cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bell P-39 Airacobra
Tuotanto
Muunnos oli nimeltään P-400. T-9-tykin tilalle oli vaihdettu 20 mm:n Hispano-Suiza-tykki. Konekivääreiksi vaihdettiin 7,7 mm Browning-aseet jollaiset olivat muun muassa Supermarine Spitfire -hävittäjässä. Britanniassa koneesta käytettiin nimitystä Airacobra I. Moottorin tehottomuus korkealla tuli nopeasti ilmi eikä P 400 -konetta otettu laajemmin käyttöön. Osa koneista siirrettiin Guadalcanalille ja tyyppinimeksi tuli P-39-D1. 212 konetta vietiin Neuvostoliittoon; siirron aikana niistä menetettiin 54.
Alatyypissä D-2 oli 1325-hevosvoimainen V-1710-63-moottori ja uudelleen 37 mm:n tykki. D-3 ja D-4 olivat maatukitehtäviin erityisesti muunnettuja versioita, joiden jäähdyttimet oli panssaroitu ja varustukseen kuuluivat takarunkoon sijoitetut kamerat. D-sarjan koneet olivat ensimmäisiä, joilla käytiin taisteluja.
F-sarjasta eteenpäin erilaisia muutoksia ja parannuksia tehtiin varusteluun, polttoainesäiliöihin, potkureihin, järjestelmiin yms. Koneet nimettiin alatyypeiksi G, H, jne. M-versiossa moottori oli 1 200 hevosvoiman V-1710-63, jonka suorituskyky korkealla oli parempi. Tämän vaiheen viimeinen alatyyppi oli P-39 N, jota valmistettiin 2 095 kappaletta kolmena versiona.
P-39 Q oli viimeinen massatuotantoversio. Tähän aikaan alaversiot nimettiin erillisellä kasvavalla numerolla Q-1, Q-2 viimeisen ollessa Q-30. Tärkeimmät muutokset olivat 7,62 mm:n siipikonekiväärien vaihto 12,7 mm:n aseisiin ja lisätty polttoainemäärä. Suurin osa vietiin Neuvostoliittoon. Tuotanto päättyi syyskuussa 1944. Yhdysvallat käytti tyyppiä vain Italiassa kahden kuukauden ajan ja sen korvasi P-47 Thunderbolt.
Ominaispiirteitä
pienoiskuva|Bell P-39Q, lentäjä Pavel I. Cepinoga, syksy 1944 Ohjaamoa pidettiin tilavana ja yleisesti hyvin järjestettynä aseiden viritinkahvoja lukuun ottamatta. Neuvostoliiton lentäjät pitivät sitä lämpimänä. Nokkateline tuotti hyvän näkyvyyden myös maassa ja kuomun materiaali oli korkealuokkaista. Tehokas radio edesauttoi myös yhteistyön ja taktiikan parantamista sotakokemuksen kertyessä.
Konekiväärit ja tykki viritettiin käsikahvoilla, mikä oli raskasta. Tykki juuttui helposti jo parin laukauksen jälkeen. Useiden yksiköiden asemestarit pyrkivät korvaamaan 37 mm:n aseen 20 mm:n Hispano-tykillä, joka oli luotettava. Potkurin alennusvaihde oli herkkä vuotamaan öljyä, joka likasi ohjaamon kuomun.
Sisäänkäynti ohjaamoon tapahtui sivuovesta eikä perinteisen siirtyvän ohjaamon kuvun kautta. Toisaalta tämä ”autonovi”-malli oli vaarallinen, mikäli lentäjä yritti hypätä koneesta; useat P-39:n lentäjät osuivat hypätessään koneen korkeusvakaimeen, jopa saaden surmansa. Neuvostoliitossa lentäjille annettiin kehotus aina jos mahdollista tekemään koneella mahalasku.
Massan jakauma oli syynä koneen taipumukseen joutua vaaralliseen lattakierteeseen, varsinkin silloin, kun tykin ammukset olivat lopussa. Lattakierretaipumus esiintyi silloin, kun koneen nokassa ei ollut ammuksia. Tällöin koneen painopiste siirtyi vaarallisen taakse, kohti nostovoimakeskiötä. Koneella kiellettiinkin lentämästä ”sileänä” ilman lisäpainoa nokassa, mikäli koneessa ei ollut ammuksia.
Allison V-1710 -moottorissa oli yksinopeuksinen, yksivaiheinen mekaaninen ahdin, joka oli tehottomampi kuin prototyypin turboahdin. Potkurin alennusvaihde oli herkkä öljyvuodoille. Osuma nestejäähdytykseen saattoi tuhota muutoin lentokuntoisen koneen. Useat lentäjät Tyynellämerellä totesivat, että varustettuna tehokkaalla ahtimella kone olisi ollut parempi kuin Mitsubishi A6M Reisen (Zero) -hävittäjä.
Guadalcanalilla Britannialle tarkoitettujen mallien lentäjän happijärjestelmä ei sopinut yhteen Yhdysvaltain käyttämän kanssa. Tämä rajoitti edelleen koneen käyttöä korkealla.
Yhdysvaltain asevoimien käyttö
pienoiskuva|P-39 Airacobra P-39 Airacobran yhdysvaltalaisen version suorituskyky oli merkittävästi huonompi kuin vastaavien eurooppalaisten tyyppien. Tämä johtui version suuremmasta painosta ja Allison-moottorin huonommasta suorituskyvystä, joka heikkeni jyrkästi yli 5 000 metrin korkeuksissa. Tämä rajoitti sen toimintamahdollisuuksia Länsi-Euroopassa ja myös Tyynellämerellä, jossa japanilaisten pommittajat saattoivat lentää P-39:n saavuttamattomissa. Aloitteen siirtyessä Tyynellämerellä Japanilta liittoutuneille koneen lyhyt toimintasäde vaikeutti aloitteellista taistelua vihollisen ilmavoimia vastaan etsimällä niitä ja tyyppi siirtyi kuljetusten saattotehtäviin ym. tukitehtäviin. USAAF:n ensimmäiset Euroopassa toimivat yksiköt varustettiinkin Spitfire-hävittäjäkoneilla. Välimerellä kone palveli saattuepartionnisaa ja aseistetuissa tiedustelutehtävissä. Italiassa konetta käytettiin vuoteen 1944 saakka. Muualla P-39 palveli Yhdysvaltain Aleuttien saarilla sekä Panaman kanavan alueella.
Neuvostoliiton asevoimien käyttö
Itärintamalla Airacobra kuitenkin suojasi pommittajia yläpuolelta. Taktinen tilanne ei vaatinut toimintaa korkealla. Suurin osa Neuvostoliiton käyttämistä Airacobrista lennettiin siirtokuljetuksina Siperian yli. Airacobraa käytettiin sodan lopulla pohjoisrintamalla, muun muassa viimeisessä suuressa Jäämeren ilmataistelussa 9. lokakuuta 1944.
Yhdysvaltojen Lend-Lease-sopimuksen eli vuokraus- ja lainalain perusteella luovutettiin Neuvostoliitolle huomattavan suuri määrä tämän konetyypin yksilöitä, peräti 4 773 konetta. Nämä korvasivat paljolti Saksan aloittamassa yllätyshyökkäyksessä menetettyjä hävittäjäkoneita, joista monet olivat jo vuonna 1942 lisäksi ehtineet vanhentuneiksi.
Suomen ilmavoimat joutuivat vastakkain Airacobrien kanssa. Konetyyppi pärjäsi melko hyvin kun vastassa oli jo vanhentuneita suomalaishävittäjiä, kuten Moraneita, mutta Brewstereita ja Messerschmittejä vastaan Airacobra jäi melko nopeasti tappiolle. Osaava lentäjä pystyi keskikorkeuksissa ja niiden alapuolella tasaväkiseen taisteluun Saksan parhaita hävittäjiä vastaan.
