cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ford Mustang (1964)
1969–1970
Mallivuodelle 1969 esiteltiin Mach 1 -versio, jossa yhdisteltiin kisakoneen ja GT-auton tyylillisiä ominaisuuksia. Auton kyljissä ja peräpeilissä oli heijastava teippiraidoitus, auki ponnahtava, pop-open-tankin korkki, kaksoispakoputkisto, mattamusta konepeitto valescoopilla ja NASCAR-tyyppinen konepeiton pinnikiinnitys. Korostetuin kirjaimin varustetut Goodyear Polyglas -renkaat oli istuttettu kisatyyppisille teräsvanteille. Valinnaisvarusteena oli saatavana toimiva "shaker"-scooppi. Nimitys tulee siitä että konepeiton reiän läpi tuotu scooppi, joka oli kiinni ilmansuodattimessa, värisi moottorin käydessä. Muita valinnaisvarusteita olivat takapään spoileri ja takaikkunan ritilä. Mach 1:n sisustus oli hyvää GT-luokkaa: teak-sävytetty kojetaulu ja puujäljitelmä-ohjauspyörä, korkeaselkänojaiset istuimet, paksumpi äänieristys, korin väriset kisataustapeilit auton molemmin puolin. Mach 1 löysi ystävänsä ja versiota myytiin sen ensimmäisenä vuotena 72 458 kappaletta.
Voimaversio Boss 302 luotiin vastaamaan Trans Am -sääntöihin. Boss 429 luotiin Ford 385 -sarjaan perustuvan Boss 429 -moottorin luokittelemiseksi NASCAR-sarjaan. Kuluttajamarkkinoille valmistettiin 1628 kappaletta Boss 302:aa ja 859 kappaletta Boss 429:ää, joten ne ovat melko harvinaisia malleja.
Vuoden 1969 uutuuksiin kuului myös GT-auton ja personal luxury -auton ominaisuuksia yhdistellyt Grande-versio. Siihen kuuluivat pehmeämpi jousitus, erikoispaksu äänieristys, istuimien tekstiili-vinyyliverhous, teak-sävytetty kojetaulu ja mittaristo, puujäljitelmä-ohjauspyörä ym. Tämäkin versio sai pajon ystäviä, Grande-versiota myytiin mallivuoden 1969 aikana 22 182 kappaletta.
Vuoden 1969 lukuisiin erikoismalleihin lukeutui myös lähinnä kuriositeetiksi jäänyt Mustang E, jota valmistettiin ainoastaan 50 kappaletta. Mallin voimalinjana oli 250-kuutiotuumainen rivikuutonen, vakioautomaatti korkean stall speedin momentinmuuntimella ja hyvin harva, 2.33:1 perävälitys. Näillä eväillä pyrittiin alhaiseen polttoaineenkulutukseen ja siksi Mustang E:hen ei ollut mahdollista saada esim. ilmastointilaitetta.
Mustang GT pudotettiin pois valikoimasta kesken mallivuotta 1969, koska uusi Mach 1 oli syönyt sen markkinat lähes täydellisesti. Kyseisenä vuonna myytiin ainoastaan 5396 GT-mallia.
Opel Movano
Opel Movano B (2010–2021)
Toisen sukupolven Movano esiteltiin vuonna 2010. Nissan vaihtoi mallinsa nimeksi NV400. Movano oli nyt ensimmäistä kertaa saatavana myös takavetoisena mallina. Saatavana oli neljä eri akselipituutta ja kolme korkeutta. Pakettiauton lisäksi valmistettiin seitsemänpaikkaista kaksikäyttöauto Crew Vania, pikkubussi Busia (16 tai 17 istuinta) sekä pakettiauton ja bussin yhdistelmämalli Combia (6 tai 9 istuinta). Valittavana oli myös normaali tai jatko-ohjaamollinen lava-auto sekä erillisellä tavaratilalla varustettu umpikoriauto. Tavaratilaa on korimallista riippuen 8–17 kuutiometriä.
Moottorina oli Renault’n 2,3-litrainen dieselmoottori, josta on yhteensä viisi tehovaihtoehtoa: 2,3 CDTI (110/125/150 hv) ja 2,3 CDTI BiTurbo (135/165 hv). Kaikki moottorit 125- ja 150-hevosvoimaisia lukuun ottamatta on varustettu start/stop-järjestelmällä. Etuvetoiseen oli valittavassa kaikki moottorit, mutta takavetoiseen sai vain 150-hevosvoimaisen CDTI:n ja molemmat BiTurbot. 125- ja 150-hevosvoimaisiin sai halutessaan kuusiportaisen Easytronic-robottivaihteiston. Vakiona kaikkien moottorien yhteydessä oli kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Pakettiauton vakiovarustukseen kuului kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, teräsvanteet osittain peittävin pölykapselein, lämmitettävät sähköpeilit, kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävä neljässä suunnassa säädettävä kuljettajan istuin, ikkunaton liukuovi matkustajan puolella, manuaali-ilmastointi, sähköikkunat edessä, radio/CD-soitin ja ikkunaton väliseinä.
Kaksikäyttöautossa oli lisäksi nelipaikkainen takaistuin ja ikkunallinen liukuovi matkustajan puolella.
Combissa oli pakettiauton vakiovarusteiden lisäksi toisen ja kolmannen rivin istuimet kuudelle tai yhdeksälle hengelle sekä takaosan ilmastointi. Saatavana on kaksi korkeutta ja akselipituutta.
Busissa oli istuimet 16 tai 17 matkustajalle, etusumuvalot, digitaalinen ajopiirturi, matkustamon valaistus, sisään vetäytyvä sivuaskelma ja hattuhyllyt matkustamossa. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Vauxhall Movano B. Vuonna 2019 Movano koki kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä muokattiin vastaamaan uusia PSA-konsernin kanssa yhteistyössä kehitettyjä Combo- ja Vivaro-malleja. Sisällä kojelauta oli uusi, ja siihen sai kosketusnäytöllisen Intellilink 5.0 -tietoviihdejärjestelmän. Uusia turvallisuusvarusteita olivat kaistavahti, kuolleen kulman valvontajärjestelmä ja sivutuuliavustin.
Opel Movano C (2021–)
Kolmannen sukupolven Movano esiteltiin vuonna 2021. Se on Fiat Ducaton, Citroën Jumperin ja Peugeot Boxerin sisarmalli, mikä on seurausta Opelin siirtymisestä General Motorsilta Groupe PSA:n ja sitä kautta superkonserni Stellantiksen omistukseen. Movano C siirtyi siis vuonna 2010 markkinoille tullutta Movano B:tä neljä vuotta vanhemmalle alustalle, sillä Fiatin ja PSA-konsernin pakettiautoperheen mallit tulivat markkinoille jo vuonna 2006.
