cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Walden
Liikemies Walden
Waldenin kolmas siirto johtui siitä, että sekä Simpele että Myllykoski tarvitsivat oman selluloosatehtaan. Kun osakeyhtiö Jämsänkosken osake-enemmistö osoittautui olevan saatavissa, syntyi sitä koskeva kauppa marraskuussa 1919 ja yhtiö siirtyi Simpeleen ja Myllykosken yhteisomistukseen johtokunnan puheenjohtajana jälleen Walden. Kesällä 1920 Simpele, Myllykoski ja Jämsänkoski sulautettiin yhdeksi konserniksi, Yhtyneet Paperitehtaat, jonka johtokunnan puheenjohtajana Walden omisti osakekannasta runsaan neljänneksen.
Metsistä, koskista, sulfiitti- ja sulfaatti- sekä paperitehtaista oli kehittynyt looginen ja taloudellinen kokonaisuus. Yhtiön historia muistaa Jämsänkosken "miljoonakesän" 1920, joka oli tuntuva suonenisku, kun uhrattiin paljon varoja hyödyttömiksi osoittautuneisiin suurellisiin uudistustöihin. Kun Walden palasi Tarton rauhanneuvotteluista ja perehtyi tilanteeseen, seurasi radikaali johdon uusinta; yli 30 miestä siirtyi Jämsänkoskelta pois.
Sisällissodan etappipäällikkö
27. tammikuuta 1918 Gustaf Mannerheim komensi joukkonsa riisumaan Pohjanmaalla neuvosto-Venäjän sotilaat aseista. Samana päivänä palasi Pietarista Helsinkiin myös Rudolf Walden. Seuraavana päivänä Kullervo Manner käski punakaartit liikekannalle. Suomen sisällissota sai alkunsa.
Lasse (Pyrénées-Atlantiques)
thumb|250px|Lassen kirkko Lasse on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 261 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lassen pinta-ala on 15 neliökilometriä.
Rudolf Walden
Sisällissodan etappipäällikkö
Noin viikon sisällä Walden ilmoittautui Seinäjoella valkoisen armeijan palvelukseen tavaten myös Mannerheimin. Walden tiesi mikä mies Mannerheim oli, mutta Mannerheim oli tietoinen vain, että Walden kuului olevan liikemies, puhui venäjää kuin äidinkieltä, oli käynyt kadettikoulun, mutta oli iäkäs (39 v.) luutnantiksi. Walden määrättiin päämajan esikuntaan komendantin apulaiseksi ja kaksi viikkoa myöhemmin Walden ylennettiin majuriksi.
Päämajassa tehtiin pitkiä päiviä, koska töitä oli enemmän kuin tekijöitä. Tämä sopi Waldenille, jolla oli aina ollut huonot unenlahjat ja yö oli tehokasta työaikaa. Ensimmäisiä tehtäviä oli Mannerheimin ja jääkäreiden näkemyserojen sovittelu. Ristiriita kärjistyi jo tilanteeseen, jolloin valkoinen armeija oli menettämässä joko ylipäällikkönsä tai jääkärit. Walden ratkaisi tilanteen, jolla oli kauaskantoinen merkitys koko sodalle. Järjestelykykynsä ansiosta Walden toimi Seinäjoen komendanttina, Vaasan piiripäällikkönä ja etappiesikunnan päällikkönä. Majuri Waldenin toimenkuva sisälsi tällöin muun muassa asiat, jotka koskivat elintarvikkeita, hevosia, kulkuneuvoja, kalustoa, sairaaloita, rautatiekuljetuksia, posti- ja poliisiasioita. Liikemiehen tehtäväksi tuli luoda tyhjästä valkoisen armeijan logistiikka. Tässä hän onnistui erinomaisesti.
Tampereen valtauksen jälkeen Walden oli everstiluutnantti ja toisen luokan vapaudenristin kantaja. Sodan jälkeen Mannerheim ja Walden jättivät eroanomuksensa. Mannerheim myönsi Waldenille eron päivää ennen kuin valtionhoitaja P. E. Svinhufvud suostui Mannerheimin eroon. Mannerheim kiitti miehiään, mutta unohti Waldenin ylennyksen. Uusi ylipäällikkö, kenraalimajuri Karl Fredrik Wilkman ilmoitti muutaman viikon kuluttua, että Walden on oikeutettu kantamaan sotilaspukua ja on ylennetty everstiksi.
Vientiteollisuuden ja armeijan organisaattoriksi
Walden näki, että maan heikko taloudellinen pohja on saatava nopeasti vahvistumaan: teollisuus on saatava jaloilleen, vienti käyntiin ja raha liikkeelle. Hän loi nopeasti Gösta Serlachiuksen kanssa Suomen Paperitehtaiden yhdistyksen, ryhtyi sen puheenjohtajaksi heinäkuussa 1918 ja nousi näin Suomen koko paperiteollisuuden ykkösmieheksi.
Ensimmäiseksi tehtäväkseen Walden ja Serlachius ottivat paperinviennin järjestämisen Ukrainaan, jossa valtaa piti saksalaisten valtaannostama Hetmanaatti johtajanaan Pavlo Skoropadski. Ajatuksena oli saada myytyä suomalaista paperia vastaan Ukrainasta sokeria pulaa kärsivään sisällissodan jälkeiseen Suomeen. Walden ja Serlacius tekivätkin matkan Ukrainaan elo-syyskuussa 1918. Sopimus tehtiinkin, mutta keisarillisen Saksan häviö maailmansodassa mitätöi tehdyt sopimukset. Skoropadskin hallinto ja sitä myötä tehdyt Suomen ja Ukrainan paperinvientisopimukset kaatuivat.
Vuoden 1918 sodan jälkeen Walden pyrki hoitamaan tehtäviään teollisuudessa ja kohta syntyikin tuloksia. Venäjän kauppa, jonne pääosa viennistä oli mennyt vuoteen 1917 asti, oli päättynyt 1918. Saksa oli antautunut syksyllä. Englanti ja Yhdysvallat elivät nekin vielä sotataloudessa. Suomalaiset paperinvalmistajat yrittivät käynnistellä kauppaa, mutta heillä ei ollut tietoa, miten menestyksellistä vientikauppaa länsimaihin tulisi harjoittaa.
Kuitenkaan ei päästy edes vuoden loppuun, kun Mannerheim ja Walden olivat taas valtiollisen elämän vastuunkantajia valtionhoitajana ja sotaministerinä. Sotaministerin ja samalla sotajoukkoja komentaneen ylipäällikön ensimmäisiä tehtäviä oli saatella maassa olevat saksalaiset sotilaat rajojemme ulkopuolelle. Vuoden 1919 alusta ylipäällikkyys siirtyi valtionhoitaja Mannerheimille ja komennustehtävät saaneeksi armeijan päälliköksi tuli kenraalimajuri Wilkama.
Vuoden 1918 taisteluiden jälkeen leireihin vangittujen punaisten asema oli ratkaistava. Waldenin kanta oli, että vangitut on vapautettava ja ihmisten annettava palata perheittensä luo ja työhön. Mannerheim oli puhunut tästä myös pitkään ja keväällä 1919 annettiin asetus valtiorikosoikeuksien toiminnan lopettamisesta sekä yleinen armahdus.