Vuoden 1944 puolivälissä tehtiin Neuvostoliiton käytössä oleviin Airacobriin parannuksia. Q-versioiden, aina Q21:n saakka, takarungon kiertyminen ja verhouksen vääntyminen estettiin lisäämällä radio-osaston kohdalle vahvikepelti, vahvistamalla runkosalkoja, lisäämällä kaksi tukea pyrstön etumaisiin kiinnityspisteisiin ja lisäämällä kaksi vahvikelevyä rungon vasemmanpuoleiseen tukisalkoon. Q-sarjan koneisiin tehtiin myös pyrstöön muutoksia, jotka käsittivät johtoreunojen vahvistamisen, kolmannen pyrstön ja perärungon kiinnityspisteen lisäämisen, paneeleiden vahvistamisen ja lisälevyjen asentamisen saranan keskelle. Koneisiin lisättiin myös painoja, jotta painopiste muuttuisi peräpainoisesta keskemmälle konetta.
Korjaukset tehtiin Neuvostoliiton Lentotutkimusinstituutin sekä Ilmailun ja Hydrodynamiikan Keskusinstituutin mittavien kokeiden jälkeen.
Airacobran ongelmien korjaamiseksi Bell kehitti koneesta edelleen P-63 Kingcobra -koneen. Tämä konetyyppi ei tullut lainkaan Yhdysvaltain käyttöön, mutta sitä toimitettiin 2 400 Neuvostoliitolle.
Museokoneita Suomessa
pienoiskuva|Kolmesta sotasaaliskoneesta entisöity Bell P-39 Airacobra [[Keski-Suomen ilmailumuseossa, Tikkakoskella.]] Hyrylän ilmatorjuntamuseossa on yksi sotasaaliiksi saatu Airacobra, jonka entisöinnissä kului vuosia. Inkeroisiin 17. kesäkuuta 1944 laskeutuneen AAF 44-3255 -koneen siivet ja Aunuksen Ylä-Uuksusta löydetyn AAF 44-2664:n runko entisöitiin Keski-Suomen Ilmailumuseolla vuosina 1995–2000. Koneen sivuvakain ja -peräsin ovat Norjan tuntureilla tuhoutuneista koneista.
Tekniset tiedot (P-39 Q ja N5)
Varaosien puutteen vuoksi Neuvostoliitossa Leningradin alueen Lentovarikolla 1 useisiin kymmeniin P-39-koneisiin vaihdettiin Klimov M-105 P tai VK-105 - moottori. Samalla tykiksi vaihdettiin 20 mm Berezin B-20 ja konekivääreiksi 12,7 mm Berezin UB. Muualla erilaisia varustelisäyksiä, esimerkiksi radiokompassi, ja modifikaatioita tehtiin useita. Saksalainen ässä Peter Düttmann ja useat muut pitivät moottorimuunnosta vaarallisempana kuin alkuperäistä.
Solmussa
Solmussa on suomalaisen rap-artistin Pikku G:n kappale, jolla vierailee suomalaislaulaja Behm. Se julkaistiin 1. joulukuuta 2017 ensimmäisenä singlenä Pikku G:n vuonna 2019 julkaistulta paluualbumilta Kilometrit.
Single debytoi Suomen virallisen singlelistan ensimmäisellä sijalla ja pysyi listalla 20 viikkoa, joista neljä ensimmäistä kärjessä. Radiolistalla se saavutti parhaimmillaan 21. sijan. Albumin julkaisupäivään mennessä single oli striimannut triplaplatinaa.
Tausta
”Solmussa” oli Pikku G:n ensimmäinen julkaisu yhdeksään vuoteen. Hän oli julkaissut taiteilijanimella Gee kaksi kappaletta vuonna 2008 ja sitä edellisen kerran musiikkia vuonna 2004. Kappaleella vieraileva Behm oli sen julkaisuaikaan vastikään kiinnitetty Warnerille ja hän oli suurelle yleisölle vielä tuntematon.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Henri Lanz, Henri Vähäkainu, Kalle Mäkipelto, Rita Behm ja Sonny Kylä-Liuhala. Sen on tuottanut MGI. Pikku G:n mukaan kappale käsittelee ihmissuhteissa syntyviä solmuja, joita ei hänen mielestään tulisi avata vetämällä.
Vastaanotto
Rumbassa rauhallisesta paluukappaleesta ei pidetty. Arvion mukaan kappale kuulosti siltä, että Pikku G oli pitänyt vuosikymmenen tauon myös räppäyksestä. Häneltä toivottiin jatkossa ”notkeampaa kieltä ja terävämpää kynää”, jotta hän yltäisi aikaisemman tuotantonsa tasolle. YleX:n arviossa kappaletta puolestaan kehuttiin onnistuneeksi. Pikku G:n ilmaisua kuvailtiin vahvaksi, rehelliseksi ja aidoksi. Tuntemattoman Behmin valintaa vierailijaksi paluukappaleelle kummasteltiin, mutta hänen laulamastaan kertosäkeestä pidettiin. Behmin ääni yhdistettiin sekä Evelinaan että Vestaan ja kappaleen kertosäettä verrattiin Vestan suoritukseen Pyhimyksen kappaleella ”Kynnet, kynnet”.
5450 Sokrates
5450 Sokrates on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät C. J. van Houten, I. van Houten-Groeneveld ja T. Gehrels vuonna 1960. Pikkuplaneetta sai nimensä antiikin kreikkalaisen filosofin, Sokrateen mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 2780 P-L. Koska Sokrateksen absoluuttinen magnitudi (H) on 12,0, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 11–24 kilometriä.
Kroatian parlamenttivaalit 2015
Kroatian parlamenttivaalit 2015 järjestettiin 8. marraskuuta 2015 Kroatiassa. Kyseessä oli ensimmäiset vaalit, jotka käytiin Kroatian ollessa Euroopan unionin jäsen. Vaalikampanjointi keskittyi kahteen suureen puolueeseen: sosiaalidemokraatteihin (hallituksessa ennen vaaleja) ja demokraattiseen liittoon (oppositiossa ennen vaaleja). Molemmat puolueet johtivat vaaliliittoja: sosiaalidemokraatit Kroatia on kasvussa -liittoa ja demokraattinen liitto Isänmaallista liittoa. Opposition Isänmaallinen liitto voitti vaalit.
Tulokset
Paikkajako vaalien jälkeen:
Malmarsin krouvi
Malmarsin krouvi on Vanhan Porvoontien varrella Vantaan Hakkilassa sijaitseva suojeltu puurakennus. Arviolta vuosien 1760–1770 välillä rakennettu krouvi on yksi Vantaan vanhimmista säilyneistä asuinkäytössä olleista rakennuksista.
Krouvi palveli aikanaan Kuninkaantien matkalaisia ja toimi kestikievarina 1810-luvulle asti. Rakennuksessa oli myös vankisellejä. Sittemmin se toimi torppana. Talo pysyi omistajasukunsa hallussa, kunnes se 2000-luvun alussa siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen. Rakennuksessa on pitkään toiminut Loimaan Kiven hautakivimyymälä. pienoiskuva|Krouvin pihalla sijaitseva aitta on myös suojeltu. Hyvin säilyneessä rakennuksessa on useita 1700-luvun aikaisia osia. Esimerkiksi sisäovet ovat alkuperäisiä, ja myös listat ovat alkuperäisellä paikallaan. 1900-luvulla talon kuisti siirrettiin tien puolelta takapihalle.
Tyypin 24 torpedovene
Tyyppi 24 tai Raubtier-luokka oli Saksan laivaston kuuden torpedoveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Luokka oli paranneltu versio edeltäneestä tyypistä 23.
