä, myllyn Saint Anthonyn putoukseen ja viljelivät maata.
Noin 30 vuoden ajan Fort Snelling oli Mississippi-joen yläjuoksun keskuksena, jonne ojibway- ja sioux-intiaanit tulivat tekemään kauppaa ja keskustelemaan viranomaisten toimista. Myös turkiskauppiaat joutuivat pysähtymään tarkastusten takia. Linnoituksella oli merkittävässä osa myös Saint Paulin perustamisessa. Linnoituksen lähelle tuli Selkirkin epäonnisen siirtokunnan asukkaita Kanadasta. Sotilaat ajoivat heidät kuitenkin kauemmaksi paikkaan, johon syntyi Saint Paul.
thumb|left|210px|Casper Wildin maalaus. Taustalla näkyy Fort Snelling. Vuoden 1851 sopimukset saivat aikaan Yhdysvaltain rajaseudun siirtymisen lännemmäksi. Uudet linnoitukset ottivatkin Fort Snellingin paikan raja-asemina. Fort Snelling jäi sittemmin pelkästään varastopaikaksi. Vuonna 1858 linnoitus myytiin, ja paikalle piti perustaa kaupunki. Sisällissota keskeytti kuitenkin kaupunkihankkeen, ja linnoitus palasi sotilaskäyttöön. Sodan jälkeen Fort Snelling toimi Dakotan alueen sotilaskeskuksena. Linnoitukseen rakennettiin 1880-luvulta 1900-luvun alkuun uusia rakennuksia ja vanhoja kivisiä rakennuksia tuhottiin. Toisessa maailmansodassa Fort Snellingissä koulutettiin yli 300 000 sotilasta moniin eri tehtäviin. Sodan jälkeen vanhan linnoituksen sotilaskäyttö päättyi.
Linnoitusta uhkasi 1950-luvulla valtatien rakentaminen. Tämä sai aikaan julkisia toimia Minnesotan vanhempien rakennusten suojelemiseksi. Fort Snelling valittiin osavaltion ensimmäisenä kohteena kansalliseksi historialliseksi muistomerkiksi.
Aleksis Koskela
Aleksis Johannes Koskela eli Aleksi on fiktiivinen hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Aleksi on pappilan torpparipariskunnan Jussi ja Alma Koskelan toiseksi vanhin poika. Häntä kuvataan ujoksi, hiljaiseksi ja yksinäiseksi mieheksi, joka ei käy kylillä niin paljon kuin veljensä Aku ja Akseli. Aleksi on säästäväinen mies; vain saappaisiin hän sijoittaa eli ostaa itselleen eräät kylän hienoimmista kovavartisista saappaista pyhäkäyttöön. Hän myös kuolee ne jalassaan.
Trilogian toisessa osassa Aleksi liittyy punakaartiin yhdessä veljiensä kanssa. Sisällissodan loppuvaiheissa, useimpien punakaartilaisten lähdettyä paikkakunnalta, kotiin jääneet veljekset Aleksi ja August vangitaan ja valkoisten kenttäoikeus tuomitsee molemmat kuolemaan.
Veljekset teloitetaan yhdessä Aadolf Halmeen, Anton Laurilan ja Kalle Silanderin kanssa Pentinkulmalla eräällä soramontulla. Vartijaksi jätetty maanviljelijä Pajusen renki varastaa Aleksin hienot kovavartiset saappaat teloituksen jälkeen. Ruumiiden hautaajaksi komennettu Preeti Leppänen tarjoutuu ostamaan Aleksin takin.
Muutamia kuukausia sisällissodan päättymisen jälkeen paikkakunnalla alkavat voimistua maltillisemmat mielipiteet, ja kahdenkeskisissä keskusteluissa sanotaan sodan jälkeisissä teloituksissa menneen "vääriäkin miehiä". Kun vanhin veli Akseli on palannut vankileiriltä kotiin, veljesten äiti Alma Koskela kertoo rovasti Lauri Salpakarin sanoneen Aleksin ja Akun teloitusten olleen "kaikkein väärimpiä", ja valkoiseen kenttäoikeuteen kuuluneen Hjalmar Pajusen tunnustaneen näiden joutuneen Akselin sijaiskärsijöiksi.
Mälkiä
Mälkiä tarkoittaa seuraavia asioita:
Parittelun jälkeen peto on uupunut
Parittelun jälkeen peto on uupunut tai televisioesityksessä Intohimon hinta (Post coïtum animal triste) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Brigitte Roüanin ohjaama elokuva uskottomasta aviovaimosta. Ohjaaja esittää myös elokuvan pääosaa.
Näyttelijät
Lähde:
Arvioita
Tuuve Aron mukaan Post Coitum, Animal Triste on pieni mutta erikoislaatuinen elokuvaelämys jo siksi, että keski-ikäisen naisen halua on harvoin käsitelty elokuvassa näin avoimella intensiteetillä. Käsikirjoitus kuitenkin välillä laahaa ja etsii suuntaansa.
Hackney (Lontoon kaupunkipiiri)
Hackney (London Borough of Hackney) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee kaupunkialueen itäosassa. Sen pinta-ala on 19 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin ihmistä.
