cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Hitchcockin kaksi ensimmäistä elokuvaa, jotka hän kuvasi Saksassa, olivat olleet tyyliltään hyvin amerikkalaisia. Vuokralainen on puolestaan hyvin saksalainen: tummia varjoja, hämäriä kulmia, levottomuutta herättäviä kuvakulmia. Elokuvan kuuluisimmassa kohtauksessa vuokranantajapariskunnan kattokruunu heiluu, kun salamyhkäinen vuokralainen kävelee edestakaisin huoneessaan. Kohtauksessa Hitchcock käytti lasilevyä kattona, jotta saisi kohtauksesta tehokkaan.
Tarina
Lontoossa riehuu sarjamurhaaja, joka murhaa vaaleahiuksisia naisia. Buntingin perhe saa salamyhkäisen vuokralaisen Jonathan Drew’n, joka on kiinnostunut perheen vaaleasta Dolly-tyttärestä. Buntingit alkavat epäillä, että Drew olisi sarjamurhaaja, sillä eräänä murhayönä hän oli vaivihkaa poistunut huoneestaan. Dolly seurustelee etsivä Joe Chandlerin kanssa, joka tutkii sarjamurhatapausta. Chandlerin epäilykset heräävät. Kun Chandler pidättää Drew’n, tämä joutuu raivostuneen väkijoukon jahtaamaksi. Viime hetkellä oikea murhaaja löytyy, ja vuokralaisen maine puhdistuu.
Rooleissa
thumb|right|Ivor Novello
Esituotanto ja kuvaukset
Vuokralainen perustuu Marie Belloc Lowndesin bestseller-romaanin The Lodger (1911), jonka inspiraationa olivat Viiltäjä-Jackin tekemät murhat 1888. Lisäksi hän oli kuullut tarinan, jonka mukaan tuttavan äidin palvelijapariskunta olisi oletettavasti vuokrannut huoneen Viiltäjä-Jackille. Romaani kertookin tapahtumat vuokranantajapariskunnan näkökulmasta. Hitchcock näki kuitenkin ensin Belloc Lowndesin tekemän näytelmäversion Who Is He? Aihe kiinnosti Hitchcockia, sillä siinä yhdistyi moni häntä kiehtova teema: rikos ja ihmisten tirkistelevä uteliaisuus, hänen lapsuutensa pikkuporvarillinen maailma ja lisäksi hänelle niin tuttu Lontoo.
Vuokralaisen keskeiset tekijät olivat samat kuin Hitchcockin kahdessa ensimmäisessäkin elokuvassa. Alma Reville oli apulaisohjaaja ja Baron Ventimiglia kuvasi sen.
Kuvausten aikana Hitchcock sai vähän ymmärrystä tuottajaltaan tai studioltaan. Lasilevyn käyttö kattona eräässä kohtauksessa hämmensi: miksi kuvata näyttelijän kengänpohjia? Hitchcock käytti myös monia teknisesti luovia ratkaisuja, jotka vain pahensivat hämmennystä.
Jälkituotanto
Elokuvan ensiesitys levittäjäyhtiön edustajalle oli katastrofi. Hän piti sitä kauheana ja peruutti jo tehdyt varaukset. Tuottaja Balcon ei kuitenkaan halunnut luovuttaa, sillä Ivor Novello oli sentään mielipidetutkimusten mukaan Britannian suosituin elokuvatähti ja hänen elokuvallaan täytyi toki olla jonkinlaista markkina-arvoa. Balcon pyysi apua Ivor Montagulta, joka edusti nuorta elokuvantekijöiden sukupolvea. Montagu oli vaikuttunut elokuvasta: hänen mielestään se oli taiteellisesti ja teknisesti paras brittielokuva, minkä hän oli koskaan nähnyt. Hän suostui vastahakoisesti työstämään elokuvaa, mutta vain yhdessä Hitchcockin kanssa. Montagun muutosehdotukset olivat pienehköjä lukuun ottamatta välitekstejä. Brittielokuvat tapasivat 1920-luvulla viljellä ylenmääräisesti – osittain käsittämättömiä – välitekstejä. Montagu halusi vähentää välitekstit ehdottomaan minimiinsä, ja hänen ehdotuksensa myös hyväksyttiin.
Uudelleentyöstetty versio sai tuottajien ja levittäjän hyväksynnän, ja se sai ensi-iltansa Britanniassa syyskuussa 1926.
Vastaanotto
Vuokralainen oli välitön menestys. Bioscope-lehden mukaan se oli ehkä paras brittielokuva, mitä koskaan oli tehty. Päivälehtien kritiikki oli samansuuntaista.
Teemoja
Vuokralainen oli myös ensimmäinen Hitchcock-elokuva, jossa hän teki cameoroolin. Eräissä kohtauksissa tarvittiin extra-näyttelijöitä, joten Hitchcockin voi nähdä elokuvan alussa postihuoneessa ja lopussa ajojahtia katsovien ihmisten joukossa. Myös Hitchcockin tuleva puoliso Alma Reville nähdään cameoroolissa radiota kuuntelevana naisena.
Thomas C. Jerdon
thumb|150px|Thomas C. Jerdon Thomas Claverhill Jerdon (1811–1872 Norwood) oli englantilainen luonnontieteilijä: lääkäri sekä eläin- ja kasvitieteilijä.
Jerdon opiskeli Edinburghin yliopistossa. Hän sai apulaiskirurgin viran Itä-Intian komppaniassa Intiassa, ja myöhemmin pääkirurgin viran Madrasin alueella.
Hän alkoi kerätä lintuja kohta saavuttuaan Intiaan, ja lähetti kokoelmansa William Jardinelle määritettäväksi, mutta kun lähetys lopulta saapui Jardinelle Skotlantiin, olivat koit tuhonneet kokoelman. Sen jälkeen Jerdon luotti omiin määrityksiinsä, ja julkaisi Madras Journal of Literature and Science julkaisussa luettelonsa Intian linnuista A Catalogue of the Birds of the Indian Peninsula vuosina 1839–1840. Luettelo käsitti 420 lajia eli lähes kaksi kertaa niin monta kuin aikaisemmin W. H. Sykesin julkaisema lista.
1852 hänet promovoitiin kirurgiksi ja hän sai siirron 4. kevyeen ratsuväkiosastoon, joka majaili Intian keskiosissa. Jerdon palveli Narmadassa ja Saugorissa vuoden 1857 kapinan aikana. Rauhan palattua hän matkusti Darjeelingiin. Myöhemmin hänet siirrettiin Intian kuvernementtiin, missä hän sai rauhassa kirjoittaa käsikirjoituksensa Intian selkärankaisista. 1868 julkaistiin osat linnuista ja nisäkkäistä, ja matelijoita käsittelevä käsikirjoitus lähti kustantajalle. 28. helmikuuta 1868 hän erosi palveluksesta ja matkusti lomalle Assamiin. Toukokuussa 1868 hän palasi Englantiin. Hänen kuoltuaan koevedokset matelijoista vedettiin pois. 1874 Sotheby's, Wilkinson ja Hodge huutokauppasivat useita näistä koevedoksista ja niiden mukana Jerdonin alkuperäisiä maalauksia matelijoista.
Jerdonin päätyö oli The Birds of India (1862–1864), missä hän esittelee yli 1 000 lajia kahdessa osassa, joista toinen osa oli vielä jaettu kahteen niteeseen. Tämä työ oli omistettu lordi Canningille ja lordi Elginille, jotka avustivat epävarmassa julkaisuhankkeessa. Hän kirjoitti myös teokset Illustrations of Indian Ornithology (1844), The Game Birds and Wildfowl of India (1864) ja Mammals of India (1874). Jerdon oli laajasti kiinnostunut luonnosta, ja hänen kirjoituksensa käsittelivät niin kasveja, muurahaisia, sammakkoeläimiä, matelijoita, lintuja kuin nisäkkäitä.
