cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buckingham Fountain
thumb|Buckingham Fountain Chicagossa. Buckingham Fountain on suihkulähde Chicagossa, Illinois’n osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Historia
Suihkulähteen lahjoitti Chicagolle veljensä muiston kunniaksi Kate Buckingham. Se vihittiin käyttöön 26. elokuuta 1927. Buckingham perusti myös Buckingham Fountain Endowment Fund -säätiön, jonka tarkoituksena on huolehtia suihkulähteen ylläpidosta, jotta chicagolaiset veronmaksajat eivät joutuisi osallistumaan suihkulähteen kustannuksiin.
Suihkulähde toimi tunnetun entisen Route 66 -valtatien itäisenä päätepisteenä.
Suunnittelu
Monumentaalisen lähteen suunnittelusta vastasi yhdysvaltalainen arkkitehti Edward H. Bennett. Sen veistokset puolestaan ovat Jacques Lambertin käsialaa. Suihkulähteen esikuvana on ollut Versailles’n palatsin suihkulähde Latona.
Toiminta
Suihkulähde on toiminnassa aamukahdeksasta iltayhteentoista joka päivä huhtikuun puolivälistä lokakuun puoliväliin saakka kuitenkin sään mukaan. Vesinäytöksen aikana suihkulähteen keskimmäinen suihku yltää noin 150 jalan korkeuteen. Iltahämärässä vesinäytökseen yhtyvät myös valo- ja musiikkiefektit.
Michael Doleac
thumb|Michael Doleac Michael Doleac (s. 15. kesäkuuta 1977 San Antonio) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 1998–2008. Sitä ennen Doleac pelasi Utahin yliopiston joukkueessa ja teki siellä poikkeuksellisen menestyksekkään uran. Ammattilaisuransa jälkeen Doleac aikoo jatkaa opintojaan.
Ernst Saari
Johan Ernst Saari (aiemmin Ylisaari; 20. heinäkuuta 1882 Lapua – 29. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen maanviljelijä ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Saaren vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Ylisaari ja Wilhelmiina Leskelä. Kansakoulun käytyään Saari oli maanviljelijänä Lapualla ja toimi myös yhden vuoden Lapuan osuuskaupan johtajana. Saari oli Osuusteurastamo Itikan hallintoneuvoston puheenjohtaja ja Meijeriliitto Muurahaisten johtokunnan varapuheenjohtaja sekä oli jäsenenä Valion hallintoneuvostossa ja Vaasa-lehden, Etelä-Pohjanmaan nuorisoseuran sekä Etelä-Pohjanmaan osuuskauppapiirin johtokunnissa.
Saari oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914–1918 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Lapuan kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja.
Saari oli naimisissa Tyyne Elisabeth Filppulan kanssa vuodesta 1905.
Saari murhattiin Suomen sisällissodan Tampereen taistelun aikana. Hänet löydettiin murhattuna pitkänäperjantaina 1918 kellarista Tampereen Tammelasta. Punaisten vankina ollut Saari ei pystynyt kätensä loukattuaan vallitöihin, joten eräs turkulainen kaartilainen kuljetti hänet toiselle puolelle kaupunkia ja murhasi hänet. Saari haudattiin aluksi tuntemattomana punaisten joukkohautaan, mutta löydettiin uudelleen haudattaessa pistimen reikä rinnassaan.
Aimee Mann
thumb|Aimee Mann esiintymässä vuonna 2008. Aimee Mann (s. 8. syyskuuta 1960 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on naimisissa muusikko Michael Pennin kanssa.
Mann opiskeli jonkin aikaa Bostonin Berklee College of Musicissa, mutta keskeytti opinnot ensimmäisen yhtyeensä Young Snakesin vuoksi. Yhtye julkaisi EP:n Bark Along with the Young Snakes vuonna 1982, ja kokoelma-albumi ilmestyi vuonna 2004.
Vuonna 1983 Mann etsi uudentyyppistä musiikkia Young Snakesin punkrockin sijaan. Hän perusti uutta aaltoa edustavan ’Til Tuesday -yhtyeen poikaystävänsä ja koulutoverinsa Michael Hausmannin kanssa. Yhtye saavutti jonkin verran suosiota debyyttialbumillaan Voices Carry vuonna 1985. Nimikkoraidasta tuli MTV-hitti, ja sen musiikkivideo palkittiin vuoden parhaan tulokkaan videona. ’Til Tuesday julkaisi vielä kaksi levyä, Welcome Home ja Everything’s Different Now. Vuonna 1990 Mann päätti ryhtyä soolouralle ja yhtye hajosi.
Vuonna 1993 Mann julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Whateverin levy-yhtiö Imagon välityksellä. Hänen toisen albuminsa I’m with Stupid julkaisi vuonna 1995 levy-yhtiö Geffen. Vuonna 1999 Mann perusti oman levy-yhtiön, SuperEgo Recordsin, ja julkaisi sen kautta kolmannen sooloalbuminsa Bachelor Number Two (or the Last Remains of the Dodo). Vuonna 2002 hän julkaisi oman levy-yhtiönsä kautta neljännen albuminsa Lost in Space. Vuonna 2005 ilmestyi hänen viides sooloalbuminsa The Forgotten Arm.
Vuonna 1999 ensi-iltansa saaneen Magnolia-elokuvan soundtrackilla on mukana kahdeksan Mannin kappaletta, muiden muassa ”Save Me”.
Marraskuussa 2004 ilmestyi Aimee Mannin live-DVD Live at St. Ann’s Warehouse, joka on taltiointi hänen heinäkuussa 2004 pitämästään konsertista.
Honeyboy Edwards
pienoiskuva|David "Honeyboy" Edwards David ”Honeyboy” Edwards (28. kesäkuuta 1915 – 29. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen delta blues -laulaja ja -kitaristi Mississippin osavaltiosta.
Edwards oli Robert Johnsonin ystävä ja läsnä yönä, jona tämä kuoli juotuaan myrkytettyä viskiä. Hän julkaisi muusikonuransa ohessa kirjan The World Don't Owe Me Nothin' (1997).
Edwards otettiin Blues Hall of Fameen 1996. Hän kuoli 96-vuotiaana elokuussa 2011.
Athenen temppeli (Priene)
Athenen temppeli oli antiikin aikainen Athene Poliaalle omistettu kreikkalainen temppeli Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Temppeli rakennettiin klassisen kauden ja hellenistisen kauden taitteessa, ja se edusti joonialaista tyyliä, jonka yhtenä malliesimerkkinä sitä pidettiin.
Historia
Athene Poliaalle eli kaupunkia suojelevalle Athenelle omistettu temppeli oli Prienen päätemppeli. Sen rakentaminen alkoi klassisen kauden lopulla, ehkä noin vuonna 340 eaa. Varmuudella temppeli oli rakenteilla viimeistään 330-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla, sillä temppelistä löydetyn piirtokirjoituksen mukaan Aleksanteri Suuri omisti temppelin Athenelle, mikä ajoittuu tämän käyntiin kaupungissa vuonna 334 eaa. Piirtokirjoituksen itsensä ajoitus on kuitenkin kiistanalainen. Sen kirjoittamisen aikaan ainakin temppelin itäpää oli jossakin määrin valmiina. Temppelin arkkitehti oli Pytheos (tai Pythios), joka suunnitteli myös Halikarnassoksen mausoleumin. Vitruviuksen mukaan Pytheos kirjoitti tutkielman temppelinsä mittasuhteista.
pienoiskuva|vasen|upright=0.56|Osa Athenen temppelin alttarista. [[Pergamon-museo.]] Temppeli valmistui hellenistisen kauden puolella, mutta tarkkaa ajankohtaa ei tunneta. Se valmistui mahdollisesti 200-luvun eaa. puolella tai vasta noin 150 eaa. Ainakin temppelin Athenen kulttikuva on sijoitettu paikalleen vasta noin 158–156 eaa. Roomalaisella kaudella vuoden 27 eaa. jälkeen temppeli omistettiin uudelleen Athenen lisäksi keisari Augustukselle, ja sai jälleen uutta huomiota. Tuossa vaiheessa temppeliin tehtiin mahdollisesti joitakin muutoksia, ja pyhäkköalue sai uusia rakennuksia. Temppeli säilyi merkittävänä kulttipaikka läpi keisarikauden. Bysanttilaisella kaudella sitä käytettiin kirkkona.