Saatavilla on neljä eri akselivälipituutta ja kolme korikorkeutta. Movanon voimanlähteenä on 2,2-litrainen dieselmoottori, voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto ja etuveto. Lisäksi saatavana on täyssähköinen malliversio Movano-e. Siihen on valittavissa joko 37 tai 70 kilowattitunnin akku. Pienemmällä akulla suurin toimintamatka on 117 kilometriä ja suuremmalla 224 kilometriä.
Ford Mustang (1964)
1969–1970
Uusi, 155 hv:n 250 Thriftpower -rivikuutonen täytti aukon aiemman 200 Thriftpower-rivikuutosen ja V8-moottoripaletin välissä.
Vuodelle 1969 jatkettiin pääosin samoilla V8-moottoreilla, jotka kuuluivat tarjontaan jo vuotta aiemmin. Jonkin verran muutoksia oli kuitenkin tehty; 302 Windsor antoi nyt tehoa 220 hv eli aiempaa vähemmän, 390 FE -moottorin teho oli noussut 320 hv:aan ja vasta aivan hiljan markkinoille tuodulle 428 Cobra Jet -moottorille, Ram-Air -järjestelmällä tai ilman, ilmoitettiin 335 hv:n teho. Ford pyrki pitämään Mustangin markkinaosuuden hallussaan tiukasti kilpailluilla markkinoilla, jotka odottivat autoilta jatkuvaa uudistumista. Tähän tarkoitukseen Mustangin moottoripalettiin lisättiin uusi 351 Windsor (351W) V8, joka oli mahdollista valita joko 250- tai 290 hv:n versiona.
Vuonna 1969 Shelby Mustangin valmistus siirtyi Fordin käsiin. Tästä huolimatta malli poikkesi ulkonäöltään vakio-Mustangista huomattavasti. Oman ilmeen mallille antoi lasikuituinen keulan jatkopala, joka kasvatti auton pituutta kolmella tuumalla, sen ympäri kiertävä puskuri ja keulapeiton viisi ilmanottoaukkoa. Tarjolla oli kaksi mallia, 290-hevosvoimaisella 351 Windsor (351W) -moottorilla varustettu GT-350 ja 428 Cobra Jet -moottorilla varustettu GT-500. Molemmat mallit olivat tarjolla sportsroof- ja convertible -versiona. Kaikki 1969–1970 Shelby Mustangit valmistettiin vuonna 1969. Mallin myynti ei vetänyt entiseen tapaan ja 789 myymätöntä vuoden 1969 autoa saivat uuden valmistenumeron ja ne myytiin mallivuoden 1970 autoina. Vuodelle 1970 autot saivat lisäksi keulan modifioidun ilmanohjaimen ja konepellin mustat raidat.
Vuodelle 1970 Mustang sai uuden, vähemmän aggressiivisen ulkonäön. Maski muuttui selkeän yksiosaiseksi ja tuplavalot jäivät pois. Kyljet muuttuivat aiempaa sileämmiksi ja takapyöränaukon valeilmanottoaukot oli siivottu pois. Takapaneli oli muuttunut koverasta tasaiseksi. Sisätilat pysyivät pääosin muuttumattomina.
Mallivuodelle 1970 351W V8 -moottorioptio korvattiin uudella 351 Cleveland (351C) V8:lla, joko kaksi- tai nelikurkkuisella kaasuttimella varustettuna. Jotkin vuoden 1969 puolella valmistuneet autot saivat vielä keulalleen 351W-moottorin. 351C 4V (koodi M) moottorin puristussuhde oli 11.0:1 ja se tuotti tehoa 300 hv (bhp) @ 5400 r/min. Uuteen tehomoottoriin oli yhdistetty ominaisuuksia Ford 385 -sarjan- ja Boss 302 -moottoreista, lisäksi sen ominaispiirteitä olivat ohutvalulohko ja sylinterikannen poly-angle-palotila ja canted -venttiilit. Termit tarkoittavat toisiinsa nähden kulmittain asennettuja venttiilautasia ja pyörein muodoin toteutettua monikulmiota.
Loppuvuodesta 1969 Ford valmisti Kansasin Ford-dealereille 96 kappaletta Mustang Twister Special -erikoismalleja. Twister Specialit olivat erikoisdekaaleilla varustettuja, Grabber Orange -värisiä Mach 1 -malleja. Ford valmisti myös joitain Sidewinder-erikoismallin autoja, jotka valmistettiin Dearbornissa, rahdattiin Omahaan ja myytiin Iowan ja Nebraskan osavaltioissa. Näiden väreinä olivat Grabber Green, Grabber Blue, Calypso Coral ja Yellow. Autojen teippiraidat kulkivat tavaratilassa ja ne asennettiin paikalleen dealereiden toimesta.
1971
Kuten aiemmin, korimalleja oli tarjolla kolme: Hardtop (base ja Grande), Sportsroof (base, Boss 351 ja Mach 1) ja convertible.
Hardtop
Vuoden 1971 uuden hardtop-korin silmiinpistävänä ominaispiirteenä oli perän "tunnelback"-muotoilu ja siihen liittyvät virtaavat takapilarien muodot. Grande-varustelun ulkoisia tunnuksia olivat vinyylikatto ja C-pilarin "Grande"-merkit.
Sportsroof
Sportsroof-malli oli saatavana perusversion lisäksi urheilullisempana Mach 1 -versiona ja Boss 351 -tehoversiona.
Mach 1 -varustukseen kuului mm. kaksivärimaalaus, lokasuojien Mach 1 -dekaalit ja perän teippiraita Mach 1 -dekaalilla, kaksoispakoputkisto, korin väriset taustapeilien kuoret auton molemmin puolin ja konepellin NACA tai NASA -scoopit (molempia muotoja käytetään), jotka olivat toimivat Ram-Air -option kanssa. Mach 1:n vakiovarustukseen kuuluivat lisäksi uretaani-etupuskuri ja oransseilla sportlight-lisävaloilla varustettu maski. Vaikka Mach 1 assosioituu usein NASA-konepeltisenä mallina (kyseessä oli no-cost -optio), se voi olla myös lähempänä perusmallia, eli varustettu scoopittomalla konepellillä ja vakiomoottori 2V 302 V8:lla.
Boss 351 examples were similar in appearance to the Mach 1, and included a larger black-out hood than Mach 1's, front and rear spoilers, dual exhaust with no rear valance cutouts, and chrome bumpers paired with the sportlamp grill.
Convertible
Convertible-mallit oli varustettu sähkötoimisella kattomekanismilla ja lasisella takaikkunalla. Vuoden 1973 mallit olivat viimeiset avo-Mustangit, kunnes korimalli teki paluun vuonna 1982. Uusikoristen convertible-mallien varustukseen ei kuulunut mitään ulkoista varustepakettia niiden ensimmäisenä vuotena.
