cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Larry Hagman
Larry Martin Hagman (21. syyskuuta 1931 Fort Worth, Texas – 23. marraskuuta 2012 Dallas, Texas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan 1980-luvun televisiosarjassa Dallas sekä mm. elokuvasta Kotka on laskeutunut (ohj. John Sturges 1976). Hagman esiintyi sarjassa Täydelliset naiset Lynetten äidin miehenä.
Hagmanilla oli alkoholiongelmia ja vuonna 1996 hänelle tehtiin maksansiirto. Syksyllä 2011 Hagman ilmoitti sairastavansa syöpää, jonka kerrottiin myöhemmin olleen kielisyöpä. Diagnoosin seurauksena hän ryhtyi vegaaniksi. Hän menehtyi leukemian komplikaatioihin dallasilaisessa sairaalassa marraskuussa 2012.
Itsekin ruotsalaiset sukujuuret omannut Hagman avioitui ruotsalaisen Maj Irene Axelssonin kanssa vuonna 1954. Liitto päättyi Larry Hagmanin kuolemaan marraskuussa 2012. Maj Hagman itse kuoli Los Angelesissa toukokuussa 2016 88-vuotiaana
Culperin rinki
Culperin rinki (engl. Culper Ring) oli vuosina 1778–1783 toiminut vakoiluverkosto, jonka majuri Benjamin Tallmadge organisoi Siirtokuntien armeijan ylipäällikölle George Washingtonille Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Ryhmän tarkoitus oli välittää tietoja brittien hallitsemalta alueelta Washingtonin joukoille. Tallmadge kehitti vakoiluverkoston vuoksi Amerikan ensimmäisen salakirjoituksen ja koodijärjestelmän.
Culperin ringin toiminta alkoi syksyllä 1778 ja kohdistui aluksi brittien miehittämään New Yorkin kaupunkiin. Myöhemmin rinki ulotti toimintansa myös vapaussodan eteläisille sotanäyttämöille. Vakoiluverkoston suurin saavutus tapahtui vuonna 1780, kun se paljasti brittien suunnitelman hyökätä Ranskan armeijaa vastaan Rhode Islandilla. Ilman verkoston varoituksia ranskalais-amerikkalainen liittouma olisi saattanut tuhoutua yllätyshyökkäyksen seurauksena.
Vaikka Culperin rinki koostui pääosin miehistä, monet tarinat väittävät, että ryhmään kuului ainakin yksi nainen. Ringin toiminta ei vapaussodan aikana osoittautunut erityisen menestyksekkääksi, eikä Siirtokuntien armeijan voitto perustunut sen saavutuksiin.
Pelkka
Pelkka on sahatuote, josta on hakettamalla tai sahaamalla poistettu kaksi sivua ja joka yleensä sahataan edelleen laudoiksi. Pelkka on kuitenkin jo itsessään hirsiaihio.
Pohjoismaisessa sahateollisuudessa pelkka- eli nelisahaus on yleinen ja taloudellinen sahaustapa, jota käytetään pääasiallisesti havupuille. Sahaustapa on kaksivaiheinen: ensin tukki sahataan pelkaksi eli tukin molemmilta puolilta otetaan sivulautoja, jotka edelleen särmätään. Jäljelle jäävää keskiosaa kutsutaan pelkaksi. Se voidaan sahata sahatavaraksi kääntämällä 90° ja sahaamalla se halutun paksuisiksi lankuiksi tai laudoiksi. Pelkan jakosahaus voidaan tehdä halkaisemalla se keskeltä tai sydänvapaana. Keskitavarakappaleita ei tarvitse särmätä erikseen. Pelkkasahausta käytetään myös valmistettaessa venelautoja, joiden tulee olla mahdollisimman leveitä ja särmäämättömiä.
Turun insinöörit TUIKE
Turun insinöörit TUIKE ry on Turussa kotipaikkaansa pitävä insinöörien edunvalvontaa ja yhteisöllisyyttä edistävä yhdistys.
Nimenä oli aiemmin Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, Turun Insinöörikerho ry.
Yhdistyksen tarkoituksena on edistää jäseniensä ammatillisia ja paikallisia etuja, sekä edistää jäsentensä yhteenkuuluvuutta keskenään ja muiden insinööriyhdistysten jäsenten kesken. Yhdistys toimii yhdyselimenä jäsentensä ja toisten yhdistysten välillä. Yhdistyksen tarkoituksena on myös tukea teknillisen koulutuksen kehitystä ja työskennellä Suomen teknillisen kehityksen puolesta.
Näiden tarkoitusten toteuttamiseksi yhdistys mm. järjestää jäsenilleen kokous-, neuvottelu-, kurssi, esitelmä-, tiedotus ja juhlatilaisuuksia sekä opintomatkoja ja pitää yhteyttä toiminta-alueensa teknillisiin oppilaitoksiin ja niiden opiskelijoihin.
Historia
Turun Insinöörit ry:n Sähkökerho oli esittänyt koneinsinööreille kutsun saapua seuraamaan Sähkökerhon kokousta ravintola Killan kabinettiin 23.11.1959. Kutsua oli noudattanut 8 insinööriä. Ins. Vainio selvitteli näkökohtia, joiden takia koneinsinöörejä oli tähän kokoukseen kutsuttu sekä esitti kysymyksen, olisiko koneinsinöörien aiheellista perustaa uusi kerho, konekerho. Sähkökerhon kokouksen päätyttyä pitivät paikalla olleet 8 koneinsinööriä oman kokouksen. Kokous totesi oman kerhon perustamisen tarpeelliseksi. Samalla päätettiin konekerhon perustamisesta ja valittiin toimeenpaneva elin.
Tuo oli lainaus, lähes sanasta sanaan pöytäkirjasta, jossa pantiin alulle Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, sittemmin Turun Insinöörikerho ry ja nykyään Turun Insinöörit TUIKE ry. Kerhon toiminnan avulla oli tarkoitus saada kosketusta Turun seudun opistoinsinöörien välille, sekä tutustua teollisuuslaitoksiin ja muihin sopiviin kohteisiin ja hankkia eri alojen asiantuntijoita kokouksiin esitelmän pitäjiksi. Kerhon toiminta-ajatus on säilynyt suunnilleen samana, miksi se alussa ajateltiin. Ensimmäisen toimintavuoden 1960 päättyessä kerhon jäsenmäärä oli 45. Jäsenrekisterissä on 31.12. 2017 jäseniä 2313.
Tuike on Lounais-Suomen Insinöörit LOUSI ry:n jäsen
LOUSI puolestaan kuuluu valtakunnalliseen Insinööriliittoon (IL ry), Insinööriliitto on AKAVAn jäsenjärjestö. TUIKE ry:n toiminnan painopiste on jäsenten aktivoinnissa. Insinööriliitto ja AKAVA huolehtivat kaikille insinööreille yhteisistä elinkeinopoliittisista ja laajoista palkkaukseen liittyvistä asioista sekä työsuhteiden kehittämisestä. LOUSI ry on paikallisesti merkittävä toimija insinöörikoulutuksen kehittämisessä ja alueellisessa etujen valvonnassa. TUIKEn rooli korostuu jäsenten aktivoinnissa ja yhteisten toimintojen järjestämisessä.
Toiminta
Yhdistys järjestää jäsenistölleen koulutustilaisuuksia, ekskursioita, verkostoitumistilaisuuksia.
