cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tikkakoski (yritys)
Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy
Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy:n perustaminen vuonna 1912 merkitsi muutosta yrityksen toimialassa. Yhteydet alkuaikojen mylly- ja sahatoimintaan katkesivat ja yritys suuntautui metallialalle. Sisällissodan vuonna 1918 alkoi aseenosien valmistus Maxim-konekiväärin lukoista. Tarvittavia erikoiskoneita alettiin hankkia aseenpiippujen valmistukseen, joka käynnistyi 1928 Oscar Östmanin johdolla. Piipputuotannon kohteena oli aluksi jalkaväenkivääri M/27, kuuluisa ”Pystykorva”. Myös Pystykorvan peruskorjaus kuului Tikkakosken ohjelmaan.
Tikkakoski Oy
Vuonna 1930 rauta ja puu jäivät pois yrityksen nimestä. Nimi lyheni Tikkakoski Oy:ksi. Merkittäväksi omistajaksi tuli saksalainen asekauppias Willi Daugs. Tehdasta oli vuodesta 1927 lähtien johtanut Oskar Östman. Tarkkuuspienoiskivääri Skohan Tikka suunniteltiin ja otettiin tuotantoon 1930 ja Suomi-konepistooli 1931.
Oy Tikkakoski Ab
Yrityksen nimi vaihtui kaksikieliseksi Oy Tikkakoski Ab:ksi vuonna 1933. Tuotantoon otettiin konekiväärin patruunavyöt ja seuraavana vuonna konekivääri Maxim-09. Sotavuosina Oy Tikkakoski Ab valmisti konepistooleita ja -kivääreitä sekä kiväärinpiippuja. Yhtiö tuotti "keskikaliiperien" patruunoita lentokoneen konekiväärien 12.7 mm:stä panssarintorjuntakiväärien 20 mm:iin. Sodan päätyttyä Oy Tikkakoski Ab katsottiin rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti ns. saksalaisomaisuudeksi, joka oli luovutettava Neuvostoliiton haltuun, koska yhtiön omistuksesta merkittävä osa oli saksalaisella Willi Daugsilla. Omaisuuden luovutusta varten perustettiin erityinen toimielin, Ulkomaisen omaisuuden hoitokunta.
Neuvosto-omistuksen aika 1947–1957
Yhtiön historiassa alkoi jakso, jolloin yritys ei valmistanut sotilasaseita. Asetuotanto loppui kokonaan vuonna 1953. Tuotanto suuntautui sen sijaan esimerkiksi Tikka-merkkisiin ompelukoneisiin. Poljettavia ompelukoneita valmistettiin vuosina 1946-1964. Viimeisenä "saksalaisomistuksena" Neuvostoliitto luopui Oy Tikkakoski Ab:stä vuonna 1957. Suomalainen liikemiesryhmä sai maksaa omistukseensa siirtyneen yhtiön hinnan Neuvostoliittoon suuntautuneella viennillä – ompelukoneilla.
Tikkamyynti Oy
Ompelukoneiden myyntiä edistämään neuvosto-omistuksessa olleeseen Oy Tikkakoski Ab:hen perustettiin asiamiesorganisaatio Tikkamyynti Oy. Sen ja Tikka-koneiden maine oli kyseenalainen, mutta myyntimiesten saamat palkkiot myyntiin nähden runsaita. Suojelupoliisi kiinnostui Tikkamyynti Oy:n organisaatiosta, kun yrityksen palveluksessa toimineen Nestor Hannolan todettiin vakoilleen Neuvostoliiton hyväksi. Suojelupoliisin tutkimuksissa paljastui esimerkiksi edustaja, jonka tehtävänä oli hankkia uusia ompelukoneiden myyjiä nimenomaan Suomen puolustusvoimista.
Pankin vallassa
Osuuspankkien Keskusosuuspankki (OKO) hankki yhtiön osake-enemmistön vuonna 1967.
Nokian omistukseen
Nokia osti Tikkakoski Oy:n vuonna 1974.
Oy Sako-Tikka Ab
Oy Tikkakoski Ab liitettiin vuonna 1983 Sako Oy:öön, muodostui Oy Sako-Tikka Ab. Oy Tikkakoski Ab:n toiminta lakkasi 1. lokakuuta 1983. Näin syntyivät Oy Sako-Tikka Ab:n Tikkakosken tehtaat. Yhteistyön symbolina suunniteltiin Sako-Tikka-luodikko, joka tunnettiin köllinimellä Satikka.
Asa Briggs
Briggs syntyi Keighleyssä, West Yorkshiressa ja toimi vuosina 1978–1994 Open Universityn kanslerina. Hän meni vuonna 1955 naimisiin Susan Anne Banwellin kanssa ja sai kaksi poikaa sekä kaksi tytärtä.
Briggsin julkaisujen joukkoon lukeutuu History of Broadcasting in the United Kingdom, jonka viidestä osasta ensimmäinen julkaistiin vuonna 1961. Hän oli lisäksi huomattava viktoriaanisen ajan tutkija, ja hänen kirjojaan tällä alalla ovat Victorian People, Victorian Cities ja Victorian Things.
Tessen
Tessen (鉄扇) on japanilainen rautaviuhka, jota käytettiin itsepuolustusvälineenä muinaisessa Japanissa. Ulkoisesti tessen muistuttaa tavallista japanilaisessa kulttuurissa suosittua viuhkaa, mutta on yleensä valmistettu ainakin osittain metallista kestävyyden ja tehokkuuden parantamiseksi.
Historia
thumb|300px|Tenarashigata tessen esillä Iwakunin linnassa, Japanissa. Tessen kehittyi alun perin tavanomaisesta viuhkasta, joka oli suosittu esine sekä Kiinassa että Japanissa. Aseeksi tessen kehittyi Japanissa Sengoku-kaudelta (1467-1568), mutta niiden suosio itsepuolustusvälineinä pääsi huippuunsa Edo-kaudella. Koska viuhka oli yleinen esine jota käyttivät sekä naiset että miehet, pystyi tesseniä kantamaan mukanaan myös silloin kun muuten olisi aseeton. Tällaisia tilanteita tuli vastaan toisen talossa tai korkea-arvoisemman henkilön luona vieraillessaan jolloin aseet odotettiin jätettäväksi palvelijalle.
Käyttö
Tessenin käyttötavat olivat monipuoliset. Armeijan komentaja saattoi sen avulla annettaville merkeillä välittää käskyjä ja ohjeita alaisilleen. Helteisellä ilmalla tessen auttoi viilentämään oloa ja tarpeen tullen sillä kyettiin myös torjumaan vihollisen iskuja, mikäli joutui yllätetyksi ilman muita aseita.
Kertomuksen mukaan Takeda Shingen käytti tesseniä torjumaan ratsailla olevan hyökkääjänsä iskut vuonna 1561 Kawanakajiman neljännessä taistelussa. Ratsailla olleen soturin uskotaan olleen Uesugi Kenshin, vaikkakin toisen tarinan mukaan hän oli samurai nimeltään Arakawa.
Tesseniä kannettiin tavallisesti vyössä, obi, viuhkaosa näkyvissä. Rauhan aikana tessenistä kehittyi myös arvon merkki ja se koristeltiin symboleille ja piirustuksilla. Erityisesti aurinko, kuu ja tähdet olivat suosittuja.
Tessenin rakenne
Tessen voi olla joko kokoontaitettava, menbarigata tessen, tai kiinteä, ei avattava tenarashi.
