cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tourville-luokka
Tourville-luokka (tyyppi F67) oli Ranskan laivaston kolmen sukellusveneentorjuntafregatin muodostama alusluokka. Alusten aseistuksena olevat merimaaliohjukset ja Crotale-ilmatorjuntaohjukset mahdollistivat kuitenkin muutkin tehtävät.
Vuosina 1994-1996 Tourville ja De Grasse modernisoitiin SLASM-sukellusveneentorjuntajärjestelmällä sekä aktiivisella erittäin matalalla taajuudella toimivalla VLF-kaikuluotaimella.
Suunnittelu
Luokan alukset olivat suurennettuja versioita Aconit-luokan fregateista (tyyppi F65). Niiden propulsiojärjestelmänä oli kaksiakselinen höyryturbiinikoneisto. Ne oli varustettu kahden Lynx WG13 -helikopterin vaatimilla tiloilla. Luokka oli ensimmäinen, joka varustettiin laivakäyttöön suunnitelluin Crotale-ohjuksin. Malafon-järjestelmä asennettiin rakennettaessa, mutta se poistettiin 1980-luvun lopun modernisointien yhteydessä.
Ambrogio Contarini
Ambrogio Contarini (1429–1499) oli venetsialainen kauppias, diplomaatti ja matkailija. Hänen elämänsä yksityiskohdista on säilynyt suhteellisen vähän tietoa, ja hänet tunnetaan erityisesti matkakertomuksestaan ja kuvauksestaan Ak Koyunlun hallitsijan Uzun Hassanin alaisesta Persiasta.
Elämäkerta
thumb|Sivu Contarinin matkakuvauksen vuoden 1486 painoksesta. Contarini oli vanhan patriisisuvun jälkeläinen. Hän vietti nuoruutensa toimimalla kauppiaana Konstantinopolissa, kunnes Toinen Venetsian–Turkin sota syttyi 1463. Hän oli mukana sodan meritaisteluissa Venetsian tasavallan laivastossa. Venetsia pyrki avaamaan toisen rintaman ja hakemaan liittolaisia Osmanien valtakunnan pohjois- ja itäpuolelta, joten se lähetti diplomaatteja neuvottelemaan Ak Koyunlun hallitsijan Uzun Hassanin kanssa. AK Koyunlu aloittikin sodan osmaneja vastaan, mutta jäi käytännössä ilman Venetsian tukea, sillä tasavalta ei aloittanut omia sotatoimia samanaikaisesti. Hassan solmi rauhan osmanien kanssa, mutta Venetsia jatkoi lähettiläiden lähettämistä pyrkien saamaan Hassanin aloittamaan uuden sodan. Contarini oli neljäs venetsialainen lähettiläs Ak Koyunlun hoviin.
Contarini lähti matkaan helmikuussa 1474 ja matkusti keski-Euroopan, Puolan ja Liettuan, Moskovan ruhtinaskunnan, Ukrainan, Krimin kaanikunnan ja Georgian halki Tabriziin, jonka hän saavutti saman vuoden elokuussa. Lokakuussa hän tapasi Uzun Hassanin Esfahanin kuninkaallisessa palatsissa. Uzun Hassan suhtautui Contariniin hyvin vieraanvaraisesti, mutta kieltäytyi osallistumasta sotatoimiin. Contarini jäi vajaan vuoden ajaksi vieraaksi Uzun Hassanin hoviin. Hänen isäntänsä järjesti Contarinin kunniaksi muun muassa paraatin, johon osallistui 25 000 ratsumiestä. Kesäkuussa 1475 lähti paluumatkalle. Hän pääsi takaisin Venetsiaan vasta huhtikuussa 1476, sillä hän kohtasi matkallaan monta viivytystä. Hän oli kulkenut noin 9 000 kilometriä ja ylittänyt kaksi suurta vuoristoa Alpeilla ja Kaukasuksella. Hän oli joutunut matkustamaan pitkiä välimatkoja vaarallisilla seuduilla ja näkemään ajoittain nälkää. Kerran hän oli ollut lähes menehtyä kuumeeseen. Matkallaan hän oli tutustunut niin köyhiin paimentolaisiin kuin korkea-arvoisiin ylimyksiin ja hallitsijoihin. Jo paluupäivänään Contarinin tuli esittää Venetsian tasavallan suurelle neuvostolle suullinen kuvaus matkastaan. Vaikka hän ei onnistunut tehtävässään taivutella Uzun Hassania osallistumaan sotaan, hänen kuvauksensa herätti silti suurta mielenkiintoa. Vielä saman vuoden aikana hän kirjoitti kirjallisen kuvauksen matkastaan, mikä julkaistiin Vicenzassa 1486. Vuonna 1524 teoksesta otettiin toinen painos nimellä Itinerario del Magnifico et Clarissimo messer Ambrosio Contarini. Painos käännettiin latinaksi ja ranskaksi 1600-luvulla. Englanniksi se käännettiin 1873, milloin Hakluyt Society julkaisi sen yhdessä toisen 1400-luvun venetsialaisen idänmatkailijan Giosafat Barbaron kuvauksen kanssa.
Perintö
Contarini oli taitava tarkkailija ja kykeni antamaan värikkäitä kuvauksia sekä kulkemistaan alueista että tapaamisistaan ihmisistä, joskin kerronnassaan hän keskittyi omaan kokemukseensa enemmän kuin tarkkuuteen kuvailemiensa alueiden maantiedon tai historian suhteen. Hänen kertomuksensa on siksi epätarkka joissakin yksityiskohdissa, mutta toisaalta sen historiallinen arvo piilee seikassa, että se on yksi harvoista olemassa olevista länsimaisista aikalaiskuvauksista idän alueista, kulttuureista ja ihmisistä. Esimerkiksi hänen lyhyt mainintansa Astrahanin kaanikunnan pääkaupungista Xacitarxanista on hyvin harvinainen nykyaikaan säilynyt kertomus kaupungin oloista 1400-luvun lopulla. thumb|[[San Cosimaton luostari Via Ambrogio Contarini -kadulla.]] Rooman Ostiense-kaupunginosassa oleva katu Via Ambrogio Contarini on nimetty hänen muistokseen.
Gotthold Ephraim Lessing
Gotthold Ephraim Lessing (22. tammikuuta 1729 Kamenz – 15. helmikuuta 1781 Braunschweig ) oli keskeinen valistusajan saksalainen runoilija. Hänen draamansa ja teoreettiset kirjoituksensa vaikuttivat olennaisesti Saksan kirjallisuuden kehittymiseen.
Elämänvaiheet
Vuodesta 1751 lähtien hän työskenteli toimittajana ja kriitikkona lehdessä nimeltä Berlinische Privilegierten Zeitung, myöhemmin nimeltä Vossische Zeitung. 29. huhtikuuta 1752 hän sai Wittenbergissä maisterin arvon. Hän palasi marraskuussa 1752 takaisin Berliiniin ja tutustui seuraaviin henkilöihin; Karl Wilhelm Ramler, Friedrich Nicolai, Ewald Christian von Kleist, Johann Georg Sulzer ja Moses Mendelson. Hän muutti lokakuussa 1755 takaisin Leipzigiin.
Seuraavana vuonna alkoi hänen useammille vuosille suunniteltu opintomatkansa Alankomaihin, Englantiin ja Ranskaan Johann Gottfried Winklerin seurassa. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään matkan Amsterdamissa Seitsenvuotisen sodan takia. Samana vuonna hän tapasi Johann Wilhelm Gleimin, Friedrich Gottlieb Klopstockin ja Conrad Ekhofin.