Reno
Reno [] on kaupunki Nevadan osavaltion luoteisosassa Yhdysvalloissa. Kaupungin asukasluku oli 225 221 vuonna 2010. Reno on tullut kuuluisaksi uhkapelipaikkana, avioliittolaki antaa mahdollisuuden sekä pikaeroihin että -vihkimisiin, minkä lisäksi lähistön Sierra Nevadan vuorilla ja Tahoejärvellä on suosittuja matkailukohteita. Turismi muodostaakin merkittävän osan kaupungin taloudesta.
Maantiede
Reno sijaitsee Nevadan osavaltion länsirajalla Truckee Meadows -nimisessä laaksossa Truckeejoen varrella Sierra Nevada -vuorten juurella. Muutaman kymmenen kilometrin päässä sijaitsee Tahoejärvi. Truckeejoen toisella puolella on Renon sisarkaupunki Sparks. Renon kaupungin pinta-ala on noin 226,8 km².
Historia
1900-luvun puolella Reno tuli kuuluisaksi Nevadan löyhän avioliittolainsäädännön takia, mikä mahdollisti monien julkisuudessa olleiden pariskuntien ottaa avioero Renossa. Mediassa Renoa kutsuttiin maan avioeropääkaupungiksi. Vuonna 1931 laillistettiin puolestaan uhkapelaaminen, jonka myötä kaupunkiin syntyi useita kasinoja ja turismiin liittyvää liiketoimintaa. Renosta on pikku hiljaa muodostunut myös tärkeä liikenteen solmukohta ja sen asukasluku on kasvanut viime aikoina nopeasti.
Talous
thumb|vasen|Kasinoja Renossa. Turismi muodostaa yhden Renon talouden kulmakivistä. Kaupungissa käy vuosittain miljoonia matkailijoita. Turisteja kaupunkiin houkuttelevat kasinot, sekä lähistön matkailukohteet Sierra Nevadan vuoristossa ja Tahoejärvenympäristössä. Lähistön vuorilla on Yhdysvaltojen tihein keskittymä laskettelukeskuksia. Renossa on lisäksi jonkin verran pieniä tuotantolaitoksia, sekä merkittäviä logistiikkalaitoksia.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Renossa aikavälillä 2014–2018 olivat 54 916 USD ja henkilöä kohden 31 477 USD. 14,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Renon asukasluku vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan oli 225 221 ja vuoden 2018 arvion mukaan 250 998. Renon asukkaista 76,4 % oli taustaltaan valkoisia, 6,5 % aasialaisia, 4,8 % kuului kahteen tai useampaan rotuun, 2,7 % oli afroamerikkalaisia ja 1,1 % intiaaneja. Latinoja mistä tahansa rodusta oli 24,7 %. Kaupungin asukkaista 25,7 % puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 16 % oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus
Reno kuuluu Washoen piirikunnan koulupiiriin. Kaupungissa toimii vuonna 1874 perustettu Nevadan yliopisto, joka siirrettiin Renoon vuonna 1885.
2487 Juhani
2487 Juhani on tähtitieteilijä Heikki Alikosken vuonna 1940 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Alikosken pojan mukaan.
Juhanin likimääräinen läpimitta on 10 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,4 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 9 kuukautta.
Martina ja hengenpelastajat
Martina ja hengenpelastajat on suomalainen tositelevisiosarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin Jimillä 9. syyskuuta 2014. Sarjassa kymmenen julkisuudesta tuttua henkilöä osallistuvat Thaimaassa hengenpelastuskurssille, jota johtaa Martina Aitolehti. Jokaisessa jaksossa yksi kilpailija karsiutuu pois kilpailusta. Kummallakin tähän mennessä esitetyllä kaudella ovat kaikki osallistujat olleet naisia. Sarjan toista tuotantokautta alettiin esittää Jimillä 3. syyskuuta 2015.
Martina ja hengenpelastajat -formaattia on markkinoitu kansainvälisesti nimellä All-Star Lifeguards. Syksyllä 2014 Euroopan suurin kaupallinen kanava TF1 osti oikeudet formaattiin.
thumb|255px|1. tuotantokauden tunnus.
Kilpailijat
Kilpailun alussa hengenpelastajakokelaat jaettiin keltaiseen ja punaiseen joukkueeseen. He osallistuvat kilpailuihin joukkueina, ja kilpailun hävinnyt joukkue joutuu lähettämään keskuudestaan yhden kilpailijan pois, vaikkakin lopullisen päätöksen tekee Martina Aitolehti. Ohjelman aikana järjestetään tulikokeita, jonka voittaja on suojassa karsinnalta. Joukkueet yhdistettiin kahdeksannessa jaksossa.
Yhteenveto
Joukkueet yhdistettiin kahdeksannessa jaksossa, ja he osallistuivat kilpailuihin yksilöinä. 1Elina Tervo voitti tulikokeen, mutta ei saanut finaalijaksossa immuniteettia.
Kilpailijat
Kauden alussa kilpailijat jaettiin kahteen joukkueeseen, keltaiseen ja punaiseen. He osallistuvat kilpailuihin joukkueina ja kilpailun hävinneestä joukkueesta pudotetaan yksi kilpailija. Joukkuekilpailun lisäksi he osallistuvat yksilöinä tulikokeeseen, jonka voittaja on suojassa karsinnalta, jos kilpailijan joukkue häviää joukkuekilpailun. Kilpailu muuttui yksilökilpailuksi seitsemännessä jaksossa.
Yhteenveto
Joukkueet yhdistettiin seitsemännessä jaksossa, ja he osallistuivat kilpailuihin yksilöinä. 1Jasmin Voutilainen voitti tulikokeen, mutta ei saanut immuniteettia ja putosi kisasta. 2Punainen joukkue voitti joukkuekilpailun, mutta Belinda Heinonen jäi tulikokeessa viimeiseksi ja joutui pudotukseen. 3Rita Niemi voitti tulikokeen, mutta ei saanut immuniteettia. Immuniteetin sai yksilökilpailun voittaja Suvi Pitkänen. 4Kauden viimeisessä joukkuekilpailussa vastakkain olivat yhä kilpailussa mukana olevat henkilöt (Eveliina, Rita, Suvi ja Rosanna) sekä neljä aiemmin pudonnutta kilpailijaa (Kristina, Belinda, Amanda ja Janita). Aiemmin pudonneiden kilpailijoiden joukkue hävisi joukkuekilpailun, mutta käänteisessä karsintatilaisuudessa yksi heistä (Amanda) sai palata kilpailuun. 5Yksilökilpailun voitti Rita Niemi, joka sai paikan finaaliin. 6Eveliina Lorek voitti tulikilpailun, mutta ei saanut immuniteettia. 7Suvi Pitkänen putosi semifinaalissa. Finaaliin eteni kolme kilpailijaa; Amanda, Evelina ja Rita.
Hannaleena Heiska
Hannaleena Heiska (s. 1973 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen työnsä sisältävät muun muassa maalauksia, piirroksia ja videoinstallaatioita.
Heiska opiskeli Limingan Taidekoulussa 1998–1999 ja Kankaanpään taidekoulussa 1999–2000. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2006. Heiska on pitänyt yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän on myös opettanut Vapaassa Taidekoulussa.
Vuonna 2011 Heiska sai William Thuringin nimikkopalkinnon. Hän oli vuonna 2011 ehdolla myös Ars Fennica -palkinnon saajaksi. Heiskalle myönnettiin vuonna 2021 viisivuotinen (2022–2027) valtion taiteilija-apuraha.