Menbarigata tessen
Kokoontaitettavat viuhkat valmistettu tyypillisesti puusta ja japanilaisesta washi-paperista, mutta aseeksi tarkoitettujen tessenien ranka tehtiin metallista. Tessenin ruotojen lukumäärä vaihteli henkilökohtaisista mieltymyksistä tai uskomuksista johtuen eikä niiden määrälle ole sääntöä. Tavallisesti niitä oli kuitenkin kahdeksasta kymmeneen. Pienimmät tessenit ovat kooltaan n. 21 cm ja suurimmat hieman yli 51 cm.
Tenarashi
Tenarashi on kiinteä, ei avattava tessen ja siitä käytetäänkin myös nimitystä tenarashigata tessen, ”tenarashimallinen tessen”. Se valmistetaan yleensä kokonaan metallista, useimmiten raudasta, mutta myös kuparia ja messinkiä käytettiin. Valmistustapa vaihteli takomisesta valamiseen, mutta tenarashi saattoi olla myös yksinkertainen metallitangosta leikattu pala. Tenarashi muistuttaa ulkonäöltään suljettua kokoontaitettavaa tesseniä ja sitä voitiin käyttää tessenin tavoin. Metallisen rakenteensa vuoksi painavampi tenarashi on taistelussa näistä kahdesta tehokkaampi.
Myös puuta käytettiin jonkin verran ja se oli varsinkin harjoitusaseissa suosittu aines. Puusta valmistettua tenarashia nimitetään tenarashigata bokuseniksi, ”tenarashimallinen puinen viuhka”, tai vain bokuseniksi.
Lähteet
Japanese war fan
Oiai
Oiai oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Rhodoksen saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Oiai oli ilmeisesti Lindoksen alainen tai siitä eronnut lyhytikäinen polis, ja vaikuttaa sijainneen sen alueella, toisin sanoen Rhodoksen kaakkoisosassa. Oiain historiasta ei tiedetä juuri mitään, ja sen olemassaolo tunnetaan lähinnä siksi, että sen tiedetään kuuluneen klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupunki esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453 ja 452/451 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Oiatēs.
Ruslana Koršunova
Ruslana Koršunova (2. heinäkuuta 1987 Alma-Ata – 28. kesäkuuta 2008 New York) oli kazakstanilainen, etnisesti venäläinen malli.
Models 1:n Debbie Jones "löysi" Koršunovan vuonna 2003. Nuori malli ennätti lyhyestä elämästään huolimatta menestyä kansainvälisellä uralla. Hän muun muassa esiintyi Vogue-lehden kannessa. Hän hyppäsi asuntonsa ikkunasta 9. kerroksesta Manhattanilla ollessaan vain 20-vuotias. Ystävän mukaan kuolema tuli täytenä yllätyksenä. Internetissä levisi salaliittoteorioita, joiden mukaan kuolema johtui Venäjän mafiasta.
Emetofilia
Emetofilia (joskus myös vomitofilia) on parafilia tai seksuaalinen fetissi oksentamista kohtaan. Emetofiilit fantasioivat joko oksentavansa itse, tai että joku toinen oksentaisi. Jotkut emetofiilit toteuttavat tätä myös käytännössä. Kun emetofiili oksentaa toisen (emetofiilin) päälle, sitä kutsutaan sateenkaarisuihkuksi tai roomalaiseksi suihkuksi, koska aikoinaan uskottiin että antiikin roomalaisilla oli tapana oksentaa suurten aterioiden yhteydessä.
Emetofiileille oksentamisessa tapahtuvat pahoinvointi, oksentaminen ja sen jälkeinen helpotus ovat eroottisesti latautunutta.
Emetofilian muodot
Vain yksi lääketieteellinen ja psykologinen lehtiartikkeli ehdittiin julkaista, ennen kuin Internetistä tuli yleisin keskustelupaikka emetofiliasta. Suurin osa emetofiileistä on kiinnostunut vain keskustelemaan omasta ja toisten oksentelusta. Toiseksi yleisintä fetississä on sellaisten ääninauhojen, videoiden ja valokuvien keräily, joissa esiintyy oksentavia ihmisiä. Eniten asialleen omistautuneet fetisistit yllyttävät itsensä ja toiset oksentamaan seksuaalisen tyydytyksen vuoksi, ja jotkut heistä myös kuvaavat oksentajia, että muut emetofiilit voisivat katsella heitä. On myös arveltu, että emetofilia voisi olla yksi syy, miksi oksentamista esiintyy nykyään niin paljon televisiossa ja elokuvissa.
Joskus emetofilia on yhdistetty vorarefiliaan. Tällöin emetofiili fantasioi tulevansa syödyksi ja oksennetuksi.
BDSM:ssä domina saattaa pakottaa alistujana olevan emetofiilin oksentamaan, tai oksentaa itse alistujan päälle.
Emetofilian ongelmat
Mikäli emetofiili harjoittaa fetissiään aiheuttamalla itse oman oksentamisen, hänelle saattaa tulla samantyyppisiä ongelmia, kuin muillekin usein oksentaville (esimerkiksi bulimikot). Liian usein toistuva oksentaminen saattaa muun muassa vaurioittaa nielua ja hampaita.
Emetofiileillä on myös ollut vaikeuksia saada ääntään kuuluville Internetissä. Monia heille tarkoitettuja nettisivuja on suljettu, kuten maaliskuussa 2007 suljettu Vomit Online ja maaliskuussa 2008 suljettu keskustelufoorumi Emesis - Puke Stories.
Georges Gilles de la Tourette
Elämäkerta
Gilles de la Tourette aloitti lääketieteen opintonsa Poitiersissa, vuonna 1873. Pian hän kuitenkin muutti Pariisiin. Hänestä tuli opettajansa, merkittävän neurologin Jean-Martin Charcot’n amanuenssi. Charcot’n virka oli Salpêtrien sairaalassa. Charcot tuki Gilles de la Touretten uraa, sillä näki hänessä merkittävän lahjakkuuden, jolla olisi paljon annettavaa.
Gilles de la Tourette opiskeli ja luennoi psykoterapiasta, hysteriasta ja mesmerismin (nyk. hypnoosi) käytöstä ja mesmerismiä käsittelevistä juridisista seikoista. Sigmund Freudin tiedetään kuunnelleen Gilles de la Touretten mesmerismiä käsitteleviä luentoja.
King Krule
Archy Ivan Marshall (s. 24. elokuuta 1994), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään King Krule, on englantilainen laulaja ja tuottaja. Hän aloitti musiikin äänittämisen nimellä Zoo Kid vuonna 2010, mutta muutti nimekseen King Krule seuraavana vuonna. Hän on julkaissut nimen alla kaksi studioalbumia. Hän käytti nimensä inspiraationa Donkey Kong -pelisarjan King K. Rool -hahmoa.
Georges Gilles de la Tourette
Elämäkerta
Tourette päätteli vuonna 1884 tutkittuaan tietyistä pakonomaisista oireista kärsivää potilasjoukkoa, että kyseessä on ennestään tuntematon neurologinen oireyhtymä. Oireisiin kuului muun muassa pakonomainen muiden puheiden ja liikkeiden toistaminen. Gilles antoi oireyhtymälle nimeksi "Maladie des tics". Myöhemmin Charcot nimesi oireyhtymän sen nykyisellä nimellä "Touretten oireyhtymä".
King Krule
King Krulen ja rnb-laulaja Frank Oceanin kollaboraatiosta on liikkunut paljon huhuja ja Frank pyysi Krulea äänittämään sanoituksia Blonde-albumille, mutta Krule uskoo, ettei Frank pitänyt niistä. Hän on myös tuottanut kappaleen Death Whistles Earl Sweatshirtille. Krule on myös vieraillut Ratkingin ja Mount Kimbien kappaleilla.
