cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äännelaki
Kielitieteeseen käsitteen esitteli nuorgrammaattinen koulukunta, joka pyrki muotoilemaan kielihistoriasta mahdollisimman positivistisen tieteen, jossa kaikkien väittämien tulisi perustua yksinomaan havaintotosiseikkojen varaan. Äänteenmuutoksen ehtojen tulisi näin olla yksin äänteellisessä (rajatapauksena morfofonologisessa) kontekstissa. Toteutuessaan äänteenmuutos olisi mekaaninen, poikkeukseton ja metodologisesti ajaton. Muutosten säännönmukaisuus oli kielihistorioitsijoille tuttua jo entuudestaan ja äännelaki-nimitystäkin siitä oli aiemmin jo käytetty, mutta vasta nuorgrammaatikot antoivat käsitteelle täsmällisen määritelmän ja rajasivat sen toteutumisehdot äänneympäristöön tavoitteenaan luonnonlakien kaltainen ehdoton lainkaltaisuus. Teesiksi poikkeuksettomuutta esittivät ensimmäiseksi Wilhelm Scherer ja August Leskien.
Nuorgrammaatikot pitivät äännelain poikkeuksettomuudesta ehdottomasti kiinni: jos jokin äänne tietyin ehdoin tiettynä aikana muuttuu, se muuttuu samoissa olosuhteissa kaikkialla samoin. Omanakin aikanaan käsitys nostatti myös kritiikkiä ennen kaikkea varsinaisen kielitieteen ulkopuolelta kielifilosofiasta ja kielipsykologiasta mutta myös murteentutkimuksesta. Jotkut aikaisemmin polven kielihistorioitsijat kuten Georg Curtius hyväksyivät kuitenkin myöhemminkin myös sporadisten äänteenmuutosten mahdollisuuden.
Ellei jokin äänteenmuutos jossakin sanassa vaikuttanut toteutuneen, mahdollisia selityksiä olivat:
Esimerkiksi suomen kielen historiassa tiedetään tapahtuneen *ti > si -muutos: i-vokaalin etinen t on muuttunut (välivaiheiden kautta) s:ksi. Äännelain käsitettä noudattaen muutoksen tulisi olla ollut poikkeukseton eli i:n edellä ei pitäisi olla t:tä, mutta silti tällaisia tapauksia esiintyy, esim. tina ’eräs metalli’, noit-i-a (monikon partitiivimuoto substantiivista noita). Näistä tina selittyy myöhäisellä lainautumisella. Vaikka sillä on germaaninen alkuperä (rekonstruoitu muoto *tina) kuten verbillä kärsiä (< *kärte < *χarþia-), jossa *ti > si on tapahtunut, se on ilmeisesti lainautunut kantasuomeen vasta muutoksen jo tapahduttua. Vastaavasti noitia selittynee analogialla, tarkemmin ns. paradigmantasoituksella, jossa noita-sanan paradigman muut t:n sisältävät muodot (noita-a, noita-na…) ovat vaikuttaneet monikkomuotoihin niin, että t on niissä joko säilynyt tai myöhemmin palautettu.
Käsitteellä on käyttöä paitsi nimenomaisesti äänteenmuutosten ja kielihistorian myös etymologian ja sanaston tutkimuksessa.
Rauni Pekkala
Rauni Pekkala (s. 2. maaliskuuta 1942 Pieksämäki) on suomalainen iskelmälaulaja, joka oli varsin suosittu 1960-luvulla. Hänen uransa alkoi vuonna 1960 hänen sijoituttuaan iskelmälaulukilpailussa Pieksämäellä toiseksi. Hän toimi Herbert Katzin yhtyeen solistina viisi vuotta ja osallistui vuonna 1963 Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan. 1960-luvun jälkeen esiintymiset vähenivät selvästi, mutta Pekkala tekee edelleen keikkoja. Harrastuksista mainittakoon lentopallo.
Pekkala on esiintynyt elokuvassa Käpy selän alla (1966) laulajana ja elokuvassa Käyntikorttini (1964) näyttelijänä sekä ollut mukana MTV3:n BumtsiBum!-ohjelmassa 14. marraskuuta 1998. Myös Rauni Pekkalan sisko Raili Tuttujew on levylaulaja ja on esiintynyt nimellä Tutta Jew.
Rafael Bastos
Rafael Bastos (s. 1. tammikuuta 1985 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa romanialaista CFR Clujta ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.
Seurajoukkueura
Bastos siirtyi 5. tammikuuta 2010 japanilaisesta Consadole Sapporosta portugalilaiseen Sporting Bragaan kesäkuuhun 2011 ulottuvalla sopimuksella. Hän pelasi kuitenkin vain kahdeksassa ottelussa loppukauden aikana, jonka jälkeen heinäkuussa 2010 hänen sopimuksensa joukkueen kanssa päätettiin purkaa.
Kesällä 2010 Bastos siirtyi romanialaiseen CFR Clujiin. 19. syyskuuta 2012 pelatussa Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa vanhaa seuraansa Sporting Bragaa vastaan Bastos teki kaksi maalia.
Kai Kustaa Vähäkallio
Kai Kustaa Vähäkallio (10. maaliskuuta 1940 Orivesi − 20. heinäkuuta 1979 Hyvinkää) oli Kytäjän kartanon omistaja, joka muistetaan niin sanotun Kytäjän kolmoissurman tekijänä vuonna 1972.
Kai Vähäkallio oli koulutukseltaan ylioppilas ja omisti laajan keräilyaseiden kokoelman. Hän oli arkkitehti Väinö Vähäkallion pojanpoika. Vähäkallion isä Kai Väinö Vähäkallio (1916–1940) kaatui talvisodassa, poikansa syntymäpäivänä. Vähäkallio sai kartanon omistukseensa vuonna 1962, muutama vuosi isoisänsä kuoleman jälkeen. Kai Vähäkallio oli vuodesta 1962 naimisissa Irma Loukolan kanssa ja heillä oli vuosina 1964 ja 1967 syntyneet pojat. Irma ja Kai Vähäkallion avioliitto päättyi eroon vuonna 1975. Avioliitto oli alkanut rakoilla jo vuonna 1972.
Vähäkallio ampui 12. toukokuuta 1972 kolme kartanon mailla luvatta teltaillutta hyvinkääläistä teinipoikaa, Veijo Ilmari Häkkisen, Esa Tapani Hyväkän ja Kai Tapio Hyväkän. Pojat olivat teltassa nukkumassa, kun Vähäkallio ampui heitä revolverilla päähän. Surmatyötä kutsutaan nimellä Kytäjän kolmoissurma.
Hyvinkään kihlakunnanoikeus ja Helsingin hovioikeus tuomitsivat Vähäkallion kolmesta täyttä ymmärrystä vailla olevana tehdystä taposta 15 vuodeksi kuritushuoneeseen. Surmattujen poikien omaiset olivat vaatineet Vähäkalliolle rangaistusta kolmesta murhasta. Korkein oikeus alensi tuomion 12 vuodeksi vankeutta.
Vähäkallio vapautui ensikertalaisena ja hyväkäytöksisenä vankina jo vuonna 1978, mutta teki itsemurhan vuotta myöhemmin ampumalla.
