cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aino Ackté
Takaisin Suomeen
Ackté perusti vuonna 1911 yhdessä Edvard Fazerin ja Oskar Merikannon kanssa Kotimaisen Oopperan, joka oli Suomen Kansallisoopperan edeltäjä (Kotimainen Ooppera muutti nimensä vuonna 1914 Suomalaiseksi Oopperaksi ja edelleen vuonna 1956 Suomen Kansallisoopperaksi).
Ackté asui elämänsä varrella muun muassa Etu-Töölössä vuonna 1922 rakennetussa kerrostalossa osoitteessa Runeberginkatu 19. Nykyään Helsingin kaupungin omistuksessa oleva huvila Tullisaaren puistossa oli Aino Acktén kesähuvilana vuodesta 1906 lähtien.
Savonlinnan oopperajuhlien alku
Riitaannuttuaan oopperan henkilökunnan kanssa Ackté alkoi vuonna 1912 järjestää kansainvälisiä Olavinlinnan oopperajuhlia, joista ensimmäiset pidettiin 3. heinäkuuta 1912. Olavinlinnan oopperajuhlat järjestettiin vuosina 1912–1914, 1916 ja 1930 (katso Savonlinnan oopperajuhlat). Tätä pidetään hänen merkittävimpänä saavutuksenaan. Tarkoitus oli esittää oopperataidetta kansanomaisesti tajuttavassa muodossa. Ackté lauloi itse aluksi kaikki pääosat.
Bad Boys Are Here
Bad Boys Are Here on suomalaisen hard rock -yhtye Peer Güntin neljäs kokoelmalevy. Se julkaistiin 22. helmikuuta 2006. Kokoelma on tupla-CD ja toistaiseksi yhtyeen kattavin kokoelma. Albumin kannen kuvat on ottanut valokuvataiteilija Juha Metso.
Aino Ackté
Savonlinnan oopperajuhlien alku
Ackté toimi riitaantumisen laannuttua jälleen Suomalaisessa Oopperassa, tällä kertaa johtajana vuosina 1938 ja 1939. Hänen johtajakautensa aikana toteutettiin näyttäviä esityksiä, mutta budjetissa ei pysytty ja riita oli taas edessä.
Bad Boys Are Here
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 23, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Aino Ackté
Kulttuuriperintö
Ackté oli aito kulttuurihenkilö. Hän osallistui Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 Suomen imagon edistämiseen esittämällä suomalaista musiikkia. Noihin aikoihin hän käänsi myös Juhani Ahon ”lastuja” eli novelleja pariisilaislehtien sunnuntainumeroihin. Hänen ystäväpiiriinsä kuului muun muassa Albert Edelfelt, joka maalasi hänestä kuuluisan kokovartalokuvan vuonna 1901. Kotimaassa Ackté toimi musiikinopettajana ja muokkasi Ahon romaanista Juha libreton, jota sekä Aarre Merikanto että Leevi Madetoja käyttivät oopperasävellyksensä pohjana. Jean Sibelius omisti Acktélle Luonnotar-sävelrunonsa sekä muutamia yksinlauluja.
Ackté on mahdollisesti belgialaisen Hergén Tintin seikkailut -sarjakuvissa esiintyvän laulajatar Bianca Castafioren alkuperäinen esikuva.
Aino Ackté kuoli haimasyöpään Vihdin Nummelassa elokuussa 1944. Hänen muistokseen julkaistiin Suomessa vuonna 2001 kaksi juhlarahaa nimellä ”Aino Ackté ja ooppera”.
Piilotan mun kyyneleet
Piilotan mun kyyneleet on suomalaisen Haloo Helsinki! -yhtyeen kappale ja toinen single yhtyeen seitsemänneltä albumilta Älä pelkää elämää. Single julkaistiin 19. helmikuuta 2021 ja se nousi sekä Suomen virallisen singlelistan että radiolistan ensimmäiselle sijalle. Radiolistan kärjessä kappale pysyi 11 viikkoa.
”Piilotan mun kyyneleet” on tyyliltään voimaballadi, joka kertoo menetetystä rakkaudesta, toivon elättämisestä ja kivusta. Sitä on kuvailtu yhtyeen mahtipontisimmaksi kappaleeksi, joka poikkeaa hieman yhtyeen aiemmasta tuotannosta. Se on Rauli Eskolinin, Elli Haloon, Leo Hakasen ja Jere Marttilan kirjoittama. Eskolin on myös tuottanut kappaleen.
Gerona (1864)
Gerona oli Espanjan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen höyryfregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Cartagenasta ja laskettiin vesille 1864, jolloin sen aseistuksena oli 21 kappaletta matalapainetykkejä.
Palvelus
Alus oli 1890-luvulta alkaen tykistökoululaivana.
Härnösandin raatihuone
Härnösandin raatihuone on raatihuonerakennus Härnösandin kaupungissa, Ruotsissa. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1790, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1791. Rakennuksen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Per Hagmansson ja Olof Tempelman. Rakennus on toiminut historiansa aikana muun muassa lukiorakennuksena, puhelinkeskuksena, postirakennuksena ja poliisirakennuksena.
Itä
180px|thumb|Itä on auringonnousun suunta. Karl Friedrich Schinkel: Aamu Itä on yksi neljästä pääilmansuunnasta, pohjoisesta 90° myötäpäivään. Itä on se suunta, johon maapallo pyörii; näin ollen maapallon pinnalla olevan tarkkailijan näkökulmasta taivaankappaleet, kuten Aurinko, näyttävät vuorokauden kuluessa nousevan idästä ja laskevan länteen.
Maantieteellisenä alueena
Lähi-idäksi kutsutaan aluetta, johon kuuluvat muun muassa Arabia ja Mesopotamia. Toisaalta eräissä kielissä, kuten englannissa, Lähi-itä (Near east) tarkoittaa suppeampaa aluetta Israelin ympäristössä, ja Keski-itä (Middle East) tarkoittaa jotakuinkin samaa kuin suomen kielen Lähi-itä.
Itä-Aasiaan taas kuuluvat muun muassa Japani, Kiina, Vietnam, Indonesia ja Thaimaa. Idässä on myös Oseania. Suomen itänaapuri on Venäjä. Kylmän sodan aikana idällä tarkoitettiin usein Neuvostoliittoa ja muita itäblokin maita eli Varsovan liittoon kuuluneita Itä-Euroopan sosialistisia maita.
Eri yhteyksissä itä voi tarkoittaa myös jonkin maan tai alueen, kuten Yhdysvaltain, itäosaa.
200px|right|thumb|Aurinko itää.
Sanan alkuperä
Sana itä tulee luultavasti siitä, että aurinko nousee idästä, eli aurinko itää sieltä päin. Itää, eli aamun sarastusta ja auringonnousun ilmansuuntaa merkitsevä ikivanha suomalais-ugrilainen sana on koi.
Antti Ahlström
Antti Anders Ahlström (7. marraskuuta 1827 Merikarvia – 10. toukokuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen tehtailija, laivanvarustaja, patruuna, kauppaneuvos (1881) ja valtiopäivämies. Hän loi uransa talouden voimakkaan liberalisoinnin aikana, jolloin sahatavaran kaupasta tuli Suomen elinkeinoelämän selkäranka. Hän osasi käyttää hyväkseen teollista muutosta ja keräsi yhden maan suurimmista omaisuuksista.
Elämänvaiheet
Antti Ahlströmin isä, talollinen Erkki Ahlström, harjoitti maanviljelyn ohella laajaa puutavarakauppaa, johon poikakin osallistui jo nuorella iällä.
