cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomi kesäolympialaisissa 2000
40px|Judo Judo
Kallio hävisi ensimmäisen ottelunsa Meksikon Adriana Angelesille ipponilla ajassa 2.03. Ennen ipponia Angeles johti kamppailua kokalla (pistein 3–0).
40px|Melonta Melonta
Latvamäki oli alkueränsä toinen ajalla 1.42,535 ja välieränsä viides ajalla 1.41,640, kun finaaliin selviytyi kolme parasta melojaa kustakin erästä.
40px|Nyrkkeily Nyrkkeily
Turusen tie tyssäsi ensimmäisellä kierroksella tappioon, kun Saksan Falk Huste voitti Turusen pistein 10–6.
Kreikkalais-roomalainen paini
Katajisto ja Asell hävisivät molemmat alkulohko-ottelunsa ja putosivat jatkosta. Lappalainen voitti yhden ja hävisi yhden alkulohko-ottelun sijoittuen lohkossaan toiseksi, mikä ei riittänyt jatkoon.
Marko Yli-Hannuksela voitti alkulohkossa molemmat ottelunsa ja selvisi lohkovoittajana jatkoon. Puolivälierässä ilmajokelainen nujersi korealaisvastustajansa Kim Jin-Soon pistein 0–3, mutta välierässä vastaan asettunut Venäjän Murat Kardanov vei voiton pistein 0–4. Pronssiottelussa Yli-Hannuksela voitti ukrainalaisen David Manukyanin pistein 4–2, ja palkittiin pronssimitalilla.
40px|Purjehdus Purjehdus
49er-luokan voittaneet Johanson ja Järvi sinetöivät voittonsa jo ennen viimeistä lähtöä, ja näin ollen heidät palkittiin kaikkien aikojen ensimmäisinä tämän venetyypin olympiavoittajina. Purjehduskulta oli Suomelle kaikkien aikojen toinen: vain Esko Rechardt oli aiemmin kyennyt olympiavoittoon vuonna 1980. Eroa brittien hopeamiehistöön jäi viisi nettopistettä.
E-jollissa Sari Multala purjehti viidenneksi jääden kymmenen nettopistettä pronssimitalistista.
40px|Pyöräily Pyöräily
Ratapyöräilyssä Mira Kasslin oli naisten eräajon sijoituskierroksen 12:s eli viimeinen, ja sai näin ensimmäisellä kierroksella vastaansa Ranskan Félicia Ballanger´n, joka voitti Sydneyssä jo toisen tämän lajin olympiakultansa. Seuraavaksi Kasslin polki sijoista 9–12: hänen onnistui voittaa kiinalaispyöräilijä, jolloin hänen lopullinen sijoituksensa oli viimeistä edellinen eli 11:s. Naisten 500 metrin aika-ajossa Kasslin jäi viimeiseksi.
Naisten maantiepyöräilyssä poljettiin 119,7 km pitkällä reitillä. Pia Sundstedtilla oli jalkavaivoja, mistä syystä hän joutui kilpailun aikanakin ottamaan särkylääkkeitä. Tästä huolimatta hän ajoi aktiivisesti yrittäen pariin kertaan jopa irtiottoa, mutta molemmat yritykset ajettiin kiinni. Kilpailu päättyi joukkokiriin, jossa voiton vei Alankomaiden Leontien Zijlaard-van Moorsel. Sundstedt saapui maaliin samalla ajalla voittajan kanssa.
40px|Sulkapallo Sulkapallo
Suomalaissulkapalloilijat arvottiin suoraan toiselle kierrokselle, jolla molemmat kärsivät tappion: Aalto hävisi Malesian Wong Choong Hannille erin 15–5, 15–12, ja Weckströmin voitti erin 11–8, 11–2 Japanin Kanako Yonekura.
40px|Taekwondo Taekwondo
Koskinen voitti ensimmäisellä kierroksella Espanjan Elena Benitezin 0–7 mutta hävisi olympiakultaa voittaneelle Etelä-Korean Lee Sun-Heelle puolivälierissä pistein 5–1. Koskinen selviytyi keräilyeriin mutta hävisi lopulta neljänneksi sijoittuneelle Yhdistyneen kuningaskunnan Sarah Stevensonille 7–4.
Liukkonen hävisi yli 67-kiloisissa avauskierroksella Kanadan Dominique Bosshartille pistein 4–5. Bosshart voitti lopulta olympiapronssia.
40px|Uimahypyt Uimahypyt
Uimahyppyjen karsinnassa piti suorittaa kuusi hyppyä. Suomen hyppääjät eivät selviytyneet 16 parhaan hyppääjän välieriin: Piekkanen pääsi suomalaisista lähimmäksi jääden välieräpaikasta 3,6 pistettä. Kolmannella hypyllään hän oli kierroksen kahdeksanneksi paras, ensimmäisellään jaetusti kymmenenneksi ja neljännellään 12:nneksi paras. Piekkasen viides hyppy epäonnistui, ja hän oli sillä vasta kierroksen 46:s. Puhakan parhaaksi suoritukseksi näissä kisoissa jäi hänen toisen kierroksen hyppynsä, jolla hän oli kierroksen 19:s.
Rytminen voimistelu
Lautala oli jokaisella välineellä 23:s. Hän esiintyi arkailematta, mutta horjahti pallo-ohjelmansa piruetissa, ja nauhaohjelmassa nauha lipsahti hänen kädestään. Lopputuloksissa Lautala oli 24 osallistujan joukossa toiseksi viimeinen. Hän päätti urheilu-uransa tähän kilpailuun.
40px|Yleisurheilu Yleisurheilu
Miesten kuulantyönnön karsinnassa Arsi Harju työnsi oman ennätyksensä ja urheilu-uransa pisimmän kilpailutyönnön 21,39 metriä. Loppukilpailussa Harju pukkasi kymmenen senttiä vähemmän, mikä riitti yhdysvaltalaiskaksikon Adam Nelson ja John Godina päihittämiseen. Harjun olympiakulta oli Suomelle ensimmäinen miesten kuulantyönnön olympiavoitto sitten Ville Pörhölän vuoden 1920 kultamitalin. Edellisestä kuulamitalistakin (Sulo Bärlundin hopeasta Berliinissä 1936) oli ehtinyt kulua jo 64 vuotta.
50 km kävelyssä Valentin Kononen hylättiin viimeisessä arvokilpailussaan 40 km rajapyykin jälkeen. Keskeytyshetkellä Kononen oli kilpailussa neljäntenä.
Herodes Filippos
Herodes Filippos oli Herodes Suuren poika ja Ituraean sekä Trakhonitisin tetrarkki vuosina 4 eaa. – 34.
Filippos sai koulutuksensa Roomassa veljiensä Arkhelaoksen ja Antipaan kanssa. Herodeksen kuollessa Filippoksesta tuli isänsä valtakunnan koillisosan hallitsija. Filippos meni naimisiin sukulaisensa Salomen kanssa. Josefus kuvailee Filipposta maltillisena hallitsijana.
Filippoksen kuoleman jälkeen vuonna 34 Tiberius liitti hänen alueensa Syyrian provinssiin. Tiberiuksen kuoleman jälkeen vuonna 37 Caligula antoi alueen kuitenkin Filippoksen veljenpojalle Herodes Agrippalle.