Tunnettuja Hackneyssä asuneita lontoolaisia ovat muiden muassa tähtitieteilijä Edmond Halley, näyttelijä Jessica Tandy ja kitaristi Adrian Smith. Elokuvaohjaaja Alfred Hitchcock aloitti uransa Gainsboroughin studioilla Shoreditchissä.
Hackneyn kaupunkipiirin nykyiset rajat ovat peräisin vuodelta 1965, jolloin Shoreditchin ja Stoke Newingtonin piirit yhdistettiin Hackneyyn.
Pansy Ho
Pansy Catilina Ho (s. ) on hongkongilais-kanadalainen kiinteistö- ja kasinoalan perijätär, yritysjohtaja ja miljardööri. Hänen isänsä oli tunnettu macaolainen kasinoyrittäjä Stanley Ho, joka perusti Shun Tak Holdings -yhtiön. Pansy Ho omistaa merkittävästi myös vuonna 2011 pörssiin vietyä Macaon kasino-operaattoriyhtiötä (MGM China). Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen varallisuudekseen 5,3 miljardia dollaria.
Our Miss Brooks
thumb|Gale Gordon ja Eve Arden sarjan mainoskuvassa vuonna 1955. Our Miss Brooks oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 19. heinäkuuta 1948 – 7. heinäkuuta 1957 välisenä aikana. Siitä tehtyä televisiosarjaa CBS esitti 1952–1956. Sen pohjalta tehtiin myös Warner Brothersin tuottama 1956 ensi-iltansa saanut elokuva.
Bucephalidae
Bucephalidae on tiehytmatoihin kuuluva merivesissä elävien laakamatojen heimo. Siihen kuuluu 27 sukua, jotka jaetaan neljän alaheimon kesken.
Our Miss Brooks
Radiosarjan tapahtumat sijoittuivat Madison High Schooliin, ja sarjan päähenkilönä oli koulun englannin kielen opettaja Connie Brooks, jota esitti Eve Arden. Koulun rehtoria Osgood Conklinia esitti Gale Gordon, ja Connie Brooksin ihastuksen kohdetta biologian opettaja Mr. Boyntonia Jeff Chandler. Sarjan vakioesiintyjiin kuului myös koulun oppilasta Walter Dentonia esittänyt Richard Crenna, ja tämän tyttöystävää ja koulun rehtorin tytärtä esittänyt Gloria McMillan. Sarjan käsikirjoitti ja ohjasi Al Lewis.
Useimmat sarjan radioversion esiintyjistä olivat mukana myös sarjan televisioversiossa. Merkittävin näyttelijävaihdos oli Mr. Boyntonia esittäneen Chandlerin korvaaminen Robert Rockwellillä, Chandlerin halutessa keskittyä elokuvauraansa. Myös tuolloin jo liki 30-vuotias Richard Crenna oli vastahakoinen jatkamaan roolissaan 17-vuotiaana opiskelijapoikana, mutta Arden sai hänet ylipuhuttua. Televisiosarja oli menestys, ja Eve Arden sai roolistaan Emmy-palkinnon.
Vuoden 1956 elokuvan pääosien roolitus oli sama kuin sarjan televisioversiossakin. Elokuvan ohjasi Al Lewis.
Kanadanpuhvelinmarja
Kanadanpuhvelinmarja (Shepherdia canadensis) on kaksikotinen hopeapensaskasveihin (Elaeagnaceae) kuuluva pensas. Sen marjoja on käytetty ravinnoksi, vaikka ne sisältävät saponiinia.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|200px|Kanadanpuhvelinmarjan marjoja. Kanadanpuhvelinmarja kasvaa 2,5 m korkeaksi. Lehvästö on hopeansävyinen tai harmaanvihreä. Kukat ovat pienet ja keltaiset. Se kukkii huhtikuussa, marjat kypsyvät heinä-syyskuussa. Se on kaksikotinen, joten marjoja syntyy vain, jos lähekkäin kasvaa sekä hede- että emikasveja.
Levinneisyys
Kanadanpuhvelinmarja kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa Newfoundlandista Alaskaan, etelässä New Yorkiin ja New Mexicoon asti.
Milane Frantz
Milane Duncan Frantz (s. 1970) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän peri vuonna 2010 noin 9 prosenttia osittain isänsä Dan Duncanin vuonna 1968 perustamasta pörssinoteeratusta kaasun, öljyn ja petrokemian tuotteiden siirtoputkistoja omistavasta Enterprise Products Partners -suuryhtiöstä. Maaliskuussa 2018 yhtiöllä oli noin 50 000 mailia näitä siirtoputkia. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Frantzin omistusten, arvoksi 5,5 miljardia dollaria.
Frantzilla on kolme sisarusta Randa Duncan Williams, Dannine D. Avara ja Scott Duncan, joilla on yhtäläinen peritty varallisuus (osuus osakkeita hallinnoivasta säätiöstä edunsaajina). Poikkeukselliseksi Dan Duncanin jälkeläisten perinnön teki sen verovapaus. Yhdysvalloista puuttui vuonna 2010 kongresin lainsäädäntökiistojen liittovaltion perintövero (estate tax). Tämän seurauksena Dan Duncanin lapset säästivät perinnössä arvioiden mukaan jopa useita miljardeja dollareita.
