cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjois-Amerikka
Maantiede
Maanosan hallitseva vuorijono on Kordillieerit, joka ulottuu mantereen länsiosan läpi Alaskasta Keski-Amerikan kannakselle. Kordillieerit on nuori poimuvuoristo, joka kohosi Amerikan- ja Tyynenmenrenlaattojen kohdatessa. Kalliovuorilla ovat Pohjois-Amerikan korkeimmat vuoret, jotka yltävät yli neljän kilometrin korkeuteen. Yhdysvaltain itärannikon Appalakit on vanhempi vuoristo, ja se kohoaa korkeimmillaan kahteen kilometriin. Mantereen sisäosa koostuu tasangoista ja alangoista. Keski-Amerikan vuoret ovat usein teräviä, ja etenkin Méxicon eteläpuolella ja Karibialla on useita aktiivisia tulivuoria. Maanosan korkein kohta on Denali Alaskassa (6 194 m) ja matalin Badwaterissa Kuolemanlaaksossa (−86 m).
Pascalin simpukka
Käyrän rajoittaman alueen pinta-ala
Pascalin silmukan sisään jäävän alueen pinta-ala, kun b \ge a, on Kun b < a, tällä tavalla laskettuun pinta-alaan sisältyisi sisemmän silmukan sisään jäävän alueen pinta-ala kaksinkertaisena. Tässä tapauksessa käyrä kulkee origon kautta kulman \theta arvoilla. Sisemmän silmukan sisään jäävän alueen pinta-ala on tällöin ja ulomman silmukan sisään jäävän alueen pinta-ala Silmukoiden väliin jäävän alueen pinta-ala on
Pohjois-Amerikka
Maantiede
Pohjois-Amerikan merkittävimpiä jokia ovat Missouri, Mississippi, Rio Grande ja Saint Lawrence. Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla sijaitsevat Suuret järvet, joista suurimpana Yläjärvi; myös Kanadassa on suuria järviä, kuten Iso Karhujärvi. Yhdysvaltain länsiosissa vuorijonojen välissä on aavikoita, suljettuja altaita ja suolajärviä. Maanosan tunnetuin vesiputous on Niagara Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla.
Pascalin simpukka
Yhteys muihin käyriin
500px|right|thumb|Simpukka ympyrän [[pedaalikäyränä]]
Pohjois-Amerikka
Ilmasto ja kasvillisuus
Lehtipuut viihtyvät hyvin Yhdysvaltain lauhkeissa itäosissa, Kaliforniassa kasvaa nahkealehtistä kasvillisuutta, ja Tyynenmeren rannikolla menestyvät kookkaat puulajit, kuten punapuu. Subboreaalisella alueella kasvaa subboreaalista metsää. Mantereen keskiosia peittää preeria. Pohjoisessa subboreaalisen vyöhykkeen pohjoispuolella Kanadassa ja Alaskassa on tundrakasvillisuutta. Metsissä elää muun muassa hirviä, musta- ja harmaakarhuja, ilveksiä ja majavia sekä erilaisia kauriita. Keski-Amerikan kasvillisuus vaihtelee kosteiden alueiden metsistä kuivien alueiden pensaskasvillisuuteen.
Esihistoria
Pohjois-Amerikan ensimmäisten asukkaiden uskotaan olleen muinaisia aasialaisia kansoja, jotka siirtyivät Siperiasta Pohjois-Amerikkaan maanosan viimeisen jäätiköitymisvaiheen, Wisconsin-jääkauden aikana. He olivat nykyisten Amerikan alkuperäiskansojen, eskimoiden ja intiaanien esivanhempia.
Eurooppalaisten saapuminen
Ensimmäinen eurooppalaisten yritys asuttaa Uusi maailma tapahtui noin vuonna 1000 jaa., kun viikingit purjehtivat Britteinsaarilta Grönlantiin ja perustivat sinne siirtokunnan. Sieltä he jatkoivat eteenpäin Labradoriin, Baffininsaarelle ja lopulta Newfoundlandiin, minne perustettiin Vinland-niminen siirtokunta. Jostain tuntemattomasta syystä Vinland kuitenkin hylättiin vain muutaman vuoden jälkeen. Vaikka viikingit eivät ikinä palanneet Pohjois-Amerikkaan, muut eurooppalaiset kuulivat heidän saavutuksistaan. Tarinat "Uuden maailman" löytämisestä ehkä herättivät uteliaisuutta eurooppalaisissa, mutta heillä ei ollut kiinnostusta tai resursseja lähteä sinne.
Ensimmäisen kerran viikinkien jälkeen Pohjois-Amerikan saavuttivat espanjalaiset, jotka nousivat vuonna 1565 maihin nykyisen Floridan St. Augustinen alueella. Samalla kun intiaanit vastustivat eurooppalaisia pyrkimyksiä kerätä maata ja valtaa tänä aikana, he joutuivat taistelemaan uusia sairauksia vastaan, jotka olivat levinneet alueelle eurooppalaisten ja Afrikasta tuotujen orjien mukana ja joille heillä ei ollut vastustuskykyä.
Väestö
Pohjois-Amerikassa asui vuonna 2000 noin 462 miljoonaa ihmistä, joka on kahdeksan prosenttia koko maailman väestöstä. Suurin väestöryhmä ovat eurooppalaisten uudisasukkaiden jälkeläiset, jotka ovat enemmistönä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja joissakin Keski-Amerikan maissa. Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä on määrällisesti eniten Yhdysvalloissa ja suhteellisesti enemmistönä Belizessä ja joillain Karibian saarilla, kuten Haitilla. Maanosan alkuperäisasukkaita ovat intiaanit ja eskimot. Intiaaneja asuu suhteellisesti eniten Meksikossa ja muualla Väli-Amerikassa. Karibian intiaanit ovat jo kadonneet.
Kielet
Pohjois-Amerikan puhutuimmat kielet ovat englanti ja espanja. Jonkin verran puhutaan myös ranskaa ja hollantia sekä alkuperäisväestön eri intiaanikieliä. Maanosan pohjoisosissa puhutaan lisäksi eskimokieliä.
Uskonnot
Kristinusko on Pohjois-Amerikan suurin uskonto. Englanninkielisistä kristityistä suurin osa on protestantteja, ja espanjan- ja ranskankielisistä roomalaiskatolisia. Osa eurooppalaisperäisestä väestöstä on idän ortodokseja tai juutalaisia. Inuiteilla on omat perinteiset šamaaniuskontonsa, haitilaisilla afrikkalaisperäinen voodoo ja kuubalaisilla santeria.
Hélène Jegado
Hélène Jegado (1803 – 26. helmikuuta 1852) oli ensimmäinen tunnettu ranskalainen naispuolinen sarjamurhaaja. Hän haki uhrinsa perheistä, joiden taloudessa palveli, ja myrkytti uhrinsa arsenikilla. Jegadon tiedetään varmuudella surmanneen elämänsä aikana vähintään 23 ihmistä. Hän palveli useissa talouksissa, joista useimmissa vain vähän aikaa. Jegado kärsi mahdollisesti kleptomaniasta ja jäi useaan otteeseen kiinni näpistelystä. Arsenikkia hänen hallustaan ei kuitenkaan koskaan löydetty.
