cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jacob Black
Kehitys
Stephenie Meyer kertoi, että Jacobin piti aluksi olla vain henkilö jonka puheista Bella tajuaisi Culleneiden olevan vampyyreja. Meyer kuitenkin piti hahmosta niin paljon, että päätti antaa hänelle isomman roolin seuraavassa kirjassaan ja Meyer kutsuukin Jacobia ”lempilahjaksi, jonka Uusikuu antoi minulle.”
Meyer kirjoitti virallisille sivuilleen, että Jacobin ilmestyessä vakihahmoksi Uusikuuhun, Meyer palasi takaisin Houkutukseen, jota hän editoi samaan aikaan ”kuljettaen Jacobin ja hänen isänsä Houkutuksen läpi paremmin.”
Houkutus
Jacobilla on vain pieni rooli sarjan ensimmäisessä kirjassa. Hän on Bellan isän ystävän, Billyn poika. Bella kuulee Jacobilta tämän heimon vanhan legendan ja sen miten se liittyy Cullenien perheeseen. Vampyyrit ja heimo ovat vanhoja vihollisia. Jacob pitää kovasti Bellasta.
Uusikuu
Edward jättää Bellan ja muuttaa pois perheensä kanssa ja silloin Bella ystävystyy syvemmin Jacobin kanssa. Heistä tulee hyviä ystäviä, jopa parhaita ystäviä. Jacob ja osa heimon pojista muuttuvat ihmissusiksi alueella olevien vampyyrien vaikutuksesta.
Jacob pelastaa Bellan, joka lähes hukkuu ollessaan kalliosukeltamassa. Edward palaa ja sopii Bellan kanssa. Hän myös muistuttaa Edwardia vanhasta sopimuksesta, jonka mukaan he eivät saa luoda uusia vampyyreitä.
Epäilys
Jacob kieltäytyy näkemästä Bellaa ja vastaamasta hänen soittoihinsa, koska on vihoissaan Bellalle joka otti Edwardin takaisin. Jacob tunnustaa Bellalle rakastavansa häntä ja lopulta Bellakin ymmärtää rakastavansa Jacobia. Hän valitsee kuitenkin Edwardin.
Jacob ja Cullenit kukistavat yhdessä Victorian, joka vainoaa Bellaa, ja tämän luomat vampyyrit. Kirjan epilogi on kirjoitettu Jacobin näkökulmasta, hän on vihoissaan Bellan päätöksestä muuttua vampyyriksi ja siitä, että hän valitsi Edwardin. Hän karkaa kotoaan, jotta saisi olla rauhassa.
Aamunkoi
Bellan ollessa raskaana Jacob yrittää piristää häntä ja Renesmeen synnyttyä hän leimaantuu (ihmissusi löytää tahattomasti sielunkumppaninsa) tähän. Jacobin ja Rosalien välit ovat kirjassa kireät ja he kutsuvatkin toisiaan useilla pilkkanimillä, mutta lopulta heidät yhdistää Renesmee, johon molemmat ovat kiintyneet. Jacob jättää laumansa, koska lauma pitää Renesmeetä vaarana muille ja päättävät tuhota lapsen. Renesmeen synnyttyä lauma tulee Cullenien luokse tappamaan lasta mutta, koska Jacob on leimautunut Renesmeehen lasta ei voi tappaa. Jacob ja hänen laumansa ovat Culleneiden puolella kun Volturit aikovat tuhota Renesmeen.
דמדומים (רומן)
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (kappale)
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on The Beatles -yhtyeen kappale samannimiseltä albumilta, joka julkaistiin vuonna 1967. Se on levyn ensimmäinen raita ja toimii eräänlaisena alkusoittona. Kappaleen kirjoitti kokonaisuudessaan Paul McCartney, vaikka se merkittiinkin hänen ja John Lennonin yhdessä tekemäksi.
Laulu sai vaikutteita Jimi Hendrixin musiikista, ja se olikin ilmestyessään siihen mennessä raskain Beatles-kappale.
Kappaleen synty
”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band” on lyhyt ja yksinkertainen kappale, jonka Paul McCartney kirjoitti juuri ennen sen äänittämistä. Hän suunnitteli kappaleen rockyhtyeen ja orkesterin yhdessä esitettäväksi. Kappaleen inspiraatiosta on erilaisia versioita. Erään mukaan Beatlesin kiertuemanageri Neil Aspinall olisi albumin äänityksissä ehdottanut, että yhtye toivottaisi albumin ensimmäisessä kappaleessa kuulijat tervetulleiksi ja vastaavasti viimeisessä jättäisi hyvästit. Hän sai tähän idean Paul McCartneyn konserteissa antaman esimerkin mukaisesti. Tämä olisi johtanut lyhyeen ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (Reprise)” -kappaleeseen, joka on levyn toiseksi viimeinen raita. Kappaleen ja itse albumin nimestä McCartney kertoi Playboyn haastattelussa vuonna 1984:
Itse albumin oli alun perin tarkoitus olla konseptialbumi lapsuuden muistoihin liittyen. Yhtye oli julkaissut teemaan liittyen singlen ”Strawberry Fields Forever”/”Penny Lane”, mutta tämän kappaleen myötä idea muuttui. Ennen laulun äänittämistä itse albumin nimeksi ei oltu vielä päätetty antaa Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band. Kappale ja McCartneyn soittama kitarasoolo saivat vaikutteita Jimi Hendrixiltä, jonka konsertin McCartney oli nähnyt neljä kuukautta ennen laulun äänittämistä.
Äänitys
Työ saatettiin loppuun 6. maaliskuuta, jolloin George Martin lisäsi McCartneyn pyynnöstä mukaan ääniefektejä. Välisoitossa kuultava yleisön nauru otettiin Beyond the Fringe -komediaduon vuoden 1961 esityksestä, jonka Martin oli itse nauhoittanut. Alun soittimien viritysäänet olivat puolestaan peräisin samalla albumilla olevan ”A Day in the Life” -kappaleen äänityksistä. Äänet oli otettu nauhalle 10. helmikuuta, koska niille ajateltiin olevan mahdollisesti käyttöä myöhemmin. Aivan lopussa kuultava kirkuminen taas otettiin Beatlesin omasta esiintymisäänitteestä, joka oli nauhoitettu Hollywood Bowlissa elokuussa 1965. Mukana on myös ääniä, joissa yleisö istuutuu sekä taputtaa. Nämä, sekä erään lähteen mukaan myös ihmisten nauru, otettiin EMIn kokoelmista. Kyseisten ääninauhojen nimet olivat Volume 28: Audience Applause and Atmosphere, Royal Albert Hall and Queen Elizabeth Hall ja Volume 6: Applause and Laughter. Efektien asettamiseen kului useampi tunti, sillä sessio alkoi kello 19.00 ja päättyi seuraavan vuorokauden puolella 0.30.
Rakenne
Kappaleen sävellaji on G-duuri ja tahtilaji 4/4. Kappale etenee muodossa:
Melodialtaan kappaleen on sanottu muistuttavan talking blues -genreä. Lauluharmomiat ovat Beatlesille tyypilliset, samantyyliset kuin esimerkiksi kappaleessa ”Eight Days a Week”.
Julkaisu
Kappale ilmestyi Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumin avausraitana Britanniassa 1. kesäkuuta 1967 ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin. Se on eräänlainen intro albumille. Kappaleen stereoversiossa yleisön äänet sekä soolokitara oli miksattu kovemmalle kuin monoversiossa.