Heiska on pitänyt näyttelyitä Helsinki Contemporaryssä, Turun taidemuseossa, Kalhama & Piipolla ja Göteborgin taidemuseossa.
Tenedos (saari)
Tenedos on Turkkiin kuuluva saari Egeanmeren koillisosassa. Hallinnollisesti se kuuluu Çanakkalen maakuntaan ja muodostaa Bozcaadan piirikunnan. Sen pinta-ala on 39,9 km², ja se on Turkin kolmanneksi suurin saari Imbroksen (Gökçeada) ja Marmaran jälkeen. Vuonna 2011 saaren asukasluku oli 2 472. Saarelaisten pääelinkeinoja ovat matkailu, viinin tuotanto ja kalastus. Saari on ollut vuosisatojen ajan kuuluisa viinirypäleistään, viineistään ja punaisista unikoistaan.
Nimi Tenedos on ollut käytössä jo vanhalla ajalla, ja saari mainitaan tällä nimellä sekä Iliaassa että Aineiaassa. Pienestä koostaan huolimatta saarella on kautta aikojen ollut suuri strateginen merkitys, koska se sijaitsee lähellä Dardanellien salmen suuta. Saarta ovat eri aikoina hallinneet Akhaimenidien Persia, Deloksen meriliitto, Aleksanteri Suuren valtakunta, Pergamonin kuningaskunta, Rooman valtakunta ja sen seuraaja Bysantti eli Itä-Rooma, kunnes se lopulta joutui Venetsian tasavallan hallintaan. Genovan ja Venetsian vuonna 1381 käymän Chioggian sodan aikana saaren koko väestö evakuoitiin ja siellä sijainnut kaupunki hävitettiin. Osmanien valtakunta valloitti autioituneen saaren vuonna 1455. Osmanien valtakaudella sinne asettui sekä kreikkalaisia että turkkilaisia, mutta toistuvien sotien vuoksi saari oli ajoittain autionakin.
Kreikka hallitsi saarta vuosina 1912–1922, mutta Lausannen rauhansopimuksella se luovutettiin uudelle Turkin tasavallalle, joka oli syntynyt Osmanien valtakunnan hajottua. Rauhansopimuksen mukaan Tenedokselle oli sen kreikkalaisväestön vuoksi myönnettävä autonomia, eikä Kreikan ja Turkin väestönvaihto koskenut Tenedoksen eikä myöskään läheisen Imbroksen asukkaita. Enemmistö saaren asukkaista oli vielä 1960-luvulla kreikkalaisia, mutta myöhemmin heistä suurin osa on muuttanut pois ja tilalle on muuttanut turkkilaisia.
Saaren nimet
pienoiskuva|vasen|Antiikin aikainen hopeinen [[tetradrakhma Tenedoksesta. Rahassa on Zeuksen ja Heran kuva sekä toisella puolella teksti, ”tenedoslaisten (polis)”.]]
Saaren vanha kreikkalainen nimi on Tenedos, turkkilainen nimi Bozcaada, joka sekin on ollut käytössä jo satoja vuosia. Antiikin aikana siitä tiedetään käytetyn myös nimiä Kalydna (Calydna), Foinike (Phoenice) ja Lyrnessos (Lyrnessus). Saaren virallinen turkkilainen nimi on Bozcaada, joka johtuu turkin sanoista boz, joka merkitsee sekä hedelmätöntä maata että ruskeanharmaata väriä, ja ”aza”, joka merkitsee saarta. Apollodoros Ateenalainen selitti Tenedos-nimen johtuvan kreikkalaisesta sankari Teneestä, joka hallitsi saarta Troijan sodan aikana ja jonka Akhilleus surmasi. Apollodoroksen mukaan saaren nimi oli alkujaan ollut Leukofrys, kunnes Tenes nousi siellä maihin ja tuli saaren hallitsijaksi. Nimi Bozcaada tuli käyttöön, kun osmanit olivat valloittaneet saaren. Nimi Tenedos pysyi sen ohella yleisesti käytössä vielä sen jälkeenkin; useimmiten saaren kreikkalaiset käyttivät siitä eri nimeä kuin turkkilaiset.
Maantiede ja ilmasto
pienoiskuva|Tenedos satelliitikuvassa. Tenedos on suurin piirtein kolmion muotoinen, ja sen pinta-ala on 39,9 km². Se on Turkin kolmanneksi suurin saari Marmaran ja Imbroksen jälkeen. Sitä ympäröivät pienet luodot, ja se sijaitsee lähellä Dardanellien salmen suuta. Saari muodostaa oman piirikuntansa. Siellä sijaitsee myös samanniminen kaupunki, mutta ei sen lisäksi yhtään kylää.
Geologisten todisteiden mukaan saari on aikoinaan lohjennut irti manteresta, mikä on johtanut siihen, että maaperä on tasaista saaren länsiosissa, mutta kumpuilevaa sen koillisosissa. Saaren korkein kohta ulottuu 192 metrin korkeuteen meren pinnasta. Maan­viljelykseen soveltuu parhaiten saaren keskiosa. Saaren lounaisosassa on pieni pinjametsä. Saaren länsiosat laajoine hiekkaisine alueineen eivät sovellu viljelykseen.
Saarella vallitsee välimerenilmasto, mutta sille ominaisia ovat voimakkaat pohjoistuulet. Vuoden keskilämpötila on 14 °C ja vuotuinen sademäärä 529 mm.
Saaren lounais­osissa on joukko pieniä jokia, jotka virtaavat pohjoisesta etelään. Makeaa vettä ei siellä kuitenkaan ole riittävästi, joten vettä joudutaan johtamaan putkea pitkin manterelta.
Esihistoria
Arkeologiset löydöt osoittavat, että Tenedoksen varhaisimmat ihmisasutukset ovat varhaiselta pronssi­kaudelta, noin 3000–2700 eaa. Todisteet viittaavat siihen, että saarella vallinneella kulttuurilla oli monia yhtäläisyyksiä Luoteis-Anatolian ja Kykladien saman­aikaisten kulttuurien kanssa. Asutus keskittyi enimmäkseen saaren itärannan pienten lahtien rannoille, jotka muodostivat luonnollisia satamapaikkoja. Arkeologiset kaivaukset suoritettiin pikaisesti, ja näin ollen ei voitu löytää varmoja todisteita saaren varhaisesta viininviljelyksestä. Viiniä kuitenkin viljeltiin jo tuolloin yleisesti naapuri­saarilla ja läheisillä manneralueilla.
Vanhalla ajalla saaren uskottiin saaneen nimensä myyttisen Teneen mukaan. Walter Leaf on selittänyt Tenes-myytin saaneen aiheensa siitä, että saaren ensimmäiset asukkaat olivat pelasgeja, jotka fryygialaiset karkottivat Anatolian manterelta. Leaf väitti myös todisteiden viittaavan siihen, että saarella on jälkiä minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin vaikutuksesta.
Jo pronssikauden lopulla ja rautakaudella saari toimi välietappina merimatkoilla Välimereltä Mustallemerelle tai päinvastoin. Aikakauden kulttuuri ja käsityötuotteet kuten haudoista löydetty keramiikka ja metalliastiat ovat samantyyppisiä kuin muuallakin Egeanmeren koillis­osan saarilla.