Jégado tunnetaan yhtenä Ranskan pahamaineisimmista rikollisista.
Elämänvaiheet
Jegado syntyi pienellä maatilalla Morbihanin deparmentissa Bretagnessa vuonna 1803. Jäätyään orvoksi 7-vuotiaana hänet lähetettiin paikallisen kirkkoherran palveluksessa olevien kahden tätinsä hoitoon. Vuonna 1833 Jegado aloitti työnsä taloudenhoitajana kirkkoherra François Le Drogon kodissa. Runsaan kolmen kuukauden aikana (28. kesäkuuta - 3. lokakuuta 1833) Le Drogon taloudessa kuoli seitsemän ihmistä, heidän joukossaan Jegadon oma sisar ja kirkkoherra sekä tämän molemmat vanhemmat. Jegado vaikutti olevan aidosti järkyttynyt ja pahoillaan tapahtuneesta, eikä hänen osuuttaan kuolemantapauksiin tutkittu tarkemmin.
Sisarensa kuoleman jälkeen Jegado palasi tätiensä luo. Taloudessa sattuneet useat perättäiset kuolemantapaukset järkyttivät häntä syvästi, eivätkä epäilykset tuolloinkaan kohdistuneet häneen. Seuraavassa työpaikassaan Jegado toimi ompelijattarena leskirouva Marie-Jeanne Leboucherin kodissa. Leboucher ja hänen tyttärensä kuolivat lyhyen ajan sisällä. Lesken poika Pierre Leboucher ei pitänyt Jegadosta, ja kieltäytyi tämän tarjoamasta hoidosta. Pojan alkaessa toipua oudon sairautensa oireista, Jegado jätti talouden. Dokumenttien mukaan hänen väitetään sanoneen vainajien omaisille, että hän pelkää ihmisten aiheettomia syytöksiä.
Oudot sairastumiset ja kuolemantapaukset jatkuivat jokaisessa taloudessa, jonne Jegado palkattiin. Hän kuitenkin onnistui hälventämään itseensä kohdistuneet epäilyt heittäytymällä suuren surun valtaan ja valittamalla miten ihmiset kuolivat kaikkialla minne hän meni. Hänen käytöksensä herätti paljon sympatiaa, mutta hän toi mukanaan myös pelkoa. Jo vuonna 1835 Jegadoa verrattiin "valkoiseen aaveeseen, joka toi mukanaan kuoleman henkäyksen." Sarjamurhaajien erityispiirteistä poiketen Jegado keskeytti tappamisen vuosien ajaksi, eikä todennäköisesti syyllistynyt myrkytystapauksiin vuosien 1841 - 1848 välillä. Joidenkin väittämien mukaan hän oli maininnut saaneensa jumalalta vanhat syntinsä anteeksi, ja kääntänyt uuden lehden elämässään. Hän syyllistyi tänä aikana kuitenkin moniin varkauksiin ja käytti runsaasti alkoholia.
Muuttaessaan vuonna 1848 Rennesiin Jegado aloitti uudelleen myrkytysmurhat, ja surmasi viisihenkisen perheen, joka syytti häntä julkisesti viinin varastamisesta. Tämän tapauksen jälkeen hän palveli yliopiston professori Théophile Bidardin taloudessa. Bidard piti Jegadoa hyvänä työntekijänä, mutta ihmetteli tämän "häijyä huumorintajua". Bidardin talouden kaksi muuta palvelijatarta - Rose Tessier ja Rosalie Sarrazin - kuolivat myrkytykseen. Jegado vannoi syyttömyyttään ennen kuin kukaan oli edes syyttänyt häntä. Tässä vaiheessa virkavallan epäilykset heräsivät, ja Jegado pidätettiin 1. heinäkuuta 1851.
Jegadon tekemien murhien määrää ei koskaan kyetty tarkalleen laskemaan. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi 6. joulukuuta 1851 professori Bidard ollessa paikalla todistajana. Kolmen viimeisen uhrin ruumiinavauksessa löytynyt arsenikki riitti osoittamaan, että heidät oli myrkytetty. Jegardo vannoi syyttömyyttään ja kertoi, ettei edes tiennyt mitä arsenikki oli. Hänet kuitenkin julistettiin syylliseksi ja teloitettiin giljotiinilla 26.2.1852.
RBS
RBS tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Henri
Henri on miehen etunimi. Henri on alkujaan ranskalainen, nykyään myös pohjoismaissa yleinen muoto muinaissaksan nimistä Haimrich (haim = koti, talo + rich = mahtava) ja Heinrich (hagan = hovi + rich = mahtava). Nimestä on paljon muuntumia ja muotoja eri kielissä, esimerkiksi Ruotsin Henry, Englannin Harry, Ruotsin Henrik, Tanskan Hendrik, Saksan Heinz ja Italian Enrico. Ranskan Henri-nimisistä kuninkaista käytetään Suomessa yleensä nimeä Henrik.
Suomessa nimi Henri on 1900-luvun alusta vuoden 2021 loppuun mennessä annettu 16 776 miehelle, joista pitkälti yli puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Henrin nimipäivä on 19. tammikuuta.
Tunnettuja Henrejä
Ranskan Henri-nimiset kuninkaat on lueteltu artikkelissa Henrik.
Teiden kansallispuisto
Teiden kansallispuisto on kansallispuisto Teneriffan saarella Kanariansaarilla Espanjassa. Unesco lisäsi kansallispuiston maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.
Kansallispuiston korkein kohta on tulivuori Teide, 3 718 metriä merenpinnan yläpuolella. Pico Viejo, 3 134 m, sijaitsee Teiden lounaispuolella.
Puisto perustettiin vuonna 1954 ja sen pinta-ala on noin 190 neliökilometriä.
Maxentiuksen basilika
thumb|Maxentiuksen basilika Forum Romanumilla oli antiikin maailman suurin
thumb|Maxentiuksen basilikan pohjapiirros
thumb|Konstantinus suuri. Pää on osa istuvaa monumentaalipatsasta, joka oli Maxentiuksen basilikassa.
thumb|Piazza Santa Maria Maggiore ja Maxentiuksen basilikasta siirretty pylväs. Maalannut Giovanni Paolo Pannini 1744.
thumb|Kuusikymmenluvulla purettu [[Pennsylvania Station (New York)|Penn Station New Yorkissa antoi jonkinlaisen käsityksen, miltä Maxentiuksen basilika on näyttänyt antiikin aikana.]]
Maxentiuksen basilika tai Konstantinuksen basilika tai Basilica Nova oli antiikin Rooman suurin basilika. Se sijaitsee Forum Romanumilla Roomassa lähellä Colosseumia Via dei Fori Imperialin varrella. Basilikan rakennustyöt aloitti Maxentius vuonna 310. Milviuksen sillan taistelun voittaja Konstantinus Suuri saattoi rakennustyöt päätökseen vuonna 313.
Arkkitehtuuri
thumb|left|Kartta antiikin Rooman kaupungista. Maxentiuksen basilika on nimellä Basilica Constantini.
Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri muistuttaa ennemminkin roomalaisten kylpylöiden keskushallia, kuin tavallista basilikaa, jotka olivat yleensä puisilla kattopalkeilla varustettuja holvaamattomia pylväshalleja. Basilikan mittasuhteet ylittivät aiemmin nähdyn joka suhteessa. Rakennuksessa oli suuri päälaiva (80,77 × 25,30 m) ja kaksi sivulaivaa. Nykyään pystyssä seisoo enää pohjoinen sivulaiva. Päälaivassa oli kolme valtavaa ristiholvia opus caementiciumista, joiden ruoteet lähtivät kohoamaan yhtä lailla vaikuttavista monoliittisista korinttilaisista pylväistä. Näistä viimeinen jäljellä ollut siirrettiin 1614 Santa Maria Maggioren kirkon edustan aukiolle. Päälaivan korkeus oli 36 metriä. Sivulaivoissa oli kussakin kolme tynnyriholvia (jänneväli 23,16 m), jotka toimivat samalla päälaivan tukirakenteina. Päälaivassa ja pohjoisessa sivulaivassa oli kaksi apsista, joista jälkimmäinen oli Konstantinuksen lisäys alkuperäiseen suunnitelmaan. Konstantinus lisäsi myös eteläiselle sivulle Via Sacralle toisen sisäänkäynnin, josta oli kulku uuteen apsikseen.
Basilikassa oli Konstantinusta esittävä marmoripatsas, sekin jättiläiskokoa, jonka osia (mm. pää ja käsi) on koottu Musei Capitoliniin Palazzo dei Conservatorin takapihalle. Tämä patsas oli alun perin tehty Maxentiuksen kunniaksi, mutta vallan ottanut Konstantinus vaihdatti pään omaksi kuvakseen. Patsas oli akroliittinen, eli marmoria olivat vain raajat ja pää, muun ollessa muuta materiaalia – luultavasti norsunluuta ja puuta (aivan kuin Feidiaan Ateenan Parthenoniin tekemä Pallas Athenen patsas).
Vaikutus arkkitehtuuriin
Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri, holvattu keskuslaiva ja sitä tukevat sivulaivat, oli hyvin kehittynyttä. Seinät (opus latericiumia) olivat rakennuksen valtavaan kokoon nähden hyvin hoikkia ja kevyitä, kiitos jämäkän holvirakenteen. Ikkunat ovat hämmästyttävän suuria. Nämä rakennepiirteet enteilevät jo goottilaisten kirkkojen taivaisiin kohoavia ratkaisuja.
Elina Kujala
Elina Kujala (s. 1. helmikuuta 1987) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Suomen maajoukkueessa hän on edustanut Suomea vuosien 2009, 2011, 2013, 2015 ja 2017 MM-kilpailuissa ja saavuttanut niissä neljä hopeaa ja yhden pronssin. Joulukuussa 2017 hän nousi eniten maaotteluita pelanneeksi suomalaiseksi naispelaajaksi. Kaikkiaan hän on pelannut 132 maaottelua ja tehnyt niissä 57 maalia sekä antanut 46 maalisyöttöä.
Sarjatasolla Kujala edustaa Salibandyliigassa pelaavaa SB-Prota, jonka naisten joukkueessa hän on pelannut kaudesta 2004–2005 alkaen. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2014, 2018 ja 2019 sekä saavuttanut viisi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Kaudet 2007–2010 hän pelasi Sveitsissä Piranha Churin joukkueessa.
Elina Kujalan kaksoissisko Karoliina Kujala on myös pelannut salibandymaajoukkueessa.
Armadal
Armadal on paikannimi Skotlannissa. Nimi voi viitata muun muassa seuraaviin:
Apina pulpetissa
Apina pulpetissa: ysiluokan yhteisöllisyys on Tommi Hoikkalan ja Petri Pajun vuonna 2013 ilmestynyt kirja. Teoksen julkaisivat Nuorisotutkimusseura ja Gaudeamus. Kirja liittyy Nuorisotutkimusverkoston hankkeeseen ”Suomen ihanuus ja kurjuus: miten kasvatamme lapsiamme ja nuoriamme”.
Heinäveden Yleisurheilijat
Heinäveden Yleisurheilijat on vuonna 1998 Heinävedellä perustettu yleisurheilun erikoisseura. Seuran perustamiskokous pidettiin 15. marraskuuta ja tarkoituksena oli jatkaa Heinäveden Hyrskeen aloittamaa toimintaa paikallisen yleisurheilun parissa. Seura painottaa toiminnassaan vahvasti nuoriso- ja junioritoimintaa, mutta menestystä on tullut myös aikuisten tasolla. Seuran puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2007 Petri Dahl.
Tunnettuja ja menestyneitä Heinäveden Yleisurheilijoiden edustajia ovat muun muassa Tuija Huoman, Soile Eronen, Sirpa Vänttinen, Johanna Pasanen, Niina Puustinen, Joonas Luostarinen, Aino-Maija Karvinen ja Ville Mylläri.
Lanneveden valuma-alue
Lanneveden valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.65) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 290,62 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 9 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Summanen, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Saarijärven alue|Saarijärven alueelle (14.61).
Autuas Innocentius XI
thumb|250px|Innocentius XI:n hauta. Autuas Innocentius XI, syntymänimeltään Benedetto Odescalchi (1611–1689), oli paavina 21. syyskuuta 1676 – 12. elokuuta 1689. Hän uudisti Vatikaanin hallintoa ja laati kardinaaleille tiukat ohjeet nepotismia vastaan. Hän lähetti edustajansa Englantiin ensimmäisenä paavina sataan vuoteen. Koko valtakautensa ajan Innocentius joutui kilpailemaan vallasta Ranskan Ludvig XIV:n kanssa.
Lanneveden valuma-alue
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Autuas Innocentius XI
Innocentius XI:n aloitteesta Leopold I:n hallitsema Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta, Juhana III Sobieskin Puola-Liettua ja Marcantonio Giustinianin Venetsian tasavalta muodostivat Pyhänä liigana tunnetun sotaliiton Osmanien valtakuntaa vastaan vuonna 1684.
Innocentius haluttiin julistaa pyhäksi jo vuonna 1714, mutta Ranskan vastustuksen takia aloite hylättiin. Sen sijaan Innocentius julistettiin autuaaksi vuonna 1956.
Red Bull RB14
Red Bull RB14 on Formula 1 -talli Red Bullin käyttämä auto kaudella 2018. Autolla kilpailivat Daniel Ricciardo ja Max Verstappen.
Pyhäjärven valuma-alue (Saarijärvi)
Pyhäjärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.68) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 319,02 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 21,07 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kiimasjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Saarijärven alue|Saarijärven alueelle (14.61).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Karankajärven valuma-alue
Karankajärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.66) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 408,55 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,55 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Karankajärven luusua, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Mahlunjärven alueelle (14.62).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Sushmita Sen
Sushmita Sen (s. 19. marraskuuta 1975 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, malli ja vuoden 1994 Miss Universum. Hän teki historiaa voittamalla Miss Universum -kilpailun ensimmäisenä intialaisena.
Sen esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan Dastak vuonna 1996. Hänelle myönnettiin vuonna 2000 parhaan naissivuosan näyttelijän Filmfare Awards -palkinto roolista elokuvassa Biwi No. 1. Myöhemmistä menestyksistä tärkeimpiä on rooli elokuvassa Main Hoon Na (2004).
