cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jukka-Pekka Saraste
Saraste toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1987–2001. Tällä kaudella orkesteri levytti keskeisiä suomalaisten säveltäjien suurteoksia. Hän toimi myös Toronton sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1994–2001. Syksyllä 2006 Saraste seurasi André Previniä Oslon filharmonisen orkesterin ylikapellimestariksi. Hän jätti tehtävän 2013 orkesterin taloudellisen tilanteen heikennyttyä sponsorirahojen vähentymisen vuoksi vaikka oli orkesteriin musiikillisesti tyytyväinen. Vuosina 2008–2011 hän toimi Sinfonia Lahden taiteellisena neuvonantajana ja orkesterin Sibeliustalossa vuosittain järjestämän Sibelius-festivaalin taiteellisena johtajana. Helsingin musiikkitalon valmistuttua hän lisää esiintymisiä Helsingissä. Saraste valittiin WDR Sinfonieorchester Kölnin eli Kölnissä sijaitsevan Westdeutschen Rundfunks -yleisradioyhtiön sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi vuosiksi 2010–2013. Häntä ennen virkaa hoiti Semjon Bytškov.
Anders Gärderud
Anders Gärderud (s. 28. elokuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kestävyysjuoksija ja suunnistaja.
Gärderud oli huipputasolla sekä juoksussa että suunnistuksessa. Hän keskittyi aluksi keskimatkoille, mutta siirtyi sittemmin estejuoksuun, jossa saavutti suurimman menestyksensä. Gärderud lukeutui 3 000 metrin estejuoksun suosikkeihin Münchenin olympiakisoissa 1972, mutta sairasti nuhaa ja jäi alkueriin. Seitsemän päivää myöhemmin hän juoksi matkan maailmanennätyksen 8.20,8. EM-kisoissa 1974 Roomassa hän jäi niukasti hopealle Bronisław Malinowskin voittaessa. Vuonna 1975 Gärderud paransi matkan maailmanennätystä kuuden päivän aikana kahdesti: 8.10,4 ja 8.09,8. Montrealin olympialaisissa 1976 Gärderud voitti 3 000 metrin esteiden olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.08,0.
Ruotsin mestaruuden Gärderud voitti estejuoksussa vuosina 1971 ja 1975, ja 1 500 metrillä 1968 ja 1969. Suunnistuksessa hän voitti Ruotsin viestimestaruuden Mälarhöjdens IK:n riveissä vuonna 1978.
Punainen Wien
pienoiskuva|Karl-Marx-Hof -vuokra-asuntokompleksi Wienissä Punaisella Wienillä tarkoitetaan sosialidemokraattien johtamaa historiallista Wieniä (1918—1934). Vaaleilla valitut sosialidemokraatit (tunnettiin myös “austromarxilaisina”) toteuttivat monia sosiaalisia uudistuksia Wienissä äärioikeiston vallankaappaukseen asti.
Sosiaaliset ohjelmat rahoitettiin verotuksella. Erityisesti oikeisto suhtautui kriittisesti sosiaalisiin uudistuksiin. Verotusta kritisoitiin. Oikeistolaiset haukkuivat vuokra-asuntokomplekseja “punaisiksi linnoituksiksi”. Punainen Wien kohtasi myös laajaa painostusta Itävallan keskushallinnolta ja maan ulkopuolelta. Itävallan diktaattorina vaikuttanut kansleri Engelbert Dollfuss haki maalleen lainaa Kansainliitolta helpottaakseen suuren laman vaikutuksia. Lainan saannin ehtona oli tiukka talouskuri. Tämä tiesi kovaa iskua Wienin sosialidemokraattiselle mallille. Dollfuss keskitti lopulta vallan itselleen ja puolueelleen lakkauttaen parlamentin. Nelipäiväisen kansannousun (myös Itävallan sisällissodaksi kutsuttu) päätyttyä myös Wien otettiin äärioikeiston haltuun. Samalla päättyi sosialidemokraattinen kokeilu.
FAI (auto)
FAI eli Ford A Ižorski (Легкий бронеавтомобиль ФАИ) oli neuvostoliittolaisten 1930-luvun alusta 1940-luvun alkuun käyttämä panssariauto. Sen valmistus aloitettiin Neuvostoliitossa vuonna 1933, koska edelliset panssariautot D8 ja D12 eivät tyydyttäneet puna-armeijan tarpeita. Ensimmäiset autot hyväksyttiin puna-armeijan palvelukseen 1931, mutta niissä oli suunnitteluvirheitä, kuten torni, jota ei voinut kääntää ympäri. Tämän seurauksena Ižorskin tehdas valittiin suunnittelemaan uusi runko ja torni. Uusi auto nimettiin Ford A Ižorskiksi, tai vain yksinkertaisesti FAI:ksi. FAI:n massatuotanto alkoi vuonna 1933. FAI:sta kehitettiin uusi malli FAI-M vuonna 1938. Tässä mallissa oli uusi runko ja siinä oli uusi tehokkaampi moottori: kaasutinmoottori GAZ-M1.
FAI:ta käytettiin Espanjan sisällissodassa, talvisodassa, jatkosodassa ja operaatio Barbarossan alussa. Talvisodassa Suomi sai FAI-panssariautoja sotasaaliiksi moteista, ja käytti niitä vuoteen 1943 asti.
Funktionaalinen lääketiede
Funktionaalinen lääketiede on yhdysvaltalaisen Jeffrey Blandin kehittämä sairauksien juurisyitä selittävä ajattelutapa ja myös Science-Based Medicine -nettisivuston uskomuslääkintänä pitämä hoitomuoto. Bland perusti puolisonsa Susan Blandin kanssa The Institute for Functional Medicine -nimisen instituutin 1990-luvun alussa. Bland on ollut myös edistämässä naturopaattikoulutusta.
Toiminnalliset somaattiset oireyhtymät
Jeffrey Blandin mukaan sairaus on toiminnallisen prosessin päätepiste. Toiminnalliset prosessit voivat joko edetä tai palautua eli kulkea molempiin suuntiin. Muutoksen suunnan määrää yksilön perimän ja ympäristön vuorovaikutus, ruokavalio ja elämäntyyli. Blandin mukaan funktionaalisessa lääketieteessä keskitytään tunnistamaan elimistön dynaamisia prosesseja, joita erilaisten häiriöiden seurauksena aiheutuu.
Hoitomenetelmiä
Funktionaalisen lääketieteen periaatteisiin kuuluu asiakkaan yksilöllinen hoito. Funktionaalisen lääketieteen harjoittajat uskovat, että useimmat kroonisista kansansairauksista ovat ehkäistävissä ja jopa parannettavissa poikkeuksellisin menetelmin Yleisesti käytettyjä menetelmiä ovat asiakkaan kuunteleminen, ravintovalmennus, lisäravinteet ja laboratoriotutkimukset.
Funktionaalisen lääketieteen yhdistyksen verkkosivujen mukaan perushoitomenetelmät ovat seuraavia:
Hoitomenetelmiin voivat kuulua myös fytoterapeuttisten valmisteiden käyttö ja entsyymit.
Tutkimustuloksia
Vuonna 2019 julkaistiin vertaisarvioidussa lääketieteen julkaisussa JAMA Network Open kohorttitutkimus, jossa selvitettiin funktionaalisen lääketieteen tarjoaman hoitomallin vaikutuksia potilaiden kokemaan elämänlaatuun. Terveyteen liittyvää elämänlaatua tutkittiin kahdella potilasryhmällä, jotka kärsivät erilaisista kroonisista sairauksista. Ensimmäinen potilasryhmä (1596 henkilöä) käytti funktionaalisen lääketieteen keskuksen palveluja, toinen potilasryhmä (5657 henkilöä) perhekuntoutuskeskuksen palveluja. Tutkimuksen tulos oli, että vuoden kuluttua funktionaalisia terveyspalveluja käyttäneet potilaat kokivat elämänlaatunsa selvästi paremmaksi kuin perinteisempiä hoitomuotoja käyttäneet potilaat.