1972
Totuttuun tapaan usean vakiomallisen sisustusvaihtoehdon lisäksi autoa pystyi personoimaan mieleisekseen erilaisten varustepakettien ja yksittäisten lisävarusteiden avulla. Uudistettu ulkopuolen "Decor Group" -paketti antoi hardtop- ja convertible -mallien ostajille mahdollisuuden varustaa autonsa Mach 1 -mallin tavoin kaksivärimaalauksella, lisävaloilla varustetulla hunajakennomaskilla ja uretaanipuskurilla.
Vuoden 1972 maaliskuun ja kesäkuun välisenä aikana oli myynnissä Olympic Sprint Edition -erikoismalli. Sprint-paketti oli saatavana Hardtop- ja Sportsroof -malleihin ja siihen kuului valkoinen väri vaaleansinisillä aksenteilla ja korin takaneljänneksen USA-vaakunadekaaleilla. Washington D.C:n vuosittaiseen kirsikankukkafestivaaliin toimitettiin vuonna 1972 50 kappaletta "Sprint"-väriteemalla toteutettua avomallia.
Vuosi 1972 oli Fordin suuritehoisten muskeliautojen ja moottoreiden viimeinen. Lajinsa viimeisiksi edustajiksi jäivät 398 kappaletta 351 HO -moottorilla varustettua autoa. Kyseinen moottori oli saatavilla jokaiseen koriversioon, ei ainoastaan Sportroof-malliin. Teknisiltä ominaisuuksiltaan 351 HO muistutti aiempaa Boss 351 -mallia: ei ilmastointia, neliportainen vaihteisto Hurst-shifterillä, 9-tuuman lukkoperä 3.91-välityksellä ym.
1973
Vuosi 1973 toi mukanaan kevyitä ulkonäkömuutoksia. Uretaanipuskurista tuli kaikkien mallien vakiovaruste ja sen koko kasvoi uusien turvallisuusvaatimusten mukaiseksi. Aiemmat maskin sportlamp-lisävalot toimivat nyt seisontavaloina ja suuntavilkkuina, samalla ne oli käännetty pystyasentoon. Mach 1 sai pitää oman hunajakennomaskinsa.
Mach 1:n kylkiteipit saivat uudet muodot ja 3/4-vinyylikatto oli mahdollista valita Sportsroof-korin vakio- ja Mach 1 -version yhteydessä. Uutena optiona tarjolle tuli viisiaukkoiset, kiillotettua takoalumiinia olevat vanteet, jotka korvasivat Magnum 500 -vanteet.
Mallivuoden 1973 Mustang oli alkuperäisen idean pohjalta kovasti muuttuneen poniauton viimeinen painos. Seuraavan sukupolven Ford Pinto-perustainen Mustang II painotti taloudellisia arvoja.
Tekniset tiedot 1971
Vuonna 1972 amerikkalaiset ajoneuvovalmistajat siirtyivät moottorien tehon ja vääntömomentin ilmoittamisessa SAE netto -muotoon, aiemman SAE brutto (gross) -muodon sijaan. Tämä tekee vuosimallien 1971 ja -72 välisen ominaisuuksien vertailun hankalaksi. Samaan aikaan kiristyneet päästövaatimukset pudottivat moottoritehoja jopa huomattavassa määrin. Jotta edllisvuodesta todella reilusti alaspäin pudonneet teholukemat eivät olisi aiheuttaneet ostajien keskuudessa suotta hämmennystä, monet valmistajat jättivät nämä tiedot brosyyreistään pois. Vuoden 1973 Mustangin myyntiesitteessä ei mainita mallien voimalinjasta mitään, sen sijaan siinä keskitytään sisutukseen, ulkonäköön ja turvallisuusvarusteisiin. Ero muutaman vuoden takaisiin esitteisiin ja mainoksiin on silmiinpistävä ja kertoo hyvin markkinoiden muuttumisesta.
Muita variantteja
Pieni määrä Meksikossa valmistettuja autoja varustettiin Shelby de Mexico -yhtiön lisenssillä GT-351 -varustepaketilla. Belgialainen Shelby-dealeri Claude Dubois modifioi Euroopan markkinoille 14 autoa Shelby Europa -varustuksella ja dekaaleilla.
Myynti Suomessa
Vuonna 1965 Ford Mustang maksoi Suomessa 4735 cm³:n V8-moottorilla varustettuna 20 700 markkaa. Samassa hintaluokassa sen kanssa olivat muiden muassa yhdysvaltalaiset Buick Special, Chevrolet Impala, Dodge Coronet, Oldsmobile F85 ja Plymouth Fury sekä eurooppalaiset Jaguar Mark II, Mercedes-Benz 220, Opel Admiral ja Volvo P1800. Vaikka Mustangin kohderyhmänä olivat nuoret ja nuorekkaat autoilijat, suomalaisilla nuorilla oli tuskin varaa edes unelmoida siitä. Suomen automarkkinoita hallitsivat niin kutsutut kansanautot Fiat 600, Ford Anglia, Austin ja Morris Mini sekä Volkswagen Kupla. Mustangeja myytiin Suomessa vuosina 1965–1967 noin 150 kappaletta. Turkulainen autourheilija Jouko Valli kilpaili Mustangilla rata-ajoissa, vaikka suurimpien autojen luokka ei herättänyt mainittavaa kiinnostusta sen enempää yleisössä kuin kilpailijoissakaan. Vuodesta 1968 lähtien Ford Mustangia, kuten muitakin yhdysvaltalaisia Fordeja, tuotiin Suomeen lähinnä näyteautoina ja erikoistilauksesta.
Cannibal Corpse (albumi)
Cannibal Corpse on samannimisen yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen demo, joka julkaistiin 2. toukokuuta 1989. Demo on yhtyeen ensimmäisen kokopitkän albumin Eaten Back to Life edeltäjä, jota varten demon kappaleet äänitettiin myöhemmin uudelleen.
Vaikka demon oikea otsikko on yksinkertaisesti "Cannibal Corpse", demoa on yleisesti nimitetty nimellä "A Skull Full of Maggots" tai yksinkertaisesti "demoksi" yhtyeen fanien ja keräilijöiden keskuudessa.
Kasetin kannessa on valokuva yhtyeestä ja toiselle puolelle piirretyn "logon" on piirtänyt Chris Barnes. Demo itsessään on esillä Cannibal Corpsen vuoden 2003 musiikkiboksilla 15 Year Killing Spreellä.
Ainur
Ainur (yksikössä ainu) ovat kuvitteellisia hahmoja J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa. Ainur eli ”Pyhät” ovat luojajumala Ilúvatarin luomia henkiolentoja, jotka saivat alkunsa ennen Ardaa.
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Tämä on luettelo Muumi-mediatuotteista.