Sen omisti oikeudet lähettää Intian edustaja Miss Universum -kilpailuun I AM She – Miss Universe India -kilpailunsa kautta vuosina 2010–2012.
Yksityiselämä
Sen on adoptoinut kaksi tyttöä, Reneen vuonna 2000 ja Alisahin vuonna 2010. Sen sairastaa Addisonin tautia.
National Westminster Bank
National Westminster Bank Plc on brittiläinen pankki, joka on kuulunut Royal Bank of Scotland Groupiin vuodesta 2000. Pankki harjoittaa vähittäispankkitoimintaa nimellä NatWest. NatWestillä on laaja konttoriverkosto Englannissa ja Walesissa.
Historiaa
National Westminster Bank aloitti toimintansa vuoden 1970 alussa, kun vuonna 1968 sovittu fuusio National Provincial Bankin (perustettu 1833) ja Westminster Bankin (perustettu 1836) välillä toteutui.
Royal Bank of Scotland Groupiin NatWest sulautui vuonna 2000 vuonna 1999 alkaneen Bank of Scotlandin ja Royal Bank of Scotlandin välisen tarjouskilpailun seurauksena.
The Guest (vuoden 2014 elokuva)
The Guest on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut Adam Wingard. Elokuva kertoo poikansa menettäneestä perheestä, joka ottaa kotiinsa pojan ystävän, joka on palannut vastikään armeijasta. Pian alkaa kuitenkin tapahtua epäilyttäviä murhia, jotka ovat jollain tavalla kiedoksissa perheen uuteen tulokkaaseen. Elokuvan pääosissa esiintyvät Dan Stevens, Maika Monroe, Brendan Meyer ja Lance Reddick.
Elokuvaa levitettiin rajoitetun määrän ympäri maailmaa ja sai takaisin vain puolet budjetistaan. Kriitikoiden keskuudessa The Guest on taas menestynyt.
Juoni
Petersen-perheen talolle ilmestyy David Collins (Dan Stevens), joka oli Petersenien vanhimman pojan Calebin ystävä Afganistanin sodan aikana. Perheen äiti Laura (Sheila Kelley) vaatii Davidin jäädä heidän luokseen kertomaan Calebista, jolloin David perheen isän Spencerin (Leland Orser) painostuksesta jää perheen kanssa asumaan. Davidista tulee nopeasti osa perhettä ja hän esimerkiksi hakkaa perheen nuorinta poikaa Lukea (Brendan Meyer) kiusanneen poikaporukan baarissa. Perheen sisko Anna (Maika Monroe) ei suostu tutustumaan Davidiin, mutta hänen äitinsä pakottaa Annan ottamaan Davidin kotibileisiin. Davidin tullessa bileisiin, hän murjoo Annan kaverin Kristeniä ahdistelevan ex-poikaystävän ja rakastelee myöhemmin Kristenin kanssa. Hän saa myös Craigilta (Joel David Moore) henkilön, joka voisi myydä hänelle aseita.
David neuvoo Lukea puolustamaan itseään ja antaa hänelle perhosveitsen. Myöhemmin David tapaa Craigin ja asekauppiaan keskellä kivilouhosta. David kuitenkin tappaa molemmat ja varastaa asekauppiaan kaikki aseet, joihin kuuluvat useat pistoolit, kaksi käsikranaattia ja M4-karbiinin. Samaan aikaan Anna soittaa sotatukikohtaan ja kysyy Davidin nykyistä tilaa. Myöhemmin perhe saa tietää, että Spencerin pomo ja hänen vaimonsa olivat löytyneet kuolleena kodistaan ja että Spencer sai pomonsa paikan. Anna saa puhelinsoiton, jossa hänen poikaystävänsä Zeke lavastettiin Craigin murhaan. Paljastuu, että David Collins -niminen sotilas oli kuollut kaksi viikkoa Davidin ilmestymisestä sitten. Sotatukikohta ottaa yhteyttä palkka-armeijan KPG:n majuuri Richard Carveriin (Lance Reddick), joka ottaa tehtäväkseen tappaa David. Anna kuulustelee Davidia perheen läsnä ollessa, mutta hän todistaa olevansa David näyttämällä tunnuslevynsä. Kun Anna lähetetään takaisin huoneeseensa huonon käytöksensä takia, David kertoo hänelle viipyvänsä vain muutaman päivän. David saa myös Annalta aiemmin pyydetyn CD-miksauksen. Anna pyytää Lukea tutkimaan Davidin puheluita ja niiden tarkoituksia.
Koulussa Luken kimppuun hyökkää sama kiusaaja kuin baarissa, mutta Luke puolustaa itseään. Molemmat joutuvat rehtorin puhutteluun ja David sekä Laura kutsutaan paikalle. Rehtorin määräyksestä Luke erotetaan koulun nollatoleranssista väkivaltaa kohtaan, mutta David kiristää rehtoria oikeudenkäynnillä. Luke saa kuukauden jälki-istuntoa joka päivä ja hän pääsee pahemmasta pälkähästä. Hän myös kertoo Davidille Annan epäilyksistä, mutta lupaa olla kertomatta kenellekään muulle asiasta. Kun Laura ja David ovat ripustamassa pyykkiä, Carver palkkasotilaineen saapuu talolle ja yrittävät tappaa Davidin. Hän sotilaskoulutuksensa avulla tappaa kaikki palkkasotilaat ja jotta silminnäkijöitä ei jäisi, hän joutuu tappamaan Lauran. Paetessaan talolta hän törmää Spencerin autoon ja tappaa hänetkin.
Carver löytää Annan ja kertoo tälle tämän vanhempiensa kuolemasta. Hän myös kertoo, että niin sanottu David oli KPG:n omaisuutta: hän oli eräässä lääketieteellisessä kokeessa, josta hän pakeni. Hänen ”ohjelmointinsa” vaatii, että jos hänen oikea henkilöllisyytensä paljastuisi, pitäisi Davidin tappaa kaikki lähistöllä olevat. David yrittää kysellä Annan perään Kristeniltä ruokabaarissa, jossa hän ja Anna työskentelevät, mutta päätyy tappamaan hänet sekä tuhoamaan ravintolan käsikranaateilla. Carver ja Anna kiirehtivät kouluun hakemaan Lukea. Heidän saapuessa paikalle David paljastaa läsnäolonsa sammuttamalla valot ja soittamalla Annan CD-miksausta koulun kaiuttimista. Kun he yrittävät paeta, David tappaa Luken opettajan sekä viiltää Carverin ranteen auki. Anna käskee Luken piiloutua ja palaa lavalle kohtaamaan Davidin.
David yrittää löytää Lukea, mutta joutuu äänien harhauttamaksi ja löytää Annan veriset saappaat. Anna ilmestyy Davidin takaa ja ampuu tätä. Kun hän yrittää löytää Davidin ruumiin, hän yllättääkin Annan ja puukottaa häntä jalkaan. David yrittää kuristaa Annan kuoliaaksi, mutta Luke puukottaa Davidia selkään tämän omalla perhosveitsellä. Luke työntää veitsen lopuksi Davidin rintaan, joka kaatuu lattialle lievästi haavoittuneena. David kertoo Luken tehneen oikein eikä tuomitse häntä. Hän sitten lyyhistyy lattialle.
