cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sidero
Sidero oli kreikkalaisessa mytologiassa Salmoneuksen toinen vaimo, jonka tämä otti Alkidiken kuoltua. Samalla hänestä tuli äitipuoli Alkidikeen tyttärelle, Tyrolle, jota hän kohteli kaltoin. Poseidonin vieteltyä Tyron Enipeuksen hahmossa tämä synnytti salaa kaksoispojat Peliaan ja Neleuksen. Poikien vartuttua he löysivät äitinsä, ja kostivat tämän äitipuoleltaan saaman kohtelun hyökkäämällä Sideron kimppuun. Sidero pakeni heiltä turvaan Heran temppeliin, jossa Pelias hänet kuitenkin tappoi Heran alttarin päälle.
Trisomia
ja sukupuolikromosomeissa:
Ford Transit (1994)
Neljännen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1994–2000.
Ford Transit IV (1994–2000)
Kolmannen sukupolven Transitille suoritettiin perusteellinen kasvojenkohotus syyskuussa 1994, jonka myötä Transitin voidaan katsoa siirtyneen neljänteen sukupolveensa. Nämä mallit saivat koodimerkinnäkseen VE83. Muotoilua uudistettiin Fordin uuden tyylisuunnan mukaiseksi, johon kuului muun muassa ”hymynaamainen” etusäleikkö. Ohjaamossa kojelauta uudistui täysin ja oli aiempaa henkilöautomaisempi. Erotukseksi pakettiautosta ja suuremmista pikkubusseista, kahdeksan- ja yhdeksänpaikkaisista tila-autoversioista alettiin käyttää nimeä Ford Tourneo.
Turvallisuus etusijalla
1990-luvun puoliväliin tultaessa turvallisuusasiat tulivat yhä tärkeämmiksi automarkkinoilla, minkä seurauksena Transiteihin tuli saataville turvatyynyt. Suomessa kuljettajan turvatyyny oli vakio- ja matkustajan lisävaruste. Toinen merkittävä turvallisuusratkaisu oli keskimmäisen istumapaikan kolmipisteturvavyö, joka oli aikansa pakettiautoissa edistyksellinen. Keväästä 1995 lähtien myös kaikissa pikkubussimalleissa oli kolmipisteturvavyöt jokaisella istumapaikalla.
Moottorit
vasen|pienoiskuva|Ford Transit [[Suomen poliisin mustana-maijana.]] Pinto-bensiinimoottorit alkoivat pikku hiljaa käydä jo vanhentuneiksi, ja henkilöauto-osastolla Ford olikin siirtynyt jo käyttämään nykyaikaisempia DOHC-moottoreita. Tämäntyyppisessä moottorissa on kaksi nokka-akselia avaamassa imu- ja pakoventtiileitä, ja joka sylinteriä kohden on kaksi venttiiliä, eli siis venttiileitä on yhteensä kahdeksan. Suuremman tehon ja puhtaampien pakokaasupäästöjen kustannuksella nousivat valmistuskulut, mutta kilpailukyvyn säilyttämiseksi ei vanhoja moottoreita haluttu enää Transitissa käyttää. Jotta uudet DOHC-moottorit mahtuisivat moottoritilaan, oli rintapelti muotoiltava kokonaan uusiksi. Tämä johti myös siihen, että lämmityslaitekin oli uusittava, ja samalla päätettiin vaihtaa koko kojelautakin uuteen. DOHC-moottorin iskutilavuus oli 2,0 litraa ja teho 114 hevosvoimaa. Dieselmoottori pysyi samana, mutta se koki pieniä uudistuksia, ja tarjolla oli nyt neljä tehovaihtoehtoa (70/75/85/100 hv).
Frankie Jonas
thumb|Frankie Jonas Franklin Nathaniel "Frankie" Jonas (s. 28. syyskuuta 2000) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on toistuva rooli Disney Channelin tilannekomediassa Jonas. Jonas laulaa dueton Noah Cyrusin kanssa elokuvassa "Ponyo rantakalliolla", jossa hän myös näyttelee Sosukea.
Frankie Jonasin veljiä ovat Jonas Brothers -yhtyeen Joe, Kevin ja Nick Jonas.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Uinu, uinu lemmikkini on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka ohjasivat Kevin Kölsch ja Dennis Widmyer. Elokuva perustuu Stephen Kingin samannimiseen romaaniin vuodelta 1983, jonka pohjalta oli tehty samanniminen elokuva vuonna 1989.
Juoni
Elokuvan alussa Creedin perhe muuttaa uuteen taloon Ludlowiin, Maineen. Perheen vanhemmat ovat Louis ja Rachel, joilla on kaksi lasta: 8-vuotias Ellie ja taaperoikäinen poika, Gage. Elliella on myös kissa nimeltä Church.
Creedien talon tontti on iso, ja kylkiäisenä siihen kuuluu paikallisten lasten rakentama lemmikkien hautausmaa, jonka Ellie sattumalta löytää seuratessaan eläinnaamioihin pukeutuneiden kylän lasten hautajaiskulkuetta. Ellie kohtaa hautausmaalla heidän naapurinsa, Jud Crandallin. Jud kertoo hänelle, että hautausmaalle on haudattu rekkojen alle jääneitä eläimiä, ja eläinten hautaaminen on eräänlainen rituaali.
Ellie huolestuu kissansa mahdollisesta kuolemasta. Louis haluaisi puhua lapselleen kuolemasta, mutta Rachel on vastustaa ajatusta. Rachel kertoo miehelleen nuorena kuolleesta Zelda-siskostaan, jota Rachel hoiti ollessaan lapsi. Rachel oli kuljettanut sairaalle siskolleen ruokaa ruokahissillä, ja Zelda oli pudonnut hissiin kohtalokkain seurauksin. Rachel syyttää tapahtuneesta itseään ja näkee yhä painajaisia siskostaan. Tästä tapahtuneesta johtuen kuolema on Rachelille hyvin vaikea puheenaihe.
Louis saa töitä paikallisen lukion lääkärinä. Ensimmäisenä työpäivänään hän saa potilaakseen rekan alle jääneen Victor Pascowin. Louis säikähtää, kun Victor tietää hänen nimensä, tarraa häntä kädestä ja sanoo: Rajaa ei olisi saanut ylittää. Lopulta Victor kuolee.
Seuraavana yönä Victorin haamu varoittaa Louista lemmikkien hautausmaan takana olevasta paikasta. Victor johdattaa Louisin lemmikkien hautausmaalle. Aamulla herättyään Louis ajattelee nähneensä pahaa unta, kunnes huomaa mutaiset jalkansa.
Myöhemmin Ellien Church-kissa jää rekan alle. Ellie ei tiedä siitä mitään, joten hänen vanhempansa salaavat kissan kuoleman ja kertovat sen vain karanneen. Ellie suree kissansa menetystä. Kohentaakseen Ellien oloa Jud päättää näyttää Louisille lemmikkien hautausmaan takana olevan micmac-intiaanien hautausmaan, jonka voima tuo asioita takaisin. He hautaavat Churchin sinne, ja kissa palaakin kotiin jo samana iltana. Ellie iloitsee aluksi kissansa paluusta, mutta Church on kuitenkin muuttunut luonteeltaan vihamieliseksi. Se raapaisee Ellietä, hyökkää Louisin päälle ja yrittää myöhemmin satuttaa Gage-taaperoa. Lopulta Louis jättää kissan syvälle metsään sen vaarallisuuden vuoksi.
