cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pang Hak-se
Yksityiselämä
Pangin isä Ignati oli metsästäjä, ja metsästyksestä tuli myös Pangin harrastus. Pangilla oli vaimo Kwon Yong-hui (venäläiseltä nimeltään Vera Ivanovna Kvon), jonka kanssa hän usein vieraili Neuvostoliitossa 1950-luvulla ennen maiden välien viilenemistä. Neuvostodokumenttien mukaan vaimolla oli kaksi tytärtä ja yksi poika, vaikka dokumenteissa ei suoraan ilmoiteta Pangia näiden isäksi. Pangilla oli asiakirjojen mukaan sisaruksia.
Veronica Roth
Veronica Roth (s. 19. elokuuta 1988 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija.
Roth on tunnettu Outolintu-kirjasarjastaan, joka on nuorten dystopiatrilogia. Kirjoissa tulevaisuuden yhteiskunnassa ihmiset jaetaan kykyjensä ja ominaisuuksiensa mukaan viiteen erilaiseen ryhmään nimeltään Vaatimattomat, Sopuisat, Rehdit, Uskaliaat ja Terävät.
Arne Skaug
Arne Skaug (6. marraskuuta 1906 Horten – 4. maaliskuuta 1974 Kööpenhamina) oli norjalainen taloustieteilijä, diplomaatti ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1955–1962. Vuosina 1962–1968 hän oli Norjan suurlähettiläs Lontoossa ja Dublinissa sekä 1968–1974 Kööpenhaminassa. Hän myös johti Norjan tilastokeskusta 1946–1948.
Pekka Arbelius
Pekka Arbelius (s. 22. kesäkuuta 1960 Oulu) on suomalainen, 1980-luvulla maajoukkueessa pelannut jääkiekkoilija. Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 177.
Nuorten SM-liigan pistepörssin Pekka Arbelius voitti kaudella 1978–1979. Arbelius edusti Suomea nuorten MM-kisoissa 1980.
Arbelius pelasi SM-liigaa Oulun Kärpissä 1979–1985 ja JyP HT:ssä 1987–1990. Arbelius oli vuoden tulokas kaudella 1979–1980. Hän voitti yhden Suomen mestaruuden, yhden hopean ja kolme pronssia. Ruotsissa Arbelius pelasi vuodet 1985–1987 MoDo:n joukkueessa.
Kärpissä ja Jypissä sekä Modossa hänet on palkittu kauden parhaana pelaajana. 20-vuotiaana hän teki Kärppien kaikkien aikojen piste-ennätyksen yhdessä peliisä (2+5=7, Kärpät-Lukko 2.10.1980). Hänet valittiin SM-liigan avainpelaajaksi vuonna 1984. Hän oli Ruotsin vuoden tulokas kaudella 1985–1986. Arbelius edusti Suomen jääkiekkomaajoukkuetta 112 maaottelussa. Hän osallistui viisi kertaa MM-kisoihin ja kerran Kanada Cupiin. Vuonna 1985 Prahan MM-kisoissa Arbelius teki viisi maalia ja seuraavana vuonna 1986 Moskovassa kuusi maalia. Kaikkiaan hän teki MM-kilpailuissa 14 maalia ja sai seitsemän syöttöpistettä. MM-Prahassa 1985 hän saavutti tehot 5+4=9 ja MM-Moskovassa 1986 tehot 6+0=6, mikä yhteensä on 11 maalia kaksissa peräkkäisissä MM-kisoissa. Kärpissä Arbelius pelasi 372 ottelua, joissa hän teki 276 maalia ja 276 syöttöpistettä, yhteensä 525 psitettä pistekeskiarvolla 1,41.
Pekka Arbelius on toiminut Oulun Kärppien hallituksessa vuodet 1995–2005 sekä Kärppä Säätiön hallituksessa 2001–2005.
Pekka Arbelius lopetti kiekkouransa vuonna 1994. Hänet aateloitiin Jääkiekkoleijonaksi vuonna 2006 numerolla 177. Vuodesta 2018 alkaen Pekka Arbelius on Kärppä alumnien puheenjohtaja.
Entebben kansainvälinen lentoasema
200px|thumb|Lentoaseman kiitotietä Entebben kansainvälinen lentoasema (IATA: EBB, ICAO: HUEN) on kansainvälinen lentoasema Ugandassa. Se sijaitsee Entebben kaupungissa, 35 kilometrin päässä Kampalasta. Lentokentän terminaalirakennus avattiin virallisesti vuonna 1952.
Entebben kansainvälinen lentoasema palveli vuonna 2004 543 593 matkustajaa. Lentokentällä on kaksi kiitotietä, joista toinen on 3 658 ja toinen 2 408 metriä pitkä.
Lentoyhtiöt
thumb|250px|Lentoaseman vanha terminaalirakennus (1994)
Hallin ilmiö
300px|thumb|Kuvasarja havainnollistaa kuinka Hall-ilmiön suunta riippuu magneettikentän ja sähkövirran suunnista. A-kuvassa  Hall-anturin yläreunaan kertyy negatiivisen varauksen ylijäämä, mitä havainnollistaa sininen väritys. Muut kuvat havainnollistavat tilannetta muilla magneettikentän ja virran suunnilla. 1. Elektroneja 2. Hall-anturi 3. [[Magneetti|Magneetit 4. Magneettikenttä 5. Virtalähde]]
Hallin ilmiössä magneettikentässä olevaan johdinkappaleeseen syntyy jännite (Hall-jännite), joka on poikittaissuuntainen kappaleessa kulkevaan sähkövirtaan ja magneettikenttään nähden. Ilmiön huomasi Edwin Hall vuonna 1879 työskennellessään ohuen kultakalvon kanssa. Myöhemmin ilmiön on todettu esiintyvän myös puolijohteilla.
Voimaa, joka saa aikaan Hallin ilmiön, kutsutaan Lorentzin voimaksi. Voima vaikuttaa elektroniin, joka kulkee magneettikentässä \mathbf{B}, seuraavan kaavan mukaan
missä \mathbf{F} on Lorentzin voima (magneettinen voima), q alkeisvaraus ja \mathbf{v} elektronin nopeus.
Metallit
Otetaan tarkasteltavaksi suorakulmion muotoinen metallinen johde, jonka pituus on l\,\!, leveys w\,\! ja paksuus t\,\!. Valitaan sähkövirran kulkusuunnaksi x-akselin positiivinen suunta ja asetetaan magneettikenttä z-akselin suuntaiseksi. Elektronien ajautuessa magneettisen voiman vaikutuksesta johteen laitaan, syntyy johteen reunojen välille sähkökenttä, joka on vastakkaissuuntainen magneettiselle voimalle. Syntynyt sähkökenttä kumoaa magneettisen voiman vaikutuksen, ja tämän seurauksena elektronit kulkevat jälleen suoraan johteessa. Aika, joka tarvitaan tasapainon saavuttamiseksi on luokkaa 0,01 ps. magneettisen voiman kumoavaa sähkökenttää kutsutaan Hall-kentäksi.
Käyttämällä sähkövirran tiheyden määritelmää sekä tietoa, että jännite on Ed, missä d on potentiaalipisteiden välinen etäisyys, saadaan kaava Hall-jännitteelle
missä I_x on johteessa kulkeva virta ja n elektronien tiheys.