Diatsokarbonyyliyhdisteet
Rakenne
thumb|250px|left|Diatsoketonien resonanssimuodot Diatsokarbonyyliyhdisteet ovat hieman muita alifaattisia diatsoyhdisteitä stabiilimpia. Tämä johtuu siitä, että diatsoryhmä kykenee luovuttamaan elektroneja karbonyyliryhmällä ja diatsoyhdisteillä on kolme eri resonanssimuotoa. Nämä resonanssimuodot stabiloivat diatsokarbonyyliyhdisteitä. Resonanssi luo diatsokarbonyyliyhdisteisiin kaksoissidoksen luonnetta ja yhdisteistä tunnetaankin E- ja Z-isomeerit ja vallitseva konformaatio riippuu olosuhteista. Esimerkiksi liuoksissa monosubstituoidut diatsoketonit, joissa diatsoryhmään sitoutunut hiiliatomi on sitoutunut lisäksi protoniin ja yhteen orgaaniseen ryhmään, esiintyvät pääasiassa Z-isomeereina ja disubstituoidut diatsoketonit esiintyvät E-isomeereina. Eri konformaatio vaikuttaa diatsokarbonyyliyhdisteiden reaktioiden mekanismeihin.
Valmistus
Diatsokarbonyyliyhdisteiden valmistamiseen on useita tapoja. Niitä voidaan valmistaa diatsotiointireaktiolla natriumnitriitin hapon läsnä ollessa α-aminokarbonyyliyhdisteitä, happokloridien ja diatsometaanin, trimetyylisilyylidiatsometaanin tai N-isosyanotrifenyyli-iminofosforaanin välisellä reaktiolla tai atsoryhmän siirtoreaktio eli Bamford–Stevens-reaktio, jossa ketonit tai diketonit reagoivat atsoryhmän siirtävän reagenssin kuten tosyyliatsidin, mesyyliatsidin tai p-asetamidobentseenisulfonyyliatsidin kanssa.
Reaktioita
Muiden diatsoyhdisteiden tavoin diatsokarbonyyliyhdisteet hajoavat suhteellisen helposti kuumennettaessa vapauttaen typpikaasua ja karbokationin. Muodostuva välivaihe voi reagoida nukleofiilien kuten kloridi-ionien kanssa muodostaen kloorattuja ketoneja tai veden kanssa muodostaen karboksyylihappoja. Jälkimmäisessä tapauksessa katalyyttinä käytetään hopeaoksidia ja reaktiota kutsutaan Arndt–Eistert-reaktioksi.
Wolff-toisiintumisissa diatsokarbonyyliyhdisteet toisiintuvat keteeneiksi vapauttaen typpikaasua. tämä on yksi käytetyimmistä tavoista valmistaa keteenejä. Myös Wolff-toisiintumisessa voidaan käyttää katalyyttinä hopeaoksidia. Wolff-toisiintumisissa Z-diatsokarbonyyliyhdisteet reagoivat yhtäaikaismekanismilla, mutta E-isomeereista muodostuu ensin välivaiheena karbeeni.
Kuumennettaessa diatsokarbonyyliyhdisteitä ne hajoavat asyylikarbeeneiksi tai siirtymämetallisuolojen läsnä ollessa asyylikarbenoideja. Nämä reagoivat karbeenien tavoin esimerkiksi alkeenien kanssa muodostaen syklopropyylijohdannaisia.
Diatsokarbonyyliyhdisteet voidaan polymeroida ja reaktioiden initiaattoreina käytetään yleensä siirtymämetalleja. Polymeerin perusrunkona on hiilivetyketju, josta haarautuu lähtöaineesta riippuen joko ketoni- tai esteriryhmiä.
Luettelo Jyväskylän yliopiston ainejärjestöistä
Tämä on luettelo Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan piirissä toimivista tiedekunta- ja ainejärjestöistä.
Luettelo on järjestetty aakkosjärjestykseen ensin tiedekuntien ja sitten ainejärjestöjen nimien mukaan.
Huhtimittari
Koko ja ulkonäkö
Sukupuolidimorfinen laji, jonka koiras on hentorakenteinen, harmaanruskea perhonen. Etusiivet ovat kellanharmaat ja ruskehtavien pisteiden kirjomat. Tyvipoikkiviiru ja sisempi poikkiviiru erottuvat heikosti. Ulompi poikkiviiru on selvä ja sen ulkopuolella on ruskeaa kehnää. Aivan siiven ulkoreunassa on hyvin erottuva mustien pisteiden rivi. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset ja niissä näkyy himmeän poikkiviirun lisäksi keskitäplä ja musta pisterivi siiven reunassa. Siipiväli 32–37 mm.
Naaras on harmaa. Sen siivet ovat tynkämäiset, noin 5 mm pitkät ja selvästi poikkiraidalliset.
Samannäköisiä lajeja ovat myöhään syksyllä lentävät ruskamittari (Agriopis aurantiaria) sekä pakkasmittari (Erannis defoliaria).
Levinneisyys ja lentoaika
Eurooppalainen laji, jonka levinneisyys yltää idässä Uralille ja Kaukasukselle. Suomessa huhtimittari on varsin harvinainen ja se tunnetaan toistaiseksi vain muutamalta esiintymispaikalta etelärannikon tuntumassa. Laji on uusi tulokas, josta oli pitkään havaintoja vain yksittäisistä harhailijoista, kunnes 2000-luvun aikana se on selvästi vakiintunut. Perhosia lentää huhtikuun alusta toukokuun alkuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on helmikuusta huhtikuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Lehtolaji, joka elää Euroopassa tammi- ja pyökkimetsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Suomen havainnot ovat tammea ja pähkinäpensasta kasvavista lehdoista, mutta lajia voisi kenties löytyä muunkinlaisista ympäristöistä. Laji on vaikeasti havaittava sillä koiraat tulevat huonosti valolle ja ovat lennossa varsin varhain keväällä. Naaraat oleilevat puiden ja pensaiden oksilla.
Laji talvehtii maassa kotelona, jonka sisälle on jo syksyllä kehittynyt kuoriutumisvalmis perhonen.
Ravintokasvi
Toukka elää monilla eri lehtipuilla.
Néa Kydonía
Néa Kydonía (virallisesti Δημοτική Ενότητα Νέας Κυδωνίας, Dimotikí Enótita Néas Kydonías) on yksi Chanián kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 10 771 (vuonna 2011).
Néa Kydonían nimi, ”Uusi Kydonia”, viittaa Chanián antiikin aikaiseen nimeen Kydonia. Néa Kydonía sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla Egeanmeren rannalla. Sen länsipuolella sijaitsee Plataniás ja itäpuolella Chanián kaupunki. Néa Kydoníaan kuuluu sen edustalla sijaitseva asumaton Ágioi Theódoroin saari. Saarelle on tuotu Kreetan vuoristoista uhanalaisia kri-kri-vuohia eli ”kreetalaisia villivuohia”.
Kunnallisyksikön osat
Néa Kydonían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Tuhkakääpä
Tuhkakääpä (Bjerkandera adusta) on koko Suomessa yleisenä esiintyvä, kaikenlaisista metsistä ja kulttuuriympäristöstä tavattava kääpälaji. Se kasvaa monilla lehtipuilla ja -pensailla, kuten vaahteralla ja seljalla, sekä kuusella. Tuhkakääpä valkolahottaa sekä elävää että kuollutta puuainesta.