Louis ja Rachel päättävät järjestää Ellielle yhdeksänvuotisjuhlat parantaakseen hänen oloaan. Ellie ei kuitenkaan innostu juhlista, vaan ikävöi yhä Churchia. Kesken juhlien Ellie näkee kissansa tulevan tietä pitkin kotiin ja juoksee tielle. Louis lähtee estämään Ellien perässä tielle mennyttä Gagea jäämästä rekan alle. Rekan kontti irtoaa kovassa jarrutusvauhdissa, ja Ellie kuolee sen alle. Perhe hautaa Ellien surun murtamina kaupungin hautausmaalle.
Hautajaisten jälkeen Rachel ja Gage lähtevät Bostoniin Rachelin vanhempien luokse. Sillä aikaa Jud pahoittelee Louisille Ellien kuolemaa syyttäen itseään tapahtuneesta. Jud arvaa, mitä Louis aikoo tehdä Ellien ruumiille.
Louis huumaa Judin tajuttomaksi varmistaakseen, ettei mikään estä hänen suunnitelmansa toteutumista. Hän menee yöllä kaupungin hautausmaalle ja kaivaa tyttärensä haudasta. Perheensä tietämättä Louis hautaa Ellien ruumiin micmacien hautausmaalle.
Pian kuolleista noussut Ellie palaa kotiin. Louis on iloinen tyttärensä paluusta ja kylvettää hänet nukkumaanmenoa varten. Ellie miettii, kuinka Rachel suhtautuu häneen. Louis rauhoittelee tytärtään ja toivottaa hyvät yöt, miettimättä lainkaan mahdollisuutta, että Churchin tavoin Elliekin olisi erilainen.
Rachel ja Gage tulevat kotiin Bostonista. Rachel vavahtaa kauhusta, kun Louis näyttää kuolleen Ellien hänelle. Tilanne ei parane, vaikka Ellie halaa äitiään hellästi. Louis selittää, että hän kaivoi Ellien haudasta ja hautasi hänet paikkaan, joka tuo ihmisiä takaisin. Rachel kuitenkin pelkää tytärtään miehensä selityksistä huolimatta.
Pian Ellie tajuaa, ettei Rachel rakastakaan häntä. Ellie aikoo tappaa äitinsä ja veljensä Gagen. Rachel antaa Gagen Louisille, joka vie pojan turvaan. Ellie tappaa Rachelin. Louis lukitsee poikansa perheen autoon ja käskee Gagen varomaan siskoaan.
Johannes Paavali I
Johannes Paavali I (alkuperäinen nimi Albino Luciani, 17. lokakuuta 1912 Forno d' Canale (nyk. Canale d'Agordo), Italian kuningaskunta – 28. syyskuuta 1978 Apostolinen palatsi, Vatikaanivaltio) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi 33 päivän ajan vuonna 1978. Vatikaanin julkaiseman virallisen paaviluettelon mukaan hän oli järjestyksessä 263. paavi.
Nykyään Johannes Paavali I muistetaan lähinnä lyhyestä pontifikaatistaan ja yllättävästä kuolemastaan, joka synnytti kasan salaliittoteorioita. Useiden teorioiden mukaan paavi olisi murhattu. Johannes Paavali I:n paavikausi oli paaviuden historian lyhin sitten vuonna 1605 paavina olleen Leo XI:n.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Juoni
Lemmikkien hautausmaalla Louis kohtaa Ellien ja onnistuu hetkeksi pääsemään niskan päälle, mutta tällä välin kuolleista herätetty Rachel seivästää Louisin terävällä ristillä. Ellie ja Rachel raahaavat Louisin ruumiin micmacien hautausmaalle.
Johannes Paavali I
Johannes Paavali I:stä käytettiin usein nimeä "hymyilevä paavi". Yllättävän ja pikaisen kuolemansa takia hän jäi suuren yleisön muistiin vain inhimillisenä ja ystävällisenä miehenä, mitä hänelle annettu lempinimi kuvastaa. Johannes Paavali I on viimeisin italialaissyntyinen paavi.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Juoni
Elokuvan lopussa epäkuolleet Creedit polttavat Judin talon ja kerääntyvät oman autonsa ympärille, jonka sisällä ainoa eloonjäänyt Gage piileskelee. Gage vilkuttaa auton sisältä perheelleen.
Johannes Paavali I
Elämä ennen paaviutta
Albino Luciani syntyi vuonna 1912 Giovanni Lucianin ja Bortola Tacon perheeseen Dolomiittien etelärinteellä sijaitsevassa kylässä. Kasteen hän sai jo synnyinpäivänään kotona, koska hän oli vaarassa kuolla pian syntymänsä jälkeen. Perheeseen kuului neljä lasta: Albino, veli Edoardo, sisar Nina ja neljäs lapsi, veli Federico, joka kuoli pienenä. Perheen isä Giovanni Luciani oli ammatiltaan muurari, mutta perheen taloudellinen tilanne oli huono.
Albino Luciani vietti nuoruusvuotensa pienessä kotikaupungissaan. Hänen lapsuusvuotensa osuivat ensimmäisen maailmansodan aikaan, jolloin Lucianien perhe joutui kärsimään sotavuosien puutteesta. Tänä aikana nuori Albino Luciani oppi tuntemaan ahdingon ja köyhyyden hyvin läheisesti. Hänen kirkollinen kutsumuksensa sai alkunsa erään munkin ansiosta, kun hän oli kymmenvuotias, ja vuonna 1923 Albino Luciani astui Feltren kaupungissa sijaitsevaan pappisseminaariin.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Tuotanto
31. lokakuuta 2013 elokuvan tuottajaksi ilmoitettiin Lorenzo di Bonaventura. Steven Schneiderista tuli vastaava tuottaja, kun taas 28 viikkoa myöhemmin -elokuvan ohjauksesta vastanneesta Juan Carlos Fresnadillosta suunniteltiin alun alkaen elokuvan ohjaajaa ennen lopullista päätymistä Starry Eyes -kauhuelokuvan ohjanneisiin Kevin Kölschiin ja Dennis Widmyeriin. Vasta 30. lokakuuta 2017 Paramount näytti virallisesti vihreää valoa tuotannon käynnistämiselle. Kuvaukset aloitettiin 18. kesäkuuta 2018.
Johannes Paavali I
Elämä ennen paaviutta
Albino Luciani sai koulutuksensa pappisseminaareissa Bellunossa ja sai pappisvihkimyksensä vuonna 1935. Hänen isänsä Giovanni Luciani oli sosialisti, mutta ei kuitenkaan ryhtynyt vastustamaan poikansa kirkollista kutsumusta. Albino Luciani jatkoi pappisvihkimyksen jälkeen työtään kirkon piirissä jatkamalla opiskeluaan Roomassa. Rooman jälkeen hän palasi kotiseuduilleen, missä kirkollinen ura jatkui piispan apulaisena ja Bellunon seminaarin opettajana. Hänen opetusalueitaan olivat moraalinen ja dogmaattinen teologia, kanoninen laki ja taidehistoria.
Vuonna 1937 Albino Luciani nimitettiin gregoriaanisen seminaarin vararehtoriksi. Vuonna 1947 Rooman Paavillinen gregoriaaninen yliopisto palkitsi Lucianin myöntämällä hänelle tohtorinarvon teologiassa. Vuonna 1949 hän julkaisi kirjan Catechetica In Briciole. Samana vuonna hän oli myös organisoimassa Bellunon eukaristista kongressia.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Vastaanotto
Elokuva on tuottanut maailmanlaajuisesti 20. huhtikuuta 2019 mennessä 83,5 miljoonaa dollaria. Yhdysvalloissa ja Kanadassa lipunmyynnin tuotto oli 2 500 teattarissa noin 20–30 miljoonaa dollaria ensimmäisenä esitysviikonloppuna.