Georges Gilles de la Tourette
Elämäkerta
Vuonna 1893 (eräiden tietojen mukaan vuonna 1896) eräs paranoidi naispotilas ampui Gilles de la Tourettea päähän, syyttäen tätä hypnoosista joka oli tehty hänelle ilman lupaa. Sekä Gilles de la Tourette että nykytietämys pitävät mahdottomana, että hypnoosi onnistuisi tahdonvastaisesti. Näihin aikoihin Gilles de la Tourette koki elämässään muitakin vastoinkäymisiä; sekä hänen poikansa että ystävänsä ja mentorinsa Charcot kuolivat.
King Krule
Lapsena Krule tykkäsi tehdä musiikkia niin paljon ja hän myöhästyi niin paljon koulusta, että sosiaalipalvelut uhkasivat Krulen vanhempia vankilatuomiolla. Hänet hyväksyttiin 14-vuotiaana BRIT Schooliin, joka keskittyy luovaan taiteeseen ja teknologiaan. Hän alkoi julkaisemaan musiikkia Bandcamp-sivustolle vuosina 2010–2011, jonka jälkeen True Panther -levy-yhtiö huomasi hänen lahjakkuutensa ja julkaisi King Krule EP:n vuonna 2011.
Georges Gilles de la Tourette
Elämäkerta
Näihin aikoihin Gilles de la Tourette alkoi myös kärsiä maanis-depressiivisestä mielialahäiriöstä. Ehkäpä juuri sairautensa takia Gilles de la Tourette alkoi kirjoitella artikkeleita mitä erilaisimmista aiheista. Kuuluisaksi tuli hänen artikkelinsa hysteriasta ja Saksan armeijasta. Artikkeli suututti itsensä kansleri Otto von Bismarckin. Tourette pysyi kuitenkin tällöin vielä suhteellisen hyvässä kunnossa ja piti luentoja teatterista ja kirjallisuudesta.
King Krule
Hän oli myös vuonna 2013 ehdolla BBC Sound -kilpailussa.
Georges Gilles de la Tourette
Elämäkerta
Vuonna 1902 Gilles de la Tourette joutui eroamaan virastaan terveydellisistä syistä. Hän kuoli vuonna 1904 Lausannessa psykiatrisessa hoitolaitoksessa.
King Krule
Diskografia
Studioalbumit
Georges Gilles de la Tourette
Aiheesta muualla
Kirjallisuus
King Krule
Diskografia
EP:t
Georges Gilles de la Tourette
Aiheesta muualla
Internet
Lindaani
Lindaani eli  γ-1,2,3,4,5,6-heksakloorisykloheksaani on organoklorideihin kuuluva yhdiste. Se on yksi heksakloorisykloheksaanin isomeeri ja POP-yhdiste. Sitä on käytetty hyönteismyrkkynä. Se on myös lisätty Tukholman sopimukseen vuonna 2009, joten sen tuotantoa, kauppaa ja käyttöä on rajoitettu.
Ominaisuudet
Huoneenlämmössä lindaani on hajuton valkoinen kiteinen jauhe. Sen sulamispiste on 113 °C ja kiehumispiste 323 °C. Sen tiheys on 1,9 g/cm3. Huoneenlämmössä lindaani liukenee veteen erittäin huonosti. Kuumennettaessa se vapauttaa klooriyhdisteitä, kuten vetykloridia.
Käyttö
Lidaania on käytetty hyönteismyrkkynä sekä syyhyä vastaan. Sitä käytettiin yleisesti 1950–1990. Suomessa sen käyttöä rajoitettiin jo 1970–luvulla. 1990–luvulla sitä käytettiin Suomessa enää syyhyä vastaan. Euroopan unionin alueella käyttö kiellettiin 31. joulukuuta 2007. Se lisättiin Tukholman sopimukseen vuonna 2009.
Rotterdamin maraton
thumb|Vuoden 2015 maratonin osallistujia. Rotterdamin maraton on vuosittainen Rotterdamissa, Alankomaissa järjestettävä maratonjuoksun tapahtuma. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1981.
Rotterdamin maraton järjestetään vuosittain huhtikuussa, ja se lukeutuu maailman korkeatasoisimpien maratonkilpailujen joukkoon. Juoksureitti on hyvin tasainen ja sääolosuhteet tavallisesti suosiolliset, minkä johdosta maratonilla on nähty usein kovatasoisia aikoja.
Rotterdamin maratonin reittiennätys miehissä on belgialaisen Bashir Abdin vuonna 2021 juoksema 2.03.36 ja naisissa etiopialaisen Tiki Gelanan vuonna 2012 juoksema 2.18.58.
Kilpailun lähtö ja maali sijaitsevat ydinkeskustassa Coolsingelissä.
Emilia-Romagna
Emilia-Romagna on hallinnollinen alue Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee Pojoen eteläpuolella ulottuen Pohjois-Italian poikki Adrianmereltä länteen lähelle Genovanlahtea.
Emilia-Romagna muodostuu kahdesta historiallisesta maakunnasta: Emiliasta, jonka nimi palautuu antiikin Aemilian alueeseen ja Via Aemiliaan, ja Romagnasta. Siellä on noin neljä ja puoli miljoonaa asukasta. Pääkaupunki on Bologna; muita merkittävimpiä kaupunkeja ovat Parma, Reggio nell'Emilia ja Ravenna.
Talous
Pääasiallinen elinkeino on pitkään ollut maanviljely, ja alue on myös tunnettu ruokakulttuuristaan. Myös teollisuus ja turismi ovat tärkeitä ja elinvoimaisia.
Hallinnollinen jako
Emilia-Romagna on jaettu yhdeksään maakuntatason alueeseen: kahdeksaan maakuntaan ja yhteen metropolikaupunkiin: thumb|left|Emilia-Romagnan maakunnat ja metropolikaupungit
thumb|left|[[Frans Koppelaarin maalaus Maisema lähellä Bolognaa.]]
Junnutonni
Junnutonni on suomalainen vuonna 1991 esitetty visailuohjelma, joka perustui Spede Pasasen kehittämään ohjelmaformaattiin Kymppitonni. Junnutonnin kilpailijoina olivat lapset. Kymppitonnin tapaan Junnutonnin juontajana toimi Riitta Väisänen.
Kustantaja Paletti julkaisi ohjelmaan liittyvän samannimisen lautapelin.
Yasmin Le Bon
pienoiskuva|Yasmin Le Bon vuonna 2011. Yasmin Le Bon, o.s. Parvaneh (s. 29. lokakuuta 1964) on brittiläinen malli. Hän syntyi Oxfordissa iranilaiselle isälle ja englantilaiselle äidille.
Le Bon meni vuonna 1985 naimisiin laulaja Simon Le Bonin kanssa. Parilla on kolme lasta. Le Bon on jatkanut nuorena aloittamaansa kansainvälistä mallin uraa yli 40-vuotiaaksi.
RJ Helton
RJ Helton (syntyjään Richard Jason Helton, s. 17. toukokuuta 1981 Pasadena, Texas) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tuli viidenneksi American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen esikoisalbuminsa on nimeltään Real Life.
The Family of Man
thumb|[[Dorothea Lange, Siirtolaisäiti, (1936).]] The Family of Man oli valokuvanäyttely, jonka kuraattorina toimi Edward Steichen. Näyttely oli ensi kerran esillä 1955 New Yorkissa Museum of Modern Art -taidemuseossa (MoMA).
Steichenin mukaan näyttely oli hänen "uransa huipentuma". Näyttelyssä oli 508 kuvaa 273 valokuvaajalta 68 maasta, ja ne oli valittu lähes kahden miljoonan kuvan joukosta, joiden ottajat olivat sekä tunnettuja että tuntemattomia valokuvaajia. Kuvat kertovat ihmiselämästä, syntymästä, rakkaudesta ja ilosta, mutta niissä kuvataan myös sotaa, puutetta, sairautta ja kuolemaa. Steichen halusi tuoda visuaalisesti esiin ihmisen elämän universaaliuden ja valokuvan sen dokumentoijana.