Jerdon kuvaili ja nimesi suuren määrän lintuja, muun muassa kenttäkerttusen.
Nissan Almera
Nissan Almera on Nissanin vuosina 1995–2006 Euroopan markkinoille valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Nissan Sunnyn. Japanissa ja Australaasiassa samaa mallia myytiin nimellä Nissan Pulsar. Euroopassa mallin seuraajaksi tuli vuonna 2007 Nissan Tiida, jota oli myyty jo aiemmin Aasian markkinoilla. Aasiassa Almeran valmistus jatkui vuoden 2006 jälkeen, mutta autoa ei enää tuoda Eurooppaan.
Nissan Almera N15 (1995–2000)
Ensimmäisen sukupolven Almera esiteltiin vuonna 1995 korvaamaan vanhentunut Nissan Sunny. Auton ulkonäkö muistutti suuresti edeltäjäänsä, mutta muotoilu oli aavistuksen verran muhkeampaa. Korimalleina olivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit sekä neliovinen sedan. Farmarimallia ei kuitenkaan Sunnyn tavoin tullut tarjolle. Japanissa hatchbackeja myytiin nimellä Nissan Lucino. vasen|pienoiskuva|Nissan Almera GTi Moottorivaihtoehtoina olivat 1,4- (87 hv) ja 1,6-litraiset (100 hv) bensiinimoottorit sekä 2,0-litrainen (75 hv) dieselmoottori. GTi-mallissa oli 2,0-litrainen, myös Nissan Silvia -urheiluautossa käytetty 143-hevosvoimainen bensiinimoottori. Kaikki moottorit dieseliä lukuun ottamatta olivat 16-venttiilisiä.
Vuoden 1999 Euro NCAP -kolaritestistä Almera sai tulokseksi yksi ja puoli tähteä viidestä. Turvallisuuden osalta Almera ei siis yltänyt kilpailijoidensa tasolle, sillä esimerkiksi samaa luokkaa edustava Toyota Corolla oli saanut vuotta aiemmin kolme tähteä. Almeran varustelu oli aikanaan melko hyvä. Vakiona kaikissa malleissa oli muun muassa kuljettajan turvatyyny, ohjaustehostin, sähköpeilit ja stereot. GTi:n varustuksessa oli myös aina ilmastointi, takaspoileri ja etusumuvalot. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin sedan-korinen Nissan Almera N15. Almera koki vuonna 1998 pienen kasvojenkohotuksen, jonka huomattavimmat uudistukset olivat uudet puskurit ja etusäleikkö sekä takavaloihin tehdyt muutokset.
Nissan Almera N16 (2000–2007)
Vuoden 1999 lopussa esiteltiin toisen sukupolven Almera, jonka ulkonäössä ja muotoilussa oli jonkin verran uudistuksia. Pituus oli kasvanut kuusi senttimetriä ja korkeus 5,5 senttimetriä, mutta akseliväli pysyi samana kuin edeltäjässä. Suurta askelta mitoissa ei siis otettu. Kaikissa pyörissä oli nyt levyjarrut ja hätäjarruassistentti kuului järjestelmään. Mallia kehuttiin edeltäjäänsä paremmasta ajomukavuudesta ja hatchbackin suuresta 355-litraisesta tavaratilasta. Moitteet sen sijaan kohdistuivat ahtaisiin takaistuintiloihin ja melutasoon. Almeran N16:n alustalle ja tekniikkaan perustui myös tila-auto Nissan Almera Tino.
Turvallisuudessa oli tapahtunut merkittävää edistystä, sillä Almera sai vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Sedan-korinen Nissan Almera N16. Almerasta oli saatavilla ensimmäisen sukupolven tavoin kolmi- ja viisioviset hatchbackit sekä neliovinen sedan, jota valmistettiin Japanissa vuoteen 2001 saakka, jolloin tuotanto siirtyi Englannin Sunderlandiin. Moottorivaihtoehdot olivat 1,5- (90 hv) ja 1,8-litraiset (114 hv) bensiinimoottorit sekä 2,2-litrainen (110 hv) dieselmoottori. Vaihteistona oli viisivaihteinen manuaali, mutta 1,8-litraiseen oli saatavilla myös neliportainen automaattivaihteisto.
Douglas (etunimi)
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 390–400 Douglas-nimistä miestä.
Nissan Almera
Nissan Almera N16 (2000–2007)
Perusvarustetaso Comfortissa oli kaksi turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, sähköikkunat edessä, lämmitettävät sähköpeilit ja kauko-ohjattu keskuslukitus.
Vain sedanina oli saatavilla säästömalli Family, josta oli karsittu ulkolämpömittari, sähköikkunat, keskuslukituksen kauko-ohjaus, matkustajan turvatyyny, takaistuimen keskipaikan kolmipisteturvavyö ja etuturvavöiden voimanrajoittimet.
Douglas (etunimi)
Nimipäivä
Ruotsissa Douglas-etunimi on yleistynyt siinä määrin, että se on päässyt mukaan almanakkaan. Nimipäivä on 13. huhtikuuta.
Nissan Almera
Nissan Almera N16 (2000–2007)
Malliston huipulla oli Luxury, jossa oli sivuturvatyynyt (yht. neljä turvatyynyä), plyysiverhoilu, ilmastointi ja sähköikkunat takana.
GTi jäi N16:ssa pois valikoimasta, ja sen tilalle tuli Sport, jossa oli perusmalli Comfortin lisäksi vakiona etusumuvalot, takaspoileri, aktiiviset pääntuet, sivuturvatyynyt, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, kojelaudan alumiinikoristeet ja lukuvalot edessä. Sport oli saatavana kolmi- tai viisiovisena. Moottorivaihtoehdot olivat samat kuin muissa malleissa.
Kesän 2001 erikoismalli oli Allstar, jossa oli vakiona Comfort-varustelun lisäksi ilmastointi, Pioneer-radio/CD-soitin, kevytmetallivanteet sekä 1,8-litraisessa myös etusumuvalot ja takaspoileri (hatchback). Vuoden 2002 kesämalli oli Sensation, johon kuului samat varusteet, mutta ilman 1,8-litraisen lisäyksiä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Nissan Almera N16. Vuoden 2003 kasvojenkohotuksen näkyvimpiä muutoksia olivat mustapohjaiset projektoriajovalot ja keulan uudistettu ilme. Puskurit olivat uudenmalliset, eikä niissä enää ollut suojalistoja. Etusumuvalot muuttuivat pyöreiksi. Sisustuksessa oli uusi verhoilukangas, ohjauspyörä ja mittaristo. 1,5-litraisen teho nousi 98 hevosvoimaan. Värivalikoima oli täysin uusi.
Koko mallistossa oli nyt vakiovarusteina neljä turvatyynyä, aktiiviset pääntuet ja turvavöiden voimanrajoittimet. Comfortin tilalle uudeksi perusmalliksi tuli Visia. Sen yläpuolella olivat Visia+, Acenta ja Tekna.
Visia+:ssa oli perusvarustuksen lisäksi integroitu radio/CD-soitin ja manuaali-ilmastointi.
