cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korean demokraattinen kansantasavalta
Pohjois-Korea ja Suomi
Entinen Suomen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari vieraili Pohjois-Koreassa Yhdysvaltain entisen presidentin Jimmy Carterin johtaman valtuuskunnan jäsenenä huhtikuussa 2011. Valtuuskunnan tehtävänä oli tunnustella liennytyksen mahdollisuuksia Korean niemimaalla. Vierailun jälkeen Ahtisaari luonnehti Pohjois-Korean humanitaarista tilannetta erittäin vakavaksi.
Suomalaisten järjestöjen humanitaarinen apu Pohjois-Korealle
Fida International on vienyt humanitaarista apua Pohjois-Koreaan yli 20 vuoden ajan. Järjestö joutui lopettamaan toimintansa maassa kansainvälisten pakotteiden vuoksi vuonna 2019. Vuosina 2018–2019 myös Ruokkikaa Nälkäiset vei apua Pohjois-Koreaan
Pohjoiskorealaiset diplomaatit salakuljettajina Pohjoismaissa
Suomen hallitus julisti lokakuussa 1976 neljä pohjoiskorealaista lähetystötyöntekijää ei-toivotuiksi henkilöiksi Suomessa sen jälkeen, kun näiden oli todettu syyllistyneen muun muassa laittomaan alkoholinmyyntiin. Tanska ja Norja olivat jo tätä ennen karkottaneet toistakymmentä pohjoiskorealaista diplomaattia, jotka olivat syyllistyneet huumeiden salakuljetukseen. Ruotsi karkotti samasta syystä koko Pohjois-Korean Tukholman-suurlähetystön henkilökunnan. Viranomaisten epäilykset olivat heränneet, kun Pohjois-Korean Helsingin-suurlähetystö oli keväällä 1976 yrittänyt maksaa suomalaisen remonttiurakoitsijan laskun vodkalla. Ulkoministeriön asiasta antamassa lehdistötiedotteessa ei mainittu salakuljetusta, vaan todettiin karkotettaviksi määrättyjen diplomaattien harjoittaneen toimintaa, joka ”on ristiriidassa Suomen lakien ja diplomaattisia suhteita koskevan Wienin yleissopimuksen kanssa”. Jupakan aikana liikkuneiden tietojen mukaan salakuljetuksen keskuksena oli toiminut Pohjois-Korean Varsovan-suurlähetystö.
Pohjois-Korean tuomio Suomen ja Ruotsin Nato-jäsenyydelle
Toukokuussa 2022 Pohjois-Korean ulkoministeriö tuomitsi lausunnossaan jyrkin sanoin Suomen ja Ruotsin aikeet liittyä sotilasliitto Naton jäseniksi ja syytti Yhdysvaltain poliittisia motiiveja. Lausunnon mukaan ”Yhdysvallat ja länsimaat käyttävät Ukrainan tilannetta hyväkseen kiristääkseen verkkoa Venäjän ympärillä”, ja Suomen ja Ruotsin Nato-jäsenyys ”provosoi Venäjää yhä voimakkaampiin reaktioihin”, mikä ”lisää sotilaallista epävakautta Itämeren alueella”. .
Hannes Trinkl
Hannes Trinkl (s. 1. helmikuuta 1968 Steyr, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Trinkl on syöksylaskun maailmanmestari vuoden 2001 MM-kisoista ja olympialaisten pronssimitalisti Naganon kisoista. Hän on lisäksi voittanut kuusi (viisi syöksylaskun ja yhden supersuurpujottelun) osakilpailua maailmancupissa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupin loppupisteissä viidenneksi, vuonna 1994.
Hannes Trinkl päätti uransa keväällä 2004.
Maailmankaikkeudesta (Lucretius)
Maailmankaikkeudesta (, sananmukaisesti ”Asioiden luonteesta”) on roomalaisen filosofin ja runoilijan Lucretiuksen kirjoittama eeppinen runoelma. Se kuvaa epikurolaista todellisuuskäsitystä, jossa on keskeisenä atomismi. Runo on kirjoitettu noin vuonna 50 eaa.
Historia
Lucretius omisti runon ”Memmiukselle”, joka saattaa olla vuonna 58 eaa. preettorina toiminut Gaius Memmius. Eri puolilla runoa on useita viittauksia ”Memmiukseen”, kuten ”Memmiukselleni” ja ”Memmion mainio poika”. Lucretius todennäköisesti yritti saada Gaius Memmiuksen omaksumaan atomiopin.
Sisältö
Lucretius katsoo, että jotkut valistuneet yksilöt voisivat paeta omia halujaan ja katsoa tietämätöntä, onnetonta ja aina jotain haluavaa ihmiskuntaa, itsensä mukaan lukien, sääliä tuntien.
Yksilön velvollisuuksiin kuuluu julistaa totuutta ja elää sitä itse todeksi. Vastaavasti Maailmankaikkeudesta on Lucretiuksen oma esitys totuudesta tietämättömälle yleisölle. Hän toivoo, että joku kuulisi, ymmärtäisi ja välittäisi totuuden edelleen, jotta maailmaa voitaisiin parantaa.
Runon kerronnassa esiintyy useita henkilöhahmoja. Epikuros on opettaja, joka antoi Lucretiukselle ymmärryksen valon. Uskonnon hahmo on hirviö, joka hyökkää taivaasta ihmisiä kohtaan ja pyrkii tuhoamaan totuuden. Epikuros voittaa Uskonnon, koska selvittää maailmankaikkeuden toiminnan ja koostumuksen, ja auttaa ymmärtämään, mitä voi olla ja mitä ei voi olla. Tämä ymmärrys atomeista, tyhjyydestä ja maailmankaikkeuden toiminnasta auttaa vapauttamaan ihmiset jumalien ja kuoleman pelosta.
Kirjat
Maailmankaikkeudesta koostuu kuudesta kirjasta.
Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit
Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit on yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sijoittuu yhdysvaltalaiseen poliisiopistoon. Neljännen Poliisiopisto-elokuvan ohjasi Jim Drake ja sen pääosissa esiintyvät muun muassa Steve Guttenberg, George Gaynes, Bubba Smith, Michael Winslow, David Graf, Leslie Easterbrook ja G. W. Bailey. Elokuvassa vilahtaa myös muutamia huippurullalautailijoita kuten Tony Hawk.
Maailmankaikkeudesta (Lucretius)
Kirjat
Ensimmäinen kirja alkaa Venuksen ylistyksellä. Muu sisältö koostuu pääasiassa atomiteorian kuvauksesta. Atomien pääominaisuuksiksi Lucretius luettelee tiiviyden, ikuisuuden, jakamattomuuden ja muuttumattomuuden. Tämän jälkeen Lucretius kumoaa kilpailevat käsitykset: monistien (Herakleitos) ja pluralistien (Empedokles) teoriat sekä Anaksagoraan näkemykset. Lopussa käsitellään kaikkeuden ja tilan sekä atomien lukumäärän äärettömyyttä.
Toinen kirja jatkaa atomiopilla ja käsittelee myös maailman alkuperää. Lucretius selvittää atomien liikkumista, muotoja, atomiyhdistelmissä tapahtuvaa vaihtelua sekä yhdistelmien ominaisuuksia. Kaikkeuden syntyä koskevassa osassa Lucretius torjuu kaikki uskonnolliset käsitykset.