Rakennukset ja löydökset
Athenen temppeli oli osa laajempaa Athenen pyhäkköaluetta, joka sijaitsi Prienen keskikaupungilla luoteeseen kaupungin agorasta. Sitä varten oli tasoitettu alue akropoliin etelärinteeseen.
Temppeli
Athenen temppeli edusti joonialaista tyyliä, ja sitä on pidetty yhtenä tyylin parhaista esimerkeistä. Sen stylobaatin koko oli noin 37,2 × 19,5 metriä. Temppeli oli peripteraalitemppeli, ja sen peristasiksessa oli 11 pylvästä pitkillä sivuilla ja kuusi pylvästä lyhyillä sivuilla (heksastyyli). Pylväiden korkeus oli noin 10,1 metriä, ja niissä oli 24 kanneluuria. Pylväiden yläpuolisen entablementin korkeus oli noin 2,3 metriä. Sisällä temppelissä oli tyypilliset pronaos, naos eli cella ja opisthodomos. Pronaoksen ja opisthodomoksen edessä oli kummassakin kaksi pylvästä (distylos in antis).
Temppelin mittasuhteissa oli käytetty joonialaista jalkaa (= 0,295 metriä). Pylväiden ja entablementin yhteenlaskettu korkeus oli 50 jalkaa eli noin 14,8 metriä. Naoksen pituus oli 100 jalkaa eli 29,5 metriä, mitä tekee temppelistä hekatompedon-temppelin. Stylobaatin koko oli puolestaan jaloissa 126 × 66, missä on selvästi käytetty kuuden kertotaulua.
pienoiskuva|Athenen temppelin rauniot. pienoiskuva|Athenen temppelin pylväsrumpuja. Sisällä naoksessa oli Athenen kulttikuva, joka tehtiin 100-luvulla eaa. Sillä oli kypärä, kilpi ja keihäs, ja kädessään Nike. Veistoksen korkeus oli noin 6,5 metriä. Temppelin takaosan opisthodomos suljettiin ovella 100-luvulla tai ensimmäisellä vuosisadalla eaa., minkä jälkeen sitä käytettiin mahdollisesti aarrekammiona.
Temppelistä on säilynyt lähinnä sen perustukset. Lisäksi viisi sen pylväistä on pystytetty uudelleen.
Alttari
Alttari sijaitsi tavan mukaan temppelin itäpuolella, noin 12 metrin päässä. Sen ajoitus on epävarma, mutta se oli todennäköisesti temppeliä myöhempi, ja ajoitetaan yleensä hellenistiselle kaudelle 200- tai 100-luvulle eaa. Joidenkin arvioiden mukaan se saattaisi olla kuitenkin ainakin suunniteltu jo 300-luvulla eaa.
Alttarin pituus oli noin 13,2 metriä, leveys noin 7,1 metriä ja korkeus noin 3,0 metriä. Se oli rakennettu kaksiportaiselle korokkeelle. Alttari oli koristeltu reliefein, jotka esittivät naishahmoja, oletettavasti muusia, sekä Apollon Kithairodosta. Alttarin sivuilla oli mahdollisesti joonialaiset puolipylväspilasterit, jotka kannattivat entablementtia. Pylväät ja reliefit muodostivat eräänlaisen seinämän alttarin kolmelle sivulle. Osa alttarista on nykyisin ennallistettuna Pergamon-museossa Berliinissä.
Pyhäkköalueen muut rakennukset
Propylon
Pyhäkköalueen itäreunalla sijaitsi propylon, joka toimi alueen monumentaalisisäänkäyntinä. Se ajoitetaan roomalaiselle kaudelle keisari Augustuksen aikaan, noin vuosiin 25 eaa.–1 jaa. Se vaikuttaa kuitenkin jääneen ainakin jossakin määrin keskeneräiseksi. Propylon edusti temppelin ja alttarin tavoin joonialaista tyyliä. Sen sekä idän- että lännenpuoleisessa julkisivussa oli neljä pylvästä. Rakennelman leveys oli noin 7,6 metriä. Sille johti katutasolta kuusi porrasta.
Stoa
Piirtokirjoitukset
pienoiskuva|Aleksanteri Suuren omistuskirjoitus temppelistä, n. 334 eaa. [[British Museum.]]
Aleksanteri Suuren omistuskirjoitus oli kaiverrettu temppelin pronaoksen toisen antan seinään. Sen sisältävä kivi on nykyisin British Museumissa Lontoossa. Kirjoitus kuuluu:
Temppelin arkkitraavissa ollut piirtokirjoitus, jossa pyhäkkö omistetaan uudelleen Athene Poliaalle ja Augustukselle, kuuluu:
Arboretum Mustila
250px|thumb|Mustilan [[arboretumin serbiankuusimetsää.]] 60.73083°N, 26.42444°W Arboretum Mustila on Kouvolassa lähellä Elimäen kirkonkylää sijaitseva Suomen merkittävimpiin kuuluva arboretum.
Historia
Arboretum perustettiin Mustilan kartanon alueelle vuonna 1902, kun paikan edellisenä vuonna ostanut Axel Fredrik Tigerstedt istutti sinne ensimmäiset puulajit. Hän aloitti alueella järjestelmällisen ja suurisuuntaisen maan- ja metsänviljelyn. Kartanon läheisyydessä sijaitseva pääasiassa mäntyä kasvava mäki sai olla kasvualustana ulkomaalaisten puulajien kasvatuskokeiluille, joiden menestymisen seurauksena alue on alettu tuntea Arboretum Mustilana. Kun valtioneuvos Tigerstedt jätti työnsä Helsingissä 1917, hän vetäytyi Mustilaan ja omistautui loppuelämäkseen puulajikokeilleen. Yhdessä poikansa C. G. Tigerstedtin kanssa hän oli 1920-luvulle tultaessa luonut maailmanlaajuisesti tunnetun arboretumin. A. F. Tigerstedt julkaisi 1922 puulajikokeitaan käsittelevän kirjan ja kuoli vuonna 1926.
C. G. Tigerstedt jatkoi isänsä työtä ja laajensi kokeilut myös koristepuihin ja pensaisiin. Siinä vaiheessa mukaan tulivat myös alppiruusut. Samoihin aikoihin Mustilassa käynnistyi myös kaupallisen taimitarhan toiminta. Vuonna 1956 C. G. Tigerstedt sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon ansioistaan metsäntutkimuksen alalla. C. G. Tigerstedtin pojat perustivat vuonna 1984 arboretumia hoitavan Mustilan kotikunnassäätiön, jonka tarkoituksena on varmistaa arboretumin pysyvyys ja turvata sen hoito. Siten pystytään paremmin keskittymään myös tiedon jakamiseen ja yleisöpalvelujen kehittämiseen. On ryhdytty kokeilemaan myös uusia puu- ja pensaslajeja sekä laajennettu siementen keruuta arboretumista ja niiden hankkimista ulkomailta.
