cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TUL:n pesäpallomestaruus 1962
TUL:n pesäpallomestaruuden 1962 voitti Muhoksen Voitto uusintaottelun jälkeen. Ratkaisuottelussa tarvittiin vielä jatkovuoropari ennen mestaruuden ratkeamista.
Uusinta mestaruudesta
Muhoksella 9. syyskuuta
Voitto: Teuvo Alakylmänen, Matti Honkanen, Reino Tapio, Teuvo Keinänen, Toivo Pollari, Mauno Keinänen, Risto Tapio, Eino Keinänen, Urpo Häikiö, Antero Kylén, Teemu Seppä.
Horologia
Horologia (kreikan sanoista ὥρα, hora, 'hetki' ja -λογία 'oppi') on ajanmittaamisen tiede ja taide. Kellot, ajastimet ja kronometrit ovat esimerkkejä aikaa mittaavista työkaluista. Horologiaan kuuluu myös kellojen rakentamisen taito. Alan harjoittajaa kutsutaan horologiksi. Termi käsittää sekä esimerkiksi kellosepät että alan akateemiset harjoittajat, kuten horologian historioitsijat.
Horologisia organisaatioita
Suurimmat horologiset organisaatiot ovat:
Karl Böhm (säveltäjä)
upright|pienoiskuva|Karl Böhm (1844-1920), ennen vuotta 1920.
Karl Böhm (1844–1920) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hän oli omana aikanaan tunnettu ja suosittu keveiden kappaleiden säveltäjä, mutta nykyaikana pitkälti unohdettu.
Hän sävelsi muun muassa teokset:
Marc-André Gragnani
Marc-André Gragnani (s. 11. maaliskuuta 1987 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Buffalo Sabres varasi hänet 87. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005.
Ura
Kaudeksi 2007–2008 Gragnani siirtyi Buffalo Sabresin organisaatioon. Hän pelasi kauden lähinnä AHL-joukkue Rochester Americansissa, joiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Gragnani oli tehoilla 14+38=52. Hän sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Gragnani pelasi kauden aikana myös kaksi NHL-ottelua keräten neljä jäähyminuuttia. Hän teki NHL-debyyttinsä 23. helmikuuta 2008. Seuraavalla kaudella 2008–2009 Gragnani pelasi neljä NHL-ottelua. Hän teki Sabresin uudessa farmijoukkueessa Portland Piratesissa tehoilla 9+42=51 seurakohtaisen puolustajien piste-ennätyksen, jonka Gragnani rikkoi sittemmin kaudella 2010–2011. Hän sijoittui puolustajien pistepörssissä neljänneksi Binghamton Senatorsin Erik Karlssonin kanssa.
Kaudella 2009–2010 Gragnani pelasi ainoastaan Portland Piratesissa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 12+31=43. Seuraavalla kaudella 2010–2011 Gragnani teki henkilökohtaisen AHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+47=59, joilla hän voitti Piratesin sisäisen syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Gragnani rikkoi jälleen joukkueen seurakohtaisen puolustajien piste-ennätyksen. Hän voitti koko AHL:n puolustajien pistepörssin ja palkittiin liigan parhaana puolustajana Eddie Shore Awardilla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Maaliskuussa 2011 Gragnani teki paluun NHL:ään ja hän pelasi koko loppukauden Sabresissa. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 3. huhtikuuta 2011 Carolina Hurricanesia vastaan, joka oli ottelun jatkoajalla syntynyt voittomaali. Yhteensä Gragnani pelasi yhdeksän runkosarjaottelua tehoin 1+2=3. Hän voitti myös sensaatiomaisesti koko Sabresin sisäisen pudotuspelien pistepörssin tehoilla 1+6=7.
Helmikuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, Gragnani siirtyi Vancouver Canucksiin osana pelaajakauppaa, jossa Canucks sai hänen lisäkseen hyökkääjä Zack Kassianin, ja jossa Sabresiin siirtyivät hyökkääjä Cody Hodgson ja puolustaja Alexander Sulzer. Kausi oli ensimmäinen, jonka hän pelasi kokonaan NHL:ssä. Heinäkuussa 2012 Gragnani teki yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa.