Ainur
Ainurin alkuperä
Silmarillioniin sisältyvä luomiskertomus Ainulindalë alkaa seuraavasti (suomennos Kersti Juva):
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Televisiosarjat ja elokuvat
Muumeista on tehty myös monia televisiosarjoja mm. Länsi-Saksassa, Venäjällä, Puolassa ja Japanissa.
Ainur
Ainurin alkuperä
Jokaiselle ainulle annettiin se osa Ilúvatarin mieltä josta hän oli tullut. Poikkeus oli Melkor, mahtavin ainu, jolla oli osuus kaikkien muiden lahjoista. Ilúvatar opetti heille musiikin taidetta, kunnes toi heidät yhteen tekemään Ainurin Soiton, suuren laulun, joka pohjautui Ilúvatarin antamiin sävelaiheisiin. Soiton pohjalta Ilúvatar loi näyn ja siitä syntyi oikea Maailma.
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Die Muminfamilie
Ensimmäinen oli Augsburger Puppenkisten tuottama länsisaksalainen sarja "Die Muminfamilie" vuosina 1959–1960. Se toteutettiin puisilla marionettinukeilla. Sarjan osat 1–6 perustuivat kirjaan Taikurin hattu ja osat 7–12 kirjaan Vaarallinen juhannus.
Ainur
Ainur ja maailma
Ainurin Soiton kautta Ilúvatar loi näyn Maailmasta; hän näytti sen ainurille ja selitti heille suurimman osan sen luonnosta ja kohtalosta – jotta ainurilla olisi paljon tietoa Maailmasta. Sitten Ilúvatar teki maailmasta oikean. Melkor ja moni muu mahtava ainu halusi mennä sinne ja muuttaa sen sopivaksi Ilúvatarin Lapsien, (haltioiden ja ihmisten) tuloa varten.
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Tove Jasson no Tanoshii Mūmin Ikka
Seuraava oli ensimmäinen japanilainen muumisarja Tove Jasson no Tanoshii Mūmin Ikka vuosina 1969–1970. Sarjassa oli 65 osaa. Anime poikkesi suuresti Tove Janssonin muumeista, eivätkä jaksot pohjaudu kirjoihin.
Ainur
Ainur ja maailma
Ardaan laskeutuivat viisitoista voimakkainta ainua. Neljästätoista suuresta ainusta tuli valar, tai Ardan Voimat. Viidestoista, Melkor, valitsi toisen tien ja hänestä tuli ensimmäinen Musta Ruhtinas. Moni heikompi ainu auttoi valaria ja heistä tuli maiar. Ne ainur, jotka menivät Maailmaan sen alussa, eivät pääsisi sieltä enää pois, kunnes se tuhoutuu.
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Muumipeikko
Vuonna 1969 tehtiin 13-osainen Vivica Bandlerin ohjaama ruotsinkielinen televisionäytelmä Muumipeikko, jossa esiintyivät mm. Lasse Pöysti, Birgitta Ulfsson, Nils Brandt ja Elina Salo.
Ainur
Melianin suku
Kun moni ainu meni Maailmaan, heidän mukanaan tuli maia Melian. Ainoana ainuna hän nai yhden Ilúvatarin Lapsista, Doriathin kuninkaan Elu Thingolin. Heidän perillisissään virtasi siis osittain ainurin veri, ja se jatkui ja jatkui läpi monen sukupolven, ja Sormuksen Sodassakin se oli mukana. Elrond oli Melianin lapsen lapsen lapsenlapsi, ja myös Aragorn oli hänen perillisensä Elrosin kautta ja monen monen sukupolven läpi.
Luettelo Muumi-mediatuotteista
Shin Mūmin
Japanilaiselle sarjalle tehtiin 1972 jatko-osa, 52-osainen Shin Mūmin. Sarjan ohjasi kuuluisa Rintaro.
Mumindalen
Mumindalen oli Ruotsin televisiossa SVT:ssä vuoden 1973 joulukalenterisarja. 24-osaisessa sarjassa muumihahmoja esittävät näyttelijät pukujen sisässä ja dialogi on äänitetty jälkeenpäin. Juonet perustuivat Janssonin kirjoihin.
Opowiadania Muminków
Puolalainen Se-Ma-For tuotti 1977–1982 pala-animaatiosarjan Opowiadania Muminków (engl. The Moomins). Suomessa sarja tunnetaan nimellä Muumien maailma. Sarjasta tuli suosittu etenkin Isossa-Britanniassa.
Vem ska trösta knyttet?
Ruotsissa tuotettiin 1980 lyhytelokuva Vem ska trösta knyttet? kuvakirjasta Kuka lohduttaisi Nyytiä?
Šljapa Volšebnika
Neuvostoliittolainen Sverdlovsktelefilm tuotti 1980–1983 kolmiosaisen pala-animaation Šljapa Volšebnika kirjasta Taikurin hattu. Studio suunnitteli muumien ulkonäön uudestaan, mutta muuten animaatio noudattaa kirjan tapahtumia.
Tanoshii Mūmin Ikka ja Tanoshii Mūmin Ikka: Bōken Nikki
Tunnetuin muumisarja lienee Japanissa vuosina 1990–1991 tehty 78-osainen Tanoshii Mūmin Ikka, joka yhdessä vuosina 1991–1992 tehdyn 26-osainen Tanoshii Mūmin Ikka: Bōken Nikki -jatkosarjan kanssa tunnetaan Suomessa yhteisnimellä Muumilaakson tarinoita.
Sarja on julkaistu DVD-levyinä sekä VHS-kasetteina, joissa on kaikki Suomessa esitetyt 101 Muumilaakson tarinoiden jaksoa. 63 jaksossa on myös ruotsinkielinen jälkiäänitys. Levyjä on yhteensä 26 kappaletta, ja VHS-kasetteja 33 kappaletta. Sarjasta tuli erittäin suosittu, ja sitä on uusittu Suomen televisiossa useasti. Viimeisin uusintakierros käynnistyi helmikuussa 2014. Sarjan suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat Eero Ahre, Samuli Edelmann, Tapio Hämäläinen, Ilkka Merivaara, Marja Packalén, Matti Ruohola, Elina Salo, Rabbe Smedlund, Aila Svedberg, Ulla Tapaninen, Timo Torikka ja Leena Uotila. Ohjauksesta ja suomennoksesta vastasi Jertta Ratia-Kähönen, ja suomen- ja ruotsinkieliset tunnuslaulut esitti Benny Törnroos. Sarjan tuotti Dennis Livson.
Vuonna 2017 HD-tasoiseksi muunnetun sarjan esitysoikeudet siirtyivät kaupalliselle MTV:lle, joka teetti siihen uuden suomenkielisen jälkiäänityksen.
Muumipeikko ja pyrstötähti
Viimeksi mainitun televisiosarjan loputtua vuonna 1992 tehtiin vielä samannimiseen muumikirjaan perustuva elokuva Muumipeikko ja pyrstötähti.