Vuonna 1870 Ahlström osti Noormarkun ruukin, mikä merkitsi olennaista laajennusta hänen liiketoimintaansa. Seuraavana vuonna hän solmi uuden avioliiton Eva Holmströmin (1848–1920) kanssa. Avioliitosta syntyi seitsemän lasta: Thyra, Walter, Erik, Bertel, Birger, Ingrid ja Hjördis. Noormarkun jälkeen Ahlström osti vuonna 1873 Kauttuan ruukin, jota seurasivat useiden muiden ruukkien, sahojen ja maatilojen ostot.
Ahlström omisti lopulta viisitoista sahaa ja neljä rautaruukkia ja jätti jälkeensä Suomen suurimpiin kuuluneen omaisuuden.
Luonteeltaan vaatimattomana hän ei koskaan ottanut vastaan vuorineuvoksen arvonimeä, vaan tyytyi kauppaneuvoksen titteliin. Ahlströmille tultiin myös lähetystön kera tarjoamaan aatelisarvoa, vapaaherran titteliä. Hän ei suostunut ottamaan titteliä vastaan vaan sanoi: ”Päivääkään en ole vapaana ollut, ja herranakin vain hetken.”
Ahlström oli kiinnostunut suomalaisuusaatteesta ja kansan sivistämisestä. Hän perusti kansakouluja ensin Merikarvialle ja sitten muuallekin. Hän edusti porvarissäädyssä Poria valtiopäivillä 1877–1878 ja 1894.
Toiminta mesenaattina
Antti Ahlström tunnetaan myös kulttuurivaikuttajana ja huomattavana mesenaattina. Hän myös ymmärsi kansansivistyksen merkityksen, vaikka hän ei itse ollut paljoakaan kouluja käynyt. Synnyinpaikkakunnalleen Merikarvialle hän rakensi kaksi kansakoulua ja samoin hän perusti Kullaan kunnan ensimmäisen kansakoulun Leineperiin. Ahlströmin kunniaksi Merikarvialla alaluokkien perusopetusta antava koulu on nimetty Ahlströmin alakouluksi.
Ooppera
Kimmo Hakola on säveltänyt Antti Ahlströmin elämäntarinan pohjalta oopperan Vierivä kivi, joka sai ensi-iltansa 2008. Libreton on laatinut Antti Tuuri.
Votivkirche
thumb|upright|Votivkirche Wienissä. Votivkirche on kirkkorakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se rakennettiin vuosina 1855–1879 keisari Frans Joosefiin kohdistuneen murhayrityksen epäonnistumisen muistoksi. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Heinrich von Ferstel. Rakennus edustaa ranskalaista uusgotiikkaa. Vuonna 1862 kirkosta tuli Wienin varuskuntakirkko. Nykyisin se toimii myös Wienin yliopiston kirkkona. Kirkossa on kaksi tornia, jotka yltävät noin 99 metrin korkeuteen.
Veera Snellman
Veera Snellman on Joensuussa asuva tanssitaiteilija ja muusikko. Snellman on valmistunut tanssijaksi Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokummusta (nyk. Riveria) ja vuonna 2022 tanssitaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta. Snellman on kotoisin Helsingistä ja muutti Pohjois-Karjalaan opiskelemaan tanssia. Valmistuttuaan tanssitaiteen maisteriksi hän muutti uudelleen Helsingistä Pohjois-Karjalaan.
Projektista riippuen Snellman on työskennellyt muun muassa tanssijana, koreografina, työpajaohjaajana, ääninäyttelijänä ja kuvaajana.
Snellman toimii vokalistina Bereniken hiukset -nimisessä yhtyeessä. Yhtye on julkaissut EP:n ja musiikkivideon vuonna 2022. Lisäksi Snellman muodostaa Väki-kollektiivin tanssitaiteilija Johanna Karlbergin ja muusikko-säveltäjä Aino Ruotasen kanssa.
PUMPUMPUM
Vuonna 2021 PUMPUMPUM sai lisäesityksiä ja työpajoja osana Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry:n hallinnoimaa ja Suomen Kulttuurirahaston rahoittamaa Taidekesä-hanketta. Snellmanin työskentelyä tuki Taiteen edistämiskeskus.
Vuonna 2023 Snellman kiersi PUMPUMPUM-esityksen kanssa Pohjois-Savon yläkouluja yhdessä toisten tanssitaiteilijoiden kanssa. Kiertuetta tuki Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Savon rahasto.
Etelä
thumb|170px|Muuttolintujen uskottiin lentävän linnunrataa pitkin eteläiseen [[Lintukotoon. Kuvassa linnunradalla sijaitseva Joutsenen tähdistö, jonka jo antiikin kansat tunsivat tällä nimellä.]] Etelä on yksi neljästä pääilmansuunnasta. Se on kohtisuorassa itää ja länttä vastaan ja kaakon sekä lounaan välissä. Kompassissa se on 180 asteen kohdalla. Etelä määrittyy maapallon pallonpuoliskojen mukaisesti.
Navas de Tolosa (1865)
Navas de Tolosa oli Espanjan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu puurunkoinen potkurifregatti.
Etelä
Yleensä etelä kuvataan kartoissa pohjoisen alapuolelle. Maan pyörimisakselin eteläinen pää eli Etelänapa sijaitsee Etelämantereella, joka on yksi maailman maanosista. Pohjoisnapa on vastakkaisella puolella geoidinmuotoista palloamme eikä sijaitse mantereella vaan jäätiköllä.
Navas de Tolosa (1865)
Valmistus
Alus laskettiin vesille 1865.
Etelä
Magneettinen etelä, johon kompassineulakin likimain osoittaa, on suunta Maan magneettista etelänapaa kohti. Maan magneettikentän navat eli magneettiset navat eivät sijaitse samoissa kohdissa kuin maantieteelliset navat. Ne vaihtavat lisäksi paikkoja säännöllisesti pitkällä aikavälillä.
Navas de Tolosa (1865)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta ennen vuotta 1890.
Etelä
Sanan alkuperä
Sana etelä voi olla johdos kantasanasta esi, jolloin etelä tarkoittaisi suuntaa, joka on esimerkiksi asumuksen tai maankohouman etupuolella, eli lämpimällä ja valoisalla puolella, minne aurinko keskipäivällä paistaa. Eteinen on saanut nimensä siitä, että se tehdään talon tai kodan etu- eli eteläpuolelle. Etelä voi olla myös johdos kantasanasta etä, jolloin etelä olisi merkinnyt alun perin jotakuinkin samaa kuin etäinen suunta.
Muinaissuomalaiset uskoivat Lintukodon sijaitsevan äärimmäisessä etelässä. Kaukana etelässä oli käsitysten mukaan hyvin kuuma, ja taivaankansi niin lähellä, että kaikki sen alla kutistui.
Suomen sana etelä on sukua viron kielen sanalle edel, joka tarkoittaa lounas-ilmansuuntaa.
Sci-Hub
Sci-Hub on verkkosivusto, jolla julkaistaan tekijänoikeuslaeista välittämättä ilmaiseksi tutkimusraportteja ja muita akateemisia tekstejä. Palvelun slogan on "poistaa esteet tieteen tieltä". Sivuston tarkoituksena on olla vaihtoehto maksullisille tiedejulkaisuille, joiden hinnat kohoavat vuosi vuodelta ja ovat joidenkin asiakkaiden kuten yliopistojen mukaan nousseet kestämättömän korkeiksi. Sci-Hubin perusti vuonna 2011 Venäjällä toimiva kazakstanilainen neurotieteilijä Aleksandra Elbakjan.
