cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vähittäiskauppa
Suomen vähittäiskaupan historiaa
Tekstiilituotteiden kysyntä kasvoi 1950-luvulla yllättävän vähän verrattuna muuhun kulutuskysyntään, jolloin kangas- ja vaatekaupoilla meni huonosti ja lyhyttavarakaupat katosivat kokonaan. 1950-luvun lopulta alkaen etenkin SOK ja E-liike alkoivat panostaa tavarataloihin, joista tuli etenkin valmisvaatteiden ja jalkineiden suosituimpia ostopaikkoja. Vuonna 1964 tavarataloja oli 166 ja vuonna 1970 lähes 260.
Vähittäiskaupan keskittyminen ja toimipaikkojen väheneminen alkoi nopeutua 1960-luvun lopulla. Vuonna 1968 Suomessa oli kaikkien aikojen suurin määrä vähittäiskauppoja, noin 40 500 myymälää. Vähenevän kysynnän toimialojen lisäksi toimipaikkojen määrä alkoi sen jälkeen vähetä nopeasti myös kasvavilla aloilla, kuten autokaupassa ja huoltamotoiminnassa. Super- ja hypermarketit ja muut autoistumisen myötä syntyneet suurmyymälät vähensivät pienten vähittäisliikkeiden määrää läpi 1970-luvun, kunnes 1980-luvulla pieniä erikoisliikkeitä alkoi taas tulla lisää etenkin kaupunkeihin. Kaupan keskittyminen, ketjuuntuminen ja itsepalvelukulttuuri ovat menneet Suomessa pidemmälle kuin juuri missään muussa maassa.
Angel (televisiosarja)
Angel on yhdysvaltalainen, Joss Whedonin ja David Greenwaltin yhteistyössä luoma televisiosarja. Sitä esitettiin Yhdysvalloissa yhteensä viiden tuotantokauden ja 110 jakson verran vuosina 1999–2004. Angelin nimiosaa näytteli David Boreanaz, ja muissa pääosissa nähtiin muun muassa Charisma Carpenter ja Alexis Denisof. Sarjaa näytettiin Yhdysvalloissa televisiokanava The WB:llä. Suomessa sitä esitti Sub. Angelin tuottajana toimi Whedonin Mutant Enemy -yhtiö.
Angel kertoo mustalaissuvun kiroamasta vampyyri Angelista (Boreanaz), joka yrittää hyvittää sieluttomana vampyyrina tekemiään pahoja tekoja taistelemalla pimeyden voimia kuten toisia vampyyreita ja demoneja vastaan. Sarjan alussa Angel muuttaa Los Angelesiin ja perustaa etsivätoimiston, jonka tarkoitus on selvittää asiakkaiden yliluonnollisia ongelmia. Avustajikseen hän palkkaa muun muassa vanhat Sunnydalen tuttunsa Cordelian (Carpenter) ja Wesleyn (Denisof). Angel on televisiosarjan Buffy, vampyyrintappajan sisarsarja ja jatkaa Angelin ja kumppaneiden tarinaa siitä mihin se Buffyn puolella jää.
Juoni
thumb|upright|Angelin nimiosaa näytteli [[David Boreanaz.]] Karistettuaan Sunnydalen tomut jaloistaan ja muutettuaan enkelten kaupunkiin Los Angelesiin kuolematon ja sielulla kirottu vampyyri Angel auttaa viattomia uusilla kotikulmillaan kaukana Buffysta ja kumppaneista – tai niin ainakin oli tarkoitus. Saavuttuaan Los Angelesiin Angel törmää vanhaan tuttavaansa Cordeliaan, Sunnydale High’n entiseen kuningattareen, sekä näyillä riivattuun uuteen tuttavuuteen Doyleen.
Kohtaamiset Sunnydalen porukan kanssa eivät jää vain Cordeliaan – myös yhteentörmäykset valvoja Wesleyn, tappaja Buffyn, tappaja Faithin, noita Willow’n, muusikko Ozin ja sielullisen kiusankappalevampyyri Spiken kanssa ovat luvassa, joidenkin kohdalla useampaankin otteeseen. Mukaan liittyviä uusia tuttavuuksia puolestaan ovat muun muassa katupoika Charles Gunn, poliisi Kate Lockley, tiedenainen Fred Burkle, demoni Lorne sekä Connor, joka on Angelin ja vampyyri Darlan teini-ikäinen poika.
Ensimmäinen tuotantokausi
Angel, Cordelia ja Doyle perustavat Angelin etsivätoimiston. Doyle kuolee uhratessaan itsensä ystäviensä ja viattomien puolesta. Wesley liittyy Angelin joukkoihin ja Cordelia perii Doylen näyt, jotka johdattavat Angelin apua kaipaavien jäljille. Tämän kauden aikana tapahtuu paljon: Buffy tulee tapaamaan Angelia, josta tulee hetkeksi ihminen, mutta Angel palaa takaisin sen päivän aamuun ja muuttaa tapahtumia niin ettei hänestä tule ihmistä, ja Buffy palaa kotiin. Cordelia tulee raskaaksi demonille, muttei ehdi synnyttää. Poika jolla ei ole sielua yrittää tappaa läheisensä. Wolfram ja Hartin lakitoimisto räjäyttää Angelin etsivätoimiston ja tuo Darlan takaisin kuolleista Angelin ja muiden tietämättä. thumb|left|upright|Alexis Denisof näytteli Wesleyta.
Kolmas tuotantokausi
Fred, jonka Angel pelasti Pyleasta, alkaa pikkuhiljaa tottua elämäänsä Maassa, vaikka olikin viisi vuotta orjana toisessa todellisuudessa. Darla palaa ja odottaa Angelin lasta, minkä pitäisi olla mahdotonta. Samalla demoni Sahjahn tuo Holtzin eli vampyyrinmetsästäjän Angelin ja Darlan menneisyydestä tappamaan heidät. Darla kuolee ja Angelin poika, joka nimetään Connoriksi, syntyy. Wesley pelkää Angelin tappavan poikansa, joten hän vie pojan pois. Tämän vuoksi Holtz saa Connorin siepattua ja vie hänet Quor’tothiin, josta hän palaa parin viikon kuluttua teini-ikäisenä uskoen Angelin tappaneen Holtzin. Raivostunut Connor sulkee Angelin arkkuun ja upottaa arkun mereen. Cordeliasta on tullut osaksi demoni, minkä takia hänestä tulee korkeampi voima.