Katsausartikkelissa vuodelta 2018 todetaan, että jotkut funktionaalisen lääketieteen hoitomallit voivat tehostaa vanhusten diabeteksen hoitoa. Hoitomallien teho perustuu potilaan kokeman stressin ja tulehdusarvojen vähenemiseen. Funktionaalisen lääketieteen tehoa on tutkittu jonkin verran aivovammapotilailla ja alustavasti on saatu viitteitä siitä, että kyseinen hoitostrategia muun muassa vähentää oksidatiivista stressiä ja inflammaatiota ja täten edistää potilaan paranemista. Rohkaisevia tuloksia funktionaalisen lääketieteen hoitomallin tehosta on saatu stressin ja uupumuksen hoidossa keski-ikäisillä naisilla. 28 viikkoa kestänyt pilottitutkimus osoitti muun muassa, että koehenkilöiden helikobakteeri-infektiot vähenivät ja syljestä mitattava hormonitasapaino (prasteroni/kortisoli-prasteroni) muuttui edullisemmaksi.
Kritiikkiä
Terveyssosiologian dosentti Markku Myllykankaan mukaan vakuuttavan tieteellisen näytön sijaan funktionaalinen lääketiede ratsastaa muun muassa yksittäisillä potilastapauksilla ja todistajalausunnoilla, kuten muukin uskomuslääkintä. Funktionalistit tekevät lukemattomia testejä jahdatessaan asiakkaistaan esimerkiksi hivenaineiden "puutostiloja". Funktionaalinen lääketiede pyörii usein ovelasti lääkkeiksi naamioitujen ravintolisien, antioksidanttien, hivenaineiden ja vitamiinien ympärillä.
Viranomaiset ovat pitäneet funktionaalisen lääketieteen perustajana pidetyn Jeffrey Blandin ravitsemus- ja laihdutusvalmistemarkkinointia sekä terveysvaikutusväitteitä vilpillisinä.
Skeptikkosivustolle kirjoittavan yhdysvaltalaisen eläkkeellä olevan perhelääkärin Harriet Hallin mukaan kuvauksen epämääräisyyttä on pidetty tarkoituksellisena markkinointipuheena ja hoitoja hyödyttöminä. Samoin suhtautuu yhdysvaltalaisen järjestön Science-Based Medicine -järjestön (SBM) kirjoittaja lääkäri David Gorski.
Sonia Gandhi
Sonia Gandhi (, syntyään Edvige Antonia Albina Màino, s. 9. joulukuuta 1946 Lusiana, Italia) on italialaissyntyinen intialainen poliitikko ja Intian kongressipuolueen puheenjohtaja. Gandhi on Intian entisen pääministeri Rajiv Gandhin leski. Forbes valitsi Gandhin maailman kolmanneksi vaikutusvaltaisemmaksi naiseksi vuonna 2004.
Tausta ja yksityiselämä
Gandhi tapasi tulevan puolisonsa ollessaan kielikurssilla Cambridgessä ja he menivät naimisiin vuonna 1968. Parin häitä vietettiin Sonian uskonnollisista taustoista huolimatta hindulaisten perinteiden mukaisesti. Intian kansalaisuuden Gandhi sai vuonna 1983. Samassa yhteydessä hän luopui Italian kansalaisuudestaan. Poliittiset vastustajat ovat kyseenalaistaneet Gandhin kansalaisuuden ja perusteet, joilla se hänelle on myönnetty. .
Sonialle ja Rajiville syntyi kaksi lasta: Rahul ja Priyanka, jotka kummatkin ovat mukana politiikassa.
Poliittinen ura
Gandhia pyydettiin mukaan Intian politiikkaan Rajiv Gandhin salamurhan jälkeen vuonna 1991, mutta Gandhi ei lähtenyt mukaan valtakunnan politiikkaan ennen vuotta 1999, jolloin hän asettui ehdolle Bellaryn vaalipiirissä, Uttar Pradeshin osavaltiossa ja voitti Intian kansanpuolueen ehdokkaan Sushma Swarajin.
Vuonna 1998 Gandhi valittiin kongressipuolueen puheenjohtajaksi ja toimi virassa vuoteen 2017 saakka. Hän palasi puolueen johtoon vuonna 2019 Rahulin erottua. Gandhi on puolueen pisimpään palvellut puheenjohtaja.
Gandhi toimi oppositiojohtajana, ja oli ensimmäinen nainen tässä virassa, vuodesta 1999 ja hänen puolueensa voitti maan parlamenttivaalit vuonna 2004. Gandhi oli jo valittu pääministeriksi, mutta hänen syntyperänsä aiheuttaman kohun saattelemana Gandhi luopui tehtävästä Manmohan Singhin hyväksi.
Vuonna 2010 Punjabin ja Haryanan osavaltioiden oikeusistuimet hylkäsivät tutkintapyynnön, jolla haluttiin selvittää Gandhin uskonnollinen vakaumus. Oikeuden mukaan uskonto on jokaisen yksityisasia. . Äärihindut ovat syyttäneet Gandhia "Vatikaanin vakoojaksi".
U1 (Berliinin metro)
U1 on yksi Berliinin metron linjoista. Linjan itäinen osa on verkoston vanhin. Se avattiin vuonna 1902 ja kulkee suurimmaksi osaksi maan päällä, Warschauer Straßen ja Gleisdreieckin välillä. Linjalla on 13 asemaa ja radan pituus on 8,8 kilometriä.
Tom Boonen
Tom Boonen (s. 15. lokakuuta 1980 Mol) on belgialainen kilpapyöräilijä. Hän on voimakasrakenteinen kilpailija, josta pyöräilyslangissa käytetään nimitystä ”costaud”. Hän oli aktiivivuosinaan sprinttiajon erikoismies, joka oli ansioitunut kilpailujen loppurutistukseen sekä mukulakivikadulla ajettuihin kilpailuihin. Hän on maantieajon maailmanmestari, nelinkertainen Pariisi–Roubaix-kilpailun ja kolminkertainen Flanderin ympäriajon voittaja. Hänen pituutensa on 192 senttiä ja painoa hänellä on 80 kiloa.
Ura
Boonen oli ammattimainen kilpapyöräilijä vuosina 2002–2017. Hänellä oli tallisopimukset US Postal -tallin kanssa vuosina 2001–2002, Quick Step -tallin kanssa 2003–2011, Omega Pharma-Quick Step -joukkueen kanssa 2012–2014 sekä Etixx-Quick Step / Quick-Step Floors -tallin kanssa vuosina 2015–2017. Jo ensimmäisenä ammattilaisvuotenaan hän osoitti todelliset kykynsä sijoittumalla kolmanneksi Pariisi–Roubaix-ajossa. Hänestä tuli samalla todellinen toivo belgialaisille pyöräilyfaneille, jotka näkivät hänessä suuren tulevan mestarin.