Kasvilajisto
Nykyisin 120 hehtaarin laajuisella alueella kasvaa lähes 100 havupuulajia ja 130 lehtipuulajia sekä niiden lisäksi useita koristepensas-, köynnös- ja perennalajia eri puolilta maapalloa. Yhteensä on eri puulajeja noin 250. Havupuulajeista monet ovat kookkaampia kuin tavalliset kuuset: esimerkiksi korkeimmat arboretumin douglaskuuset jopa 40 metrin korkuisia.
Arboretumin koristepensaista tunnetuimpia ovat alppiruusut, joita alueella on yli 100 lajia ja lajiketta. Ne kukkivat keskikesällä, jolloin Alppiruusulaakson sadat pensaat ovat värikäs näky. Vuonna 1973 Helsingin yliopisto aloitti koristekasvien risteytys- ja jalostusohjelman, jossa käytettiin paljon myös Mustilan alppiruusuja. Tavoitteena oli saada jalostettua Suomen oloihin sopivia talvenkestäviä ja kauniita alppiruusulajikkeita – monet arboretumin nuorista alppiruusuistutuksista ovatkin tämän jalostusohjelman kenttäkokeita. Vuonna 1990 ilmestyivätkin stten markkinoille ensimmäiset kotimaiset talvenkestävät lajikkeet. Useimpien lajikkeiden emokasvina oli mustilanalppiruusu, joka kasvaa edelleen Alppiruusulaaksossa.
Arboretum kerää ja toimittaa puuvartisten kasvien siemeniä esimerkiksi suomalaisille taimitarhoille. Uutta koemateriaalia hankitaan ulkomaisilta tutkimuslaitoksilta ja siemenkerääjiltä, mutta 1990-luvulla Mustila on järjestänyt kaksi omaa siementenkeruumatkaa Pohjois-Amerikkaan. Arboretum toimii myös monien Suomessa harvinaisten lajien geenipankkina. Useilla lajeilla Mustila onkin ainoa paikka Suomessa, mihin ne ovat sopeutuneet ja tuottavat itämiskykyisiä siemeniä. Ne hyvin menestyneet yksilöt ovat valmiina käytettäväksi mahdollisesti tulevaisuudessa jalostustyössä. Esimerkkeinä mainittakoon purppurapihta, lännenhemlokki ja monet vaahterat. Havupuista Mustilassa on kasvatettu ensimmäisenä Suomessa serbiankuusta (alkuperä Bosniasta 1907), makedonianmäntyä (Bulgariasta 1907), douglaskuusta (1920-luvulla Kanadasta) ja purppurapihtaa, sekä alppiruusuista mustilanalppiruusua (1930 Koreasta) ja nukka-alppiruusua (1930-luvulla).
Matkailukohde
Mustilan Arboretum on suosittu vierailukohde. Vuosittain puistossa käy 40 000 – 50 000 ihmistä, suurin osa kesäkuukausina. Suosituinta aikaa on kesäkuu, jolloin alppiruusut ja atsaleat kukkivat. Nähtävää riittää kuitenkin myös muina vuodenaikoina. Vanhaan viljamakasiiniin on rakennettu kahvila ja puiston toimisto sijaitsee "Nikkarinmäellä", kahvila-makasiinin vieressä.
Wolverine (elokuva)
Wolverine on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin suosittuun samannimiseen sarjakuvahahmoon ja on X-Men-elokuvasarjan kuudes osa. Hugh Jackman palasi nimikkohahmon rooliin, James Mangoldin ohjatessa elokuvan, sekä Scott Frankin ja Mark Bombackin käsikirjoittaessa sen piirtäjä Frank Millerin ja käsikirjoittaja Chris Claremontin vuonna 1982 julkaiseman sarjakuvasarjan pohjalta. Elokuvan juoni sijoittuu elokuvan X-Men: Viimeinen kohtaaminen jälkeen Japaniin, missä Wolverine kohtaa erään vanhan tuttunsa ja menetettyään parantavat voimansa, hän joutuu taistelemaan kuolettavaa samuraita vastaan syyllisyyttä kantaen.
Elokuvan kehitys alkoi vuonna 2009 X-Men Origins: Wolverinen ensi-illan jälkeen. Christopher McQuarrie palkattiin Wolverinen käsikirjoittajaksi elokuussa 2009. Darren Aronofsky palkattiin ohjaajksi lokakuussa 2010. Aronofskyn lähteminen ja Tōhokun maanjäristys ja tsunami viivästyttivät projektia. Kesäkuussa 2011, Mangold palkattiin uudeksi ohjaajaksi. Syyskuussa 2011 Bombard palkattiin tekemään uusi käsikirjoitus. Sivuroolien esittäjät valittiin heinäkuussa 2012 ja kuvaukset alkoivat kuukauden lopulla Uudessa Etelä-Walesissa ennen kuin siirtyivät Tokioon elokuussa 2012 ja takaisin Uuteen Etelä-Walesiin lokakuussa 2012.
Elokuva sai ensi-iltansa kansainvälisillä markkinoilla 24. heinäkuuta 2013, Australiassa 25. heinäkuuta 2013, sekä Yhdysvalloissa 26. heinäkuuta 2013. Elokuva sai pääosin positiivisen vastaanoton ja tuotti maailmanlaajuisesti 414,8 miljoonaa dollaria, tehden siitä elokuvasarjan viidenneksi eniten tuottaneen elokuvan.
Juoni
Vuonna 1945 Logan on joutunut japanilaiselle sotavankileirille Nagasakin lähelle. Yhdysvaltain pudottaessa alueelle atomipommin, Logan pelastaa japanilaisen upseerin Ichiro Yashidan suojelemalla häntä parantuvan kehonsa turvin.
Nykyisyydessä Logan elää erakkona Yukonin alueella Kanadassa ja näkee jatkuvasti näkyjä Jean Greystä, jonka hän joutui tappamaan pelastaakseen maailman. Mutantti nimeltä Yukio, joka kykenee näkemään ihmisten kuolemat tulevaisuudessa saapuu tapaamaan häntä ja kertoo Ichiron olevan kuolemaisillaan syöpään. Ichiro haluaa Loganin tulevan Japaniin voidakseen maksaa hänelle henkivelkansa. Tokiossa Logan tapaa Ichiron pojan Shingenin ja tämän pojantyttären Marikon. Ichiro tarjoutuu siirtämään Loganin parantumiskyvyn omaan kehoonsa, jolloin Logan pääsisi eroon kiroukseksi kokemistaan mutanttivoimista mutta Logan kieltäytyy. Yöllä Ichiron lääkäri Dr Green pistää jotakin Loganin kehoon mutta tämä pitää sitä vain unena.
