cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucile Duff-Gordon
pienoiskuva|Lady Duff-Gordon, 1919. Lady Lucy ”Lucile” Christina Duff-Gordon (13. kesäkuuta 1863 Toronto – 20. huhtikuuta 1935 Lontoo) oli englantilainen pukusuunnittelija. Hänen isänsä oli torontolainen koneinsinööri Douglas Sutherland ja hänen sisarensa oli myöhemmin kirjailijana tunnettu Elinor Glyn. Vuonna 1881 Lucy meni naimisiin James Stuart Wallacen kanssa ja heille syntyi tytär. Lucyn ja Wallacen avioliitto päättyi vuonna 1888 ja Lucy lähti Lontooseen, jossa hän saavutti mainetta pukusuunnitteljana. 1890-luvun lopulla ”Madame Lucilen” Maison Lucile oli yksi Lontoon suosituimmista muotiliikkeistä. Hänen kuuluisimpia asiakkaitaan olivat Margot Asquith sekä Yorkin herttuatar Mary. Kun Lucilen liike alkoi kukoistaa, hän laajensi sitä Pariisiin sekä New Yorkiin.
1890-luvun lopulla Lucile palkkasi Sir Cosmo Duff-Gordonin Maison Lucilen johtajaksi ja vuonna 1900 Lucile ja Sir Cosmo avioituivat. Avioliittonsa jälkeen Lucile pääsi todellisiin seurapiireihin muun muassa Ison-Britannian kuninkaallisten suosioon.
Lady Lucile osallistui miehensä kanssa RMS Titanicin epäonnisella neitsytmatkalla vuonna 1912, mutta selvisi haaksirikosta hengissä.
Sir Cosmo kuoli vuonna 1931 ja vuonna 1932 Lady Lucile julkaisi muistelmansa. Lucile vietti elämänsä loppuun Putneyn vanhainkodissa ja hän kuoli vuonna 1935 keuhkokuumeeseen. Lady Lucile on haudattu miehensä viereen Brookwoodin hautausmaalle.
Iida Takalahti
Iida Takalahti os. Möttönen (s. 4. heinäkuuta 1992 Kempele) on suomalainen pesäpalloilija. Takalahti edusti urallaan Superpesiksessä Rauman Lukkoa ja kasvattajaseuraansa Kempeleen Kiriä. Takalahti saavutti yhden SM-pronssin kaudella 2015. Kaudella 2012 Takalahti valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Hän pelasi ulkokentällä kolmosvahtina. Takalahti pelasi 118 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 50 tavallista juoksua, toi 46 juoksua ja keräsi 317 kärkilyöntipistettä. Takalahti pelasi 24 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi viisi tavallista juoksua, toi yhdeksän juoksua ja keräsi 59 kärkilyöntipistettä.
Rakkauden kesä
Rakkauden kesä oli vuoden 1967 kesällä syntynyt liike, jossa noin sata tuhatta nuorta hippiä saapui San Franciscoon, etenkin sen Haight-Ashburyn kaupunginosaan, pakoon konservatiivisia arvoja ja tavoittelemaan etenkin vapaata seksiä ja huumeita. Rakkauden kesään kuuluivat läheisesti psykedeelinen musiikki ja huumeista etenkin LSD.
Rakkauden kesää edelsi San Franciscossa beatnikkien vastakulttuuriliike, joka oli kuitenkin jo hiipumassa. Rakkauden kesän alkuna pidetään 14. tammikuuta 1967 pidettyä Human Be-In -katujuhlaa, johon beatnikit ja runoilijat tulivat puhumaan 1960-luvun vallankumouksellisista yhteiskunnallisista ajatuksista kuten kommuuniasumisesta, poliittisesta hajautuksesta, ympäristötietoisuudesta ja drop-out-elämäntavasta.
Moni tuli San Franciscoon Monterey Pop Festival -musiikkifestivaaleja varten, ja kesän tunnussävelmäksi noussut Scott McKenzien esittämä ”San Francisco” oli kirjoitettu juuri Montereyn festivaalien markkinoimiseksi.
Media suhtautui San Franciscoa kansoittaneisiin hippeihin nuivasti, ja myönteinen nimitys ”Rakkauden kesä” oli ilmeisesti kunnanvaltuuston keksimä.
Syksyn tullessa lieveilmiöt kuten kaupallisuus, raiskaukset ja muut rikokset, huumeongelmat, kodittomuus ja ylikansoitus lopettivat rakkauden kesän. Kaupungissa järjestettiin ”hipin kuolema” -seremonia, ja moni liikkeen alullepanija muutti pois jatkamaan tavallista tai vaihtoehtoista elämäänsä muualla.
Padel
Vuonna 2021 padelin harrastajia on koko maailmassa noin 18 miljoonaa, joista noin 300 000 kuuluu johonkin kansalliseen lajiliittoon. Espanjassa padel on erityisen suosittua – siellä pelaajia on kuusi miljoonaa ja pelikenttiä 20 000. Peli on erittäin suosittu myös Latinalaisessa Amerikassa, ja sen suosio on kasvanut 1990-luvulta lähtien jatkuvasti muuallakin maailmassa, myös Suomessa.
Historia
Padel on kehittynyt muiden mailapelien, etenkin tenniksen, pohjalta. Michiganilainen pastori Frank Beal kehitti 1800-luvun lopulla tenniksestä muunnelman, jossa pelikenttä oli puolet tenniskenttää pienempi, tennispallo vaihtui kumipalloksi ja tennismaila kiinteäksi puiseksi mailaksi. Bealin keksimä laji, nimeltään paddletennis, ‘melatennis’, levisi Michiganista New Yorkiin, jossa siitä tuli etenkin köyhempien kaupunkilaisten suosikki. Yhdysvaltain paddletennisliitto perustettiin 1920-luvun puolivälissä, ja lajista tuli suosittua kautta maan.
Nykymuotoinen padel sai alkunsa Acapulcossa Meksikossa vuonna 1969, kun liikemies Enrique Corcuera pystytti fronton-pelikenttänsä päätyyn ja sivuille seinät. Tenniksestä peliin otettiin pallo ja pistejärjestelmä, ja platform tenniksestä maila. Corcuera nimesi pelinsä paddle corcueraksi. Hänen liikemiesystävänsä Alfonso de Hohenlohe toi lajin Marbellaan Espanjaan vuonna 1974 ja uudisti samalla kenttää ja sääntöjä hiukan. Pian laji levisi Marbellasta koko Espanjaan.
Juoppohullun päiväkirja (elokuva)
Juoppohullun päiväkirja on Juha Vuorisen samannimiseen kirjasarjaan perustuva elokuva vuodelta 2012. Elokuvan on tuottanut Vuorisen ja Helsinki-filmin omistama elokuvatuotantoyhtiö Dictator Films Oy. Vuorinen tuotti elokuvan Aleksi Bardyn kanssa. Elokuvan käsikirjoitti teatteriohjaaja Lauri Maijala, joka myös ohjasi elokuvan esikoiselokuvaohjauksenaan. Maijala on aiemmin dramatisoinut ja ohjannut Juoppohullun päiväkirjasta myös näyttämöversion.
Elokuva kuvattiin keväällä 2012 ja se tuli ensi-iltaan 28. joulukuuta 2012. Elokuva julkaistiin DVD:llä ja Blu-raynä 24. huhtikuuta 2013.
Juoni
Juha Berg (Joonas Saartamo) on 31-vuotias rapajuoppo Helsingin Kalliosta. Juhalla ei ole pienintäkään aikomusta muuttaa elintapojaan – päinvastoin. Hän todella nauttii sekalaisista seksisuhteista, adrenaliinia nostattavasta väkivallasta ja tietenkin alkoholista, johon rahat revitään vaikka pulloja keräämällä. Viinanhuuruinen hauskuus saa kuitenkin kovan kilpailijan, kun kiihkeämielinen Juha rakastuu AA-kerhon ryhmänvetäjään. Suhde Tiinan (Krista Kosonen) kanssa etenee nopeasti seurusteluksi ja Juhan on pakko tehdä ratkaisevia valintoja. Tästä alkaa tasapainottelu toimivan parisuhteen ja vanhan elämäntyylin välillä. Juhan paras ystävä Kristian (Santtu Karvonen) kaataa urakalla kapuloita rakastavaisten rattaisiin, eikä Juhan horjuvaa raittiuspäätöstä helpota myöskään saksalaisen erotiikan asiantuntija Mikael (Johannes Holopainen). Mutta miten pitkälle voidaan mennä, ennen kuin ratkaisuja on vain yksi?
Padel
Historia
1990-luvulla ja sen jälkeen padelin lajiliittoja on perustettu kymmeniin maihin, myös Suomeen. Ammattilaisten kilpailusarja Padel Pro Tour perustettiin vuonna 2005, ja vuonna 2012 sen tilalle perustettiin World Padel Tour -sarja. 2020-luvun alussa padel-turnauksia pelataan vuosittain 15–20, ja parhaille mies- ja naispelaajille on rankinglistat.
Juoppohullun päiväkirja (elokuva)
Vastaanotto
Juoppohullun päiväkirjan saamat arvostelut ovat olleet ristiriitaisia.
Episodin Jouni Vikman antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui, kuinka "sen energia ja intohimo on kiistämätöntä, hengästyttävää – ja sopivasti osuessaan myös vastustamatonta." Neljä tähteä antoi myös Stara.fi:n Anna Poikkimäki, jonka mukaan "jo kulttiklassikoksi muodostuneesta kirjasta on saatu aikaan silmät auki reväyttävä taideteos". Myös Me Naiset piti Juoppohullun päiväkirjaa neljän tähden elokuvana ja arvostelija Linda Mäki-Kala kehui erityisesti näyttelijöiden suorituksia. Dome.fi:n arvostelija Olli Sulopuisto antoi sille kolme tähteä viidestä, huomauttaen ettei juttua pitäisi ottaa liian vakavasti: "Totta kai jutut ovat tyhmiä. Niin niiden pitääkin olla. Ihan kaikki eivät jaksaneet naurattaa, mutta ainakin niitä on paljon ja sitä paitsi perseviinatarina on aina hauska". V2.fi:n Jari Tapani Peltonen antoi myös elokuvalle kolme tähteä, pitäen epävakaata rakennetta tietoisena ratkaisuna.
Padel
Välineet
thumb|150px|left|Padelmaila Padelmailassa on mailaosa ja varsi. Mailan kokonaispituus on enintään 45,5 senttimetriä ja varren 20 senttimetriä, ja mailaosan enimmäisleveys on 26 senttimetriä. Mailaosassa on noin 10 millimetrin levyisiä reikiä, jotka pienentävät ilmanvastusta. Padelmaila valmistetaan nykyisin hiilestä ja muista kevyistä ja kestävistä synteettisistä materiaaleista, ja mailan sisällä on yleensä kumiydin. Entisaikaan mailat saatettiin valmistaa vanerista, alumiinista, kumista ja lasikuidusta, ja alkuaikoina pelkästä puusta.
Mailoja on eri muotoisia. Mailaosan muoto vaikuttaa mailan painopisteen sijaintiin, jolla on erilaisia vaikutusta lyönteihin. Miehet käyttävät yleensä 360–390 gramman painoisia mailoja ja naiset 340–370 gramman painoisia.
Padelpallot muistuttavat paljon tennispalloja, ne ovat samankokoisia ja samanvärisiä, mutta hieman kevyemmin paineistettuja, vain 4,6–5,2 kg / 2,54 cm2. Tämä tekee niistä hitaampia kuin tennispallot.
Kenttä
thumb|350px|Padel-kenttä mittoineen. Padelkenttä on pinta-alaltaan noin yksi neljäsosa tenniskentästä. Nelinpelikenttä on ulkomitoiltaan 20 × 10 metriä ja kaksinpelikenttä 20 × 6 metriä. Kentän jakaa kahteen puoliskoon pylväiden väliin kiristetty verkko, joka on enintään 88 senttimetriä korkea. Syöttöruutujen takarajat ovat 6,95 metrin päässä verkosta, ja ne erottaa kummallakin kenttäpuoliskolla keskiviiva. Kentän pinta voi olla sementtiä, keinolasia tai synteettistä ainetta.
Päädyissä on vähintään 4 metrin korkuinen seinä ja sivuilla 3 metrin korkuinen. Päätyseinä on tehty lasista, akryylistä tai tiilistä, ja sivuseinämät usein tiheästä metalliverkosta tai lasista. Kummallakin sivustalla on sisäänkäynti, jota pelaajat voivat käyttää joutuessaan pelaamaan palloa kentän ulkopuolelta.
Padel-kenttien on havaittu olevan linnuille vaarallisia koska ne törmäävät kenttien suuriin lasipintoihin ja kuolevat.
Pistelasku
Padelin pistelasku on samanlainen kuin tenniksen. Ottelu jakautuu eriin, erät peleihin ja pelit palloihin. Jokainen syöttö aloittaa uuden pallon. Joukkue voittaa pallon, kun vastajoukkue ei enää onnistu palauttamaan palloa takaisin verkon yli sääntöjen mukaisesti. Joukkue voittaa pelin, kun se on voittanut neljä palloa vähintään kahden pallon erolla vastustajaan. Pallovoitoissa 3–3 (eli tilanteessa 40–40) pelataan siihen asti, kunnes toinen joukkue on voittanut kaksi palloa enemmän. Erävoiton joukkue saa voittamalla kuusi peliä vähintään kahden pelin erolla vastustajaan. Tasatilanteessa 6–6 pelataan katkaisupeli. Ottelun voittaa joukkue, joka voittaa ensimmäisenä kaksi erää.
Syöttö ja pallon pelaaminen
Syöttövuorossa oleva pelaaja syöttää omalta kenttäpuoliskoltaan syöttöruudun takaa. Molempien jalkojen on oltava syöttöruudun takana, eikä syöttäjä saa kävellä, juosta tai hypellä syötön lähtiessä. Pienet ja syöttöön vaikuttamattomat jalan liikkeet ovat sallittuja. Syöttäjä pudottaa pallon kenttään ja lyö sitä pompusta siten, että pallo on lyöntihetkellä korkeintaan vyötärön korkeudella. Syötetyn pallon on pudottava vinottain vastapuolella olevaan syöttöruutuun. Vastaanottaja saa lyödä palloa vasta yhden pompun jälkeen, mutta ei suoraan ilmasta.
Pallo on pelissä siihen asti, kunnes toinen joukkue tekee virheen, eli jos se ei onnistu palauttamaan palloa verkon yli, pallo osuu sen puolella kahdesti kenttään, tai se lyö pallon omaan verkkoseinään, tai vastustajan puolen seinään ennen pomppua.
Padel Suomessa
thumb|Kenttä Suomessa [[Barösundissa.]] Laji tuli Suomeen vuonna 2003. Lajiliiton viralliset avajaiset pidettiin 26. marraskuuta 2009.
Suomen Padelliitto tiedottaa käytössä olevista kentistä sivustollaan. Padelkenttiä on kaikkialla maassa, ja Suomessa on tällä hetkellä yli 280 sisä- ja ulkokenttää.
Läheiset lajit
Padelia ei tule sekoittaa lajeihin nimeltä paddle (=mela) tennis ja platform (=lava) tennis. Nämä molemmat ovat Yhdysvalloissa syntyneitä lajeja eivätkä ole juuri levinneet kotimaansa ulkopuolelle. Sekaannusta pahentaa se, että Kanadassa padelia kutsutaan nimenomaan nimellä paddle ja että paddle tennis on tässä artikkelissa kuvatun pelin alkuperäinen nimi.
Vain padelissa kentän ulkorajat yhtyvät täysin pelialueen seiniin. Muissa kenttä on irti seinistä tai oikeammin suojaverkoista. Platform-tenniksessä verkolla rajatun pelialueen koko on 60 × 30 jalkaa ja tämän sisällä on pelikenttä, 44 × 20 jalkaa. Paddle-tenniksen kentän koko on 50 × 20 jalkaa ja alustana voi olla sama kuin tenniksessä tai jopa rantahietikko. Verkkoa tai seinää kentän ympärillä ei välttämättä ole, ja vaikka olisikin niin pallo ei saa pompata siitä.
Luettelo Kouvolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kouvolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kouvolan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kouvolaan on vuonna 2009 yhdistetty Anjalankoski, Kuusankoski, Elimäki, Jaala ja Valkeala. Näistä Anjalankoski muodostettiin aiemmista Anjalan ja Sippolan kunnista.
Julkiset taideteokset ja muistomerkit
Alue-sarakkeessa on entisten kuntien nimiä Anjalankoski, Kuusankoski, Elimäki, Jaala ja Valkeala sekä näiden alla kyliä. Tässä luettelossa on 186 kohdetta.
Muut muistomerkit
Kouvolassa on kaksi muistomerkkiveturia, jotka molemmat ovat höyryvetureita mallia ”Pikku-Jumbo” eli Tk3. Kauppakeskus Veturin pysäköintialueella vitriinissä on kunnostettu veturi numero 1154. Kouvolan rautatieasemalla 1-raiteen vieressä oli vuodesta 1970 lähtien ”Pikku-Jumbo”, numero 859. Kouvolalaisten Ruuhveltiksi nimeämää veturia kunnostettiin viimeksi vuonna 2019 talkootöinä. Se siirrettiin kesäkuussa 2022 Pilkepuistoon ja tulee saamaan myöhemmin suojaavan katoksen.
Molemmat muistomerkkiveturit ovat luettelossa Suomen muistomerkkivetureista.
Sillä silmällä
Sillä silmällä (Queer Eye for the Straight Guy) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jota esitettiin Bravo-kanavalla vuosina 2003–2007.
Fab Five auttaa heteromiestä esimerkiksi tilanteessa, jossa hän valmistautuu kosimaan tyttöystäväänsä tai tapaamaan tämän vanhemmat tai aikoo järjestää grillijuhlat. Sarjassa on esitetty muutama erikoisjakso, jotka kuvattiin Englannissa, Texasissa ja Las Vegasissa. Fab Five on stailannut myös Red Sox -baseballjoukkueen.
Sarja saavutti välittömästi suuren suosion Yhdysvalloissa. Vuonna 2004 se voitti Emmy-palkinnon. Ohjelmasta on tehty lukuisia erimaalaisia versioita. Niistä mikään ei ole kuitenkaan ollut niin suuri menestys kuin alkuperäinen sarja ja useimmat lopetettiin lyhyen ajan kuluttua. Ensimmäinen suomalainen Sillä silmällä -jakso nähtiin maaliskuussa 2005. Suomalaiseen tiimiin kuuluvat: Tommy Kilponen (muoti ja tyyli), Mikael Hytönen (kulttuuri), Mikko Vesanen (sisustus), Pekka Nikumatti (ruoka ja viini) sekä Gekko (ulkonäkö).
Molempia, yhdysvaltalaista ja suomalaista, versioita esitti aiemmin Nelonen, mutta nykyisin, vuoden 2011 alussa aiemmin Suomessa näkemättömiä jaksoja Liv-kanava.
Jorma Sippola
Jorma Johannes Sippola (19. maaliskuuta 1951 Soini – 21. kesäkuuta 2022 Jyväskylä) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Uransa aikana hän edusti Soinin Sisua, Kauhajoen Karhua, Saarijärven Pullistusta sekä Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Neha Kakkar
Neha Kakkar (s. 6. kesäkuuta 1988 Rishikesh, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen laulaja. Hän on playback-laulaja Sonu Kakkarin nuorempi sisar. Hän alkoi esiintyä hyvin varhaisessa iässä uskonnollisissa tapahtumissa. Vuonna 2005 hän osallistui laulutositelevisiosarjan Indian Idol toiselle kaudelle. Hän teki Bollywood-debyyttinsä kuorolaulajana elokuvassa Meerabai Not Out. Hän nousi esiin, kun elokuvasta Cocktail julkaistiin tanssiraita ”Second Hand Jawaani”, jota seurasi useita suosittuja bilekappaleita, kuten ”Sunny Sunny” elokuvasta Yaariyan ja ”London Thumakda” elokuvasta Queen. Playback-laulamisen lisäksi Kakkar on esiintynyt useissa musiikkivideoissa ja tuomarina useissa tositelevisiosarjoissa, mukaan lukien Indian Idol.
Afrikka
Afrikka on maailman toiseksi suurin maanosa. Sen pinta-ala on 30 365 000 neliökilometriä, joka on 20,3 prosenttia Maan maapinta-alasta. Afrikan noin 1,4 miljardia asukasta muodostaa noin 15 prosenttia ihmiskunnasta.
Afrikassa on useita tuhansia etnisiä ryhmiä. Nykyisin Afrikassa on 54 itsenäistä valtiota. Niiden rajat ovat peräisin siirtomaa-ajalta, eivätkä perustu kansallisuuksiin tai heimoihin.
Pääosa Afrikan maista itsenäistyi 1960-luvulla. Sodat, epävakaus, väestönkasvu sekä taudit koettelevat maanosaa nykyäänkin.
Afrikka on luonnonvaroiltaan rikas, mutta taloudeltaan köyhä maanosa. Afrikassa kulminoituvat monet maailman pahimmista ongelmista, kuten köyhyys, AIDS, ruoan ja veden puute sekä huono hallinto. Afrikkalaiset kärsivät vuosisadan siirtomaajärjestelmästä ja tätä ennen orjuudesta.
Etymologia
Antiikin kreikkalaiset kutsuivat maanosan pohjoisosaa Libya-nimellä. Ensimmäinen tunnettu Africa-maininta on 100-luvun eaa. alusta roomalaiselta runoilijalta Enniukselta. Hän viittasi sanalla Karthagon seutuun. Roomalaiset hävittivät Karthagon vuonna 146 eaa. ja nimesivät ensimmäisen Välimeren eteläpuolisen provinssinsa Africaksi. Provinssi käsitti suurin piirtein nykyisen Tunisian ja osan Algeriaa. Myöhemmin Afrikka laajentui tarkoittamaan laajempaa aluetta, mutta vasta 1400-luvulta lähtien se on tarkoittanut koko maanosaa. Afrika-nimen alkuperä saattaa olla foinikian kielen sanassa afer, musta, monikossa afri. Roomalaiset kutsuivat alueella asuneita berbereitä afreiksi.
Maantiede
thumb|right|Satelliittikuva Afrikasta. Afrikka rajautuu pohjoisessa Välimereen, koillisessa Suezin kanavaan ja Punaiseenmereen, idässä Intian valtamereen ja lännessä Atlanttiin.
Afrikan pinta-ala on 30,365 miljoonaa neliökilometriä. Afrikan pohjoisimmasta kohdasta, Ras ben Sakkasta Tunisiassa (37°21' N), eteläisimpään, Cape Agulhasiin Etelä-Afrikassa on matkaa suunnilleen 8 000 kilometriä. Manteren läntisimmästä kohdasta, Kap Verden niemimaasta Senegalissa (17°33'22” W), itäisimpään kohtaan Sar Hafuniin Somaliassa (51°27'52” E), on noin 7 400 kilometriä.
Afrikan rantaviivan pituus on noin 26 000 kilometriä. Muihin maanosiin verrattuna Afrikan rannikot ovat melko suoria, ilman laajoja niemimaita tai lahtia. Afrikan kaakkoisrannikolla sijaitseva Madagaskar on maailman neljänneksi suurin saari.
Afrikka koostuu useista ylätasangoista, jotka Itä-Afrikan hautavajoama halkaisee mantereen itäosissa. Afrikan luoteisosissa ovat Atlasvuoret, jotka ovat geologisesti mantereen nuorinta osaa. Afrikan korkein vuori on Kilimanjaro, jonka huippu on 5 895 metriä merenpinnasta.
Ilmasto ja kasvillisuusvyöhykkeet
thumb|left|Afrikan kasvillisuusvyöhykkeet. Suurin osa Afrikkaa kuuluu trooppiseen ilmastovyöhykkeeseen, pohjoisimmat ja eteläisimmät alueet subtrooppiseen. Pohjois-Afrikassa on suuri Saharan kuumuusaavikko. Sen pohjoispuolella on kapea Välimeren rannikkovyöhyke. Saharan eteläpuolella on Sahel, joka on kuiva, puoliaavikosta savanniksi asteittain muuttuva alue. Keski- ja Länsi-Afrikka ovat tiheiden ja kosteiden trooppisten sademetsien peitossa. Eteläisessä Afrikassa on Kalaharin puoliaavikko ja Namibin aavikko.
Eläimistö
thumb|Leijona savannilla [[Ngorongoron suojelualue|Ngorongoron suojelualueella Tansaniassa.]] Pleistoseenin lopun joukkotuho vaikutti Afrikassa vähemmän kuin muissa maanosissa. Osittain tämän vuoksi Afrikka onkin tullut tunnetuksi moni­muotoisesta eläimistöstään. Siellä on maailman muihin alueisiin verrattuna huomattavan paljon suurikokoisia eläimiä, varsinkin nisäkkäitä. Sellaisia ovat petoeläimistä leijona, leopardi, gepardi ja hyeena, kasvis­syöjistä esimerkiksi afrikannorsu, kirahvi, virtahepo, kafferipuhveli ja sarvikuono. Afrikassa on myös suuri joukko antilooppilajeja sekä kädellisiä, kuten paviaanit sekä ihmis­apinoihin kuuluvat simpanssit ja gorillat. Afrikassa on myös suuria lintuja, kuten strutseja sekä matelijoita, kuten krokotiileja.
Ekologia
Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelma UNEP totesi vuonna 2008 metsäkadon olevan Afrikassa noin kaksi kertaa nopeampaa kuin muualla. On jopa väitetty, että 90 prosenttia Länsi-Afrikan alkuperäisistä metsistä olisi jo tuhoutunut. Madagaskarin alkuperäisistä metsistä 90 prosenttia on tuhoutunut sen jälkeen, kun ihmiset asuttivat saaren noin 2 000 vuotta sitten. Noin 65 prosenttia Afrikan viljelysmaasta kärsii maaperän köyhtymisestä.
Valtiot
Vuonna 2023 Afrikassa oli viisi sotilasjuntan alaista maata: Tšad, Sudan, Burkina Faso, Guinea ja Mali. Diktatuureja olivat Djibouti, Eritrea ja Päiväntasaajan Guinea.
Historia
Afrikan esihistoria alkaa aiemmin kuin minkään muun mantereen; arkeologisten löytöjen mukaan nykyihminen kehittyi Itä-Afrikassa. Esihistoriallisena aikana siellä ei sen enempää kuin muuallakaan ollut järjestäytyneitä kansallisvaltioita vaan metsästäjä-keräilijäheimot, kuten sanit (bushmannit) asuttivat mannerta. Noin 10 000 vuotta sitten alkoi maanviljely ja kotieläimiä kesytettiin. Maanviljelijät asettuivat paikalleen asumaan. Runsaampi ravinto mahdollisti väestönkasvun. Monin paikoin tehtiin runsaita kalliomaalauksia.
Historiallinen aika alkoi noin 3300 eaa. Egyptissä. Muita vanhan ja antiikin ajan suuria valtioita olivat Nubian kuningaskunta, Karthago ja Aksum. Kahden viimeisen vuosisadan aikana ennen ajanlaskumme alkua Rooman valtakunta valloitti vähitellen koko Pohjois-Afrikan. 600-luvulla alueen valloittivat arabit, minkä jälkeen arabian kieli ja islam tulivat vähitellen vallitseviksi koko alueella. Myöhempinä aikoina islam on levinnyt laajalle Saharan eteläpuolellekin, jossa kuitenkin jo aikaisemmin kristinuskoon kääntynyt Etiopia on jäänyt kristilliseksi saarekkeeksi nykyaikaan saakka.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tapahtui noin 2000 eaa. – 1000 jaa. bantuekspansio, jossa nykyisen Länsi-Afrikan alueella Guineanlahdella asuvat bantukansat levisivät itään ja etelään Kongon ja Sambesin sademetsiin sekä Kalaharin autiomaahan aina Oranjejoelle nykyiseen Etelä-Afrikan tasavaltaan. He syrjäyttivät tai sulauttivat alkuperäiskansat ja toivat mukanaan raudan valmistustaidon.
Keskiajalla Afrikassa oli monia kuningaskuntia, kuten Ghana, Kanem, Songhai, Benin ja Mali. Kaupankäynti oli suurta, pohjoisesta Saharan alueelta karavaanit toivat hevosia, tekstiilejä ja Saharan kaivosten suolaa, etelästä Senegalin ja Nigerin kultaa, kolapähkinöitä ja orjia. Vauraus kasvatti kuningaskuntien varoja ja islaminuskoiset karavaanarit perustivat kouluja ja moskeijoita. He eivät tehneet käännytystyötä, mutta kuninkaat huomasivat heidän hyödyllisyytensä. Islamin mukana maihin levisi luku- ja kirjoitustaito.
Vuonna 1482 portugalilaiset perustivat kauppa-aseman Guineanlahden rannalle. Pääasialliset kaupan kohteet olivat orjat, kulta, norsunluu ja mausteet. Eurooppalaisten levittäytyessä Amerikkaan orjia haettiin Afrikasta työvoimaksi maatiloille.
Turkki valloitti 1500-luvulla koko Pohjois-Afrikan Marokkoa lukuun ottamatta. Vuonna 1830 se kuitenkin menetti Algerian Ranskalle ja myöhemmin Euroopan maille muutkin afrikkalaiset alueensa, viimeisenä Libyan Italialle vuonna 1912. Samana vuonna myös siihen saakka itsenäisenä pysynyt Marokko joutui Ranskan miehittämäksi.
Afrikan kolonisaation huippuvuosina 1880-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Saksa, Belgia, Italia, Portugali ja Espanja jakoivat siirtomaikseen lähes koko Afrikan. Maanosaan jäi lopulta vain kaksi itsenäistä valtiota, Liberia ja Etiopia. 1800-luvun Euroopan teollistuneet valtiot halusivat vallata alueita, joilta ne saisivat halpoja raaka-aineita ja työvoimaa. Siirtomaiden hankkimista alettiin pitää vallan tunnusmerkkinä. Länsimaalaiset pyrkivät levittämään Afrikkaan myös omaa elämäntapaansa. Sen sijaan, että siirtomaaisännät olisivat investoinneet paikalliseen infrastruktuuriin, investointeja tehtiin yksipuolisen kaupan kehittämiseen. Tämä loi pohjan Afrikan alikehittyneisyydelle.
Siirtomaat itsenäistyivät toisen maailmansodan jälkeen, useimmat 1960-luvulla. Nykyisin Afrikassa on 54 itsenäistä valtiota. Niiden rajat ovat peräisin siirtomaa-ajalta, eivätkä perustu kansallisuuksiin tai heimoihin. Myös Afrikan maiden viralliset kielet ja useissa tapauksissa pääuskonnotkin ovat peräisin siirtomaa-ajalta.
Vuonna 1963 perustettiin Afrikan yhtenäisyysjärjestö OAU tukemaan Afrikan maiden yhteistyötä ja itsenäistymispyrkimyksiä. Vuonna 2002 sen korvasi Afrikan unioni, jonka tavoitteena on tiivis taloudellinen ja poliittinen yhteistyö.
Kiina on 2010-luvulla vahvistanut yhteyksiään Afrikkaan, ja maa on noussut Afrikan tärkeimmäksi kauppakumppaniksi. Kiinan vaikutusvalta Afrikassa on kasvanut niin taloudellisesti, sotilaallisesti kuin kulttuurillisestikin. Myös Venäjä on moninkertaistanut kauppansa Afrikan kanssa. Länsimaiden Afrikan-politiikka nivoutuu 2010-luvun lopulla etenkin Afrikasta suuntautuvaan maahanmuuttoon sekä turvallisuuskysymyksiin.
Väkiluku
YK:n arvioiden mukaan Afrikan väkiluku vuonna 2023 on noin 1,4 miljardia.
Afrikan väkiluvun odotetaan kasvavan vuoteen 2025 mennessä 1,4 miljardiin ja vuonna 2040 kahteen miljardiin. Afrikan väestö kasvaa noin 20 miljoonalla vuodessa. Unicefin vuonna 2014 julkaisema raportti ennusti seuraaville 35 vuodelle jopa 1,8 miljardia syntyvää lasta. Ennusteen mukaan vuoteen 2050 mennessä Afrikassa on yli miljardi alle 18-vuotiasta lasta, mikä on lähes 40 prosenttia kaikista maailman lapsista. Vuonna 2100 afrikkalaisia on tämän skenaarion mukaan neljä miljardia, joista miljardi Nigeriassa.
Kansat
thumb|250px|Afrikan uskonnot: {{legend|darkviolet|[[kristinusko}} {{legend|#22CC22|islam}} {{legend|darkorange|hindulaisuus}} {{legend|#FF0077|perinteiset uskonnot}}]] Afrikassa on useita tuhansia (tarkkaa lukumäärää ei voi määrittää) erilaisia yhteisöjä ja etnisiä ryhmiä, joilla on omat kulttuurinsa, kielensä, uskontonsa ja historiansa. Ryhmien rajat eivät ole selviä varsinkaan ulkopuoliselle. Useimmat afrikkalaiset puhuvat useampaa kuin yhtä kieltä. Viime vuosisatoina etnisiä ja kulttuurillisia eroja on vuoroin korostettu, vuoroin vähätelty poliittisista syistä.
Pohjois-Afrikassa asuu arabeja ja berberejä. Saharan eteläpuolella olevilla kansoilla on yleensä tumma iho. Keski-Afrikan metsissä elää pygmejä. Eteläisen Afrikan karuilla seuduilla nykyisin asuvat khoisanit asuttivat aikaisemmin paljon laajempia alueita, kunnes bantut levittäytyivät alueelle noin 2000 vuotta sitten. Etelä-Afrikan rannikolla asuu 1600-luvulta alkaen tulleiden eurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisiä kuten buureja. Monen Afrikan maan eurooppalaista syntyperää olevat asukkaat ovat 1880-luvun jälkeen tulleiden siirtolaisten jälkeläisiä. Madagaskarin asukkaiden esi-isät tulivat Indonesiasta noin 1500 vuotta sitten.
Uskonnot
Afrikan pohjoispuoliskon valtauskonto on islam ja eteläpuoliskon kristinusko. Suunnilleen puolet afrikkalaisista on muslimeja, ja heistä puolet puhuu muuta kuin arabiaa. Islam levisi Pohjois-Afrikkaan valloituksen seurauksena, mutta siitä eteenpäin kauppiaitten, etenkin orjakauppiaitten avulla, mitä seurasi yläluokan kääntyminen ja uuden uskonnon leviäminen myös maaseudulle. Islam sai Afrikassa afrikkalaisia erityispiirteitä, missä sen opit sulautuivat luonnonuskontojen antamalle pohjalle. Islam levisi etenkin paimentolaisvyöhykkeelle, mutta pysähtyi keskisen Afrikan sademetsäalueelle.
Kristittyjä on myös Etiopiassa ja Egyptissä, ja Itä-Afrikan rannikolla on muslimeja. Saharan eteläpuolella harjoitetaan myös erilaisia perinteisiä uskontoja, joilla on yhteisiä piirteitä.
Kielet
250px|thumb|[[Afrikan kielet|Afrikan kielikunnat ja suurimmat kielet: {{legend|#204A87|Afroaasialaiset kielet}} {{legend|#ffff00|Nilosaharalaiset kielet}} {{legend|#E10000|Nigeriläis-kongolaiset kielet (A)}} {{legend|#ffa500|Nigeriläis-kongolaiset kielet (B) (bantu)}} {{legend|green|Khoisankielet}} {{legend|#FF00FF|Austronesialaiset kielet}} {{legend|#0774F1|indoeurooppalaiset kielet (afrikaans)}}]] Afrikan kielet jaetaan usein neljään kielikuntaan: afroaasialaisiin kieliin, nilosaharalaisiin kieliin, nigeriläis-kongolaisiin kieliin ja khoisankieliin. Niiden lisäksi Madagaskarin saarella puhutaan austronesialaista kieltä malagassia, ja eri puolilla Afrikkaa puhutaan indoeurooppalaisia kieliä, jotka tulivat maanosaan eurooppalaisen kolonialismin mukana. Afrikassa puhutaan yhteensä noin kahta tuhatta kieltä.
Taide ja muu kulttuuri
Saharan eteläpuolisen Afrikan taiteen eri muodot, tarkoitukset ja käytännöt ovat niin monimuotoisia, ettei voida helposti puhua mistään yleisafrikkalaisesta taiteesta. Joitain afrikkalaisen taiteen yleispiirteitä ovat pyrkimys uudistumiseen ja luovuuteen, visuaalinen abstrahointi ja konventionaalisuus, tasapainoisen sommittelun ja asymmetrian yhdistely, kuvanveiston tärkeä asema, ihmiskehon muuttaminen ja koristelu, sekä merkitysten monilukuisuus. Afrikan perinteisen taiteen perusosia ovat esiintyminen ja kokoontuminen, joihin yhdistyy dynaamisesti ja merkityksellisesti musiikki, tanssi, pukeutuminen ja kehonkoristelu, maskit ja kuvanveisto.
Talous
thumb|Maanviljelijä Keniassa.
Maatalous
Yli puolet Afrikan väestöstä saa elantonsa maanviljelyksestä. Omavaraistalous on yleistä. Vientitulot saadaan usein plantaasituotteista. Riisiä, maissia ja vehnää viljellään sateisilla ja keinokastelluilla alueilla. Muita suuria viljelytuotteita ovat esimerkiksi hedelmät, tee, kahvi, maapähkinät ja tupakka. Trooppisista metsistä saadaan arvopuita, kuten mahonkia.
Teollisuus
Afrikassa ei ole varsinaisia teollisuusmaita. Maanosa on luonnonvaroiltaan rikas, mutta louhitut mineraalit päätyvät lähes kokonaisuudessaan jalostamatta vientiin. Useat Afrikan valtiot saavat yli puolet vientituloistaan yhdestä kauppatavarasta. Suurimmat öljyntuottajat ovat Algeria, Libya ja Nigeria. Maakaasun tuottajia ovat Algeria, Libya ja Egypti. Keski-Afrikasta eteläiseen Afrikkaan ulottuu rikas malmiesiintymä, josta saadaan kuparia, sinkkiä, lyijyä ja rautamalmia. Etelä-Afrikka tuottaa lisäksi kultaa ja platinaa, ja eteläisen Afrikan alueelta louhitaan timantteja. Keski-Afrikan tasavalta tuottaa uraania. Jalostusteollisuutta on Etelä-Afrikassa, Egyptissä ja Keniassa.
Köyhyys
Afrikka on kokonaisuutena tarkastellen maailman asutetuista mantereista selvästi köyhin ja oli vuonna 2007 keskimääräisesti köyhempi kuin 30 vuotta aiemmin. Vuonna 2018 Inhimillisen kehitteneisyyden indeksillä mitattuna maailman kymmenen vähiten kehittynyttä valtiota olivat kaikki Afrikassa. Erot Afrikan maiden välillä ovat kuitenkin suuria, Afrikan kehittyneimpiä valtioita indeksillä mitaten olivat Seychellit, Algeria, Tunisia, Botswana, Libya ja Gabon, jotka sijoittuivat korkean inhimillisen kehittyneisyyden luokkaan ja kaikki esimerkiksi eurooppalaisen Moldovan edelle.
Afrikan nykyisen köyhyyden juuret ovat paikoin historiassa. Afrikan heikon taloudellisen tilanteen merkittävimpiä syitä ovat olleet epävakaa siirtyminen pois kolonialismista, kylmä sota, poliittisen korruption kasvu ja despotismi sekä protektionismi. Afrikan talouskehitys on polkenut paikallaan verrattuna Kiinan, Intian ja Etelä-Amerikan nopeaan talouskasvuun, joka on nostanut miljoonia ihmisiä köyhyysrajan yläpuolelle. Afrikan talous on jopa taantunut ulkomaankaupalla, investoinneilla ja BKT:lla mitattuna. Köyhyydellä on kauaskantoisia vaikutuksia, kuten alhainen elinikä, väkivalta ja epävakaus. Vuosikymmenten aikana Afrikan taloutta on yritetty useasti kasvattaa, mutta huonolla menestyksellä.
Gerhard Schröder
Gerhard Fritz Kurt Schröder (s. 7. huhtikuuta 1944 Mossenberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan liittokanslerina vuodesta 1998 vuoteen 2005. Sotaorvoksi jäänyt Schröder oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (Sozialdemokratische Partei Deutschlands, SPD) puheenjohtajana vuosina 1999–2004. SPD muodosti Saksan hallituksen lokakuussa 2002 Vihreän puolueen (Bündnis 90/Die Grünen) kanssa.
Uran alku
Nuorena Schröder toimi rakennustyöläisenä ja myyjänä. Hän suoritti keskikoulun ja lukion aikuisiällä. Schröder opiskeli työn ohessa oikeustiedettä Göttingenin Georg-August yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1971. Ennen poliitikon uraansa Schröder toimi asianajajana. Vuonna 1976 hän sai asianajajan oikeudet ja toimi ammatissa vuosina 1978–1980. 1970-luvulla Schröder tuli tunnetuksi vasemmistoterroristisen RAF:n jäsenen Horst Mahlerin puolustusasianajajana.
Poliittinen ura
Vuosina 1980–1986 Schröder oli Saksan liittopäivien kansanedustaja. Vuoden 1986 osavaltiovaalien jälkeen Schröder oli Niedersachsenin maapäivien oppositiojohtaja. Vuonna 1990 punavihreä koalitio voitti osavaltiovaalit ja Schröderistä tuli osavaltion pääministeri vuoteen 1998 saakka.
Vuosien 1998 ja 2002 liittopäivien vaalivoittojen ansiosta Schröder nousi Saksan liittokansleriksi. Hänen hallituksensa sai 1. heinäkuuta 2005 epäluottamuslauseen hänen oman toiveensa mukaisesti. Schröderin SPD:n ja vihreiden hallitus päätti kesäkuussa 2000 sulkea kaikki Saksan ydinvoimalat. Tuolloin Saksassa oli 19 reaktoria, jotka tuottivat 30 % maan sähköstä.
Poliittisen uran jälkeen
Schröder on toiminut vuodesta 2005 saksalais-venäläisen Nord Stream -kaasuputkiyhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hänet valittiin brittiläis-venäläisen TNK-BP:n hallitukseen tammikuussa 2009.
Schröder kuuluu Vladimir Putinin lähipiiriin, mistä kertoo esimerkiksi se, että Putinin virkaanastujaisissa toukokuussa 2018 hän oli onnittelijoiden eturivissä. Se on herättänyt Saksassa runsaasti arvostelua, muun muassa Die Weltissä. Venäjän hyökättyä Ukrainaan Schröder osallistui voitonpäivän juhliin Venäjän Saksan-suurlähetystössä Berliinissä. Schröder yllättyi, kun voitonpäivän juhliin meneminen herätti arvostelua. Schröder ei ole katkaissut yhteyksiään Venäjälle Ukrainan hyökkäyssodan alkamisen jälkeenkään, mikä sekin on nostattanut Saksassa runsaasti arvostelua.
Korholankosket
Korholankosket on Keski-Suomen Konneveden ja Hankasalmen rajalla sijaitseva joki ja koskijakso, joka muodostaa Rautalammin reitistä noin 2,5 kilometriä pitkän osuuden. Joessa vesi laskee Vanginvedestä Kynsiveteen.
Yleistä
Koskien itärannat kuuluvat Hankasalmen Kärkkäälän kylälle ja itärannat Konneveden Hytölän kylälle. Vanginvesi kapenee lahdenpohjukaksi tai Vanginvirran salmeksi, jossa veden virtaaminen on suurta. Koskijakson eri osuudet ovat yläjuoksulta lukien Yläinen-, Keskinen- ja Hannulankoski. Koskien jälkeen virtaa jokimaisia osuuksia, joiden yhteispituudeksi tulee noin 2,5 kilometriä. Yläinenkoski on kartasta mitattuna yli 150 metriä pitkä. Kosken jälkeen on länsirannassa kalankasvatuslaitos, jonka vedet johdetaan kanavaa myöten Kynsiveteen. Joen tekemän mutkan jälkeen alkaa noin 350 metriä pitkä Keskisenkoski, jossa on pudotusta 0,6 metriä. Kosken jälkeen joki levenee suvantomaiseksi vesialueeksi, jossa kolme saarta ja paikoin kuusi metriä syvää. Heinäsaaren jälkeen joki kapenee ja madaltuu muodostaen Hannulankosken. Sen on kartasta mitattuna 250 metriä pitkä ja siinä on pudotusta 0,5 metriä. Vanginveden ja Kynsiveden vedenpintojen korkeusero on 2,5 metriä. Joki purkautuu Saksalansaaren takana olevaan salmeen. Joen keskivirtaama on 57–60 kuutiometriä sekunnissa, nykyään ehkä 54 m³/s.
Vesistösuhteita
Koskijaksoon yhtyy kaakosta tuleva Kangaspuro, joka alkaa Ahvenlammesta ja laskee Lukkarilammen läpi Heinäsaaren yläpuolelle.
Luontoarvoja
Korholankosket ovat Keski-Suomen maakunnan neljänneksi suurin rakentamaton koskialue. Ne ovat perhokalastajien suosiossa. Kalastuslupia myydään ainoastaan koskiryhmän keskimmäiselle koskelle, eli Keskisenkoskelle. Vesi on laadultaan hyvää ja sen väri on kirkas. Luontaisia saaliskaloja ovat järvitaimen, harjus, siika, hauki, ahven sekä istutetut kannat: järvitaimen ja kirjolohi. Pääasialliset saaliskalat ovat taimen ja harjus.
Koskijakso kuluu mukaan Konnevesi-Laukaa-melontareittiin. Yläinen- ja Keskinenkoski muodostavat tärkeän koskikaran talvehtimispaikan.
Historiaa
Hannulankoskessa on ollut myös vesimylly, jonka historiasta kertoo kyltti virran varressa.
Joen hyötykäyttö on aiheuttanut muutoksia koskessa ja sen vedenlaadussa. Muutoksia ovat aiheuttaneet mm. uomaperkaukset, uittouomien rakentaminen, kalankasvatus ja vesilaitostoiminta. Korholankosket kunnostettiin vuosina 2009–2011 alueellisen kalatalousviranomaisen tilaamana ja Keski-Suomen ympäristökeskuksen suunnittelemana ja toteutuksen ohjanneena yhteistyöhankkeena. Sen kustannukset olivat 220 000 euroa.
Armada (albumi)
Armada on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2006.
Pn-liitos
pn-liitos (engl. p–n junction) on monien puolijohdekomponenttien tärkeä rakenneosa joka saadaan aikaan liittämällä fysikaalisesti yhteen p-tyyppinen ja n-tyyppinen puolijohde. Virta pääsee kulkemaan pn-liitoksesta vain yhteen suuntaan. pn-liitoksella on monia käyttökohteita elektroniikassa, kuten aurinkokennot, LEDit, transistorit ja diodit.
DTM
DTM on saksalainen kilpa-autosarja, joka perustettiin vuonna 2000. Vuoden 2020 jälkeen sarja siirtyi FIA GT3 -luokkaan kaudeksi 2021. Moderneista DTM-autoista oli tullut hyvin kalliita ja niillä oli hyvin vähän tekemistä katuautojen kanssa.
Uusi sarja perustetaan
Uusi DTM-sarja perustettiin korvaamaan aiemmat Deutsche Tourenwagen Meisterschaft (vanha DTM) ja ITC-sarja (International Touring Car Championship), jotka päättyivät vuonna 1996 korkeiden kustannuksien vuoksi.
Vuonna 1997 alettiin nostaa esiin ajatuksia DTM-sarjan henkiin herättämisestä. Suuret saksalaiset autotehtaat eivät kuitenkaan olleet päässeet yhteisymmärrykseen uuden sarjan luonteesta ja säännöistä. Opel tahtoi pitää kustannukset kurissa, Mercedes taas tahtoi suunnata painopistettä voimakkaaseen tekniseen kehitykseen, BMW tahtoi pelkästään Saksaan keskittyvän sarjan sijaan kansainvälisyyttä ja Audi olisi tahtonut markkinoida nelivetomalliaan. Alfa Romeo oli ajanut menestyksekkäästi sekä ITC-sarjaa että ETCC-sarjaa, mutta ei aikonut palata DTM-sarjaan. Zakspeed halusi sarjaan mukaan Volvon C70 mallilla, mutta sitä ei hyväksytty mukaan.
Uusi DTM-sarja päätettiin aloittaa vuonna 2000, kun Mercedes-Benz ja Opel allekirjoittivat sopimuksen, jonka perusteella sarjassa ajettaisiin autoilla, jotka perustuvat tuotantomalleihin. Suurin osa kauden kilpailuista ajettaisiin Saksan maaperällä, ja sarjan kustannukset pyrittäisiin pitämään kohtuullisella tasolla.
Koska kilpailuja kuitenkin ajettiin myös Saksan ulkopuolella, ei Saksan moottoriurheiluliitto antanut käyttää mestaruussarjan (Meisterschaft) nimeä, joten uudeksi nimeksi päätettiin antaa Deutsche Tourenwagen Masters.
Toisin kuin ITC:n ja vanhan DTM:n aikaan, jolloin tallit käyttivät pääasiassa sedan-mallisia autoja, uuden DTM:n aikaan tallit siirtyivät käyttämään 2-ovisia coupé-mallin autoja. Opel valitsikin autonsa pohjaksi uuden Astran ja Mercedes valitsi CLK malliin perustuvan CLK-GTR mallin. Audi ilmoittautui sarjaan mukaan TT-R autolla, vaikka auton mitat eivät sarjan sääntöihin täysin sopineet, eikä talli näin ollen saanut tehdastallin paikkaa, eikä se voinut kerätä pisteitä valmistajien mestaruussarjaan.
Kaudet 2000–2003
Toukokuussa 2000, kun DTM kausi alkoi, kilpailu ajettiin legendaarisen Hockenheimring-radan lyhyellä versiolla. Monissa autoissa ei vielä ollut juurikaan sponsoreita. Kilpailut olivat Mercedeksen ja Opelin hallintaa, koska Audi TT-R:n aerodynamiikka ei ollut samalla tasolla kuin kilpailijoillaan. Vasta vuonna 2002 Audi sai autonsa toimimaan haluamallaan tavalla, ja tuloksena olikin kuljettajien mestaruus, jonka tallille ajoi Laurent Aïello.
Kausi 2004 – Audi mukaan tehdastalliksi
Kaudelle 2004 Audi sai viimein tehdastallin statuksen, sen rakennettua sääntöjen mukaisen auton, joka perustui A4 malliin. Myös muut valmistajat siirtyivät käyttämään jälleen Sedan mallisia autoja. Opel otti käyttöönsä Vectra GTS malliin perustuvan mallin ja Mercedes-Benz valitse käyttöönsä C-sarjalaiseen perustuvan mallin.
Kaudet 2005–2007
Opel ilmoitti kauden aikana vetäytyvänsä sarjasta vuoden 2005 lopussa, kun General Motors vähensi tukeaan tallille merkittävästi. Näin ollen kaudella 2006 sarjassa nähtiin vain Audin ja Mercedeksen autoja, joita molempia oli mukana 10 kappaletta. Sarjalla oli myös rahakas yhteistyösopimus ARD yhtiön kanssa, jossa oli ehtona että kaudella 2007 mukana olisi vähintään 3 tehdastallia. Huhuissa olikin Alfa Romeon paluu kaudeksi 2007. Huhut vahvistuivat lisää kun Alfa Romeo Sport yhtiön pääjohtaja Claudio Berro tavattiin Barcelonan varikolla kauden aikana. Kaikista huhuista huolimatta Alfa Romeo ei kuitenkaan osallistunut kaudelle, ja näin ollen myös kausi 2007 ajettiin 2 tehdastallin voimin.
Kaudet 2008–2013
DTM:ssä jatkettiin edelleen vain kahden tehdastallin voimin, vaikka huhuja liikkui eri tehtaiden mukaan tulosta. Huhuissa mukana olivat muun muassa Citroen, Lancia, Renault ja Jaguar, mutta yksinään ei koskaan ilmoittautunut sarjaan mukaan. Kaudet 2008 ja 2009 olivatkin Audin dominointia, ja molemmilla kausilla mestaruuden vei nimiinsä Audilla ajanut Timo Scheider. Kaudella 2010 Mercedes oli puolestaan parempi, ja mestaruuden vei nimiinsä Paul di Resta.
Kausilla 2011 ja 2012 DTM myös järjesti Race of Champions -tyylisen tapahtuman Münchenin olympiastadionilla.
Kaudella 2012 saatiin sarjaan myös kolmas tehdastallin, kun BMW ilmoittautui sarjaan uudella BMW M3 DTM -mallilla. Kaudella nähtiin myös Audin uusi Audi A5 DTM -malli.
Kaudeksi 2013 Audi esitteli uuden Audi RS5 DTM -mallin ennen kauden alkua.
2014-2020
Ennen kautta 2014 BMW esitteli uuden BMW M4 DTM -auton, jolla talli ajaa kaudesta 2014 eteenpäin.
Kaudelle 2014 Super GT ja DTM-sarja yhtenäistivät sääntöjä "Class 1" -säännöillä pääasiassa aerodynaamikkaa ja koria koskien helpottamaan samoilla autoilla kilpailemista molemmissa sarjoissa. Myöhemmin sääntöjä muutettiin kattamaan standardoitu moottorinohjausyksikkö ja jousitus.
Mercedes siirtyi Formula E-sarjaan kaudeksi 2018–2019. Aston Martin liittyi sarjaan kaudelle 2019 yhteistyössä HWA-tallin kanssa, mutta poistui sarjasta yhden kauden jälkeen.
Kaudella 2020 sarjassa oli vain kaksi valmistajaa (Audi ja BMW) ja ennätysalhainen määrä autoja: vain 16 osallistujaa. Huhtikuussa 2020 Audi ilmoitti vetäytyvänsä sarjasta. Audin vetäytymisen myötä myös "Class 1" -luokittelu loppui.
Syyskuussa 2020 Audi ja BMW vetäytyivät DTM-sarjan omistajuudesta ja jättivät hallinnan sarjan pomon Gerhard Bergerin BMS-organisaatiolle. Samalla kerrottiin sarjan muuttumisesta valmistajien välisestä kilpailusta yksityistallien väliseksi GT-autojen kilpailuksi, jolle Audi ja BMW ilmoittivat tukensa.
2021–
Vuodelle 2021 sarja siirtyi FIA GT3 -sääntöihin, jonka myötä sarjaan tuli uusia valmistajia. Sarja käyttää omia Balance of Performance (BoP) -sääntöjä, jossa mukana on painolasti menestyksen mukaan. Kaudella seisovat lähdöt korvattiin lentävällä lähdöllä. Kilpailut ajetaan yhdellä kuljettajalla (55 minuuttia plus yksi kierros) ja viikonlopun aikana on kaksi kilpailua. Sarjan sääntöjä muutettiin sallimaan lukkiutumattomat jarrut ja luistonestojärjestelmä, jotka ovat mukana GT3-homologaation mukaisissa autoissa.
Tekniset säännöt
Vaikka DTM on virallisesti vakioautoluokan mukainen kilpasarja, ei sarjassa kilpailevilla autoilla ole juurikaan tekemistä normaalien katuautoversioidensa kanssa. DTM-autot ovatkin niin sanottuja silhuettiautoja, jossa kalusto vain näyttää alkuperäisiltä sarjavalmisteisilta esikuviltaan vain ulkoisesti.
Autojen tekniset tiedot kaudella 2014
Lähde:
Autojen tekniset tiedot kaudella 2019
Lähde:
Vuosi 2000
DTM ensimmäisellä kaudella, vuonna 2000, jokaisena viikonloppuna ajettiin 2 lähtöä ja pistelaskussa 10 parasta kuljettajaa molemmissa lähdöissä sai pisteitä seuraavasti:
Vuosi 2001
Vuonna 2001 DTM:ssä ajettiin sekä lyhyitä- että pitkiäkisoja, joista pisteet jaettiin seuraavasti.
Vuosi 2002
Vuonna 2002 DTM:ssä ajettiin edelleen sekä lyhyitä- että pitkiäkisoja, mutta vain pitkän kisan pisteet muutettiin.
Kaudet 2003–2011
thumb|[[Mika Häkkinen vuonna 2006.]] Vuonna 2003 DTM:ssä ei ajettu enää kuin yksi kisa per kisaviikonloppu ja otettiin käyttöön pistejärjestelmä, jossa pisteitä sai 8 parasta kuljettajaa, entisen 6 sijaan.
2012–
Vuonna 2012 DTM:ssä otettiin käyttöön samanlainen pisteytysjärjestelmä, kuin muissa FIAn rata-autoilusarjoissa.
Televisiointi
Suomessa DTM -sarjan kilpailut näytettiin Canal+ -kanavalla Matti Kyllösen selostamana vuosina 2005–2006 sekä Urheilukanavalla Erkki Vanhasen selostamana vuonna 2007.
Wolfdietrich Schnurre
Wolfdietrich Schnurre (22. elokuuta 1920 Frankfurt am Main, Saksa – 9. kesäkuuta 1989 Kiel, Saksan liittotasavalta ) oli saksalainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja ja kertomuksia, joiden aiheita ovat sota ja sen jälkeiset ongelmat.
Schnurre oli 1939–1945 toisessa maailmansodassa Saksan palveluksessa rintamalla. Siviiliin päästyään hän kirjoitti elokuva- ja teatteriarvosteluja ja oli vuodesta 1950 lähtien vapaa kirjailija. Hän harjoittaa teoksissaan yhteiskuntakritiikkiä satiirin ja mustan huumorin keinoin. Hän sai 1983 Georg Büchner -palkinnon.
Iiti Yli-Harja
Iiti Yli-Harja (s. 1987) on suomalainen elokuvaohjaaja ja muusikko. Yli-Harja on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2021.
Elokuvaohjaajana Yli-Harja on erikoistunut dokumentaariseen nukkeanimaatioon. Vuonna 2023 hän voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon elokuvastaan Kaikki äitini puhelut (2021), joka pääosassa on hänen oma äitinsä. Saman vuoden Tampereen elokuvajuhlilla Yli-Harja voitti Risto Jarva -palkinnon elokuvallaan BLUSH - An Extraordinary Voyage (2022).
Lapsesta asti musikaalinen Yli-Harja perusti ensimmäisen bändinsä yläasteella. Vaskivuoden lukiossa 2006 perustettu garage rock -bändi Pintandwefall voitti Ääni ja Vimma -kilpailun vuonna 2007 ja on siitä lähtien levyttänyt sekä keikkaillut ulkomaita myöten. Yli-Harjan muita bändiprojekteja ovat Kkone yhdessä Ninni Luhtasaaren kanssa, Pillow ja Rules.
Jouko Vuolle
Jouko Vuolle (s. 1958 ) on Yleisradion urheilutoimittaja. Urheiluradion juontamisen lisäksi hän on ollut toimittamassa muun muassa olympiakisakaupunkeja esittelevää Amatöörioppaat-sarjaa sekä edesmenneistä urheilijoista kertovaa sarjaa Kiveen hakatut. Vuolle on myös kirjoittanut lukuisia urheilun tietokirjoja.
Jussi Lappi-Seppälä
thumb|Jussi Lappi-Seppälä 1950-luvun alussa. Johannes (Jussi) Lappi-Seppälä (sukunimi vuoteen 1915 Seppälä, 26. helmikuuta 1911 Tampere – 24. tammikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, rakennushallituksen pääjohtaja ja kokoomuksen kansanedustaja. Lappi-Seppälä kirjoitti 1930-luvulla myös muutamia poikien seikkailukirjoja.
Elämäkerta
Lappi-Seppälän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Seppälä ja Karoliina Aleksandra Sundell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja valmistui diplomi-arkkitehdiksi 1936. Lappi-Seppälä oli Arkkitehtuuritoimisto Lappi-Seppälä ja Martaksen perustaja yhdessä Iikka Martaksen kanssa ja toimi toimiston johtokunnan puheenjohtajana 1935–1960. Lappi-Seppälä toimi maatalousministeriössä asutusasiainosaston arkkitehtina 1938–1945 ja rakennustoimiston päällikkönä 1945–1949. Tämän jälkeen Lappi-Seppälä oli Helsingin maistraatin raatimiehenä ja Helsingin yliopiston puurakennusopin opettajana 1949–1953 ja rakennushallituksen pääjohtajana 4. tammikuuta 1954 –1971. Lappi-Seppälän nimitys rakennushallituksen pääjohtajaksi aiheutti 1950-luvulla niin sanotun arkkitehtisodan. Arkkitehtiliitto oli ajanut puheenjohtajaansa Alvar Aaltoa tähän virkaan, ja vastalauseeksi Aallon syrjäyttämiselle liitto julisti rakennushallituksen työt liiton jäsenten saartoon. Tätä saartoa jatkui vuoteen 1957.