Oli kuitenkin odotettava vuoteen 2005 asti kun hän lopulta pystyi toteuttamaan lopullisesti omat mahdollisuutensa. Tällöin hän toteutti todella merkittävän kilpailukauden ja ylsi hyvin harvinaiseen kaksoisvoittoon Flanderin tourissa (Ronde van Vlaanderen) sekä Pariisi–Roubaix-ajossa. Samana vuonna hän voitti myös maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden sekä saavutti kaksi etappivoittoa Tour de France -kilpailussa. Toistamiseen hän voitti Flanderin kierroksen vuonna 2006 ja hänestä tuli vuoden 1973 jälkeen ensimmäinen kahden perättäisen vuoden voittaja tässä kisassa. Vuonna 2008 hän voitti toistamiseen Pariisi–Roubaix'n ja uusi voittonsa seuraavana vuonna. Vuonna 2012 hän voitti Flanderin ympäriajon kolmannen ja Pariisi–Roubaix'n neljännen kerran. Lisäksi hän kuului joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Omega Pharma-Quick Stepin joukkueeseen.
10. kesäkuuta 2008 Belgian oikeusviranomaiset kertoivat Boonenin jääneen kiinni kokaiinin käytöstä 26. toukokuuta 2008. Koska kyseessä oli kilpailun ulkopuolella tehty testi, hän ei saanut kärystään kilpailukieltoa. 9. toukokuuta 2009 uutisoitiin Boonen jääneen uudelleen kiinni kokaiinin käytöstä 27. huhtikuuta tehdyssä dopingtestissä. Myös tällä kertaa kyse oli kilpailujen ulkopuolisesta testistä.
Muita etappikilpailuja
thumb|upright=1.3|Omloop Het Nieuwsblad 2015 : [[Niki Terpstra (2), Ian Stannard (1) & Tom Boonen (3).]]
Antosyaanit
thumb|Antosyaanien yleisrakenne. thumb|Syanidiinin C15H11O6+ rakenne. Antosyaanit ovat punaisia, sinisiä ja violetteja väriaineita, joita esiintyy kasvien solunesteessä. Antosyaanit ovat vesiliukoisia flavonoideja ja monia niistä pidetään terveyttä edistävinä. Esimerkiksi mustikassa on paljon antosyaaneja, joista monet ovat antioksidantteja. Antosyaaneita käytetään myös elintarvikkeiden väriaineina, jolloin niiden E-koodi on E 163.
Antosyaaneja esiintyy muun muassa sinisissä ja punaisissa kukissa sekä monien kasvien, esimerkiksi vaahteran lehdissä, jotka niiden vaikutuksesta muuttuvat syksyllä ruskan aikaan punaisiksi kasvin kerätessä lehtivihreän talteen. Myös esimerkiksi mustikan väriaineet ovat antosyaaneita.
Antosyaanien värivivahde määräytyy sen molekyylirunkoon kiinnittyneiden sokeriryhmien mukaan. Ne toimivat pH-indikaattoreina eli niiden väri vaihtuu happamuuden mukaan: happamassa solunesteessä ne ovat punaisia, emäksisessä sinisiä. Typen puute saattaa johtaa antosyaanien kertymiseen kasviin.
On jotakin näyttöä, että antosyaaneilla on syövän leviämistä ja sydän- ja verisuonitauteja ehkäiseviä vaikutuksia.
Antosyaanin varsinaista flavonoidiosaa kutsutaan antosyanidiiniksi. Antosyaani tarkoittaa tarkasti ottaen antosyanidiinin ja sokerin yhdistettä.
Virginia Ramírez
Virginia Ramírez Merino (s. 22. toukokuuta 1964 Madrid) on espanjalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Espanjan olympiakultaa voittaneessa maajoukkueessa Barcelonassa 1992. Hän pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1986 ja 1994 sekä Champions Trophyssa vuonna 1993.
Catwoman
Catwoman on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, joka perustuu löyhästi samannimiseen sarjakuvaan. Elokuvan ohjasi Pitof ja pääosissa ovat Halle Berry sekä Benjamin Bratt. Elokuva sai neljä Razzie-palkintoa.
Batman-seikkailuissa Kissanaisen henkilöllisyys on Selina Kyle, mutta tämä elokuva kertoo Patience Phillipsistä, joka työskentelee suuressa kosmetiikkayrityksessä. Eräänä päivänä Patience saa tietää yrityksen sisällä tapahtuvista salaisuuksista ja hänet tapetaan sen seurauksena. Mutta Patience herää henkiin ja pian huomaa omaavansa kissan aisteja ja eleitä.
Wound Creations
Wound Creations on helsinkiläisen Amoral-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2004. Albumi julkaistiin alun perin Rage of Achillesin kautta sekä myöhemmin Spikefarm Recordsin kautta bonuskappaleella täydennettynä.
Kehitysbiologia
Historia
Mikroskopian puutteellisuuden vuoksi varhainen yksilönkehitys pysyi mysteerinä 1800-luvulle saakka. Keskeinen kysymys kuului: syntyykö yksilö kehityksen tuloksena (epigeneesi) vai kasvaako hän valmiista miniatyyristä (preformaatio-oppi). Keskiaikaisen tieteen auktoriteetti Aristoteles oli kannattanut epigeneesiä. Kun skolastinen luottamus Kreikan filosofeihin alkoi valistusajalla haihtua, kasvoi preformaatio-opin suosio. Tutkimusvälineistön puutteellisuuden vuoksi tutkijat joutuivat turvautumaan arvailuihin ja filosofiaan.
1800-luvun puolivälissä alettiin ymmärtää eliöiden koostuvan soluista, ja kehitysbiologian ongelmia voitiin lähteä ratkaisemaan uudesta näkökulmasta. Havaittiin, että munasolu on yksi ainoa suuri solu, jonka on jakauduttava muodostaakseen uuden yksilön. Näin ollen ainoastaan epigeneesiteoria saattoi olla oikeassa. Yhden tärkeimmistä huomioista teki saksalainen August Weissmann (1834–1914). Hänen mukaansa jälkeläinen ei saa vanhemmiltaan kuin sukusolun kumpaiseltakin, eikä vanhempien kehon muilla soluilla ole merkitystä jälkeläisen kannalta. Weissmann tuli näin luoneeksi eron somaattisten ja ituradan solujen välille. Soluteoria antoi siis tärkeän sysäyksen kehitysbiologiselle tutkimukselle.
Soluteoria ei kuitenkaan vielä selvittänyt sitä, minkä vuoksi jälkeläiset kasvavat muistuttamaan molempia vanhempiaan. Preformaatio-opin huippuvuosina oli ajateltu koko yksilön olevan valmiina siittiön sisällä. Vasta itävaltalaisen Gregor Mendelin (1822–1884) perinnöllisyysoppien tultua laajempaan tietoisuuteen ymmärrettiin, että jälkeläinen saa kehitykseensä vaikuttavia tekijöitä sekä äidin munasolusta että isän siittiöstä. Myöhemmin nämä tekijät nimettiin kromosomeiksi.
Nykyisin kehitysbiologista tutkimusta toteutetaan geeniteknisin ja biokemiallisin keinoin, käyttäen esimerkiksi transgeenisiä koe-eläimiä. Suuri kysymys on, mitkä geenit ja mitkä proteiinit vaikuttavat yksilönkehityksen eri vaiheissa. Moderni kehitysbiologinen tutkimus nojaa tiettyihin malliorganismeihin. Näistä parhaiten tunnettu on kynsisammakon (Xenopus) kehitys.
Malliorganismit
Kaikkein tunnetuin kehitysbiologian malliorganismi on afrikankynsisammakko (Xenopus laevis). Kehitysbiologisessa tutkimuksessa sammakon etuja ovat valtavan kokoiset munasolut, joita on runsaasti, sekä nopea kehitystahti. Hedelmöityneen munasolun kehitys nuijapääksi kestää uskomattomat neljä tuntia. Isoilla munasoluilla on ollut helppo tehdä kokeita, joissa palanen alkiota siirretään alkion toiselle puolelle. Näin on tuotettu esimerkiksi kaksipäisiä nuijapäitä ja opittu pään sekä muiden osien kehitystä ohjaavista tekijöistä.