Keväällä 2004 mallistoon lisättiin uudet Cool- ja Luxury-varustetasot. Cool-varusteluun kuului metalliväri, kevytmetallivanteet ja kromattu pakoputken pää. Cool+ sisälsi vielä ajotietokoneen, takaistuimen keskikyynärnojan, nahkaverhoillun ohjauspyörän, takaspoilerin (hatchback) ja etusumuvalot. Luxuryssa oli Cool+:n lisäksi kojelaudan alumiinikoristeet, kromatut ovenkahvat, korinväriset kylkilistat ja sähköikkunat myös takana. Samana kesänä tulivat myös uudet 2,2-litraiset yhteispaineruiskutteiset dieselmoottorit tehoiltaan 112 ja 136 hevosvoimaa. Mallivuodelle 2006 Almera-mallistoon jäivät vain 1,5-litraiset Visia ja Acenta. Visiaan lisättiin radio/CD-soitin vakioksi.
Jorma Hentilä
Jorma Hentilä (s. 5. helmikuuta 1937) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa Suomen kansan demokraattisen liiton pääsihteerinä (1977–1984), Setan puheenjohtajana sekä kaupunginvaltuutettuna Oulussa (1964–1967) ja Helsingissä (–2004).
Oulussa nuoruutensa viettänyt Jorma Hentilä syntyi vasemmistolaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa kuuluivat SKDL:ään, jonka toimintaan myös Jorma liittyi 1950-luvun lopussa. Hentilä aloitti politikointinsa muutettuaan Helsinkiin opiskelemaan. Hän liittyi Akateemiseen sosialistiseuraan ja kirjoitti järjestön Soihtu-lehteen. Jorma Hentilä oli vielä 1960-luvun puolivälissä Oulun kaupunginvaltuuston jäsen SKDL:n edustajana.
Varsovan liiton miehitettyä Tšekkoslovakian syksyllä 1968 Hentilä tuomitsi toimenpiteet jyrkästi. Hentilän suorasanaisuutta ei katsottu hyvällä ja hän sai kommunisteilta revisionisti n leiman.
Vieroksuntaa näissä piireissä aiheutti myös Hentilän lukeutuminen harvojen suomalaisten avoimesti olevien homoseksuaalien joukkoon. Vuosina 1983–1991 hän toimi Setan puheenjohtajana. Hentilä on edelleen aktiivinen järjestössä ja on Seta-säätiön hallituksen puheenjohtaja.
Hentilä oli ministeri Paavo Aition poliittinen sihteeri Miettusen II hallituksessa 1975–1976. Hän on ollut myös muun muassa Kansan Sivistystyön Liiton pääsihteeri, Kulttuurityön keskuksen valistusosaston puheenjohtaja ja Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsen.
Hentilän puoliso oli toimittaja Max Rand.
SMS Tb 87F
SMS Tb 87F oli Itävalta-Unkarin laivaston Tb 82F -luokan torpedovene. Alus myytiin 1921 Jugoslavian kuningaskunnalle, joka nimesi sen T5:ksi.
Valmistus
Itävalta-Unkarin laivasto tilasi aluksen Danubiukselta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1915 ja valmistui 25. lokakuuta.
Palvelus
Alus annettiin 1920 Jugoslavialle Saint Germain en Layen rauhassa. Alus luovutettiin maaliskuussa 1921 ja liitettiin laivastoon nimellä T5. Vuonna 1925 alus osallistui harjoituksiin Dalmatian rannikolla. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1929 laivasto-osaston mukana purjehdukseen Maltalle, Korfulle ja Bizerteen. Osaston muut alukset olivat viisi torpedovenettä, kevyt risteilijä Dalmacija, sukellusveneiden emälaiva Hvar ja sukellusveneet Hrabri ja Nebojša.
Alus palveli Regia Marinassa samalla nimellä suojaten Adrianmeren liikennettä. Aluksen pääaseet vaihdettiin kahteen 76 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Syyskuussa 1943 Italian antauduttua liittoutuneille alus palautui Jugoslavian pakolaishallinnon laivastolle joulukuussa.
Sotatoimien päätyttyä alus liitettiin Jugoslavian laivastoon nimellä Cer. Alus poistettiin palveluksesta 1962 ja romutettiin.
Hans Kalm
Hans Kalm (21. huhtikuuta 1889 Kotsama (nykyään osa Unakverea ), Viljandimaa – 1. helmikuuta 1981 Jyväskylä) oli pääasiassa Suomessa vaikuttanut virolainen sotilas. Hän oli Suomen sisällissodan aikana valkoisten Pohjois-Hämeen I pataljoonan eli niin sanotun Kalmin pataljoonan komentaja. Hänen joukkonsa saivat 20. huhtikuuta 1918 ensimmäisenä valkoisena osastona yhteyden saksalaisiin Lahdessa ja teloittivat punakaartilaisia esimerkiksi Lahdessa Hennalan vankileirillä ja Harmoisten kylässä Kuhmoisissa. Kalm tunnettiin myös omavaltaisuudestaan, ja usein hän toimi saamistaan käskyistä piittaamatta. Viron vapaussodassa 1919 Kalm komensi suomalaisista vapaaehtoisista koottua niin sanottua Pohjan Poikain rykmenttiä, joka soti eteläisen Viron ja myös Latvian alueella.
Kalm opiskeli maanviljelyä Suomessa Mustialan maanviljelysopistossa ja toimi maanviljelysopiston johtajana Virossa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Kalm kutsuttiin asepalvelukseen Venäjän armeijaan. Kalm palveli Venäjän länsirintamalla ja yleni kapteeniksi. Hän sai useita kunniamerkkejä. Suomeen Kalm siirtyi Virosta ensimmäisen kerran vuonna 1911 ja uudelleen joulun 1917 tienoilla.
Sukutausta ja kasvuvuodet
Viron kielen sana kalm tarkoittaa hautaa tai kalmistoa. Sukutarinan mukaan hänen esi-isänsä vetäytyi 1600-luvulla ruttoepidemian aikana poikineen muinaiseen kalmistosaareen. Eristys suojasi heidät tartunnalta, ja suvun kantaisä otti nimekseen Kalm pakopaikkansa muistoksi.
Kalmin vanhemmat, isä Jüri Kalm ja äiti Anu, omaa sukua Kobbil, olivat maanviljelijäsukua ja asuivat Viljandin maakunnassa (Viljandimaalla). Hans Kalmin syntymäkoti oli Kõon kunnan Kotsaman kylässä.
Kalmin koulunkäynti näyttää olleen hajanaista. Hän sai opetusta ensin kotikuntansa pitäjänkoulussa (vrt. kansakoulu), sitten Paidessa maakuntakoulussa, josta valmistui 1909. Hän kävi Virossa myös lukiota ja merikoulua sekä Suomeen siirryttyään Päivölän maamieskoulua Sääksmäellä ja Mustialan maanviljelysopistoa. Maatalousteknikon tutkinnon Kalm sai Mustialasta 1914. Välillä Kalm suoritti asepalvelusta Venäjän armeijassa.
Asepalvelukseen ja Venäjän itärintamalle
Kalm kutsuttiin asepalvelukseen heinäkuussa 1914. Oranienbaumin sotakoulussa hän saavutti vänrikin arvon. Komennukset veivät häntä Kronstadtiin, Hatsinaan ja lopulta rintamalle, ensin esikuntatehtäviin ja sitten komppanianpäälliköksi.
Kalm toimi muun muassa Riianlahden rintamalla, jonka toisella puolella sotivat hänen tulevat aseveljensä, suomalaiset Jääkäripataljoona 27:n jääkärit. Kalm palveli Venäjän armeijaa loppukesään 1917 asti, jolloin hän karkasi rykmentistään vallankumousaatteiden levitessä armeijan yksiköissä. Venäjän armeijassa Kalm ehti saavuttaa kapteenin sotilasarvon.