Vuonna 1758 hän muutti takaisin Berliiniin, jossa hän Friedrich Nicolain ja Moses Mendelsonin kanssa julkaisi uutta kirjallisuutta koskevia kirjeitä Briefe, die neueste Literatur betreffend. Hän oli vuodesta 1760 vuoteen 1765 Breslaussa, jonne kenraali Tauentzien otti hänet sihteerikseen. 1765 hän muutti Berliiniin ja sen jälkeen 1767 kolmeksi vuodeksi Hampuriin dramaturgiksi ja neuvonantajaksi Hampurin kansallisteatteriin. Siellä hän tutustui seuraaviin henkilöihin; Friedrich Ludwig Schröder, Conrad Ekhof, Philipp Emanuel Bach, Johann Melchior Goeze, sekä Reimarus ja König sukuihin. Siellä hän tutustui myös tulevaan vaimoonsa. Hän oli Eva König, jonka aviomies Engelbert König silloin vielä oli elossa. Samana vuonna hänet valittiin ulkojäseneksi Berliinin Tiedeakatemiaan (Berliner Akademie der Wissenschaften), mutta jo 1769 teatteri suljettiin rahan puutteessa.
Lessing avioitui Eva Königin kanssa 8. lokakuuta 1776 Jorkissa Hampurin lähellä. Jouluaattoiltana 1777 Lessingeille syntyi poika, joka menehtyi heti synnytystä seuranneena päivänä. Eva Lessing kuoli 10. tammikuuta 1778 lapsivuodekuumeeseen. Lessingin omakin terveydentila huononi vuonna 1779. Hän kuoli 15. helmikuuta 1781 aivohalvaukseen (Hirnschlag) ollessaan kyläilemässä Braunschweigissa viinikauppias Angottin luona. Hänet haudattiin Braunschweigiin (Magnifriedhof).
Teokset
Lessing oli monipuolinen runoilija, ajattelija ja kriitikko. Saksan valistuksen johtavana hahmona hän oli voimakkaasti luomassa uutta nousevan porvariston itsetietoisuutta. Hän pyydysti teksteissään poleemisesti tai ironian keinoin muuttuvaa totuutta ja todellisuutta. Hänelle merkitsivät teoksen sisältö ja mieli enemmän kuin sen muoto, mutta silti hän saattoi ankarastikin kritisoida muiden teoksia huonon rakenteen takia. Hän pystyi lukemaan antiikin teoksia alkukielillä ja teilaamaan siten huonosti tehtyjä antiikin jäljittely-yrityksiä. Hän kiinnitti saksankielisen kulttuuripiirin huomiota Englannin kirjallisuuteen ja erityisesti Shakespearen nerouteen. Hän vastusti Johann Christoph Gottschedin estetiikkaa, jonka mukaan taiteen tarkoitus olisi opettaa ihmisiä.
Lessingiä kiinnosti erityisesti teatteri. Hänen pyrkimyksensä oli niin näytelmissään kuin muissa kirjoituksissaan rakentaa Saksaan porvarillista teatteria. Hän hyökkäsi Gottshedin ranskalaisia vaikutteita vastaan ja pyrki edistämään englantilaisen draaman näkyvyyttä saksalaisessa kulttuuripiirissä. Erityisesti hän arvosti Shakespearen tuotantoa. Hänen omista näytelmistään voisi Minna von Barnhelmiä luonnehtia ensimmäiseksi saksalaiseksi kansalliskomediaksi. Emilia Galottia on taas luonnehdittu ensimmäiseksi saksalaiseksi porvarilliseksi murhenäytelmäksi. Viisas Natan on taas runomittaan kirjoitettu uskontoja käsittelevä filosofinen näytelmä. Lessingin näytelmistä on suomennettu vain Minna von Barnhelm, Emilia Galotti sekä Nathan Viisas / Viisas Natan (Nathan der Weise).
The Return (The Hensley/Lawton Band)
The Return on The Hensley/Lawton Bandin vuonna 2001 julkaisema live-albumi.
Jan Ekier
thumb|Jan Ekier vuonna 2010. Jan Stanisław Ekier (29. elokuuta 1913 – 15. elokuuta 2014 ) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä.
Ekier syntyi Krakovassa ja aloitti lapsena esiintymisen pianoduona siskonsa Halinan kanssa. Hän osallistui vuonna 1937 Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa ja käynnisti ensimmäisen Puolan-kiertueensa.
Ekier esiintyi pianistina useissa maissa ja maanosissa. Hänet tunnetaan muun muassa Chopinin, Szymanowskin, Prokofjevin ja J. S. Bachin tulkinnoistaan. Hän menestyi sekä solistina että orkesterin kanssa. Hän oli tuomarina useissa perättäisissä Chopin-pianokilpailuissa ja myös useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän toimi pitkään musiikin opettajana ja sai vuonna 1995 Chopin-akatemian kunniatohtorinarvon.
Ekierin omat sävellykset olivat monesti puolalaisen kansanmusiikin innoittamia. Tuotantoon kuuluu runsaasti pianomusiikkia, mutta myös baletti-, laulu-, orkesteri-, kamari- ja elokuvamusiikkia. Säveltäjä oli naimisissa näyttelijä Danuta Szaflarskan kanssa.
HMCS Cape Breton (K350)
HMCS Cape Breton (viirinumerot K350) oli Kanadan laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus tilattiin lokakuussa 1941 Morton Engineering and Dry Dock Companyltä Quebecistä ja sen köli laskettiin 5. toukokuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 24. marraskuuta ja se otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1943.
Kanadan laivasto
HMCS Cape Breton saapui Halifaxiin 28. marraskuuta 1943 ja se oli koulutettavana St. Margaret's Bayssä tammikuun 1944. Alus liitettiin helmikuussa 1944 Londonderryyn sijoitettuun 6. saattajaryhmään ja se lähti Halifaxista Britteinsaarille 24. helmikuuta. Ryhmän mukana alus partioi ja suojasi saattueita Londonderryn, Plymouthin ja Portsmouthin edustoilla. Alus teki kevään aikana ryhmän mukana yhden matkan Murmanskiin saattueen RA58 suojana ennen kuin se osallistui Normandian maihinnousuun. Alus siirrettiin toukokuussa 9. saattajaryhmään oltuaan puolisen vuotta Kanadassa huollettavana.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus matkasi Londonderrystä Vancouveriin. Alus poistettiin palveluksesta 26. tammikuuta 1946, minkä jälkeen se oli muutaman kuukauden sijoitettuna reserviin Esquimaltissa. Alus myytiin 1947 ja se upotettiin aallonmurtajaksi Kelsey Bayhin Brittiläiseen Kolumbiaan.
Aluksen päälliköt
Aluksen päällikköinä palvelivat :
Mikko Ekorre
Mikko Erik Ekorre (22. elokuuta 1941 Petsamo – 27. marraskuuta 2022 Kemi ) oli suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko. Hän oli SKDL:n kansanedustaja Lapin vaalipiiristä (1974–1983). Ekorre oli sivistysvaliokunnan puheenjohtaja 1979–1982 sekä jäsen muun muassa perustuslakivaliokunnassa, puolustusvaliokunnassa sekä suuressa valiokunnassa. Ekorre toimi Kemin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1975–1988. Koulutukseltaan hän oli kansakoulunopettaja.