Suunnittelu
Alusten rungot hitsattiin, mikä pienensi niiden uppoumaa. Niiden voimanlähteenä oli turbiinimoottorit. Luokan aseistuksena piti olla 12,7 cm tykit, mutta niihin asennettiin parannellut 10,5 cm tykit.
Staffordin piirikunta (Virginia)
Staffordin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 152 882 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Staffordin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1664.
Secondo Campini
Secondo Campini (28. elokuuta 1904 Bologna – 7. helmikuuta 1980 Milano) oli italialainen 1930- ja 1940-luvun lentokonesuunnittelija. Hän oli suihkumoottorin kehittämisen pioneereja. thumb|Campini-Caproni C.C.2 Italian ilmavoimien museossa Vuonna 1931 Campini kirjoitti Italian ilmailuministeriölle ehdotuksen tutkia suihkumoottoria. Vuonna 1932 hän teki demonstraation Venetsiassa, jossa suihkuvoimanlähde toimi veneessä. Hän sai tukea ministeriöstä ja alkoi italialaisen lentokonetehdas Capronin kanssa kehittää suihkulentokonetta, Campini Caproni CC.2, jonka ensilento tapahtui vuonna 1940.
"Thermojet", jonka Campini kehitti, poikkeaa merkittävästi nykyisestä suihkumoottorista. Se käytti mäntämoottoria puristamaan ilman polttokammioon riittävän korkeaan paineeseen, jossa polttoaine paloi. Moottori toimi aidon suihkumoottorin tavoin mutta ahtimen suunnittelun ongelmat oli tällä tavalla kierretty. Moottori tuotti suihkumoottorin - eli reaktiomoottorin kuten sitä tuolloin kutsuttiin - tapaan työntövoiman kiihdyttämällä ilmasuihkun.
Vuodesta 1948 Campini työskenteli Yhdysvalloissa, jossa hän osallistui useiden sotilaskoneiden suunnitteluun (ml. Northrop YB-49 lentävä siipi).
Córdoba (Espanja)
Córdoba on kaupunki Espanjassa, Andalusian itsehallintoalueella ja on Córdoban maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Guadalquivirjoen varrella. Córdoban asukasluku on 327 362 (1.1.2015).
Córdoban vanhassakaupungissa on useita jäänteitä kaupungin asemasta Córdoban kalifaatin pääkaupunkina. Jo Rooman vallan aikana Córdoba oli Hispania Baetican pääkaupunki. Kaupungissa on Claudius Marcelluksen rakennuttaman temppelin rauniot, roomalainen silta (jonka alkuperäisiä osia on säilynyt lähinnä vain sillan perustuksissa ) ja muita roomalaisrakennuksia. Pohjois-Afrikasta tullut arabien ja berberien hyökkäys vuonna 711 vei Córdoban 500 vuotta kestäneeseen arabivaltaan. Arabiemiraatin ja myöhemmin kalifaatin pääkaupungiksi tuli Córdoba, kun kukistetun visigoottien valtakunnan keskuksena oli ollut Toledo. Umaijadien dynastian hallitsemasta Córdobasta tuli yksi arabimaailman suurimmista kaupungeista, joskin sen loistoa arabihistorioitsijat nostalgisesti suurentelivat sen jälkeen, kun Andalusian arabivalta oli siirtynyt historiaan. Vuoden 1000 jälkeen Córdoban kalifaatti hajosi yli tusinaan taifa-valtakuntaan, ja kaupungista tuli yksi muiden joukossa. 200 vuotta sen jälkeen kristityt valloittivat sen.
Kaupungin tärkein muistomerkki on 700–900-luvuilla rakennettu entinen moskeija, La Mezquita. Se olisi maailman kolmanneksi suurin moskeija, ellei siitä olisi tehty vuonna 1236 heti kaupungin valloituksen jälkeen kirkkoa. Pian sen jälkeen rukoiluhallin keskelle rakennettiin kappeli, joka myöhemmin laajennettiin katedraaliksi.
Madinat al-Zahran palatsin rauniot, jotka sijaitsevat noin 8 kilometriä kaupungista länteen, ovat myös tärkeä muistomerkki. Siellä työskenteli lukemattomia taiteilijoita ja käsityöläisiä lähes 40 vuoden ajan vuodesta 936. He rakensivat 750 x 1500 metrin laajuista palatsialuetta Abd ar-Rahman III:n toimeksiannosta. Kapinalliset berberijoukot hävittivät palatsin maan tasalle jo 1000-luvun alussa. Siihen päättyi myös Córdoban kalifaatti ja kaupungin kulta-aika.
Kristitty kuningas Alfonso XI rakennutti kaupungin maurilaisen linnoituksen puutarhaan oman palatsinsa (Alcázar de los Reyes Cristianos) vuosina 1327–1328. Palatsia laajennettiin 1300-luvun lopulla ja 1400-luvun alussa puutarhalla ja kylpylällä. Rakennus toimi kaupungin vankilana 1800-luvun alusta vuoteen 1951. Alcázarin pohjoispuolella kasvaa palmumetsikkö. Alcázarin näyttävissä puutarhoissa on paljon vesialtaita ja suihkukaivoja. Alcázar annettiin inkvisitiotuomioistuimen käyttöön sen jälkeen, kun katoliset kuninkaat olivat asuneet siellä 1482–1490. Kolumbus kävi siellä useita kertoja antamassa raporttinsa kuningatar Isabellalle.
Keskiajalla Córdoba oli merkittävä arabialaisen tieteen ja sivistyksen keskus. Kaupungissa asuivat muun muassa oppineet Averroës ja Moses Maimonides. Siellä oli 70 kirjastoa, joista suurimmassa oli yli 40 000 teosta; kahdessa ei-islamilaisen maailman suurimmassa kirjastossa oli tuohon aikaan vain noin 2 000 teosta. Arabialaisen historiankirjoituksen väitteitä lukumääristä on toisaalta pidetty absurdina liioitteluna.
Córdoban vanha kaupunki kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Paholaisen asianajaja (vuoden 2007 elokuva)
Paholaisen asianajaja on ranskalainen dokumenttielokuva, joka käsittelee asianajaja Jacques Vergèsiä. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Barbet Schroeder, ja se ilmestyi vuonna 2007.
Wilhelm Gustloff (laiva)
Wilhelm Gustloff oli 1937 valmistunut saksalainen risteilyalus, jonka neuvostoliittolainen sukellusvene upotti torpedoimalla eteläisellä Itämerellä toisen maailmansodan loppuvaiheessa 30. tammikuuta 1945 sen ollessa kuljettamassa valtakunnan itäosista evakuoituja saksalaisia siviilejä. Uppoamisessa hukkuneiden määrää ei tiedetä, mutta sen on arvioitu olleen jopa 9 000 tai yli. Kyseessä on historian eniten ihmishenkiä vaatinut yksittäinen laivaturma.
Historia
Wilhelm Gustloffin rakensi Blohm+Vossin telakka, ja se laskettiin vesille 5. toukokuuta 1937. Alus kastettiin saksalaissyntyisen Sveitsin kansallissosialistisen puolueen johtajan Wilhelm Gustloffin mukaan, jonka juutalainen opiskelija David Frankfurter oli murhannut vuonna 1936.
Wilhelm Gustloff rakennettiin kansallisosialistien KdF (Kraft durch Freude) -järjestön lippulaivaksi, ja sillä piti tarjota edullisia risteilyjä, joihin olisi varaa muillakin kuin rikkailla. Alus suoritti useita risteilyjä ennen sotaa. Toukokuussa 1939 alus oli mukana laivueessa, joka haki Saksan lähettämän Condor-legioonan sotilaita kotiin Espanjasta. Legioona oli avustanut Francisco Francon joukkoja Espanjan sisällissodassa.