Kolmas kirja alkaa Epikuroksen ylistyksellä. Loppuosa käsittelee sielua ja kuolemanpelkoa. Sieluun liittyen Lucretius selvittää sen koostumusta, kappalemaisuutta, sielun ja ruumiin suhdetta, sekä sielun kuolevaisuutta. Lucretiuksen mukaan sielu ei ole ollut olemassa ennen elämää, eikä säily sen jälkeen. Kuolemanpelkoa Lucretius pitää mielettömänä, koska hänen mukaansa aistimisen lakkaamisen seurauksena kuolema ei kosketa ihmisiä. Loppuosassa Lucretius selittää Manalaan liittyviä myyttejä.
Neljäs kirja käsittelee aistimista. Aisteista näköä käsitellään laajimmin. Lucretius käsittelee myös ajattelemista sekä hengen ja ruumiin yhteistoimintaa.
Viides kirja käsittelee maailmankaikkeutta, taivaankappaleita ja maata. Lucretius torjuu teologiset käsitykset maailman alkuperästä tai siitä, että taivaankappaleet olisivat jumalia tai että jumalat vaikuttaisivat maailmaan. Maailman Lucretius selvittää syntyneen atomien pyörteen satunnaisena muodostelmana. Taivaankappaleita käsittelevässä osassa Lucretius kuvaa maan kaiken keskuksena, sekä selvittää muun muassa taivaankappaleiden kokoa, kiertoliikettä ja rakennetta; päivän ja yön vaihtelua; kuun vaiheita; sekä auringon ja kuun pimennyksiä.
Maata käsittelevässä osassa Lucretius käsittelee elämän alkuperää, alkukantaisia elämänmuotoja ja alkukantaista ihmistä ja luonnonvalintaa. Lucretius selvittää myös kulttuurin kehitystä, kuten kielen, ihmisyhteisöjen, valtion ja jumalauskon syntyä, sekä käsityötaitojen, taiteiden ja tieteiden kehitystä.
Kuudes kirja käsittelee ilmakehän ilmiöitä, kuten ukkosta, vesipatsaita, pilviä ja sadetta, sekä maan ilmiöitä, kuten maanjäristyksiä, tulivuoria, Niilin tulvimista, magnetismia sekä ruttotauteja.
Keskeisiä väitteitä
pienoiskuva|200px|Teoksen kansilehti vuoden 1570 painoksesta. Runon keskeisimmät väitteet ovat seuraavat:
Uskontojen alkuperä
Lucretius tunsi myötätuntoa niitä ihmisiä kohtaan, jotka eivät ymmärtäneet heidät synnyttäneen maailmankaikkeuden toimintatapoja. Hän katsoi näiden tietämättömien ja kovaonnisten ihmisten tarvitsevan uskontoa selittämään alkuperänsä sekä sen, miksi joskus tapahtuu hyviä asioita, ja miten he voisivat suojautua onnettomuudelta, jonka he näkevät iskevän muihin. Jumalauskon synnystä Lucretius kirjoittaa muun muassa seuraavaa:
Lucretius sanoo ihmisten nähneen unissaan jumalia ja sillä perusteella uskoneen jumaliin. Toiseksi hän sanoo, että kun ihmiset eivät tunteneet ilmiöiden syitä, he selittivät tapahtumia jumalilla. Kolmanneksi hän mainitsee eräiden luonnonilmiöiden synnyttämän pelon. Ihmisten elämän janoa hän vertaa veden kantamiseen reikäiseen ruukkuun. Lopuksi Lucretius puhuu kuolemanjälkeisen rangaistuksen pelosta ja tarkastelee erikseen kuolemattomuususkon syntyä. Erityisesti hän pyrkii selittämään hengityksen lakkaamista kuolemassa (sanat 'henki', 'sielu' ja 'elämä' ovat olleet monissa kielissä yhteyksissä toisiinsa). <!--
Lucretius's skepticism
Lucretius maintained that he could free mankind from fear of the gods by demonstrating that all things occur by natural causes without any intervention by the gods. Historians of science, however, have been critical of the limitations of his Epicurean approach to science, especially as it pertained to astronomical topics, which he relegated to the class of "unclear" objects. (Lloyd 1973, p. 26; Stahl 1962, pp. 81-3)
Thus, he began his discussion by claiming that he would
However, when he set out to put this plan into practice, he limited himself to showing how one, or several different, naturalistic accounts could explain certain natural phenomena. He was unable to tell his readers how to determine which of these alternatives might be the true one. (Alioto 1987, p. 97)
Drawing on these, and other passages, William Stahl considered that "The anomalous and derivative character of the scientific portions of Lucretius' poem makes it reasonable to conclude that his significance should be judged as a poet, not as a scientist." (Stahl 1962, p. 83)
Of course, one must also consider that such criticisms are motivated by the desire to put a distance between the materialism of Lucretius and the materialism of modernist scientists and most analytical philosophers. The modern physicalist movement must criticize Lucretius for scientific mistakes in order to seemingly validate their own positions, yet, let it not be forgotten that the underlying philosophy is exactly the same and thus subject to the same sort of errors in today's scientific endeavours. To say Lucretius' only worth is his poetic contribution shows the ignorance of the distinction between philosophy and science all too common today. For the principles established by Lucretius do not err in that regard, but only in the context of his scientific limitations. One would not call Newton a poet because his physics was not entirely correct or complete. Nor would one call Virgil a scientist because his poetry didn't use correct meter, yet described meteorological phenomena accurately. Actually, Lucretius was a philosopher. As a poet he was competent. But as a scientist, he never claimed to be one, nor did his work claim to be scientific. "De Rerum Natura" is an epistemological foundation for what should be studied, not a study itself. -->
Käännökset
Teos on suomennettu alkuperäisessä heksametrimuodossa. Sari Kivistö ja H. K. Riikonen toteavat Suomennoskirjallisuuden historiassa, että teos kaipaisi myös suorasanaista suomennosta.
Harry Schein
Harry Leo Schein,13. lokakuuta 1924 Wien, Itävalta – 11. helmikuuta 2006 Danderyd, Tukholman lääni, Ruotsi ), oli itävaltalaissyntyinen ruotsalainen yritysjohtaja, kirjailija ja keskustelija ja myös keksijä, koulutukseltaan kemian insinööri. Hän oli keskeinen henkilö perustettaessa Svenska Filminstitutetia, ja hän oli sen ensimmäinen toimitusjohtaja.
Jonkin aikaa Schein oli myös Investeringsbankenin toimitusjohtaja. Lisäksi hänellä oli useita muita keskeisiä tehtäviä elokuvan ja median piirissä.
Elämäkerta
Schein vietti lapsuutensa Wienissä Untere Weißgerberstraßen porvarillisessa ympäristössä. Isä Chaim Marcel Schein johti huolintayritystä. Schein tuli vuonna 1939 lapsena yksin Itävallasta Ruotsiin Kindertransportin kautta kiintiössä, joka Tukholman juutalaisella seurakunnalla (Mosaiska församlingen) oli. Hänen juutalainen äitinsä halusi pelastaa poikansa juutalaisvainoilta. Isä oli kuollut 1936. Äiti avioitui sen jälkeen uudestaan, mutta joutui toisen maailmansodan aikana tuhoamisleirille. Scheinin sisar muutti Yhdysvaltoihin.