Neljäs tuotantokausi
thumb|upright|Stephanie Romanov vieraili sarjassa usealla tuotantokaudella. Angel löydetään ja palattuaan kotiin hän heittää Connorin ulos. Cordeliaa etsitään yhä, mutta hän ilmaantuu itse takaisin, eikä tunnu muistavan kuka on ja missä on ollut, ennen kuin Lornen loitsu palauttaa hänen muistinsa. Peto ilmestyy Maan päälle Connorin syntymäpaikassa, luo tulitaivaan, tappaa Ra`Tetin jäsenet ja luo auringonpimennyksen. Uskoessaan maailmanlopun olevan käsillä Cordelia makaa Connorin kanssa ja tulee raskaaksi. Angelin sielu erotetaan hänestä jotta Angelus, Pedon vanha vihollinen, palaisi ja pysäyttäisi pedon. Angelus tekeekin niin, mutta sitten hän yrittää tappaa Faithin, jonka Wesley pyysi apuun. Willow kuitenkin palauttaa Angelin sielun ajoissa. Kaikille paljastuu, että Isäntä joka petoa määräili onkin Cordelia, jonka jokin vahva voima otti haltuunsa. Samalla selviää että kaikki mitä Cordelialle on tapahtunut alusta asti, kuten perheen köyhtyminen, Angelin tapaaminen, Pyleaan joutuminen, näyt ja Connorin vieminen olivat suunniteltua jotta Cordelia tulisi raskaaksi. Cordelian ja Connorin jälkeläinen Jasmine syntyy, ajaa Angelin porukan pakosalle ja tappaa useita ihmisiä ennen kuin Connor tuhoaa hänet. Connor aikoo tappaa itsensä ja koomassa olevan Cordelian mutta Angel estää sen tekemällä sopimuksen Wolfram ja Hartin kanssa. Connor saa normaalin elämän ja perheen eikä kukaan paitsi Angel muista Connoria.
Viides tuotantokausi
Angel, Wesley, Fred, Gunn ja Lorne pyörittävät Wolfram ja Hartin lakifirmaa, koska uskovat voivansa tehdä sen valtavilla resursseilla paljon hyvää. Se ei näytä onnistuvan, ja Angel aikoo monta kertaa lopettaa ja lähteä, mutta suunnitelmat muuttuvat aina yllättävien käänteiden vuoksi. Kuollut vampyyri Spike palaa ensin haamuna, ja saa lopulta myös ruumiinsa takaisin. Cordelia herää koomasta ja lähtee pois, vaikka ei koskaan herännytkään. Connor tulee perheensä kanssa lakifirman asiakkaaksi ja saa muistinsa takaisin, mutta jatkaa silti elämää uuden perheensä kanssa. Fred kuolee, kun demoni Illyria valtaa hänen ruumiinsa. Illyria alkaa lopulta auttaa Angelin tiimiä. Lindsey yrittää tuhota Angelin Spiken välityksellä apunaan Eve, joka on Angelin yhteys korkeampiin voimiin. Kausi loppuu, kun Wolfram ja Hartin taustavoiman alaisuudessa työskentelevä Mustan okan piiri tuhotaan, ja Wesley kuolee. Angel, Spike, Gunn ja Illyria valmistautuvat sotaan Wolfram ja Hartin Vanhempia Osakkaita vastaan. Sarja loppuu taistelun kynnyksellä.
Angel: After the Fall
Buffy, vampyyrintappajan tavoin myös Angelin tarinaa on jatkettu sarjakuvamuodossa. Angel: After the Fall on Brian Lynchin käsikirjoittama ja Franco Urrun piirtämä sarjakuva, jota myös televisiosarjan toinen luoja Joss Whedon on ollut mukana ideoimassa. Sarjakuva sijoittuu Angelin viimeisen jakson jälkeiseen aikaan, ja sen on tarkoitus vastata sarjan kuudetta tuotantokautta.
Simon Schoch
Schoch saavutti Torinon olympialaisista 2006 hopeaa parisuurpujottelusta. MM-kilpailuista hän saavutti ensimmäiset mitalinsa Kreischbergistä 2003, jolloin hän sai hopeaa parisuurpujottelusta ja pronssia paripujottelusta. Arosan kotikisoista 2007 hän voitti paripujottelun maailmanmestaruuden. Hän voitti maansa mestaruuden paripujottelusta 2003 ja parisuurpujottelusta 2007.
Atomin paluu
Atomin paluu on Mika Taanilan ja Jussi Eerolan ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalainen yhteiskunnallinen dokumenttielokuva vuodelta 2015. Dokumentissa seurataan Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakennushanketta lähes kymmenen vuoden ajan.
Simon Schoch
Schoch debytoi maailmancupissa kaudella 1997–1998. Hän on voittanut maailmancupissa yhteensä seitsemän osakilpailua. Palkintosijalle hän on yltänyt kaksikymmentä kertaa (kauden 2007–2008 jälkeen).
Hänen veljensä Philipp Schoch on myös tunnettu lumilautailija.
Guineankuhankeittäjä
Guineankuhankeittäjä (Oriolus nigripennis) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Guineankuhankeittäjää tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hintajäykkyys
Hintajäykkyys tarkoittaa hintojen taipumusta pysyä samana tai reagoida hitaasti kysynnän ja tarjonnan muutoksiin. Tämä voi johtua muun muassa hintojen muuttamisesta aiheutuvista kustannuksista, epätäydellisestä informaatiosta tai pyrkimyksestä pitää asiakkaat tyytyväisinä. Hintajäykkyys aiheuttaa sen, että taloudellista tasapainoa ei saavuteta kysynnän tai tarjonnan muuttuessa.
Englannin kieli
Englannin kieli (engl. English language) on Englannissa syntynyt germaaninen kieli. Sitä käytetään virallisena kielenä muun muassa Kansainyhteisössä ja se on Yhdysvaltain enemmistökieli. Englanti on yksi maailmankielistä: se on maailman opetetuin ja ymmärretyin kieli, ja se on yleisesti käytössä lingua francana. Englantia käytetään useammin toisena tai vieraana kielenä kuin mitään muuta kieltä. Englantia osaavia ihmisiä on arvioitu maailmassa olevan yhteensä noin 600–1 700 miljoonaa.
Äidinkielenä
Lähes 400 miljoonaa ihmistä puhuu englantia äidinkielenään. Englanti on enemmistön äidinkieli Britteinsaarilla sekä joissain brittiläisen imperiumin entisissä siirtokunnissa ja territorioissa, kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Eniten englantia äidinkielenään puhuvia on Yhdysvalloissa, 225 miljoonaa (yli 5-vuotiaista vuonna 2007).
Virallisena kielenä
300px|thumb|left| Brittiläisen imperiumin jäljiltä englanti on virallinen kieli useissa sellaisissakin Kansainyhteisön maissa, joissa se ei ole enemmistön äidinkieli, kuten Pakistanissa, Ghanassa, Intiassa, Nigeriassa, Etelä-Afrikassa, Keniassa, Ugandassa ja Filippiineillä.
Toisena tai vieraana kielenä
thumb|270px|Englannin kielen osaaminen EU-maissa Englantia puhuu toisena kielenään maailmassa noin 150–375 miljoonaa ihmistä. Arvio englantia vieraana kielenä puhuvien ihmisten määrä ovat vaihdelleet määritelmän mukaan 100 miljoonasta miljardiin. Euroopan unionin kansalaisista 38 % ilmoitti vuonna 2012 osaavansa englantia vieraana kielenä, ja englanti oli puhutuin vieras kieli 19:ssä niistä 25:stä EU-maasta, joissa se ei ole virallinen kieli.
Maailman suurimman yksityisen kielikouluttajan EF Education Firstin vuonna 2013 järjestämien kielikokeiden mukaan parhaiten englantia vieraana kielenä osataan Tanskassa, Alankomaissa, Ruotsissa, Suomessa, Norjassa, Puolassa ja Itävallassa, heikoimmin taas Irakissa, Libyassa ja Kambodžassa.