Sci-Hub on maailman suurin akateemisten artikkelien piraattipalvelu. Sen tietokannassa oli maaliskuussa 2017 jo 56 miljoonaa artikkelia. Heinäkuussa 2017 julkaistun selvityksen mukaan Sci-Hubin tietokannassa on jo yli 70 prosenttia kaikesta julkaistusta tieteellisestä tutkimuksesta. Alun perin maksumuurin takana ilmestyneistä artikkeleista Sci-Hubissa on yli 85 prosenttia. Tieteenaloittain kattavuus vaihtelee kemian lehtien artikkelien 93 prosentista tietojenkäsittelytieteen 76 prosenttiin. Suurimman tiedekustantamon Elsevierin artikkeleista Sci-Hubissa on 97,3 prosenttia.
Sivusto hakee käyttäjän pyytämää tekstiä PDF-dokumenttina eri yliopistojen palvelujen kautta. Kun teksti löytyy, palvelu tallentaa PDF:n tietokantaansa myös muiden käyttöön. Selvityksessä tarkastellun kuuden kuukauden jakson aikana 2015–2016 sivusto onnistui vastaamaan 99,3 prosenttiin hakupyynnöistä.
Tiedekustantajat ovat käyneet Sci-Hubin kimppuun oikeustoimin. Joulukuussa 2020 Elsevier, Wiley ja American Chemical Society nostivat oikeusjutun Delhin korkeimmassa oikeudessa saadakseen palvelun estettyä Intian lakien mukaisesti, mutta oikeus torjui tämän. Tammikuussa 2021 Twitter esti Sci-Hubin tunnuksen.
Trichotichnus hisakoae
Trichotichnus hisakoae on Trichotichnus-sukuun ja maakiitäjäiset-heimoon (Carabidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Morita vuonna 1997. Sillä ei ole alalajeja. Lajia tavataan Japanissa.
Bestseller
thumb|200px|[[Kalevala on suomalainen bestseller, jota on painettu jo lähes puolitoista miljoonaa kappaletta.]] Bestseller (suomalaisia vastineita menekkiteos, menestyskirja, myyntimenestys) on kirja, jota voidaan pitää hyvin suosittuna erilaisten myyntilistojen perusteella. Suomessa tällainen on kuukausittainen Mitä Suomi lukee -lista, joka perustuu valittujen kirjakauppojen ja marketketjujen kirjamyyntiosastojen myyntiin. Lisäksi Suomen Kustannusyhdistys on vuodesta 2000 alkaen julkaissut luettelon vuoden eniten myydyistä kirjoista kirjallisuuslajeittain. Pohjois-Amerikan tunnetuinta bestseller-listaa pitää The New York Times.
Varhaiset bestsellerit
Ensimmäisen bestsellerinä pidetään Goethen Nuoren Wertherin kärsimyksiä (Die Leiden des jungen Werther), joka julkaistiin vuonna 1774. Jotta kirjasta saattoi tulla bestseller, tarvittiin välineet niiden painamiseen massatuotantona ja luotettavat levityskanavat.
Määritelmä ja luokittelu
Kirjojen myyntiluvut ovat vain suuntaa antavia, kirja voi olla bestseller myös myynnin määrän suhteessa muihin kirjoihin.
Bestsellerit jaetaan tavallisesti kahteen pääluokkaan, kaunokirjallisuuteen ja tietokirjallisuuteen. Harry Potterin suosion myötä on myös alettu pitää listaa eniten myydyistä lasten ja nuorten kirjoista.
Bestsellerit Suomessa
Suomalaisen kaunokirjallisuuden painetuimmat teokset vuoteen 2001 mennessä olivat:
Alconan piirikunta
Alconan piirikunta  on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 10 167 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Harrisvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1840.
Mirjana Marković
Mirjana ”Mira” Marković (10. heinäkuuta 1942 Požarevac – 14. huhtikuuta 2019 Sotši, Venäjä) oli serbialainen poliitikko ja miehensä Slobodan Miloševićin keskeinen taustavaikuttaja tämän toimiessa Jugoslavian ja Serbian valtionpäämiehenä. Marković oli sosiologian tohtori ja Belgradin yliopiston opettaja, joka johti myös omaa Jugoslavian vasemmisto -nimistä puoluetta. Markovićia on epäilty sekaantumisista salamurhiin, ja hän sai Serbiassa syytteen korruptiosta. Hän kuoli maanpaossa Venäjällä.
Nuoruus, opiskelu ja akateeminen ura
Mirjana Marković syntyi vuonna 1942 Požarevacissa Saksan valtaamassa Serbiassa. Hänen vanhempansa olivat Jugoslavian partisaaneihin kuuluneet Moma Marković ja Vera Miletić.
Mirjana oli vain kaksivuotias, kun hänen äitinsä teloitettiin. Vera Miletić jäi vuonna 1944 kiinni Gestapolle. Hän kertoi partisaaneista kidutuksen takia, ja partisaanit teloittivat hänet petturuuden takia. Toisten todisteiden perusteella saksalaiset olisivat jo teloittaneet Miletićin eivätkä partisaanit.
Marković johti koulunsa nuorisokomiteaa, jossa oli mukana myös hänen tuleva aviomiehensä Slobodan Milošević. Heitä yhdisti rikkonainen lapsuus, sillä Miloševićin vanhemmat olivat tehneet itsemurhan. He menivät naimisiin vuonna 1965. Molemmat opiskelivat tuolloin Belgradin yliopistossa, Marković sosiologiaa ja Milošević oikeustiedettä. Marković luki tohtoriksi saakka ja opetti myöhemmin sosiologiaa Belgradin yliopistossa. Hän myös kirjoitti useita kirjoja ja kolumneja.
Poliittinen ura
Marković on oli todella keskeinen vaikuttaja miehensä Slobodan Miloševićin poliittisen uran taustalla. Hän itse tuli aktiivisesti mukaan politiikkaan perustettuaan vuonna 1994 Jugoslavian vasemmisto -nimisen puolueen, joka teki Miloševićin sosialistisen puolueen kanssa läheistä yhteistyötä. Monet vasemmistopuolueen jäsenistä tulivat kulttuuripiireistä ja liike-elämästä. Marković kiisti olleensa varjopresidentti, mutta hänen vaikutusvaltansa miehensä politiikkaan oli suunnaton.
Milošević johti maansa traagisiin Kroatian, Bosnian ja Kosovon sotiin, joissa kuoli noin 200 000 ihmistä. Hän oli ensimmäinen istuva valtionpäämies, jota syytettiin kansainvälisessä oikeudessa rikoksista ihmisyyttä vastaan. Miestään tukenutta Markovićia epäiltiin muun muassa sotkeentumisesta toimittaja Slavko Ćuruvijan ja poliitikko Ivan Stambolićin murhiin. Kun Milošević sai syytteet Jugoslavia-tuomioistuimessa, Marković kertoi miehensä vain taistelleen terroristeja vastaan ja tehneen velvollisuutensa.
Maanpako ja kuolema
Marković lähti vuonna 2003 Serbiasta maanpakoon Venäjälle. Hän sai Serbiassa kaksi vuotta myöhemmin syytteen korruptiosta. Venäjä ei noudattanut kansainvälistä pidätysmääräystä, sillä Markovićia pidettiin poliittisena pakolaisena. Serbian oikeuslaitoksella meni 13 vuotta Markovićin tuomitsemiseen, ja hänet tuomittiin vuonna 2018 poissaolevana vuoden vankeuteen. Tuomio kuitenkin kumotiin vuoden 2019 alussa, ja tapaus määrättiin uudelleen käsiteltäväksi.
