cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Komin tasavalta
Hallinto
Paikallishallinnon alemmalla tasolla kunnallispiirit jakautuvat kaupunki- ja maalaiskuntiin. Esimerkiksi Ust-Vymin kunnallispiiri sisältää kaksi kaupunkikuntaa ja kymmenen maalaiskuntaa.
Komin tasavallan piirit ja kaupunkipiirikunnat on lueteltu oheisessa taulukossa asukaslukuineen ja hallintokeskuksineen. Komin piirien hallintokeskukset ovat yleensä kaupunkeja tai kyliä, vain yksi on kaupunkityyppinen taajama. Lisäksi on kerrottu piirien komien ja venäläisten prosentuaaliset väestöosuudet. Viidessä kunnallispiirissä komit olivat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan enemmistönä. Näissä piireissä komien prosenttiosuus on vahvennettu. (Alla ktt = kaupunkityyppinen taajama).
Riipustekatkoyökkönen
Koko ja ulkonäkö
Etusiipien pohjaväri on punertavanharmaa. Siiven tyvi- ja kärkiosa ovat hieman keskiosaa tummempia ja sisempi poikkiviiru erottuu tummana yleensä vaivatta. Myös siiven etureuna on usein selvästi muuta siipeä tummempi. Yökköskuvioista munuaistäplä, rengastäplä ja keilatäplä erottuvat selvästi niiden selvän mustan reunuksen vuoksi. Munuais- ja rengastäplässä on usein myös tumma keskusalue. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat, ja niissä on hieman tummempi reunus. Ruumis on tukeva ja harmaan karvainen. Tuntosarvet ovat sulkamaiset ja kapenevat kärkeä kohti. Siipiväli on 34–41 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Lentoaika on kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle.
Elinympärisö ja elintavat
Riipustekatkoyökkönen viihtyy mm. joutomaa-alueilla. Laji lentää usein valolle.
Kai Häggman
Kai Allan Häggman (20. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija. Hän toimii Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina. Hän on kirjoittanut muun muassa WSOY:n ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikit ja päätoimittanut Suomalaisen arjen historia -kirjasarjan.
Ura
Häggman valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi 1987 ja Suomen ja Skandinavian historian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjansa Perheen vuosisata käsittelee perheen ihannetta ja sivistyneistön elämäntapaa 1800-luvun Suomessa.
Häggman toimi 1988–1992 tutkijana Suomen Akatemiassa, 1992–1995 Renvall-instituutissa ja 1996–1997 Kansaneläkelaitoksella. Vuonna 1998 hän aloitti Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina.
Häggman oli 1998–2003 WSOY:n historiankirjoittaja. Hän julkaisi tuona aikana kaksiosaisen WSOY:n 125-vuotishistorian. Siitä hän sai Lauri Jäntin säätiön erityismaininnan. Vuosina 2004–2007 Häggman oli päätoimittamassa Suomalaisen arjen historia -kirjasarjaa. Hänet palkittiin siitä vuonna 2008 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnolla.
Suomalaista kustannustoimintaa ja kirjakauppaa 1800-luvulta 2000-luvulle käsitteli Häggmanin vuonna 2008 julkaistu teos Paras tawara maailmassa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikkia hän kirjoitti 2008–2014. Historiikki julkaistiin kahdessa osassa (2012 ja 2014). Ensimmäisestä osasta ''Sanojen talossa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1890-luvulta talvisotaan'' hän oli ehdokkaana Kanava-tietokirjatunnustuspalkintoon. Häggman aloitti vuonna 2015 Suomen kirjailijaliiton historiankirjoittajana. Samana vuonna hänet palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.
Sixtynine 69
Sixtynine 69 tai 69 – Sixtynine on Jörn Donnerin ohjaama suomalais-ruotsalainen elokuva vuodelta 1969.
Käsikirjoituksen alkulauseessa Jörn Donner perusteli itse elokuvan nimivalintaa: "Tämä elokuva kertoo suhteista, avioliitosta ja koirasta. Elokuvan suhteet ovat ylösalaisin. Siksi sen nimi on 69. Se on kuudes elokuvani. Siksi sen nimi on 69. Se kuvataan vuonna 1969. Siksi sen nimi on 69. – – – Nimi Sixtynine tuntui – – – luonnolliselta, ei pornografisista syistä vaan siksi, että sovinnaisen avioliittomoraalin opit käännetään nurin."
Juoni
Tuula elää avioliitossa, jonka osapuolet ovat niin vieraantuneet toisistaan etteivät edes tiedä toistensa harrastuksista. Tuulalla ei tunnu olevan käsitystä, että mies viettää illat huippuluokan jääkiekko-otteluiden erotuomarina. Tuula saa tämän selville osumalla miehensä tuomaroimaan otteluun. Samana iltana selviää, että mies tapailee naispuolista ralliajajaa. Kostoksi Tuula alkaa tapailla gynekologiaan, naimisissa olevaa miestä, muutenkin kuin vastaanotolla.
Grand Central School of Art
Grand Central School of Art oli yhdysvaltalainen New Yorkissa sijainnut koulu. Vuonna 1922 John Singer Sargent, Edmund Greacen ja Walter Leighton Clark sekä joukko muita taiteilijoita perustivat Grand Central Terminaliin taiteilijaosuuskunnan ja käyttivät taidegallerian tiloja näyttely- ja hallintotiloinaan. Vuotta myöhemmin vuonna 1923 perustettiin Grand Central School of Art. Koulu oli toiminnassa vuosina 1923–1944.
Koulussa on opiskellut useita tunnettuja maalareita, taiteilijoita ja piirtäjiä kuten Willem de Kooning, Arshile Gorky, Arnold Friberg ja Alex Raymond.
Rockwell OV-10 Bronco
North American Rockwell OV-10 Bronco on yhdysvaltalainen potkuriturbiinikäyttöinen sotilaslentokone. Kone kykenee tiedustelun ja maataistelutoiminnan ohella tulenjohtotehtäviin sekä panssarintorjuntaan ja taisteluun helikoptereita vastaan. Pienimuotoiset kuljetustehtävät olivat nekin mahdollisia toteuttaa, sillä konetyypin kuormakapasiteetti on noin 3 000 kg. OV-10 Broncon ensilento tapahtui 16. heinäkuuta 1965.
Yleisimmin saattoi tämä tyyppi käyttää aseistuksenaan maajoukkoja vastaan FFAR-raketteja sekä konekiväärejä, mutta edellisten ohella myös AIM-9 Sidewinder -ilmataisteluohjuksia ja konetykkejä.
Koneen kaksi Garrett AiResearch -potkuriturbiinia tuottivat kumpikin 715 hevosvoiman tehon. Niiden turvin kone saavutti 452 km/h huippunopeuden, 8 778 m lakikorkeuden ja noin 930 km toimintamatkan.
Roberto Bonomi
Roberto Wenceslao Bonomi Oliva (30. syyskuuta 1919 Buenos Aires – 10. tammikuuta 1992 ) oli argentiinalainen kilpa-ajaja, joka ajoi Formula 1 Grand Prix osakilpailussa Cooperia Scuderia Centro Sud -joukkueessa. Ennen Formula 1 -uraansa hän oli Urheiluautokilpailujen mestari vuosilta 1952 ja 1953.