Itä-Karjalan kysymys
Suomalaista sotaväkeä oli Aunuksen retkellä, kun Britannia tuli väliin vaatien Repolassa olevat sotilaat takaisin Suomeen. Hallitus päätyi siihen, ettei suhteita Lontooseen ollut varaa riskeerata. Avustustoiminta kiellettiin, mutta oma-aloitteellisuus sallittiin. Ulkomaisen lehdistön mukaan Suomi valmisteli 40–50 000 miehen marssia Pietariin. Britannia ja Suomi torjuivat huhun päättävästi, mutta vahinko oli jo tapahtunut, Neuvosto-Venäjä lähetti Suomelle nootin.
Kesäkuussa 1919 yksitoista kuntaa Viipurin läänissä julistettiin sotatilaan. Eräät kotimaiset painostusryhmät pommittivat sotaministeriötä joukkojen lähettämiseksi Aunukseen ja Uralin takaa liikkeelle lähtenyt amiraali Koltšak sähkötti Mannerheimille pyytäen yhtymään pihtiliikkeeseen Pietaria vastaan. Armeijan päällikkö Wilkama erosi ja Walden jätti eronpyyntönsä. Kun maan hallitus ilmoitti, ettei oltu tehty mitään sitoumuksia Koltšakin kanssa eikä sitouduttu Pietarin sotaretkeen, Walden perui eroanomuksensa.
Puolustusneuvostossa talvisotaan
thumb|left|300px|Puolustusneuvosto 1930-luvun lopulla. Pöydän päässä puheenjohtajana [[Carl Gustaf Emil Mannerheim|Gustaf Mannerheim vierellään vasemmalla puolen kenraalit Hugo Österman, Rudolf Walden ja oikealla puolen puolustusministeri Juho Niukkanen, kenraalit Lauri Malmberg ja Lennart Oesch.]] Hävittyään presidentinvaalissa K. J. Ståhlbergille oli Mannerheim vetäytynyt sivuun. Kun Tarton rauha oli solmittu 1920, myös Walden siirtyi liike-elämään. Samanaikaisesti Walden ajatteli kuitenkin Suomen kansainvälistä asemaa, voimistuvaa bolševismia idässä ja kansan eripuraisuutta sekä erityisesti sotaväen asemaa. Waldenin mielestä Mannerheim oli saatava armeijan johtoon. Svinhufvudin tultua presidentiksi puolustusneuvosto suunniteltiin uudelleen, Mannerheim ryhtyi puheenjohtajaksi ja jäseneksi tuli tämän vaatimuksestaan muun muassa Walden. Ulkovaltojen diplomaatit lähettivät kuriiripostia: Suomella on valmiina ulkoparlamentaarinen hallitus, jos maa ajautuisi hätätilaan. Mainittu kaksikko puolestaan huomasi joutuneensa armeijan kenraalikunnan sisäisten riitojen keskelle samalla kun aseistuksen ja kaluston osalta oli suuria puutteita. Mannerheim otti urakakseen Risto Rytin ja J. K. Paasikiven, Walden Väinö Tannerin. Paasikivi myöntyi ensin ja Ryti jäi vastustelustaan huolimatta ajattelemaan asiaa. Tanner pani lujasti vastaan, mutta totesi sosiaalidemokraatteja olevan eduskunnassa liian vähän vaatien kuitenkin työväen aseman korjauksia yhtäaikaisesti asehankintojen kanssa. Ilmavoimien komentaja siirrettiin tykistöön, pitkän riitelyn jälkeen kenttätykit jätettiin ostamatta ja tilalle tuli 33 Vickers-panssarivaunua ja perustettiin valtion tykkitehdas, jonka tuotanto ei käynnistynyt edes talvisotaan mennessä. Samoin perustettiin lentokonetehdas Tampereelle.
Kesken näiden ongelmien koettiin myös Mäntsälän kapina. Walden oli tukenut Lapuan liikettä sen alkuvaiheessa. Nyt sen johto vaati presidenttiä hajottamaan Sunilan hallituksen ja nimittämään tilalle Waldenin hallituksen. Kapina kuitenkin laukesi ja hallituksessa tehtiin muutoksia.
Saksan kehitystä ja Hitlerin otteita Walden ja Mannerheim seurasivat huolestuneina ja koettivat kiirehtiä varustautumista pyrkien samalla lämmittämään suhteita Pohjoismaihin ja ennen kaikkea Ruotsiin. Vastakaikua löytyi, vaikka kieliriita sotkikin asioita. Waldenia riitely harmitti ja välillä hän purki kiukkuaan Sysmässä omistamansa Rapalan kartanon pehtooriin, jolloin moitittiin muun muassa kattojen kunto, hevosvaljaat ja rottien hävitys. Yksi kieliriitaa ylläpitävä haukkumiskohde oli sanomalehti Uusi Suomi, jonka johtokuntaan Walden myös kuului.
Vuosikymmenen lopulla Walden tilasi Yhtyneille tuntuvasti yli oman tarpeen ulkomaisia raaka- ja tarveaineita, tuotantoa supistettiin ja Valkeakosken tehtaille perustettiin ammussorvaamo viidestä korjauspajan sorvista. Aluksi tuotanto oli 300 kpl päivässä, mutta kenraali käski lisätä päivätuotannon 500 kranaattiin. Samalla Walden painosti Suomen metalliteollisuutta sopeuttamaan tuotantoaan sotatarvikkeiden valmistukseen.
Tammikuun kihlaus
Waldenin työmarkkinapoliittinen kanta oli vanhoillinen. Työväestön ammatillinen järjestäytyminen ja kollektiiviset palkkasopimukset olivat hänelle punainen vaate. Palkasta ja työsuhteista työnantajan tuli saada sopia suoraan työntekijän kanssa minkään ulkopuolisen puuttumatta asiaan. Ratkaisujen tuli olla myös henkilökohtaisia: hyvälle työntekijälle oli maksettava enemmän kuin heikommalle. Tasollisesti palkat olivat pitkään hyvin alhaiset, jopa niin, että elokuussa 1933 hänen poikansa Juuso, joka oli Valkeakoskella konttoripäällikkönä, kirjoitti isälleen pitkän kirjeen työväen palkkojen yleisen korotuksen puolesta. Myös vastauskirje pojalle oli pitkä, sillä isä selvitti siinä tärkeimpien ratkaisujensa perustelut. Lieviä korotuksia sai nyt kuitenkin harkitusti toteuttaa.
Waldenin käsitys, että vain suojeluskuntalainen oli kunnollinen työntekijä, ärsytti monia työmiehiä sekä työväenliikettä. Tämän taistelun kärjessä oli Suomen Sosialidemokraatin pakinoitsija Sasu Punanen eli Yrjö Räisänen, jonka pakinat arvostelivat ankarasti muun muassa Waldenia. Loukkaukset suututtivat muitakin ja Puunjalostusteollisuuden Keskusliitosta otettiin yhteys Tanneriin, että hän hillitsisi pahasuista pakinoitsijaa. Waldenin asenteen muuttivat vasta talvisodan kokemukset, ja hän hyväksyi ammatillisen järjestäytymisen oikeutuksen ja tasa-arvoisen sopimusmekanismin.