Seuraavana aamuna Yukio kertoo Loganille Ichiron kuolleen ja ettei hän jostain syystä nähnyt tämän kuolemaa ennalta. Ichiron hautajaisissa Yakuza hyökkää heidän kimppuunsa ja yrittää kidnapata Marikon. Logan ja Mariko pakenevat yhdessä Yakuzan jahtaamina. Ninja nimeltä Harada ampuu useita Yakuzan jäseniä nuolilla suojellakseen Marikoa. Logan haavoittuu ja huomaa etteivät hänen haavansa parane niin nopeasti kuin niiden pitäisi. Logan ja Mariko pakenevat Yakuzaa ja Loganin taisteltua heitä vastaan luotijunan päällä, he päätyvät lemmenhotelliin. Dr Green, joka osoittautuu mutantiksi, vaatii Haradaa löytämään Loganin ja Marikon. Logan ja Mariko matkustavat Ichiron talolle Nagasakiin, jossa he päätyvät rakastelemaan. Shingen määrää poliisin etsimään Marikoa, kuten myös Marikon sulhasen Noburon käyttämään kontaktejaan alamaailmaan Marikon löytämiseksi. Shingen paljastaa Noburolle haluavansa löytää Marikon ennen kuin Ichiron testamentti paljastuu. Yukio saa näyn Loganin kuolemasta ja lähtee varoittamaan häntä. Mariko joutuu Yakuzan kidnappaamaksi. Logan ja Yukio kuulustelevat yhtä kidnappaajista ja päätyvät kohtaamaan Noburon, joka tunnustaa juonitelleensa Shingenin kanssa Marikon tappamiseksi, sillä Ichiro aikoi jättää Marikolle yrityksensä perinnöksi Shingenin sijaan.
Mariko tuodaan Shingenin eteen Ichiron talolle, jossa tämä valmistautuu tappamaan hänet mutta Harada ja tämän ninjat hyökkäävät heidän kimppuunsa ja Dr Green tappaa Shingenin pistämällä tätä myrkytetyllä kynällä. Logan ja Yukio saapuvat myöhemmin ja Logan huomaa läpivalaisukoneen avulla sydämeensä kiinnitetyn robottiparasiitin, joka torjuu hänen elimistönsä paranemiskyvyn. Logan onnistuu leikkaamaan parasiitin pois mutta hengissä selvinnyt Shingen hyökkää hänen kimppuunsa. Yukio onnistuu pidättelemään Shingeniä riittävän kauan, jotta Wolverine pystyy tappamaan hänet. Logan jäljittää Marikoa Ichiron vanhaan kotikylään, jossa Haradan ninjat vangitsevat hänet. Dr Green asettaa Loganin koneeseen, jonka hän paljastaa aikovan poistaa tämän paranemiskyvyn ja esittelee hänet Silver Samuraille, joka onsähkömekaaniseen haarniskaan pukeutunut taistelija, jotka käyttävät adamantiumista tehtyjä energiamiekkoja. Mariko pakenee Haradalta, joka tajuaa lopulta omat virheensä ja yrittää pysäyttää Silver Samurain mutta joutuu tapetuksi.
Yukio saapuu ja tappaa Dr Greenin. Logan taistelee Silver Samuraita vastaan, joka katkaisee Loganin adamantium-kynnet ja alkaa poistaa tämän paranemiskykyä luuytimen kautta. Silver Samurai paljastuu kuolemansa lavastaneeksi Ichiroksi, joka yrittää uudelleen nuorentua Loganin voimien kautta voidakseen elää kauemmin. Ichiro onnistuu saavuttamaan jälleen nuoruutensa mutta Mariko puukottaa häntä Loganin katkaistulla kynnellä. Logan onnistuu uusimaan luukyntensä ja tappaa Ichiron ennen romahtamistaan. Logan näkee viimeisen näyn Jean Greystä, jonka hän päättää päästää menemään. Marikosta tulee Ichiron yrityksen Yashida Industriesin toimitusjohtaja ja Yukio päättää pysyä Wolverinen rinnalla tämän henkivartijana ennen kuin he hyvästelevät Marikon ja lähtevät eri teille.
Lopputekstien välisessä kohtauksessa kaksi vuotta myöhemmin Logan palaa Yhdysvaltoihin ja tapaa lentoasemalla Magneton sekä kuolleeksi luulemansa Xavierin, jotka varoittavat häntä, että mutantteja vastaan on noussut uusi uhka.
Tuotanto
Darren Aronofsky palkattiin elokuvan ohjaajaksi vuoden 2010 lopulla ja elokuvan kuvausten ilmoitettiin käynnistyvän vuoden 2011 alussa. Aronofsky vetäytyi kuitenkin tehtävästään seuraavan vuoden alkupuolella perhesyihin vedoten, ja hänen tilalleen ohjaajaksi valikoitui James Mangold. Aronofskyn erottua elokuvaa viivästyttivät myös Sendain maanjäristys ja elokuvan käsikirjoitukseen keskittyvät ongelmat, sillä Mark Bomback hankittiin muokkaamaan elokuvan alkuperäisen käsikirjoituksen laatineen Christopher McQuarrien käsikirjoitusta, joka ei ollut täysin käyttökelpoinen elokuvaa varten.
Johannes Paavali II:n kansainvälinen lentoasema Krakova-Balice
Johannes Paavali II:n kansainvälinen lentoasema Krakova-Balice on kansainvälinen lentoasema Balicen kylässä noin 11 kilometriä länteen Krakovan keskustasta Etelä-Puolassa. Lentoasemalla on yksi kiitotie. Lentoaseman ja Krakovan päärautatieaseman välillä liikennöi Balice Ekspres -junalinja. Matka kestää noin 20 minuuttia.
Alzamai
Alzamai on kaupunki Irkutskin alueen Nižneudinskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sajanvuorten itäosassa Toporok-joen rannalla 600 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupungin läpi kulkee Krasnojarskin ja Irkutskin välinen rautatie (Alazamain asema). Asukkaita on 7 100 henkeä (vuonna 2008).
Alzamain asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1955. Kaupungissa toimii puunjalostuslaitos ja konepaja.
Porin Rakennusmessut
Porin Rakennus ja LVI-Messut on Satakunnan Ammattikorkeakoulun rakennustekniikan opiskelijoista koostuvan Porin Valmistuvat Rakennusinsinöörit Ry:n järjestämä kaksipäiväinen ja vuosittain järjestettävä tapahtuma.
Messut ovat olleet ja ovat edelleen täysin opiskelijavetoiset. SAMK seuraa messuja sivusta, muttei osallistu messujen järjestämiseen.
Historia
Messuja on järjestetty jo vuodesta 1964 alkaen Porin teknillisen oppilaitoksen, nykyisen Satakunnan Ammattikorkeakoulun Tekniikan Porin yksikön viimeisen vuoden opiskelijoiden projektina. Aluksi messujen järjestäjinä toimivat valmistuvat rakennusmestarit, mutta vuonna 1972 vastuu siirtyi valmistuville rakennusinsinööreille.
Aluksi tapahtumaa järjestettiin Porin Karhulinnan tiloissa. Sieltä messut siirtyivät nykyisen Satakunnan Ammattikorkeakoulun tiloihin. Vuonna 1992 messut siirtyivät juuri valmistuneeseen Porin Karhuhalliin, jossa messut ovat toimineet siitä asti.
Messujen vuosittainen kävijämäärä on ollut runsas 10 000 kävijää.
Vuoden 2011 messut jäivät viimeisiksi yksinomaan Porin rakennusmessuiksi, sillä vuoden 2012 messujen järjestäjät ovat käyneet eri koulutusohjelman, kuin aikaisemmat vuodet, mukaan on ympätty LVI-puolta, joten messut kulkevat 2012 alkaen nimellä Porin Rakennus- ja LVI-messut.
Vuoden 2009 messut
Vuoden 2009 messut järjestettiin 21.3.-22.3.2009 Porin Karhuhallissa. Messujen teemana oli energiansäästö. Messut juonsi Jorma Piisinen eli Remontti-Reiska. Esiintyjinä messuilla oli The Spectre sekä Janne Tulkki. Messuilla oli jälleen kävijöitä noin 10 000.
