cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psyyke (yhtye)
Historia
Vuonna 1984 osa yhtyeen jäsenistä perusti sivuprojektiksi Wolfmenin, josta myöhemmin muodostui soittajien ykkösbändi. Psyyke aktivoitui uudelleen vuonna 1996, jolloin julkaistiin kokoelma-CD Päästä eläin esiin. Se sisälsi myös yhden kokonaan uuden kappaleen sekä uudet versiot yhtyeen debyyttisinglen kappaleista. Psyyke aloitti keikkailun jälleen 2000-luvulla helsinkiläisen Silent Scream -yhtyeen Matthew Pallasojan innoittamana ja vuonna 2014 Svart Records julkaisi kokoelman, joka sisältää yhtyeen kaiken vuosina 1983–1985 äänittämän materiaalin.
Isaac Newton
Okkultistiset tutkimukset
Myöhempi tutkimus on osoittanut, että Newton oli perin pohjin kiinnostunut alkemiasta. Hän kopioi alkemistisia teoksia ja teki itse suunnattoman paljon muistiinpanoja ja kokeita. Newton uskoi itse asiassa, että hän pystyi saavuttamaan alkemian päämäärän eli valmistamaan mistä tahansa aineesta kultaa. Arvioiden mukaan Newton kirjoitti alkemiasta ja sen tutkimuksesta noin miljoona sanaa, mikä vastaa 4 000–5 000 konekirjoitettua paperiarkkia. Newton työsti myös kemiallista hakemistoa, Index chemicusta, lähes kymmenen vuotta. Hakemiston tarkoituksena oli jäsentää Newtonin lukemaa alkemistista kirjallisuutta. Kun ensimmäinen hakemisto tuli suhteettoman laajaksi ja hankalaksi käyttää, hän aloitti uuden työstämisen. Lopulta hakemistossa oli yli sata sivua tiivistä kirjoitusta ja 5 000 viittausta lähes 150 teokseen. Newton luotti kirjoituksissaan Filalethekseen, Sędziwójiin, D'Espagnetiin ja Michael Maieriin.
Newton luopui alkemian tutkimisesta 1690-luvun puolivälissä. Varmaa syytä tähän ei tiedetä, mutta lopettaminen saattoi johtua heikosta menestyksestä tutkimuksissa. Newton myös uskoi vuoden 1693 hermoromahduksen johtuneen kokeissa käyttämistään kemikaaleista, mikä voi uusien tutkimusten perusteella pitää paikkansa. Eräässä Newtonin hiuksesta otetussa näytteessä oli lähes 40-kertainen määrä elohopeaa tavalliseen verrattuna. Lontooseen muutto vuonna 1696 ja nimitys Englannin rahapajan johtajaksi sinetöivät Newtonin alkemian tutkimusten loppumisen, sillä hänen oli pakko työskennellä käytännöllisempien asioiden parissa.
Maailmanloppu, vuosi 2060
Jerusalemin kansallis- ja yliopistokirjastossa sijaitsevasta, Newtonin itseään varten kirjoittamasta muistiinpanosta ilmenee, että Newton ennusti Jeesuksen toisen tulemisen koittavan vuonna 2060 tai pian sen jälkeen. Newton päätteli Danielin kirjan avulla, että 1 260 vuoden jälkeen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan perustamisesta katolinen kirkko romahtaisi, ja pian sen jälkeen Jeesus palaisi maan päälle ja perustaisi tuhatvuotisen valtakunnan.
Flower (videopeli)
Pelaaminen
pienoiskuva|vasen|Pelin graafinen tyyli on paikoitellen hyvin kirkasvärinen.
Flower on jaettu kuuteen päätasoon, joita täydentää lopputekstejä käsittelevä päätöskenttä. Tasot esitellään asuinhuoneiston ikkunalaudalla sijaitsevilla kukkaruukuilla, joista valitsemalla pääsee kyseisen kukan ”haaveisiin”. Pelissä säädellään tuulen voimakkuutta ja ohjataan ilmassa leijuvaa sekä alati kasvavaa terälehtirykelmää. Lehtien kallistaminen ja nyökkääminen tapahtuu Playstation 3:n ohjainta liikuttamalla, kun taas tuulen voimistamiseen riittää minkä tahansa näppäimen painaminen. Terälehtien nopeuteen vaikuttaa suurenevasti myös niiden määrä. Kamera seuraa pääosin lehtiä, mutta toisinaan se kohdentuu uusien tehtävien tai pelaajan toimista koituneiden seurauksien esittelemiseen.
Isaac Newton
Maailmanloppu, vuosi 2060
Vuonna 2003 eri maiden medioissa levisi juttuja, joissa kerrottiin Newtonin ennustaneen maailmanlopun koittavan vuonna 2060. Newton ei itse tuonut aikanaan ennustustaan julkisuuteen ja suhtautui epäillen ihmisten laskemien ennustusten julkaisemiseen, koska ihminen on erehtyväinen, ja jos ennustus ei pitäisikään paikkansa, Raamatun paikkansapitävyys saatettaisiin kyseenalaistaa. Newtonin laskelman tarkoitus oli valaa toivoa ja osoittaa, että Jeesuksen toiseen tulemiseen olisi aikaa vielä useita vuosisatoja eikä se koittaisi vielä hänen aikanaan.
Flower (videopeli)
Pelaaminen
pienoiskuva|Flowerin keskeisimpiä ominaisuuksia esittelevä pelaamisvideo
Isaac Newton
Putoavan omenan tarina
thumb|right|180px|Kuvan puun uskotaan olevan "omenan pudottaneen puun" jälkeläinen. Omenapuu sijaitsee Botanic Gardensissa [[Cambridgessa. (Katso sijainti) ]] Isaac Newtonin uskotaan keksineen painovoimalain vuoden 1666 kesällä, kun hän näki omenan putoavan puusta, joka kasvoi hänen synnyinpaikallaan. Tälle tarinalle on olemassa historiallista todistusaineistoa. Useat ensimmäiset Isaac Newtonin elämäkertojen kirjoittajat, kuten William Stukeley ja David Brewster, mainitsevat omenan vaikuttaneen Newtonin ajatuksiin painovoimasta. Tarinasta on olemassa eri versioita, jotka eroavat vain hieman toisistaan. Newton kertoi tarinan vasta myöhempinä elinvuosinaan neljälle läheiselle ystävälleen Catherine Bartonille, Martin Folkesille, John Conduittille ja William Stukeleylle. Vaikka tapahtumasta oli kulunut jo pitkän aikaa, ei ole syytä epäillä, etteikö Newton olisi muistanut sitä riittävän tarkasti. On kuitenkin ihmetelty, miksei hän kertonut asiasta aiemmin.
Flower (videopeli)
Pelaaminen
Vaikka peli ei sisällä lainkaan puhetta tai tekstitystä, kentät noudattavat tarinankerronnallista kaarta. Pelaajan aloitussijainti on joka tason suhteen lähellä viime kentän loppua ja pelin yhtenäinen kulkureitti johtaa etäiseen kaupunkiin. Ensimmäiset tasot keskittyvät elämän ja värien palauttamiseen kuolleelle maaperälle, jonka jälkeen aktivoidaan tuulimyllyjen sarjoja. Ennen varsinaiseen kaupunkiin saapumista liikutaan vielä öisillä pelloilla ja valaistaan pimeitä alueita. Kaupungissa on uhkaavia, metallisia rakennelmia ja haaleita rakennuksia. Pelaajan viimeisenä tehtävänä on muuntaa se kirkkaaksi ja onnelliseksi paikaksi.