Yksivuotinen, tuoksuton itiöemä on yleensä lakillinen ja vähän tyvestä puulle levittäytynyt, tosin myös täysin resupinaattisia tuhkakääpiä on tavattu. Tuore itiöemä on juustomaisen lohkeava, kuivana taas rapsakka. Lakki on pieni, ohuen hyllymäinen ja osana usean lakin rykelmää. Lakin yläpinta on nuorena homeisen näköinen ja väriltään rusehtavan valkoinen, josta se muuttuu hiirenharmaaksi tai savunruskeaksi tummilla vöillä ja lopulta mustaharmaaksi. Kasvava reuna ja resupinaattinen reunus ovat valkoiset, kolhiintuessaan ja kasvun loputtua reuna muuttuu mustaksi. Pillipinta on tuhkanharmaa ja muuttuu käävän kuollessa mustaksi. Pillejä mahtuu 6-9 millimetrille ja ne erottuvat lohkopinnassa selvästi likaisen valkoista maltoa tummempana kerroksena. Tuhkakäävän kokonaispaksuus on 2-4 mm.
Vertaa pinovyökääpään ja sitkokääpään, jotka ovat sitkeitä ja pillistöltään valkoisia, sekä resupinaattista tuhkakääpää hopeakääpään, jonka lohkopinta on lähes tasavärinen ja joka tuoksuu tuoreena vahvan pistävälle.
Honda CRM 125
Honda CRM on 125-kuutioisella kaksitahtimoottorilla varustettu italialainen crossipyörä/katumoottoripyörä. Pyörää saa tieliikennekelvollisena.
Tekniset tiedot
moottori: R 1-syl., 2-tahtinen, nestejäähdytteinen
poraus&isku: 54 x 54.5 mm
iskutilavuus: 124,8 cm³
puristussuhde: 8,6:1
teho: 26,6 hv/11500 k/min offroad (10.5 kW rek.)
kaasutin: Mikuni TMX 38
käynnistys: poljin
vaihteisto: 5 vaihdetta, manuaali
jarrut edessä: levyjarru Ø 320 mm, 4-mäntäinen puristin
jousitus edessä: teleskooppi Kayaba Ø 46 mm
jousitus takana: monojousitus, täysin säädettävä
rengas edessä: 120/70-17
rengas takana: 150/60-17
polttoaine-säiliö tilavuus: 7,7 litraa
istuinkorkeus: 874 mm
akseliväli: 1470 mm
paino: 89.5 kg
voitelu: seosvoitelu
ʿAin
pienoiskuva|ʿAin-konsonantin itsenäinen muoto. ʿAin on arabialaisen kirjaimiston 18. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ع. Heprealaisessa kirjaimistossa ʿainin vastine on ajin (ע).
Arabian kielessä ʿain lausutaan soinnillisena faryngaalisena frikatiivina. Kielissä, joissa faryngaalifrikatiivia ei esiinny, konsonantti jätetään usein pois arabiaperäisten lainasanojen ja nimien ääntämyksestä. Esimerkiksi arabiassa ʿain-konsonantilla alkavat nimet Ali (arab. علي, ʿAlī) ja Abdi (arab. عبدي , ʿAbdī) lausutaan suomeksi vokaalialkuisina.
Persiassa ʿain lausutaan joko mykkänä tai glottaaliklusiilina. Vokaalin edellä se ilmaisee seuraavan vokaalin lausumista pitkänä. Urdussa ʿain äännetään konsonantin jäljessä vokaalina ja muualla joko mykkänä, glottaaliklusiilina tai vokaalina.
ʿAinin kirjoitusasu muuttuu huomattavasti riippuen siitä, missä kohdassa sanaa kirjain esiintyy. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, joita ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen, ʿain kirjoitetaan عـ (esim. عا ʿā). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä ʿainin kirjoitusasu on ـعـ (esim. نعا nʿā), ja sanan lopussa edeltävään kirjaimeen liitettynä se kirjoitetaan ـع (esim. نع nʿ).
Kaan Kairinen
Kasper Kaan Kairinen (s. 22. joulukuuta 1998 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kairinen edustaa Tšekin pääsarjassa pelaavaa Sparta Prahaa.
Kairinen aloitti jalkapallon Turun Nappulaliigassa. Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Kairinen pelasi FC Interissä. Hän pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa 25. lokakuuta 2014, kun FC Inter hävisi kotonaan FF Jarolle 0–1. Kairinen tuli ottelussa kentälle 70. minuutilla Kalle Kaupin tilalle. Ottelu oli Kairisen ainoa liigassa kaudella 2014. Kaudella 2015 hän pelasi 26 liigaottelua. Lokakuussa 2015 Kairinen palkittiin Vuoden Veikkausliigatulokkaana.
Elokuussa 2018 Kairinen siirtyi FC Interiin kauden loppuun kestävällä lainasopimuksella ja marraskuussa 2018 Kairinen solmi vuoden 2019 kattavan lainasopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa.
Helmikuussa 2020 Kairinen siirtyi lainasopimuksella Norjan OBOS-ligaenissa pelaavaan Lillestrømi in. Kauden päätteeksi Lillestrøm nousi Eliteserieniin ja Kairinen allekirjoitti vuoteen 2024 asti ulottuvan sopimuksen seuran kanssa. Kairinen pelasi seuraavan kahden kauden aikana Eliteserienissä yhteensä 42 ottelua, joissa onnistui kahdesti maalinteossa.
Tammikuussa 2023 Kairinen siirtyi Tšekkiin Sparta Prahan riveihin. Kevätkaudella 15 ottelua Fortuna Ligassa pelannut Kairinen pääsi kauden päätteeksi juhlimaan Tšekin mestaruutta.
Muuta
Hänellä on suomalainen äiti ja hänen edesmennyt isänsä oli Turkista kotoisin.
Haapalainen
Haapalainen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Animal (Sweatmasterin albumi)
Animal on vuonna 2007 julkaistu turkulaisen garage rock -yhtye Sweatmasterin kolmas pitkäsoitto. Albumi nousi Suomen albumilistalle ja oli siellä kolme viikkoa parhaan sijoituksen ollessa 24. Animal sai lisäksi lähes kauttaaltaan hyviä arvosteluita. Helsingin Sanomat antoi levylle neljä tähteä viidestä, ja Rokkizine-lehti valitsi Animalin viikon levyksi ja antoi neljä ja puoli tähteä. Albumi valittiin vuoden 2007 kotimaiseksi albumiksi musiikkilehti Suen äänestyksessä.
Luettelo rikoksista tuomituista kansanedustajista
Luettelo rikoksista tuomituista kansanedustajista vuodesta 1906 alkaen. Luettelo sisältää kansanedustajina toimineita henkilöitä, jotka on joskus tuomittu rikoksesta. Luettelo ei ole täydellinen.
Clas Herman Molander
Clas Herman Molander (17. helmikuuta 1817 Kesälahti – 3. joulukuuta 1897 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, virkamies ja senaattori, joka toimi pitkään uutterana valtiontalouden hoitajana. Molanderin virkaura valtionhallinnossa ehti kestää yli 50 vuotta ja pelkästään senaatin valtiovaraintoimituskunnan johdossa hän oli 26 vuotta, joten häntä voitaneen sanoa Suomen pitkäaikaisimmaksi "valtiovarainministeriksi".
Clas Herman Molanderin isä oli majurina Suomen sodan jälkeen 1809 palveluksesta eronnut tilanomistaja Adolf Molander, ja hänen setiään olivat Porvoon piispa Johan Molander ja Kymenkartanon läänin maaherra Abraham Molander (myöh. Nordenheim). Vaikka leskiäidillä ei ollut varaa laittaa häntä lukioon, sedät järjestivät hänet opin tielle. Molander kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1836, opiskeli lakia ja valmistui tuomariksi 1843, minkä jälkeen aloitti virkauransa senaatissa kopistina. Molanderin uraa edisti kielitaito: hän oli käynyt saksankielisen alkeiskoulun ja harjoitti venäjänkielen opintoja Moskovassa vuosina 1841–42. Vuodesta 1846 Molander työskenteli Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa, vuodet 1849–1854 sensuurista vastanneen lehdistötoimiston päällikkönä.