Näyttelystä valmistui saman niminen kirja, jossa on Steichenin langon Carl Sandburgin esipuhe. Kirja ilmestyi 1950-luvulla monessa formaatissa, joista ensimmäinen oli alkujaan lehtikustantajan julkaisema taskukirja, jota myytiin lehtikioskeissa ja lentokentillä. Myöhemmin julkaisijana on ollut MoMA. Siitä otettiin 30-vuotisjuhlanvuoden kunniaksi uusi suurikokoinen painos, johon kuvat tehtiin alkuperäiskuvista.
Näyttely kiersi myöhemmin eri kokoonpainoissa 38 maassa. Ainoa säilynyt kokoonpano on Steichenin synnyinmaassa Luxemburgissa, ja se on pysyvästi esillä Clervaux'ssa. Kuvakokoelma liitettiin vuonna 2003 historiallisen merkityksensä vuoksi Unescon Memory of the World -luetteloon.
Euroopassa ja Suomessa
Näyttely oli esillä Saksassa (Berliini, München, Hampuri, Hannover, Frankfurt), Ranskassa Pariisissa, Hollannissa, (Amsterdam ja Rotterdam), Belgiassa Brysselissä, Lontoossa, Italiassa (Rooma ja Milano), Jugoslaviassa Belgradissa ja Itävallassa Wienissä. Näyttely kiersi Pohjoismaissa Tanskassa (Århus, Aalborg ja Odense) sekä lopuksi Taidehallissa, Helsingissä. Tämä näyttely purettiin vuonna 1962.
Galina Višnevskaja
thumb|right|[[Mstislav Rostropovitš ja Galina Višnevskaja vuonna 1965.]] Galina Pavlovna Višnevskaja o.s. Ivanova (, 25. lokakuuta 1926 Leningrad – 11. joulukuuta 2012 Moskova ) oli venäläinen sopraano, joka tuli maailmankuuluksi loisteliaan, mutta dramaattisen uransa ansiosta. Hänellä oli tumma ja voimakas ääni, jonka avulla hän toi useisiin rooleihin uutta puhtia.
Laulajanura
Višnevskajan ensimmäinen rooli oli Jevgeni Oneginin Tatjana Moskovan Bolšoi-teatterissa. Tämän jälkeen hän esiintyi useissa rooleissa Venäjällä, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 1960-luvulla Višnevskaja esiintyi kuuluisissa rooleissa muun muassa La Scalassa, Metropolitanissa ja Covent Gardenissa.
Yksityiselämä
Višnevskaja oli aikoinaan naimisissa kuuluisan venäläisen sellisti Mstislav Rostropovitšin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Višnevskaja ja hänen puolisonsa joutuivat Neuvostoliitossa epäsuosioon, koska Rostropovitš puolusti julkisesti kirjailija Aleksandr Solženitsynia. He muuttivat Neuvostoliitosta länteen vuonna 1974. Heiltä vietiin Neuvostoliiton kansalaisuus vuonna 1978. He saivat Yhdysvaltojen kansalaisuuden, mutta Neuvostoliiton romahdettua heille myönnettiin jälleen Venäjän kansalaisuus.
Galina Višnevskaja joutui kokemaan Neuvostoliiton kurjuuden. Kirjassaan Galina: venäläinen tarina (1984) hän kuvaili kirjavaa elämäänsä ja myös sitä, kuinka hän rakasti Venäjää – kaikesta huolimatta.
Rostropovitš ja Višnevskaja perustivat vuonna 1991 säätiön, joka huolehtii venäläisten lasten ja nuorten hepatiitti B -rokotuksista.
Maria Maria
Maria Maria on yhdysvaltalaisyhtye Santanan kappale, jolla vierailee The Product G&B. Se saavutti Billboard Hot 100-listan ensimmäisen sijan 8. huhtikuuta 2000 ja pysyi siellä yhteensä kymmenen viikkoa. Vuoden 2000 Grammy-palkintogaalassa kappale voitti Grammyn kategoriassa "Paras duon/yhtyeen esitys sanoilla". Siitä huolimatta vaikka muut albumin päälaulajat voittivat palkintoja, The Product R&B ei voittanut Grammyä. Marc Anthony lauloi myös kappaleesta oman versionsa.
Vuonna 2008 Billboard Hot 100-listan 50-vuotisjuhlavuotena aikakauslehti Billboard kokosi listan sadasta parhaasta kappaleesta listan vuosien varrelta. "Maria Maria" sijoittui tällä "Billboard: All-Time Hot 100 Top Songs"-listalla sijalle 96, sekä Top Billboard Hot 100 Latin Songs of All-Time-listan sijalle kaksi. Myöhemmin se nimettiin vuosien 2000-2009 neljänneksitoista menestyneimmäksi kappaleeksi "Billboard Hot 100 Songs of the Decade"-listalla.
Carlos Santana on tehnyt yhteistyötä Chef Roberto Santibañezin kanssa avatakseen viisi nimeä "Maria Maria" kantavaa ravintolaa. Osa niistä sijaitsee San Francisco Bay Arealla, muihin kohteisiin luokittuvat Arizona ja Teksas.
Johnny Solinger
Johnny Solinger (7. elokuuta 1965 – 26. kesäkuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Skid Row -yhtyeestä, johon hän liittyi vuonna 1999. Hän levytti Skid Row’n kanssa studioalbumit Thickskin (2003) ja Revolutions per Minute (2006). Solinger lauloi myös Solinger-yhtyeessä ja teki yhden albumin The (Party) Dolls -yhtyeen kanssa.
Skid Row
Vuonna 1999 uudelleenperustettu Skid Row etsi uutta laulajaa. Skid Row oli hajonnut vuonna 1996, kun valovoimainen ja mahtipontinen laulaja Sebastian Bach oli eronnut yhtyeestä. Solingerin valitseminen uudeksi laulajaksi perustui koe-esiintymiseen, jossa hän lauloi yhtyeen kappaleet ”Monkey Business” ja ”Beat Yourself Blind”. Vuonna 2000 Skid Row lähti kiertueelle Kissin kanssa. Se kesti vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen yhtye aloitti uuden, neljännen studioalbuminsa äänitykset. Uusi albumi, Thickskin, julkaistiin 5. elokuuta 2003. Albumi sai hyvät arvostelut, mutta monen fanin mielestä Solinger ei yltänyt karismaattisen Bachin tasolle. Yhtye aloitti uuden kiertueensa, "Thickskin on the Roadin", jolla se kiersi esimerkiksi Poisonin ja Mötley Crüen laulajan Vince Neilin kanssa. Kiertueen päätyttyä vuonna 2005 yhtye palasi studioon. 24. lokakuuta 2006 julkaistu Revolutions per Minute -albumi sai myös hyviä arvioita, mutta jäi kuitenkin myynniltään edeltäjänsä varjoon. Yhtye aloitti sitten kiertueen, joka kantoi nimeä "Revolutions Per Tour.
Steelers
Steelers Hämeenlinna on vuonna 1996 perustettu hämeenlinnalainen urheiluseura. Sillä on toimintaa salibandyssa, koripallossa ja jääkiekossa.
Salibandy
Nimi Steelers otettiin käyttöön kesällä 2011, kun junioritoimintaa pyörittävä RuRu ja FT Trackers yhdistivät toimintansa jälkimmäisen pudottua Salibandyliigasta. Molemmat seurat säilyivät kuitenkin omina yhdistyksinään.