Williams on naimisissa ja hän asuu Houstonissa, Texasissa. Hän toimii johtokunnan jäsenenä houstonilaisessa Baylor College of Medicinessä.
Rafael (jalkapalloilija, 1978)
Rafael Pires Vieira, pelaajanimeltään Rafael (s. 1. elokuuta 1978 Florianópolis, Santa Catarina, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suuren osan urastaan Veikkausliigassa Suomessa. Hän voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden kahdesti ja valittiin vuonna 2019 Veikkausliigan legendaksi. Veikkausliigassa hän pelasi 351 ottelua, joissa hän on tehnyt 134 maalia, joka tekee hänestä Veikkausliigan toiseksi eniten maaleja tehneen pelaajan historiassa.
Ura
1990-luvulla Rafael pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa, missä hän vuonna 1997 voitti Liigacupin, Suomen mestaruuden ja sarjan maalikuninkuuden. HJK:sta hän siirtyi FC Jazziin, missä vietti pari vuotta ennen paluutaan takaisin HJK:iin. HJK:sta Rafael siirtyi ensiksi kahdeksi vuodeksi Alankomaihin Heerenveeniin ja sieltä Turkin Superliigan Denizlisporiin. Tämän jälkeen hän palasi takaisin Suomeen ja pelasi ensiksi Kakkosessa Forssan Jalkapalloklubissa ennen siirtymistään FC Lahteen kaudeksi 2005. Rafaelilla oli sopimus Lahden kanssa vuoden 2016 loppuun. Kauden jälkeen hän siirtyi Kakkosessa pelaaviin Mikkelin Pallo-Kissoihin. Hän lopetti uransa lokakuussa 2019.
Ryan Dungey
pienoiskuva|Ryan Dungey vuonna 2022. Ryan ”RD” Dungey (s. 4. joulukuuta 1989 Belle Plaine, Minnesota) on yhdysvaltalainen motocross- ja supercross-kuljettaja. Hän ajaa AMA Supercross -sarjaa KTM:llä, Redbull KTM -tallissa.
Saavutukset
Ennen vuotta 2009 Dungeyllä oli jo useita sarjavoittoja kotimaastaan juniori-luokissa, mutta AMA Lites -luokassa Dungey joutui taipumaan kakkoseksi kaksi kertaa, muina vuosina Dungeyllä oli loukkaantumisia tai muita ongelmia.
François Naoueyama
François Naoueyama (s. 31. tammikuuta 1957) on keskiafrikkalainen entinen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa ja kuului siellä miesten koripallossa kymmenenneksi sijoittuneeseen Keski-Afrikan joukkueeseen.
Thomas Pennant
thumb|Thomas Pennant Thomas Pennant (14. kesäkuuta 1726 Whitford, Flintshire – 16. joulukuuta 1798 Whitford, Flintshire) oli walesilainen luonnontieteilijä ja antikvaari.
Pennantin suku oli walesilaista alempaa aatelia Whitfordin pitäjästä. Suvulla oli vaatimaton 1600-luvulla rakennettu kartano Bychtonissa. 1724 Thomasin isä David Pennant peri lähellä sijainneen Downingin tilan serkultaan, mikä kohensi huomattavasti suvun asemaa. Downing Hallista, jossa Thomas syntyi, tuli Pennantien vakituinen asuinpaikka. Thomasin äiti oli Arabella Mytton.
12-vuotiaana Pennant menetti sydämensä luonnontieteille tutustuttuaan Francis Willughbyn teokseen Ornithology. Retki Cornwalliin 1746–1747, missä hän tapasi luonnontieteilijän ja antikvaarin William Borlasen, herätti mielenkiinnon mineraaleihin ja fossiileihin, jotka muodostivat hänen pääasiallisen tutkimuskohteensa 1750-luvulla.
Carolus Linnaeuksen esityksestä hänet äänestettiin ''Kungl. Vetenskapssocieteten i Uppsala'' seuran jäseneksi. 1766 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksestaan British Zoology. Teosta valmistellessaan hän vieraili manner-Euroopassa, tutustuen muun muassa Voltaireen, Halleriin, Buffoniin ja Peter Simon Pallasiin.
1767 hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi. 1771 julkaistiin hänen teoksensa Synopsis of Quadrupeds. Saman vuoden lopulla hän julkaisi kirjan A Tour in Scotland in 1769, josta tuli merkittävä myyntimenestys. 1774 hän julkaisi toisen kirjan matkoistaan Skotlannissa, nyt 2-osaisena. 1778 hän julkaisi kirjan Tour in Wales, jota seurasi Journey to Snowdon 1781–1783.
1782 hän julkaisi kirjan Journey from Chester to London ja 1785–1787 Arctic Zoology. 1790 ilmestyi hänen Account of London, josta otettiin useita painoksia, ja 3 vuotta myöhemmin hän julkaisi omaelämäkertansa Literary Life of the late T. Pennant. Vielä vanhoilla päivillään hän julkaisi 2-osaisen Outlines of the Globe, jotka ilmestyivät 1798. Kolmannen ja neljännen osan julkaisi hänen poikansa David Pennant 1800. Hän kirjoitti myös useita vaatimattomampia teoksia, joista osa julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Thomas Pennant nimesi lukuisia eläinlajeja, muun muassa kyhmysorsan.