Mytologia
Homeros mainitsee, että hänen aikanaan Tenedoksen pääjumala oli Apollon. Hänen mukaansa Akhilleus hyökkäsi saareen Troijan sodan aikana, ja tämän valtauksen aikana Nestor hankki sieltä orjansa Hekameden. Nestor pysähtyi Tenedoksessa myös paluumatkallaan Troijasta. Voitettuaan Troijan sodan kreikkalaiset nimittäin Odysseian mukaan purjehtivat Troijasta ensin läheiseen Tenedokseen, uhrasivat siellä jumalille ja jatkoivat sitten matkaansa Lesboksen läheisyyteen, jonne he pysähtyivät suunnittelemaan paluumatkansa reittiä.
Homeros mainitsee Iliaassa, että Tenedoksen ja Imbroksen välissä on suuri luola, jossa Poseidon piti hevosiaan.
Vergiliuksen Aeneis -eepoksessa akhaijit kätkivät laivastonsa Troijan sodan loppuvaiheessa Tenedoksen lahteen, jotta troijalaiset luulisivat sodan olevan päättynyt ja jotta he kuljettaisivat Troijan hevosen kaupunkinsa muurien sisäpuolelle. Samassa teoksessa Tenedos mainitaan myös paikkana, jossa kaksi käärmettä surmasi troijalaisen pappi Laokoonin ja hänen poikansa rangaistukseksi siitä, että he olivat heittäneet keihään päin Troijan hevosta. Pindaroksen mukaan saaren asuttivat vasta sodan jälkeen pronssisiin haarniskoihin pukeutuneet amýkleläiset soturit, jotka saapuivat paikalle yhdessä Oresteen kanssa.
Myytin mukaan Tenes oli Kyknoksen poika, kun taas Kyknos itse oli Poseidonin ja Kalyken poika. Filonome, Kyknoksen toinen puoliso ja Teneen äitipuoli, yritti vietellä Teneen, mikä vuoksi Kyknos hylkäsi hänet. Kun Filonome syytti Tenestä raiskauksesta, tämä hylättiin sisarensa kanssa merelle. He ajautuivat Leukopryksen saarelle, jossa Tenes julistettiin kuninkaaksi, ja saari sai hänen kunniakseen uuden nien Tenedos. Kun Kyknos huomasi Filonomeen valehdelleen, hän otti laivan mennäkseen pyytämään pojaltaan anteeksi. Myytin eri muunnelmat poikkavat toisistaan siinä, pääsivätkö he sovintoon. Erään version mukaan Tenes katkaisi isänsä laivan köyden tämän saavuttua Tenedokseen. Sanonta Teneen kirves tulikin tämän vuoksi merkitsemään mielipahaa, jota ei kyetä tyynnyttämään. Toisen myytin mukaan Akhilleus nousi maihin Tenedoksessa ollessaan matkalla Aulikseen. Hänen laivansa törmäsi myrskyssä saareen, jossa Akhilleus taisteli Tenestä, myytin tämän version mukaan Apollon poikaa vastaan tietämättä tämän syntyperää eikä näin ollen osannut varoa Apollon kostoa. Myytin tämän version mukaan Akhilleuksen tappoi sittemmin Kyknos Troijassa. Sofokleen näytelmässä Filoktetes vuodelta 409 eaa. käärme puri Filoktetestä jalkaan Tenedoksessa. Hyginuksen mukaan jumalatar Hera, joka vastusti Filoktetesta auttaakseen Heraklesta, oli lähettänyt käärmeen rankaisemaan tätä. Hänen haavansa eivät yrityksistä huolimatta parantuneet, ja kreikkalaiset hylkäsivät hänet, mutta palasivat myöhemmin hänen luokseen pyytämään apua hyökkäyksessä Troijaa vastaan. Athenaios ylisti Nymfodorosta mukaillen Tenedoksen naisten kauneutta.
Kallimakhos mainitsi myytin, jonka mukaan Inon poika Melikertes ajautui kuolleena Tenedokseen sen jälkeen, kun hänen äitinsä oli heittänyt hänet mereen ennen kuin teki itsemurhan. Saaren asukkaat, lelegialaiset, rakensivat Melikerteelle alttarin ja panivat alulle rituaalin, jossa nainen uhrasi pienen lapsensa, kun kaupunki oli hädässä. Nainen saatettiin silloin tehdä sokeaksi. Myytti kertoo myös, että tästä tavasta luovuttiin, kun Oresteen jälkeläiset asettuivat saarelle.
Arkaainen kausi
Herodotoksen mukaan Tenedoksen varhaisimmat asukkaat olivat aiolialaisia. He olisivat ilmeisesti siirtyneet sinne Egeanmeren yli Thessaliasta, Boiotiasta ja Akhaiasta manner-Kreikasta. Heitä pidettiin Oresteen jälkeläisinä, ja näin ollen he olisivat kuuluneet mykeneläiseen Atreuksen sukuun. Pindaros viittaa 11. Nemean oodissaan ryhmään peloponnesolaisia, Troijan sodan taistelijoiden lapsiin, jotka olisivat vallanneet Tenedoksen yhdessä Oresteen, Agamemnonin pojan kanssa. Erityisesti hän mainitsee spartalaisen Peisandroksen, joka olisi saapunut sinne yhdessä Oresteen kanssa, ja tämän jälkeläisen Aristagoraan. Strabonin mukaan aiolialaisten muutto Traakiaan ja sitä sen läheisyydessä oleville saarille alkoi 60 vuotta Troijan sodan jälkeen ja sen pani alulle Oresteen poika Penthilos.
Mitkään arkeologiset löydöt eivät kuitenkaan tue käsitystä saaren varhaisten asukkaiden aiolialaisesta alkuperästä. Arkaaisen ajan alussa Lesboksessa aikuiset haudattiin sijoittamalla heidät suuriin ruukkuihin, myöhemmin ruumiit peitettiin savella samaan tapaan kuin läntisessä Vähässä-Aasiassa. Vielä myöhemmin Tenedoksessa vainajia sekä haudattiin että poltettiin maakuopissa, joiden seinät oli peitetty kivillä. Lapsena kuolleet haudattiin yhä ruukuissa. Jotkut haudoista löydetyt esineet kuten keramiikka, lahjaesineet ja soljet muistuttavat sekä tyyliltään että niihin kaiverrettujen kuvien osalta enemmän Anatoliasta kuin manner-Kreikasta löydettyjä.
Uskonto
Varhaisista ajoista saakka, ilmeisesti jo pronssikauden lopulla, Tenedosessa palvottiin ennen kaikkea Apollon Smintheusta, jonka uskottiin sekä lähettävän kulkutauteja että suojelevan niiltä. Apollon yhteys Tenedokseen ilmenee myös Iliaan ensimmäisestä kirjasta, jonka mukaan pappi kutsui Apollonia sanoen:
Perimätiedon mukaan Tenedoksessa olisi muinaisina aikoina uhrattu ihmisiä, etupäässä lapsia, mutta nykyisin kertomuksia ihmisuhreista pidetään myyttisinä. Saarella palvottiin Paleomon-nimistä sankaria, jonka kulttiin uhrit on liitetty. Tenedoksessa tiedetään kyllä uhratun vastasyntyneitä koturniin puettuja vasikoita, kun lehmää oli kohdeltu kuin synnyttävää naista. Sen jälkeen vasikan tappanut henkilö karkotettiin merelle. Harold Willoughbyn mukaan tämä tapa johtui siitä, että vasikan uskottiin olevan jumalan rituaalinen inkarnaatio.