Reino Hirvonen
pienoiskuva|Reino Antero Hirvonen Reino Antero Hirvonen (14. marraskuuta 1908 Savonlinna – 16. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen geofyysikko ja geodeetti, joka toimi Teknillisen korkeakoulun geodesian professorina vuosina 1950–1975. Hänet tunnettiin myös saavutuksistaan matemaattisen ja tähtitieteellisen geodesian alalla.
Henkilöhistoria
Reino Hirvosen vanhemmat olivat tuomiokapitulin vahtimestari Simo Hirvonen ja Venla Emilia Paavolainen ja puoliso vuodesta 1932 Anna Linnea Mansnerus.
Hirvonen kirjoitti ylioppilaaksi 1926, valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 ja väitteli tohtoriksi 1934. Hän oli vuodesta 1929 Geodeettinen laitoksen assistentti, vuosina 1933–1938 valtiongeodeetti ja vuodesta 1936 Teknillisen korkeakoulun geodesian lehtori. Hirvonen aloitti työskentelyn V. A. Heiskasen ohjauksessa geoidin gravimetrisen määrittelyn parissa. Hän sai 1950 Teknillisen korkeakoulun geodesian professorin viran Heiskasen luovuttua siitä. Hirvonen seurasi myös tähtitieteen kehitystä toimien 1956–1964 Ursan varapuheenjohtajana.
Hirvonen hoiti 1950-luvulla ajoittain Ohion osavaltionyliopiston geodesian professorin opetustehtäviä ja oli vuonna 1968 Havaijin yliopiston tutkijaprofessorina.
Hirvonen sovelsi ensimmäisenä maailmassa Stokesin kaavaa gravimetriseen geoidilaskuun. Niukasta, vain noin 4 500 pisteen globaalista painovoima-aineistosta huolimatta hän kykeni osoittamaan, että geoidi voi poiketa vertausellipsoidista vain vähän, keskimäärin 50 metriä. Hirvonen osoitti myös, että päiväntasaaja oli ennemmin ellipsin kuin ympyrän muotoinen. Hän julkaisi tutkimuksensa tulokset 1934 väitöskirjassaan The Continental Undulations of the Geoid.
Hirvonen oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän oli Maanmittaustieteiden seuran puheenjohtaja vuosina 1951–1955 ja aikakauskirja Maanmittauksen päätoimittajana 1952–1976. Lisäksi hän oli Kansan Raamattuseuran säätiön hallituksen puheenjohtaja 1965–1976 ja Suomen Akateemisen Urheiluliiton esimies 1957–1961. Hän harrasti suunnistusta.
Marriage Story
Marriage Story on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Noah Baumbach. Elokuvan pääosissa ovat Scarlett Johansson ja Adam Driver. Marriage Story kertoo avioerosta.
Marriage Story sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 29. elokuuta 2019, ja sai rajallisen teatterijulkaisun 6. marraskuuta Yhdysvalloissa, jonka jälkeen se julkaistiin Netflixissä 6. joulukuuta. Laura Dern voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon vuoden 2020 gaalassa. Muut Oscar-ehdokkuudet olivat muun muassa paras elokuva, miespääosa (Driver), naispääosa (Johansson) ja alkuperäinen käsikirjoitus. Golden Globe 2020 -gaalassa se palkittiin parhaan naissivuosan (Dern) palkinnolla saatuaan yhteensä kuusi ehdokkuutta. Bafta-gaalassa se on ehdolla kuuteen palkintoon.
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolla sen saamasta 333 arvostelusta 94 prosenttia olivat myönteisiä. Metacritic-sivustolla se sai 93 pistettä sadasta perustuen 53 arvosteluun. Helsingin Sanomien Leena Virtanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, kun taas Hufvudstadsbladetin Sara Ehnholm Hielm antoi sille täydet viisi tähteä.
Aselefech Mergia
Mergia sijoittui 16:nneksi Edinburghin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2008 ja sai kultaa joukkuekilpailussa. Saman vuoden puolimaratonin MM-kilpailuissa Rio de Janeirossa hän sai hopeaa ajalla 1.09.57. Joukkuekilpailussa Etiopia voitti kultaa. Vuoden 2009 Pariisin maratonilla Mergia sijoittui toiseksi ajalla 2.25.02. Saman vuoden Berliinin MM-kilpailuissa hän sai pronssia maratonilla ajalla 2.25.32.
Mergia sijoittui Lontoon maratonilla 2010 alun perin kolmanneksi ennätyksellään 2.22.38, mutta nousi dopingtapausten myötä kilpailun voittajaksi. Seuraavana vuonna hän voitti Dubain maratonin ajalla 2.22.45, mutta keskeytti Daegun MM-maratonin. Tammikuussa 2012 hän voitti Dubain maratonin reittiennätyksellä ja Etiopian ennätyksellä 2.19.31. Lontoon olympiamaratonilla 2012 hän sijoittui 41:nneksi.
Mergia voitti 2015 Dubain maratonin ajalla 2.20.02 ja sijoittui toiseksi New Yorkin maratonilla ajalla 2.25.32. Vuonna 2017 hän oli Lontoon maratonilla kolmas ja Lontoon MM-kilpailujen maratonilla kahdestoista.
Neuhaus
Neuhaus on yleinen saksankielinen nimi. Suomeksi se tarkoittaa 'uusitalo'.
Imogen Heap
Ura
Imogen Heap on kotoisin Romfordista, Essexistä, mutta muutti sittemmin Lontooseen. Heap julkaisi ensimmäisen albuminsa iMegaphone vuonna 1998. Hän tapasi Frou Froun toisen jäsenen Guy Sigsworthin 1990-luvulla ja alkoi tehdä musiikkia tämän kanssa. Frou Froun albumi Details ilmestyi vuonna 2002.
Frou Froun albumin ilmestymisen jälkeen Heap keskittyi soolouraansa. Hän julkaisi albumin Speak for Yourself vuonna 2005 ja albumin Ellipse vuonna 2009. Heap voitti Ellipse-albumillaan parhaiten miksatun albumin Grammy -palkinnon vuonna 2010. Imogen Heapin kappaleita on ollut useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Kappaleet Hide and Seek, Goodnight and Go ja Speeding Cars ovat soineet televisiosarjan O.C. jaksoissa. Hide and Seek on esiintynyt myös CSI: Miamin jaksossa. Kappale Can't Take It In oli mukana elokuvassa Narnian tarinat: Velho ja leijona. Elokuvassa Holiday (2006) soivat Frou Froun kappale Let go ja Heapin Just for now.
Troy Douglas
Troy Douglas (s. 30. marraskuuta 1962) on alankomaalainen pikajuoksija.
Bermudaa edustanut Douglas karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 1989 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,94 ja 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 48,46. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan sisäratojen MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 21,78. 1992 hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa 400 metrillä kahdeksanneksi ajalla 47,43. Seuraavana vuonna hän karsiutui Toronton sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ja Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa 400 metrin välierissä toisissa alkuerissä ajalla 45,57.
Douglas voitti Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 20,94. Kaksi vuotta myöhemmin hän juoksi Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrillä neljänneksi ja myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ajalla 20,43. Douglas sai Alankomaiden edustusoikeuden 7. elokuuta 1998. Budapestin EM-kisoissa hän juoksi 200 metrillä alun perin neljänneksi mutta hänet hylättiin epäurheilijamaisen käytöksen takia. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa 200 metrillä kolmanneksi ajalla 20,40. Juuri ennen Sevillan MM-kisoja 1999 hän kärähti dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Douglas palasi radoille kilpailukiellon päättymisen jälkeen vuonna 2001. Edmontonin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,47 ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2002 hän karsiutui Wienin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrin alkuerissä. Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 10,36 ja sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 Douglas karsiutui 200 metrillä toisissa alkuerissä, mutta oli mukana Alankomaiden joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia.