14. maaliskuuta
14. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 73. päivä (74. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 292 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 13. maaliskuuta, 15. maaliskuuta
Reino Oittinen
Reino Henrik Oittinen (26. heinäkuuta 1912 Helsinki – 1. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja virkamies, joka toimi yli kaksi vuosikymmentä Kouluhallituksen pääjohtajana (1950–1972) ja opetusministerinä viidessä eri hallituksessa. Hänet muistetaan ennen kaikkea Suomen peruskoulun isänä.
Elämän alkuvaiheet
Reino Oittisen isä oli veturinkuljettaja, joka erotettiin sisällissodan jälkeen väliaikaisesti valtionrautateiden palveluksesta. Oittisen kaksi äidinpuoleista tätiä, Iida Vihuri ja Kaisa Hiilelä, olivat SDP:n kansanedustajia ja niinpä oli luonnollista, että hän valitsi sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen. Lahjakkaana Oittinen pääsi opin tielle, kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1931, opiskeli yhteiskuntatieteitä ja valmistui kolmessa vuodessa erinomaisin arvosanoin. Opiskeluaikoinaan hän vieroksui sekä opiskelijamaailmaa hallitsevaa oikeistolaista AKS:läisyyttä että Akateemista Sosialistiseuraa – jonka sihteerinä hän toimi – vasemmalle kiskovaa "soihtulaisuutta", joka vei mukanaan hänen koulu- ja huonetoverinsa Raoul Palmgrenin. Väitöskirjan teko jäi Oittiselta kesken, kun hän pääsi tiukan vaalin jälkeen vuonna 1934 vain 22-vuotiaana Valkeakosken työväenopiston rehtoriksi. Valkeakoskella hänet valittiin pian myös kauppalanvaltuustoon.
Syyskuussa 1937 Oittinen valittiin Tampereen kaupunginkirjaston johtajaksi kaupunginvaltuuston sosiaalidemokraattisen enemmistön äänin. Porvariston valitettua vaalista maaherralle tämä kumosi vaalituloksen, koska Tampereen kaupunginkirjaston sääntöjen mukaan hakijalta edellytettiin kirjastoalan tuntemusta.
Oittinen siirtyi vuonna 1938 Jyväskylään Työn Voima -lehden päätoimittajaksi, mistä jatkoi vielä samana vuonna Työväen Sivistysliiton (TSL) opintosihteeriksi Väinö Voionmaan kutsumana. Sotavuosina Oittinen vältti asepalveluksen ja kohosi TSL:n pääsihteeriksi 1942. Liiton varapuheenjohtajana hän oli 1947–1965 ja sen jälkeen puheenjohtajana. Sodan jälkeen hän työskenteli Työväen Akatemian johtajana 1945–1950 ja vaikutti myös Voionmaan opiston perustamiseen 1950. SDP:n kasvatustoimikunnan puheenjohtajana Oittinen oli avainhenkilö laadittaessa puolueelle uutta ohjelmaa, jolla 1952 korvattiin liki puoli vuosisataa käytössä ollut Forssan ohjelma. Hän oli pitkään yksi puolueensa keskeisistä ideologeista, mutta vältteli päivänpolitiikkaa ja kieltäytyi puolueriidan aikana puheenjohtajaehdokkuudesta.
Pitkä tie peruskouluun
Oittinen toimi opetusministerinä 1948–1950 Fagerholmin, 1951–1953 Kekkosen, 1957–1958 von Fieandtin, 1963–1964 Lehdon ja 1966–1968 Paasion hallituksissa, joista kolmessa viimeisessä samanaikaisesti pääministerin sijaisena. Hänet kutsuttiin aina, kun opetusministerin salkku osui SDP:lle; von Fieandtin ja Lehdon hallituksissa hän oli ammattiministerinä.
Ollessaan ensi kertaa ministerinä vuonna 1948 K.-A. Fagerholmin sosiaalidemokraattisessa vähemmistöhallituksessa Oittinen joutui puolueensa linjan mukaisesti hylkäämään henkilökohtaisesti kannattamansa ns. Ruudun komitean yhtenäiskouluesityksen, joka oli tarpeettomasti leimaantunut kommunistien hankkeeksi. Noustuaan 17. helmikuuta 1950 Yrjö Ruudun seuraajana kouluhallituksen pääjohtajaksi yhtenäiskoulun toteuttamisesta tuli Oittiselle elämäntehtävä. Ruotsissa siihen siirtyminen alkoi jo samana vuonna, mutta Suomessa saatiin odottaa vielä yli kaksikymmentä vuotta. Oittisen kaksi seuraavaakaan ministerikautta eivät vieneet tavoitetta sanottavasti eteenpäin, sillä poliittinen tahto siihen puuttui yhä. Sen sijaan kehitettiin Kouluhallituksen kouluneuvoksen Alfred Salmelan ajamaa uudistettua kansalaiskoulua, joka jäi kuitenkin lyhytikäiseksi välivaiheeksi.