Maailmankielenä
Englannin kielen nousulle maailmankieleksi voidaan löytää useita syitä. Yksi on englannin kielen historiallinen luonne eri kielten sekoituksena ja kielenä, jota ei enää mielletä minkään kansakunnan ”omaisuudeksi”. Toinen syy on brittiläinen imperiumi, joka levitti englantia maapallon eri kolkkiin. Myös Yhdysvaltain nousu toisen maailmansodan jälkeen taloudellista, teknistä ja poliittista valtaa omaavaksi supervallaksi kasvatti englannin kielen merkitystä. Viime aikoina kiihtynyt globalisaatio on edesauttanut englannin kielen nousua kulttuurin, talouden ja kaupan yhteiseksi kieleksi, jonka avulla voidaan kommunikoida suoraan ilman tulkkien ja kääntäjien apua. Englannista on tullut myös Internetin valtakieli.
Ilmailussa ja lentoliikenteessä ICAO edellyttää lentäjiltä ja lennonjohtajilta tiettyä englannin kielen tasoa.
Vaikka englanti nähdäänkin usein kansainvälistä asiointia helpottavana työkaluna, sen valta-asema on herättänyt monessa maassa myös huolta kielellisen monimuotoisuuden säilymisestä.
Suomessa
Suomen peruskouluissa englanti valitaan lähes aina pakollisena opiskeltavaksi vieraaksi kieleksi. 99,4 prosenttia 7–9-luokkalaisista opiskeli sitä vuonna 2011. Englannista tuli vakituinen oppiaine tyttölyseoihin vuonna 1918 sekä poikakouluihin ja oppikouluihin 1941. Englannista tuli Suomen kouluissa eniten opiskeltu vieras kieli 1960-luvulla. Englannin kieli on Suomessa yleistynyt etenkin 1980-luvulta alkaen muun muassa mainonnassa, nuorisomediassa ja tuotenimissä, ja suomen kieleen on tullut viime vuosikymmeninä paljon anglismeja. Englanninkielinen opetus on yleistynyt Suomen yliopistoissa niillä aloilla, joilla opiskelijoita koulutetaan globaaleille työmarkkinoille.
Murteet ja muunnelmat
Englanti on levinneisyyteensä nähden yhtenäinen kieli. Sen päämurteet ovat brittienglanti ja amerikanenglanti, jotka ovat keskenään ymmärrettäviä. Amerikanenglanti on Yhdysvaltain hallitsevan aseman johdosta nykyisin maailmanlaajuisesti englannin merkittävin murre. Jotkut tutkijat pitävät afrikkalaisamerikkalaista englantia kokonaan omana kielenään. Myös esimerkiksi brittienglantiin perustuvat karibianenglanti, australianenglanti ja intianenglanti ovat tunnettuja ja omaleimaisia englannin murteita. Kanadanenglannissa yhdistyy piirteitä niin brittienglannista kuin amerikanenglannistakin.
Brittienglannin korrekteimpana muotona pidetään Etelä-Englannissa kehittynyttä koulutetun väen ja yläluokan aksenttia, joka sai 1900-luvun alussa nimekseen Received Pronunciation (’yleisesti oikeaksi hyväksytty ääntäminen’). Sitä käyttävät muun muassa Englannin kuninkaalliset ja yleisradioyhtiö BBC, ja sitä on kutsuttu myös kuninkaan/kuningattaren englanniksi, BBC:n englanniksi ja oxfordinenglanniksi.
Englannin kielen pohjalta on syntynyt myös useita pidgin- ja kreolikieliä.
Etymologia
Kielen omakielinen nimi English tulee itäisen Britannian 400-luvulla valloittaneista angleista. Koko maata alettiin pian kutsua heidän mukaansa latinalaisittain Angliaksi, ja nimestä käytettiin myös Engl- alkuista rinnakkaismuotoa. Sana Englisc esiintyy muinaisenglantilaisessa kirjallisuudessa ensi kertaa 880-luvulla, tarkoittaen sekä englantilaista (adj.) että englannin kieltä.
Muinaisenglanti
Englanti pohjautuu nykyisessä Luoteis-Saksassa ja Tanskan Slesvigissä asuneiden anglien ja saksien kieliin ja murteisiin. Nämä kansat valloittivat 400-luvulta alkaen yhdessä Jyllannin juuttien kanssa kelttiläis-roomalaisesta Britanniasta nykyisen Englannin alueen.
Vulgaarilatina ja klassinen latina toivat englannin kielen mannereurooppalaisiin esimuotoihin vaikutteita jo ennen anglien ja saksien (yhteisnimitykseltään anglosaksit) saapumista Britanniaan. Latinan vaikutus anglosaksien kieleen jatkui Britanniassa myös roomalaisten lähdön jälkeen 400-luvulla.
Säilyneiden tekstien perusteella muinaisenglanti jaetaan neljään päämurteeseen: wessexiläiseen, kentiläiseen, mercialaiseen ja northumbrialaiseen, joista kahta jälkimmäistä on kutsuttu myös yhteisesti angliksi.
Kelttiläiset kielet säilyivät saaren reuna-alueilla Skotlannissa, Walesissa, Cornwallissa ja jossain määrin myös Cumbriassa, joita germaanit eivät asuttaneet. Muinaisenglantiin tuli kelttien kielistä kuitenkin vain vähän lainoja.
800–1000-luvuilla saaren pohjois- ja itärannikolle asettuivat viikingit, jotka puhuivat englannin pohjoisgermaanista sukulaiskieltä muinaisnorjaa. Se ei aluksi vaikuttanut englantiin kovinkaan paljon paikannimiä lukuun ottamatta: vuosien 800–1200 välillä omaksutusta 150 skandinaavisesta lainasanasta vain 25 on säilynyt nykyenglantiin. Muinaisnorjan vaikutus englantiin onkin pääasiassa peräisin vasta keskienglannin ajalta. Muinaisenglantiin alkoi viimeistään 800-luvulta lähtien tulla vaikutteita myös muinaisranskasta maiden uskonnollisten ja poliittisten yhteyksien kautta, joskin ranskalaisten lainasanojen määrä tuolta ajalta on pieni.
Keskienglanti
Vuonna 1066 normannit valloittivat Englannin, ja sitä seuranneiden 300 vuoden aikana normannikuninkaat ja ylhäisö puhuivat ja kirjoittivat vain muinaisranskaa ja sitä seuranneita ranskan uudempia muotoja. Englanti säilytti kuitenkin asemansa tavallisen kansan kielenä.
Normannivalloituksen alkua pidetään usein keskienglantina tunnetun kielimuodon syntyajankohtana, joskin moni ajoittaa vaiheen alun vasta 1100-luvulle. Englantiin siirtyi suuri määrä normannien käyttämiä sanoja ja muita kielen piirteitä, jotka ovat säilyneet nykypäivään saakka. Muinaisenglannin monet vanhagermaaniset taivutusmuodot ja päätteet katosivat keskienglannin aikana, ja tilalle tulivat sanajärjestyksen vaihtelu ja prepositioilmausten runsaus. Myös ääntäminen muuttui niin että muinaisenglannin vakiintunut kirjakieli oli 1100-luvulla jo nopeasti vanhentunut.
Toisen vuosituhannen alussa myös muinaisnorjan sanasto oli jo levinnyt englannin puhekieleen. Vuoden 1200 jälkeen skandinaavisia sanoja alkoi esiintyä entistä useammin myös englannin kirjakielessä, ja ne korvasivat monet anglosaksiset sanat laajalti kielen perussanastossa. Nykyenglannin yleiskielessä on noin 400–500 muinaisnorjalaista lainasanaa tuolta ajalta ja murteissa sitäkin enemmän.