Johannes Paavali I
Elämä ennen paaviutta
Vuonna 1958 Lucianista tuli silloisen paavin Johannes XXIII:n päätöksellä Vittorio Veneton piispa. Hän sai virkansa 27. joulukuuta 1958 Pietarinkirkossa järjestetyssä seremoniassa, minkä jälkeen hän toimi yhdentoista vuoden ajan saamassaan tehtävässä.
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 2019 elokuva)
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalle on annettu arvosanaksi 58 prosenttia, joka keskiarvona vastaisi 5.99/10. Metacriticissä elokuva sai käyttäjiltä keskiarvoksi 57/100.
Johannes Paavali I
Elämä ennen paaviutta
Vuonna 1962 Luciani osallistui alkavaan Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen, jonka paavi Johannes XXIII oli kutsunut koolle. Paikalla oli yhteensä noin 2 400 piispaa, jotka olivat tulleet paikalle 136 eri valtiosta. Luciani oli omalta osaltaan mukana kokouksen tekemissä päätöksissä ja uudistuksissa. Vatikaanin toinen kirkolliskokous oli erittäin merkittävä tapahtuma katolisen kirkon kannalta ja kuuluu katoliselle kirkolle merkittävimpiin tapahtumiin koko 1900-luvulla. Kirkolliskokous aiheutti käänteen katolisen kirkon suhtautumisessa muihin kristillisiin kirkkoihin ja uskontoihin. Samoin kirkolliskokouksen seurauksena katolisen kirkon käsitys itsestään muuttui, sekä sen käsitys modernisoituvaan maailmaan.
Valinta paaviksi
thumb|Paavi Johannes Paavali I:n vaakuna.
Ennakkotunnelmat
Vuoden 1978 ensimmäisessä konklaavissa Sikstuksen kappeliin kokoontui tuolloin ennätysmäärä kardinaaleja, joita oli 111. Edellinen paavi Paavali VI oli kieltänyt kaikkia yli 80-vuotiaita kardinaaleja osallistumasta paavinvaaliin, joten viisitoista kardinaalia joutui jäämään äänestyksen ulkopuolelle.
Konklaavin tarkoituksena oli valita seuraaja kuolleelle paavi Paavali VI:lle, joka oli johtanut katolista kirkkoa noin viidentoista vuoden ajan. Ennen konklaavia pääkysymys oli tulevan paavin lisäksi myös se, valitsisiko konklaavi poliittisen vai hurskaan miehen piispanistuimelle.
Konservatiivien pääehdokkaana konklaavissa oli Genovan arkkipiispa, kardinaali Giuseppe Siri. Hänen vastaehdokkaikseen ilmaantuivat ensimmäisellä äänestyskierroksella kardinaalit Albino Luciani, Sergio Pignedoli, Sebastiano Baggio ja Franz König. Heistä Luciani tunnettiin seurakuntatyön, hiippakuntahallinnon ja kirkollisen kasvatuksen tuntijana, minkä lisäksi häntä pidettiin myös huumorintajuisena. Kun Lucianilta itseltään kysyttiin hänen mahdollisuuksistaan paaviksi, vastasi hän huumorintajuisesti olevansa paaviehdokkaista "C-listalla".
Äänestyksen kulku
Ensimmäinen äänestyskierros osoitti, että konservatiivien ehdokas kardinaali Siri johti äänestystä kahdellakymmenelläviidellä äänellä, mutta Lucianin äänisaalis oli vain kahta ääntä pienempi. Muiden ehdokkaiden väliset erot kärkikaksikkoon olivat suurempia, ja kolmantena ollut Sergio Pignedoli sai ääniä kahdeksantoista, Sebastiano Baggio yhdeksän ja Franz König kahdeksan. Toisessa äänestyksessä Albino Luciani siirtyi selvään johtoon keräten taakseen viisikymmentäkolme ääntä. Giuseppe Sirin äänisaalis ei kasvanut toisella kierroksella, vaan putosi yhdellä. Toisella äänestyskerralla jälkeen vaalissa annettiin myös muutama ääni Karol Wojtyłalle, josta tuli vain hiukan yli kuukauden kuluttua uusi paavi Johannes Paavali II.
Luciani valittiin paaviksi 26. elokuuta neljännen äänestyskerran jälkeen. Hän itse totesi valinnan tehneille kardinaaleille:
Lausahduksen syy ei ollut konklaavin kardinaaleille täysin selvä, sillä vielä paavinvaalin aikaan Lucianin terveydentila ei ollut yleisessä tiedossa.
Konklaavin lyhyt kesto yllätti monet. Jo neljännellä äänestyskerralla kardinaalit pääsivät sopuun tulevasta paavista. Luciani oli selvä kompromissiehdokas, mutta vielä ennen konklaavia hänet oli mainittu vaihtoehtona vain siinä tapauksessa, että konklaavi lukkiutuisi eikä minkäänlaista sopua liberaalien ja konservatiivien välillä syntyisi. Toisaalta heti konklaavin jälkeen esimerkiksi kardinaali Basil Hume Westministeristä totesi, ettei hänellä ollut epäilystäkään siitä, etteikö juuri Luciani olisi ollut oikea valinta paaviksi. Kardinaali Hume totesikin Lucianin olleen "Jumalan ehdokas" ("The God's candidate") konklaavissa.
Lucianin valinta oli kuitenkin vähintään pienoinen yllätys monille, eikä häntä ollut ennustettu konklaavin pääehdokkaiden joukkoon. Lontoon The Sunday Times otsikoikin uutisensa tekstillä "Tuntematon paavi" (The Unknown Pope). Paavin tuntemattomuutta maailmalla kommentoi myös Filippiineillä toimiva jesuiittajohtaja, joka totesi: "Emme ole koskaan kuulleet hänestä täällä. Olemme kuitenkin kiitollisia, ettei se [uusi paavi] ollut joku muista [konklaavin ehdokkaista]."
Luciani valitsi itselleen paavilliseksi nimekseen Johannes Paavali I:n. Nimivalinta oli harvinaisuus katolisen kirkon historiassa, sillä yksikään paavi ei ollut ennen häntä ottanut kaksiosaista nimeä. Lisäksi kukaan muu paaveista ei koskaan ollut käyttänyt järjestyslukua I. Nimivalinnallaan Luciani heijasteli tulevaa linjaansa, joka jatkaisi hänen edeltäjiensä Johannes XXIII:n ja Paavali VI:n aloittamaa tietä.