Kehitys lähti liikkeelle maalaisliittolaisen opetusministeri Johannes Virolaisen asetettua koulujärjestelmän uudistamista pohtineen kouluohjelmakomitean 1950-luvun lopulla. Oittisen johtama riitaisa komitea pusersi 1959 vähemmistönsä kantaa heijastelevan mietinnön, jossa tuettiin yhtenäiskouluun siirtymistä. Vuonna 1961 Oittisen johtama kouluhallitus antoi mietintöä puoltavan lausuman, joka auttoi kääntämään riittävän monen porvaripuolueen poliitikon pään. Eduskunnassa meni marraskuussa 1963 läpi ponsi, jossa vaadittiin hallitusta ryhtymään toimiin yhtenäiskoulun toteuttamiseksi. Opetusministeriksi sopivasti palannut Oittinen asetti uuden peruskoulukomitean, jota jälleen johti itse. Komitean työn valmistuttua hän oli jo opetusministerinä uudessa hallituksessa, ja saattoi keväällä 1967 antaa peruskoulu-uudistusta koskevan lakiesityksen eduskunnalle. Hän joutui arvostelun kohteeksi vastustettuaan pakollista ruotsin opiskelua, joka lisättiin jälkeenpäin esitykseen, eikä häntä siksi huolittu opetusministeriksi enää keväällä 1968 aloittaneeseen Koiviston hallitukseen. Ateistina hän olisi halunnut myös lakkauttaa tunnustuksellisen uskonnonopetuksen, mutta katsoi sen olevan toistaiseksi epärealistinen tavoite.
Oittisen viimeisiä työvuosia haittasi ja eläkkeellejäämistä ennenaikaisti loukkaantuminen auto-onnettomuudessa kesällä 1966. Kouluhallituksen johdossa hänen uransa viimeiseksi vaiheeksi jäi eduskunnan vuonna 1968 hyväksymän peruskoulu-uudistuksen toimeenpano, joka kesti vielä vuosikymmenen. Hän oli mielissään satojen vanhojen yksityisten oppikoulujen ottamisesta valtion ja kuntien haltuun uudistuksen yhteydessä – näissä piireissä olivat olleet peruskoulu-uudistuksen vankimmat vastustajat. Hän oli kannattanut myös elitistisen vanhan Suomen akatemian lakkauttamista, joka myös toteutui vuonna 1969.
Oittisen viimeisinä pääjohtajavuosina koulumaailmankin yli pyyhkäissyt vasemmistolainen opiskelijaradikalismi ja kouludemokratiahankkeet jättivät hänet kylmäksi. Lapualaisaikana miltei koulutoveriensa muiluttamaksi joutunut Oittinen vastusti politiikan tuomista kouluihin, muttei voinut pysäyttää ajan virtaa. Vaikka oli ollut ikänsä johdonmukainen marxilainen sosialisti, hän oli henkisesti eri aallonpituudella kuin vallankumousaatteista innostuneet radikaaleimmat nuoret, jotka kohosivat Teiniliiton johtoon. Oittisen seuraaja Erkki Aho suvaitsi heitä enemmän.
Muiden tehtäviensä ohella Oittinen toimi 1950–1957 Suomen Taideakatemian hallituksen, 1952 alkaen Kansallisoopperan hallintoneuvoston ja 1957–1965 Suomen UNESCO-toimikunnan puheenjohtajana. Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen kunniatohtoriksi hänet vihittiin vuonna 1964 ja ministerin arvonimen hän sai 1971.
Ensimmäiset peruskoulut aloittivat toimintansa Pohjois-Suomessa vuonna 1972 samoihin aikoihin kuin Oittinen jäi halvauskohtauksen vuoksi eläkkeelle, ja viimeiset kansa- ja oppikoulut siirtyivät historiaan Helsingissä 1977, jossa hän kuoli vuotta myöhemmin.
Oittisen väitetty osuus Pirkkalan monisteessa
Valtiotieteen tohtori, dosentti Jari Leskinen julkaisi vuonna 2016 tutkimuksen Kohti sosialismia!, jonka aiheena oli Pirkkalassa vuosina 1973–1975 toteutettu historian ja yhteiskuntaopin opetuskokeilu ja sen oppimateriaalina käytetty niin kutsuttu Pirkkalan moniste. Kirjassa Leskinen väitti, että Reino Oittinen olisi valinnut opetusministeriön kokeilu- ja tutkimustoimiston päällikkönä toimineen Erkki Ahon toteuttamaan SDP:n sosialistisiiven hanketta, jonka tarkoituksena oli Pirkkalan monisteen kautta muokata koululaisten ajatusmaailmaa sosialismille myönteiseksi. Leskinen antoi ymmärtää, että päämääränä oli Suomen yhteiskuntajärjestelmän kaataminen Oittisen johdolla. Leskisen mukaan vallankumouksen suunnittelu alkoi Rönnebyssä Ruotsissa vuonna 1968 pidetyssä koulutuspoliitikkojen kansainvälisessä kokouksessa, jossa Oittinen ja Aho olisivat keskustelleet sosialistisen opetussuunnitelman tavoitteista. Seura-lehden haastattelussa Erkki Aho kiisti jyrkästi Leskisen väitteet ja piti niitä Oittisen muistoa ja elämäntyötä häpäisevinä. Aho kielsi kuuluneensa koskaan SDP:n sisäpiiriin; hän liittyi puolueeseenkin vasta vuonna 1972. Pirkkalan opetuskokeilun aikana Oittinen oli vakavasti sairaana ja eläkkeellä. Omien sanojensa mukaan Aho ei kertaakaan edes tavannut Oittista tämän toimiessa Paasion hallituksen opetusministerinä. Rönnebyssä pidetyssä koulutuspoliitikkojen tapaamisessa Aho ei ollut lainkaan ollut mukana. Ahon mielestä ei olisi ollut edes Oittisen arvolle sopivaa, että tämä olisi alkanut koulia jotakuta poliittisen perintönsä vaalijaksi.