Nuori Schein oli alkuun maatyöläisenä Smålandissa mutta muutti sitten Tukholmaan, jossa hän aloitti työt Wenner-Grens institutissa laboratorioapulaisena. Iltaisin hän opiskeli Stockholms Tekniska Institutissa ja valmistui 18-vuotiaana kemian insinööriksi. Hän pääsi sitten Merkantila Ingenjörsbyrån (Mibis) palvelukseen. 1950 hän sai Ruotsin kansalaisuuden, ja samana vuonna Ingmar Bergmanin isä Erik Bergman kastoi hänet kristinuskoon. Hän sai patentin vedenpuhdistusmenetelmälle ja hankki 1955 Mibisin itselleen, kun yritys yli ajautunut taloudelliseen kriisiin. Seuraavana vuonna hän avioitui näyttelijä Ingrid Thulinin kanssa. 1960 hän myi yrityksen Bonnierin omistamalle yritykselle (Bofö) ja tuli tätä kautta taloudellisesti riippumattomaksi.
Kulttuurikirjoittajana hän aloitti uransa elokuvan maailmassa kriitikkona. Hän kirjoitti Bonniers Litterära Magasiniin 1948–1956 sekä Aftonbladetiin ja Aftonposteniin. Hän alkoi silloin kehittää yhä uudelleen esittämäänsä "laadun" vaatimusta, josta hän myöhemmin tuli kiistellyksi. Schein oli lähellä sosialidemokratiaa, ja hänen lukemattomat kommenttinsa eri aihepiireissä edustivat sosiaalidemokraattista näkökulmaa. 1940-luvulla hän liittyi riippumattomaan vasemmistoälymystön organisaatioon Clartéhen.
Svenska Filminstitutet
thumb|Filmhuset rakennettiin Scheinin ollessa Svenska Filminstitutetin toimitusjohtaja. Scheinista tuli ruotsalaisen elokuvan keskeinen henkilö, kun hän 1960-luvun alussa ajoi läpi Svenska Filminstitutetin perustamisen ja Ruotsin ensimmäisen todellisen elokuvakoulun, sittemmin Stockholms dramatiska högskola, ja oli Filminstitutetin ensimmäinen johtaja (toimitusjohtaja 1963–1970 ja 1972–1978, hallituksen puheenjohtaja 1970–1978). Hän oli myös aloitteentekijänä Ruotsin elokuvan todellisessa elokuvauudistuksessa 1963, johon kuului, että kymmenen prosenttia lippujen tuotosta meni Svenska Filminstitutetille, ja sillä rahoitettiin ruotsalaista elokuvatuotantoa vuosikymmenten ajan.
Schein oli 1971–1976 aktiivinen opetusministeriön selvityksessä. Tehtävän Filminstitutetissa päätyttyä hänestä tuli Sveriges investeringsbankin toimitusjohtaja 1983–1987. Hän oli myös muutamia vuosia Stimin ja Ruotsin yleisradion puheenjohtaja.Utbildningsdepartementet Schein harrasti vuosien ajan ahkerasti julkista keskustelua lehdissä, ja 1980-luvulla hänellä oli oma kolumnipalsta Dagens Nyheterissä. 1980 ilmestyi hänen omaelämäkertansa Schein.
Schein oli myös varhainen mediavisionääri. Keskustelukirjassaan Inför en ny mediapolitik (1972) hän käsittelee sellaisia aiheita kuin laajakaista, interaktiivisuus ja demokratia. Kirjassa Schein esittää näkemyksensä kaupallisen kaapelitelevision vaarasta ja ehdottaa ajalle ja sosialidemokratialle tyypillisesti mittavia ratkaisuja.
Harry Schein ja Ruotsin elokuvapolitiikka
Sosialidemokraattina Schein rakensi laajan verkoston, johon kuului johtavia poliitikkoja, muita vallanpitäjiä ja kulttuuripersoonia. Hän oli 1950-luvulta lähtien Olof Palmen ystävä ja pelasi tämän kanssa vuosien ajan tennistä. Nämä verkostot olivat keskeisiä, kun hän loi suuntaviivat Filminstitutetin perustamiseksi. Keskustelukirjassa Har vi råd med kultur (1962) hän esitti laatukulttuurinäkemyksensä.
Elokuvauudistus
Elokuvauudistus tarkoitti ruotsalaisen elokuvan uuden aikakauden alkua. Uudistus saattoi toteutua, kun valtiovarainministeri Gunnar Sträng sekä Krister Wickman yhdessä Scheinin kanssa ajoivat läpi huviveron poistamisen elokuvilta. Sen sijasta menisi kymmenen prosenttia elokuvalipun hinnasta vastaperustetulle Svenska Filminstitutetille. Se takasi jatkuvan ruotsalaisen elokuvatuotannon seuraavien vuosikymmenten aikana, tuotannon joka sai vaikutteita muun muassa Ranskan elokuvan uudesta aallosta ja uudesta yhteiskuntanäkemyksestä, ja siinä oli paikkansa myös lyhytelokuvalla ja kokeilevalla elokuvalla. Elokuvauudistuksen jälkeen syntyi aluksi menestyksekäs ruotsalainen elokuva, jota edustivat suurimpina niminä Ingmar Bergman, Bo Widerberg ja Jan Troell, ja uudenlainen elokuvaestetiikka.
Elokuvainstituutin ohelle syntyi elokuvakoulu, lehti Chaplin, elokuvakirjasto ja -arkisto. Useat lupaavat ohjaajat tekivät ensimmäisen elokuvansa vuoden 1963 jälkeen, esimerkiksi Mai Zetterling, Roy Andersson, Kjell Grede, Jonas Cornell, Janne Halldoff, Johan Bergenstråhle, Jörn Donner ja Vilgot Sjöman.
Ingmar Bergman ja Schein ystävystyivät vähitellen, mutta alkuun Schein suhtautui kriittisesti moniin Bergmanin elokuviin. Silti Bergman oli ainoa, joka mahtui Scheinin vaativan laatukäsityksen piiriin, kuten hän kirjoittaa teoksessaan I själva verket: Sju års filmpolitik:
Myrskyn keskellä
Scheinin tuotantotuen laatuvaatimus kohdistui ”taiteellisesti laadukkaisiin” elokuviin. Yhteiskuntakriittisen dokumenttielokuvamuodon, esimerkiksi Stefan Jarlin Dom kallar oss mods (1968), Schein katsoi kuuluvan televisiolle eikä elokuvaan. Kiistaa niin sanotun elokuvavasemmiston kanssa Schein kävi suuren osan 1960-lukua. Melkoista kritiikkiä herätti, kun hän 1970 irtautui omasta näkemyksestään, ettei elokuvan tuotannolle annettaisi kaivattuja ennakkotukia ja antoi silti puoli miljoonaa kruunua ennakkorahoitusta Ingmar Bergmanin rahan puutteesta kärsivälle mutta kansainvälisesti kiitetylle kokeilevalle elokuvalle Kuiskauksia ja huutoja. Filminstitutetin arvostelijat perustivat lyhyt- ja dokumenttielokuville vaihtoehtoisen levityskanavan Filmcentrumin, joka ei saanut Filminstitutetin tukea. Schein leimattiin laajan ja demokraattisen elokuvan viholliseksi. Tyytymättömyys hänen johtamiseensa laajeni, ja hän erosi toimitusjohtajan tehtävästä 1970 ja siirtyi toimivaksi hallituksen puheenjohtajaksi, niin että hänen valtansa oli käytännössä entisen suuruinen. Hän palasi kuitenkin toimitusjohtajaksi vuosiksi 1972–1978.