Isaac Newton
Putoavan omenan tarina
Tarina kerrotaan ensimmäisen kerran Voltairen vuonna 1727 julkaistussa esseessä Essay on the Civil War in France. Voltaire mainitsee Newtonin saaneen inspiraation, kun hän käveli puutarhassaan ja näki putoavan omenan. Voltaire oli saanut tietonsa Newtonin sisarpuolen (tai velipuolen) tyttäreltä Catherine Bartonilta. Bartonilla oli läheiset suhteet Newtoniin, ja lisäksi hänen aviomiehensä John Conduitt oli Royal Societyn jäsen ja Newtonin ystävä. Voltairen tarinan paikkansapitävyydestä ei voida kuitenkaan koskaan päästä täyteen varmuuteen. Tarina kerrotaan joskus myös niin, että omena putoaa Newtonin päähän. Tämä versio on englantilaisen kirjailijan Isaac D'Israelin keksimä.
Francisco Antonio Mourelle
Mourelle purjehti San Blasista laajasti Tyynenmeren alueella. Hän kävi ainakin Tongalla, Filippiineillä ja Kiinan Kantonissa. Mourelle siirrettiin Espanjaan vuonna 1793. Hän eteni laivastossa aina kommodoriksi asti vuonna 1811. Vuonna 1818 hänet asetettiin eskaaderin johtoon. Sen piti kukistaa kapina Río de la Plata, mutta se ei ehtinyt missään vaiheessa matkaan.
Mourelle kuoli 24. toukokuuta 1820.
Flower (videopeli)
Pelaaminen
Pelin edetessä kenttävalikko – eli ikkunasta nähtävä kaupunkimaisema – muuttuu vähitellen eloisammaksi ja värikkäämmäksi. Jos pelaaja löytää jokaisesta kentästä kolme salaista kukkaa, kaupunkimaisema korvautuu kirkkaalla pellolla ja vuoristotaustalla. Myös musiikkityyli monipuolistuu loppua kohden. Viimeinen ja lopputekstejä käsittelevä taso pelataan pääkenttien tyylisessä ympäristössä, mutta pelintekijöiden nimet ilmestyvät poikkeavasti kukkien yläpuolelle. Flower sisältää myös Playstation Network -trophyja, joista suurin osa keskittyy rentoutumiseen ja maisemien ihailuun.
Kehitys
Flowerin henkisenä edeltäjänä toimi vuoden 2006 Flow-niminen Flash-peli, jonka Jenova Chen ja Nicholas Clark kehittivät Etelä-Kalifornian yliopistoaikoinaan. Flower oli samalla Chenin ja Kellee Santiagon perustaman Thatgamecompanyn ensimmäinen peli koulun ulkopuolella. Hankkeesta tiedotettiin Tokyo Game Show’ssa 24. syyskuuta 2007 ja se julkaistiin Playstation Network -verkkopalvelussa 12. helmikuuta 2009. Pelin kehitykseen osallistui samanaikaisesti 7–10 työntekijän suuruinen henkilöstö, jota johti taiteellisena johtajana toiminut Chen. Kehitystyö kesti noin kaksi vuotta, mutta ajasta käytettiin noin kolme neljäsosaa prototyyppien suunnitteluun. Kun lopulliset päätökset pelin rakenteesta saatiin tehtyä, Flower tuotettiin vain kuudessa kuukaudessa.
Playstation 3:n valitseminen alustaksi tapahtui sekä suhteiden välityksellä että teknisistä ratkaisuista johtuen. Pelin tuottajan, Kellee Santiagon mukaan olisi ollut mahdotonta tehdä Flower yhtä näyttävänä jollekin toiselle järjestelmälle. Tällä hän viittasi Cell-suorittimen laskentatehoon, jota tarvittiin ruohonkorsien yksityiskohtaiseen mallintamiseen. Pelissä voi esiintyä samanaikaisesti 200 000 ruohonkortta, jotka taipuvat itsenäisesti tuulen mukaan. Toinen syy PlayStation 3:n ja sen verkkopalvelun hyödyntämiseen oli Thatgamecompanyn ja Sonyn läheiset välit. Yhtiö on solminut kolmea PSN-peliä koskevan yhteistyösopimuksen SCE Santa Monica Studiosin kanssa, joista Flower on toinen.
Konseptin filosofia
thumb|195px|Pelin luova ohjaaja, Jenova Chen vuonna 2007
Taiteellisena johtajana toiminut Chen kuvaili Floweria ”vuorovaikutteiseksi runoksi, joka tutkii kaupungin ja luonnon välistä jännitettä”. Hän päätti luontoteemasta jo varhain, ja kertoi tavoitteistaan: ”Minulla oli suunnitelma, että jokainen Playstation on kuin portti olohuoneessa. Ajattelin, että olisi hienoa kyetä sen kautta halaamaan luontoa”. Pelin tunnevetoisen keskipisteen luonut Chen koki, että viihdeteollisuuden päätarkoituksena on tunteiden herättäminen ja että videopeleissä niiden vaikutusaluetta hyödynnetään liian suppeasti. Kehittäessään Flowerista haluamaansa ”tunnepitoista kirjoa”, Chen näki kehitysprosessin enemmänkin taiteen kuin ”hauskan” pelin luomisena. Hän tiivisti näkökulmansa sanomaan, että pelimekaniikka koostuu ainoastaan kukkiin osumisesta ja niiden laukaisemista tapahtumista. Ryhmä jätti tarkoituksellisesti pois kaikki syvemmät tavoitteet, koska ne lisäävät ”haastetta”, joka on toisaalta hauskaa, muttei rentouttavaa.
Sisällön luominen aloitettiin poikkeuksellisesti musiikin säveltämisellä. Vincent Diamanten näytekappaleet toimivat eräänlaisena kehityksen mallina, joilla haettiin innoitusta Flowerin olemukseen. Santiagon mielestä kyseinen taktiikka ”auttaa kaikkia pääsemään samalle viivalle... mallikappaleiden herättämät tunteet pitävät työn johdonmukaisena”. He loivat lukuisia eri prototyyppejä, jotka sisälsivät kukkien ja ihmisten tietoisuuden ympärille pohjautuneita perusmalleja. Tekijät tulivat siihen tulokseen, että ilmassa leijuviin lehtiin keskittyneet prototyypit herättivät parhaiten haluttuja tunteita. Suunnittelun päätavoite oli pelaajan pitäminen rauhallisessa mielentilassa, ja pelistä karsittiin kaikki vähänkin turhauttavat osat. Näihin kuuluivat esimerkiksi uusia kenttiä avaavat pisterajat, jotka muuttaisivat pelaajan henkisesti virittyneeksi. Tiimi halusi, että ympäristössä voisi liikkua vapaasti eivätkä siksi lisänneet ylimääräisiä esteitä. Myöhemmin he kuitenkin huomasivat, että ilman lievää opastamista – kuten kameran keskittämistä uusiin alueisiin – pelaajat saattaisivat hämmentyä ja turhautua. Chen kuvaili prosessia seuraavasti: ”Melkein kuin olisimme halunneet heittää perinteisen pelisuunnittelun roskiin, mutta päädyimmekin poimimaan hylätyt palaset ja kokoamaan ne takaisin. Tiesimme, että niitä tarvitaan hyvin opastetun kokemuksen tarjoamiseen”.