Siljakudaa – Seppo Sillanpään lastenlauluja 1
Siljakudaa – Seppo Sillanpään lastenlauluja 1 on Seppo Sillanpään studiolevy vuodelta 1992.
Mika Niemi
Mika Niemi voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Denizlispor
Denizlispor Kulübü on urheiluseura Denizlistä, Turkista. Seuran toiminta on varsin monipuolista, sillä lajivalikoimaan lukeutuvat jalkapallo, lentopallo, koripallo, pöytätennis shakki ja voimistelu.
Denizlisporin jalkapallojoukkue pelaa Turkin pääsarjassa Superliigassa. Sen paras saavutus liigassa on viides sija, mihin se on yltänyt historiansa aikana kahdesti, vuosina 2002 ja 2004. Turkin Cupissa se on parhaimmillaan ollut välierissä ja UEFA Cupissa neljännellä kierroksella.
Historia
Denizlispor perustettiin 26. toukokuuta 1966, kun kaupungin kaksi pienempää seuraa, Çelik Yeşilspor Gençlik ja Pamukkale Gençlik, yhdistyivät. Aluksi seura oli vain Denizlin kaupunginosassa Çaybaşıssa toimiva pieni seura. Sittemmin seura liittyi Turkin jalkapalloliiton jäseneksi ja jalkapallojoukkue aloitti Turkin kakkosdivisioonassa 14. heinäkuuta samana vuonna.
Sinitaivas – 32 tunnetuinta
Sinitaivas - 32 tunnetuinta on suomalaisen Olavi Virran kokoelma-albumi vuodelta 1983.
Kappaleet
A-puoli (1 levy) B-puoli A-puoli (2 levy) B-puoli
Roman Rurua
Roman Rurua (s. 25. marraskuuta 1942) on georgialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Aktiiviaikoinaan hän edusti kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa.
Nuorisotalo
Nuorisotalo, nuorisotila(t) tai nuorisokahvila on yleensä kunnan tai yhdistyksen ylläpitämä sisätila, jossa nuoret voivat viettää vapaa-aikaansa yhdessä. Nuoret voivat siellä tavata ystäviään, pelata keskenään muun muassa biljardia ja videopelejä tai harrastaa muun muassa puutöitä tai kokkausta. Nuorisotalot myös järjestävät erilaisia kerhoja, leirejä ja retkiä. Jotkut nuorisotalot voivat olla keskittyneitä eri teemoihin, kuten musiikkiin tai kuvataiteisiin, tai eri nuorisoryhmiin kuten Tyttöjen Talo.
Nuorisotalot ovat yleensä kaupunkien tai yhdistysten ylläpitämiä. Nuorisotalojen aukioloaikoina paikalla on aina nuoriso-ohjaajia tai muita ammattihenkilöitä.
Roman Rurua
Maailmanmestaruuksia Rurua voitti neljä kappaletta: 1966 Toledossa, 1967 Bukarestissa, 1969 Mar del Platassa ja 68 kilogramman painoluokassa 1970 Edmontonissa. Viimeisissä MM-kisoissaan 1971 Sofiassa hän sijoittui kuudenneksi.
Nuorisotalo
Nuorisotalotoimintaa on myös viety verkkoon. Vuodesta 2004 toiminut verkkonuorisotalo Netari toimii Habbossa, Demi.fi:ssä ja IRC-Galleriassa. Verkkonuorisotalossa toimii nuoriso-ohjaajia seitsemästä kunnasta (2014). Verkkonuorisotalotoimintaa koordinoi Pelastakaa Lapset ry.
Suomen tiettävästi ensimmäinen kunnallinen nuorisotila oli Helsingin Hakaniemessä vuosina 1957–1969 toiminut Haka-kerho.
Dorothy Janis
pienoiskuva| Dorothy Janis eli Dorothy Penelope Jones (19. helmikuuta 1910 Dallas, Teksas, Yhdysvallat – 10. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Janis tunnetaan lähinnä hänen muutamista rooleistaan mykkäelokuvissa. Hänen uransa näyttelijänä jäi varsin lyhyeksi, eikä hän ennättänyt esiintyä sen aikana kuin viidessä elokuvassa. Vetäydyttyään hän meni vuonna 1932 naimisiin muusikko Wayne Kingin kanssa. Avioliitto päättyi miehen kuolemaan 16. heinäkuuta 1985. Pari sai kaksi lasta.
Janis asui Arizonassa.