Puolijohteet
Puolijohteissa sähkövirran kuljetukseen osallistuvat elektronien lisäksi myös aukot, joten molemmat varauksenkuljettajat on otettava huomioon laskettaessa Hall-jännitettä. Otetaan tarkasteltavaksi samanlainen suorakaiteen muotoinen puolijohdepala, kuin tarkasteltaessa ilmiötä metalleilla. Valitaan myös koordinaatisto samalla tavalla. Lähtemällä liikkeelle Lorentzin voiman kumoavasta jännitteestä ja laskemalla elektronien sekä aukkojen virta x-akselin suuntaan tasapainotilassa, saadaan johdettua kaava Hall-kertoimelle.
P-tyypin puolijohteilla taas aukkojen tiheys on paljon suurempi kuin elektronien tiheys (p \gg n), ja Hall-kerroin on
Aiheesta muualla
Science World artikkeli
Pesukarhut (piirrossarja)
Pesukarhut (engl. The Raccoons) on kanadalainen piirrossarja, jota esitettiin alun perin CBC-kanavalla. Sarjan tuottajana, ohjaajana ja käsikirjoittajana toimi kanadalainen Kevin Gillis. Sarja oli myyty jo ennen sen julkaisua kansainväliseen levitykseen muun muassa Britanniaan BBC:lle ja Yhdysvaltoihin Disney Channelille.
Enonselkä
Enonselkä on Vesijärven eteläisin suuri selkä. Se alkaa järven eteläpäästä Salpausselältä ja Vesijärven satamasta ja rajoittuu pohjoisessa Kutaniemeen, josta alkaa Komonselkä. Enonselän keskellä on Enonsaari. Enonselkään liittyvät Kilpiäistenpohja ja Vähäselkä.
Enonselkä oli pahoin rehevöitynyt 1960-lukuun mennessä ja siellä on 1970-luvulta alkaen toteutettu mittavia elvytysohjelmia (ks. Vesijärvi).
Enonselän syvänteissä ei ole riittävästi talvella happea, minkä vuoksi järveä on yritetty hapettaa. Toisaalta fosforia on pyritty poistamaan järvestä hoitokalastamalla toisia kalalajeja pois, jotta istutuskaloille riittäisi elintilaa.
Jenni Jussila
Jenni Jussila (s. 24. elokuuta 1985 Raahe) on suomalainen pesäpalloilija.
Jussila edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Pattijoen Urheilijoita, Oulun Lippoa, Porin Pesäkarhuja, Tyrnävän Tempausta ja Kempeleen Kiriä. Jussila saavutti yhden SM-pronssin kaudella 2006. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Jussila pelasi 163 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja 17 tavallista juoksua, toi 122 juoksua ja keräsi 513 kärkilyöntipistettä. Jussila pelasi 39 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden tavallisen juoksun, toi 21 juoksua ja keräsi 108 kärkilyöntipistettä.
Fleurusin taistelu (1794)
thumb|upright=1.25|Kartta Fleurusin taistelusta. thumb|upright=1.25|Fleurusin taistelu, Jean-Baptiste Mauzaissen historiamaalaus vuodelta 1837. Hevosen selässä kenraali [[Jean-Baptiste Jourdan|Jourdan, hänen takanaan oikealla kenraalit Marceau, Kléber ja Championnet.]] Fleurusin taistelu oli Ranskan vallankumoussotiin kuuluneen ensimmäisen liittokunnan sodan taistelu, joka käytiin Fleurusin lähellä nykyisessä Belgiassa 26. kesäkuuta 1794. Taistelu päättyi Ranskan armeijan voittoon Itävallan ja Alankomaiden armeijoista, mikä käänsi sodan kulun.
Taisteluun osallistui Ranskan puolelta 73 000 miestä käsittänyt Sambren ja Meusen armeija, jota komensi kenraali Jean-Baptiste Jourdan apunaan kenraali Jean-Baptiste Kléber. Vastassa olivat 52 000 miestä käsittäneet itävaltalais-hollantilaiset joukot. Itävaltalaisia komensi Saksi-Coburg-Saalfeldin prinssi Josias ja hollantilaisia käskynhaltija Vilhelm V Oranialainen. Jourdanin armeija oli piirittänyt itävaltalaisten selustassa sijainneen Charleroin kaupungin 12. kesäkuuta ja vallannut sen 25. kesäkuuta. Coburgin prinssi ei tiennyt kaupungin kukistumisesta ja oli saapumassa vapauttamaan sitä piirityksestä, kun hänen armeijansa kohtasi ranskalaiset ja joutui taisteluun. Taistelun alussa itävaltalaisten viisi hyökkäyskiilaa iskivät menestyksekkäästi ranskalaisten linjoja vastaan, mutta ranskalaiset onnistuivat tekemään menestyksekkään vastahyökkäyksen. Kenraali Jourdan hyödynsi taistelussa Lazare Carnot’n suosittamaa uutta taistelutaktiikkaa, jossa massahyökkäykset ja tykistötuli keskitettiin vihollislinjan yksittäisiin kohtiin kerrallaan. Ranskalaisten miestappiot olivat kaksi kertaa suuremmat kuin itävaltalaisten, mutta Itävallan armeija joutui silti perääntymään Maasjoen itäpuolelle.
Taistelun seurauksena Ranskan armeija valloitti koko Itävallan Alankomaat, jotka yhdistettiin Ranskaan. Itävalta ei koskaan saanut aluetta takaisin. Myös Alankomaiden valtio valloitettiin.
Ranskalaiset käyttivät Fleurusin taistelun aikana tähystyspalloa vihollisen asemien selvittämiseen, mitä on pidetty ensimmäisenä esimerkkinä ilmasodankäynnistä.
Filippo Inzaghi
Filippo "Pippo" Inzaghi (s. 9. elokuuta 1973 Piacenza, Italia) on italialainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija. Myös hänen veljensä Simone on entinen jalkapalloilija. Kesäkuusta 2022 lähtien hän on toiminut Regginan päävalmentajana.
Seurajoukkueura
Inzaghi aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 kotikaupunkinsa seurassa, Serie B:n Piacenza Calciossa. Peliaika oli kuitenkin kortilla, ja hän siirtyi yhden kauden jälkeen sarjatasoa alemmas, Serie C1:n Leffeen. Leffe-kauden päätteeksi Inzaghi palasi Serie B:hen, tällä kertaa Hellas Veronaan, ja sieltä pian takaisin Piacenzaan. Kausi 1995–1996 oli hänen ensimmäisensä korkeimmalla sarjatasolla. Ensimmäinψen Serie A -joukkue oli Parma FC. "Pippo" ei tehnyt läpimurtoaan Parmassa, vaan siirtyi Atalantaan. 24 liigamaalia ja maalikuninkuus debyyttikaudella Atalantassa nostivat hänet maansa parhaiden hyökkääjien joukkoon.
Juventus
Juventus FC osti huippuvireisen kärkipelaajan itselleen. Inzaghi muodosti uudessa joukkueessa vaarallisen hyökkäysparin Alessandro Del Pieron ja Zinedine Zidanen kanssa. Inzaghi pelasi neljä kautta Juventuksessa, jonka aikana hän voitti Scudetton ensimmäisellä kaudellaan Juventuksessa. Serie A:ssa Inzaghi oli varsin tehokas maalinteossa kolmen kauden ajan tehden parhaimmillaan 18 maalia. Mestarien liigassa hän oli parhaimmillaan kaudella 1999–2000, jolloin Inzaghi teki 10 maalia 8 ottelussa. Viimeisellä kaudellaan Juventuksessa hän pelasi 28 ottelua ja päätti hakea uutta nostetta uralleen, kun Juventus alkoi suosia enemmän ranskalaishyökkääjää David Trezeguetia.