Musiikki
Flowerin musiikin on luonut Vincent Diamante, joka on videopelisäveltäjä ja interaktiivisen median professori Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän teki musiikin myös Chenin ensimmäiseen peliin, Cloudiin, kun he kävivät samaa yliopistoa. Diamante ei pelkästään säveltänyt musiikkia, vaan yhdensi sen kehitystiimin avulla peliin. Tämä tapahtui kukkien sijaintia ja niiden ohittaessa kuuluvia sointuja säätämällä. Hän yhdisti pelattavuuden ja musiikin siten, että sävelmä vaihtuu ympäristön tapahtumien mukaan. Diamante käytti musiikkiaan kehitystiimin innoittamiseen ja pääsi tätä kautta soveltamaan omia ajatuksiaan pelille.
Musiikin tyyli valittiin jokaiselle kentälle vastaamaan sen ympäristöä ja tarinallista sijoitusta. Musiikki on sävelletty useilla akustisilla soittimilla, joiden nousut ja laskut korreloivat pelaajan toimien kanssa; esimerkiksi lennätettävien terälehtien määrä ja musiikin monipuoleisuus ovat suoraan verrannollisia. Käytettyjä soittimia olivat muun muassa piano, klassinen kitara sekä fagotin kaltaiset puupuhaltimet. Instrumentaalikappaleet pyrittiin saada kuulostamaan hyvältä myös yksinään, vaikka niitä käytettiin muutamien kenttien suhteen suurissa orkestroiduissa ryhmissä. Sony julkaisi pelin soundtrackin 8. huhtikuuta 2010 Playstation Networkiin ostettavaksi. Flower: Original Soundtrack -niminen albumi kattaa kahdeksan kappaletta ja kestää kokonaisuudessaan yhden tunnin, neljä minuuttia ja 37 sekuntia.
Vastaanotto
Flower otettiin maailmanlaajuisesti hyvin vastaan. Viihdeteollisuuden tuotteiden arvosteluja kuvastava Metacritic-sivusto on kerännyt pelistä tehtyjä arvosteluja 57 kappaletta, joiden pistekeskiarvo on sivustolla 87%. Flower menestyi myös kaupallisesti, sillä se piti hallussaan Playstation Networkin myydyimpien pelien kärkisijaa kahtena ensimmäisenä kuukautenaan. The Gamecola nimesi sen kaikkien aikojen 45:nneksi parhaaksi videopeliksi vuoden 2010 Top 50 -listassaan. Sivuston arvostelija Elizabeth Medina-Gray ylisti pelin kaikkia osa-alueita ja piti sitä ”lähes täydellisenä” teoksena.
Arvostelut
1UP.comin Alice Liand kehui pelin vapautta, joka ”saa sen tuntumaan yhtä rentouttavalta kuin koskettava tuulenhenkäys”. Hän sanoi, ettei ”hauskuus” kuvasta täydellisesti pelin luonnetta, mutta sen musiikki, kuvat ja mekaniikka vetävät pelaajan vastustamattoman tunteikkaaseen kokemukseen. Hän myös tunsi, että sillä on lyhyydestään huolimatta paljon uudelleenpeluuarvoa. IGN:n arvostelija Ryan Clements oli samaa mieltä Liangin kanssa ja myönsi ettei ole vuosiin kokenut yhtä nautittavaa ja tunteikasta peliä. Clements kuitenkin huomautti, ettei peli välttämättä vetoa kaikkiin, mutta se on silti ”jotain hyvin ainutlaatuista ja voimakasta”. PALGN:n Michael Kontoudis kutsui Floweria ”kerta kaikkiaan ainutlaatuiseksi, rohkeaksi ja meneväksi peliksi, joka huokuu omaperäisyyttä ja määrätietoisuutta”. Hänen mielestään Flower on kuitenkin lähempänä taideteosta kuin videopeliä, minkä takia se ei ehkä kiinnosta kovinkaan monia. Samankaltaisesti myös The Pressin toimittaja, Gerard Campbell kuvaili kokemustaan joksikin suuremmaksi kuin peliksi, kutsuen sitä ”täydelliseksi ehkäisyksi väkivaltaisia räiskintäpelejä kohtaan” ja kehuen sitä ”yhtenä tämän hetken tuoreimmista ja rentouttavimmista peleistä”.
Eurogamerin Tom Bramwell yhtyi muiden toimittajien kehuihin ja myönsi pelin ”ruohoanimaatioiden ja auringonvalon käytön olevan vailla vertaansa.” Myönteisestä palautteesta huolimatta hän pisteytti Flowerin muita arvostelijoita alhaisemmin, koska tunsi kymmenen dollarin hinnan olevan pelin kestoon nähden liian suuri. Kuitenkin The Age -sanomalehden Jason Hillin mukaan hinta on ”kohtuullinen” ja piti peliä yhtä ilahduttavana pituudestaan riippumatta. GamePron Terry Terrones ja GameTrailers peräsivät samoja asioita kuin muut arvostelijat; GameTrailers sanoi sen olleen ”ei niinkään peli kuin kokemus. Floweria ei välttämättä 'pelata'; sen kanssa ollaan vuorovaikutuksessa”. Terrones taas nosti esille musiikin, jota hän kehui esityksen parhaaksi osa-alueeksi. The Daily Telegraphin Tom Hoggins tunsi, että Flower voisi ”sytyttää uudelleen 'videopelit taiteena' -väittelyn” ja kehui samalla sen ”upeaa visuaalista suunnittelua”. Myönteinen vastaanotto yllätti kehittäjät, sillä he odottivat hajanaisempia reaktioita.
Palkinnot
Flower keräsi interaktiivisen median järjestöiltä, videopelisivustoilta sekä aikakauslehdiltä yhteensä 15 eri palkintoa. Se nimettiin Spike Video Game Awardsissa vuoden 2009 ”parhaaksi itsenäiseksi peliksi” ja Playboy palkitsi sen samankaltaisella tittelillä ”paras indie-peli”. Se oli myös ehdolla lukuisiin eri palkintoihin, jotka käsittelivät innovatiivisuutta ja musiikkisuunnittelua British Academy Film Awards- ja Interactive Achievement Awards -gaaloissa. Niissä Flower voitti BAFTAn ”taiteellisen saavutuksen” sekä AIAS:n ”vuoden kasuaalipelin” palkinnot. Sen ensiesiintyminen vuoden 2008 E3-messuilla johti myös useaan palkintoon, kuten 1UP.comin ”paras ladattava E3-peli”, UGOn ”paras alkuperäinen peli” ja IGN:n ”erityissaavutus innovaatiosta”. G4-televisiokanava valitsi Diamanten säveltämän soundtrackin vuoden parhaaksi.
Viroplasma
Viroplasmaa on löydetty kukkakaalin mosaiikkiviruksesta, rotaviruksesta , vacciniavirus ja rice dwarf -viruksesta.
Kiihko (elokuva)
Kiihko tai Ja oikeus tapahtuu (Fury) on Fritz Langin ohjaama rikoselokuva, joka valmistui vuonna 1936. Se oli Langin ensimmäinen ohjaustyö Yhdysvalloissa. Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi elokuvan, joka perustui Norman Krasnan tarinaan Mob Rules. Elokuvan pääosissa ovat Spencer Tracy ja Sylvia Sidney.