Suuntanumerouudistus
Suuntanumerouudistus oli suuntanumeroiden valtakunnallinen muutos Suomen puhelinverkossa. Muutos tehtiin 12. lokakuuta 1996.
Uudet ja vanhat numerot
A B D E F G H I J K L M N O P R S T U V Y Ä
Listassa oleva "-merkki tarkoittaa samaa kuntaa kuin edellä mainittu (esimerkiksi jos kahden verkkoryhmän tai telealueen raja on kunnanrajojen välissä). Kuntatiedot ovat vuoden 1996 alun mukaiset.
Stephen Robinson
Stephen "Steve" Robinson (s. 26. lokakuuta 1955 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen astronautti. Robinson astui NASA:n palvelukseen vuonna 1975 ja hän on suorittanut neljä avaruuslentoa. thumb|left|350px|Stephen Robinson [[Canadarm2-robottikäsivarteen kiinnitettynä avaruuskävelyllä lennolla STS-114 vuonna 2005]]
Suuntanumerouudistus
Ä
Listassa oleva "-merkki tarkoittaa samaa kuntaa kuin edellä mainittu.
Stephen Robinson
Avaruuslennot
Kaikki lennot tapahtuivat avaruussukkula Discoveryllä STS-130:tä lukuun ottamatta (Endeavour).
Suuntanumerouudistus
Ä
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
Pekka Kivikäs
Pekka Jouni Kivikäs (s. 27. toukokuuta 1932 Jyväskylä) on suomalainen tietokirjailija ja kalliopiirrosten tutkija. Hän on koulutukseltaan kansakoulunopettaja Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulusta ja työskennellyt peruskoulun ala-asteen luokanopettajana. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi toukokuussa 2012
Kivikäs on vuodesta 1975 yrittänyt selvittää Suomen kalliomaalausten syntyä ja merkistöä. Hän on kehittänyt erilaisia kalliomaalausten kopiointimenetelmiä ja näin varmentaa merkkien muodon ja alkuperän.
Kivikäs vammautui vuonna 2004, ja hänellä on ammattilaisten arvioiden jäljellä viisi prosenttia normaalista näkökyvystä. Kivikäs työskentelee edelleen eri projekteissa avustajien ja digitaalisten apuvälineiden avulla.
Tietokirjallisuus
Toimittajana:
Muu tuotanto
Kalliomaalaukset ovat muinaisia viestejä osa 1  Kalliomaalaukset ovat muinaisia viestejä osa 2
Lähteet
tietokirjailija Pekka Kivikäs
Henkirikos
Henkirikos on ihmisen kuolemaan johtava rikos. Rikoksen tarkempi nimitys riippuu teon tahallisuudesta ja suoritustavasta. Huolimattomuuden vuoksi voi syyllistyä kuolemantuottamukseen. Suomessa tahallinen ihmisen tappaminen on rikosnimikkeeltään tappo, törkeä tappo on murha ja lieventävien asianhaarojen vallitessa tehty tappo on surma tai lapsensurma.
Valtioiden tai vastaavien hallinnollisten toimijoiden erittäin monta uhria vaatineita henkirikoksia sanotaan tavallisesti kansanmurhiksi tai oikeustieteessä joukkotuhonnaksi. Kansanvihollisten hävittämistä ei ole tarkemmin määritelty ja siitä on yleisesti käytetty termiä puhdistus, joka on sisältänyt eliminoimisen surmaamalla.
Maailmalla
Henkirikosten määrittely vaihtelee suuresti maittain. Esimerkiksi Yhdysvalloissa tahalliseksi henkirikokseksi luetaan autolla päihtyneenä aiheutettu liikennekuolema, toisin kuin Suomessa. Se vaikeuttaa suoraa henkirikostilastojen vertailua.
Tekijä tavallisesti työtön alkoholiriippuvainen mies
Suomessa on kuudenneksi eniten henkirikoksia EU:ssa. Ero Euroopan keskiarvoon selittyy pitkälti sillä, että Suomessa keski-ikäiset työttömät alkoholiriippuvaiset miehet tappavat poikkeuksellisen usein. Muiden sosioekonomisten ryhmien henkirikollisuus on melko samalla tasolla, kuin Länsi-Euroopan maissa.
Tekijöistä miehiä 87 %, uhreista 70 %
Vuosina 2000–2009 uhreista 70,1 % oli miehiä, 29,9 % naisia (3,3 ja 1,3 / 100 000 as.). Miesten osuus on ollut 70 %:n luokkaa 1950-luvulta asti ja 1700-luvun loppupuolella, siinä välissä 80–90 %. Naisten osuus tuomituista oli 2000-luvulla 13 % (0,7 / 100 000 as.), 1960-luvulla 5 % (0,2), ja nousu on jatkunut 1940-luvulta asti. Viime vuosisatojen minimi oli 3 % (0,5) 1920-luvulla.