Marković kuoli huhtikuussa 2019 keuhkokuumeen komplikaatioihin Sotšissa, missä hän oli ollut sairaalahoidossa.
Mikael Kriisin
Isä Mikael Kriisin (20. lokakuuta 1920 Korpiselkä – 5. elokuuta 2014 Helsinki) oli Helsingin Uspenskin katedraalin ylidiakoni ja sitä ennen oopperalaulaja. Kuollessaan hän oli Suomen ortodoksisen kirkon papiston vanhin jäsen. Kriisin oli etniseltä taustaltaan lyydiläinen.
Tausta ja varhaiset elämänvaiheet
Isä Mikaelin vanhemmat olivat pakolaisia, jotka olivat tulleet Suomeen Venäjän vuoden 1917 bolševikkivallankumouksen jälkimainingeissa. Perhe oli kotoisin Karjalan Valkeamäeltä ja asuttuaan ensin muualla Raja-Karjalassa perhe asettui asumaan Valamon luostariin. Isä toimi luostarissa remonttimiehenä, ja Kriisin itse suoritti ensimmäiset työtehtävänsä luostarin kirkon kattoa korjaten. Perheen pojat lauloivat jo pienenä luostarin kuorossa. Kriisin toimi myös kanonarkkina eli esilukijana, joka luki kuorolle, mitä sen tuli laulaa seuraavaksi. Kanonarkin tehtävänä on vastata kuorolaulusta ja kirkkomusiikista jumalanpalveluksissa ja muissa kirkollisissa toimituksissa. Tuohon aikaan Valamon luostarissa toimitettiin paljon palveluksia, joissa lauloi kaksoiskuoro, eli laulu oli antifonista. Palvelukset olivat hyvin pitkiä, Kriisin muisteli myöhemmin, että vigilia kesti yhteensä viisi tuntia.
Kriisin asui Valamossa 15-vuotiaaksi asti ja oli alusta lähtien täysin kaksikielinen, halliten sekä venäjän että suomen kielen. 1930-luvun puolivälissä hän muutti Viipuriin ja aloitti litografian opinnot, mutta talvisodan alkaessa hän joutui asepalvelukseen ja kielitaitonsa vuoksi rintamaesikuntaan tulkin tehtäviin. Hän oli monta vuotta sodassa, eikä hänen tarvinnut ampua laukaustakaan. ”Jumala säästi minua näin kirkon palvelutehtävään”, hän kommentoi asiaa myöhemmin.
Sibelius-akatemiassa ja oopperalaulajaksi
Sodan päätyttyä Kriisin opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja työskenteli tulkkina. Vuonna 1952 hän alkoi laulaa Sävelpojat-yhtyeessä, jonka nimi muuttui pian Kimarakvartetiksi. Kimarakvartetin johtajana oli kapellimestari, sovittaja Peter Mirolybov (1919–2004). Sittemmin Kriisin ilmoitti jättävänsä yhtyeen vedoten muihin kiireisiin, sillä hän oli saanut kiinnityksen oopperaan. Oman ensikonserttinsa hän piti vuonna 1952.
Kimarakvartetin toiminta loppui vuonna 1975, mutta tältä lauluyhtyeeltä ilmestyi kokoelmalevy vuonna 2004.
Kriisin lauloi oopperassa kymmenen vuoden ajan, mutta koki, ettei päässyt urallaan eteenpäin, sillä roolien saaminen vaati suhteita. Hän toimi samalla myös kielenkääntäjänä ja kävi myös laulamassa Uspenskin katedraalin kuorossa.
Opiskelu pappisseminaarissa ja työskentely diakonina
Kriisin aloitti opinnot ortodoksisessa pappisseminaarissa, saatuaan rohkaisua tälle uralle eräältä rovastilta. ”Valamossa asuminen ja kirkon syvä tuntemus, jumalanpalvelukset ja kaikki – ne sitten vain ottivat minut mukaansa”, hän kommentoi asiaa myöhemmin. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1961. Tämä merkitsi liittymistä ortodoksisen kirkon papistoon. Tässä vaiheessa hän lopetti uransa oopperalaulajana, sillä hän ei katsonut maallisen laulajan uran ja työskentelemisen papistossa sopivan yhteen toistensa kanssa.
Ylidiakonin arvon Kriisin sai vuonna 1971. Vuoteen 1987 saakka hän toimi Uspenskin katedraalin diakonina, eli käytännössä toimitti palvelukset yhdessä Helsingin metropoliitan kanssa. Hänen tapaansa toimittaa palveluksia ylistettiin laajasti. Jopa arkkipiispakin, tullessaan toimittamaan palvelusta Helsinkiin, luotti Kriisinin palveluksiin eikä ottanut mukaan omaa diakoniaan. Kriisinin sanottiin olevan ”kävelevä Typikon” ja hänen liturginen tajunsa oli erehtymätön.
Muu toimintaja ja luottamustehtävät
Kriisinin erityisenä elämäntyönä oli Venäläinen nuorisokerho, jonka hän perusti ja jota hän johti. Kerhon piirissä syntyi mm. ruotsinkielinen kuoro, jota tätä kieltä taitamaton Kriisin johti. Tämä kerto aloitti myös ikonimaalauksen kerhotoiminnan Suomessa.
Kriisin palveli useissa luottamustoimissa, esimerkiksi Sinisen Prikaatin säätiössä ja Helsingin sotaveteraanien hengelliseen toimikunnassa sekä myös Venäläinen Hyväntekeväisyysyhdistys Suomessa -yhdistyksen kunniajäsenenä.
Kriisin pääsi käymään uudelleen lapsuutensa Valamossa vuonna heinäkuussa 1988, ensimmäisellä Valamoon sotien jälkeisenä aikana Suomesta suoritetulla ryhmämatkalla. Tuohon aikaan Valamossa ei ollut luostaritoimintaa. Suomen ortodoksista kirkkoa edusti tuolla matkalla Oulun metropoliitta Leo, ja mukana olivat myös Valamon poikakodissa kasvanut isä Arvi Karpov sekä Valamon luostaria edustanut talousjohtaja, isä Ambrosius. Myös Valamo-seuran matkoilla Kriisin pääsi Vanhaan Valamoon myöhemmin useastikin, toimien näiden ryhmämatkojen tulkkina.
Eläkkeellä ollessaankin Kriisin palveli kirkkoaan, esimerkiksi osallistumalla palvelusten toimittamiseen Helsingin Helenan Vanhainkodin kirkossa.
Pekka Rajala (arkkitehti)
Pekka Raikas Rajala (28. helmikuuta 1929 Tyrvää – 10. lokakuuta 2012 Espoo) oli suomalainen arkkitehti.
Mikael Kriisin
Muu toimintaja ja luottamustehtävät
Kriisin esiintyi sivuroolissa neljällä Jussi-palkinnolla palkitussa kotimaisessa elokuvassa Tulipää (1980).
Karvaskallioinen
Karvaskallioinen (Erigeron acris) on kallioisten sukuun ja asterikasvien heimoon kuuluva laji. Se jaetaan useisiin alalajeihin. Karvaskallioinen on yleensä yksi- tai kaksivuotinen, harvoin monivuotinen ruoho, joka on korkeudeltaan 20–50 cm ja varreltaan pysty, kukintoon asti haaraton.
Mikael Kriisin
Yksityiselämä
Kriisin avioitui Terijoella syntyneen Antoninan kanssa 1947. Avioliitto kesti harmonisena yli 50 vuoden ajan aina puolison kuolemaan saakka.