Langille tarjottiin vuosien 1934–1935 aikana useita elokuva-aiheita kuvattavaksi, mutta vasta syyskuussa 1935 varmistui, että Langin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa olisi Kiihko. Elokuvan varsinainen tuotanto alkoi Bartlett Cormackin työstämän käsikirjoituksen pohjalta huhtikuussa 1936. Lang suututti monet kuvausryhmän jäsenistä jo kuvausten alkuvaiheessa. Tuottaja Joseph L. Mankiewiczin tuki esti MGM:n johtoa erottamasta Langia.
Kiihko ei saanut hyviä arvioita ennakkoesityksessä, ja MGM käski Mankiewiczin leikkaamaan elokuvan lopun uudestaan. Elokuvan lopullinen versio sai hyviä arvosteluita, mutta Lang ei ollut tyytyväinen elokuvaan, sillä hänen mielestään Mankiewicz oli pilannut elokuvan. Lang syytti MGM:ia kuvausten sabotoimisesta. Vaikka Lang todennäköisesti liioittelee, hän ei saanut missään vaiheessa juurikaan tukea yhtiöltä.
Kiihko oli Langin ainoa Yhdysvaltain elokuva, josta hän oli voittaa myös palkinnon ohjaustyöstä. New York Timesin mukaan Lang sai ensimmäisessä äänestyksessä eniten ääniä New Yorkin elokuvakriitikkojen palkintoon ohjauksesta. Yhdeksännessä äänestyksessä saatiin lopulta palkinnon voittaja, kun elokuvan Meidän roistojen kesken ohjaaja Rouben Mamoulian voitti äänestyksen Langia vastaan 12–6. Elokuvan tarinan kirjoittaja Norman Krasna oli Oscar-palkintoehdokkaana.
Rooliluettelo
thumb|upright|[[Sylvia Sidney elokuvan esittelyvideolla.]]
Pittsburgh Penguins
Penguins on pelannut NHL:ssä kaudesta 1967–1968 lähtien. Sen tunnetuimpia pelaajia ovat olleet Mario Lemieux, Jaromír Jágr, Sidney Crosby, Paul Coffey, Ron Francis ja Jevgeni Malkin. Penguins pelasi perustamisestaan lähtien pitkään sinivalkoisissa väreissä, mutta siirtyi kaudella 1979–1980 käyttämään paikallisten NFL:n Pittsburgh Steelersin ja MLB:n Pittsburgh Piratesin kantamia mustavalkokultaisia värejä, kun molemmat paikallisseurat voittivat omat ammattilaissarjansa vuonna 1979. Penguins on voittanut Stanley Cup -mestaruuden viidesti, vuosina 1991, 1992, 2009, 2016 ja 2017. Lisäksi vuonna 2008 seura pelasi loppuottelusarjassa, mutta hävisi Detroit Red Wingsille otteluvoitoin 4–2.
Historia
thumb|250px|vasen|Mario Lemieux on ollut Pittsburgh Penguinsin todellinen tukipilari, sekä pelaajana että omistajana. Penguins oli talousvaikeuksissa ennen 1990-lukua, eikä menestynyt kovin hyvin. Kun seura sai vuonna 1984 sopimuksen Mario Lemieux'n kanssa, seura alkoi pikkuhiljaa elpyä. Se voitti Stanley Cupin vuonna 1991 ja toisti voittonsa seuraavana vuonna. Penguins ajautui uusiin vaikauksiin 2000-luvun alussa. Se jäi monena vuotena peräkkäin ulos pudotuspeleistä, kunnes Sidney Crosbyn ja Jevgeni Malkinin hankkiminen toi sen takaisin liigan parhaimmistoon. Seura on päässyt sen jälkeen tasaisesti pudotuspeleihin ja kuulunut mestariehdokkaisiin.
Mario Lemieux oli tulokauskaudestaan asti joukkueen todellinen tukipilari johdattaen sen kahteen Stanley Cup -voittoon seuran kapteenina ja tehden paljon tehopisteitä, voittaen lukuisia henkilökohtaisia palkintoja ja uhmaten Wayne Gretzkyn ennätyksiä. Pelaajauransa jälkeen Lemieux on toiminut seuran osaomistajana. Hän on voittanut Stanley Cupin myös seuran omistajana vuosina 2009, 2016 ja 2017.
Kaudella 1995–1996 Lemieux, Jaromír Jágr ja Ron Francis yltivät kaikki 100 tehopisteeseen kauden aikana. Tämä ennätys rikottiin vasta kaudella 2022–2023, Edmonton Oilersin pelaajat Connor McDavid, Leon Draisaitl ja Ryan Nugent-Hopkins ylsivät kukin 100 tehopisteeseen.
Kaudella 2022–2023 Pittsburgh Penguins jäi ensimmäistä kertaa 16 vuoteen ilman paikkaa pudotuspeleissä. Edellisen kerran niin oli käynyt vuonna 2006. Yksikään muu seura ei ole yltänyt pudotuspeleihin 16 peräkkäisenä vuotena.
Runkosarja
V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, JAH = jatkoaikahäviöt TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit
Pudotuspelit
1967–1974: ei neljännesvälieriä, 1974–1981: karsintakierros 1981–1993: divisioonien välierät, divisioonien loppuottelut, konferenssien loppuottelut 1993–: konferenssien puolivälierät, konferenssien välierät, konferenssien loppuottelut
Joukkueenjohto
thumb|300px|oikea|Pittsburgh Penguinsin Stanley Cup -viiri.
Jäädytetyt numerot
thumb|oikea|250px|Seuran entinen pitkäaikainen kapteeni ja nykyinen joukkueenjohdon puheenjohtaja [[Mario Lemieux on ainoa henkilö, joka on voittanut Stanley Cupin mestaruuden sekä pelaajana että seuran omistajana.]]
Päävalmentajat
thumb|[[Scotty Bowman toimi Penguinsin päävalmentajana vuodesta 1991 vuoteen 1993.]] thumb|[[Dan Bylsma toimi Penguinsin päävalmentajana vuodet 2009–2014.]]
Hilda Sjöblom
Hilda Sofia Sjöblom (31. elokuuta 1873 Helsinki – 26. maaliskuuta 1968) oli suomalainen taidemaalari.
Hilda Sjöblom opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1887, 1892–1897 ja 1898. Hän työskenteli sairaanhoitajana ja muutti ulkomaille 1940. Sjöblom suunnitteli myös jugendtyylisiä ryijyjä.
Tuomiokirkonpuisto
Tuomiokirkonpuisto voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
The Darktown Strutters’ Ball
thumb|right|Nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1917. ”The Darktown Strutters’ Ball” on Shelton Brooksin säveltämä ja sanoittama yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1917. Sen teki tunnetuksi Original Dixieland Jass Band, jonka levytys toukokuulta 1917 on yksi ensimmäisistä julkaistuista jazznauhoituksista. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Trump Davidson, Jimmy Dorsey, Benny Goodman, Ella Fitzgerald sekä The Beach Boys.
Kappaleen nimestä on useita muunnelmia, kuten ”At the Darktown Strutters’ Ball”, ”Darktown Strutters’ Ball” ja pelkkä ”Strutters’ Ball”.
Joaquín Javier Uriz Lasaga
Joaquín Javier Uriz Lasaga (25. toukokuuta 1747 Sada de Sangüesa – 17. syyskuuta 1829) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Pamplonan hiippakunnan johtoon 4. syyskuuta 1815, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rafael Múzquiz Aldunate, jota avustivat Manuel Benito Tabernero ja Felipe Montoya Díez.
