cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varkauden taistelu
Ensimmäiset teloitukset
Varkauden taisteluun osallistui Kajaanin sissirykmentin riveissä myös Urho Kekkonen, jonka osasto oli sijoitettu Taipaleen kanavalle. Muistelmissaan Kekkonen kertoi kuulleensa Huruslahden teloituksista ja lähteneensä paikalle katsomaan. Hänen mukaansa teloitettuja makasi järven jäällä vieri vieressä ja ruumiita oli yhteensä ”sadan tienoilla”. Kekkonen kertoi näyn jättäneen tuolloin vasta 17-vuotiaaseen poikaan lähtemättömän vaikutelman.
Kenttätuomioistuimen toiminta
pienoiskuva|250px|Vangittuja punakaartilaisia Varkauden kirkossa. Ahlströmin tehdasalueen suuri kansankeittiö toimi valkoisten huoltopaikkana, joten vangeiksi otetut punakaartilaiset vietiin vartioituna Päivönsaaressa sijaitsevaan Varkauden tehdasseurakunnan kirkkoon tai parin kilometrin päähän Taulumäen työväentalolle, jonka jälkeen kuulustelut aloitettiin jo seuraavana päivänä. Naiset ja lapset oli käsketty koteihinsa heti massatehtaan antautumisen jälkeen. Varkauden sotilaskomendantiksi määrättiin Savonlinnan suojeluskuntajoukkojen päällikkö Ensi Somersalo, jonka vastuulle tuli vangiksi otettujen punakaartilaisten tutkiminen ja rankaisu. Kenttäoikeuden jäseniksi nimettiin Varkauden ja ympäristöpitäjien suojeluskuntalaisia sekä muita valkoisiin lukeutuneita paikallisia merkkihenkilöitä. Oikeuden puheenjohtajana toimi Rantasalmen kihlakunnan tuomari ja hovioikeuden asessori Elias Sopanen, joka oli myös nuorsuomalaisten kansanedustaja. Tuomioistuin kokoontui kirkon sakastissa pastori Yrjö Kiviojan luvalla.
Helmikuun 22. ja maaliskuun 14. päivän välisenä aikana kenttäoikeus kuulusteli yhteensä 1 254 henkilöä, joista yhdeksän oli naisia ja kolme Varkauden kruununtehtaalle komennettuina ollutta venäläistä sotilasta. Kuulustelluista vapautettiin 769 henkilöä, Kuopion vankileirille siirrettiin 383 ja ammuttavaksi määrättiin 87. Viidentoista kuulustellun papereihin ei ole merkitty oikeuden päätöstä. Vankileirille toimitetuista punaisista menehtyi 80 ja lisäksi yksitoista kuulusteluissa ollutta kuoli tai katosi vielä myöhemmin vuoden 1918 aikana. Myöhemmät teloitukset suoritettiin Päiviönsaaren tukkikasoilla.
Varkauden valtauksen jälkeen ratsumestari C. W. Malmin komentamat Kuopion suojeluskuntalaiset aloittivat vielä Leppävirran pitäjän puhdistuksen, jonka yhteydessä 26.–27. helmikuuta ammuttiin nelisenkymmentä punaista. Rankaisutoimien yhteydessä sai koko pitäjässä näin ollen surmansa yhteensä noin 270 punaista. Teloitettuja heistä oli 170–180 henkilöä, loppujen menehtyessä myöhemmin vankileireillä. Operaation jälkeen ratsumestari Malm ylennettiin ansioistaan everstiluutnantiksi ja myös kenttäoikeuden johtajana toiminut Sopanen palkittiin.
Muistaminen
pienoiskuva|250px|Varkaudessa teloitettuja punaisia.
Vainajien siunaus
Teloitetut punakaartilaiset haudattiin joukkohautaan Ylä-Kankun hautausmaalle. Piispa Wille Riekkisen oli tarkoitus siunata vainajat marraskuussa 2005 järjestetyn punaisten muistojuhlan yhteydessä, mutta seurakunta päätti yllättäen luopua ajatuksesta, saatuaan tiedon, että haudatut olisi jo aikaisemmin kaivettu ylös ja siunattu. Tieto perustui Ahlströmin tehdassaarnaajana toimineen Veikko Koiviston 79-vuotiaana tekemiin muistiinpanoihin, mutta mistään muualta ei joukkohaudan avaamisesta ole löytynyt mainintoja. Varkauden historiaa tutkinut professori Hannu Itkonen pitääkin Koiviston muistitietoa vääränä.
Muistomerkki
pienoiskuva|Vakaumuksensa puolesta vuonna 1918 kaatuneiden muistomerkki Ylä-Kankun hautausmaalla. Sisällissodan aikana Varkaudessa kuolleille punaisille pystytettiin muistomerkki Kankunharjulla sijaitsevalle Ylä-Kankun hautausmaalle vuonna 1922. Veistoksen oli tehnyt Puurtilasta kotoisin ollut kivityömies Otto Tuure. Sen 15 000 markan rahoitus kerättiin Ahlströmin tehtaan työläisten keskuudesta ja varoja saatiin myös myymällä muistomerkkiä esittävää postikorttia.
Muistomerkki ehdittiin kuitenkin varastamaan ja upottamaan läheiseen Helvelahteen huhtikuun 24. päivän vastaisena yönä eli viikkoa ennen vapuksi suunniteltua paljastustilaisuutta. Lehtitietojen mukaan sen olivat varastaneet neljä varkautelaista nuorta miestä, jotka olivat vetäneet kolme metriä korkean veistoksen hevosilla järven jäälle ja upottaneet noin kuuden metrin syvyyteen. Poliisi ei ollut halukas tutkimaan rikosta ja se jäikin lopulta ratkaisematta. Huhupuheina kerrottiin, että muistomerkin paikalta oli löytynyt suojeluskuntapuvun nappi, lisäksi väitettiin, että kuljetukseen olisi käytetty Ahlström Oy:n hevosia ja koko tapauksella olisi ollut yhtiön johdon hyväksyntä. Muistomerkin hävittäminen lisäsi paikkakunnalla jo entuudestaan olleita jännitteitä työläisten ja yhtiön välille. Se oli myös osaltaan johtamassa myöhemmin kesällä käynnistyneeseen laajaan lakkoon. Hautamuistomerkin lisäksi Varkaudessa häpäistiin myös yksittäisten punaisten hautoja, joiden ristejä töhrittiin kesällä 1923. Otto Tuuren poika Ilmari Tuure teki myöhemmin uuden muistomerkin alkuperäisen mallin mukaan ja se paljastettiin vuonna 1945.
Massatehtaalla on nykyään muistolaatta, jossa kerrotaan vuoden 1918 tapahtumista. Lisäksi tehtaan massatornin yläaulassa on entisöity tila, jossa on nähtävissä muun muassa tehtaaseen linnoittautuneiden punakaartilaisten seinäkirjoituksia. Museo on yleisölle avoinna tilauksesta.
Varkaudessa vakaumuksensa vuonna 1918 surmatuille on muistomerkkejä myös naapurikunnissa kuten Leppävirralla ja Joroisissa.
Give In to Me
Give In to Me on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin seitsemäs vuoden 1991 albumilta Dangerous julkaistu single. Se julkaistiin helmikuussa 1993. Kappaleella soittaa rock-yhtye Guns N’ Rosesin kitaristi Slash.
Ensihoito
pienoiskuva|Demonstraatio ensihoidosta Ensihoito tarkoittaa ammattihenkilöstön (ambulanssihenkilökunta) potilaalle hoitolaitoksen ulkopuolella antamaa hengenpelastavaa tai vamman pahenemista estävää hoitoa. Ensihoitajat antavat ensihoitoa sairaalan ulkopuolella potilaan kotona tai onnettomuuspaikoilla. Ensiavusta sen erottaa suorittajien saama ammatillinen koulutus sekä käytettävissä olevat hoitovälineet.