Talvisodan aikana syntyneen STK:n ja SAK:n tammikuun kihlauksen idean isänä yleensä mainitaan K. A. Fagerholm. Eversti Lehmus on myöhemmin väittänyt omistavansa muistiinpanot, jotka todistavat, että kihlauksen takana olivatkin Mannerheim ja Walden. Idea ja pohjustustyö oli Fagerholmin, mutta ilman kaksikkoa ei sopimukseen olisi tullut STK:n johtajien nimiä. Toinen tärkeä tammikuun 1940 sopimus oli suojeluskuntien ja sosiaalidemokraattisen työväestön suhteista laadittu paperi. Talvisodan päättäneen Moskovan rauhan allekirjoittivat muun muassa Paasikivi, Walden, Tanner ja Voionmaa, jotka olivat jo olleet solmimassa rauhaa 20 vuotta aiemmin Tartossa.
Päämajan linnoitustoimisto
Waldenia kiinnosti sodan aikana Itä-Suomessa sijaitsevien paperitehtaittensa toimintaedellytykset, koskivoiman ja paperin raaka-aineen saatavuus. Valtioneuvosto asettikin puolustusministeri, kenraali Waldenin esittelystä Linnoitusasiain toimikunnan Päämajan linnoitustoimiston johtoon. Linnoitustoimiston työt lisääntyivät nopeasti ja toimistosta tuli yksi suurimmista esikunnista. Toimistoon kuului suunnitteluosasto, rakennusosasto ja maanhallintakysymyksiä hoitava maanlunastustoimisto. Toimiston päällikkönä oli aluksi maanmittausinsinööri. Linnoitustoimiston kokoonpanoa muutettiin usein. Muun muassa perustettiin metsätoimisto, joka hoiti paperiteollisuudelle tärkeää metsän ostoa ja pakkolunastusta. Puolustusvoimain pääesikunnan linnoitustoimisto muutettiin 18.6.1941 Päämajan linnoitusosastoksi. Linnoitusosasto oli kätevästi Waldenin tehtaitten alueella Myllykoskella jatkosodan päättymiseen saakka.
Jatkosodan aika
Välirauhan aikana Paasikivi nimitettiin Moskovaan lähettilääksi, Mannerheim jäi armeijan ylipäälliköksi ja Walden nimitettiin puolustusministeriksi.
Välirauhan aikaiset tapahtumat, kuten aseostot natsi-Saksasta, saksalaisten kauttakulkulupa Vaasasta Pohjois-Norjaan, Kallion sairastuminen ja ero, Rytin tulo presidentiksi hallitusjärjestelyineen, Ruotsin ja Suomen valtioliittoyritys, jonka Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissaari Vjatšeslav Molotov esti ja muut asiat, työllistivät kenraaliluutnantiksi ylennetyn puolustusministerin. Walden jäi Yhtyneiden Paperitehtaiden hallituksen puheenjohtajaksi, toimeenpanevaan johtoon järjestettiin puheenjohtajaksi C. G. Björnberg ja toimitusjohtajaksi Juuso Walden.
Kesällä 1942 puolustusministeri ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Talvella 1943 Walden oli Stalingradin jälkeen varma sodan häviämisestä. Tämän seurauksena oli riski, että itäraja saattaisi siirtyä lisää esimerkiksi Kymijoelle, jolloin Imatra ja Kymijoen voimalaitokset menetettäisiin. Siksi hän Yhtyneitä ajatellen lähetti nuoren insinööri Erkki Aallon ostamaan kaiken vesivoiman, mitä Kemijoesta Rovaniemen ja Kemin väliltä sai. Aalto tuli kiireessä ostaneeksi sellaistakin, jota myyjä ei omistanut.
Helmikuun 1944 Helsingin pommitusten aikana Paasikivi meni Tukholmaan ottamaan selvää madame Aleksandra Kollontain kautta mahdollisista rauhanehdoista. Ehdot saatiin, hallitus oli erimielinen päätöksissään, Walden pelkäsi Saksaa sekä maan mielialan hermostumista. Neuvostohyökkäys jatkui, ja maahan oli saatava uusi hallitus neuvottelemaan rauhasta. Ainoa mahdollinen pääministeriehdokas oli monien mielestä Walden, mutta hän oli uupunut, eikä häntä pystytty millään taivuttelemaan. Hänen ansiostaan kuitenkin Mannerheim suostui presidentiksi ja STK:n toimitusjohtaja Antti Hackzellista tuli pääministeri.
Rauhanneuvottelujen alettua syyskuussa 1944 Hackzell halvaantui Moskovan hotelli Savoyn kylpyammeessa. Molotov ei kuitenkaan lykännyt minuuttiakaan neuvottelujen alkua joihin valtuuskunta tuli nyt Waldenin johdolla. Molotov vaati saksalaisjoukkojen välitöntä poistamista, johon Walden vastasi viileästi: "Tänä iltana emme ainakaan voi sitä tehdä". Ulkoministeri Carl Enckell lensi valtuuskunnan johtajaksi ja kun välirauhansopimus lopulta allekirjoitettiin 19.9, teki sen venäläisten puolelta vain kenraalieversti Andrei Ždanov, mutta suomalaisten puolesta vaadittiin koko valtuuskunnan nimet.
Marraskuussa 1944 puolustusministeri Walden esitteli presidentti Mannerheimille suojeluskuntien lakkauttamislain.
Raskaat uhraukset
Sota vaati puolustusministeriltä raskaat uhrinsa. Walden menetti Rudi-poikansa lokakuussa 1941 tapaturmaisesti Aunuksessa hänen lomalle tullessaan. Kesällä 1944 kaatui everstiluutnantti Adolf Ehrnroothin yksikössä Siiranmäen taistelussa hänen nuorin poikansa luutnantti (kaatumisensa jälkeen kapteeniksi ylennetty) Lauri Walden.
Jalkaväenkenraali Rudolf Walden halvaantui marraskuussa 1944 Helsingin kodissaan Kaivopuiston Marmoripalatsissa ja kuoli Sysmän Rapalan kartanossa lokakuun 25. päivänä 1946. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.
Kenraali Waldenista suunniteltiin Marskin työn jatkajaa, mutta Walden menehtyi ennen ylipäällikköään. Kenraali Karl Rudolf Waldenin kuoltua kirjoitti Suomen Marsalkka Mannerheim hänen vaimolleen: "Säilytän kiitollisessa muistossa hänen uskollisen ystävyytensä. Se sitoi meidät yhteen aina siitä hetkestä lähtien, jolloin tiemme yhtyivät vapaussodan pimeimpinä päivinä. Pieninkään pilvi ei ole sitä himmentänyt. Hänen kokemuksensa suurteollisuusmiehenä, hänen mielikuvituksensa, kun kysymyksessä oli armeijan organisaation luominen aivan tyhjästä, olivat seikkoja, joita Suomi juuri silloin tarvitsi. Puolustusministerinä hädän hetkellä ja maamme sotateollisuuden suuripiirteisenä rakentajana maallamme ei ole ollut hänen vertaistaan".