Sodan alusta marraskuuhun 1940 Wilhelm Gustloff palveli Saksan laivaston sairaalalaiva D:nä. Tämän jälkeen laiva oli Gotenhafenin (nyk. Gdynia) satamassa koulutettavien sukellusvenemiehistöjen asuinlaivana. Tammikuussa 1945 Wilhelm Gustloff valmisteltiin kuljettamaan pakolaisia pois Danzigin alueelta etenevien neuvostojoukkojen tieltä.
Uppoaminen
Alus lähti Gotenhafenista aamulla 30. tammikuuta 1945 noin klo 12.30 mukanaan yli 10 000 henkeä (suurin osa siviilejä). Aluksen päällikkönä toimi Friedrich Petersen. Alus oli suunniteltu 1 880 matkustajalle. Sitä saattoi vain yksi miinanraivaaja, Norjasta pakko-otettu, vetoisuudeltaan 700-tonninen ja hiilipolttoinen Löwe. Illalla Neuvostoliiton Itämeren laivaston Aleksandr Marineskon komentama sukellusvene S-13 laukaisi kolme torpedoa kohti Wilhelm Gustloffia. Kaikki torpedot osuivat: ensimmäinen keulaan, toinen uima-altaan kohdalle ja viimeinen konehuoneeseen. Alus upposi 50 minuutissa vieden mukanaan arvioiden mukaan lähes 10 000 ihmistä. Pienet saksalaiset sota-alukset onnistuivat pelastamaan noin 1 230 henkilöä.
Aluksen hylky lepää 45 metrin syvyydessä koordinaateissa 55.11667°N, 17.68333°W, noin 30 kilometrin päässä rannikosta. Alus on myös julistettu hautapaikaksi, ja Puolan viranomaiset ovat kieltäneet alueella sukeltamisen. Puolalaisissa merikorteissa hylky mainitaan ”Esteenä 73”.
S-13 upotti 10. helmikuuta 1945 myös saksalaisen S/S General von Steubenin. Yli 3 000 ihmistä sai surmansa. Alus oli upotuksen tapahtuessa sairaalalaiva ja merkitty selvästi kansainvälisten sopimusten mukaan sellaiseksi. Huomattava osa sen matkustajista oli vaikeasti haavoittuneita, liikuntakyvyttömiä paaripotilaita, joilla ei ollut mitään mahdollisuutta pelastua. General von Steuben purjehti kuitenkin sota-alueella. Se ajoi ilman kulkuvaloja ja kuljetti it-tykkejä. Mukana oli myös satoja koulutettuja sukellusvenemiehiä. Näistä syistä johtuen aluksen torpedointi oli sallittu sodanaikainen teko voittajavaltioiden mielestä eikä sitä pidetä sotarikoksena.
Elokuva ja romaani
thumb|300px|Wilhelm Gustloffin pienoismalli.
Graffitisanasto
Tämä sivu on graffitisanasto, jossa esitellään graffitiin liittyvää alakulttuurista termistöä.
Jyväskylä
Jyväskylän rajanaapurikunnat ovat Joutsa, Toivakka, Jämsä, Luhanka, Muurame, Petäjävesi, Laukaa ja Uurainen. Vuonna 2009 kaupunki, Jyväskylän maalaiskunta ja Korpilahti liittyivät yhteen, minkä vaikutuksesta Muuramen kunta jäi lähes joka puolelta Jyväskylän ympäröimäksi.
Jyväskylässä on yliopisto, Jyväskylän ammattikorkeakoulu, ammattikoulu Gradia sekä useita muita oppilaitoksia. Kaupungin ja koko maakunnan suurin teollisuuden työnantaja on Valmet Oyj.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|pysty|Jyväskylän kaupungin kartta ilman vuosien 1992 ja 2009 jälkeisiä kuntaliitosalueita. Jyväskylä sijaitsee eteläisen ja keskisen Suomen rajaseudulla ja on ollut läpi historiansa merkittävä liikenteen risteyskohta. Lähimmät suuret kaupungit ovat Kuopio (144 km), Tampere (149 km) ja Lahti (169 km). Suomen pääkaupunkiin Helsinkiin Jyväskylästä on matkaa maanteitse 272 km, rautateitse matka on 342 km. Muutamiin muihin suurehkoihin kaupunkeihin kertyy maanteitse matkaa seuraavasti: Mikkeli 113 km, Hämeenlinna 188 km, Kouvola 192 km, Seinäjoki 216 km, Pori 273 km, Vaasa 282 km, Turku 304 km ja Oulu 339 km.
Jyväskylän kaupunki sijaitsee Päijänteen pohjoispäässä. Kantakaupunki on Päijänteen pohjoispäähän Äijälänsalmen kautta yhteydessä olevan Jyväsjärven sekä Tuomio- ja Palokkajärven välisellä kannaksella, jonka lävistää Tourujoki. Jyväskylän pisin jokimuodostelma on Tikkakosken Luonetjärvestä Puuppolan Korttajärveen virtaava Autiojoki 10,9 kilometrin pituudellaan. Päijänteen jälkeen suurimmat alueen järvet ovat Muuratjärvi ja Leppävesi. Suurimpia Jyväskylään kuuluvia saaria ovat Päijänteen Muuratsalo (osa), Vuoritsalo, Kumina, Lehtisaari, Lehtissaari ja Iso-Poro ja Leppäveden saari, josta osa tunnetaan nimellä Manunsaari, osa nimellä Oravasaari. Oravasaaren kylä ei nimestään huolimatta pääosin sijaitse tällä saarella.
Chappel & Wakes Colnen rautatieasema
Chappel & Wakes Colnen rautatieasema on rautatieasema lähellä Chappelin ja Wakes Colnen kyliä Essexissä. Se on Marks Teyn ja Sudburyn välisen Gainsborough Linen varrella. Sen yhteydessä sijaitsee Itä-Anglian rautatiemuseo.
Jyväskylä
Maantiede
Jyväskylä ympäristöineen on mäkistä maastoa. Jyväskylän korkein mäki on Korpilahden Moksin kylässä sijaitseva 258 metriä korkea Uutelanmäki. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Jyväskylän korkein kohta oli 249 metrin korkuinen Pirttimäki. Tunnetumpia maankohoumia ovat Laajavuori, jolla sijaitsee hiihtokeskus ja Matti Nykäsen mäki sekä Harju, joka on tunnettu aikaisemmin nimillä Jyväsharju ja Syrjänharju. Se ei ole nimestään huolimatta ole harju, vaan Sisä-Suomen reunamuodostuman osa. Sen laella on Vesilinna, yhdistetty vesi- ja näkötorni, jossa on myös luontomuseo ja ravintola. Ydinkeskusta on Harjun ja Jyväsjärven välissä.
Jyväskylän kaupunginosat
Jyväskylän kaupunki on jaettu 14 suuralueeseen ja edelleen 86 kaupunginosaan.
Chappel & Wakes Colnen rautatieasema
Asemaa käytti 38 544 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Jyväskylä
Varhaisvaiheet
pienoiskuva|vasen|[[Kankaan paperitehdas 1910-luvulla.]] pienoiskuva|vasen|Näkymä [[Tourulaan päin Vesilinnasta 1950-luvulla.]] Jyväskylän seudulta tunnetaan arkeologisia löytöjä kivikaudelta lähtien. Keskiajalla Keski-Suomi oli Päijännettä ja vesireittejä pitkin liikkuvien hämäläisten metsästys- ja kalastusaluetta, mutta samaan aikaan alueella liikkui myös saamelaista väestöä. Nykyisen Jyväskylän alue kuului Saarion, Hauhon ja Sääksmäen talollisten nautintaoikeuksien piiriin. Laukaan Vuojärvestä tehty siitepölyanalyysi osoittaa, että alueella on jo 500–700-luvulla alkanut kaskiviljely, sillä erityisesti rukiin siitepölyä on tuon aikaisissa sedimenteissä. Varhaisin nimeltä tunnettu alueen asukas oli Heikki Ihanninpoika Jyväsjoki, jonka mainitaan vuoden 1506 asiakirjoissa rakentaneen talon Äijälään.