Klassinen kausi
Joidenkin lähteiden mukaan filosofi Thales kuoli Tenedoksessa. Tähtitieteilijä Kleostratos eli ja vaikutti Tenedoksessa, mutta ei tiedetä, tapasiko hän koskaan Thalesta. Kleostratus on yksi Kreikan tähtitieteen perustajista, joka oli perehtynyt babylonialaisten tietämykseen ja sai siitä vaikutteita.
Ateenalla oli laivastotukikohta saarella 400- ja 300-luvuilla eaa. Demosthenes mainitsi, että Apollodoros, erästä laivaa komentanut trierarkki, ehdotti, että laivan olisi pitänyt poiketa Tenedokseen ostamaan ruokaa, minkä jälkeen hän olisi voinut luovuttaa päällikkyyden Polykleelle. Vuonna 493 eaa. persialaiset valloittivat Tenedoksen ja joukon muita kreikkalaisten asuttamia saaria mutta noin vuonna 450 eaa. Ateena ilmeisesti perusti sinne entistä voimakkaamman tukikohdan. Ksenofonin mukaan spartalaiset hyökkäsivät saareen vuonna 389 eaa., mutta Ateenan laivasto voitti heidät, kun he kaksi vuotta myöhemmin yrittivät samaa uudestaan.
Saaren maaperä ei soveltunut laajamittaiseen laiduntamiseen tai maanviljelykseen. Paikallisista rypäleistä ja viineistä on mainintoja piirtokirjoituksissa ja rahoissa, mutta ei esimerkiksi Pliniuksen ja hänen aikalaistensa teoksista. Lisäksi siellä tuotettiin meiramia eli oreganoa, joka oli yksi kreikkalaisessa keittiössä käytetyistä mausteista. Useimmat sekä välttämättömyys- että ylellisyyshyödykkeistä olivat tuontitavaraa.
Aristoteles kirjoitti Politiikka -teoksessaan lyhyesti Tenedoksen yhteiskunnallisesta ja poliittisesta rakenteesta. Hän mainitsi, että huomattavan suuri osa saaren väestöstä työskenteli lauttaliikenteeseen liittyvissä tehtävissä, mahdollisesti jopa satoja henkilöitä saaren vain muutamaan tuhanteen nousseesta väestöstä. Ei kuitenkaan tiedetä, oliko Tenedoksessa koskaan vallalla samankaltainen demokraattinen valtiomuoto kuin Ateenassa.
Tenedoksessa aviorikokseen syyllistyneitä rangaistiin katkaisemalla heidän kaulansa kirveellä. Pausanias mainitsi, että muutamat yleiset kreikkalaiset sananparret viittasivat tenedoslaisten tapoihin. Sanonta ”Hän on mies Tenedoksesta” viittasi ehdottoman rehelliseen henkilöön, ja ”leikkaaminen tenedoslaisella kirveellä” merkitsi ehdotonta ja lopullista kieltävää vastausta. Lykofron toisella vuosisadalla eaa. viittasi Melikertes-jumalaan ”vauvojen tappajana”.
Makedonian kuningas Filippos II, Aleksanteri Suuren isä, lähetti hallitus­kaudellaan saarelle sotajoukkoja taistelemaan Persian laivastoa vastaan. Muiden Egeanmeren saarten tavoin myös Tenedos nousi tällöin kapinaan Persia vastaan, joka oli sillä välin vallannut saaren uudestaan.
Aleksanteri Suuren sotiessa Persiaa vastaan persialainen sotapäällikkö Farnabazos hyökkäsi Tenedokseen sadan laivan voimin ja valtasikin sen, kun Aleksanteri ei ehtinyt lähettää laivastoa ajoissa puolustamaan saarta. Saaren muurit purettiin ja asukkaiden oli uudelleen hyväksyttävä Persian kuningas Dareios I:n kanssa aikoinaan tehty Antalkidaan rauhansopimus. Myöhemmin Aleksanterin sotapäällikkö Hegelokhos Makedonialainen valtasi saaren persialaisilta. Aleksanteri teki saarelaisten kanssa liiton rajoittaakseen Persian mahtia merellä. Hän myös otti armeijaansa ja laivastoonsa mukaan 3000 tenedoslaista kauppiasta ja soutajaa.
Hellenistinen kausi
Hellenistisenä aikana Tenedoksessa palvottiin myös egyptiläistä Isis-jumalatarta. Hänen yhdistettiin läheisesti aurinkoon, mihin hänestä käytetyt lisänimetkin viittaavat.
Roomalaiskausi
Kun roomalaiset olivat vallanneet Kreikan, myös Tenedos tuli pian heidän hallintaansa. Saaresta tuli osa Rooman valtakuntaa vuonna 133 eaa., kun Pergamonin kuningas Attalos III testamentilaan luovutti valtakuntansa roomalaisille. Roomalaiset rakensivat Dardanellien salmelle uuden sataman nimeltä Alexandreia Troas. Sen vuoksi Tenedos menetti entisen merkityksensä ja alkoi rappeutua. Vergilius totesi Aeneis-teoksessaan, että sen satama oli autio eivätkä laivat voineet enää hänen aikanaan ankkuroitua lahteen. Saaren viiniviljelyksetkin oli ilmeisesti hylätty. Oliivien viljelys ja oliiviöljyn valmistus mahdollisesti jatkuivat, mutta todennäköisesti niitäkään ei riittänyt vientiin. Arkeologisten todisteiden mukaan asutusta oli etupäässä kaupungissa sekä vain muutamissa paikoissa maaseudulla.
Strabonin mukaan Tenedoksen asukkaat olivat Kyknoksen kautta sukua Korintin seudulla sijainneen Tenean asukkaiden kanssa.
Ciceron mukaan kreikkalaiset palvoivat monia jumalaksi korotettuja ihmisiä. Tenedoksessa tällaiseen asemaan oli korotettu Tenes. Hän mainitsi myös, että Teneksen kunniaksi saarelle oli rakennettu temppeli, ja että saarella vallitsi ankara oikeusjärjestelmä.
Kolmannen Mithridateen sodan aikana noin 73 eaa. Tenedoksen luona käytiin suuri meritaistelu roomalaisen sotapäällikkö Luculluksen ja Pontoksen kuningas Mithridates VI:n laivaston välillä, jota komensi Neoptolemus. Tämä Tenedoksen taistelu päättyi roomalaisten täydelliseen voittoon. Noin vuosina 81–75 eaa. Kilikian kuvernööri Gaius Dolabellan lähetti saarelle Varreksen, joka ryösti sieltä Teneen patsaan ja jokin verran rahaa. Vuoteen 6 eaa. mennessä manterelle perustettu satama oli käynyt vähemmän hyödylliseksi, ja Tenedos alkoi saada entistä merkitystään takaisin. Dion Krysostomoksen ja Plutarkhoksen mukaan Tenedos oli vuoden 100 jaa. aikoihin kuuluisa saviastioistaan. Rooman suojeluksessa Tenedoksessa alettiin jälleen lyödä rahaa yli sadan vuoden tauon jälkeen. Rahat olivat vanhan mallin mukaisia, mutta niihin lyödyt kuvat olivat yksityiskohtaisempia ja tarkempia.
Bysanttilainen kausi
Kun Konstantinopoli 300-luvulla tuli yhdeksi Rooman valtakunnan tärkeimmistä kaupungeista ja lopulta Itä-Rooman keisarikunnan pääkaupungiksi, Tenedos sai huomattavan merkityksen kauppapaikkana. Keisari Justinianus I:n määräyksestä saarelle rakennettiin suuri viljavarasto, ja Tenedoksen ja Konstantinopolin välillä aloitettiin säännöllinen lauttaliikenne. Viljaa Egyptistä Konstantinopoliin kuljettaneet laivat pysähtyivät Tenedoksessa, jos sää ei ollut suotuisa. Satamakaupunkia lukuun ottamatta saari lienee kuitenkin ollut harvaan asuttu. Siellä oli viinitiloja, hedelmätarjoja ja viljapeltoa, jotka aika ajoin hylättiin levottomuuksien vuoksi.