Toimittuaan välissä neljä vuotta valtiosihteerinvirastossa Pietarissa ja matkusteltuaan Euroopassa, Molander oli kenraalikuvernöörinkanslian päällikkönä 1858–1865. Hänet aateloitiin vuonna 1863, jolloin hän otti uuden aatelissukunsa tunnuslauseeksi "Rehellisyys maan perii". Hän ehti osallistua aatelissäädyssä kymmenen kertaa valtiopäiville 1863–64, 1867, 1872, 1877–78, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897. Vuonna 1887 hänet korotettiin vapaaherraksi.
Molander toimi Hämeen läänin maaherrana 1865–1869, jolloin hän osoitti suurta intoa nälänhädän torjumiseksi. Vuonna 1869 hänet nimitettiin lopulta jäseneksi senaattiin, jossa hän jatkoi kuolemaansa asti. Ensimmäiset kaksi vuotta hän oli kamaritoimituskunnan päällikkönä, mutta pääuran muodosti yli neljännesvuosisata (1871–1897) valtiovaraintoimituskunnan johdossa. Tässä toimessaan hän vaikutti ahkeruudellaan ja tunnollisuudellaan hyvään raha-asioiden hoitoon ja Suomen markan arvon säilymiseen. Tärkein päätös oli markan sitominen kultakantaan vuonna 1878, mikä irrotti Suomen raha-asiat lopullisesti Venäjästä. Vuoden 1890 komissioissa, joissa oli tarkoitus saada aikaan tulli- ja raha-asioissa lähestymistä Venäjän ja Suomen välillä, Molander torjui taitavasti venäläisten ehdotukset.
Molander oli puolueeton, mutta häntä on luonnehdittu maltillisen suomenmieliseksi, sillä hän kuului Suomalaisen Teatterin tukijoihin ja oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kunniajäsen. Molander nimitettiin salaneuvokseksi 1875 ja palkittiin Valkoisen kotkan kunniamerkillä 1884. Pinttyneen tunnollisena ja ahkerana hän ei jäänyt koskaan eläkkeelle, ja kuoli lopulta 80-vuotiaana sydänhalvaukseen työpöytänsä ääreen senaatintalon virkahuoneessaan.
Juristi, virka- ja valtiopäivämies Herman Maximilian Molander oli Clas Herman Molanderin ja hänen puolisonsa Johanna Fredrika Hallonbladin poika.
Pohjanmaa (elokuva)
Pohjanmaa on Pekka Parikan ohjaama elokuva vuodelta 1988. Se perustuu Antti Tuurin 1982 kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Elokuvan ensi-ilta oli 26. helmikuuta 1988.
Pohjanmaa on ensimmäinen valmistunut, mutta kronologisesti toinen elokuva nk. Hakala-saagassa. Talvisota kertoo Martti Hakalasta, jonka lapsia tämän elokuvan päähahmot ovat.
Elokuva voitti kolme Jussi-palkintoa (ohjaus, kuvaus ja leikkaus). Sille jaettiin myös kaksi ranskalaista palkintoa. Pohjanmaa sai 1989 Rouenin festivaalin lehdistöpalkinnon, joka oli arvoltaan 100 000 frangia, sekä Ranskan elokuvateattereitten liiton 1. palkinnon (Prix ACOR), joka oli arvoltaan 10 000 frangia.
Juoni
Tapahtumat sijoittuvat yhdelle helteiselle sunnuntaipäivälle Kauhavalla. Hakaloiden suku on kerääntynyt jakamaan vuosikymmeniä sitten Amerikkaan muuttaneen ja siellä kuolleen isoisän perintöä. Mitenkään äveriäänä isoisä ei näytä kuolleen, sillä tavaroiden joukosta ei löydy muutamaa vaatekappaletta ja rikkinäistä taskukelloa arvokkaampaa tavaraa.
Yhdellä Hakaloiden veljeksistä, Veikolla (Esko Salminen), on selvittämättömiä asioita entisen liikekumppaninsa Ketolan (Paavo Pentikäinen) kanssa. He olivat yhdessä omistaneet mattokutomon, jonka konkurssin yhteydessä Ketola oli pettänyt Veikkoa. Veikko käy aamulla Erkin (Taneli Mäkelä) kanssa uhkailemassa Ketolaa tämän kotona, tilanteen rauhoittaa paikalle saapuneet Hakaloiden tuntema paikallinen vanhempi poliisikonstaapeli Lammi (Kalevi Haapoja) sekä vastikään paikkakunnalle tullut nuorempi poliisikonstaapeli Matero (Vesa Vierikko). Hakaloiden syytinkimökissä asuu "isumummu" (Alli Häjänen), jonka jo huojuva muisti sekoittaa Erkin pojakseen Martiksi ja samalla aseen hautaamista toruva isumummu tulee paljastaneeksi Erkille asekätkön, johon Martti on haudannut Suomi-konepistoolin. Erkki löytää aseen ja kokeilee sitä – toteaa toimivaksi ja piilottaa sen mattokutomoon.
Nimismies (Aarno Sulkanen) käy ojentamassa Veikkoa ja kyselee jo kyläläisten tekemästä ilmoituksesta aseella ammuskelusta. Veljekset lähtevät Lummukkaan uimaan ja koska Paavon (Esko Nikkari) pojat, Markku (Heikki Paavilainen), Raimo (Mikko Kouki) ja Antero (Konsta Mäkelä) ovat yhdessä päättäneet "kurmoottaa" Ketolaa, he kehottavat Erkkiä pitämään Veikon pois maisemista kiljulla. Lummukan sorakuopilla veljekset uivat, juovat kiljua ja ammuskelevat konepistoolilla. Paikalle ilmaantuu myös vanha opettaja (Kalevi Kahra), joka tunnistaa sota-ajoilta tutun aseen äänen ja jonka mökille Lappajärvelle lähdetään ammuskelemaan opettajan Jatkosodasta aikoinaan tuomalla Naganilla.
Samaan aikaan on Ketolan pelottelu päättynyt Lapuan suoralla onnettomasti: Ketola on turvautunut taskustaan kaivamaansa puukkoon, jolla on huitaissut Markun silmään. Paavon pojat ja Ketola on pistetty putkaan. Erkki saa opettajan mökiltä lähdettyään kuulla tapahtuneesta ja poliisi noutaa loput veljekset Lappajärveltä. Poliisi pistää kaikki putkaan. Nimismies yrittää kuulustella vahvassa humalassa olevia veljeksiä, mutta asiassa ei päästä juuri eteenpäin. Poliisi saa tarpeeksensa joukosta ja ajaa heidät ulos. Markku on Seinäjoella teho-osastolla ja menettää lopulta toisen silmänsä. Veikko löydetään myöhemmin sammuneena ja viimein hän kuolee putkassa sydänkohtaukseen.
MPlayer
MPlayer - The Movie Player on avoimeen lähdekoodiin pohjautuva mediasoitin. Se kehitettiin alkuaan toimivaksi vain Linuxissa, mutta toimii nykyään myös muissa Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä sekä mm. Windowsissa. MPlayeria levitetään GPLv2-lisenssin alaisena, ja sen alkuperäiset tekijät olivat enimmäkseen unkarilaisia.