AC Milan
Vuonna 2001 Inzaghi siirtyi AC Milaniin, jossa hän on saavuttanut suurimman osan menestyksestään. Saavuttuaan Milaniin Inzaghi kärsi polvivammaa alkukauden ja tuli mukaan kauden puolessa välissä, jolloin hän muodosti vaarallisen kärkiparin Andri Ševtšenkon kanssa. Seuraava kausi menikin Milanin kannalta todella vakuuttavasti heidän voitettua muun muassa Mestarien liigan lisäksi Serie A -mestaruuden kahden kauden sisällä. Inzaghin kannalta kausi 2002–2003 meni hyvin, mutta seuraavat kaudet erityisesti 2003–2004 ja 2004–2005 olivat rikkonaisia loukkaantumisten vuoksi. Sittemmin hän on kyennyt pelaamaan noin 20 liigaottelua kautta kohden.
15. maaliskuuta 2009 Inzaghi teki uransa 300 maalin AC Sienaa vastaan pelatussa ottelussa. Toukokuussa 2012 Inzaghi ilmoitti lopettavansa uransa Milanissa kauden jälkeen.
Maajoukkueura
Italian maajoukkueessa Inzaghi on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Hän edusti Italiaa MM-kisoissa 1998, 2002 ja 2006, joista viimeksi mainitun Italia voitti. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki kesäkuussa 1997 Brasiliaa vastaan pelatussa ottelussa.
Valmennusura
Kesäkuussa 2016 Inzaghista tuli Lega Prossa pelanneen Venezian päävalmentaja. Kausi päättyi Venezian osalta Lega Pron menestykseen ja nousuun Serie B:hen. Kaudella 2017/18 Inzaghi luotsasi Venezian sensaatiomaisesti Serie B:ssä viidenneksi ja nousukarsintoihin, joissa joukkue kuitenkin hävisi US Città di Palermolle.
Kesäkuussa 2018 Inzaghista tuli Serie A -seura Bolognan päävalmentaja. Inzaghin pesti päättyi potkuihin tammikuun lopulla 2019, kun vain kaksi ottelua voittanut seura oli juuttunut Serie A:ssa sijalle 18.
Kesäkuussa 2019 Inzaghista tuli Serie B -seura Beneventon päävalmentaja. Inzaghi luotsasi seuran Serie B:n mestaruuteen koronapandemian varjostamalla kaudella 2019/20 ja joukkue nousi historiansa toista kertaa Serie A:han. Pääsarjassa Benevento jäi kaudella 2020/21 sijalle 18 ja putosi vain yhden kauden jälkeen takaisin Serie B:hen. Inzaghin sopimusta ei jatkettu kauden jälkeen.
Beneventosta lähtönsä jälkeen Inzgahi jatkoi uraansa Brescian päävalmentajana. Hän sai potkut maaliskuussa 2022, vaikka joukkue oli Serie B:ssä viidentenä taistelemassa noususta pääsarjaan. Potkuja oli edeltänyt sekava tilanne, sillä Inzaghin sopimuksen mukaan seura ei voinut irtisanoa häntä mikäli sarjasijoitus oli parempi kuin kahdeksas. Toukokuussa 2022 seura kertoi, että Inzaghi on palkattu uudelleen Brescian valmentajaksi joukkueen hävittyä nousukarsinnat.
Heinäkuussa 2022 hän kuitenkin siirtyi Regginan päävalmentajaksi, eikä enää palannut Bresciaan.
Live 8
thumb|400px|Rooman Live 8 -konsertti Live 8 oli sarja konsertteja, jotka pidettiin G8-maissa heinäkuussa 2005. Ne edelsivät G8-maiden Skotlannissa heinäkuussa 2005 pidettyä huippukokousta. Konsertit pidettiin samoihin aikoihin kun oli kulunut 20 vuotta Live Aid -tapahtumasta. Live 8:n pääorganisaattorina toimi kuten Live Aidissakin Bob Geldof.
Konsertit lähetettiin yli 140 TV-kanavan ja noin 400 radioaseman kautta ympäri maailman. Järjestäjien mukaan noin 85 prosentilla maailman väestöstä oli mahdollisuus seurata tapahtumaa. Konserttien tarkoitus oli painostaa päättäjiä armahtamaan kehitysmaiden velkataakat, lisäämään kehitysapua ja tukea tasa-arvoisempaa maailmankauppaa köyhien maiden kesken.
Live 8-konserteista on tehty virallinen DVD-taltiointi jonka julkaisijana toimii EMI. DVD julkaistiin 7. marraskuuta 2005.
Jane Birkin
Birkinin myöhempi musiikkituotanto ei ole yltänyt kaltaiseen suosioon. Birkin on kuitenkin tasaisin väliajoin levyttänyt uusia albumeita ja 2000-luvulla hän on säveltänyt albumin ja ohjannut elokuvan.
Heinälammi (Virrat)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Jane Birkin
Birkin on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja häntä pidetään ilmaisukykyisenä näyttelijänä. Hänen filmidebyyttinsä oli 19-vuotiaana tehty rooli filmissä Temppu - ja miten se tehdään (The Knack...and How to Get It, 1965). Tunnetuimpia hänen elokuviaan ovat Jacques Doillonin La fille prodigue (1981) ja La pirate (1984) sekä Bertrand Tavernierin Daddy Nostalgie (1990). Hänet on nähty myös Agatha Christien romaaneihin perustuvissa elokuvissa Rikos auringon alla (1982) ja Kuolema Niilillä (1978). Parhaan naispääosan palkinnon hän on saanut elokuvista Dust (1985, palkittu Venetsian elokuvajuhlilla 1985) ja Whoever Was Using This Bed (2016, palkittu Chicagon elokuvajuhlilla 2017). Lisäksi on useita palkintoehdokkuuksia.
Heinälammi (Virrat)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,4 metriä mpy.
Sibanye-Stillwater
Sibanye-Stillwater on eteläafrikkalainen kaivosyhtiö, joka on merkittävä Etelä-Afrikan platinan, palladiumin ja kullan tuottaja. 21. marraskuuta 2018 yhtiö sai hyväksynnän Lonmin-kaupalle, joka kasvattaa yhtiön platinan ja palladiumin tuotantoa. Yhtiön toimitusjohtaja on Neal Froneman. Keväällä 2019 yhtiö on ilmoittanut sulkevansa Driefonteinin kaivoksen kymmenen vuoden sisällä.
The E Street Band
E Street Band on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka tunnetaan pääasiassa Bruce Springsteenin taustayhtyeenä. Yhtye on esiintynyt myös itsenäisesti, samoin sen jäsenet. Se on oletettavasti perustettu 1972, mutta varsinaisesti se on toiminut yhtyeenä vuodesta 1974 lähtien.
Heli Inkinen
Heli Päivikki Inkinen (ent. Aaltonen) (s. 1957) on suomalainen rovasti, teologian tohtori ja yliopisto-opettaja. Inkinen asetettiin vuoden 2018 arkkipiispanvaalin ehdokkaaksi elokuussa 2017, mutta jäi kolmanneksi.