Douglas on 173 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviaikoinaan 71 kilogrammaa.
Matei Kazijski
pienoiskuva|oikea|Matei Kazijski
Matei Kazijski (, s. 23. syyskuuta 1984) on bulgarialainen ammattilentopalloilija. Hän pelasi kaudella 2007-2008 ammatikseen Italian A1-liigassa, Trentossa.
Ura
Kazijski aloitti ammattilaisuransa Bulgarian pääkaupungissa, Sofiassa, Slavian joukkueessa. Hänen kykynsä huomattiin pian suuremmissa seuroissa, ja pian hänen päällään nähtiin Venäjän mestarin, Moskovan Dynamon paita. Moskova vuokrasi Kazijskin joukkueeseensa isolla rahalla Slaviasta. Kazijski ei kuitenkaan viihtynyt Moskovassa kahta kautta pidempään. Hän pelasi Moskovassa kaksi kautta voittamalla Venäjän mestaruuden, sekä hopeaa, että myös Venäjän cupin. Kahden kauden jälkeen Kazijskin olisi täytynyt palata takaisin Slaviaan, mutta hän ei kuitenkaan halunnut takaisin Bulgariaan, vaan hän halusi päästä A1-liigaan, Italiaan. Sopimuksesta irti pääseminen ei kuitenkaan, ollut Kazijskille helppoa, sillä olihan Slavialla edelleen hänen pelaajaoikeuden. Slavia vaati Kazijskin siirrosta yli miljoonan euron summaa. Italian A1-liigasta seurat eivät kuitenkaan halunneet maksaa niin paljoa bulgarialaisesta.
Kazijski pyysi apua Kansainvälisen lentopalloliiton puheenjohtajalta Ruben Acostalta tilanteeseen. Acosta halusi saada selvityksen Bulgarian lentopalloliitolta Kazijskin pelaajaoikeuksista. Lopulta Acosta sanoi Slavian miljoonan euron vaatimukset turhiksi, ja antoi Kazijskille kauan odottamansa siirron. Kazijski siirtyi pelaamaan Trentoon kolmivuotisella sopimukselle. Moskovan Dynamo sai Kazijskin siirtosummasta 100 000 euroa, kun taas Slavia ei mitään.
Kausi 2007-2008 oli Kazijskille onnistunut Trentossa. Hän nousi joukkueensa tärkeimmäksi pelaajaksi odotetusti, ja päätti kautensa A1-liigan mestaruuteen Itas Diatec Trentinom riveissä.
Maajoukkue
Kazijski pelaa myös Bulgarian maajoukkueessa, jonne hän nousi 19-vuotiaana, vuonna 2003. Hän on yksi joukkueensa tärkeimmistä pelaajista. A-maaotteluita hän on pelannut yli 40. maajoukkueessa. Kazijski on ollut suuressa roolissa, kun Bulgaria on viime vuosina noussut maailman terävimpään lentopallohuippuun keskikastista. Vuoden 2006 MM-kilpailuissa hän oli joukkueensa paras pelaaja, ja johdatti joukkueen MM-pronssille. Samana vuonna Lentopallon Maailmanliigassa Bulgaria voitti pronssia, ja Kazijski valittiin parhaimmaksi syöttäjäksi lopputurnauksessa.
Muuta
Kazijskin isä, ja äiti ovat entisiä Bulgarian maajoukkueen pelaajia. Kazijski pelasi juniorina monia eri pelirooleja. Hän aloitti passarina, jonka jälkeen hän vaihtoi pelipaikkoja monta kertaa. Lopulta hän päätyi nykyiseen rooliinsa yleispelaajana. Kazijski omaa peräti 370cm ulottuvuuden, jonka tiettävästi maailmassa omaa vain kuubalainen Leonel Marshall.
Saavutukset
Henkilökohtaiset:
Maajoukkueessa:
Seurajoukkueessa:
Wilhelm Granlund
Granlundin vanhemmat olivat sotarovasti Wilhelm Granlund vanhempi ja Klara Margareta Holstius. Hän opiskeli lääketiedettä Turussa, Uppsalassa ja Tukholmassa. Lääketieteen lisensiaatti hänestä tuli 1821. Granlund nimitettiin Hämeenlinnan piirilääkäriksi 1823, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1879 asti. Oltuaan ulkomailla 1830-1832 valtion apurahan turvin Granlund väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi, väitöskirjan aiheena oli De asphyxia congelatorum. Granlund julkaisi 1833 toisen väitöskirjan De varioloidibus sisätautiopin professorin virkaa varten, johon valittiin kuitenkin Immanuel Ilmoni. Granlundia pidettiin erittäin taitavana lääkärinä. Hän oli kuului Finska Läkaresällskapetin perustajiin 1835, seuran kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 90-vuotiaana 1885. Professorin arvonimi Granlundille myönnettiin 1871.
Granlundin puoliso vuodesta 1841 oli Fredrika Wilhelmina Spåre (k. 1869), Harvialan kartanon omistajan Otto Reinhold Brusiinin leski.
Interferoni
thumb|300px|Ihmisen interferoni-alfa Interferoni on proteiini, jota virustartunnan uhriksi joutuneet solut ja jotkut lymfosyytit levittävät ympärilleen. Interferoni sitoutuu terveisiin soluihin ja käynnistää niissä puolustusreaktioita, joiden ansiosta virukset eivät kykene tunkeutumaan soluihin.
Kaikki virukset eivät käynnistä isäntäsolussa interferonin tuotantoa, eivätkä kaikki solut pysty tuottamaan interferonia.
Toimintaperiaate
Virukset muodostuvat proteiineista ja nukleiinihaposta eli joko DNA:sta tai RNA:sta. Isäntäsolu ryhtyy tuottamaan interferoneita, kun viruksen nukleiinihapot kiinnittyvät isäntäsolun ribosomeihin. Infektoituneesta solusta erittyvät interferonit sitoutuvat terveiden solujen solukalvon reseptoreihin ja aktivoivat solut tuottamaan erityisiä entsyymejä. Jos tällaiseen soluun tunkeutuu virus, entsyymit tuhoavat viruksen nukleiinihapot. Tuhoaminen estää viruksen lisääntymisessä tarvittavan proteiinisynteesin.
Sofia Aleksejevna
thumb|Sofia Aleksejevna, aikalaismuotokuva. Sofia Aleksejevna (27. syyskuuta (J: 17. syyskuuta) 1657 Moskova, Moskovan Venäjä – 14. heinäkuuta (J: 3. heinäkuuta) 1704 Moskova, Moskovan Venäjä) oli venäläinen suuriruhtinatar ja Moskovan Venäjän sijaishallitsija veljensä Iivana V:n ja velipuolensa Pietari I:n alaikäisyyden aikana vuosina 1682–1689.
Suku ja koulutus
Sofia Aleksejevna oli tsaari Aleksei Mihailovitšin ja tämän ensimmäisen puolison, puolalaissyntyisen pajarintyttären Maria Iljinitšna Miloslavskajan (1624–1669) vanhin aikuiseksi elänyt tytär. Hänellä oli 12 sisarusta, joista viisi kuoli jo lapsina. Kukaan tyttäristä ei avioitunut ja kaksi heistä ryhtyi nunniksi. Sofian kolmella veljellä Alekseilla, Fjodorilla (Fjodor III) ja Ivanilla (Iivana V) oli synnynnäinen keripukki, ja he kuolivat nuorina.