Kunnianosoitukset
Walden sai sotilas- ja siviiliuransa aikana useita kotimaisia ja ulkomaisia ansio- ja kunniamerkkejä.
Vapaussodan aikaisten ja sen jälkeisten ansioiden johdosta Walden sai Vapaudenristin ritarikunnan suurristin. Vuonna 1919 hänestä tehtiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentaja. Myöhemmin hän sai ritarikunnan suurristin. Rauhan aikana 1920-luvulla Waldenista tehtiin Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan ritari ja vuonna 1928 Walden vastaanotti tanskalaisen Dannebrogin ritarikunnan suurristin henkilökohtaisesti kuningas Kristian X:ltä. Kuningas kiitti myös Waldenia tämän äidinisän uhrauksista Tanskan hyväksi.
Puolustusministerinä Jatkosodan aikana Walden sai useita korkeita kunniamerkkejä: Ruotsin Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan suurristin, Saksan Kotkan ritarikunnan suurristin sekä Rautaristit 1939 1. ja 2. lk., Unkarin Ansio-ritarikunnan suurristin sekä Romanian Tähti-ritarikunnan suurristin. Joulukuun 2. päivänä vuonna 1944 Rudolf Walden sai Vapaudenristin ritarikunnan Mannerheim-ristin. Walden toimi myös Vapaudenristin ritarikunnan kanslerina 26.10.1941–3.11.1945.
Karppi (televisiosarja)
Karppi (englanninkieliseltä myyntinimeltään Deadwind ) on suomalainen rikosdraamasarja, jonka esittäminen alkoi Yle TV2 -kanavalla 14. maaliskuuta 2018. Sarjan pääosissa näyttelevät Pihla Viitala ja Lauri Tilkanen. Sarjan on ohjannut ja käsikirjoittanut Rike Jokela. Muut käsikirjoittajat ovat Jari Olavi Rantala, Kirsi Porkka sekä Harri Virtanen. Sarjan ovat Ylelle tuottaneet yhteistuotantona suomalainen Dionysos Films ja saksalainen H&V Entertainment.
Sarjan toisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat tammikuussa 2019, ja sen esittäminen Yle TV1:llä huhtikuussa 2020. Kolmannen tuotantokauden kuvaukset alkoivat syksyllä 2020.
Kolmas ja viimeinen kausi julkaistiin kerralla Yle Areenassa 29. lokakuuta 2021, ja kauden esittäminen Yle TV1:lla alkoi 31. lokakuuta 2021.
Tuotanto
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden budjetti oli 3 200 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 180 000. Ohjaaja-käsikirjoittaja Rike Jokela on kertonut, että sarjan käsikirjoitus on suunniteltu kolmen tuotantokauden mittaiseksi.
Sarja kilpaili Göteborgin elokuvajuhlien TV-draamakilpailussa Nordisk Film & TV Fond -palkinnosta, joka myönnetään parhaasta käsikirjoituksesta. Pääosaesittäjä Pihla Viitala on palkittu roolistaan vuoden 2018 parhaan naisnäyttelijän Kultaisella Venlalla.
Sarjan ensimmäinen kausi on myyty maailmanlaajuiseen Netflix-suoratoistopalveluun, jossa sen ensi-ilta oli 23. elokuuta 2018. Tämä oli ensimmäinen kerta kun suomalainen sarja tai elokuva saa näin laajan jakelun kaupalliselta toimijalta. Netflixistä on katsottavissa myös sarjan toinen kausi ja kolmas kausi heti Ylen esitysten jälkeen.
Sarjan kuvasuhde on 2,20:1 ja TV-lähetyksissä käytetään 5.1-kanavaista ääntä.
Ensimmäinen tuotantokausi (2018)
Rikosetsivä Sofia Karppi (Pihla Viitala) palaa työhönsä Helsingin poliisin murharyhmään aviomiehen tapaturmaisen kuoleman jälkeen. Työparikseen Karppi saa nuoren Sakari Nurmen (Lauri Tilkanen), joka on anonut siirtoa murharyhmään talousrikoksien puolelta. Karpin ensimmäinen tehtävä murharyhmässä alkaa rutiininomaisena katoamistapauksena. Tuuliselta rannalta löydetyt, kivelle siististi pinotut naisten vaatteet muuttuvat nopeasti murhamysteeriksi.
Toinen tuotantokausi (2020)
Karppi ja Nurmi saavat tutkittavakseen kaksi murhaa, kun Helsingin ja Tallinan välisen tunnelityömaan kummastakin päästä löytyvät ruumiit, joiden silmät ovat sidotut. Murhat liittyvät huumerikollisuuteen, joiden tekijä kostaa uhreilleen. Tapauksiin liittyy myös Helsinki-Tallinna-tunnelia ajava Helsingin pormestari Sara Tulisuo (Leena Pöysti), jota syytetään myös korruptiosta liittyen tunnelin saamiseen kaupunkien välille.
Kolmas tuotantokausi (2021)
Entisestä eläinsairaalasta löytyy häkkiin aseteltu ruumis, joka paljastuu huumevieroituksessa käytettävän lääkkeen kehittäjäksi. Tapausta tutkivat pakolliselta virkavapaalta palaava Sofia Karppi (Pihla Viitala) sekä hänen luottamuksensa aiemmin pettänyt Sakari Nurmi (Lauri Tilkanen). Murhatutkimusten rinnalla rikosetsivät joutuvat selvittämään välejään samalla, kun kummankin menneisyydestä alkaa nousta esiin asioita, joita he eivät enää voi paeta.
Johann Georg Hamann
thumb|Johann Georg Hamann
Johann Georg Hamann (27. elokuuta 1730 Königsberg – 21. kesäkuuta 1788 Münster) oli saksalainen valistusfilosofi ja valistuksen vastustaja, ja saksalaisen valistuksen ja "Sturm und Drang" -liikkeen keskeisiä nimiä. Hän oli filosofi Immanuel Kantin ystävä ja tämän tavoin lähtöjään pietistinen protestantti. Hän oli myös luutunsoittaja, joka oli opiskellut tätä soitinta tuolloin Königsbergissä vaikuttaneen ukrainalaisen virtuoosin Timofey Belogradskyn opastuksella.
Hamannin epäluottamus järkeen ja valistukseen johti hänet johtopäätökseen, jonka mukaan usko Jumalaan oli ainoa ratkaisu filosofian kiusallisiin ongelmiin. Hamann sai paljon vaikutteita David Humen kirjoituksista. Hänet muistetaan siitä, että hän käytti kuvaa Sokrateesta, joka väitti ettei tiedä mitään, teoksessaan Socratic Memorabilia, jossa hän arvosteli valistuksen riippuvuutta ihmisjärjestä.
Hamann vaikutti Herderiin, Goetheen, Jacobiin, Hegeliin ja Kierkegaardiin.
Hamannista on käytetty nimitystä "der Magus des Nordens" ('Pohjan tietäjä'). Hän opiskeli Königsbergissä filosofiaa, teologiaa, kielitiedettä ja lakitiedettä. Hän asui pitkään eri paikoissa Saksassa, Itämerenmaakunnissa, Englannissa ja muualla ja vietti kiertelevää elämää, osaksi kotiopettajana, osaksi muissa tehtävissä. Hän oli ajoittain virkamiehenä kotikaupungissaan, etenkin tullilaitoksessa.