Joskus myös terveyskeskusten ja sairaaloiden päivystyspoliklinikoilla ensivaiheessa annettua hoitoa kutsutaan ensihoidoksi, mutta tällöin termin käyttäminen ei täysin vastaa ensihoidon määritelmiä. Onnettomuustilanteissa ensihoitoyksikkö tuo potilaalle ensimmäisen avun, josta tulee termi ensihoito.
Porrastettu ensihoitojärjestelmä
Hoitolaitoksen ulkopuolisen hoidon aktivoiminen tapahtuu avuntarvitsijan soittaessa hätänumeroon (Suomessa 112). Hätäkeskuspäivystäjä tekee riskinarvion soittajan antamien tietojen pohjalta ja tarvittaessa lähettää ennalta määritellyn ohjeistuksen mukaan oikeanlaista apua soittajalle.
Suomessa hoitolaitoksen ulkopuolella tapahtuvaa ensihoitoa tarjotaan neliportaisen ensihoitojärjestelmän avulla: Ensivasteyksikkö voidaan hälyttää silloin, kun on todennäköistä, että se tavoittaa hätätilapotilaan varsinaista ensihoitoyksikköä aikaisemmin. Ensivasteyksikkönä voi toimia esimerkiksi ensivastekoulutuksen saaneesta miehistöstä koostuva pelastuslaitoksen yksikkö (esimerkiksi paloauto) tai lähistöllä sijaitseva poliisipartio. Ensivasteyksikön käytöllä pyritään minimoimaan viive hälytyksen ja potilaan tavoittamisen välillä, koska se on osoittautunut kriittiseksi tekijäksi hätätilapotilaan ennusteessa.
Tiia Kuikka
pienoiskuva|Tiia Kuikka Kalevan kisoissa 2020. Tiia Kuikka (s. 30. marraskuuta 1994 Uukuniemi ) on suomalainen kilpakävelijä. Hän on edustanut vuodesta 2009 lähtien Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Ensihoito
Porrastettu ensihoitojärjestelmä
Varsinaisia ensihoitoyksiköitä ovat perustason ja hoitotason ambulanssit ja lääkäriyksiköt ja -helikopterit.
Perustason ambulanssin henkilöstö koostuu kahdesta ensihoitoon erikoistuneesta lähihoitajasta, perustason ensihoitajasta, lääkintävahtimestarista tai palomies-sairaankuljettajasta. Perustasolla on valmius huolehtia potilaan peruselintoiminnoista tapahtumapaikalla ja kuljetuksen aikana. Perustason ensihoitajien toimilupien osalta voi olla suuriakin alueellisia eroja mm. lääkehoidossa.
Tiia Kuikka
Kuikka oli 2015 Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 20 kilometrin kävelyssä 21:s. Hän sijoittui 18:nneksi kävelyn joukkuemaailmanmestaruuskilpailujen 50 kilometrin kävelyssä Kiinan Taicangissa 5. toukokuuta 2018 Suomen ennätysajalla 4.32.43. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä 13:nneksi. Hän käveli 50 kilometrin Suomen ennätyksen 4.29.25 Alytusissa 19. toukokuuta 2019. Hän ei pystynyt osallistumaan saman vuoden Dohan MM-kilpailujen 50 kilometrin kävelyyn flunssan vuoksi.
Ensihoito
Porrastettu ensihoitojärjestelmä
Hoitotason ambulanssin henkilöstö koostuu puolestaan ainakin yhdestä hoitotason tasotestauksen läpäisseestä hoitajasta (usein ensihoitaja (AMK)) ja toisesta vastaavasta tai perustasolla toimimiseen oikeuttavan tutkinnon suorittaneesta henkilöstä. Hoitotasolla on korotettu valmius huolehtia vakavasti sairastuneesta tai loukkaantuneesta potilaasta ja hänen elintoiminnoistaan kohteessa ja kuljetuksen aikana.
Tiia Kuikka
Kalevan kisoista Kuikka on saavuttanut hopeaa 10 kilometrin kävelystä vuonna 2017 ja pronssia vuosina 2016 ja 2018 sekä pronssia 10 000 metrin kävelystä vuonna 2020. Lisäksi hän on saavuttanut SM-maantiekävelyissä naisten 20 kilometrin matkalla hopeaa vuosina 2017, 2018, 2019 ja 2022 ja pronssia 2020. Hän on ollut mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa saavuttaen 3 × 3 000 metrin kävelyviestistä kultaa 2017 ja 2018, hopeaa 2016 sekä pronssia 2010. Sisäratojen SM-kilpailuista Kuikka on saavuttanut 3 000 metrin kävelystä neljä hopeaa vuosina 2016, 2017, 2018 ja 2021 sekä pronssia 2019.
Ensihoito
Porrastettu ensihoitojärjestelmä
Lääkäriyksikkö koostuu nimensä mukaisesti ensihoitolääketieteeseen perehtyneestä ensihoitolääkäristä ja kuljettajasta (ja joskus lisäksi ensihoitajasta). Lääkäriyksikön tarkoituksena on tuoda hätätilapotilaiden hoitoon perehtynyt lääkäri potilaan luo. Lääkäriyksikkö voi olla auto tai helikopteri. Lääkäriyksikkö kuljettaa potilaan hoitolaitokseen erittäin harvoin. Sen sijaan kuljetus tapahtuu lähes aina hoitotason ambulanssissa, jossa lääkäri huolehtii potilaasta yhdessä ambulanssin henkilöstön kanssa. Hoitotason ambulanssit ovat viime vuosina yleistyneet. Esimerkiksi Pirkanmaalle ei ole 1.1.2017 lähtien yhtään perustason ambulanssia kiireellisessä ensihoidossa.
Tiia Kuikka
Kuikka jäi harjoituslenkillään lokakuussa 2019 Savonlinnassa auton yliajamaksi ja loukkaantui murtaen olkapäänsä useasta kohdasta ja saamalla kaksi murtumaa kalloonsa, joka johti keskivaikeaan aivovammaan. Hän kuitenkin pystyi jatkamaan kävelyuraansa.
Ensihoito
Porrastettu ensihoitojärjestelmä
Suomessa on muutama pelkästään maitse liikkuva lääkäriyksikkö sekä kuusi laajalla alueella helikopterilla operoivaa lääkäriyksikköä, joiden lisäksi Lapissa toimii kaksi ensihoitajilla miehitettyä pelastushelikopteria. Rajavartiolaitoksen helikopterit toimivat joillain alueilla perustason ensihoitoyksiköinä (Helsingin ja Rovaniemen tukikohdat. Asiasta tehty sopimus ainakin Kymen, Lapin ja Etelä-Karjalan sairaanhoitopiirien kanssa.) Lisäksi Rajavartiolaitoksen Turun tukikohdan päivystyskopteri toimii hoitotason ensihoitoyksikkönä.
Ensihoito nykypäivänä
Viime vuosien aikana sana ensihoito on nykyistä ambulanssipalvelua paremmin kuvaavana terminä korvannut sanan sairaankuljetus. Modernin ensihoitopalvelun ensisijaisena tavoitteena ei ole enää pelkkä potilaiden sairaalaan kuljettaminen, kuten aikaisemmin, vaan potilaiden hoito aloitetaan mahdollisuuksien mukaan jo hälytyskohteessa, ja läheskään jokaista potilasta ei enää nykyaikana kuljeteta sairaalaan. Jos potilaiden hoito hälytyskohteessa ei ole mahdollista, potilaille pyritään valitsemaan tarkoituksenmukaisin hoitopaikka jo kohtaamispaikalla. Jatkohoitoon potilaat siirtyvät joko omalla autolla, taksilla tai tilanteen niin vaatiessa ensihoitohenkilöstön valvomana ambulanssilla tai helikopterilla. Ensihoito kuuluu lääkinnälliseen pelastustoimintaan.