1300-luvulla englanniksi kirjoittanutta Geoffrey Chauceria pidetään keskienglannin kirjakielen merkittävimpänä kehittäjänä. Keskienglannin vaihetta pidetään ”englannin murteiden kautena”, sillä kirjakieli seurasi lukuisten paikallisten, toisistaan paljon eronneiden murteiden kielioppia ja ääntämystä. Keskienglannin päämurteet olivat Kentin murre, eteläinen, itä-midlandilainen, länsi-midlandilainen ja northumbrialainen murre.
Vuosien 1450–1700 välillä tapahtuneessa suuressa vokaalisiirroksessa englannin äännejärjestelmä muuttui, kun monet keskienglannin vokaalit vaihtuivat toisiksi. 1500-luvun puoliväliin mennessä englannin kirjakieli oli erkaantunut ääntämisestä, vaikka yksityisessä kirjeenvaihdossa noudatettiinkin vielä paikallista ääntämystä. Myös Englannin ensimmäinen kirjanpainaja William Caxton suosi uutta kirjoitustapaa.
Nykyenglanti
Näytelmäkirjailija William Shakespeare vaikutti merkittävästi englannin kieleen 1600-luvun taitteessa, ja hänen ajastaan katsotaan nykyenglannin vaiheen alkaneen. Shakespeare keksi lähes 6 000 uutta sanaa ja kehitti myös kielioppia. 1600-luvun alku on englannin kielen historiassa aikaa, jolloin kieleen tuli eniten uusia sanoja, osa lainattuja ja osa omaperäisiä. Monien vanhojen sanojen merkitykset myös muuttuivat.
Pelko kielen liian nopean laajenemisen ja muutoksen vaikutuksista synnytti ensimmäiset englannin kielen sanakirjat, kieliopit ja ääntämisoppaat. Englantilaisen Samuel Johnsonin sanakirja A Dictionary of the English Language (1755) vakiinnutti kielen oikeinkirjoituksen ja kieliopilliset muodot, kodifioi ääntämisen sekä laajensi jokapäiväisen elämän sanastoa. Yhdysvaltalaisen Noah Websterin Dictionary of the American Language (1828) teki saman Yhdysvalloissa syntyneelle amerikanenglannille. Sanakirjat synnyttivät kieleen oikeakielisyyden käsitteen ja korrektina pidetyn yleiskielen (Englannissa Standard English ja Yhdysvalloissa Standard American English). 1700-luvun lopulla englannin kieli oli jo saavuttanut lähes nykyisen muotonsa niin kieliopin, ääntämisen kuin oikeinkirjoituksenkin suhteen: sen sanasto on senkin jälkeen laajentunut maailman muuttuessa. Brittiläisen imperiumin hallinto on levittänyt englannin kielen käyttöä maailman eri kolkkiin.
Sanasto
thumb|250px|Englannin kielen sanaston lähteet laskettuna vuonna 1973 julkaistun Shorter Oxford Dictionary -sanakirjan 80 000 hakusanasta. Englannin kieli on omaksunut lainasanoja 1 600 vuoden historiansa aikana useasta kielestä. Nykyenglannin sanastosta lähes 70 prosenttia on lainattu muualta. Vanhat germaaniset sanat muodostavat yhä kuitenkin englannin kielen perussanaston: sadasta yleisimmästä sanasta germaanisia on 97 % ja tuhannesta yleisimmästä vielä 57 %.
Englannin alkuperäinen sanasto on länsigermaanista. Latinasta tuli paljon lainasanoja jo englannin esimuotoihin ja vielä huomattavan paljon lisää muinaisenglannin aikana vuosina 450–1100. Kelttien kielistä englantiin tuli vain vähän lainoja. Muinaisnorjasta lainasanoja on tullut vuodesta 800 alkaen, mutta suurin osa skandinaavisista lainasanoista on peräisin vasta keskienglannin ajalta. Ranskalaisia lainasanoja kieleen alkoi tulla 800-luvulta lähtien. Normannivalloituksen jälkeen vuodesta 1066 englannin kieleen tuli kolmen vuosisadan aikana suuri määrä yläluokan omaksumia ranskankielisiä lainasanoja. Ranskasta lainatut sanat, jotka liittyivät usein uskontoon, hallintoon, lakiin ja kulttuuriin, olivat usein monitavuisia, kun vanhemmat anglosaksiset perussanat olivat yksitavuisia. 1200-luvulla englantiin alkoi tulla myös keskiranskalaisia lainasanoja.
Alla olevassa taulukossa on esimerkkejä eri kielistä englantiin tulleista sanoista.
Kielioppi
Englannin kielessä on jäljellä enää vähän taivutusmuotoja useimpiin muihin indoeurooppalaisiin kieliin verrattuna. Siinä ei ole myöskään kieliopillista sukua. Lauseiden merkitys määräytyy suurelta osin sanajärjestyksen perusteella. Prepositioita on runsaasti ja niiden käyttö on monipuolista.
Substantiivit
Monikon pääte on yleensä -(e)s. Joillakin sanoilla monikko ilmenee vokaalivartalon muutoksena, kuten foot – feet, mouse – mice, sheep – sheep. Jotkin vierasperäiset sanat säilyttävät alkuperäisen monikkonsa, kuten medium – media. Yksikkömuotoisiin ryhmäsanoihin liittyvä verbi voi olla monikossa, esimerkiksi the staff are.
Yksikön epämääräinen artikkeli on a/an; monikossa ei ole epämääräistä artikkelia. Määräinen artikkeli on the.
Omistamista ilmaistaan usein genetiivin kaltaisella ’s-päätteellä. S-päätteisissä monikoissa tämä sulautuu monikon tunnukseen, ja omistamista ilmaisemaan jää kirjoituksessa pelkkä heittomerkki. Esineistä ja asioista käytetään usein of-prepositiorakennetta.
Adjektiivit
Adjektiivin vertailumuodot ovat komparatiivi -er ja superlatiivi the -est. Joidenkin adjektiivien, etenkin pitkien, tai partisiippien (kuten scared), kohdalla käytetään vertailumuotoja more – most. Epäsäännöllisiä adjektiiveja ovat muun muassa good – better – the best (’hyvä’) ja many – more – the most (’paljon’).
Adverbit
Tapaa kuvaava adverbin pääte on -ly, esimerkiksi careful – carefully (’varovasti’). Joissakin sanoissa adjektiivi ja adverbi ovat samannäköisiä, esimerkiksi straight (’suora’ ja ’suoraan’).
Pronominit
Persoonapronominit eri muotoineen ovat:
Verbit
Verbin aikamuotoja ovat preesens, imperfekti (oik. preteriti), perfekti, pluskvamperfekti, futuuri ja futuurin perfekti. Näistä jokaisella on yleis- ja kestomuoto. Kestomuoto kuvaa jatkuvaa toimintaa ja yleismuoto tavallisesti esimerkiksi päättynyttä tai lyhyttä tapahtumaa. Alla olevassa taulukossa on säännöllisen to talk (’puhua’) -verbin taivutus aikamuodoissa yksikön kolmannessa persoonassa:
Tulevaa aikaa voi kuvata joskus myös preesensillä tai be going to -rakenteella. Aikamuodot (kuten myös pronominit sekä ajan ja paikan määreet) muuttuvat tietyissä tilanteissa siirryttäessä suorasta esityksestä epäsuoraan.