Laulun ilmestyessä Beatles esiintyi siinä raskaampana kuin koskaan ennen. Tenho Immonen kuvaakin kappaletta kirjassaan The Beatles – Suuri historia ”eräänlaiseksi varieteeorkesterin ja heavy rockin väliseksi fuusioksi”. Kolme päivää albumin ja kappaleen julkaisun jälkeen Paul McCartney ja Beatlesin kitaristi George Harrison menivät Lontoon Saville Theatreen katsomaan inspiraation antaneen Jimi Hendrixin konserttia, ja suureksi yllätyksekseen he huomasivat Hendrixin aloittavan esiintymisensä coverilla ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandista”.
Britanniassa ja Yhdysvalloissa kappaletta ei alun perin julkaistu singlenä, mutta Alankomaissa se saavutti singlelistalla sijan 2 kesällä 1967. Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin lisäksi kappale on julkaistu kokoelma-albumilla The Beatles 1967–1970 ja soundtrackilla Yellow Submarine Songtrack. Laulusta ovat Jimi Hendrixin lisäksi tehneet cover-version muun muassa Bryan Adams, Kelly Clarkson, Cheap Trick ja Bill Cosby.
Toukokuussa 1979 McCartney, Harrison ja Ringo Starr esittivät kappaleen Eric Claptonin ja Harrisonin ex-vaimon Pattie Boydin häissä.
Single
Vuonna 1978 ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band” julkaistiin singlenä yhdessä sikermänä sitä albumilla seuraavan ”With a Little Help from My Friendsin” kanssa. B-puolella oli ”A Day in the Life”.
Singlen julkaisu tuli ajankohtaiseksi, kun Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -elokuva ilmestyi. Singlen julkaisi Yhdysvalloissa 14. elokuuta Capitol ja Britanniassa 30. syyskuuta Parlophone. Se saavutti Yhdysvaltain Billboard-listalla seitsemän viikon aikana korkeimmillaan sijan 71 sekä heikommat sijoitukset Cashboxin ja Record Worldin listoilla. Britanniassa se oli kolmen listaviikon aikana parhaimmillaan sijalla 63. Alankomaissa sama single saavutti vuonna 1987 sijan 92.
Parhaat puoleni
Parhaat puoleni on Kikan eli Kirsi Viilosen ensimmäinen kokoelmalevy vuodelta 1992. Parhaat Puoleni oli myös kappale, jolla Kikka osallistui vuoden 1992 Suomen Euroviisu-karsintoihin. Kappale julkaistiin myöhemmin singlenä. Levyä on myyty suomessa 37 032 kappaletta.
CD
Levy on koottu Kikan kolmeltä ensimmäisiltä levyiltä. Kappaleet "Kierrätä, Pyöritä mua", "Painetta palloon", "Parhaat puoleni", ja "Zoomaile mua" ovat ennen albumilla julkaisemattomia, vaikkakin kappale "Kierrätä, Pyöritä Mua" on julkaistu aiemmin singlellä.
Pseudonymit
Levyn kappaleiden todelliset säveltäjät ja sanoittajat ovat piiloutuneet taiteilijanimien taakse; "Kirsi Sunila" on Juha Vainion taiteilijanimi, "Sipi Castrén" hänen poikansa Ilkka Vainion. "Inari Katramo" on Veikko Samulin taiteilijanimi, ja "Kristiina Sydänmaa" on vuorostaan Risto Asikaisen taiteilijanimi. Tämän lisäksi Veikko Samuli mainitaan levyllä sekä omalla että taiteilijanimellään. Nimet Aappo I. Piippo ja Jorma Koski eivät ole taiteilijanimiä.
Singlet
Albumilta julkaistiin vain yksi single; "Parhaat Puoleni / Zoomaile Mua". Single "Kierrätä, Pyöritä Mua / Kun Rakkaus Loppuu" julkaistiin Kikka 3 -albumin yhteydessä.
Chichicastenango
Chichicastenango on kaupunki El Quichén departementissa Guatemalassa. Kaupunki on kuuluisa markkinoistaan, joilla myydään värikkäitä käsitöitä, vaatteita, kukkia, ruoka- ja käyttötavaraa. Kahdesti viikossa järjestettävät markkinat vetävät turisteja kaikkialta Guatemalasta.
Kaupungin asukasluku on noin 141 000. Suurin osa väestöstä kuuluu maya-quiché-intiaaneihin.
Chichicastenango tunnetaan myös paikkakuntana, josta munkki Francisco Ximenez löysi mayojen kansalliseepoksen Popol Vuhin käsikirjoituksen.
Jogi-karhu (elokuva)
Jogi-karhu on 17. joulukuuta 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Se perustuu Hanna-Barberan animaatiosarjaan Jogi-karhu. Elokuvan ohjasi Eric Brevig ja käsikirjoituksesta vastasivat Brad Copeland, Joshua Sternin ja Jeffrey Ventmilia. Pääosassa näyttelevät muun muassa Anna Faris ja Tom Cavanagh. Jogi-karhun ääniroolissa esiintyy Dan Aykroyd ja hänen kaverinsa Bobon äänenä Justin Timberlake.
Suomen ensi-ilta oli 28. tammikuuta 2011.
Juoni
Luontodokumentteja tekevä Rachel saapuu Jellystone kansallispuistoon, joka on menettänyt ihmisten kiinnostuksen ja tekee taloudellisesti tappiota. Pormestari Brown on päättänyt tämän johdosta sulkea puiston ja myydä alueen. Tämä tarkoittaisi sitä etteivät perheet enää voisi viettää aikaa luonnossa, kun taas Jogi ja Boo-Boo joutuisivat pois puistosta, jossa he ovat eläneet koko elämänsä. Jogi päättää todistaa olevansa älykkäämpi, kuin tavallinen karhu ja yrittää pelastaa kansallispuiston yhdessä ystävänsä Boo-Boon ja puistonvartija Smithin, sekä Rachelin kanssa.
Tuotanto
Lokakuussa 2008 Hollywood Reporter julkisti Jogi-karhuun pohjautuvan elokuvan olevan työn alla, joka yhdistäisi muun muassa Looney Tunes: Taas kehissä elokuvan tapaan elävät näyttelijät CGI-tekniikalla luotujen hahmojen kanssa. Alun perin elokuvan ohjaajaksi oli kaavailtu Ash Brannon, mutta tuotantoryhmä päätti vaihtaa ohjaajan lisättyään projektiinsa CGI-tekniikkaa, jonka myötä ohjaajaksi palkattiin Eric Brevig.
Marraskuussa 2009 elokuvan pääroolit julkistettiin olevan vielä neuvotteluvaiheessa, joihin oli valittu Anna Faris, Dan Aykroyd ja Justin Timberlake.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotie piti Jogi-karhua meluisana liukuhihnatuotantona, jota muodikas ekologinen sanoma ei pelasta. 3D-tietokoneanimaatiota ja elävää kuvaa yhdistävässä lastenkomediassa suomenkielisen dubbauksen teennäisyyden huomaa hänestä etenkin ihmishahmojen kohdalla.
Bohemia
Bohemia voi tarkoittaa seuraavia:
Jiří Pešek
Jiří Pešek (4. kesäkuuta 1927 – 20. toukokuuta 2011 ) oli tšekkiläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän syntyi Prahassa ja pelasi muun muassa FC Bohemians Prahassa (1939–1951), AC Sparta Prahassa (1952–1955) sekä SK Slavia Prahassa (1956–1959).
Pešek pelasi Tšekkoslovakian jalkapallomaajoukkueessa yksitoista ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kilpaili osana maajoukkuetta vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Urheilu-uransa jälkeen Pešek toimi valmentajana, valmentaen muun muassa Suomen jalkapallon olympiajoukkuetta 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Toivo Rapeli
Toivo Rapeli (12. heinäkuuta 1903 Johannes – 20. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen rovasti, kanslianeuvos ja kirjailija.
Rapeli toimi Muolaan seurakunnan kirkkoherrana 1938–1949. Hän oli sitten evankelisen herätysliikkeen keskusjärjestön Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen toiminnanjohtajana yli 20 vuoden ajan. Rapeli oli toisen maailmansodan jälkeisen Suomen luterilaisen kirkon merkittäviä vaikuttajia. Hän oli hyvin laajasti mukana keskeisissä tehtävissä kirkon elimissä ja kirkollisissa järjestöissä. Karjalaisuus yhdisti häntä moniin jälleenrakennuksen vuosien keskeisiin poliittisiin vaikuttajiin.
Ralph Erskine
thumb|Ralph ja puoliso Ruth Erskine (1957) thumb|upright|Tom Collins House, osa Bykerin muuria Ralph Erskine (24. helmikuuta 1914–16. maaliskuuta 2005) oli brittiläissyntyinen arkkitehti, joka eli suurimman osan elämästään Ruotsissa.
Isla de Lobos (Kanariansaaret)
thumb|left|Laguuni Isla de Lobosilla
Ralph Erskine
Erskine vietti lapsuutensa Mill Hillissä, Lontoon pohjoisosassa. Hänen vanhempansa olivat Fabian Societyn sosialisteja. Isä oli skotlantilainen presbyteeri, mutta Ralph lähetettiin silti kveekarien kouluun. Vaikka Erskine oli leimallisesti itsenäinen ihminen, hän noudatti kasvuvuosinaan omaksumiaan periaatteita koko elämänsä ajan.
Isla de Lobos (Kanariansaaret)
Isla de Lobos on tuliperäisesti syntynyt Espanjan Kanariansaariin kuuluva saari, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä pohjoiseen Fuerteventuran saaresta ja sadan kilometrin päässä Afrikan rannikosta. Hallinnollisesti saari kuuluu La Olivan kuntaan. Pinta-alaltaan Isla de Lobos on pieni, noin 4,6 neliökilometriä. Susia saarella ei ole koskaan ollut, vaan se on saanut nimensä sen rannoilla ennen eläneistä hylkeistä, joita kutsuttiin merisusiksi.
Ralph Erskine
Erskine opiskeli arkkitehtuuria Lontoossa, ja työskenteli valmistuttuaan Welwynin puutarhakaupunkia suunnitelleessa projektissa. Ennen toista maailmansotaa hän muutti Ruotsiin. Erskine halusi oppia lisää ruotsalaisen muotoilun ja arkkitehtuurin funktionalismista. Häntä houkutti myös ruotsalaisen yhteiskunnan ajattelutapa, ja arkkitehtuurin, muotoilun ja sosiaalisen vastuunkantamisen läheinen yhteys.
Erskine työskenteli useiden innovatiivisten laajojen hankkeiden parissa sekä Ruotsissa että Englannissa. Hän suunnitteli rakennuksia Tukholman ja Cambridgen yliopistoille. Yksi tunnetuimmista töistä on Bykerin muuri, 620 asunnon kerrostaloryhmä Newcastle upon Tynessä, jonka Erskine suunnitteli 1973-1978.
Isla de Lobos (Kanariansaaret)
Luonto saarella on hyvin karua pensaikkoista laavakivikkoa ja dyynejä. Nähtävyyksiä on muun muassa laguuni ja 127 metriä korkea tulivuoren kaldera. Kasvilajeja saarella on yli 130. Puita saarella ei ole lainkaan. Ilmasto on hyvin aridi ja erittäin tuulinen.
Ralph Erskine
Suomessa Erskine muistetaan 1980-luvulla rakennetun Helsingin Malminkartanon keskustakorttelin suunnittelijana.
Jarmuk
Jarmuk on on Jordanin suurin sivujoki. Se virtaa Jordanian, Syyrian ja Israelin halki.
Maantiede
thumb|vasen|Jarmukjoen laaksoa Israelin [[Hamat Gaderista nähtynä. Joen toisella puolella Umm Qais Jordaniassa.]] Jarmuk alkaa vulkaaniselta ylängöltä Syyrian kaakkoisosasta läheltä Jordanian vastaista rajaa ja se laskee Jordanjokeen. Linnuntietä päästä päähän mitattuna Jarmukin pituus on vain noin 32 kilometriä, mutta mutkittelu huomioon ottaen sen pituus on 80 kilometriä. Virtaukseltaan se on Jordanian pisin joki ja pituudeltaan Israelin kolmanneksi pisin joki. Ajan kanssa Jarmuk on kovertunut ympäröivään vulkaanisen ylänköön pinnan läpi alempaan pehmeään kalkkikiveen ja mudostanut näin jyrkkäseinäisen syvän rotkon. Jarmukiin laskee useita osan vuodesta virtaavia jokia ja koska ne eivät ole kovertaneet yhtä syviä rotkoja, niiden yhtymäkohdissa on myös useita vesiputouksia. Jarmukin valuma-alue on suuri, mikä johtaa etenkin ajoittaisten rankkasateiden aikana tulvimiseen.
Historia
Jarmukin nimen alkuperää ei tunneta. Hepreaksi nimi mainitaan ensimmäisen kerran Manassen rukouksessa. Kreikkalaisissa ja latinalaisissa lähteissä nimi esiintyy useissa eri kirjoitusasuissa. Plinius vanhempi mainitsee sen nimellä Hieromices ja kartassa Tabula Peutingeriana se on muodossa Heromicas. Bysantin valtakunnan aikaisissa lähteissä jokea kutsutaan nimillä Hiermochthas tai Thos. Arabiaksi joen alajuoksu tunnetaan nimellä Nahr al-Yarmuk ja keskijuoksu Shariʿat al-Munadira.
Jarmuk tunnetaan erityisesti Jarmukin taistelusta vuonna 636, jossa Khalid ibn al-Walidin johtamat arabit voittivat Bysantin valtakunnan armeijan. Joen jyrkkäreunainen laakso on ollut tärkeä kulkureitti ja sitä mukaillen rakennettiin myös kapearaiteinen rautatie Haifasta Daraan, jossa rautatie liittyi Hijazin rautatiehen. Joen ylittävät rautatiesillat olivat sotatoimien kohteena alueella ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan aikana. Sittemmin itsenäisessäJordaniassa joen varrelle rakennettiin vuonna 1966 Ghawr ash-Sharqiyah-kanava, jonka kautta vettä ohjataan maatalouden käyttöön Jordanin laaksossa. Israelissa puolestaan joen alajuoksu lähteineen ja roomalaisine raunioineen avattiin matkailulle kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967.
Guido Quaroni
Guido Quaroni (s. 9. marraskuuta 1967 Pavia) on italialainen ääninäyttelijä ja Pixar Animation Studiosin valvova tekninen johtaja. Hän on yksi 3D-tekniikkaan perustuvan solidThinkingin kehittäjistä.
Quaroni on työskennellyt Pixarilla vuodesta 1996 asti. Vuoteen 2014 mennessä Quaronilla on ollut tekninen johtotehtävärooli yhdessätoista Pixarin animaatioelokuvassa. Kolmessa niistä hän on myös työskennellyt ääninäyttelijänä. Monsterit Oy:ssä vuodelta 2001 hän oli Tony the Grosserin ääni sekä Autoissa (2006) ja Autot 2:ssa italialaisen trukin Guidon, joka sai nimensä Quaronilta, äänenä.
Paul Nyberg
pienoiskuva|Paul Nyberg Paul Bernhard Nyberg (4. tammikuuta 1889 Porvoo – 28. joulukuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria
Nybergin vanhemmat olivat lehtori Berndt Axel Nyberg ja Zachris Topeliuksen tytär Aina Sofia Topelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1917. Nyberg väitteli 1932 tohtoriksi Åbo Akademissa; väitöskirja aineena oli Sipoon historia.
Nyberg oli Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa 1911–1957 aluksi amanuenssina ja viimeksi ylikirjastonhoitajana. Hän oli myös Tieteellisten seurojen kirjaston hoitaja 1909–1946 ja Herttoniemen museon intendentti 1924–1958. Nyberg sai professorin arvonimen 1957.
Nyberg oli Svenska Litteratursällskapetin johtokunnan jäsen 1945–1964, Finlands svenska författareföreningin varapuheenjohtaja 1945–1950 ja Nordiska författarrådetin jäsen 1945–1949. Hän toimitti useita kirjailija Zachris Topeliuksen teoksia, elämäkerrallisia muistinpanoja ja kirjekokoelmia.
Teollisuusneuvos Henrik B. Nyberg oli Paul Nybergin ja hänen puolisonsa Anna Katharina (Karin) Lovisa Boismanin poika.
Albert Productions
Albert Productions on vuonna 1964 perustettu australialainen levy-yhtiö, joka on suuntaunut rock-musiikkiin. Sen perusti Ted Albert, ja se on osa Albert Music -yhtiötä. Albert Productionsin asiakkaita ovat olleet esimerkiksi AC/DC, Rose Tattoo, The Answer ja The Easybeats.
Olympian kisojen voitot
Olympian kisojen voitot oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka kokosi nimensä mukaisesti luettelon Olympian kisojen voittajista. Se on eräs esimerkki Aristoteleen suorittamista historiallisista tutkimuksista.
Aristoteleen teos käsitti yhden kirjan. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen maininnasta. Teos on mahdollisesti syntynyt yhteistyössä Aristoteleen ja hänen peripateettisen koulunsa oppilaiden kanssa, samoin kuin muut vastaavanlaiset Aristoteleen nimiin laitetut arkistomateriaalia kokoavat luettelot.
Aristoteleen luettelo käsitti Olympian kisojen historian alusta eli ensimmäisestä olympiadista (vuodesta 776 eaa.) aina olympiadiin 113 (vuoteen 328 eaa.) saakka. Se sisälsi olympiavoittajien tietojen lisäksi myös tietoja muun muassa siitä, kuinka kisaohjelmaa oli laajennettu, sekä kertomuksia tunnetuista urheilijoista.
Samannimisiä teoksia kokosivat myös muut historioitsijat, kuten Timaios Tauromenionlainen (teos Olympian kisojen voittajat), Flegon Tralleislainen, Eratosthenes, Panodoros ja Longinos, ja muita Olympian kisojen voittajien luetteloita mm. Diodoros Siculus ja Dionysios Halikarnassoslainen. Viimeisiä luettelojen kokoajia oli 200-luvulla ateenalainen Filokhoros. Aristoteleen luettelo toimi lähteenä muille historioitsijoille, kuten Africanukselle ja Eusebiokselle. Olympiadit ja niiden luettelot toimivat yleiskreikkalaisen historiallisten tapahtumien kronologian perustana.
Aristoteleen tietämys Olympian voittajista tulee ilmi myös hänen filosofisista teoksistaan: hän mainitsee yhden voittajan teoksessaan Nikomakhoksen etiikka. Olympian voittajien lisäksi Aristoteles kokosi myös Delfoin Python kisojen voittajien luettelon, Python kisojen voitot (Pythionikai). Lisäksi hän kokosi historiallisia tietoja myös useisiin muihin teoksiinsa.
Adrian Kowanek
Onnettomuus
29. lokakuuta 2007 Decapitatedin kiertuebussi törmäsi puurekkaan Homelissa, Venäjän ja Valko-Venäjän rajalla. Kowanek ja Witold Kiełtyka loukkaantuivat vakavasti. Heidät uskottiin olleen viety Moskovaan, mutta myöhemmin kävi ilmi heidän saaneen hoitoa Novozybkovissa, jossa he viettivät aikansa. Muutama päivä myöhemmin Kiełtyka kuoli saamiinsa vammoihin, mutta Kowanek toipui onnettomuudesta.
Vuonna 2008 Kowanek jätti Decapitatedin yhtyeen jäädessä tauolle.
Diskografia
Atrophia Red Sun
Decapitated
Crionics
Aksel Lihr
Aksel Julius Lihr (30. toukokuuta 1887 Joensuu – 20. toukokuuta 1971 ) oli suomalainen pikaluistelija.
Aluksi Joensuun Katajaa ja vuodesta 1913 Kalevaisia seuratasolla edustanut Aksel Lihr saavutti SM-kisoissa matkavoiton 1 500 metrillä Vaasassa 1909 ajalla 2.36,8 ja 500 metrillä (yhdessä Arvo Tuomaisen kanssa) Helsingissä 1911 loppuajalla 47,6. Molemmilla kerroilla hän sijoittui yleiskilpailussa kolmannelle sijalle. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Lihr oli Suomen edustajana Pietarissa 1913. Lihr menestyi SM-tasolla myös pyöräilyssä.
Piirinmestaruuksia Lihrillä on luistelusta ja pyöräilystä yhteensä 35 vuosilta 1904–1916. Lisäksi hän on saavuttanut palkintoja yleisurheilusta, uinnista ja ammunnasta. Lihr toimi vuodesta 1920 alkaen Kalevaisten puheenjohtajana yli 30 vuotta.
Erämaa
Erämaa on nykykielessä asumaton alue, esimerkiksi autiomaa tai metsä. Eränkäynti on tällaisen alueen virkistyskäyttöä.
Erätalous
Ilmaston leudontuessa alkoi Pohjois-Euroopassa maanviljely tulla mahdolliseksi. Eränkäyntiä ei kuitenkaan lopetettu, vaan maatalous ja eränkäynti alkoivat keskiaikana elää rinnakkain. Suomessa eränkäynti oli keskeinen osa talon vaurastumisessa. Talonpojat omistivat viljelemänsä maat, mutta heillä oli myös eränkäyntioikeus asuttamattomille maille. Kesällä viljeltiin maata, mutta vähintään kahdesti vuodessa tehtiin pyyntiretkiä noin sadan-kahdensadan kilometrin päässä oleviin erämaihin. Tämä oli Suomessa mahdollista järvireittien ansiosta. Eräomistus oli kiinteää omaisuutta, jota sai periä, myydä ja vaihtaa.
Vanhassa merkityksessä erämaa oli sama kuin nautinta-alue, eli alue, johon jollain maanviljelijä-yhteisöllä oli vakiintunut eränkäyntioikeus eli nautintaoikeus. Eränkäyntioikeus tarkoitti oikeutta metsästää, kalastaa, ja kasketa aluetta; toisin sanoen oikeutta alueen luonnonvaroihin. Eränkäyntioikeus tarkoitti myös oikeutta verottaa alueen mahdollista metsästäjä- ja kalastajaväestöä, joita usein kutsuttiin lappalaisiksi. Eränkäyntioikeudet oli jaettu ja sovittu eri yhteisöjen kesken. Mitä lähempänä yhteisön omaa asuinaluetta eli rintamaata erämaan osa sijaitsi, sitä vakiintuneemmat sen rajat ilmeisesti olivat. Pohjoisessa Lapissa erämaat olivat usein vain epämääräisesti rajautuneet, ja useat eri ryhmät saattoivat verottaa samoja lapinkyliä. Joskus on arveltu lapinraunioiden olevan erämaiden merkkejä tai eränkävijöiden hautoja, tosin nykyisin niitä pidetään pikemminkin paikallisen väen hautoina.
Nautintaoikeuksista maanomistukseen ja jokamiehenoikeuksiin
Maanviljelyn levittäytyessä yhä syvemmälle sisämaahan hupenivat vastaavasti erämaat. Ruotsin vallan aikana kruunu aloitti erämaiden asuttamisen ja luovutti suuren osan hämäläisten ja muiden ryhmien vakiintuneista erämaista savolaisille ja muille kaskiviljelyä harjoittaneille uudisasukkaille. Myös Keski-Ruotsiin muutti savolaisia entisille erämaille Värmlantiin. 1500-luvun puolivälissä yhteisöiden perinteiset nautinta-oikeudet maa-alueisiin lakkautettiin. Myös syrjäseuduilla alettiin yhä enemmän siirtyä henkilökohtaiseen tai julkiseen (kruunun tai kirkon) maanomistukseen.
Metsien ja kalavesien tehokas hyödyntäminen haluttiin turvata edelleen. Tämän takia Ruotsissa ja Suomessa kehittyivät maailmalla ainutlaatuiset jokamiehenoikeudet, jotka tarkoittivat, että maanomistaja ei saanut estää alueen hyötykäyttöä. Eräänlaiset jokamiehenoikeudet olivat aikaisemmin koskeneet ainoastaan alueen nautintaoikeuden omistaneen yhteisön jäseniä.
Etymologia
Sana "erämaa" viittaa myös alueiden nautinnan vakiintuneeseen jakoon. Erämaa tulee sanasta erä, jonka merkityksiä ovat "erillinen osa, pala, pyyntiosuus, määrä". Eri maanviljely-yhteisölle kuului siis tietty osuus eli erä pyynti- ja kalastusalueista. Ruotsin kielessä erämaista käytettiin suomesta lainattua nimitystä erämark.
Hugo Wolf
thumb|Hugo Wolfin hautamuistomerkki [[Wienissä]] Hugo Wolf (13. maaliskuuta 1860 Slovenj Gradec (Windischgrätz) – 22. helmikuuta 1903 Wien ) oli itävaltalainen (alkuperältään slovenialainen) säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti lied-musiikin säveltäjänä. Hän toi liedeihin tiivistä ekpressiivistä intensiivisyyttä, mikä oli ainutlaatuista myöhäisromantiikan musiikissa. Tunnelmaltaan teokset muistuttavat toista wieniläistä koulukuntaa, mutta tekniikka on aivan erilainen. Huomattavana piirteenä Wolfin yksinlauluissa, joita hän sävelsi kaikkiaan 232, on pianosäestyksen tärkeys.
Hugo Wolf opiskeli musiikkia jonkin aikaa Wienin konservatoriossa, mutta enimmäkseen hän kehitti itseään omin päin. Suurena Richard Wagnerin ihailijana tunnettu Wolf toimi 1880- ja 1890-luvuilla musiikkikriitikkona wieniläisessä Salonblatt-lehdessä. Hän työskenteli lyhyen ajan myös Salzburgin oopperan kapellimestarina. Laulusäveltäjänä Wolf jatkoi Franz Schubertin ja Robert Schumannin luomia lied-perinteitä, mutta hän sai vaikutteita myös Richard Wagnerilta, Johannes Brahmsilta ja Franz Lisztiltä. Wolfin katsotaan sovittaneen Wagnerin oopperatyylin yksinlaulun muotoon.
Vaikka Wolfilla oli useita kiivan luomisen kausia, varsinkin vuosina 1888 ja 1889, masennuskaudet haittasivat hänen luovia kausiaan. Vuodesta 1897 lähtien hän vietti lopun elämänsä mielisairaalassa. Viimeisen sävellyksensä hän kirjoitti 1898, viisi vuotta ennen kuin kuoli kuppaan.
Hugo Wolfin tunnetuimpia sävellyksiä ovat laulusarjat Mörike Liederbuch (53 laulua Eduard Möriken runoihin, 1888), Kellerlieder (kuusi laulua, 1888), Goethe Liederbuch (37 laulua Johann Wolfgang von Goethen runoihin, 1889), Alte Weisen (kuusi laulua, 1890), Spanisches Liederbuch (44 laulua, 1890) ja Italienisches Liederbuch (1. osa 1891, 2. osa 1896, yhteensä 49 laulua) sekä Italialainen serenadi jousiorkesterille (1894). Lisäksi Wolf sävelsi mm. kaksi oopperaa, sinfonisen runon Penthesilea (1883) ja musiikin Henrik Ibsenin näytelmään Päiväkummun pidot (1891).
Aina Oterdahl
Aina Johanna Oterdahl (20. maaliskuuta 1886 Helsinki – 11. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Karr ja Petra.
Oterdahlin vanhemmat olivat Axel Rudolf Oscar Nicolaus Oterdahl ja Elin Hildur Pauline Haglund.
Berkeleyn koulupiiri
pienoiskuva|300px|Berkeley High School, [[Berkeley (Kalifornia)|Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat.]]
Julija Lipnitskaja
Julija Vjatšeslavovna Lipnitskaja (, s. 5. kesäkuuta 1998 Jekaterinburg, Venäjä) on venäläinen taitoluistelija, Euroopan-mestari, MM-kisojen hopeamitalisti ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa jo 15-vuotiaana taitoluistelun joukkuekilpailussa Sotšissa 2014.
Lipnitskaja sairastui anoreksiaan ja lopetti luistelu-uransa jo 19-vuotiaana. Hän suunnittelee opiskelujen aloittamista ja harrastaa ratsastusta.
Pekka Komonen
Pekka Komonen (29. heinäkuuta 1866 Käkisalmen maalaiskunta – 5. lokakuuta 1946 Toijala) oli suomalainen Käkisalmen seudulla asunut maanviljelijä, kunnallismies, kirjailija, toimittaja ja valtiopäivämies. Hän käytti myös nimimerkkiä Pekka K.
Henkilöhistoria
Komosen vanhemmat olivat lautamies, talollinen Kalle Komonen ja Valpuri Komonen. Pekka Komonen kävi lyhyen aikaa reaalikoulua Viipurissa, mutta ryhtyi sitten maatilan hoitajaksi. Käkisalmeen 1890 muutettuaan hänestä tuli kaupunginvaltuuston sihteeri ja kunnallisraatimies. Komonen oli myös Vuoksi-lehden perustaja ja päätoimittaja 1898–1901. Hänellä oli ollut useita luottamustoimia jo Käkisalmen maalaiskunnassa, Käkisalmen kaupungin edustaja porvarissäädyssä hän oli valtiopäivillä 1897.
Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1996
Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1996 pelattiin Liettuan Kaunasissa ja Elektrėnaissa 25.–31. maaliskuuta. Joukkueita oli mukana kahdeksan, ja ne pelasivat kertaalleen jokainen jokaista vastaan.
Välimeren lohko (Metulla, Israel)
+ luovutus
Lohko B
+ Luovutus
Crossfade
Crossfade on vuonna 1999 perustettu yhdysvaltalainen grungeyhtye Etelä-Carolinasta.
Yhtyeen perustajina toimivat Ed Sloan, Mitch James ja Brian Geiger. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli The Nothing, mutta se vaihdettiin vuonna 2002 nykyiseen muotoonsa Crossfadeksi.
Crossfaden suurimpiin hitteihin kuuluu muun muassa kappaleet ”Cold”, ”Colors” ja ”So Far Away”.
Brock Peters
thumb|Brock Peters (oikealla) elokuvassa Kuin surmaisi satakielen. Brock Peters (2. heinäkuuta 1927 – 23. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Tom Robinsonin roolissa elokuvassa Kuin surmaisi satakielen (1962). Hän kuoli haimasyöpään Los Angelesissa 78-vuotiaana.
Peters syntyi New Yorkissa nimellä George Fisher; hänellä oli afrikkalaista ja länsi-intialaista taustaa. Hän esiintyi jo vuonna 1949 Porgy ja Bess -teoksessa ja päätti opintonsa City College of New Yorkissa.
Peters oli myös hyvin lahjakas laulaja ja hän esiintyi mm. Porgy ja Bess -oopperan nimiosassa vuonna 1964; tästä esityksestä tehtiin levytys.
Zappa in New York
Zappa In New York on Frank Zappan livealbumi. Se nauhoitettiin New Yorkin Palladiumissa joulun väliviikolla 1976, ja julkaistiin 1978.
Brock Peters
Peters esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa Batman-animaatiosarjassa ja Star Trek: Deep Space Ninessa. Hän teki myös amiraali Cartwrightin roolin elokuvassa Star Trek VI – Tuntematon maa.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Zappa in New York
Albumi sisältää pääosin Zappan uutta materiaalia, puhallinsektion suuresta kokoonpanosta johtuen jazzahtavampaa kuin usealla aikaisemmalla levyllä. Levy oli tarkoitus julkaista osana neljän levyn Läther-projektia (joka julkaistiin 'alkuperäisessä' asussaan vasta vuonna 1996), mutta erimielisyydet Zappan tuolloisen levy-yhtiön Warner Brothersin kanssa estivät tämän. Zappa katkaisikin levyn jälkeen sopimuksensa ko. yhtiön kanssa, vaikka joutui vielä julkaisemaan kolme levyä (Lätherin loppusisältö pilkottuna kolmelle albumille) Warnerilla. Alkuperäiseltä levyltä myös puuttuu raita Punky's Whips, jota Warner ei suostunut julkaisemaan. Useita muitakin eroavaisuuksia on alkuperäisen julkaisun ja sen välillä, mitä Zappa olisi halunnut.
Yogi Bear’s Gold Rush
Yogi Bear’s Goldrush (myös Yogi Bear in: Yogi Bears Goldrush) on GameTekin vuonna 1994 Game Boylle julkaisema tasohyppelypeli. Peli perustuu animaatiohahmoon Jogi-karhu.
Juoni
Jogi-karhun täytyy pelastaa Jellystonen kansallispuisto, kun Jake niminen aave on varastanut heidän rahat, jolla puisto säilyisi läpi talven. Jake on kätkenyt rahat 12 eri piilopaikkaan ympäri puistoa ja pelaajan on tarkoitus etsiä ne Jogilla kuudelta eri kentältä.
Pelattavuus
Pelin aikana on myös tarkoitus kerätä mahdollisimman paljon eväskoreja, joista saa yhden lisäelämän mikäli saa kerättyä 100 eväskoria. Lisäksi hahmon energiaa saa lisättyä keräämällä "1-UP" ikoneja. Eri kenttiin on myös piilotettu salaisia ovia ja alueita, joissa sijaitsee rahakätköt. Pääsemällä kätköihin pelaajan on kerättävä 25 kultakolikkoa, joista saa yhden kultapalkin, joita puolestaan täytyy kerätä yhteensä kaksitoista.
Katja Kabanova
Katja Kabanova eli Ukonilma on Leoš Janáčekin kolminäytöksinen ooppera, johon hän myös itse kirjoitti libreton Aleksandr Ostrovskin näytelmän Ukonilma pohjalta. Teos esitettiin ensi kertaa Kansallisteatterissa Brnossa 23. marraskuuta 1921. Kapellimestarina oli František Neumann. Suomen-ensi-ilta oli 5. marraskuuta 1959 Suomen Kansallisoopperassa.
Sambianmedestäjä
Sambianmedestäjä (Cinnyris oustaleti) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sambianmedestäjää tavataan Angolassa, Malawissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
KattenKabinet
thumb|KattenKabinet Kattenkabinet on Amsterdamissa Hollannissa toimiva kissa-aiheiseen taiteeseen keskittyvä museo. Museossa kuvattiin kohtauksia elokuvaan Ocean´s 12.
Aiheesta muualla
Museon kotisivut
Radikaalinen Kansanpuolue
Radikaalinen Kansanpuolue oli suomalainen 1940- ja 1950-luvuilla toiminut populistinen puolue, jota johti Ernesti Hentunen. Vahvasti johtajaansa henkilöitynyt puolue osallistui kolmesti eduskuntavaaleihin ja kerran kunnallisvaaleihin. Radikaalit jäivät ilman kansanedustajia, mutta puheenjohtaja Hentunen toimi Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1948–1950. Puolueen äänenkannattaja oli Totuuden Torvi.
Perustaminen
Radikaalinen Kansanpuolue perustettiin jatkosodan päätyttyä, kun Ernesti Hentunen alkoi puuhata uutta poliittista järjestöä. Hentunen oli ollut sota-aikana vangittuna ja kotiarestissa poliittisten mielipiteidensä johdosta. Moskovan välirauhan tultua voimaan hän pystyi jälleen tuomaan julki radikaaleja ja kriittisiä kantojaan. Uutta puoluetta alettiin mainostaa lehdissä lokakuussa, ja perustava kokous pidettiin 11. marraskuuta 1944. Puheenjohtajaksi valittiin Hentunen ja varapuheenjohtajaksi Lennart Mäkelä. Hentusta lukuun ottamatta perustajat olivat varsin tuntemattomia. Järjestö hyväksyttiin yhdistysrekisteriin 27. marraskuuta.
Joulukuussa 1944 puolue tunnustautui sosialistiseksi. Radikaalien kerrottiin olevan sosialidemokraateista vasemmalla mutta kommunisteista oikealla. Hentunen piti esikuvina Ranskan radikaalipuoluetta ja Léon Blumia. Loppuvuonna 1944 RadKP alkoi laajentaa toimintaansa Helsingin ulkopuolelle. Tampereen osasto perustettiin joulukuussa ja Turun tammikuussa. Osastoja muodostettiin yli kymmenelle paikkakunnalle. Äänenkannattaja Totuuden Torvi aloitti tammikuussa.
Nousukausi
Puolue tarjosi yhteistyötä äärivasemmistolle, mutta se torjuttiin. Esimerkiksi syksyllä 1945 RadKP lähetti onnittelunsa SKP:n 27-vuotisjuhliin. Puolue oli tuossa vaiheessa hyvin neuvostomyönteinen ja uskoi, että vihatut vallanpitäjät oli mahdollista vaihtaa Neuvostoliiton avulla. Puolue halusi lakkauttaa fasistisina pitämänsä lehdet (kuten US, HS, TS ja HBL). Se ei ollut tyytyväinen sotasyyllisyysoikeudenkäyntien lieviin tuomioihin.