Myös kana on ollut suosittu tutkimuskohde suuren munasolun vuoksi. Kanan alkiot kestävät kohtalaisen hyvin leikkelyitä ja kehittyvät jonkin aikaa munan ulkopuolellakin.
Nisäkkäistä tutkituin on hiiri. Hiiren prenataalinen kehitys lähentelee ihmisen vastaavaa, mutta tutkimukseen ei sisälly samoja eettisiä aspekteja kuin ihmisalkioiden tutkimukseen. Hiiren etuna on myös se, että sitä on käytetty malliorganismina muussakin, esimerkiksi perinnöllisyystieteen tutkimuksessa ja hiiren genomista tiedetään paljon. Myös hiiren raskausaika on lyhyt. Vaikeaksi tutkimuksen tekee tietenkin se, että hiiri kehittyy emonsa sisällä.
Selkärangattomista yksilönkehityksen tutkimuksiin on valjastettu malliorganismien 'grand old man' Drosophila melanogaster eli banaanikärpänen. Banaanikärpäsestä on massiivisesti tutkimusdataa, sen genomi on sekvensoitu ja eliötä on helppo kasvattaa ja tutkia. Monet muilla eliöillä tehtävät tutkimukset pohjautuvat banaanikärpäsellä saatuihin tuloksiin. Yllättävän monet selkärangattomien geenit löytävät homologinsa myös selkärankaisilta. Toinen selkärangaton suosikki on sukkulamato Caenorhabditis elegans. C. elegansin kehossa on vain 959 solua, joten siitä on kasvanut tärkeä tutkimusobjekti.
Iittalan Pallo
Iittalan Pallo eli IPa on Iittalan kylässä, Hämeenlinnassa toimiva jalkapalloseura. Seura perustettiin 1975 Kalvolan Keihään pohjalta.
Kalevauva.fi (albumi)
Kalevauva.fi on Kalevauvan esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2017. Kaikkien kappaleiden sanoitukset ovat peräisin Vauva-lehden foorumilta.
Albumin kansikuvassa on tietokonetta käsissään pitelevä Elias Lönnrot.
Vastaanotto
Keskisuomalaisen Venla-Vanamo Asikainen antoi albumille arvosanan 4/5. Hän sanoi materiaalin suurten musiikillisten intressien puutteiden ja yksinkertaisten sointukiertojen tuovan haastetta arviointiin musiikillisessa perspektiivistä, mutta piti kokoonpanoa stand up -komiikan saralla jopa neroina. Hän totesi, että aidosti hauskaa, harmitonta ja inhorealistista taidetta tuskin voi olla liikaa.
PSA-järjestelmä
PSA on lyhenne sanoista "Professional Services Automation" ja se tarkoittaa asiantuntijayritysten toiminnanohjausta. Se eroaa perinteisestä toiminnanohjauksesta kevyemmän rakenteensa puolesta. PSA-järjestelmissä ei yleensä ole ERP:ssä yleistä tuotannonohjausta ja varastonhallintaa. PSA-järjestelmät on kehitetty tukemaan asiantuntijapalveluille tyypillisen projektiluontoisen työn hallintaa ja tyypillisesti järjestelmä keskittyy tilaus- tai tuntipohjaisesti laskutettavien projektien ohjaamiseen, seurantaan ja laskutukseen. PSA-järjestelmä pitää sisällään yleisesti projektinhallinnan, työajanseurannan, laskutuksen ja johdon raportoinnin. Lisäominaisuuksina voi olla esimerkiksi asiakashallintajärjestelmä (CRM).
Useat PSA-järjestelmät rakennetaan nykyään selainkäyttöisiksi, eli ne ovat käytettävissä nettiyhteyden avulla miltä tahansa koneelta. Samalla on yleistynyt ohjelmistojen ASP-palvelumalli. Asiakas ei osta ohjelmaa eikä asenna sitä itse, vaan palveluntarjoaja vastaa ohjelmiston fyysisestä ylläpidosta.
PSA-ohjelmistot ovat tyypillisesti projektityötä tekevien organisaatioiden käytössä, esimerkiksi erilaisissa suunnitteluprojekteissa ohjelmisto-, insinööri-, arkkitehti- tai mainosalalla.
Borobudur
Borobudur (jaavaksi ꦕꦤ꧀ꦝꦶꦧꦫꦧꦸꦝꦸꦂ, Candhi Barabudhur) on buddhalainen pyhäkkö Jaavan saaren keskiosassa, 10 kilometriä Yogyakartasta. Se on yli 30 metriä korkea neliömäinen porraspyramidi. Se liittyy lähinnä mahayana-buddhalaisuuteen ja on maailman suurin buddhalainen monumentti ja samalla Indonesian merkittävimpiä turistikohteita. Borobudur on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennus on pystytetty ilman laastia. Sen keskeiset perustat on kiilattu kiinni toisiinsa kivikiiloilla. Ylemmissä kerroksissa käytettiin tämän sijasta ulkonevia pontteja tai tappiliitoksia. Vaikka työtä tehtiin tarkasti, oli rakennuksen kallistumille luotu mahdollisuus jo valmistumisvaiheessa: seinän ja lattian liitos ei ollut tiivis ja rakenteen sisään kertyi vettä. Pyhäkköä entistettiin vuosina 1908–1911 kallistuneiden seinien ja painuneiden lattioiden suoristamiseksi. Kallistuminen ei ole kuitenkaan loppunut. On todettu, että rakennuksen perustuksena olevaa kukkulaa on rakennusvaiheessa muokattu, jotta sen huokoinen kivi saataisiin kantavammaksi. Rakentajatkin ovat siis kamppailleet kallistumista vastaan.
Historia
Borobudur on rakennettu Sailendra-dynastian valtakauden aikana vuosien 778 ja 856 välillä. Tämä aikakausi oli buddhalaisuuden ja hindulaisuuden kukoistusaikaa Kaakkois-Aasiassa, ja dynastioiden vauraus näkyi suurina ja näkyvinä rakennusprojekteina.
Pyhäkkö muodostuu 32 metriä korkeasta pyramidista, jota koristavat yli 500 Buddhan patsasta sekä lukuisat stupat (eräänlaiset hauta- ja muistomerkit) sekä matalat reliefit, jotka kiertävät tasanteiden sivuja. Erikoisen muotoilunsa ja runsaan koristelunsa ansiosta Borobudur on ainutlaatuinen buddhalaisuuden muistomerkki Kaakkois-Aasiassa. Monumentin perusta on neliö, jonka sivut ovat 118 metriä pitkät. Pyramidi kohoaa yhdeksän kerroksen korkeuteen; alimmat ovat neliömäisiä ja ylimmät ympyränmuotoisia. Borobudurin pyhäkön huipulla on 72 pientä stupaa keskusstupan ympärillä. Borobudurin pääasiallinen rakennusmateriaali on andesiitti ja se koostuu noin 1,6 miljoonasta kivilohkareesta.
Pyramidin huipulle kiipeäminen on itsessään pyhiinvaellus, joka on suunniteltu noudattelemaan mahayanan kosmologiaa ja jokaisen kerroksen noustuaan henkilön kerrotaan kuvaannollisesti nousseen aina uudelle valaistumisen tasolle. Alimmat kerrokset, ja niiden patsaat, kuvaavat halujen ja ahneuden hallitsemaa elämää, keskikerrokset kuvaavat muotojen maailmaa ja ylimmät kerrokset muodotonta, täydellistä valaistumista.