Ensihoidon järjestämisvastuu ja tuottajat Suomessa
Ensihoidon järjestämisvastuu siirtyi terveydenhuoltolain muutoksella kunnilta sairaanhoitopiireille vuoden 2013 alusta. Useimmissa sairaanhoitopiireissä ensihoito on järjestetty monituottajamallilla. Osan palveluista sairaanhoitopiiri tuottaa itse, osan ostaa alueen pelastuslaitokselta tai alan yrityksiltä. Pelastuslaitokset tuottavat ensihoitopalveluita lähinnä suurimmissa kaupungeissa. Alan suurimpia yksityisiä yrityksiä Suomessa ovat 9Lives ja Med Group ensihoitopalvelu Oy.
Aiheesta muualla
רפואת חרום
Darren Star
pienoiskuva|Darren Star vuonna 2017. Darren Star (s. 1961) on yhdysvaltalainen tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on tullut tunnetuksi lukuisten suosittujen TV-sarjojen luojana.
Darren Starin kuuluisimmat luomukset ovat luultavasti Beverly Hills 90210, Melrose Place sekä Sinkkuelämää, joka kylläkin perustui Candace Bushnellin kirjoituksiin. Star toimi myös Sex and the City – Sinkkuelämää elokuvan tuottajana.
Darren Star opiskeli University of Californiassa Los Angelesissa. Hän on taustaltaan juutalainen. Starilla on nykyisin asunnot sekä Los Angelesissa että New Yorkissa. Star on avoimesti homoseksuaali.
Mittaustekniikka
thumb|275px|[[Höyryturbiinin tarkkailupylväs.]] Mittaustekniikka on yleiskäsitteenä minkä tahansa fysikaalisen suureen kvantitatiiviseen todentamiseen käytetty tekniikka. Kysymyksessä voi olla arkisten asioiden kuten kauppatavaran painon, oikeammin massan määritys. Jopa lukumääriä mitatessa tarvitaan tiettyä tekniikkaa, vaikka esimerkiksi ihminen kykenee havaitsemaan lukumäärän mittaamattakin suunnilleen seitsemään riippuen mitattavasta tavarasta. Uudella teknologialla pystytään mittaamaan kaukaisia kohteita avaruudessa, hyvin pieniä kohteita kuten alkeishiukkasia ja niiden ominaisuuksia.
Matkojen mittaaminen
Erityisesti mittaustekniikkaa pidetään silti soveltuvana ihmisen kannalta luontevien etäisyyksien, pituuksien, siis matkan mittaamista. Matkojen mittaus on jo antiikin aikainen, jopa esihistoriallinen keksintö. Se perustuu etupäässä yhdenmukaisten kolmioiden mittaamiseen. Koska viimeistään jo Pythagoras tiesi yhdenmuotoisten suorakulmaisten kolmioiden periaatteet, on matkojen, kuten etäisyyksien ja korkeuksien mittaaminen perustunut kolmionmittaukseen, joka on edelleen käytössä. Nykyään kuitenkin satelliittipaikannus antaa täsmällisempiä tuloksia, ja esimerkiksi kartoitus suoritetaan ilmakuvien ja satelliittien avulla.
Erityisesti sotateknologian käytössä on erityisiä optisia etäisyysmittareita, jotka perustuvat silmien hyvään koordinaatioon. Mittaajan toinen silmä katsoo asteikkoa ja toinen maisemaa. Lahjakkaimmilla mittaajilla asteikko ikään kuin tipahtaa maastoon, ja etäisyyksiä voidaan lukea näin suoraan numeerisesti.
Mauritiuksen kansalliskirjasto
Mauritiuksen kansalliskirjasto on Madagaskarin itäpuolella sijaitsevan pienen Mauritiuksen saarivaltion pääkaupungissa Port Louisissa toimiva kansalliskirjasto. Kirjaston lainsäädännöllinen perusta on vuodelta 1996, ja kirjasto avattiin yleisölle tammikuussa 2000.
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Mauritiuksen aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli 92,7 prosenttia (vuonna 2015).
Carl Levin
Carl Milton Levin (28. kesäkuuta 1934 Detroit – 29. heinäkuuta 2021 Detroit ) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Michigania Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1979–2015. Hän on siten kaikkien aikojen pitkäaikaisin Michiganin edustaja senaatissa.
Levin syntyi juutalaiseen perheeseen ja kouluttautui lakimieheksi. Hän ilmoitti 7. maaliskuuta 2013, ettei enää pyrkisi seitsemännelle kaudelle vuoden 2014 senaatinvaaleissa. Hänen isoveljensä Sander Levin on pitkäaikainen edustajainhuoneen jäsen.
Abdoulrazak Issoufou
Abdoulrazak Issoufou Alfaga (s. 26. joulukuuta 1994) on nigeriläinen taekwondon maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Issoufou saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 hävittyään yli 80 kg:n painoluokan loppuottelussa azerbaidžanilaiselle Radik Isajeville pistein 2–6. Hän voitti maailmanmestaruuden yli 87 kg:n sarjassa Mujussa 2017 kukistettuaan loppuottelussa britti Mahama Chon pistein 9−4. Hän voitti kultaa Afrikan kisojen yli 87-kiloisten sarjassa 2015 ja 2019. Taekwondon Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän sai samassa painoluokassa kultaa 2021, hopeaa 2014 ja pronssia 2018.
Etsiväkerho Hurrikaani
Etsiväkerho Hurrikaani on kirjailija ja juontaja Jari Mäkipään kirjoittama kirjasarja. Se kertoo nimensä mukaisesti Etsiväkerho Hurrikaani -nimisestä etsiväkerhosta ja sen päähenkilöt ovat kaksoset Jesse ja Jenni Karhunen sekä Karoliina Strömberg ja Matias Aura. Myöhemmin kirjasarjaan saapuvat myös uudet kolmosluokkalaiset päähenkilöt, Avi, Viivi, Raisa ja Julius. Kirjasarjan tapahtumat sijoittuvat Pihlakylä-nimiselle paikkakunnalle. Etsiväkerho Hurrikaanin jäsenet joutuvat mitä hurjimpiin seikkailuihin ja kohtaamisiin rikollisten kanssa kun he ratkovat mysteereitä Pihlakylässä sekä kaukana kotoa. Kirjasarjassa on 15 osaa. Uusin on vuonna 2022 julkaistu Etsiväkerho hurrikaani ja paha poro.
Etelänmerinorsu
Etelänmerinorsu eli etelänisohylje (Mirounga leonina) on suurikokoinen varsinaisiin hylkeisiin (Phocidae) kuuluva merinisäkäs. Se on saanut nimensä suuren kokonsa sekä aikuisen uroksen kärsämäisen kuonon takia. Etelänmerinorsujen lukumääräksi on arvioitu noin 650 000 yksilöä.
Koko
vasen|thumb|Taistelevat urokset Urosmerinorsu voi kasvaa 6,5 metriä pitkäksi ja painaa jopa 3600 kg. Naaraat ovat paljon pienempiä.
Levinneisyys
Etelänmerinorsut elävät lähellä Etelämannerta. Niitä oli ennen paljon Tasmaniassa, mutta ne on sieltä metsästetty liki sukupuuttoon. Niitä nähdään toisinaan Uudessa-Seelannissa ja Etelä-Afrikassa. Puolet kokonaiskannasta pesii Etelä-Georgian saarilla; muut pesimäalueet ovat Macquariensaari, Heardinsaari ja Kerguelen.
