cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Togomaa
Talous
pienois|vasen|Puuvillan lastausta Loméssa. Saksalainen siirtomaahallinto kehitti voimakkaasti etenkin siirtomaan eteläosassa rahakasvien viljelyä. Tärkeimpiä niistä oli puuvilla, jonka kasvatuksella saksalaiset yrittivät vähentää riippuvuuttaan Yhdysvaltojen suurista puuvillaviljelmistä. Puuvillan tuotantoa varten saksalaiset palkkasivat yhdysvaltalaisia asiantuntijoita, jotka ohjeistivat paikallisia viljelijöitä ja jakoivat siemeniä. Rahakasveista puuvillan ohella tuotettiin myös esimerkiksi kaakaota, kahvia ja kumia sekä palmuöljyä. Saksalaiset pyrkivät hallitsemaan siirtomaansa kauppaa kokonaan itse ja paikallisilta kiellettiinkin tuotteiden vientikauppa.
Hallinto
Togomaahan ei koskaan perustettu varsinaisia sotajoukkoja, vaan aluetta hallittiin poliisivoimien avulla. Niihin kuului koko siirtomaakauden ajan alle 500 miestä. Hallinnon apuna käytettiin paikallisia päälliköitä, jotka saivat pienen osan kerätyistä veroista sekä pitivät yllä omia pieniä poliisivoimiaan. Koululaitos oli pitkään pelkästään lähetyssaarnaajien varassa ja siirtomaahallinto alkoi perustaa omia koulujaan vasta aivan saksalaisvallan lopussa. Peruskoulun jälkeistä opiskelua varten paikallisten piti useimmiten mennä brittien hallitsemalle Kultarannikolle. Koulutuksen tavoin myös terveydenhoitopalvelut olivat pienimuotoisia ja hoito maksoi yleensä liikaa paikalliselle väestölle.
Saksalaiset kehittivät siirtomaansa infrastruktuuria pakkotyövoiman avulla. Tarkoituksena oli helpottaa maataloustuotteiden tuontia sisämaasta rannikolle. Vuosien 1900 ja 1914 välillä saksalaiset rakensivat kolme rautatietä ja yli 1 200 kilometriä tavallisia teitä. Siirtomaan pääkaupunki Lomésta tuli paikallinen kaupan keskus ja sillä oli tehokas satama.
Onnelliset (vuoden 2015 elokuva)
Onnelliset on Wille Hyvösen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuvan aiheena on onnellisuus. Siinä ohjaaja Hyvönen pohtii onnellisuuden olemusta omakohtaisen kokemuksen ja onnellisuuden etsimisen kautta.
Bakuhashi senki Metal Walker
Bakuhashi senki Metal Walker (爆走戦記　メタルウォーカー) on Takao Aokin kirjoittama ja piirtämä manga, joka julkaistiin Coro Coro -lehdessä 28. heinäkuuta vuonna 2000.
Yhden numeron verran kestänyt manga perustui samannimiseen Game Boy -peliin. Mangan tarina kertoo Tetsuto Kuramasta, joka etsii kadonnutta isäänsä. Mukana hänen seikkailuissaan saarella on vahva robotti nimeltä Metaball, jonka kanssa Tetsuto taistelee salaperäisiä ja vallanhimoisia vihollisia vastaan.
Kielitypologia
Kielitypologia, ani harvoin lingvistinen typologia on lingvistiikan eli yleisen kielitieteen tutkimussuunta. Se vertailee maailman kieliä niiden rakennetyyppien mukaan, riippumatta niiden sukulaisuussuhteista, ja pyrkii löytämään yleisiä lainalaisuuksia.
Kielitypologian suuntauksia ja osa-alueita ovat esimerkiksi seuraavat:
Perinteinen morfologinen typologia kehittyi 1800-luvulla, ja sen merkittäviä edustajia olivat esimerkiksi Friedrich von Schlegel, August von Schlegel ja Wilhelm von Humboldt. Katso erikseen artikkelia morfologinen typologia.
Syntaktisen typologian alaan voidaan lukea lauseen rakenteeseen ja lauseenjäsenten suhteisiin liittyvä typologinen tutkimus. Paljon tutkittuja kysymyksiä:
Kielet voidaan diateesisuhteiden ilmaisemisen perusteella luokitella tyyppeihin, joista tunnetuimpia ovat
Strukturalistinen typologia 1900-luvun alkupuolella kuvasi kielten rakennetta tiettyjen parametrien avulla, kuten synteesi (montako morfeemia sanaa kohti) tai kieliopillisten suhteiden ilmaisukeinot (käytetäänkö esimerkiksi itsenäisiä kieliopillisia sanoja, vartalonvaihteluja vai taivutuspäätteitä).
Universaalitypologia, jonka tunnetuimpia nimiä on Joseph L. Greenberg, etsii ja kartoittaa ihmiskielen yleisiä lainalaisuuksia, universaaleja. Nämä voivat olla ehdottomia (kaikissa kielissä on vokaaleja), tendenssimäisiä (useimmissa maailman kielissä foneemien määrä on 20:n ja 40:n välillä) tai implikatiivisia ("jos, niin", esimerkiksi: jos kielessä on perussanajärjestys subjekti-objekti-verbi ja genetiivimäärite sijaitsee ennen pääsanaa, silloin myös määritteenä oleva adjektiivi sijaitsee ennen pääsanaansa).
Areaalitypologia tutkii kielten rakennetyyppien ja rakenteellisten ilmiöiden esiintymistä alueittain, esimerkiksi ns. euroversaaleja eli Euroopan kielten tyypillisiä ominaisuuksia.
Terence Higgins
Terence Langley Higgins, paroni Higgins (s. 18. tammikuuta 1928) on eläkkeelle jäänyt brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä Worthingista vuosina 1964–1997.
Higgins toimi raha-asiainsihteerinä valtiovarainministeriössä vuosina 1972–1974. Hän on naimisissa Rosalyn Higginsin kanssa, ja hänestä tehtiin vuonna 1997 elinikäinen pääri. Hän on Privy Councilin jäsen.
Higgins palveli Royal Air Forcessa vuosina 1946–1948. Hän on 1940-luvulla edustanut maataan aitajuoksussa esimerkiksi Kansainyhteisön kisoissa. Helsingin olympialaisissa 1952 Higgins juoksi Britannian joukkueessa, joka sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 3.09,3.
Assi
Assi on etunimi, joka esiintyy sekä miehen että naisen nimenä. Miehen nimenä se on muunnos Asserista, naisen nimenä varsinkin englanninkielisissä maissa Astridista. Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa oli ollut kaikkiaan 394 Assi-nimistä naista ja alle 20 miestä.
Jubilee Line
Historia
Suunnittelu linjan erottamiseksi Bakerloosta omaksi linjakseen alkoi 1960-luvulla. Rakentaminen tällä uudella, Fleet Lineksi nimetyllä linjalla Baker Streetiltä Charing Crossille alkoi vuonna 1972. Nimeksi tosin vaihdettiin Jubilee Line vuonna 1977 kuningatar Elisabet II:n 25. hallitusvuoden kunniaksi. Liikenne alkoi 1. toukokuuta 1979.
Vuonna 1979 avatun osuuden piti olla ensimmäinen osa laajempaa projektia, mutta rahanpuute pitkitti laajentamisen 1990-luvun puolelle. Toisen osuuden piti alkuperäisissä suunnitelmissa kulkea Cityn läpi New Crossiin ja Lewishamiin. Docklandsin alueen kasvaessa Jubilee Line päätettiin linjata Green Parkista Thamesin eteläpuolelle ja edelleen Stratfordiin. Tämän 1999 avatun laajennuksen myötä linjasta tuli ainoa Lontoon metron linja, jolta on vaihtoyhteys kaikille linjoille.