Leandersson
Leandersson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mikko Ekorre
Vuonna 1979 Ekorre arvosteli jättämässään kirjallisessa kysymyksessä voimakkaasti erästä yhtymää, minkä vuoksi kyseinen yhtymä ja sen toimitusjohtaja vaativat Ekorren asettamista syytteeseen herjauksesta. Eduskunnan perustuslakivaliokunta esitti vaatimuksen torjumista, ja eduskunta hyväksyi esityksen ilman äänestystä. Kyseinen tapaus oli laadultaan hyvin harvinainen; ennen tätä kansanedustajan syytesuojaa oli yritetty murtaa Suomen itsenäisyyden aikana 1932 Yrjö Räisäsen tapauksessa ja 1947 Lauri Järven tapauksessa.
Ekorre oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) niin sanotun kirveslinjan näkyvimpiä hahmoja 1980-luvulla. Hän tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hänen esityksestään pudotettiin ennen vuoden 1983 eduskuntavaaleja edellisten vaalien ääniharava, vähemmistökommunisti Esko-Juhani Tennilä, SKDL:n Lapin vaalipiirin ehdokaslistalta. Tämä koitui kuitenkin tappioksi, sillä lopputulos oli Ekorren putoaminen ja Tennilän valinta eduskuntaan tämän omalta listalta. Mikäli ehdokkaat olisivat olleet samalla listalla, olisi Ekorre säilyttänyt paikkansa. Kun TV-lähetyksessä arvioitiin vaalitulosta, Tennilä ei suostunut edes istumaan Ekorren kanssa samaan pöytään.
Tuomiot
Ekorre tuomittiin vuonna 1991 Kemin raastuvanoikeudessa väärennöksistä 190 päiväsakkoon. Vuonna 1996 hän sai seitsemän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kirjanpitorikoksesta ja väärennöksestä laiminlyötyään konsulttiyrityksen kirjanpidon.
Toukokuussa 2021 Lapin käräjäoikeus tuomitsi Ekorren kolmesta törkeästä veropetoksesta, kolmesta törkeästä kirjanpitorikoksesta sekä yhdestä törkeästä velallisen epärehellisyydestä vuoden ja kahden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Ekorre oli yhdessä yhtiökumppaninsa kanssa hävittänyt tai kätkenyt yritystensä kirjanpitoa ja laiminlyönyt tilinpäätösten laatimisen. Vankeusrangaistuksen lisäksi tuomioistuin määräsi heidät yhteisvastuullisesti maksamaan Verohallinnolle yli 400 000 euroa vahingonkorvauksia. Rovaniemen hovioikeus piti vankeusrangaistuksen pituuden voimassa mutta alensi syytettyjen korvausvelvollisuuden noin 150 000 euroon.
Nikkilänjärvi (Orivesi)
Nikkilänjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Eräjärven taajamassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen rantoja ympäröivät eri suunnilta taajaman lähellä sijaitsevat peltomaat, jotka viettävät pääosin rannoille päin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa peltoa tai rantakosteikkoa. Rannan tuntumaan ylettyy taajaman taloja sekä kirkon mäen suunnalla että Kortelahden suunnalla. Niille tulee tie yhdystieltä 3260, joka kiertää järven sen itäpuolelta.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatu on heikko, sillä aikaisimpina vuosina siihen laskettiin jätevedenpuhdistamon vesiä. Järven tilaa on seurattu mittauksin ainakin vuosien 1996–2009 aikana. Veden kokonaisfosforipitoisuuksien keskiarvo oli tänä aikana 200 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kokonaistyppipitoisuuksien keskiarvo 2600 μg/l. Tulosten perusteella Nikkilänjärvi on erittäin rehevöitynyt järvi. Vedenpuhdistamon jätevesien fosforipitoisuudet olivat noin 300 μg/l. Ylivirtauskausina järvestä valuu ravinteikkaista vettä Eräjärveen, joka kuormittuu siitä lisää. Eräjärven kunnostushankkeen yhteydessä onkin ehdotettu Nikkilänjärven kemiallista käsittelyä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä mpy. Valuma-alueen pinta-ala on 0,96 neliökilometriä (km²), josta 0,27 km² eli 29 % on peltoa ja 0,52 km² metsämaata. Rakennettua aluetta on 0,1 km². Järvestä lähtee lyhyt laskuoja Eräjärven Kortelahteen.
Sokerimaissi
Sokerimaissi ( Zea mays var. saccharata) tai (Zea mays Saccharata-Ryhmä) on ihmisravinnoksi soveltuva maissi, jolla on makeat vihannesten tapaan käytettävät tähkät. Sokerimaissi vaatii lämpöä, ja sato onnistuu Etelä-Suomessa lämpimänä kesänä. Sokerimaissin sadon onnistuminen pohjoisessa lyhyen kasvukauden Suomessa on epävarmaa, ja viljely rajoittuu vain Etelä-Suomeen, ja sadon onnistuminen vaatii keskimääräistä paremman kesän. Katteet ja kausimuovihuone sekä taimien esikasvatus auttavat. Sokerimaissia voidaan valmistaa vedessä keittämällä tai esimerkiksi kevyesti grillaamalla. Sokerimaissi on yksi ainesosa herne-maissi-paprika-pakasteissa.
Kuznetsov
Kuznetsov, naisilla Kuznetsova (Кузнецо́ва) on yleisimpia venäläisiä sukunimiä. Se perustuu ammattinimitykseen kuznets (кузне́ц) ’seppä’. Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin:
Kuznetsov
Muita
Alaknanda
Alaknanda on joki Uttarakhandin osavaltiossa Intiassa. Se on 195 kilometriä ptkä, ja sen valuma-alue on 10 882 neliökilometriä. Se on yksi Gangesin latvajokia.
Alaknanda saa alkunsa Satopathin ja Bhaginrathi Kharakin jäätiköiden valumavesistä noin 50 kilometriä pohjoiseen Nanda Devin huipusta. Saraswati liittyy Alaknandaan Manassa. Siitä kolme kilometriä alajuoksulle Alaknanda virtaa hindulaisten pyhiinvaelluskohteen Badrinathin halki. Alaknanda ja Bhagirathi yhdistyvät Devprayagissa ja muodostavat Gangesin pääuoman.
Keeper of the Seven Keys Part II
Keeper of the Seven Keys Part II on saksalaisen metallimusiikkia esittävän Helloween-yhtyeen kolmas studioalbumi. Albumin tuotti myös yhtyeen edellisellä studioalbumilla Keeper of the Seven Keys Part I tuottajana toiminut Tommy Hansen, ja sen julkaisi levy-yhtiö Noise Records 29. elokuuta 1988. Albumi on nimensä mukaisesti musiikillinen jatko-osa edeltäjälleen, ja se edustaa musiikilliselta lajityypiltään power metalia. Keeper of the Seven Keys Part II jäi kitaristi Kai Hansenin viimeiseksi Helloweenissa, sillä hän erosi yhtyeestä albumia seuranneen kiertueen jälkeen.
Albumia pidetään yhtenä power metalin keskeisimmistä ja merkittävimmistä julkaisuista. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”I Want Out” ja ”Dr. Stein”, joista muodostui Helloweenin uran keskeisimpiä kappaleita. Albumilla kitaristi Michael Weikathin ja laulaja Michael Kisken rooli kappaleiden säveltämisessä kasvoi, sillä aiemmin yhtyeen pääasiallisena lauluntekijänä toiminut Kai Hansen sävelsi albumille vain kolme kappaletta. Tämän vuoksi Keeper of the Seven Keys Part II:a on pidetty toisinaan kokonaisuudeltaan epätasaisempana kuin edeltäjäänsä.