Ortodoksinen kirkko teki Tenedoksesta oman hiippakuntansa, joka 800-luvulta lähtien oli Mytilinin metropoliitan alainen, mutta sai 1300-luvun alussa oman metropoliittansa. Tenedos oli siihen aikaan osa Bysantin valtakuntaan, mutta sen sijainnin vuoksi sitä tavoittelivat myös Venetsia Genova ja Osmanien valtakunta. Sodissa, joita heikentynyt Bysantti joutui toistuvasti käymään Genovaa ja Venestiaa vastaan kauppareittien hallinnasta, Tenedos sai keskeisen strategisen merkityksen. Vuonna 1304 genovalainen seikkailija Andrea Morisco, jolle Bysantin keisari Andronikos III oli myöntänyt amiraalin arvon, valtasi Tenedoksen. Kun poliittinen jännitys Bysantissa vuosien 1352–1357 sisällissodan edellä kiristyi, venetsialaiset tarjosivat vuonna 1350 Johannes V Palaiologokselle 20 000 dukaattia siitä, että olisivat saaneet Tenedoksen valvontaansa. Kun Johannes V sitten sisällissodan aikana vangittiin, Johannes VI Kantakuzenos määräsi Tenedoksen hänen karkotuspaikakseen.
Johannes V väitti lopulta voittaneensa sisällissodan, mutta velkaantui samalla suuresti, etupäässä venetsialaisille. Kesällä 1369 Johannes V purjehti Venetsiaan ja tarjoutui myymään Tenedoksen venetsialaisille 25 000 dukaatin hinnasta edellyttäen, että saisi takaisin myös omat kruununjalokivensä. Hänen poikansa Andronikos IV Palaiologos, joka toimi Konstantinopolissa sijaishallitsijana, kuitenkin hylkäsi sopimuksen, mahdollisesti genovalaisten painostuksen vuoksi. Andronikos yritti saada isänsä luopumaan kaupasta, mutta ei onnistunut. Vuonna 1376 Johannes V myi saaren Venetsialle aiemmin alustavasti sovituin ehdoin. Tämä oli Galatan genovalaisille suuri järkytys. Genovalaiset auttoivat vangittua Andronikosta pakenemaan ja syrjäyttämään isänsä. Palkkioksi avusta Andrikos luovutti Tenedoksen genovalaisille. Saarella toiminut varuskunta ei kuitenkaan hyväksynyt sopimusta, vaan luovutti saaren hallinnan venetsialaisille.
Venetsialaiset vartioivat mustasukkaisesti niitä oikeuksia, jotka Torinon rauhansopimus jätti heille Tenedoksen suhteen. Rodoksen ritarien suurmestari halusi vuonna 1405 rakentaa sinne linnoituksen ritarien kustannuksella, mutta venetsialaiset eivät sitä sallineet. Saari pysyi suurimmaksi osaksi asumattomana vuosikymmeniä. Kun Ruy Gonzáles de Clavijo kävi siellä vuonna 1403, hän totesi, että se oli Trinon rauhansopimuksen jäljiltä edelleen asumaton.
Ensimmäinen meritaistelu Venetsian ja nousevan osmanien valtakunnan laivastojen välillä käytiin Gallipolissa 29. toukokuuta 1416. Venetsian laivaston päällikkö Pietro Lordean voitti, karkotti lähistöltä kaikki turkkilaiset ja nousi maihin Tenedoksessa, jossa hän surmasi kaikki ei-turkkilaiset vangit, jotka olivat vapaaehtoisesti liittyneet Turkin puolelle. Vuonna 1419 sulttaani Mehmed I teki Venetsian kanssa rauhansopimuksen, jonka mukaan Tenedos oli rajana, jonka toiselle puolelle Turkin laivasto ei saanut edetä. Kun espanjalainen Pedro Tafur kävi saarella, hän totesi, että se oli suurimmaksi osaksi autio, siellä oli runsaasti kaniineja, sen viinitarhat olivat rappeutuneet, mutta satama oli pidetty hyvässä kunnossa. Hän mainitsi myös turkkilaisten usein hyökänneen satamaan. Vuonna 1453 venetsialaisen sotalaivan komentaja Giacomo Loredan tarkkaili Tenedoksesta käsin Turkin laivastoa sen ollessa matkalla Konstantinopoliin, joka tällöin viimeisen kerran yritti puolustautua turkkilaisten hyökkäystä vastaan.
Osmanien valtakausi
Sulttaani Mehmed II miehitti Tenedoksen vuonna 1455, kaksi vuotta sen jälkeen kun hän oli valloittanut Konstantinopolin ja tehnyt siten lopun Itä-Rooman keisarikunnasta. Siitä tuli ensimmäinen Egeanmeren saari, jonka osmanit saivat valtaansa. Silloin saari oli kuitenkin lähes 75 vuotta aikaisemmin pakolla suoritetun evakuoinnin jäljiltä edelleen autiona. Mehmed II jälleenrakensi saaren linnoituksen. Hänen hallitessaan osmanien laivasto käytti sitä huoltotukikohtana. Kun venetsialaiset ymmärsivät saaren strategisen merkityksen, he yrittivät vallata sen. Vuonna 1464 Giacopo Loredano onnistuikin valtaamaan sen Venetsialle, mutta jo samana vuonna osmanien amiraali Mahmud Pašša valtasi sen takaisin.
pienoiskuva|upright|Turkkilaisen kartografi [[Piri Reisin kartta Tenedoksesta (Bozcaada) 1500-luvulta.]] Osmanien valtakaudella saari asutettiin jälleen, ja asukkaita sinne houkuteltiin myöntämällä heille verovapaus. Osmanien laivaston amiraali ja kartografi Piri Reisin vuonna 1521 valmistuneessa teoksessa Kitab-i-Bahriye on hänen laatimansa kartta rannikosta ja sen läheisyydessä olevista saarista, Tenedos mukaan luettuna. Hän mainitsi, että Smyrnasta pohjoiseen, Darnanelleille matkalla olleet laivat tavallisesti kulkivat saaren ja manteren välisen seitsemän mailin levyisen salmen kautta.