Verbin tapaluokkia ovat indikatiivi, imperatiivi (joka on perusmuodon kaltainen) ja konditionaali (joka muodostetaan would-apuverbillä). Konditionaalilla on neljä muotoa: nykyajan ja menneen ajan yleis- ja kestomuodot.
Säännölliset verbit taipuvat kuten talk-verbi: talk – talked – talked. Englannissa on hyvin paljon epäsäännöllisiä verbejä, kuten go – went – gone (’mennä’). Vaillinaisia apuverbejä (joilta puuttuu tiettyjä muotoja) ovat muun muassa can/could, must, may/might, shall, will, should, would.
Passiivi muodostetaan apuverbillä be (’olla’), joka taipuu aikamuodon ja subjektin mukaan, esimerkiksi The house was painted (’Talo maalattiin’). Myös we-, you-, they-, one- ja people-muotoisia passiiveja voidaan käyttää, esimerkiksi They say that... (’Sanotaan että...’).
Gerundi on verbin -ing-päätteinen muoto. Sitä käytetään esimerkiksi partisiipin preesensissä, kuten flying (’lentävä’); tai -minen-muodossa, kuten swimming (’uiminen’).
Lauseenvastikkeita esiintyy lähinnä kirjoitetussa kielessä. Yleisimpiä lauseenvastikkeita on -ing, esimerkiksi looking (’näyttäen’). Muita lauseenvastikkeena käytettyjä muotoja ovat partisiipin perfekti ja infinitiivi.
Sanajärjestys
Englannin sanajärjestys on väitelauseissa suora (subjekti– predikaatti– objekti) ja kysymyksessä joskus käänteinen, esimerkiksi silloin kun kysymyssana ei ole subjektina (kuten Who do you live with?). Adverbiaalit ovat yleensä lauseen lopussa, järjestyksessä tapa – paikka – aika.
Muodollinen subjekti
Muodollisia subjekteja ovat it ja there, esimerkiksi It was lovely in May (’toukokuussa oli ihanaa’) tai There are apples in the basket (’korissa on omenoita’).
Konsonantit
Alla olevassa taulukossa ovat englannin konsonanttifoneemit:
Alla olevassa taulukossa ovat kaikille englannin aksenteille yhteiset konsonanttifoneemit ja niiden yleisimpiä kirjoitusmuotoja:
Soinnittomat klusiilit (p, t, k) aspiroituvat painollisen tavun alussa (kuten sanassa pen [pʰɛn]). Ne eivät aspiroidu painottomissa tavuissa (kuten sanassa dipper) tai s-kirjaimen perässä (kuten sanassa spun), eivätkä ne aina aspiroidu sanan lopussa. Sibilantit /ʃ/ ja /ʒ/ ovat yleensä labialisoituneet eli ne äännetään pyörein huulin. Amerikan- ja skotlanninenglannissa wh äännetään yleensä sanan alussa /ʍ/, joka on oma foneeminsa ja ääntyy muuten samoin kuin /w/ mutta soinnittomana.
/r/ on yleensä retrofleksinen, mutta skottienglannissa se on yhä yksi- tai monitäryinen tremulantti. Englannin kielen eri aksentit voidaan jakaa /r/:n ääntämisen mukaan kahteen ryhmään: roottisiin ja ei-roottisiin. Ei-roottisissa aksenteissa /r/ äännetään vain tavun alussa ja vokaalien välissä, mutta roottisissa aksenteissa /r/ äännetään aina (kuten sanoissa beard ja war). Roottisten aksenttien esiintymisalueita ovat Lounais-Englanti, Skotlanti, Irlanti, Länsi- ja Pohjois-Yhdysvallat, Kanada, Barbados ja osa Jamaikaa. Ei-roottisten aksenttien esiintymisalueita ovat suurin osa Englantia, Wales, Etelä-Yhdysvallat, New Yorkin osavaltio ja Uusi-Englanti, Australia ja Uusi-Seelanti, suurin osa Karibiaa ja Afrikka. Myös suurin osa afroamerikkalaisista puhuu ei-roottisesti.
Foneemilla /l/ on kaksi allofonia, [l] ja tumma [ɫ]. Jälkimmäinen esiintyy tavujen lopussa, kuten sanoissa hill [hɪɫ] ja elbow [ɛɫboʊ]. Skotlanninenglannissa se esiintyy muissakin paikoissa.
Glottaaliklusiili esiintyy joissain englannin murteissa, kuten cockneyssa ja skotlanninenglannissa. Amerikanenglannissa ja Ulsterin englannissa esiintyy alveolaarinen napausäänne [ɾ], esimerkiksi /t/:n ja /d/:n allofonina sanoissa latter ja ladder [laɾr].
Englannin kielen sana voi alkaa enintään kolmella konsonantilla (kuten string) ja päättyä jopa neljään konsonanttiin (kuten twelfths). Tavu rakentuu vokaalin ympärille ja on muotoa KKKVKKKK (konsonantteja voi olla vähemmänkin aina yksinäisen vokaalin muodostamaan tavuun asti). Myös tietyt konsonantit (/l/, /r/ tai nasaali) voivat toimia tavussa vokaalin asemassa.
Vokaalit
Vokaaleja englannin kielessä on moniin muihin kieliin verrattuna varsin paljon. Aksenttien välillä esiintyy lisäksi suuria vokaalinvaihteluita.
Alla olevassa kuvassa ovat englannin kielen vokaalit ääntämispaikkoineen: 300px|kehyksetön|tyhjä
Brittiläisessä standardienglannissa pitkien ja lyhyiden vokaalien ero ei ole foneettinen. Kontrasti on sen sijaan tiukkojen ja höllien vokaalien välillä – näiden pituus vaihtelee allofonisesti. Höllä vokaali (kuten /ɪ/) on sentralisoitunut ja sen artikulointi on epätarkempaa kuin tiukan vokaalin (kuten /i/), joka lausutaan selkeästi artikuloiden. Murteesta riippuu, muuttuuko pituus. Skottienglannissa höllät vokaalit ovat aina lyhyitä, mutta tiukat voivat olla lyhyitä tai pitkiä.
Alla olevassa taulukossa on Received Pronunciation -aksentissa käytettävien vokaalifoneemien yleisimpiä kirjoitusmuotoja esimerkkisanoineen:
Foneemit /e/ ja /o/ ääntyvät useimmissa murteissa diftongisina [eɪ] ja [oʊ]. Joskus myös /i/ ja /u/ äännetään diftongisesti [ɪi] ja [ʊu] Amerikanenglannissa /r/ yhdistyy edeltävän vokaalin kanssa usein r-sävyiseksi vokaaliksi, esimerkiksi /ɜ/ plus /r/ → [ɚ].
Suuri vokaalisiirtymä
Suuressa vokaalisiirtymässä 1400- ja 1700-lukujen välillä englannin kielen pitkät vokaalit saivat nykyisen muotonsa. Samalla vokaalien kirjoitusmuoto ja ääntäminen erkaantuivat toisistaan. Vokaalisiirtymän ensimmäisessä vaiheessa ylävokaalit /i/ ja /u/ diftongiutuivat muotoon /aɪ/ ja /aʊ/; näin sana my [mi] alettiin lausua [maɪ] ja hus (nyk. house) [hus] alettiin lausua [haʊs]. Näiltä vokaaleilta vapautuneeseen tilaan nousivat välivokaalit /e/ ja /o/ sekä alavokaali /a/. Vokaalisiirtymä tapahtui vaiheittain, ja jotkin sanat jäivät sen ulkopuolelle (kuten break). Alla olevassa taulukossa ovat tärkeimmät vokaalimuutokset vuosisadoittain:
Useiden englannin kielten sanojen kirjoitusmuodoksi on vakiintunut 1400-luvun kirjoitusmuoto, joka noudattaa silloista ääntämistä.