Virkaanastujaiset ja vastaanotto maailmalla
Johannes Paavali I astui vaatimattomin seremonioin paavinvirkaansa. Hän oli silloin myös 1900-luvun ainoa paavi, joka asetettiin piispanistuimelle ilman aiemmin tavanomaista paavin kolmikerroksista tiaaraa eli paavinkruunua. Samoin Johannes Paavali I oli ensimmäinen paavi, joka ei puheissaan käyttänyt itsestään monikon ensimmäistä persoonaa, vaan siirtyi "me" -muodosta "minä" -muotoon. Paavin julistus tulevasta ohjelmastaan ei sisältänyt yllätyksiä, ja siinä hän lupasikin jatkaa Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen työtä. Tarkoituksena oli estää kirkolliskokouksen uudistusten jarruttaminen, varmistaa järjestys Paavali VI:n aikana riitautuneessa kirkossa ja edistää kirkkojen välistä yhteyttä. Itseään paavi luonnehti seitsemän minuutin puheessaan seuraavanlaisesti:
Johannes Paavali I antoi itsestään hyvän ensivaikutelman paavina. Hän sai hyvän vastaanoton Pietarinaukiolle kokoontuneelta ihmisjoukolta, joka käsitti noin 200 000 ihmistä. Häntä kommentoitiin esimerkiksi seuraavasti:
Uusi paavi, uusi tilanne kirkossa
Median Vatikaanista tavoittaman kommentaattorin mukaan konklaavin tekemä paavinvalinta oli "kuin todistus kuurialle reputtavalla arvosanalla". Kardinaalikollegio oli konklaavissa hylännyt kuurian ehdokkaan ja valinnut uudeksi paaviksi hiippakuntapiispan.
Henkilönä Johannes Paavali I tunsi hyvin kirkollisen kasvatuksen. Hän ei pitänyt kirkollisesta koreilusta, minkä vuoksi hänen virkaanastujaisseremoniansa oli poikkeuksellisen vaatimaton. Paavinkruunua ei käytetty, ja paavi itse liikkui jalan seremonian aikana. Paavillisista tunnuksista hänen virkaanastujaisissaan käytettiin palliumia, valkoista nauhaa, joka symboloi paavin asemaa "lännen patriarkkana."
Pontifikaatin alkuhetkillä selvä linja paavilliselle politiikalle ei ollut vielä täysin selvillä. Eräs belgialainen kardinaali kiteyttikin ihmisten ajatuksia todetessaan: "Ihmiset tulevat kysymään 'Onko hän Johannes vai onko hän Paavali?' Hän tulee omalla tavallaan olemaan molempia. Hänen tapansa ovat enemmän Johannesta, mutta silti se on kuin sekoittaisi happea ja vetyä – saat aikaan vettä, kaksi erilaista elementtiä tuottavat kolmatta."
Teoriat uudistuksista
Johannes Paavali I ei ehtinyt toteuttaa lyhyen paavikautensa aikana merkittäviä uudistuksia kirkossa. Myöskään hänen suunnitelmansa kirkon johtamiseksi eivät ole kunnolla tiedossa, ja luotettavin lähde hänen suunnitellulle linjalleen on paavin virkaanastujaispuhe. Monet tutkijat ja salaliittoteoreetikot ovat lähteiden vähyydestä huolimatta pohtineet, millainen Johannes Paavali I:n linja olisi ollut ilman äkillistä kuolemaa.
Argos (mytologia)
Argos meni naimisiin Euadnen kanssa, ja heille syntyi lapset Ekbasos, Peiras, Epidauros ja Kriasos. Gaius Iulius Hyginus kertoo lapsia olevan kolme, ja heidän nimensä olivat Kriasos, Piranthos ja Ekbasos, kun taas Pausanias kertoo Argoksen seuranneen valtaistuimelle suoraan Foroneuksen, jonka tyttären poika hän siis oli, jälkeen ja saaneen lapset Peirasos ja Forbas.
Johannes Paavali I
Teoriat uudistuksista
Yksi tunnetuimmista Johannes Paavali I:tä käsittelevistä salaliittoteorioista esitetään David Yallopin kirjassa In God's Name. Kyseinen kirja nousi maailmalla bestselleriksi ja tuli erittäin tunnetuksi, mutta se ei ole saavuttanut tutkijoiden yleistä hyväksyntää. Lisäksi kirja on kirjoitettu pikemminkin romaanin kuin tieteellisen tutkimuksen muotoon. Kirjassaan Yallop esimerkiksi esittää, että Johannes Paavali I:n oli tarkoitus suostua hyväksymään ehkäisyvälineiden käyttö Amerikan Vatikaanissa vierailevalle delegaatiolle pitämässään puheessa. Muun muassa uskonnollisen Crisis Magazine -lehden mukaan Yallopin väitteet ovat "yksinkertaisesti naurettavia".
Yallop väittää myös, että paavi aikoi puuttua Vatikaanin pankin sisäisiin väärinkäytöksiin. Tähän on vastattu vasta-argumenttina, että vain päälle kuukauden pontifikaattinsa aikana Johannes Paavali I:llä ei olisi voinut olla mitään mahdollisuutta tutustua Vatikaanin pankin monimutkaiseen ja labyrinttimaiseen pankkijärjestelmään ja sen toimintamalleihin. Lisäksi on huomautettu, että ainakin paavin virallisen elämäkerran kirjoittajan Guilio Nicolinin mukaan Johannes Paavali I oli hidas tekemään päätöksiä, eikä siten kuulosta todennäköiseltä, että hän olisi ryhtynyt heti paavikautensa alussa tekemään radikaaleja uudistuksia.
Argos (mytologia)
Argosta seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Kriasos.
Johannes Paavali I
Kuolema
thumb|Johannes Paavali I:n hauta. Johannes Paavali I kuoli 33 päivää valintansa jälkeen, minkä vuoksi hän jäi historiaan yhtenä kaikkien aikojen lyhytaikaisimmista paaveista. Kuolema tuli yllätyksenä Vatikaanille, ja sen seurauksena seuraava konklaavi kokoontui käytännössä kriisitunnelmissa. Vatikaanin tiedotukset kuolemasta olivat paikoin ristiriitaisia ja kömpelöitä, ja jotkin tiedot osoittautuivat myöhemmin valheiksi. Ensimmäisenä annetun lausunnon mukaan Johannes Paavali I oli kuollut vuoteeseensa lukiessaan Tuomas Kempiläisen hartauskirjaa Kristuksen seuraamisesta. Saman lausunnon mukaan paavin löysi kuolleena hänen sihteerinsä. Vatikaanin lausunto osoittautui myöhemmin valheeksi. Todellisuudessa löytäjä ei ollut sihteeri, vaan sisar Vincenza -niminen nunna. Totuuden pimittämisen syy saattoi olla se, ettei Vatikaani halunnut myöntää naisen löytäneen kuollutta paavia.
Aikalaistodistusten mukaan kuolema aiheutui siitä, että uuden paavin aloittaessa työnsä ei hän itse eivätkä hänen avustajansa ymmärtäneet pitää huolta vaikeaa verenpainetautia sairastavan paavin lääkityksestä. John Cornwellin päiväkirjamuotoisen tutkimuksen A Thief in the Night (1989) mukaan paavi kuoli lääkintänsä laiminlyönnin ohella liikarasitukseen.
Katolinen kirkko on pyrkinyt katkomaan siipiä erilaisilta paavin kuolemaan liittyviltä salaliittoteorioilta. Kardinaali Enrico dal Covolon tutkimusten mukaan Johannes Paavali I kuoli sydänkohtaukseen eikä häntä murhattu. Dal Covolo sanoi haastattelussa käyneensä läpi asiakirjat ja lähes 170 todistajanlausuntoa raporttiaan varten. Raportti toimitettiin Vatikaaniin 17. lokakuuta 2012, jolloin Johannes Paavali I:n syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta. Dal Covolon mukaan raportti todisti "kiistattomasti kuoleman tapahtuneen luonnollisista syistä". Todistajanlausunnoista ilmenee, että paavi kärsi heikosta terveydestä jo ennen valintaansa.