Seuran salibandyn miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021-2022 Suomen korkeinta sarjatasoa F-liigaa. Keväällä 2016, oltuaan divarin 2., miehet nousivat liigaan kabinettipäätöksellä sillä Tapanilan Erä yhdistyi SSV:n kanssa. Naisten edustusjoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla naisten sarjatasolla, Naisten F-liigan NLB-lohkossa. Lisäksi seuralla on aikuisten sarjoissa joukkueet miehissä, 3. ja 5. divisioonissa sekä naisissa 2. divisioonassa.
Junioreissa seuralla on edustus kaikissa ikäluokissa aina 2009 syntyneistä edustusjoukkueisiin.
Miesten edustus kaudella 2020-2021
right|thumb|FT Trackersin logo
Koripallo
Koripallo liittyi seuran lajivalikoimaan varsinaisesti syksyllä 2016, jolloin muun muassa Eetu Koivuniemen kasvattajaseurana tunnettu Punaportin Blues siirtyi toimimaan Steelersin alaisuudessa ja aloitti koripallotoiminnan laajentamisen kaupungissa.
Jääkiekko
Steelers aloittaa harrastusluonteisen jääkiekkokerhotoiminnan syksyllä 2016. Mukana toiminnassa on Sisu Hockey.
Wanted Dead or Alive
Wanted Dead or Alive voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Smooth (kappale)
Smooth on latinarock-yhtye Santanan ja rock-yhtye Matchbox Twentyn jäsenen Rob Thomasin kappale. Kappaleen sanoittivat Thomas ja Itaal Shur, lauloi Thomas sekä tuotti Matt Serletic. Se voitti kolme Grammy-palkintoa: "Vuoden levytys", "Vuoden kappale" sekä "Paras sanoitettu pop-duetto". Kappale oli 1990-luvun viimeinen Billboard Hot 100 -listan ykköshitti ja 2000-luvulla Hot 100 -listan kakkoshitti. Vuonna 2013 "Smooth" sijoittui Billboardin 55-vuotisjuhlalistalla Hot 100 -listahistorian toiseksi menestyneimmäksi kappaleeksi.
The Long Road Home
The Long Road Home (alaotsikkona The Ultimate John Fogerty/Creedence Collection) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä John Fogertyn kokoelma-albumi. Se julkaistiin 1. marraskuuta 2005. Kokoelma sisältää suurimmat hitit sekä Creedence Clearwater Revival -yhtyeeltä, että Fogertyn soololevyiltä. Kappaleesta "Fortunate Son" on levyllä kaksi versiota, alkuperäinen ja liveversio.
Kappaleet
Kaikki kappaleet tuottanut, säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut John Fogerty.
Wachtmeister
Wachtmeister viittaa muun muassa seuraaviin:
Pekka Hiltunen
Pekka Hiltunen (s. 1966 Oulu) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Mondon toimituspäällikkönä. Aiemmin hän on työskennellyt toimittajana Helsingin Sanomissa ja sen Kuukausiliitteessä, esimiehenä Me Naisissa ja Kodin Kuvalehdessä sekä Imagen toimituspäällikkönä. Hän sai aikakauslehtikilpailussa vuoden 2010 kirjoittavan toimittajan palkinnon lehtiartikkeleistaan, joita kuvailtiin syvällisiksi ja yhteiskunnallista keskustelua synnyttäviksi. Hiltunen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri tiedotusopista Tampereen yliopistosta.
Kirjailijanuransa Hiltunen aloitti jännitysromaaneilla. Esikoisteos Vilpittömästi sinun (2011) on ensimmäinen kirja Hiltusen Studio-trillerisarjassa, joka kertoo Lontoossa elävien suomalaisnaisten salaperäisistä operaatioista rikosten ja yhteiskunnallisten ongelmien parissa. Kirja sai vuonna 2012 Vuoden johtolanka -palkinnon ja Kaarlen palkinnon sekä kirjakauppiaiden raadin myöntämän Laila Hirvisaaren rahaston apurahan. Palkintoperustelujen mukaan romaani on ”taitavasti rytmitetty, intensiivinen ja jännittävä psykotrilleri” ja ”aloittaa uuden kauden suomalaisessa rikos- ja dekkarikirjallisuudessa”. Teos oli myös ehdolla pohjoismaisen Lasiavain-dekkaripalkinnon, kansainvälisen Impac Dublin -kirjallisuuspalkinnon sekä Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Kirja on ilmestynyt käännöksenä Ranskassa, Puolassa, Tšekissä, Islannissa, Saksassa ja Britanniassa, ja sen käännösoikeudet on myyty myös Turkkiin. Kirjasta on myös tehty dramatisointi, tv-sarja Cold Courage. Sen ensimmäistä kautta kuvattiin Britannian ja Suomen lisäksi Irlannissa sekä Belgiassa.
Hiltusen toinen teos Sysipimeä ilmestyi syksyllä 2012. Se on ilmestynyt käännöksenä Britanniassa, Saksassa, Tšekissä ja Ranskassa. Useita kiittäviä arvioita saanut teos valittiin myös Helsingin Sanomien Vuoden kirjat 2012 -listalle.
Elokuussa 2013 julkaistiin Hiltusen kolmas romaani ISO, joka on hänen ensimmäinen kirjansa muulla kuin jännityksen saralla. Kustantaja luonnehtii teosta ”polttavan ajankohtaiseksi” proosaksi sekä romaaniksi lihavuudesta, häpeästä ja terveystiedosta. Tarinan lihava päähenkilö kamppailee kohtaamiaan ennakkoluuloja vastaan ”arjen rohkeudella, joskus huumorillakin”.
Hiltusen neljäs teos, Studio-trillerisarjan kolmas kirja Varo minua, ilmestyi elokuussa 2015.
Viides romaani Onni ilmestyi loppukesällä 2016. Se on aikalaisromaani median ja toimittajantyön muutoksista sekä homojen oikeuksien edistymisestä Suomessa.
Studio-trillerien neljäs kirja Syvyys ilmestyi syksyllä 2019. Se on Hiltusen kuudes romaani.
Tiwanaku
-16.55472°N, -68.67333°W
thumb|Muinaisten Bolivian intiaanien rakentamasta nyt hylätystä Tiwanakun kaupungista löydetty patsas.
Tiwanaku eli Tiahuanaco on muinainen hylätty intiaanikaupunki Boliviassa Titicacajärven rannalla 4 000 metrin korkeudessa. Sieltä on löydetty runsaasti kivisiä rakennelmia ja kiviveistoksia, muun muassa kuuluisa Auringonportti. Tiwanaku kukoisti ennen inkoja, eikä siitä ole säilynyt kirjallisia lähteitä. Tiwanaku oli arkeologien mukaan aikoinaan suuren, laajenemishaluisen valtakunnan keskus.
Suurimmillaan Tiwanakun valtio oli noin vuosina 500–900 jaa., jolloin kaupungista tuli valtava suurvallan keskus. Samoihin niin sanotun keskihorisontin aikoihin pohjoisessa kukoisti Wari-valtio. Tiwanakun kaupungissa saattoi asua jopa 30 000–60 000 asukasta. Joidenkuiden mukaan Tiwanakun olisivat rakentaneet alueella nykyäänkin asuvat urut, puquinat tai aimarat, mutta varmaa tämä ei ole. Alueen talous perustui perunaan ja muihin kasveihin, maissia ei viljelty korkean sijainnin vuoksi. Myös laaman paimentaminen oli Tiwanakun tärkeä elinkeino. Tiwanaku laajeni vuoden 500 jälkeen suurvallaksi, joka hallitsi koko Keski-Andien ylätasankoa, Altiplanoa. Tiwanaku romahti vuoden 1050 tienoilla. Arkeologit eivät tiedä romahduksen syytä. Todennäköisin syy on kuivuuden aiheuttama sadon menetys.