Sanapaino
Sanapaino vaihtelee englannin kielessä sanoittain ja voi esiintyä niin sanan alussa, keskellä kuin joskus harvoin lopussakin. Jokaisessa nominissa, verbissä, adjektiivissa tai adverbissa on yksi pääpainollinen tavu ja joskus joitain sivupainollisia. Painottomien tavujen vokaali on švaa-vokaali /ə/. Paino on englannissa osittain foneeminen: on minimipareja, joissa paino on eri tavuilla, kuten ’pervert (’perverssi’; paino ensimmäisellä tavulla) ja per’vert (’vääristää’; paino viimeisellä tavulla).
Intonaatio
Englannin kieli ei ole tonaalinen kieli, eli sanojen merkitys ei riipu sävelkorkeudesta. Sävelkorkeuden vaihtelulla voidaan englannissa kuitenkin korostaa tai selkeyttää lauseen merkitystä, ja sen käyttö on yleistä. Englannin yleisimmät toonit merkityksineen ovat alla olevassa taulukossa:
Elisio
Elisio eli äänteiden poisjääminen on englannin puhekielessä melko yleistä. Yleisimpiä usein poisjääviä foneemeja ovat klusiilia seuraava heikko vokaali (kuten today [t’deɪ]), monimutkainen konsonanttiyhtymä (kuten acts [aks]), ja of-sanan [v] ennen konsonanttia. Jotkin sanat lisäksi äännetään puheessa lyhyinä, kuten had > ’d, has > ’s, will > ’ll, have > ’ve ja are > ’re.
Oikeinkirjoitus
Englantia kirjoitetaan latinalaisen aakkoston 26 kirjaimella A––Z. Tarkkeita käytetään joissain vierasperäisissä sanoissa, kuten café, fiancée (’morsian’) ja naïve (’naiivi’). Monessa sanassa niiden käyttö kuitenkin vähitellen vähenee.
Englannin oikeinkirjoitus on nykyisin poikkeuksellisen epäsäännöllistä. Muinaisenglannin oikeinkirjoitus oli vielä säännöllinen, mutta normannivalloituksen jälkeen kielen ääntäminen muuttui nopeasti mutta oikeinkirjoitusta ei muutettu. Suuressa vokaalisiirtymässä englannin vokaalien ääntäminen muuttui edelleen merkittävästi. Kirjapainon käyttöönotto myös vakiinnutti sillä hetkellä käytössä olleen kirjoitustavan.
Murteiden väliset erot
Amerikanenglannin ja brittienglannin välillä on joitain eroja oikeinkirjoituksessa. Merkittävimpiä eroja ovat -or/-our (am. color, br. colour); -ter/-tre, -ger/-gre ym. (am. center, theater, meager; br. centre, theatre, meagre); e/oe ja e/ae (am. estrogen, esthetics, pedophile, br. oestrogen, aesthetics. paedophile); -l-/-ll- (am. fulfillment, traveler, br. fulfilment, traveller); -ize/-ise (am. finalize, br. finalise); -lyze/-lyse (am. analyze, br. yl. analyse); -og/-ogue (am. dialog, br. dialogue). Amerikkalaiset kirjoitusmuodot ovat usein brittiläisiä muotoja lyhyempiä. Amerikanenglannissa ei homofoneja pyritä välttämään yhtä usein kuin brittienglannissa, kuten sanassa cheque (br.) / check (am. ’sekki’).
Arvostelupommitus
Arvostelupommitus tarkoittaa Internetissä esiintyvää ilmiötä, jossa asioille annetaan suuria määriä huonoja arvosteluja. Pommitukset ovat usein koordinoituja kokonaispisteiden pudottamiseksi. Sama ilmiö on nähty elokuva-arvostelujen lisäksi muun muassa Yelp- ja TripAdvisor-palveluissa. Kohteet vaihtelevat pienistä matkailuyrittäjistä ja itsejulkaistuista novelleista suuriin viihdeteollisuuden jätteihin. Toisinaan pommitus on vastareaktio epärehellisiin trailereihin perustuvaan ennakkomarkkinointiin.
Muun muassa Life Is Strange: True Colors on joutunut kiinalaisten netinkäyttäjien arvostelupommituksen kohteeksi, koska siinä näkyy Tiibetin lippu. Hyökkääjien mukaan Tiibet kuuluu Kiinaan.
Tom Spezialy
Tom Spezialy on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Syksyllä 2007 hän toimii tuottajana teinidraamasarjassa Reaper.
Vuosina 2004–2005 Spezialy tunnettiin pääasiassa Täydellisten naisten tuottajana ja käsikirjoittajana. Heikompia arvosteluja saaneella toisella kaudella Spezialy ajautui erimielisyyksiin sarjan luojan, Marc Cherryn kanssa ja jätti ohjelman.
Spezialy oli aiemmin työskennellyt sarjoissa Dead Like Me, Parker Lewis Can't Lose, Lisa ja pojat, Veronica's Closet, Jack & Jill, Ed ja The District.
Eduskuntavaalit
Eduskuntavaaleilla valitaan Suomen eduskuntaan 200 kansanedustajaa. Äänioikeutettuja ovat kaikki 18 vuotta täyttäneet Suomen kansalaiset. Edustajat valitaan vaalipiireittäin muodostetuista vaaliliitoista suhteellista vaalitapaa ja D’Hondtin menetelmää noudattaen. Ylin vaaliviranomainen on oikeusministeriö. Nykyinen vaalilaki on ollut voimassa vuoden 1969 alusta lähtien.
Eduskuntavaalit järjestetään nykyään joka neljäs vuosi ellei eduskuntaa hajoteta ja määrätä uusia vaaleja pidettäväksi. Tasavallan presidentti Paasikivi teki 23. lokakuuta 1953 eduskunnalle lakiesityksen vaalikauden pidentämisestä kolmesta vuodesta neljään. Perustuslakivaliokunta hyväksyi esityksen 17. marraskuuta. Vaalikautta pidennettiin vuodella vaalien 1954 jälkeen. Ennen vuotta 1966 eduskuntavaalien lain mukainen ajankohta oli heinäkuun alussa, jotta kaikki äänioikeutetut pääsisivät äänestyspaikoille, koska kulkuyhteydet olivat maaseudulla talvisin liian heikot. Käytännössä viimeiset heinäkuussa pidetyt eduskuntavaalit olivat kuitenkin jo vuonna 1958, ja vaalien ajankohtaa koskevasta säännöstä oli poikettu useasti jo ennen tätä. Ennen Suomen itsenäistymistä vaaleja saatettiin pitää vuodenkin välein hallitsijan (keisarin) hajotettua eduskunnan usein. Viimeksi eduskunta on hajotettu presidentin määräyksestä vuonna 1975. Sitä vastoin vuonna 1939 valitun eduskunnan toimikautta pidennettiin kaksikin kertaa poikkeuslailla, koska sodan aikana ei vaaleja olisi pystytty järjestämään; niinpä seuraavat vaalit pidettiinkin vasta maaliskuussa 1945.