Mika Lahtonen
Mika Tapio Lahtonen (s. 19. toukokuuta 1970 Uusikaupunki)  on suomalainen toimittaja. Hän toimii Alibin päätoimittajana.
Ura
Lahtonen aloitti toimittajana 1980-luvun lopulla kirjoittamalla urheilujuttuja Uudenkaupungin Sanomiin. Myöhemmin hänen artikkeleitaan julkaisivat myös useat muut suomalaiset lehdet. Vuonna 1993 Lahtosesta tuli ammattimainen paparazzi-valokuvaaja. Alibin päätoimittajana hän on ollut vuodesta 1998 lähtien ja Hymyn päätoimittajana vuodesta 2011.
Lahtonen on julkaissut kirjan nimeltä Paparazzin päiväkirja. Siinä hän kertoo toimittamiensa kohujuttujen taustoista, viihde- ja julkisuusbisneksen raadollisuudesta, sensaatiojournalismista sekä siitä millaista on olla paparazzi Suomessa. Lahtonen on toimittanut myös Alibi-lehden tilaajatarjouksena jaettavan kirjan Kohutuimmat rikokset.
Vuonna 1997 Lahtonen julkaisi Hymy-lehdessä artikkelin, joka käsitteli tuottaja Spede Pasasen ja saman vuoden Miss Suomen perintöprinsessan Maria Drockilan suhdetta. Artikkelin mukaan Pasanen ja Drockila seurustelivat keskenään. Juttu sai vakavat mittasuhteet sen vuoksi, että Pasanen oli katkaissut välinsä Hymy-lehteen 1970-luvulla. Pasanen vaati väkivallalla uhkaamalla Lahtosta perumaan juttunsa. Virallisen syyttäjän mukaan Pasasen uhkaus ylitti syytekynnyksen, mutta juttu raukesi juuri ennen oikeudenkäyntiä Pasasen suostuttua maksamaan Lahtoselle tämän vaatiman 15 000 markan summan.
Kesäkuussa 2007 Lahtonen tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 1200 euron sakkoihin yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä sekä lisäksi maksamaan asianomistajan 6000 euron oikeudenkäyntikulut. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) katsoi käräjäoikeuden tuomion loukanneen sananvapautta ja määräsi Suomen maksamaan korvauksia Lahtoselle 7 650 euroa. EIT:n mukaan poliisi oli jo kertonut Alibin julkaisemat tiedot toiselle lehdelle ja tietojen julkaisemisella oli merkitystä yleisen edun kannalta.
Lahtonen on joutunut kokemaan vastustusta työssään ja joutunut pariin otteeseen pahoinpitelyn kohteeksi. Lokakuussa 2007 häntä kuristi Helsingin Kruununhaassa ravintolan ulkopuolella Helvetin enkeleiden liivejä kantanut mies. Tammikuussa 2008 elinkautisvanki pahoinpiteli haastattelun yhteydessä hänet sairaalakuntoon Jokelan vankilassa.
Marraskuussa 2010 kohuttiin Hymy-lehden verkkosivuilla useassa artikkelissa siitä, että Lahtonen on tehnyt kohublondi Johanna Tukiaisesta rikosilmoituksen, jota tutkitaan törkeänä kunnianloukkauksena. Tukiainen oli Alibi-lehden artikkelin mukaan pahoinpidellyt Lahtosta, jonka jälkeen hän oli levittänyt tästä raskaita syytteitä omassa blogissaan. Juttu jäi sillensä, eikä siitä nostettu syytteitä.
Otava ilmoitti maaliskuussa 2023, että Lahtonen siirtyy sivuun Hymyn päätoimittajan työstä. Taustalla on epäselvyydet ja kohut Lahtosen käyttäytymisessä julkisuudessa.
Yksityiselämä
Lahtonen syyllistyi rattijuopumukseen marraskuussa 2022 Kangasalla ja hänelle tuomittiin siitä joulukuussa 45 päiväsakkoa, joka teki hänen tuloillaan 7 290 euroa.
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates
thumb|Søren Kierkegaardin opinnäytteen kansilehti vuodelta 1841. Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates (”Ironian käsitteestä Sokratesta alituisesti silmällä pitäen”) on Søren Kierkegaardin maisterinväitös, joka valmistui Kööpenhaminan yliopistolle vuonna 1841. Teos on Kierkegaardin kolme vuotta kestäneen laajan Sokratesta koskeneen tutkimustyön tulos, ja siinä aihetta käsitellään sellaisena kuin se näyttäytyy Ksenofonin, Aristofaneen ja Platonin teoksissa.
Kierkegaardin opinnäyte käsittelee ironiaa ja erityisesti sokraattista ironiaa. Ensimmäisessä osassa Kierkegaard katsoo Aristofaneen kuvauksen Sokrateesta näytelmässään Pilvet olevan oikeellisin kuva tästä filosofista. Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden. Lisäksi Kierkegaard käsittelee Sokrateen ajatusta omasta daimonionistaan sekä filosofin saamaa tuomiota.
Lyhemmässä toisessa osassa Kierkegaard vertaa sokraattista ironiaa oman aikansa ironiatulkintoihin. Hän analysoi 1800-luvun merkittävien kirjailijoiden ja filosofien teoksia, mukaan lukien J. G. Fichte, Friedrich Schlegel ja G. W. F. Hegel.
Angiosperm Phylogeny Group
Angiosperm Phylogeny Group (yleinen lyhenne APG) viittaa kansainväliseen epäviralliseen tiedemiesten ryhmään, joka on kehittänyt koppisiemenisten kasvien (Magnoliophytina, aiemmin Angiospermae) taksonomista luokittelua eli jakoa sukuihin, heimoihin, lahkoihin ja luokkiin. APG:n työ perustuu uusiin tietoihin kasvien molekyylibiologisesta rakenteesta. Työ on julkaistu neljässä artikkelissa, joihin viitataan yleensä lyhenteillä APG I (1998), APG II (2003), APG III (2009) ja APG IV (2016).
Ensimmäisessä raportissa oli vielä epäselvää, montako taksonomista tasoa tarvitaan heimon yläpuolelle. Etenkin loiskasvien heimot olivat jakamatta lahkoihin. Toisessa raportissa osalle heimoista oli vaihtoehtoisia luokitteluja: laajempi ja suppeampi käsitys. Kolmannen raportin myötä lähes kaikki heimot kuuluvat johonkin lahkoon; vain viisi taksonia (kaksi heimoa ja kolme sukua) on liittämättä muiden taksonien sukupuuhun.
Jordan Sonnenblick
pienoiskuva|Jordan Sonnenblick Jordan Sonnenblick (s. 4. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija, jolta on suomeksi ilmestynyt teos Kuumetta, kipinää ja rumpusooloja. Kirjan päähenkilö on 13-vuotias rumpali Steven, jonka päiväkoti-ikäinen pikkuveli Jeffrey sairastuu akuuttiin lymfoblastiseen leukemiaan.
Sonnenblick on varsinaiselta ammatiltaan englanninopettaja.
Puolalanmäen lukio
thumb|Puolalanmäen lukion nykyinen päärakennus Aurakadulla on [[Turun kauppaopiston talo|vanha kauppaopiston talo. ]] thumb|Puolalan yhteislyseon rakennus osoitteessa Puutarhakatu 5.
Puolalanmäen lukio sijaitsee Turun keskustassa Puolalanmäellä Puutarhakatu 5:ssä. Samassa rakennuksessa toimii yläaste.