Maajoukkue
Gragnani voitti olympiapronssia Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän on edustanut Kanadaa 2011. Juniorimaajoukkueista hänellä on 18-vuotiaiden MM-hopeaa vuodelta 2005.
Rosetta (elokuva)
Rosetta on ranskalais-belgialainen Jean-Pierre ja Luc Dardennen ohjaama elokuva vuodelta 1999. Se kertoo Émilie Dequennen esittämästä 17-vuotiaasta Rosetasta, joka asuu asuntovaunussa alkoholisoituneen äitinsä kanssa. Hän yrittää löytää ja pitää työn, jotta pystyisi muuttamaan pois asuntovaunusta ja äitinsä luota.
Kullervo Sippola
Ahto Kullervo Kaj Sippola (31. lokakuuta 1914 – 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäki, Kivennapa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 86. Hänelle myönnettiin Mannerheim-risti 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki.
Rosetta (elokuva)
Rosetta palkittiin Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella palmulla. Lisäksi Dequenne sai Cannesin parhaan naisnäyttelijän palkinnon. Dequenne oli ehdolla lisäksi lupaavimman naisnäyttelijän César-palkintoon. Elokuva sai loistavan vastaanoton Belgiassa, missä se sai ensi-iltansa syyskuussa 1999. Sitä kävi katsomassa loppuvuoden aikana yli 185 000 katsojaa, mikä oli sitä levittäneen yrityksen mukaan paras tulos miesmuistiin.
Kullervo Sippola
Sippola oli Jalkaväkirykmentti 28:n 14. komppanian eli rykmentin tykkikomppanian (panssarintorjuntakomppanian) I joukkueen johtaja. Komppanialla oli aseistuksena mm. 37 mm panssarintorjuntatykkejä ja 20 mm pst-kiväärejä eli norsupyssyjä, sekä myöhemmin sotasaaliina saatuja venäläisiä 45 mm pst-tykkejä ("piiskatykki").
Rosetta (elokuva)
Rosettaa on verrattu Vittorio de Sican neorealistisiin elokuviin ja Robert Bressonin Mouchetteen, vaikkakin siitä puuttuu De Sican sentimentaalisuus ja Bressonille tyypillinen kristillinen armo.
Belgialainen sosialistijohtaja Laurette Onkelinx ehdotti Rosetan inspiroimana niin kutsuttua Rosetta-suunnitelmaa, jonka tarkoituksena oli helpottaa alle 25-vuotiaiden työllisyystilannetta. Belgiassa hyväksyttiinkin elokuvan yllyttämänä laki, joka kielsi työntekijöitä maksamasta nuorilla työntekijöille minimipalkkaa alittavaa palkkaa.
Kullervo Sippola
Sotahistoriallisen aikakauskirjan (n:o 24) mukaan Sippola oli myös yksi neljästä "Molotovin cocktailin" kehittäjästä.
Mannerheim-risti
JR 28:n komentaja teki esityksen Mannerheim-ristin myöntämiseksi, mutta kun mitään ei kuulunut, rykmentti teki uuden palkitsemisesityksen Tyrjän taistelujen jälkeen armeijakunnan komentaja kenraali Taavetti Laatikaisen puoltamana. 9. syyskuuta 1941 JR 28:n komentaja esitti Sippolalle Mannerheim-ristiä hänen tuhottuaan Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa kuusi panssarivaunua ja kuusi katettua konekivääripesäkettä 2.–7. elokuuta 1941. Esitys meni päämajaan, mutta se jäädytettiin lähes vuodeksi. Sippola vastaanotti Mannerheim-ristin 15. syyskuuta 1942 Mikkelissä, päämajan pihalla, marsalkka Mannerheimin kädestä. Hänet ylennettiin seuraavana päivänä luutnantiksi.
Sippola kaatui 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäen taistelussa. Hänet haudattiin aluksi Luumäelle ja lopullisesti 19. elokuuta Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihautaan.
Muuta
Kullervo Sippolan isoisä oli Suomen nuorisoseuraliikkeen perustaja Matti Sippola ja isä rakennusmestari ja itsenäisyysaktivisti Ahto Sippola. Hänen kolme setäänsä Aarne, Urho ja Vilkas Sippola olivat jääkäreitä.