Kotiseudulleen palattuaan Kalm pyrki muodostamaan virolaista armeijaa ja tulikin nimitetyksi pataljoonankomentajaksi. Hän riitaantui osassa Viroa valtaan päässeen bolsevikkihallinnon kanssa. Uhaksi koetun Kalmin kotitalo poltettiin, mistä hän tuli kantamaan kaunaa lopun ikänsä. Kalm kosti talon polttajille, mutta joutui tapahtumien seurauksena pakenemaan Virosta Suomeen joulun 1917 aikoihin.
Suomessa Kalm hakeutui yhteyteen opiskeluaikaisten ystäviensä kanssa. Vallitsevassa tilanteessa hänestä tuli Lapin ja Pohjois-Suomen asutuskomitean työntekijä, todellisuudessa tulevan sisällissodan valkoisen puolen sotilaskouluttaja salanimellä Jussi Kontio.
Sisällissodan aika
Kalmin joukko alkoi muotoutua hänen ammattialansa kautta. Sen runko muodostui Ähtärissä toimineen Tuomarniemen metsänvartijakoulun ja Lammilla toimineen Evon metsänvartijakoulun oppilaista, joita hän koulutti yhdessä Lauri Pihkalan ja N. V. Sigellin kanssa. Kalmin vapaaehtoisista muodostettiin helmikuun 1918 lopulla hänen komentamansa pataljoona valkoisten Pohjois-Hämeen rykmenttiin.
Sisällissodan alkupuolella Kalm operoi joukkoineen Kuhmoisissa. Vehkajärven taistelussa 26. helmikuuta hänen joukkonsa pakotti punaiset vetäytymään Kuhmalahden Vehkajärveltä, ja 10. maaliskuuta hän pysäytti punaisten etenemisen Kuhmoisten taistelussa. Kalmin joukot aiheuttivat kummallakin kerralla punaisille suuret tappiot teloittamalla antautuneita ja haavoittuneita. Maaliskuun 10. päivän taistelun jälkeen he saivat punaisten puolella liikanimen ”Kuhmoisten pirut” surmattuaan haavoittuneita Harmoisten sairashuoneella. Pataljoona valtasi 25. maaliskuuta Padasjoen, minkä jälkeen Kalm alkoi suunnitella hyökkäyksen jatkamista etelään.
Kalm toimi usein omavaltaisesti ja rikkoi esimiestensä käskyjä, sillä hän uskoi näiden juonittelevan häntä vastaan riistääkseen häneltä kunnian voitoista. Huhtikuun puolivälissä Kalm lähti etenemään alkuperäisen suunnitelmansa mukaisesti Päijänteen itärantaa pitkin Lahtea kohti, vaikka oli saanut Ernst Löfströmiltä, Harald Hjalmarsonilta ja Martin Wetzeriltä useita käskyjä siirtää joukkonsa ensin Elisenvaaraan Karjalankannakselle ja sitten Orivedelle. Kalm kuitenkin jatkoi Asikkalaan, jossa hän löi punaiset 17. huhtikuuta Anianpellossa ja valtasi sitten Vääksyn. Hän sai tällöin itseltään ylipäällikkö Gustaf Mannerheimilta käskyn kääntyä Vierumäen suuntaan iskeäkseen Heinolassa olleiden punaisten selustaan. Kalm lähetti pääosan pataljoonastaan Vierumäelle, mutta jatkoi itse käskystä piittaamatta yhden komppanian voimin marssia Lahtea kohti. Tämä joukko saapui 20. huhtikuuta Lahteen, jonka Loviisasta tulleet osasto Brandensteinin saksalaiset olivat vallanneet punaisilta saman päivän aamuna. Kalmin komppaniasta tuli näin ensimmäiset valkoiset, jotka saivat kosketuksen Suomen etelärannikolla maihinnousseisiin saksalaisiin. He jakoivat siten punaisen Suomen kahtia. Koska pienen saksalaisjoukon asema Lahdessa oli tukala, Kalmin pataljoona alistettiin 25. huhtikuuta muutamaksi päiväksi saksalaisten komentajalle, eversti Otto von Brandensteinille Lahden puolustamista varten. Kalmin pataljoona osallistui vielä 29.–30. huhtikuuta taisteluihin Hollolan Uskilassa ja Hatsinassa. Kalmin on laskettu sodan viimeisen kahden viikon aikana rikkoneen kokonaan tai osittain 22:ta saamastaan 23:sta käskystä.
Taistelujen päätyttyä Kalmin pataljoona vastasi Lahden suurella vankileirillä vartioinnista, mutta hänen joukkonsa siirrettiin jo toukokuun lopulla Hämeenlinnaan. Kalmin vastustuksesta huolimatta pataljoona hajotettiin pian sen jälkeen. Kalm erosi Suomen armeijasta heinäkuussa 1918, jolloin hän sai ylennyksen everstiluutnantiksi. Hänet ylennettiin vielä samana vuonna everstiksi. Kalm sai vuonna 1918 Suomen kansalaisuuden.
Sotarikokset
Kalmin pataljoonaa ja sen päällikköä on syytetty vuoden 1918 sotarikoksista. ”Rikosrekisterissä” on muun muassa punaisten kenttäsairaalan tuhoaminen Kuhmoisten Harmoisten kylässä. Hennalan vankileirillä teloitettiin yli 600 punavankia. Kalmin osuus ja vastuu surmista on toistaiseksi selvittämättä. Ainakaan Kuhmoisten Harmoisten kylässä olleen punaisten kenttäsairaalan tuhoamiseen 10. maaliskuuta 1918 Kalm ei itse osallistunut, koska hän johti samaan aikaan valkoisten puolustusta Kuhmoisten kirkonkylässä Jämsän suuntaan hyökkääviä punaisia vastaan.
Tietokirjailija ja tutkija, maisteri Tauno Tukkisen suorittamien tutkimusten mukaan teloitetuista noin 200 oli naisia. Hän ei ole löytänyt näyttöä siitä, että ammutut naiset olisivat syyllistyneet muuhun rikokseen kuin siihen, että tarttuivat aseisiin. Hennalan leirillä Hans Kalm toimi leirin vartiosotilaiden esimiehenä ja kenttäoikeuden tuomarina.
Lahdessa ammuttujen naisten keski-iän väitetään olleen noin 20 vuotta. Tauno Tukkisen mukaan osa teloitetuista oli alle 21-vuotiaita eli silloisen määrittelyn mukaan alaikäisiä. Hän löysi surmattujen joukosta kolmekymmentä 17-vuotiasta ja 25 tätä nuorempaa tyttöä. Nuorimmat olivat 14- ja 15-vuotiaita. Lahdessa teloitettujen naisten joukossa oli nuoria äitejä, joilta jäi orpoja. Lähes kaikki naisten teloitukset osuivat toukokuun kahdelle ensimmäiselle viikolle, eli ne pantiin toimeen pian sen jälkeen, kun saksalaiset olivat vallanneet Lahden huhtikuun lopulla. Hennalan vankileirin vartiointi oli Kalmin joukkojen vastuulla. Tukkisen mukaan Lahdessa naisia teloittaneet eivät kuitenkaan olleet saksalaisia vaan suomalaisia.
Marjo Liukkosen lisensiaatintutkielman mukaan teloitetut naiset olivat muita naisvankeja nuorempia. Heidän keski-ikänsä oli 20 vuotta. Nuorimmat teloitetuista olivat vain 14-vuotiaita. Tutkimuksessa selvisi myös, että teloitetut naiset olivat tehtaissa työskennelleitä kaupunkilaisnaisia, ja lähes kaikki olivat naissotilaita.