Pekka Rajala (arkkitehti)
Koulutus ja ura
Rajala kirjoitti ylioppilaaksi Haapamäen yhteiskoulusta 1948 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1954. Työuransa hän aloitti Arkkitehtitoimisto Kaija ja Heikki Sirenin palveluksessa piirtäjänä 1953–1955. Varusmiespalveluksensa loppuosan Rajala työskenteli puolustusministeriön rakennusosastolla toimistoarkkitehtina 1956. Tämä palvelus edisti monen työtilauksen saantia myöhemmin. Seuraavaksi Rajala pääsi Arkkitehtitoimisto Aili ja Niilo Pulkan palvelukseen toimistoarkkitehdiksi 1956–1958 ja hän perusti Arkkitehtitoimisto Pekka Rajalan, jossa toimi johtavana suunnittelijana 1958–1998.
Rajalan arkkitehdin ura alkoi menestyksekkäästi, sillä yhdessä Kaarlo Leppäsen ja Niilo Pulkan kanssa he voittivat 1956 Rovaniemen linja-autoaseman suunnittelukilpailun. Myöhemmin he saivat suunnitella myös Kemijärven, Nurmijärven ja Sodankylän linja-autoasemat. Oman yrityksen perustettuaan Pekka Rajala keskittyi puolustusministeriön toimeksiantoihin suunnitellen etenkin kasarmeja ja huoltorakennuksia. Kajaanin Hoikankankaalle hän suunnitteli neljä kasarmia, autohuoltamon sekä hevos- ja koiratallin. Kasarmit valmistuivat 1961–1966 ja niiden tilaratkaisu perustui keskikäytävämalliin. Samanlaisia kasarmeja rakennettiin Oulun Hiukkavaaraan, Parolaan, Santahaminaan, Sodankylään, Säkylään, Upinniemeen ja Vekarajärvelle.
Karvaskallioinen
Alalajeja
Karvaskallioisen alalajeja, joilla on suomenkielinen nimi.
Kanadanenglanti
Kanadanenglannissa on vaikutteita sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa puhuttavista englannin murteista. Kanadassa englantia äännetään pääosin samoin kuin Yhdysvalloissa, mutta joillakin alueilla ääntäminen on lähempänä Isossa-Britanniassa puhuttavaa englantia. Sanastoltaan kanadanenglanti on lähintä sukua amerikanenglannille. Kanadanenglanti jakautuu useaan pienempään murteeseen. Jotkin murteet ovat muita englannin murteita enemmän saaneet vaikutteita ranskasta.
Oikeinkirjoitus
Kanadalainen oikeinkirjoitus yhdistää sekä brittiläisiä että yhdysvaltalaisia sääntöjä. Huomattavimpana, ranskasta tulevat sanat, jotka amerikan englannissa päättyvät -or tai -er, kuten "color" tai "center", säilyttävät oikeinkirjoituksen lähempänä niiden alkuperäistä kanadalaista tai brittiläistä kirjoitusta ("colour" tai "centre").
Odensen raatihuone
thumb|300px|Odensen raatihuone. Odensen raatihuone on raatihuonerakennus Odensen kaupungissa, Tanskassa. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1881, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1883. Raatihuoneen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit J. D. Herholdt ja C. Lendorf. Se edustaa italialaistyypistä gotiikkaa. Raatihuoneen lisärakennus on valmistunut vuonna 1955, ja sen on suunnitellut arkkitehti B. Helweg-Møller vuonna 1937.
Hicham Aboucherouane
Hicham Aboucherouane (, s. 2. huhtikuuta 1981 El Aounat, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa Al-Ahlia. Pelipaikaltaan Aboucherouane on hyökkääjä.
Ura
Aboucherouane aloitti uransa marokkolaisessa Najm El Aounat junioriseurassa, josta hän siirtyi pelaamaan ammattilaisena Raja Casablancaan kaudeksi 2003–2004 voittaen saman tien ensimmäisen liigamestaruutensa. Kauden jälkeen hän siirtyi hetkeksi saudi-arabialaiseen Al-Nasriin, josta Aboucherouane palasi pian takaisin Raja Casablancaan kesken kauden 2004–2005. Hänen yrityksensä saada uraa parempaan suuntaan epäonnistui, kun lainasopimus ranskalaiseen Lilleen kaudeksi 2005–2006 tuotti vain kaksi maalia 12 ottelussa. Aboucherouane palasi takaisin kotimaahansa, josta hän siirtyi Tunisiaan vuonna 2007 Espéranceen. Poikkeuksellisesti Aboucherouanea peluutettiin useimmiten keskikentällä hyökkäävässä roolissa. Maalinteossa hän onnistui vain kahdesti ensimmäisellä kaudellaan. Samalla kaudella Aboucherouane kuitenkin teki ratkaisevan maalin Espérancelle Tunisian cupin finaali ottelussa ES Sahelia vastaan. Samassa ottelussa hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Elokuussa 2008 Espérance ilmoitti myyneensä hyökkääjän Saudi-Arabiaan Al-Ittihadiin.
Syksyllä 2011 Aboucherouane siirtyi Qatarin pääsarjaan Al-Ahlin riveihin.
Maajoukkueessa
Maajoukkueessa Aboucherouane on pelannut yhteensä 15 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän oli myös mukana vuoden 2008-Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Tornado (1865)
Tornado oli Espanjan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu komposiittirunkoinen potkurikorvetti.
Valmistus
Konfederaatio tilasi kauppamerenkulun häirintään soveltuvan aluksen Pamperon Dennyltä Glasgow'sta ja se laskettiin vesille 1865. Chile lunasti aluksen, mutta Espanjan laivaston Gerona valtasi aluksen vuosien 1864-1866 sodassa matkalla Britteinsaarilta Chileen.
Palvelus
Alus siirrettiin torpedokoulutusalukseksi Ferroliin 1880-luvulla.
Punaisen hämärän maa
Punaisen hämärän maa – kokemuksia ja tutkimuksia Puna-Venäjällä (Red dusk and the morrow – Adventures and Investigations In Red Russia) on brittiläisen vakoojan, MI6:n tiedustelu-upseerin Paul Dukesin muistelmateos vallankumouksen jälkeisen ajan Neuvosto-Venäjältä. Teos ilmestyi 1922, sen on suomentanut O. A. Joutsen ja suomennoksen julkaissut 1923 WSOY.
Suomennoksesta otettiin lisäpainos heti samana vuonna, ja kolmas painos ilmestyi sotavuonna 1942.
Kirjan suomenkielistä nimeä käytetään toisinaan kuvaannollisesti kertomaan, että kyse on kommunistisen aatteen sokaisemasta asiasta, ja sillä viitataan paitsi alkuperäiseen Neuvosto-Venäjään, myös myöhemmin Neuvostoliittoon, kuten Koillissanomien toimittaja Petri Karjalainen jutussaan Kantalahdesta. Siitä on saanut nimensä Yleisradion ohjelmasarja, joka käsittelee yhdessä osassaan muun muassa kiellettyjä kirjoja. Siihen viittaa myös Marko Tikka suojeluskuntia käsittelevän kirjansa nimellä Valkoisen hämärän maa.
Kustantajan esittelyssä kirjan takakannessa sanotaan muun muassa:
Sisällys
Yhtenä joukosta – Viisi päivää – Vihreä huivi – Verkonsilmiä – Melnikoff – Stepanovna – Suomessa – Maakylän »porvari-kapitalisti» – Hahmonmuutos – Sfinksi – Punainen armeija – »Puolue» ja kansa – Pakoni – Johtopäätelmiä.