Venetsialainen Tommaso Morosini komensi 23 laivaa, jotka 20. maaliskuuta 1646 lähtivät Kreetasta määränpäänään Istanbul. Ne pysähtyivät Tenedoksen luona, mutta miehistö ei pystynyt nousemaan maihin, kun laivoja ammuttiin niin, että monet miehistön jäsenet saivat surmansa. Vuonna 1654 turkkilainen meriupseeri Hozam Alin nousi saarella maihin ja johti Turkin joukkojen meritaistelua venetsialaisia vastaan. Turkkilaiset voittivat tämän ensimmäisen Dardanellien taistelun, josta tuli ensimmäinen neljän taistelun sarjassa. Kun alueella oli vuonna 1656 jälleen taistelu, venetsialainen Barbaro Badoer valtasi saaren 8. heinäkuuta. Tämä osmanien häviö heikensi silloin 16-vuotiaan Mehmed IV:n asemaa, kun taas suurvisiiri Köprülü Mehmed Paššan asema vahvistui. Vuonna 1657 Dardanellien läpi purjehti suuri osmanien laivasto, joka mursi venetsialaisten rakentaman sulun tarkoituksenaan vallata Tenedos takaisin, minkä venetsialaiset kuitenkin onnistuivat estämään. Heinäkuussa 1657 pašša päätti murtaa venetsialaisten sulun ja vallata alueen takaisin. Venetsialaiset olivat keskenäänkin eri mieltä siitä, oliko Tenedosta ja Lemnosta puolustettava vai voitiinko ne luovuttaa osmaneille. Kiista päättyi vasta, kun pašša 31. elokuuta 1657 valloitti Tenodoksen neljännessä ja viimeisessä Dardanellien taisteluista.
pienoiskuva|vasen|Osa Bozcaadan linnoituksesta. Voiton jälkeen suurvisiiri Köprülü Mehmed Pašša kävi saarella ja valvoi sen jälleen rakentamista, minkä aikana hän pani alulle myös hänen mukaansa nimensä saaneen moskeijan rakennustyöt. Moskeijan perustamiskirjan mukaan se rakennettiin aikaisemman, venetsialaismiehityksen aikana tuhoutuneen Mıhçı -nimisen moskeijan paikalle. Ennen kuin Köprülü syyskuussa 1661 kuoli, hän oli rakennuttanut saarelle kahvilan, leipomon, 84 kauppaa ja yhdeksän myllyä, kaksi moskeijaa, koulun, majatalon matkustajia varten, tallin ja kylpylän.
Kaniineja, joihin Tafur oli 250 vuotta aikaisemmin kiinnittänyt huomiota, oli saarella runsaasti vielä 1600-luvun puolivälissä. Saarella 1600-luvulla vallinnut sekasorto johti usein siihen, että siemenviljastakin oli puutetta.
Seurauksena tappioista, jotka osmanit Mehmed IV:n hallitsija­kauden lopulla kärsivät Rumeliassa, suurvisiiri Sarı Süleyman Paššan aikana, Tenedoksessa olleet sotajoukot nousivat vuonna 1687 kapinaan, johon osallistui myös Rumeliassa taistelleista joukoista. Näiden laajalle levinneiden kapinoiden vuoksi sekä sulttaani että suurvisiiri joutuivat eroamaan jo saman vuoden aikana.
Vuonna 1691 venetsialaiset liittolaisineen perustivat sotaneuvoston suunnittelemaan Tenedoksen valloittamista. Neuvosto kokoontui säännöllisesti Venetsian laivaston komentaja Domenico Mocenigon laivassa. Siihen aikaan saarella ei ollut muita asukkaita kuin linnoituksen väki. Mocenigo arvioi heitä olevan noin 300 ja että linnoitus olisi heikosti aseistettu. Sotaneuvosto kokoontui 17. heinäkuuta 1691 laivassa lähellä Tenedosta ja päätti vallata sen, sillä heidän arvionsa mukaan se olisi maineestaan huolimatta ollut heikosti puolustettu. Ensin he päättivät ottaa asiasta selvää. Seuraavassa kokouksessaan kuusi päivää myöhemmin he kuulivat vangituilta orgilta, että turkkilaisessa varuskunnassa oli noin 3000 miestä, jotka olivat kaivaneet juoksuhautoja ja vahvistaneet puolustusta. Suunnitelma saaren valtaamiseksi hylättiin. Vuonna 1697 venetsialaiset kuitenkin yrittivät vielä kerran tuloksetta valla Tenedoksen.
Osmanien Turkki, Venetsia ja joukko muita Euroopan valtiota allekirjoitti 26. tammikuuta 1699 Karlowitzin rauhansopimuksen, jonka yhteydessä osmanit ensimmäisen kerran joutuivat kosketukseen Euroopan valtavirran diplomatian kanssa. Venetsian senaatti lähetti edustajansa Soranzon Tenedoksen kautta Istanbuliin. Saarella häntä tervehdittiin kuninkaallisin kunnianosoituksin tykinlaukauksineen, ja juhlallisuuksiin osallistui myös saaren pašša.
Osmanien klassisella kaudella saari oli kadiluk. Osmanit rakensivat sinne moskeijoita, suihkulähteitä, kylpylöitä ja madrasan. He omaksuivat myös bysanttilaisten tavan käyttää saaria valtiollisten vankien karkotuspaikkana. Tenedokseen karkotettiin muun muassa Konstantinos Mourouzis ja Halil Hamid Pašša. Vuonna 1633 ortodoksisen kirkon Aleppon metropoliitta Cyril Contari nimitettiin patriarkaksi hänen luvattuaan maksaa keskushallitukselle 50 000 dollaria. Koska hän ei kyennyt näin suurta summaa maksamaanm hänet karkotettiin joksikin ajaksi Tenedokseen.
Vuonna 1807, Venäjän–Turkin sodan aikana, Venäjän ja Britannian laivastot yhdessä valtasivat saaren. Venäläiset käyttivät sitä sotilastukikohtanaan voittaakseen Dardanellien ja Athoksen taistelut, mutta vetäytyivät sieltä tehtyään Korkean portin kanssa aseleposopimuksen. Lyhytaikaisuudestaan huolimatta venäläis­miehitys oli kuitenkin saaren kannalta tuhoisa. Kaupunki poltettiin, satama lähes täytettiin ja melkein kaikki rakennukset hävitettiin. Saarelaiset pakenivat ja Tenedos autiotui jälleen kerran.
Vuonna 1822 Kreikan vapaussodan aikana vallankumoukselliset päättivät hyökätä osmanien laivastoa vastaan ja polttaa yhden sen laivoista Tenedoksen edustalla. Tapaus rohkaisi suuresti Kreikan vapaustaistelijoita ja herätti huomiota kaikkialla Euroopassa. Saaren metsät tuhoutuivat sodassa.
1800-luvulla viinin tuotanto saarella pysyi kannattavana liiketoimintana, kun taas vehnän vuotuinen tuotanto tyydytti paikallisen tarpeen vain kolmeksi kuukaudeksi vuodessa. Viinin ohella saaren ainoa vientituote oli pieni määrä villaa. Saarelle yritettiin 1800-luvulla istuttaa myös päärynä-, viikuna- ja mulperipuita. Vähäisessä määrin siellä oli jo aikaisemmin viljelty hedelmiä, varsinkin viikunoita.
Vuoden 1852 tanzimat-laki organisoi Turkin saarten hallinnon uudelleen, ja Tenedos tuli osaksi Bosje Adassin (Bozcaadan) sancakia, joka kuului Saariston (Archhipelagon) vilajettiin (Vilayet Jazaǐri). Vuonna 1854 saaressa oli noin 4000 asukasta, joista noin kolmasosa oli turkkilaisia. Siellä toimi kreikkalainen koulu, jossa oli noin 200 oppilasta.
Heinäkuussa 1874 saarella sattui tuhoisa tulipalo. Vuonna 1876 saarelle perustettiin siellä ennestään toimineiden koulujen lisäksi keskikoulu, jossa oli 22 oppilasta ja jossa opetettiin turkkia, arabiaa ja persiaa. Vuonna 1878 saarella asui 2015 miespuolista henkilöä, joista noin neljäsosa oli muslimeja, ja siellä oli noin 800 taloa. Siellä oli myös Turkin tykistön varuskunta sekä Itävallan ja Ranskan varakonsulaatit.