Lukiossa toimii yksi Suomen kymmenestä musiikkilukiosta, ja 40 prosenttia lukion 450 oppilaasta käy musiikkilinjaa. Lukio on hyvin kansainvälinen vaihto-oppilaiden, kansainvälisyyskurssien, musiikkitoiminnan (kuoromatkat yms.) ja monipuolisten kielten opiskelumahdollisuuksiensa vuoksi.
Puolalanmäen lukio jatkaa vuonna 1928 perustetun Turun Toisen Suomalaisen Lyseon, sittemmin Puolalan Yhteislyseon perinnettä. Jälkimmäinen entisistä nimistä on edelleen koulurakennuksen Puutarhakadun puoleisessa seinässä. TTSL:n kutsumanimenä käytettiin koulun perustajan ja pitkäaikaisen rehtorin H. W. Halmeen lempinimestä väännettyä ”Hessun koulua”, Puolalan Yhteislyseo puolestaan tunnettiin Pyllinä, jota nimeä koulun myöhemmätkin oppilaat ovat käyttäneet. Puutarhakatu 5:n koulutaloon ”Hessun koulu” muutti sodan jälkeen ruotsinkielisen reaalilyseon toiminnan päätyttyä toimittuaan sitä ennen muun muassa Kauppatorin laidalla sijainneessa entisessä postitalossa. Muuton jälkeen poikakoulu muuttui yhteiskouluksi.
Samassa rakennuksessa toimii yläaste, joka yhdistyi vuoden 2006 elokuussa Puolalan ala-asteen kanssa yhtenäiseksi oppilaitokseksi. Nykyisin Puolalan yläaste käyttää nimeä Puolalan yläkoulu, ja ala-aste puolestaan nimeä Puolalan alakoulu, mutta lukiota ei sisällytetty koulu-uudistukseen. Puolalan alakoulu toimii eri tiloissa kuin yläkoulu ja lukio.
Puolalanmäen lukio toimii kolmessa rakennuksessa. Vuoteen 2008 saakka päärakennuksena toiminut Puutarhakatu 5:n koulutalo valmistui alun perin Svenska Lyceum i Åbon tiloiksi vuonna 1888. Sen suunnitteli arkkitehti Florentin Granholm. Rakennusta laajennettiin 1950-luvun lopulla arkkitehti A. Piiraisen suunnitelman mukaan. Rakennuspari peruskorjattiin vuosina 2010–2012. Lukion 1980-luvulta alkaen käyttämä Tornikatu 4:n koulutalo valmistui vuonna 1909 arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemana Åbo Svenska Samskolanin käyttöön. Vuodesta 2008 lukion päärakennus on sijainnut osoitteessa Aurakatu 11 eli vanhassa kauppaopiston talossa. Jugendtyylinen rakennus valmistui vuonna 1908, ja sen on suunnitellut arkkitehti Eskil Hindersson.
Lukion rehtorina toimi vuoteen 1993 Eeva Matinolli, joka oli aloittanut Puolalan Yhteislyseon rehtorina vuonna 1969, ja vuosina 1993–2011 Pekka Pesonen. Vuodesta 2011 alkaen rehtorina on toiminut Jouko Kauppinen.
Puolalanmäen koulusurma
Puolalanmäen lukiossa tapahtui 26. maaliskuuta 1981 Suomen historian ensimmäinen koulusurma, jossa lukion 18-vuotias miesopiskelija pahoinpiteli 55-vuotiaan englanninopettajan lyömällä tätä koulun pihalta ottamallaan lapiolla useita kertoja takaapäin portaissa. Uhri kuoli saamiinsa vammoihin kolme viikkoa myöhemmin. Surmaaja tuomittiin Turun raastuvanoikeudessa kahdeksan vuoden vankeusrangaistukseen täyttä ymmärrystä vailla tehdystä murhasta, ja Turun hovioikeus piti tuomion ennallaan. Surmaaja kertoi tekonsa motiiviksi sen, että opettaja oli pitkään kohdellut häntä epäoikeudenmukaisesti. Oikeuden mukaan tekijä oli suunnitellut surmaamisen etukäteen ja rikos oli tehty erityisen raa'asti ja julmasti. Koulun rehtorin Eeva Matinollin mukaan tapaus järkytti syvästi koko kouluyhteisöä ja hän katsoi sopimattomien television viihdeohjelmien lietsovan väkivaltaista käyttäytymistä.
Postimyynti
Postimyynti on tavaran tarjoamista luettelon, esitteen tai mainoksen välityksellä ostajalle postin tai muun kuljetuspalvelun kautta toimitettavaksi. Ostajan tilaamat tuotteet tuodaan joko ovelle tai ne haetaan postikonttorista. Postimyyntitilauksen on voinut tehdä internetin yleistyttyä myös verkkokaupoissa. Postimyynti, verkkokauppa ja puhelinmyynti ovat Suomen lainsäädännössä etämyyntiä.
Postimyynnin historiaa
Varhaisin tunnettu postimyynnin harjoittaja oli pariisilaisen Le Bon Marché -tavaratalon perustaja Aristide Boucicaut. Vuonna 1867 hän julkaisi 500-sivuisen tuoteluettelon, jossa esiteltiin noin 1 500 erilaista tekstiilituotetta tilattavaksi minne vain Ranskaan postin välityksellä. Yhdysvalloissa ensimmäinen postimyyntiyritys oli Montgomery Ward vuodesta 1872 alkaen. Vuonna 1893 aloitti Sears, Roebuck and Company, josta tuli vuosisadan ajaksi maailman suurin postimyyntiyritys. Toiseksi suurimmaksi nousi saksalainen Quelle.
Postimyynti Suomessa
Suomessa vaasalainen kauppias Eino Louhivuori alkoi vuonna 1897 myydä postitilauksina aseita, kelloja, leluja ja viiksisiteitä. Tampereella Nikolai Tirkkonen aloitti vähittäiskauppansa ohella postimyynnin vuonna 1903 julkaisemansa katalogin avulla. Suomen tunnetuimmaksi postimyyntikauppiaaksi nousi itsekin yhtiönsä televisiomainoksissa esiintynyt Kalle Anttila, joka perusti yrityksensä 1952 opiskeltuaan Michiganin yliopistossa USA:ssa ja oltuaan opintojen ohella työssä Sears Roebuckilla. Anttila myi yrityksensä 1976 Tukolle. 1950-luvulla postimyynnin aloittivat myös Valitut Palat, J. Aho Oy ja sysmäläinen Arvo-Vaate.
1980-luvulla Suomen suurimmaksi postimyyjäksi nousi vuonna 1962 perustetusta Concert Hall Society -äänilevykerhosta kehittynyt, 1970-luvun alussa Bullworker-lihastenkehittäjälaitetta myynyt Hobby Hall, joka julkaisi ensimmäisen postimyyntiluettelonsa 1975. Vuonna 1980 Hobby Hall myytiin yhdysvaltalaiselle Reevesille ja yrityksestä kehittyi tehokas postimyyjä vaatteille, autotarvikkeille, työkaluille ja viihde-elektroniikalle. Siitä tuli Philips-kodinkonemerkin suurin jälleenmyyjä Suomessa. Hobby Hallin osti Stockmann vuonna 1985.