Annan ja Luken istuessa ambulanssissa, molemmat kuulevat ohimenneiden palomiesten puhuvan kahdesta poltetusta ruumiista, joilta oli revitty hampaat. Heidän mennessä sisälle kouluun, koulusta ulos kävelee ulos palomies. Tämä palomies kävelee nilkuttaen, jolloin Anna hätkähtää; ”palomies”, joka onkin David, suuntaa katseensa Annaan.
Mitsubishi Lancer Evolution
Mitsubishi Lancer Evolution, jota arkikielessä kutsutaan myös Evo:ksi, on Mitsubishin valmistaman neliovisen perheauton urheilullinen versio. Lancer Evolution tuotesarjaan kuuluvat Evolution I - Evolution X mallit. Ensimmäinen Lancer Evolution tuli markkinoille 1992 ja viimeisin puolestaan 2007. Evolution-sukupolvien aikana autojen tehot ovat kasvaneet, painoa on laskenut, muotoilua parannettu urheilullisemmaksi, sekä moottorin kestävyyttä on parannettu erilaisin tavoin.
Mitsubishi ponnisteli Rallin maailmanmestaruussarjan A-ryhmään, sekä SCCA Pro Rally Championshipiin. Mitsubishi kehitti Evolution-tuotesarjan autoja saadakseen ne virallisesti hyväksytyksi näihin kilpailuihin. Jotta valmistetut autot noudattaisivat kilpailujen sääntöjä, Mitsubishi Lancer Evolutionissa käytettiin samaa alustaa kuin Mitsubishi Lancerissa. Erona Mitsubishi Lancerin ja Mitsubishi Lancer Evolutionin välillä oli vain Evolution mallisarjan tehokkaampi moottori. Näin ollen ainoa Lancer Evolutionia ja Lanceria yhdistävä päätekijä on unibody. Näin alkoi Mitsubishi Lancer Evolution -tuotesarjan menestyksekäs tarina maailmalla.
Tuotesarjan markkinoille nousu
Lancer Evolutionin katuautomallit tarkoitettiin alun perin myytäväksi vain Japanin markkinoilla, eikä tehdas tuolloin nähnyt tarpeelliseksi hakea niille EU-tyyppihyväksyntää. Kova kysynnän ja harmaan markkinan myötä tehdas taipui lopulta tarjoamaan autojaan rajoitetulla tyyppihyväksynnällä pääasiassa Englannin markkinoille vuodesta 1998 alkaen. Näihin autoihin kuuluivat Evolution V ja Evolution VI. Harmaa markkina on myynti- ja ostokanava, missä liike, joka ei ole valmistajan valtuuttama, myy tavaraa epävirallisia kanavia pitkin. Valmistaja ei ole toiminnassa mukana, mutta epävirallinen liike toimittaa tavarat.
Vuodesta 2003 Mitsubishi aloitti Evo VIII -mallin virallisen viennin Yhdysvaltain markkinoille, kun se havaitsi lähimmän kilpailijansa Subarun menestyksen paikallisilla markkinoilla. Kyseessä oli tuolloin Subarun Impreza WRX -malli.
Mitsubishi Lancer Evolution tuotesarja päättyi vuoden 2015 loppuun, mihin mennessä vuonna 2007 lanseerattu Evo X sai useita parannuksia. Evolution X:n toinen nimitys on Mitsubishi Lancer Evolution Final Edition. Mitsubishi julkaisee seuraavan tuotesarjan, joka on monelta osin erilainen tähänastisiin Evohin nähden.
Tehon kasvaminen autoissa
Japanin markkinoilla herrasmiessopimuksen mukaan Evojen maksimitehoiksi ilmoitetaan vain 206 kW (noin 280 hv). Tuo rajapyykki saavutettiin jo Evo IV -mallilla, minkä jälkeen jokaisen uuden sukupolven myötä moottoritehot ovat hieman kasvaneet. Tuoreimmalla Evo IX:n japanilaisella versiolla arvellaan olevan jo 320 hevosvoiman tehot.
Evolution I
Ensimmäinen varsinainen Evo-perheen malli esiteltiin vuonna 1992. Nelivetotekniikka oli perintöä edeltäneestä Mitsubishi Galant VR-4-ralliautosta. Autosta oli saatavana kaksi eri versiota: RS ja GSR. RS-mallista oli jo valmiiksi riisuttu sähkölasit, takalasinpyyhin, takapenkit sekä lukkiutumaton jarrujärjestelmä. Lisäksi kevytmetallivanteet oli korvattu teräsvanteilla. Näin saatiin aikaan noin 70 kilon painonsäästö verrattuna GSR-malliin (1 238 kg). GSR malli taas oli varustettu kaikilla tyypillisillä siviiliauton mukavuusvarusteilla. Molempien mallien voimanlähteenä oli nelisylinterinen kaksilitrainen DOHC-turbomoottori tyyppiä 4G63. Se tuotti 182 kW 6 000 kierroksen minuuttinopeudella. Moottorin tuottama vääntömomentti oli puolestaan 309 Nm per 3 000 minuuttikierrosta. Vuosien 1992 ja 1993 välillä autoa valmistettiin 5 000 kappaletta. Evo I:n korimalli tunnetaan koodilla CD9A.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution II
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution III
Lancer Evolution III näki päivänvalon elokuussa 1995. Edelliseen versioon nähden moottorin teho oli lisääntynyt noin 7,5 kW 198 kW:iin korkeammalla saavutettavan huipputehon johdosta. Vääntö pysyi ennallaan 308 Nm:ssä. Paino nousi edelliseen malliin verrattuna 10 kg, jolloin GSR-mallin painoksi tuli 1 260 kg. Itse korirakenteen pysyessä tällä kertaa samana, ulkoiset muutokset olivat näkyvämmät kuin edellisessä malliuudistuksessa. Etupään ilmanohjaimen muotoa oli paranneltu, jotta välijäähdyttimen ja jarrujen jäähdytysilman saanti olisi esteettömämpi. Takaspoileri oli myös kasvanut paremman downforcen eli pitovoiman aikaansaamiseksi. Uutta olivat myös kylkihelmat sekä takapuskurin alaosan muotoilu. Evolution III:n etujousituksena on MacPherson-pyöräntuenta ja takana monivarsituenta. Evolution III:n valmistenumero on muotoa CE9A-010xxxx.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution IV
Mitsubishi Lancerin uudistuessa vuonna 1996 myös Evolution sai uudet kuoret. Edelliseen mallin verrattuna moottori ja vaihdelaatikko kääntyivät 180 astetta, joten vaihdelaatikosta saatiin yksi turha akseli pois ja näin vähennettiin pyörivää massaa sekä painoa. Moottori ja koko voimansiirto uudistuivat edelliseen malliin nähden. Siviililiikenteeseen tarjottiin aiempaan tapaan kahta varustelutasoa: GSR ja lähinnä kilpa-auton pohjaksi tarkoitettu malli RS. GSR-mallista löytyi muun muassa Recaron istuimet, OZ:n alumiinivanteet, automaatti-ilmastointi ja sähköiset lasinnostimet, joista mikään ei sisältynyt RS-malliin. RS-malliin oli lisätty kaksi jäykistyspalkkia: toinen takajalkatilaan ja toinen eteen puskurin taakse. Samoin RS-mallissa oli vakiona etutasauspyörästön kitkalukko. Uuden turboahtimen myötä Evo IV:n moottorista saatiin 206 kW:n teho 6 500 rpm-käyntinopeudella. GSR-mallissa oli myös vakiona uusi tietokoneohjattu lukkoperä, [AYC], joka tarkkaili ohjauspyörän ja kaasupolkimen asentoa sekä kiihtyvyysantureiden antamaa signaalia. Saadun tiedon perusteella tietokone sääti hydraulisesti takavetopyörästöä. Ulkoapäin Evo IV:n tunnusomaisimmat piirteet olivat isot sumuvalot etupuskurin alapuolella sekä täysin uudelleen muotoillut takavalot. Uuden tekniikan myötä auton paino (GSR) nousi edellisen sukupolven 1 260 kilosta 1 345 kiloon. Evo IV jäi korimalli CN9A:n ainoaksi käyttäjäksi, sillä seuraavan sukupolven Evo sai jälleen uuden korin.