Uriz Lasaga kuoli 82-vuotiaana virassa.
Anto Virtanen
Anto Emil Virtanen (s. 13. huhtikuuta 1938 Ulvila) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa vuosina 1961–1975 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Virtanen edusti hyökkääjän pelipaikalla Porin Karhuja ja Porin Ässiä.
Virtanen pelasi B-maajoukkueessa yhden ottelun Yhdysvaltojen A-joukkuetta vastaan vuonna 1965. Virtanen teki neljästä Suomen voittoon vieneestä maalista kaksi. Virtanen pelasi myös jalkapalloa Suomensarjassa.
Anto Virtasen poika Jaakko Virtanen pelasi 154 liigaottelua Ässissä vuosina 1983–1989 ja pojanpoika Jami Virtanen palasi vuoden yliopistokiekkoilun jälkeen Poriin ja debytoi Ässien liigajoukkueessa kaudella 2021–2022. . Myös Anto Virtasen toisen pojan poika Eemeli Virtanen debytoi Ässien liigajoukkueessa kaudella 2021–2022.
Ray Donovan
Ray Donovan on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka on luonut Ann Biderman. Ray Donovan alkoi Showtime-kanavalla vuonna 2013. Sarjaa on tehty seitsemän tuotantokautta. Sarjan pääosissa näyttelevät Liev Schreiber, Paula Malcomson, Eddie Marsan, Dash Mihok, Steven Bauer, Katherine Moennig, Pooch Hall, Kerris Dorsey, Devon Bagby ja Jon Voight.
Suomessa sarja on katsottavissa Elisa Viihde Viaplayssä ja Paramount+-suoratoistopalvelussa.
Sarjaan pohjautuva elokuva saa ensi-iltansa 15. tammikuuta 2022 Paramount+-suoratoistopalvelussa.
Neuropatia
Neuropatia on yleistermi, joka tarkoittaa ääreishermostossa havaittavia toimintahäiriöitä ja/tai patologisia muutoksia. Polyneuropatia on laaja-alainen ääreishermoston toimintahäiriö, joka johtuu useamman hermon vahingoittumisesta. Oireisiin kuuluu muun muassa puutumista, kihelmöintiä, polttelua, tunnottomuutta tai hermokipua. Useimmiten sitä esiintyy alaraajoissa tai käsissä.
Neuropatiaan on lukemattomia eri syitä, joista yleisin on diabetes. Muista syistä voidaan mainita B12-vitamiinin puutos, kilpirauhassairaudet sekä maksan ja munuaisten vajaatoiminta. Polyneuropatia voi syntyä myös alkoholin liikakäytöstä, altistumisesta vahingollisille kemikaaleille (esimerkiksi lyijylle) tai lääkkeiden haittavaikutuksista. Näissä tapauksissa puhutaan toksisista eli myrkkyvaikutuksen aiheuttamista polyneuropatioista. Tunnetuin polyneuropatiaa aiheuttava lääkeryhmä ovat solunsalpaajat, joita käytetään syöpäsairauksien hoidossa.
Diabeettinen neuropatia jaetaan somaattiseen eli tahdosta riippuvan sekä autonomiseen eli tahdosta riippumattoman hermoston neuropatiaan. Syynä on huono diabetestasapaino eli toistuvat korkeat verensokerit.
Aleksi Munter
Aleksi Munter on suomalainen kosketinsoittaja, joka soittaa muun muassa yhtyeissä Swallow the Sun ja Ghost Brigade.
Munterin ensimmäinen levyttänyt yhtye oli Funeris Nocturnum, josta hän erosi kolmen albumin jälkeen vuonna 2004. Hän kuuluu niin ikään Funeris Nocturnumissa vaikuttaneiden Mikko Kotamäen ja Matti Honkosen ohella Swallow the Sunin alkuperäiskokoonpanoon. Hän on säveltänyt ja sanoittanut Swallow the Sunin kappaleet ”Fragile” (Ghosts of Loss, 2005) ja ”The Empty Skies” (Hope, 2007).
Munter on soittanut vaki- tai sessiojäsenenä myös Chaosweaverissä, Heavy Metal Perseessä, Insomniumissa ja Trollheim's Grottissa. Funeris Nocturnumissa ja Trollheim's Grottissa hän käytti taiteilijanimeä Ruho.
Munter käyttää Korgin ja Yamahan soittimia.
Hän asuu Puolassa.
Strongylí (Megísti)
Strongylí (transl. myös Strongilí) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kastelórizon eli Megístin saaren kaakkoispuolella Turkin etelärannikon edustalla. Se on koko Kreikan itäisin paikka. Saaren pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Strongylí kuuluu Megístin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Strongylí sijaitsee viisi meripeninkulmaa eli 9,26 kilometriä Kastelórizon saaresta kaakkoon. Strongylí on melko tasainen, noin 700 metriä leveä ja 1,5 kilometriä pitkä. Saarella kasvaa macchia-pensastoa. Strongylílla on hyvät uimamahdollisuudet, sillä merivesi on kirkasta.
Strongylí yhdessä Kastelórizon ja Ron saarten kanssa kuuluu Natura 2000 -verkoston piiriin.
Strongylílla sijaitsee Ypsilín majakka, joka on Kreikan itäisin rakennus.
Väkiluvun kehitys
Strongylín väkiluvun kehitys vuodesta 1947 vuoteen 2011:
Kiinanjänis
Kiinanjänis (Lepus sinensis) on pienikokoinen jänislaji, joka painaa aikuisena 1,2-2 kg. Sen selkäpuoli ja rinta ovat kastanjanruskeat, häntä ruskea ja vatsapuoli vaaleampi. Korvien kärjissä on kolmiomaiset kuviot. Karva on lyhyttä, suoraa ja melko karkeaa.
Kiinanjäniksiä tavataan Kiinassa Jangtse-joen eteläpuolella, Taiwanissa ja Vietnamissa.
473
Tapahtumia
Glycerius Länsi-Rooman keisariksi maaliskuun alussa.
Konošan piiri
Vuonna 1929 ja uudelleen vuonna 1935 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Konošan kaupunkimainen taajama. Lisäksi siihen kuuluu 7 maalaiskuntaa:
Talous perustuu metsäteollisuuteen ja rautatieliikenteeseen. Piirin kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen rautatie.
Donald Segretti
Donald Segretti (s. 17. syyskuuta 1941 San Marino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lakimies, jonka presidentti Richard Nixonin erityisavustaja Dwight L. Chapin värväsi 1970-luvun alussa sabotoimaan demokraattisen puolueen toimintaa. Segrettin toimet tulivat esille Bob Woodwardin ja Carl Bernsteinin Watergate-tutkimusten aikana.