Tuttavan surmaama mies
Yleisin uhri oli tuttavan tai ystävän surmaama mies (46 %), sitten parisuhdekumppanin surmaama nainen (18 %) ja uhrille ennalta tuntemattoman surmaama mies (10 %). Vuonna 2010 tapahtui 117 uhrin kuolemaan johtanutta tahallista väkivaltarikosta (2,2 / 100 000 as). 1975–2000 taso oli noin 3 / 100 000 as. Osapuolista ainakin toinen oli humalassa 83 %:ssa tapauksia (69 %:ssa kaikki). Tekijämiehistä 56 % oli tuomittu pahoinpitelyrikoksesta edellisten kymmenen vuoden aikana.
Usein kumpikin osapuoli on humalassa
Tyypillinen suomalainen henkirikos on ryyppyriitatappo, joka tehdään viikonloppuna teräaseella yksityisasunnossa. Aikuisten miesten välisistä, tekijän ystävään tai tuttavaan kohdistuvista henkirikoksista 80 prosentissa sekä tekijä että uhri ovat rikoshetkellä humalassa. Naisiin kohdistuvissa parisuhdetapoissa 60 prosentissa kumpikin osapuolista on rikoshetkellä humalassa. Naisten tekemissä ja naisiin kohdistuvissa henkirikoksissa alkoholin rooli on yleensäkin pienempi kuin miesten välisissä. Vähäisin merkitys alkoholilla on lapsiin kohdistuvissa henkirikoksissa, joissa tekijä on lähes aina selvä.
Myös aikuisten välisessä muussa lähisuhdeväkivallassa kuin parisuhdeväkivallassa osapuolten yhteisen alkoholinkäytön rooli on keskimääräistä heikompi: vain 35 prosentissa tapauksissa kumpikin osapuolista on rikoshetkellä humalassa. Muuhun lähisuhdeväkivaltaan kuin parisuhdeväkivaltaan liittyvissä henkirikoksissa on huomattavan usein tekijällä on ollut vakavia mielenterveydellisiä ongelmia.
Nuoret henkirikosten tekijöinä
Nuorten henkirikollisuuden taso Suomessa ei eroa merkittävästi muista Euroopan maista. Sadan viime vuoden aikana nuorten tekemät henkirikokset ovat vähentyneet selvästi. Nuorten henkirikokset ovat usein vanhempien ikäryhmien henkirikollisuutta raaempia, suunnitelmallisempia ja vaikeammin ennakoitavia. Lisäksi nuorten tekemät henkirikokset tehdään useammin ryhmässä ja julkisella paikalla vanhempien ihmisten tekemiin henkirikoksiin verrattuna. Nuorten tekemät henkirikokset kohdistuvat myös useammin tekijälle tuntemattomaan ihmiseen sekä liittyvät huomattavan usein omaisuusrikoksiin.
Yhdistävä tekijä vanhempien ikäryhmien henkirikollisuuteen on kiinteä yhteys alkoholin ongelmakäyttöön ja yhteiskunnalliseen syrjäytymiseen. Nuorilla henkirikoksentekijöillä on yleistä mm. vaikea perhetausta, koulunkäyntivaikeudet ja päihteiden käytön aloittaminen hyvin nuorena.
Viime vuosina henkirikoksiin syyllistyneistä nuorista jopa puolet ovat olleet huumausaineiden (kuten kannabiksen ja amfetamiinin) vaikutuksen alaisia rikoksen tekohetkellä. Viime vuosina henkirikoksiin syyllistyneistä nuorista yli puolet on ollut hoidossa mielenterveysongelmien takia jo ennen rikosta. Vakavista mielisairauksista kärsiviä joukosta on 10 prosenttia.
Yleisradion Heikki Kiseleffin mukaan sisäasiainministeriö on selvittänyt, että jokainen suunniteltuun henkirikokseen syyllistynyt nuori on kärsinyt koulukiusaamisesta. Tällaista päätelmää ei sisäasiainministeriön selvityksestä kuitenkaan todellisuudessa löydy, vaan siellä todetaan, että jokaisen henkirikoksen tehneen nuoren taustalla on ollut jonkinlaista syrjäytymistä, useimmin päihteiden käytöstä aiheutunutta.
Keskimääräiset rangaistukset
Miehen keskirangaistus taposta oli yhdeksän vuotta ja viisi kuukautta, naisen kahdeksan vuotta ja kahdeksan kuukautta. Murhasta tulee tuomita aina elinkautinen vankeusrangaistus, ellei rikosta ole tehty alle 18-vuotiaana tai alentuneesti syyntakeisena.
Ghuridit
Ghuridit olivat keskiaikainen dynastia, joka hallitsi laajoja alueita Aasian eteläosissa nykyisen Iranin, Afganistanin, Intian ja Pakistanin alueella suunnilleen vuosina 1150/1211-1215. Ghuridit olivat lähtöisin nykyisen Afganistanin Ghurin alueelta ja he olivat alun perin edeltäjiensä ghazvanidien vasalleja, kunnes he käänsivät voimasuhteet päälaelleen vuonna 1150/1151. Myöhemmin he laajensivat alueitaan huomattavasti seldžukkienvaltakunnan romahtaessa syntyneessä valtatyhjiössä. Lopulta ghuridit itse päätyivät osaksi Khorasmian šaahin valtakuntaa. Uskonnoltaan ghuridit olivat sunnimuslimeita. Heidän hovinsa kieli oli persia tai jokin muu ehkä nykyisin jo hävinnyt iranilainen kieli.