Albumi nousi myös Billboard 200 -listalle Yhdysvalloissa. Brittiläinen Metal Hammer sijoitti Keeper of the Seven Keys Part II:n sijalle 32 vuonna 2009 laatimallaan sadan kaikkien aikojen parhaan metallialbumin listalla.
Metsämaarianheinä
Metsämaarianheinä (Hierochloë australis) on 20–60 cm korkea heinäkasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa, eli aikaisemmin kuin Suomen kolme muuta maarianheinälajia. Niiden tapaan se tuoksuu kumariinilta. Metsämaarianheinä on luonteeltaan mätästävä. Sen röyhy on 3–7 cm pitkä, ja röyhyn haarat ovat karvaiset.
Kalle Peltola
Kalle Peltola (13. lokakuuta 1881 Eräjärvi – 27. syyskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen Tampereella toimineen Kenkätehdas Oy Kalevan perustaja ja toimitusjohtaja.
Korkeakoskelta kotoisin ollut Kalle Peltola meni 1898 työhön Korkeakosken kenkätehtaalle, jonka oli perustanut Edward Wallenius edellisenä vuonna. 1900-luvun alussa Peltola lähti siirtolaisena Yhdysvaltoihin ja pääsi siellä työhön kenkätehtaaseen. Hän palasi Korkeakoskelle vuonna 1907 mutta lähti sitten uudelleen Yhdysvaltoihin kehittyäkseen ammatissaan. Kenkäteollisuuden käyttämien koneiden asiantuntijaksi kehittynyt Peltola palasi 1914 Yhdysvalloista ja asettui Kööpenhaminaan toimien sitten amerikkalaisen kenkäteollisuuden koneita valmistaneen United Shoe Machinery Corporationin kiertävänä koneasentajana Suomessa ja Skandinavian maissa. Hän tutustui Pohjolan kenkätehtaisiin ja Suomessa hän työskenteli kenkätehtaissa Helsingissä, Vaasassa ja Tampereella.
David McCallum
David Keith McCallum (s. 19. syyskuuta 1933 Glasgow) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiolevitykseen tehdyissä sarjoissa 1950-luvun lopulta alkaen.
Kalle Peltola
Kenkätehdas Oy Kaleva aloitti toimintansa vuoden 1928 alussa vaatimattomissa tiloissa Sukkavartaankadun varrella. Elite-tuotemerkillä valmistetut naistenkengät saivat heti suuren suosion ja tehtaasta kasvoi Suomen johtava naistenkenkien valmistaja. Kalle Peltola oli yhtiön toimitusjohtaja ja hänen veljensä Severus Peltola teknillinen johtaja. Mallisuunnittelusta vastasi Toivo Kaukoranta. Tehdas valmisti ensimmäisenä toimintavuonna 12 000 kenkäparia ja työntekijöitä oli 30-40. 1930-luvun lopulla vuotuinen valmistusmäärä oli jo 120 000 - 130 000 kenkäparia. Keväällä 1938 tehdas alkoi valmistaa myös miesten kenkiä, tuotemerkkinä oli Käy-Yli. Vuonna 1935 Kalle Peltola vieraili useissa Euroopan maissa, muun muassa Englannissa tutustuen naistenkenkien valmistukseen ja markkinointiin. Vuonna 1937 valmistui Tampereen Tammelan kaupunginosaan Tammelan urheilukentän viereen uusi nelikerroksinen tehdasrakennus, jonka suunnitteli rakennusinsinööri Veikko Kallio.
David McCallum
McCallumin tunnetuimpia roolihahmoja on agentti Illya Kuryakin sarjassa Napoleon Solo. 1970-luvulla hän näytteli toisen maailmansodan aikaan sijoittuneessa vankileiridraamassa Colditz ja sarjassa Näkymätön mies. 1980-luvulla hänet nähtiin suositussa mysteerisarjassa Safiiri ja Teräs yhdessä Joanna Lumleyn kanssa. 2000-luvulla McCallum on esiintynyt televisiosarjassa NCIS Rikostutkijat. Hieman aiemmin McCallum esitti samaista Ducky Mallardin roolihahmoa myös sarjassa Kunnian miehet.
McCallum on myös esiintynyt teatteriproduktioissa.
Ylöjärven Uutiset
Ylöjärven Uutiset on Ylöjärvellä kerran viikossa keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti.
Historia
Lehden historia alkaa syyskuusta 1934 jolloin sen perusti Ylöjärvi-nimisenä Jukka Tyrkkö, joka oli myös lehden ensimmäinen päätoimittaja. Vuonna 1957 lehden nimeksi muuttui Ylöjärven Sanomat. Nykyisen nimensä lehti sai vuonna 1999, kun siihen yhdistettiin vuonna 1997 perustettu ilmaisjakelulehti Ylöjärven Seutu. Samassa yhteydessä lehden uudeksi omistajaksi tuli Lempäälän-Vesilahden Sanomat Oy.
Toimitus
Ylöjärven Uutisten päätoimittajana on nykyisin (2022) Ville Mäkinen. Oman ilmoituksensa mukaan lehti tavoittaa 13 000 paikallista lukijaa joka viikko.
Ylöjärven kaupunginhallituksessa on ollut keskustelua lehden linjasta, eikä siitä pidetä. Jopa yhteydenpidon katkaisemista lehteen on väläytelty. Päätoimittaja Ville Mäkinen ja kustantajan Pirmedian toimitusjohtaja Olli Sirén pitäisi kutsua keskustelemaan lehden linjasta. Närää on herättänyt muun muassa se, että lehti on kertonut, että poliisi tutkii kaupunginhallituksen päätösten lainmukaisuutta.
Lehtoängelmä
Lehtoängelmä (Thalictrum aquilegiifolium) on Keski- ja Itä-Euroopassa tavattava monivuotinen lehtokasvi. Suomessa se on luonnonvaraisena alkuperäislajina erittäin harvinainen ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|180px|Kukkiva lehtoängelmä Itävallassa. thumb|vasen|180px|Lehtoängelmä kuvattuna Johann Georg Sturmin teoksessa Deutschlands Flora in Abbildungen (1796).
Lehtoängelmä on lyhytjuurakkoinen ja kasvaa 50–150 cm korkeaksi. Varsi on kalju. Kasvin lehdet ovat korvakkeellisia, lehtilapa on 10–25 cm pitkä ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykän lapa on enintään senttimetrin levyinen, muodoltaan tavallisesti melkein pyöreä sekä pyöreä- ja isohampainen. Lehdyköitten ruodeissa on kookkaat, pitkään säilyvät korvakkeet. Lehtoängelmän violetinpunainen kukinto on tiheä kerrannaishuiskilo. Kukat ovat pieniä. Niissä on varhain varisevia, vastapuikeita kehälehtiä 4 tai 5 kappaletta. Kehälehtien väri vaihtelee sinipunaisesta vihreään. 5–8 mm pitkiä heteitä on runsaasti. Heteiden palhot ovat paljon ponsia pitempiä, nuijamaisia ja väriltään vaalean sinipunaisia. Lehtoängelmä kukkii Suomessa heinäkuussa. Hedelmä on riippuva, noin senttimetrin pituinen pähkylä. Vastapuikeissa, neliharjuisissa pähkylöissä on 5–10 mm pitkä perä, ja niiden ota sekä luottipinta ovat molemmat 0,5–1 mm pitkiä. Lehtoängelmä on myrkyllinen kasvi.