Vuoden 2016 messut
Vuoden 2016 Porin Rakennus Ja LVI-Messut järjestettiin 19.-20.3.2016 Porin Karhuhallissa. Messujen teemana oli linjasaneeraus, sekä energiatehokkaat säästöratkaisut omakotitaloissa. Messut juonsi Elina Wallin ja pääesiintyjänä oli Anssi Kela. Ice Hearts-hyväntekeväisyysjärjestö piti messuilla huutokaupan, jonka tuotto ohjattiin lasten ja nuorten liikuntaan.
Vuoden 2017 Rakennus- ja LVI-messut katkaisivat vuosikymmenien perinteen ja jäivät viimeisiksi laatuaan.
Andrea Hall
Andrea Hall (s. 31. lokakuuta 1947) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja näyttelijä Deidre Hallin kaksoissisko. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Päivien viemää -saippuasarjassa.
Emil Aaltosen museo
Emil Aaltosen museo on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva museo, joka on avattu yleisölle 8. kesäkuuta 2004. Se esittelee teollistumisen kehitystä sekä vuorineuvos Emil Aaltosen elämäntyötä ja taidekokoelmaa. Museo toimii Pyynikinlinnassa, joka oli Aaltosen pitkäaikainen koti.
Risto Ahti
Risto Tapani Ahti (s. 27. elokuuta 1943 Lahti) on suomalainen runoilija. Hänen tuotantonsa sisältää yli kaksikymmentä runokokoelmaa, runo-ohjelmia radiossa, esseitä, kritiikkejä ja artikkeleita sekä suomennoksia. Ahti on toiminut myös opettajana muun muassa Oriveden Opistossa ja Tampereen yliopistossa.
Emil Aaltosen museo
Historia
Emil Aaltonen oli jo nuorena kiinnostunut kulttuurista, ja 1920-luvun nousukaudella hän alkoi kerätä taidetta aktiivisesti. Parin vuosikymmenen aikana kenkätehtailija hankki omistukseensa noin 250 teosta. Aaltonen uskoi, että taiteella oli hyviä vaikutuksia ihmisiin. Niinpä tauluja pidettiin esillä muun muassa hänen tehtaidensa konttoreissa. Aaltonen myös lahjoitti taidetta eteenpäin. Sotamuseolle hän antoi muotokuvasarjan, jonka Antti Favén oli maalannut valkoisten upseereista. Aaltosen kuoleman jälkeen kokoelman teoksia on lahjoitettu Tampereen Taideyhdistykselle.
Taiteilijat
Emil Aaltosen kokoelmassa on pääasiassa vanhaa suomalaista taidetta. Aaltonen arvosti etenkin taiteilijoita, jotka olivat teknisesti taitavia, hallitsivat aiheensa ja osasivat välittää tunnelmia. Hyvä taide oli hänen mielestään esittävää ja ihannoivaa. Aaltosen lempitaiteilijoihin kuuluikin Albert Edelfelt, jonka maalauksissa yhdistyivät realismi ja romantiikka. Modernismista Aaltonen ei innostunut, mutta hän sisällytti silti kokoelmaansa Gabriel Engbergin värikkäitä ekspressionistisia töitä.
Risto Ahti
Ahti valmistui ylioppilaaksi Lahden Kannaksen yhteislyseosta vuonna 1963 ja opiskeli kirjallisuutta, kasvatustieteitä ja englannin kieltä Jyväskylän, Helsingin ja Oulun yliopistoissa. Hän työskenteli vt. vanhempana lehtorina Suomussalmen yhteiskoulussa 1969–1971, nuorempana lehtorina 1973–1974 ja Lahden yhteislyseon tuntiopettajana 1974–1984. Hän opetti Oriveden Opistossa 1989–1991. Ahdin luovan kirjoittamisen kursseja on kutsuttu ”lyriikan korkeakouluksi”.
Emil Aaltosen museo
Taiteilijat
Kokoelman taiteilijoista Aleksander Lauréuksen ja Robert Wilhelm Ekmanin töissä näkyy romantiikan vaikutus ja ateljeemaalauksen pitkä perinne. Düsseldorfin koulukuntaa kokoelmassa edustavat Werner Holmberg, Victor Westerholm ja Fanny Churberg, jotka ottivat jo askelia ulkoilmamaalauksen suuntaan. Myöhempää suoranaisempaa naturalismia ja realismia seuranneita taiteilijoita kokoelmassa ovat Albert Edelfelt, Helene Schjerfbeck, Maria Wiik ja Fredrik Ahlstedt.
Risto Ahti
Ahdin ensimmäinen runokokoelma Talvi on harha julkaistiin vuonna 1967. Teosta on luonnehdittu anarkistiseksi ja paljaaksi. Ahti on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1992. Hän on myös suomentanut muun muassa William Blaken, Kahlil Gibranin ja J. L. Runebergin runoutta. Hänen omia runojaan on käännetty noin 20 kielelle.
Emil Aaltosen museo
Taiteilijat
Aaltonen hankki myös esimerkiksi Adolf von Beckerin, Hjalmar Munsterhjelmin sekä von Wrightin veljesten teoksia. Suomalaisen taiteen lisäksi kokoelmassa on jonkin verran ulkomaista vanhempaa maalaustaidetta.
Risto Ahti
Ahdille on myönnetty useita tunnustuksia, muiden muassa Eino Leinon palkinto (1994), Runeberg-palkinto (2002), Pro Finlandia -mitali (2003), ) sekä taiteilijaprofessuuri vuodesta 2004. Ahti on toiminut Lahden Runomaratonin ja Sanataiteen yhdistyksissä ja tuomaroinut Eino Leinon Seuran palkintolautakunnassa. Vuonna 2018 hänet promovoitiin Tampereen yliopiston kunniatohtoriksi.
Emil Aaltosen museo
Taiteilijat
thumb|Albert Edelfelt, Uusmaalainen merimies, 1896. Öljy kankaalle, 61 × 46,5 cm.
Teoksia
Aaltosen taidekokoelmassa on muun muassa seuraavat teokset:
Felipe Melo
Felipe Melo de Carvalho (s. 26. elokuuta 1983 Volta Redonda, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikentällä brasilialaisessa Palmeirasin joukkueessa. Hänet tunnetaan aggressiivisuudestaan ja hän onkin kerännyt 17 keltaista ja kolme punaista korttia ensimmäisellä kaudellaan Serie A:ssa.
Seurajoukkueura
Melo pelasi hyvän kauden Almerían joukkueessa ja hän hyväksyi siirron Italian Serie A:n ACF Fiorentinaan kaudeksi 2008–2009. Tämä tieto vahvistui ottelussa Almería–Recreativo de Huelva Espanjan Primera División -liigassa. Hän teki pelidebyyttinsä ensimmäisellä puoliajalla karsintakierroksella Mestarien liigassa Slavia Prahaa vastaan kaudella 2008–2009. Ensimmäisen maalinsa hän teki Serie A:ssa Fiorentinan paidassa Atalanta BC:tä vastaan.
Heinäkuussa 2009 Felipe Melo siirtyi Fiorentinasta kilpailija Juventukseen 21 miljoonan euron siirtosummalla. Firenzeen matkasi myös Marco Marchionni, jonka siirtosumma oli neljä miljoonaa euroa eli kaupan arvo yhteensä oli 25 miljoonaa euroa.
Mestaruudet
Brasilian maajoukkue
Cruzeiro
Galatasaray
Andrei Voronihin
thumb|right|250px|Andrei Voronihinin muotokuva. V. A. Bobrovin kaiverruksen 1800-luvun alusta mukaan. Andrei Nikiforovitš Voronihin ; (28. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1759 Novoje Usolje, Permin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. maaliskuuta (J: 21. helmikuuta) 1814 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen uusklassismin ajan arkkitehti ja taidemaalari.