Aikojen kuluessa temppeli hylättiin. On kuitenkin epävarmaa, miksi ja milloin noin tarkalleen tämä tapahtui. Todennäköisiä syitä hylkäämiselle ovat se, että temppeli sijaitsee kahden aktiivisen tulivuoren läheisyydessä, minkä johdosta rajut purkaukset ovat saattaneet ajaa ihmiset pois temppelin alueelta. Lisäksi jaavalaiset alkoivat kääntyä yhä suuremmissa määrin islamiin, minkä johdosta temppelistä lähteneet ihmiset eivät todennäköisesti koskaan palanneetkaan. Tämän seurauksena tulivuoren tuhka ja kasvusto peittivät temppelin vuosisatojen kuluessa.
Britit löysivät temppelin uudelleen vuonna 1814. Tätä retkikuntaa johti brittiläinen varakuvernööri sir Thomas Raffels, jonka britit olivat nimittäneet virkaan otettuaan haltuunsa Alankomaiden siirtomaat Napoleonin sotien ajaksi.
Vuonna 1985 temppeliä alettiin kunnostaa, mutta samassa yhteydessä ääriislamisti räjäyttivät 11 pommia temppelialueella tuhoten yhdeksän stupaa.
Nykyään
Pyhäkkö on edelleen uskonnollisessa käytössä ja sinne tehdään vuosittain pyhiinvaelluksia. Indonesian valtio on myös pyrkinyt markkinoimaan paikkaa buddhalaisena turistikohteena. Pyhiinvaeltajat kiertävät temppeliä myötäpäivään.
Indonesian uskonnollisista asioista vastaava ministeri, Yaqut Cholil Qoumas, toivoi, että temppeli välttäisi Afghanistanin Bamiyanin buddhan kohtalon ja, että temppelin tuhoutuminen olisi valtava menetys kaikille indonesialaisille. .
Veli Karppanen
thumb|"Sir Vili" Veli Karppanen filippiiniläisnaisten ympäröimänä Manilassa vuonna 1995
Veli Karppanen, paremmin tunnettu nimellä Sir Vili (1951 – joulukuu 2002 Liperi ) oli suomalainen Filippiineiltä vaimoja välittänyt liikemies. Hän tuli tunnetuksi syksyllä 1995 hänestä kirjoitetun lehtijutun ansiosta.
Karppasella oli Kaukomaiden Ystävyyden Seura -nimen takana toiminut välityspalvelu, joka hankki Filippiineiltä vaimoja suomalaisille miehille. Välityspalvelun toimisto sijaitsi Tikkurilassa. Karppanen itse asui Helsingin Kontulassa. Karppasen mukaan hän välitti Suomeen ainakin 50 filippiiniläisnaista ja piti itse toimintaansa hyväntekeväisyytenä. Karppasen arvostelijoiden mielestä hän oli ihmiskauppias, sovinisti ja naisten alistaja.
Lokka (täsmennyssivu)
Lokka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Veli Karppanen
Karppanen tuli julkisuuteen syyskuussa 1995, kun hänestä julkaistiin Helsingin Sanomissa artikkeli Suomeen tullut lähes tuhat filippiiniläistä vaimoa. Vuonna 1996 Jouni K. Kemppainen ja Teppo Sillantaus tekivät Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen jutun Poikamiesilta Sir Vilin seurassa. He tekeytyivät Sir Vilin ihailijoiksi ja pyysivät häntä opastamaan kuinka naisia isketään. Sir Vili ei kuitenkaan rehvakkaista puheistaan huolimatta saanut iskettyä yhtäkään naista tuona iltana. Maaliskuussa 2013 artikkeli palkittiin Long Playn Pienellä journalistipalkinnolla.
Lokka (täsmennyssivu)
Henkilöitä joiden sukunimi on Lokka:
Uusi ihminen
Uusi ihminen on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Klaus Härön ohjaama ruotsalais-suomalainen draamaelokuva. Elokuva sijoittuu 1950-luvun Ruotsiin, ja kuvitteellisen kertomuksen aiheena on viranomaisten teettämät köyhien ja sairaiden naisten steriloinnit. Ruotsissa sterilointiin hankittiin periaatteessa oma suostumus, mutta tosiasiassa tyttöjä usein painostettiin leikkaukseen. 1930-luvulta 1970-luvulle Ruotsissa pakkosteriloitiin noin 60 000 naista, Suomessakin noin 11 000.
Manushi Chhillar
pienoiskuva|Manushi Chhillar vuonna 2018.
Manushi Chhillar (s. 14. toukokuuta 1997 Rohtak, Haryana) on intialainen malli ja Miss Maailma 2017. Hän voitti Miss Intia -kilpailun, minkä jälkeen hän voitti Miss Maailma -kilpailun kuudentena intialaisena. Lääkärivanhemmille syntynyt Chhillar opiskelee itsekin lääketiedettä.
Uusi ihminen
Arvioita
Ruotsissa elokuva sai hyviä arvosteluja, esimerkiksi Svenska Dagbladet antoi sille täydet viisi tähteä. Turun Sanomien Tapani Maskula kirjoitti, että Härön elokuvat ovat enemmän teknisesti luistavia käsitöitä kuin sydäntä pakahduttavia luomuksia. Uusi ihminen on Maskulasta raskaspoljentoinen elokuva, joka tapahtuu tunkkaisissa sisätiloissa ilman selvää epookin tuntua. Sivuroolit ovat hänestä ohuita, ja elokuvan sanoma tiivistyy koskettavaksi vasta päähenkilön loppupuheenvuorossa.
Veli Karppanen
Karppanen oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli suomalainen ja kaksi seuraavaa filippiiniläisiä. Ensimmäisen vaimon kanssa Karppasella oli yksi tytär, toisen kanssa kaksi poikaa ja kolmannen kanssa yksi tytär.
Karppanen kuoli sairauskohtaukseen 51-vuotiaana joulukuun alussa 2002 kesämökillään Liperin Kaatamon kylässä.
Maloninitriili
Maloninitriilin moolimassa on 66,1 g/mol, sulamispiste 30–34 °C, kiehumispiste 218–220 °C, suhteellinen tiheys 1,19 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 13,3 g/100 ml, leimahduspiste 112 °C, ja CAS-numero 109-77-3.
Katso myös sukkinonitriili eli butaanidinitriili.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Vain elämää – kausi 2
Vain elämää – kausi 2 on Vain elämää -televisiosarjan toisen tuotantokauden ensimmäinen kokoelmalevy, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2013. Kokoelma julkaistiin perjantaina ja jo seuraavan viikon maanantaina sen kerrottiin myyneen yli 78 000 kappaletta, eli triplaplatinaa. Sittemmin albumia on myyty yli 97 000 kappaletta.
Kokoelma nousi julkaisuviikollaan ykkössijalle Suomen virallisella albumilistalla, iTunesin albumilistalla sekä Spotifyn top-listalla.
Hugo Magnus (Vermandois)
thumb|upright|Vermandoisin kreivien vaakuna: kullalla ja azuurilla ruudutettu. Hugo I Magnus tai Hugues Suuri (1057 – 18. lokakuuta 1102) oli Vermandois’n ja Valois’n kreivi, frankkien kuninkaan Henrik I:n ja Kiovan Annan poika sekä kuningas Filip I:n veli.
Ristiretkeilijä
Vuoden 1096 kesällä Hugo otti yhdessä Gedefroy de Buillonin kansan ristiretkiviitan ja heidän johtamansa armeija lähti matkaan Ranskasta Italian kautta itään. He ylittivät Adrianmeren Bysantin keisarikunnan alueella, eli he eivät kulkeneet maateitse muiden ristiretkeläisarmeijoiden tavoin. Hugon sotilaat ylittivät meren Barin kaupungin luona, mutta monet alukset tuhoutuivat myrskyssä ennen pääsyään perille Konstantinopoliin. Kuitenkin Hugo itse ja suuri osa hänen armeijaansa pelastui ja pääsi perille välietappiin. Suuria vaikeuksia syntyi kuitenkin suhteesta Bysantin keisari Aleksios I:seen, joka suhtautui ristiretkeläisiin erittäin varovaisesti.