Hamannin teokset sisältävät enimmäkseen katkonaisia, usein hämäriä mietelmiä eivätkä saaneet suuren yleisön huomiota, mutta muutamiin ajan nerokkaimmista henkilöistä Hamann vaikutti tuntuvasti. Yhtenä perusaatteena hänen teoksissaan on valistushengen vastustaminen. Järki ei ole korkein tuomari suurissa maailmankatsomuskysymyksissä, vaan mielikuvitus ja tunne on sen rinnalla asetettava oikeuteensa. Hamann on tutkinut muun muassa kielen ja runouden kehitystä ja osoittanut, kuinka järki ja mielikuvitus vaikuttavat siinä erottamattomasti yhdistettyinä toisiinsa. Kirjassaan Kreuzzüge eines Philologen (1762) hän kehittelee ajatusta, että runous on "ihmissuvun äidinkieli", alkuperäisin ajatuksien ilmaisukeino. Hänen kirjojaan on muun muassa Sokratische Denkwürdigkeiten (1759). Hamannin kootut teokset on julkaissut Friedrich von Roth (1821–1843). Laajan, kuusiosaisen elämäkerran J. G. Hamanns Leben und Schriften (1857–1873) on hänestä kirjoittanut Hermann Gildemeister.
Pentti Viherluoto
Pentti Armas Viherluoto (9. maaliskuuta 1915 Turku – 19. marraskuuta 2004 Turku ) oli suomalainen muusikko ja säveltäjä. Viherluoto oli itseoppinut muusikko, joka soitti 1930-luvun aikana useissa turkulaisissa yhtyeissä. Monet merkittävät laulajat, kuten Olavi Virta, A. Aimo, Henry Theel, Tapio Rautavaara, Georg Malmstén, Matti ja Teppo, Veikko Tuomi, Katri Helena, Inga Sulin, Rainer Friman, Veikko Lavi, Tuula-Anneli Rantanen, Eero Väre ja Esko Rahkonen ja Reijo Taipale ovat levyttäneet hänen sävellyksiään. Viherluoto lauloi itsekin levylle joitakin kappaleitaan. Tunnettuja sävellyksiä ovat esimerkiksi Aamu Airistolla, Punaiset lehdet, Musta ruusu, Tanssilavan luona, Ruusuja lurjukselta, Turun surusilmä ja Puhelinlangat laulaa. Ensilevytyksen kappaleesta Aamu airistolla teki A. Aimo vuonna 1942, hänen jälkeensä sen levytti Olavi Virta. Hän myös sanoitti kappaleitaan, eli kaikkia sanoituksia ei tehnyt hänen veljensä Aimo.
Sanoituksia Viherluodon sävellyksiin teki hänen veljensä Aimo Viherluoto nimimerkillä Harry Etelä. Aimo Viherluodon varhaisen kuoleman jälkeen vuonna 1956 Pentti Viherluodon sävellyksiä sanoitti esimerkiksi Veikko Lavi.
Pentti Viherluoto jäi orvoksi hyvin pienenä ja kasvoi vanhempien kuoltua isovanhempiensa luona hieman vanhemman Aimo-veljen kanssa. Pentti Viherluodon puoliso on Laila Viherluoto (o.s. Nummila). Viherluoto vietti koko elämänsä Turussa. Lähinnä vaatimattoman persoonansa vuoksi Viherluoto on nimenä jäänyt suurelle yleisölle melko tuntemattomaksi, vaikka hänen sävellystyylinsä oli lähellä Toivo Kärjen tyyliä. Pentti Viherluoto kuoli pitkällisen ja vaikean sairauden seurauksena kotikaupungissaan Turussa hoitokodissa 89-vuotiaana marraskuussa 2004.
Malonihappo
Malonihappo on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C3H4O4 ja rakennekaava HOOCCH2COOH. Malonihaposta käytetään myös nimityksiä propaanidihappo, metaanidikarboksyylihappo, dikarboksimetaani ja karboksietikkahappo. Malonihapon suolat, esterit ja ionimuoto ovat malonaatteja.
Malonihapon moolimassa on 104,1 g/mol, sulamispiste 135 °C (hajoaa), suhteellinen tiheys 1,6 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 141-82-2. Malonihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 7,3 g/100 ml.
Malonihappo dekarboksyloituu kuumennettaessa eli hajoaa etikkahapoksi (C2H4O2) ja hiilidioksidiksi (CO2).
Malonihappoa valmistetaan teollisesti tyypillisesti syanoetikkahapon hydrolyysillä tai malonaattiestereiden saippuoimisella. Muita tapoja ovat syklopentadieenin otsonolyysi, 1,3-propaanidiolin hapetus ja bioteknisesti maloninitriilistä nitrilaasientsyymin avulla.
Malonihappoa ja sen estereitä käytetään orgaanisten aineiden synteeseissä. Sitä käytetään kalliimpien malonaattiestereiden sijasta eräissä synteeseissä. Tyypillinen reaktio on Knoevenagel-kondensaatio ja sitä seuraava dekarboksylaatio. Tätä reaktiota käytetään muun muassa kanelihapon, sinmetasiinin ja sinepaksadiilin synteesissä. Lisäksi malonihappoa voidaan käyttää dietyylimalonaatin synteesissä, alumiinin anodisoinnissa ja apuaineena liimoissa.
Kohonneiden malonihappoarvojen lisäksi todetut kohonneet metyylimalonihappo arvot voivat tosin myös viitata usein huomiotta jätettyyn metaboliseen sairauteen, yhdistettyyn maloni- ja mettylimalonihappovirtsaisuuteen (CMAMMA).
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Jussi Timonen
Jussi Timonen (s. 29. kesäkuuta 1983 Kuopio) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka oli SM-liigajoukkue Kalevan Pallon kasvatti. Hän oli pelityyliltään peruspuolustaja. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Timonen oli älykäs puolustaja, joka liikkui ja hallitsi kiekkoa hyvin sekä luisteli sulavasti. Timonen pelasi myös 14 NHL-ottelua Philadelphia Flyersissa kaudella 2006–2007.
Seuraura
250px|thumb|left|Timonen [[Jääkiekon European Trophy|European Trophy -ottelussa itävaltalaista Vienna Capitalsia vastaan elokuussa 2011.]] Timonen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä Suomi-sarjassa kaudella 2000–2001, jonka Timonen vietti suurimmaksi osaksi A-nuorissa. Hän pelasi kevätkaudella KalPan miesten joukkueessa yhden runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua sekä kuusi Mestis-karsintasarjan ottelua. Timonen oli näin ollen mukana nostamassa KalPaa seuraavaksi kaudeksi Mestikseen. Philadelphia Flyers varasi hänet viidennellä kierroksella 146. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001. Timosen Mestiksen tulokaskausi 2001–2002 toi hänelle 41 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11 sekä kahdeksassa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Timonen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2002–2003 Timonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan, jossa hänen tulokaskautensa toi 39 runkosarjaottelussa yhden maalin ja seitsemässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Timonen teki liigadebyyttinsä kauden avauskierroksella 17. syyskuuta 2002 vieraissa JYPiä vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 22. marraskuuta 2002 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Timonen pelasi kauden aikana myös kolme Mestis-ottelua lainalla TuTossa marras-joulukuun 2002 vaihteessa.