Pohjan Pojat
Suomen sisällissodan jälkeen Kalm toimi Viroon lähteneen suomalaisen vapaaehtoisjoukon Pohjan Poikien komentajana. Pohjan pojat taisteli Viron tasavallan puolella bolševikkeja vastaan. Viron armeijassa Kalm ylennettiin everstiksi.
Pohjan Poikain rykmentti oli 2 200 miehen vahvuinen ja koostui kahdesta pataljoonasta ja tykistöosastosta. Rykmentin ensimmäinen osa saapui Tallinnaan 12. tammikuuta 1919, ja saman kuukauden lopulla rykmentti siirtyi Tarttoon. Rykmentti taisteli 31. tammikuuta Pajun kartanon luona latvialaista tarkk'ampujapataljoonaa vastaan ja menetti kaatuneina 24 miestä. Seuraavana päivänä 1. helmikuuta rykmentti valtasi Valgan kaupungin.
Kun Valga oli vallattu, rykmentti jäi sinne reserviin odottamaan etenemistä Latvian rajan yli. Odotteluun kyllästynyt Kalm lähetti joukkonsa 19. helmikuuta ryöstöretkelle Latvian puolelle, jossa he valtasivat 21. helmikuuta Marienburgin (nykyinen Aluksne) kauppalan. Kauppalasta oli tarkoitus saada varustetäydennystä, mutta saalis jäi odotettua vähäisemmäksi. Joukot palasivat Viron puolelle helmikuun lopulla virolaisten otettua kauppalan hallintaansa. Valgassa vapaaehtoisten motivaatio alkoi laskea ja sotaväsymys sekä juopottelu ja kurittomuus lisääntyivät. Suomalaisten ja virolaisten välit kiristyivät, kun virolaiset ampuivat 16-vuotiasta suomalaista vapaaehtoista.
Pohjan Pojat oli viimeksi mukana maaliskuun lopulla asemasodassa Petserin rintamalla, ennen kuin suurin osa rykmenttiä kotiutettiin huhtikuun lopulla 1919. Pohjan Pojat menettivät Viron retkellä 116 miestä kaatuneina ja 214 haavoittui. Kalm antoi Pohjan Poikain rykmentin hajottamiskäskyn 29. toukokuuta 1919.
Kalm uhmasi myös Virossa esimiehensä, suomalaisten vapaaehtoisten komentajan, kenraalimajuri Martin Wetzerin käskyjä. Virolaisena Kalm sai Viron hallituksen tuen taakseen, jolloin Wetzer joutui eroamaan. Kalm suunnitteli hyökkäystä Inkerinmaalle ja Pietariin suomalaisten, inkeriläisten ja virolaisten voimin, mutta tämä hanke ei saanut keväällä 1919 tukea Suomen hallituspiireiltä eikä valtionhoitaja Mannerheimilta, vaikka Kalm matkusti Suomeen taivuttelemaan heitä. Kalm riitautui lopulta niin pahasti suomalaisten poliittisten päättäjien kanssa, että Viron Avustamisen Päätoimikunta joutui erottamaan hänet. Kalmin mukaan ”ruotsalais-venäläis-saksalainen klikki” oli estänyt häntä valtaamasta Pietaria ja kukistamasta bolševikkien valtaa. Kun venäläisen kenraalin Nikolai Judenitšin joukot yrittivät hyökätä Pietariin loppusyksyllä 1919, Kalm ei ollut enää mukana.
Lääkäriksi
Viron vapaussodan jälkeen Kalm päätti sotilasuransa ja ryhtyi suunnittelemaan lääkäriksi opiskelua oman kertomansa mukaan korjatakseen "nuoruutensa tappamisia". Kalm opiskeli Englannissa 1920–1921 englannin kieltä ja kirjanpitoa. Palattuaan Suomeen keväällä 1921 hän meni saman vuoden syyskuussa naimisiin hammaslääkäri Olga Matilda Valmarin (1892–1975) kanssa. Vuosina 1923–1933 Kalm opiskeli Yhdysvalloissa lääketiedettä Philadelphiassa, Oklahomassa ja New Yorkissa. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi 1932 ja filosofian tohtoriksi 1933. Kalm opiskeli myös erilaisia luonnonparannusmenetelmiä, kuten naturopatiaa (luonnonhoito), orthopatiaa sekä osteopatiaa (luuparannushoito). Kalm toimi valmistuttuaan lääkärinä New Jerseyssä ja New Yorkissa. Hän oli saanut Yhdysvaltain kansalaisuuden 1930. Olga Kalm asui myös Yhdysvalloissa vuosina 1923–1931.
Paluu Suomeen ja sotavuodet
Kalm palasi Suomeen 1934 ja muutti asumaan Janakkalaan. Saatuaan oleskeluluvan ja Suomen kansalaisuuden Kalm perheineen muutti toukokuussa 1935 Raumalle. Olga Kalm jäi asumaan Raumalle lasten kanssa ja piti kaupungissa hammaslääkärin vastaanottoa, Hans Kalm muutti 20 kilometrin päässä sijaitsevaan Pyhärannan kuntaan, jonne hän perusti Terveyshoitola Kalmia -nimisen täysihoitolan. Kalmilla oli vaikeuksia paikallisten viranomaisten kanssa, ja täysihoitola suljettiin lopulta talvisodan jälkeen keväällä 1940.
Jatkosodan alkuvaiheessa Kalm toimi heinäkuusta lokakuuhun 1941 Pieksämäen lähellä Naarajärvellä sijainneen Sotavankien järjestelyleiri n:o 2:n päällikkönä. Hänet vapautettiin puolustusvoimien palveluksesta lokakuun lopulla 1941 ja lähetettiin maaliskuussa 1942 opintomatkalle Saksaan tutustumaan sodanaikaisiin ravinto- ja terveyshuollon ratkaisumalleihin. Matka kesti tammikuuhun 1943, ja palattuaan Kalm asui Sippolan kunnan Kaipiaisen kylässä, jossa hän piti terveysparantolaa. Jatkosodan jälkeen Kalm pakeni marraskuussa 1944 kalastajaveneessä Raumalta Ruotsiin, koska hän pelkäsi joutuvansa pidätetyksi epäiltynä Naarajärven vankileirin toimintaan liittyvistä sotarikoksista.
Sodan jälkeiset vaiheet
Kalm siirtyi Ruotsista Yhdysvaltoihin vuonna 1946 pelätessään luovuttamista Neuvostoliittoon. Kertomansa mukaan Kalm toimi Yhdysvalloissa aluelääkärinä Etelä-Carolinan osavaltiossa vuosina 1946–1948 sekä sydäntautien erikoislääkärinä saman osavaltion Aikenissa vuosina 1948–1956. Hän kertoi myös valmistuneensa tänä aikana Meksikossa kirurgiksi ja saaneensa laillistetun lääkärin oikeudet sekä Yhdysvalloissa että Meksikossa. Kalm opiskeli homeopatiaa ja käytti työssään vuodesta 1952 alkaen vain homeopaattisia hoitomenetelmiä.