Elinympäristö
Tyypillisiä kasvupaikkoja lehtoängelmälle ovat kosteat, puolivarjoiset lehdot ja lehtokorvet sekä lehtoniityt. Aikaisemmin lehtoängelmän kasvupaikkoja ovat tuhonneet pellonraivaus. Nykyään niitä uhkaavat kuusettuminen ja lehtojen umpeenkasvu.
Käyttö
Lehtoängelmää on jonkun verran viljelty ja käytetty myös koristekasvina.
Vinni Lettieri
pienoiskuva|Vinni Lettieri Vinni Lettieri (s. 6. helmikuuta 1995 Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Lettieri edustaa NHL-seura Anaheim Ducksia. Hän on varaamaton pelaaja ja edustanut NHL-urallaan myös New York Rangersia. Lettieri on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja kätisyydeltään oikea. Hän on pelannut urallaan kauden 2021–2022 loppuun mennessä 82 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt 7 maalia ja 11 syöttöä eli 18 tehopistettä.
Valkolehdokki
Valkolehdokki (Platanthera bifolia) on kämmekkäkasvi. Lajia tavataan hyvin laajalla alueella Euraasiassa. Suomessa valkolehdokki on nykyisin kokonaan rauhoitettu, aiemmin vain kaupustelulta suojattu. Se on rauhoitettu myös Ruotsissa.
Ulkonäkö ja koko
100px|left|thumb|Valkolehdokin kukkia Tanakkavartinen valkolehdokki kasvaa 25–50 cm korkeaksi. Varren tyvessä on kaksi vastapuikeaa tai soikeaa 6–18 cm pitkää lehteä. Varren yläosassa on 1–3 pientä, kapeaa ylälehteä. Kukinto on tiheähkö, tasapaksu, 5–20 cm pitkä tähkä. Kukat ovat valkoisia ja tuoksuvat erityisesti yöllä voimakkaasti. Kukan huuli on kapea ja ehyt ja kannus ohut, suippo ja 2,5–4 cm pitkä. Kukan ponnenpuoliskot ovat yhdensuuntaisia ja lähekkäin. Valkolehdokki kukkii kesä-heinäkuussa.
Luettelo Donald E. Westlaken suomennetusta tuotannosta
Tämä on luettelo Donald E. Westlaken suomennetusta tuotannosta:
Valkolehdokki
Ulkonäkö ja koko
Yöaikaan hyvin näkyvän ja voimakastuoksuisen kukinnon pölyttäjinä toimivat pääasiassa yöperhoset, ennen kaikkea kiitäjät.
Valkolehdokilla on kaksi alalajia: etelänvalkolehdokki (ssp. bifolia) ja pohjanvalkolehdokki (ssp. latiflora), johon kuuluvat kaikki Suomessa tavattavat valkolehdokit.
Valkolehdokki muistuttaa suuresti keltalehdokkia (P. chlorantha) ja erottuu tästä lähinnä kukan muodon perusteella. Lajien yhteisillä kasvupaikoilla lajit myös risteytyvät. Suomessa risteymiä tunnetaan Ahvenanmaalta.
Levinneisyys
Valkolehdokkia tavataan koko lähes koko Euroopassa ja Keski-Aasiassa aina Kiinaan saakka. Lajia kasvaa myös Pohjois-Afrikassa Algeriassa ja Tunisiassa. Suomessa valkolehdokkia tavataan paikoitellen koko maasta pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Laji on kuitenkin suuresti taantunut 1900-luvun loppupuolella.
Elinympäristö
Valkolehdokki ei ole kovin vaatelias laji elinympäristönsä suhteen. Se viihtyy lehdoissa, rehevissä kangasmetsissä, harjulehdoissa, lehtomaisissa metsissä, letto- ja lehtokorvissa sekä kosteilla niityillä ja metsäaukeilla.
Kansanperinne
Valkolehdokkiin liittyy Suomessa monia uskomuksia ja sitä on yleisesti pidetty pyhänä Kristuksen kukkana. Selityksiä tälle uskomukselle on useita eri puolilta Suomea. Vihdissä uskottiin, että Jeesuksen rukoillessa Getsemanessa enkelit lohduttivat häntä asettumalla yöllä avoinna olleisiin valkolehdokin kukkiin. Perniössä puolestaan kerrottiin valkolehdokin syntyneen pitkänäperjantaina Jeesuksen ristin juurella, johon oli pudonnut verta. Verestä nousi hyväntuoksuinen valkolehdokki. Kun kasvi kaivettiin maasta, sen juuren huomattiin muistuttavan kättä. Tästä valkolehdokki on saanut kansanomaisen suomenkielisen nimensä Jeesuksen kämmen.
Käyttö
Valkolehdokki oli 1900-luvun alkupuoliskolla kaduilla ja toreilla yleinen myyntikasvi. Kasvin kaupustelu ja kerääminen myyntiä varten kiellettiin vuonna 1956, minkä jälkeen lajia ei ole kaupallisesti hyödynnetty.
Maasi
Maasi on kylä Norjan Koutokeinossa Finnmarkin läänissä. Maasi on Koutokeinon suurin asutuskeskus heti Koutokeinon keskustaajaman jälkeen. Maasissa on kirkko sekä koulu, ja kylän asukasluku on noin 350 asukasta, joista 98 % on saamelaisia.
Tero Rönni
Tero Matti Johannes Rönni (s. 3. maaliskuuta 1954 Parkano) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1999–2011. Rönni on ollut mukana Mäntän kaupunginvaltuustossa vuodesta 1989 lähtien ja puheenjohtajana vuodesta 2005. Kaupunginhallituksessa hän on ollut mukana vuosina 1993–2004, puheenjohtajana vuosina 1997–2000. Tampereen yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan Rönni oli vuonna 2007 valituista kansanedustajista mielipiteiltään vasemmistolaisin.
27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat nimesi eduskunnassa suorittamansa nimettömän kyselyn perusteella Tero Rönnin yhdeksi seksuaalisista häiritsijöistä eduskunnassa. Julkisen sanan neuvosto moitti myöhemmin Helsingin Sanomia hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. Neuvoston mukaan Helsingin Sanomat ei esittänyt riittäviä näyttöjä kirjoituksen perustaksi. JSN:n mielestä voimakkaasti leimaavan ja yleistävän juttukokonaisuuden totuudellisuus jäi näin ollen osoittamatta.
Kansanedustajauran jälkeen Rönni on toiminut kuljetusyrittäjänä. Hän nosti samalla sopeutumiseläkettä seitsemän vuoden ajan.
Aleksi Saarelainen
Aleksi Valtteri Saarelainen (s. 28. tammikuuta 1993 Espoo) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Rauli Pudas.
Hänen ennätysensä ulkoradoilla on 520 cm (2015) ja sisäradoilla 510 cm (2016).
Saint-Denis de la Réunion
Saint-Denis'n kaupunki (epävirallisesti Saint-Denis de la Reunion) on Ranskan merentakaisen Réunionin departementin hallinnollinen keskus Intian valtamerellä. Saint-Denis on myös Réunionin saaren suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2010 oli 145 022 ja urbaanialueen 174 973.