Koulutus ja työura
Inkinen valmistui ylioppilaaksi Puolangan yhteislyseosta vuonna 1976, josta hän jatkoi opintojaan teologia alalla Åbo Akademissa. Hän valmistui teologian maisteriksi vuonna 1982. Sen jälkeen Inkinen on työskennellyt seurakuntalehtorina sekä pappina Turun ja Kaarinan seurakunnissa kaksitoista vuotta vuosina 1982–1994. Hän on toiminut kasvatuksen hiippakuntasihteerinä arkkihiippakunnassa vuosina 1994–2015. Sinä aikana hän toimi myös hiippakuntadekaanin sijaisena ja osallistui tuomiokapitulin työskentelyyn.
Inkinen väitteli teologian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 2013 aiheenaan El Salvadorin luterilaisen kirkon suhtautuminen naispappeuteen. Inkinen on toiminut myös tutkijana. Vuodesta 2017 hän opettaa Åbo Akademin ekonomian laitoksella johtamista yliopisto-opettajan sijaisena.
Teologia ja kannanottoja
Inkinen on ilmoittanut olevansa feministi ja on nostanut sukupuoleen liittyviä kysymyksiä esille vaalikampanjassaan. Teologiassaan hän nostaa esille niin sanotun elämän teologian, jossa erityisen huomion kohteeksi nousevat heikommassa asemassa olevat.
Yksityiselämä
Inkinen on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta ja kolme lastenlasta.
Abu Bakr
Abu Bakr al-Siddiq (573 Mekka – 23. elokuuta 634) oli islamilaisen tarinaperinteen mukaan Muhammedin perustaman islamilaisen valtion ensimmäinen kalifi vuosina 632–634. Kerrotaan, että Koraani koottiin ensimmäisen kerran hänen määräyksestään pian Muhammedin kuoleman jälkeen.
Islamilaisia tarinoita Abu Bakrista
thumb|left|Abu Bakr estää mekkalaisia kivittämästä Muhammadia.
Ibn Hisham (k. 834) kertoo useita tarinoita, joissa tulevat esiin Abu Bakrin hyvät puolet. Hän mainitsee Abu Bakrin yli 200 kertaa.
Islamilaisen tarinatiedon mukaan Abu Bakr oli profeetta Muhammedin läheinen seuralainen. Hän oli tämän appi ja puolison Aišan isä. Abu Bakr syntyi Mekassa 572 arabien Quraiš-heimoon Banu Tamim -sukuun. Hän oli Muhammedin vaimon Khadijan ottopoika Ali ibn Talibin ja Muhammedin vapautetun orjan Zaidin jälkeen neljäs henkilö, joka hyväksyi islamin.
Abu Bakrin ensimmäinen nimi oli Abd-ul-Ka'ba, "Kaaban palvelija", mutta islamiin käännyttyään hän vaihtoi nimekseen Abd-Allah, "Jumalan palvelija". Yleisimmin hänet tunnetaan kuitenkin kutsumanimellä Abu Bakr, joka tarkoittaa "Nuoren kamelin isä".
Profeetta kutsui Abu Bakria lempinimellä As-Siddiq, eli "totuudellinen", koska hänen uskonsa oli niin vahva. Abu Bakr sai Jumalan profeetalta lempinimensä seuraavasti: Mekkalaiset eivät uskoneet Muhammedin tarinaan, että hän olisi yöllä kiitänyt hevosen selässä Jerusalemiin ja takaisin. Abu Bakr sanoi, että totta se on, jos Muhammed niin kertoi. Muhammed kuvaili muiden läsnäollessa Jerusalemia Abu Bakrille, ja aina kun hän oli kuvannut osan siitä, Abu Bakr sanoi: " Se on totta. Todistan, että olet Jumalan apostoli." Tämän jälkeen Muhammed antoi Abu Bakrille nimen as-Siddiq.
Erään tarinan mukaan joukko mekkalaisia piiritti Muhammedin ja tivasi tältä "oletko se sinä, joka sanoi niin ja niin meidän uskonnostamme?" Väkijoukko kävi jo Muhammedin vaatteisiin kiinni, kun Abu Bakr sattui paikalle ja puhui Muhammedin pulasta.
Kun profeetta pakeni Mekasta, pakomatka alkoi Abu Bakrin talon takapihan ikkunasta keskellä yötä. Abu Bakr oli myynyt kaiken omaisuutensa ja ottanut rahat mukaan (viisi- tai kuusituhatta dirhamia). Hän hankki kamelit, joilla matka Medinaan suoritettiin.
Abu Bakr oli mukana kaikissa niissä taisteluissa joissa myös Profeetta Muhammed oli. Hän toimi joissakin tehtävissä Profeetan sijaisena, kuten pyhiinvaelluksen (hadž) johtajana ja rukousten johtajana.
Profeetan kuoltua Abu Bakr puhui ja lohdutti muslimeita sanoin: "''Oi ihmiset! Jos joku teistä palvoi Muhammadia niin tietäköön että Muhammad on kuollut. Mutta se joka palvoi Jumalaa tietäköön että Hän elää eikä koskaan kuole. Muistakaamme Koraanin sanat jotka sanoo: "Muhammad on vain Jumalan Lähettiläs, on ollut muita lähettiläitä ennen häntä. Käännättekö selkänne islamille jos hän kuolee tai hänet surmataan?"''
Šiialainen perimätieto
Abu Bakr on šiiamuslimien mukaan ylittänyt oikeutensa ja pettänyt Muhammadin asettamalla itsensä kalifiksi. Šiianäkökulman mukaan Abu Bakr oli kelvoton opettamaan Koraania, eikä hänellä olisi ollut oikeutta julistaa itseänsä kalifiksi. Šiianäkökulman mukaan Muhammedin kuoleman jälkeen laillinen johtaja oli imaami Ali, ja tämä päätös oli tullut Jumalalta. Täten Abu Bakrin itsensä asettaminen kalifiksi rikkoi Jumalan määräystä ja oli Jumalan ja islamin vastainen. Šiialaiset myös uskovat Abu Bakrin kehottaneen Umarin tappamaan Muhammadin tyttären, Alin vaimon, Fatima Al-Zahran, mikäli tämä ei suostuisi myöntämään Abu Bakrin kalifiutta.
Historiallis-kriittinen näkökulma
Islamilaisen tarinaperinteen mukaan Muhammedia seurasi umman johtajana Abu Bakr (632–634), jonka aikana Koraani koottiin ensimmäisen kerran. Seuraava kalifi oli Umar (634–644) ja häntä seurasi Uthman (644–656), jonka toimesta Koraani koottiin uudestaan. Neljäs kalifi oli Ali (656–661), jonka salamurhan jälkeen islamin kerrotaan jakautuneen sunnalaisuuteen ja shiialaisuuteen.
Islamissa uskotaan, että neljän oikeaan johdetun" kalifin Rashidun-kalifaatti oli islamin kulta-aikaa, jolloin ummaa johdettiin Muhammedin antamien esikuvien mukaan. Sitä olisi seurannut umaijadien dynastia (660–750), jota luonnehti jumalattomuus ja luopuminen islamista.
Abu Bakrin nimen juuri on BKR. Tätä nimeä käytettiin nuoren naisen (bikira) synnyttämästä esikoisesta, mikä antiikissa oli suurmiehelle yleinen sukutausta. Yhteys voi olla satunnainen, mutta se voi myös viitata Abu Bakrin hahmon sepittämiseen.
Ensimmäinen arabivaltion kalifi, josta on jäänyt historiaan arkeologisia jälkiä on Muawija (660–680).