Segretti kertoi myöhemmin senaatin komitealle eräänä päätehtävänään olleen senaattori Edmund Muskien maineen vahingoittaminen, sillä Nixon piti tätä vaarallisimpana mahdollisena vastaehdokkaanaan vuoden 1972 presidentinvaalissa. Osana maineen pilaamista eräs Segrettin avustajista murtautui Muskien kampanjatoimistoon, josta hän varasti Muskien kampanjassaan käyttämää kirjepaperia. Kolmellesadalle Muskien esivaalikilpailijoiden Hubert Humphreyn ja Henry M. Jacksonin tukijalle lähetettiin kirje, jossa väitettiin Jacksonin saaneen aviottoman lapsen vuonna 1929, ja että hän olisi ollut pidätettynä homoseksuaalisten suhteiden takia vuosina 1957 ja 1959. Humphreyn taas väitettiin tulleen vuonna 1967 pidätetyksi rattijuopumuksesta ollessaan prostituoidun seurassa. Kirjeiden tarkoituksena oli antaa kuva, että Muskie olisi lokakampanjan takana, mikä olisi vahingoittanut hänen mainettaan rehellisenä poliitikkona. Floridassa Muskien kannattajina esiintyneet Segrettin apulaiset soittivat äänestäjille keskellä yötä. New Hampshiren esivaalien aikaan paikallinen Manchester Union Leader -sanomalehti julkaisi kirjeen, jossa Muskien väitettiin puhuneen halventavasti kanadanranskalaisista ja Muskien vaimon kerrottiin käyttävän runsaasti alkoholia. Lehden saama kirje osoittautui myöhemmissä FBI:n tutkimuksissa väärennökseksi.
Oikeudessa Segretti myönsi syyllistyneensä laittoman kampanjamateriaalin välittämiseen ja asiakirjojen väärentämiseen. Hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion, josta hän vapautui neljä ja puoli kuukautta sitä suoritettuaan.
Elokuvassa Presidentin miehet Segrettiä näytteli Robert Walden.
Hjördis Nyberg
Hjördis Helena Nyberg (18. syyskuuta 1885 Helsinki – 23. toukokuuta 1970) oli suomalainen taidemaalari.
Henkilöhistoria
Hjördis Nybergin vanhemmat olivat Karl Arvid Nyberg (1849–1932) ja Josefina Charlotta Schostag. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1903–1905 ja 1907–1908, Taideteollisessa keskuskoulussa 1904, 1905, 1906 ja 1907, H. M. Krabbén johdolla Hollannissa 1908–1909 sekä Pariisissa Ch. Guérinin johdolla 1913–1914 ja 1920–1922. Nyberg osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907, 1909, 1912, 1934, 1935 ja 1942.
Levanger
Levanger (eteläsaameksi Lievenge) on Norjan kaupunki Pohjois-Trøndelagin läänissä. Rajanaapureita ovat pohjoisessa Verdal, etelässä Stjørdal ja lännessä Frosta. Trondheimvuonon vastarannalla naapurikuntia ovat Mosvik ja Inderøy. Sijainti Jämtlandin tien varrella Ruotsin ja Trondheimin sijainti etelässä tekivät kaupungista keskeisen kauppapaikan. Levangermarkedet on ollut käsite keskiajalta saakka.
Historia
Levanger sai luotsiasemaoikeudet ensimmäisen kerran 1836 ja menetti ne kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1962. Vuonna 1997 paikkakunta sai kaupunkistatuksen uudelleen.
Alueella sijaitsee kaupankäynnin jälkiä rautakaudelta saakka. Se on perinteisesti ollut jämtlantilaisten ja nordlandilaisten kauppiaiden kohtaamispaikka.
Aiheesta muualla
thumb|left|Levangerin kirkko
Norman Symonds
Norman Alec Symonds (23. joulukuuta 1920 – 21. elokuuta 1998) oli kanadalainen säveltäjä, klarinetisti ja saksofonisti. Hän yhdisteli opettajansa Gordon Delamontin innoittamana jazzin värejä ja improvisatorisuutta taidemusiikin muotoihin ja orkestraatioon. Hänen merkittäviä sävellyksiään ovat muiden muassa Concerto Grosso jazzkvintetille ja sinfoniaorkesterille (1957), Autumn Nocturne (1960), The Nameless Hour (1966) ja The Democratic Concerto (1967). Symonds vaikutti myös elektronisen musiikin sekä kuoromusiikin parissa ja sävelsi televisiota sekä näyttämöä varten. Hänen ekspressionistiset teoksensa Big Lonely (1975) ja The Gift of Thanksgiving (1980) ammentavat vaikutteita Kanadan luonnonkauneudesta.
Symonds varttui Victoriassa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja aloitti klarinetin soittamisen teini-iässään. Hän palveli Kanadan laivastossa vuosina 1938–1945 ja soitti samoihin aikoihin Charles "Bucky" Adamsin johtamassa dixielandyhtyeessä. Hän toimi klarinetistina, saksofonistina ja sovittajana Leo Romanellin, Bobby Gimbyn sekä Benny Louisin kokoonpanoissa ja johti myös omaa jazzoktettiaan vuosina 1953–1957. Vuonna 1956 hän esiintyi oktetin kanssa Stratfordin festivaalilla. Oktetissa toimivat muiden muassa vaihtelevasti Ed Bickert, Ron Collier, Ross Culley, Bernie Piltch, Jack Richardson ja Jerry Toth.
Satu Kettunen
Satu Kettunen (s. 1979) on suomalainen kuvittaja. Hän sai vuoden 2015 Rudolf Koivu -palkinnon kirjoittamastaan ja kuvittamastaan lastenkirjasta Otso Aarnisen salaperäinen seikkailu (Tammi, 2014). Lisäksi hän on voittanut Tiiliskivi-palkinnon Inka Nousiaisen kirjoittamasta ja Kettusen kuvittamasta lastenkirjasta Yökirja vuonna 2015.
Kettunen on opiskellut taidekasvatusta ja vaatesuunnittelua Taideteollisessa korkeakoulussa. Hänen kuvituksiaan on julkaistu useissa lehdissä, ja hän on osallistunut useisiin näyttelyihin.
Jocka Träskbäck
Jori-Pekka ”Jocka” Träskbäck (s. 1974 Vaasa, Suomi) on suomalainen toimittaja, media-alan yrittäjä ja poliitikko. Hän on vuonna 2003 perustamansa Stara.fi-viihdelehden päätoimittaja ja julkaisua kustantavan Stara Media Oy:n toimitusjohtaja. Träskbäck nousi Lempäälän kunnanvaltuustoon kokoomuksen listalta kuntavaaleissa 2017 ja uusi paikkansa vuoden 2021 kuntavaaleissa ollen kuntansa äänikuningas. Vuoden 2022 aluevaaleissa Träskbäck valittiin Pirkanmaan hyvinvointialueen aluevaltuutetuksi 1 323 äänellä.
Träskbäck on aiemmin työskennellyt toimittajana MTV3-kanavan Hot Hit -ohjelmassa, Suosikki-lehdessä sekä Yle TV2 -kanavan Poliisi-tv- ja Matkalla Suomessa -ohjelmissa. Hän lauloi vuonna 1995 perustetussa 7.taivas-yhtyeessä, joka julkaisi kaksi levyä.
Träskbäck valittiin Tammelanpuiston yrittäjät ry:n Vuoden Yrittäjäksi 2011. Hän on Tampereen nuorkauppakamari ry:n puheenjohtaja vuonna 2013 ja kuuluu MARK Suomen markkinointiliiton Tampereen osaston johtoryhmään. Vuonna 2009 hän voitti Tampereen nuorkauppakamarin joukkueessa nuorkauppakamarien debatoinnin suomenmestaruuden. Seuraavana vuonna Träskbäck toimi Suomen edustusjoukkueen kapteenina nuorkauppakamarien debatoinnin EM-kllpailuissa nuorkauppakamarien eurooppakokouksessa Tanskassa.