Yleensä yläluokan tyttärien koulutus loppui 10-vuotiaana, mutta Sofian pyyntöjen ansiosta hänen opettajanaan oli valkovenäläinen runoilija ja ortodoksimunkki Simon Polotskilainen (1629–1680), joka oli aikansa oppineimpia. Simon Polotskilainen opetti poikkeuksellisesti myös perheen muita tyttäriä, mutta Sofia oli perheen ainoa tytär, joka sai opetusta veljiensä Aleksein ja Fjodorin kanssa. Sofia osasi latinaa, puhui sujuvasti puolaa ja sepitti itse runoutta. Hänellä oli laaja uskonnollista ja teologista kirjallisuutta sisältävä kirjasto.
Vaikka Sofia nousi sijaishallitsijaksi taka-alalta vuoden 1682 valtataisteluiden aikana, hänen aikaisempi vaikutuksensa voi auttaa selittämään tätä. Vuoden 1676 hallitsijanvaihdoksessa Sofia saattoi toimia veljensä Fjodor III:n edun mukaisesti. Sofian kerrotaan anelleen kuolevalta isältään tsaari Aleksei Mihailovitšilta, ettei tämä julistaisi Pietaria kruununperillisekseen. Fjodorin kyky johtaa Moskovan Venäjää kyseenalaistettiin hänen heikon luonteensa ja huonon terveytensä vuoksi. Hänen henkiset kykynsä kehittyivät ajan myötä, kun häntäkin opetti Simon Polotskilainen. Monien historioitsijoiden mukaan Fjodor III itse asiassa ”hallitsi sisarensa Sofian protektoraatin alaisuudessa”. Sofia saapui myös Fjodorin kuolinvuoteelle ja hautajaisiin ajamaan etujaan ja luomaan kontakteja, minkä kaltainen julkinen esiintyminen oli sen ajan yläluokan naiselle ennenkuulumatonta.
Sijaishallitsijana
Sofia Aleksejevnan tärkein neuvonantaja oli hänen väitetty rakastajansa, ruhtinas Vasili Golitsyn (1643–1714), joka suunnitteli monenlaisia uudistuksia Venäjällä. Sofian valtakaudella tavaratuotantoa pyrittiin kehittämään kannustamalla ulkomaisia käsityöläisiä asettumaan Venäjälle. Ongelmia aiheuttivat talonpoikien tyytymättömyys ja kiistat vanhauskoisten kanssa. Golitsynin suosituksesta Venäjä solmi vuonna 1686 Puola-Liettuan kanssa ”ikuisen rauhansopimuksen”, jolla vahvistettiin vuoden 1667 Andrusovon aseleposopimuksen sisältö, sekä Kiinan kanssa edullisen Nertšinskin rauhan vuonna 1689. Turkin sodassa Golitsyn johti vuosina 1687 ja 1689 kahta epäonnista sotaretkeä Krimin tataareja vastaan.
Sofia hallitsi lujalla kädellä, mutta oli historioitsijoiden Nikolai Karamzinin ja Nikolai Polevoin mukaan vallanhimonsa sokaisema. Tämän ”bogatyr-tsarevnan”, kuten historioitsija Sergei Solovjov häntä kutsui, toiminta ja elämä oli poikkeavaa naiselle: yläluokan moskovalaiset naiset olivat suljettuina teremiin eli naistentupaan, he liikkuivat ulkona hunnutettuina ja vartioituina, ja heidät pidettiin poissa julkisista tilaisuuksista ja politiikasta.
Ranskalainen diplomaatti Foy de la Neuville kuvasi Sofia Aleksejevnaa vuonna 1689 näin: ”Hän on hirveän lihava, hänellä on ruukun kokoinen valtava pää, kasvoissa karvoja, jaloissaan punahukka-tauti [lupus] ja hän on vähintään 40-vuotias.” De la Neuville kirjoitti myös: ”Hänen mielensä ja arvokkuutensa eivät sisällä lainkaan hänen ruumiinsa rumuuden jälkiä, sillä sikäli kuin hänen vyötärönsä on lyhyt, leveä ja karkea, hänen mielensä on yhtä ohut, oivaltava ja taitava.”
Syrjäyttäminen ja viimeiset vuodet
thumb|Suuriruhtinatar Sofia Novodevitšin luostarissa 1698, [[Ilja Repinin historiamaalaus vuodelta 1879. Ikkunan ulkopuolella näkyy roikkumassa hirtetty kapinallinen streltsi.]] Sotilaalliset vastoinkäymiset lisäsivät tyytymättömyyttä Sofia Aleksejevnan hallintoon. Eliminoidakseen kilpailijansa Sofia yritti elokuussa 1689 nostattaa streltsit uudelleen Naryškinejä ja Pietari I:tä vastaan, mutta streltsien komentajat asettuivatkin Pietarin puolelle ja syrjäyttivät Sofian. Pietari pakotti vallasta syrjäytetyn Sofian asettumaan syyskuussa 1689 Moskovassa sijaitsevaan Novodevitšin nunnaluostariin, jossa tämä asui kymmenen vuotta varsin mukavasti palvelijoittensa kanssa ja sai vastaanottaa vieraita sekä hovin keittiöstä lähetettyjä herkkuja.
Vuonna 1698 Moskovassa puhkesi jälleen streltsien kapina, joka kuitenkin kukistettiin. Sofia ei ollut kapinan takana, mutta kapinallisten tavoitteena oli mahdollisesti ollut palauttaa hänet valtaan. Pietari I:n kuulusteli sisarpuoltaan henkilökohtaisesti ja hänen asettamansa erikoistuomioistuin tuomitsi Sofian lokakuussa 1698 elämään loppuikänsä eristettynä ulkomaailmasta. Lisäksi 195 Sofiaa kannattanutta streltsiä hirtettiin hänen keljansa ikkunan ulkopuolelle ja jätettiin roikkumaan sinne viideksi kuukaudeksi. Sofia teki luostarilupauksen vuonna 1698 nimellä nunna Susanna ja eli kuusi vuotta aineellisesti hyvissä oloissa, mutta erillään muista sisariston nunnista, joita hän sai tavata vain kerran vuodessa pääsiäissunnuntaisin luostarikirkossa.
Sofia Aleksejevna kuoli Novodevitšin luostarissa 46-vuotiaana 14. heinäkuuta 1704 ja hänet haudattiin luostariin.
Juvankoski (Tarvasjoki)
Juvankoski on koski Paimionjoessa Tarvasjoella Liedossa Varsinais-Suomessa. Se on yhdessä Paimiossa siitä alavirtaan sijaitsevien Askalankosken ja Juntolankosken kanssa yksi Paimionjoen alajuoksun kolmesta voimalaitoskäyttöön valjastetusta koskesta. Kaikki kolme pientä voimalaitosta omistaa Koskienergia ja niiden kunkin putouskorkeus on 14 metriä. Juvankosken nykyinen voimalaitos sai perustamisluvan vuonna 1916 ja on Paimionjoen voimalaitoksista vanhin. Voimalaitoksessa on kaksi koneistoa, teholtaan 1 MW ja 0,3 MW. Isomman koneiston vesi tulee padosta kallioon louhittua tunnelia pitkin, pienempään vesi johdetaan maan pinnalla kulkevalla putkella.