O Jin-u
O taisteli Kim Il-sungin sissitoverina japanilaisjoukkoja vastaan Mantšuriassa. Hän palasi vuonna 1945 Korean niemimaalle ja palveli komentajana Korean sodassa. 1950-luvun valtataisteluiden ja puhdistusten jälkeen O eteni nopeasti sekä Korean työväenpuolueen että Pohjois-Korean armeijan riveissä. Vuonna 1970 hänestä tuli Korean työväenpuolueen keskuskomitean täysjäsen, ja vuonna 1980 hän sai nimityksen sekä puolueen politbyroon että keskussotilaskomission pysyväksi jäseneksi. Vuodesta 1976 kuolemaansa O toimi asevoimien ministerinä oltuaan aiemmin varaturvallisuusministerinä. Vuodesta 1972 hän toimi lisäksi Pohjois-Korean kansallisen puolustuskomission varapuhemiehenä.
Vuonna 1985 O ylennettiin varamarsalkaksi (chasu) ja vuonna 1992 marsalkaksi. Hänen saamiinsa tunnustuksiin kuuluivat Tasavallan sankarin arvonimi (1968) ja Kim Il-sungin ritarikunnan ritarinarvo (1982). O palveli Kim Il-sungin hautajaiskomiteassa vuonna 1994. Hän kuoli itse seuraavana vuonna syöpään siihen Ranskassa saamastaan hoidosta huolimatta.
O kirjoitti teoksia japanilaisjoukkojen vastaisten taisteluiden ajoista.
Juha Pentikäinen
Juha Yrjänä Pentikäinen (s. 26. helmikuuta 1940 Rantsila) on Helsingin yliopiston uskontotieteen laitoksen emeritusprofessori sekä Lapin yliopiston ja Pohjoisen kulttuuri-instituutin pohjoisen etnografian professori.
Pentikäinen toimi Helsingin yliopiston uskontotieteen professorina 1972–2008 ja virkaa tekevänä professorina 1970–1972. Hän on myös toiminut Turun yliopistossa folkloristiikan ja uskontotieteen dosenttina vuosina 1968–1998. Vuonna 2009 hänet kutsuttiin Lapin yliopiston ja Pohjoisen kulttuuri-instituutin pohjoisen etnografian professoriksi. Pentikäinen on tullut tunnetuksi etenkin kansanuskon, kansanperinteen ja mytologian tutkijana. Häntä on luonnehdittu yhdeksi maailman johtavista etnografian ja uskontotieteen asiantuntijoista. Pentikäiselle myönnettiin vuonna 2018 merkittävä eurooppalainen tunnustus kansansatujen tutkimuksen alalta, kun Märchenpreis der Märchen-Stiftung Walter Kahn jaettiin hänelle Volkachissa 20. syyskuuta 2018.
Elämä
Juha Pentikäisen isä oli rovasti Veikko Pentikäinen. Neuvostoliiton vakoojana tunnetuksi tullut Vilho Pentikäinen oli hänen setänsä.
Pentikäinen meni naimisiin teologianopiskelija Elina Lyyran kanssa 1963. He saivat seitsemän lasta (Juha Mikael 1964, Katja 1968, Antti Yrjänä 1972, Hanna 1975, Mari 1978, Mirja 1980 ja Aino 1984). He erosivat myöhemmin.
Pentikäinen on ollut mukana politiikassa. Hänet valittiin vuonna 1986 keskustapuolueen varapuheenjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1988 asti. Vuosina 1985–1995 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Pentikäinen muutti vuonna 2004 Heinäveden Palokkiin. Hän toimi 2005–2009 Heinäveden kunnanvaltuuston jäsenenä ja valtuuston toisena varapuheenjohtajana.
Pentikäisen arkisto on talletettu pysyvästi Saamelaisarkistoon Inariin.
Forum (kauppakeskus Helsingissä)
Forum-niminen liikekiinteistö rakennettiin Mannerheimintien ja Simonkadun risteykseen ensimmäistä kertaa vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten. Ajatus rakentamisesta oli osa taidemesenaatti Amos Andersonin hallinnoiman keskustakorttelin kehityssuunnitelmaa. Vuonna 1878 syntynyt Anderson oli suomalainen liikemies, lehdenkustantaja ja vahva taiteentukija, joka omisti 1900-luvun alkupuolella noin puolet ydinkeskustan Kukko-nimisestä korttelista. Myöhemmin 1940-luvulla Mannerheimintien, Simonkadun, Yrjönkadun ja Kalevankadun rajaama kortteli siirtyi hänen perustamansa Föreningen Konstsamfundet -säätiön omistukseen. Anderson asui itse korttelin Yrjönkadun puoleisessa, vanhassa kerrostalossa, jossa toimi myöhemmin myös yksityinen Amos Andersonin taidemuseo.
Uusi Forum oli osa 1980-luvun kauppakeskusbuumia
Tontin rakentamisesta ryhdyttiin keskustelemaan uudestaan 1960-luvulla, kun Alvar Aallon keskustasuunnitelmassa linjaamat muutokset ulottuivat Forumin tontille asti. Keskustelu johti uuteen suunnittelukilpailuun, joka järjestettiin vuosina 1976–1977. Kilpailun tarkoituksena oli purkaa vanha kauppakeskus sekä yhdistää noin puolet korttelin tonteista ja rakennuksista. Kilpailun voittivat arkkitehdit Kaarlo Leppänen, Ilona Lehtinen, Jaakko Suihkonen ja Kari Hyvärinen ehdotuksellaan Kukonaskel II. Ehdotuksessa pidettiin erityisesti Mannerheimintien ja Simonkadun kulmaan piirretystä vaikuttavasta lasikulmasta, jonka kehuttiin antavan tunnusomaisen kiintopisteen kaupunkikuvaan. Myös rinnetontille kauniisti sijoittuvien tilojen kerroksellisuutta ihasteltiin­. Kiitosta sai myös korttelin keskieurooppalaistyylinen sisäpiha Kukontori, joka kokosi korttelin eri rakennukset yhteen ja loi mielenkiintoisia kävelyreittejä ja tiloja korttelin ympärille. Forumin rakentaminen oli osa 1980-luvulla vallinnutta kauppakeskusbuumia, jolloin Suomeen valmistui useita isoja ja nykyaikaisia kauppakeskuksia.
Pääarkkitehti välitti Alvar Aallon perinnön
Voittoisan tiimin arkkitehti Kaarlo Leppänen oli toiminut aiemmin yhtenä Alvar Aallon toimiston pääarkkitehtinä ja toi Forumin suunnitteluun vahvan aaltomaisen perinnön. Tausta näkyi erityisesti ja pieteetillä tehdyissä materiaalivalinnoissa ja yksityiskohdissa. Lattiaksi valittiin italialaista Carraran marmoria, seinälaattojen sävyt harkittiin tarkasti, ulko-ovet saivat uniikit messinkiset ovenkahvat ja Kukontorin julkisivu sai tutun aaltomaisen muodon. Suunnittelun tavoitteena oli synnyttää Forumiin uudenlainen arvokas ja arjen ylittävä sisätila- ja ostokokemus. Yksi osa tätä oli valaistus. Avaran keskusaulan päälle suunniteltiin pyramidimaiset lasiprismat, jotka loivat tilaan kauniin ja pehmeän luonnonvalon. Myös tilamuotoilu oli tärkeässä roolissa – kerrokset porrastuivat galleriamaisesti pääaulan ympärille ja aulaa kiersivät tilan muotoja kauniisti myötäilevät kaiteet. Amos Andersonin perintö näkyi Forumin taiteessa: Keskusaulaan pystytettiin Kimmo Kaivannon näyttävät taideteokset, neljän kerroksen korkuinen betoniteos Hopeiset sillat ja suihkuveistos Nereidi, joista jälkimmäinen on nähtävissä myös nyky-Forumissa. Forumin taideteoksia ovat myös Yrjönkäytävällä sijaitseva Zoltán Popovitsin Keidas I, 1985 ja Kukontorilla sijaitseva Fredrik Raddumin Core of a hollow tree , 2013.