Evo IV RS- ja GSR-mallien yhteenlaskettu valmistusmäärä oli 10 000 yksilöä.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution V
250px|thumb|Mitsubishi Lancer Evolution V (CP9A) Vuonna 1997 FIA:n World Rally Council teki päätöksen uudesta "World Rally Car" -luokasta. Näiden autojen piti edelleen täyttää FIA:n A-ryhmän standardit muutenkin kuin luokittelumallien osalta. Toisin sanoen enää autonvalmistajien ei tarvinnut valmistaa vastaavia siviiliautoja, joissa olisi kaikki kilpa-autoissakin käytettävät osat. Niinpä Mitsubishi suunnitteli uudelleen Evo IV:n ja esitteli sen Evo V:na tammikuussa 1998.
Evo V:ssä suunniteltiin monia asioita uudelleen: Sisustusta parannettiin GSR-versiossa paremmilla Recaro-istuimilla. Korisarjassa pyöränaukkojen kaaret muotoiltiin uudelleen edessä ja takana, ja autoon esiteltiin uusi alumiininen takaspoileri, joka korvasi Evo IV:n "FRP"-spoilerin. Uusi spoileri antoi mahdollisuuden säätää kohtauskulmaa ja näin säädellä takaspoilerin antamaa downforcea. Raideleveyttä levennettiin 10 mm, vanteiden offset vaihdettiin ET45:stä ET38:aan rengaskoon kasvaessa 16":sta 17":ään tuomalla tilaa uusille Brembon jarruille, jotka lisättiin parantamaan jarrutustehoa. Lisäksi jarrupääsylinterin halkaisijaa suurennettiin 0,3 mm. Moottoria vahvistettiin muutamilta alueilta, ja nokka-akselia muuttamalla lisättiin venttiilien aukioloaikoja. Mäntiä kevennettiin pienentämällä helmoja. 510 cc -ruiskusuuttimet vaihdettiin isompiin 560 cc -suuttimiin tarkoituksena lisätä moottorin luotettavuutta. Myös moottorinohjausyksikkö uusittiin uudelleenohjelmoitavaksi korvaamalla vanhat vaihdettavat ROM-piirit uusilla "flash ROM" -piireillä.
Turboahdinta paranneltiin jälleen. Vääntömomentti suurennettiin 373 Nm:iin @ 3 000 rpm. Virallisesti moottorin teho jäi edeltäjänsä tasolle 206 kW:iin (noin 280 hv) perustuen japanilaisten autonvalmistajien keskinäiseen sopimukseen enintään 280 hevosvoiman huipputehosta. Todellisuudessa tehoa koneesta kuitenkin löytyi jonkin verran enemmän.
Evo V:n myötä esitelty korimalli tunnetaan koodilla CP9A.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution VI
thumb|250px|Evo VI Evo VI:n muutokset keskittyivät pääasiassa jäähdytykseen ja moottorin kestävyyteen. Malliin asennettiin suurempi ahtoilmanjäähdytin, öljynjäähdytin, uudet männät sekä RS-malliin ensimmäisenä tuotantoautona titaani-alumiininen turbiinipyörä. Evo VI sai uuden korisarjan, jossa suurin muutos tapahtui etupuskurille: suurten sumuvalojen koko muuttui, ja ne siirrettiin sivuun ilmanvastuksen pienentämiseksi. Aiempien GSR- ja RS-mallien lisäksi niiden väliin esiteltiin uusi RS2-malli, jonka pohjana oli joillakin GSR-mallin varusteilla varustettu RS-malli. Toinen rajoitettu versio RS:stä tunnettiin nimellä RS Sprint. Se rakennettiin Englannissa Ralliartin verstaalla RS:n pohjalle keventämällä sekä nostamalla moottorin teho 330 hevosvoimaan.
Vielä yksi Evo VI -versio julkaistiin vuonna 1999: suomalaisen rallikuskin Tommi Mäkisen mukaan nimetty Tommi Mäkinen Edition. Autossa on erilainen etupuskuri, puna-mustat Recaro-istuimet kohokuvioiduilla T. Mäkinen-logoilla, 17 tuuman valkoiset Enkei-vanteet, nahkainen MOMO-ohjauspyörä ja -vaihdekepin nuppi, titaaninen turbiniinipyörä, joka reagoi nopeammin, etuiskunvaimentimien yläpuolinen tukitanko, madallettu maavara ja nopeampi ohjausvaihde sekä Tommi Mäkisen ralliautoa mukaileva väritys. Tätä autoa on välillä kutsuttu Evo 6.5:ksi, Evo 6½:ksi tai vain lyhyesti Evo 6 TME:ksi.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution VII
thumb|left|200px|Lancer Evolution VII Vuonna 2001 Mitsubishin oli FIA:n määräyksestä käytettävä rallin MM-sarjassa vanhan A-ryhmän sijaan uusien WRC-sääntöjen mukaista autoa. Tämä mahdollisti kuitenkin sen, ettei tehtaan tarvinnut rakentaa mitään erillistä luokittelusarjaa, vaan ralliautot voitiin muuttaa suoraan tavallisista siviiliautoista. Evo VII:n pohjana oli uusi, isompikokoinen Lancer Cedia, ja näin auton paino lisääntyi edelliseen malliin verrattuna. Mitsubishi kompensoi tätä muutamilla korimuutoksilla. Suurimmat muutokset olivat aktiivitoimisen keskustasauspyörästön sekä entistä tehokkaampien tasauspyörästön lukkojen esittely. Moottoriin tehdyt muutokset sallivat suuremmat virtaukset, ja näin vääntömomentti kasvoi 385 Nm:iin virallisen moottoritehon pysyessä edelleen 280 hevosvoimassa (206 kW).