Hur gick det sen?
Ruotsissa tuotettiin 1993 lyhytelokuva Hur gick det sen? kuvakirjasta Kuinkas sitten kävikään? Toisin kuin aiempi Kuka lohduttaisi Nyytiä? -animaatio, tämä ei sisällä laulua.
Muumi ja vaarallinen juhannus ja Muumi ja punainen pyrstötähti
Vuonna 2008 julkaistiin puolalaisen Muumien maailma -sarjan pohjalta suomalaisten leikkaama ja editoima elokuva nimeltä Muumi ja vaarallinen juhannus. Samaan pala-animaatiosarjaan perustuu myös kolmiulotteiseksi muutettu elokuva Muumi ja punainen pyrstötähti (2010).
Muumit Rivieralla
Vuonna 2014 julkaistiin perinteinen animaatioelokuva Muumit Rivieralla, joka perustuu Muumipeikko-sarjakuvan Muumiperhe Rivieralla tarinaan. Elokuvan ohjaajana toimi Xavier Picard ja tuottajana Hanna Hemilä.
Muumien taikatalvi
Vuonna 2017 julkaistiin kolmas Muumien maailman materiaalista koottu elokuva, Muumien taikatalvi.
Muumilaakso
Vuonna 2019 sai ensiesityksensä brittiläis-suomalainen tietokoneanimoitu televisiosarja Muumilaakso.
Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut
Vuonna 2021 julkaistiin neljäs Muumien maailman materiaalista koottu elokuva, Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut.
Vanha sarja
Nordic Softsalesin julkaisema PC/Mac-koneilla pelattava CD-ROM-pelisarja.
Nicole Uphoff
Nicole Uphoff (s. 25. tammikuuta 1967 Duisburg) on saksalainen kouluratsastaja. Hän on nelinkertainen olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari.
Horten (sukunimi)
Horten on saksankielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Charlotte Rohlin
Charlotte Rohlin (s. 2. joulukuuta 1980 Linköping) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on kesäkuun 2015 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 77 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
Rohlin esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin naisten maajoukkueessa maaliskuussa 2007. Hän saavutti MM-pronssia 2011 ja pelasi myös vuoden 2008 olympialaisissa sekä vuosien 2009 ja 2013 EM-kilpailuissa. Hän oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt siellä pelaamaan.
Rohlin edustaa kotimaassaan Linköpings FC:tä.
Reginald Joseph Orsmond
Reginald Joseph Orsmond (18. tammikuuta 1931 Johannesburg – 19. toukokuuta 2002 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Johannesburgin hiippakuntaan 8. joulukuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Assuraksen titulaaripiispaksi 27. tammikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi George Francis Daniel, jota avustivat Stephen Naidoo ja Dominic Joseph Chwane Khumalo.
Orsmond sai 2. heinäkuuta 1984 nimityksen Johannesburgin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 71-vuotiaana virassa.
Nils Malmros
Nils Sigurd Malmros (s. 5. lokakuuta 1944 Århus) on tanskalainen elokuvaohjaaja, koulutukseltaan kirurgi. Hänet tunnetaan erityisesti nuorten aikuistumiskuvauksistaan, joissa hän on hyödyntänyt omia nuoruuskokemuksiaan Århusissa. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat trilogia 1950-luvun koululaisista: Lars-Ole 5C (1973), Pojat on poikia (Drenge, 1977) ja Tiedon puu (Kundskabens træ, 1981). Tiedon puu on yksi kymmenestä Tanskan kulttuurikaanoniin valitusta elokuvasta. Malmros on voittanut kolme tanskalaisen elokuvan Robert-palkintoa ja neljä Bodil-palkintoa.
Uran alku
Malmros syntyi Århusin yliopiston neurokirurgian professorin Richard Malmrosin poikana. Hän halusi huonekalusuunnittelijaksi, muttei päässyt arkkitehtuurikouluun ja ryhtyi opiskelemaan isänsä alaa, lääketiedettä, vuonna 1965. Hän valmistui vasta 1988, yli 20 vuoden ja viiden pitkän elokuvan jälkeen. Elokuvanteosta hän kiinnostui nähtyään opiskeluaikana François Truffaut’n elokuvan Jules ja Jim ja luettuaan siitä kirjailija Klaus Rifbjergin tekemän analyysin.
Vähälle huomiolle jääneen esikoiselokuvansa En mærkelig kærlighed Malmros teki omilla ja ystäviensä rahoilla. Seuraavaa elokuvaa Lars Ole 5C varten Malmros haki tukea käsikirjoitus- ja tuotantovaiheessa, mutta Tanskan elokuvainstituutti piti tarinaa lastenelokuvana eikä myöntänyt tukea. Elokuva kuitenkin menestyi sekä arvosteluissa että kaupallisesti ja palkittiin Bodil-palkinnolla vuoden parhaana tanskalaiselokuvana. Malmros pääsi näin tekemään kolmatta elokuvaansa ja toista koulunuorten kehitystarinaansa, lukiolaisista kertovaa Pojat on poikia.
1980- ja 1990-luvut
Suurimman arvostuksen Malmrosin elokuvista sai murrosikäisten kuvaus Tiedon puu (1981), muun muassa jälleen Bodil-palkinnon parhaana elokuvana. Kolmannen parhaan elokuvan palkintonsa Malmros sai vuoden 1983 elokuvallaan Rupikonna (Skønheden og udyret, Suomessa myös nimellä Kaunotar ja hirviö). Se kertoo tyttären ja ylisuojelevan isän suhteesta. Vuoden 1989 elokuva Århus by Night oli Malmrosin kunnianosoitus Truffaut’n Amerikkalaiselle yölle. Tämä ”metaelokuva” käsittelee elokuvaa tekevää tuotantoryhmää ja perustuu elokuvan Pojat on poikia kuvauskokemuksiin kymmentä vuotta aiemmin Århusissa. Vuoden 1992 Ahdistava rakkaus (Kærlighedens smerte) kertoo opiskelijapojan sydänsuruista ja masennuksesta. Vuonna 1997 Malmros filmatisoi Jørgen-Frantz Jacobsenin Färsaarille sijoittuvan romaanin Barbara (1939).
2000- ja 2010-luvut
Vuonna 2002 Malmros palasi henkilökohtaisiin aiheisiin tekemällä mustavalkoisen, dokumentaaristyylisen elokuvan Totuuden jäljillä isänsä kokemuksista. Siinä ikääntynyt kirurgi saa haasteen oikeuteen nuorena tekemästään hoitovirheestä, kun potilas kuolee 42 vuoden päästä leikkauksesta. Vuonna 2009 Malmros ohjasi Tiedon puun eräänlaisen jatko-osan Kærestesorger, jossa hän kuvasi lukioikäisiä näyttelijöitään kahden vuoden aikana. Vuoden 2013 elokuva Sorg og glæde on draama psyykkisesti sairaan vaimonsa ja pienen tyttärensä menettävästä elokuvaohjaajasta. Tätäkin aihetta Malmros on sanonut omiin kokemuksiinsa pohjautuvaksi.