Dada
thumb|upright=1.6|Ensimmäisen dadanäyttelyn avajaiset Berliinissä 5. kesäkuuta 1920. Katosta roikkuu sianpäinen saksalaisupseeri. Henkilöt vasemmalta oikealle: [[Raoul Hausmann, Hannah Höch (istumassa), Otto Burchard, Johannes Baader, Wieland Herzfelde, Margarete Herzfelde, Dr. Oz (Otto Schmalhausen), George Grosz ja John Heartfield.]] thumb|300px|Hugo Ball, runo Karawane, vuonna 1917 julkaistusta Dada-lehdestä. thumb|300px|Hans Arpin veistos Tunninlyöjän avain Mainzissa, Saksassa.
Hugo Magnus (Vermandois)
Ristiretkeilijä
Varsinaiset taistelut Pyhällä maalla eivät sujuneet Hugolta toivotulla tavalla, ja avun saanti esimerkiksi Bysantista takerteli erittäin pahasti. Antiokian valtauksen jälkeen hänen sanotaan saaneen lisänimensä Magnus (suuri). Kun turkkilaiset yrittivät uudelleen Antiokian valtausta, Hugo jätti taistelun sikseen ja palasi takaisin Ranskaan lupaamaansa velvoitetta täyttämättä. Jerusalemin valloitus vuonna 1099 sai hänet tuntemaan häpeää teoistaan, ja poissaolonsa korvaamiseksi hän lähti uudelleen Palestiinaan. Hän haavoittui Halys-virralla käydyssä taistelussa ja kuoli myöhemmin Tarsoksessa.
Dada
Dada, joskus myös dadaismi, oli ensimmäisen maailmansodan aikana Zürichissä, Sveitsissä kehittynyt taidesuuntaus, joka vaikutti vuosina 1916–1923 kuvataiteessa, kirjallisuudessa (lähinnä runoudessa), teatterissa ja graafisessa suunnittelussa. Liike oli voimakasta kapinaa länsimaiden porvarillisuutta ja sen taide-elämää vastaan. Dadalla ei kuitenkaan ollut teoreettista perustaa. Toiminta alkoi samaan aikaan useissa eri maissa.
Hugo Magnus (Vermandois)
Avioliitto
Hugo avioitui Vermandois’n ja Valois’n kreivin Herbert IV:n tyttären Adélaiden (n. 1062–1122) kanssa. Hän peri kreivikunnan itselleen langoltaan Eudes I:ltä vuonna 1084. Näin Hugo edustaa hyvin keskiajan hallitsijaperheen nuorempaa poikaa, jonka piti pyrkiä saamaan omat maa-alueet vähintään edullisen naimakaupan myötä ja lisäksi osallistua ristiretkiin maallisen kunnian ja maineen hankkimiseksi. Vermandois’n kreivinä hän perusti tämän kreivikunnan Kapetinkien dynastian.
Dada
Historia
Dadaismi oli jo vuodesta 1913 saanut tuulta purjeisiinsa New Yorkissa Yhdysvaltoihin muuttaneiden taiteilijoiden piirissä. Ranskalainen kuvataiteilija Marcel Duchamp sai osakseen paheksuntaa ja suosiota teoksellaan Alaston laskeutumassa portaita. Hän protestoi taiteen elitismiä vastaan kokoamillaan readymade-teoksilla, jotka olivat tavallisia käyttöesineitä. Duchamp toimitti Beatrice Woodin kanssa aikakauslehtiä The Blind Man ja Rongwrong. Ranskalaiset kirjailijat Arthur Rimbaud, Comte de Lautréamont ja Jules Laforgue alkoivat samaan aikaan tavoitella uusia kirjallisia ilmaisutapoja.
Hugo Magnus (Vermandois)
Lapset
Avioliitostaan Adélaide de Vermandoisin kanssa Hugolla oli seuraavat lapset:
Dada
Historia
Saksalainen kirjailija Hugo Ball perusti helmikuussa 1916 Zürichiin Cabaret Voltaire -nimisen taiteilijakollektiivin vastustaakseen useita vuosia jatkunutta ensimmäistä maailmansotaa. Hän kokosi taloon eri maista Sveitsiin tulleita radikaaleja. Aluksi ryhmä edusti maltillista avantgardea. Talossa oli esillä Giorgio de Chiricon, Paul Kleen ja Wassily Kandinskyn maalauksia ja siellä esitettiin Guillaume Apollinairen runoja. Duchamp kuvasi myöhemmin, että Zürichin dada horjui abstraktin taiteen, kumouksellisuuden, taidesuuntien sekoittamisen ja uusien ilmaisutapojen luomisen välissä.
Dadaismin kauppamatkustajana toimi ranskalainen, impressionismista irtautunut taidemaalari Francis Picabia, joka myi 391-nimistä aikakauslehteään sekä New Yorkissa että Euroopassa. Hän asettui 1920 Pariisiin ja perusti sinne dadaistisen kollektiivin. Samaan aikaan myös Berliinissä vaikutti dadaistinen liike. Hieman myöhemmin myös Hannoverissa (Kurt Schwitters) ja Kölnissä ja oli dadaistisia epäyhteisöjä. Kölnin dadaryhmän olivat perustaneet 1920 Max Ernst, Hans Arp ja yhteiskunta-aktivisti Alfred Grunwald.
Ranskalainen avantgarde pysytteli ajan tasalla, kun Zürichin dadatoimintaan osallistunut romanialainen Tristan Tzara raportoi tapahtumista Pariisiin. Hän vaihteli kirjeitä, runoja ja lehtiä Guillaume Apollinairen, André Bretonin, Max Jacobin ja muiden ranskalaisten kirjailijoiden, kriitikoiden ja taiteilijoiden kanssa. Ensimmäinen dadataiteen näytäntö pariisilaiselle yleisölle oli Salon des Indépendantsissa vuonna 1920. Jean Crotti esitteli dadaan liitettäviä töitään, esimerkiksi työn nimeltä ”Explicatif”, jossa oli sana "Tabu".
Dada-liikkeen katsotaan lopettaneen toimintansa vuoden 1924 jälkeen, jolloin monet sen ryhmittymistä joko lopettivat toimintansa tai valitsivat uusia taideteoreettisia suuntauksia. Monet, mukaan lukien Tristan Tzara, löysivät uuden innostuksensa esimerkiksi surrealismin parista. Cabaret Voltaire hylättiin, ja vasta vuonna 2002 sen valtasi uusdadaisteiksi itseään kutsuva ryhmä. Heidät kuitenkin häädettiin ja Cabaret Voltairesta tuli museo, joka omistettiin dadan ja dadaliikkeen historialle.
Vuonna 2005 Ranskassa järjestettiin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1966 pelkästään dadaa koskeva näyttely. Pariisin modernin taiteen museosta Centre Pompidousta näyttely jatkoi Yhdysvaltoihin ensin National Gallery of Art -museoon Washingtoniin ja sieltä New Yorkin Museum of Modern Artiin, jossa näyttely loppui 2006.