Syyskaudella 2003–2004 Timonen kärsi loukkaantumisista ja myös hänen itseluottamuksensa kärsi, joten Timonen siirtyi joulukuussa 2003 aluksi joulutaukoon asti kestäneellä sopimuksella lainalle Mestis-joukkue Mikkelin Jukureihin paikkaamaan joukkueen puolustajavajetta. Vuodenvaihteessa hänen sopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Timonen oli Jukureiden tehokkain puolustaja Markku Erholtzin kanssa tehtyään 25 runkosarjaottelussa tehot 7+9=16. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa ja valittiin yleisöäänestyksellä Mestiksen tähdistökentälliseen.
Timonen jatkoi kaudella 2004–2005 uraansa kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Pallossa. Hän vakiinnutti kahden siellä viettämänsä kauden aikana paikkansa SM-liigassa. Timonen teki SaiPan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2006, mutta saman vuoden toukokuussa hän teki kuitenkin kaksivuotisen tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa ja siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 2006–2007. Timonen aloitti kautensa farmijoukkue Philadelphia Phantomsissa, AHL:ssä. Hän teki NHL-debyyttinsä 20. marraskuuta 2006 Pittsburgh Penguinsia vastaan, kun Timonen nostettiin Flyersiin paikkaamaan Alexandre R. Picardin loukkaantumista. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.39 minuuttia. Timonen keräsi ottelussa myös yhden kahden minuutin jäähyn koukkaamisesta. Kaikkiaan hänelle kertyi kauden aikana NHL:ssä 14 runkosarjaottelua, joissa syntyi neljä syöttöpistettä.
Kaudeksi 2007–2008 Flyersiin siirtyi myös Jussin isoveli Kimmo Timonen. Veljeksillä olisi ollut mahdollisuus olla NHL:n historian ensimmäinen veljespuolustajapari, mutta joulukuussa 2007 Jussi kaupattiin varausvuoroa vastaan Dallas Starsiin vaihdossa ehdolliseen varausvuoroon kesälle 2009. Hän ei pelannut ennen siirtoakaan kauden aikana otteluakaan Flyersin NHL-joukkueessa, kuten ei loppukaudella Starsissakaan, vaan loppukausi eteni farmijoukkue Iowa Starsissa.
Kaudeksi 2008–2009 Timonen palasi 1+1-vuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Kalevan Palloon pelaamaan SM-liigaa. Hän osoittautui alkukaudella kuitenkin virheiden muodossa pettymykseksi ja hänen itseluottamuksensa heikkeni. Timosen kautta varjosti myös marraskuussa 2008 tullut loukkaantuminen, jonka takia hän pelasi runkosarjassa vain 24 ottelua. Loppukaudella Timonen kuitenkin hieman paransi otteitaan ja hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2009–2010 Timonen kuului KalPan suurimpiin tasonnostajiin ja hän muodosti Adam Anderssonin (nyk. Masuhr) kanssa toimivan puolustajaparin. Timonen voitti joukkueen sisäisen tehotilaston sekä runkosarjassa lukemalla +11 että pudotuspeleissä lukemalla +4.
Kaudella 2010–2011 Timonen pelasi polvivaivojen takia vain 30 runkosarjaottelua. Hänen kautensa todettiin päättyneeksi tammikuussa 2011. Marraskuussa 2010 Timonen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KalPan kanssa. Kaudella 2011–2012 hän paransi SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tekemällä runkosarjassa 12 tehopistettä. Kaudella 2012–2013 Timonen kasvatti sen nykyiselle ennätykselleen tehoilla 1+19=20. Joulukuussa 2012 hän teki peräti nelivuotisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Timonen nimettiin KalPan varakapteeniksi kaudelle 2013–2014. Hän joutui kauden kynnyksellä muutamaksi viikoksi sivuun selkävaivojen vuoksi, jonka takia Timonen pelasi vain 39 runkosarjaottelua. Helmikuussa 2014 hän nousi KalPan kapteeniksi, kun Voutilainen lainattiin loppukaudeksi Tapparaan. Myös ensisijainen varakapteeni Adam Masuhr vaihtoi maisemaa. Kaudeksi 2014–2015 Timonen palasi KalPan varakapteeniksi. Hän jakoi Voutilaisen kanssa joukkueen sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +14. Loukkaantuminen päätti Timosen kauden kuitenkin runkosarjaan.
Kaudeksi 2016–2017 Timonen nimettiin KalPan kapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +15. Timonen johdatti KalPan kauden päätteeksi SM-hopeaan. Toukokuussa 2017 Timonen käytti hänen sopimuksessaan olleen option ulkomaille siirtymisestä ja siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin. Timonen voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +10. Maaliskuussa 2018 hän teki Wild Wingsin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Timonen palasi taas kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Kalevan Palloon.
Maajoukkueura
Timonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän voitti pronssia, kuten myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista vuonna 2001. Timonen pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2000.
Kazakin kieli
pienoiskuva|Puhuttua kazakkia. Kazakin kieli eli kazakki (aikaisemmin kazahi; kazakiksi қазақ тілі, qazaq tili tai қазақша, qazaqşa) on Kazakstanissa ja sen lähialueilla asuvien kazakkien puhuma turkkilainen kieli. Se kuuluu kiptšakkilaisten kielten kiptšak-nogain alaryhmään ja on Kazakstanin tasavallan virallinen kieli. Kazakkia kirjoitetaan kyrillisesti, mutta tarkoituksena on vuoteen 2025 mennessä siirtyä latinalaiseen kirjaimistoon.
Levinneisyys ja puhujamäärä
Kazakstanin lisäksi kazakkeja asuu Uzbekistanissa, Kirgisiassa, Turkmenistanissa, Tadžikistanissa, Venäjällä, Xinjiangin alueella Kiinassa, Mongolian länsiosassa, Afganistanissa ja Turkissa. Entisen Neuvostoliiton alueella kazakkeja laskettiin vuonna 1989 olevan 8,1 miljoonaa henkeä, joista 97 % puhui kazakkia äidinkielenään. Xinjiangissa kazakin puhuma-alue rajoittuu lähinnä Ilin kazakkien autonomiseen prefektuuriin.
Vuonna 1998 kazakin puhujia arvioitiin olevan yli 12 miljoonaa. Heistä yli 8 miljoonaa asuu Kazakstanissa, noin 2 miljoonaa muualla entisessä Neuvostoliitossa ja noin 1,5 miljoonaa Kiinassa. Venäjällä kazakkia puhuu vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 563 700 henkeä.
Vuonna 2020 kazakin puhujamääräksi arvioitiin 12,9 miljoonaa, mikä tekee siitä maailman 89. puhutuimman kielen.
Historia ja murteet
Kazakki kuuluu turkkilaisten kielten kiptšakkilaisen ryhmän kiptšakkilais-nogailaiseen alaryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat karakalpakki, nogai sekä uzbekin kielen kiptšakkilaismurteet. Kiptšakkilais-nogailaiset kielet ovat eriytyneet muista alaryhmistä Kultaisen ordan hajoamisvaiheessa. Nykyinen kazakin kieli kehittyi 1400–1500-lukujen aikana.