MPlayerin sanotaan osaavan toistaa enemmän videomuotoja kuin minkään muun soitto-ohjelman. Siinä on sisäänrakennettuna suuri määrä koodekkeja. Lisäksi se voi tarvittaessa käyttää Windowsin konekielisiä DLL-tiedostoja tai vastaavanlaisia OS X:n Intel-version ohjelmakirjastoja median toistoon.
MPlayerissä on sisäänrakennettu tuki mm. seuraaville video- ja äänikoodekeille: MPEG-1, MPEG-2, MPEG-4 (ml. H.264), WMV/VC-1, Sorenson, VP6, Theora, MP3, WAV, WMA (v1&v2), Ogg Vorbis, AC-3/A52 (Dolby Digital), AAC, Adoben Flash Video. MPlayer pystyy toistamaan myös DVD:n, Video CD:n ja SVCD:n sisältöjä sekä käyttämään digi-tv- ja radiokortteja.
Siinä on myös laaja laitteistotuki, ja se pystyy näyttämään kuvaa X11-ikkunassa, tukee XVideo-laajennosta ja OpenGL:ää. Se osaa käyttää myös Linuxin graafista konsolia sekä SDL-kirjastoa ja sen tukemia piirtokeinoja. Windowsissa se tukee DirectX:ää ja Macissä Quartz Compositoria. Jos graafista näyttöä ei ole käytettävissä, videota voi näyttää ASCII-grafiikkana aalib-kirjaston avulla. Äänipuolella MPlayer tukee OSS- ja ALSA-äänirajapintoja sekä useita verkkoläpinäkyviä äänipalvelimia.
MPlayerin kehityksen aloitti Árpád Gereöffy (lyhyemmin A'rpi) vuonna 2000, koska ei löytänyt Linuxille kelvollista mediasoitinta. Ensimmäisen mpg12play-nimisen ohjelman hän kirjoitti puolessa tunnissa libmpeg3-kirjaston ympärille. Pian soittimeen lisättiin Win32 DLL -lataaja avifile-ohjelmasta, jonka jälkeen soittimella pystyi näyttämään mediamuotoja, joille Linuxissa tuolloin ei ollut omaa tukea. Marraskuussa 2000 julkaistiin MPlayerin ensimmäinen versio MPlayer v0.3. Alex Beregszászi on ylläpitänyt MPlayeriä vuodesta 2003.
MPlayer pystyy toistamaan Firefox-selaimessa monia verkkosivuille upotettuja video- ja äänimuotoja käyttäen liitännäistä.
Haarautukset
Uoti Urpala erotettiin kehitystiimistä 2011 pitkään jatkuneiden erimielisyyksien vuoksi ja hän alkoi kehittää MPlayer2 -soitinta. MPlayer2:n erona oli että kirjastot ladataan dynaamisesti, se tukee NVidian VDPAU-rajapintaa videon soiton kiihdytykseen, lisäksi siinä on tarkempi kelaus ja videon pysäytys -toiminnot, FFmpegin sijaan voi käyttää Libav-kirjastoa, tekstitykset piirretään libass-kirjaston avulla ja ohjelma on oletuksena käännetty monisäikeiseksi. MEncoder ja graafisen käyttöliittymän tuki on poistettu.
mpv on soitin, joka perustuu Mplayeriin, mplayer2:een ja FFmpegiin. mpv:n aloitti Vincent Lang vuonna 2012 mplayer2:n pohjalta. mpv uudelleenlisensoi koodinsa LGPLv2.1-lisenssille, joka sallii sen käytön toisen ohjelmien sisäisenä kirjastona.
Brent Miller
Brent Miller on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on ääninäytellyt useissa animesarjoissa. Hän työskentelee enimmäkseen Ocean Studios- nimisessä yrityksessä, joka muun muassa dubbaa englanniksi japanilaisia animesarjoja ja elokuvia. Miller toimi myös apulaisohjaajana RoboCop: Alpha Commandossa. Hän on animaatiosarjassa Lego Ninjago Zanen äänenä.
Kota Kinabalun kansainvälinen lentoasema
Kota Kinabalun kansainvälinen lentoasema sijaitsee Kota Kinabalussa, Malesiassa. Lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometriä lounaaseen Kota Kinabalusta ja se on Malesian toiseksi vilkkain lentoasema Kuala Lumpurin kansainvälinen lentoaseman jälkeen. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2018 noin 8 622 000 matkustajaa. Se on pääasiallinen reitti Sabahiin ja Borneoon.
Historia
Lentoasema aloitti toimintansa sotilaslentokenttänä toisen maailmansodan aikana. Japanin armeijan miehitysjoukot rakensivat lentoaseman ja se tunnettiin aluksi nimellä Jesselton Airfield (Kota Kinabalu oli aiemmalta nimeltään Jesselton). Sodan loppupuolella lentoasema kärsi pahoin liittoutuneiden pommituksissa, jotka jatkuivat Japanin antautumiseen saakka.
Sodan jälkeen Pohjois-Borneon siviili-ilmailun hallinto otti lentoaseman haltuunsa. Vuonna 1957 alkuperäinen ruohopintainen kiitotie päällystettiin bitumilla ja lentoasemalle rakennettiin uusi terminaalirakennus. Vuonna 1959 kiitotietä pidennettiin 1 593 metrin mittaiseksi, mikä mahdollisti Malaysia Airwaysin Vickers Viscount koneiden liikennöinnin kentällä. Vuonna 1963 kiitotietä pidennettiin jälleen 1 921 metriin, minkä ansiosta Comet 4 -koneet pystyivät hyödyntämään lentoasemaa.
Vuonna 1969 Brittiläinen konsultointiyritys palkattiin suunnittelemaan lentoaseman kehitys vuosiksi 1970–2000. Suunnitelma luovutettiin Malesian hallitukselle ja siihen sisältyi seuraavat suositukset:
Lentoasemalle rakennettiin 1970-luvulla uusi terminaalirakennus ja lähes kaikki kaupalliset lennot siirtyivät käyttämään uutta suurempaa terminaalia. Alkuperäistä terminaalia alettiin kutsua nimellä Airport Lama ("vanha lentoasema"). Vuonna 2006 molempia terminaaleja ryhdyttiin laajentamaan ja tammikuussa 2007 alkuperäinen terminaali sai nimen Terminaali 2 ja uudempi terminaali nimen Terminaali 1.
Tulevaisuus
Vuonna 2005 Malesian hallitus hyväksyi noin 1,4 miljardin ringgttin arvoisen projektin kiitotien jatkamiseksi 3 780 metriin ja Terminaali 1:n kasvattamisen 34 000 neliömetristä yli kaksinkertaiseksi 87 000 neliömetriin. Uusi terminaalirakennus pystyy paikottamaan yhtäaikaisesti neljä Boeing 747, yhden Airbus A330, seitsemän Boeing 737, kolme Fokker 50 ja kolme Dornier konetta. Terminaaliin tulee 12 matkustajasiltaa. Nykyinen terminaaliin liittyvä lennonjohtotorni puretaan ja sen tilalle rakennetaan erillinen rakennus. Projektin on tarkoitus olla valmis vuoden 2009 puoliväliin mennessä.