Postimyynnin suosio kasvoi länsimaissa toisen maailmansodan jälkeen, kun naiset lähtivät yhä useammin työelämään ja aikaa ostosten tekoon alkoi olla yhä vähemmän. Viestintätekniikan kehittyessä perinteisten painettujen postimyyntiluetteloiden rinnalle nousivat suoramarkkinointikirjeet, puhelinmyynti ja 2000-luvulla nopeasti kasvanut verkkokauppa. Tavaroiden perille toimittajien joukkoon ovat eri maiden postilaitosten ohella nousseet kansainväliset kuriiriyritykset sekä bussirahti, kuten Suomessa Matkahuollon pakettipalvelut. Postimyynti-sanan tilalle onkin yritetty vakiinnuttaa muun muassa termiä kotiostaminen. Suomen lainsäädäntö käyttää verkkokaupasta, postimyynnistä ja puhelinmarkkinoinnista yhteisnimitystä etämyynti.
Postimyynnin ja suoramarkkinoinnin menetelmiä alettiin soveltaa myös pitkäaikaisiin asiakassuhteisiin tähtäävissä kirjakerhoissa ja muissa jäsenyyteen perustuvissa palveluissa. Niissä kuluttaja usein saa uuden tuotteen säännöllisin väliajoin, yleensä kuukausittain, ellei hän peruuta kutakin toimitusta etukäteen. Suomessa tällaisia ovat muun muassa Suuri Suomalainen Kirjakerho, Lasten oma kirjakerho sekä äänilevyjen myyjinä 1960-luvulta alkaen Concert Hall Society ja Musiikki-Fazerin vuonna 1968 perustama Fazerin Musiikkikerho, joka vuonna 1996 siirtyi Valituille Paloille. Fazerin Musiikkikerholla oli parhaimmillaan 80 000 jäsentä.
Suomalaista vähittäiskauppaa kartoittanut Heikki Peltola laski 2000-luvun puolivälissä, että Suomessa on toistasataa postimyyntiä harjoittavaa yritystä, mutta totesi vain harvan elävän pelkästään siitä. Alan kolmeksi suurimmaksi hän nimesi Anttilan, Elloksen ja Hobby Hallin, mutta mainitsi neljäntenä netti- ja kivijalkakauppaa yhdistävän Verkkokauppa.comin.
Markkinatutkimus
Markkinatutkimuksen avulla hankitaan tietoja markkinatilanteista ja niiden muutoksista.
Usein virheellisesti luullaan, että markkinatutkimus ja markkinointitutkimus ovat sama asia. Markkinatutkimuksen ja markkinointitutkimuksen erona on kootun ja analysoidun tiedon käyttötarkoitus: Markkinatutkimuksen avulla pyritään ymmärtämään paremmin markkinaa ja siellä vaikuttavia tekijöitä kun taas markkinointitutkimuksella tyypillisesti pyritään vertailemaan tehtyjen toimenpiteiden vaikutuksia.
Markkinatutkimuksen käyttötarkoitukset:
Markkinatutkimuksen tyypillinen toteutusprosessi:
Markkinatutkimuksen tiedonkeruu toteutetaan tyypillisesti kysymällä kohderyhmän ihmisiltä kysymyksiä. Saadut vastaukset analysoidaan, minkä perusteella voidaan tehdä johtopäätöksiä. Markkinatutkimusta toteuttaessa on huomioitava kerättävän tiedon sisältö sekä kerätyn tiedon käyttötarkoitus, jonka perusteella laaditaan tutkimuskonsepti ja tiedonkeruun kysymysasettelu. Erityistä huomiota on kiinnitettävä myös tiedonkeruun kohderyhmään, jonka perusteella tyypillisesti valitaan tiedonkeruun kanavat.
Tiedonkeruun kanavia voivat olla esimerkiksi:
Markkinatutkimuksen luotettavuuden kannalta olennaista on varmistua kysymysasettelun validiteetista sekä otannan ja otoksen reliabiliteetista. Perusajatus on, mitä enemmän vastaajia, sen luotettavammin voidaan tehdä johtopäätöksiä. Validiteetin varmistamiseksi syytä on kääntyä tutkijan tai muun tutkimusammattilaisen puoleen. Markkinatutkimuksia Suomessa toteuttavat esimerkiksi yliopistot, ammattikorkeakoulut sekä markkinatutkimusalan yritykset.
Ruperto Herrera
Ruperto Herrera Tabio (s. 6. joulukuuta 1949 Havanna) on kuubalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Herrera voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja Pan-Amerikan kisojen pronssia Calissa 1971. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Méxicon 1968, Montréalin 1976 ja Moskovan 1980 kesäolympialaisissa sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Menoitios
Menoitios (, "tuhoon tuomittu mahti") oli kahden eri hahmon nimi kreikkalaisessa mytologiassa.
Patrokloksen isä
Menoitios oli myös Aktorin pojan ja Patrokloksen isän nimi.
Muurahaismies
Muurahaismies on Marvel-kustantamon sarjakuvissa nimitys yhteensä kolmelle eri supersankarille. Alkuperäinen Muurahaismies oli koon muuttamisen mahdollistavan aineen kehittäjä ja nerokas tiedemies Henry ”Hank” Pym. Hank Pymin loivat Stan Lee, Larry Lieber, ja Jack Kirby. Hahmo esiintyi ensi kerran lehden Tales to Astonishin numerossa 27 (tammikuu 1962); ensiesiintyminen Muurahaismiehenä tapahtui Tales to Astonishin numerossa 35 (syyskuu 1962).
Henry ”Hank” Pym
Vaikka Pym on alkuperäinen Muurahaismies, hän on lisäksi vuosien varrella lukuisia asusteita ja supersankarinimiä, kuten Jättiläinen, Goljatti ja Kimalainen. Pymin käyttäessä muita supersankarinimiä, hänen seuraajansa ovat kantaneet Muurahaismiehen titteliä.
Scott Lang
Scott Lang on entinen varas ja elektroniikkanero, joka varasti Pymin Muurahaismies-asun pelastaakseen sydänsairaan tyttärensä Cassien. Päättäessään lopettaa varastamisen, hän ryhtyy Pymin rohkaisemana tämän seuraajaksi Muurahaismiehenä. Hän on toiminut myös Ihmenelosten konsultoivana jäsenenä ja hänestä tuli vain vähän aikaa sitten Kostajien täysiaikainen jäsen. Jonkin aikaa hän tapaili Jessica Jonesia. Myöhemmin Purppuranoita, Vision ja Haukansilmä tappoivat hänet sarjakuvassa Avengers Disassembled, ja hänen tyttärensä Cassie Lang toimi Nuorten Kostajien jäsenenä. Scott heräsi henkiin vuonna 2011 minisarjassa The Children's Crusade, mutta hän menetti tyttärensä tämän uhratessa pysäyttääkseen superlautuneen Tohtori Doomin. Cassie heräsi myöhemmin henkiin sarjakuvassa AXIS.