Vaggerydin kunta
Vaggerydin kunta on Jönköpingin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajamat ovat Vaggeryd ja Skillingaryd. Kyseessä on ainoa Ruotsin kunta, jossa on keskustaajamia on kaksi yhden sijasta. Kunnantalo sijaitsee Skillingarydissä.
Kunnan maapinta-ala on 824,88 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 14 746 henkeä (31.12.2021).
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1911 Byarumin maalaiskuntaan perustettiin Vaggerydin taajaväkinen yhdyskunta ja vuonna 1920 Tofterydin maalaiskuntaan Skillingarydin taajaväkinen yhdyskunta. Molemmat lakkautettiin vuonna 1952.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat":
Nykyinen Vaggerydin kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä kauppalat ja osia Klevshultista ja Vrigstadista. Fryele liitettiin Klevshultista Värnamon kuntaan ja muut osat Vaggerydin kuntaan. Vrigstadista liitettiin Hylletofta ja Vrigstad Sävsjön kuntaan, Nydala Värnamon kuntaan ja Svenarum Vaggerydin kuntaan.
Vaakuna
Vaggerydin ja Skillingarydin kauppaloilla oli aiemmin omat vaakunansa, joista kumpikaan ei ole kunnan nykyisenä vaakunana.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 126 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,9 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 131 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 195 550 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 65 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 4 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 74,7 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 281 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajamat on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Vaggerydin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Korian koulu
Korian koulu on peruskoulun ala-aste, joka sijaitsee Kouvolan Elimäellä, Korian kaupunginosassa/taajamassa. Koulussa on noin 380 oppilasta. Kouluun kuuluu kolme rakennusta: Pääkoulu, jossa opiskelee suurin osa oppilaista, Kivikoulu, jossa opiskelee kolme luokkaa ja Puukoulu, joka on kouluista vanhin, ja jossa opiskellaan käsitöitä. Liikuntasali löytyy viereisestä monitoimitalosta, jota myös "Monnariksi" kutsutaan. Vuonna 2016 koulussa oli 358 oppilasta.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Korian koulu jatkaa toimintaansa nykyiseen tapaan mutta on mahdollista, että Korialle rakennetaan uusi koulurakennus. Nykyisin koulun toiminta ei mahdu koulun päärakennukseen, vaan esimerkiksi neljä luokkaryhmää ja käsityöluokat ovat samalla tontilla erillisissä rakennuksissa. Luokat 1C ja 2C toimii Napalla Napan lastentalossa ja tarkoituksena on, että Napan pienimpien koululaisten koulumatka on mahdollisimman lyhyt.
Historia
Vuonna 1930 koulun vanhinta rakennusta vastapäätä valmistui kivirakennus, johon tuli talonmiehen asunto. Koulun nykyinen, punatiilinen päärakennus valmistui vuonna 1957 ja koulun toiminta moninkertaistui suuren rakennuksen ansiosta.
Korian kansakoulu (ent. Vilppula) siirtyi peruskoulujärjestelmään 1970-luvulla, jolloin koulun naapuriin valmistui myös uusi Korian monitoimitalo. Vuonna 1998 koulun kaikissa kolmessa rakennuksessa alkoi mittava peruskorjaustyö, joka valmistui vuonna 1999. Tällöin päärakennukseen valmistui muun muassa uusi laajennusosa, jossa on ATK-luokka. Myös entinen liikuntasali muutettiin koulun uudeksi ruokalaksi. Korian koulu siirtyi Elimäen kunnalta Kouvolan kaupungin omistukseen automaattisesti kuntaliitoksen myötä vuonna 2009.
Peruskorjauksista huolimatta koulun ongelmana on vielä tänäkin päivänä tilanpuute, varsinkin Korian taajaman lapsien määrän kasvun takia ja koulu toimii edelleen yhteensä viidessä eri rakennuksessa. Tulevaisuudessa Korialle saattaa tulla kokonaan uusi, tilava koulurakennus.
Rakennukset
Pääkoulu on vuonna 1957 valmistunut punatiilirakennus. Se on Korian koulun päärakennus. Siellä opiskelee suurin osa koulun oppilaista, mutta osa nykyisen oppilasmäärän oppilaista ei mahdu päärakennukseen. Päärakennuksessa sijaitsee 13 opetusryhmän luokat ja muita aineluokkia, ruokala (entinen liikuntasali) ja opettajanhuone sekä muu oppilashuolto. Rakennus peruskorjattiin 1998-1999 ja samalla sen pohjoisosaan tuli laajennusosa, missä on ATK-luokka.
Puukoulu on koulukokonaisuuden vanhin rakennus. Se on vuonna 1884 valmistunut keltainen puurakennus ja on Korian kylän vanhin koulu. Nykyään siellä on käsityöluokat.
Kivikoulu on vuonna 1930 valmistunut kivirakennus. Siellä toimi peruskorjaukseen asti talonmiehen asunto. Nykyään siellä opiskelee kolme luokkaryhmää.
Napan lastentalon koulu sijaitsee kahden kilometrin päässä Korian pääkoulusta, Napalla (Nappa). Koulussa on yleensä noin 40 oppilasta. Napantiellä sijaitsevassa koulussa on kaksi luokkaa: 1C ja 2C. Samassa rakennuksessa toimivat myös päiväkoti, esikoulu ja liikuntahalli. Koulun tarkoitus on pienentää nappalaisten 1- ja 2. luokkalaisten koulumatkaa. Napan lastentalo valmistui vuonna 1990.
Suorapankki
Suorapankki tarkoitti aiemmin pankkia, jolla ei ollut konttoreita. Suorapankki toimi puhelimen ja postin välityksellä.
Suorapankkitoiminnassa asiakkaan ei tarvinnut käydä henkilökohtaisesti pankissa tunnistautumassa pankkitiliä avattaessa. Suomessa edellytettiin, että suorapankin asiakkaalla oli vastatili toisessa suomalaisessa talletuspankissa.
Mozarabinen kirkkolaulu
Mozarabinen kirkkolaulu on varhaiskeskiaikainen espanjalainen kirkkolaulu, joka on saanut länsigoottilaisia ja arabialaisia vaikutteita. Se jäi virallisesti pois käytöstä 1000-luvulla. Se on gregoriaanisen kirkkolaulun rinnakkaismuoto.