Michael Madsen
Michael Soren Madsen (s. 25. syyskuuta 1957 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Thelma ja Louise (1991), Reservoir Dogs (1992), Kuolema saa odottaa (2002), Kill Bill Vol. 1 (2003), Kill Bill Vol. 2 (2004), Sin City (2005) ja Strength and Honour (2007). Hän näytteli myös 24-sarjan kahdeksannella tuotantokaudella Jackin vanhaa tuttavaa James ”Jim” Rickeriä.
Yksityiselämä
Madsen on ollut kolme kertaa naimisissa: Jeannine Bisiganon, Georganne LaPieren ja vuodesta 1996 De Anna Morganin kanssa. Madsenilla on yhteensä viisi lasta, kaksi Bisiganon ja kolme nykyisen vaimonsa kanssa. Hänen sisarensa on näyttelijä Virginia Madsen.
Elokuvat
thumb|Michael Madsen vuonna 2006.
Finn Laudrup
Laudrupin edustamia seuroja olivat Tanskassa Vanløse, Brønshøj, Brøndby ja KB sekä Itävallassa Wiener Sport-Club. Tanskan maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1967–1979 19 ottelua ja teki niissä 6 maalia.
Laudrupin pojat Michael ja Brian sekä pojanpojat Mads ja Andreas ovat myös jalkapalloilijoita. Jalkapallovalmentaja Ebbe Skovdahl on hänen lankonsa.
Kallmannin oireyhtymä
Kallmannin oireyhtymää (KS) sairastavalta puuttuu hajuaisti ja hänellä on sukuhormonien vaje. KS on oireyhtymä, jonka yleisyydeksi miehillä arvioidaan 1:4000-1:10000; naisilla tilan on arvioitu olevan noin 5 kertaa harvinaisempi. KS diagnosoidaan tyypillisesti nuoruusiällä, jos nuorelle ei tule murrosikää tai se etenee poikkeavan hitaasti. Murrosikäkehitys saadaan aikaan hormonihoidolla, mutta hajuaistin puutos jää. Aikuisiässä KS:n liittyy hedelmättömyyttä, jota kuitenkin voidaan hoitaa. Uusimman tiedon mukaan KS:n liittyvä sukuhormonien vaje ja hedelmättömyys saattavat joskus korjaantua itsestään vuosienkin mittaisen hormonikorvaushoidon jälkeen.
AEC Armoured Command Vehicle
thumb|AEC 4x4 Armoured Command Vehicle (ACV) Type 1. thumb|AEC 4x4 ACV Type 1 Pohjois-Afrikassa vuonna 1941. thumb|23. prikaatin ACV Francolisessä 14. maaliskuuta 1944. AEC Armoured Command Vehicle (ACV) oli brittiläisen AEC:n (Associated Equipment Company) toisen maailmansodan aikana Yhdistyneen kuningaskunnan armeijalle rakentama panssaroitu komentoajoneuvo.
Historia
Yleisin brittiarmeijan käyttämistä komentoajoneuvoista oli vuonna 1941 valmistukseen otettu AEC 4x4 ACV, AEC Matador -kuorma-auton alustalle rakennettu nelivetoinen panssaroitu bussi. Niitä rakennettiin 415 kappaletta.
AEC 4x4 ACV tuli palveluskäyttöön Pohjois-Afrikan rintamalla ja niitä käytettiin sodan loppuun asti. Suuret ja mukavat ajoneuvot saivat liikanimen ”Dorchester” lontoolaisen The Dorchester -loistohotellin mukaan.
Tunnetuimmat tämän malliset ACV:t olivat Afrika Korpsin sotasaaliikseen saamat kolme ajokkia, joista kaksi, saksalaisilta Max- ja Moritz-nimet saaneet päätyivät Rommelin ja hänen esikuntansa käyttöön. Rommel käytti ensin ”Mammuteiksi” nimeämistään autoista Moritz-nimen saanutta yksilöä. Myös Rommelin aavikolla käyttämät brittiläiset kaasusuojalasit olivat peräisin kaapatusta komentoautosta.
Vuonna 1944 tuotantoon tuli AEC 6x6 ACV, joka oli rakennettu AEC 0857 -kuorma-auton alustalle. Kuusipyörävetoisessa ajoneuvossa oli 150 hevosvoimainen AEC 198 150 -moottori, sen kori oli 9 mm terästä. 17 tonnia painanutta autoa rakennettiin 151 kappaletta.
Molempia malleja rakennettiin kahtena eri versiona; LP (Low Power) ja HP (High Power) mallit erosivat toisistaan radiokalustoltaan.
7. marraskuuta
7. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 311. päivä (312. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 54 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 6. marraskuuta, 8. marraskuuta
Northrop X-4 Bantam
Northrop X-4 Bantam oli pieni kaksisuihkumoottorinen lentokone, jolla ei ollut pyrstöä vaan ohjaus tehtiin ohjainpintojen avulla. Toiveena oli, että vaakatason pyrstön poistaminen ratkaisisi tasapaino-ongelmat ylisoonisilla lennoilla, joiden yliäänipamaus aiheutti tärinää siiville. Ongelma ei poistunut pyrstön poistamisella.
Tekniset tiedot
right|300px
Puhelinverkko
thumb|Lankapuhelin vuodelta 1931 Perinteinen puhelinverkko (Public switched telephone network - PSTN) muodostuu useista piirikytkentäisistä puhelinverkoista ympäri maailmaa. Alun perin järjestelmä muodostui analogisesta verkosta, jossa käsivälitteisesti ohjattiin keskuksien kautta puheluita tilaajien välillä. Nykyään verkon toiminnot on pääasiallisesti digitalisoitu ja automatisoitu.
Puhelinverkkojen toiminta on hyvin pitkälle säädeltyä ja standardisoitua, tätä toimintaa ohjaa Kansainvälinen televiestintäliitto ITU ja paikalliset regulaattorit, Suomessa Viestintävirasto.
Historia
thumb|Puhelinverkkoa on perinteisesti levitetty ilmajohtimin.
Ensimmäiset puhelinverkot muodostuivat puhelinlaitteiden välille vedetyistä johtimista, jolloin käyttö oli vielä varsin rajattua. Ajan myötä puhelimet yhdistettiin alueellisiin puhelinkeskuksiin ja keskuksia kytkettiin toisiinsa. Ajan mittaan järjestelmä kattoi kokonaisia kaupunkeja, maita ja maanosia. Ensimmäisiä automatisoinnin vaiheita oli puhelimen lähettämä pulssivalinta, katkomalla linjalla kulkevaa taajuutta laite kertoi keskukselle valittavan numeron. Tietotekniikan kehityksen myötä tietokoneet valjastettiin ohjaamaan puheluliikennettä, joka johti siirtymiseen pois sähkömekaanisesta relekytkentäisestä välityksestä täysin digitaalisiin keskuksiin.
Suomessa tätä kehitystä luotsasi 1970-luvulla eteenpäin tuolloisen Televan Keijo Olkkola, jonka menestystarinaksi muodostui Euroopassa ensimmäinen täysin digitaalinen puhelinkeskus DX200.
Toimintatapa
Käytännössä nykyaikainen puhelinverkko ei ole enää täysin piirikytkentäinen, vaan välitysliikenteessä hyödynnetään nykyään myös lähiverkoista ja Internetistä tuttua pakettivälitteistä verkkoa. Pakettivälitteisessä verkossa tilaajan ja vastaanottajan välille ei muodostu piiriä, vaan paketit voivat kulkea useita eri reittejä. Samalla reitillä voi myös kulkea samaan aikaan usean eri yhteyden paketteja.
Ed Skrein
Edward George "Ed" Skrein (s. 29. maaliskuuta 1983 Camden, Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä ja rap-artisti.
Skrein on tunnettu rooleistaan elokuvissa The Transporter Refueled (2015), Deadpool (2016) ja Alita: Battle Angel (2019), sekä roolistaan HBO-sarja Game of Thronesin kolmannella tuotantokaudella. Vuonna 2019 hän näytteli pääosaa sotaelokuvassa Midway.
Hänet on tunnettu artistinimillä The Dinnerlady P.I.M.P. ja Skrein. Vuonna 2004 hän julkaisi EP:n, ja vuonna 2007 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa, The Eat Up.
Tokyo Tower
Tokyo Tower on torni Tokiossa, Japanissa. Torni on hyvin paljon Pariisissa olevan Eiffel-tornin kaltainen. Tornin korkeus on 332,85 metriä. Sen rakenteminen aloitettiin vuonna 1957 ja se valmistui 1958.
Chael Sonnen
Chael Patrick Sonnen (s. 3. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja entinen painija. Sonnen otteli Ultimate Fighting Championship -promootion kevyessä raskaassasarjassa. Hän jätti keskisarjan hävittyään Anderson Silvalle toisen kerran peräkkäin. Hän on ansioitunut yliopistotason painija, jonka uraa ovat kuitenkin haitanneet syytteet doping-aineiden käytöstä, sekaantumisesta rahanpesuun ja pahoinpitelyistä. Huolimatta kyseisistä syytteistä ja siitä, ettei Sonnen ole koskaan ollut UFC:n mestaruusvyön haltija, arvostettu vapaaottelusivusto Sherdog rankkasi hänet parhaimmillaan maailman toiseksi parhaaksi keskisarjan vapaaottelijaksi Anderson Silvan jälkeen.
Amatööritausta (1997–1998)
Ennen ammattilaisuraansa Chael Sonnen menestyi Oregonin yliopiston painijoukkueessa. Vuoden 1997 hän mm. sijoittui viidenneksi osavaltion Oregon Wrestling Classic-kisoissa, kolmanneksi kreikkalais-roomalaisen painin yliopistotason kisoissa ja voitti National Junior College Athletic Associationin All American-tunnustuksen.
Uran alku (1997–2005)
Sonnen aloitti vapaaottelu-uransa vuonna 1997 voitolla Ben Haileytä vastaan. Seuraavan kerran hän otteli kuitenkin vasta vuonna 2002. Vuosina 2002-2005 Sonnen otteli monissa eri organisaatioissa, joista nimekkäimpänä kahdesti Pancrasessa ja kerran World Extreme Cagefightingissa. Yhteensä 20 ottelusta Sonnen voitti 13 ja hävisi 6, uran ensimmäisen häviön tullessa Trevor Prangleytä vastaan teknisellä luovutuksella XFA-promootiossa. Sonnen myös hävisi tulevalle UFC-mestari Forrest Griffinille vuonna 2003 IFC-promootiossa.
Bodog (2006–2007)
Sonnen siirtyi vielä vuoden 2006 aikana ottelemaan Bodog-promootioon. Vuosina 2006-2007 Sonnen otteli Bodogissa 4 kertaa, voittaen kaikki ottelunsa. Vakuuttavin suoritus oli luovutusvoitto Tim McKenziestä 13 sekunnissa. Bodog-kautensa jälkeen Sonnen otteli myös SuperFight 20: Homecoming-tapahtumassa, voittaen Kyacey Uscolan teknisellä tyrmäyksellä.
World Extreme Cagefighting (2007–2008)
Vuonna 2007 Sonnen liittyi World Extreme Cagefighting (WEC) -organisaatioon, jossa oli otellut jo kerran vuonna 2004. Sonnen pääsi suoraan haastamaan WEC:n keskisarjan mestarin, Paul Filhon, WEC 31: Faber vs. Curran -tapahtumassa. Sonnen dominoi ottelun alkua ja ilmoitti jo tuomarille suullisesti vastustajansa olevan tajuton, mikä ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa. Toisessa erässä Filho onnistui yllättäen vangitsemaan Sonnenin käsivarsilukkoon. Sonnenin huudettua kivusta kehätuomari Josh Rosenthal keskeytti ottelun, lopputuloksena luovutusvoitto Filholle. Ottelun jälkeen Sonnen kiisti luovuttaneensa suullisesti ja väitti Rosenthalin kysyneen, haluaako hän luovuttaa, johon hänen oli vastattava jatkaakseen ottelua. Sekä Nevadan Urheilukomission edustaja Keith Kizer että häkin vieressä ottelua seurannut UFC:n presidentti Dana White lausuivat kuitenkin mielipiteenään että Sonnenin äännähdys johtui kivusta ja Rosenthal toimi tilaneessa oikein.
Sonnenin ja Filhon välille vuoden 2008 maaliskuulle sovittu uusintaottelu peruuntui Filhon hakeuduttua tarkemmin määrittelemättömästä syystä katkaisuhoitoon. Filhon sijalle WEC 33: Back to Vegas -tapahtumaan asettui Bryan Baker, jonka Sonnen voitti tuomariäänin. Filhon ja Sonnenin uusintaottelu toteutui lopulta marraskuussa 2008. Sonnen voitti ottelun jälleen tuomariäänin mutta koska Filho tuli otteluun kolme kiloa ylipainoisena, kohtaaminen ei ollut säännösten mukainen mestaruusottelu. Ottelun jälkeen Filho kuitenkin ilmoitti toimittavansa mestaruusvyön Sonnenille. Tämän teki mahdolliseksi se, että tapahtuman jälkeen ZUFFA-yhtiö, joka omisti sekä WEC:n että UFC:n, yhdisti organisaatioiden keskisarjat UFC:n alaisuuteen, lopettaen WEC-mestaruuden.
Toinen UFC-sopimus (2009–2010)
Sonnen palasi UFC:hen osana WEC:n keskisarjan sulauttamista promootioon. Ensimmäisessä ottelussaan UFC 95-tapahtumassa hän hävisi Demian Maialle kolmiokuristuksella. . UFC 98-tapahtumassa Yushin Okamin oli tarkoitus kohdata Dan Miller, mutta Okamin loukkaannuttua Sonnen suostui hänen sijaisekseen. Hänellä oli vain 22 päivää aikaa valmistautua otteluun ja laihduttaa 16 kiloa. Tästä huolimatta hän dominoi ottelua ja voitti kaikin tuomariäänin.
Vaihto-omaisuus
Vaihto-omaisuutta ovat elinkeinotulon verottamisesta annetun lain (360/1968) 10 §:n mukaan elinkeinotoiminnassa sellaisinaan tai jalostettuina luovutettaviksi tarkoitetut kauppatavarat, raaka-aineet, puolivalmisteet ja muut hyödykkeet sekä elinkeinotoiminnassa kulutettaviksi tarkoitetut poltto- ja voiteluaineet ja muut tarvikkeet. Lukeminen vaihto-omaisuudeksi tehdään käyttötarkoituksen eikä laadun mukaan.
Chael Sonnen
Toinen UFC-sopimus (2009–2010)
UFC 104-tapahtumassa Sonnen kohtasi loukkaantumisestaan toipuneen Yushin Okamin. Sonnen osoitti jälleen kykynsä viedä ottelu lattiaan ja dominoida vastustajaansa painitaidoillaan. Ottelu päättyi Sonnenin voittoon kaikin tuomariäänin. . Samoin kävi Sonnenin kohdatessa Nate Marquardtin helmikuussa 2010 UFC 109-tapahtumassa. Ennakkosuosikkina pidetty Marquardt vangitsi Sonnenin kahdesti giljotiinikuristukseen mutta ei saanut tätä luovuttamaan ja hävisi lopulta kaikin tuomariäänin.
Mestaruusottelu ja kilpailukielto (2010–2011)
Voitto Marquardtista avasi Chael Sonnenille mahdollisuuden haastaa Anderson Silva keskisarjan mestaruudesta. Aiemminkin pahasuiseksi tiedetty Sonnen kritisoi Silvaa rajusti ennen ottelua, mm. verraten väitteitä Silvan ylivoimaisuudesta painoluokassaan väitteisiin Isojalan olemassaolosta ja todeten, että mustan vyön saaminen Silvan kouluttaneilta Nogueiran veljeksiltä on kuin saisi lelun Happy Meal-ateriastaan. Silva ja Sonnen kohtasivat elokuussa 2010 UFC 117: Silva vs. Sonnen-tapahtumassa. Altavastaajaksi arvioitu Sonnen hallitsi ottelua aggressiivisilla alasvieneillä ja vahvalla painilla. Silva osui toistuvasti lyönneillä ja potkuilla Sonnenin pyrkiessä lähelle, mutta ei onnistunut tyrmäämään haastajaansa. Viidennen erän alkaessa Sonnen johti kaikkien tuomarien pisteissä mutta kun erää oli jäljellä vajaat kaksi minuuttia, Silvan onnistui lukita kolmiokuristus ja Sonnen joutui luovuttamaan ajassa 3:10.
Vaihto-omaisuus
Vaihto-omaisuus luetaan taseessa vaihtuviin vastaaviin. Kirjanpitoasetuksen 1:6 §:n mukaan vaihto-omaisuus jaetaan viiteen erään:
Chael Sonnen
Mestaruusottelu ja kilpailukielto (2010–2011)
Ottelun jälkeen Silva kertoi loukanneensa kylkiluunsa harjoitellessaan judon olympiavoittaja Satshi Ishiin kanssa joitakin päiviä ennen ottelua. Silvan mukaan lääkäri oli kieltänyt häntä ottelemasta ja vamma oli haitannut Sonnenin alasvientien torjuntaa. Isomman varjon ottelun ylle heitti kuitenkin Kalifornian osavaltion urheilukomission (California State Athletic Comission, CSAC) julkaisema tulos Sonnenin doping-testistä. Sonnenin veren testosteroni/epitestosteroni-suhde oli yli neljä kertaa sallittua ja 16-kertaa normaalia korkeampi, mikä viittasi synteettisen testosteronin käyttöön. Sonnenille langetettiin 2 500 dollarin sakot ja vuoden kilpailukielto, minkä seuraksena hän menetti mahdollisuutensa uusintaotteluun Silvan kanssa.
Sonnen valitti CSAC:n päätöksestä. Hänen mukaansa hänellä oli vuonna 2008 diagnosoitu testosteronin alituotantoa aiheuttava hypogonadismi ja hänen lääkärinsä oli määrännyt synteettistä testosteronia injektoitavaksi kahdesti viikossa normaalin hormonitason ylläpitämiseksi. Lisäksi Sonnen väitti informoineensa Nevadan osavaltion urheilukomission (Nevada State Athletic Comission, NSAC) toiminnanjohtaja Keith Kitzeriä hormonihoidostaan ja saaneensa ohjeen, ettei hänen jatkossa tarvitsisi erikseen informoida NSAC:tä tai muita komissioita. Lisäksi Sonnen kertoi informoineensa CSAC:n toiminnanjohtaja Dave Thorntonia ennen otteluaan Yushin Okamia vastaan. Näiden tietojen perusteella CSAC totesi Sonnenin syyllistyneen ilmoitusvelvollisuuden laiminlyöntiin mutta ei doping-rikkeeseen, ja päätti lyhentää kilpailukiellon puoleen vuoteen.
Sekä Kitzer että CSAC:in edustaja kuitenkin kiistivät Sonnenin version tapahtumista. Huomioiden Sonnen alkuperäisen doping-rikkeen, valehtelun komissiolle sekä samaan aikaan annetun rahanpesutuomion, CSAC muutti tuomiotaan ja päätti pitää Sonnenin kilpailukiellon voimassa toistaiseksi, mikä käytännössä merkitsi kiellon jatkumista kesäkuun loppuun 2011, Sonnenin määräaikaisen ottelulisenssin loppumiseen saakka.
Paluu UFC:hen (2011–2012)
Sonnenin otteli seuraavan kerran 28. tammikuuta 2012 UFC on Fox 2-tapahtumassa. Alun perin hänen oli määrä otella Mark Munozia vastaan, mutta Munoz loukkaantui harjoitellessaan ja Sonnenin vastustajaksi vaihtui Michael Bisping 11 päivää ennen ottelua. Ottelun voittajalle luvattiin mestaruusottelu Anderson Silvan kanssa kesällä 2012. Ottelu osoittautui hyvin tasaiseksi, Sonnenin onnistuttua hyödyntämään mattopainitaitojaan vasta viimeisessä erässä. Sonnen kertoi, ettei ottelun loputtua ollut varma kumpi tulisi voittamaan, mutta lopulta hänet julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Näin ollen Sonnen ansaitsi toistamiseen ottelun keskisarjan mestaruudesta Anderson Silvaa vastaan. Ottelu oli alustavasti sovittu UFC 147-tapahtumaan, joka järjestettiinn Silvan kotimaassa, Brasiliassa, 29. kesäkuuta 2012,   mutta logististen ongelmien vuoksi kohtaaminen siirtyi heinäkuun alussa Las Vegasissa järjestettyyn UFC 148 -tapahtumaan. .