Kazakkien harjoittaman paimentolaisuuden ja eksogamisten avioliittojen seurauksena kielellä ei ole selkeää murrejakoa. Tutkijat jakavat kazakissa esiintyvät murrepiirteet eteläiseen, läntiseen ja koilliseen ryhmään.
Vieraiden kielten vaikutus on suhteellisen vähäistä. Lainasanoja on omaksuttu arabiasta, iranilaisista kielistä, mongolista ja venäjästä.
Konsonantit
Lainasanoissa esiintyy muitakin äänteitä, kuten venäjästä ja  arabiasta lainatuissa sanoissa. Nämä ovat yleisiä Kazakstanissa mutta eivät Kiinassa tai Mongoliassa.
Soinnittomat klusiilit ovat yleensä aspiroituja ja sananalkuiset soinnilliset klusiilit esisoinnillisia. Sanan lopussa soinnilliset klusiilit ääntyvät soinnittomina. Klusiileista esiintyvät etuvokaalien ja  takavokaalien läheisyydessä; molemmat voivat kuitenkin esiintyä ennen vokaalifoneemia. Klusiili ääntyy usein frikatiivina, jolloin foneemien  välillä ei välttämättä ole eroa puhutussa kielissä. Lisäksi uvulaarinen ääntyy joskus velaarisena, mahdollisesti venäjän vaikutuksesta.
Nasaaleista saattaa ääntyä uvulaarisena takavokaalisessa ympäristössä. Dentaalinen assimiloituu seuraavan obstruentin artikulaatiopaikan mukaan, esimerkiksi. Takavokaalisessa ympäristössä velarisoituu ja ääntyy. Sananalkuista :ää edeltää usein vokaali, esimerkiksi.
Vokaalit
ääntyy huomattavan diftongaalisena, vaikkakin sen diftongaalisuuden on esitetty riippuvan sijainnista sanassa. Puhekielessä se ääntyy monoftongaalisena.
Kazakissa esiintyy kahdenlaista vokaaliharmoniaa. Palataaliharmoniassa mukaan samassa sanassa voi yleensä esiintyä vain etuvokaaleja tai takavokaaleja. ja voivat esiintyä sekä etu- että takavokaalisissa sanoissa. Vokaaliharmoniaa rikkovat sanat ovat tyypillisesti lainasanoja. Labiaaliharmoniassa sanavartalon ensimmäisessä tavussa esiintyvän pyöreän vokaalin jälkeen esiintyvät vokaalit pyöristyvät.
Fonotaksi
Tyypillisin tavun rakenne on KV, jossa K on konsonantti ja V on vokaali. Yksitavuiset sanat ovat yleensä muotoa KVK. Omaperäisissa sanoissa ei esiinny tavunalkuisia konsonanttiklustereita, mutta lainasanoissa niitä on; tällöin kuitenkin konsonanttien välissä ääntyy yleensä lyhyt švaa, esimerkiksi. Koodassa voi esiintyä kaksi konsonanttia, jos ensimmäinen on sonorantti, toinen on soinniton ja molemmilla on sama artikulaatiopaikka. Tämän vastaisen koodan konsonanttien väliin äännetään švaa, esimerkiksi.
Prosodia
Sanapainon on kazakissa yleensä esitetty olevan sanan viimeisellä tavulla; toisaalta on myös ehdotettu, että paino on sanan ensimmäisellä tavulla, ja viimeisellä tavulla on nousevana sävelkorkona ilmenevä aksentti, sekä myös sitä, ettei sanapainoa ole ollenkaan.
Kirjakieli
Kazakkien kirjakielenä toimi 1400-luvulta lähtien keskiaasialainen türki, joka vähitellen lähentyi kohti puhuttua kansankieltä. 1500–1800-luvun puolivälin kirjakieltä nimitetään vanhaksi kazakin kirjakieleksi. Nykyaikainen kirjakieli alkoi kehittyä 1800-luvun loppupuolella. Sen normien muotoutumiseen vaikutti suullisen kansanperinteen kieli, runoilija Abai Qunanbaiulyn ja kansanvalistaja Ybyrai Altynsarinin toiminta sekä 1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneet ensimmäiset kazakinkieliset sanoma- ja aikakauslehdet.
Kirjoitusjärjestelmä perustui vanhastaan arabialaiseen kirjaimistoon, jota myöhemmin sovitettiin paremmin kazakin kieltä vastaavaksi. Vuonna 1930 siirryttiin Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteiseen latinalaiseen kirjaimistoon (ns. uusi kirjaimisto) ja vuonna 1940 kyrilliseen aakkostoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, ғ, і, қ, ң, ө, ү, ұ ja һ. Kiinassa käytetään edelleen arabialaista kirjoitusjärjestelmää.
Kazakin kirjaimisto
Toisen maailmansodan jälkeen kazakin kielen käyttöala supistui voimakkaasti mm. väestönsiirtojen ja Kazakstaniin suuntautuneen muuttoliikkeen seurauksena. Käytännössä tasavallan pääkielenä toimi venäjä. Maan itsenäistymisen jälkeen kazakin käyttöä on pyritty laajentamaan. Vuonna 1997 hyväksytyn kielilain mukaan kazakki on tasavallan virallinen kieli. Sen rinnalla voidaan eräin rajoituksin käyttää myös venäjää, joka on edelleen pääkieli mm. korkeakouluopetuksessa ja kirjallisuuden julkaisemisessa. Yli puolet kazakeista ilmoittaa osaavansa venäjää, mutta todellisuudessa sen puhujia arvioidaan olevan huomattavasti vähemmän.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Kazakstanissa on keskusteltu siirtymisestä latinalaiseen kirjaimistoon. Ehdolla on ollut useita järjestelmiä, jotka kaikki poikkeavat neuvostovallan alussa käytössä olleesta latinalaisesta kirjaimistosta. Alla olevassa taulukossa esitetään ehdotus A ja niin sanottu QazAqparat.
Kirjoitusjärjestelmän muuttaminen
Syyskuussa 2007 Kazakstanin valtionjohdon teettämän tutkimuksen mukaan Kazakstanissa voitaisiin siirtyä latinalaiseen kirjaimistoon 10–12 vuoden siirtymäajalla noin 300 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kustannuksin. Saman vuoden joulukuussa presidentti Nursultan Nazarbajev kuitenkin julisti päätöksen kyrillisissä kirjaimissa pitäytymisestä. Tätä hän perusteli sillä, että kazakstanilaiset ovat yli 70 vuoden ajan käyttäneet kyrillistä kirjaimistoa, valtiossa asuu ihmisiä yli sadasta kansallisuudesta ja kansa tarvitsee vakautta ja rauhaa, eikä kirjoitustavan muutoksen suhteen ole syytä pitää kiirettä.
Vuonna 2017 presidentti Nursultan Nazarbajev ilmoitti, että kyrilliset kirjaimet tullaan korvaamaan vuodesta 2018 vuoteen 2025 latinalaisilla kirjaimilla. Naapurimaa Turkmenistan vaihtoi kyrilliset kirjaimet latinalaisiksi vuonna 1991. Kazakstanin päätös vaihtaa kirjaimet latinalaisiin liittyy maan nykyaikaistamiseen, mutta kyse on myös etäisyyden ottamisesta suhteessa Venäjään.