Kalusto
Kun linja avattiin, sillä oli käytössä vuoden 1972 mallin junia. Osa näistä junista siirtyi vuonna 1984 Bakerloolle uudempien junien tullessa tilalle. Uudemmat junat osoittautuivat kuitenkin ongelmallisiksi, joten ne poistettiin liikenteestä loppujen vanhempien junien kanssa laajennuksen valmistuessa.
Ida Vakkuri
Ida Vakkuri (s. 1992) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Järvenpään lukiosta vuonna 2012.
Vakkuri on ollut helsinkiläisen Ilves-Teatterin jäsen vuodesta 2012 ja Kellariteatterin jäsen vuodesta 2013 alkaen.
Muusikkona hän käyttää taiteilijanimeä Pimu.
Pimu
Vakkuri julkaisi ensimmäisen singlensä ”Ei meidän tarvitse puhua” 10. syyskuuta 2015 taiteilijanimellä Pimu.
Susiääni
pienoiskuva|Metallinen susiäänen ehkäisijä sellon G-kielessä tallan ja kielen pitimen välillä.
Susiääni tai susisävel on jousisoittimissa, eritoten selloissa, mahdollisesti esiintyvä epämiellyttävä, uliseva ääni. Se johtuu äänen nopeasta vaihtelusta sävelen ja sen yläoktaavin välillä. Fysikaalisena aiheuttajana susiäänelle on soivan kielen ja kaikupohjan resonaatiotaajuuksien yhteisvaikutus. Kun kieli värähtelee lähellä kaikupohjan ominaisresonanssia olevaa taajuutta, huojuntailmiö vahvistaa ja heikentää vuorotellen kielen perussäveltä. Susiääniä ehkäistään asentamalla paino resonoivaan kieleen tallan ja kielen pitimen välille.
Alija
Alija (, "nousu") tarkoittaa juutalaisten muuttoa Israeliin. Ensimmäinen suuri muuttoliike uudella ajalla osmanivaltakunnan aikana tapahtui vuosina 1882–1903. Arviolta 25 000–35 000 ihmistä muutti silloin Palestiinaan lähinnä Itä-Euroopasta, mutta myös Jemenistä. Myöhemmin muuttoaaltoja on ollut useita.
Ensimmäinen alija 1882–1903
Ensimmäisessä alijassa juutalaisia saapui noin 35 000. Aivan ensimmäiseen muuttoliikkeeseen kuitenkin katsotaan kuuluvaksi Petah Tikva (Toivon portti), joka perustettiin jo 1878. Petah Tikvaa sanotaan juutalaisten siirtokuntien äidiksi. Suuri osa muuttajista kuuluivat Hovenei Zion- ja Bilu-nimisiin liikkeisiin ja he tulivat Venäjän keisarikunnasta 1881 siellä järjestettyjen pogromien vuoksi. Mukana oli myös romanianjuutalaisia, joilla myös oli ollut vastoinkäymisiä. Muita perustettuja paikkoja olivat Rishon le-Tsion, Ekron ja Gedera. Samarian perustettiin Zikron ja Jakov sekä Ylä-Galileaan Rosh Pina, Jesud ha-Maalah.
Yhteiseksi kieleksi elvytettiin heprea. Eliezer Ben Jehudah, David Jellini ja Nissim Behar sopivat 1892 kokouksessa sanat, joita käytettäisiin matematiikassa ja luonnontieteissä koulujen yhtenäisessä opetussuunnitelmassa. Kymmenessä vuodessa hepreasta tuli maahan muuttaneiden juutalaisten pääkieli.
Osmanien valtakunnassa 1882 säädettiin laki, joka kielsi Itä-Euroopan juutalaisilta maahan asettumisen. Maanostoja rajoitettiin ja rakentaminen ilman vain Konstantinopolista saatavaa erityislupaa kiellettiin. Myös muita rajoituksia oli. Karkotukselta saattoi välttyä maksamalla bakssheesh ja varmistamalla ulkomaisten konsulien suojelu.
Toinen alija 1904–1914
Osmanien valtakunta alkoi karkottaa juutalaisia joulukuussa 1914, jos heillä oli ulkomaan kansalaisuus. Keväällä 1915 julistettiin siionistinen toiminta laittomaksi. Myös David Ben-Gurion ja Jitzhak Ben-Zvi karkotettiin. Vuoden 1915 loppuun mennessä oli karkotettu 11 300 juutalaista. Juutalaisista 500 pestautui armeijaan ja osallistui brittien Gallipolin sotatoimiin Osmanien valtakuntaa vastaan.
11. joulukuuta 1917 Jerusalemiin tulleen brittikenraali Edmund Allenbyn joukoissa oli juutalainen legioona, jossa 38. (Lontoon) pataljoona ja 39. (Amerikan) pataljoona olivat jalkaväkirykmentissä ja ensimmäiset juudanheimoiset – 850 vapaaehtoista, olivat juutalaisia. 38. ja 39. pataljoona osallistuivat Jordanin yli kulkevista silloista käytyyn taisteluun ja Es-Saltin taisteluun.
Kolmas alija 1919–1923
Kolmannen alijan kärkijoukko olivat Neuvosto-Venäjältä, Puolasta ja Länsi-Ukrainasta, Galitsiaasta tulleet juutalaiset Hehalutz-liikkeen jäsenet.
Neljäs alija 1924–1929
Kolmannen ja neljännen alijan aikana juutalaisväestön määrä kohosi 160 000:een noin 121 500 hehtaarille ostettua maata. Neljännen alijan aikana maahan muutti 82 000 juutalaista, joista 23 000 luopui ja muutti pois. Juutalaisväestöä alkoi olla Metullasta Beer Tuviaan muodostaen nauhamaisen juutalaisasutuksen.
Neljännen alijan siirtolaiset olivat keskiluokkaisia kauppiaita ja käsityöläisiä erityisesti Puolasta, jossa oli taloudellisia rajoituksia ja myös Unkarista. He muuttivat pääasiassa Haifaan, Jerusalemiin ja Tel-Aviviin.
Viides alija 1929–1939
Viidennessä alijassa 250 000 juutalaista muutti: 1933–1936 laillisesti 164 267 ja loput laittomasti. Heistä 1933–1939 174 000 johtuen lähinnä Saksan kansallissosialistisesta politiikasta. Vuoteen 1940 mennessä juutalaisen väestön määrä oli jo 450 000. Suuren siirtolaismäärän aiheuttaman väkivallan juutalaisten ja arabien välillä britit julkaisivat valkoisen kirjan 1939, jolla he rajoittivat juutalaisten maahanmuuton 75 000 henkilöön seuraavaksi viideksi vuodeksi. Saksan kansallissosialistisen hallinnon kanssa neuvoteltiin sopimus, joka mahdollisti 50 000 juutalaisen muuton 100 000 000 dollarin arvoisine rahavaroineen.
Haganasta tuli valtakunnallinen 1931, vaikka se oli edelleen brittihallinnon näkökulmasta laiton.
Nimitys juontuu siitä, että maahan muuttavan ajatellaan nousevan Israeliin. Vastaavasti maasta pois muuttaja laskeutuu pois Israelista ("jerida").