Historia
Kaupungin perusti Étienne Régnault vuonna 1669, ja siitä tuli Réunionin saaren pääkaupunki 1738.
Liikenne
Lähin lentokenttä on Roland Garrosin lentoasema, joka on samalla Réunionin kansainvälinen lentokenttä. Kenttä on nimetty ranskalaisen ensimmäisessä maailmansodassa palvelleen lentäjän Roland Garrosin mukaan.
Jean Ping
thumb|Ping vuonna 2008 Jean Ping (s. 24. marraskuuta 1942 Omboué, Ranskan Keski-Afrikka) on gabonilainen poliitikko ja diplomaatti, joka on toiminut Gabonin ulkoministerinä vuodesta 1999 alkaen. Hän toimi myös Yhdistyneiden kansakuntien (YK) 59. yleiskokouksen puheenjohtajana 2004.
Ping syntyi  Omboué,ssa lähellä  Fernan Vazin laguunia  Port-Gentilistä etelään. Jean Pingin isä oli kiinalaissyntyinen Cheng Zhiping joka tunnettiin gabonilaisten keskuudessa nimellä  Wang Ping   joka oli alun perin kotoisin Wenzhouista, Zhejiangin maakunnasta Kiinasta josta hän oli muutanut 1920-luvulla Ranskaan jossa hän oli työskentellyt Peugeot'n polkupyörätehtaalla josta hän myöhemmin  sai metsänhoitajan paikan Gabonista. Cheng meni naimisiin gabonillaisen Germaine Aninan kanssa joka oli heimopäällikön tytär Kongosta, joka lähetti tämän  opiskelemaan Ranskaan stipdentillä joka oli Gabonin hallituksen rahoittama.
Ping aloitti uransa Yhdistyneiden kansakuntien parissa 1972 siviilitarkkailijana ulkosuhteiden ja yhteistyön alalla UNESCOssa. Vuosina 1978–1984 hän oli Gabonin pysyvä edustaja UNESCOssa.
Diplomaattisen ja poliittisen kokemuksensa ansiosta Ping päätyi 1984 Gabonin presidentin neuvonantajaksi, jona oli vuoteen 1990 saakka. Tuona vuonna hänet nimitettiin informaatioministeriksi, jossa hän oli vastuussa liikenne-, viestintä- ja matkailuasioista. Virkaan kuului myös hallituksen tiedonantajana toimiminen. Siitä pitäen hän on ollut ministerinä keskeytyksettä jo lähes kahden vuosikymmenen ajan. Ensimmäisen ministeriytensä jälkeen hän oli useissa eri ministerinviroissa, muiden muassa energia- ja teollisuusministerinä sekä talous- ja valtiovarainministerin sijaisena. Lopulta hän oli kaavoitus- ja ympäristöministeri. Tätä virkaa hän piti hallussaan vuoteen 1999 saakka, jolloin hänet nimitettiin ”valtioministeriksi” (Ministre d’État) sekä ulkoasiain-, frankofonia-asioiden ja kansainvälisen yhteistyön ministeriksi.
Jean Pingin kiinalaista syntyperää on pidetty esteenä hänen mahdollisuuksilleen nousta presidentiksi maata vuodesta 1967 hallinneen Omar Bongo Ondimban jälkeen. Hän kuuluu kuitenkin Gabonin vaikutusvaltaisimpiin henkilöihin ja on itsevaltaisen presidentti Bongon lähimpiä tukijoita. Hän oli pitkään suhteessa tämän tyttären Pascaline Bongo Ondimban kanssa, joka oli 1990-luvun alkupuoliskolla hänkin Gabonin ulkoministeri. Pascaline Bongo on useiden öljyalan yritysten johtokunnissa ja hänen nykyinen puolisonsa on maan öljyministeri Paul Toungui.
Koulutukseltaan Ping on taloustieteen tohtori Pariisin I yliopistosta (Sorbonne). Hän on lisäksi saanut kunniatohtorin arvon Kiinan diplomatian instituutista ja Moskovan Venäjän tiedeakatemian Afrikan tutkimuksen instituutista.
Kaikille rakkailleni
Kaikille rakkailleni on Marja-Liisa Kuosmasen vuonna 2004 julkaisema cd-albumi, joka sisältää 11 Toivo Kärjen ennen julkaisematonta kappaletta vuosilta 1963-1987. Kuosmanen on kesällä 2003 järjestetyn Toivo Kärki -laulukilpailun voittaja.
I’m Not Dead
I’m Not Dead on pop-laulaja Pinkin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu eri alueilla eri aikoihin. Se julkaistiin ensimmäisen kerran 31. maaliskuuta 2006.
Albumilta julkaistiin singlet "Stupid Girls", "Who Knew", "U + Ur Hand" ja "Nobody Knows". Kappale "Dear Mr. President" julkaistiin singleinä joissakin maissa, mutta ei esimerkiksi Yhdysvalloissa. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 126,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 5 miljoonaa kappaletta. Suomessa albumi ylsi Virallisen albumilistan kolmannelle sijalle, 13 viikkoa julkaisunsa jälkeen.
Kaikille rakkailleni
Albumin taustalla on Nilsiän Musiikinystävien 2002 Mantulla järjestämät Toivo Kärki -konsertit joiden ohjelmiston suunnitteli Toivo Kärjen poika ja jäämistön hoitaja Kalervo Kärki. Konserttiin Kalervo oli valinnut mukaan myös isänsä jäämistöistä ennenjulkaisematonta musiikkia. Marja-Liisa Kuosmanen oli yksi konsertin solisteista ja konserttien jälkeen hän pyysi Kalervolta lisää julkaisemattomia kappaleita. Näistä Kuosmanen ja kappaleiden sovitukset tehnyt Martti Hautsalo valitsivat levytettäväksi 11 kappaletta. Levyn tiimoilta Marja-Liisa Kuosmanen piti 14.2.2004 Kuopion Musiikkikeskuksessa konsertin, jossa hän esitti kaikki levyn kappaleet. Säestämässä oli Kuopion Kaupunginorkesterista ja nilsiäläisistä muusikoista koottu orkesteri, jota johti Jarmo Kaijansinkko.
Muusikot
Sovitukset teki nilsiäläinen Martti Hautsalo, ja säestävä orkesteri koottiin nilsiäläisistä ja kuopiolaisista muusikoista: Roman Heiste viulu, Michael Gillen viulu, Terho Laitinen alttoviulu, Amanda Kiiski sello, Tapani Heiskanen trumpetti, Jari Lehtosaari pasuuna, Hanna Hautsalo huilu, alttohuilu, Tiina Pirinen huilu, Martti Hautsalo saksofonit, klarinetti, bassoklarinetti, Pasi Horttanainen harmonikka, Esko Hartikainen kitara, Mikko Pasanen piano, Jarmo Hiekkala basso, Kai Seppänen rummut, Marko Salmela lyömäsoittimet. Äänitykset tehtiin Nilsiän Mantun studiossa, äänittäjänä ja miksaajana Ismo Pentikäinen. Albumin ulkoasun suunnitteli Kalervo Kärjen poika Jaakko Kärki.