Ei tiedetä, keitä Tiwanakun perustajat ovat. Tiwanakun kulttuurin levinneisyysalue vastaa suunnilleen aimaroiden asuinaluetta. Tämän vuoksi kulttuurin luojina pidetään yleensä aimaroita, mutta myös alueella asuvia puquinoja (pukinoja) ja uruja on ehdotettu. Myös urut asuivat 1500-luvulla Tiwanakun imperiumin alueella, jokilaaksojen ja järvien rannoilla. Luultavasti Tiwanaku alisti kasvaessaan moneen kieliryhmään kuuluneita ihmisiä valtansa alle. Inkojen aikoina aimarat pitivät uruja alempana kansana. Puquinat tunnettiin inkojen aikana kiertelevinä parantajina. Joidenkin arvioiden mukaan urut olisivat olleet alueen alkuperäisiä asukkaita ja aimarat olisivat tulleet pohjoisesta alueelle kulttuuria luomaan.
Tiwanakun rauniot
thumb|200px|Tiwanakun rauniot. thumb|200px|Tiwanakun "Auringonportti". thumb|200px|Tiwanaku näkyy kartassa Titicacajärven eteläpuolella. thumb|200px|Tiwanaku ja muita löytöpaikkoja.
Paikassa on nähtävissä vaikutteita vanhasta perulaisesta kulttuurista: temppeli ja pyramidi on paikan keskus ja kiviarkkitehtuuri on huolellista. Paikka tunnetaan monista massiivisista kivirakennelmistaan. Tiwanakun huomiota herättävin rakennelma on hieman puoliristiä ylhäältä katsoen muistuttava Akapanan pyramidi, jonka vieressä on Kalasasayan temppeli Kalasasayan temppeli on jopa 6 metrin korkuisista kivistä koottu valtava neliömäinen kivirakennelma mitoiltaan 129 × 119 m. Sen sivuilla on isoja monoliitteja säännöllisin välimatkoin ja kulmakivet ovat kaikkein suurimpia. Kalasasayan temppelin edessä sinne vievien portaiden alla on maahan upotetun kentän (Temple Semisubterraneó) seinissä ulkonevia kivipäitä, joiden arvellaan liittyvän uhrausrituaaleihin. Kentän keskellä on suuria obeliskeja. Tästä maanalaisesta tasanteesta vie jokeen vesikanavia. Upotettu temppeli on saatettu pyhittää Mama Cochalle tai Paca Mamalle, veden ja/tai maan jumalattarelle. Kalasasya ja Akapana on omistettu ehkä vuoren ja taivaan jumalille. Nämä jumaluudet olivat olemassa jo Chavin-kaudella ja aikaisemminkin.
Puma Punku -pyramidi on rakennettu ehkä 600-luvulla, jolloin Akapana hylättiin. Puma Punku on T:n muotoinen, kolmiportainen rakennelma, joka on kivikasvoja täynnä oleva tasanne. Korokkeen päällä on puoliksi maanalainen temppelikenttä vesijohtojärjestelmineen. Upotetun alueen itäpuolella oli temppeli, jonne pääsi aikoinaan Auringon portista, joka esittää ehkä ukkosen jumalaa Tunupaa tai Illapaa (ei Viracocha-luojaa niin kuin on monesti väitetty). Jotkut monoliiteista muistuttavat varhaisemman Chiripa-kauden monoliitteja. Kalasasayan sisäänkäynnillä seisoo patsas, jonka korkeus on noin 3,5 metriä, Ponce-monoliitti. Monoliittipatsaiden korkeudet vaihtelevat 1,5–7,6 metriin. Putuni oli palatsikompleksi Kalasasayan lähellä.
Akapanan kuusiportaisen pyramidin sivun pituus on 203 × 192 metriä ja korkeus 17 metriä. Pyramidin huipulla oli jokin rakennelma. Pyramidin sisus on maata, kuori taas on kiveä, jonka päällä on saattanut olla ainakin joissain paikoissa metallilevyjä. Pyramidin kivet on liitetty yhteen kuparitapeilla, ja sen sisällä oli tunneleita. Portaat veivät itäpuolelta pyramidin huipulle. Jotkin sen rakentamiseen käytetyt hiekkakivi- tai andesiittilohkareet painoivat 100 tonnia.
Auringonportin Kalasasayan temppelistä löytyy myös Munkki-patsas.
TDP
TDP voi tarkoittaa seuraavia:
Tiwanaku
Uskonto
Temppelien perusteella tehtyjä arvioita Tiwanakun jumalista. Nämä jumalat ovat yleisandista kulttuuriperintöä ja esiintyvät Chavinin, Pucaran ja Chiripan kulttuureissa
Tiwanakun uskonnon uskotaan myös olleen yhteydessä kaupungin valtaan. Tiwanaku lienee ollut Titicacajärveä ympäröivän alueen uskonnollinen keskus, johon sen vaikutusvallassa olevilta alueilta saapui runsaasti pyhiinvaeltajia. Kaupungin valta olisi siten perustunut enemmän uskonnolliseen valtaan, kuin sotilaalliseen ylivoimaan. Tiwanakun asukkaat pitivät kaupunkinsa mielenkiintoisena rakentamalla jatkuvasti vaikuttavia rakennuksia. Näitä rakennuksia ei välttämättä ollut koskaan tarkoitettu rakennettavaksi valmiiksi, vaan näyttäviksi julkisivuiksi. Esimerkiksi Espanjalainen akateemikko Polo de Ondegardo hämmästeli 1500-luvun lopulla, miksi alkuperäisasukkaat rakensivat ikään kuin eivät olisis yrittäneetkään saada koskaan aikaan valmista.
Ilmasto, elinkeinot
Tiwanakun mainitsee eurooppalaisista espanjalainen kronikoitsija Cieza de Leon. Tiwanaku sijaitsee Titicacajärven eteläpuolella 72 km nykyisestä La Pazin kaupungista länteen Andien ylätasangolla, Altiplanolla. Koordinaatit ovat 16°33'17 S, 68°40'24 W. Korkeus merenpinnasta noin 3850 m. Altiplano on 700 × 200 km:n mittainen alue läntisten ja Keski-Kordillieerien välissä. Titicacajärvi on 3 810 m:n korkeudessa oleva 8 300 km² alainen järvi. Sen vedessä on hieman suolainen maku, mutta sen vettä pidetään lähinnä makeana. Se on maailman korkein purjehduskelpoinen järvi. Se leudontaa kylmän ja viileän ylängön ilmastoa. Titicacajärven ympäristö on kosteaa aluetta. La Pazissa sataa noin 800 mm/v mikä riittää hyvin viljelylle. Titicacajärven ympäristön ilmasto on viileää tierra frian ilmastoa, jossa vuotuiset lämpötilanvaihtelut ovat pienet, mutta vuorokautiset suuret. La Pazin tammikuun keskilämpötila on 10 °C ja heinäkuun 7 °C. Tammikuussa on päivällä 18 °C ja yöllä 6 °C. Heinäkuussa on päivällä 17 °C, mutta yöllä 1 °C. Talvi on kesää sateisempi. Pakkasäitä on 250–300 vuodessa.
Elinkeinoja olivat muun muassa kalastus, linnustus, viljely ja laaman ja alpakan paimentaminen. Titicacajärven ympäristö on kostea ja viljelykselle sopiva toisin kuin esimerkiksi kuiva Yungasin alue. Titicacajärvellä liikuttiin kaisla-aluksilla, joissa oli ainakin inkojen aikaan purje. Titicacalla kasvavaa kaislaa sanotaan totoraksi.