Eric O’Grady
Eric O'Grady on uusin Muurahaismiehen identiteettiä käyttänyt sankari. Hän oli alemman tason YPKVV:n agentti, joka saa Muurahaismiehen asun käsiinsä YPKVV:n tukikohdassa. Hän oli hyvin vähämoraalinen ja oli valmis valehtelemaan, huijaamaan, varastamaan ja manipuloimaan päästäkseen eteenpäin elämässään. Hän varasti puvun itsekkäitä tarkoituksiaan varten, johon kuului naisten vietteleminen "supersankarin" statuksella sekä muiden nöyryyttäminen ja kiduttaminen. Hänen uransa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän liittyi ensin Kostajiin sarjakuvassa Avengers: The Initiative, myöhemmin Ukonnuoliin ja lopulta Salattuihin Kostajiin. Viimeisimmän ryhmän jäsenenä hän kuoli traagisesti suojelessaan erästä lasta Isäksi kutsutulta viholliselta.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1947
Vuoden 1947 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tukholmassa, Ruotsissa. Kilpailut olivat 33. ammunnan maailmanmestaruuskisat kaikissa lajeissa.
Argentiina-pokaalin voitti Sveitsin joukkue pistein 5 500 ja vastaavan kilpailun vakiokiväärillä voitti Ruotsi.
Mitalistit
Vakiokiväärin eri asennot ja hirviammunnan joukkuekilpailut eivät todennäköisesti olleet virallisia mitalilajeja.
Jeff Hordley
Jeffrey Thomas Percy "Jeff" Hordley (s. 7. maaliskuuta 1970 Crumpsall, Manchester, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Cain Dinglen roolista ITV:n saippuasarjassa Emmerdale. Hordley on esittänyt hahmoa vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2017 katsojat äänestivät Hordleyn suosituimmaksi saippuasarjanäyttelijäksi TV Times -lehdessä.
Hordley opiskeli 1990-luvulla näyttelemistä Manchesterin yliopistossa. Emmerdalen lisäksi hän on näytellyt pääasiassa teatterissa. Hordley sairastaa crohnin tautia. Hän on naimissa toisen Emmerdale-näyttelijän, Zoe Henryn, kanssa.
Kauhukomedia
Kauhukomedia on kirjallisuudessa ja elokuvissa käytetty tyylilaji, jossa yhdistellään kauhua ja komediaa.
Kirjallisuudessa Edgar Allan Poe yhdisteli kauhua ja huumoria jo 1800-luvulla. Yhdysvaltalaisen kirjailijan Washington Irvingin vuonna 1820 julkaisema kauhukomediatarina The Legend of Sleepy Hollow on yksi lajityypin ensimmäisistä suurista teoksista.
Zdeněk Fibich
thumb|right|Zdeněk Fibich Zdeněk Fibich (21. joulukuuta 1850 Všebořice – 15. lokakuuta 1900 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä.
Fibich syntyi Všebořicessa, lähellä Čáslavia, kreivi Auerspergin kartanon riistanvartijan pojaksi. Hän opiskeli laajasti: Prahassa, Wienissä, Leipzigissä ja Pariisissa. Fibich palasi vuonna 1871 Pariisista Prahaan, jossa hän työskenteli kapellimestarina ja alkoi säveltää ensimmäistä oopperaansa Bukovín. Hänen oopperansa Blaník sai kunniamaininnan Tšekin kansallisteatterin kilpailussa parhaasta historiallisesta oopperasta. 1880-luvulla syntyi ooppera Nevěsta Messinská, ja seuraavalla vuosikymmenellä Fibich sai menestystä Hippodamia-trilogiallaan, jonka osat saivat kantaesityksensä Prahassa 16.–18. helmikuuta 1893. Vain 49-vuotiaana kuolleen säveltäjän viimeiseksi jäänyt vuosikymmen, 1890-luku, oli tuotteliain: vuosikymmenen mittaan Fibich sävelsi muun muassa 376 pianominiatyyristä koostuvan sarjan ja useita oopperoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu kaksi jousikvartettoa, pianotrio, pianokvartetto, kvintetto pianolle, jousille ja puhaltimille, kolme sinfoniaa ja vähintään seitsemän oopperaa.
Suomalainen sauna
Sauna on tärkeä osa suomalaista kulttuuria, ja on arvioitu että jopa 99 prosenttia suomalaisista käy säännöllisesti saunassa. Suomalaiseen saunakulttuuriin kuuluu koivun oksista kootut vastat ja juhlapäiviä edeltävät saunomiset, kuten joulusauna. Vanhin tunnettu suomalainen saunatyyppi on savusauna, jossa savukaasut nousevat vapaasti saunatilaan. Ulospäin lämpiävät saunat, joissa kiukaaseen on liitetty savuhormi, ovat kuitenkin syrjäyttäneet savusaunat. Yleiset saunat olivat suosittuja 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa, mutta talo- ja huoneistosaunojen yleistyttyä yleiset saunat ovat vähentyneet.
Suomalaisen saunan alkuperä
pienoiskuva|Hazelius, A.I. (1881): Finland i Nordiska Museet. Suomalainen sauna edustaa itäistä saunaperinnettä. Itäinen löylysauna eroaa länsieurooppalaisista kylpytavoista. Se perustuu kosteaan höyryyn, joka saadaan aikaiseksi heittämällä vettä kuumille kiville. Vanha saunaperinne on säilynyt osana ihmisten nykypäiväistä elämää ainoastaan Suomessa, Venäjällä ja Baltiassa.
Varhaisimmat suomalaiset saunat olivat pronssikautisia (1500–900 eaa.) maasaunoja eli kuoppasaunoja. Sauna oli maahan kaivettu kuoppa, jonka pohjalla oli kivikasa. Kun kivet oli kuumennettu, kuoppa peitettiin riukujen varaan asetelluilla taljoilla, tuohella tai turpeella. Kiville valeltiin vettä, mistä syntynyt höyry kuumensi majan.
Varhaisimpana tunnettuna mainintana suomalaisesta saunasta pidetään kiovalaisessa Nestorin kronikassa olevaa mainintaa Novgorodin pohjoispuolella elävien ihmisten kuumista saunoista ja alastomien saunojien tavasta hakata itseään puunoksilla ja kaataa lopuksi päällensä kylmää vettä. Professori Mikael Wexionius puolestaan mainitsi Turun Akatemian avajaisissa vuonna 1640, että kaikki suomalaiset ovat ahkeria saunassa kävijöitä.
Suomalaisen sauna-aatteen isänä on joskus pidetty suomalaisuusmies Carl Axel Gottlundia, joka tajusi saunan merkityksen retkeiltyään vuonna 1817 Ruotsissa metsäsuomalaisten parissa. Suomalaisen sauna-aatteen aloitussanoina on joskus pidetty hänen lausuntoaan: ”En ollut vuoden mittaan kylpenyt, vaikka olin tottunut ennen ainakin kahdesti viikossa ottamaan löylyt. Ja yksin suomalaisille tässäkin tottumus on toinen luonto.”
Kiinnostus suomalaisen saunan alkuperästä alkoi tutkijoiden keskuudessa 1800-luvun lopulla. Suomen kielen professori August Ahlqvist arveli vuonna 1871 sanaston perusteella, että sauna oli siirtynyt bysanttilaisesta kulttuurista slaavien kautta Suomeen. Lääketieteen tohtori Max Buch pyrki puolestaan todistamaan, että sauna oli suomalainen keksintö. Hän yhdisti Kalevalan saunaan arvelemalla, että Nestorin kronikassa kerrotaan nimenomaan Kalevalan sankareiden saunakulttuurista. Buchin ansiosta saunan alkuperän on pitkään kuviteltu olevan suomalainen.