Johannes Paavali I:n lyhyt pontifikaatti teki hänestä yhden lyhyimmän aikaa hallinneista paaveista. Tapaus ei kuitenkaan ole ainutlaatuinen paaviuden historiassa. Listalla lyhyimmän aikaa hallinneista paaveista Johannes Paavali I on sijalla yksitoista:
Salaliittoteoriat kuolemasta
Paavin kuolemasta syntyneitä salaliittoteorioita esitellään myös suomenkielisessä tietokirjassa ''Murhattu paavi? Salaliittoteoriat ja katolisen kirkon vaietuin kohtalo'' (Reuna, 2023).
Perintö paavinistuimelle
thumb|left|Johannes Paavali I:n muistolaatta [[Venetsiassa, missä hän toimi kaupungin patriarkkana.]]
Johannes Paavali I jätti kuollessaan jälkeensä kriisitilassa olevan katolisen kirkon, ja hänen poismenonsa jälkeen kardinaalit joutuivat pitämään uuden konklaavin vain vähän yli kuukauden kuluttua edellisen päättymisestä. Uudeksi paaviksi valittiin paaviksi poikkeuksellisen nuori, vain 58-vuotias puolalainen Karol Wojtyła, joka otti paavinimekseen Johannes Paavali II:n. Konklaavi päätyi terveydeltään heikosta Johannes Paavali I:stä poiketen hyväkuntoiseen kardinaaliin. Johannes Paavali I:n voidaankin katsoa vaikuttaneen seuraavaan paavinvaaliin ainakin siten, että hänen lyhyen virkakautensa jälkeen kardinaalikollegio toivoi fyysisesti terveempää ja kauemmin hallitsevaa paavia.
Lyhyen paavinkautensa takia Johannes Paavali I ei ehtinyt tehdä huomattavia muutoksia katoliseen kirkkoon. Paavillisen ohjelmansa perusteella hänen oli ollut tarkoitus olla uudistusmielinen ja Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen linjaa jatkava paavi, jonka pontifikaattien suunta olisi ollut lähellä Johannes XXIII:n ja Paavali VI:n paavinkausia. Paavin yllättävä kuolema päätti kuitenkin Johannes XXIII:stä alkaneiden uudistusmielisten paavien ketjun, sillä Johannes Paavali I:n kuoleman jälkeen konklaavi valitsi uudeksi paaviksi konservatiivien ehdokkaan.
Kanonisointiprosessi
Vatikaani ilmoitti marraskuussa 2003, että Johannes Paavali I:n kanonisointiprosessi voidaan aloittaa. Tällöin paavi Johannes Paavali II nimesi edeltäjänsä Jumalan palvelijaksi. Ennen kanonisointiprosessin aloittamista Johannes Paavali II oli kertonut oman mielipiteensä edeltäjästään ja esimerkiksi todennut, että "nöyryys ja optimistisuus olivat tunnuspiirteitä hänen elämässään".
Marraskuussa 2017 paavi Franciscus kohotti Johannes Paavali I:n kunnianarvoisaksi. Pyhimykseksi julistaminen eteni myös sen jälkeen suhteellisen kiireellisesti, sillä syyskuussa 2022 Franciscus julisti Johannes Paavali I:n autuaaksi. Autuaaksi julistaminen on kanonisointiprosessin toiseksi viimeisin vaihe, josta seuraava on pyhimykseksi julistaminen.
Mosaiikkievoluutio
Mosaiikkievoluutio tarkoittaa sellaista evoluutiotapahtumaa, jossa eläimen jotkin rakenteet, elimet tai toiminnot kehittyvät eri tahtiin, eli jotkin ominaisuudet kehittyvät alkuperäisistä täysin poikkeaviksi, mutta toiset taas pysyvät muuttumattomina.
Käsitteen mosaiikkievoluutio otti ensimmäisenä käyttöön evoluutiobiologi Gavin de Beer. Hän tutki selkärankaisluokkien välimuotoja edustavia fossiileja, esimerkiksi Archaeopteryx-liskolintua. Tämän näkemyksen mukaan kehitys matelijasta linnuksi ei tapahtunut kaikkien elinten muuttuessa vähitellen, vaan niin, että osa elimistä muuttui toisenlaisiksi toisten pysyessä ennallaan. Eläimessä oli siis "mosaiikkimaisesti" sekoittuneena uutta ja vanhaa.
Samoin esimerkiksi ihmisen varhaisissa kehitysvaiheissa tietyt rakenteet sopeutuivat ensin kaksijalkaiseen liikkumistapaan, mutta vasta myöhemmässä vaiheessa kallon muoto alkoi muuttua ja aivotilavuus kasvoi kohti nykyistä.
Luettelo pyhimyksistä
pienoiskuva|[[Antonios Suuri|Pyhä Antonios on yksi pyhimyksistä.]] Tämä on (osittainen) luettelo pyhimyksistä. Katolisella kirkolla on virallisen roomalaisen pyhimysluettelon (Martyrologium Romanum) mukaan noin 7 000 autuaaksi tai pyhäksi julistettua pyhimystä. Ortodoksisella kirkolla lukumäärä saattaa olla suurempi.
Joitakin pyhimyksiä
Pääartikkeli: Pyhimys
Seuraavassa on luettelo joistakin pyhimyksistä. Katolisten pyhimysten aiheenmukainen luettelo auttaa löytämään suuren joukon muita virallisia pyhimyksiä.
Euroopan parlamentti
Euroopan parlamentti (lyhenne EP, epävirallisesti myös europarlamentti tai EU-parlamentti ) on Euroopan unionin kansanedustuslaitos. Euroopan parlamentti osallistuu täysipainoisesti unionin politiikan määrittelyyn. Parlamentti laatii lainsäädäntöä, käyttää budjetti- ja valvontavaltaa, osallistuu perussopimusten tarkistusmenettelyyn ja saattaa asioita unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Parlamentti toimii kolmessa eri paikassa ja maassa: Brysselissä (Belgia), Strasbourgissa (Ranska) ja Luxemburgissa (Luxemburg).
Euroopan parlamentin jäsenet eli mepit (MEP) valitaan suorilla vaaleilla joka viides vuosi. Britannian EU-eron jälkeen parlamenttiin kuuluu 705 jäsentä. Europarlamenttivaalit järjestetään viiden vuoden välein ja nykyisin eri jäsenmaissa lähestulkoon samanaikaisesti, mutta vaalijärjestelmä vaihtelee hieman jäsenmaan mukaan. Jokaisesta jäsenmaasta valitaan väkilukuun suhteutettu lukumäärä edustajia, lisäksi jokaisella maalla on pari pohjapaikkaa pienten jäsenvaltioiden edustuksen turvaamiseksi.
Edustajat ovat ryhmittyneet europuolueiden mukaisiin europarlamenttiryhmiin, eivät siis jäsenmaittain.
Historia
Euroopan parlamentin edeltäjiä olivat Euroopan hiili- ja teräsyhteisön yleinen edustajakokous, joka muodostui jäsenvaltioiden parlamenttien edustajista, sekä samalla periaatteella koottu Euroopan yhteisöjen yhteinen Euroopan parlamentaarinen edustajakokous. Nykyisen kaltaisen Euroopan parlamentin jäsenet eli europarlamentaarikot tai ”mepit” on vuodesta 1979 valittu suorilla vaaleilla.