Ruotsalaisen elokuva piirissä syntynyt innostus vaimeni pitkin 1970-lukua. Pelastusta ei syntynyt laadun ja jälkikäteistuen uudesta, sisällöltään pohjimmiltaan entisenlaisesta elokuvasopimuksesta. Schein jätti tehtävänsä 1978 ja poistui elokuva-alalta.
Yksityiselämä
Schein ja Ingrid Thulin erosivat 1989. He olivat asuneet jo pitkään erillään ja asuivat eri maissakin mutta ystävyys säilyi. Heillä ei ollut lapsia.
Ennen kuolemaansa 2006 Schein aiheutti käytöksellään hämmennystä, ”ja todennäköistä on, että Scheinin käytöksen syynä alkoholin aiheuttama dementiasairaus Wernicke-Korsakoffin oireyhtymä”.
Palkinnot ja tunnustukset
Lähde:
Oy
Oy tarkoittaa seuraavia:
Bennie Benjamin
Claude A. ”Bennie” Benjamin (4. marraskuuta 1907 Christiansted – 2. toukokuuta 1989 New York) oli yhdysvaltalainen muusikko ja laulunkirjoittaja. Hän työskenteli enimmäkseen sanoittajana ja kirjoitti ensimmäisen menestyneen kappaleensa 1940-luvun alussa. Hän työskenteli 1940-luvulla yhteistyössä Sol Marcusin ja Eddie Seilerin kanssa, ja sanoitti vuodesta 1946 1950-luvun puoliväliin säveltäjä George David Weissin musiikkia. Benjaminin tunnettuja kappaleita ovat Frank Sinatran esittämä ”Oh! What It Seemed to Be”, Tennessee Ernie Fordin ja Kay Starrin ”I’ll Never Be Free”, Starrin ”Wheel of Fortune” sekä Nina Simonelle kirjoitettu ”Don’t Let Me Be Misunderstood”, jonka on nauhoittanut myös The Animals.
Elämä ja ura
Benjamin syntyi 4. marraskuuta 1907 Christianstedissä, Tanskan Länsi-Intiassa (nykyisin Yhdysvaltain Neitsytsaaret). Hän halusi alun perin tulla papiksi, mutta perheellä ei ollut rahaa lukukausimaksuihin. Vuonna 1927 hän muutti New Yorkiin.
New Yorkissa Benjamin opiskeli kitaran- ja banjonsoittoa ensin Hy Smithin musiikkikoulussa ja myöhemmin Juilliard Schoolissa. Hän soitti viiden vuoden ajan Savoy Ballroomissa soittavassa Napoleon’s Orchestrassa ja esiintyi muusikkona myös muiden yhtyeiden kanssa. Lisäksi hän toimi vaudeville-esitysten taustamuusikkona. Lopulta hän pääsi töihin musiikkikustantamoon vakituiseksi laulunkirjoittajaksi 1940-luvun alussa. Hän kirjoitti enimmäkseen yhteistyössä Sol Marcusin ja Eddie Seilerin kanssa. Toisessa maailmansodassa Benjamin palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa.
Vuonna 1946 Benjamin alkoi tehdä musiikkia säveltäjä George David Weissin kanssa, ja yhteistyö jatkui 1950-luvun puoliväliin saakka. 1960-luvulla hän teki uudelleen kappaleita Marcusin kanssa. Vuonna 1968 Benjamin perusti oman julkaisuyhtiönsä, Bennie Benjamin Musicin. Lisäksi hän perusti vaimonsa kanssa Neitsytsaarten terveydenhuollon parantamiseen keskittyvän hyväntekeväisyyssäätiön.
Bennie Benjamin kuoli 2. toukokuuta 1989 New Yorkissa. Hänen vaimonsa Florence kuoli häntä aikaisemmin. Pariskunnalla ei ollut lapsia.
Tuotanto
Benjaminin ensimmäinen hitti oli yhdessä Sol Marcusin, Eddie Seilerin ja Eddie Durhamin kanssa tehty ”I Don’t Want to Set the World on Fire”, jonka nauhoitti The Ink Spots vuonna 1941. Muita Benjaminin 1940-luvun alkupuolen menestyneitä kappaleita olivat Harry Jamesin nauhoittama ”Strictly Instrumental”, ja Tony Martinin nauhoittama ”Cancel the Flowers”. Vaughn Monroen orkesteri nauhoitti vuonna 1942 menestyneen version Benjaminin, Edward Seilerin ja Sol Marcusin kappaleesta ”When the Lights Go On Again (All Over the World)”, joka perustui Ludwig van Beethovenin säveltämään menuettiin. Vera Lynn saavutti kappaleella menestystä Englannissa.
George David Weissin kanssa Benjamin kirjoitti Frank Sinatralle kappaleen ”Oh! What It Seemed to Be”. The Andrews Sisters nauhoitti heidän kappaleensa ”Rumors Are Flying” (1946), ja Doris Day ja Buddy Clark tekivät duettonauhoituksen kappaleesta ”Confess” (1947). Myös Patti Page äänitti ”Confess”-kappaleen vuonna 1948. Perry Como nauhoitti 1940-luvun lopulla paljon Benjaminin ja Weissin materiaalia, mukaan lukien kappaleet ”I Want to Thank Your Folks”, ”Surrender”, ”Pianissimo” ja ”I Don’t See Me in Your Eyes Anymore”. Vuonna 1951 Benjamin ja Weiss tekivät jazzlaulaja Sarah Vaughanille kappaleen ”I Ran All the Way Home”.
Benjaminin kappale ”The Girl from Jones Beach” toimi samannimisen elokuvan (suom. Venus uimapuvussa) nimikappaleena vuonna 1949. Hän kirjoitti nimikappaleet myös Walt Disneyn piirroselokuviin Fun and Fancy Free (suom. Pennitön ja suruton, 1947) ja Melody Time (suom. Säveltuokio, 1948).
1950-luvulla Benjamin ja Weiss kirjoittivat kappaleen ”I’ll Never Be Free”, jonka levyttivät Dinah Washington ja duettona Tennessee Ernie Ford ja Kay Starr. Starr ja Washington nauhoittivat myös vuoden 1952 kappaleen ”Wheel of Fortune”; erityisesti Starrin versiosta tuli suuri hitti ja kappaleesta tuli yksi Benjaminin ja Weissin menestyneimmistä. Kaksikon 1950-luvun tuotantoon kuuluu muun muassa The Ames Brothersin nauhoittama ”Can Anyone Explain (No, No, No!)”, Patti Pagen vuonna 1954 äänittämä ”Cross Over the Bridge” sekä Joni Jamesin ”How Important Can It Be?” vuodelta 1955.
Benjamin kirjoitti 1960-luvulla Elvis Presleylle kappaleet ”I Will Be Home Again” ja ”Lonely Man”. Hänen yhteistyökumppanikseen tuli uudelleen Sol Marcus. Nina Simonen vuoden 1964 albumi Broadway-Blues-Ballads sisälsi kuusi Benjaminin kappaletta, mukaan lukien ”Don’t Let Me Be Misunderstood”, josta The Animals teki suositun cover-version vuotta myöhemmin. Vuonna 1977 diskoyhtye Santa Esmeralda nauhoitti oman versionsa kappaleesta.