Chappel & Wakes Colnen rautatieasema
Historia
Rautatien Marks Teysta Sudburyyn avasi Colchester, Stour Valley, Sudbury & Halstead Railway 2. heinäkuuta 1849. Chappel & Wakes Colnen asema radan varrella avattiin samana päivänä, tosin 1. lokakuuta 1914 asti sen nimi oli vain Chappel. Linjaa jatkettiin vuonna 1865 Shelfordiin, jolloin siitä tuli Stour Valley Railway.
Pari (kirjain)
Pari (asomtavruli Ⴔ, nuskhuri ⴔ, mkhedruli ფ) on 24. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Jyväskylä
Varhaisvaiheet
Jyväskylä kuului uuden ajan alussa Laukaaseen, mutta eteläpuolen Korpilahti, Säynätsalo ja Muurame kuuluvat Jämsään. Tuon aikaisen Jyväskylän alueella oli vanhimman (vuoden 1593) maakirjan mukaan kahdeksan taloa, ja lisäksi Palokassa 5 ja Keljossa 2 taloa. Näistä Mattilan talo hallitsi yksinään myöhemmän Jyväskylän jakokunnan maita Keljon kylän rajalta Vesangan ja Palokan kylän rajaan. Jyväskylän vanhin saman suvun hallussa jatkunut tila on Lahden talo, joka on vuonna 1600 erotettu Mattilasta. Lahden talon historia ja sitä hallinnut Lahden suku kietoutuvat merkittävästi Jyväskylän kaupungin alueeseen. Kuitenkin Lahden suku on myöhemmissä vaiheissa haarautunut ja hajaantunut pitkälti ympäri Suomea, ja nykyään suvun edustajia tunnetaan asuvan Lapissa asti. Lahdenrinne Jyväsjärven lounaisnurkassa on Lahden talon vanhaa ydinaluetta.
Pari (kirjain)
Pari äännetään yleensä tai.
Jyväskylä
Varhaisvaiheet
Nykyisen Jyväskylän alueella oli vuoteen 1593 mennessä perustettu myös (Vaajakosken suunnan) Oravasaaren, Haapaniemen, (Palokan suunnan) Mankolan, Rutalan, Mikkolan, (Tikkakosken suunnan) Tikkamannilan, Puuppolan, Kuikan, Nyrölän sekä (Vesangan) Siekkilän, Soikkalan, Yrjölän ja Sipilän talot. Vanhan Korpilahden alueella oli runsaasti taloja: Maahi, Kurkela, Ekonen, Tissola, Hurttia, Härkölahti, Ahvenus, Puolakka, Leustu, Oittila, Putkilahti, Könnö, Raidanlahti, Moksi, Kopiseva, Lehtimäki, Rutalahti, Särkijoki, Saukko, Painaja, Veijo, Maatia ja Uittime sekä nykyisen Muuramen alueen talot.
Chappel & Wakes Colnen rautatieasema
Historia
Koko Stour Valley Railwayta ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa. Lopullinen sulkemispäätös tehtiin vuonna 1965, mutta liikenneministeriö kielsi radalla silloin liikennöinyttä British Railwaysia lakkauttamasta liikennettä Marks Teyn ja Sudburyn välisellä osuudella. Niinpä linja ja sen mukana Chappel & Wakes Colnen asema jäi käyttöön.
Jyväskylä
Varhaisvaiheet
Taloista esimerkiksi Kekkolan, Kuokkalan, Äijälän, Mattilan ja Tourulan nimet ovat säilyneet nykyaikaan asti kaupungin asuinalueiden niminä. Nykyinen Kekkola sijaitsee kuitenkin hieman eri paikassa kuin tuolloin Kuokkalassa Päijänteen rannalla ollut Kekkolan talo. Myöhemmin Mattilasta erotettu Taavettila sijaitsi nykyisen kaupungin keskustan paikalla. Huikko ja Tourula olivat Tourujoen itärannalla. Taloja syntyi tulevina vuosisatoina niin, että Jyväskylästä tuli Laukaan pitäjän suurin kylä. Hyvien vesiyhteyksien ja maanteiden vuoksi Jyväskylästä kehittyi pieni kauppapaikka. Vuonna 1801 sille myönnettiin markkinaoikeudet. Kun Jyväskylälle pyydettiin kaupunginoikeuksia 1820-luvulla, vedottiin kappelikirkonkylän ”vilkkauteen”; sinne oli nimittäin asettunut värjäri, nahkuri, kultaseppä sekä kupari- ja läkkiseppä ja siellä oli aina auki oleva ruokapaikka.
Kaupunkioikeudet
pienoiskuva|[[Jyväskylän tori syksyllä 1983. Taustalla näkyvät Jyväskylän Lyseo ja Jyväskylän helluntaiseurakunnan Siiontemppeli.]] Jyväskylä irrottautui Laukaasta anomalla kaupunkioikeuksia. Hankkeen aloitti majuri Carl Christian Rosenbröijer esittämällä sitä 1823 Laukaan pitäjänkokouksessa. Kaupunginoikeudet saatiin 1837, ja nykyisen kaupungin alueen ydinalueella sijainneiden Taavettilan ja Mattilan talojen isännät joutuivat myymään maitaan kaupunkia varten. Heitä uhattiin pakkolunastuksella. Vain pieni osa tuosta kaupungille saadusta alueesta asemakaavoitettiin, mutta alueen oli pakko olla huomattavasti laajempi, jotta kaupungin lehmille riitti laidunmaata – tuolloin Suomen kaupungeissakaan ei ollut epätavallista, että asukkaat omistivat lehmiä.
Jyväskylän vanhan kirkon alue (markkinapaikka) olisi ollut kaupungille luontevin paikka. Se ei kuitenkaan ollut ainoa vaihtoehto. Suomen senaatti lähetti Jakob Leonard Boringhin, päämittauskonttorin insinöörin etsimään sopivinta kaupunginpaikkaa. Hän löysi sopivat paikat myös Kuokkalasta ja Keljosta, mutta paikaksi valittiin lopulta markkinapaikka, jonne kaupunkia oli suunniteltukin. Nykyään myös kaksi muuta ehdotettua paikkaa kuuluu kaupungin alueeseen.
Lähes kaikki kaupungin ensimmäiset asukkaat tulivat Jyväskylän seudun ulkopuolelta. Asemakaavan uudelle kaupungille suunnitteli ensin Boringh. Siinä oli viisitoista korttelia, joissa kussakin oli kahdeksan tonttia lukuun ottamatta keskimmäistä korttelia, joka oli tori. Carl Ludvig Engel muutti kaavaa lisäämällä kaavan kumpaankin päähän pienempiä tontteja, suurentamalla torin ympäristön tontteja ja poistamalla poikittaiset palokujat eli tulipaloja ehkäisevät lehtipuurivit. Nykyisen kaupungin ydinkeskusta on tuo Engelin asemakaavan alue. Vuonna 1838 kaupungissa oli vain 189 asukasta.