Radikaalisen Kansanpuolueen asenne kommunisteihin ja Neuvostoliittoon muuttui varsin pian, kun Hentunen huomasi, etteivät nämä suhtautuneet hänen ajatuksiinsa myötämielisesti. Puolue kääntyi jyrkkään oppositioon kansanrintamapolitiikkaa vastaan. Se alkoi hyökkäillä SKP:tä ja muita kommunistijohtoisia järjestöjä vastaan. Marraskuussa 1946 kansanpuolue piti Helsingissä tilaisuuden Lokakuun vallankumouksen johdosta. Puheessaan Hentunen lähinnä arvosteli Neuvostoliittoa. Radikaalien ulkopoliittisessa ohjelmassa (1947) vedottiin Staliniin Karjalan palauttamiseksi tai julistamisesta itsenäiseksi. Puolue piti asiaa jatkuvasti esillä, mikä ärsytti viranomaisia.
22. elokuuta 1947 Radikaalinen Kansanpuolue aikoi järjestää Helsingin Rautatientorilla puhetilaisuuden, jossa piti käsitellä puolueen lehden lakkauttamista. Valtiollinen poliisi ja sisäministeriö päättivät kuitenkin puuttua asiaan, ja valtioneuvosto päätti ottaa Hentusen turvasäilöön. Puhuja kuitenkin sairastui eikä voinut saapua torille, jonne oli kerääntynyt tuhansia innokkaita kuulijoita. Mellakat alkoivat, kun poliisi yritti hajottaa pettyneen väkijoukon. Yhteenoton jälkeen mielenosoittajat siirtyivät Hentusen asunnolle, jossa tapeltiin vielä puolitoista tuntia, kunnes viranomaiset saivat tilanteen hallintaansa ottamalla aseet esiin. Hentunen vietiin turvasäilöön puoleksitoista kuukaudeksi. Samoihin aikoihin viranomaiset keskustelivat järjestön lakkauttamisesta: ensin heinäkuussa, ja uudelleen syyskuussa, jolloin puolue haluttiin kieltää (yhdessä kokoomusnuorten kanssa) vuoden 1944 välirauhansopimuksen nojalla. Molemmat hankkeet kuitenkin kariutuivat. Tähän (ja Hentusen vapautumiseen) vaikutti etenkin poikkeuslakien voimassaolon päättyminen. Tapahtumat nostivat Hentusen suosituksi puheenaiheeksi Suomen lehdistössä ja radikaalit saivat huomiota ympäri Eurooppaa.
Joulukuun 1947 kunnallisvaaleissa Hentunen nousi Helsingin kaupunginvaltuustoon. Puolueeseen liittyneet kohut ja erityisesti Punaisen Valpon toimet tekivät sitä tunnetuksi. Marraskuun puhetilaisuus keräsi Messuhalliin yli 6 000 kuulijaa. Hentusen omalaatuiset esitykset eivät saaneet kannatusta valtuustossa, eivätkä muut ryhmät suostuneet väittelyihin miehen kanssa. Yksinäinen valtuutettu ei saanut aloitteitaan edes äänestyksiin, ja kiinnostus valtuustotoimintaan lopahti. Puolue ei osallistunut seuraaviin kunnallisvaaleihin.
Yogi Bear’s Cartoon Capers
Yogi Bear’s Cartoon Capers (myös Adventures of Yogi Bear ja Yogi Bear) on Blue Turtlen kehittämä tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna Super Nintendo Entertainment Systemille ja Sega Mega Drivelle. Peli perustuu animaatiohahmoon Jogi-karhu.
Radikaalinen Kansanpuolue
Nousukausi
Radikaalinen Kansanpuolue vastusti YYA-sopimusta, ja 7. maaliskuuta 1948 puolue järjesti aiheesta tilaisuuden, johon kerääntyi 3 000 osanottajaa. Hentunen ehti puhua noin 20 minuuttia ennen kuin kommunistien paikalle järjestämät iskujoukot keskeyttivät tilaisuuden. Hentunen joutui poistumaan paikalta poliisin suojelussa. Kommunistit saivat myöhemmin tuomion oikeudessa. Huhtikuussa 1948 SKDL teki eduskuntakyselyn radikaalien toiminnasta, jota se piti esimerkkinä sananvapauden väärinkäytöstä.
Yogi Bear’s Cartoon Capers
Juoni
Jogi-karhun täytyy pelastaa Jellystonen kansallispuisto huomatessaan sen tilalle olevan rakenteilla kemikaalitehtaita. Estääkseen tämän hänen täytyy kerätä mahdollisimman paljon eväskoreja ja taistella vastaan tulevia vihollisia, kuten näätiä ja haisunäätiä.
Radikaalinen Kansanpuolue
Hajaannus
Radikaalisen Kansanpuolueen johtajistoa uudistettiin vuosina 1947 ja 1948. Tarkoituksena oli saada Hentusen seuraksi aiempaa aktiivisempaa väkeä. Varapuheenjohtajaksi valittiin vuonna 1947 Olavi Avokari ja huhtikuussa 1948 Leo Lehtonen. Puoluesihteeriksi tuli Jaakko Kaponen. Vaihdokset kuitenkin johtivat konfliktiin Hentusen ja muiden välillä. Kaponen teki maaliskuun vuosikokouksessa aloitteen uuden vakavampihenkisen äänenkannattajan perustamisesta Totuuden Torven tilalle. Ehdotus sai enemmistön kannatuksen mutta Hentunen vastusti sitä jyrkästi. Kaksi viikkoa myöhemmin johtokunta päätti asettaa lehden parantamiseksi toimikunnan, johon ei valittu Hentusta. Toimikunnalle annettiin valtuudet perustaa uusi puoluelehti. Puoluejohdon enemmistön ja Hentusen välit katkesivat tämän jälkeen täysin. Osapuolet eivät enää kokoontuneet samoihin kokouksiin.
Puolueen johtokunta piti 14. toukokuuta kokouksen, jossa (paikalta poissa ollut) puheenjohtaja erotettiin tehtävästä valtuuksiensa ylittämisen johdosta. Puheenjohtajuus siirtyi Avokarille. Johtokunta päätti myös alkaa julkaista Radikaali-nimistä äänenkannattajaa, jonka päätoimittajaksi valittiin Toivo Liljeqvist. Toukokuusta heinäkuuhun ilmestynyt lehti erosi huomattavasti Totuuden Torven linjasta. Populistisen sensaatiolinjan sijaan Radikaali pyrki olemaan vakavasti otettava poliittinen äänenkannattaja. Lehti linjasi Radikaalisen Kansanpuolueen äärimmäisyyksiä vastaan taistelevaksi keskustapuolueeksi. Lehti korosti luottamuksellisia idänsuhteita eikä se agitoinut Neuvostoliittoa vastaan.
Hentunen ei hyväksynyt syrjäyttämistään ja hän kävi vastahyökkäykseen. Hän valitti vuosikokouksen päätöksistä oikeuteen ja kutsui koolle ylimääräisen puoluekokouksen 16. toukokuuta. Hentusen kotona pidettyyn kokoukseen kerääntyi noin 40 osanottajaa. Johtokunnan jäsenet yrittivät saapua paikalle, mutta heitä ei päästetty sisälle. Pelkistä Hentusen kannattajista koostunut kokous erotti kilpailijat puolueesta. Oikeustappion varalta perustettiin 18. toukokuuta Riippumaton Radikaalinen Puolue -yhdistys.