Euroopan parlamentin valta on kasvanut vuosikymmenten varrella. Aluksi parlamentti oli puhtaasti neuvoa-antava elin. 1970-luvulla siitä tuli neuvoston ohella osa unionin budjettipäätöksentekoa, joka olikin pitkään parlamentin ainoa todellinen valtaoikeus. Vuonna 1980 niin sanotun "isoglukoositapauksen" seurauksena parlamentti sai mahdollisuuden vaatia muutoksia myös EU:n lainsäädännön sisältöön. Parlamentin uutta valtaa vahvisti myös suorien vaalien kautta saavutettu demokraattinen mandaatti. Vuonna 1987 voimaan tulleen Euroopan yhtenäisasiakirjan myötä Euroopan parlamentista alkoi kehittyä todellinen lainsäädäntöelin. Yhteistoimintamenettely antoi parlamentille mahdollisuuden lainsäädäntöehdotuksen toiseen lukemiseen. Vuonna 1993 voimaan tullut Maastrichtin sopimus sisälsi parlamentin kannalta tärkeän yhteispäätösmenettelyn. Amsterdamin sopimuksessa 1999 parlamentti ja neuvosto tulivat valtaoikeuksiltaan samanarvoisiksi, ja parlamentin äänestys komission puheenjohtajasta tuli sitovaksi.
Toimivalta
Euroopan parlamentti on EU-kansalaisia edustava toimielin, joka muodostaa unionin demokratian perustan. Euroopan parlamentilla on laajat valtuudet, ja se osallistuu täysipainoisesti unionin politiikan määrittelyyn. Parlamentti laatii lainsäädäntöä, käyttää budjetti- ja valvontavaltaa, osallistuu perussopimusten tarkistusmenettelyyn ja saattaa asioita unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Uusien jäsenvaltioiden liittymissopimukset ja kaikki assosiaatiosopimukset edellyttävät Euroopan parlamentin hyväksyntää. Menettelyä sovelletaan myös esimerkiksi muihin kansainvälisiin sopimuksiin, jos niillä on huomattavia vaikutuksia unionin talousarvioon. Parlamentin hyväksyntä tarvitaan lisäksi vaalimenettelyä koskeviin säädöksiin sekä silloin, kun neuvosto haluaa todeta, että jokin jäsenvaltio on selvästi vaarassa rikkoa unionin perusperiaatteita. Parlamentti voi tehdä aloitteen unionin perussopimusten muuttamiseksi sekä viime kädessä päättää, onko kutsuttava koolle perussopimusten muutoksia valmisteleva valmistelukunta.
Euroopan parlamentti osallistuu unionin lainsäädännön hyväksymiseen kunkin säädöksen oikeusperustan mukaan. Parlamentti on nykyisin neuvoston kanssa tasavertainen lainsäätäjä. Parlamentti osallistuu EU:n lainsäädäntöprosessiin tavallisen lainsäätämisjärjestyksen (entinen yhteispäätösmenettely) mukaan. Parlamentissa käsitellään ja hyväksytään komission antamat lakiehdotukset. Parlamentilla on myös aloiteoikeus lainsäädäntöasioissa, mikä tarkoittaa että se voi pyytää komissiota esittämään lainsäädäntöehdotuksen.
Parlamentti on Lissabonin sopimuksen voimaantulon 2009 jälkeen ollut neuvoston kanssa yhtäläisessä asemassa vuotuisessa talousarviomenettelyssä. Parlamentti on toinen unionin budjettivallan käyttäjistä, ja se osallistuu talousarviomenettelyyn valmisteluvaiheesta alkaen, etenkin kun laaditaan yleisiä suuntaviivoja ja tehdään menojen laatua koskevia päätöksiä. Parlamentti vahvistaa unionin talousarvion ja valvoo sen toteuttamista sekä myöntää toteuttamista koskevan vastuuvapauden. Parlamentin hyväksyntä vaaditaan myös monivuotiselle rahoituskehitykselle.
Parlamentilla on käytettävissään useita toimeenpanoa koskevia valvontakeinoja. Se hyväksyy jäsenvaltioiden nimeämän komission puheenjohtajan ja jäsenet. Sillä on mahdollisuus antaa komissiolle epäluottamuslause ja pakottaa komission jäsenet eroamaan. Komission ja neuvoston on vastattava parlamentin esittämiin kysymyksiin kyselytunnilla. Parlamentti voi asettaa väliaikaisia tutkintavaliokuntia epäillessään rikkomuksia tai epäkohtia unionin oikeutta sovellettaessa. Parlamentti valvoo myös yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Jos toinen toimielin rikkoo perussopimuksia, Euroopan parlamentilla on oikeus saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Parlamentti voi tukea jonkun asianosaisen vaatimuksia unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa. Parlamentti valitsee lisäksi Euroopan oikeusasiamiehen.
Poliittiset ryhmät
Europarlamentin samaan poliittiseen perheeseen kuuluvat mepit muodostavat poliittisia ryhmiä, jotka muodostetaan uudelleen aina vaalien jälkeen.
Oikeisto ja sosialistit ovat europarlamentin suurimmat ryhmät ja jakavat sen tärkeimmät johtopaikat. Johtopaikoille valitaan kokeneita suurten maiden parlamentaarikkoja tai sellaisia pienten maiden edustajia, jotka onnistuvat hankkimaan tukea suurista maista.
Täysistunto
Euroopan parlamentin täysistunto on parlamentin tärkein poliittinen elin. Täysistunnot järjestetään Brysselissä ja Strasbourgissa muutaman viikon välein. Kaikilla parlamentin jäsenillä on oikeus ja velvollisuus osallistua niihin.
Puheenjohtajakokous
Parlamentin toiseksi tärkein poliittinen elin on puheenjohtajakokous eli ryhmäjohtajakokous. Sen muodostavat parlamentin puhemies ja kaikkien poliittisten ryhmien puheenjohtajat. Puheenjohtajakokous tekee parlamentin poliittista elämää koskevat ehdotukset ja päätökset, jos ne eivät kuulu täysistunnolle.
Puhemiehistö
Parlamentin puhemiehistön muodostavat puhemies, 14 varapuhemiestä ja kvestorit, joilla on läsnäolo- ja puheoikeus. Puhemiehistö tekee parlamentin hallintoa koskevia päätöksiä. Parlamentin puhemies johtaa täysistuntoa, ryhmäjohtajien kokousta sekä puhemiehistöä sekä edustaa parlamenttia sen ulkosuhteissa.
Valiokunnat
Euroopan parlamentin täysistuntojen valmistelua varten jäsenet jakautuvat 20 pysyvään valiokuntaan, jotka erikoistuvat eri aloihin. Tarvittaessa voidaan lisäksi perustaa alivaliokuntia, tutkintavaliokuntia ja väliaikaisia valiokuntia. Valiokunnissa tehdään Euroopan parlamentin keskeinen lainsäädäntötyö. Valiokunnissa on 25–71 jäsentä, ja niiden kokoukset ovat pääsääntöisesti julkisia. Saman poliittisen ryhmän edustajat kussakin valiokunnassa muodostavat valiokuntaryhmän, jota johtaa ja edustaa koordinaattori, oman valiokuntaryhmänsä puheenjohtaja.
Esittelijät
Jokaiselle parlamentissa valmisteltavalle ja päätettävälle asialle nimetään esittelijä, joka on yksi parlamentin jäsenistä. Hän vastaa asian läpiviennistä valiokunnassa ja täysistunnossa. Asioita kutsutaan usein esittelijän nimen mukaan.