1800-luvun liikenne
pienoiskuva|vasen|Kuva [[Jyväsjärvi|Jyväsjärveltä. Keskellä Innova-torni Lutakossa, vasemmalle jäävät satama ja kaupungin keskusta. Oikean laidan silta johtaa Kuokkalaan.]] Säännöllinen höyrylaivaliikenne alkoi 1850-luvulla. Se, että kaupunki rakennettiin kappelikirkonkylään, joka ei ollut Päijänteen rannalla, oli vesiliikenteen kannalta huono ratkaisu, sillä suurilla sisävesialuksilla ei päässyt suoraan kaupunkiin, vaan laivat jätettiin ulkosatamaan Päijänteen rannalle, mutta ongelma poistui, kun Äijälänjokea ruopattiin niin, että se muuttui Äijälänsalmeksi. Silloin Jyväsjärven ja Päijänteen välille avautui suurillekin sisävesialuksille kelpaava laivayhteys. Kun Vääksyn kanava vuonna 1871 valmistui, päästiin toiseen merkittävään asutuskeskukseen (nykyiseen kaupunkiin) Lahteen asti. Pian valmistui toinenkin kanava, Kalkkisten kanava, joka mahdollisti laivaliikenteen Heinolaan. Kanavat paransivat Jyväskylän, Heinolan ja Lahden yhteyksiä olennaisesti. Haapamäki–Jyväskylä-rata (1897) edisti merkittävästi Jyväskylän talouselämän kehitystä ja koko Keski-Suomen teollistumista.
Suomalaisuuden edistäminen
pienoiskuva|Luistelijoita ja potkukelkkailijoita Jyväsjärven jäällä helmikuussa 2015. 1800-luvulla Jyväskylän seudun huomattavimpia vaikuttajia oli piirilääkäri Wolmar Schildt, yksi huomattavimmista suomalaisasian kannattajista. Suureksi osaksi hänen ansiostaan Jyväskylästä kehittyi suomenkielisen kulttuurin edelläkävijä. Jyväskylään perustettiin 1858 suomenkielinen lyseo (nyk. Jyväskylän Lyseon lukio), valtakunnallisesti ensimmäinen laatuaan, 1863 suomenkielinen opettajaseminaari, josta valmistuivat ensimmäiset kansakoulunopettajat kolme vuotta myöhemmin, sekä suomenkielinen tyttökoulu 1864. Nämä koulut toivat Jyväskylään runsaasti sivistyneitä ihmisiä opettajien ja koko valtakunnan alueelta tulleiden oppilaiden muodossa. Jyväskyläläisiä opettajia olivat esimerkiksi kirjankustantajiksi ryhtyneet Kaarle Jaakko Gummerus, Karl Gustav Göös ja Alexander Georg Weilin.
Teollisuuden alku
1800-luvun loppupuolella kaupunki ja sen ympäristö vaurastuivat muun muassa metsien arvonnousun takia. Tänä aikana kaupunkiin rakennettiin monia merkittäviä, vieläkin käytössä olevia julkisia rakennuksia. Vähitellen Jyväskylään nousi teollisuutta; ensimmäiset merkittävät tehtaat olivat Lohikosken paperitehdas ja Schaumanin vaneritehdas, joka perustettiin 1912. Myöhemmin, 1920 ja 1930-luvulla Jyväskylän seudulle, vihollisen lentokoneiden ulottumattomiin, sijoitettiin runsaasti Puolustusvoimien aseteollisuutta, suurimpina Valtion Kivääritehdas ja Valtion Tykkitehdas.
Suomen Ateena
Jyväskylän sivistys- ja koulukaupunkimaine synnytti aikoinaan kaupungille lempinimen Suomen Ateena. Kaupungissa oli jo ensimmäisten koulujen perustamisen aikoihin haaveiltu yliopiston saamisesta kaupunkiin. Ensimmäinen merkki haaveen täyttymisestä saatiin, kun kaupunkiin perustettiin vuonna 1912 Suomen ensimmäinen kesäyliopisto. Opettajaseminaari muuttui 1934 Kasvatusopilliseksi korkeakouluksi, jolla oli jo oikeus myöntää tohtorin tutkintoja. Varsinaista yliopistoa saatiin odottaa vuoteen 1966 asti, jolloin Kasvatusopillinen korkeakoulu monialaistui ja sen nimeksi muutettiin Jyväskylän yliopisto. Jyväskylä on edelleen merkittävä opiskelukaupunki ja sen asukkaat keskimääräistä korkeammin koulutettuja. Jyväskylä kuitenkin menetti varsinaisen erityisasemansa itsenäisyyden ajan alulla koulutuksen ja kirjasivistyksen koko Suomen laajuisen edistymisen vuoksi.
Kaupungin rakentaminen
pienoiskuva|vasen|Marttatalo, vuonna 1863 valmistunut puutalo Yliopistonkadulla. Jyväskylä on noussut suhteellisen myöhään Suomen suurimpien kaupunkikeskusten joukkoon. Jyväskylän lyseon kasvatti Alvar Aalto perusti arkkitehtitoimistonsa Jyväskylään syksyllä 1923 ja suunnitteli siitä lähtien kaupunkiin ja sen ympäristöön lukuisia rakennuksia. Jyväskylä pysyi melko hiljaisena koulukaupunkina 20. vuosisadan alkuvuosiin asti, mutta se alkoi vähitellen kasvaa ja teollistua. OY Wilh. Schauman AB:n ja puolustuslaitosten valmistuminen Jyväskylään teollistutti kaupunkia jo ennen toista maailmansotaa, mutta vasta sotien jälkeen alkoi kaupungin nopea kasvu eikä se enää ollut pelkästään Suomen Ateena. Jyväskylästä tuli yksi Suomen merkittävimmistä teollisuuskeskuksista. 40 vuodessa kaupungin väkiluku kuusinkertaistui, kaupunkiin tehtiin mittavia alueliitoksia (tärkeimmät vuosina 1941 ja 1965) ja uusia asumalähiöitä kaavoitettiin. Samalla lähes kaikki keskustan historialliset puutalot väistyivät uudisrakennusten tieltä. Tämä purkuvimma oli valtakunnallinen ilmiö, mutta Jyväskylässä se oli erityisen tuhoisa, ja sen syynä oli ainakin osittain tonttipula.
Jyväskylään tuli talvi- ja jatkosodan jälkeen Sortavalan maalaiskunnan siirtoväkeä.
1960-luvulla saivat alkunsa kulttuuritapahtumat Jyväskylän kesä ja Jyväskylän talvi. Vuonna 1951 järjestettiin ensimmäiset Jyväskylän suurajot, nykyiseltä nimeltään Secto Rally Finland.pienoiskuva|pysty=2.75|Näköala keskustaan Harjun näkötornista.
Keski-Suomen lääni
Jyväskylä oli Keski-Suomen läänin pääkaupunki läänin olemassaolon ajan vuosina 1960–1997. Aiempina vuosisatoina Jyväskylä kuului muun Laukaan kunnan osana ensin Hämeen lääniin aina vuoteen 1775 asti, jonka jälkeen se kuului Vaasan lääniin aina Keski-Suomen läänin perustamiseen 1960 saakka. Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Keski-Suomesta tuli yhdessä Turun ja Porin ja Vaasan läänien sekä Hämeen läänin pohjoisosien kanssa osa Länsi-Suomen lääniä, jonka pääkaupunki oli Turku.
Alueliitokset
pienoiskuva|Alueliitokset [[Jyväskylän maalaiskunta|Jyväskylän maalaiskunnasta Jyväskylän kaupunkiin vuosina 1860–1990.]] pienoiskuva|Vuonna 1993 [[Säynätsalo liittyi Jyväskylään ja vuonna 2009 Jyväskylän kaupunki, maalaiskunta ja Korpilahti yhdistyivät.]] Kun Jyväskylän kaupunki vuonna 1837 perustettiin, sen alue oli maanomistuskiistojen vuoksi pieni ja epäkäytännöllisen muotoinen. Sen pinta-ala oli vain 6,2 km², ja se käsitti kaksi kapean käytävän kautta yhteydessä toisiinsa ollutta aluetta, joista toinen oli Jyväsjärven ja toinen Köhniönjärven rannalla ja lisäksi pienen erillisen osan Jyväsjärven Korkeakoskenlahden perukassa. Ensimmäisen kerran Jyväskylän kaupungin aluetta laajennettiin vuonna 1860, kun siihen liitettiin niin sanottu Ramoisen osa, pieni Tourujoen suulla sijaitseva alue, joka oli kuulunut Taavettilan tilaan ja jota kaupunki oli jo kauan havitellut itselleen. Sen pinta-ala oli 0,2 km².