Juntolankosken voimalaitos perustettiin 1920 ja Askalankosken 1938.
NOT-portti
thumb|EI-portti. NOT-portti ( tai inverter, käytetään suomalaista nimitystä ei) on looginen portti, joka vastaa loogista negaatiota ja siten sanaa ”ei”. Operaatiosta käytetään logiikassa joskus symbolia \not{}, \neg tai. Sen merkitys on ”negaatio”, ts. propositiologiikan kaavana:
ja totuustauluna:
Muuta
Jos EI-portti kytketään toiseen EI-porttiin negaatio kumoutuu eli:
Bittioperaatio NOT merkitään useissa ohjelmointikielissä:.
Zoë Bell
thumb|Zoë Bell [[Texasissa vuonna 2006.]] Zoë Bell (s. 17. marraskuuta 1978 Waiheke Island) on uusiseelantilainen näyttelijä ja stunt-esiintyjä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten roolistaan omana itsenään Quentin Tarantinon elokuvassa Death Proof. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Kill Bill -elokuvissa sijaisrooleissa. Zoën äiti Tish oli sairaanhoitaja ja isä Andrew lääkäri.
Ganz vállalatok
Ganz vállalatok on unkarilainen vuonna 1844 perustettu teollisuusyritys, joka on keskittynyt erityisesti liikennevälineiden valmistamiseen. Erityisen tunnettuja ovat Ganzin raitiovaunut.
Ábrahám Ganz perusti Ganzin 1845, ja sen valmistamia junanpyöriä vietiin kaikkialle Eurooppaan. Ganzin kuoleman jälkeen András Mechwart otti yrityksen haltuunsa 1875 ja kehitti siitä Unkarin suurimpiin kuuluvan teollisuusyrityksen. Ganziin perustettiin 1878 sähköosasto, joka eriytyi omaksi yrityksekseen 1900-luvun alussa. Ganz perusti 1909 telakan Rijekaan. Vuoden 1911 yhdistymisen jälkeen telakasta tuli Itävalta-Unkarin merkittävimpiä.
Ganzin merkittävimmäksi tuotteeksi muodostui 1920-luvulla raitiovaunut, joita myytiin Euroopan lisäksi myös Argentiinaan, Egyptiin, Intiaan ja Uruguayhin. Ganz kansallistettiin 1946 ja siitä muodostettiin kuusi suurta yritystä 1949. Yritykset liittyivät toisten kanssa seuraavien vuosikymmenien aikana, ja esimerkiksi Ganzin vaunuista ja koneista vastannut yritys yhdistyi 1959 MÁVAGin kanssa. Ganz-MÁVAG osti monia pienempiä tehtaita, ja sen tuotteet laajenivat muun muassa siltoihin. Ganz-MÁVAG valmisti rautaosia esimerkiksi moniin Tiszan siltoihin ja Budapestin Elisabetin siltaan. Ganzin rautatietehdas siirtyi 1989 brittiläisen Telfos Holdingin omistukseen ja parin vuoden päästä itävaltalainen GE Jenbacher osti Ganz-Hunsletin.
Delta Force
'''Erikoisjoukkojen 1. operatiivinen osasto–Delta eli Delta Force''' on Yhdysvaltain maavoimien alaisuudessa toimiva erikoisjoukko, jonka ensisijaisiin tehtäviin kuuluvat terrorismin vastainen taistelu ja Yhdysvaltain maailmanlaajuisiin sotilasoperaatioihin osallistuminen.
Historia
Delta Forcen perusti 9. syyskuuta 1977 aikoinaan Vietnamin sodassa palvellut Yhdysvaltain maavoimien eversti Charles ”Charlie” Beckwith, jonka silloinen Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter oli valinnut muodostamaan huippukoulutetun, terrorismin vastaiseen taisteluun perehtyneen erikoisyksikön. Yhdessä kenraali William Westmorelandin ja majuri Richard ”Dick” Meadowsin kanssa Beckwith perusti Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukon, jonka ”Delta Force” -nimen on yleisesti arveltu viittaavaan Beckwithin komentamaan Project Delta -erikoisyksikköön, joka suoritti Vietnamin sodassa erilaisia tiedusteluoperaatioita. Delta Forcen toimintamenetelmät Beckwith kuitenkin kopioi brittien maineikkaalta Special Air Service -yksiköltä, jossa Beckwith oli palvellut vuosien 1962 ja 1963 välisenä aikana.
Organisaatio
Koska Pentagon valvoo tiukasti Delta Forceen liittyviä tietoja ja kieltäytyy julkisesti kommentoimasta yksikköä ja sen toimintaa, Delta Forcen rakenteesta ei ole paljon tietoa. Delta Forcen tiedetään olevan arviolta 360 miehen vahvuinen, ja että yksikön operatiivinen päämaja on Fort Braggin sotilastukikohta Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Fort Braggissa sijaitsee Delta Forcen jäsenten harjoituskeskus, jossa on muiden muassa valtava uima-allas, kolmikerroksinen kiipeilyteline ja useita ampumaratoja. Delta Forcen jäsenistä noin 250 toimii kenttätyössä, ja loput ovat joko mekaanikkoja, viestimiehiä tai tietokoneoperaattoreita.
Delta Force on jaettu Alpha-, Bravo- ja Charlie-komppaniaan, joista jokaisessa on kolme joukkuetta. Yhdessä joukkueessa on neljä ryhmää, ja yhteen ryhmään kuuluu viisi taistelijaa. Jokaisessa joukkueessa kaksi ryhmistä on perehtynyt tarkka-ammuntaan ja rynnäkkö-operaatioihin ja kaksi muuta ovat erikoistuneet tiedusteluun ja viholliskohteiden valvontaan. Joukkueiden ja ryhmien kokoa voi muuttaa tehtävän vaatiessa, minkä tarkoituksena on tehdä Delta Forcesta mahdollisimman sopeutumiskykyinen mitä erilaisimpiin tehtäviin.
Delta Force on tunnettu siitä, että yksikkö tekee aktiivista yhteistyötä muiden maiden asevoimien ja poliisilaitosten erikoisjoukkojen kanssa, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan Special Air Servicen, Israelin Sayeret Matkalin, Saksan GSG 9:n ja Ranskan GIGN:n kanssa. Delta Force on myös antanut terrorismin vastaista taistelukoulutusta monille SWAT-yksikköjen ja FBI HRT:n jäsenille.
Koulutus
Useimmat Delta Forcen jäsenet ovat peräisin Yhdysvaltain maavoimien muista erikoisjoukoista, mutta Delta Forceen voi myös pyrkiä suoraan, mikäli kuuluu maavoimiin tai kansalliskaartiin. Alokkaiden on oltava miespuolisia ja 22–26-vuotiaita Yhdysvaltain kansalaisia, jotka ovat suorittaneet asepalveluksensa ja saaneet perusteellisen sotilaskoulutuksen.
Alokkailta vaaditaan erilaisia, fyysisesti vaativia kuntotestejä, joissa heidän on muiden muassa suoritettava 33 punnerrusta minuutissa, juostava kahden mailin (3218 m) mittainen juoksurata läpi 16 ja puolessa minuutissa, sekä uitava sata metriä täydessä sotilasvarustuksessa. Neljän viikon mittaisen valintaprosessin viimeisessä ja ratkaisevassa kuntotestissä alokkaiden on vaellettava 80 kilometrin mittainen matka 20 tunnin sisällä, ja koko vaelluksen aikana heidän on kannettava noin 30 kilogramman (70 paunaa) painoista rinkkaa selässään.