Tiwanakun maatalous pohjautui muun muassa perunaan, koska maissi ei kasva näin korkealla. Muita ylätasangon kylmää ilmastoa sietäviä viljelykasveja ovat oka, ulluko, kvinoa, cañihua ja anu. Laaman ja alpakan lisäksi syötiin mm kasvatettujen marsujen lihaa. Peruna säilyy pitkiä aikoja kuivatettuna ja jäädytettynä. 10. vuosisadalla ilmestyivät tänne ensimmäiset viljelyterassit, mutteivät olleet merkittäviä.
Kastelukanavien avulla toimiva viljely oli olennainen. Waru warut tai camellonit olivat ojitettuja peltoja. Oli muun muassa terassiviljelyä ja cochia, pieniä keinojärviä viljelysten kasteluun, eräänlaisia upotettuja puutarhoja. Suka kollu -menetelmässä tehtiin suuria penkkejä ja vesi ohjattiin penkkien väliin lämpiämään päiväksi. Yöllä lämmennyt vesi lämmitti peltoa. Peltoja lannoitettiin muun muassa ulosteilla, levällä ja kasvinjätteillä. Viljelykset ulottuivat satojen neliökilometrien alueelle. Suka kollu -menetelmän heikoin kohta on vedenkorkeuden säätely sekä alttius tulville ja varsinkin kuivuudelle. Koholla olevia peltoja rakennettiin ilmeisesti viemällä maata matalaan veteen.
Tiwanakun kukoistuksen aikoihin Andeilla uskotaan olleen normaalia lämpimämpää ja kosteampaa. Yöpakkaset ovat yleisiä Titicacajärven rannoilla. Yöpakkasia lievennetään kastelukanavilla jotka varastoivat perunapenkkien välissä lämpöä kuten kuumavesisäiliö. Koska kadot ovat tavallisia, perunaa kuivataan varastoon.
Nykyisten tutkimusten mukaan Tiwanakun kolme päälaaksoa pystyivät elättämään 285 000–1 482 000 ihmistä. Hieman tarkemman arvion mukaan Tiwanakun ympäristön väestö oli 570 000–1 111 500 ihmistä. Tämä on päätelty 19 000 suka kollu -hehtaarista ja nettotuotannosta, joka on välillä 10,65–21 tonnia hehtaaria kohden, ja siitä että tuotannon käyttö on 75 %.
Tiwanakun historia
thumb|Huari- (eli [[wari) ja Tiwanakukulttuurien vaikutusalueet]]
Tiwanakun vaiheitten kronologiasta ei ole yksimielisyyttä tiedonpuutteen vuoksi. Yksi ensimmäisistä arkeologeista alueella, Wendell Bennett, on kuitenkin nimennyt viisi eri ajanjaksoa Tiwanaku I–V. Vuosina 5700–1500 eaa. oli Altiplanolla kuivaa, ja Titicacajärvi nykyistä pienempi ja alueen asutus liikkuvaa ja hajanaista. Noin 1500 eaa. ilmasto kostui, ja seudulle syntyi kiinteitä viljelykyliä. Tällöin rannikolla vallitsi alkujakson keraaminen kulttuuri. Kosteus mahdollisti tehokkaan viljelyn, ja sen vaihteluilla oli merkitys alueen kohtaloihin.
Tiwanakun alkuvaihetta sanotaan muodostavaksi tai talonpoikaiseksi vaiheeksi, silloin keskus oli pieni maanviljely-yhdyskunta tai näiden joukko. Aemman arkeologiakäsityksen mukaana lkuvaiheeseen liittyvät kerrostumat Tiwanaku I ja II, ja jonkin kokoinen keskus alueelle olisi ilmestynyt joskus 400–200 eaa.
Noin vuonna 1 Tiwanakuun levisi pohjoisesta silloisen johtavan alueellisen keskuksen Pucaran kulttuurin vaikutus, sekä etelästä Chiripan vaikutteita. Uuden käsityksen mukaan Tiwanaku olisi asutettu vasta tässä vaiheessa.
Tiwanaku III eli Qyeayan Keyakaudella 100 jaa. - kaupunki alkoi kasvaa. Kalasasayan ja Akapanan rakentaminen aloitettiin. Samaan aikaan kukoistivat Perun rannikon paikalliset kulttuurit, joita oli muun muassa Moche. Joidenkin mielestä seuraava Tiwanakun vaihe syntyi Keyan ja Bolivian Cochabamban Andien itäpuolisten laaksojen Tupurayan vaikutuksesta.
Tiwanaku IV -suurvaltakaudella 350–400 alkaen kulttuuri levisi jonkin matkaa laakson ulkopuolelle. Tiwanakun johtajat alkoivat vallata ympäröiviä alueita noin 350 jaa. Noin 350 jaa. läheinen kilpaileva keskus Pucara romahti. On arvioitu että kulttuuri IV olisi levinnyt pian syntymänsä jälkeen n. 400 Etelä-Peruun, Pohjois-Chileen ja Luoteis-Argentiinaan. Wari olisi levinnyt pian Tiwanakun jälkeen. Noin 400 Tiwanakun vaikutus levisi 45 km:n päähän Nazacaraan. Titicacajärven pinta oli nykyistä korkeammalla 350–500. Vuoden 600 jälkeen pengerviljely laajeni yli soiden.
Noin 600 jaa. alkoi uusi vaihe, keskihorisontti. 540–610 oli kuivaa, vuosina 610–650 oli kostea kausi, ja 650–760 taas kuivaa.
Uuden temppelin rakentamiseen liittyvä laajeneminen alkoi voimakkaana noin vuonna 600, jolloin Akapana suljettiin ja Puma Punku rakennettiin. Suurvaltakauden eli keskihorisontin aikana Tiwanaku hallitsi koko ylätasankoa, Altiplanoa. Valtakunta ulottui Boliviaan, Etelä-Peruun, Pohjois-Chileen ja Luoteis-Argentiinaan. Pohjoisempana oli Warin valtio, joka oli luultavasti Tiwanakun kilpailijavaltio. Tiwanakulainen vaikutus levisi Pohjois-Chilen Aricaan asti. Jotkut tutkijat ovat väittäneet pohjoisen Warin jo noin 550-700 jaa. vallanneen Tiwanakun ja vieneen sieltä työvoimaa rakennustöihin, koska silloin Wariin ilmestyi Tiwanakun arkkitehtuurin piirteitä. Warissa on monia Tiwanakun kulttuurin piirteitä, muun muassa niin sanottu sauvajumala
Tiwanakun suuruudenaika oli Chen Chen-aika Tiwanaku V noin 725–1000 jaa. jolloin Tiwanaku levisi varsinkin itään. Omoon rakennettiin suuri temppeli. Noin 800 jaa. Tiwanaku oli levinnyt koko Titicacajärven ympärille. Näihin aikoihin noin 800–900 Titicacajärven pinta oli nykytasolla. Kosteus mahdollisti viljelyn ja kulttuurin loiston. Tiwanakun väkiluku lienee saavuttanut huippunsa noin 800 jaa., alueella asui tuolloin noin 10 000 - 20 000 asukasta.
Noin 800–1000, jolloin Tiwanaku laajeni eniten, Omoon ilmestyi Tiwanaku-tyylinen temppeli. Tuolloin ilmestyi merkkejä Wari-valtion laajenemisesta Morequan laaksoon. Koko Morequaa Warin ei kuitenkaan saanut valvontaansa. Luultavasti Tiwanaku ja Wari ovat olleet toistensa kilpailijoita.
Mahdollisesti noin 1100, ehkä jo sata vuotta aiemmin Tiwanaku hylättiin ehkä kuivuuden, keskusvallan romahduksen tai ulkoisen hyökkäyksen takia.