Palkinnot
Benjamin voitti Top Writer’s Award -palkinnon kaksi kertaa: vuonna 1941 kappaleella ”I Don’t Want to Set the World on Fire” ja vuonna 1946 kappaleilla ”Oh! What It Seemed to Be”, ”Surrender” ja ”Rumors Are Flying”. Benjamin itse oli erityisen ylpeä vuoden 1946 palkinnosta, jossa hän jätti taakseen populaarimusiikin veteraanit Richard Rodgersin, Oscar Hammerstein II:n ja Irving Berlinin.
Benjaminille myönnettiin 1970-luvulla kaksi countrymusiikin Country and Western -palkintoa hänen aiemmin kirjoitetuista kappaleistaan ”I’ll Never Be Free” (1972) ja ”Wheel of Fortune” (1973). Vuonna 1974 ASCAP palkitsi hänet Country Music Awardilla kappaleesta ”I Don’t See Me in Your Eyes Anymore”. Vuonna 1984 Bennie Benjamin valittiin Songwriters Hall of Fameen.
RB-Oulu
Raksilan Ballo ry eli RB-Oulu on oululainen kaukalopalloseura, joka syntyi kesällä 2000 entisten liigajoukkueiden, R-Villen ja Bandy-84:n yhdistyttyä.
Xfire
Xfire oli pikaviestintäohjelma, joka oli suunnattu tietokonepelien pelaajille. Ohjelmalla voi käydä yksityis- ja ryhmäkeskusteluja muiden ohjelman käyttäjien kanssa, ladata tiedostoja (kuten ohjelman omia päivityksiä, pelien päivityksiä, teemoja, demoja sekä pelaamiseen liittyviä videoita), liittyä pelipalvelimille sekä nähdä kuinka paljon ohjelman tukemia pelejä on pelattu. Ohjelma oli saatavilla ainoastaan Windows-käyttöjärjestelmälle. Xfiren kotisivuilla tarjottiin myös Livestream-videopalvelua, joka tunnetaan ennestään myös nimellä Mogulus.
Sivuilla näytetään TOP10 pelatuinta peliä (Xfiren käytön aikana). Sivuilta löytyy tarvittaessa myös pitempi lista pelatuista peleistä. Roolipeli World of Warcraft on pitkään pitänyt vakaata kärkipaikkaa Xfiren TOP -listoilla.
Xfiren perustivat Mike Cassidy ja Quaken maailmanmestari Dennis "Thresh" Fong ja muita. Viacom osti Xfiren 102 miljoonalla dollarilla huhtikuussa 2006. Titan Gaming osti Xfiren 2. elokuuta 2010. Titan Gaming oli vastaperustettu yhtiö, joka oli kerännyt 1 miljoonan rahoitusta, joten kauppahinta oli tuskin tätä korkeampi.
Vuonna 2011 yhtiö kuitenkin keräsi 4 miljoonaa dollaria sijoituksia ja sen johto osti yhtiön Titanilta. XFiren sosiaalinen verkkosivusto ja pikaviestinpalvelu on suljettiin 2015.
Vuonna 2020 www.xfire.com:issa avattiin uusi peli-, elokuva- ja tv-sivusto. Verkkosivustoa pyörittää uusiseelantilainen Enoki Limited -yhtiö.
Warner Robins
Warner Robins on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa. Paikalla oli alun perin juna-asema ja myöhemmin kaupunki rakentui Robinsin lentotukikohdan viereen. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 588.
Maantiede
thumb|vasen|Asevoimat-aiheinen seinämaalaus. Warner Robins sijaitsee Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa Maconin ja Peryn välissä suurin piirtein Georgian keskellä.
Historia
thumb|vasen|Poliisitalo. Ennen nykyisen Warner Robinsinperustamista kaupungin alue kuului creek-intiaanien maihin. Creekit myivät osan maistaan Yhdysvalloille Indian Springsin sopimuksella vuonna 1821 ja uudelle alueelle perustettiin Houstonin piirikunta. Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen alueen poikki rakennettiin rautatie, jonka Wellston-niminen asema oli nykyisen kaupungin alueella. Alue oli aina 1930-luvulle saakka pääosin maaseutua.
Yhdysvaltain asevoimat päätti rakennuttaa uuden sotilastukikohdan rautatien itäpuolelle kesäkuussa 1941. Seuraavien vuosien aikana paikalle rakennettiin tuhansia asuintaloja. Kasvava sotilaspiakkakunta sai uuden nimen prikaatinkenraali Augustine Warner Robinsin mukaan 1. syyskuuta 1942. Robinsin lentotukikohta työllisti toisen maailmansodanaikana 23 670 henkilöä. Henkilöstön määrä vähentyi muutamaan tuhanteen sodan jälkeen, mutta sitä kasvatettiin jälleen kylmän sodan kuumetessa.
Talous
Kaupunki on rakentunut Robinsin lentotukikohdan varaan. Monet kaupungin asukkaista ovat entisiä asevoimien työntekijöitä, jotka ovat sittemmin jääneet asumaan seudulle. Kaupungissa tai sen lähistöllä toimii useita puolustusalan yrityksiä, kuten Boeing, Northrop Grumman, TRW Radio Systems ja SAIC.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Warner Robinsissa aikavälillä 2014–2018 olivat 50 954 USD ja henkilöä kohden 26 098 USD. 19,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Punalurit
Punalurit (Eos) on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Punalurit elävät metsissä Indonesian kaakkois- ja itäosan saarilla. Ne ovat keskikokoisia, noin 30 cm pituisia melko pitkäpyrstöisiä ja hyvin värikkäitä papukaijoja. Pääväri on punainen, sininen sekä musta muodostavat erimuotoisia läikkiä ja kuvioita. Niiden nokka on kapeahko ja kielen päässä on eräänlainen harja, jolla ne nuolevat siitepölyä kukista. Muu ravinto koostuu medestä, kukista, hedelmistä ja hyönteisistä.
Monet punalurilajit ovat kärsineet ihmisen toimenpiteistä. Pahin ongelma on aikuisten ja poikasten pyydystäminen lemmikkieläinkaupan tarpeisiin. Metsien hakkuut ja raivaukset viljelymaiksi ovat vähentäneet lajeille sopivia elinympäristöjä.
Punalurit pesivät korkealla puiden koloissa. Niiden pesimäbiologia on huonosti tunnettu.
Punalurilajit
Luettelo perustuu Bird Life Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. .
Gainesville (Georgia)
Gainesvillen luoteispuolella on suuri tekojärvi Lake Lanier, ja kaupungissa on paljon järveen liittyviä matkailuyrityksiä. Atlantan kesäolympialaisten 1996 soutukilpailut pidettiin Gainsvillessä.
It’s Mashed Potato Time
It’s Mashed Potato Time on yhdysvaltalaisen laulajan Dee Dee Sharpin ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 1962.
Marilyn Bergman
Marilyn Keith painottui high schoolissa musiikkiin ja opiskeli New Yorkin yliopistossa psykologiaa ja englannin kieltä. Opintojen jälkeen hän muutti Los Angelesiin, missä tapasi sanoittaja Alan Bergmanin. He menivät naimisiin vuonna 1958 ja ryhtyivät yhdessä sanoittamaan elokuvamusiikkia.