Francisco de Goya
Francisco José de Goya y Lucientes (30. maaliskuuta 1746 Fuendetodos, Espanja – 16. huhtikuuta 1828 Bordeaux, Ranska) oli espanjalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kaivertaja. Hän oli Espanjan hovimaalari, ja hänet tunnettiin elämänsä aikana muotokuvamaalauksistaan. Hänen maineensa perustuu etenkin merkittäviin painokuvasarjoihin ja aiheeltaan synkkiin maalauksiin. Goya oli oman aikansa merkittävimpiä taiteilijoita.
Varhainen elämä
Francisco José de Goya y Lucientes syntyi 30. maaliskuuta 1746 Fuendetodosin kylässä Pohjois-Espanjassa. Hänen isänsä José työskenteli kultaajana ja äiti Gracia edusti köyhtynyttä aatelistoa. Perhe kuului espanjalaisen aristokratian alimpaan luokkaan, hidalgoihin. Franciscolla oli kaksi isoveljeä. Veljekset eivät käyneet paljonkaan kouluja. Perhe muutti 1759 Zaragozaan, missä Francisco meni oppipojaksi José Luzanin työpajaan kolmen vuoden ajaksi. Ensimmäisen tilaustyönsä hän maalasi Fuendetodosin kirkkoon.
Taideopinnot ja uran alku
Goya muutti Madridiin vuonna 1763. Siellä hän pyrki turhaan San Fernandon taideakatemiaan, mutta sai opettajakseen hovimaalari Francisco Bayeun. Goya matkusti Italiaan noin vuonna 1770 ja yritti siellä johonkin paikalliseen taidekouluun. Hän sai eräässä taidekilpailussa kunniamaininnan. Goya palasi Espanjaan vuonna 1771 ja maalasi ensimmäisen monumentaaliteoksensa, zaragozalaisen katedraalin kattofreskon Jumalan nimen palvonta. Seuraavan kymmenen vuoden aikana hän sai lähikaupunkien kirkoilta useita tilauksia. Goya meni naimisiin vaikutusvaltaisen opettajansa sisaren Josefa Bayeun kanssa, mikä toi Goyalle useita tärkeitä tilaustöitä. Perheeseen syntyi useita lapsia, joista yksi selvisi aikuisikään.
Menestyksen vuodet
Goya muutti vuonna 1774 Zaragozasta Madridiin, missä hän toteutti ensimmäiset luonnoskartonkinsa Santa Barbaran kuninkaalliselle gobeliinikutomolle. Hän teki kartonkeja aina vuoteen 1780 ja senkin jälkeen satunnaisesti vuoteen 1792 saakka. Goya nimitettiin vuonna 1780 San Fernandon taideakatemian jäseneksi, 1785 akatemian maalaustaiteen apulaisjohtajaksi ja 1786 yhdeksi kuningas Kaarle III:n hovimaalareista. Seuraava kuningas Kaarle IV korotti vielä Goyan arvonimeä, mikä teki Goyasta Espanjan ihailluimman ja kysytyimmän taiteilijan. Hän teki entistä enemmän ylimystön muotokuvia ja edelleen myös uskonnollisaiheisia tilaustöitä.
Goya sai sairauskohtauksen talvella 1792–1793, minkä seurauksena hän halvaantui ja sokeutui väliaikaisesti, ja kuuroutui pysyvästi. Sairastumisen jälkeen Goyan aiheet vaihtuivat synkiksi ja ahdistaviksi. Hänen menestyksensä kuitenkin jatkuivat, ja hänet nimitettiin vuonna 1795 kuninkaallisen taideakatemian maalaustaiteen johtajaksi ja 1799 ensimmäiseksi hovimaalariksi. Hän julkaisi ensimmäisen suuren etsaussarjansa Oikkuja vuonna 1799.
Viimeiset vuodet
upright|pienoiskuva|Järjen uni synnyttää hirviöitä, 1797–1798. pienoiskuva|Laatta numero 39 Goyan painokuvasarjasta Sodan kauhuja. Goyaa arvosteltiin vuonna 1814 veljeilystä ranskalaismiehittäjien kanssa hänen toimittuaan Joseph Bonaparten hovimaalarina. Hän sai kuitenkin anteeksi ja hovimaalarinsa asemansa pian takaisin. Hän teki maalauksia, jotka kuvaavat Napoleonin sotien julmuuksia, kuten Toukokuun kolmas 1808 (1814). Goyan vaimo kuoli vuonna 1812, ja hän otti uuden elämänkumppanin, nuoren Leocadia Weissin. Kohua herättäneestä suhteesta syntyi kaksi lasta. Goya muutti Madridiin vuonna 1819 ja sairastui vakavasti. Sairauden aikana hän maalasi sarjan "mustia maalauksia", jotka ovat täynnä kyynisyyttä, pessimismiä ja epätoivoa. Goya lähti maanpakoon Ranskaan vuonna 1824 Ferdinand VII:n hallituksen painostuksesta. Hän asettui Bordeaux’hon, mutta kävi vielä kahdesti Espanjassa, missä hän erosi tehtävästään hovimaalarina. Goya kuoli halvauskohtaukseen Bordeauxissa 16. huhtikuuta 1828.
Tyyli
Goyan tyyli vaihteli alkuaikojen rokokootyylisistä gobeliineista loppuvuosien romantiikan tyylisiin sotakuvauksiin. Goya oli taidemaalari, taidegraafikko ja kaivertaja, ja monet hänen kuuluisimmista töistään ovat etsauksia. Goyalta on säilynyt noin 700 maalausta, tuhat piirrosta ja 300 painokuvaa. Yli puolet Goyan tuotannosta oli muotokuvia, ja elinaikanaan taiteilijan maine perustuikin niihin. Goyan muotokuvien aiheena oli korkea-arvoisia ja maineikkaita espanjalaisia, usein kuningasperheen jäseniä.
Uransa alkuaikoina Goyan tyyli oli vielä melko tavanomaista. Vuoden 1788 tienoilla hän alkoi saada taiteeseensa omaperäisyyttä, kun hän alkoi käyttää aiheenaan painajaismaisia olioita ja sekasikiöitä sekä arvoituksellisia, sairaalloisia ja julmia näkyjä. Vuodesta 1790 lähtien Goyan tyyli alkoi muuttua Ranskan vallankumouksen ja pahenevan kuurouden vaikutuksesta. Bordeaux’n aikana Goya yhdisti ranskalaisia ja italialaisia vaikutteita tyyliinsä ja erityisesti Giovanni Battista Tiepolo ja Diego Velázquez vaikuttivat häneen.
Merkitys
Goyaa pidetään aikakautensa merkittävimpänä espanjalaisena taidemaalarina, joka nosti maan taiteen sen kultakautta seuranneesta aallonpohjasta. Elinaikanaan Goyalla oli vain vähän oppilaita, ja hänen suora vaikutuksensa Espanjan taide-elämään oli vähäinen. Hänen kuoltuaan suurin osa hänen tuotannostaan muotokuvia lukuun ottamatta jäi vähälle huomiolle. Goya nostettiin uuteen arvoon Ranskassa 1800-luvun puolivälissä, ja 1900-luvulta alkaen häntä on pidetty yhtenä suurista taidemaalareista. Hänen mullistavista ja epäsovinnaisista teoksistaan ovat ottaneet vaikutteita esimerkiksi ekspressionismi, symbolismi ja surrealismi. Goya oli ensimmäinen taiteilija joka työsti kauhistuttavia ja outoja aiheita.