Projektin valmistuttua myös maailman suurin lentokone, Airbus A380 voi operoida kentältä. Lentoaseman vuotuinen matkustajakapasiteetti nousee 12 miljoonaan. Terminaali 1 kautta voi kulkea yhdeksän miljoonaa matkustajaa ja Terminaali 2 kautta kolme miljoonaa.
Terminaalit
pienoiskuva|Kaaviokuva lentoaseman rakennuksista.
Terminaali 1
pienoiskuva|vasen|Terminaali 1 vuonna 2015. Terminaali 1 on lentoaseman pääterminaali. Terminaalissa on 12 lähtöporttia ja 4 matkatavaroiden kuljetushihnaa. Terminaalin matkustajakapasiteetti on 2,5 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Terminaalissa on myös tax-free-myymälöitä ja loungeja.
Terminaali 1:n uusi osa avattiin 19. elokuuta 2008, jolloin myös rakennuksen vanha osa suljettiin. Remontin jälkeen terminaalin uusi osa tulee toimimaan kansainvälisten lentojen alueena ja Malesian sisäiset lennot keskitetään terminaalin vanhaan osaan.
Terminaali 2
Nykyinen Terminaali 2 on itse asiassa lentokentän alkuperäinen terminaali ja se sijaitsee toisella puolella kiitotietä kuin Terminaali 1. Terminaali 2 palvelee tilaus- ja halpalentoyhtiöitä. Terminaalista käytetään myös nimitystä LCCT. Terminaali on remontoitu ja se avattiin uudistettuna 1. tammikuuta 2007 27 kuukautta ennen aikataulun mukaista valmistumisajankohtaa. Terminaalissa on 26 lähtöselvityspistettä ja pysäköintipaikka kuudelle lentokoneelle. Terminaali pystyy palvelemaan vuodessa kolme miljoonaa matkustajaa. AirAsia suunnittelee tekevänsä Kota Kinabalusta Kiinan ja Malesian välisten lentojensa päälentoaseman.
The Mark II Purple Singles
The Mark II Purple Singles on nimensä mukaisesti Deep Purplen kakkoskokoonpanon materiaalista koostuva kokoelmalevy.
28. kesäkuuta
28. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 179. päivä (180. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 186 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 27. kesäkuuta, 29. kesäkuuta
Senaatintori
Senaatintori ympäristöineen muodostaa Helsingin vanhan ydinkeskustan. Sen alueella sijaitsevat kantakaupungin vanhimmat rakennukset, kuten 1757 valmistunut Sederholmin talo.
Historia
thumb|right|270px|[[Carl Ludvig Engelin vesivärimaalaus Helsingin vanhasta Suurtorista. Oikealla raatihuone ja vasemmalla päävartio, jonka takaa näkyy Ulrika Eleonoran kirkko. (Maalattu noin vuosina 1816–1818.)]]
Vanha Suurtori
Helsingin keskusta on sijainnut Senaatintorin alueella siitä lähtien, kun kaupunki vuonna 1640 siirrettiin nykyiselle paikalleen. Nykyisen Senaatintorin kaakkoiskulmassa sijaitsi Ruotsin vallan aikana kaupungin keskustori Suurtori, jota reunustivat kaupungin julkiset rakennukset, raatihuone, triviaalikoulu ja päävartio. Sen eteläreunassa kulki pääkatu Suurkatu (nykyinen Aleksanterinkatu), jonka varrella olivat rikkaimpien porvareiden talot. Torin länsipuolella taas oli kaupungin kirkko, jota ympäröi hautausmaa-alue.
Senaatintorin paikalla ehti sijaita yhteensä kolme kirkkoa. Ensimmäinen oli tiilinen Kristiinan kirkko, joka rakennettiin 1640-luvun lopussa, mutta tuhoutui muun silloisen kaupungin mukana tulipalossa 5. elokuuta 1654. Samalla paloi myös alkuperäinen raatihuone. Kivikirkon tuhouduttua tilalle rakennettiin puinen Pyhän Hengen kirkko. Kaupunki tuhoutui uudelleen Isonvihan aikana, kun Helsingistä vetäytyneet ruotsalaiset joukot toukokuussa 1713 polttivat kaupungin. Rauhan tultua rakennettiin Ulrika Eleonoran kirkko, joka vihittiin käyttöön vuonna 1727.
Johan Albrecht Ehrenström ja Senaatintorin suunnittelu
Kun Helsingistä oli 1812 tehty Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki, siitä ryhdyttiin rakentamaan edustuskelpoista hallintokaupunkia. Tehtävän saivat helsinkiläissyntyinen hovimies Johan Albrecht Ehrenström ja saksalainen arkkitehti Carl Ludvig Engel. Ehrenström toimi Helsingin uudelleenrakennuskomitean johtajana ja piirsi kaupungille uuden, uusklassismin ihanteiden mukaisen ruutuasemakaavan, kun taas Engel suunnitteli tärkeimmät rakennukset.
Ehrenströmin suunnitteleman uuden Helsingin keskipisteenä oli monumentaaliaukio Senaatintori, joka sijoitettiin vanhan Suurtorin paikalle. Aiemmin Suurtorilla harjoitettu torikauppa siirrettiin Kauppatorille ja Senaatintorista tehtiin puhtaasti edustuksellinen tila. Uutta aukiota suunnitellessaan Ehrenström otti vaikutteita uusklassiseen tyyliin toteutetuista eurooppalaisista aukioista, ennen kaikkea Tukholman Kustaa Aadolfin torista. Näiden esikuvien mukaisesti Ehrenström korosti symmetriaa, niin että torin pohjoisreunan tuli olla mittasuhteiltaan symmetrinen, ja myös torin itä- ja länsilaidoille sijoitettavien rakennusten tuli olla julkisivuiltaan symmetriset.
Ehrenströmin alkuperäinen hahmotelma Senaatintoriksi poikkesi lopulta toteutuneesta versiosta. Hän säästi vanhan raatihuoneen torin koilliskulmassa, tosin uusklassiseksi muokattuna, ja sijoitti sen symmetriseksi vastapariksi torin luoteiskulmaan postitalon. Nämä rakennukset yhdisti toisiinsa pitkä ja matala päävartio, ja niiden takana torin pohjoispuolisella kalliolla kohosi luterilainen pääkirkko. Torin itäreunaan Ehrenström sijoitti Senaatintalon ja länsireunaan kenraalikuvernöörin palatsin. Eteläreunan vanhat porvaristalot saivat jäädä, mutta niiden julkisivut tuli modernisoida jotta ne istuisivat torin uusklassiseen miljööseen.
Carl Ludvig Engel ja Senaatintorin rakentaminen
thumb|upright=1.25|Kivipiirros Senaatintorista vuodelta 1838. Suurkirkon edessä näkyvä päävartio purettiin hieman myöhemmin monumentaalisen portaikon tieltä.
Senaatintorin rakentaminen merkitsi kaupungin vanhan keskustan hävittämistä. Vanhat julkiset rakennukset Ulriika Eleonooran kirkkoa myöten purettiin vuonna 1827 uuden kirkkorakennuksen (nykyinen Vanha kirkko) valmistuttua, ja Suurtorin ja hautausmaan alue tasoitettiin uuden torin pohjaksi. Hautausmaan vainajia ei siirretty, joten 1600- ja 1700-lukujen helsinkiläisten haudat ovat edelleen torin ja Aleksanterinkadun alla. Luita on tullut esiin vielä 2000-luvullakin rakennustöiden yhteydessä. Vaikka Ehrenström oli alkuperäisessä suunnitelmassaan säästänyt raatihuoneen, sen säilyttäminen koettiin nopeasti ongelmalliseksi, ja se hävitettiin 1830-luvun lopussa eli heti kun kaupungin hallinto pääsi muuttamaan uusiin tiloihin.