Ray Charles nauhoitti vuonna 1967 Bergmanien sanoittaman ja Quincy Jonesin säveltämän tunnuskappaleen elokuvaan Yön kuumuudessa. Seuraavana vuonna he sanoittivat Seikkailija Thomas Crown -elokuvaan kappaleen ”The Windmills of Your Mind”, jonka sävelsi Michel Legrand ja esitti Noel Harrison. Laulusta tuli kansainvälinen menestys, ja se sai parhaan laulun Oscar-palkinnon. Legrandista tuli Alan ja Marilyn Bergmanin pitkäaikainen musiikillinen yhteistyökumppani. He kirjoittivat Marvin Hamlischin kanssa vuoden 1973 elokuvaan Parhaat vuotemme tunnuskappaleen, joka nousi Barbra Streisandin esittämänä listaykköseksi ja toi Bergmaneille toisen Oscar-palkinnon. Muita Legrandin ja Bergmanien yhteistyökappaleita ovat muun muassa ”What Are You Doing the Rest of Your Life?” ja ”How Do You Keep the Music Playing?”.
Marilyn Bergman valittiin vuonna 1985 ensimmäisenä naisena ASCAP:n johtokuntaan. Vuonna 1994 hänestä tuli järjestön johtokunnan puheenjohtaja. Yhdysvaltain lauluntekijäakatemia myönsi Bergmaneille palkinnon elämäntyöstä vuonna 1995, ja samana vuonna Berklee College of Music nimitti heidät kunniatohtoreiksi. Marilyn Bergmanille myönnettiin vuonna 1996 ranskalainen Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkki.
Bergman toimi ASCAP:n johtokunnan puheenjohtajana ja kansainvälisen tekijänoikeusjärjestökonfederaation CISACin puheenjohtajana. Hänen tyttärensä Julie Bergman Sender on elokuvatuottaja.
BEMER Cyclassics
thumb|Vuoden 2011 reitti BEMER Cyclassics (aiemmilta nimiltään HEW Cyclassics, Vattenfall Cyclassics ja EuroEyes Cyclassics on UCI World Tour-sarjaan kuuluva yhden päivän maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan heinä- tai elokuussa Hampurissa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996, jolloin se oli vielä varsin merkityksetön, mutta pyöräilyn suosion kasvaessa Saksassa siitä tuli maailmancupin osakilpailu jo vuonna 1998.
Kilpailun reitti vaihtelee vuosittain, mutta matkan pituus on runsaat 200 km. Wasebergin nousu ajetaan useaan otteeseen ja reitti on kaikkiaan melko haastava. Kilpailu on kuitenkin päättynyt useana vuonna massakiriin.
Voittajat
HEW Cyclassics
Vattenfall Cyclassics
John Sulston
John Edward Sulston (27. maaliskuuta 1942 – 6. maaliskuuta 2018 ) oli englantilainen lääketieteilijä ja biokemisti. Hän tutki molekyylibiologiaa ja sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2002 yhdessä Sydney Brennerin ja H. Robert Horvitzin kanssa. Hän tutki erään sukkulamadon (Caenorhabditis elegans) perimää ja oli keskeisessä roolissa Human Genome Projectissa.
Fanninginsaari
Fanninginsaari sijaitsee 3 130 kilometriä Tarawasta koilliseen, 285 kilometriä Kiritimatista luoteeseen ja 140 kilometriä Terainasta kaakkoon.
Yhdysvaltalainen kapteeni Edmund Fanning löysi Fanninginsaaren asumattomana 1798. Atolli sai englanninkielisen nimensä löytäjänsä mukaan. Myös atollin kiribatinkielinen nimi Tabuaeran on yleisessä käytössä. Kolmesta pääsaaresta sekä useista pienemmistä saarista ja luodoista koostuvan Tabuaeranin pinta-ala on 33,7 km². Kopra on merkittävä vientituote.
Pyhän kolminaisuuden pylväs
Pyhän kolminaisuuden pylväs on vuosien 1716 ja 1754 välisenä aikana Jumalan kunniaksi rakennettu barokkimonumentti, joka sijaitsee Olomoucissa Tšekissä. Suurin syy pylvään rakentamiselle oli Määriin iskeneen ruton katoamisen herättämä kiitollisuudentunne ja halu juhlistaa katolista kirkkoa ja uskoa. Muistopylväs voidaan nähdä myös paikallisen patriotismin ilmaisuna, sillä jokainen taiteilija ja ammattimies oli kotoisin Olomoucista ja melkein jokainen monumentissa kuvatuista pyhimyksistä yhdistettiin kaupunkiin jotenkin.
Patsaat ja korkokuvat
left|thumb|160px|Tornin huipulla oleva [[Kolminaisuusoppi|Pyhän kolminaisuuden patsas]] Pylvästä hallitsevat kullatut Pyhän kolminaisuuden arkkienkeli Gabrielin ja Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kuparipatsaat. Pylvään perustuksessa on kolmessa kerroksessa 18 kivistä pyhimyspatsasta ja 14 reliefiä yksityiskohtaisissa kartusseissa.
Ylimmässä kerroksessa ovat pyhimykset, jotka yhdistetään Jeesuksen maanpäälliseen elämään. Patsaat esittävät Jeesuksen äidin Neitsyt Marian äitiä Annaa, isää Joakimia, miestä Joosefia, ja Johannes Kastajaa, Jeesuksen tulemisen valmistajaa. Näiden lisäksi ylimmässä kerroksessa on pyhän Laurentiuksen ja kirkkoisä Hieronymuksen, joille Olomucin kaupungintalon kappeli oli pyhitetty, patsaat sekä kolme korkokuvaa jotka kuvaavat kolmea teologista hyvettä: uskoa, toivoa ja rakkautta.
Toisessa kerroksessa ovat Määrin pyhimysten Kyrilloksen ja Metodioksen, jotka tulivat Suur-Määriin levittämään kristinuskoa vuonna 863. Lisäksi tässä kerroksessa ovat pyhää Blasiusta ja Böömin suojelijoita Adalbertia ja Johannes Nepomukilaista esittävät patsaat.
Alimpaa löytyvät pyhän Mauritiuksen, Böömin herttuan Wenceslaus I:sen, pyhän Florianuksen, Giovanni da Capistranon, fransiskaani Antonius Padovalaisen ja Aloysius Gonzagan patsaat.
Patsaiden joukossa on myös jokaista 12 apostolia esittävät kohokuvat.
Jan Sarkanderin patsas
Toisessa kerroksessa on lisäksi Jan Sarkanderin patsas, jota ei ollut vielä pylvään rakentamisen aikana kanonisoitu. Sarkander oli pappi, joka kidutettiin kuoliaaksi kolmikymmenvuotisen sodan alkuvaiheessa. Hänen marttyyrikulttinsa oli niin vahva alueella, että työmiehet ottivat riskin, vaikka sen seurauksena he olisivat saattaneet joutua ongelmiin pyhän istuimen kanssa. Sarkander julistettiin autuaaksi 1859 ja pyhimykseksi 2005.
Kappeli
Pylvään sisässä on pieni kappeli, jossa on useita korkokuvia. Ne esittävät Kainia uhraamassa sadostaan, Abelia uhraamassa lammaslaumansa ensimmäistä poikuetta, Nooan ensimmäistä uhria vedenpaisumuksen jälkeen, Abrahamia uhraamassa Iisakia ja lammasta, sekä Jeesuksen kuolemaa. Viimeisimmän korkokuvan taustalla näkyvät Jerusalemin ja Olomoucin kaupungit.