Perinteisesti saunatilaa on sen puhtauden ja vedenlämmitysmahdollisuuden vuoksi käytetty hyvin monipuolisesti eri tehtäviin, ei ainoastaan kylpemiseen. Entisaikaan saunassa hoidettiin sairaita ja synnytettiin. Kuolleet pestiin kylmässä saunassa. Länsi-Suomessa saunassa on myös valmistettu maltaita.
Pitkään sauna oli myös uudistilojen ensimmäinen asunto, jossa asuttiin kunnes varsinainen pirtti oli saatu rakennettua valmiiksi.
Savusauna
pienoiskuva|Savusauna Vanhin suomalainen saunatyyppi, savusauna (Karjalassa ”musta sauna”), on kertalämmitteinen, eli kiuasta ei voida lämmittää kylpemisen aikana. Savusaunan kiuas on tulipesän ympärille ja päälle ladottu kivinen kupu, jonka läpi savukaasut nousevat vapaasti saunatilaan ja samalla kiuaskivet kuumenevat. Lämmityksen aikana savu poistuu välikatossa eli laessa olevan lakeistorven, lakeisen, tai seinässä olevan luukun eli räppänän kautta. Kun kivet ovat riittävän kuumat ja pesä on sammunut heitetään häkälöylyt, jonka jälkeen sauna on valmis kylpijöille. Häkälöylyissä suurin osa kivien pintaan tarttuneesta noesta ja pienhiukkasista irtoaa ennen kuin saunojia on löylyilmaa hengittämässä.
Nykyään Suomessa on käytössä noin 25 000 savusaunaa eli noin yksi prosentti kaikista saunoista.
Savuhormillinen kerta- tai jatkuvalämmitteinen sauna
Merkittävä muutos saunan kehityksessä oli uloslämpiävän kiukaan kehittäminen eli savuhormin liittäminen kiukaaseen. Uloslämpiävät kiukaat yleistyivät Suomessa 1900-luvun alkupuoliskolla. Kiukaita on kahta perustyyppiä: kertalämmitteisiä ja jatkuvalämmitteisiä. Kertalämmitteinen kiuas lämmitetään etukäteen ennen varsinaista saunomista. Koska kaikki lämpö pitää varata kiviin ennen saunomista, on kivimäärän oltava suuri, satoja kiloja. Jatkuvalämmitteisen kiukaan lämmittämistä jatketaan myös kylpemisen aikana ja kivimäärä voi siksi olla pienempi.
Kertalämmitteisessä kiukaassa savukaasut kulkevat savusaunakiukaan tavoin kiuaskivien välitse, mutta kivitila on eristetty löylytilasta ja lopuksi savukaasut johdetaan savuhormiin. Kylpemisen aikana tulta ei polteta. Kiukaan kivitilassa on luukku, joka aukaistaan lämmittämisen jälkeen tulen sammuttua, ja kuumille kiville voidaan heittää löylyä. Jatkuvalämmitteisessä kiukaassa palokaasut kiertävät kiukaassa joutumatta kosketuksiin kiuaskivien kanssa. Lämpö siirtyy kiukaasta kiviin kivitilan kuumenneiden pintojen ja kuumennen ilman kierron avulla.
Peltirunkoinen, jatkuvalämmitteinen kiuas lämpenee saunomiskuntoon nopeammin ja pienemmällä puumäärällä kuin muurattu kiuas. Jatkuvalämmitteinen kiuas on yleisin puulämmitteinen kiuastyyppi.
Suomi kesäolympialaisissa 1906
Suomi osallistui vuoden 1906 kesäolympialaisiin neljän yksityisurheilijan ja yhden joukkueenjohtajan voimin. Aiemmin suomalaisia ei ollut olympialaisissa kilpailuissa esiintynyt. Suomalaiset eivät halunneet marssia avajaisissa Venäjän, jonka suuriruhtinaskunta Suomi tuolloin oli, lipun alla. Tilanne ratkaistiin niin, että Suomi marssi kentälle Itävallan lipun alla ja poistui Yhdysvaltain lipun alla. Joukkue saavutti yhteensä neljä mitalia, joista kaksi oli kultaa, yksi hopeaa ja yksi pronssia. Kisojen epävirallisuuden vuoksi näitä mitaleita ei lasketa Suomen virallisten olympialaisten mitalien joukkoon.
Suomalainen sauna
Sähkösauna
pienoiskuva|Huoneistosauna sisältä. Asuinhuoneistojen saunoissa käytetään yleisimmin sähkölämmitteisiä kiukaita. Niitä on ollut käytössä 1950-luvulta alkaen. Sähkökiukaan avulla saunan sisäilman voi lämmittää jopa muutamassa minuutissa, mutta itse saunan rakenteiden – siis seinien, sisäkaton ja lauteiden – lämpiäminen vaatii edelleen yhtä paljon aikaa kuin ennenkin eli noin tunnin.
Vuonna 2015 Suomen noin kahdesta miljoonasta tilastoidusta saunasta 1,6 miljoonaa oli asuinhuoneistojen yhteydessä.
Suomalaisia saunomistapoja
pienoiskuva|Kuivattuja vihtoja. Viiden ja puolen miljoonan asukkaan Suomessa on noin kolme miljoonaa saunaa. Yhden artikkelin mukaan jopa 99 % suomalaisista käy saunassa säännöllisesti, keskimäärin hiukan useammin kuin kerran viikossa. Perinteinen saunapäivä on ollut lauantai.
Useimmiten suomalaisessa saunassa lämmitellään aluksi rauhallisesti totutellen saunan lämpöön. Tämän jälkeen heitetään kovemmin löylyä ja usein myös lyödään itseään rauhallisesti vastalla. Vastomisesta käytetään Itä-Suomessa myös nimeä vastalla kylpeminen ja Länsi-Suomessa nimeä vihtominen, ja sen vaikutus on lähinnä hierova ja ihoa puhdistava. Länsi-Suomessa oikeaoppinen vihta eli vasta sidotaan taivutetulla koivun oksalla, Itä-Suomessa taas koivunvarvusta kierretyllä pannalla eli lenkillä. Hieskoivun oksat sopivat hyvin sitomiseen kun taas parhaat vihdakset ovat pienten rauduskoivujen alaoksia.
Saunomisen välillä on tavallista käydä vilvoittelemassa, mahdollisesti järvessä, talvella avannossa tai lumihangessa piehtaroimassa.
Saunominen on perinteisesti ollut myös tärkeä tapahtuma juhlapäivien aattona. Jouluaattona lopetettiin työt iltapäivällä ja mentiin oljilla ja havuilla koristeltuun joulusaunaan. Juhannussauna koristeltiin pihlajan- tai koivunoksilla. Juhannuksena oli myös aika tehdä ensimmäiset uudet vastat.
Kaupunkeihin perustettiin yleisiä saunoja 1800-luvulta lähtien, koska omat saunat eivät mahtuneet pienille tonteille, ja tiukkenevat paloturvallisuusvaatimukset tekivät niistä kalliita. Esimerkiksi Helsingissä oli vuonna 1907 yhteensä 49 yleistä saunaa ja kylpylaitosta. Yleiset saunat vähenivät, kun asuinnoissa yleistyivät kylpyhuoneet suihkuineen. Myöhemmin saunaan pääsi myös uimahalleissa, joita alettiin rakentaa toden teolla 1960- ja 1970-luvuilla. Toisaalta väkeä muutti lähiöihin, joissa oli kylpyhuoneiden lisäksi myös talokohtaiset kellarisaunat. 2000-luvulla uudenlainen kaupunkikulttuurin arvostus on lisännyt myös jäljellä olevien yleisten saunojen arvostusta.