Lääkekehitys
Lääkekehitys on tieteellistä tutkimustoimintaa käyttökelpoisten lääkkeiden löytämiseksi ja niiden ominaisuuksien paremmaksi tuntemiseksi. Laki ja viranomaismääräykset sääntelevät lääketutkimusta. Uuden lääkkeen kehittäminen kestää tyypillisesti ainakin 10–12 vuotta.
Lääketutkimuksen kulku
Tutkijat saattavat valita jopa kymmenentuhannen erilaisen molekyylin joukosta muutaman kymmenen tai sata molekyyliä tarkempaan tarkasteluun. Prekliinisessä eli kliinistä edeltävässä tutkimuksen vaiheessa tarkastellaan molekyylin turvallisuutta ja vaikutuksia tietokonemallinnuksella sekä in vitro, siis soluviljelmissä. Tutkimusta jatketaan eläinkokein.
Ennen ihmisillä tehtäviä eli kliinisiä tutkimuksia lääketutkimus on ilmoitettava viranomaisille. Maailman terveysjärjestön mukaan kaikkien interventiotutkimusten rekisteröiminen on tieteellinen ja eettinen velvollisuus. Maailman terveysjärjestö luettelee verkkosivuillaan pääasialliset kliinisten kokeiden rekisterit. Euroopan unionissa lääketutkimukset ilmoitetaan kansalliselle viranomaiselle, esimerkiksi Suomessa Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskukselle (Fimea), jonka kautta tiedot tallennetaan EudraCT-tietokantaan. Yhdysvalloissa interventiotutkimukset rekisteröidään ClinicalTrials.gov-sivustolle.
thumb|Terveelle koehenkilölle annetaan kokeellista malariavasta-ainetta eräässä faasin I tutkimuksessa.Kliininen lääketutkimus jaetaan neljään vaiheeseen eli faasiin:
Kolmannen vaiheen jälkeen lääkeyritys voi hakea lääkevalmisteelle myyntilupaa.
Våganin kalliopiirrokset
Våganin kalliopiirrokset sijaitsevat Bodøssa Nordlandissa Norjassa. Kalliopiirroksista on selvästi näkyvissä enää yksi hirveä esittävä kuvio. Se ajoitetaan vuoteen 7500 eaa. eli Norjan jääkauden jälkeisen kivikauden alkupuolelle.
Tutkimus
Piirrokset löysi koululainen Inger Anne Berthelsen Skeietistä.
Ajoitus
Norjassa on nykyään suuri yksimielisyys siitä, että useimmat kalliopiirrokset tehtiin veden äärelle. Silloin olisi Våganin piirrokset tehty merenrantaan veden ollessa 52 metriä korkeammalla kuin nykyään. Meri on jääkauden jälkeisen maankohoamisen vuoksi laskenut saman verran. Kun maankohoamisen historia tunnetaan, voidaan esittää piirroksille ajoitus 8400 BP eli 7520−7480 eaa.. Ajoitusta tukee myös piirtotapa, jossa kallion pintaa hiotaan rikki. Se edelsi myöhempää tapaa, jossa pinta hakattiin rikki.
Piirroskentän sijainti
Piirrokset sijaitsevat silokalliolla, joka laskee länteen 25−30 asteen kulmassa. Piirroskenttä on luode-kaakko-suuntainen ja kooltaan 7,5x3 metriä. Vuorien rinteet laskevat alas etelään, jossa kulkee valtatie 80 Skjerstadvuonon rantaa pitkin. Kalliopiirros sijaitsee noin 200 metriä tieltä 52 metrin korkeudessa.
Kalliopiirrokset
Piirroskentässä on ollut vähintään kolme kuviota, jotka on piirretty kallion pintaan hiomalla sen pinta rikki. Huomattavin kuvio on hirvi, joka katsoo oikealle kaakkoon. Hirven ääriviivat ovat selvästi näkyvissä ja lajin tunnusmerkki pehmeänä roikkuva turpa on piirretty huolellisesti näkyviin. Sen mitat ovat 3,15×1,95 metriä. Hirvi on sarveton, mutta sen korvat on piirretty selvästi näkyviin. Muista kuvioista erottuu vain katkelmia eikä niitä ole enää voitu dokumentoida yksikäsitteisesti.
Piirroskenttään on ilmestynyt moderneja piirroksia, jotka ovat turistien tai paikallisten sinne piirtämiä.
In Levitating Secret Dreams
In Levitating Secret Dreams on suomalaisen rockyhtye Jess and the Ancient Onesin single, joka julkaistiin yhtyeen toiselta studioalbumilta Second Psychedelic Coming: The Aquarius Tapes. Se julkaistiin 7" vinyylinä rajoitettuna 500:n kappaleen painoksena.
Kappale on kunnianosoitus LSD:n keksijälle Albert Hofmannille.
Angolanhuiskulepinkäinen
Angolanhuiskulepinkäinen (Dryoscopus angolensis) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Angolanhuiskulepinkäistä tavataan Angolassa, Burundissa, Kamerunissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Keniassa, Nigeriassa, Ruandassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu olevan harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja sen kannankehitys vakaa.
Huiskulepinkäinen
Levinneisyys
Huiskulepinkäistä tavataan laajalla alueella Afrikan etelä- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruhengeri
Ruhengeri on Ruandan toiseksi suurin kaupunki Kigalin jälkeen. Se sijaitsee maan pohjoisprovinssissa. Asukkaita on 104 170 (2008). Kaupunkia palvelee lentoasema (IATA: RHG, ICAO: HRYU).
Etelän kuningatar (televisiosarja)
Etelän kuningatar (La reina del sur) on televisioyhtiö Telemundon esittämä yhdysvaltalainen TV-sarja. Sen pääroolissa on Kate del Castillo.
Frank James
thumb|200px|Jesse ja Frank James, 1872 Alexander Franklin "Frank" James (10. tammikuuta 1843 – 18. helmikuuta 1915) oli yhdysvaltalainen lainsuojaton. Hän oli Jesse Jamesin isoveli.
La ley del corazón
La ley del corazón on televisioyhtiö RCN Televisiónin esittämä kolumbialainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Luciano D'Alessandro ja Laura Londoño.
Frank James
Frank James syntyi Kearneyssa, Missourissa baptistipapin perheeseen. Hän värväytyi etelävaltioiden armeijaan 18-vuotiaana ja taisteli Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet pakotettiin vaihtamaan välillä puolta ja liittymään Pohjoisvaltioiden joukkoihin, mutta hän pakeni ja liittyi William Quantrillin sisseihin. Myöhemmin hän liittyi veljensä Jessen kanssa William T. "Bloody Bill" Andersonin joukkoon.
Sodan jälkeen Frank ja Jesse perustivat rosvojoukon, joka ryösti pankkeja ja junia. Jessen ampui Bob Ford 1882 ja Frank antautui seuraavana vuonna. Loppuelämänsä aikana Frank teki eri töitä, kuten mm. toimi kenkäkaupustelijana.