Ryūhei Kawada
thumb|220px|Kawada toimistossaan Tokiossa. Ryūhei Kawada (s. 12. tammikuuta 1976) on japanilainen sitoutumaton vihreä poliitikko. Hän sai ylähuonepaikan vuoden 2007 vaaleissa. Hän on ollut pitkään HIV-positiivinen; hän on yksi lukuisista hemofiliapotilaista, jotka saivat tartunnan verituotteista 1980-luvun aikana. Tapaukset johtivat skandaaliin ja lopulta kolmeen vankeustuomioon, joista pisin oli kahden vuoden mittainen. Kaikki tuomitut olivat skandaalin keskipisteeseen joutuneesta Green Cross Corporationista.
Kawada on toiminut television uutistenlukijana ja luennoinut Matsumoton yliopistossa.
Kawada kuuli HIV-tartunnastaan vuonna 1986 äidiltään Etsuko Kawadalta, joka myös on nykyisin politiikassa.
Los Grandes Éxitos En Español
Los Grandes Éxitos En Español (Greatest Hits in Spanish) on Cypress Hillin espanjankielinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Grenaa
Grenaa on myös entinen kaupunki, mutta vuonna 1970 Tanskassa luovuttiin kaupunkikäsitteestä. Grenaa sai kaupunkioikeudet vuonna 1445, mutta se tunnettiin jo 1200-luvulla tärkeänä kauppapaikkana. Grenaasta on laivayhteys Anholtin saarelle Kattegatissa. Grenaasta on laivayhteys myös Ruotsin puolelle Varbergiin, jonne on liikennöity vuodesta 1960. Kaupungissa on pakkaus-, tekstiili-, kone-, metalli- ja kemianteollisuutta. Se on myös tunnettu kalasatama. Grenaan kirkko on 1400-luvulta, sen ohella nähtävyyksiä on myös akvaario.
Ennen vuoden 2007 kuntauudistusta silloisen kaupunkitaajamaa laajemman Grenaan kunnan asukasluku oli 18 701 henkeä vuonna 2004.
Van Tuong Nguyen
Van Tuong Nguyen, vietnamilaisittain Nguyễn Tường Vân, katolisen kirkon kasteessa nimellä Caleb, (17. elokuuta 1980 – 2. joulukuuta 2005) oli thaimaalaisella pakolaisleirillä syntynyt vietnamilainen, joka myöhemmin asui Australiassa Melbournen kaupungissa. Hän jäi joulukuussa 2002 kiinni singaporelaisella Changin lentokentällä hieman alle 500 gramman heroiinilastin salakuljetuksesta. Vuonna 2004 singaporelainen oikeusistuin tuomitsi hänet kuolemaan hirttämällä.
Valitukset ylempiin oikeusasteisiin eivät kumonneet tuomiota. Turhiksi osoittautuivat myös ihmisoikeusjärjestöjen, Australian hallituksen ja katolisen kirkon sekä lukuisten yksityishenkilöiden esittämät armonanomukset, jotka vetosivat siihen, että nuorukainen oli vankilassa ollessaan kääntynyt uskoon ja oli yhteistyöhaluinen sen huumerenkaan kiinnisaamiseksi, jonka palveluksessa oli toiminut. Singaporen hallitus vetosi siihen, mihin oikeusasteetkin olivat vedonneet: tiukkojen huumelakien mukaan yli 15 gramman heroiinierän hallussapidosta on pakollinen rangaistus kuolema.
Mediakohun saattelemana Van Nguyen hirtettiin singaporelaisessa Changin vankilassa aamunkoitteessa 2. joulukuuta 2005 klassisella brittiläisellä pitkän pudotuksen menetelmällä. Hänet haudattiin neljä päivää myöhemmin Melbournessa, Australiassa. Hautajaiset televisioitiin ja niistä raportoitiin laajasti australialaisissa tiedotusvälineissä. Jopa Queenslandin osavaltion parlamentti kunnioitti hänen muistoaan minuutin hiljaisuudella, joskin tilaisuutta boikotoi liki puolet parlamentin jäsenistä.
Steven Fletcher (poliitikko)
Steven John Fletcher (s. 17. kesäkuuta 1972) on kanadalainen poliitikko. Hän on ollut vuodesta 2004 parlamentin edustajainhuoneen jäsen. Fletecher kuului aiemmin konservatiiviseen puolueeseen, mutta puolue ei hyväksynyt häntä vuonna 2019 ehdokkaakseen. Vuonna 2016 hänet valittiin osavaltion parlamenttiin situtumattomana, ja 2018 hän liittyi Manitoba-puolueeseen. Vuonna 2018 hän ilmoitti alkavansa johtaa Manitoba-puoluetta.
Fletcher syntyi Rio de Janeirossa, Brasiliassa, kanadalaiselle insinööri-isälle. Hän kasvoi Manitobassa ja valmistui Manitoban yliopistosta vuonna 1995. Hän on ollut vuodesta 1996 neliraajahalvaantunut Manitobassa sattuneen hirvikolarin seurauksena. Hänen puhekykynsä palautui kuntoutuksessa.
Fletcher tuli vuonna 2001 ja uudelleen vuonna 2003 valituksi Manitoban Progressive Conservative Partyn puheenjohtajaksi. Parlamenttiin hänet on valittu vuosina 2004, 2006 ja 2011. Hän on parlamentin ensimmäinen neliraajahalvaantunut jäsen.
Guðjón Samúelsson
Guðjón Samúelsson (16. huhtikuuta 1887 – 25. huhtikuuta 1950) oli islantilainen arkkitehti. Hän toimi Islannin valtionarkkitehtina. Hänen tunnetuimpiin töihinsä lukeutuvat Islannin yliopiston päärakennus, katolinen katedraali Landakotskirkja ja Akureyrin kirkko. Kaikista tunnetuin hänen töistään kuitenkin lienee Hallgrímskirkja, jonka hän sai suunniteltavakseen vuonna 1937. Guðjón pyrki käyttämään materiaaleja Islannin luonnosta, josta hänen kerrotaan saaneen myös inspiraatiota töihinsä.
Tartarpihvi
thumb|Tartar
Ruokalaji on lähtöisin Keski-Aasian Tartariasta, jossa hyvin kovaa, esimerkiksi hevosen ja kamelin lihaa hienonnettiin syötäväksi raakana.
Tartarissa on erityisen tärkeää, että liha on hyvälaatuista ja tuoretta. Myös kananmunan suhteen tulee monissa maissa olla varovainen salmonellan varalta, mutta Suomessa raakaa naudanlihaa ja kananmunia voi yleensä syödä turvallisesti.
Tartar valmistetaan myös muusta kuin naudanlihasta, esimerkiksi lohesta ja tonnikalasta.
Barbara Kent
thumb|Barbara Kent vuoden 1933 elokuvassa Oliver Twist. Barbara Kent (s. 16. joulukuuta 1907 – 13. lokakuuta 2011 ) oli kanadalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut mykkäelokuvien näyttelijä.
Kent aloitti uransa Hollywoodissa vuonna 1925. Hänen elokuviaan olivat muiden muassa Himo (1926), Sodan kotkat (1927), Tyttärensä kilpailija (1928), Kaksi nuorta sydäntä (1928), Täällä ei pelätä (1929) ja Jalat edellä (1930).
Kent avioitui 1934 tuottaja Harry E. Edingtonin kanssa ja luopui samoihin aikoihin urastaan. Hänen viimeinen elokuvansa on vuodelta 1935. Aviomies kuoli vuonna 1949.