Poliittinen toiminta
Träskbäck valittiin 241 äänellä Lempäälän kunnanvaltuustoon tuolloin vielä sitoutumattomana ehdokkaana kokoomuksen listalta vuonna 2017.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa Träskbäck uusi paikkansa kunnanvaltuustossa ollen kokoomuksen ääniharava 490 äänellä. Hänet valittiin Lempäälän kunnanvaltuuston puheenjohtajaksi.
Träskbäck valittiin Pirkanmaan hyvinvointialueen aluevaltuutetuksi vuoden 2022 aluevaaleissa 1 323 äänellä.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Träskbäck sai 4 095 ääntä ja tuli valituksi varasijalle.
Etuovi-nimikiista
Träskbäck ja Alma Media kävivät vuodesta 2001 saakka kiistaa oikeudesta Etuovi-tavaramerkkiin. 31. joulukuuta 2010 Helsingin hovioikeus kumosi aikaisemman käräjäoikeuden tuomion ja vahvisti, että Alma Media oli loukannut Träskbäckin tavaramerkkioikeutta. Alma Media tuomittiin maksamaan Träskbäckille korvauksia ja oikeudenkäyntikuluja. Hovioikeuden päätöksen mukaan Alma Media saa käyttää Etuovi-nimeä vain internetissä.
Träskbäck ja Alma Media pääsivät Etuovi-kiistassa sovintoon keväällä 2013. Osapuolet ilmoittivat, että kiista Etuovi-nimen omistuksesta on päättynyt sovintoon, jossa kaikki oikeudet tavaramerkkiin Etuovi, mukaan lukien verkkotunnukset etuovi.fi, etuovi.net ja etuovi.org siirtyivät Alma Medialle. Osapuolet eivät kommentoineet sovinnon yksityiskohtia.
Kansainyhteisön kisat 2018
Kansainyhteisön kisat 2018 olivat järjestyksessään 21. Kansainyhteisön kisat. Ne järjestettiin Australian Gold Coastissa 4.–15. huhtikuuta 2018.
Urheilulajit
Kisoissa kilpailtiin seuraavissa urheilulajeissa:
Martinikerk
Martinikerk (Martinin kirkko) on kirkko Groningenissa Alankomaissa. Kirkko ja sen torni Martinitoren on nimetty Martinus Toursilaisen (316–397) mukaan. Groningen kuuluu Utrechtin arkkihiippakuntaan, jonka suojeluspyhimys Martinus on.
Kaupunkilaiset puhuvat usein kirkon tornista nimellä d'Olle Grieze (murteellinen ilmaus joka tarkoittaa Vanha Harmaa).
Martinikerk sisältää aineksia eri aikakausien arkkitehtuurista. Suurin osa loisteliaasta seinästä ja kattomaalaukset on suojeltu. Yksityiskohta 1500-luvulta kuvaa Jeesuksen elämää.
Kirkon urkuja on rakentanut uudestaan ja laajentanut muun muassa Arp Schnitger 1691-1692.
Pertti Mäkelä (jääkiekkoilija)
Pertti Mäkelä (s. 7. tammikuuta 1948 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1965–1973 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Mäkelä edusti SM-sarjaurallaan Porin Karhuja ja Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 197 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 53 + 22 = 75 ja jäähymääränsä 94 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1971.
Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista
Tämä on luettelo Mario-pelisarjan hahmoista.
Luigi
Luigi on Marion pikkuveli. Hän muistuttaa suuresti Mariota, mutta pukeutuu punaisen sijasta vihreään.
Yoshi
Yoshi on dinosaurus, jolla Mario usein ratsastaa.
Prinsessa Peach
Prinsessa Peach on Sienivaltakunnan prinsessa ja hallitsija.
Birdo
Birdo on ulkonäöltään hieman Yoshia muistuttava vaaleanpunainen olento, jolla on torven muotoinen kuono. Birdo oli ennen vihollinen, mutta nykyään hän on Yoshin tyttöystävä.
Prinsessa Daisy
Daisy on Sarasamaan hallitsija ja Peachin ystävä.
Toadette
Toadette on naispuolinen Toad-hahmo.
Toadsworth
Toadsworth on Peachin taloudenhoitaja, joka ensiesiintyi pelissä Super Mario Sunshine.
Boo
Boo (suom. Pöö ja Buu ) on kummitus, joka liikkuu vain kun Mario kääntää sille selkänsä.
Dry Bones
Dry Bones (suom. Luukasa ) on Koopa Troopan luuranko.
Goomba
Goomba (suom. Kuukunen ) on Mario-pelisarjan perusvihollinen.
Koopa Paratroopa
Koopa Paratroopa on Koopa Troopa, jolla on siivet.
Piraijakasvit
Piraijakasvit ovat isoja kasveja, joilla on terävät hampaat.
Shy Guy
Shy Guy (suom. Ujo hyypiö) on olento, jolla on kaapu ja valkoinen naamio, jossa on kaksi isoa silmänreikää ja pyöreä aukko suun kohdalla.
Wiggler
Wiggler (suom. Matelija ) on keltainen toukka.
Christophe Blain
Christophe Blain (s. 1970) on ranskalainen sarjakuvataiteilija.
Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista
Bowser
Bowser on Marion arkkivihollinen.
Bowser Jr.
Bowser Jr. on Bowserin poika.
King Boo
King Boo on Boo-kummitusten kuningas.
Petey Piranha
Petey Piranha (suom. Pete Piraija) on suuri piraijakasvi.
Márton Vas
Márton Vas (s. 2. maaliskuuta 1980) on unkarilainen jääkiekkoilija, hänen pikkuveljensä János Vas on myös jääkiekkoilija. Vas on myös edustanut Unkaria jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 2009 MM-kisoissa.
Buada
Buada on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Buadan pinta-ala on 2,6 neliökilometriä ja asukasluku 739 (2011). Alue sijaitsee kokonaan sisämaassa. Se rajoittuu pohjoisessa Denigomoduun ja Nibokiin, idässä Anibareen, etelässä Menengiin ja Yareniin sekä lännessä Aiwoon ja Boeen.
Florence Foster Jenkins
Florence Foster Jenkins (19. heinäkuuta 1868, Wilkes-Barre, Pennsylvania – 26. marraskuuta 1944, New York, New York, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen sopraano, joka tuli tunnetuksi laulutaidon puutteesta.
Elämäkerta
Jenkins oli syntyjään Florence Foster, ja hän oli kotoisin Pennsylvaniasta. Hän opiskeli musiikkia lapsena ja olisi halunnut jatkaa opintojaan ulkomailla. Hänen isänsä ei suostunut kustantamaan opintoja, joten hän karkasi Philadelphiaan lääkäri Frank Thornton Jenkinsin kanssa. Tästä tuli myöhemmin hänen miehensä, mutta pari erosi vuonna 1902. Florence Foster Jenkins sai elantonsa opettajana ja pianistina. Isänsä kuoltua 1909 Jenkins peri huomattavan omaisuuden ja hän pystyi aloittamaan laulu-uran, jota hänen vanhempansa ja entinen miehensä olivat vastustaneet. Hän otti osaa Philadelphian musiikkielämään, perusti Verdi Clubin ja rahoitti sen toimintaa, otti laulutunteja, levytti ja järjesti esiintymisiä, joista ensimmäinen oli vuonna 1912.