Andrei Voronihin syntyi Novoje Usoljen kylässä Permin kuvernementissa alueella, jonka omisti Stroganovien suku sen asukkaineen. Andrei ja hänen perheensä olivat kreivi Aleksandr Sergejevitš Stroganovin (1733–1811) maaorjia. Voronihin opiskeli Stroganovien perustamassa taidekoulussa, josta parhaat oppilaat lähetettiin jatko-opintoihin suurempiin kaupunkeihin. Voronihin lähetettiin Moskovaan, jossa häntä opetti muun muassa Vasili Baženov. Kuultuaan Voronihinin lahjakkuudesta Keisarillisen taideakatemian puheenjohtaja kreivi Stroganov lähetti hänet opiskelemaan Pietariin taideakatemiaan.
Oikeusasiamies
Oikeusasiamies (ruotsiksi ja englanniksi ombudsman) on hallituksen tai parlamentin nimittämä taho, jonka tehtävänä on valvoa yleistä etua tutkimalla epäilyt valtion viranomaisten väärinkäytöksistä ja huonosta hallinnosta. Useissa maissa oikeusasiamiehellä on myös merkittävä rooli ihmisoikeuksien valvomisessa. Suomessa oikeusasiamiehestä käytetään nimitystä Eduskunnan oikeusasiamies.
Andrei Voronihin
Vuonna 1786 kreivi Stroganov vapautti Voronihinin maaorjuudesta. Hän matkusti kreivin pojan, kreivi Pavel Aleksandrovitš Stroganovin (1774–1817) kanssa Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin. Vuonna 1789 he matkustivat Pariisiin, jossa Vorohinin teki lopullisen päätöksen tulla arkkitehdiksi. Maaliskuusta 1800 lähtien Voronihin työskenteli Pietarin taideakatemian arkkitehtuurin professorina. Vuonna 1801 hän alkoi työskennellä kuuluisimman projektinsa, Kazanin katedraalin, parissa. Kreivi Aleksandr Stroganov oli kirkon rakentamisvalvontalautakunnan puheenjohtaja. Katedraali valmistui vuonna 1811. Vuosina 1806–1811 Voronihin rakensi kaivosinstituutin rakennuksen.
Hän toteutti myös Charles Cameronin suunnitelmia vuosina 1782-1807 rakennetussa Pavlovskin palatsissa sekä osallistui Stroganovin palatsin toteuttamiseen.
Sara Errani
Erranin ensimmäinen WTA-turnausvoitto tuli Internazionali Femminili di Palermo -turnauksessa 13. heinäkuuta 2008, jossa hän voitti finaalissa Ukrainan Maria Korettseyvan 6–2, 6–3. Kaksi viikkoa myöhemmin hän otti toisen WTA-turnausvoiton Portorožissa, Sloveniassa. Finaalissa hän voitti Espanjan Anabel Medina Garriguesin 6–3, 6–3.
Vuonna 2009 Errani oli uudestaan finaalissa sekä Palermossa että Portorožissa, mutta molemmilla kerroilla hän hävisi. Vuonna 2011 hän hävisi Pattayan turnauksen finaalissa Daniela Hantuchoválle. Yhteensä hän on saavuttanut yhdeksän turnausvoittoa kaksinpelissä. Nelinpelivoittoja WTA-turnauksissa Erranilla on 25 kappaletta.
Kansainvälinen tennisliitto asetti Erranin kahden kuukauden kilpailukieltoon elokuussa 2017, kun hänen helmikuussa 2017 antamastaan näytteestä oli löytynyt jälkiä rintasyöpälääkkeestä. Myös kaikki hänen tuloksensa hylättiin näytteen ottamisen jälkeen pelatuista otteluista. Italian antidopingtoimikunta ja Errani tekivät kilpailukiellosta valituksen urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CAS:iin. Kesäkuussa 2018 kilpailukielto pidennettiin 10 kuukauteen.
Kirby (täsmennyssivu)
Kirby voi tarkoittaa seuraavia:
John Stamos
thumb|John Stamos vuonna 2009.
John Phillip Stamos (s. 19. elokuuta 1963 Cypress, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Stamos aloitti uransa yhdysvaltalaisesta saippuasarjasta General Hospital, jossa hän näytteli vuodet 1982–1984. Vuosina 1987–1995 hän näytteli tilannekomediasarjassa Full House, ja vuonna 2001 lyhytikäiseksi jääneessä televisiosarjassa Ilmiantajat. Vuosina 2006–2009 hän näytteli tohtori Tony Gatesia Teho-osastossa. Lisäksi hän on urallaan toiminut tuottajana sekä vieraillut televisiosarjoissa (muun muassa Frendit ja Glee) ja näytellyt elokuvissa.
Yksityiselämä
Stamos oli naimisissa näyttelijä Rebecca Romijnin kanssa vuosina 1998–2005.
Madeiran lentoasema
Madeiran lentoasema (myös Funchalin lentoasema ja Cristiano Ronaldo Airport; IATA: FNC, ICAO: LPMA) on kansainvälinen lentoasema Santa Cruzissa, Madeiran saarella. Se avattiin 8. heinäkuuta 1964.
Lentokenttä oli aikoinaan kuuluisa lyhyestä meren ja vuorten ympäröimästä kiitotiestään, jonne laskeutuminen oli vaikeaa kokeneellekin lentäjälle. Alkuperäinen kiitotie oli vain 1 600 metriä pitkä, ja kiitotien alku ja loppu päättyivät molemmat mereen. Vuonna 1977 tapahtuneen Portugalin historian pahimman lento-onnettomuuden jälkeen (TAP Portugalin lento 425) kiitotietä pidennettiin 400:lla metrillä. Vuonna 2003 kiitotie uudelleenrakennettiin, jonka seurauksena kiitotien pituus lähes kaksinkertaistui. Kiitotien pidentämistä varten vallattiin merestä keinotekoisesti lisää maa-aluetta, jonka päälle rakennettiin kiitotiekansi betonipilareiden varaan. Toisena mahdollisuutena oli rakentaa kokonaan uusi lentoasema saaren länsiosan ylängölle, joka on ainoa tasainen alue koko saarella.
Suomesta Madeiralle on lennetty jo 1960-luvulta lähtien, aluksi Douglas DC-6 -koneilla syksyyn 1967 saakka. Myöhemmin käytössä on ollut muun muassa Super Caravelle -suihkukoneita ja nykyään Finnair tekee lomalentoja Airbus-koneilla.
23. heinäkuuta 2016 Madeiran lentoasema uudelleennimitettiin Cristiano Ronaldon lentokentäksi, Madeiran Funchalissa syntyneen jalkapalloilijan Cristiano Ronaldon mukaan.
Stine Bredal Oftedal
Stine Bredal Oftedal (s. 25. syyskuuta 1991 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa marraskuusta 2010 alkaen 155 maaottelua ja tehnyt niissä 371 maalia. Hän saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016, voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 ja Tanskassa 2015 sekä voitti Euroopan-mestaruuden Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010, Unkarin ja Kroatian kisoissa 2014 ja Ruotsin kisoissa 2016. Seuratasolla hän edustaa unkarilaista Győri Audi ETO KC:tä.
Stine Bredal Oftedalin sisko Hanna Bredal Oftedal on myös käsipalloilija.
Vincenzo Galeotti
pienoiskuva|Vincenzo Galeotti Vincenzo Galeotti (1733–1816) oli italialainen balettimestari. Vuonna 1775 hän siirtyi Kööpenhaminaan, ja hän loi Tanskan balettitaiteen. Galeotti laati noin 50 balettia.