Parents Music Resource Center
Parents’ Music Resource Center (PMRC) oli Yhdysvalloissa vuonna 1985 perustettu järjestö, jonka pääasiallinen toimiala oli rock-musiikin vastustaminen. Järjestön mukaan rockin seksuaaliset ja väkivaltaiset teemat aiheuttivat erilaisia yhteiskunnallisia ongelmia. Virallisesti PMRC katsoi harjoittavansa pelkkää valistus- ja tiedotustoimintaa, mutta käytännössä järjestö ajoi populaarimusiikin sensuuria.
Historia
Yhdysvalloissa toiminut National Parent/Teacher Association alkoi 1980-luvun alussa vaatia sisältövaroituksia rock-levyihin, joiden sanoitukset käsittelivät seksiä. Erityisen suuri vaikutus oli Princen kappaleella ”Let’s Pretend We’re Married” (1982), jossa yksityiskohtaisesti kuvaillaan suuseksiä. Järjestöllä oli lähes 5,5 miljoonaa jäsentä, ja sen aktiivit alkoivat lähettää vaikutusvaltaisille henkilöille kirjeitä, joissa näitä pyydettiin puuttumaan asiaan.
Eräs vastaanottajista oli valtiovarainministeri James A. Baker III:n vaimo Susan Baker. Hän värväsi projektiin mukaan muita vaikutusvaltaisten poliitikkojen ja liikemiesten vaimoja: Peatsy Hollingsin, Ethelann Stuckeyn, Tipper Goren ja Pam Howarin. He perustivat Parents’ Music Resource Centerin toukokuussa 1985. Johtokuntaan värvättiin vielä 17 ”Washington-vaimoa” lisää. Virginialainen kirkonmies Jeff Ling pestattiin kirjoittamaan PMRC:lle järjestön agendaan sopivaa kirjallisuutta. Ling oli jo aiemmin profiloitunut väkivaltaisten tai irstaiden rock-sanoitusten vastustajana.
”PMRC Filthy Fifteen”
PMRC julkisti kuuluisan luettelon viidestätoista kappaleesta, jotka oli luokiteltu kaikkein loukkaavimmiksi ja haitallisimmiksi lapsille ja nuorille:
Kritiikki
PMRC on saanut paljon julkista kritiikkiä erityisesti sen sensuroimilta artisteilta. Tämä kritiikki näkyy monissa kappaleissa, kuten thrash metal -yhtye Megadethin kappaleen ”Hook In Mouth” kertosäkeessä. Heavy metal -yhtye WASP on kritisoinut PMRC:tä yhtyeen konserteissa moneen otteeseen. Myös Eminem on ottanut Tipper Goren esille ainakin kappaleissa ”Without Me” ja ”White America”.
Haukijärvi (Kangasala, Pohja)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden Pohjan lähellä ja Laipanmaan metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Elmonjärveltä yli kilometrin päässä itään ojitetulla suolla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 950 metriä. Sen rannat ovat soistunutta metsämaata, joka on harvasti ojitettu. Järven itäpuolella kulkee metsäautotie, joka alkaa Pohjassa. Pohjoisrannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,2 metriä mpy. Järven on johdettu ojitetulta suolta kahdeksan suo-ojaa. Niiden kautta järven vesi myös laskee itään, kiertää Levonmäen Vuortensuolle, josta se virtaa pohjoiseen Tervaniemenlahteen.
Kirsi Tiihonen
Kirsi Johanna Tiihonen (s. 19. elokuuta 1963 Rovaniemi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Tiihonen opiskeli vuodesta 1985 Liisa Linko-Malmion johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti diplominsa vuonna 1993. Hän on voittanut useita kilpailuja, kuten Timo Mustakallio -laulukilpailun 1. sijan 1987, Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen 1. sijan 1989 sekä Mirjam Helin -laulukilpailun 1. sijan 1994. Tiihonen menestyi Cardiffin kansainvälisessä laulukilpailussa 1995 voitettuaan siellä parhaan lied-tulkinnan palkinnon.
Tiihosella on ollut niin Suomen Kansallisoopperassa kuin ulkomaillakin lukuisia oopperarooleja muiden muassa Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Wagnerin teoksissa sekä Ludwig van Beethovenin Fideliossa. Hän on esiintynyt myös Savonlinnan oopperajuhlilla.
Oopperarooliensa lisäksi Tiihonen on esittänyt ja levyttänyt esimerkiksi Toivo Kuulan, Leevi Madetojan ja Jean Sibeliuksen yksinlauluja.
Tvättlina – Pyykkinaru
thumb|Tvättlina – Pyykkinaru -taideteos [[Pohjoisesplanadin varrella]] Tvättlina – Pyykkinaru, tunnettu suomeksi myös nimillä Pyykkinaru, Pyykkinaru sateenkaaren väreissä ja Pyykkinaru sateenkaaren väreissä – ystävällinen ele  on normikriittinen yhteisötaideprojekti, jonka loivat artistit Heidi Lunabba ja Ilar Gunilla Perssen vuonna 2014 Jeppis Priden yhteydessä. Taideprojektin tarkoituksena on viestittää käsityön keinoin seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille, että yhteiskunnassa on paljon ihmisiä, jotka tukevat heitä, vaikka tämä ei ole aina ilmiselvää.
Tausta
thumb|250px|Pietarsaaren raatihuone vuonna 2018 Vuonna 2014 järjestettiin Pietarsaaren ensimmäinen ja Suomen ensimmäinen ruotsinkielinen pridefestivaali Jeppis Pride. Pieni joukko pietarsaarelaisia protestoivat äänekkäästi mm. tapahtuman uutisointia paikallisissa lehdissä ja suunniteltua sateenkaarilippujen käyttöä raatihuoneen ja kaupungintalon edessä. Ensimmäistä Julkisen sanan neuvosto tuomitsi, koska pridetapahtuman vastustajat yrittivät rajoittaa Österbottens Tidningin toimituksen sananvapautta ja painostaa sitä lopettamaan uutisoinnin uhkaamalla lehteä tilausboikotilla siitä huolimatta, että toimitus oli uutisoinnissaan noudattanut sekä hyvä lehtimiestapaa että journalistin ohjeita. Toiseen reagoivat Lunabba ja Perssen ja he loivat kaikille yhteisen osallistavan taideprojektin Tvättlina – Pyykkinaru, jossa otetaan kaapeista yksi- tai monivärisiä vaatteita tai muita tekstiilejä sateenkaaren värein ja ripustetaan niitä pyykkinarulle esimerkiksi omalla pihalla, julkisessa paikassa tai kaupan ikkunassa.
Kaapista ulos
thumb|Tvättlina – Pyykkinaru [[Unioninkatu|Unioninkadun yli Helsingissä]] Lunabba ja Perssen kuvailevat projektin olevan kaapista ulos tulemista sekä kirjaimellisesti että kuvaannollisesti. Kirjaimellisesti kun valitaan vaatekaapista vaatteita pyykkinarua varten. Kuvaannollisesti koska ripustamalla näitä vaatteita pyykkinarulle projektiin osallistuja tulee ikään kuin ulos kaapista naapureille ja yhteiskunnalle ihmisenä, joka tukee seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeutta olla oma itseään ja joka tahtoo suvaitsevampaa yhteiskuntaa. Tällä tavalla voi myös sanattomasti, mutta julkisesti ja näkyvästi viestittää joka paikkakunnan pienelle äänekkäälle homofoobiselle joukolle, että tällaista ei suvaita samalla kun viestittää HBLTQ+-ihmisille, että paikkakunnassa on paljon hyväntahtoisia ja suvaitsevia ihmisiä ja yrityksiä. Projektissa myös kehotetaan ihmisiä ottamaan valokuvia paikallisista sateenkaaripyykkinaruista lataamaan kuvat internettiin erikielisillä hashtageilla. Näin kaapista ulos tuleminen myös laajenee nettiin ja kuka tahansa ympäri maailman voi osallistua projektiin.