Thyrfing
Thyrfing on ruotsalainen viikinkimetalli-yhtye. Se perustettiin vuonna 1995, aluksi kitaristi Patrik Lindgrenin ja rumpali Jocke Kristenssonin sivuprojektina. Thyrfing otti alusta asti vaikutteita viikinkimytologiasta. Alkuvaiheessa yhtyeen musiikki oli raa'ahkoa ja primitiivistä, ja mukana oli aineksia kansanmusiikista, keskiaikaisista melodioista ja raskaana jylläävistä kitaroista. Kahden demokasetin myötä Thyrfing sai hyvän vastaanoton underground-piireissä. Yhtye solmi vuonna 1997 levytyssopimuksen hollantilaisen Hammerheart-levy-yhtiön kanssa. Debyyttialbumi Thyrfing julkaistiin 1998.
Toisella albumillaan Valdr Galda Thyrfing edistyi ilmaisussaan ja omaksui sinfoniallisia vaikutteita, unohtamatta kuitenkaan juuriaan. Keikkoja varten yhtye värväsi mukaan kitaristi Tommy Tägtgrenin. Urkraft-albumi julkaistiin vuonna 2000. Samana vuonna Thyrfing teki pienen kiertueen Pohjois-Euroopassa.
Vuonna 2002 ilmestyi levy Vansinnesvisor. Se oli iso harppaus Thyrfingin musiikillisessa ilmaisussa, muun muassa erikoisten soitinvalintojen ja vaihtuvien laulutyylien takia. Yhtye tuli albumin myötä suuremman yleisön tietoisuuteen.
Vuonna 2003 Thyrfing lähti isommalle Euroopan kiertueelle, ja soitti jo isommissa paikoissa ja festivaaleilla, muun muassa Wacken Open Airin päälavalla. Yhtye vaihtoi 2005 levy-yhtiönsä monikansalliseen EMIin ja julkaisi albumin Farsotstider, joka jatkoi tutulla linjalla.
Ensimmäisen USA:n keikkansa Thyrfing soitti suomalaisen Moonsorrowin ja irlantilaisen Primordialin kanssa Heathen Crusade -metallifestivaaleilla.
Kerewe
Kerewe on Tansaniassa puhuttu bantukieli. Sitä puhutaan Mwanzan ja Maran alueilla sekä Victorianjärven alueella Ukerewen ja Maisomen saarilla. Vuonna 1987 sitä arvioitiin puhuvan äidinkielenään noin 100 000 ihmistä.
Tunnettuja murteita ei ole. Sanastollista samankaltaisuutta on zinzan, hayan, nyambon, nyankolen, kigan, tooron ja nyoron kielten kanssa.
Otto Loukkalahti
Otto Jalmari Loukkalahti (s. 11. tammikuuta 1994) on suomalainen estejuoksija. Hän edustaa IF Raseborgia ja hänen valmentajinaan toimivat Marko Loukkalahti ja Tom Andtbacka.
Kalevan kisoista Loukkalahti on saavuttanut pronssia 3 000 metrin esteistä vuonna 2017. Ennätyksikseen hän on juossut 1 500 metrillä ajan 3.51,63, 3 000 metrillä 8.27,80, esteissä 9.12,42 ja 5 000 metrillä 15.14,88.
HMCS Toronto
HMCS Toronto on ollut kolmen Kanadan laivaston aluksen nimenä:
Filósofoksen luostari
Panagía (Neitsyt Maria) Filósofoksen luostari (, tai vain Μονή Φιλοσόφου, Moní Filosófou) on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Loúsioksen rotkossa Arkadiassa Peloponnesoksen niemimaalla.
pienoiskuva|vasen|Uuden Filósofoksen luostarin kirkko. Filósofoksen luostari muodostuu kahdesta osasta, jotka ovat Vanha ja Uusi Filósofoksen luostari. Vanha luostari on perustettu bysanttilaisella kaudella vuonna 963, ja sen perusti keisari Nikeforos Fokaksen sihteeri ja filosofos Johannes (Ioannes) Lampardopulos. Luostari sai lisänimensä tämän virkanimikkeestä. Luostarista on säilynyt sen bysanttilaistyylinen kirkko.
Uusi Filósofoksen luostari perustettiin 1600-luvun puolivälissä. Varmuudella sen tiedetään olleen olemassa vuonna 1691. Sen perustajat tulivat vanhasta luostarista. Uusi luostari sijaitsee Loúsios-joen länsipuolella. Luostarin katholikon eli pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Kirkko on pohjakaavaltaan risti suorakulmiossa ja siinä on kupoli. Kirkko on koristeltu sisältä kreetalaista koulukuntaa edustavilla seinämaalauksilla, jotka ovat vuodelta 1663. Uusi luostari toimii Johannes Kastajan luostarin alaisuudessa. Vuonna 2011 luostarissa oli 7 asukasta.
Heikki W. Virolainen
Heikki Wilhelm Virolainen (17. huhtikuuta 1936 Helsinki – 16. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli Pro Finlandia -mitalilla palkittu kuvanveistäjä.
Virolainen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1956–1957 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuonna 1957.
Hän aloitti tyyliteltyjen puuveistosten tekijänä, mutta siirtyi sittemmin figuratiivisiin ja abstrakteihinkin aiheisiin. Pentti Saarikosken muotokuvasarjassa (1962-1967) tunnistettava muoto muuttuu vähitellen yhä abstraktimmaksi. Virolainen on tehnyt myös reliefejä ja esinekollaaseja, kuten suurikokoinen Kompositio vuodelta 1967. Monet Virolaisen veistoksista on maalattu, kuten Kalevala-aiheiset puuveistokset vuosilta 1964-1970.
Heikki W. Virolainen pyrki teoksillaan herättämään ihmisissä ajatuksia, ja usein teosten nimet eivät suoranaisesti liittyneet teokseen itseensä, vaan sisälsivät ajankohtaisia kysymyksiä, kuten Eduskuntatalossa esillä oleva "Omistaako Wallenberg todellakin yli 40% Olkiluodon ydinvoimalasta?" tai "Ovatko lehmät hyödyttäneet ihmiskuntaa enemmän kuin kaikki maailman kenraalit" (lehmän torso, pronssi,1971-1986, Rovaniemen taidemuseo).
Hyvänä esimerkkinä toimii vuonna 1972 Esplanadin puistossa esillä ollut "Maailman kaikki aseettomat rauhantekijät kruunataan Jumalan pojiksi"-teos, joka oli protesti Vietnamin sotaa vastaan (erityisesti sodan napalmipommitusten lapsuhrit herättivät HWV:ssä halun vastustaa sotaa sen kaikessa järjettömyydessään). Teos kaadettiin köydellä "jumalanpilkkana", ja tapaus herätti aikanaan huomiota myös mediassa.
Pro Finlandia -mitalin Virolainen sai vuonna 1994.
Taiwanin kansallinen yliopisto
Taiwanin kansallinen yliopisto on Taiwanin Taipeissa sijaitseva yliopisto. Yliopisto perustettiin vuonna 1928 ja se on kooltaan maan suurin.
Heikki W. Virolainen
Heikki W. Virolainen kuoli sairauskohtaukseen kotonaan vuonna 2004. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Taiwanin kansallinen yliopisto
Vuoden 2022 QS-yliopistovertailussa yliopisto sijoittui ensimmäiselle sijalle Taiwanissa ja sijalle 68. koko maailmassa.