Dada-nimityksen alkuperä
Nimen ”dada” alkuperä on epäselvä. Jotkut katsovat sen olevan merkityksetön sana. Toisten mielestä se tulee romanialaisten taiteilijoiden Tristan Tzaran ja Marcel Jancon usein käyttämästä romaniankielisestä sanaparista ”Da, da” – joka tarkoittaa ”kyllä, kyllä”. Joidenkin väittämien mukaan Zürichiin kokoontunut taiteilijaryhmä, jonka tarkoituksena oli perustaa uusi suuntaus, valitsivat nimen satunnaisesti pistämällä ranska-saksa-sanakirjaa summanmutikassa ja valitsemalla nimen, johon osuisivat. ”Dada” on ranskassa lastenkielinen nimitys keppi- tai keinuhevoselle. Ranskan kielessä on myös ilmaisu ”c’est mon dada” – se on harrastukseni.
Asenne ja menetelmät
Kannattajiensa mukaan dada ei ollut taidetta, se oli antitaidetta. Dadan tehtävä oli olla kaiken sen vastakohta, mitä taide edusti. Taiteeseen kuului estetiikka, dada hylkäsi sen. Jos taiteessa oli tarkoitus olla edes piilevä merkitys, dadan pyrkimys oli olla täydellisen viestitöntä – dadan tulkinta riippuu täysin katsojasta. Jos taiteen tehtävä oli olla sovittelevaa, dadan tehtävä oli loukata. Ehkä siinä tapauksessa on ironista, että dada oli nykytaiteen edeltäjä. Dadasta tuli taiteen ja maailman kommentaattori, joka siten muuttui itsekin taiteeksi.
Dadan luonteenomaisiin menetelmiin kuului kollaasi, jossa luotiin uusia teoksia hävittämällä vanhoja. Niinpä Hans Arp vuonna 1916 repi yhden guassinsa. Repiminen tuotti palasia, joiden satunnaisista paikoista muodostui kuvio. Uusi teos syntyi, kun Arp liimasi ne satunnaisille paikoilleen. Myös valokuvamontaasi tarjosi mahdollisuuksia, esimerkiksi Saksan dadaisteille maan keisarin pilkkaamiseen. Montaaseja tehtiin myös leikkaamalla osia sanomalehdistä.
Dada ja subjektiivisuus
Dada ei lyhyen olemassaolonsa aikana tuottanut kovinkaan paljon merkittäviä taideteoksia. Asenteena se on kuitenkin jatkanut olemassaoloaan. Taiteilijan subjektiivisuus tarkoitti, että hänen ei tarvinnut kuvata aiheita objektiivisesti. Niinpä Picabia rikkoi kameran, ja sanoi sen olevan valokuvaaja Alfred Stieglitzin muotokuva. Dadaliikkeen taiteilijat olivat turhautuneet taiteeseen, taidehistoriaan ja historiaan ylipäätään. Monet heistä olivat ensimmäisen maailmansodan veteraaneja, jotka olivat tulleet kyyniseksi ihmisyyttä kohtaan nähdessään mitä ihminen kykeni tekemään toiselle ihmiselle Euroopan taistelukentillä. Tämä ilmeni myös taiteilijoiden välipitämättömänä suhtautumisena omiin teoksiinsa.
Monet dadaistit yrittivät tavoittaa teoksiinsa alitajunnan antamaa sisältöä. Sen ajateltiin olevan taiteellisen luomistyön salattu laki. Sen vuoksi taiteen piti hylätä ulkomaailman jäljittely. Osa dadaisteista ajatteli, että geometria olisi otettava uudeksi kuvataiteen perustaksi, osa taas tavoitteli musiikin tavoin jäsenneltyä työskentelyä, “maalauksen jatkuvaa bassoa”. Kolmas tapa oli Hans Arpin omaksuma orgaanisten muotojen ja spontaanien väriläikkien luominen. Myöhemmin surrealistit nimittivät tätä automatismiksi. Dada vei osan tekijöistä erilaisiin ääri-ilmiöihin, kokoamaan sattuman luomuksia, kadulta kerättyjä jätteitä tai tekemään lähes pimeydessä tehtyjä maalauksia. Duchamp teki vuoden 1920 tienoilla liikkuvien esineiden kinetiikkaa ja Picabia erilaisia samankeskisiä ympyröitä.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen dada oli keino ilmaista hämmennystä, jota moni ihminen tunsi maailman käännyttyä ylösalaisin. Dada ei yritä löytää merkitystä epäjärjestyksestä, vaan hyväksyy sen luonnollisuutena. Monet löysivät tämän epäjärjestyksen dadan kautta ja käyttivät sitä ilmaistakseen tyytymättömyytensä aikaisemman järjestyksen estetiikalle ja sen aiheuttamalle tuholle.
Stefan Lindfors
thumb|Stefan Lindfors elokuussa 2012. Erik Stefan Lindfors (s. 3. toukokuuta 1962 Maarianhamina) on suomalainen graafinen suunnittelija, kuvanveistäjä, muotoilija ja sisustusarkkitehti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Åbo Katedralskolanista vuonna 1982 ja valmistui sen jälkeen taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1988. Lisäksi Lindfors on tehnyt opetustyötä taidealan korkeakouluissa. Lindfors on saanut useita kotimaisia ja ulkomaisia muotoilualan palkintoja.
Lindfors on suunnitellut muun muassa astioita, huonekaluja, valaisimia, vaatteita ja kankaita sellaisille suomalaisille kotitalousväline- ja kalusteyrityksille kuin Arabialle, Iittalalle ja Martelalle sekä vaatealan yrityksille kuten Marimekolle. Hän on työskennellyt myös elokuva- ja televisio-ohjaajana. Televisiossa hänen ohjaamiaan televisiomainoksia on nähty esimerkiksi telealan yristen DNA:n ja Nokian kampanjoissa. Lindfors on ohjannut myös joitakin musiikkivideoita muun muassa suomalaiselle HIM-yhtyeelle kappaleille The Funeral of Hearts, Tears On Tape ja Into The Night. Hänen Into the Night -musiikkivideonsa äänestettiin parhaaksi amerikkalaisen musiikkialan Internet-sivuston järjestämässä äänestyksessä vuonna 2014.
Lindforsin suunnitteleman Plup-pullovesipullon kokonaisympäristövaikutuksista syntyi kohu lokakuussa 2008. Vesipullon markkinoinnissa luvattiin luovuttaa 10 prosenttia pullon kokonaishinnasta Itämeren pelastamiseen. Tästä huolimatta Plup-vesipulloa ei voinut kierrättää normaaleissa pullonpalautusautomaateissa.
Yksityiselämä
Lindfors sairasti nuorena anoreksiaa ja painoi vain 55 kiloa. Lindforsilla on kaksi lasta näyttelijä-tuottaja Katariina Lehtosen kanssa, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 2005–2013. Lindforsilla on myös yksi poika aiemmasta suhteestaan.
Hans-Ulrich Rudel
Hans-Ulrich Rudel (2. heinäkuuta 1916 – 18. joulukuuta 1982) oli toisen maailmansodan kuuluisin Saksan ilmavoimien Luftwaffen Stuka-lentäjä (Sturzkampfflugzeug) ja maailman menestynein sotilaslentäjä. Hän lensi sodan aikana 2 530 taistelulentoa, mikä on maailmanennätys.
Lapsuus
Rudel syntyi papin pojaksi. Jo varhaisessa vaiheessa hän osoitti kiinnostusta urheilua ja lentämistä kohtaan. Hän pärjäsi hyvin koulussa, mutta ajan kuluessa hän käytti vapaa-aikansa mieluummin kuntoillen kuin läksyjä lukien, mikä näkyi hänen arvosanoissaan. Rudel kuitenkin suoritti koulunsa loppuun, minkä jälkeen hän haki ilmavoimien palvelukseen vuonna 1936.
Sotilaskoulutus
Sotilaslentokoulussa Hans-Ulrich Rudel haki Stuka-syöksypommittajan ohjaajaksi, koska uskoi koko ikäluokkansa menevän pommituslentäjiksi, joista Rudel ei pitänyt. Rudel korosti hyvän fyysisen kunnon merkitystä myös ilmavoimissa ja harjoittikin urheilua ahkerasti läpi sodan.