Engelin ensimmäinen työ Senaatintorilla oli sen etelälaidan vanhoihin porvaristaloihin kuuluneen Bockin talon uudistaminen väliaikaiseksi 1816–1819 kenraalikuvernöörin palatsiksi. Muutkin porvaristalot modernisoitiin Engelin suunnitelmien mukaan. Vuonna 1819 valmistui torin pohjoisreunaan pitkä ja matala päävartiorakennus. Ensimmäinen todellinen voimainponnistus Engelille oli kuitenkin vuosina 1818–1820 rakennetun Senaatintalon suunnittelu. Se oli ensimmäinen torin varrelle suunnitelluista kolmesta monumentaalirakennuksesta, ja sen tuli määritellä koko aukion lopullinen arkkitehtoninen luonne. Engel oli tyytyväinen lopputulokseen ja viittasi myöhemmin Senaatintaloon mestariteoksenaan.
Vuonna 1828 yliopisto määrättiin siirtymään Turusta Helsinkiin. Senaatintorin länsireuna oli alun perin varattu kenraalikuvernöörin palatsille, mutta koska väliaikaiseksi palatsiksi tarkoitetun Bockin talon katsottiin riittävän kenraalikuvernöörille, torin länsireuna päätettiin varata yliopistolle. Yliopiston päärakennus valmistui 1832, ja Ehrenströmin symmetriasäännösten mukaisesti sen julkisivu oli identtinen vastapäisen Senaatintalon kanssa. Päärakennuksen pohjoispuoliseen kortteliin valmistui 1840 yliopiston kirjasto.
Senaatintorin rakennuksista viimeisenä valmistui sen pohjoispuoliselle kalliolle sijoitettu luterilainen pääkirkko. Engel suunnitteli kirkkoa vuosikymmenen ajan ja hioi sen tyylin mahdollisimman elegantiksi ja pelkistetyksi. Kirkon ilme kuitenkin muuttui ratkaisevasti vuonna 1830 aloitettujen, kaksi vuosikymmentä kestäneiden rakennustöiden aikana. Keisari Nikolai I kävi henkilökohtaisesti tarkastamassa rakennustöiden etenemistä kesäkuussa 1833. Hänen käskystään ja Engelin harmiksi kirkon eteen rakennettiin Senaatintorille laskeutuvat monumentaaliportaat, joiden tieltä purettiin päävartiorakennus. Tämä rikkoi Ehrenströmin ja Engelin alkuperäisen suunnitelman, jonka mukaan torin tuli olla suljetun rakennusmassan reunustama joka suunnalta. Engelin kuoltua vuonna 1840 kirkon rakennustöitä ryhtyi johtamaan Ernst Bernhard Lohrmann, joka teki sen piirustuksiin lisää muutoksia. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1852, jolloin Senaatintorin alkuperäisen rakennusvaiheen voidaan katsoa päättyneen.
Muuta
Senaatintori on suosittu turistikohde, ja lämpimillä ilmoilla kirkon portaat ovat suosittu istuskelupaikka myös paikallisille. Aivan Senaatintorin vieressä ovat niin ikään suositut kohteet Kauppatori, Esplanadin puisto ja Uspenskin katedraali.
Osana kaupungin vanhan keskustan elävöittämistoimia on Senaatintorilla korjattu viime vuosina vanhoja arvokiinteistöjä ravintola- ja muuhun liiketoimintaan. Torin eteläpuolella sijaitsevat niin kutsutut torikorttelit.
Clarke Scholtz
Clarke Burton Scholtz (12. helmikuuta 1912 Lobatse – 20. helmikuuta 1989 Pretoria) oli eteläafrikkalainen keskipitkän matkan juoksija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja putosi ensimmäisellä kierroksella sekä miesten 800 metrin että 1 500 metrin juoksussa. Scholtz toimi olympialaisissa maansa lipunkantajana.
Giga
Giga (tunnus G) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljardikertaista (109). Esimerkiksi taajuusyksikkönä gigahertsi (GHz) on tuhat megahertsiä eli miljoona kilohertsiä eli miljardi hertsiä.
Tietokonetekniikassa gigalla usein harhaanjohtavasti tarkoitetaan määrää 230 = 1 073 741 824, erityisesti kyseistä määrää tavuja. Tälle määrälle on sekaannusten välttämiseksi annettu etuliite gibi, joka on kuitenkin käytännössä jäänyt harvinaiseksi. Gbps tarkoittaa gigabittiä sekunnissa.
Lähteet
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Duudsonit-elokuva
Duudsonit-elokuva on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Duudsonit-aiheinen elokuva. Duudsonit-elokuvan maailmanensi-ilta pidettiin Tuurin kyläkaupalla. Itse elokuvan ensi-ilta oli 31. maaliskuuta 2006. Elokuva voitti katsojaäänestyksen tuloksena vuoden parhaan kotimaisen elokuvan tittelin Jussi-gaalassa.
Mega
Mega (tunnus M) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljoonakertaista (106). Esimerkiksi yksi megawatti (MW) on tuhat kilowattia eli miljoona wattia. Sana johtuu kreikan sanasta megas (μέγας), joka tarkoittaa suurta.
Nano (kerrannaisyksikkö)
Nano (tunnus n) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljardisosaa (10−9). Kerrannaisyksikköä käytetään usein pituuden, esimerkiksi valon aallonpituus, ja ajan ilmoittamisessa. Nano hyväksyttiin kerrannaisyksiköksi vuonna 1960. Nimi tulee kreikankielisestä sanasta νᾶνος, joka tarkoittaa suomeksi kääpiötä. Nano-sanaan liittyy vahvasti nanoteknologia, joka tarkoittaa nano-kokoluokan rakenteiden teknologiaa.
Mega
Alun perin etuliite mega samoin kuin mikro otettiin käyttöön jo vuonna 1874 British Association for the Advancement of Science -järjestön (BAAS) suosituksesta. Tuolloin niitä käytettiin CGS-järjestelmän yksikköihin liitettyinä pääasiassa tieteellisissä yhteyksissä. Vuonna 1960 yhdestoista yleinen paino- ja mittakonferenssi vahvisti nämä etuliitteet sekä muutamia uusia käytettäviksi myös SI-järjestelmässä.
Tietokonetekniikassa megalla usein harhaanjohtavasti tarkoitetaan määrää 220 = 1 048 576, erityisesti kyseistä määrää tavuja. Tälle määrälle on sekaannusten välttämiseksi annettu etuliite mebi, joka on kuitenkin käytännössä jäänyt harvinaiseksi.
Lyhenne Mbps tarkoittaa megabittiä eli miljoonaa bittiä sekunnissa.
Lähteet
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Duudsonit-elokuva
Duudsonit-elokuva esittelee sekalaisen joukon duudsonien stuntteja, piilokamerapiloja sekä itse duudsonit. Ryhmään kuuluu neljä jäsentä: Jukka Hildén, Jarno Leppälä, Hannu-Pekka Parviainen ja Jarno Laasala.
Elokuvassa esiintyy Viva La Bam -viihdeohjelmasta tuttu Bam Margera, Steve-O sekä Bloodhound Gang -yhtyeestä tutut Jimmy Pop ja Jared Hasselhoff. Elokuvassa esiintyy myös katsojille ennestään tuntemattomia henkilöitä, joista kuuluisin on Duudsoneiden entinen naapuri ”Mr. Hitler”.