Toimipaikat
thumb|Parlamentin istuntosali (Strasbourg) Euroopan parlamentin virallinen päätoimipaikka on Strasbourg, minkä lisäksi sillä on toimipaikka Brysselissä. Parlamentin sihteeristö puolestaan sijaitsee Luxemburgissa. Käytännössä parlamentti kokoontuu Strasbourgissa vain neljän päivän ajan kuukaudessa suorittamaan äänestyksiä täysistunnoissa. Muut täysistunnot, valiokuntatyöskentely ja erilaiset kuulemistilaisuudet tapahtuvat Brysselissä, missä parlamentilla on käytössään eniten tiloja.
Monikielisyys
Euroopan parlamentilla on 24 virallista työkieltä, joita ovat kaikkien jäsenmaiden viralliset kielet. Parlamentin keskustelut tulkataan ja dokumentit käännetään jokaiselle viralliselle kielelle. Valiokunnissakin dokumentit käännetään kaikille kielille, mutta tulkkaus on käytännön syistä suppeampaa. Poliittisissa ryhmissä käytetään vain muutamia työkieliä.
Parlamentissa työskentelee noin 700 kääntäjää ja juristi-lingvistiä sekä 330 tulkkia, joiden lisäksi käytössä on yli tuhat freelancer-kääntäjää ja tulkkia. Vuosittain parlamentissa käännetään yli 2 miljoonaa sivua tekstiä. Vuonna 2016 parlamentin budjetista arviolta 20–25 prosenttia liittyi kieliin ja kääntämiseen.
Kielivalikoiman laajuuden olennaisin syy on parlamentin rooli suorilla vaaleilla valittuna lainsäätävänä elimenä – demokraattisesti valittaville parlamentin jäsenille ei voida asettaa kielivaatimuksia, ja parlamentin jäsenten on pystyttävä kommunikoimaan parlamentin työstä äänestäjille näiden omalla kielellä.
Euroopan parlamentin vaalit
Euroopan parlamentin vaalit pidetään joka viides vuosi. Niissä unionin jäsenmaiden kansalaiset valitsevat edustajansa Euroopan parlamenttiin. Vaalit ovat yleiset ja välittömät. Eri jäsenmaissa käytetään erilaisia vaalijärjestelmiä. Suomen vaalit ovat henkilövaalin ja listavaalin yhdistelmä.
Maiden paikkamäärät
Europarlamentissa on nykyisin 705 jäsentä. EU-mailla on paikkoja Euroopan parlamentissa seuraavasti vaalikaudella 2019–2024. Paikkamäärissä on otettu huomioon brexitin aiheuttamat muutokset.
Poliittiset ryhmät
Europarlamentaarikot eivät järjestäydy maittain, vaan kymmenen europuolueen ja seitsemän maanosanlaajuisen poliittisen ryhmän tunnusten alle. Ryhmät ovat ajan myötä vaihdelleet. Vuoden 2019 vaalien jälkeen Euroopan parlamentin poliittiset ryhmät suuruusjärjestyksessä ovat :
Parlamentin myöntämät palkinnot
Euroopan parlamentti myöntää vuosittain neljä tunnustuspalkintoa: Saharov-mielipiteenvapauspalkinto ihmisoikeuksien ja sananvapauden puolustamisesta, Kaarle Suuren palkinto nuorten eurooppalaisten hankkeille, Euroopan kansalaisen palkinto merkittävistä teoista EU:n kansalaisten suhteisiin liittyen ja LUX-palkinto elokuville.
Vierailukeskus Parlamentarium
Parlamentarium on Euroopan parlamentin vierailukeskus Brysselissä. Sen kiertokäynnillä esitellään Euroopan yhdentymisen vaiheita ja parlamentin toimintaa.
Karvalakkiooppera
Karvalakkiooppera on alun alkaen pilkallinen Korvat auki -yhdistyksen piirissä syntynyt termi, jolla tarkoitettiin erityisesti Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen säveltämien oopperoiden aihevalintoja ja ajan modernistien paheksumaa varsin perinteistä sävelkieltä. Termi viittasi alun perin takapajuisuuteen, karuuteen, metsäläisyyteen, maalaismaisuuteen ja tyylilliseen konservatiivisuuteen: tonaalisuuteen ja yksinkertaisuuteen erityisesti vastakohtana ajan modernistisille eurooppalaisille avant-garde-suuntauksille. Myöhemmin termiin on liitetty myös positiivisia mielikuvia kuten alkuperäisyys, aitous, luonnollisuus, tuoreus, maanläheisyys. Esimerkkejä karvalakkioopperoista ovat Viimeiset kiusaukset ja Punainen viiva. Karvalakkiooppera-termin keksijänä pidetään säveltäjä Jouni Kaipaista.
Elokuvateatteri Davvenásti
Elokuvatoiminnan keskeytys Utsjoella
Utsjoen aikaisemman elokuvateatterin täytyi lopettaa toiminta vuonna 2012, elokuvien esitysformaatin muuttuessa digitaaliseksi. Kunnalla ei ollut varaa hankkia enää uusia laitteita. Kuitenkin Utsjoelle saatiin uusi elokuvateatteri, joka nimettiin Davvenástiksi yleisöarvonnan perusteella. Yleisöarvonnan voittaja sai palkinnoksi ilmaiset liput vuodeksi elokuvateatteriin.
M. Bison
M. Bison on japanilaisen pelitalon Capcomin Street Fighter -pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jonka hahmosuunnittelun teki Akira "Akiman" Yasura. Sarjan kotimaassa Japanissa hahmo tunnetaan nimellä Vega. Hahmon ensiesiintyminen oli vuonna 1991 ilmestyneessä Street Fighter II – The World Warriorissa. M. Bison on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kg.
Hahmon syntymä
M. Bisonin ensiesiintyminen oli vuonna 1991 ilmestyneessä Street Fighter II:n ensimmäisessä versiossa, Street Fighter II – The World Warriorissa. Bison esiteltiin pelin loppuvastuksena, joka hallitsee Psycho Poweriksi (, "psykovoima") kutsuttua pahaa energiaa ja on militaristisen rikollisjärjestön Shadaloon (, eräissä käännöksissä "Shadowloo" tai "Shadowlaw") diktaattorimainen johtaja. Hahmon ulkomuoto perustui Hiroshi Aramatan kirjoittaman romaanisarjan Teito Monogatarin pääkonnaan Yasunori Katōon.
Bisonin alkuperäinen nimi Japanissa on Vega, mutta Capcom USA päätti uudelleennimetä hahmon Street Fighter II:n Yhdysvaltain-julkaisussa. Street Fighter II:ssa pelaajahahmon piti päihittää Vegan kätyrit, thaimaalaisen muay thain mestarin Sagatin, narsistisen espanjalaisen salamurhaajan Balrogin ja yhdysvaltalaisen nyrkkeilijän Mike Bisonin, joista jälkimmäisin oli karikatyyri 1980-luvun loppupuoliskon nyrkkeilyn raskaansarjan kiistattomasta mestarista Mike Tysonista. Capcom halusi estää syytökset oikeudenloukkaudesta Mike Tysonin nimen luvattomalla käytöllä ja vaihtoi pelin kolmen loppuvastuksen nimet: Vegasta tuli M. Bison, Balrogista tuli Vega ja M. Bisonista tuli Balrog. Tämän vuoksi Bisonia kutsutaan kansainvälisissä turnauksissa usein Diktaattoriksi (eng. Dictator), Vegaa Kouraksi (eng. Claw) ja Balrogia Nyrkkeilijäksi (eng. Boxer) hahmojen ulkonäön mukaan. Street Fighter Alpha 3:n dialogeissa Bison esiintyy toisinaan koko nimellä "Master Bison".