Ravinto
Etelänmerinorsut saalistavat ennen kaikkea mustekaloja.
Jules ja Jim
Jules ja Jim (, Suomessa myös nimellä Jules ja Jim – rakkauden hymy) on François Truffaut’n ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1962. Se perustuu Henri-Pierre Rochén samannimiseen romaaniin.
Jules ja Jim oli Truffaut’n kolmas elokuva ja sitä pidetään yhtenä hänen parhaista ja rakastetuimmista elokuvistaan. Se oli myös ranskalaisen elokuvan uuden aallon merkittävimpiä elokuvia.
Juoni
Rochén omaelämäkerralliseen esikoisromaaniin perustuvassa elokuvassa eletään ensimmäistä maailmansotaa edeltäviä ja sen jälkeisiä vuosia (1912–1932). Kaksi nuori miestä, saksanjuutalainen Jules (Oskar Werner) ja ranskalainen Jim (Henri Serre) tapaavat Pariisissa vuonna 1912, ystävystyvät kauniin ja vapaamielisen Catherinen (Jeanne Moreau) kanssa ja rakastuvat häneen molemmat. Jules avioituu Catherinen kanssa, mutta sodan jälkeen heidän liittonsa kariutuu ja Jim tulee uudestaan kuvioihin, traagisin seurauksin.
Musiikki
Georges Delerue on säveltänyt elokuvan musiikin. Jeanne Moreau laulaa puolivälissä kappaleen "Le Tourbillon (de la vie)" (Elämän pyörremyrsky), sen säveltäjän Serge Rezvanin (salanimellä Boris Bassiak) säestäessä kitaralla.
Palkinnot ja tunnustukset
Elokuva sai Britanniassa BAFTA-palkintoehdokkuuden parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Jules ja Jim oli mukana heistä yhdentoista listalla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juhani Syvänen
Juhani Kalervo Syvänen (s. 6. heinäkuuta 1936 Parkano) on suomalainen entinen urheilutoimittaja. Hänen vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Eino Syvänen (1901–1989) ja kansakoulunopettaja Greta Esteri (o.s. Kölhi) Syvänen (1909–1997).
Syvänen aloitti toimittajan työt STT:ssa 1959. Seuraavana vuonna hän siirtyi Ilta-Sanomien toimittajaksi. Vuodet 1968–1969 Syvänen toimi Ilta-Sanomien urheiluosaston esimiehenä. Vuonna 1970 hän aloitti 21 vuoden pestin samassa tehtävässä Helsingin Sanomien urheiluosastolla. Syvänen toimi vielä vuodet 1991–2001 Helsingin Sanomien urheilutoimituksen kolumnistina ja erikoistoimittajana.
Syväsen suurin saavutus jääkiekossa on tullut olympialaisten reportterina. Hän kirjoitti olympialaisista jääkiekkojuttuja ja -kolumneja kymmenestä perättäisestä kisasta 1964–1998.
Syvänen on aateloitu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 157.
Jerry Lawson
Gerald Anderson ”Jerry” Lawson (1. joulukuuta 1940 Brooklyn, New York – 9. huhtikuuta 2011 ) oli yhdysvaltalainen insinööri Queensista, New Yorkista.
International Game Developers Association kunnioitti Lawsonia alan pioneerina kuukautta ennen hänen kuolemaansa.
Lawson kuoli diabeteksen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Mame Biram Diouf
Mame Biram Diouf (s. 16. joulukuuta 1987) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigan Stokea. Diouf on pelannut myös Senegalin maajoukkueessa.
Cerise
Cerise on Marvel Comics -sarjakuvakustantamon luoma supersankari. Cerisen ensitapaaminen tapahtui Excalibur-lehden numerossa 46 vuonna 1992. Cerisen superkyvyt ovat hallita valoa ja supervoimakkuus. Cerise on Shi'ar-rotua. Hahmon on luonut Alan Davis.
Mame Biram Diouf
Diouf edusti vuosina 2007–2009 norjalaista Moldea. Kesällä 2009 Manchester United osti hänet, mutta siirto toteutui vasta tammikuussa 2010, johon asti Diouf jatkoi Moldessa lainalla. 6. elokuuta 2010 hän meni loppukauden kattavalle lainalle Englannin Valioliigassa pelaavaan Blackburniin. 28. tammikuuta 2012 Diouf siirtyi saksalaiseen Hannover 96:een. 11. heinäkuuta 2014 Diouf siirtyi jälleen Valioliigaan Stoken riveihin 4-vuotisella sopimuksella.
Aimo Mäkinen
Aimo Paavali Mäkinen oli suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja rakennusmestari. Hän perusti jääkiekkoseura Helsingin Jokerit. Mäkisen toiminta antoi ratkaisevan sysäyksen suomalaisen jääkiekon ammattilaistumiselle ja ammattimaistumiselle. Mäkinen tunnettiin hyvin impulsiivisena luonteena, jonka voimakkaat mielipiteet jakoivat ihmisiä.
Ura
Helsingissä rakennusyrittäjänä vaurastunut Mäkinen oli ammatiltaan rakennusmestari. Hän työskenteli lähes koko työuransa Pohjola-yhtiöiden palveluksessa. Viimeiset vuodet hän toimi rakennuttajan edustajana uudiskohteissa.
Mäkinen aloitti urheilutyöskentelyn alun perin pesäpallon parissa. Kun lajin asema Helsingissä 1960-luvulla laski, hän siirtyi rahoittamaan Töölön Vesan jääkiekkojoukkuetta. Seura kuitenkin velkaantui, ja vuonna 1967 Mäkinen perusti jääkiekkoseura Jokerit ostettuaan Vesan jääkiekkotoiminnan. Kaksi vuotta myöhemmin Jokerit nousi SM-sarjaan. Mäkinen ryhtyi hankkimaan joukkueeseen maajoukkuetason pelaajia, ja vuonna 1973 Jokerit voitti Suomen mestaruuden. Vaikka se jäi Mäkisen aikana Jokerien ainoaksi mestaruudeksi, hänen värväystoimintansa nosti huippupelaajien palkat uudelle tasolle, mikä taas asetti korkeampia vaatimuksia SM-sarjan seurojen toiminnalle. Tämä johti lopulta SM-liigan perustamiseen vuonna 1975. Liigan ensimmäisellä kaudella Mäkinen oli sen varapuheenjohtaja. Vuodet 1975–1980 hän istui myös liigahallituksessa. Ansioistaan hänelle myönnettiin liiton kultainen ansiomerkki.
Mäkinen oli mukana myös jääkiekon junioritoiminnassa. Hän ajatteli, että lajissa ei menestytä ilman omaa juniorityötä. Mäkinen rahoitti vuonna 1969 syntynyttä ”Kanada-sarjaa”, jossa pelasi Jari Kurrin ja Esa Tikkasen kaltaisia tulevaisuuden nimiä. Kyseinen kaupunginosajoukkueiden sarja oli käynnistynyt, kun Mäkinen oli pyytänyt Kalervo Lindgreniä tuomaan Tampereella toimineen samantyyppisen mallin Helsinkiin.
Kuolema ja sen jälkeiset tunnustukset
Aimo Mäkinen kuoli 22. maaliskuuta 2003 Herttoniemen sairaalassa, Helsingissä, jossa hän oli ollut hoidettavana vuosia. Mäkisen muistoksi pidettiin hiljainen hetki tiistaina 25. maaliskuuta 2003 SM-liigan Jokerit–Kärpät-välieräsarjan ensimmäisen ottelun alussa.