Hispaniolantangarat
Hispaniolantangarat (Phaenicophilidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit luettiin aikaisemmin kuuluviksi kerttulien tai tangarojen heimoihin. BirdLife Suomen luokituksen mukaan heimoon kuuluu 5 sukua ja 9 lajia. Muiden luokitusten mukaan osa hispaniolantangaralajeista kuuluu heimoihin rotkotangarat (Calyptophilidae), Nesospingidae tai Spindalidae.
Hispaniolantangaralajit elävät Hispaniolan saarella, ja niiden elinympäristöä ovat metsät ja ravintoa hyönteiset ja muut selkätangattomat eläimet. Väritykseltään ne ovat tyypillisesti selästä ja siivistään oliivinvihreät ja vatsastaan harmahtavan valkoisia.
M/S Scheldegracht
M/S Scheldegracht on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Brouwersgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Scheldegrachtilla on 21 402 tonnia ja sen jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Scheldegrachtin sisaraluksia ovat:
Henrik Hartmanninpoika
Henrik Hartmanninpoika, Henricus Hartmanni, (k. 1367) toimi Turun piispa ja samalla koko silloisen Suomen piispa vuosina 1366–1367. Ennen tätä hän oli Sääksmäen kirkkoherrana ja vuosina 1355–1366 Turun tuomiorovastina (mahdollisesti jo vuonna 1351). Sääksmäen kirkkoherrana vuonna 1340 hän hankki veronsa kirkolle laiminlyöneille seurakuntalaisilleen pannaan julistuksen. Piispaksi valintansa jälkeen Henrik lähti Avignoniin hankkimaan nimitykselleen vahvistuksen paavilta. Hän kuoli paluumatkalla.
Henrikin isä oli turkulainen, saksalaissukuinen porvari Hartmann. Hänet mainitaan muun muassa vuodelta 1316 olevan kauppakirjan yhteydessä, kun hän osti Suomen käskynhaltija Lyder van Kyreniltä tiluksia Tarvasjoelta.
Blekingen lääni
Blekingen lääni sijaitsee Ruotsin etelärannikolla kaakkoisella Götanmaalla. Läänin pääkaupunki on Karlskrona. Blekingen läänissä toimii Blekingen läänin maakäräjät. Valtiopäivävaaleissa se muodostaa Blekingen läänin vaalipiirin.
Lääni on alueeltaan täsmälleen sama kuin Blekingen maakunta, ja lääni käyttää samaa vaakunaa kuin maakuntakin. Pinta-alaltaan Blekinge on Ruotsin pienin lääni ja väkiluvultaan kolmanneksi pienin lääni. Pohjoisessa se rajoittuu Kronobergin lääniin ja Kalmarin lääniin. Lännessä rajanaapurina oli aiemmin Kristianstadin lääni, nykyään Skånen lääni.
Vuonna 2007 läänissä oli 318,88 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 10,8 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys
Blekinge kuului keskiajalla Tanskalle, mutta se liitettiin Ruotsiin Roskilden rauhassa vuonna 1658. Tuon jälkeen Blekinge kuului Kristianstadin lääniin vuoteen 1680, jolloin se liitettiin Kalmarin lääniin. Vuonna 1683 perustettiin nykyinen Blekingen lääni, jonka rajat ovat siitä lähtien olleet ennallaan.
Vuonna 1658 Blekingessä oli kolme kaupunkia:
Jo vuonna 1639 Jämshögin pitäjä (sisältäen myös Kyrkhultin) oli siirretty Listerin kihlakuntaan Kristianstadin lääniin kuuluneesta Villandin kihlakunnasta. Edellä mainittujen kaupunkien lisäksi perustettiin Karlshamn vuonna 1664. Kristianopel lakkautettiin 1677 ja Ronneby 1680, jolloin Karlskrona sai kaupunkioikeudet. Ronneby sai kaupunkioikeutensa takaisin vuonna 1882.
Patrick Warburton
Patrick John Warburton (s. 14. marraskuuta, 1964 Paterson, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Blekingen lääni
Läänijaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Blekingessä tehtiin kuntaliitoksia. Toinen kuntauudistus Ruotsissa tehtiin vuonna 1971. Nykyisin Blekingen vanhat pitäjät kuuluvat viiteen kuntaan. Kuntien keskustaajamista Karlshamn, Karlskrona, Ronneby ja Sölvesborg olivat aikaisemmin itsenäisiä kaupunkeja; Olofström puolestaan oli kauppalana.
Patrick Warburton
Näyttelijänä
Warburton esiintyi ensi kerran televisiossa 1980-luvun lopulla usein televisiosarjojen vierailevissa rooleissa. Myös 1990-luvulla Warburton teki vierailevia rooleja, joista tunnetuin on kenties David Puddy televisiosarjassa Seinfeld. Warburton esiintyi myös elokuvassa Scream 3 ja Big Trouble. Hän esitti pääosaa lyhytkestoisessa televisiosarjassa The Tick vuosina 2001 ja 2002.
Blekingen lääni
Vaakuna
Vaakunaselitys: Sinisessä kentässä tammi, jonka rungolle asetettu allekkain kolme kruunua, kaikki kultaa. (Ruotsiksi: I blått fält en ek med tre kronor uppträdda på stammen, allt av guld.)
Patrick Warburton
Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijänä Warburton aloitti vuonna 1998 Disneyn Hercules-piirretyssä, jossa hän esitti Lastrigon hahmoa. Ensimmäisen pääroolin hän sai vuonna 2000, jolloin Toy Story -elokuvassa näytellyt Buzz Lightyear sai oman animaatiosarjan Buzz Lightyear of Star Command. Lisäksi hän on ollut Kronkin äänenä elokuvassa Keisarin uudet kuviot ja animaatiosarjassa Keisarin uusi koulu, joista hän sai kaksi Annie-ehdokkuutta. Warburton on toiminut myös Joe Swansonin äänenä Family Guy -animaatiosarjassa vuodesta 1999. Muita hänen ääniroolejaan on Haukkis Kim Possiblessa ja Sheriffi Stonen äänenä Scooby-Doo! Mystery Incorporatedissa. Hän on antanut äänensä sudelle elokuvassa Tapaus punahilkka. Hän oli samassa roolissa myös elokuvan jatko-osassa Tapaus Punahilkka 2.
Blekingen lääni
Vaakuna
Koska maakunta ja lääni vastaavat toisiaan täydellisesti, niin lääninhallitus on jo vanhastaan käyttänyt Blekingen maakuntavaakunaa. Tämä käytäntö vahvistettiin vuonna 1944.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Blekingen läänissä sijaitsi 46 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Valtiopäivävaalit
Blekingen lääni kuuluu kokonaisuudessaan Blekingen läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 5 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 6 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Läänin kunnat
thumb|right|Blekingen läänin nykyiset kunnat.
Blekingen lääniin kuuluu nykyisin viisi kuntaa:
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 13,2 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 11,0 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.