Ensimmäiset eduskuntavaalit järjestettiin maaliskuussa 1907 ja viimeisimmät eduskuntavaalit 2023. Eduskuntavaalien tulokset on luetteloitu vaaleittain erillisissä artikkeleissa. Vaalipiiri- ja liittokohtaiset tulokset ovat vaalipiirien ja puolueiden artikkeleissa. Artikkeli eduskunta sisältää paikkajaon vaaleittain.
Äänioikeus
Eduskuntavaaleissa saa nykyään äänestää jokainen 18 vuotta viimeistään vaalipäivänä täyttävä Suomen kansalainen. Äänestysikäraja säädettiin aluksi 24 vuoteen, mutta sitä on sotien jälkeen laskettu useaan otteeseen. Vaaleissa 1945 saivat äänestää 21-vuotiaat, vaaleissa 1970 20-vuotiaat ja vaaleissa 1975 18-vuotiaat. Ennen vuoden 1999 vaaleja äänestäjän tuli olla täyttänyt määrätty ikä ennen vaalivuoden alkua.
Aikaisemmin äänioikeudelle oli säädetty eräitä rajoituksia, jotka on nykyisin kumottu. Vuoden 1906 vaalilain mukaan äänioikeutta vailla olivat asepalveluksessa olevat, holhouksen alaiseksi julistetut, viranomaisille rekisteröitymättömät, verot maksamatta jättäneet, pysyvästi köyhäinavun varassa elävät, omaisuutensa velkojille menettäneet, vankeuteen tuomitut, kansalaisluottamuksen menettäneet ja vaalirikoksiin syyllistyneet. Arviolta 13–15 prosenttia ikäkriteerin täyttäneistä kansalaisista jäi rajoitusten vuoksi ilman äänioikeutta. Monet rajoituksista kumottiin vuosina 1928 ja 1944, minkä jälkeen äänioikeudettomien määrä on jäänyt hyvin pieneksi.
Vaalikelpoisuus
Vaalikelpoinen eli ehdokkaaksi kelpaava on jokainen, joka on äänioikeutettu eduskuntavaaleissa ja joka ei ole vajaavaltainen. Kansanedustajaksi ei kuitenkaan voida valita sotilasvirassa olevaa henkilöä.
Kansanedustajana eivät voi toimia oikeuskansleri, eduskunnan oikeusasiamies, korkeimman oikeuden tai korkeimman hallinto-oikeuden jäsen eikä valtakunnansyyttäjä. Jos kansanedustaja valitaan tasavallan presidentiksi tai nimitetään johonkin edellä mainituista tehtävistä, hänen edustajantoimensa lakkaa. Edustajantoimi lakkaa myös, jos kansanedustaja menettää vaalikelpoisuutensa.
Työsuojeluviranomainen
Työsuojeluviranomainen tekee tarkastuksia oma-aloitteisesti sekä työnantajien ja työntekijöiden pyynnöstä. Työsuojelutarkastajalla on oikeus päästä työpaikalle ja muihin valvottaviin kohteisiin ja saada nähtäväkseen valvonnan kannalta olennaiset asiakirjat ja selvitykset. Työsuojeluviranomainen sovittaa valvontansa oman alueensa työpaikkojen tarpeisiin ja olennaisiin työsuojelukysymyksiin. Valvonnan keskeisenä tavoitteena on työn aiheuttaman haitallisen kuormituksen ehkäisy sekä työtapaturmien ja kemikaaliriskien torjunta. Lisäksi valvonnan avulla varmistetaan työelämän pelisääntöjen toteutuminen työpaikoilla. Työsuojeluviranomaisen valvottavana on yli sadan työsuojelusäädöksen noudattaminen. Tärkeimmät työsuojelua sääntelevät lait ovat työturvallisuuslaki, työsopimuslaki, työaikalaki, työterveyshuoltolaki sekä laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan yhteistoiminnasta. Valvonta kohdistuu työpaikan työoloihin ja työsuojelun hallintajärjestelmiin sekä työpaikan omiin työsuojelua tukeviin ja edistäviin menettelytapoihin. Sekä työnantajat että työntekijät voivat pyytää työsuojeluviranomaisilta ohjeita työn turvallisuuteen ja terveellisyyteen sekä työsuhteen ehtoihin liittyvissä asioissa. Työsuojeluviranomainen ei ole edunvalvojia eivätkä hoida asiakkaiden yksityisoikeudellisia kiistoja, kuten palkkasaatavia.
Eduskuntavaalit
Vaalikelpoisuus
Vuonna 1934 eduskunta hyväksyi lainmuutoksen, jonka mukaan valtio- tai maanpetoksesta tuomittu henkilö ei saanut asettua ehdolle eduskunta- tai kunnallisvaaleissa kuuden vuoden kuluessa siitä, kun hän oli kärsinyt rangaistuksensa. Tämä määräys kumottiin vuonna 1944.
Vaalitapa
Eduskuntavaalien vaalitapa on henkilö- ja listavaalin yhdistelmä, jossa äänestetään vaaliliittojen vaalipiireittäin asettamia ehdokkaita. Samaan vaaliliittoon kuuluvat yleensä tietyn puolueen ehdokkaat, mutta myös eri puolueet voivat sopia, että muodostavat yhteisen vaaliliiton. Vaaliliitot saavat äänimääräänsä vastaavan suhteellisen osuuden vaalipiirissä jaettavista paikoista. Ehdokaslistojen sisäinen järjestys määräytyy ehdokkaiden saamien henkilökohtaisten äänien mukaan. Ääntenlaskennassa noudatetaan d'Hondtin menetelmää. Ehdokkaat saavat vertailuluvut, jotka lasketaan jakamalla vaaliliiton kokonaisäänimäärä järjestysluvulla, joka osoittaa kuinka monenneksi eniten ääniä kukin ehdokas sai saman vaaliliiton ehdokkaista. Valituiksi tulevat ne ehdokkaat, joiden näin lasketut vertailuluvut ovat suurimmat.
Eduskuntavaaleissa käytettiin aikoinaan suurikokoisia äänestyslippuja, joihin oli painettu ehdokkaiden nimet. Ehdokkaita listalla oli kolme. Sama ehdokas sai olla mukana useammalla listalla. Äänestäjä veti viivan (ennen vuotta 1935 aina punaisen viivan) valitsemansa ehdokkaan kohdalle. Äänestäjällä oli myös oikeus vaihtaa listan ehdokkaiden järjestystä tai kirjoittaa lippuun muita nimiä, mutta nämä vaihtoehdot jäivät vaille käytännön merkitystä. Vuonna 1935 lakia muutettiin siten, että listan ehdokasmäärää vähennettiin kahteen ja järjestyksen muuttaminen kiellettiin. Eduskuntavaaleissa 1954 siirryttiin yhden henkilön listoihin. Vuonna 1951 siirryttiin käyttämään nykyisen kaltaisia äänestyslippuja, joihin ei ehdokkaiden nimiä ole painettu. Äänestäjä merkitsee valitsemansa ehdokkaan numeron lipussa olevan ympyrän sisään.