Vuonna 2002 Mitsubishi esitteli Evolution VII GT-A:n, jossa on erikoisuutena Tiptronic-automaattivaihteisto, hieman arvokkaamman näköiseksi muokattu ulkokuori ja sisustus ylimääräisellä äänieristyksellä sekä alempaa vääntävämmäksi säädetty moottori (272 bhp (203 kW)/343 nm). Muuten auto on hyvin samankaltainen kuin käsivalintaisella vaihteistolla varustettu. Autoja valmistettiin yhteensä vain 2 000 kappaletta ja vain vuonna 2002. Täsmälleen sama vaihdelaatikko- ja moottorikombinaatio esiintyi myöhemmin Evolution IX:n GT-A Wagon -mallissa. Kaikki VII GT-A:t on valmistettu oikeanpuoleisella ohjauksella ja sedan-malliseen koriin.
Evolution VII ja IX GT-A -mallia ei koskaan tuotu Eurooppaan, vaan ne oli tarkoitettu Japanin sisäisille markkinoille.
Muutoshistoria aiempaan:
Evolution VIII
thumb|200px|Lancer Evolution VIII Mitsubishi esitteli uuden Evolution VIII -mallin vuonna 2003. Siinä on muun muassa kuusiportainen vaihdelaatikko sekä SAYC (Super Active Yaw Control) -ajonvakautusjärjestelmä. Moottoriteho oli edelleen virallisesti 280 PS (206 kW) ja varustelutasoja kolme: GSR, RS ja MR. RS-mallista oli riisuttu kaikki epäoleelliset komponentit, kuten sähköiset lasinnostimet, radio ja karttavalot. Lisäksi siinä oli uudistettu lukollinen etutasauspyörästö.
MR-mallissa puolestaan oli nopeasti reagoivat Bilstein-iskunvaimentimet, muun muassa alumiinisella kattopellillä saavutettu alhaisempi painopiste ja vähennetty omapaino sekä BBS:n kevytmetallivanteet. Englannin markkinoille on rakennettu myös suuritehoiset FQ300-, FQ320-, FQ340- ja FQ400 -mallit, joiden numerointi ilmoittaa auton bruttohevosvoimatehon. Ralliartin myymän, FQ400-malliin asennetun kaksilitraisen 4G63-moottorin tuottama 151,3 kW:n litrateho on eräs korkeimmista litratehoista, jollainen on normaaleissa katukäyttöön tarkoitetuissa henkilöautoissa ollut. 1 450 kg painava auto kiihtyy 100 km/h nopeuteen 3,5 sekunnissa ja 160 km/h nopeuteen 9,1 sekunnissa. Sen huippunopeus on 283 km/h. BBC:n Top Gear -ohjelmassa suoritetussa koeajossa FQ400 selvitti testiradan vain 1.1 sekuntia hitaammin kuin Lamborghini Murcielago. Englantilaisen EVO-autolehden testeissä FQ400 oli Bedford Autodrome -radalla nopeampi kuin Porsche Carrera 4S ja Audi RS4.
Lancer Evo VIII oli ensimmäinen Evo-malli, jota myytiin uutena Yhdysvalloissa. Tosin USA-mallit poikkesivat suuresti Japanin markkinoilla myydyistä malleista. Myös SAYC-ajonvakautus järjestelmä oli saatavilla USA:ssa vasta Evo X -malliin.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution IX
thumb|Evolution IX WRC2006 Mitsubishi esitteli vuoden 2006 Lancer Evolution IX -mallin vuonna 2005 New York International Auto Show’ssa. 2.0 L 4G63 -moottorissa otettiin käyttöön MIVEC-tekniikka, joka säätää venttiilien ajoitusta ja parantaa ahdetussa moottorissa kriittistä kierrosherkkyyttä Evo VIII:n verrattuna. Tämän myötä auton ilmoitettu teho oli 286 hp (213 kW) ja vääntömomentti 289 ft·lbf (392 N·m). Malli oli edeltäjäänsä kevyempi. Evolution IX:n ulkomuodossa tapahtui pieniä muutoksia, jotka saavutettiin uudenlaisella etupuskurilla ja maskilla.
Evo IX:n katsotaan usein muodostavan yhdessä EVO VI TME:n kanssa Evolution-mallien legendaarisimman parivaljakon. Evo IX on viimeinen perinteisen koulukunnan Evo, sillä seuraava sukupolvi tarjoaa aiempaa kypsemmän mutta samalla myös vähemmän intensiivisen ajokokemuksen.
Evolution IX oli saatavilla myös Wagon (farmari, CT9W)-korisena. Wagon-malliin oli saatavilla sekä manuaali- että automaattivaihteisto. Automaattiversio jakoi saman tekniikan Evolution VII GT-A:n kanssa, eikä sitä ollut saatavilla MIVEC-tekniikalla.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolution X
thumb|200px|Lancer Evolution X Mitsubishi esitteli uuden sukupolven EVO-konseptiversion kutsumanimellä "Mitsubishi Concept-X" 39. Tokyo Motor Show’ssa. Kansainvälinen lehdistö otti mallin ristiriitaisesti vastaan, sillä kriitikot väittivät auton alkuperäisen, autenttista ja välitöntä ajokokemusta korostavan suunnittelufilosofian kadonneen mukavuuden tieltä.
Mitsubishi Lancer Evolution X (10) sisältää täysin uudelleen muotoillun rungon ja ajotietokoneen. Siinä on uusi, jokaiselle pyörälle ohjattu tekniikka, jolla pystytään kontrolloimaan jarrutusta ja reaaliaikaista jousituksen tasausta (kokonaisuutta kutsutaan nimellä S-AWC tai Super All Wheel control) yhtä aikaa keskitasauspyörästön aktiivilukon (Active Center Differential) kanssa. S-AWC käyttää vääntömomentin vektoria lähettääkseen erilaisia vääntömomentin arvoja joka renkaalle jokaisena antamanaan aikana. Evo X on esitelty auto-manuaalisella kuusiportaisella vaihdelaatikolla vaihto-ohjainten kanssa. Seuraavaan Evo-malliin on suunniteltu kaksoiskytkin- ohjaussäädin-vaihdelaatikko -tyylinen vaihtoehto. Mitsubishin Lancer Evolution "Prototyyppi-X:n" ensiesiintyminen oli vuonna 2007 Pohjois-Amerikan kansainvälisessä autoshow'ssa (NAIAS) Detroitissa Michiganissa.
Muutoshistoria aiempaan verrattuna:
Evolutionin näkyminen kulttuurissa
Mitsubishi Lancer Evolution VII oli mukana elokuvassa 2 Fast 2 Furious. Leffan autoa ajoi Brian O'Conner. Mitsubishi tuunasi siihen mukaan Evolution VIII -mallista takavalot. Moottorina oli 2-litrainen DOHC 16-v 4G63. Ulkoasua oli kohennettu DAMD korisarjalla, ARC takasiivellä ja Motegi Racing vanteilla.
Eri Evolutionin mallit ovat olleet mukana useissa elokuvissa ja tv-sarjoissa, pääosin sivuroolissa olleilla ihmisillä.
Aiheesta muualla
Mitsubishi Lancer
Bobby Richardson
Richardsonin joukkue oli New York Yankees. Hän oli American Leaguen seitsenkertainen All-Star-pelaaja, World Seriesin "Most Valuable Player" 1963 ja viisinkertainen Gold Glove -voittaja. Lisäksi hänelle myönnettiin vuonna 1963 Lou Gehrigin muistopalkinto.