Jenkinsin äänityksistä käy selvästi ilmi, että hänellä oli vain vähän sävelkorvaa ja rytmitajua. Hän pystyi vain vaivoin ylläpitämään sointia. Levyiltä voidaan kuulla, kuinka säestäjä tekee muutoksia kompensoidakseen Jenkinsin temponmuutoksia ja rytmivirheitä. Tästä huolimatta tai pikemminkin juuri siksi hänestä tuli omalaatuisella tavalla erittäin suosittu. Kuulijat rakastivat Jenkinsiä ilmeisesti tämän tarjoaman hauskuutuksen eivätkä niinkään musikaalisuuden takia. Kriitikot kuvailivat usein hänen työtään kiertelevään tyyliin, joka kenties herätti yleisön uteliaisuuden. Ystävilläkään ei ollut sydäntä sanoa rehellistä mielipidettään.
Huolimatta lahjojen puutteestaan Jenkins oli vakuuttunut suuruudestaan. Hän vertasi itseään tunnettuihin sopraanoihin Frieda Hempeliin ja Luisa Tetrazziniin ja ohitti usein yleisön seasta kuuluneen naurun todeten sen tulevan hänen kilpailijoiltaan ”ammattikateudesta”. Hän oli tietoinen itseensä kohdistuvasta arvostelusta ja onkin sanonut: ”Ihmiset voivat sanoa, että en osaa laulaa, mutta kukaan ei voi väittää, etten olisi laulanut.”
Musiikki, jota Jenkins valitsi esityksiinsä oli sekoitus tyypillistä oopperaohjelmistoa säveltäjiltä Wolfgang Amadeus Mozart, Giuseppe Verdi ja Richard Strauss (jotka kaikki ovat selvästi hänen teknisen tasonsa yläpuolella), liedejä (muun muassa Johannes Brahmsin sävellyksiä ja Joaquín Valverden Clavelitos, joka oli hänen suosikki-encorekappaleensa), ja lauluja, joita hän itse tai hänen säestäjänsä Cosme McMoon (salanimi) oli säveltänyt. Hän pukeutui usein tyylikkäisiin, itse suunnittelemiinsa asuihin, joissa toisinaan oli kimallenauhoja ja siivet. Clavelitos-kappaleessa hän heitteli kukkia yleisön joukkoon heiluttaen viuhkaa, lisää kukkia hiuksissaan. Konserttisalien koristelutkin hän loi itse.
Vaikka yleisö kaipasi lisäesiintymisiä, Jenkins rajoitti harvinaiset esiintymisensä muutamaan suosikkipaikkaan sekä vuotuiseen konserttiin Ritz-Carltonin juhlasalissa New Yorkissa. Yleisö rajoittui aina hänen uskollisiin klubinaisiinsa ja muihin valikoituihin ihmisiin – lippujen jakelun hän hoiti itse. 25. lokakuuta 1944 Jenkins lopulta suostui yleisön pyynnöstä esiintymään Carnegie Hallissa. Tapahtuma myytiin loppuun viikkoa aikaisemmin. Jenkins kuoli vain kuukautta myöhemmin 76-vuotiaana.
On väitetty, että Jenkinsin koko 32 vuoden ura oli nokkela kepponen. Väite on ristiriidassa toisen väitteen kanssa, jonka mukaan hänen kuolemansa johtuu Carnegie Hallin esiintymisen saamasta kritiikistä. Kummankaan väitteen tueksi ei kuitenkaan ole näyttöä, vaan kaikki viittaa siihen, että Florence Foster Jenkins tunsi kuollessaan samaa onnellista, itsevarmaa täyttymystä, joka luonnehti hänen koko taiteilijanuraansa.
Jenkinsin äänitykset on julkaistu kahdella CD:llä, The Unbeliavable Glory of the Human Voice (RCA Victor) ja Murder on the High Cs (Naxos).
Teatteri ja elokuva
Chris Ballancen Jenkins-näytelmää esitettiin vuonna 2001 Edinburgh Fringe -taidefestivaaleilla.
Peter Quilterin kirjoittama Jenkins-komedia Suurenmoista sai Suomen-ensi-iltansa lokakuussa 2006 Helsingin kaupunginteatterissa, pääosassa Riitta Havukainen. Syksyllä 2009 näytelmä sai ensiesityksensä Åbo Svenska Teaterissa, pääroolissa Pirkko Mannola. Näytelmän kantaesitys oli Lontoossa vuonna 2005.
Stephen Frearsin ohjaamassa elokuvassa Florence (2016), Jenkinsiä näyttelee Meryl Streep. Xavier Giannolin komediaelokuva Marguerite (2015) noudattaa Jenkinsin tarinaa löyhästi. Aikakausi on sama, 1920-luku, mutta ympäristönä on Ranska, ja tarinassa Marguerite on vakuuttunut kyvyistään. Elokuva on saanut lukuisia palkintoja.
Aiwo
Aiwo (joskus Aiue, aiemmin myös Yangor) on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta (district). Se sijaitsee saaren länsirannikolla ja rajautuu pohjoisessa Denigomodun, idässä Buadan ja etelässä Boen alueisiin. Aiwon pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2011 oli 1 220.
Aiwo on yksi Naurun teollisuuden merkittävimmistä keskuksista. Sen vuoksi sitä (kuten myös Yarenia) toisinaan pidetään virheellisesti valtion pääkaupunkina. Valtiolla ei todellisuudessa ole pääkaupunkia.
Grahaminsaari
Grahaminsaari voi viitata seuraaviin saariin:
Kari-Pekka Toivonen (jääkiekkoilija)
Kari-Pekka Toivonen (20. marraskuuta 1952 Pori – 20. elokuuta 2012 ) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1969–1971.
Toivonen edusti SM-sarjaurallaan Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 13 ottelua, joissa hänen tilastomerkintänsä jäivät kahteen jäähyminuuttiin. Hän kuului Ässien joukkueeseen sen mestaruuskaudella 1970–1971 mutta ei pelannut riittävästi otteluita saadakseen kultamitalin.
Toivonen toimi Ässien joukkueenjohtajana 1990-luvulla ja oli voittamassa pronssia kaudella 1994–1995. Hän omisti Bobby Wellness Center -kuntosalin. Toivonen kuoli syöpään 20. elokuuta 2012.
Paco Roca
Francisco José Martínez Roca (s. 1969), taiteilijanimeltään Paco Roca, on espanjalainen sarjakuvantekijä. Häneltä on suomennettu sarjakuvaromaani Ryppyjä (2007, suom. WSOY 2010). Roca vieraili Helsingin sarjakuvafestivaaleilla 2010.
Hernán Bernardello
Hernán Darío Bernardello (s. 3. elokuuta 1986 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Bernardello aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 argentiinalaisesta Newell's Old Boysista. Vuoteen 2007 mennessä hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Argentinos Juniorsia vastaan.
18. heinäkuuta 2009 Bernardello teki kuusivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Almerían kanssa. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkueura
Bernardello teki ensiesiintymisensä Argentiinan maajoukkueessa 20. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Panamaa vastaan. Argentiinan kokoonpano muodostui pelkistä kotimaan sarjan pelaajista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 364001–365000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 364001:stä ja päättyen 365000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Markku Riihimäki
Markku Riihimäki (s. 2. syyskuuta 1951 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1968–1973 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Riihimäki edusti koko SM-sarjauransa ajan Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 105 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 7 + 0 = 7 ja jäähymääränsä 4 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1971.