Eduskuntavaalit 1948 käytiin heinäkuun alussa, mutta hajoaminen vei toiveet radikaalien etenemisestä. Vaaleihin osallistui kaksi keskenään riidellyttä radikaalipuoluetta ja menestys jäi vaisuksi. Myöhemmin heinäkuussa Helsingin raastuvanoikeus julisti maaliskuussa pidetyn järjestön vuosikokouksen mitättömäksi muotovirheiden johdosta. Hentusen erottanut johtokunta lopetti päätöksen jälkeen toimintansa, ja puolue jäi vanhalle johtajalle. Uudeksi varapuheenjohtajaksi merkittiin tunnettu oikeistoradikaali Vietti Nykänen.
Viimeiset vuodet
Kesän 1948 vaalien jälkeen Hentusen ote muuttui entistäkin kaunaisemmaksi. Puoluetoimintaa sävyttivät aiempaa enemmän sekä Hentusta vastaan suunnatut että hänen itsensä nostamat oikeusjutut. Keväällä 1949 presidentti Paasikivi määräsi Hentusta vastaan nostettavaksi syytteen vieraan valtion halventamisesta. Totuuden torvessa oli arvosteltu Neuvostoliittoa presidentille sopimattomin tavoin. Raastuvanoikeus kuitenkin kumosi syytteen kesäkuussa. Hentusen ei nähty aiheuttaneen kirjoituksellaan vaaraa Suomen valtiosuhteille. Paasikivi esitti päätöksen jälkeen hallitukselle rikoslakia muutettavaksi siten, ettei vastaava voi toistua. Hovioikeus kumosi alemman oikeusasteen päätöksen elokuussa ja tuomitsi Hentusen 100 päiväsakkoon, jolloin presidentti luopui lainmuutoshankkeestaan.
1950-luvun alussa Radikaalisen Kansanpuolueen ja Hentusen aktiivisuus suuntautui erityisesti Suomen Kansanpuoluetta vastaan. KP oli Hentusen mielestä varastanut hänen puolueensa nimen ja asia vietiin oikeuteen. Kesällä 1951 RadKP osallistui jälleen eduskuntavaaleihin, mutta kannatus ei noussut. Kampanjassa hyökättiin niin kommunisteja kuin pääministeri Kekkosta vastaan. Näissä vaaleissa puolueen ehdokkaina oli joitain entisiä 1930-luvun äärioikeistolaisia, kuten Ensio Uoti ja Sven Oskar Laaksonen. Vaalien jälkeen puolueen suunta muuttui jälleen. Kommunistien arvostelusta luovuttiin ja työläisten oikeudet otettiin toiminnan keskiöön. Tämä vaihe loppui lyhyeen, kun Hentunen kuoli saman vuoden marraskuussa.
Puolueen toiminta kuihtui Hentusen kuoleman jälkeen. Vuonna 1956 yhdistys kuitenkin piti vuosikokouksen, johon osallistui noin 20 henkilöä. Puheenjohtajaksi valittiin ekonomi Harald Hjelt. Tätä edelsi Totuuden Torven kolmas tuleminen vuonna 1954. Skandaaleista elänyt ja useita oikeustuomioita saanut lehti ilmestyi viimeisen kerran vuonna 1958. Uuden tulemisen takana olivat vuonna 1948 Hentusen kanssa konfliktiin joutuneet.
Ohjelma
Radikaalisen Kansanpuolueen ohjelma julkaistiin ensi kerran marraskuussa 1944; maksettuna ilmoituksena Helsingin Sanomissa. Lopullinen versio ilmestyi vasta 1946. Ohjelma oli keskeisiltä osiltaan vasemmistoradikaali, mutta siihen sisältyi myös pasifistisia ja radikaalioikeistolta tuttuja vaatimuksia. Puolueohjelmaksi se oli poikkeuksellisen hajanainen ja propagandistinen.
Yhdistyksen tarkoituksena oli valtiollisen kapitalismin kehittyminen ”maan hankkimisella maattomille, teollisuuslaitosten ja liikkeiden kansallistuttamisella sekä raha-asiain järjestelyllä”. Taatakseen maan riittävyyden puolue halusi rajoittaa tilakoon 5–15 hehtaariin sekä ottaa kirkon, kuntien ja yhtiöiden maat valtion haltuun. Se tahtoi kansallistaa muun muassa suurliikkeet, tehtaat, pankit, apteekit, osuuskunnat ja -kassat, kunnantalot ja kirjapainot.
Puolueen muita vaatimuksia olivat muun muassa sotilaskarkureiden ja sodanaikaisten vankien armahtaminen sekä kansanmiliisin perustaminen armeijan tilalle. Asuntopulaan tarjottiin ratkaisuksi oikeutta vain yhteen asuntoon kaupungissa. Suomen ulkomaan edustustot ja virkamiesten eläkkeet tuli radikaalien mielestä lakkauttaa.
Rikolliset puolue halusi karkottaa maaseudulle ja rikoksenuusijat rangaistussiirtolaan loppuiäksi. Kuolemanrangaistustakaan ei poissuljettu.
Vuonna 1948 Totuuden Torven otsikon alla luki: ”Radikaali merkitsee: Syvälle epäkohtien juuriin menemistä ja nopeassa tahdissa niiden parantamista.”
Totuuden Torvi
Tammikuussa 1945 aloitti ilmestymisensä Totuuden Torvi, jossa radikaalien ajatuksia tuotiin esille. Hentunen oli julkaissut samannimistä lehteä jo 1920- ja 1930-luvuilla, ja uusi lehti jatkoi suurelta osin samoilla linjoilla. Vallanpitäjiä arvosteltiin ankarasti. Eduskuntavaalien alla lehti hyökkäsi varsinkin kokoomusta vastaan. Totuuden Torvi ilmestyi joka toinen lauantai.
Totuuden Torvi joutui vaikeuksiin viranomaisten kanssa heti ensimmäisestä numerosta lähtien. Pääesikunta vaati toimia lehteä vastaan, mutta sisäministeriö ei jakanut mielipidettä. Loppuvuonna lehden tilanne vaikeutui, kun sen paperinsaantia alettiin rajoittaa. Totuuden Torvi luokiteltiin pilalehdeksi, ja sen ilmestyminen estyi maaliskuussa 1946. Ennen kaikkea takana vaikuttivat kuitenkin poliittiset syyt. Lehden (muista ajan julkaisuista radikaalisti poikennut) linja ei miellyttänyt vallanpitäjiä oikeistosta kommunisteihin. Torven jälkeen Radikaalinen Kansanpuolue tiedotti politiikastaan lentolehtisillä sekä lukuisissa puhetilaisuuksissa.
Totuuden Torvi pääsi jatkamaan vuoden tauon jälkeen maaliskuussa 1947. Paperinsaanti oli edelleen hankalaa, ja Hentunen joutui ilmeisesti turvautumaan mustaan pörssiin, mikä lisäsi kuluja. Lehti nousi kuitenkin suositummaksi kuin koskaan. Rankimman kritiikin kohteeksi joutuivat nyt kommunistit. Lehden kirjoittelulla oli vaikutusta hallituksen haluun säätää tiukempia sensuurilakeja alkuvuonna 1947. Elokuussa 1947 torven neuvostovastainen kirjoittelu johti numeron takavarikointiin voimassa olleen sotatilalain nojalla. Lehti oli käsitellyt Neuvostoliitosta palanneita suomalaiskommunisteja ja Porkkalan kysymystä. Hentunen julkaisi tämän jälkeen Kansa huutaa -lentolehtistä, joka myös kiellettiin. Totuuden Torvi sai jatkaa, kun poikkeuslait kumottiin myöhemmin samana vuonna.