Vuonna 1908 kaupunki osti Syrjälän ja Mustamäen tilat, ja vuonna 1914 niiden alueet liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin. Liitosalue käsitti Mäki-Matin esikaupungin sekä Köhniönjärvestä Ruokepuoliseen ulottuvan maakaistaleen. Mäki-Matti lisättiin viime hetkellä vuonna 1910 vahvistettuun Jyväskylän kaupungin uuteen asemakaavaan kuudenneksi kaupunginosaksi.
Vuoden 1941 liitokset
Vuonna 1941 Jyväskylän kaupunkiin liitettiin Tourulan, Nisulan ja Halssilan esikaupungit, osa Keljosta ja Viitaniemi. Liitoksen piti toteutua jo 1940, mutta sitä lykättiin talvisodan syttymisen takia. Maalaiskuntien oli tuolloin yleensäkin hyvin vaikea huolehtia kaupunkimaisesti rakennetuista alueista, esim. niiden kunnallistekniikasta. Jyväskylän maalaiskunta olikin vapaaehtoisesti valmis luovuttamaan esikaupungit Jyväskylän kaupungille, mutta liitoksen valmistelu ei sujunut sulassa sovussa, sillä kaupunki halusi itselleen muitakin alueita eikä maalaiskunta halunnut niitä luovuttaa. Kaupunki olisi halunnut itselleen muun muassa Kuokkalan, joka oli siihen aikaan maalaiskunnan tärkein viljelysalue. Sitä ei vielä liitettykään kaupunkiin. Alun perin esikaupunkilaiset itse pyysivät liitosta, mutta myöhemmin he vastustivat sitä. Asia oli ollut vireillä vuosikausia, ja esikaupunkien asukasluku oli asiaa valmisteltaessa nopeasti kasvanut.
Vuoden 1941 alueliitoksesta seurasi kunnallinen ja seurakunnallinen erikoisuus, sillä maalaiskunnan kunnantalo sekä maaseurakunnan kirkko sijaitsivat kaupunkiin ja kaupunkiseurakunnan alueeseen liitetyllä Taulumäellä vuoden 2009 kunta- ja seurakuntaliitokseen saakka. Seurakuntaliitoksessa tuosta maaseurakunnan kirkosta tuli uuden Jyväskylän seurakunnan pääkirkko.
Vuonna 1948 liitettiin kaupunkiin Lahjaharju. Maalaiskuntakin oli enimmäkseen liitoksen kannalla. Maalaiskunta esitti jopa kaupungin esittämää liitosta laajempaa liitosaluetta, jotta rajasta tulisi luonnollisempi. Samalla Tyyppälänpohjan niittypalsta siirrettiin takaisin kaupungista maalaiskuntaan, koska se oli siirretty kaupunkiin erehdyksessä. Samana vuonna kaupunki esitti hyvin laajaa liitosta maalaiskunnasta kaupunkiin, mutta se ei toteutunut selvitysmies Kalle Tarkan hidastelun takia.
Vuoden 1965 liitokset
Vuonna 1965 tehtiin liitos, joka yli kolminkertaisti Jyväskylän kaupungin pinta-alan: kaupunkiin siirrettiin Kuokkala, Äijälä, lähes koko maalaiskuntaan kuulunut osa Keljosta, Seppälänkangas, Mannila ja Tuomiojärvestä Ruokepuoliseen ulottuva maakaistale. Alueliitoksessa kaupungin pinta-ala kasvoi 36 neliökilometristä 116 neliökilometriin. Alueliitos oli pitkälti sama kuin vuonna 1948 esitetty; kuitenkin Ritoniemi ja Jyskä, jotka olivat kuuluneet vuoden 1948 liitosanomukseen ja joista 1960-luvullakin haaveiltiin, jäivät maalaiskunnalle. Lähes kaikki liitosaluelaiset vastustivat alun perin liitosta, mutta pian, kun liitos toteutui, he huomasivat, ettei liitos ollutkaan niin paha asia kuin he luulivat. Tästä kertoo Keskisuomalaisen vuoden 1965 ensimmäinen numero. Liitoksessa Jyväskylä ohitti asukasluvussa Kuopion, mutta Kuopio ohitti Jyväskylän vuoden 1969 alussa, kun pääosa Kuopion maalaiskunnasta liitettiin Kuopioon.
1968 toteutettiin pieni liitos, joka johtui siitä, että toinen vuoden 1965 liitoksessa syntyneistä pohjoisista rajoista tuli eräässä kohdassa epäkäytännölliseen paikkaan. 1978 kaupunkiin liitettiin pieni Heinälammella sijaitseva alue. Viimeinen osaliitos maalaiskunnasta kaupunkiin tehtiin vuonna 1990, jolloin kaupunkiin siirrettiin pieni alue Väinölässä tai Äijälässä.
Maalaiskunnan ja kaupungin liitoshankkeet
Maalaiskunnan valtuustossa tehtiin 1994 uusi aloite liitosneuvottelujen käynnistämisestä ja Jyväskylän kaupunginhallitus hyväksyi esityksen. Selvitysmiehenä toimi tällöin Kalevi Kivistö. Kuntien välille syntyi kuitenkin erimielisyyksiä ja maalaiskunnan valtuusto keskeytti prosessin muutaman äänen enemmistöllä. Viimeisen epäonnistuneen liitosyrityksen jälkeen Jyväskylän seudulla alettiin liitoksen sijaan puhua verkostokaupungista. Sitä varten seudun kunnanhallitukset tekivät aluekeskusohjelmaa ohjaavan sopimuksen. Vuoden 2004 alusta vuoden 2008 loppuun Jyväskylän seutu muodostui yhdeksästä kunnasta ja sen asukasmäärä oli 161 500. Seudun kunnat olivat Hankasalmi, Jyväskylän kaupunki, Jyväskylän maalaiskunta, Korpilahti, Laukaa, Muurame, Petäjävesi, Toivakka ja Uurainen.
Keväällä 2007 keskustelut kuntien yhdistämisestä käynnistyivät uudelleen, tällä kertaa maalaiskunnan valtuustosta johtavien virkamiesten vastustuksesta huolimatta. Jyväskylän maalaiskunnan valtuusto päätti 18.6.2007 ja Jyväskylän valtuusto 25.6.2007 esittää sisäasiainministeriölle uuden kunnan perustamista koskevan erityisselvityksen tekemistä. Hallinto- ja kuntaministeri nimitti Jarmo Asikaisen kuntajakoselvittäjäksi 14.8.2007. Hän jätti raporttinsa sekä ehdotuksen yhdistämissopimukseksi 15.12.2007 valtuustoille. pienoiskuva|pysty|Vuonna 2018 valmistunut Suomen korkein opiskelijatalo ja Jyväskylän korkein asuinrakennus [[KOAS Tower.]] Maalaiskunta suhtautui vielä 2000-vuosikymmenen puolessavälissä liitossuunnitelmiin yleensä kielteisesti, mutta mielipide muuttui nopeasti. 2000-luvulla maalaiskunta perusteli kriittistä kantaansa lähinnä kaupungin velkaantuneisuudella. Kuntajakoselvittäjän raportin mukaan varallisuudessa ei kuitenkaan ollut juurikaan eroa: kaupungin netto-omaisuus asukasta kohden oli liitosselvityksen alkaessa 4 936 euroa ja maalaiskunnan 4 870 euroa. Omaisuuden käyvillä arvoilla kaupunki oli maalaiskuntaa vauraampi muun muassa maaomaisuuden sekä kokonaan omistamansa vesi- ja energiayhtiö Jyväskylän Energia Oy:n ansiosta.