Tiwanakun romahdus
thumb|220px|[[Aimarat|Aimaroiden nykyinen asuma-alue osuu osittain yksiin Tiwanakun kulttuurin löytöalueen kanssa.]] thumb|220px| [[Puquinat|Puquinojen (Pukina) asuma-alueet ja kylät 1600-luvun alussa.]]
Tiwanaku luhistui noin 1050, ehkä hieman aiemmin tai myöhemmin. Samaan aikaan pohjoisempi Wari katosi. Suuret keskukset hävisivät. Pienten keskusten määrä kasvoi. Rio Catarin asutus hajaantui aiemmin asumattomalle pampalle pikku kyliin 1150 mennessä. Tiwanakun keramiikka katosi ja monumenttien rakennus loppui. Sauvajumala ja kotkanpää katosivat keramiikan aiheista.
Aiemmin monet arkeologit väittivät vieraiden kansojen, ehkä aimaroiden, saapuneen puquinojen alueelle ja ryöstäneen Tiwanakun. Uusien tutkimusten mukaan uusia ihmisiä saapui etelästä vasta yli 150 vuotta Tiwanakun häviämisen jälkeen. Aimarat lienevät asuneet Tiwanakun aikoihin alueella rinnan puquinojen kanssa: puquinat olivat viljelijöitä, aimarat myös laamanhoitajia.
Joidenkin arkeologien mielestä suuri kuivuus selittää parhaiten Tiwanakun tuhon.
Kuivuus olisi tuhonnut kohotetut vedellä kastellut pellot, ns. suka kollu-viljelykset, kun veden pinta laski 10 m noin 1000 jaa.
Tiwanakun romahduksen aikaan tapahtui pari suurta muutosta. Toisaalta keskiajan lämpökausi alkoi. Tämä kuivatti Altiplanoa, kun kosteutta kulki enemmän kulki tuulten mukana päiväntasaajalta pohjoiseen. Mutta toisaalta keskiajan lämpökauden alussa oli niin ikään ilmastoa kuivattanut Oortin auringonpilkkuminimi noin 1010-1040 jaa. Tällöin maailmassa ilmasto viileni ja kuivui laajoilla alueilla noin 1000-1100 jaa.
Jäätiköllä kuivui noin 1010-1040 jaa. Noin 1040–1450 oli Quelccayan jäätiköllä hyvin kuivaa. Järvenpohjan kairausnäytteessä näkyy vuonna 1100 eloperäisten kerrostumien loppu. Järvi kutistui vuosina 1030–1280. Järven pinta laski 12-17 metriä. Tämä tapahtui noin 1050-1200. Nämä kaikki ovat merkkejä suuresta kuivuudesta. Kuivuus hävitti pohjaveden, eikä peltojen kasteluun käytetyistä lähteistä tullut enää vettä. Pellot tuhoutuivat ja ihmisille tuli nälkä. Tämä olisi saattanut ajaa kansan kapinaan pappiseliittiä vastaan.
Tiwanakusta on löydetty merkkejä äkkituhosta. Monoliitit kaatuivat ja rikkoutuivat. Joku tai jokin rikkoi melkein kaikki julkiset rakennelmat. Tiwanaku V-kauden lopussa Putuni-kolmpleksin saviruukut särkyivät ja paikka paloi. Samoin Moqoceguan ja Isla del Solin siirtokunnat paloivat. Lukurmatan upotetun aukion reunuskiviä alettiin käyttää tavallisten rakennusten tekoon. Pohjois-Chilen ja Etelä-Perun Tiwanaku-hautoja ryöstettiin. Arkeologien tutkimusten mukaan ihmisiä siirtyi keskuksesta pieniin kyliin. Keramiikka säilyi samana vielä vuoden 1100 jälkeen.
Tiwanakun seudulle levittäytyi uusi hautaustapa, kiviset chullpa-tornihaudat luultavasti etelästä noin 150–200 vuotta Tiwanakun luhistumisen jälkeen noin 1150–1300. Keramiikka vaihtui noin 1200. Samalla ilmestyi linnoitettuja asuinpaikkoja. Ei osata sanoa, liittyykö tämä suoraan Tiwanakun tuhoon. Chullpien tulo viittaa joka tapauksessa vanhan vallan romahtamiseen. Joidenkin mielestä chullpat levisivät alueella uskonnollisena vaikutteena, ei vieraan kansan vaelluksen kautta. Tiwanakun luhistuttua alueella oli kilpailevia pieniä aimaroiden kuningaskuntia.
Usein on esitetty ajatus, että Tiwanaku olisi ollut maata viljelevien puquina-intiaanien kulttuuri, jonka paimentolaisten, laamaa hoitavien aimaroiden kulttuuri tuhosi. Tiwanakun rakentajiksi on myös veikattu järven saarilla elävän uru-heimon esi-isiä. Uudemmat tutkimukset viittaavat siihen, että puquinat ja aimarat olisivat asuneet alueella pitkään, ja Titicacajärveä ympäröivä Altiplano olisi ollut näin ollen pitkään monikansainen.
Geenitutkimusten mukaan Tiwanakun geenit muistuttavat nykyisen Etelä-Perun ja Pohjois-Bolivian alkuperäiskansojan geenejä, joita ovat aimarat ja ketshuat. Äitilinjan haplotyyppi B2 oli yleinen Tiwanakun väestössä. Se on yleinen seudulla nykyäänkin. Mikään ei viita suuriin muuttoaaltoihin kun Tiwanaku romahti
Nadja Auermann
thumb|right|Nadja Auermann Life Ballissa [[2007]] Nadja Auermann (s. 19. maaliskuuta 1971) on saksalainen malli. Hän esiintyi jo varhaisella urallaan mm. Harper's Bazaar - sekä Vogue-lehdissä ja Benettonin mainoksissa.
Auermannin keskeiset tunnusmerkit ovat erittäin pitkät sääret. Malli on toiminut myös näyttelijänä niin elokuvissa kuin televisiossakin.
Auermann oli vuosina 1998–2005 naimisissa näyttelijä Wolfram Grandezkan kanssa. Hänelle myönnettiin vuoden 2004 Women's World Awards -tapahtumassa World Style Award.
Saari (Suomen entinen kunta)
Saari on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalassa. Vuoden 2004 lopussa kunnassa asui 1 392 ihmistä ja sen pinta-ala oli 183,08 km², josta 15,7 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 8,5673 asukasta neliökilometriä kohden. Entisen kunnan keskustaajama on Akonpohjassa, lähellä kuutostietä. Saaren kirkko sijaitsee Suuren Rautjärven koillisrannalla noin kahdeksan kilometrin päässä Akonpohjasta.
Saari yhdistyi 1. tammikuuta 2005 Parikkalan ja Uukuniemen kanssa uudeksi kunnaksi, jonka nimeksi tuli Parikkala.
Saaren naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Kesälahti, Parikkala, Punkaharju ja Uukuniemi. Ennen 1940-luvun alueluovutuksia naapurikuntiin kuului myös Jaakkima. Viimeinen kunnanjohtaja ennen kuntaliitosta Parikkalaan oli Alpo Kosunen, joka jatkoi sitten Parikkalan kunnanjohtajana.
Alue ja maisemat
Talvisodan päätteeksi solmitussa Moskovan rauhassa 1940 suurin osa siihenastisen Saaren alueesta pysyi Suomessa, mutta pieni osa (29,9 km2) sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Ne Suomi valtasi kokonaan jatkosodan alussa 1941, mutta sodan 1944 päätteeksi solmitun Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisjoukkojen oli vetäydyttävä 1940 hyväksytylle rajalle.