Kauppakeskuksesta kasvoi kaupunkikeskus
Forumin kolmas uudistus ajoittuu vuosiin 2012–2015, kun korttelin omistajuus siirtyi kiinteistösijoitusyhtiö Spondalle. Vuonna 2016 sinetöity, 576 miljoonan kiinteistökauppa oli aikanaan Helsingin historian suurin. Spondan omistaa pääomasijoitusyhtiö Blackstone. Pohjoismainen kauppakeskusyhdistys NCSC nimitti Forumin vuonna 2017 pohjoismaiden parhaaksi kauppakeskukseksi. Forum valittiin myös Suomen parhaaksi kauppakeskukseksi.
Marina Silva
thumb|Marina Silva Marina Silva (s. 8. helmikuuta 1958 Rio Branco) on brasilialainen ympäristönsuojelija ja poliitikko.
Huhtikuussa 2014 sosialistipuolueen johtaja Eduardo Campos ilmoitti asettuvansa ehdokkaaksi Brasilian presidentinvaaleissa lokakuussa 2014 ja nimeävänsä Marina Silvan varapresidenttiehdokkaakseen. Camposin kuoltua lento-onnettomuudessa 13. elokuuta nousi Silva vahvasti esille presidenttiehdokasta valittaessa. Silva kuuluu helluntailaiseen Assemblies of God -herätysliikkeeseen ja vastustaa samaa sukupuolta olevien oikeutta avioliittoon sekä naisten aborttioikeutta.
Nils Lysø
Nils Kristian Lysø (3. syyskuuta 1905 Jøssund – 7. heinäkuuta 1977) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1958–1965 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1955–1963. Vuosina 1945–1953 hän oli Jøssundin pormestari ja 1963–1974 Etelä-Trøndelagin maaherra.
Elina Reenkola
Elina Reenkola, myös: Mäenpää-Reenkola on suomalainen filosofian maisteri, psykologi, psykoanalyytikko, psykoterapeutti ja kirjailija. Koulutusanalyytikkona hän opettaa psykoanalyysia ja psykoanalyyttista psykoterapiaa ja antaa niihin työnohjausta
Mylai (Sisilia)
Mylai oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren koillisosassa nykyisen Milazzon kaupungin paikalla.
Mylai oli kreikkalainen siirtokunta, ja yksi harvoista lajissaan Sisilian pohjoisrannikolla. Se oli lähes koko historiansa Zanklen, myöhemmän Messenen, alaisuudessa. Kaupunki muistetaan ennen kaikkea kahdesta meritaistelusta, joista varhaisempi Mylain taistelu oli Rooman ensimmäinen merisotavoitto Karthagosta vuonna 260 eaa.
Maantiede
Mylai sijaitsi Sisilian pohjoisrannikolla noin 48 kilometriä länteen saaren koilliskärjestä Peloroksen niemestä ja noin 32 kilometriä itään Tyndariin kaupungista. Strabon tosin mainitsee etäisyyden kumpaankin olleen noin 40 kilometriä. Mylai oli koko pohjoisrannikon ainoa kreikkalaiskaupunki Himeran ohella; Thukydides tosin lukee tällaiseksi vain Himeran, koska Mylai ei ollut täysin itsenäinen.
Kaupunki oli rakennettu kallioiselle kukkulalle, joka sijaitsee nykyisen Capo di Milazzon niemen pääsaareen yhdistävällä kannaksella, toisin sanoen samalla paikalla, jossa sijaitsee myös nykyisen Milazzon kaupungin vanhakaupunki. Koko niemen pituus on noin 6,5 kilometriä, ja sen kärjestä oli noin 24 kilometriä Aiolisten saarten eteläisimmälle saarelle Hieralle (nyk. Liparisaarten Vulcano). Niemi muodosti itäpuolelleen erinomaisen luonnonsataman.
Mylain kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 75 neliökilometriä, mikä on kaupunkia idän ja lännen puolelta ympäröineen rannikkotasangon koko. Alue tunnettiin nimellä Mylaītis (khōra) ja ympäristön tasanko nimellä Mylaintasanko. Rannikolla Mylain itäpuolella sijaitsi pieni Naulokhoksen kaupunki tai kylä. Antiikin lähteissä mainitaan myös toinen Mylain lähellä sijainnut pieni kaupunki Artemision, joka sekin on sijoitettu Mylaista itään. Jossakin kaupungin lähellä virtasi Longanos-joki ja kohosi Thoraks-vuori, mutta niiden paikkoja ei tunneta.
Arkaainen ja klassinen kausi
Mylain lähellä oli saaren alkuperäisen ei-kreikkalaisen väestön asutusta jo pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa Mylain Artemisionin seutu esiintyy paikkana, jossa Odysseuksen miehistön surmaama Helioksen karja laidunsi.
Mylain kaupunki perustettiin Zanklen kaupungin siirtokuntana vuonna 717/716 eaa. Vaikka kaupunki on luettu polikseksi eli kaupunkivaltioksi, sitä pidettiin aina Zanklen eli myöhemmän Messenen alaisena linnoituksena ja tukikohtana. Se ei ollut koskaan poliittisesti erityisen itsenäinen tai muutoinkaan noussut kovin merkittäväksi, vaan sen vaiheet seuraavat emäkaupungin vaiheita. Mylai oli kuitenkin merkittävä linnoitus ja hyvä satama, ja keskeisessä roolissa zanklelaisten valvoessa intressejään saaren pohjoisrannikolla. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Mylaïtēs tai Mylaios.
Mylain zanklelaiset osallistuivat Himeran perustamiseen vuonna 648 eaa. Muutoin kaupungin varhaisista vuosista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Lakheen johtama Ateenan laivasto, joka oli asettunut Rhegioniin, hyökkäsi Mylaihin vuonna 427 eaa. Kaupungissa oli suuri messeneläisten varuskunta, mutta se joutui antautumaan ateenalaisille ja näiden liittolaisille, jotka hyökkäsivät sieltä edelleen Messeneen itseensä.
Karthagolaisten tuhottua Messenen Himilkonin johdolla Mylai vaikuttaa saaneen itsenäisyyden joksikin aikaa. Vuonna 394 eaa. rhegionlaiset huolestuivat siitä, että Syrakusan tyranni Dionysios pyrki herättämään messenen jälleen henkiin, koska katsoivat hankkeen olleen suunnattua heitä itseään vastaan. Siksi rhegionlaiset asettivat Naksoksesta ja Katanesta maanpakoon joutuneet Mylaihin, jotta kaupunki toimisi vastavoimana Messenen uudelle nousulle. Tämä suunnitelma kuitenkin epäonnistui, ja messeneläiset saivat Mylain takaisin hallintaansa.