Elokuvissa
Goyan elämää kuvataan useissa elokuvissa, kuten:
Mikko Sergejeff
Mikko Sergejeff, myös Sergejev, oik. Mikael Sergejeff (6. helmikuuta 1926 Muolaa – 2. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Hän myös näytteli muutamassa elokuvassa.
Martin Kariya
Martin Kariya (s. 5. lokakuuta 1981 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi viimeksi kaudella 2011–2012 NLA-joukkue HC Ambrì-Piottassa.
Ura
Kariya allekirjoitti SM-liigakauden jälkeen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan Zürich Lionsin kanssa. Hän ei pelannut Sveitsissä peliäkään, sillä hän teki ennen kauden alkua NHL-sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Kariya pelasi koko kauden 2007–2008 St. Louisin farmijoukkueessa Peoria Rivermenissä, jossa teki 71 ottelussa 53 pistettä. Kaudeksi 2008–2009 Kariya siirtyi Sveitsiin Langnaun joukkueeseen ja kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi KHL-joukkue Dynamo Riikaan. Kaudeksi 2010–2011 Kariya siirtyi NLA-joukkue HC Ambrì-Piottaan.
Muuta
Myös Martin Kariyan isoveljet Paul ja Steve ovat pelanneet ammatikseen jääkiekkoa. Heidän siskonsa Noriko Kariya on ammattilaisnyrkkeilijä.
DirecTV
thumb|DirecTV:n vastaanottoantenni DirecTV on yhdysvaltalainen digitaalista televisio-ohjelmaa välittävä tietoliikennesatelliittiyhtiö. Sen satelliitit kantavat yhtiön nimeä.
Yhtiön pääkonttori on El Segundossa Kaliforniassa. Sen omistaa AT&T Inc., joka osti yhtiön heinäkuussa 2015.
Yhtiö välittää televisio-ohjelmia Yhdysvaltoihin, Karibian merelle ja Latinalaiseen Amerikkaan, mutta ei Meksikoon. Kotien lisäksi se välittää ohjelmia etenkin baareihin ja hotelleihin sekä sairaaloihin. Se tarjoaa mobiilipalvelua autoilijoille je veneilijöille sekä lentokoneisiin. Viimeksi mainittu "Connexion by Boeing"-hanke kaatui käyttäjien puutteeseen pitkillä lennoilla.
DirecTV vastaanottoon käytetään yleensä 18 tuuman paraboolista antennia.
Danaos
Danaos oli kreikkalaisessa mytologiassa Egyptin kuningas, Beloksen poika ja Aigyptoksen veli. Danaoksen myytti liittyy mykeneläisen Argoksen kaupungin perustamislegendaan. Homeroksen Iliaassa "Danaoksen heimo" ja argoslaiset edustavat usein Kreikan joukkoja troijalaisia vastaan.
Danaoksella oli viisikymmentä tytärtä, joita kutsuttiin danaideiksi, usean eri puolison kanssa. Aigyptos halusi heidät puolisoiksi viidellekymmenelle pojalleen, jolloin Danaos pakeni purjehtimalla Argokseen tyttäriensä kanssa. Täällä hänet otti vastaan kaupungin kuningas Pelasgos. Danaos, joka oli Pelasgoksen kanssa samaa sukua Ion kautta, vaati itselleen kaupungin kuninkuutta sukujuuriensa perusteella, ja näin tapahtuikin Apollonin ennusmerkin jälkeen.
Aigyptoksen saapui Argokseen Danaoksen perässä, ja Danaos joutui lupaamaan tyttärensä vaimoiksi veljensä pojille. Hän kuitenkin käski tyttäriensä surmata miehensä hääyönä. Ainoastaan Hypermnestra (tai Amymone) säästi miehensä Lynkeuksen. Danaos suuttui tästä, mutta Afrodite puuttui tilanteeseen ja pelasti tyttären. Myöhemmin Lynkeus surmasi Danaoksen kostona veljiensä kuolemasta. Tämän jälkeen Lynkeus ja Hypermnestra perustivat Argoksen kuningasdynastian.
Koillinen
thumb|180px|Koi Koillinen on yksi väli-ilmansuunnista. Koillinen on pohjoisen ja idän välissä ja kompassissa 45 asteen kohdalla. Koillista vastapäätä on lounas.
Sanan alkuperä
Koillinen tarkoittaa sellaista, jolla on koi. Koi merkitsee tässä tapauksessa aamunkoita eli auringon sarastusta. Pohjimmiltaan sana merkitsee jonkin (tässä tapauksessa auringon) näkymistä vain heikosti, häämöttämistä tai kajastusta. Koillinen on siis saanut nimensä siitä, että sillä suunnalla taivaanrannalla alkaa päivä sarastaa. Koillisen vanhoja nimityksiä ovat myös koi, kojo ja koja.
Koi-sanan alkuperä on suomalais-ugrilaisissa kielissä. Koi-sanasta johdettu koittaa-verbi merkitsee aamun valkenemista eli koin voimistumista, sittemmin kuvaannollisesti jonkin, kuten päivän tai aikakauden, alkua. Kieliopillisesti siis sanoilla aamunkoi ja aamunkoitto voidaan nähdä hieman erilainen merkitys, sillä aamunkoi tarkoittaa auringon häämötystä, siis tilaa, ja aamunkoitto aamun valkenemista, siis tapahtumaa. Yleensä tätä erotusta ei kuitenkaan tehdä.
Ulla Connor
Ulla Maija Connor (aiemmin Niemelä-Connor; s. 23. lokakuuta 1948) on suomalaistaustainen filosofian tohtori, joka on työskennellyt pitkään yhdysvaltalaisten Purduen ja Indianan yliopistojen yhteiskampuksella (Indiana University-Purdue University Indianapolis) Indianapolisissa lingvistiikan professorina.
Niemelä-Connor opiskeli perustutkintonsa Helsingin yliopistossa (HuK 1970, FK 1974), Floridan yliopistossa (MA 1971) ja Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (1973). Hänen Helsingin yliopistolle laatimansa englantilaisen filologian pro gradu (1974) oli otsikoitu nimellä The use of adjectives in Milton's earlier and later poetry : a study. Tohtoritutkintonsa Connor suoritti Wisconsinin yliopiston Madisonin kampuksella (Ph.D. 1978).
Connor on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2000.
Teoksia
(osa)
Emma Wertsén
pienoiskuva|Emma Wertsén vuonna 2015 Emma Katinka Renée Wertsén (s. Samuelsson ; 17. lokakuuta 1988) on ruotsalainen miekkailija, joka käyttää aseenaan kalpaa. Hän saavutti miekkailun maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 naisten kalvan hopeaa Rossella Fiamingon voittaessa kultaa.
Aplu
Aplu tai Apulu on etruskien ukkosen ja salamoiden jumala. Aplun esikuvana on ollut kreikkalaisten Apollon. Aplu kuvataan yleensä alastomaksi, lukuun ottamatta vaippaa tai viittaa, joka peittää osan hänen vartalostaan. Hänellä on laakeriseppele päässään ja kädessään laakeripuinen sauva. Aplu esiintyy useissa myyteissä, mutta hänen palvonnastaan ei ole tarkempaa tietoa.
Eero-Matti Auvinen
Eero-Matti Auvinen (s. 5. maaliskuuta 1996 Janakkala) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa. Kaudet 2018–2019 hän pelasi Veikkausliigaa Vaasan Palloseuran joukkueessa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Tanssiorkesteri Sunset
Tanssiorkesteri Sunset on suomalainen tanssiorkesteri, joka on perustettu 1980-luvun alussa.