Palattuaan Suomeen 1957 Kalm sai samana vuonna laillistetun lääkärin oikeudet ja pääsi 1958 myös Suomen Lääkäriliiton jäseneksi. Hän piti yksityislääkärin vastaanottoa Pyhäjoella 1958–1960 ja Raumalla 1960–1969 ja hoiti vastaanotollaan potilaitaan homeopaattisilla lääkkeillä, ravitsemusohjeilla ja myös akupunktiolla. Vuonna 1968 Kalmilla oli hoidossaan kaksi diabetespotilasta, joista toinen joutui koomaan ja vammautui pysyvästi sen jälkeen kun Kalm oli antamiensa homeopaattisten lääkkeiden ohella vähentänyt potilaiden insuliiniannosta ja lopulta poistanut sen kokonaan. Tämän seurauksena Lääkintöhallitus kielsi tammikuussa 1969 Kalmilta potilaiden vastaanoton ja reseptien määräämisen, ja valitusten jälkeen korkein hallinto-oikeus vahvisti 1974 Kalmin lääkärinoikeuksien peruuttamisen. Oikeuksien pidättämiseen vaikutti myös se, että Kalmin Yhdysvalloissa suorittamiin lääketieteen opintoihin liittyi epäselvyyksiä. Mid-West Medical College, josta Kalm oli saanut tohtorin diplomin 1933, ei nimittäin kuulunut Yhdysvaltain lääkäriliiton hyväksymien lääketieteellisten yliopistojen luetteloon.
Tramontana (S74)
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1977 Cartagenasta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1981. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1984 ja otettiin palvelukseen 27. tammikuuta 1986.
Palvelus
Alus on palveluksessa vuonna 2018.
Hannu Aho
Hannu Ilmari Aho (23. helmikuuta 1948 Nokia − 20. lokakuuta 2012 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Aho kuvaa haltioituneen paisuttelevassa proosassaan usein sopeutumattomia tai epäonnistuneita ihmisiä.
Bei Dao
upright|thumb|Bei Dao Tallinnassa 2010.'' Bei Dao (, s. 2. elokuuta 1949 Peking, Kiina) on kiinalaisen runoilijan Zhao Zhenkain kirjailijanimi. Nimen Bei Dao hän sai ystäviltään, koska on kotoisin pohjoisesta ja viihtyy yksin. Bei Dao on merkittävä runoilijaryhmän Utuiset runoilijat (engl. 'Misty Poets') edustaja. Ryhmä vastusti kulttuurivallankumouksen aikana rajoituksia.
Elämänvaiheet
Bei Dao kuului nuorena Mao Zedongin innokkaiden kannattajien Punakaartiin. Maon kulttuurivallankumouksen aikana otettiin käyttöön ankaria määräyksiä, joiden toteuttamisessa käytettiin väkivaltaisiakin keinoja. Bei Dao suhtautui vallankumoukseen epäillen ja joutui "uudelleenkoulutukseen" rakennustyöläiseksi vuosiksi 1969–1980. Bei Dao ja Mang Ke perustivat lehden Jintian ('tänään'), joka oli Utuisten runoilijoiden keskeinen julkaisu ja ilmestyi 1978–1980, kunnes kiellettiin. Utuisten runoilijoiden ja etenkin Bei Daon työ vaikuttiin Kiinan demokratialiikkeen syntyyn. Merkittävin oli hänen runonsa "Huida" ("Vastaus", ei suom.) jonka hän kirjoitti vuoden 1976 Tiananmenin mielenosoitusten aikana, joihin hän itse osallistui. Runosta tuli Kiinan demokratialiikkeen tunnus, ja se ilmestyi julisteisiin vuonna 1989 Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen aikana. Tuolloin 1989 Bei Dao oli kirjallisuuskonferenssissa Berliinissä, eikä hänen sallittu palata Kiinaan. Bei Dao pääsi Kiinaan asumaan ja työskentelemään jälleen 2006. Myös kolme muuta johtavaa Utuista runoilijaa, Gu Cheng, Duo Duo ja Yang Lian, joutui maanpakoon. Hänen silloinen puolisonsa Shao Fei ja heidän tyttärensä eivät saanee poistua Kiinasta kuuteen vuoteen mennäkseen hänen luokseen.
Bei Dao on asunut ja opettanut vuodesta 1987 Englannissa, Saksassa, Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Hollannissa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hänen teoksiaan on käännetty 25 kielelle. Englanniksi on julkaisu viisi kokoelmaa ja novellikokoelma Waves (1990) sekä esseekokoelmat Blue House (2000) ja Midnight's Gate (2005). Bei Dao jatkoi työtään maanpaossa. Hänen tekstejään on julkaistu antologioissa esimerkiksi The Red azalea: Chinese poetry since the Cultural Revolution (1990) ja Out of the howling storm: the new Chinese poetry. Bei Dao on saanut runsaasti palkintojamuun muassa Ruotsin PENin Tucholsky-palkinnon, marokkolaisen International Poetry Argana Award ja PEN/Barbara Goldsmith Freedom to Write Award. Hän on American Academy of Arts and Lettersin kunniajäsen. Jintian elvytettiin Tukholmassa 1990 ulko-kiinalaisten kirjailijoiden foorumiksi. Bei Dao on opettanut useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa ja on sittemmin siirtynyt professoriksi Hongkongin kiinalaiseen yliopistoon. Häntä on useita kertoja veikkailtu Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Suomennettuja runoja
Antologiassa: Ajatus vapaa – sana kahleissa : vainottujen, vangittujen, kidutettujen, teloitettujen kirjailijain kansainvälinen ääni, suom. ja toim. Kalevi Haikara Helsinki: Like, 1998 ISBN 951-578-622-3
Antologiassa: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 Runot suomentanut Pertti Seppälä.
Perfect Dark Zero
Perfect Dark Zero on Raren kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema ensimmäisen persoonan ammunta- ja hiiviskelypeli. Peli julkaistiin Xbox 360:lle konsolin julkaisun yhteydessä loppuvuodesta 2005.
Pelin tarina sijoittuu vuoteen 2020, aikaan kolme vuotta ennen alkuperäisen Perfect Darkin tapahtumia.
Mikael Kosola
Mikael Kosola eli niilo22 (”niilokakskaks”; s. 17. heinäkuuta 1982 Lempäälä) on suomalainen tubettaja. Kosola aloitti videoiden julkaisemisen vuonna 2008. Kesäkuuhun 2023 mennessä hän oli julkaissut pääkanavallaan YouTubessa yli 15 000 videota. Kanavalla oli yli 96 000 tilaajaa ja yli 77 miljoonaa katselukertaa. Hänet on palkittu Pohjoismaiden suurimmassa YouTube-tapahtumassa TubeConissa Yleisön suosikki -vloggaajaksi. Kosola on ollut myös muuten julkisuudessa, ja hän on esiintynyt muun muassa joillakin musiikkivideoilla. Kosola tekee omien sanojensa mukaan ”videoita omasta elämästä”, ja häntä on kutsuttu outsider-tubettajaksi.
Perfect Dark Zero
Vastaanotto
The Guardian listasi pelin yhdeksi 30:stä kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä. Listauksessa viitattiin pelin vanhentuneeseen suunnitteluun, heikkoon ammuskeluun, kehnoon tekoälyyn sekä kliseiseen miljööseen.
IGN:n arvostelun mukaan yksinpelimoodin suurimmat ongelmat ovat vastustajien tekoäly ja heikko tarina. Tarina ei vaikuta pelattavuuteen, mutta "on vaikeaa jättää huomaamatta miten naurettavan huono se on". Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Mikael Kosola
Elämä
Kosola on asunut koko elämänsä Lempäälässä, josta ei omien sanojensa mukaan aio muuttaa pois. Kosola oli 10-vuotias, kun hänen vanhempansa erosivat.