Historia
Taiwanin kansallinen yliopisto perustettiin vuonna 1928 nimellä Taihokun keisarillinen yliopisto. Taiwan oli vielä tuolloin osa Japanin keisarikuntaa. Ensimmäinen kansleri oli Taira Shidehara. Aluksi yliopistossa oli vain kaksi tiedekuntaa: kirjallisuus- ja valtiotieteellinen tiedekunta sekä maatalous- ja luonnontieteellinen tiedekunta. Opiskelijoita oli 59.
Yliopistoon kuului sen aloittaessa toimintansa vain kaksi oppilaitosta ja 60 oppilasta. Ennen toisen maailmansodan loppua oppilaitoksia oli jo viisi ja oppilaita 382. Yliopisto sai nykyisen nimensä Japanin luovuttaessa Taiwanin Kiinan kansallismielisille vuonna 1945. Kiinalaishallinnon aikaisen yliopiston ensimmäisenä rehtorina toimi Japanissa koulutuksensa saanut Lo Tsung-lo.
Nykyään
Vuonna 2018 yliopiston kansleriksi valittiin entinen kuomintangia edustanut ministeri Kuan Chung-ming.
Vuonna 2020 yliopistossa oli 32 974 opiskelijaa ja 5550 henkilökunnan edustajaa. Kampuksia on kuusi: kolme Taipeissa ja kaksi Yunlinissa ja yksi Hsinchussa. Lisäksi yliopiston alaisuudessa toimivat kokeilumetsä, -viljelypalsta ja merentutkimukseen tarkoitettu tutkimusasema, jotka sijaitsevat Yilanissa ja Nantoussa.
Yliopisto koostuu 16 tiedekunnasta:
Kreikan parlamenttivaalit 2009
Kreikan parlamenttivaalit 2009 järjestettiin 4. lokakuuta 2009. Vaaleissa valittiin Kreikan parlamentin 300 jäsentä kaudelle, joka alkoi 4. lokakuuta 2009 ja päättyi 11. huhtikuuta 2012. Vaalit olivat 13. Kreikan kolmannen tasavallan aikana eli vuodesta 1974.
Vaalit voitti oppositiossa ollut sosiaalidemokraattinen Pasok, joka sai parlamenttiin 160 paikkaa. Vaalien jälkeen pääministeriksi nousi puolueen puheenjohtaja Geórgios A. Papandréou, ja muodostettiin G. A. Papandréoun hallitus.
Edellisen pääministerin Kóstas Karamanlísin puolue Uusi demokratia kärsi vaalitappion ja sai vain 91 paikkaa. Lisäksi uuteen parlamenttiin nousi edustajia Kreikan kommunistisesta puolueesta, oikeistolaisesta Ortodoksinen kansankokous (LAOS) -puolueesta ja radikaalivasemmistolaisesta Syrizasta.
Taustat
Seuraavien parlamenttivaalien ajankohta Kreikassa olisi ollut vasta vuonna 2011. Kóstas Karamanlís ilmoitti kuitenkin syyskuussa 2009, että maassa järjestetään ennenaikaiset vaalit. Karamanlísin mukaan Kreikka tarvitsee uusia vaaleja, jotta poliittinen ilmapiiri voitaisiin puhdistaa maailmanlaajuisen taantuman iskettyä maahan. Hallituspuolueilla oli vain yhden paikan enemmistö parlamentissa, ja Karamanlísin tarkoituksena olisi saada kansalta tukea talouden uudistamiselle.
Vuoden 2007 vaaleissa valtaan nousseen hallituksen ja Uuden demokratian suosio oli rapistunut etenkin taloussotkujen takia. Lokakuussa 2008 kaksi ministeriä erosi, kun valtio oli vaihtanut Athoksen luostariyhteisön kanssa maaomistuksia. Valtion arvioidaan jääneen kaupassa jopa sata miljoonaa euroa tappiolle. Hallituksen suosiota nakersi myös joulukuussa 2008 alkaneet mellakat.
Tulokset
Parlamenttivaaleissa äänesti 70,92% äänioikeutetuista. Kun äänistä oli laskettu 99,92 prosenttia, Pasok oli saanut vähän yli kolme miljoonaa ääntä. Parlamenttiin puolue sai sen myötä 160 paikkaa, kun toiseksi suurin puolue Uusi demokratia jäi 91 paikkaan. Kommunistinen puolue sai 21, Ortodoksinen kansankokous 15 ja Syriza 13 paikkaa. Vihreä Ekologiset vihreät jäi 2,53 prosentin ääniosuuteen eikä saanut paikkoja parlamenttiin. Loput puolueet saivat vain marginaalisen määrän ääniä.
Pasokin johtajasta Papandréousta tuli vaalien jälkeen Kreikan uusi pääministeri. Hän vannoi virkavalan 6. lokakuuta 2009.
Vaalien tulokset olivat:
Oranjestad (Sint Eustatius)
Oranjestad on Karibianmerellä sijaitsevan on Sint Eustatiuksen saaren pääkaupunki. Sint Eustatius on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva erityishallinnollinen kunta. Kaupungin asukasluku on lähes tuhat. Kaupungissa on muun muassa yliopisto ja vuonna 1755 rakennettu kirkko.
Kaupunki jakautuu yläkaupunkiin ja alakaupunkiin. Yläkaupunki on moderni keskusta samalla kun alakaupunki edustaa vanhaa siirtomaa-ajan rakennustyyliä. Alakaupungissa on myös kaupungin linnan Fort Oranjen rauniot sekä Sint Eustatiuksen satama.
Toisjärvi
Toisjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Vihasjärven kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee peltoalueen keskellä Vihasjärven vieressä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on lähes umpeen kasvanut. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja senrannat ovat kosteikkoa. Rannoille ei ole rakennettu mitään eikä sinne johda teitä.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatuun vaikuttavat siihen laskevien pelto-ojien ravinteet sekä yläpuolisen ylirehevöityneen Vihasjärven kuormitus. Toisjärven tiheä vesikasvillisuus kuluttaa ravinnekuormituksesta osan ja loput laskevat Eräjärveen. Koska järvi on keskimäärin alle metrin syvä, jäätyy se talvella usein pohjaan asti. Tämä vähentää osaltaan järven ravinnekuormitusta. Eräjärvelle käynnistetyn kunnostushankkeen tarkoitus on vähentää siihen kohdistuvaa kuormitusta ja silloin ovat Vihasjärvi ja Toisjärvi joutuneet päähuomion kohteeksi. Jotta Eräjärven tila paraneisi, tulisi myös nämä järvet saada ensin kuntoon. Toisjärven ongelma on ravinnemäärät, joista kokonaisfosforipitoisuus on pintavedessä keskimäärin 86 mikrogrammaa litrassa vettä. Tämä on suomalaisissa järvissä hyvin rehevöityneiden järvien arvoja.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,9 metriä mpy. Järveen laskee kaksi pelto-ojaa ja Vihasjärven laskuoja. Vihasojan valuma-alueen pinta-ala on 3,18 neliökilometriä, mistä Vihasjärven kautta virtaa Toisjärveen 2,46 neliökilometrin sadanta. Järven oma laskuoja Vihosoja laskee Eräjärveen sen kaakkoispäähän. Ojan korkeusero on 0,9 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Toisijärvi”.
Vaporisaattori
180px|thumb|Vaporisaattori käytössä.
Vaporisaattori eli höyrystin on muun muassa hampun höyrystämiseen tarkoitettu laite. Markkinoilla on suuri määrä erilaisia vaporisaattoreita, kenties tunnetuimmat ovat saksalainen Volcano Vaporizer ja kotimainen Venus Vaporisaattori.