M/S Moby Prince
M/S Moby Prince (aiemmilta nimiltään Koningin Juliana ja Holland Trade Ship) oli italialaisen Navarma Linesin omistama autolautta, joka valmistui vuonna 1968. Se vaurioitui pahoin 11. huhtikuuta 1991, kun se törmäsi Livornon satamassa M/S Agip Abruzzo -tankkeriin ja syttyi tuleen. Tulipalossa kuoli 140 ihmistä, ja vain yksi miehistön jäsen selvisi elossa. Se oli Italian pahin merionnettomuus sitten toisen maailmansodan.
Aluksen alkuperäinen omistaja oli alankomaalainen Stoomvaart Maatschappij Zeeland, joka liikennöi sillä Hoek van Hollandin ja Harwichin välillä. Se siirtyi syyskuussa 1985 Navarma Linesin omistukseen, aloitti joulukuussa yhtiön Napoli–Cagliari-reitillä ja siirtyi seuraavana vuonna Livorno–Olbia-reitille. Vuoden 1991 onnettomuuden jälkeen Moby Prince poistettiin käytöstä ja hinattiin Livornon satamaan tutkimuksia varten. Se upposi satamassa toukokuussa 1998, nostettiin ja romutettiin Turkissa heinäkuussa 1998.
Vaiheet
Aluksen köli laskettiin huhtikuussa 1967 Cammell Lairdin telakalla Birkenheadissä rakennusnumerolla 1331. Se laskettiin vesille 2. helmikuuta 1968. Keskeneräisellä aluksella syttyi 13. kesäkuuta tulipalo, joka viivästytti rakentamista kuukaudella. Lopulta aluksella saatiin tehtyä koeajoja syyskuussa 1968, ja se luovutettiin 14. lokakuuta alankomaalaiselle Stoomvaart Maatschappij Zeeland -yhtiölle. Kuningatar Juliana vieraili aluksella 14. lokakuuta. Sen nimeksi tuli M/S Koningin Juliana ja kotisatamaksi Hoek van Holland. Se aloitti liikenteen Hoek van Hollandin ja Harwichin välillä 17. lokakuuta 1968 ja jatkoi reitillä 2. huhtikuuta 1984 saakka.
Koningin Juliana myytiin 24. joulukuuta 1984 Tromp Leidenille, joka muutti sen näyttelylaivaksi alankomaalaisten vientituotteiden esittelyä varten. Se aiottiin nimetä Trompiksi, mutta lopulta uudeksi nimeksi tuli M/S Holland Trade Ship. Sisätilojen muutostyöt tehtiin Niehuis & van den Bergin telakalla Rotterdamissa 7. tammikuuta 1985 alkaen. Alusta ei kuitenkaan saatu käyttöön, sillä Holland Trade Ship BV -yhtiö meni konkurssiin 30. elokuuta.
Alus myytiin syyskuussa 1985 italialaiselle Navigazione Arcipelago Maddaleninolle (Navarma Lines), ja sen kotisatamaksi tuli Napoli. Se kastettiin Moby Princeksi lokakuussa 1985, ja se lähti 10. lokakuuta Amsterdamista kohti Livornoa. Moby Prince otettiin liikenteeseen joulukuussa 1985 reitillä Napolista Cagliariin. Se siirtyi seuraavana vuonna Livorno–Olbia-reitille.
Onnettomuus
Moby Prince saapui Olbiasta Livornoon 9. huhtikuuta 1991 kello 18.35. Samana iltana kello 22.25 Livornoon saapui Egyptistä öljytankkeri M/S Agip Abruzzo, jolla oli lastina hieman yli 80 000 tonnia erittäin herkästi syttyvää Iranian Light -raakaöljyä. Moby Prince lähti paluumatkalle kohti Olbiaa illalla 10. huhtikuuta kyydissään 141 matkustajaa ja miehistön jäsentä. Luotsi nousi alukseen kello 21.55, ohjasi sen sataman eteläiselle sisäänkäynnille ja poistui laivasta 22.10.
Kello 22.25 Moby Prince törmäsi Agip Abruzzoon noin viiden kilometrin päässä Livornon satamasta. Törmäys puhkaisi Agip Abruzzon lastitankin numero 7, jossa oli 2 700 tonnia öljyä. Tankki 7 oli tankkerin kyseisen osan ainoa, jossa oli törmäyshetkellä öljyä, eikä mikään muu säiliö vaurioitunut törmäyksessä. Vuotava öljy syttyi pian tuleen törmäyksen synnyttämistä kipinöistä. Moby Prince lähetti kello 22.25.34 hätäkutsun, jota kukaan ei kuitenkaan kuullut. Samoihin aikoihin myös Agip Abruzzo lähetti hätäkutsun, ja ensimmäiset pelastajat lähtivät kohti onnettomuuspaikkaa 22.30.
Hätäsanomassaan Agip Abruzzo kertoi törmänneensä pieneen proomuun, joten kukaan paikalle tulleista pelastajista ei osannut etsiä Moby Princeä, joka oli ajautunut sumussa yli 1,5 kilometrin päähän tankkerista. Palo lautan ulkopuolella teki pelastusveneistä ja -lautoista käyttökelvottomia. Matkustajat odottivat kokoontumispaikoilla pelastajia ainakin 20 minuuttia, mutta liekit ja savu tukkivat hätäpoistumistiet. Lämpötilat laivalla eivät nousseet kovin korkeiksi, matkustajien ja miehistön kokoontumispaikalta palon jälkeen löydetyn videokameran nauha ei ollut sulanut ja toimi edelleen hyvin.
Kello 23.55 Moby Princeltä pelastettiin 24-vuotias laivapoika Alessio Bertrand, joka oli pelastautunut hyppäämällä mereen. Muita selviytyjiä ei löytynyt, vaan kaikki muut 140 laivalla ollutta kuolivat palossa. Agip Abruzzon kaikki 28 miehistön jäsentä sen sijaan selvisivät elossa. Viimeiset tulipalot Moby Princellä saatiin sammumaan vasta 15. huhtikuuta. Agip Abruzzolla paloi 17. huhtikuuta asti.
Onnettomuuden syyksi todettiin se, että Moby Prince kulki sumussa liian suurella nopeudella eikä aluksen tutka ollut käytössä. Lisäksi Agip Abruzzo ei käyttänyt kaikkia mahdollisia laitteita näkyäkseen sumussa. Tutkintakomissio totesi myös, että nopeammilla pelastustoimilla selviytyneitä olisi voinut olla enemmän. Osa Moby Princellä olleista oli ilmeisesti elossa vielä tunteja törmäyksen jälkeen, sillä aluksen kannelta löytyi palon sammuttua ruumis, jota ei aiemmin otetuissa valokuvissa kyseisellä paikalla näkynyt.
Onnettomuuden jälkeen
Palon jälkeen Moby Prince hinattiin takaisin Livornon satamaan. Huonokuntoinen hylky upposi satamalaiturin viereen 16. toukokuuta 1998 seistyään paikoillaan seitsemän vuotta. Sen nosti kesäkuussa 1998 Smit Tak BV -yhtiö, minkä jälkeen se hinattiin Turkkiin romutettavaksi. Se saapui Aliağaan 22. heinäkuuta 1998.
Hygrophoraceae
Hygrophoraceae-heimon vahakkaat ovat valkoitiöisiä sieniä, joiden heltat ovat huomattavan paksut. Paksuus johtuu itiökantojen eli basidioiden suuresta koosta. Useat vahakkaista ovat hyviä ruokasieniä.
Suvut
Hygrophoraceae sisältää seuraavat suvut: