cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Untamo
Untamon ja Kalervon sukujen taistelu
Untamo ja Kalervo ovat saman äidin lapsia. Kalervoa kutsutaan joissain runoissa Kalevaksi, ja Kaleva(t) ja Kalevan pojat olivat tarujen muinaisia jättiläisiä. Veljekset ajautuvat erilleen. Untamon kerrotaan kasvaneen Suomessa ja Kalervon Karjalassa. Untamo on, ainakin Kalevalan mukaan, ilkeä ja ahne mies. Hän aloittaa Kalervon kanssa kiistan esimerkiksi kalavesistä, ja kiistan seurauksena syttyy sota, joka tuhoaa Kalervon suvun. Kalervon poika, josta tunnetaan nimitys Kullervo, jää kuitenkin eloon ja otetaan Untamon suvun orjaksi. Hän ei suoriudu tehtävistään, joten hänet myydään sepälle. Sepän vaimo laittaa pojan paimeneen, mutta leipoo tälle eväsleivän sisään kiven. Leikatessaan leipää Kullervo katkaisee puukkonsa ja suuttuu. Hän kiroaa pedot lehmikarjaan ja lähtee pakoon. Myöhemmin Kalevalaan valitun runoaiheen mukaan Kullervo surmaa Untamon suvun.
Kärkelän kuparisulatto
Kärkelän kuparisulatto toimi 1766–1882 entisten kuntien Kiskon, nykyään Salon kaupunkia, ja Karjalohjan, nykyään Lohjan kaupunkia, alueella Sikajärvestä Kurkelanjärveen laskevan Saukon- eli Kärkelänjoen varrella Kärkelänkosken rannalla. Kuntaraja kulki ja kulkee ruukin alueen lävitse. Sulaton perusti 1766 kauppaneuvos Robert Finlay käsittelemään noin viiden kilometrin päässä sijainneen Orijärven kaivoksen tuottamaa kuparimalmia. Sulaton työntekijät tulivat Ruotsista ja aluksi myös sulaton valmistama raakakupari vietiin Avestaan Ruotsiin.
Untamo
Untamon ja Kalervon sukujen taistelu
Kansanperinne liittää henkilöitä, joilla on Untamon tai Kalevan nimeä muistuttava nimi, eräisiin todellisiin paikkoihin lähinnä Länsi-Suomessa. Karkkulaisen kansantarinan mukaan Untamoinen tarkoittaa uudisasukasta. Karkussa on myös ollut paikka nimeltään Untamon maa. Laitilan Untamalassa kerrottiin kahden jättiläisen taistelusta, joista toinen, Un, tappoi toisen nimeltään Tan, aivan kuten Untamon suku tappaa Kalervon suvun. Länsi-Suomessa, muun muassa Kalannissa ja Laitilan Untamalassa on myös kerrottu Kalevan pojista, entisaikojen vihollisista ja jättiläisistä, jotka joutuivat pakenemaan yhä syrjäisimmille seuduille uudisasutuksen tieltä. Timo Heikkilä liittää taruaiheeseen myös jotkin kertomukset hiisistä. Esimerkiksi Sääksmäen Rapolan linnavuorella kerrotaan asuneen Hiisi-jättiläisen, joka taisteli kristittyjä ja kristinuskon levittäjää Birger Jaarlia vastaan, ja joutui lopulta pakenemaan. Toisessa kertomuksessa Rapolan linnavuorella asui kuningas Rapo, joka poikineen joutui Birger Jaarlin surmaamaksi.
Veljessodan myytti
Kalervon ja Kullervon sukujen taistelu on pohjimmiltaan laajalti tunnetun, muun muassa germaanisessa perinteessä esiintyvän veljessodan myytin paikallinen muunnos. Veljessodan myyteissä veljekset perustavat erilliset sukuhaaransa (usein eri paikkoihin), ja näistä muodostuu kansoja, maita tai heimoja, jotka alkavat sotia keskenään. Pitkäaikainen vihollinenkin on koettu usein jollain tavalla sukulaiseksi, keskinäisistä välienselvittelyistä on tullut niin kiinteä osa ryhmien mytologiaa. . Silti myytti voi olla myös osittain historiallinen, sillä nämä myytit juontuvat usein todellisista ryhmien välisistä tai sisäisistä vastakkainasetteluista.
Kärkelän kuparisulatto
Sulaton toiminnan päätyttyä Kärkelä oli Fiskarsin ruukin ulkokartano jossa harjoitettiin maanviljelyä ja karjataloutta. Kärkelänkosken varrella oli jo vanhastaan toiminut saha ja vuonna 1911 koskeen valmistui voimalaitos joka tuotti sähköä 1907 uudelleen avatulle Orijärven kaivokselle.
Sulaton rakennuksista on säilynyt hirsirakenteinen 1800-luvun alussa rakennettu paja kosken pohjoisrannalla. Lähistöllä on myös kolmen pasutushuoneen perustukset sekä 1960-luvulla puretun myllyn kivijalka. Kosken rannalla olleen entisen kuparihytin kivijalan päälle rakennettiin myöhemmin kookas mylly- ja puimalarakennus joka sortui talvella 2009–2010. Alueelta löytyy myös vanhoja slagikasoja. Ruukin koillispuolella Sahakoskella on säilynyt muutamia työväenasuntoja sekä sahalaitoksen rauniot. Kärkelän ruukinkartano maatalousrakennuksineen on säilynyt.
Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi arvioidun Kärkelän ruukkiyhdyskunnan rakennukset ulottuvat myös Karjalohjan Kärkelän kylän puolelle.
Viitteet
60.261°N, 23.613°W
Elämä on ihanaa (vuoden 1990 elokuva)
Elämä on ihanaa (Life Is Sweet) on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1990.
Lähes juoneton elokuva seuraa pohjoislontoolaisen työväenluokan perheen sattumuksia yhden viikonlopun aikana. Perheen isä (Jim Broadbent) on kokki ja äiti (Alison Steadman) lastenvaatemyyjä. Kaksostytöistä toinen (Claire Skinner) on rento putkiasentaja, toinen (Jane Horrocks) neuroottinen itsensä etsijä. Perhetuttu Aubrey (Timothy Spall) on eksentrinen, epäonninen ravintoloitsija.
Vastaanotto
Tämä elokuva valittiin 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Napapiirin Pesis
Napapiirin Pesis-Team eli Napa-Pesis on vuonna 1998 perustettu rovaniemeläinen pesäpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2015 miesten Suomensarjassa pohjoislohkossa. Junioritoimintaa seuralla on pojissa C-junioreihin asti. Seura pelaa kotiottelunsa vuonna 2012 valmistuneella Korkalovaaran hiekkatekonurmikentällä.
Historia
Napapiirin Pesis team ry perustettiin vuonna 1998 takaamaan pesäpalloharrastuksen jatkuminen Rovaniemellä. Tuolloin seura koostui vain miesten joukkueesta, joka aloitti pelaamisen alimmalla sarjatasolla, perussarjassa. Pesäpallotoiminta kehittyi vaiheittain siten, että 2000-luvun alussa miesten joukkue pelasi Suomensarjassa.
Vuonna 2005 seura alkoi panostaa enemmän juniorityöhön. Seura perusti ensimmäisenä F-juniorijoukkueen ja pesiskoulu-toimintaa uudistettiin. Kaudella 2012 juniorijoukkueiden määrä oli kasvanut jo kuuteen. Edustusjoukkue pelaa edelleen Suomensarjassa.
Porin jokisatama
Porin jokisatama on Porin keskustan kohdalla Kokemäenjoessa sijaitseva venesatama. Jokisatama toimi myös Porin ensimmäisenä kauppasatamana kaupungin perustamisesta 1700-luvulle asti sekä myöhemmin rannikko- ja matkustajasatamana aina 1960-luvulle saakka.
Nykyinen venesatama
Porin jokisatamassa on nykyään yhteensä 264 venepaikkaa, jotka sijaitsevat Etelärannassa, Aittaluodossa, Lukkarinsannassa, Karjarannassa sekä Kirjurinluotoon johtavan Taavi-sillan yhteydessä. Siihen kuuluu myös vierasvene- ja retkeilysatama, joka on Kirjurinluodolla Luotsinmäenjuopa-nimisessä Kokemäenjoen sivuhaarassa. Jokisataman venepaikat ovat erittäin suosittuja, eikä niitä riitä kaikille halukkaille, vaan paikkoja joudutaan vuosittain arpomaan. Jokisatamasta liikennöi myös vesibussi M/S Charlotta.
Kaupungin ensimmäinen satama
Porin ensimmäinen satama syntyi nykyisen Kokemäenjoen etelärannan kohdalle heti kaupungin perustamisen yhteydessä 1500-luvulla. Silloin kaupunki sijaitsi vielä aivan joen suussa ja sen edustalla lainehti meri. Kokemäenjoen luodot sekä joen pohjoisranta ovat syntyneet vasta myöhempien vuosisatojen aikana maankohoamisen ja joen mukanaan kuljettaman maa-aineksen ansiosta. 1500-luvulta lähtien Porin porvarit purjehtivat säännöllisesti kreijareillaan Tukholmaan ja Itämeren eteläosan hansakaupunkeihin. Porin kauppalaivastoon kuului 1600-luvun alussa parisenkymmentä alusta. Osa sataman toimintaa oli myös nykyisen Linnansillan kohdalla vuodesta 1572 aina 1900-luvun alkuun saakka toiminut Porin laivaveistämö.
Tyypillisiä Porista laivattuja tuotteita olivat puutavara, terva, nahat, vuodat, voi ja lohi. Tuontiartikkeleita olivat muun muassa suola, olut, viini sekä kankaat ja astiat. 1600-luvun alussa perustettujen Pohjanlahden kaupunkien syntyyn saakka Porin satama toimi myös Pohjanmaalla sekä Lapissa tuotettujen tavaroiden vientisatamana.
Jokisatama syntyy
thumb|Porin jokisatamaa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Maankohoamisen johdosta jokisatama jäi koko ajan kauemmaksi avomerestä. 1600-luvun puolivälissä joki oli mataloitunut jo niin, että satamaan oli pakko viitoittaa väylä ja suurimpien alusten lastaus tapahtui muutaman kilometrin päässä kaupungista sijaitsevalla Sandudden eli Hietanenän lastauspaikalla. Tavarat kuljetettiin kaupungin ja lastauspaikan väliä pienemmillä veneillä. 1700-luvulla isojen purjealusten kulku kaupungin edustalla sijaitsevaan satamaan kävi lopullisesti mahdottomaksi ja kauppasataman toiminta alkoi keskittyä Reposaaren satamaan, joka perustettiin virallisesti 1770-luvulla.
Vanha satama jatkoi toimintaansa jokisatamana, joka palveli matkustajaliikennettä, teollisuutta sekä tavaraliikennettä kaupungin ja ulkosataman välillä. Matkustajaliikennettä oli paitsi kaupungista Reposaareen, myös kauemmaksi, kuten Raumalle, Turkuun ja Helsinkiin sekä aina Pietariin ja Riikaan saakka. Turkuun ja Helsinkiin liikennöi muun muassa vuonna 1884 rakennettu S/S Norden ja Pietariin vuotta myöhemmin valmistunut S/S Concordia. Molemmat alukset rakennettiin Björneborgs Mekaniska Werkstadin telakalla. Kokemäenjoen pohjoisrannalle laajentunut jokisatama oli vilkas tavara- ja matkustajasatama aina 1950-luvulle asti. Hinaajien vetämissä lotjissa kuljetettiin tavaraa Mäntyluodon sataman ja kaupungin välillä. Lisäksi liikennöintiä oli Kokemäenjoen yläjuoksulta. Eteläranta oli myös vuonna 1895 valmistuneen Tampere–Pori-radan alkuperäinen päätepiste, kunnes sitä neljä vuotta myöhemmin jatkettiin Mäntyluotoon. Joen etelärannalla sijaitsi erilaisia kauppakojuja ja varastomakasiineja sekä 1900-luvun puolella muun muassa huoltoasema. Makasiineja oli lisäksi nykyisen Karjarannan kaupunginosan alueella, mistä viimeiset purettiin vuonna 1972. Öljy-yhtiö Nobel Standard (myöhemmin Esso) puolestaan rakensi Karjarantaan oman tuontisataman vuonna 1912, ja 1937 paikalla aloitti toimintansa Shell. Öljysatamassa sijaitsi varastorakennusten ja öljytuotteiden käsittelyyn tarkoitettujen laitteistojen lisäksi useita suuria öljysäiliöitä.
Liikenteen hiipuminen ja nykypäivä
Jokisataman matkustaja- ja tavaraliikenne alkoi hiljentyä nopeasti 1950-luvun lopulla, kun Reposaareen valmistui maantieyhteys uuden sillan kautta. Myös öljysataman toiminta loppui vuonna 1959 valmistuneen Tahkoluodon öljysataman rakentamisen jälkeen. 1960-luvun aikana jokisatama hiipui lopullisesti, ja yhtä lukuun ottamatta kaikki siihen liittyneet rakennukset on purettu. Ainoa jäljellä oleva on vuonna 1895 rakennettu Gustaf Nyströmin suunnittelema rantamakasiini, jossa toimii nykyään Cafe Jazz -niminen ravintola.
Paul Uotila
Paul Elias Michael Uotila on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on julkaissut musiikkia soolona artistinimellään Paul Elias sekä Satin Circus -yhtyeessä basisti-laulajana. Hän on työskennellyt myös mallina.
Uotila kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen kappaleensa vuonna 2014. Levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa hän solmi huhtikuussa 2018 ja esikoissingle ”Mitä sil on välii” julkaistiin syyskuussa 2018. Esikoisalbuminsa Luonnonvoimii hän julkaisi syyskuussa 2020. Siltä julkaistiin yhteensä seitsemän singleä.
Uotilan isoisä oli taiteilija Gunnar Uotila.
Itä–Länsi-ottelu 2013
Vuoden 2013 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 79. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu. Ottelu pelattiin Hyvinkäällä Pihkalan pesäpallostadionilla 12.–14. heinäkuuta 2013. Paremmuus ratkottiin viidessä sarjassa: miehet, naiset, A-pojat, B-pojat ja B-tytöt. Itä–Länsi-tapahtuma järjestettiin Hyvinkäällä miesten osalta viidennen ja naisten osalta seitsemännen kerran.
Länsi voitti miesten ottelun jaksoin 2–0 ja naisten ottelun luvuin 1–0.
Miehet
Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Jukka Holttinen ja Lännellä Kari Kuusiniemi. Idän pelinjohtajiksi valittiin Mikko Kuosmanen ja Sami Purmonen. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Pasi Virtanen ja Jussi Haapakoski. Yleisöäänestyksellä otteluun valittiin Idän joukkueeseen Toni Kohonen ja Lännen joukkueeseen Henri Puputti.
Naiset
Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Kirsi Lakaniemi ja Lännellä Tiia Pöntinen. Idän pelinjohtajiksi valittiin Jukka Mäkinen ja Niina Sippola. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Jukka Liikala ja Timo Kankaanpää. Yleisöäänestyksellä otteluun valittiin Idän joukkueeseen Henna Kytösalmi ja Lännen joukkueeseen Paula Saloranta.
Tankiot
Tankiot (Camelina) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia. Tankioiden lähimpiä sukuja ovat ohraruohot (Neslia) ja lutukat (Capsella).
Tankiolajeja
Suomessa kasvaa tai on joskus kasvanut neljä tankiolajia. Ne ovat tietyn peltoviljelykasvin kanssa kasvamiseen valikoituneita rikkakasveja, jotka ovat merkittävästi harvinaistuneet 2000-luvulle mennessä.
Liraglutidi
Liraglutidi on keinotekoinen yhdistelmä-DNA-tekniikalla tuotettu peptidi, joka laskee verensokeritasoa lisäämällä insuliinin eritystä vereen. Liraglutidi tekee tämän aktivoimalla haiman GLP-1-reseptoreita agonistina. Liraglutidia käytetään Suomessa tyypin 2 diabeteksen hoitoon ja ylipainon laskemiseen. Suomessa sitä myydään kauppanimillä Victoza, Saxenda ja Xultophy. Xultophy on degludeinsuliinia sisältävä yhdistelmälääke. Näitä valmisteita käytetään pistämällä niiden liuoksia omatoimisesti ihon alle.
Jimmy McCulloch
James 'Jimmy' McCulloch (4. kesäkuuta 1953 Glasgow – 27. syyskuuta 1979 Lontoo) oli skotlantilaissyntyinen kitaristi.
Liraglutidi
Liraglutidi sai myyntiluvan Suomessa ja muualla EU:ssa kesäkuussa 2009.
Jimmy McCulloch
McCulloch soitti tähän aikaan monien uraansa aloittavien muusikoiden mm. tulevan Free-yhtyeen jäsenen Simon Kirken kanssa. One In a Millionin single No Smokes jäi julkaisematta mutta päätyi BBC:n lastenohjelmaan Clangers Yhtye esiintyi mm. The Whon konserttien avaajana.
Liraglutidi
Käyttö
Liraglutidia käytetään pistämällä sitä sisältävää nestettä ihon alle ja tämä tehdään yleensä injektiokynällä. Valmisteita ei tule pistää laskimoon tai lihakseen.
Jimmy McCulloch
Laajalle yleisölle McCulloch tuli tunnetuksi Thunderclap Newman -yhtyeessä. Se ei aluksi ollut oikea yhtye, vaan Pete Townshendin studioon kokoama ryhmä. Rumpali-laulaja John "Speedy" Keene oli säveltänyt laulun "Something in the Air" ja kärtti tilaisuutta levyttää se The Whon perustamalle Track-yhtiölle. Singlestä tuli yllättävästi ykköshitti Isossa-Britanniassa heinäkuussa 1969 nousten listalle myös Yhdysvalloissa. Yhtyeeseen otettiin lisämuusikoita esiintymisiä varten, mutta yhtye ei onnistunut konserteissa. Hittiä ei myöskään osattu hyödyntää ja yhtye hajosi 1970 tehtyään albumin Hollywood Dream.
Liraglutidi
Käyttö
Yli 10-vuotiaille tyypin 2 diabeetikoille pelkkää liraglutidia käytetään vuorokausittain 0.6 milligrammaa (mg). Annos kohotetaan aikaisintaan viikossa 1.2 mg asti ja tarvittaessa enintään 1.8 mg asti. Liraglutidi voi olla ainoa käytetty diabeteslääke tai sen ohella voidaan käyttää muita diabeteslääkkeitä, kuten metformiinia. Liraglutidi alentaa verensokeritasoa. Se ei kuitenkaan pysty diabeteslääkkeenä korvaamaan insuliinia tai sen johdannaisia.
Jimmy McCulloch
McCulloch muodosti oman yhtyeen Bent Frame, jonka jälkeen hän soitti John Mayallin Bluesbreakers - kokoonpanossa. Tämän jälkeen hän liittyi Stone the Crows -yhtyeeseen tapaturmassa menehtyneen Les Harveyn tilalle. Hän soittaa vuoden 1972 albumilla 'Ontinuous Performance.
Liraglutidi
Käyttö
Pelkkää liraglutidia käytetään elämäntapamuutosten ohella aikuisten lihavuuden (painoindeksi yli 30 kg/m2) vähentämiseen. Sitä voidaan käyttää myös ylipainon (painoindeksi 27–30 kg/m2) hoitoon, jos potilaalla on vähintään yksi painoon liittyvä sairaus, kuten verensokeritason poikkeama (dysglykemia), veren lipiditason poikkeama (dyslipidemia), kohonnut verenpaine tai obstruktiivinen uniapnea. Liraglutidia käytetään 0.6 mg kerta-annoksin per vuorokausi (mg/vrk) ensimmäisen viikon aikana. Annosta kohotetaan 0.6 mg verran viikon välein 3 mg/vrk asti. Jos 3 mg/vrk annosta on käytetty 12 viikkoa, eikä kehonpaino ole laskenut vähintään 5% lähtöpainosta, liraglutidin käyttö lopetetaan.
Jimmy McCulloch
Yhtyeen hajottua 1973 McCulloch liittyi Paul McCartneyn Wings-yhtyeeseen jolle hän myös sävelsi kappaleita. Hän oli yhtyeessä vuoteen 1977. Erottuaan siitä hän kokosi lyhytaikaisia kokoonpanoja joiden kanssa hän teki useita levytyksiä.
Liraglutidi
Vasta-aiheet ja huomiot
Liraglutidia
Jimmy McCulloch
McCulloch löydettiin 1979 kuolleena asunnostaan Lontoon Maida Valesta. Olosuhteet olivat epäselvät, mutta hänen tiedettiin käyttäneen heroiinia.
Liraglutidi
Haittavaikutukset ja yliannostus
Yli 1:llä liraglutidin käyttäjällä 10:stä voi ilmetä pahoinvointia tai ripulia.
1:llä 100–1000:sta voi ilmetä nestehukkaa, hidastunut vatsalaukun tyhjeneminen, sappikivitauti, sappirakkotulehdus, nokkosihottumaa, kutinaa tai munuaisten toimintahäiriö.
Liraglutidin yliannostus voi aiheuttaa voimakasta oksentelua ja nopeasti kehittyvän hypoglykemian. Yliannostus vaati hoitoa.
Toimintamekanismi
Liraglutidi toimii kehon tuottaman GLP-1-hormonin tavoin haiman beetasolujen GLP-1-reseptoreita (GLP1R) aktivoivana agonistina. GLP1R-aktivaatio muun muassa lisää verensokeritasoa laskevan insuliinin eritystä beetasoluista verenkiertoon. Tämän eritys on tyypin 2 diabeteksessa liian vähäistä. Lisäksi tyypin 2 diabeteksessa verensokeria kohottavan glukagonin eritys on liian runsasta, jonka eritystä liraglutidi vähentää GLP1R-aktivaation kautta. GLP1R-aktivaatio myös hidastaa vatsan tyhjentymistä ja vähentää keskushermostossa ruokahalua. Liraglutidin laihduttava vaikutus perustuu ruokahalun vähenemiseen.