Mikäli alokas selviytyy kuntotesteistä, hän pääsee Delta Forcen jäseneksi. Valintaprosessin jälkeen alokas joutuu kuuden kuukauden mittaiselle koulutuskurssille, minkä aikana hänelle opetetaan muiden muassa erilaisten käsiaseiden ja räjähteiden käyttöä. Kertomusten mukaan tarkka-ampujiksi koulutettavien on koulutuksen aikana osuttava kaikkiin maaleihin noin 550 metrin (600 jaardia) päästä ja 90 prosenttiin noin 915 metrin (1000 jaardia) päässä olevista maaleista.
Kalusto
Vaarallisten ja yleensä huippusalaisten tehtäviensä takia Delta Forcen jäsenet on varustettu Yhdysvaltain asevoimien kehittyneimmillä aseilla ja varusteilla. Yksikön sotilaiden ensisijaiset aseet ovat Colt M1911 -pistooli sekä M4-karbiini, johon on yleensä kiinnitetty M203-kranaatinheitin (tullaan myöhemmin korvaamaan M320-kranaatinheittimellä). Heckler & Kochin uusin valmistama rynnäkkökivääri, HK416, on myös Delta Forcella rajallisessa käytössä. Yksikön tarkka-ampujat on aseistettu M14-tarkkuuskivääreillä tai sen eri versioilla. Delta Forcen jäsenet voivat myös halutessaan käyttää muita Yhdysvaltain asevoimien palveluskäytössä olevia pienaseita.
Delta Forcella on myös käytössä erilaisia kuljetushelikoptereita, joille on annettu väärennetyt tunnusnumerot. Historiansa aikana Delta Force on käyttänyt erikoisoperaatioissaan muiden muassa MD500-, CH-53 Sea Stallion - ja UH-60 Black Hawk -helikoptereita.
Metropoli
pienoiskuva|Kuva Tokiosta, maailman suurimmasta metropolista.
Suurkaupunki eli metropoli on yleensä suuri, alueellisesti merkittävä kaupunki tai kaupunkialue. Käsite metropoli on peräisin kreikan sanasta metropolis, joka tarkoittaa emokaupunkia.
Metropoleihin kohdistuvaa aluepolitiikkaa nimitetään metropolipolitiikaksi. Suomessa harjoitetun aluepolitiikan on nähty 2000-luvulla kehittyneen kohti metropoleja painottavaa näkökulmaa. Metropolikehityksen kansainvälisiin teoreetikoihin kuuluu muun muassa yhdysvaltalainen ekonomisti ja kaupunkitutkija Richard Florida.
Lähteet
Unia Metropolii Polskich
Toleranssi (lääkeaineoppi)
Toleranssi tarkoittaa jonkin lääkkeen tai päihteen runsaan käytön jälkeen siihen muodostuvaa sietokykyä, joka kasvaa sen mukaan, miten usein ja miten paljon ainetta käytetään. Toleranssi liittyy riippuvuuteen, sillä riippuvuuteen liittyy voimakasta halua käyttää tiettyä ainetta, kasvavaa aineen sietokykyä ja vieroitusoireita. Jos kehossa on jatkuvasti lääkettä, se voi estää välittäjäaineiden vapautumisen synapseista. Lääkkeet voivat myös vähentää reseptorien lukumäärää. Tällöin ainetta pitää käyttää enemmän alkuperäisen vaikutuksen aikaansaamiseksi. Jos lopettaa lääkkeen käytön yllättäen eikä keho saa ainetta johon se on tottunut, hermosolut eivät heti palaa normaalitilaan. Hermosoluissa on liian vähän reseptoreita, välittäjäaineita ei vapaudu tarpeeksi tai MAO-entsyymit eivät pysty hajottamaan tarpeeksi välittäjäaineita, vaan välittäjäaineet jäävät synapsirakoon.
Lääketoleranssi
Tunnettu lääke, jonka toleranssi saattaa yksilöllisesti kasvaa lääkettä jatkuvasti käytettäessä, on sepelvaltimotaudin hoitoon käytettävä glyseryylinitraatti.
Toleranssi on eri asia kuin riippuvuus, joka samalla aineella tunnetaan esimerkiksi dynamiittiteollisuudesta, jossa glyseryylinitraatille altistuvat työntekijät saavat päänsärkyä ja muita vieroitusoireita.
Alkoholitoleranssi
Alkoholin humalluttava vaikutus vähenee, kun alkoholia käytetään toistuvasti. Elimistön sopeutumista alkoholiin tapahtuu jo yhden humaltumiskerran kuluessa. Toleranssi kuitenkin lisääntyy, jos alkoholin käyttöä vähennetään.
Eräs elimistön keino sopeutua alkoholin vaikutuksiin on aineenvaihdunnallinen toleranssi, jossa elimistö pyrkii tehostamaan alkoholin palamista. Aineenvaihdunnallinen toleranssi kehittyy silloin, jos alkoholia käytetään pitkään ja runsaasti. Hermostollinen toleranssi taas tarkoittaa, että hermosto yrittää toimia normaalisti elimistön alkoholista huolimatta, joten alkoholi humalluttaa vähemmän. Hermostollinen toleranssi kehittyy jo yksittäisten, toistuvien nauttimiskertojen myötä. Myös ympäristö, jossa alkoholia nautitaan, voi vaikuttaa sietokyvyn kehittymiseen. Ihminen yhdistää alitajuisesti humaltumisen johonkin ympäristöön, jolloin hermosto osaa kumota alkoholin vaikutuksia vain samoissa olosuhteissa.
Apostolo Zeno
Apostolo Zeno (11. joulukuuta 1669 Venetsia – 11. marraskuuta 1750 Venetsia) oli italialainen runoilija, libretisti ja lehtimies, joka vuodesta 1718 toimi Wienissä Habsburgien hovin hovirunoilijana. Pietro Metastasion ohella Zeno oli yksi myöhäisbarokin vaikutusvaltaisimmista oopperalibretisteistä ja vaikutti merkittävästi opera serian kehitykseen.
Itškerian tšetšeenitasavalta
Itškerian tšetšeenitasavalta on nimitys, jota käytettiin Tšetšenian kansainvälisesti tunnustamattomasta separatistihallinnosta vuoteen 2007 asti, jolloin separatistihallinnon johtaja Doku Umarov julisti uuden Kaukasuksen emiraatin sen seuraajaksi.
Vuonna 1991 Neuvostoliiton ollessa romahtamaisillaan Džohar Dudajev julisti Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n itsenäiseksi. Venäjän presidentti Boris Jeltsin, Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov, tai mikään itsenäinen valtio ei tunnustanut alueen itsenäisyyttä. Pääasiallinen syy alueen itsenäisyyden tunnustamattomuuteen oli se, että kansainvälisesti oli päätetty tunnustaa ainoastaan Neuvostoliiton entisten sosialististen neuvostotasavaltojen kuten Venäjän federaation itsensä tai Ukrainan itsenäisyys, mutta autonomisen sosialistinen neuvostotasavallan aseman omaavien alueiden, kuten Karjalan oli määrä jäädä Venäjän federaation itsehallintoalueiksi. Tämän johdosta osa itsenäistymishaluisista alueista, Tšetšenian ohella muun muassa Tatarstan ja Dagestan, jäivät Venäjän federaation osiksi. Ainoastaan tšetšeenit ryhtyivät kapinaan kansallisen itsenäisyyden puolesta. Mikään itsenäinen valtio ei tunnustanut Itškeriaa, pääasiallisena syynä diplomaattisuhteiden säilyttäminen Venäjän kanssa. Tosin aikaisemmin Zviad Gamsakhurdian johtama Georgia oli tunnustanut Itškerian itsenäiseksi, samoin kuin Taliban-liike.