Angband (Keski-Maa)
Angband on kuvitteellinen linnoitus J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Angband (Sindariksi ”rautavankila”) oli Melkorin linnoitus, joka rakennettiin ennen Auringon Ensimmäistä Aikaa Beleriandista pohjoiseen, Rautavuorille. Melkor rakensi sen, koska pelkäsi Valarin hyökkäystä, ja jätti sen Sauronin komentoon. Valar onnistuivat kuitenkin kaappaamaan Melkorin (silloin kutsuttu nimellä Morgoth) ja tuhosivat tämän toisen linnoituksen, Utumnon. Oltuaan kolme Aikaa vankina hän palasi vapauduttuaan Keski-maahan ja otti Angbandin komentoonsa nostaen Thangorodrimin tulivuoren linnoituksen suojaksi. Hän asui siellä ennen Ensimmäistä Aikaa, ja hänet heitettiin Tyhjyyteen Vihan Sodan lopuksi.
Kirjoissa taistelua kutsutaan "Thangorodrimin murtamiseksi".
Lista zamków i twierdz Śródziemia Platser i Tolkiens värld
Diré
Diré on kaupunki ja Dirén piirin hallinnollinen keskus Malin Timbuktun alueella. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 120 kilometriä Timbuktusta lounaaseen. Kaupungissa on 22 400 asukasta (vuonna 2009).
Dirén kaupunkikunnan pinta-ala on 975 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Arhamin, idässä Tienkourin ja etelässä Tindirman kuntiin sekä lännessä Goundamin piiriin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu seitsemän kaupunginosaa ja kolme kylää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita. Lisäksi on bozoja, belloja, fulbeja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnassa on seitsemän ala- ja kaksi yläkoulua sekä terveyskeskus.
Isohuiskulepinkäinen
Isohuiskulepinkäinen (Dryoscopus gambensis) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Isohuiskulepinkäistä tavataan laajalla alueella Afrikan länsiosista Etiopiaan ja Eritreaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Iškašimin kieli
Iškašimin kieli (iškašimiksi škošmi zəvůk) on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.
Kieltä puhutaan Tadžikistaniin kuuluvan Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen ja Afganistanin rajalla Pandžjoen mutkassa, jossa joen suunta kääntyy lännestä pohjoiseen. Tadžikistanissa puhujia arvioidaan olevan noin tuhat henkeä, joista suurin osa asuu Iškašimin piirin Rynin kylässä. Afganistanissa Pandžin varrella ja Sanglitšin ympäristössä puhujia on hieman yli tuhat.
Iškašim kuuluu pamirilaisten kielten ryhmään. Kieli jakautuu toisistaan voimakkaasti poikkeaviin varsinaisiškašimin ja sanglitšin murteisiin.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Tadžikistanissa puhujat käyttävät kirjakielenään tadžikkia. Viime aikoina iškašimiä varten on laadittu oma kirjaimisto.
McCormick (traktori)
McCormick on italialainen traktorimerkki. Argo- konsernin vuonna 2001 perustama tuotemerkki perustuu McCormick-tuotemerkin ja sitä edeltäneiden  McCormick Harvesting Machine yhtiön ja International Harvesterin perinteisiin.
Töppökynsisammal
Töppökynsisammal (Dicranum spurium) on pystykasvuinen sammallaji. Se kuuluu Dicranaceae -heimoon ja kynsisammalten sukuun. Laji on Suomessa elinvoimainen. Töppökynsisammalta esiintyy koko Suomessa Parikkalaa ja Rautjärveä lukuun ottamatta. Yleisväriltään se on tummanvihreä.
McCormick (traktori)
Historia
McCormick-brändi syntyi vuonna 1856 perustetusta McCormick Harvesting Machine Company -yrityksestä, joka sulautui seuraajayhtiöksi International Harvesterin kanssa vuonna 1902, joka myös jatkoi tuotemerkkiä. Sen jälkeen kun International Harvester myi maatalousosaston Tennecolle vuonna 1985, samalla McCormick-tuotemerkki lopetettiin. CX-sarjan tuotanto aloitettiin Case-tehtaalla Doncasterissa vuonna 1997, jota seurasi seuraavana vuonna Maxxum MXC -sarja. Se oli yksi EU: n sääntelyviranomaisten vaatimuksista, kun Case sulautettiin New Hollandiin vuonna 1999 CNH Globaliksi, oli edessä Doncasterin tehtaan myynti. Vuonna 2000 italialainen Argo-konserni sai tehtaan ja tavaramerkkioikeudet haltuunsa McCormickiin. Doncasterin tehtaan lisäksi myös siellä tuotetut C-, CX- ja MXC-traktorisarjat sekä MX Maxxum -sarjat kuuluivat kauppaan. McCormick Tractors International Limited aloitti toimintansa tammikuussa 2001. Samana vuonna Argo-konserni osti CNH Globalilta uuden tehtaan Saint-Dizierissä, jota laajennettiin myöhemmin McCormick Ranskan pääkonttoriksi ja tuotanto- ja myyntitoiminnan pääkonttoriksi Ranskassa.
Vuonna 2002 McCormick GmbH perustettiin saksalaiseksi jakelijaksi Haariin (lähellä Müncheniä), joka muutti vuonna 2005 Fella-tehtaalle (joka kuuluu myös Argo-ryhmään) Feuchtiin Nürnbergin lähellä. Saksan sivuliike on toiminut Argo GmbH:na vuodesta 2006.
Vuonna 2007 traktorinvalmistajat Landini, McCormick ja Valpadana sulautettiin Argo Tractorsiin ja ovat siitä lähtien olleet vain yrityksen tavaramerkkejä. Doncasterin tehdas suljettiin vuoden lopulla, ja kolmen merkin traktoreita on siitä lähtien valmistettu Fabbricossa Reggio Emilian maakunnassa Pohjois-Italiassa.
traktorit
pienoiskuva| McCormick X8.680 VT-Drive pienoiskuva| McCormick X7.670 VT-Drive pienoiskuva| McCormick X6.430 VT-Drive pienoiskuva| McCormick X4.50 T4i McCormickin tällä hetkellä Euroopassa tarjoama tehokkain traktori on X8.680 VT-Drive -malli, jonka nimellisteho on 301 hv.
Andy Milonakis
thumb|Andy Milonakis kesäkuussa 2012. Andrew Michael "Andy" Milonakis (s. 30. tammikuuta 1976 Katonah, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kreikkalaiset sukujuuret. Milonakiksella on synnynnäinen oireyhtymä, joka vaikuttaa hänen ulkonäköönsä ja ääneensä.
Pikkuhuiskulepinkäinen
Pikkuhuiskulepinkäinen (Dryoscopus pringlii) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Karavás
Karavás on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 129 (vuonna 2011).