Sijainnit
thumb|250px|Tvättlina – Pyykkinaru vuoden 2015 [[Helsinki Pride]] Tvättlina – Pyykkinaru -projekti on vuosien aikana nähty pohjoismaiden eri pridetapahtumien yhteydessä, eri näyttelyissä ja eri tapahtumissa. Ensimmäisenä Pietarsaaren jälkeen taideprojekti siirtyi Kaarasjoelle, jossa 29.–31.5.2015 järjestettiin maailman toinen Sápmi Pride. Kaarasjoella pyykkinaruja oli sekä Pridetalon että Pridelaavun ulkopuolella ja sisällä sekä runsaasti ympäri kylää. Sen lisäksi pridekulkueen osallistujat kantoivat mukanaan yhtä pyykkinarua läpi kylän.
Rashtriya Swayamsevak Sangh
Rashtriya Swayamsevak Sangh (hindiksi राष्ट्रीय स्वयंसेवक संघ), lyh. RSS, on intialainen vuonna 1925 perustettu hindunationalistinen liike, jonka nimi tarkoittaa "Kansallista vapaaehtoisten järjestöä". Järjestön jäsenyys on rajoitettu vain hindulaisille miehille, naisten järjestön nimi on Rashtra Sevika Samiti. RSS:n nykyinen johtaja, jonka virallinen titteli on Sarsanghchalak, on Mohan Bhagwat, joka nimitettiin virkaansa vuonna 2009.
Jäseniä järjestöllä on noin 6 miljoonaa, minkä vuoksi sen arvioidaan olevan maailman suurin puolisotilaallinen järjestö.
Historia
pienoiskuva|RSS:n jäseniä vapaaehtoisessa auttamistyössä.
RSS:n perusti lääkäri Keshav Baliram Hedgewar (1889–1940), joka sai vaikutteita hindunationalistiselta ideologilta Vinayak Damodar Savarkarilta.
Järjestö on kielletty kolme kertaa historiansa aikana. Intian itsenäistyttyä ja Mahatma Gandhin tultua murhatuksi RSS kiellettiin, koska murhaaja Nathuram Godsella oli yhteyksiä järjestöön. Toinen kielto tapahtui vuonna 1975 kun Indira Gandhi rajoitti melkein kaiken opposition toimintaa. Kolmannella kerralla hindunationalistiset järjestöt, mukaan lukien RSS, tuhosivat vuonna 1992 Baburin moskeijan.
Toiminta ja organisaatio
RSS on järjestäytynyt shakha-nimisiin paikallisosastoihin. Järjestöllä on yli 59 000 paikallisosastoa eri puolilla maata, RSS:n vaikutuspiiri sisältää 95 prosenttia Intian alueesta. Paikallisosastot järjestävät päivittäisiä kokouksia ja organisoivat RSS:n toimintaa.
RSS toimii Intian lisäksi myös ulkomailla nimellä Hindu Swayamsevak Sangh. Se toimii pääasiassa maissa, joissa on suuri intialaisyhteisö. Nimi "Hindu Swayamsevak Sangh" tulee siitä, että ulkomailla toimivaa liikettä ei voi kutsua kansalliseksi (rashtriya). Toiseksi suurin RSS:n yhteydessä oleva järjestö toimii Nepalissa ja sen jälkeen Yhdysvalloissa. Vuonna 2016 Yhdysvalloissa toimi 172 shaksaa.
Kritiikki
RSS saa kritiikkiä erityisisti Intian vähemmistöihin kohdistuneista väkivaltateoistaan. Järjestö ajaa mm. nautojen teurastuksen totaalista kieltoa ja järjestää teiden varsille epävirallisia tarkastuspisteitä, joilla se pidättää epäiltyjä lehmän teurastajia, jotka ovat uskonnoltaan usein muslimeita. Näihin epävirallisiin pidätyksiin liittyvät murhat ovat kasvaneet räjähdysmäisesti Narendra Modin noustua pääministeriksi. .
Vuonna 2008 RSS tarjosi rahaa, ruokaa ja alkoholia väkijoukolle, joka osallistui kristittyjä vastaan suunnattuihin väkivaltaisiin mellakoihin Odishan osavaltiossa.
Suhde Intian kansanpuolueeseen
Yksi jatkuva RSS:n kritiikin aihe on sen väitetty suhde Intian kansanpuolueeseen (BJP) ja se, että valtaannousun jälkeen puolue on ottanut järjestön suojelukseensa. Sekä kansanpuolueen että RSS:n ideologiaan kuuluvat sekä hindunationalismi ja sen radikaalimpi muoto hindutva. RSS ja BJP kuuluvat myös yhteisen Sangh Parivar -kattojärjestön alle, jolla viitataan saman ideologian (hindunationalismin) jakaviin järjestöihin, joilla on yhteiset tavoitteet. RSS on Sangh Parivarin suurin jäsenjärjestö. .
Intian pääministeri Narendra Modi on ollut RSS:n jäsen kuin myös 17 muuta hänen ensimmäisen hallituksensa ministeriä. Myös Intian presidentti Ram Nath Kovind on jäsen. Intian kansanpuolueen suurvoitto vuoden 2014 parlamenttivaaleissa on lisännyt huomattavasti RSS:n vaikutusvaltaa maassa.
Adolf Erik Nordenskiöld
Nils Adolf Erik Nordenskiöld (18. marraskuuta 1832 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 12. elokuuta 1901 Dalbyö, Södermanland, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa vaikuttanut geologi, tutkimusmatkailija, mineralogi ja naparetkeilijä. Hänen johtamansa retkikunta purjehti vuosina 1878–1879 ensimmäisenä läpi Koillisväylän eli Atlantin ja Tyynenmeren Euraasian pohjoispuolitse yhdistävän meritien. Nordenskiöld suoritti myös tutkimusmatkoja Huippuvuorille ja Grönlantiin ja pyrki etsimään reittiä pohjoisnavalle. Hän kehitti tieteellistä naparetkeilyä, julkaisi suuren määrän maantieteellisiä ja geologisia tutkimuksia sekä keräsi ainutlaatuisen kokoelman historiallisia karttoja. Suomessa ja Ruotsissa häntä on pidetty kansallissankarina ja yhtenä historian suurimmista tutkimusmatkailijoista.
Varhaiset vaiheet
pienoiskuva|oikea|Nordenskiöldin syntymäkoti Helsingin [[Bulevardi (Helsinki)|Bulevardin ja Annankadun kulmassa vuonna 1902.]] Nordenskiöld aloitti 13-vuotiaana Porvoon lukion, josta hän tosin erosi kolmen vuoden kuluttua useiden muiden oppilaiden tavoin rehtorina toimineen J. L. Runebergin ankaruuden vuoksi. Nordenskiöld kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1849 ja opiskeli Helsingin yliopistossa mineralogiaa, matematiikkaa, kemiaa sekä fysiikkaa ja valmistui kandidaatiksi 1853 sekä maisteriksi 1854. Ensimmäisen tieteellisen työnsä hän kirjoitti nilviäisistä. Hän toimi Viipurilaisessa osakunnassa, ja vuonna 1854 hänestä tuli yliopiston fyysis-matemaattisen tiedekunnan kuraattori. Vuoden 1855 alussa Nordenskiöld väitteli tohtoriksi aiheesta Om grafitens och chondroditens kristallformer. Hän teki opiskeluvuosinaan kesäisin malminetsintäretkiä ympäri Suomea ja julkaisi valmistumisensa jälkeen 1855 Suomen malmiesiintymiä käsitelleen selonteon Beskrifning öfver de i Finland funna mineralier. Samana vuonna hänet nimitettiin vuori-intendentin konttorin vuorikonduktöörin virkaan. Nordenskiöldin lupaava tieteellinen ura Suomessa kuitenkin katkesi, kun hän joutui venäläisten epäsuosioon. Hän kuului nimittäin K. G. Wetterhoffin johtamaan ryhmään liberaalisti ajattelevia aristokraattisia ylioppilaita, jotka olivat poliittisesti Ruotsiin suuntautuneita ja vastustivat tiukkaan kontrolliin nojannutta yliopiston ja koko maan hallintoa. Nordenskiöld osallistui marraskuussa 1855 erääseen tämän piirin illanviettoon Töölön ravintolassa, jossa keskusteltiin alkaneesta Krimin sodasta ja tiettävästi kohotettiin maljoja Venäjän vihollisille. ”Töölön päivällisinä” tunnetun tapauksen tultua julki osallistujia rangaistiin ja Nordenskiöldkin erotettiin virastaan ja kuraattorin tehtävästä. Hänet erotettiin myös koko yliopistosta seuraavan kevätlukukauden ajaksi, joten hän siirtyi siksi aikaa Berliiniin opiskelemaan kemiaa.
Nordenskiöld siirtyi Tukholmaan, ei kuitenkaan tarkoituksenaan rakentaa kansallista oppositiota vaan saadakseen tieteellisen uransa etenemään. Tekemiensä kemiallisten ja mineralogisten tutkimustensa ansiosta hän sai siellä jo samana vuonna opettajakseen ja tukijakseen professori Carl Gustaf Mosanderin sekä naparetkeilijä, professori Sven Lovénin. Saatuaan suosituksen Lovénilta hän pääsi 1858 mukaan Otto Torellin tutkimusmatkalle Huippuvuorille. Sieltä palattuaan Nordenskiöld sai saman vuoden lokakuussa kuolleelta Mosanderilta vapautuneet tehtävät: Ruotsin luonnonhistoriallisen valtionmuseon mineralogisen laitoksen intendentin ja samalla myös professorin viran, jota hän sitten hoiti kuolemaansa saakka. Hän teki seuraavina vuosina useita mineraalinäytteiden keruuretkiä eri puolille Skandinaviaa, usein isänsä kanssa, ja jatkoi osaston kokoelmien kartuttamista koko myöhemmän tutkimusmatkailijan uransa ajan. Hän keräsi museolle myös meteoriittikokoelman ja kirjoitti tieteellisiä tutkimuksia meteoriiteistä. Nordenskiöld sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1860, ja jo tammikuussa 1861 hänelle tarjoutui paikka kuninkaallisessa tiedeakatemiassa. Myöhemmin hänelle tarjottiin professuuria myös Helsingistä, mutta hän ei enää halunnut katkaista menestyksekästä uraansa Ruotsissa.
Perhe
Asetuttuaan jo Ruotsiin Nordenskiöld pääsi 1860-luvun alussa vierailemaan Suomessa, josta löysi itselleen puolison, vapaaherratar Anna Mannerheimin (1840–1924). Heidät vihittiin 1. heinäkuuta 1863 Mannerheim-suvulle kuuluvassa Louhisaaren kartanossa. Anna Mannerheim oli luonnontutkijan ja hovioikeuden presidentin Carl Gustaf Mannerheimin tytär ja myöhemmän Suomen marsalkan C. G. E. Mannerheimin täti. Nordenskiöld sai vaimonsa kanssa viisi lasta, joista kolme syntyi hänen ollessaan tutkimusmatkoillaan. Vanhin poika Gustaf Erik Adolf Nordenskiöld (1868–1895) osallistui tutkimusmatkoille Huippuvuorille ja Pohjois-Amerikkaan, nuorin Nils Erland Herbert (1877–1932) puolestaan Etelä-Amerikkaan. Perhe asui Tukholman keskustassa Norrmalmilla ja oleskeli paljon Nordenskiöldien omistamassa Dalbyössä Tukholman eteläpuolella.
Nordenskiöldin veljiä olivat kartanonomistaja ja valtiopäiväedustaja Nils Otto Nordenskiöld (1834–1916) ja Meteorologisen laitoksen pääjohtaja Nils Karl Nordenskiöld (1837–1889). Hänen sisarenpoikansa (ja samalla pikkuserkkunsa poika) oli geologi ja tutkimusmatkailija Otto Nordenskjöld (1869–1928), joka teki 1900-luvun alussa merkittävän tutkimusretken Etelämantereelle.
Ensimmäiset tutkimusmatkat
Nordenskiöld osallistui vuonna 1858 Otto Torellin johtamalle tutkimusmatkalle, joka suuntautui Huippuvuorten länsirannikon vuonoille. Se oli ensimmäinen Skandinaviasta käsin tehty yksinomaan tieteellisiin tarkoitusperiin tähtäävä tutkimusmatka arktisille vesille. Retkellä tehtiin eläin- ja kasvitieteellisiä sekä geologisia tutkimuksia, ja Nordenskiöld keräsi Bellsundista tertiäärikaudelta olevia kasvien fossiileja. Nordenskiöld ja Torell tekivät toisen retken Huippuvuorille vuonna 1861, jolloin geologiset tutkimukset ja maantieteellinen paikanmäärittely olivat Nordenskiöldin vastuulla. Retkellä kartoitettiin Koillismaan ja Hinlopensalmen pohjoisosat. Vuonna 1864 suoritetulla kolmannella retkellä Nordenskiöld oli ensimmäistä kertaa itse johdossa, ja tarkoituksena oli tehdä vastaavanlainen kartoitus ja astemittaus sekä kasvi- ja eläinnäytteiden keräys saariryhmän eteläosalle. Tämän retken rahoittivat Ruotsin säätyvaltiopäivät.
pienoiskuva|Nordenskiöld. Nordenskiöldin johtamiin tutkimusretkiin kuului vastaisuudessakin tutkittavien alueiden systemaattinen kartoitus ja maantieteellisten sekä astronomisten mittaustulosten julkaiseminen. Näin saatiin laajoja karttoja ennen puutteellisesti tunnetuista alueista. Hän kehitti entistä tieteellisempään suuntaan painottuvaa naparetkeilyä, johon kuului oleellisesti retkien huolellinen suunnittelu, maan-, luonnon- ja kansatieteellisten tutkimusten suorittaminen sekä kerätyn aineiston työstäminen julkaistavaksi matkan jälkeen. Nordenskiöld yritti yhdistää retkiinsä myös luonnonvarojen taloudellisen hyödyntämisen, mutta hänen Huippuvuorille perustamansa fosfaattikaivos jouduttiin pian lakkauttamaan kannattamattomana, samoin hänen kaivoshankkeensa Suomessa.
Ensimmäisellä Huippuvuorten retkellään Nordenskiöld havaitsi ajojäämassojen hankaloittavan vaikutuksen. Hän spekuloi, että kesäisin Grönlannin ja Huippuvuorten välillä etelään kulkevien merivirtojen vaikutuksesta pohjoisimmat merialueet saattaisivat myöhäissyksyllä olla jäästä vapaat. Noihin aikoihin tiedeyhteisön keskustelussa esitettiin teorioita, joiden mukaan Jäämeri saattaisi olla avoin pohjoisnavalle saakka, ja Nordenskiöld halusi selvittää, kuinka pohjoiseen olisi mahdollista purjehtia. Hän sai tuttaviensa avulla kerätyksi seuraavalle retkelleen yksityisen rahoituksen, jonka merkittävimmästä osasta vastasi ruotsalainen liikemies Oskar Dickson. Tämän taloudellinen tuki oli ratkaiseva Nordenskiöldin myöhempienkin retkien toteutumisessa. Myös maan kuningashuone tuki Nordenskiöldin retkeä, sillä naparetkeily valtakuntaan kuuluville Huippuvuorille nähtiin kansallisena ylpeydenaiheena. Uusi tutkimusmatka Huippuvuorten luoteiskulmalle ja edelleen niiden pohjoispuoliselle merialueelle alkoi merivoimien kapteeni Fredrik von Otterin komentamalla höyrylaiva Sofialla 7. heinäkuuta 1868, ja sen aikana Nordenskiöldin retkikunta eteni pohjoisemmaksi kuin kukaan ennen heitä, 81°42' pohjoista leveyttä. Kerran Sofia oli vähällä upota jäälohkareen puhkaistua aluksen kylkeen reiän, mutta se saatiin pumppujen avulla pidettyä täpärästi pinnalla maihin pääsyyn asti. Tämä matka kuitenkin osoitti, että napajää ulottui uskottua etelämmäs eikä pohjoisnavalle ollut mahdollista päästä meritse. Nordenskiöld toivoi kuitenkin voivansa päästä sinne myöhemmin jäitä myöten.
Nordenskiöld teki vuonna 1870 tutkimusmatkan Grönlantiin, josta hän löysi Diskon saarelta meteoriitteja. Varsinaisena päämääränä oli Grönlannin vielä tuntemattomien sisäosien tutkimus ja saaren ylittäminen jalkaisin. Nordenskiöld odotti, että Grönlannin sisäosissa saattaisi mannerjään sijaan olla esimerkiksi metsiä. Hän pääsi retkueineen kuitenkin Godthåbista vain 56 kilometrin verran sisämaahan. Viimeisen retkensä Huippuvuorille Nordenskiöld teki vuosina 1872–1873. Tavoitteena oli nyt edetä pohjoisnavalle poroilla. Yritys epäonnistui, sillä porot karkasivat ja muonatäydennyksiä tuoneet alukset juuttuivat jäihin, jolloin retkikunta joutui talvehtimaan vaikeissa oloissa Huippuvuorten Mosselbayssa. Maaliskuussa 1873 yritys edetä reillä jäitä pitkin katkesi pian yhden jäsenen kuoltua lumimyrskyssä. Retkikunta oli kuitenkin ensimmäinen, joka kulki Huippuvuorten Koillismaan jäätikön poikki. Lisäksi tieteelliset tutkimukset onnistuivat: retkikunta suoritti astronomisia, meteorologisia, magneettisia ja ilmakehän sähköisyyttä tutkivia mittauksia sekä syväkairauksia ja -luotauksia, kartoitti lisää Koillismaan rantaviivaa ja toi kotiin jälleen runsaasti kasvi- ja eläinnäytteitä. Pohjoisnavan valloittamisen ajatuksesta Nordenskiöld kuitenkin tämän jälkeen luopui.
Koillisväylä ja viimeiset tutkimusmatkat
Seuraavaksi Nordenskiöld kiinnostui mahdollisuudesta löytää avoin meritie Skandinaviasta Siperian suurten jokien, Jenisein ja Obin suulle. Hän perehtyi tarkasti aiempien alueelle tehtyjen retkien pohjalta laadittuihin karttoihin ja teoksiin, aina 1500-luvulla eläneen Willem Barentsin matkoista alkaen. Yrityksiä purjehtia Koillisväylän kautta oli toistaiseksi tehty vähän, ja ne olivat epäonnistuneet, mutta Nordenskiöld arveli yrityksen voivan onnistua höyrylaivalla. Vuonna 1875 hän johti Karanmerelle suuntautunutta tutkimusmatkaa, jonka yhteydessä avattiin ensimmäistä kertaa meriväylä Jenisein suulle. Hän purjehti muutaman miehen kanssa ylös Jeniseitä ja matkusti takaisin maitse. Vuonna 1876 Nordenskiöld teki toisen retken, jolla vakuuttui siitä, että Koillisväylän läpi olisi mahdollista purjehtia Beringinsalmelle saakka, sillä suurista joista virtaava vesimassa pitäisi meren sulana ainakin elokuussa ja syyskuun alkupuolella. Hän halusi olla tämän reitin ensimmäinen purjehtija ja aloitti järjestelmällisen matkan suunnittelun ottaen huomioon kaiken saatavilla olevan tiedon merivirroista, sääoloista ja jäätilanteesta. Tiedot olivat kuitenkin vaillinaisia. Suunnitelmissa oli myös jälleen suorittaa geologisia, paleontologisia sekä ilma-, kasvi-, eläin-, kansa- ja vesistötieteellisiä tutkimuksia sekä tutkia myös muun muassa leviä, mammutin jäännöksiä, revontulia ja maamagnetismia.
pienoiskuva|vasen|pysty=1.15|Nordenskiöldin reitti [[Koillisväylän kautta Euraasian ympäri.]] Nordenskiöld osti 1878 kuuluisinta matkaansa varten valaanpyyntialus Vegan, vuosina 1872–1873 rakennetun 299-tonnisen parkin, jossa oli sekä 60 hevosvoiman höyrykone että purjeet. Kapteenina oli Nordenskiöldin aiempiinkin matkoihin osallistunut Ruotsin laivaston luutnantti Louis Palander. Retkikuntaan kuului 21 hengen miehistö ja kuusi tiedemiestä: kasvi- ja eläintieteilijät, meteorologi, jäkälätutkija ja maamagnetismin tutkija. Suomalainen Venäjän armeijassa palveleva luutnantti Oscar Nordqvist toimi venäjän kielen tulkkina. Vega lähti Karlskronasta 22. kesäkuuta 1878 ja saapui Tromssaan 17. heinäkuuta. Varsinainen matka alkoi sieltä neljä päivää myöhemmin, 21. heinäkuuta, jolloin mukaan liittyi myös tarvikkeita kuljettava satatonninen höyrylaiva Lena Edvard Holm Johanssenin komennossa. Matka alkoi hyvin, ja ajojäiden sijasta harmeja aiheutti lähinnä sankka sumu. Jugransalmen ja Jenisein välisen matkan mukana olivat myös kauppalaivat Fraser ja Express. Nordenskiöldin retkikunnan kaksi alusta saavuttivat 19. elokuuta Aasian pohjoisimman maankohdan Tšeljuskininniemen. Seuratessaan sitten Taimyrin niemimaan itäistä rannikkoa Nordenskiöld saattoi todeta, että se oli aikaisemmissa kartoissa piirretty liian kauas itään, sillä karttojen mukaan hänen laivansa kulkivat kuivalla maalla. Alukset erosivat toisistaan Lenajoen suulla 27. elokuuta: Lena-alus lähti jokea ylös Jakutskiin asti, Nordenskiöld jatkoi itse Vegalla itään. Tämän jälkeen jäät lisääntyivät niin, että käytössä oli vain muutaman kilometrin levyinen avoin väylä rannikon tuntumassa. Eteneminen matalassa rantavedessä kävi hankalaksi.