1900-luvun alussa saarella, joka edelleen kuului Turkkiin, oli noin 2000 asukasta, jota asuivat puutarhojen ympäröimissä puutaloissa. Satama suojasi laivoja ankarilta pohjoistuulilta. Britannialla oli siellä varakonsulaatti. Kaupunki toimi lennätinasemana, johon itävaltalainen laiva saapui joka toinen viikko. Vuonna 1906 kaupungin tuonti oli arvoltaan 17 950 liiraa ja vienti, joka koostui pääasiassa viinistä ja rypäleistä, 6 250 liiraa. Saarelle johti merenalaisia lennätinkaapeleita, joiden saaren puoleinen pää oli lähellä satamaa.
Kreikan miehityskausi 1912–1922
pienoiskuva|vasen|Kreikan ja Turkin laivastojen meritaistelu lähellä Tenedosta.
Ensimmäisessä Balkanin sodassa kreikkalaiset valtasivat Tenedoksen 20. lokakuuta 1912 ensimmäisenä Egeanmeren pohjoisosan saarista. Saaren turkkilainen väestönosa ei ollut mielissään kreikkalaishallinnosta. Valtaamalla saaren Kreikan laivasto rajoitti Turkin laivaston mahdollisuuksia liikkua Dardanelleilla. Saari oli Kreikan hallinnassa 12. marraskuuta 1922 saakka.
Neuvottelut Balkanin sodan lopettamiseksi alkoivat Lontoossa joulukuussa 1912, ja kiista Egeanmeren saarista oli jatkuva ongelma. Suurvalloista Saksa, Itävalta-Unkari ja Italia asettuivat Turkin puolelle tämän vaatiessa kaikkien Egeanmeren saarten palauttamista, kun taas Britannia ja Ranska tukivat Kreikan pyrkimyksiä saada ne kaikki hallintaansa. Koska Italia hallitsi joitakin seudulla avainasemassa olleita saaria, neuvottelut kariutuivat niin Lontoossa kuin myöhemmin Bukarestissakin. Marraskuussa 1913 Romania uhkasi ryhtyä yhdessä Kreikan kanssa sotatoimiin Turkkia vastaan pakottaakseen tään neuvotteluihin. Lopulta Saksa asettui Kreikan ja Britannian painostuksesta tukemaan sopimusta, jonka mukaan Turkille jäisivät Tenedos, Kastelorizo ja Imbros, mutta Kreikka saisi muut Egeanmeren saaret. Kreikka hyväksyi ehdotuksen, mutta Turkki hylkäsi vaatimuksen muiden Eganmeren saarten luovuttamisesta. Tehtyä sopimusta ei toteutettukaan, mutta ensimmäisen maailmansodan ja sen jälkeen Kreikan–Turkin sodan vuoksi asia jäi sikseen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Britannia valtasi saaren. Gallipolin taistelussa britit käyttivät saarta huoltotukikohtana ja rakensivat sinne 600 metriä pitkän kiitotien sotilaslentokoneita varten.
Sen jälkeen kun Turkin itsenäisyyssota oli päättynyt Kreikan tappioon Anatoliassa sekä Lloyd Georgen Lähi-idän -politiikan epäonnistumiseen ja Osmanien hallitseman Turkin tilalle oli tullut uusi Turkin tasavalta, länsivallat allekirjoittivat tämän kanssa Lausannen rauhansopimuksen vuonna 1923. Rauhan­sopimuksen mukaan Tenedos ja Imbros jäivät Turkille, mutta niille oli niiden kreikkalaisväestön vaatimusten tyydyttämiseksi vuoksi myönnettävä autonominen asema. Kreikan ja Turkin väestönvaihto ei myöskään koskenut näiden saarten asukkaita, ja sopimus sisälsi määräyksiä saarten kreikkalaisvähemmistön oikeuksien turvaamiseksi.
Turkin valtakausi vuodesta 1922 nykyaikaan
Kreikka palautti saaren Turkille vuonna 1922. Lausannen rauhansopimuksen mukaan Kreikan ja Turkin väestönvaihto ei koskenut sen asukkaita. Sopimuksesta huolimatta Kreikan ja Turkin väliset suhteet sekä yleisemmin maailmanpoliittiset tekijä samoin kuin Turkin sisäpoliittisetkin tekijät vaikuttivat suuresti Tenedoksen kreikkalaisväestön asemaan. Rauhansopimuksen 14. artiklaa, jonka mukaan saarelaisille oli myönnettävä itsehallinnollisia oikeuksia, ei koskaan toteutettu eikä myöskään 39. artiklaa, jonka mukaan Turkin kansalaisilla oli oikeus itse valita, mitä kieltä he käyttivät jokapäiväisessä elämässään. Turkki teki myös useita yrityksiä evakuoida kreikkalaisväestö saarelta.
Vuoden 1926 tenedoslaiset asevelvolliset ja reserviläiset kuljetettiin Anatoliaan. Tapaus herätti suuren paniikin, ja nuoret kreikkalaiset pelkäsivät joutuvasa sorrettuun asemaan. Osa heistä yritti piileksiä vuorilla, mutta heidät löydettiin pian ja kuljetettiin Anatoliaan.
Vuonna 1927 säädetty Turkin laki nro 1151 nimenomaisesti vahvisti saaren hallinnon kuuluvan Turkin hallitukselle eikä paikalliselle väestölle, kielsi opetuksen kreikan kielellä ja sulki kreikkalaiset koulut.
Kun Kreikka ja Turkki vuonna 1930 lähentyivät tavalla, joka merkitsi maiden suhteissa käännekohtaa, myös Tenedoksen kreikkalaisväestön asema parani jonkin verran. Syyskuussa 1933 lisäksi saarelta Amerikkaan muuttaneet saivat oikeuden palata. Turkki salli saarelaisten myös valita säännöllisesti kreikkalaisen pormestarin, seitsemän kylänvanhinta ja joukon paikallisia virkamiehiä.
Kun Kreikan ja Turkin välit 1950-luvulla paranivat, vuoden 1927 laki kumottiin ja korvattiin vuoden 1951 lailla nro 5713, jonka mukaisesti saaren kouluihin perustettiin kreikankielisiä luokkia. Myös matkustusrajoituksia lievennettiin, ja kasvava määrä kreikkalaisia ja muita matkailijoita alkoi käydä Tenedoksessa. Nämä turistit eivät ainoastaan tuoneet kipeästi kaivattuja lisätuloja vaan tekivät myös lopun saaren 27 vuotta kestäneestä eristyksestä ulkomaailmasta.
Vuonna 1963 maiden välinen jännitys kuitenkin kiristyi jälleen Kyprosta koskevan kiistan vuoksi. Silloin Turkin hallitus kielsi jälleen kreikankielisen opetuksen ja pakkolunasti sotilastukikohtaa varten suuren osan saaren viljelyskelpoisesta maasta. Tämä politiikka, paremmat taloudelliset mahdollisuudet muualla, suuremman kreikkalaisyhteisön läsnäolo Kreikassa, pelko ja painostus johtivat siihen, että suuri osa saaren kreikkalaisväestöstä muutti pois. Pois muuttaneet säilyttivät Turkin kansalaisuuden, joka kuitenkaan ei peritytynyt heidän jälkeläisilleen. Monet saarelta 1960-luvulla pois muuttaneista kreikkalaista myivät omaisuutensa pilkkahintaan turkkilaisille naapureilleen, mikä kuvasti heidän silloista ankeaa tilaansa, jonka vuoksi he poistuivat.