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Mylai esiintyy seuraavan kerran historiassa Timoleonin tekemän vuonna 344 eaa. alkaneen Sisilian sotaretken aikaan. Vuonna 315 eaa. Mylain valtasi Agathokles ennen hyökkäystään Messeneen, mutta hän joutui pian palauttamaan kaupungin takaisin messeneläisille. Hieron II voitti mamertiinit taistelussa Longanos-joella Mylain lähellä vuonna 270 eaa.
Gaius Duilius sai Rooman ensimmäisen meritaisteluvoiton karthagolaisista Mylain taistelussa kaupungin edustalla ensimmäisessä puunilaissodassa vuonna 260 eaa. Voiton toi se, että taistelussa käytettiin ensimmäisen kerran corvuksia, ja roomalaiset saivat niillä vallatuksi 50 vihollislaivaa. Mylai säilyi myös Rooman vallan aikana riippuvaisena Messenestä, jolla oli liittolaiskaupungin (foederata civitas) asema. Siksi se ei esiinny Ciceron puheessa Verrestä vastaan.
Octavianuksen laivastoa komentanut Agrippa voitti Sextus Pompeiuksen Mylain lähellä vuonna 36 eaa. Hänen laivastonsa lähestyi Mylaita Hieran saarelta, jossa oli ollut asemissa, kun taas Pompeiuksen laivat olivat Mylain rannoilla. Voittonsa jälkeen Agrippa valtasi Mylain sekä läheisen Tyndariin, ja voitti hieman myöhemmin Pompeiuksen uudelleen lopullisesti Mylain ja Naulokhoksen välillä. Pliniuksen aikana Mylai oli saanut tavallisen roomalaiskaupungin (municipium) aseman. Kaupunki ei kuitenkaan koskaan vaikuta olleen erityisen merkittävä, ja jäi kyseisellä aikakaudella Tyndariin varjoon. Paikka säilyi kuitenkin tärkeänä linnoituspaikkana edelleen keskiajalla.
Rakennukset ja löydökset
Mylain akropoliina toimi sama kukkula, jolla nykyisin sijaitsee Milazzon keskiaikainen linna Castello di Milazzo. Kaupunki sijaitsi alun perin kokonaan ylhäällä kukkulalla, ja sen oletetaan levittäytyneen myöhemmin kukkulan rinteille sekä rannikolle päin ainakin sataman suuntaan. Kukkulalla ei ole säilynyt antiikin aikaisia jäänteitä. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, mutta niistäkään ei ole säilynyt osia. Arkeologisiin löytöihin lukeutuu pääasisassa hautoja keskiseltä pronssikaudelta 1400–1200-luvuilta eaa. ja varhaiselta rautakaudelta 1000–800-luvuilta eaa. hellenistille kaudelle, sekä aina roomalaiselle ja varhaisbysanttilaiselle kaudelle 400–600-luvuille jaa. saakka. Milazzon Pyhän Franciscuksen luostarista on löydetty roomalaisaikainen mosaiikki.
Michael Park
thumb|Park (vasemmalla) ja Märtin vuonna 2004. Michael Park (22. kesäkuuta 1966 – 18. syyskuuta 2005) oli englantilainen ralliauton kartanlukija eli kakkoskuljettaja. Park oli vuosina 2000–2005 virolaisen rallikuljettaja Markko Märtinin kartanlukijana aina kuolemaansa johtaneeseen ulosajoon saakka.
Carl Erik Mannerheim
Carl Erik Mannerheim (14. joulukuuta 1759 Säter, Ruotsi – 15. tammikuuta 1837 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta) oli ruotsalais-suomalainen Mannerheim-suvun sotilas ja valtiomies. Hän oli yksi ”Suomen valtion perustajista” ja ensimmäinen Suomen suuriruhtinaskunnan senaatin talousosaston varapuheenjohtaja, tavallaan Suomen ensimmäinen pääministeri.
Michael Park
Park toimi 1990-luvun puolivälissä Richard Burnsin ja Colin McRaen soranuottiryhmissä. Yhteistyö Märtinin kanssa alkoi vuonna 2000. Kaksikko ajoi kyseisenä vuonna Toyotalla, 2001 Subarulla, 2002–2004 Fordilla, ja 2005 Peugeot’lla. He ajoivat yhdessä viisi voittoa ja vuonna 2004 pari saavutti MM-pronssia.
Carl Erik Mannerheim
Tausta
Carl Erik Mannerheim syntyi tykistön everstin, Göteborgin komendantin Johan Augustin Mannerheimin (1706–1778) ja tämän toisen puolison Helene Maria Söderhjälmin kolmanneksi ja nuorimmaksi pojaksi. Hänen vanhin veljensä oli merkittävä ruotsalainen hallintomies Lars Augustin Mannerheim ja keskimmäinen veli Gustaf Johan Mannerheim Mannerheim-suvun ruotsalaisen haaran merkittävin esi-isä.
Michael Park
Park kuoli Walesin MM-rallissa 2005, kun EK15:llä Markko Märtinin auto lähti kuljettajan hallinnasta ja osui kartanlukijan puoleinen kylki edellä puuhun. Park kuoli kolarissa saamiinsa vammoihin. Märtin selvisi onnettomuudesta vammoitta. thumb|Michael Parkin muistokivi [[Tallinnassa.]]Michael Parkin muistokivi paljastettiin 20. kesäkuuta 2006 Piritan tien varrella Tallinnassa, Virossa.
Carl Erik Mannerheim
Tausta
Mannerheim opiskeli sotilaskoulutuksen ohessa Uppsalan yliopistossa, josta valmistui ylioppilaaksi 30. lokakuuta 1775 ja jossa suoritti kansliatutkinnon 1776.
Sotilasura Ruotsin armeijassa
Mannerheim liittyi 1. joulukuuta 1775 korpraalina ratsastavaan henkikaartiin, jossa hän yleni majoitusmestariksi 31. heinäkuuta 1776. Hän siirtyi 19. helmikuuta 1777 kornetiksi hallitsijan henki- ja varusjoukon kevyeen rakuunaosastoon, jossa hänet ylennettiin luutnantiksi ja tallimestariksi 11. maaliskuuta 1779. Hän sai viran Turun läänin jalkaväkirykmentin ensimmäisenä luutnanttina 12. huhtikuuta 1780, toisena majurina 3. maaliskuuta 1783 ja ensimmäisenä majurina 26. huhtikuuta 1787. Mannerheim oli rykmentin komentajana Kustaa III:n sodan aikana 1788–1789. Hän liittyi kuningas Kustaa III:ta vastustaneeseen Anjalan liittoon ja Ruotsin hovioikeus tuomitsi hänet mestattavaksi vuonna 1790, hänet mutta armahdettiin vielä samana vuonna 16. syyskuuta.
Suomalainen kartanonherra ja valtiomies
Mannerheim oli menettänyt etenemismahdollisuutensa Ruotsin armeijassa ja erosi omasta pyynnöstään sotapalveluksesta vuonna 1795. Vuonna 1796 hän avioitui Vendla Sofia von Willebrandin (k. 1863) kanssa, joka oli kuvernööri ja kenraalimajuri Ernst Gustaf von Willebrandin tytär. Vuosina 1792–1793 Mannerheim omisti Ala-Lemun kartanon Kaarinan Lemunniemellä, ja vuonna 1795 Mannerheim osti Louhisaaren kartanon, jota hän alkoi hoitaa. Vuonna 1805 hänet nimitettiin Suomen Talousseuran puheenjohtajaksi.
pienoiskuva|Vendla Sofia von Willebrand|245x245pxpienoiskuva|273x273px|Carl Erik Mannerheimin [[Kreivi|kreivillinen vaakuna (1824). ]]Suomen sodan päätyttyä hänestä tuli, ilmeisesti vastentahtoisesti, tsaari Aleksanteri I:n luokse kutsutun neljää säätyä edustaneen Suomen lähetyskunnan puheenjohtaja. Tässä roolissa hän joutui pitämään puheita tsaarille ja muillekin venäläisille toimijoille. Lähetyskunta esitteli keisarille luettelon asioista, joihin se toivoi parannuksia Suomen aseman järjestelyjen osalta.