Richardson jatkoi uraansa valmentajana ja oli vuonna 1976 epäonnistuneesti republikaanien ehdokkaana Yhdysvaltain kongressin jäseneksi Etelä-Carolinasta. Hän on protestanttinen kristitty ja tunnettu kristillinen puhuja.
Vahankajoen valuma-alue
Vahankajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.67) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 398,89 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,99 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pääjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Pääjärven alueelle (14.63).
Revolution (televisiosarja)
Revolution on yhdysvaltalainen tieteis-/draamasarja, joka sijoittuu 15 vuoden päähän maailmanlaajuisen sähkökatkoksen tapahtumisesta. Sarjan on käsikirjoittanut Eric Kripke ja sen on tuottanut J. J. Abramsin Bad Robot Productions. Sen ensiesitys tapahtui Yhdysvaltain NBC-kanavalla 17. syyskuuta 2012. Kanava sijoitti sarjan esitysjärjestyksen toukokuussa 2012. Elokuvaohjaaja Jon Favreau ohjasi pilottijakson.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa ja sen ympäristössä. Monet sarjan kohtauksista kuvattiin Wilmingtonin historiallisessa keskustassa ja Pohjois-Carolinan yliopiston kampuksella. Revolutionin toinen tuotantokausi kuvattiin Austinissa, Texasissa. Toisen kauden ensi-ilta oli 25. syyskuuta 2013. Sarja lopetettiin toisen kauden jälkeen.
Francesco Pesellino
thumb|right|Francesco Pesellinon maalaus neitsyestä, lapsesta ja kuudesta pyhimyksestä Francesco Pesellino (1422 – 29. heinäkuuta 1457) oli italialainen renessanssiajan taidemaalari. Hän tuli firenzeläisestä taiteilijasuvusta. Hänen töitään on gallerioissa ja museoissa useissa maissa.
Juri Averbah
thumb|right|Juri Averbah 80-vuotispäivänään Juri Lvovitš Averbah (8. helmikuuta 1922 Kaluga – 7. toukokuuta 2022 ) oli venäläinen shakinpelaaja ja vanhin elossa ollut suurmestari. Hänellä oli isänsä puolelta saksalaisia juuria, ja sukunimen alkuperäinen kirjoitusasu on Auerbach.
Averbah voitti moskovanmestaruuden kolmesti: vuosina 1949, 1950 ja 1962. Hänestä tuli suurmestari vuonna 1952 ja hän voitti vuonna 1954 shakin neuvostoliitonmestaruuden. Vuonna 1956 hän jakoi myös ensimmäistä sijaa Boris Spasskin ja Mark Taimanovin kanssa, mutta hävisi katkaisupelit.
Averbah on niin ikään tunnettu shakista kirjoittaja. Hänen merkittävin julkaisunsa on kolmiosainen loppupelejä käsittelevä teos. Se julkaistiin Moskovassa vuosina 1956–1962. Kommentoitu laitos julkaistiin vuonna 1980.
Vuonna 1972 Averbah ryhtyi Neuvostoliiton Shakkiliiton presidentiksi. Hän väistyi virasta vuonna 1977 ja jatkoi varapresidenttinä. 8. helmikuuta 2022 Averbahista tuli historian ensimmäinen sata vuotta täyttänyt suurmestari. Vaikka hänen näkönsä ja kuulonsa olivat heikentyneet, hän vietti aikaa pelin parissa.
Pengerjoen valuma-alue
Pengerjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.54) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 410,37 neliökilometriä. Valuma-alueelle voidaan laskea myös noin 408 neliökilometrin pinta-ala. Alueen järvisyys on 2,68 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Jämsänvesi–Petäjävesi, johon alajuoksun Pengerjoki laskee Petäjäveden kirkonkylässä. Jämsänvesi kuuluu seuraavalle Petäjäveden alueelle (14.53). Pengerjoki muodostaa osan Jämsän reitin pääuomaa.
Sijainti Kymijoen vesistössä
Kymijoen vesistö (vesistötunnus 14) laskee Kymijokena Suomenlahteen Kotkassa ja Pyhtäällä. Kymijoki saa alkunsa Päijänteestä, joka sisältyy Suur-Päijänteen alueeseen (14.2). Päijänteeseen laskevista joista yksi on Jämsänjoki, joka on Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) laskujoki. Se laskee siihen lännestä päin. Pengerjoen valuma-alue (14.54) sijaitsee tämän reitin latva-alueella.
William Lundström
Ernst William Lundström (22. helmikuuta 1880 Helsinki – 17. heinäkuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1915. Lundström oli 1900-luvun alun näkyvimpiä suomenruotsalaisia sosialidemokraatteja, joka toimi muun muassa Finlands Svenska Arbetarförbundin (FSA) puheenjohtajana. Nuoruusvuosinaan hänet tunnettiin myös lahjakkaana juoksijana.
Pengerjoen valuma-alue
Valuma-alueen jakovaiheet
Pengerjoen valuma-alue on jo toista jakovaihetta ja siitä erotellaan enää kolmannen jakovaiheen alueita, jotka ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
William Lundström
Elämä
William Lundströmin vanhemmat olivat muurari Henrik Lundström ja Eva Lovisa Lindroos. Kansakoulun jälkeen hän meni kirjaltajan oppiin ja kävi ruotsinkielisen kansanopiston kursseilla. Menetettyään kirjapainoalan työnsä ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien johdosta Lundström työskenteli muun muassa metalliverstaalla sekä neljä vuotta muurarina.
Pengerjoen valuma-alue
Pääuoma
Pengerjoen valuma-alueen pääuomaan voidaan valita ne jokihaarat, joiden virtaama on suurin. Suuri virtaaman on verrannollinen suureen valuma-alueeseen, joka on pääuomaan valitsimisen eräs tärkeä kriteeri. Pengerjoen nimikko-osuus on mittaustavasta riippuen 33–36 kilometriä pitkä. Se alkaa kohdasta, jossa Hiukkasjoki ja Rajajoki yhtyvät toisiinsa. Koska Hiukkasjoen valuma-alueen pinta-ala on noin 43 neliökilometriä (km²) ja Rajajoen noin 24 km², voidaan pääuomaksi ottaa Hiukkasjoki. Hiukkasjoki on neljä kilometriä pitkä ja se alkaa kohdasta, jossa Syrjäjoki ja Kangaspuro yhtyvät. Näistä Kangaspuro kuuluu noin 21 km² pinta-alalla pääuomaan, sillä Syrjäjoen valuma-alue on vain noin 12 km² laajuinen. Parikilometrinen Kangaspuro alkaa Kangasjärvestä, jonka alkuosuus jää Lauttapuron yhtymäkohdassa kuitenkin sivupuroksi. Parikilometrinen Lauttapuro alkaa Lauttajärvestä, joka muodostaa pääuomansa latvajärven. Lauttapuron valuma-alueen pinta-alaksi jää vielä noin 10 km². Tässä ei määritetä enää Lauttajärveen laskevista lyhyistä suo-ojista se, joka voisi vielä kuulua pääuomaan.