Paedophryne amauensis
Paedophryne amauensis on äskettäin Papua-Uudelta-Guinealta löydetty uusi sammakkolaji. Sen pituus on kuonosta ruumiin takaosan kärkeen 7,7 millimetriä, ja se saattaa olla maailman pienin sammakko ja selkärankainen.
Sammakko sai tieteellisen lajinimensä löytökylän Amaun mukaan.
Ruotsin Grand Prix 1976
Ruotsin Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. kesäkuuta 1976 Scandinavian Racewayn radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter. Kilpailu oli ensimmäinen (ja ainoa), jossa on voittanut kuusipyöräinen auto.
Lähteet
Ruotsin GP 1976 – F1-ruutu
Metallisavi
Metallisavi on keramiikkamateriaali, jossa orgaaniseen sidosaineeseen on sekoitettu hyvin hienoja metallihiukkasia. Käytettävä metalli voi olla esimerkiksi kultaa, hopeaa, tai kuparia. Metallisavi on pehmeä materiaali, jota voidaan muotoilla tavallisen saven tapaan käsin tai erilaisten muottien avulla. Kuivumisen jälkeen metallisavi voidaan polttaa käytetystä metallisavesta ja teoksen koosta riippuen esimerkiksi uunissa, retkikeittimellä tai pienellä kaasupolttimella. Poltossa sitova aine palaa pois ja jäljelle jää sintrattu metalli.
Metallisavesta voidaan tehdä muun muassa koruja, helmiä tai pieniä veistoksia.
This Is a Call
This Is a Call on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 1995 julkaistu ensimmäinen single. Kappale julkaistiin Foo Fightersin debyyttialbumilla Foo Fighters.
Kappaleesta ei ole tehty ollenkaan musiikkivideota.
Geotekniikka
Geotekniikka on tekniikan osa alue, joka käsittelee maa- ja kallioperän teknisiä ominaisuuksia ja niiden soveltamista maa- ja pohjarakentamiseen.
Geoteknisessä suunnittelussa mitoitetaan ja määritetään rakennusten ja rakenteiden liittyminen maa- tai kallioperään. Tällaisia rakenteita ovat myös infra-rakenteet kuten esimerkiksi tiet, rautatiet ja putkijohdot. Suunnittelussa määritetään perustamistavat sekä muut maa- ja kalliorakentamiseen liittyvät osa-alueet yhteistyössä muiden rakennushankkeen suunnittelijoiden kanssa. Suunnittelussa määritetään myös tarvittavat maa- ja kallioperän muokkausmenetelmät esimerkiksi kaivamalla, louhimalla, täyttämällä, tukemalla, lujittamalla ja niin edelleen. Geotekninen suunnittelu perustuu geotekniseen mitoitukseen, jossa käytetään hyväksi maa- ja kallioperän tutkittuja teknisiä ominaisuuksia. Suunnittelussa otetaan huomioon muun muassa maan sortumavaara, painuma- ja kantavuusominaisuudet, maakosteus, pohjavesi, routa, maaperän pilaantuneisuus sekä radon.
Geotekninen suunnittelija on geotekniikkaan perehtynyt asiantuntija, joka on koulutukseltaan ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut diplomi-insinööri, ammattikorkeakoulututkinnon suorittanut insinööri (AMK) tai opistotutkinnon suorittanut insinööri.
Maalajien tekniset ominaisuudet
Maalajien teknisiin ominaisuuksiin vaikuttaa eniten raekokojakauma, jota tutkitaan seulonnalla (yli 0,063 mm:n jakeet) ja areometrikokeella (alle 0,0063 mm:n jakeet). Rakeisuus vaikuttaa maalajin lähes kaikkiin ominaisuuksiin kuten tiheyteen, leikkauslujuuteen, vedenläpäisevyyteen, tiivistyvyyteen, kapilaariseen nousuun ja muihin ominaisuuksiin.
Krzysztof Włodarski
Krzysztof Włodarski (s. 1977, Zielona Góra, Puola) on puolalainen säveltäjä, ohjaaja, taidemaalari, taidegraafikko ja tatuoija.
Diskografia
Witchmaster
Test Act
Test Act on nimitys joukolle Englannissa, Skotlannissa ja Irlannissa aikanaan voimassa olleita lakeja, joiden oli tarkoitus estää katolisia pääsemästä julkisiin virkoihin. Tunnetuin oli Englannissa vuosina 1673–1829 voimassa ollut Test Act. Laki vaati julkiseen virkaan nimitettävää henkilöä antamaan vakuutuksen, joka vahvisti hänen uskonnollisen suuntauksensa. Test Act kumottiin osana katolisten emansipaatiota.
Englannissa säädettiin uskonpuhdistuksen jälkeen aluksi tiukkoja lakeja, jotka määräsivät rankaisemaan automaattisesti kaikkia, jotka eivät vahvistaneet tunnustavansa virallista anglikaanista uskoa, eikä erillistä virkakieltoa tämän vuoksi tarvittu. Tilanne kuitenkin muuttui, kun suvaitsevampi ilmapiiri mahdollisti 1600-luvulla katolisille ja protestanttisten herätysliikkeiden kannattajille avoimen uskonnonharjoituksen. Anglikaaninen enemmistö halusi nyt estää näiltä ryhmiltä julkisiin virkoihin pääsyn. Ensimmäinen rajoituslaki säädettiin vuonna 1661 ja se koski aluksi vain kaupunkien hallintoa, mutta vuoden 1673 Test Act laajensi sen koskemaan kaikkia julkisia virkoja. Lain mukaan julkiseen virkaan pääsy edellytti ehtoollisen vastaanottamista Englannin kirkon menojen mukaisesti. Laki pakotti voimaan astuessaan muun muassa kuningas Kaarle II:n veljen, katoliseksi kääntyneen Yorkin herttua Jaakon luopumaan laivaston päällikkyydestä. Se ei kuitenkaan estänyt Jaakkoa nousemasta kuninkaaksi veljensä kuoleman jälkeen vuonna 1685.
Skotlannissa vastaava laki oli säädetty välittömästi uskonpuhdistuksen jälkeen vuonna 1567. Irlantiin käytäntö tuotiin Englannista vuonna 1704, ja vuodesta 1782 Englantia koskevat Test Act -lait sekä pakolliset uskollisuudenvalat olivat sellaisinaan voimassa myös Irlannissa.
1700-luvun kuluessa lain vaatimista uskon ”testauksista” alettiin vähitellen laistaa protestanttisten herätyssuuntausten edustajien kohdalla, mutta katolisten osalta kielto pysyi ehdottomana. Vaatimus virkaan nimitettävän uskonnollisen suuntauksen tutkimisesta poistettiin laista lopulta vuonna 1828 ja seuraavana vuonna säädettiin laki katolisten emansipaatiosta, joka kielsi kaikki muutkin vastaavat rajoitukset. Alkuperäiset Test Act -lait kumottiin tosin Englannissa vasta 1860- ja 1870-luvuilla. Irlannissa käytäntö kiellettiin 1871 ja Skotlannissa vasta 1889.
Daisy (äänikirjastandardi)
thumb|Daisy-kuuntelulaite ja äänikirja DAISY (Digital Accessible Information System) on kansainvälinen saavutettava julkaisustandardi, jonka mukaisesti tuotetaan elektronisia äänikirjoja näkövammaisten ja muiden lukemisesteisten käyttöön.