Shadaloon "neljästä taivaallisesta kuninkaasta" tuli pelattavia hahmoja Street Fighter II:n toisessa versiossa, Street Fighter II' – Champion Editionissa. Bison pysyi Street Fighter II:n loppuvastuksena, kunnes vuonna 1994 ilmestyneessä Super Street Fighter II Turbossa tiettyjen pelivaatimusten suorittamisella uusi hahmo Akuma ilmestyy loppuotteluun tappaen Bisonin ja haastaen pelaajahahmon lopputaisteluun.
Rooli
Street Fighter Alpha -sarjassa M. Bison on perustanut maailmanvaltaa tavoittelevan rikollisjärjestön Shadaloon. Street Fighter Alpha 2:ssa Interpolin tarkastaja Chun-Lin tutkimukset johdattavat hänet Bisonin perään, mutta Bison päihittää hänet ja paljastaa tappaneen Chun-Lin isän menneisyydessä. Bison kohtaa myös toisen naisen, italialaisen ennustajattaren Rosen, jonka hallitsema Soul Power on Bisonin Psycho Powerin vastavoima. Psychon Power hallitsemiseksi Bisonin oli luovuttava inhimillisyydestään ja Rose on tosiasiassa Bisonin sielun hyvän puoliskon ruumiillistuma.
Street Fighter Alpha 3
Street Fighter Alpha 3:ssa Psycho Power alkaa saavuttaa Bisonin kehon rajallisia voimavaroja, joten Bison päättää siirtävänsä tietoisuutensa Shadaloon aivopestyyn salamurhaajaan Cammyyn, joka on luotu ihmiskloonauksella Bisonin DNA:n pohjalta. Cammy kuitenkin murtaa aivopesun vaikutukset ja saavuttaa itsetietoisuuden, mutta hän kokee muistinmenetyksen ja Bisonin kätyri Vega lähettää hänet Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelun haltuun. Bison alkaa pakkomieleisesti suunnitella tietoisuutensa siirtämistä kätyrinsä Sagatin henkilökohtaiseen vastustajaan Ryuhun. Hän kidnappaa Ryun, aivopesee hänet orjakseen ja järjestää kaksintaistelun Ryun ja Sagatin välille. Sagat kuitenkin oivaltaa tehneen virheen liittymällä Shadaloohon ja onnistuu murtamaan Ryun aivopesun vaikutukset puheellaan. Ryun aivopesun murtuminen, Sagatin petos ja Bisonin ottelu Ryun ystäviä Ken Mastersia ja Sakura Kasuganoa vastaan johtavat Bisonin suunnitelman epäonnistumiseen. Chun-Li ja Yhdysvaltain ilmavoimien upseerit Charlie ja Guile löytävät Bisonin päämajan ja asentavat pommeja Shadaloon kehittämään Psycho Drive -laitteeseen. Bison ilmestyy paikalle estämään heidät, mutta Charlie uhraa henkensä pelastaakseen ystävänsä. Bisonin uskotaan menehtyneen Charlien kanssa tukikohdan räjähdyksessä, mutta fyysisen olomuotonsa menetyksen myötä Bison siirtää tietoisuutensa väliaikaisesti Roseen. Shadaloon tiedemiehet luovat Bisonille uuden kehon, mutta se ei pysty hallitsemaan Psycho Powerin täyttä voimaa toisin kuin hänen alkuperäinen kehonsa.
Super Street Fighter II Turbo
Super Street Fighter II Turbossa Bison järjestää toisen World Warrior -turnauksen saadakseen koston henkilöille, jotka olivat vastuussa hänen suunnitelmansa epäonnistumisesta ja Psycho Driven tuhosta. Turnauksen aikana Bison paljastaa Cammylle tämän menneisyyden ja luovuttaa Thunder Hawkin intiaaniheimon kotimannut, jotka hän ryöväsi heimolta vuosia sitten. Guile kohtaa viimein Bisonin ja voittaa hänet kaksintaistelussa, mutta hän luopuu aikeista kostaa Charlien kuolema tappamalla Bisonin ja säästää tämän hengen. Bison kohtaa Akuman, joka mittelön päätteeksi surmaa Bisonin tappotekniikalla Shun Goku Satsulla. Bisonin kuolema johtaa Shadaloon romahdukseen.
Gustavo Borges
Gustavo França Borges (s. 2. joulukuuta 1972, Ribeirão Preto) on brasilialainen uransa lopettanut uimari, joka voitti urallaan neljä olympiamitalia. Hän osallistui neljiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1992.
Borges asuu São Paulossa. Hän asui 1990-luvulla Yhdysvalloissa, ja opiskeli Michiganin yliopistossa, Ann Arborissa. Borges kantoi Brasilian lippua vuoden 2004 kesäolympialaisten avajaisissa. Hän voitti uransa aikana kaksi maailmanmestaruutta lyhyellä radalla.
M. Bison
Street Fighter IV
Street Fighter IV:ssä Bisonin kuitenkin onnistuu siirtää tietoisuutensa uuteen kehoon. Shadaloon valvonnassa toimivassa asevalmistajassa S.I.N.:ssä vallan on kaapannut Bisonin kätyriksi rakennettu androidi Seth, joka järjestää seuraavan World Warrior -turnauksen. Monien muiden turnaukseen osallistuneiden henkilöiden tavoin Bison päätyy lopulta S.I.N.:ssä salaiseen päämajaan. Super Street Fighter IV:ssa Sethin kätyri Juri Han paljastaa houkutelleen Bisonin ja Sethin valtataisteluun kaapatakseen vallan S.I.N.:ssä. Bison kohtaa Jurin ja heidän vihjataan päätyvän kaksintaisteluun, mutta ottelun lopputulos epäselvä. Bison kohtaa myös Rosen ja jättää hänet tajuttomaksi. Bisonin viedessä Rosen VTOL-lentokoneeseen Guy ilmestyy estämään tämän suunnitelmat. Guy elvyttää Rosen ja Bison on kadonnut tapahtumapaikalta. Bisonin kohtalo Super Street Fighter IV:n jälkeen on epäselvä, mutta hän ei esiinny pelin tapahtumien jälkeen sijoittuvassa Street Fighter III:ssa ja loppuvastuksen paikan on ottanut Illuminatin johtaja Gill. Street Fighter III 3rd Strikessa Chun-Lin ja Urienin välisessä keskustelussa esiintyy kuitenkin viittaus siihen, että Shadaloo on tuhottu.
Vastaanotto
Vuonna 2008 Bison pääsi neljännelle sijalle IGN:n luettelossa 25 parhaimmasta Street Fighter -sarjan hahmosta. Samana vuonna GameDailyn luettelossa 20 parhaimmasta Street Fighter -hahmosta Bison sijoittui viidennelle sijalle. GameDaily kutsui Bisonia "yhdeksi katalimmista ja voimakkaimista loppuvastuksista videopeleissä." GameSpot laittoi Bisonin viidennelle sijalle kymmenen parhaimman videopelien konnan luettelossa. GameSpot kuitenkin esitti kritiikkiä Bisonin esiintymisestä ja Raúl Julián roolisuorituksesta vuoden 1994 toimintaelokuvassa Street Fighterissa.