Cliff Burton
Burton tunnettiin basistina melodisesta soittotyylistä, jossa korostuivat runsas särön ja efektien käyttö. Omien sanojensakin mukaan hän koki roolinsa Metallicassa ”soolobasistiksi”, joka ei pelkästään halunnut luoda kappaleiden rytmipohjia rumpujen tukena. Burtonin taidot säveltäjänä ja sovittajana vaikuttivat huomattavasti Metallican musiikkityyliin ja samalla koko thrash metalin syntyyn.
Cliff Burton liittyi Metallicaan 1982 ja soitti sen esikoisalbumilla Kill ’Em All, jonka materiaali ”(Anesthesia) Pulling Teeth” -kappaletta lukuun ottamatta oli tosin kirjoitettu lähes valmiiksi ennen Burtonin liittymistä yhtyeeseen. Hänen soittotaitonsa kuuluivat selkeämmin Metallican toisella albumilla Ride the Lightning, etenkin instrumentaalikappaleessa ”The Call of Ktulu”. Burtonin viimeiseksi jäänyt albumi Metallican kanssa oli kriitikkojen kehuma Master of Puppets, jonka myynti on tähän mennessä ylittänyt Yhdysvalloissa kuusinkertaisen platinarajan ja joka sittemmin on tasaisesti sijoittunut eri äänestyksissä parhaiden metallimusiikkialbumien joukkoon.
Cliff Burton kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1986 kesken Metallican Euroopan-kiertueen. Yhtyeen kiertuebussi pyörähti ympäri huonolla tiellä kurjassa säässä. Burton putosi bussin ikkunasta ulos, ja ajoneuvo kaatui hänen päälleen.
Hippivanhempien vilkas lapsi
Clifford Lee Burton syntyi 10. helmikuuta 1962 Castro Valleyssa San Franciscon lähellä Kaliforniassa hippivanhempiensa Ray ja Jan Burtonin perheeseen. Burtonit asuivat San Franciscon lähellä Castro Valleyssa. Burtonilla oli kaksi vanhempaa sisarusta, sisar Connie ja kolme vuotta vanhempi veli Scott, joka oli vasta 16-vuotias kuollessaan aivoverenvuotoon toukokuussa 1975.
Sisaruksista Cliff oli vilkas lapsi, joka luki runsaasti kirjoja. Hän pelasi lapsena nappulaliigassa baseballia, ja teini-ikäisenä hän harrasti Kalifornian maisemissa ystäviensä kanssa kalastusta ja metsästystä. Koulujen loma-aikoina Burton rahoitti harrastuksiaan työskentelemällä osa-aikaisena apulaisena työkonevuokraamossa.
Burton vietti paljon aikaa kavereidensa kanssa Castro Valleyssa sijaitsevalla Maxwell Ranchilla. Hän saattoi linnoittautua päiviksi ystäviensä Jim Martinin ja Dave Donaton kanssa syrjäiseen mökkiin, jossa he pelasivat Dungeons & Dragons -roolipeliä, söivät, joivat olutta, ammuskelivat aseilla ja jammailivat soittimillaan. He myös nauhoittivat tuotoksiaan pieninä otoksina C-kaseteille ja koostivat niistä muun muassa 12-minuuttisen kappaleen.
Määrätietoisen muusikon ura käynnistyy
Cliff Burton oli jo pienenä kiinnostunut musiikista. Hän oli opiskellut musiikin teoriaa alaluokilla koulussa ja ottanut pianotunteja kuusivuotiaasta. Teini-ikäisenä Burtonin kiinnostuksen kohde vaihtui klassisesta musiikista jazziin ja lopulta heavy metaliin. Hän alkoi soittaa bassokitaraa 13-vuotiaana veljensä kuoleman jälkeen. Cliff Burtonin äiti Jan on haastattelussa kertonut poikansa musiikinopiskelun alkamisesta:
Vaikka Burtonin elämä lapsena ja nuorena oli helppoa, hän oli kunnianhimoinen. Burton harjoitteli vapaa-aikanaan paljon ja oli hankkinut hyvät perustiedot musiikin teoriasta jo koulussa. Hän otti bassotunteja yhtäjaksoisesti syyskuusta 1978 tammikuuhun 1980. Hän harjoitteli bassonsoittoa paljon, usein jopa kuusi tuntia päivässä.
Musiikin ja bassonsoiton maailma avautui Burtonille lopullisesti, kun hän valmistui Castro Valleyn high schoolista vuonna 1980 ja siirtyi jatkamaan musiikinopiskelua Chabot Junior Collegeen. Yksi hänen opiskelutovereistaan oli Jim Martin, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Faith No Moren kitaristina. Musiikkikoulussa Burton sai opetusta taitavalta jazzbasistilta, joka opetti nuottienlukua ja perehdytti hänet myös klassiseen musiikkiin, Ludwig van Beethoveniin sekä barokkimusiikkiin ja erityisesti Johann Sebastian Bachiin. Pian Burtonin soittotaito oli sellaisella tasolla, että opiskelu koulussa ei ollut enää tarpeen. Burtonin äiti kuvaili myöhemmin poikansa kehittymistä soittajana:
Cliff Burton yhdisti musiikillisen lahjakkuutensa kovaan työhön. Hän harjoitteli päivittäin neljästä kuuteen tuntia vielä senkin jälkeen, kun oli liittynyt Metallicaan. Säännöllinen elämänrytmi oli rakennettu musiikin ympärille. Burton valvoi myöhään yöhön, nukkui aamuisin pitkään ja ryhtyi herättyään heti harjoittelemaan bassollaan. Hän oli musiikkiharrastuksessaan määrätietoinen, ja vapaa-aikoina hän joko harjoitteli, luki tai kuunteli omaa musiikkiaan. Juhlimiseen taipuvaisiin Metallica-tovereihin verrattuna Burton oli harjoittelussaan säntillinen ja usein ensimmäisenä paikalla yhtyeen harjoitustiloissa El Cerritossa San Franciscon laitamilla.
Ensimmäiset yhtyeet (1977–1982)
Kuusitoistavuotiaiden Martinin ja Burtonin seuraava yhtye oli nimeltään EZ Street, jonka rumpaleina olivat myöhemmin Faith No Moren ja Ozzy Osbournen yhtyeissä soittanut Mike Bordin ja Dave Donato. EZ Street soitti vain paikallisissa nuorten juhlissa ja kirkon järjestämissä iltamissa.
Tavallista hard rockia soittanut Trauma ei ollut koskaan suuri menestys, mutta San Franciscon Bay Arealla metallimusiikin ja erityisesti thrash metalin nousua edesauttanut Metal Blade Recordsin perustaja Brian Slagel kiinnostui yhtyeestä. Trauman kappale ”Such a Shame” ilmestyi Slagelin tuottamalla Metal Massacre 2 -kokoelmalla. Kappale jäi Cliff Burtonin ainoaksi Trauma-levytykseksi. Juuri Slagel suositteli Lars Ulrichille ja James Hetfieldille Trauman konserttia, jossa he ensi kertaa näkivät Cliff Burtonin soittavan.