Daisy koostuu äänitiedostoista, jotka sisältävät luetun tekstin, sekä niitä hierarkkisesti jäsentävästä XML-pohjaisesta kuvauskielestä, joka lisäksi linkittää niihin tekstimuotoista dataa. Kuvauskieli on standardisoitu vuonna 2005
Verrattuna kasettikirjoihin DAISY helpottaa sisällön selaamista, mikä on ollut aiemmin ongelma esimerkiksi hakuteoksissa.
Useat näkövammaisten ja lukemisesteisten kirjastot ovat alkaneet tuottaa ja lainata Daisy-kirjoja 2000-luvun puolivälistä alkaen. Niitä voidaan käyttää erityisesti tätä varten suunnitelluilla laitteilla tai tietokoneohjelmilla. Pelkän äänen saa kuuluville millä tahansa laitteella, joka pystyy toistamaan MP3-tiedostomuotoa, esimerkiksi matkapuhelimilla tai MP3-soittimilla.
Daisy-kirjoja voidaan jakaa esimerkiksi CD- tai DVD-levyillä, muistikorteilla tai Internetin välityksellä.
Punk
pienois|Yhdysvaltalaisia ja brittiläisiä punk-lehtiä. pienois|[[Ramones esiintymässä Oslossa vuonna 1980.]] pienois|[[The Clash vuonna 1980.]] pienois|[[Black Flag -yhtyeen Henry Rollins.]] pienois|Saksalainen punkkari ja mellakkapoliiseja. pienois|[[The Misfits yhtyeen Jerry Only.]] Punk on 1970-luvulla syntynyt rockin tyyli, nuoriso- tai vastakulttuuri, johon on usein yhdistetty anarkistisesti sävyttynyt arvomaailma ja elämäntapa. Punkrockille on luonteenomaista nopea tempo, yksinkertaiset kappalerakenteet, vihainen esitystapa, rosoinen soundi ja tekninen viimeistelemättömyys. Sanoituksiltaan punkrock on usein kantaa ottavaa.
Punk-rockia kuvattiin aluksi sanalla ”työttömyysjono-rock”, viitaten sen syntymiseen turhautumisesta esimerkiksi Britanniassa vallinneeseen 70-luvun suurtyöttömyyteen. Punk-kulttuuriin voi liittyä poliittisia aatteita. Karkeasti ottaen Yhdysvalloissa kehittynyt punk on enemmän hauskanpitoa kun yhteiskunnallisia epäkohtia ruotiva brittipunk.
Sanan alkuperä
1800-luvulla punk alkoi tarkoittaa muun muassa huonoa laatua. Jo joitain 1800-luvun lopun musiikkiyhtyeitä kutsuttiin ”punkiksi”.
Sana punk tarkoittaa englannin kielessä muun muassa joutavaa tai huonoa tai nuorta pikkurikollista. 1970-luvulla punk tarkoitti ”renttumaista katujätkää”.
Edeltäjiä
Punkrockin esimuotoja ja edelläkävijöitä löytyy jo 1960-luvun rockmusiikista (esimerkiksi The Who, amerikkalainen garage rock, The Stooges, Velvet Underground, MC5 sekä muut proto-punk-yhtyeet). Vastaavasti punk-liikkeen kaltaista asennoitumista yhteiskuntaa kohtaan esiintyi 1960-luvun protesti- ja underground-liikkeen radikaaleimmassa päässä. Suomen 1960-lukulaisissa underground-piireissä muun muassa Suomen Talvisota 1939–1940 -ryhmän on sanottu ennakoineen punkin auktoriteettivastaista ja provosoivaa henkeä. Punk kuitenkin hylkäsi hippien muodin.
Ehkä jo garage rockista käytettiin jo 60-luvulla myös nimitystä punk' . 22. maaliskuuta 1970 The Fugs -yhtyeen Ed Sanders kuvasi sooloalbumiaan ”punk rockiksi, junttien sentimentaalisuudeksi”. Tämän jälkeen myös toimittajat ottivat termin omakseen.
Punkrockin synty
Varsinainen punk-liike ja punkrock syntyivät New Yorkissa vuosien 1974 ja 1976 välillä rockklubeilla Max's Kansas City ja CBGB. Ged Dunn, John Holmstrom ja Legs McNeil perustivat lehden, jonka aiheena oli New Yorkin uusi ja tuntematon underground-musiikkikulttuuri. Lehdelle annettiin nimeksi Punk, sillä miehet olivat päättäneet kutsua kyseistä musiikkia tällä muun muassa ”retkua” tarkoittavalla sanalla. Lehteä julkaistiin loppuvuodesta 1975 alkaen ja se teki punk-termistä tunnetun. Yhtyeitä joista lehti etupäässä kertoi olivat muun muassa Ramones, Blondie, Patti Smith, Television, New York Dolls, Dead Boys ja myöhemmin Johnny Thunders and The Heartbreakers sekä Richard Hell and The Voidoids. Näistä Ramones antoi eniten vaikutteita myöhempään brittiläiseen punkrockiin, jonka myötä punk-käsite varsinaisesti yleistyi.
Punkrockin synty liittyi tilanteeseen, jossa osa nuorisosta oli turhautunut tuolloin vallalla olleen progressiivisen rockin ja heavyrockin pitkiin kappaleisiin ja kitarasooloihin. Monien oli vaikea samaistua virtuoosien lailla soittaviin muusikoihin, ja osa nuorista koki rockmusiikin etääntyneen kuuntelijoistaan. Pintaan nousi tällöin halu palata rockin juurille, 1950-luvun yksinkertaiseen, raakaan ja kapinalliseen rock and rolliin, jossa kappaleet olivat lyhyitä eivätkä vaatineet täydellistä soittotaitoa.
Punk-kulttuuri muotoutuu Britanniassa
Ramones soitti Lontoon Roundhousessa heinäkuun 4. päivä 1976. Tämän jälkeen The Sex Pistolsin vanavedessä syntyivät sellaiset yhtyeet kuin The Clash, Joy Division, Siouxsie & the Banshees, The Adverts, Generation X, The Slits, Sham 69, X-Ray Spex, The Jam, The Vibrators ja Buzzcocks. Syyskuussa 1976 Englannissa ilmestyi australialaisen The Saints -yhtyeen single ”(I`m) Stranded” ja lokakuussa brittiläisen The Damnedin single ”New Rose”. Marraskuussa ilmestyi The Sex Pistolsin single ”Anarchy in the U.K.”. Tuolloin marraskuussa The Saints oli jo tehnyt Englannissa kolme LP-levyä kattavan sopimuksen EMI-yhtiölle.
New Yorkin alkuperäinen punkliike pyöri ainoastaan musiikin ympärillä. Britanniassa musiikkiin kuitenkin kuroutui tietynlainen yhteiskuntaan kantaa ottava, anarkistinen ja kaoottinen asenne, joka sai henkisen taustansa lamakaudesta, nuorisotyöttömyydestä ja 1960-luvun hippi-ihanteiden romahduksesta. Brittipunkin sanoitukset heijastelivat käsitystä ”mädästä” ja epäoikeudenmukaisesta yhteiskunnasta, joka tuottaa kurjuutta ja ahdistusta.
Punkin aatetta ilmaisi myös uusi pukeutumistyyli, johon kuuluivat olennaisesti esimerkiksi irokeesi ja piikkitukkakampaukset, hakaneulat ja kloriittifarkut. Myös lävistykset olivat suosittuja. Punkkarit ilmaisivat protestiaan välillä shokeeraavilla, makaabereilla ja väkivaltaisillakin tavoilla, välillä karnevalistisen huumorin keinoilla.