Uusi Jyväskylä
Valtuustot päättivät liitoksesta 18.2.2008. Jyväskylän kaupunginvaltuusto puolsi liitosta äänin 57–2, Korpilahden kunnanvaltuusto 19–7 ja maalaiskunnan kunnanvaltuusto 32–19. Päätöksen myötä Jyväskylän kaupunki kuntana ja Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin ja uusi Jyväskylän kunta perustettiin vuoden 2009 alusta. Samalla uuteen Jyväskylään liittyi myös 5 000 asukkaan Korpilahden kunta; Korpilahden ja Jyväskylän kaupungin liitoksesta päätettiin jo ennen maalaiskunnan liitosselvityksen alkamista Korpilahden kunnanvaltuustossa 13.11.2006 ja Jyväskylän kaupunginvaltuustossa 27.11.2006.
Uuden kunnan vaakunaksi valittiin edelleen Jyväskylän kaupungin vaakuna ja nimeksi Jyväskylä. Niin ikään Markku Anderssonista, joka oli ollut Jyväskylän kaupunginjohtajana vuodesta 2004, tuli uuden Jyväskylän ensimmäinen kaupunginjohtaja. Liitoksessa kaupungin väkimäärä nousi noin 128 000:een ja pinta-ala 1 100 neliökilometriin, se ohitti asukasluvun perusteella Kuopion ja Lahden ja siitä tuli asukasluvultaan Suomen seitsemänneksi suurin kunta ja suurin sellainen kunta, jolla ei ole erikseen ruotsinkielistä nimeä.
Uuden Jyväskylän ensimmäinen valtuusto valittiin lokakuun 2008 kunnallisvaaleissa. Valtuustoon valittiin 75 valtuutettua eli 62 vähemmän kuin kolmessa erillisessä valtuustossa oli. Valtuuston ensimmäinen kokous pidettiin jo 3. marraskuuta 2008, vaikka uutta kuntaa ei vielä ollut olemassa. SDP oli valtuuston suurin puolue 21 paikalla. Kokoomuksella oli 16 ja keskustalla 15 valtuutettua. Vihreät saivat valtuustoon yhdeksän paikkaa, vasemmistoliitto kuusi, kristillisdemokraatit neljä, perussuomalaiset kolme ja SKP yhden.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Jyväskylässä oli 140 188 asukasta, joista 131 433 asui taajamissa, 7 258 haja-asutusalueilla ja 1 497:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Jyväskylän taajama-aste on 94,8 prosenttia. Jyväskylän taajamaväestö jakaantuu kuuden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Jyväskylän keskustaajama ulottuu Jyväskylän lisäksi osittain Muuramen kunnan alueelle. Yhteensä Jyväskylän keskustaajamassa on 123 241 asukasta ja sen pinta-ala on 94,19 neliökilometriä.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Jyväskylässä on seuraavat seurakunnat:
Historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Jyväskylän kaupungin nykyisellä alueella ovat:
Politiikka
pienoiskuva|[[Jyväskylän kaupungintalo.]] Jyväskylän kaupunginvaltuustossa on 67 jäsentä. Kaudella 2021–2025 suurimmat puolueet ovat SDP (13), kokoomus (13) ja vihreät (12). Jyväskylän kaupungissa oli vasemmistoenemmistö vuoteen 1984 asti ja uudelleen vuosina 1992–1996.
Kaupunginjohtajat
Jyväskylän virassa oleva kaupunginjohtaja on Timo Koivisto. Kaupunginjohtajien luettelo:
Kaupunkikuva
pienoiskuva|pysty=2.75|360 asteen panoraamakuva Jyväskylästä, 15-kerroksisen Horisontti-talon katolta [[Lutakko|Lutakosta kuvattuna.]] pienoiskuva|vasen|Lutakon aukio. Jyväskylä oli vielä 2000-luvun alussa ennen alueliitosta pinta-alaltaan pieni sekä suomalaisittain varsin tiiviisti rakennettu kaupunki. Ruutukaavan mukaan rakennettu kaupungin vanhin osa, nykyinen ydinkeskusta sijaitsee Jyväsjärven ja Harjun (alkuperäiseltä nimeltään Syrjälänharjun) välissä. Se on Suomen kaupunkien pelkistetyin, yksinkertaisin ja symmetrisin ruutukaava. Kaupungin hallinto ja palvelut ovat hyvin keskittyneitä ja keskusta rakennettu tiiviisti. Jyväskylälle on ollut ominaista myös kaupunkikuvan nopea uudistuminen sekä vanhojen rakennusten purkamisen että nopean uusien kaupunginosien rakentamisen johdosta. Jyväskylä onkin rakennuskannaltaan erittäin nuori kaupunki. 1800-luvun ja 1900-luvun alun empiretyylisestä puutalo-Jyväskylästä ei ole paljoa jäljellä. pienoiskuva|Jyväskylän kävelykatua Monissa Suomen kaupungeissa on toteutettu tai suunnitteilla keskieurooppalaiseen tapaan kävelykatuja. Aikaisemmin valtatien 4 läpikulkuliikennettä palvellut kaupungin keskustaa länsi-itäsuunnassa halkova Kauppakatu muutettiin ensin joukkoliikennekaduksi ja sittemmin yhdeksi Suomen ensimmäisistä kävelykaduista vuonna 1993. Sen varrella sijaitsee kauppakeskuksia, kahviloita ja ravintoloita. Kävelykadulla järjestetään myös tapahtumia.
Monia Jyväskylän rakennuksista on suunnitellut arkkitehti Alvar Aalto. Ydinkeskusta sijaitsee Jyväsjärven ja Harjun välissä.
Jyväskylä on valtateiden 4, 9, 13 ja 23 risteys. Jyväskylän keskustan ohittaa itäpuolelta ohitustie, vuonna 1989 valmistunut Rantaväylä, joka valmistuessaan siirsi valtatien 4 liikenteen pois kaupungin ruutukaavakeskustan liikenneverkosta. Rantaväylän varressa sijaitsee useita Jyväskylän yliopiston sekä kansainvälisen yritysmaailman uudisrakennuksia. Vanhojen tehdasrakennusten häviäminen Jyväsjärven rannasta mahdollisti uuden Lutakon kaupunginosan rakentamisen Kuokkalan sillan juureen. Merkittävä tekijä kaupunkikuvan kannalta on myös keskustan välittömässä läheisyydessä sijaitseva entinen Kankaan paperitehdas. Suurikokoista tehdasaluetta ja paperitehdasta alettiin purkamaan vuonna 2018, tilalle rakennettaan uusi asuinalue. Jyväskylä on menestynyt säännöllisesti Taloustutkimuksen toteuttamassa suurten kaupunkien imagotutkimuksessa parhaista asuinpaikoista, ja oli vuonna 2014 kolmannella sijalla edellisvuoden tapaan. Jyväskylällä on hyvä imago myös yritysjohtajien silmissä.
Kaupunkikulttuuri
Keski-Suomen ohella merkittäviä tulijoiden lähtömaakuntia ovat Uusimaa, Pohjois-Savo ja Pirkanmaa.
Ruokakulttuuri
Jyväskylän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla uunissa koivun, lepän tai pajun varpujen päällä paistettu varpupaisti, kaalia, selleriä ja tomaattia sisältävä Palokan salaatti, ruisrieska, muikunmäti, kahvi ja rinkeli sekä pusut. Jyväskylän maalaiskunnan pitäjäruoiksi valittiin sianpääsyltty, peruhauvikkaat ja luumureemi.