Sauna suomalaisessa mytologiassa
Saunalla on katsottu olevan erityinen, yliluonnollinenkin puhdistava vaikutus. Juhlapäivien aattoihin liittyvät saunomiset ovat olleet mukavan kokemuksen lisäksi osin rituaalista puhdistautumista. Joskus saunassa ajateltiin asuvan erityisen haltijan, saunatontun. Saunassa ei ole saanut kiroilla, että saunan haltija ei suuttuisi.
Saunassa tai löylyssä on uskottu asuvan haltijoita, varsinkin tulen väkeä, joka karkottaa muiden väkien aiheuttamia sairauksia eli vihoja. Erityisen hoitavaksi sauna on voitu tehdä lämmittämällä se ukkosen särkemillä puilla. Tällöin on ajateltu saatavan voimaa myös ukkosen väeltä. Eri puulajien käytöllä saunan lämmityksessä oli maagisia tarkoituksia, samaten eri aineksista kootuilla vihdoilla. Esimerkiksi uidessa saatua veden väen aiheuttamaa sairautta, veden vihaa, on katsottu voitavan hoitaa saunassa. Myös veden väkeä on voitu käyttää osana hoitoa saunassa, ja sitä on joskus tarkoituksella ”otettu saunaan” kylvetyksessä käytetyn veden mukana.
Löylä vastaan suojauduttiin saunaloitsulla. Sen tarkoituksena oli estää "pahan" löylyn menemistä haavoihin ja muihin vammoihin ja toisaalta toivottaa "hyvä" löyly tervetulleeksi. Löylyä on kunnioitettu ja sen synnyttäjäksi on nähty ilman tytär, usvan ja sumun haltija, Auteretar. Elias Lönnrot mainitsee Löylyn isäksi ja haltijaksi Auterisen, joka taas Christfried Gananderin 1700-luvulla taltioimassa runossa on Auterettaren poika.
Saunassa on myös hoidettu yskää. Kylvettäessä on voitu lukea seuraavan kaltainen runo:
Saunaa on pidetty kotipiirin tuonpuoleisimpana paikkana ja siksi kristinuskon myötä tapana oli siunata itsensä saunaan astuttaessa. Kristillinen suojaustaika suojasi henkilöä siirryttäessä paikkaan joka edusti ihmisille pyhyyttä ja tuonpuoleisuutta. Näin saunalla oli kaksinainen luonne, toisaalta se oli uudistumisen ja parantumisen paikka, toisaalta vaaroja ja arvaamattomuutta. Puun löyly, kivosen lämmin, hiki vanhan Väinämöisen!
Mikä löylyjä hyviä: kipeille voiteiks,
vammoille paranteeks!
Mikä löylyjä pahoja: ulos uksesta pihalle,
läpi saunan sammalesta! Synnytyspaikkana saunan katsottiin olevan turvallinen paikka, mikä oli tärkeää, sillä uskomuksissa vastasyntynyt miellettiin erityisen alttiiksi vihamielisille yliluonnollisille vaikutuksille. On säilynyt kansanrunoja, joissa synnyttäjä on suuressa hädässä, koska ei pääse saunaan.
Saunaperinteen suojelu ja vaaliminen
Suomen Saunaseura vaalii suomalaista saunakulttuuria ja -perinteitä. Seura on perustettu vuonna 1937. Se edistää suomalaista saunaa koskevaa tutkimusta. Saunaseura myöntää vuosittain Löylynhenki-palkinnon ansiokkaasti saunan hyväksi toimineelle henkilölle tai yhteisölle sekä julkaisee Sauna-lehteä.
Suomalainen saunaperinne nimitettiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon vuonna 2020. Nimittämisen yhteydessä perustettiin saunatoimijoiden Saunarinki-verkosto, jonka on tarkoitus edistää saunaperinteen suojelua ja elinvoimaisuutta.
Juvisy-sur-Orge
Juvisy-sur-Orge on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisista etelään Seinejoen varrella.
thumb|left|Camille Flammarionin observatorio Julius Caesar mainitsee kirjoituksessaan Juvisyn gallialaisten leirinä Gallian sodassa. Kaupungista tuli tärkeä liikenteen solmukohta kun Juvisyn rautatieasema perustettiin vuonna 1840, ja yksi harvoista Seinen ylittävistä silloista rakennettiin vuonna 1893. Kaupunki tuhoutui pahoin liittoutuneiden pommituksessa 18. huhtikuuta 1944. Juvisy-sur-Orgen uusittu rautatieasema on nykyään Île-de-Francen neljänneksi vilkkain. Kaupungissa on Camille Flammarionin observatorio.
Apartheid-järjestelmän purkaminen
Apartheid-järjestelmän purkaminen tapahtui Etelä-Afrikassa vuosien 1990 ja 1994 välisenä aikana. Vuonna 1989 maan presidentiksi noussut Frederik de Klerk katsoi, että ulko- ja sisäpoliittinen tilanne vaati neuvottelujen aloittamista apartheidia vastustaneiden järjestöjen kanssa. Kun kommunismi oli romahtanut Itä-Euroopassa, ei ollut enää mahdollista puolustaa Kansallispuolueen muodostaman hallituksen aikaisempaa näkemystä, jonka mukaan ANC:n vastainen taistelu oli osa laajempaa kommunismin vastaista taistelua. Pitkällä aikavälillä myös kansainvälinen taloudellinen painostus tulisi johtamaan maan elintason laskemiseen. De Klerk katsoi, että neuvottelujen avulla olisi mahdollista saavuttaa maan valkoisen väestön kannalta parempi lopputulos silloin, kun ne käytäisiin hallituksen vielä ollessa suhteellisen vahvoilla sotilaallisesti.
2. helmikuuta 1990 de Klerk ilmoitti laillistavansa apartheidia vastustaneet järjestöt, vapauttavansa Nelson Mandelan ja satoja muita poliittisia vankeja ja olevansa valmis aloittamaan neuvottelut kaikkien osapuolien kanssa uudesta perustuslaista. Lähes kolme vuotta jatkuneiden neuvottelujen jälkeen eri osapuolet pääsivät sovitteluratkaisuun vallanjaosta ja vaalien ajankohdasta. Neuvottelujen aikana poliittinen väkivalta maassa lisääntyi valkoisten, etupäässä afrikaanerinationalististen äärioikeistolaisten liikkeiden ja Inkatha-vapauspuolueen toiminnan vuoksi.
Vuonna 1994 maassa pidettiin vaalit, joihin saivat ensimmäistä kertaa osallistua kaikki etniset ryhmät. Vaaleissa maan johtoon nousi ANC:n johtama koalitio. ANC sai 62,7 % vaaleissa annetuista äänistä, mikä jäi hiukan alle perustuslain muuttamiseksi vaaditusta kahden kolmasosan enemmistöstä. Maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi nousi Kansallispuolue 20,4 % kannatuksella. 9. toukokuuta Etelä-Afrikan uusi parlamentti valitsi yksimielisesti Nelson Mandelan maan uudeksi presidentiksi.