Vapaaherra Mannerheim korotettiin kreivilliseen säätyyn vuonna 1824 siten että kreivin arvo periytyi sukupolvesta toiseen ainoastaan vanhimmalle pojalle.
Mannerheim tunnettiin vahvoista mielipiteistään, eikä hän loppuaikoinaan nauttinut kovinkaan suurta Venäjän hallitsijan suosiota. Hän kuoli matkalla Turussa 1837. Carl Erik Mannerheim oli Mannerheim-suvun ensimmäinen Suomeen muuttanut jäsen ja marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin isoisän Carl Gustaf Mannerheimin isä.
Arvonimet
Mannerheimille myönnettiin seuraavat venäläiset arvonimet ansioistaan Suomen suuriruhtinaskunnassa: Helsingin Eerikinkatu on nimetty Carl Erik Mannerheimin muistoksi 1836.
McCoy
McCoy on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Cataluña (F73)
Cataluña (runkonumero F73) oli Espanjan laivaston vuonna 1971 vesillelaskettu Baleares-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta 2004.
Valmistus
Alus tilattiin Bazánilta, missä köli laskettiin elokuussa 1970. Alus laskettiin vesille 3. marraskuuta 1971 ja otettiin palvelukseen 16. tammikuuta 1975.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 2004.
Ruotsin kielen kirosanat
Ruotsin kielet kirosanat ovat sanoja ja ilmauksia, jotka rikkovat kielen sosiaalisia normeja, minkä johdosta niiden katsotaan olevan kiellettyjä tai muuten epäsopivia. Nämä sanat liittyvät ihmiskehon eritteisiin, seksuaalisuuteen tai uskontoon. Niiden käyttö perustuu esimerkiksi jonkin asian korostamiseen niin positiivisessa kuin negatiivisessakin mielessä.
Perinteisesti uskonnollisesta kontekstista tulevat kirosanat ovat olleet voimakkaampia kuin nykyään. Tämä johtuu uskonnon, tässä tapauksessa kristinuskon, vahvasta asemasta yhteiskunnassa. Nykyruotsissa sen sijaan sukupuoleen ja seksuaalisuuteen viittaavat kirosanat katsotaan karkeiksi. .
Englannin kielen vaikutus on ollut havaittavissa myös ruotsinkielisessä ympäristössä ja englanninkieliset kirosanat (esim. fuck, bitch ja shit) ovat yleisessä käytössä. Suomenruotsalaisten keskuudessa myös suomenkielisillä kirosanoilla on jo jonkin aikaa ollut vahva asema, sillä ne koetaan varsinkin Etelä-Suomessa voimakkaammiksi kuin ruotsinkieliset kirosanat.
Sjutton ja attan
Attan on lukusanan kahdeksantoista kirjoitusmuoto. Lukusana liitettiin vahvasti viikinkien Odin-jumalaan, minkä johdosta se sai merkityksen kirosanana kristittyjen keskuudessa.
Herregud
Herregud kääntyy suomeksi herran jumala.
Fitta
Fitta kääntyy usein muotoon vittu. Sillä voidaan tosin viitata myös siittimeen (mulkku). Suomenruotsissa fitta, ja siitä johdettu adjektiivi fittig, on yksi tyypillisimmistä kirosanoista, kun taas Ruotsissa sen katsotaan olevan paljon karkeampi.
Skit
Skit on perusmerkitykseltään uloste. Sana ei ole yksinkertaisesti vain käännös englannin sanasta shit, vaan molemmat tulevat indoeurooppalaisesta kantakielestä. Sitä voidaan käyttää myös täysin positiivisissa yhteyksissä vahvistavana sanana kuten vaikka "skitbra idé!" (tosi hyvä idea).
Teloitus (albumi)
Teloitus on suomalaisen Sotajumalan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 24. lokakuuta 2007.
Albumi on ensimmäinen, jolla laulaa Mynni Luukkainen, joka oli tämän jälkeen isossa roolissa yhtyeessä. Teloitus kasvatti yhtyeen suosiota huomattavasti ja yhtye keikkaili paljon albumin julkaisun jälkeen.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Johanna Hurtig
Liisa Johanna Hurtig (o.s. Uljas, s. 18. huhtikuuta 1960 Kokkola) on suomalainen filosofian tohtori. Hän on tutkinut lasten hyväksikäyttöä.
Elämä ja ura
Hurtig on kotoisin Vaasasta. Hän on aiemmin ollut vanhoillislestadiolaisen liikkeen jäsen, mutta eronnut siitä. Hurtigin Lapin yliopistolle vuonna 2003 tekemä väitöskirja käsitteli lapsen asemaa lastensuojelussa. Hän on Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan sosiaalityön tutkijatohtori .Hän on työskennellyt sosiaalityön apulaisprofessorina Lapin yliopistossa. Tämän lisäksi hän on työskennellyt Kirkkohallituksessa sosiaalietiikan ja ihmisoikeuksien asiantuntijana.
Suuremman yleisön tietoisuuteen Hurtig tuli toimiessaan lastensuojelun tutkijana ja julkaisten kartoituksen lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä uskonnollisissa liikkeissä 2010. Vanhoillislestadiolainen liike myönsi julkisesti tapahtumat todellisuudeksi. Keskusrikospoliisi aloitti joistain tapauksista esitutkinnan, kun Hurtigin keräämä tilastotieto ilmestyi julkisuuteen.
Hurtig toi esiin lasten seksuaalisen hyväksikäytön vanhoillislestadiolaisten piirissä vuonna 2013, jotta siihen puututtaisiin. Tutkimuksessa selvisi, että tekoihin oli syyllistynyt myös vanhoillislestadiolaisen liikkeen johdossa toimivia henkilöitä. Tämä johti siihen, että vanhoillislestadiolaisen liikkeen keskusjärjestö SRK pyysi anteeksi seksuaalisen hyväksikäytön uhreilta lokakuussa 2013. Hurtig on luennoinut aiheesta vanhoillislestadiolaisen liikkeen johdolle.
Hurtigin tutkimuksen mukaan kunniaväkivallan ja vanhoillislestadiolaisen liikkeen väkivallan ratkaisutilanteissa on samankaltaisuutta.
Hurtigin tutkimuksen tulokset ja niiden tuominen julkisuuteen eivät olleet kaikkien vanhoillislestadiolaisen liikkeen jäsenten mieleen, vaan hän joutui painostuksen, uhkailun, nöyryyttämisen ja rajun ryöpyttämisen kohteeksi. Toisaalta Hurtig sai myös julkisuudessa ja nimettömänä tukea vanhoillislestadiolaisuuden suunnalta.
Hurtig vihittiin papiksi 2019.
Yksityiselämä
Hurtig asuu Kärkölässä ja hänellä on kahdeksan lasta ja yksitoista lastenlasta.