Tasavallalle säädettiin uusi perustuslaki, joka tuli voimaan 12. maaliskuuta 1992 korvaten vuoden 1978 neuvostoaikaisen. Perustuslakiin tehtiin marraskuussa 1996 lisäys ensimmäisen Tšetšenian sodan jälkeen ja toinen helmikuussa 1997 Aslan Mashadovin valinnan jälkeen.
Vuonna 1997 Venäjän federaatio allekirjoitti Itškerian hallinnon kanssa rauhansopimuksen ensimmäisen Tšetšenian sodan päätteeksi.
Aslan Mashadov valittiin presidentiksi 1997 kansainvälisesti reiluksi tunnustetussa vaalissa. Samassa yhteydessä valittiin 63-jäseninen parlamentti.
Tasavalta vajosi ensimmäisen Tšetšenian sodan jälkeen käytännössä anarkiaan ja erilaisten rosvojoukkojen ja "komentajien" hallitsemaksi. Tasavallassa ryösteltiin yleisesti mm. junakuljetuksia ja myös ulkomaiden kansalaisia pidettiin panttivankeina lunnaiden toivossa. Maassa vahvistui myös ääri-islamilainen suuntaus ja vaatimuksia sen julistamisesta islamilaiseksi valtioksi. Laittomuuksia hillittiin mm. julkisilla teloituksilla.
Alkuvuodesta 1999 Mashadov ilmoitti šarialakiin siirtymisestä, jonka sotaneuvosto vahvisti virallisesti kesällä 2002. Mashadov nimitti myös islamistista suuntausta edustavan Šamil Basajevin pääministerikseen. Vuonna 1999 alkoi toinen Tšetšenian sota Basajevin johtamien islamistien hyökättyä naapuritasavalta Dagestaniin ja julistettua sinne islamilaisen valtion.
Itškerian tšetšeenitasavalta tuli käytännössä päätökseen viimeisen presidentin Doku Umarovin julistettua lokakuun 2007 lopussa videoviestissään itsensä "Kaukasian emiiriksi" hajottaen Itškerian tšetšeenitasavallan ja päätettyä sen presidenttiyden. Hän julisti myös liikkeensä taistelun kattavan paitsi toimet Venäjän turvallisuusjoukkoja vastaan, myös pyhän sodan Yhdysvaltoja, Britanniaa ja Israelia vastaan. Tuolloin tasavallan parlamentti, jossa on edelleen noin 10 itsenäisyyttä kannattavaa jäsentä, julisti presidentin erotetuksi virastaan ja hänen valtaoikeuksiensa siirtyvän parlamentille. Päätös oli mahdollisesti voimassa olleen perustuslain vastainen.
Umarov antoi 11. joulukuuta 2007 asetuksen, joka lakkautti Itškerian presidentinviran, parlamentin ja hallituksen, ja nimesi Tšetšenian yhdeksi Kaukasian emiraatin maakunnista.
Ukrainan rada tunnusti Itškerian itsenäisyyden 18. lokakuuta 2022.
Suolaista ja makeaa
Suolaista ja makeaa on Kaisa Rastimon ohjaama romanttinen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 17. maaliskuuta 1995. Elokuva kertoo todellista rakkautta etsivästä Annasta (Päivi Akonpelto), joka juhannusyönä kohtaa Laurin (Petri Hanttu).
Elokuva voitti kaksi Jussi-patsasta: Päivi Akonpelto sai Jussi-patsaan parhaasta naispääosasta ja Pietari Koskinen parhaasta äänisuunnittelusta.
Hawkwind (albumi)
Hawkwind on samannimisen space rock-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1970. Albumi on ensimmäisiä ns. space rock-genren albumeja. Ilmestyessään se ei ollut suuri kaupallinen menestys, mutta se myi hyvin underground-piireissä ja sai myös positiivisia arvosteluja musiikkilehdistössä.
Taustaa, albumin nauhoitus ja materiaali
Yhtyeen perusti alkuvuodesta 1969 kitaristi-laulaja Dave Brock. Blues- ja katumuusikkona aiemmin toiminut Brock oli kiinnostunut mm. Pink Floydin tyylisen elektronisen ja psykedeelisen musiikin tuomista mahdollisuuksista. Muita mukaan tulleita muusikoita olivat basisti John A. Harrison, rumpali Terry Ollis, kitaristi Mick Slattery, ääniefektejä tuottanut Dik Mik sekä alkuvaiheessa roudarina toiminut saksofonisti Nik Turner. Yhtyeen jäsenet viettivät aikaa Lontoon Notting Hillin taiteilija- ja hippialueilla, jossa ns. "vapaa" elämäntyyli ja eri huumausaineiden käyttö oli yleistä. Yhtye toimi ensin Group X-nimisenä ja sittemmin nimi muuttui Hawkwind Zoon kautta Hawkwindiksi. Manageriksi tuli Clearwater-nimisen managerointi-firman perustajiin kuulunut Doug Smith ja levytyssopimuksen yhtye sai Liberty/UA:lta joka toimi yhteistyössä Clearwaterin kanssa. Ennen ensilevyn nauhoituksia kitaristi Slattery lähti yhtyeestä ja tilalle tuli Huw Lloyd Langton.
Albumin tuottajaksi tuli Pretty Things -yhtyeen entinen kitaristi Dick Taylor, jonka Liberty/UA oli palkannut tuottajakseen. Hän oli myös soittanut kitaraa joissain yhtyeen konserteissa Slatteryn lähdettyä. Taylorin mukaan paras tulos saatiin, kun yhtyeen PA-kamat pystytettiin studioon ja yhtyeen annettiin soittaa livenä. Albumin nauhoitukset kestivät noin viikon ajan.
Suurin osa albumista perustuu "Sunshine Special"-nimiseen vapaamuotoiseen psykedeelis-vaikutteiseen instrumentaali-jamiin, joka leikattiin erinimisiksi kappaleiksi ("The Reason Is?", "Be Yourself", "Paranoia", "Seeing It as You Really Are"). Albumin aloittava, singlenäkin julkaistu "Hurry on Sundown" ja sen päättävä "Mirror of Illusion" poikkeavat kaavasta olemalla akustisia ja folk-vaikutteisia, pohjautuen tunnelmiltaan kitaristi-laulaja Dave Brockin katusoittaja-aikoihin.
Kansitaide
Albumi julkaistiin alun perin avattavilla, eli ns. gatefold-kansilla. Sini-vihreä-oranssisävytteiset kannet suunnitteli Arthur Rhodes. Etukannen kuvassa on useampi vihreä, ihmiskädet omaava lohikäärme, joka nousee lehtikasasta. Lehden muodostavat myös yhtyeen nimen. Sisäkannessa on kuva yhtyeestä lavalla.