Ensimmäiset tapaamiset
Ensimmäinen epävirallinen ja salainen neuvottelu Nelson Mandelan ja Kansallispuolueen muodostaman hallituksen välillä käytiin lokakuussa 1985 Volksin sairaalassa Kapkaupungissa, jossa Mandela oli hoidettavana suurentuneen eturauhasen vuoksi. Mandela oli pyytänyt tapaamista kirjeitse maan oikeusministeriltä Kobie Coetseelta jo vuonna 1984, ja vaikka ministeri ei tuolloin vastannut, hän saapui tapaamaan Mandelaa sairaalaan.
Tapaamisen jälkeen Mandelan lakimies George Bizos kävi tapaamassa Lusakassa maanpaossa ollutta ANC:n johtajaa Oliver Tamboa ja haki järjestön johdolta valtuutuksen, että Mandela sai jatkaa alustavia keskusteluja hallituksen kanssa. Coetsee puolestaan raportoi tapaamisesta maan presidentille P.W. Bothalle, joka kehotti häntä jatkamaan yhteydenpitoa Mandelan kanssa. Seuraavan vuoden aikana Coetsee ja Mandela tapasivat useasti ministerin kartanossa, Palismoorin vankilan sivurakennuksessa ja maan vankiloiden johtajan kenraali Johan Willemsen asunnossa.
Huomattavien henkilöiden ryhmä
Vuonna 1986 Kansainyhteisö lähetti Etelä-Afrikkaan Huomattavien henkilöiden ryhmän, jonka tavoitteena oli aloittaa neuvottelut Etelä-Afrikan hallituksen ja vastarintaryhmien välillä. Ryhmän tuli raportoida tilanteesta puolen vuoden kuluttua Lontoossa pidetyssä Kansainyhteisön kokouksessa. Botha vakuutti, että maa oli matkalla muutokseen, ja suostui ryhmän vierailuun. Hän myös salli ryhmän tavata Nelson Mandelan vankilassa. Hallitus suhtautui ryhmän ehdotuksiin aluksi myönteisesti, perui hätätilan ja kumosi vihatut ”passilait”. Toukokuussa 1986 presidentti Botha alkoi kuitenkin perääntyä mahdollisista neuvotteluista. Hallitus teki 19. toukokuuta sotilasiskut ANC:n ja PAC:n sotilastukikohtiin Botswanassa, Zimbabwessa ja Sambiassa ja laajensi aiemman alueellisen hätätilan koskemaan koko maata.
Näiden tapahtumien vuoksi Huomattavien henkilöiden ryhmä poistui maasta ja syytti hallitusta tahallisesta provokaatiosta. Ryhmän työn sabotoinnista syntyi suuri kansallinen kohu. Mandela käytti tilannetta hyväkseen ja pyysi Coetseelta, että saisi tavata presidentti Bothan. Botha ei suostunut tapaamiseen mutta kehotti Coetseeta tutustumaan Mandelaan lähemmin ja raportoimaan keskusteluista hänelle. Vuonna 1988 Coetsee muodosti keskusteluja varten erityisen työryhmän, johon kuuluivat hänen lisäkseen maan keskustiedustelun johtaja Niël Barnard ja varajohtaja Mike Louw, kenraali Willemse ja vankilaosaston johtaja Fanus van der Merwe. Ryhmä kävi Mandelan kanssa pitkiä keskusteluja yhteensä 47 kertaa.
Bothan ja Mandelan tapaaminen
thumb|250px|Kapkaupungissa sijaitseva Tuynhuys, Etelä-Afrikan presidentin virka-asunto.
Alustavasti luvattu tapaaminen Bothan kanssa viivästyi presidentin saatua aivoverenvuodon tammikuussa 1989. Botha toipui maaliskuuhun mennessä, ja Mandela lähetti hänelle muistion, jota työryhmä oli pyytänyt. Siinä esitettiin ANC:n näkemys keskeisistä poliittisista kysymyksistä, kuten puolueen suhteesta kommunismiin ja enemmistövaltaan. Muistiossa myös esitettiin, että ANC:n ja hallituksen tulisi tavata ja pyrkiä luomaan ilmapiiri, jossa neuvottelut voitaisiin aloittaa. Botha suostui nyt salaiseen tapaamiseen, jonka Coetsee ja Barnard järjestivät 5. heinäkuuta 1989. Mandela kuljetettiin presidentin virka-asuntoon Tuynhuysiin salaa turvallisuuspoliisin ohi. Tapaamisessa ei sovittu mitään konkreettista, mutta sen symbolinen merkitys oli suuri.
Neuvottelut alkavat
Kansallispuolueen kenttäväki oli ollut yhä tyytymättömämpi Bothan toimintaan varsinkin aivoverenvuodon jälkeen, ja lopulta 15. elokuuta Botha joutui eroamaan presidentin tehtävästä painostuksen edessä. Uudeksi presidentiksi nousi Frederik de Klerk, joka oli valittu helmikuussa puolueen puheenjohtajaksi.
ANC:n laillistaminen ja Mandelan vapauttaminen
Syyskuussa järjestettyjen parlamenttivaalien jälkeen de Klerk neuvotteli keskeisten Kansallispuolueen johtajien kanssa 4.–5. joulukuuta puolueen uudesta strategiasta, joka julkistettiin parlamentin avajaisissa 2. helmikuuta 1990. Puheessaan hän ilmoitti ANC:n, PAC:n, Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen ja 31 muun järjestön laillistamisesta ja Nelson Mandelan ja satojen muiden poliittisten vankien vapauttamisesta. De Klerk myös ilmoitti olevansa valmis aloittamaan neuvottelut kaikkien osapuolien kanssa uudesta perustuslaista, joka antaisi kaikille maan kansalaisille yhtenäiset oikeudet. Samalla de Klerk kuitenkin ilmoitti, ettei hyväksyisi yksinkertaista enemmistövaltaa, mutta ehdotti järjestelmää, jossa valta olisi jaettu eri etnisten ryhmien kesken.
Nelson Mandela vapautettiin vankilasta ”kymmenentuhannen vankilapäivän” jälkeen 11. helmikuuta. Tuhansille kannattajilleen pitämässään puheessa hän ilmoitti, että taistelua apartheidia vastaan ja demokratian puolesta oli tehostettava ja tavoitteena oli yleinen ja yhtäläinen äänioikeus yhdistyneessä ja roduttomassa Etelä-Afrikassa. Hän myös pyrki rauhoittelemaan maanpaossa ollutta ANC:n johtoa, joka oli tietämätön niiden neuvottelujen sisällöstä, joita hän oli käynyt hallituksen edustajien kanssa. Hän korosti, ettei ollut missään vaiheessa neuvotellut maan tulevaisuudesta vaan vaatinut hallituksen ja ANC:n tapaamista.
Alustavat neuvottelut
thumb|left|Inkatha-vapauspuolueen tunnus. thumb|[[PAC:n logo.]]
Ensimmäiset neuvottelut ANC:n ja hallituksen välillä käytiin 2. – 4. toukokuuta Pöytävuoren juurella sijaitsevassa Groote Schuurin kartanossa, jonka Cecil Rhodes oli testamentannut maan pääministerien virka-asunnoksi. Neuvottelujen tuloksena syntyneessä Groote Schuurin pöytäkirjassa sovittiin loppujen poliittisten vankien vapauttamisesta, maanpaossa olleiden paluuoikeudesta sekä turvallisuuslakien muutoksista. Elokuussa neuvottelut jatkuivat Pretoriassa, ja niiden aikana Mandela ilmoitti ANC:n yksipuolisesti keskeyttävän aseellisen taistelun.