Ennen puolueiden virallistamista, mikä tapahtui vuoden 1969 alussa voimaan tulleella puoluelailla, eduskuntavaalien ehdokasasettelu perustui ajatukselle, että sen suorittivat äänioikeutettujen muodostamat spontaanit ryhmittymät. Kukin tällainen valitsijayhdistys saattoi asettaa yhden ehdokkaan ja liittyä edelleen toisten valitsijayhdistysten kanssa vaaliliitoksi, jonka ehdokkaat sijoitettiin numerojärjestykseen yhteisen nimikkeen alle. Tosiasiassa puolueet hallitsivat vaalikenttää jo vuodesta 1907 lähtien hankkimalla ehdokkaat, pystyttämällä valitsijayhdistykset ja muodostamalla ainakin omat sisäiset vaaliliittonsa.
1950-luvulta lähtien pyrittiin kokoamaan puolueiden vaalitoiminnan johto erilaisille vaaliorganisaatioille, ja tässä suhteessa Maalaisliiton muodostama ns. tukimiesverkosto oli mallina muille. Mielipiteiden liikkuvuuden huima lisääntyminen 1960-luvulta lähtien ja sen seikan tiedostaminen, että monet äänestäjät tekevät puoluevalintansa jo ennen varsinaisen vaalitaistelun alkamista, on johtanut entistä tehokkaammin johdettuihin kampanjoihin ja myös vaalien välillä tapahtuvaan jatkuvaan vaikuttamiseen. Perinteisiä huomion herättämiskeinoja ovat olleet lehti-ilmoitukset, ulkojulisteet ja puhetilaisuudet sekä äänestäjille postitse lähetettävä materiaali, mutta ne ovat menettäneet merkitystään ehdokkaiden radio- ja televisioesiintymisten yleistyttyä. Mainonta tapahtuu toisaalta laajalti levitettävän massa-aineiston, toisaalta tiettyihin erityisryhmiin kohdistuvan ilmoittelun muodossa. 2000-luvulla sosiaalinen media on tullut vahvasti mukaan myös eduskuntavaalien kampanjointiin. Omat rajansa vaalikampanjoinnin muodoille ja laajuudelle asettavat käytettävissä olevat taloudelliset resurssit. Toisin kuin eräissä muissa maissa, Suomessa ei ole säännelty rahan käyttöä puolueiden vaalitaistelussa.
Hallintoneuvos Lauri Tarastin johtama vaalilakityöryhmä pohti Suomen eduskuntavaalien uudistamista vuonna 2008. Pääosin puoluesihteereistä muodostunut työryhmä ei saanut aikaiseksi yksimielistä esitystä. Työryhmän enemmistö esitti, että koko maa olisi yhtenä vaalialueena, valtakunnallinen äänikynnys olisi 3,5 prosenttia ja piirikohtainen äänikynnys 12 prosenttia. Esitykseen sisältyi myös vaaliliittojen kieltäminen. SDP ja RKP vastustivat mallia. Perussuomalaiset halusivat matalamman äänikynnyksen. Toukokuussa 2009 hallitus sopi kolmen prosentin valtakunnallisesta äänikynnyksestä ja vaalipiirikohtaisen äänikynnyksen poistamisesta. Perustuslakivaliokunta ehdotti 30. syyskuuta 2011 lakiehdotusten hylkäämistä. Vastalauseen esittivät perustuslakivaliokunnan perussuomalaiset, vaikka pitivät kolmen prosentin äänikynnystä huonona mutta kuitenkin hyväksyttävänä osana lakiesityksen suurempaa kokonaisuutta. Eduskunnan äänestyksessä hylkäämistä puolsivat yksimielisesti kaikki muut eduskuntaryhmät paitsi perussuomalaiset, jotka puolsivat lakiuudistusta, eikä lakiuudistus mennyt läpi.
Vaalipiirit
Ennen vuoden 1970 vaaleja kansanedustajaehdokas sai asettua ehdolle useassa eri vaalipiirissä. Tällöin hänet valittiin siitä vaalipiiristä, jossa hän oli saanut suurimman äänimäärän tai oikeammin suurimman vertailuluvun. Nykyisen vaalilain mukaan ehdokas saa asettua ehdolle vain yhdessä vaalipiirissä, mutta tämän ei tarvitse olla sama vaalipiiri, jonka alueella hänen kotikuntansa sijaitsee.
Paikkajako vuoden 2015 eduskuntavaaleissa oli seuraava :
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa vaalipiirien määrä väheni 15:stä 13:een, kun Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan vaalipiirit yhdistettiin uudeksi Savo-Karjalan vaalipiiriksi sekä Kymen ja Etelä-Savon vaalipiirit uudeksi Kaakkois-Suomen vaalipiiriksi.
Järjestelmä (systeemiteoria)
Järjestelmä eli systeemi (kr. sýstēma ’yhdistäminen’ < synhistánai ’yhdistää’) on joidenkin periaatteiden mukainen toiminnallinen kokonaisuus.
Katso myös
{|width=100%
Matthew Boldy
Matthew Boldy (s. 5. toukokuuta 2001 Millis, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Minnesota Wildin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Iowa Wildissa. Boldy on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Wild varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 12. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Boldya on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi.
Seuraura
Boldy pelasi kaudella 2015–2016 Boston Jr. Eaglesissa, jonka jälkeen hän pelasi kauden 2016–2017 suurimmaksi osaksi Dexter Schoolin high school -joukkueessa. Osan kaudestaan Boldy pelasi kuitenkin Cape Cod Whalersin C-juniorijoukkueessa. Halifax Mooseheads varasi hänet 239. pelaajana QMJHL:n varaustilaisuudessa 2017. Boldy ei kuitenkaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Vuodet 2017–2019 Boldy vietti Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kaudella 2018–2019 hän toimi alle 18-vuotiaiden joukkueen varakapteenina. Boldy pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Minnesota Wild varasi Boldyn ensimmäisellä kierroksella 12. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Boston Collegen yliopistojoukkueeseen. Boldy voitti Hockey Eastin runkosarjan mestaruuden ja hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Sophomore -vuotenaan 2020–2021 Boldy voitti BC:n sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 11+20=31. Hän voitti Hockey Eastin runkosarjan mestaruuden ja Boldy valittiin divisioonan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän on myös ehdolla koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi.
Maaliskuussa 2021 Boldy teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Samalla hänen vahvistettiin jatkavan kautta 2020–2021 AHL-joukkue Iowa Wildin vahvuudessa.
Tammikuussa 2023 Boldy teki Wildin kanssa seitsemän vuoden mittaisen ja yhteensä 49 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Boldy pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Alkulohkon ottelussa Itävaltaa vastaan Boldy onnistui tekemään kypärätempun, kun Yhdysvallat voitti ottelun murskalukemin 11–0. Hänen toinen osumansa syntyi ylivoimalla. Boldy pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän toimi Yhdysvaltain varakapteenina. Boldy sijoittui tehoilla 3+9=12 koko turnauksen pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoverit Jack Hughes ja Cole Caufield. Pronssiottelussa Kanadaa vastaan hän sai syöttöpisteen Bobby Brinkin tekemään ylivoimamaaliin, joka jäi Yhdysvaltain 5–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja ratkaisi pronssia.
Boldy pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017, jolloin hän voitti kultaa. Boldy sijoittui tehoilla 3+6=9 koko turnauksen pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoverit Jack Hughes ja Cole Caufield.
Muuta
Boldyn isoveli Michael pelasi hyökkääjänä Keene State Collegen yliopistojoukkueessa.