Burton liittyy Metallicaan (1982)
Vuonna 1982 Trauma matkusti Los Angelesiin esiintymään Whisky a Go Go -yökerhossa. Paikalla olivat myös edellisvuonna perustetun Metallican jäsenet James Hetfield, Ron McGovney ja Lars Ulrich. Kuultuaan Trauman soittoa ja erityisesti vakionumeroksi muodostunutta Burtonin bassosooloa Hetfield ja Ulrich olivat ällistyneitä. Tuolloin he vielä luulivat, että soitto tuli kitarasta. Ulrich ja Hetfield löysivät tiensä lavan eteen Burtonin luokse ja huomasivat Burtonin soittaneen kitaran sijasta bassoa ja vatkaavan mielipuolisesti päätään. Hetfield kommentoi myöhemmin ensivaikutelmaansa Aardshock-lehdelle:
Metallica jatkoi loppuvuoden 1982 konsertoimista kokoonpanossa Hetfield, Ulrich, Dave Mustaine ja McGovney, mutta Ulrich ja Hetfield yrittivät samalla koko ajan suostutella Burtonia liittymään Metallicaan Ron McGovneyn tilalle. McGovney alkoi saada tarpeekseen muiden soittajien alkoholin ja juhlimisen täyttämästä kiertue-elämästä ja etenkin sen järjestämisestä ja rahoittamisesta. Torstaina 29. marraskuuta 1982 järjestetty konsertti oli Metallican historiassa monessa mielessä merkittävä tapaus. Metallican lämmittelijänä oli Exodus, jonka perustajajäsen Kirk Hammett liittyi Metallican uudeksi soolokitaristiksi keväällä 1983. Metallica myös äänitti samana iltana livedemon Live Metal Up Your Ass, joka oli tärkeä yhtyeen ensimmäisen levytyssopimuksen saamisessa. Lisäksi esiintyminen jäi Ron McGovneyn toiseksi viimeiseksi Metallican jäsenenä. Päivää myöhemmin San Franciscossa Mabuhay Gardensissa järjestetyn konsertin jälkeen basistin mitta tuli täyteen jatkuvan juoppokuskina olemisen ja etenkin Dave Mustainen räjähdysherkän luonteen ja tempausten takia.
Tällä välin Trauma oli Cliff Burtonin mielestä alkanut muuttua turhan kaupalliseksi, ja lopulta hän suostui liittymään Metallicaan. Muutto Los Angelesiin ei ollut Burtonin mielestä hyvä ajatus, joten hän sanoi suostuvansa vain, jos Metallica siirtyisi San Franciscon alueelle. Koska Hetfield ja Ulrich halusivat välttämättä saada Burtonin yhtyeensä jäseneksi, he taipuivat tulevan basistin tahtoon. Cliff Burton harjoitteli ensi kerran Metallican kanssa 28. joulukuuta 1982 San Franciscossa äänittäjä Mark Witakerin yhdistetyksi studioksi ja harjoitustilaksi muutetussa autotallissa, ja kolmen kuukauden kuluttua 5. maaliskuuta 1983 hän nousi Metallican uutena basistina konserttilavalle Stone-rockklubilla San Franciscossa. Konsertissa esitettiin No Life 'Til Leather -demon kappaleiden lisäksi ensimmäistä kertaa Burtonin noin viisiminuuttinen bassosoolo, kappaleet ”Whiplash”, Blitzkrieg-cover ”Blitzkrieg” sekä Diamond Head -coverit ”The Prince” ja ”Am I Evil?”.
Ensimmäinen Metallica-demo ja Kill ’Em All (1983)
Metallican ensimmäinen äänitys Burtonin kanssa oli alkuvuodesta 1983 tehty nimetön demonauha, joka myöhemmin tuli tunnetuksi nimellä Megaforce. Megaforce Recordsin omistaja Jon ”Johnny Z” Zazula oli New Jerseyssä kuullut Metallican edellisen demonauhan No Life ’Til Leather ja piti siitä. Megaforce-demon ansiosta Metallicalle tarjoutui tilaisuus tehdä esikoisalbumi, mutta se vaati yhtyeen tilapäistä muuttoa New Jerseyhyn. Maaliskuussa 1983 yhtye pakkasi soittimensa ja tavaransa autoon ja ajoi halki Yhdysvaltojen allekirjoittamaan levytyssopimusta Zazulan pienen levy-yhtiön kanssa. Zazula ja hänen vaimonsa Marsha majoittivat Metallican jäsenet tilapäisesti ja järjestivät vaivoin yhtyeelle studioaikaa osamaksusopimusta vastaan Pyramid-studiolta New Yorkin Rochesterista.
Heimbürger
Heimbürger voi tarkoittaa:
Cliff Burton
Ensimmäinen Metallica-demo ja Kill ’Em All (1983)
Vaikka esikoisalbumin nauhoitukset etenivät sujuvasti, albumin nimi ei syntynyt ongelmitta. Megaforcen käyttämä jakeluyhtiö ei ollut kovin mielissään ehdotetusta nimestä Metal Up Your Ass eikä suunnitellusta kansikuvasta, jossa wc-pöntöstä nousee tikaria pitelevä käsi. Nauhoitusten tauolla Cliff Burton ehdotti tilanteeseen ja jakelijoihin hieman turhautuneena ratkaisua: ”Kill ’em all.”
Heinäkuussa 1983 julkaistu Metallican esikoisalbumi Kill ’Em All sisältää Cliff Burtonin kuuluisan nelisen minuuttia kestävän bassosoolon ”(Anesthesia) Pulling Teeth”. Vaikka soolossa korostuvat erityisesti loppuosan säröefekti, sen suurin musiikillinen ansio on nopean soiton sijaan maltillinen klassinen kolmisointurakenne, jossa Burton täyttää sointujen välejä venytetyllä wah-wah-efektillä.
Basistin panos albumilla ei kuitenkaan jäänyt tähän. Vaikka kappaleet olivat lähes valmiita yhtyeen mennessä studioon, Burton muutti alkuperäisiä Ron McGovneyn bassosovituksia muun muassa kappaleissa ”Jump In the Fire” ja ”Phantom Lord” samaan tapaan, kuin Kirk Hammett muutti Dave Mustainen aikaisia sooloja sekä niiden ajoituksia. Demoversion ”Mechanix” muuttui aivan toiseksi kappaleeksi, kun Burton päätti soittaa ”Four Horsemenin” junnaavan peruskitarariffin päälle säröttömästi yläkielillä kokonaan uuden klassisen kuvion. ”Four Horsemenissa” ei ole perinteisen rockkappaleen toistuvia teemoja eikä ”säe-kertosäe-säe-kertosäe”-rakennetta, vaan siinä on useita väliosia, Burtonin näppäilyt sekä Hammettin uusima soolo-osa. ”Four Horsemen” on myös yksi harvoista Metallica-kappaleista, jonka eräässä väliosassa kuuluu Cliff Burtonin taustalaulu.
Ride The Lightning (1984)
Metallican toinen albumi Ride the Lightning esitteli Burtonin sävellys- ja sovitustaitoja. Hän osallistui albumin kahdeksasta kappaleesta kuuden kirjoittamiseen. Burtonin sovitustyö jatkui jälleen samaan tapaan kuin esikoisalbumilla: Ride the Lightningin lähes kaikki kappaleet sisältävät erityisiä bassolla soitettuja koukkuja, jotka korostavat Burtonin halua nousta taustalla pysyvästä rytmiryhmän jäsenestä sooloilevaksi basistiksi.
Burtonin soittotyyliä ja efektien käyttöä kuullaan erityisesti kahdessa kappaleessa, ”For Whom the Bell Tollsin” introssa sekä albumin päättävässä instrumentaalikappaleessa ”The Call of Ktulu”.