Lentotoiminta toisessa maailmansodassa
Näillä lennoilla hän tuhosi 519 panssarivaunua, joista suurin osa tyyppiä T-34, ja näiden lisäksi 70 maihinnousualusta, yli 800 moottoroitua ajoneuvoa, taistelulaiva Marat’n, risteilijän, hävittäjäaluksen, neljä panssarijunaa, siltoja ja yli 150 tykistön tuliasemaa. Hän sai pommituslentäjälle harvinaiset yhdeksän vahvistettua ilmavoittoa neuvostolentäjistä - seitsemän hävittäjäkonetta ja kaksi IL-2 ”Sturmovik” -maataistelukonetta.
Rudelin kerrotaan käyneen ilmataistelu Lev Šestakovin kanssa. Rudelin lentäessä Stukalla hänellä oli koneellinen alivoima hävittäjään verrattuna, mutta onnistui väistämään Šestakovia ja lopulta hänen taka-ampujansa sai pudotettua tämän.
Rudelille suunniteltiin sodan loppupuolella lentokieltoa Adolf Hitlerin omaksumien sotasankareita ja aristokraatteja säästävien toimenpiteiden vuoksi. Rudel kuitenkin ilmoitti, ettei hän hyväksy sellaista. Lentokieltoa ehdotettiin lähes jokaisen Ritariristin lisämerkin myöntämisen yhteydessä. Hän vastasi tähän kieltäytyvänsä kunniamerkistä mikäli hän ei saisi jatkaa lentämistä.
Sodan häviämisen käydessä yhä väistämättömämmäksi Rudel laivueineen oli valmis suorittamaan itsemurhalennot, mutta luopui suunnitelmistaan ilmeisesti esimiestensä taivuttelun johdosta. Hän ilmoittautui myös vapaaehtoiseksi noutamaan Hitler saarretusta Berliinistä.
Tykki-Stuka
thumb|250px|Hans-Ulrich Rudelin Junkers Ju 87 G lentokone, tykki-Stuka. Rudel aiheutti niin kovia tappioita Neuvostoliitolle, että hänestä luvattiin 100 000 ruplan palkkio. Venäläiset kutsuivat toisinaan Rudelin Stukaa tai kyseistä mallia ”Stukaksi, jossa on pitkät tangot”. Kone oli Ju 87 ”Stuka” G-1 tai G-2, jonka siipien alle laskutelineiden ulkopuolelle oli asennettu 2 x 37mm panssarintorjuntatykit, joissa käytettiin wolframitäytteisiä ammuksia.
Tappiot
Rudelia ei koskaan ampunut alas vihollisen lentokone. Hänet ampui alas vihollisen ilmatorjuntatuli 32 kertaa, joista seitsemän kertaa vihollisen maaperällä.
Hän haavoittui ilmatorjuntatulessa vuonna 1945 ja hänen oikea jalkansa amputoitiin polven alapuolelta. Hän kuitenkin jatkoi lentämistä tekojalan avulla. Jo tätä ennen hän oli lentänyt vasen jalka kipsattuna. Rudelin lentäessä Focke-Wulf Fw 190:n maataisteluversiota mekaanikot muokkasivat konetta häntä varten vaihtamalla jalkakäyttöiset jarrut käsikäyttöisiin.
Palkinnot
thumb|250px|Rudelille myönnetty Rautaristin ritariristi kultaisilla tammenlehvillä, miekoilla ja timanteilla.
Rudel oli toisen maailmansodan palkituin saksalainen sotilas. Hän sai toisen luokan rautaristin 10. marraskuuta 1939, ensimmäisen luokan rautaristin 18. heinäkuuta 1941, rautaristin ritariristin 6. tammikuuta 1942, tammenlehvän ritariristiin 14. huhtikuuta 1943, ritariristin tammenlehvän ja miekkojen kera 25. marraskuuta 1943 ja rautaristin ritariristin tammenlehvän, miekkojen ja briljanttien kera (tuolloin korkein kunniamerkki) 29. maaliskuuta 1944.
Massaluku
Alkuaineen eri isotoopeilla on keskenään sama järjestysluku (Z), mutta eri massaluku. Toisin sanoen saman alkuaineen eri isotoopeilla on yhtä monta protonia ytimessään – neutronien määrä (N) sen sijaan vaihtelee.
Hans-Ulrich Rudel
Palkinnot
Rudel palkittiin 1. tammikuuta 1945 natsi-Saksan toiseksi korkeimmalla kunniamerkillä, joka oli rautaristin ritariristi kultaisilla tammenlehvillä, miekoilla ja briljanteilla. Hän on ainoa sotilas, joka on palkittu tällä kunniamerkillä.
Massaluku
Toisinaan myös järjestysluku merkitään näkyviin. Esimerkiksi kloori-35 merkitään. Merkintä tarkoittaa, että atomin massaluku on 35 ja sen järjestysluku eli protonien määrä on 17. Neutroneita atomissa on näin ollen 18.
Hans-Ulrich Rudel
Sodan jälkeen
200px|thumb|Stuka-lentäjän kansi. Rudel ja viimeiset jäljellä olevat koneet lensivät sodan päätyttyä Kitzingenin lentokentälle ja antautuivat amerikkalaisille. Sittemmin hänet siirrettiin Englantiin, jossa hänet uhattiin luovuttaa venäläisille. Rudel vastasi uhkaukseen lupaamalla siinä tapauksessa pyrkiä Neuvostoliiton ilmavoimien maataistelulentämisen kouluttajaksi.
Massaluku
Koska sekä protonin että neutronin massat ovat likipitäen yhden atomimassayksikön suuruiset, on jokaisen atomin massaluku samalla likiarvo sen atomimassalle. Tästä johtuu käsitteen nimikin. Ydinten sidosenergian vuoksi niiden todellinen massa kuitenkin poikkeaa jonkin verran massa­luvusta, mutta tämä erotus, massaylijäämä, on harvoin suurempi kuin 0,1 atomi­massa­yksikköä.
Hans-Ulrich Rudel
Sodan jälkeen
Hän muutti sodan jälkeen Argentiinaan. Kuuluisana saksalaisena upseerina hän rinnastui julkisuudessa Etelä-Amerikassa asuviin vanhoihin kansallissosialisteihin kuten Josef Mengeleen ja myöhemmin uusnatsismiin. Syy tähän oli selvä: hän ei sodan jälkeenkään luopunut kansallissosialistisesta aatteesta eikä tuominnut Hitlerin toimia.
Peitsi
thumb|Kolme arabialaista peitsimiestä, [[Daniel Hopferin etsaus noin vuodelta 1500.]]
Peitsi oli yleensä ratsuväen käyttämä pitkävartinen keihäs. Peitsessä on pitkä puuvarsi ja metallinen terä. Keskiaikaisessa peitsessä kahva on kavennettu kädelle sopivaksi ja sen edessä on pyöreä, metallinen väistinlevy. Raskaan peitsen kannattelemisen helpottamiseksi ritarien haarniskoihin kiinnitettiin keskiajalla niin sanottu peitsenkannatin, koukku, jota vasten peitsen varsi tukeutui kahvan takapuolella. Jalkaväen peitsi tehtiin lyhentämällä raskasta peitsenvartta ja kiinnittämällä terä uuteen päähän. Peistä käytettiin normaalisti ritarien turnajaisissa.
Bertha Lindberg
Bertha Karolina Lindberg (10. marraskuuta 1882 Viipuri – 31. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteripedagogi ja -ohjaaja.