Koulu ei Kosolan omien sanojen mukaan juuri häntä kiinnostanut. Kiinnostunut hän oli lähinnä puutöistä ja liikunnasta, ja hän joutui käymään ensimmäisen luokan toiseen kertaan. Kosolalla on diagnosoitu monimuotoinen oppimiskyvyn häiriö sekä dysleksia, ja hän puhuukin sen puolesta, ettei lukihäiriötä tarvitse hävetä. Pölyallergian takia Kosola ei voinut hakea opiskelemaan ammattikouluun puutyöalalle, joten päätyi metallialaan, jota myös hänen tuttavansa suositteli. Ammattikoulusta Kosola valmistui levyseppähitsaajaksi.
Kosola suoritti asepalveluksen, missä hän palveli kranaatinheitinmiehenä. Varusmiespalveluksen jälkeen hän oli töissä vuoden metallialan yrityksessä Tampereella. Sen jälkeen hän on ollut työttömänä, ja hän on pitkäaikaistyötön. Hän on käynyt muun muassa kuntouttavassa työtoiminnassa kierrätyskeskuksessa. Tubettamisen Kosola aloitti vuonna 2008. Hänellä on ollut käytössä fanipuhelin, johon videoita seuraavat ihmiset voivat soittaa. Lempäälässä Kosola on hyvin tunnettu.
Kosola kuvailee itseään hiljaiseksi. Kosola lopetti alkoholin käytön vuonna 2016.
Tunnustukset ja seuraajat
Heinäkuuhun 2023 mennessä Kosola on julkaissut pääkanavallaan YouTubessa yli 15 000 videota, ja hänellä on 96 tuhatta tilaajaa sekä yli 78 miljoonaa katselukertaa. Vuonna 2015 Kosola palkittiin tunnustuksella Yleisön suosikki silloin Pohjoismaiden suurimmassa YouTube-tapahtumassa TubeConissa. Kosola jäi kuitenkin tuolloin ilman rahallista palkintoa, jolloin Ylilauta-verkkosivuston käyttäjät keräsivät hänelle lähes 1 900 euroa, joilla ostettiin muun muassa televisio, polkupyörä ja PlayStation 4.
Nimimerkki
Kosola kertoo, että niilo22-nimimerkin keksi hänen kaverinsa. Vuoden 2019 väitöskirjassaan Nimet verkossa Lasse Hämäläinen arvelee, että Mikael Kosolan kaltainen tubettaja tunnetaan paremmin käyttäjänimellään, jolloin käyttäjänimi on merkittävä osa henkilöbrändiä ja imagoa. Hämäläinen toteaa käyttäjänimellä olevan myös huomattava taloudellinen merkitys.
Videoiden tunnuspiirteitä
Omien sanojensa mukaan Kosola tekee ”videoita omasta elämästä”. Videoissa käsitellään normaalia arkea usein koruttomalla ja kaunistelemattomalla tavalla. Yhdessä tunnetuimmista videoistaan Kosola kiroaa kahvinkeittimen pannun haljennutta pohjaa. Hän päättää tyypillisesti videonsa sanoihin ”näihin kuviin ja tunnelmiin täältä tähän”.
Kulttuuritoimitus luonnehtii Kosolaa outsider-tubettajaksi ja tuotantoa saippuasarjaksi, johon voi hypätä mukaan milloin vain. Kansan Uutiset kirjoittaa Kosolan saavan ”kymmeniä tuhansia katsojia arjen merkityksettömyyttä kuvaavilla videoillaan”.
Seuraajat lähettävät Kosolalle jatkuvasti Natural Killers – Pedot lähikuvassa: Bengalintiikeri -elokuvaa DVD-muodossa, mistä on muodostunut videoiden toistuva teema. Siksi Kosolan käteen on tatuoitu suurikokoinen teksti ”Bengalintiikeri” sekä teksti ”Näihin kuviin & tunnelmiin”, jossa &|&-merkki on korvattu Kosolan lapsuudessa piirtämällä linnulla. Kosolalla on myös muita tubettamisuraan liittyviä tatuointeja, muun muassa YouTubesta tuttu play-nappi.
Julkisuudessa
Kosola on ollut runsaasti esillä julkisuudessa. Helsingin Sanomat kirjoitti keväällä 2017 Kosolan lukihäiriöstä, YouTube-urasta ja hänen kohtaamastaan kiusaamisesta. Hänen kohtaamasta kiusaamisesta on kirjoittanut myös Lempäälän-Vesilahden Sanomat, Tamperelainen ja Iltalehti. Kosolaan on viitattu myös Kauppalehti Option pääkirjoituksessa.
Mikael Kosola oli yksi päähenkilöistä Sanna-Sisko Tohkan vuonna 2013 ohjaamassa Tubettajat-dokumenttielokuvassa. Dokumentissa seurattiin ihmisiä, jotka julkaisevat verkossa videoita ja pitävät sen välityksellä yhteyttä muihin ihmisiin. Dokumentti herättää kysymyksen ”putoaako yhä useampi yhteiskunnan kyydistä ja jää yksin tietokoneensa kanssa”. Alkuperäisen idean dokumentista sai Oulun seudun ammattikorkeakoulussa opiskellut Jens Hattuniemi. Opinnäytetyössään Hattuniemi kertoo, että dokumenttiin osallistuneet ”eivät häpeile itseään, eivät vaivautuneet siistimään itseään tai kotiaan ennen haastattelua, vaan näyttäytyivät kameralle juuri sellaisena kuin ovat. Ulkopuolinen maailma suhtautuu heihin oudoksuvasti tai jopa vihamielisesti--”.
Kosolan lausahduksia on hyödynnetty musiikkikappaleissa, joita on julkaistu muun muassa YouTubessa. Heinäkuussa 2020 niilo22:n ja Luikauksen kappale ”Hei Hei Kesä” nousi Spotifyn Suomen top 50 -listalle. Kappaleen musiikkivideo on kooste Kosolan julkaisemista videoista. Kosola esiintyy aiemmin julkaisemallaan videomateriaalilla myös Turmion Kätilöiden vuonna 2020 julkaistulla musiikkivideolla ”Naitu”, sekä Hintit-yhtyeen ”Mennään sukeltamaan” -musiikkivideossa. Moni suomalainen artisti seuraa Kosolaa, mikä näkyy siinä, että häntä on lähestytty yhteistyöpyynnöin ja lahjoituksin.
Oman videotuotantonsa lisäksi Kosola on esiintynyt muiden tunnettujen suomalaisten tubettajien videoilla, muun muassa Eeddspeaksin, Velogin ja Paulin Pelivideot -kanavan vieraina. Hänen videoidensa pohjalta muut henkilöt ovat tehneet useita koostevideoita, muun muassa Niilo22 viisauksia ja Niilo22 lukemisia. Satu Vasantola Helsingin Sanomissa kirjoittaa, että ”osasta on vaikea tietää, onko ne tehty hyvän- vai pahantahtoisesti”.
Siroahvenet
Siroahvenet (Callanthiidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät lämpimissä merissä.
Lajit ja anatomia
Siroahventen heimoon kuuluu 2 sukua ja lähteestä riippuen noin 9–12 lajia. Lajeja ovat muun muassa kaijasiroahven (Callanthias ruber) ja viirisiroahven (Grammatonotus crosnieri). Aikaisemmin siroahventen katsottiin kuuluvan meriahventen heimoon (Serranidae). Lajit ovat melko pieniä ja suurimmat lajit ovat kooltaan korkeintaan noin 25 cm pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat melko pitkulaisia ja siroja. Pyrstöevä lajeilla on usein kuunsirpinmuotoinen ja ylimmät ja alimmat pyrstön ruodoista ovat pidentyneet. Selkäeviä siroahvenilla on yksi ja etureunassa on teräviä piikkejä ja evä on eräillä lajeilla korkeampi takaosastaan. Siroahvenet ovat hyvin värikkäitä, punaisia, keltaisia, oransseja, violetteja tai sisnisiä kaloja. Suomut ovat lajeilla melko kookkaat ja kylkiviiva kulkee lähellä selkäevää. Siroahvenlajit ovat mahdollisesti hermafrodiitteja.