Elokuvaan on lisätty materiaalia, jota ei ole näkynyt Duudsoneiden televisio-ohjelmissa, mutta pääosin elokuva koostuu suomalaisille katsojille jo tutuiksi tulleista stunteista. Elokuvan yhdysvaltalaisena levittäjänä toimi Warner. Elokuva kuvattiin suurimmalti osin Suomessa, mutta sitä kuvattiin myös ulkomailla: Meksikossa ja eri puolilla Yhdysvaltoja. Duudsonit-elokuvan pohjalta Duudsonit alkoivat tehdä kansainvälistä The Dudesons -televisio-ohjelmaa, jonka ensimmäinen tuotantokausi pohjautuu pitkälti elokuvaan. Suurin osa elokuvan materiaaleista on kuvattu Duudsoni Elämää -televisiosarjan aikana vuonna 2004.
Rf-ablaatio
Rf-ablaatio (RFA) on kirurgian osa-alue, jossa ablaatiolla poistetaan kudosta kuumentamalla kudosta radiotaajuudella (RF) (radiotaajuusveitsi). Rf-kirurgiaa hyödynnetään yhä enemmän mitä erilaisimmissa kirurgisissa toimenpiteissä. Se on yleistynyt varsinkin plastiikkakirurgiassa.
RFA:ta käytetään monien syöpien hoitoihin, muun muassa keuhko-  ja maksasyöpään.
Scary Monsters (and Super Creeps)
Scary Monsters (and Super Creeps) on David Bowien vuonna 1980 julkaistu albumi.
The Whon johtohahmo Pete Townshend vierailee kappaleessa ”Because You’re Young” soittaen kitaraa.
Albumi nousi Britanniassa listaykköseksi, kuten myös single ”Ashes to Ashes”.
Tampereen nykytaiteen museo
Tampereen nykytaiteen museo on Tampereella toimiva museoyksikkö, joka kuuluu nykyään Tampereen taidemuseon alaisuuteen. Se osallistuu Tampereen taidemuseon näyttelytoimintaan sekä vastaa kaupungin taidekokoelman sijoituksesta ja huollosta. Lisäksi museo järjestää taideprojekteja vaihtuvissa tiloissa ympäri kaupunkia.
Tampereen nykytaiteen museo on Suomen museoliiton jäsenmuseo.
Kokoelmat
thumb|right|250px|Nykytaiteen museo järjesti aikoinaan näyttelyitä [[Taidehalli TR1|Taidehalli TR1:ssä, joka sijaitsi Finlaysonin vanhalla tehdasalueella. ]] Museon oma kokoelma käsittää taidetta 1910–1990-luvuilta, mutta sen pääpaino on vuoden 1960 jälkeen hankitussa suomalaisessa taiteessa. Kokoelman pohjana on vuonna 1964 perustettu Tampereen nykytaiteen kokoelma sekä kaupungin hankkima Wäinö Aaltosen 70 teoksen kokoelma. Vuonna 1972 kokoelma laajeni lahjoituksena saadulla Jussi Mäntysen kipsiveistosten kokoelmalla. Nykytaiteen museoon kokoelmaan kuuluu yhteensä 916 teosta, joista viimeisin on hankittu vuonna 1999.
Museo huolehtii oman kokoelmansa lisäksi Tampereen kaupungin yleisen taidekokoelman sekä siihen kuuluvien julkisten veistosten ja monumenttien hoitamisesta. Vuoden 2012 alussa kaupungin kokoelmaan kuului noin 5 500 teosta, jotka edustavat pääosin kotimaista taidetta 1900-luvun alusta nykypäiviin asti. Tamperelaisen taiteen osuus on lähes 75 prosenttia. Taideteoksia on sijoitettu nähtäville kaupungin omistamiin tiloihin, kuten virastoihin, kouluihin, päiväkoteihin ja sairaaloihin. Kokoelmaa kartutetaan jatkuvasti uusilla hankinnoilla, joista päättää kaupungin kulttuuri- ja vapaa-aikapalvelujen johtokunta. Nykytaiteen museo valmistelee ja toimeenpanee taidehankintapäätökset.
Timofei Mihailov
thumb|175px|Timofei Mihailov Timofei Mihailovitš Mihailov (, 3. helmikuuta 1859 nykyisen Smolenskin alueen Sytšovkan piirin Gavrilovon kylä – 15. huhtikuuta 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Tampereen nykytaiteen museo
Historia
Nykytaiteen museo aloitti toimintansa Pyynikinrinteellä Palomäentiellä helmikuussa 1966. Se avasi näyttelytilat palatsimaiseen Haapasen huvilaan, joka oli rakennettu vuonna 1929 apteekkari Severi Haapasen yksityiskodiksi. Tampereen kaupunki oli ostanut kiinteistön vuonna 1945, jonka jälkeen se oli toiminut asuntolana. Museon avautuessa huvilasta tuli Tampereen ensimmäinen kunnallinen taidemuseo ja ensimmäinen nykytaiteen museo Suomessa.
Timofei Mihailov
Timofei Mihailov syntyi talonpojan perheeseen. 1870-luvun puolivälissä hän työskenteli sekatyömiehenä ja lämmittäjänä Pietarissa. Mihailov kävi Zemlja i voljan työläiskerhon kokoontumisissa ja liittyi vuonna 1880 Narodnaja voljan työläisjärjestöön. Hän oli yksi Aleksanteri II:n murhan osanottajista. Murhan jälkeen Mihailov pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin Andrei Željabovin, Sofja Perovskajan, Nikolai Kibaltšitšin ja Nikolai Rysakovin kanssa Pietarissa Semjonovskin kentällä.
Tampereen nykytaiteen museo
Historia
Nykytaiteen museo muutti pois Haapasen huvilasta vuonna 1993, jolloin sen hallinto ja varasto siirrettiin Hatanpään sairaalalta vuokrattuihin tiloihin. Samalla päättyi museon säännöllinen näyttelytoiminta omissa tiloissa. Näyttelyitä järjestettiin silti aika ajoin eri puolilla kaupunkia. Vuonna 1998 Nykytaiteen museo liitettiin kaupungin museotoimeen, ja se sai uudet toimitilat museokeskus Vapriikista. Museo osallistui Vapriikin näyttelytoimintaan, kunnes se vuonna 2005 siirtyi Tampereen taidemuseon alaisuuteen.
Huutomerkki
pienoiskuva|Huutomerkki
Huutomerkki (!) on typografinen välimerkki, joka kuuluu isoihin välimerkkeihin eli se päättää virkkeen. Tavallisesti se kirjoitetaan huudahdusten, käskyjen, komentojen, kehotusten, kieltojen, toivomusten, vetoomusten, itkun ja naurun perään. Huutomerkkiä käytetään myös moniin erikoistarkoituksiin.
Historia
Huutomerkkiä käytettiin englanninkielisessä kirjoituksessa ensimmäistä kertaa 1400-luvulla. Saksankielisessä ortografiassa sitä käytettiin ensimmäisen kerran Lutherin Raamatussa vuonna 1797.
Merkki otettiin mukaan standardeihin kirjoituskoneisiin vasta 1970-luvulla. Tätä ennen oli huutomerkin asemasta ensin kirjoitettava piste, palauttaa kirjoitin edellisen merkin kohdalle ja kirjoittaa pisteen päälle heittomerkki.