Mäkinen aateloitiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi nro. 153 vuonna 2004.
Marraskuussa 2011 Itä-Helsingin Vuosaaressa avattiin jäähalli, joka nimettiin Aimo Mäkinen Areenaksi. Vuonna 2014 sen nimeksi oltiin muuttamassa uuden sponsorisopimuksen myötä Kuljetusrinki Areena, mistä syntyi kohu, sillä hallin rakentamiseen oli käytetty 1,8 miljoonaa euroa Mäkisen perintörahoja. Pian halliyhtiö purki sopimuksen Kuljetusrinki Oy:n kanssa ja nimeksi palautettiin Aimo Mäkinen Areena.
Steel Aréna
Steel Aréna on Košicessa, Slovakiassa sijaitseva jäähalli. Jääkiekkojoukkue HC Košice pelaa kotiottelunsa hallissa. Hallissa pelattiin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2011 B- ja C-lohkojen ottelut ja joitakin jatkosarjan pelejä. Hallissa pelataan myös jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2019 A-lohkon ottelut sekä kaksi puolivälierää.
Ed Wood
pienoiskuva|Ed Wood vuonna 1953. Edward Davis Wood Jr. (10. lokakuuta 1924 – 10. joulukuuta 1978) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja, joka teki 1950-luvulla äärimmäisen pienibudjettisia kauhu-, tieteis- ja lännenelokuvia, myöhemmällä urallaan myös pornoelokuvia. Nykyisin Woodin elokuvat nauttivat kulttimainetta kaikenpuolisen kömpelyytensä vuoksi. Kaksi vuotta kuolemansa jälkeen Wood sai Golden Turkey -palkinnon kaikkien aikojen huonoimpana elokuvaohjaajana. Vuonna 1994 Tim Burton ohjasi Woodista elokuvan, jossa Woodia näyttelee Johnny Depp.
Wood halusi tehdä merkittäviä elokuvia ja kertoa tarinoita, jotka kiinnostaisivat katsojien lisäksi myös häntä itseään.
Wood ohjasi hyvin nopeasti pienien budjettien ahdistamana. Välillä lavasteet kaatuilivat ja näyttelijät törmäilivät niihin, mutta silti ottoa ei uusittu. Se oli merkittävä syy siihen, että Woodin elokuvat jäivät vaille arvostusta.
Ennen elokuvauraa
Woodin isä, Edward Wood vanhempi, työskenteli postitoimistossa, ja perhe muutti useita kertoja ympäri Yhdysvaltoja. Lopulta Woodit asettuivat New Yorkiin, missä Edward Wood nuorempi syntyi. Lapsuutensa aikana Wood oli kiinnostunut pulp-kirjallisuudesta. Hän keräili sarjakuvia ja pulp-lehtiä. Kun Wood oli pikkulapsi, hänen äitinsä tapasi pukea hänet hameeseen. Myöhemmin Wood kertoi vaimolleen uskovansa, että hänen äitinsä olisi halunnut tyttölapsen. Lapsuudesta juontui Woodin mieltymys pukeutua naisten vaatteisiin.
Wood liittyi merijalkaväkeen 17 vuoden ikäisenä, vain joitain kuukausia japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin. Wood osallistui Guadalcanalin taisteluun, jossa hän haavoittui. Hän osallistui myöhemmin myös Tarawan taisteluun ja väitti myöhemmin pitäneensä taistelun ajan vaatteidensa alla rintaliivejä ja pikkuhousuja. Wood kertoi, ettei kehdannut haavoittua tai kaatua, koska ”en olisi mitenkään pystynyt selittämään vaaleanpunaisia rintaliivejäni ja pöksyjäni, jos olisin haavoittunut”.
Sodan jälkeen Wood liittyi karnevaaliryhmään, jossa hän esiintyi parrakkaana naisena. Wood myös kirjoitti kokemuksistaan romaanin Killer in Drag. Wood oli riippuvainen alkoholista; alkoholiriippuvuus kasvoi myöhemmin todella pahaksi alkoholismiksi. Hän kärsi myös seksiaddiktiosta, mutta oli siitä huolimatta uskollinen tyttöystävilleen ja myöhemmin vaimolleen Kathylle, joka oli omaa sukua O'Hara.
Ohjaajana
Wood aloitti elokuvaohjaajan uransa vuonna 1948, jolloin hän teki ystäviensä kanssa 30-minuuttisen lännenelokuvan Crossroads of Laredo. Elokuvaa ei koskaan pantu julkiseen levitykseen. Samana vuonna hän ohjasi myös sotakokemuksiinsa perustuvan näytelmän The Casual Company. Hän kirjoitti myös samannimisen kirjan, mutta sitä ei koskaan julkaistu.
Kaisa Karjalainen
Kaisa Karjalainen (s. 3. joulukuuta 1993) on suomalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä. Hän laulaa ja soittaa kosketinsoittimia Maustetytöt-yhtyeessä. Aiemmin hän on ollut jäsenenä Kaneli- ja Ehkä -yhtyeissä. Kanelissa hän oli solisti ja basisti ja Ehkässä pääosin solisti.
Ed Wood
Ohjaajana
1950-luvulla Wood alkoi elokuvaohjaajaksi toden teolla, ja vuonna 1953 hän ohjasi elokuvan Glen or Glenda. Se oli hänen ensimmäinen huomiota saanut elokuvansa. Se käsittelee omana aikanaan hyvin rohkeaa aihetta, transvestismia. Elokuvassa Wood esittää avoimesti transvestiittia, jonka parisuhteen transvestismi sekoittaa. Ohjaaja yritti saada elokuvalla ymmärrystä omalle poikkeavuudelleen. Glen or Glenda ei menestynyt, vaikka se saatiin myydyksi melko usealle levittäjälle, osasyynä erikoiset vaihtoehtoiset nimet, joilla elokuvaa markkinoitiin, kuten I Changed my Sex, He or She?. Arvostelijat ja yleisö pitivät elokuvaa taiteellisesti alamittaisena.
Kaisa Karjalainen
Karjalainen vietti lapsuutensa ja osan nuoruuttaan Vaalan Kankarissa Soutuojalla. Hän aloitti haitarinsoiton opiskelun kansalaisopistossa alakoulun loppupuolella. Ensimmäisen yhtyeensä Kanelin hän perusti siskojensa Annan ja Maijan kanssa vuonna 2008. Soittimina yhtyeessä olivat kitara, basso, rummut ja huuliharppu.
Debbie Stabenow
Deborah Ann ”Debbie” Stabenow, o.s. Greer (s. 29. huhtikuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän on edustanut Michigania Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 2001 alkaen.
Kaisa Karjalainen
Karjalainen opiskeli Oulussa Madetojan musiikkilukiossa. Oulusta hän muutti Helsinkiin vuonna 2013, kun 22-Pistepirkon Asko Keränen halusi tuottaa Kanelin esikoislevyn. Yhtye hajosi pian vuonna 2016 ilmestyneen esikoislevynsä Hazy Days julkaisun jälkeen. Karjalaisella oli myös Janne Aslak Räsäsen kanssa Ehkä-yhtye, jossa hän lauloi ja soitti kosketinsoittimia, melodikaa ja nokkahuilua.
Ed Wood
Ohjaajana
Glen or Glendan aikoihin Wood ystävystyi kauhulegenda Bela Lugosin kanssa, joka oli näytellyt muun muassa alkuperäisissä Dracula-elokuvissa. Wood ja Lugosi ystävystyivät, ja Lugosista tuli Woodin elokuvien vakionäyttelijä aina kuolemaansa asti.