Alkuperäisessä painoksessa kaikki kappaleet on kreditoitu pelkäästään Dave Brockin nimiin, mutta uudemmat painokset kreditoivat kappaleet koko yhtyeelle.
Vastaanotto mediassa
Nykyajan kriitikoista mm. Allmusic-sivuston kriitikko kehuu albumia "hienoksi avaukseksi yhtyeen uralla" ja vertaa sitä varhaiseen Pink Floydiin. Hawkwind-aiheisen Starfarer-sivuston ylläpitäjä puolestaan kuvaa albumin sisältöä "alkukantaisien elektronisien äänien ja yhden riffin akustisten jamien yhdistelmäksi".
Myös yhtyeen jäsenet ovat olleet tyytyväisiä albumiin ja johtohahmo Dave Brock pitää albumia yhtenä suosikeistaan yhtyeen katalogissa. Albumi julkaistiin remasteroituna bonus-kappalein varustettuna 1990-luvun puolivälissä.
Singlejulkaisu
"Hurry On Sundown" / "Mirror of Illusion" (edit) (Liberty, LBF 15382, 7"-single)
Juoksija (lehti)
Juoksija on vuonna 1971 perustettu suomalainen kestävyysurheiluun ja kuntoiluun sekä terveelliseen elämään keskittyvä aikakauslehti. Lehdessä käsitellään muun muassa juoksua, maastohiihtoa, suunnistusta ja pyöräilyä sekä kilpaurheilun että kuntoilun kannalta. Se on Euroopan pitkäikäisin juoksulehti.
Lehden perusti Tapio Pekola, joka toimi myös pitkään lehden päätoimittajana. Hän siirtyi eläkkeelle keväällä 2008 lehden toimitusjohtajan paikalta. Jo aiemmin lehden päätoimittajan tehtäviin oli tullut entinen huippujuoksija Ari Paunonen. Lehden toimitusjohtaja on entinen kilpamaratoonari Harri Hänninen.
Juoksija ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa. Mukana on tulospörssi, ja kerran vuodessa ilmestyy juoksukalenteri. Lehden levikki on noin 19 000 (2013). Lehden toimitus sijaitsee Helsingin Olympiastadionilla.
Lehdellä on tytärlehti vuonna 2009 perustettu Hiihto, kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä lehti, jonka levikki on runsaat 8 000.
Die Weltbühne
thumb|150 px|Weltbühne kansi, 12. maaliskuuta 1929 thumb|200px|[[Carl von Ossietzky Esterwegenin keskitysleirillä 1934.]] Die Weltbühne oli saksalainen viikkolehti, jonka aiheet olivat politiikka, taide ja talous. Sen perusti Berliinissä vuonna 1905 Siegfried Jacobsohn, aluksi nimellä Die Schaubühne, jolloin se oli teatterilehti. Nimi muuttui 1918 Die Weltbühneksi. Lehden johtoon tuli 1927 Carl von Ossietzky, ja hän oli tehtävässä lehden lakkauttamiseen saakka. Natsien noustua valtaan lehti lakkautettiin, joskin se ilmestyi maanpaossa nimellä Die neue Weltbühne. Toisen maailmansodan jälkeen se ilmestyi DDR:ssä alkuperäisellä nimellä, ja oli hengissä vuoteen 1993. Lehden levikki oli enimmilläänkin vain 15 000.
Yves Lampaert
Yves Lampaert (s. 10. huhtikuuta 1991 Izegem, Länsi-Flanderi) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Topsport Vlaanderen - Baloise -joukkueessa 2013, ja on vuodesta 2015 edustanut belgialaistallia, joka nykyiseltä nimeltään on Soudal-Quick Step.
Lampaert voitti joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden 2016. Seuraavana vuonna hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Dwars door Vlaanderen -kilpailun 39 sekunnin erolla Philippe Gilbertiin. Hän voitti samana vuonna Belgian aika-ajomestaruuden ja toisen etapin Espanjan ympäriajossa. Hän voitti Dwars door Vlaanderenin jälleen 2018 kahden sekunnin erolla Mike Teunisseniin. Hän voitti samana vuonna maantieajon Belgian-mestaruuden ja joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden. Hän voitti De Pannen kolmen päivän ajon 2020 ja aika-ajon Belgian-mestaruuden 2021. Hän voitti ensimmäisenä päivänä ajetun aika-ajoetapin Ranskan ympäriajossa 2022 ja johti kokonaiskilpailua yhden etapin ajan.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Seututie 923
thumb|220px|Näkymä Hangassalmenaholla kaakkoon. Seututie 923 on eteläisessä Lapissa kulkeva seututie. Se haarautuu seututieltä 924 Simojoen varrella Alaniemen kylässä Simossa ja johtaa Keminmaan Sompujärven kylän kautta Tervolan keskustaajamaan, jossa se liittyy seututeihin 926 ja 929 sekä valtatiehen 4. Tie on kapea ja sorapintainen välillä Sompujärvi–Tervola.
Skate
Skate voi tarkoittaa seuraavia:
Derren Brown
thumb|Derren Brown Derren Victor Brown (s. 27. helmikuuta 1971 Croydon) on englantilainen silmänkääntäjä ja mentalisti, kirjailija, maalari ja skeptikko. Hän opiskeli nuorena lakia ja saksan kieltä, mutta jätti myöhemmin opintonsa kesken ja keskittyi taikuuteen ja mielen hallintaan. Vuoden 2000 TV-sarja Mind Control toi Brownin julkisuuteen, ja hän onkin tehnyt uraa televisiossa siitä lähtien. Hän yhdistelee psykologiaa, hypnoosia ja taikuudessa käytettäviä keinoja tehdessään mentalistisia temppuja.
Derren Brownin "Inside Your Mind" televisio-ohjelmaa on esitetty Suomessa Yle TV2:lla nimellä "Hallitsen mieltäsi - Derren Brown".
Live-showt
Live-showsta on julkaistu DVD-koosteita. Svengali oli ensimmäinen kiertue, jota hän ei kirjoittanut yhteistyössä Andy Nymanin kanssa.
Sinisalo
Sinisalo-nimisiä tunnettuja henkilöitä:
Sinisalo-nimisiä yrityksiä ja tuotemerkkejä:
Taikapeili (yhtye)
Taikapeili oli 1990-luvun puolessa välissä Suomessa suureen suosioon noussut pop-duo, jonka muodostivat Hanna-Riikka Siitonen ja Nina Tapio. Yhtyeen tuottajana toimi Kristian Maukonen.
Yhtyeen debyyttialbumia Suuri salaisuus (1994), jonka menestystä vauhditti hittikappale ”Jos sulla on toinen”, on myyty yli 95 700 kappaletta. Yhtye sai vuoden 1994 tulokas-Emman. Kakkosalbumia Nähdään taas (1995) myytiin vielä yli 38 000 kpl. Yhtye joutui kiistoihin nimensä käytöstä samaa nimeä kantavan oululaisen mallikoulun kanssa. Molemmat osapuolet saivat jatkaa nimen käyttöä. Kolmas levy Nukahda jos uskallat (1999) ei saanut enää niin suurta suosiota.
Vuonna 2000 julkaistiin 20 suosikkia – Jos sulla on toinen -kokoelma, joka sisältää duon tunnetuimmat kappaleet. Kahden cd-levyn kokoelma Tähtisarja 30 Suosikkia: Taikapeili julkaistiin vuonna 2007.