Heikki Sarmaja
Heikki Sarmaja (s. 10. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen tutkija ja tietokirjailija. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen maisteri (HY, sosiologia, sosiaaliantropologia). Hän on perehtynyt  evoluutiopsykologiaan ja tutkinut erityisesti Edvard Westermarckin perhettä ja moraalia koskevaa elämäntyötä. Hän on Suomen Tietokirjailijat ry:n jäsen.
Rämö
Rämö on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
HeavyWeight
Yhtyeen entisiä jäseniä ovat Leo Lotsaless & Lovetone.
Maanviljelysneuvos
Maanviljelysneuvos on suomalainen arvonimi, joka on ollut käytössä jo suuriruhtinaskunnan ajalla. Nykyään se on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettava vero on joko.
Arvonimi myönnettiin Suomessa ensi kerran vuonna 1861 tilanomistaja Evert Rotkirchille. Autonomian aikana se ehdittiin myöntää 39 suomalaiselle. Itsenäisyyden aikana se on kevääseen 2014 mennessä myönnetty 244 henkilölle. Lisäksi vuonna 1918 myönnettiin yksi vastaava maatalousneuvoksen arvonimi agronomi Alexander Wasastjernalle.
Sulonen
Sulonen on suomalainen sukunimi:
Jantar
Jantar oli neuvostoliittolainen vakoilusatelliittien perhe, jonka käyttö alkoi 1970-luvulla. Sen satelliitit kuvasivat strategisesti kiinnostavia kohteita ja palauttivat filmit kapseleissa takaisin maanpinnalle. Venäjä jatkaa näiden satelliittien käyttöä 2010-luvulla.
Tausta
Jantar-satelliittiohjelma korvasi Neuvostoliiton Zenit-vakoilusatelliitit. Yhdysvalloissa ne luokiteltiin neljännen sukupolven vakoilusatelliiteiksi.
Jantar 2K eli Feniks
Tämän satelliittityypin suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1967 ja valmistus vuonna 1970. Ensimmäinen laukaisuyritys tehtiin Plesetskin kosmodromilta 23. maaliskuuta 1974. Laukaisu epäonnistui. Ensimmäinen avaruudessa toiminut Jantar-satelliitti oli Kosmos 697, joka laukaistiin Plesetskistä 13. joulukuuta 1974. Tämä satelliitti oli toiminnassa 12 päivän ajan, jonka jälkeen sen filmimateriaali palautui maanpinnalle. Satelliittien suuret valmistussarjat johtuivat niiden lyhyestä toiminta-ajasta - filmimäärä rajoitti niiden käyttöaikaa. Satelliittien kamerat palautettiin maahan paluukapseleissa ja niitä käytettiin useilla lennoilla.
Uleåborg A.I.K
Joukkueen ensimmäinen kausi oli kausi 2014–2015, jolloin joukkue pelasi jääkiekon II-divisioonassa. U.A.I.K oli runkosarjassa Pohjois-lohkon viides, mutta voitti lopulta lohkon mestaruuden ja ansaitsi nousun Suomi-sarjaan kaudeksi 2015–2016. Runkosarjassa joukkueen paras pistemies oli Jaako Järvilehto (12ot, 10+21=31), pudotuspeleissä Kimmo Koskenkorva (4ot, 8+3=11) sekä Jari Löfman (6ot, 5+6=11).
Jantar
Jantar 2K eli Feniks
Jantar 2K -satelliitteja laukaistiin avaruuteen aina vuoteen 1983 saakka. Niistä viimeinen oli Kosmos 1471, joka laukaistiin Plesetskin kosmodromilta 28. kesäkuuta 1983. Tämä satelliitti otti valokuvia tiedustelukäyttöön 30 päivän ajan.
Jantar 3KF
Jantar-3KF on vuonna 1969 tehty tutkielma kehitetystä versiosta. Tätä suunnitelmaa ei viety edes prototyyppituotantoon.
Jantar 4K2M eli Kobalt-M
Tämä versio, Jantar-4K2 kehitysversioineen, perustuu Jantar-4K1:n satelliittirunkoon. Se voidaan laukaista Sojuz-U -, Angara- ja Zenit-2 -kantoraketeilla, mutta laukaisuihin on käytetty yksinomaan Sojuz-U -kantoraketteja. Laukaisupaikkana käytetään Venäjän Plesetskin avaruuskeskusta ja satelliitit laukaistaan 170 - 370 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio on 62,8 - 67,2 astetta. Satelliitin kamera kuvaa maanpinnan kohteita. Kuvien erottelukyky on tiettävästi 30 cm luokkaa. Kobalt-M -satelliitin mukana on kaksi filmikapselia, jotka pudotetaan maanpinnalle toimintajakson päätyttyä. Satelliitin toiminta-aika on tyypillisesti 120 päivää. Kobalt-M -satelliitit ovat tiettävästi viimeisiä sotilaallisia satelliitteja, jotka palauttavat kuvamateriaalin kapseleissa maanpinnalle.
Ensimmäinen Kobalt-M -luokan tiedustelusatelliitti laukaistiin avaruuteen syyskuun 24. päivänä vuonna 2004. Se sai nimen Kosmos 2410. Tämän jälkeen avaruuteen on laukaistu viisi muuta Kobalt-M -luokan satelliittia, joista viimeisin Kosmos 2462 laukaistiin huhtikuun 16. päivänä vuonna 2010.
Kärkölän yhtenäiskoulu
Kärkölän yhtenäiskoulu on kahdessa eri osoitteessa Kärkölän keskustaajamassa Järvelässä toimiva yhtenäiskoulu. Esi- ja alakoulun luokka-asteet 0-4 opiskelevat vuonna 2019 valmistuneessa Keltasiiveksi nimetyssä koulurakennuksessa (Pormestarinkuja 1). Vanhemmat peruskoululaiset (luokka-asteet 5-9) käyvät koulua Opintie 2:ssa. Yhtenäiskoulu on nykyään Kärkölän ainoa peruskoulu.
Loppu (Lost)
Loppu on yhdysvaltalaisen draamasarjan Lostin (2004–2010) viimeinen jakso. Sen ovat käsikirjoittaneet sarjan luoja ja vastaava tuottaja Damon Lindelof sekä vastaava tuottaja Carlton Cuse. Sen on ohjannut vastaava tuottaja Jack Bender. Jakso esitettiin Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 23. toukokuuta 2010 ja Suomessa Nelosella 10. kesäkuuta 2010.
Sarjan viimeinen jakso keräsi 15,31 miljoonaa yhdysvaltalaista katsojaa. Se jakoi niin ihailijoiden kuin kriitikoidenkin mielipiteitä: arvostelukerääjä Metacritic keräsi jaksolle 74 pistettä 100:sta, mikä tarkoittaa lähinnä positiivista vastaanottoa. Positiivisia arvioita antoivat muiden muassa USA Today, IGN ja Time, kun taas negatiivisia arvioita jakso sai muun muassa Baltimore Sunin arvostelijalta. Päätösjakson jälkeen esitettiin vielä 12-minuuttinen epilogi The New Man in Charge.
Jakso käsittelee Musta-asuisen miehen (Terry O’Quinn) ja Jack Shephardin (Matthew Fox) viimeistä taistelua. Myös koko kuudennen kauden mukana olleen vaihtoehtoisen aikajanan merkitys paljastuu.
Saarella
Jakson ”Syy kuolla” tapahtumien jälkeen, Jack Shephard, Kate Austen ja Hugo ”Hurley” Reyes matkaavat kohti saaren sydäntä. James ”Sawyer” Fordin menee kaivolle auttamaan Desmond Humea. Kaivolla Sawyer kohtaa Ben Linusin ja Musta-asuisen miehen, joka paljastaa suunnittelevansa saaren tuhoamista. Sawyer varastaa Benin aseen ja palaa Jackin ryhmän luo. Jack kertoo Sawyerille suunnitelmansa kohdata Musta-asuisen miehen saaren sydämessä. Samaan aikaan Rose Hendersonin ja Bernard Nadlerin pelastama Desmond kohtaa Musta-asuisen miehen, joka uhkaa tappaa Rosen ja Bernardin, jollei Desmond auta tätä. Desmond suostuu ja pelastaa Rosen ja Bernardin hengen. Samaan aikaan Miles Straume löytää nyt ikääntyvän Richard Alpertin ja he lähtevät tuhoamaan Ajiran koneen. Matkalla he pelastavat Frank Lapidusin sukellusveneen hylystä ja päättävät lähteä saarelta lentokoneen avulla.
Matkallaan saaren sydämeen Jackin ryhmä kohtaa Musta-asuisen miehen, Benin ja Desmondin. Jack kertoo miehelle aikovansa tappaa tämän ja yhdessä Desmondin kanssa he matkustavat saaren sydämeen. Jack uskoo Desmondin voivan tappaa Musta-asuisen miehen, koska hän uskoo Jacobin tuoneen tämän saarelle aseeksi. Desmond kertoo Jackille, että saaren tuhoaminen ja Musta-asuisen miehen tappaminen eivät merkitse mitään, sillä hän on menossa saaren sydämeen ja sen kautta toiseen paikkaan. Jack ja Musta-asuinen mies laskevat Desmondin alas saaren sydämeen. Hän pääsee kammioon, joka johtaa hehkuvaan altaaseen jonka keskellä on kivi. Koska Desmond on immuuni altaan sähkömagneettiselle energialle, hän onnistuu poistamaan suuren kiven. Valo sammuu, allas kuivuu tyhjäksi ja kuten Musta-asuinen mies oli ennustanut, saari alkaa tuhoutua. Mies ei kuitenkaan tiennyt, että hänestä tulee teon seurauksena jälleen kuolevainen. Taistelun jälkeen Jack onnistuu tappamaan Musta-asuisen miehen Katen ammuttua tätä. Jack haavoittuu kuolettavasti ja tunnustaa Katelle rakkautensa. Tajutessaan, että hänen täytyy estää saaren tuho, Jack palaa altaalle. Kun Kate kysyy Jackilta näkevätkö he enää toisiaan koskaan, Jack ei vastaa. Jack käskee Katea etsimään Clairen ja lähtemään saarelta. Kate lähtee Sawyerin kanssa Hurleyn ja Benin seuratessa Jackia.
Kate ja Saywer etenevät Ajira Airlinesin lentokoneelle, jota Frank, Richard ja Miles ovat korjaamassa. Vakuutettuaan Clairen lähtemään, Kate, Sawyer, Claire, Richard, Miles ja Frank nousevat koneeseen ja onnistuvat nousemaan ilmaan. Jack johdattaa Hurleyn ja Benin takaisin saaren sydämeen, jossa Jack vakuutaa tunteikkaan Hurleyn ottamaan paikkansa saaren suojelijana. Jack laskeutuu alas ja pelastaa lähes kuolemaisillaan olevan Desmondin. Jack onnistuu sytyttämään valon uudelleen. Hurley, roolissaan saaren uutena suojelijana, päättää auttaa Desmondin kotiin ja pyytää Benia neuvonantajakseen. Kun Hurley voivottelee, etteivät ihmiset voi lähteä saarelta, Ben ehdottaa ettei Hurleyn tarvitse seurata Jacobin toimintatapoja. Jack herää joen varrella ja kävelee kohti paikkaa, jossa hän heräsi ensimmäisen kerran saarelle jouduttuaan. Jackin kaaduttua maahan, Vincent-koira lähestyy tätä ja asettuu tämän vierelle, jolloin Jack sulkee hitaasti silmänsä.
Vaihtoehtoinen aikajana
Desmond kerää kokoon saarelaisia, jotka alkavat saada muistikuvia ajastaan saarella. Yksitellen jokainen heistä alkaa tunnistaa saarella tutustumiinsa läheisiin ihmisiin tai asioihin. Lopulta suurin osa heistä kulkeutuu kirkolle, joka on Christianin hautajaispaikka. John Locke saa kävelykykynsä takaisin Jackin leikattua hänet. Locke tapaa kirkon ulkopuolella Benin, jolle hän antaa tälle anteeksi murhansa. Hurley sanoo Benille tämän olleen hyvä ”numero kaksi”, mihin Ben vastaa Hurleyn olleen hyvä ”numero yksi”. Kate saapuu paikalle Jackin kanssa ja neuvoo tätä menemään kirkon takaosaan isänsä arkun luo. Arkku toimii katalyyttinä Jackin muistoille, minkä jälkeen Jack tajuaa arkun olevan tyhjä. Christian ilmestyy Jackille, minkä jälkeen Jack tajuaa kuolleensa. Christian vakuuttaa Jackille, että tämän saarella tapaamat ihmiset ja tapahtumat olivat kaikkein tärkeintä tämän elämässä.
Aiheesta muualla
Lost
Jumlan piirikunta
Jumlan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 108 921 ihmistä (89 427 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 531 neliökilometriä ja väestötiheys 43 as./km2. Hallinnollinen keskus oli vuoteen 2014 saakka Kartik Swamin kylä (VDC, 2 186 as. vuonna 2011). Toukokuussa 2014 piirikuntaan muodostettiin sen ensimmäinen kaupunki, joka nimettiin asukasluvultaan suurimman kyläkomitean (VDC) mukaan Chandan Nathiksi. Kaupunki muodostettiin lähekkäisistä kyläkomiteoista (laskennallisesti yhteensä runsas 19 000 as., 2011) ja myös Kartik Swami tuli osaksi uutta kaupunkia.
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskilännen vuoristovyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa ilmastollisessa aluejaottelussa piirikunnasta 25,3 % sisällytetään lauhkeaan, 49,7 % subalpiiniseen, 13,9 % alpiiniseen, 3,8 % Transhimalajan ja 7,3 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone). <gallery widths=170px heights=125px>
Hyytiäinen
Hyytiäinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Annie Wilkes
Annie Wilkes on kuvitteellinen hahmo Stephen Kingin romaanissa Piina ja siihen perustuvassa samannimisessä elokuvassa, jossa häntä esittää Kathy Bates. American Film Institute listasi hänet elokuvahistorian 17. suurimmaksi elokuvaviholliseksi sarjassa AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa ja Kathy Bates voitti Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolistaan Wilkesinä.
Rooli
Kirjan mukaan Annie Wilkes syntyi 1. huhtikuuta 1943 Bakersfieldissä, Kalifornian osavaltiossa. Hän valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1966. Työskenneltyään useita vuosia sairaaloissa eri puolella maata, hän asettui asumaan syrjäiselle paikalle Coloradossa.
Hän pelasti auto-onnettomuudessa molemmat jalkansa menettäneen kirjailija Paul Sheldonin ja vei tämän kotiinsa toipumaan. Sheldonin ollessa yhä tajuttomana hän kertoo olevansa tämän "ykkösfani" ja hieman myöhemmin rakastavansa tätä. Lisäksi hän väittää käyneensä hotellissa, jossa Sheldon lopettaa kirjansa. Wilkes ei vaikuta haluavan viedä Sheldonia sairaalaan. Psyykkisiä häiriöitä tutkinut Sheldon epäilee Wilkesin olevan henkisesti epävakaa.
Myöhemmin Wilkes raivostuu Sheldonille luettuaan tämän tuoreimman romaanin, jossa tämän ihailema hahmo Misery kuolee ja pakottaa Sheldonin herättämään tämän henkiin keinolla tai toisella. Selviää, ettei Wilkes ole soittanut sairaalaan lainkaan, vaan aikoo pitää Sheldonia väkisin kotonaan.
Annie kiduttaa Sheldonia sekä henkisesti että fyysisesti ja pakottaa tämän polttamaan uuden kirjansa ainoan kopion.
Sheldon onnistuu karkaamaan huoneestaan useita kertoja Annien ollessa poissa ja eräällä kerralla hän löytää tämän vanhan leikekirjan, josta selviää, että Annie on mielisairas sarjamurhaaja. Leikekirjan viimeisessa leikkeessä kerrotaan Sheldonin katoamisesta, joka saa tämän pelkäämään, että on itse Annien seuraava uhri.
Myöhemmin Annie murhaa poliisin ajamalla tämän päältä ruohonleikkurilla (elokuvassa paikallinen sheriffi löytää Sheldonin ja Annie ampuu tämän haulikolla). Sitten Wilkes sanoo, että heidän tulisi "juhlia" Sheldonin uuden kirjan onnistumista tekemällä itsemurhan, ja Sheldon väittää suostuvansa. Hän ehdottaa, että sitä ennen he joisivat lasillisen samppanjaa. Sitten hän liottaa kirjansa käsikirjoituksen kellarista löytämällään sytytysnesteellä ja se syttyy palamaan. Kun Wilkes yrittää sammuttaa tulta, Sheldon iskee tätä päähän kirjoituskoneella ja tunkee kirjan tyhjät sivut tämän suuhun. Wilkes yrittää nousta ylös, mutta liukastuu ja hänen kallonsa murtuu.
Kun poliisit tulivat, Wilkesin ruumista ei löytynyt. Selvisi, että tämä oli yrittänyt paeta, mutta kuoli ladossa.
Haalin kenttä
Haalin kenttä on urheilukenttä Seinäjoen Nurmossa. Se toimi aiemmin Nurmon Jymyn pesäpallojoukkueen kotikenttänä, mutta on nykyisin yleisurheilukäytössä.
Historia
Haalin kentän historia alkaa 1900-luvun alusta. Sitä ennen kentän paikalle eli Pihlajamäen kuivalle hiekkakankaalle oli suunniteltu jo hautausmaata. Vuosisadan alusta asti mäkeä kiersi kuitenkin aidattu maakunnallinen ravirata, jossa pidettiin raveja ja hevosnäyttelyjä. Vuonna 1910 kentän keskelle rakennettiin malliltaan pitkä paviljonki, jossa oli myös tuomaritorni. Vuonna 1916 venäläiset kasakat hevosineen majailivat Pihlajamäellä tarkkailemassa nurmolaisia, joten mäkeen rakennettiin majoituskorsut. Ravirata siirtyi 1920-luvun puolivälissä Seinäjoelle, jolloin Haalilla alettiin pelata pesäpallon edeltäjää pitkäpalloa. Lisäksi radalla pidettiin pyörä- ja moottoripyöräkilpailuja. Lisäksi Nurmon ratsastava suojelukunta piti kentällä harjoituksia.
Varsinaista Haalin urheilukenttää alettiin rakentaa vuonna 1938, ja sittemmin kentästä tulikin Nurmon Jymyn pesäpallojoukkueen kotikenttä. Kenttää kunnostettiin lähes vuosittain 1950-luvun vaihteessa, koska se oli mennyt sota-aikana huonoon kuntoon. 1950-luvulla kentällä pelattiin ensimmäistä kertaa miesten pesäpallon pääsarjaa. Ensimmäinen Haalilla pelattu pääsarjaottelu oli Jymyn ja Jyväskylän Veikkojen välinen ottelu 22. toukokuuta. Tuo ottelu päättyi lukemiin 3–3 ja katsojia ottelussa oli 800. Parhaiten kauden aikana yleisö Haalille saapui seuraamaan paikallisottelua Ilmajoen Kisailijoita vastaan. Tuolloin katsojia oli 1650. Koko kauden yleisökeskiarvo oli 958 katsojaa. Kaudella 1956 tehtiin Haalin uusi yleisöennätys Jyväskylän Kirin vieraillessa Nurmossa. Katsomot olivat aivan täynnä, kun ihmisiä oli tullut ympäri Pohjanmaata seuraamaan ottelua. Ottelun yleisömäärä oli 2000 katsojaa. Koko kauden yleisökeskiarvo oli 1071. Haalin uusi yleisöennätys Haalilla syntyi jälleen kaudella 1957, jolloin Ilmajoen Kisailijoiden vierailua Haalilla seurasi 2500 katsojaa. Tuolla kaudella katsojia kävi otteluissa keskimäärin 1117. Tämän jälkeen katsojamäärät putosivat vuosittain. Pääsarjaottelut Haalilla loppuivat kauden 1960 päätteeksi Jymyn pudottua pääsarjasta. Kaudella 1956 Haalilla pelattiin myös naisten pääsarjaa.
Jymy pelasi kotiottelunsa Haalilla aina 1980-luvulle asti, jolloin pesäpallotoiminta siirtyi Hyllykalliolle. Kenttä kunnostettiin yleisurheilukäyttöön vuonna 1997.
Haali-taloa rakennettiin 1999 ja myöhemmin puretun vanhan paviljongin tilalle liitettiin uusi paviljonki.
Paula Kivimaa
Paula Kivimaa on suomalainen ympäristötieteilijä, joka toimii Suomen ympäristökeskuksen tutkimusprofessorina. Hän on myös osa-aikainen brittiläisen Sussexin yliopiston erikoistutkija. Kivimaa on Suomen ilmastopaneelin jäsen (2020–2023), jossa roolissa hän keskittyy erityisesti liikenteen ja kestävän kaupungin teemoihin.
Kivimaa on suorittanut alemman kandidaattitutkinnon brittiläisessä Westminsterin yliopistossa (B.Sc., 2000) ja maisteritutkinnon Imperial College Londonissa (M.Sc., ympäristötekniikka, 2002). Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta filosofian tohtoriksi (2008, organisaatiot ja johtaminen). Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa (2008) oli otsikoitu The innovation effects of environmental policies : linking policies, companies and innovations in the Nordic pulp and paper industry. Aalto-yliopiston dosentti hän on ollut vuodesta 2012.
Kivimaa on toiminut Suomen ympäristökeskuksessa tutkijana vuodesta 2003, ja erikoistutkijana vuodesta 2010 lähtien. Lisäksi hän on ollut Sussexin yliopiston vieraileva tutkija vuodesta 2013 ja erikoistutkija vuodesta 2015. Hän on johtanut esimerkiksi liikennejärjestelmien muutokseen, rakennusten energiatehokkuuteen ja yhteiskunnalliseen energiamurrokseen liittyviä hankkeita. Kivimaa nimitettiin Suomen ympäristökeskuksen Ilmastonmuutoksen strategisen ohjelman tutkimusprofessoriksi elokuusta 2019 alkaen.
Professori Kivimaa kuuluu viitatuimpien tutkijoiden joukkoon tieteenalallaan. Marraskuussa 2021 hän nousi Clarivaten Highly Cited Researches -listalle yhteiskuntatieteiden (Social Sciences) alalta. Hän oli yksi noin kahdestakymmenestä Suomessa työskentelevästä tutkijasta tällä maailman viitatuimpien tutkijoiden listalla. Listalle ylsi vuonna 2021 kaikkiaan noin 6 600 tutkijaa maailmasta.
Jaakko Jalas
Arvo Jaakko Juhani Jalas (7. toukokuuta 1920 Hämeenlinnan mlk – 1. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen apulaisprofessori vuosina 1961–1971, henkilökohtainen ylimääräinen professori vuosina 1971–1976 ja professori vuosina 1976–1984.
Ura
Jaakko Jalaksen vanhemmat olivat Helsingin Viikin kartanon tilanhoitaja, agronomi Arvo Jalas ja lääkintöneuvos, kansanedustaja Rakel Jalas (o.s. Hallamaa). Jalas tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1938. Hän aloitti kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta joutui viideksi vuodeksi talvi- ja jatkosotaan. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1946.
Jalas väitteli tohtoriksi kasvitieteen alalta vuonna 1950. Hän toimi kymmenen vuotta kasvitieteen apulaisprofessorina ja viisi vuotta henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1976 varsinaiseksi professoriksi Aarno Kalelan jäätyä eläkkeelle. Jalas jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 1984, ja hänen seuraajakseen nimitettiin 1986 Timo Koponen.
Tutkimustyössään Jalas jatkoi edeltäjiensä kasvitaksonomista ja kasvimaantieteellistä perinnettä. Hänen väitöskirjansa käsitteli eräiden harjukasvien levinneisyyshistoriaa, johon liittyi sekä taksonomiaa että ekologiaa ja kasvisosiologiaa. Ajuruohojen suvusta (Thymus) tuli pitkäksi ajaksi hänen erityisen kiinnostuksenkohteensa. Hän täsmensi myös useiden muiden kasvisukujen taksonomiaa kasvatuskokein ja kromosomistotutkimuksin. Jalas teki myös merkittävää työtä Euroopan kasvion (Atlas Florae Europaea) kirjoittamisessa ja sen Suomen-levinneisyyskartaston laatimisessa. Hän julkaisi myös vähäisempiä kasvimaantieteellisiä ja floristisia kirjoituksia sekä yleistajuisia kirjoja, kuten kolmiosainen Suuri kasvikirja ja 100 huonekasvia.
Jaakko Jalaksen poika on professori Kari Jalas.
Hatch Endin rautatieasema
Hatch Endin rautatieasema on London Overgroundin asema Harrow’n kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Watford DC Linen varrella, Carpenders Parkin ja Headstone Lanen asemien välissä. Asema on Lontoon Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 6.
Asema avattiin noin vuonna 1844 nimellä Pinner. Se sai uudeksi nimekseen ensin Pinner and Hatch End 1. tammikuuta 1897 ja sitten Hatch End for Pinner 1. helmikuuta 1920. Tarkenne poistui käytöstä 11. kesäkuuta 1956, jolloin nimi lyheni nykyiseen muotoonsa. Asemaa käytti noin 690 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Apoño
Antonio Galdeano Benítez eli Apoño (s. 13. helmikuuta 1984 Marbella, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Zaragozaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Apoño tunnetaan kovasta työskentelystään ja hyvästä pelisilmästään kentällä, sekä häntä pidetään myös hyvänä rangaistuspotkulaukojana.
Ura
Apoño aloitti uransa paikallisjoukkue UD San Pedrosta. Vuonna 2004 hän siirtyi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen UD Marbellaan, jossa hän pelasi seuraavat kolme kautta.
Heinäkuussa 2007 Apoño siirtyi Málagan riveihin ja nousi nopeasti joukkueen luottopelaajistoon. Kauden 2007–2008 päätteeksi Málaga onnistui nousemaan takaisin pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 31. elokuuta 2008 kauden avausottelussa Atlético Madridia vastaan. Kauden 2008–2009 alkupuoliskolla Apoño viimeisteli 7 maalia, joista 6 syntyi rangaistuspotkuista.
Robesonin kanaali
thumb|270px|Yhdysvaltalainen ilmailukartta A-5, josta löytyy Naresinsalmen pohjoisosista (merialueista) käytettyjä nimityksiä, myös Robesonin kanaali (Robeson Channel; tiedot 2/1990). Robesonin kanaali ( tai Robersonkanalen) on Grönlannin ja Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä sijaitseva salmi. Se on Naresinsalmen pohjoisin osa. Kanaalin leveys on 18–29 kilometriä ja pituus pohjoissuunnassa noin 80 kilometriä.
Robesonin kanaali liittyy etelässä Hall Basiniin ja salmen muiden osien kautta Baffininlahteen, pohjoisessa taas suoraan Pohjoisen jäämeren Lincolninereen. Koska Naresinsalmi on Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) (1953) merialueiden rajalinjausten mukaan Baffininlahden pohjoisosan nimitys, voi Robesonin kanaalia tarkastella myös Baffininlahden merialueen pohjoisimpana osa-alueena.
Kanaali on kesäisin auki merenkululle lyhyen ajan. Tutkimusretkeilijä Charles F. Hall onnistui saavuttamaan aluksellaan sijainnin 82°11′ pohjoista leveyttä ja 61° läntistä pituutta suotuisten jääolojen vallitessa kesäkaudella 1871. Nänen jälkeensä monet muut retkikunnat ovat purjehtineet Robesonin kanavaa pitkin.
Salmi nimettiin vuonna 1879 Yhdysvaltain tutkimusmatkailijan, myöhemmän laivastoministerin George Robesonin mukaan.
Salmen pohjoislinja sijaitsee Ellesmerensaaren koillisrannan Alertin, maailman pohjoisinta vakituisesti asutun paikan lähellä.
Battlezone
pienoiskuva|300px|Oikealla on vihollisen panssarivaunu ja taustalla kaksi geometristä kappaletta. Tähtäin on keskellä ja tutka kuvan yläreunassa keskellä. Battlezone on Atarin vuonna julkaisema kolikkopeli. Peli on ensimmäinen kolmiulotteista vektorigrafiikkaa käyttänyt videopeli. Peli on varhaisimpia ensimmäisen persoonan ammuntapelejä.
Pelaaja ohjaa omaa panssarivaunuaan tasaisessa maastossa. Tavoitteena on tuhota vihollisen panssarivaunuja, superpanssarivaunuja ja ohjuksia. Ohjaimina on kaksi ohjaussauvaa, joilla ohjataan panssarivaunun telaketjuja. Toisessa ohjaussauvassa on tulitusnappula. Maastossa on erilaisia geometrisiä kappaleita (muun muassa kuutioita ja pyramideja), joiden taakse pelaaja voi suojautua ja joihin pelaaja voi myös törmätä peruuttaessaan. Ruudun yläosassa keskellä on tutka, jossa vihollispanssarivaunujen sijainti näkyy.
Näyttö on mustavalkoinen, mutta ruudun päällä on vihreä ja yläreunassa punainen muovi.
Peli on julkaistu myös kotitietokoneille kuten Apple II ja VIC-20.
Ester Sihtola (maalaus)
Ester Sihtola on taiteilija Eero Järnefeltin pastellityö paperille vuodelta 1934. Työ on kiinnitetty kankaalle ja kooltaan se on 65×48,5 cm. Ester Sihtola -työ kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Eero Järnefelt maalasi tämän Ester Sihtola -muotokuvan kolme vuotta ennen kuolemaansa. Näihin aikoihin hän muutoinkin keskittyi aiheissaan maisema- ja muotokuvamaalauksiin. Ester Sihtola oli tunnetun suomalaisen teollisuusmiehen ja taiteenkeräilijän Jalo Sihtolan puoliso. Hän syntyi vuonna 1884 Säkkijärven Niemenlautalla ja kuoli vuonna 1964. Ester Sihtola valmistui Helsingin musiikki-instituutista pianonsoiton opettajaksi. Musiikin parissa hän työskenteli useammalla paikkakunnalla toimien opettajana Helsingin kouluissa ja Tammisaaren seminaarissa. Hän myös johti Imatralla perustamaansa kirkkokuoroa. Hän avioitui insinööri Jalo Sihtolan kanssa vuonna 1907 ja he saivat kuusi lasta.
Jalo Sihtolasta tuli yksi Suomen merkittävimmistä taidekeräilijöistä. Hän hankki ensimmäiset taideteokset vuonna 1907 Pariisissa työskennellessään Ranskassa Papeterie de la Seine -tehtaassa. Vuonna 2001 Ester ja Jalo Sihtolan säätiö lahjoitti Ateneumin taidemuseolle kokoelman ydinosan, noin viisisataa teosta. Tuo lahjoitus on suurin Ateneumin taidemuseon historiassa. Myös Sinebrychoffin taidemuseo, Imatran taidemuseo ja Jyväskylän taidemuseo saivat huomattavat lahjoitukset. Ester Sihtola ei osallistunut perheen taidehankintoihin. Hän huolehti sen sijaan emäntänä kodin lukuisista taiteilijavierailijoista. Äidin vaikutusta lienee se, että musiikki oli koko perheen yhteinen harrastus ja omien lasten musiikillista lahjakkuutta Ester ja Jalo Sihtola pyrkivät kodissa kehittämään.
Yön äänet
Yön äänet on Stephen Kingin ensimmäinen novellikokoelma, joka ilmestyi vuonna 1978. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1989.
Novellit
Kirjan suomenkielisestä painoksesta puuttuvat novellit ”The Lawnmower Man”, ”The Man Who Loved Flowers”, ”One for the Road” ja ”The Woman in the Room”.
Novellien juonet
”Jerusalemin osa” kertoo 1800-luvulla aution kylän oudon tapauksen selvittämisestä. ”Yövuorossa” tehtaan siivousryhmä joutuu tekemisiin kellarin rottien ja lepakoiden kanssa. ”Maininki” kertoo jäljelle jääneistä nuorista flunssaviruksen tyhjentämässä maailmassa. ”Portissa” entinen astronautti kertoo kummallisesta tapauksesta avaruuslennon jälkeen. ”Mörössä” lapsensa menettänyt mies kertoo pelottavasta lapsimurhaajasta. ”Harmaassa limassa” lähdetään tutkimaan eristäytyneen juopon julmaa kohtaloa. ”Taistelukentässä” pienet sotaukot julistavat sodan palkkatappajalle. ”Rekat”-tarinassa rekat kääntyvät ihmisiä vastaan tappomielessä. ”Joskus he tulevat takaisin” kertoo opettajasta, joka saa oppilaikseen nuoria, jotka muistuttavat hänen lapsuuden ajan isoveljen tappajilta. ”Mansikkakeväässä” Viiltäjä-Jackin tapainen murhaaja tekee selvää koulun oppilaista. ”Lopettajat Oy” -kertomuksessa mies hakeaa pieneltä yhtiöltä apua tupakoinnin lopettamiseen, mutta saakin huomata, millaista menetelmää yhtiö käyttää siinä asiassa. ”Pelurissa” nuori mies joutuu mukaan hengenvaaralliseen vedonlyöntiin välttyäkseen vankilalta. ”Tiedän mitä haluat” kertoo opiskelijatytöstä ja rakkaudesta nuorukaiseen, joka tuntuu tietävän kaiken. ”Maissilapsissa” riitaantunut pariskunta saapuu maaseutukaupunkiin, josta aikuiset ovat kadonneet jäljettömiin. ”Viimeinen puola” paljastaa lakimiehen lapsuudessa paljastuneen lato-onnettomuuden. ”Mankelissa” pesulan mankeli sekoaa täysin.
Kytkökset Kingin muihin teoksiin
”Jerusalemin osa” kertoo Kingin Painajainen-romaanin tapahtumapaikkana toimivan Salem’s Lotin kaupungin alkuajoista. Novellissa mainitaan sana Yogsoggoth, joka esiintyy myös Painajaisia ja unikuvia 2: Anteeksi, oikea numero -kokoelman kertomuksessa ”Esikaupunkielämää”. Sana on viittaus kauhukirjailija H. P. Lovecraftin Cthulhu-mytologiaan. ”Maininki” kertoo samoista ajoista kuin Tukikohta, kun Kapteeni Tripsiksi nimetty superflunssa riehui Amerikan mantereella. ”Viimeisessä puolassa” mainitaan Hemmingford Home -niminen kaupunki. Tukikohdassa Äiti-Abagail asuu kyseisessä kaupungissa. ”Mankeli” sijoittuu pesulaan nimeltä Blue Ribbon. Carrien Margaret White ja Vimman Bart Dawes työskentelevät myös samannimisessä liikkeessä.
Elokuvasovituksia
”Yövuorosta” tehtiin vuonna 1990 elokuvasovitus Graveyard Shift – yövuoro, jonka on ohjannut Ralph S. Singleton ja jonka pääosia näyttelevät David Andrews, Stephen Macht ja Brad Dourif. King itse ohjasi vuonna 1986 ”Rekkoihin” perustuvan elokuvan Maximum Overdrive, ja vuonna 1997 samasta novellista tehtiin Kanadassa televisioelokuva Kuoleman rekat. Vuoden 1991 televisioelokuva Ikuisen nuoruuden himo (tunnetaan myös nimellä Menneisyyden uhka) perustuu novelliin ”Joskus he tulevat takaisin”. Päärooleissa esiintyvät Tim Matheson, Brooke Adams ja Robert Rusler. Tom McLoughlinin ohjaamalle elokuvalle on tehty myös kaksi jatko-osaa. Paholaisen silmät perustuu osittain novelleihin ”Lopettajat Oy” ja ”Peluri”. ”Maissilasten” samanniminen elokuvasovitus ilmestyi vuonna 1984. Se sai seuraajikseen useita jatko-osia ja vuonna 2009 valmistuneen uudelleenfilmatisoinnin. ”Mankelin” elokuvaversio Luunmurskaaja ilmestyi vuonna 1995. Tobe Hooperin ohjauksessa pääosaa näyttelee parhaiten Painajainen Elm Streetillä -elokuvasarjasta tunnettu Robert Englund. Myös Luunmurskaaja on saanut kaksi jatko-osaa.
Džankoi
Džankoi on kaupunki Krimin niemimaan pohjoisosassa, Ukrainan Krimin autonomisessa tasavallassa, jota aluetta Venäjä on helmikuusta 2014 saakka miehittänyt. Kaupungin asukasluku on noin 36 086 (2013). Se oli myös ympäröivän 74 131 asukkaan Džankoin piirin hallintokeskus. thumb|230px|left|Rautatieaseman aukiota thumb|230px|left|Kulttuuritalo Kaupunki on liikenteellinen solmupiste sekä valtatie- että rautatieliikenteessä Ukrainan mantereen ja Krimin niemimaan valtaosan välillä. Kaupungin kautta kulkevat niin läntisempi kuin itäisempikin Krimille vievä Ukrainan rautateiden päärata. Samoin tärkeät valtatiet M24 (osa eurooppatietä E97) ja M18 (E101) Krimille kulkevat kaupungin kautta.