Debbie Stabenow
Stabenow on syntyperäinen michiganilainen ja valmistui Michiganin osavaltionyliopistosta. Hän istui Michiganin edustajainhuoneessa vuosina 1979–1990 ja Michiganin senaatissa 1991–1994.
Ed Wood
Ohjaajana
Vuonna 1955 Wood ohjasi elokuvan Bride of the Monster, jossa myös Lugosi näytteli. Myöskään Bride of the Monster ei menestynyt kovin hyvin, mutta se jäi kuitenkin ainoaksi Woodin elokuvaksi, joka tuotti voittoa.
Kaisa Karjalainen
Karjalainen perusti sisarensa Annan kanssa yhtyeen Maustetytöt syksyllä 2017. Yhtyeen ensimmäinen single ”Tein kai lottorivini väärin” julkaistiin helmikuussa 2019. Kappale on myynyt kultaa ja on yhtyeen kuunnelluin kappale Spotifyssa. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia, jotka molemmat ovat myyneet kultaa.
Debbie Stabenow
Stabenow tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1996. Hän haki vuonna 2000 onnistuneesti paikkaa senaatissa.
Ed Wood
Ohjaajana
Kun Lugosi kuoli elokuussa 1956, Woodilla oli hallussaan hänen viimeinen filmikatkelmansa, jonka hän käytti samana vuonna valmistuneessa elokuvassaan Plan 9 from Outer Space. Filmikatkelman lisäksi käytettiin sijaisnäyttelijää. Plan 9 from Outer Space on Woodin ohjauksista tunnetuin. Sen osittaisen suosion takasi elokuvan prologin juontanut Criswell, joka oli tullut tunnetuksi The Tonight Show’n ennustajana. Elokuvassa Wood teki yhteistyötä myös amerikansuomalaisen Maila Nurmen eli Vampiran kanssa. Woodin kulttimaine ”maailman huonoimpana elokuvaohjaajana” perustuu erityisesti tähän elokuvaan.
Debbie Stabenow
Yksityiselämä
Stabenow on Yhdistyneen metodistikirkon jäsen. Hänellä on ensimmäisen aviomiehensä Dennis Stabenow’n kanssa kaksi yhteistä lasta, Michelle ja Todd. Pari erosi vuonna 1990. Vuonna 2003 Stabenow avioitui Tom Athansin kanssa, josta erosi vuonna 2010.
Ed Wood
1950-luvun jälkeen
1960-luvulle tultaessa Woodin ura kulki edeltävää vuosikymmentäkin huonommin, ja hän ohjasi muutamia pornoelokuvia, kuten The Sinister Urge ja Necromania. Sen jälkeen hänen elokuvahankkeensa harvemmin edes toteutuivat ja hän ryhtyi kirjoittamaan ammatikseen pornokirjoja, joita hän tuotti useita kymmeniä. Wood myös alkoholisoitui viimeisinä vuosinaan pahasti, ja hän sai toistuvasti häädön asunnoistaan vuokrarästien vuoksi. Myös hänen vaimonsa Kathy käytti runsaasti alkoholia. Maksamattomien velkojen vuoksi myös avioparin omaisuus takavarikoitiin, ja Wood vaimoineen muutti ystävänsä Peter Coen luokse, jonka luona Wood kuoli sydänkohtaukseen 54-vuotiaana.
Wood on valittu kaikkien aikojen huonoimmaksi ohjaajaksi. Vaikka hän oli lähes ammattitaidoton, hän rakasti elokuvia. Hän ei kuitenkaan eläissään saavuttanut haaveilemaansa menestystä.
Ohjaaja Tim Burton ohjasi Woodista vuonna 1994 elämäkertaelokuvan Ed Wood, jossa nimiroolin näytteli Johnny Depp. Elokuva voitti kaksi Oscar-palkintoa.
Elokuvat
Lisäksi Wood ohjasi ja käsikirjoitti lukuisia elokuvahankkeita, joissa oli mukana muitakin tekijöitä. Myös toteutumattomia hankkeita oli useita.
Romaanit
Kaikki Woodin romaanit julkaistiin pokkareina. Yhtään niistä ei ole julkaistu Suomessa. Woodin kirjojen sisältö oli lähinnä pornografiaa. Toisin kuin usein tämäntyyppisten kirjojen tekijät, Wood ei käyttänyt salanimeä ja antoi jopa kirjojaan lahjaksi tuttavilleen. Ei ole tiedossa, miten monta kirjaa Wood tarkalleen kirjoitti ja miten monta niistä julkaistiin, sillä joissain kirjoissa hän saattoi käyttää salanimeä ja myös kustantajat tapaavat vaihtaa pornokirjojen kirjoittajien nimiä. Mahdollisesti Wood kirjoitti jopa 75 kirjaa.
Wood kirjoitti myös lukuisia novelleja.
Euroopan esihistoria
Euroopan eshistoria alkaa nykyihmistä edeltävistä ihmislajeista, ja päättyy kirjoitustaidon levittäytymiseen. Noin 48 000, viimeistään 36 000 vuotta sitten ensimmäinen nykyihminen levitti Eurooppaan kivikautisen metsästäjä-keräilijöiden kulttuurin. Mahdollisesti varhaiskivikautisia muuttoaaltoja oli monia. Jääkauden aikana eurooppalaiset pakenivat refugeihin jäätikön reunoille joista ihmiset jälleen levittäytyivät jäätikön peittämille alueille sen sulettua. Noin 7000–5000 eaa. Lähi-idästä maanviljely levisi Euroopassa laajalle, ja tällöin Lähi-idästä tuli uutta väestöä edellisen rinnalle. Noin 4000–2000 eaa. Keski-Aasian arojen indoeurooppalaiset levittäytyivät sotaisasti laajalle alueelle Euroopasta.
Nykyihmisen tulo Eurooppaan
Nykyihmistä, Homo sapiensia, aiemmin eläneet varhaispaleoliittiset homo erectus ja Heidelbergin ihminen levittäytyivät Eurooppaan satoja tuhansia vuosia sitten. Eurooppaan tuli myös Neandertalin ihminen, joka oli nykyihmisen rinnakkaislaji ja eli Euroopassa noin 135 000 – 28 000 eaa. ja joka loi Moustierin kulttuurin.
Yin Hang
Yin Hang (, s. 7. helmikuuta 1997) on kiinalainen kilpakävelijä.
Euroopan esihistoria
Nykyihmisen tulo Eurooppaan
Euroopan vanhimmat nykyihmiseen (Homo sapiens sapiens) liittyvät löydöt ovat noin vuodelta 35 000 eaa. Varhaisinta Euroopan nykyihmistä kutsutaan Cro-Magnonin ihmiseksi. Se lienee saapunut Eurooppaan kaakosta tai idästä. Euroopan ensimmäisiin kulttuureihin kuulunut Aurignacin kulttuuri liittyy Euroopassa laajalti noin vuosina 36 000–30 000 eaa. liikkuneisiin metsästäjäyhteisöihin.
Yin Hang
Yin käveli 50 kilometrin kävelyn Aasian ennätyksen 4.22.22 Huangshanissa 5. maaliskuuta 2017. Hän paransi maanosan ennätyksen aikaan 4.08.58 saavuttaessaan hopeaa Lontoon MM-kilpailuissa 2017, kun laji oli ensimmäisen kerran naisten arvokilpailuohjelmassa. Hän hävisi kultaa voittaneelle portugalilaiselle Inês Henriquesille yli kolme minuuttia.
Euroopan esihistoria
Nykyihmisen tulo Eurooppaan
Neandertalinihminen ja Cro-Magnonin ihminen asuivat Euroopassa yhtäaikaisesti 6 000–7 000 vuoden ajan. Tuolloin Euroopassa oli Veiksel-jääkauden lämmin välivaihe Hengelo-interstadiaali, jolloin Suomenkin alueella eli mammutteja fossiililöydöistä päätellen.
Neandertalinihminen kuoli sukupuuttoon jääkauden maksimin alettua. Syytä ei tiedetä. Ehkä nykyihminen vei siltä parhaat riistamaat, tai laji ei kyennyt sopeutumaan ympäristönmuutokseen yhtä joustavasti kuin nykyihminen, ja/tai nykyihminen suoranaisesti hävitti sen sukupuuttoon.
Cro-Magnonin ihmisen migraatio eli muutto Eurooppaan tapahtui kahdessa vaiheessa. Aluksi kehittyi Aurignacin kulttuuri, jota seurasi Gravetten kulttuurin migraatio noin 30 000 – 22 000 eaa. Gravetten kulttuuri levittäytyi Lounais-Ranskasta Uralin länsipuolelle. Noissa kulttuureissa toimeentulosysteeminä oli pääasiassa suurriistan metsästys, kalastus ja keräily. Kulttuurien tunnetuin "muistomerkki" on luolataide esimerkiksi Lascaux'ssa ja Altamirassa Pyreneillä, mutta myös Ural-vuoriston alueelta on löydetty samalta ajalta luola- ja kalliomaalauksia. Gravette-vaihetta edustaa myös Kostjonkin kulttuuri 29 000–22 000 eaa. Volga- ja Okajokien alkulähteillä. (?) Kostjonkin kylästä on löydetty mammutin luusta tehtyjä, Venus-aiheisia pienoisveistoksia.
Jääkauden maksimivaihe 18 000 eaa. (LGM 22 000–17 000 eaa.)
Jääkausi oli kylmimmillään LGM:n (jääkauden maksimi) aikoihin noin 22 000–17 000 eaa. (katso myös Jääkausi Alpeilla). Merenpinta oli tuolloin 150 metriä nykyistä alempana. Aurignac- ja Gravette-kulttuurien ihmiset siirtyivät jään reunan edetessä pohjoisesta etelään tundralle ns. refugeihin. Niitä oli Ukrainassa ja Iberian niemimaalla. Arkeologiassa Pyreneitten alueen kulttuuria kutsutaan Solutren kulttuuriksi. Se vallitsi noin 22 000–16 000 eaa. Ukrainan alueella oli Kostjonkin kulttuuri noin 22 000–12 500 eaa.
Euroopan alkuperäväestöjen asuma-alueet
Suurriistaa oli jääkauden jälkeisillä tundra-aroilla riittävästi. Mammutin tarvitsemaa tundraruohoa kasvoi laajalla alueella Uralilta Biskajanlahdelle. Tätä muinaisen Euroopan alueen laajaa kasvillisuusvyöhykettä on kutsuttu mammuttiaroksi. Mammutti kuoli Euroopassa sukupuuttoon noin 11 000 eaa. Aasiassa se hävisi vasta 7000 eaa. tienoilla Wrangelin saarella.
Iberian niemimaalla ja Ranskan alueella vallitsi Madeleinen kulttuuri 16 000–10 000 eaa. On varmaa, että Madeleinen kulttuurin koilliset ryhmät olivat peuranmetsästäjiä. Myöhempien Brommen ja Ahrensburgin kulttuurienkin (noin 11 000 – 9 500 eaa.) populaatioiden pääelinkeino oli peuranmetsästys. Pohjois-Norjaan ilmaantui Komsan kulttuuri noin 9300 eaa.
Jääkauden maksimin jälkeen Pohjanmeren alue oli edelleen kuiva manner ja asuttavaa. Hampurin seuraaja Brommen kulttuuri ulottui Tanskasta Britteinsaarille vielä noin 11 500 eaa. Mahdollisesti Pohjanmeren paikalla oli tundraa aina nuoremman dryas-kauden loppuun saakka.
Jääkauden loppuvaiheessa ihmisen elinkeinot muuttuivat. Ilmaston lämmetessä nopeasti holoseeni-Flanderi-kauden alussa metsät levisivät ja suurriista väheni. Esiintyi hirven, karhun, hylkeen jne. metsästystä sekä kalastusta ja keräilyä. Karjalankannaksen Antreasta on löydetty (maailman vanhin kalaverkko) noin vuodelta 8300 eaa.
Pohjois-Euroopan asuttaminen
Jään väistyessä ja asuttavien alueiden laajentuessa Euroopassa metsästäjäväestöä siirtyi Ahrensburgin, Swidryn ja Kundan kulttuurien alueilta Fennoskandiaan.
Suomen alueen vanhimmat löydöt noin vuodelta 8700 eaa. on tehty Lahden Ristolan ja Orimattilan alueilta. Moni arkeologi esittää, että jatkuvuusteorian mukaan Suomen asutuksen juuret ovat Kundan kulttuurissa ja siten Euroopan metsästäjäväestöissä. Osa tutkijoista on sitä mieltä, että huomattavaa väestön siirtymistä ei ollut kivikaudella muualta kuin Kundan kulttuurista, eli tämä populaatio muodostaisi Suomen väestön perustajaelementin.
Mesoliittisen kauden jälkeen Euroopan pohjoisosissa oli kampakeraaminen kulttuuri noin vuosina 5200–2000 eaa. Kulttuuri levisi Puolan ja Veikselin alueelta Uralille ja Fennoskandiaan. Jotkut kielitieteilijät ja arkeologit esittävät, että tyypillisen kampakeramiikan (Ka II) esiintymisalue vastasi suurin piirtein aluetta, jolla oli varhaiskantasuomea puhunutta väestöä.
Nuorakeraamisen eli vasarakirveskulttuurin n. 3200–2350 eaa. aikana Suomeen ehkä muutti euripidista (?) väestöä lähinnä Baltiasta. Heitä on arveltu olleen muutamia satoja, ehkä tuhatkunta. He olivat ehkä kantasuomen puhujia ja toivat mukanaan balttilaisia, indoeurooppalaisia lainasanoja. Perinteisemmän käsityksen mukaan he olivat jonkun indoeurooppalaisen (balttilaisen) kielen puhujia. Oletetun migraation ja kulttuurivaikutuksen seurauksena kieli oli alkanut lounaisrannikolla muuntua kantasuomeksi, kun taas nuorakeraamiselle vaikutukselle vähemmän altistuneessa sisämaassa kieli kehittyi kantalapiksi. Pronssikaudella läntiset yhteydet ja siirtolaisuus Skandinaviasta eriyttivät "suomalais"- ja "saamelais-" väestöjä toisistaan yhä enemmän. Suomen kieleen tuli germaanisia lainoja.
Nuoremman dryas-kauden jälkeen Etelä-Ruotsiin (Skånen ja Hallandin) alueille muutti metsästäjiä jo noin 11 000 eaa. väliaikaisesti. Muualla Ruotsin alueella jääkausi päättyi n. tuhat vuotta myöhemmin kuin Suomessa. Keski-Ruotsi oli veden alla Itämeren Yoldiameri- ja Ancylusjärvi-vaiheiden aikana. Norlannin alue muuttui asuttavaksi vasta mannerjään sulattua ja Baltian jääjärven jälkeen. Vanhimmat arkeologiset löydöt ovat ajalta 7000 eaa. Norlannin Byskeälvenistä. Ruotsiin muutti metsästäjäkeräilijöitä etelästä ja Suomen sekä Venäjän alueelta. Kyseessä lienee kokoelma niistä ihmisistä, joita asui Euroopassa jo jääkauden maksimin aikana. Mitä kieltä ensimmäiset tulokkaat puhuivat, jäänee ikuiseksi arvoitukseksi. Ehkä kieli oli esisaamea tai esisuomea. Asiasta on esitetty useita ristiriitaisia teorioita.
Alppien pohjoispuolisen, vaaleaihoisen väestön europidinen perimä on lähtöisin myöhäispaleoliittisilta metsästäjä-keräilijöiltä. Eräiden geneetikkojen (mm. Svante Pääbo, Luigi Luca Cavalli-Sforza) mukaan Aurignac- ja Gravette-kulttuurien väestö edustaa eurooppalaisten perimästä n. 75 %:a. Myöhemmät migraatiot ovat merkitykseltään vähäisempiä.
Neoliittinen vallankumous 5500 eaa. alkaen
Maanviljely saapui eteläiseen Eurooppaan noin 6000–5500 eaa. Maanviljelykulttuuri ulottui aluksi Mustanmeren ja Alppien väliselle alueelle, josta se levisi Alppien pohjoispuolelle. Metsästäjäväestö vaihtoi elinkeinonsa maanviljelykseksi, koska suurriistaa oli entistä vähemmän.
Eurooppaan muutti geneettisesti uutta väestöä noin vuosina 5000–3000 eaa. Muuttajien määrän on todettu olleen n. 20 %:a aiemman eurooppalaisen metsästäjäväestön määrästä.
Maanviljelijäväestön kieleksi on esitetty indoeurooppalaista kieltä. Metsästäjäväestön toimeentulosysteemin vaihtamiseen on mahdollisesti liittynyt myös kielenvaihtoa noin 5000–4000 eaa. alkaen. Dokumentoituja esimerkkejä tällaisista kielenvaihdoista löytyy historiasta runsaasti. Esimerkiksi Pohjois-Venäjän suomalais-ugrilaisista kansoista moni on vaihtanut kielensä slaavilaiseksi viimeisimmän tuhannen vuoden aikana.
Seuraavaksi Euroopan väestötilannetta muokkasi kansainvaellusaika. Sen käynnistäjäksi mainitaan hunnien hyökkäys Aasiasta Eurooppaan n. 375 jaa. Hunnien jälkeen germaanit siirtyivät uusille alueille. Itä-Euroopassa slaavit työntyivät suhteellisen harvaan asutuille alueille.
Väestöjen perimässä ei tapahdu merkittäviä muutoksia. Siksi sellaiset käsitteet, kuten germaani ja slaavi ovat ennen kaikkea kielitieteellisiä abstraktioita, eikä niillä voida määritellä väestön geneettistä perimää.
Myöhäiset migraatiot Eurooppaan ovat geneettiseltä merkitykseltään vähäisiä. Niiden vaikutus eurooppalaisten perimään on noin 5 %:a. Näitä muuttajaryhmiä ovat olleet esimerkiksi kimmerialaiset, skyytit, sarmaatit, hunnit, mongolit, turkkilaiset ja viimeisinä indoeurooppalaiskielisistä muuttajista romanit 1300–1600-luvuilla jaa.
Kiistanalaisia väitteitä
Lastenlääkäri, tietokirjailija Stephen Oppenheimerin käyttämän DNA-aineiston perusteella Euroopan asuttaminen (nykyihmiset, modern humans) alkoi kuitenkin jo aiemmin, noin 48 000 vuotta sitten Turkin kautta Balkaniaan ja sieltä muualle Etelä-Eurooppaan ja Keski-Eurooppaan.
Kalevi Wiikin teorian mukaan kieli olisi edustanut varhaista suomalais-ugrilaisen kielen kantamuotoa. Teoria ei kuitenkaan ole saanut yleistä kannatusta kielitieteilijöiden keskuudessa. Aiheen ympärille syntyneen pro gradun loppupäätelmä oli "Wiikin edustama vallankumouksellinen paradigma perustuu piittaamattomuuteen tieteellisestä metodista ja kuuluu näin ollen pseudotieteen piiriin."
Isomesikkä
Isomesikkä (Melilotus altissimus) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, mesiköiden (Melilotus) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on tavallisesti suurikokoinen ruohovartinen kasvi, joka muistuttaa jonkin verran rohtomesikkää (Melilotus officinalis), mutta lajit voi erottaa toisistaan kukkien ja hedelmien ulkonäön perusteella. Isomesikkä muistuttaa hieman myös muita keltakukkaisia mesikkälajeja, kuten intianmesikkää (Melilotus indicus) ja rantamesikkää (Melilotus dentatus), mutta näiden lajien kukat ovat selvästi pienemmät kuin isomesikällä.
Isomesikkä voi kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat muodoltaan kolmisormisia ja korvakkeellisia. Isomesikän kukat ovat pitkänomaisissa tertuissa ja kukat ovat väriltään keltaisia. Kukkien teriöt ovat noin 5 mm pitkiä. Isomesikkä kukkii heinäkuusta syyskuulle.
Isomesikkä kasvaa usein kosteilla kasvupaikoilla, kuten rannoilla, mutta sitä tavataan myös tienpientareilta ja joutomailta. Isomesikkää kasvaa laajalti Keski- ja Etelä-Euroopassa Espanjaa ja Portugalia lukuun ottamatta sekä myös paikoitellen Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Suomessa isomesikkää on tavattu satunnaisesti lähinnä rannikkoseuduilla, mutta myös sisämaassa Pirkanmaalla.
Hedelmätarha (Hollola)
Hedelmätarha on Hollolassa Yli-Kartanon alueella sijainneesta tilasta lohkaistu alue. Se muodostaa suurehkon asutuskeskuksen valtatie 12:n eteläpuolella Vanhantalon ja Kartanon alueiden väliin. Alueella on korkeita 2000-luvulla kunnostettuja ja 1960- ja 1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja sekä etelässä pientaloalue.
Hedelmätarha sijaitsee alavalla maalla verrattuna Vanhataloon ja kallioon. Kerrostaloalueella ei ole metsää, minkä vuoksi se on melko valoisa kesäaikaan. Hedelmätarhan eteläosassa on pientaloaluetta ja lampi, josta alkaa metsä etelään päin mentäessä. Hedelmätarhan päättyy Vanhantalon ja Kankaan tapaan korkeamalla olevaan Ala-Okeroistentiehen, joka on Renkomäelle nykyään Ala-Okeroiseksi kutsuttavan kylän itäpuolelta ja Riihelän länsipuolelta johtava seututie 296.
Historia
Hedelmätarha on Hollolan kunnalta ostetulle Yli-Kartanon alueella sijainneelle maatilalle perustettu sortavalalaisen puutarhurin 1940 perustama puutarha-alue, jolle rakennettiin Salpakankaan kehittyessä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa korkeita kerrostaloja. Taloihin 2000-luvun alussa tehty korjauksia mm. julkisivun osalta. Välirauhan aikana Hedelmätarhassa kasvatettiin omenoita. Myöhemmin puutarhuri etsi tarhalleen toisen paikan Okeroisista.
Hannu Lindroos
Hannu Lindroos (s. 28. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja. Hän on ensimmäinen Suomen Jääkiekkomuseon Suomen Jääkiekkoleijonaksi aateloima (158.) valokuvaaja.
Lindroos on kuvannut jääkiekkoa 17-vuotiaasta vuodesta 1965. Helsingin Sanomien valokuvaajana Lindroos toimi vuodet 1968–1978 ja Suomen Kuvalehdessä vuodesta 1978 lähtien.
Suomen pääsarjaa Lindroos on valokuvannut jo vuodesta 1965. Hän on ollut lähes aina paikalla, kun SM-liigassa on pelattu loppuotteluita. MM-kisoissa Lindroos kuvasi ensimmäisen kerran vuonna 1970. Olympialaisissa hän oli kameransa kanssa viidesti.