Levinneisyys ja elintavat
Siroahvenia tavataan lämpimistä vesistä itäiseltä Atlantilta, Välimerestä, Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Ne elävät lähellä koralliriuttoja ja kivikkoisia alueita yleensä 4–660 metrin syvyydessä merenpinnasta. Lajien ravintoa on eläinplankton. Eräitä siroahventen heimon kaloja voidaan pitää akvaariokaloina.
Christian Doppler
Johann Christian Andreas Doppler (29. marraskuuta 1803 Salzburg, Itävalta – 17. maaliskuuta 1853 Venetsia, Italia) oli itävaltalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan erityisesti nykyään Doppler-ilmiön kuvaamisesta, jossa aallon taajuus muuttuu, kun lähde liikkuu havaitsijaan nähden lähemmäksi tai poispäin. Hän selitti ilmiön avulla kaksoistähtien värin.
Nuoruus ja opiskelu
Christian Dopplerin suku oli kivenhakkaajia, joilla oli ollut oma yritys Salzburgissa vuodesta 1674. Christianin terveys ei ollut missään vaiheessa erityisen hyvä ja hän oli melko hauras, joten hän ei pystynyt jatkamaan suvun perinteitä.
Doppler kävi peruskoulunsa Salzburgissa ja jatkoi sen jälkeen opintojaan Linzissä. Salzburg Lyceumin professori suositteli Dopplerin vanhemmille, että tämä voisi opiskella matematiikkaa vuonna 1815 perustetussa Wienin teknillisessä instituutissa. Doppler aloitti siellä opintonsa vuonna 1822 ja valmistui 1825.
Valmistuttuaan teknillisestä instituutista hän kävi hetken aikaa filosofian luonnoilla Salzburg Lyceumissa, kunnes jatkoi Wienin yliopistoon, missä hän opiskeli matematiikkaa, mekaniikkaa ja tähtitiedettä. Opintojensa loppuvaiheessa 1829 Doppler aloitti matematiikan ja mekaniikan professorin A. Burgin apulaisena. Hän oli tehtävässä neljän vuoden ajan ja julkaisi tuona aikana neljä matemaattista tutkimusta. Vaikka hänellä oli selvästi akateemisia taitoja, hän ei saanut apulaisuutensa jälkeen pysyvää virkaa. Hän alkoi etsiä tehtäviä muualta, mutta professorit valittiin itävaltalaisissa oppilaitoksissa julkisen kilpailun kautta.
Professorina Prahassa
Doppler haki useaan kouluun ja elätti itsensä 18 kuukauden ajan puuvillatehtaan kirjanpitäjänä. Dopplerille tilanne oli hankala, ja hän oli päättänyt jo muuttaa Yhdysvaltoihin, kun hän sai myönteisen vastauksen Prahan teknillisestä koulusta. Hän aloitti työnsä Prahassa maaliskuussa 1835, melkein kaksi vuotta kilpailuun osallistumisensa jälkeen.
Doppler ei viihtynyt koulussa, jossa hän opetti matematiikan alkeita. Vuosina 1836–1838 hän sai mahdollisuuden opettaa myös korkeampaa matematiikkaa neljä tuntia viikossa Prahan teknillisessä instituutissa. Vuonna 1837 teknillisestä instituutista avautui geometrian ja matematiikan professorin paikka. Vaikka Doppler hoitikin osittain tehtävää, virasta järjestettiin jälleen kilpailu, johon Dopplerin ei tarvinnut kuitenkaan osallistua. Hänet valittiin virkaan, mutta hänet nimitettiin tehtävään virallisesti vasta maaliskuussa 1841.
Prahan-aikanaan Doppler julkaisi yli 50 artikkelia matematiikasta, fysiikasta ja tähtitieteestä. Hänen tunnetuin tutkimuksensa oli vuonna 1842 julkaistu ”Über das farbige Licht der Doppelsterne”, jossa on hänen ensimmäinen esityksenä Doppler-ilmiöstä.
Dopplerin terveys heikkeni selvästi vuonna 1844, ja hän joutui hakemaan vapautusta sairauden takia. Hän pystyi palaamaan opetustehtäviin vasta vuonna 1846. Dopplerin oppilaat syyttivät häntä myös liian tiukoista tenteistä. Dopplerin toimia tutkittiin, ja hän sai nuhtelut. Doppler piti itseään syyttömänä ja vaati nuhteluiden peruuttamista, joka tapahtuikin vuoden 1844 lopulla.
Banská Štiavnica kautta Wieniin
Koska Dopplerin aika Prahassa oli ollut vaikea, hän halusi muuttaa toiseen oppilaitokseen, kun hän sai paikan kaivos- ja metsäakatemiasta Banská Štiavnicasta. Hän ei ollut siellä kauan, sillä Itävallan keisarikunnan vuoden 1848 vallankumousten aiheuttaman epävakauden takia hän lähti akatemiasta. Doppler oli jo suhteellisen tunnettu tieteilijä, joten hän sai paikan Wienin teknillisestä instituutista. Sitten hänet valittiin tammikuussa 1850 Wienin yliopiston fysiikan instituutin ensimmäiseksi johtajaksi.
Tutkimustulokset ja merkitys
Doppler oli omana aikanaan kiistelty tieteilijä, osa ylisti hänen persoonaansa ja osa taas inhosi. Hän julkaisi useita tutkimuksia, muun muassa magnetismista, sähköstä, optiikasta ja tähtitieteestä. Tunnetuimman työnsä hän esitti ensimmäisen kerran Böömin kuninkaalliselle tiedeseuralle 25. toukokuuta 1842.
Doppler-efektiä käsitellyt esitys ei ollut erityisen hyvä, ja hänen esimerkkinsä oli virheellinen. Matemaatikko Bernard Bolzano tuki kuitenkin Doppleria ja näki tutkimuksessa tulevaisuuden mahdollisuudet. Doppler julkaisi 1846 toisen tutkimuksen aiheesta ja otti siinä huomioon sekä havainnoitsijan että aaltoliikkeen lähteen liikkeen.
Aleksandr Tumasjan
Aleksandr Tumasjan (s. 15. lokakuuta 1992 Venäjä) on venäläis-armenialainen jalkapalloilija, joka on pelannut Veikkausliigaa FF Jaron riveissä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Aleksandr Tumasjan pelasi nuoruudessaan Krasnodarin alueen joukkueissa. Suomeen Tumasjan saapui kaudella 2013. Hän tuli Jaroon Donin Rostovista, jossa Jaron valmentaja Aleksei Jeremenko ja josta Tumasjanin vanhempi veli Denis Tumasjan oli 2000-luvun alussa tullut pelaamaan Jaroon. Aleksandr Tumasjan saikin heti ensimmäisellä liigakaudellaan vastuuta pelaavassa kokoonpanossa 23 ottelun verran. Seuraavalla kaudella hän pelasi vain yhden ottelun Jarossa ja kaksi ottelua Kakkosen JBK:ssa. Kauden 2015 lopulla elokuussa Kakkosessa pelannut TP-47 kiinnitti Tumasjanin joukkueeseensa, jossa hän pelasi kauden 2015 loppuun.
Tumasjan pelasi ensimmäisen kerran Armenian maajoukkueessa 31. toukokuuta 2014. Kaikkiaan hän on pelannut kaksi maaottelua.