Vega juuttui lopulta jäihin 28. syyskuuta Koljutšininlahdella, puolentoista kilometrin etäisyydellä rannikosta Tšuktšien niemimaan edustalla – vain parin päivän matkan päässä Beringinsalmelta. Ajojäät olivat ilmaantuneet aiemmin kuin Nordenskiöld oli olettanut. Dramatiikkaa lisäsi se, että jäämassat uhkasivat ruhjoa laivan, eikä retkikunnan kohtalosta saatu tiedotusyhteyksien puuttumisen vuoksi kotimaassa mitään tietoja. Retkikunta teki talven aikana havaintoja paikallisista asukkaista eli tšuktšeista, alueen ilmastosta ja maamagnetismista. Vega pääsi liikkeelle vasta kymmenen kuukauden kuluttua seuraavana kesänä, 18. elokuuta 1879, ja saavutti Beringinsalmen 20. elokuuta. Nordenskiöld retkikuntineen oli purjehtinut ensimmäisenä läpi Koillisväylän. Seisahduttuaan liki kahdeksi kuukaudeksi Japaniin korjauttamaan Vegaa hän palasi takaisin Ruotsiin Tyynenmeren, Intian valtameren ja Suezin kanavan kautta. Hän saapui Tukholmaan 24. huhtikuuta 1880, jolloin häntä juhlittiin jo koko Euroopassa sankarina. Kuningas Oskar II korotti Nordenskiöldin vapaaherralliseen säätyyn ja myönsi hänelle Pohjantähden suurristin. Palander aateloitiin, ja hän sai Pohjantähden ritarimerkin. Vaikka Koillisväylä ei arvaamattomien sääolojen vuoksi soveltunutkaan kauppareitiksi ennen 1900-lukua, Nordenskiöldin retken tieteellinen merkitys tunnustettiin heti. Muun muassa retkellä kerätyt näytteet esihistoriallisista kasveista herättivät kiinnostusta.
Ensimmäisen kerran Koillisväylän läpi kulki yhden purjehduskauden aikana neuvostoliittolainen jäänmurtaja vuonna 1932. Jäänmurtajien käyttö on tehnyt Jenisein suun ja Venäjän Euroopan-puoleisten satamien sekä Lenan suun ja Tyynenmeren satamien välisestä liikenteestä kannattavaa.
Koillisväylän purjehduksen jälkeen Nordenskiöld kutsuttiin useiden maiden tieteellisten seurojen jäseneksi, hän sai monia korkeita kunniamerkkejä ja häntä pidettiin kansallissankarina sekä Suomessa että Ruotsissa. Nordenskiöld julkaisi yleensä vain tieteellisiä teoksia, mutta suostui kirjoittamaan kuuluisimmasta retkestään myös kansantajuisen esityksen Vegas färd kring Asien och Europa I–II (1880–1881), joka käännettiin useille kielille ja teki hänestä maailmankuulun. Häntä ja muita urhoollisina ihannoituja naparetkeilijöitä käytettiin Skandinaviassa myös kansallisen identiteetin rakentamiseen ja pönkittämiseen. Tätä henki myös Georg von Rosenin vuonna 1886 Nordenskiöldistä maalaama kuuluisa muotokuva, joka on nykyään Gripsholmin linnassa.
Nordenskiöld johti viimeisen tutkimusretkensä Grönlantiin vuonna 1883. Retki suuntautui sisämaahan, ja sen ansiosta todettiin viimein, että koko Grönlanti on mannerjäätikön peitossa. Saaren ylitys jouduttiin keskeyttämään tälläkin kertaa, ja siinä onnistui vasta Fridtjof Nansen Nordenskiöldin rohkaisemana viisi vuotta myöhemmin tekemällään retkellä.
Muu toiminta
Nordenskiöld oli ensimmäisiä, joka ehdotti kansallispuistojen perustamista arvokkaiden luonnonkohteiden suojelemiseksi. Hän oli huomannut tutkimusmatkoillaan ihmisen jättämän haitallisen kädenjäljen arktisen alueen luontoon, ja halusi osaltaan edistää arktisen alueen luonnonsuojelua mm. ehdottamalla taloudellistesti tuottamattomien alueiden muuttamista kansallispuistoiksi. Hänet voidaan siis katsoa olleen ympäristönlukutaitoinen jo ennen ympäristönlukutaidon käsitteen syntyä 1960-luvulla.
Nordenskiöldin karttakokoelma
Tutkimusmatkailusta luovuttuaan Nordenskiöld erikoistui vanhojen karttojen keräilyyn ja tutkimukseen, minkä oli aloittanut jo Koillisväylä-retkeä suunnitellessaan. Tunnetuksi tuli hänen vuonna 1889 julkaisemansa faksimile-karttojen kokoelma Facsimile-atlas till kartografiens äldsta historia innehållande afbildningar af de vigtigaste kartor, tryckta före år 1600. Hän keräsi 24 000 karttaa käsittävän kokoelman, johon kuuluvat keskeiset 1400-luvulta alkaen tehdyt kartat sekä lähes täydellinen sarja Klaudios Ptolemaioksen karttoja. Nordenskiöld kuoli elokuussa 1901 Dalbyössä Södermanlandissa. Hänen kuolemansa jälkeen kuolinpesä myi hänen tuhansia teoksia käsittävän kirjastonsa ja ainutlaatuisen karttakokoelmansa Helsingin Keisarilliselle Aleksanterin yliopistolle (nykyinen Helsingin yliopisto), joka ainoana ostajana lupautui noudattamaan vainajan toivetta säilyttää kokonaisuus yhtenäisenä. Keisari Nikolai II rahoitti oston. Kokoelma on nykyään Suomen kansalliskirjaston hallussa, ja se otettiin vuonna 1997 mukaan maailman dokumenttiperintöä suojelevaan Unescon Memory of the World -ohjelmaan.
Kulttuuriadressi 1899
Suomen asioista edelleen kiinnostunut Nordenskiöld oli vuonna 1899 mukana puuhaamassa Venäjän keisarille osoitettua kansainvälistä kulttuuriadressia, jolla vastustettiin helmikuun manifestia. Hän kuului kuusihenkiseen lähetystöön, jonka oli tarkoitus luovuttaa adressi Nikolai II:lle – keisari kuitenkin kieltäytyi ottamasta sitä vastaan.
Huomionosoituksia
pienoiskuva|[[Walter Runebergin veistämä Nordenskiöldin rintakuva.]] Nordenskiöldin mukaan on nimetty Jäämerellä Nordenskiöldinmeri (nyk. Laptevinmeri), Nordenskiöldin saaristo ja Kap Nordenskiöld, Huippuvuorilla Nordenskiöldinmaa ja sen alueella sijaitsevat Nordenskiöldinmaan kansallispuisto ja Nordenskiöld-tunturi sekä eräitä maantieteellisiä kohteita Grönlannissa. Hänen nimeään kantaa myös vuonna 1939 löydetty pikkuplaneetta 2464 Nordenskiöld.
Helsingin Töölössä sijaitseva Nordenskiöldinkatu nimettiin tutkimusmatkailijan mukaan vuonna 1906. Nordenskiöldin lapsuuden kotikunnassa Mäntsälässä on Nordenskiöldintie.
Oikeutettu sota
Oikeutettu sota on kristillisen teologian oppi, jonka nykyinen muotoilu on peräisin pääosin kirkkoisä Augustinukselta ja Tuomas Akvinolaiselta. Siinä on kuitenkin havaittavissa piirteitä vanhemmasta, roomalaisesta oikeuskäsityksestä. Oikeutettu sota on osa useimpien merkittävien kirkkokuntien opetusta, mukaan lukien nykyisen katolisen kirkon ja luterilaisten kirkkojen virallisen opin.