Sonnenin jatkuva suullinen piikitely sai Silvan reagoimaan otteluviikolla poikkeuksellisen voimakkaasti. Ottelun ensimmäisessä erässä Sonnen pääsi hyödyntämään vahvuuksiaan, kaatamalla lähes välittömästi Silvan kahden jalan alasviennillä ja kontrolloimalla tätä matossa koko erän. Sonnen ei kuitenkaan onnistunut uhkaamaan lukotuksella tai jakamaan erityisen voimakkaita iskuja vaikka ohittikin erän viime sekunneilla Silvan guardin. Hän pyrki alasvientiin jälleen toisen erän alussa, mutta tällä kertaa Silvan onnistui torjua yritys. Sonnen yritti yllättää Silvan kiertävällä kyynärpääiskulla mutta iski selkeästi ohi, horjahti ja kaatui itse päin häkkiä. Silva hyödynsi tilanteen välittömästi tarkalla polvipotkulla Sonnenin rintakehään ja jatkoi maassa lyönnein. Vaikka haastaja lähes melkein pääsi uudelleen jaloilleen, tuomarin oli keskeytettävä ottelu ajassa 1:55. Aikaisemmasta vihanpidosta huolimatta Sonnen kertoi ottelun jälkeen kunnioittavansa sekä Silvaa että tämän brasilialaisia faneja. Sonnenin valmentaja arveli, että tämä lopettaa uransa tappion jälkeen.
Paluu Kevyeen Raskassarjaan (2012–)
14. elokuuta 2012 Sonnen ilmoitti siirtyvänsä painoluokkaa ylemmäs, kevyeen raskassarjaan, kohtaamaan Forrest Griffinin uusintaottelussa. Ottelun oli tarkoitus toteutua 29. joulukuuta UFC 155 -tapahtumassa. 23. elokuuta kävi kuitenkin ilmi että Dan Henderson oli loukannut polvensa harjoitellessaan ja joutui vetäytymään ottelustaan kevyen raskaansarjan mestarin Jon Jonesin kanssa, jolloin Sonnen ilmoitti olevansa valmis astumaan Hendersonin tilalle alle 2 viikon varoitusajalla. Jones kuitenkin kieltäytyi tästä ottelusta.
16. lokakuuta UFC vahvisti että Sonnen ja Jones valittiin 17. The Ultimate Fighter-tuotantokauden valmentajiksi. Sarjaan perinteisesti kuuluva valmentajien välinen ottelu on sovittu käytäväksi 27. huhtikuuta 2013.. Median reaktiot ilmoitukseen olivat yleisesti negatiivisia. Sonnenia pidettiin sopimattomana haastamaan Jones mestaruudesta, sillä hän ei ole vuosiin otellut kevyessä raskaassasarjassa ja hävisi edellisen ottelunsa alemman sarjan mestarille.
Ottelutyyli
Chael Sonnenin vahvuus on kyky viedä maahan kuka tahansa painoluokkansa ottelija. Sonnen ei yleensä pyri ohittamaan vastustajansa guardia vaan kontrolloimaan ja iskemään vastustajaa tämän päältä. Tekniikka on tuottanut lukuisia voittoja tuomariäänin mutta jättää Sonnenin haavoittuvaiseksi mikäli vastustajan taidot riittävät lukotuksiin tai kuristuksiin guardista. Erityisen usein Sonnen on pakotettu luovuttamaan kolmiokuristuksella; tähän ovat pystyneet Forrest Griffin, Renato Sobral, Damian Maia ja Anderson Silva.
Rahanpesutuomio
Ammattilaisena ottelemisen lisäksi Sonnen työskenteli myös kiinteistökauppiaana. Vuonna 2006 Sonnen järjesti kaupan, jonka yhteydessä pankki maksoi 69 000 dollaria kauppaan tarkoitetusta lainasta Sonnenin äidin omistamalle yritykselle, jonka oli määrä suorittaa kiinteistössä remontointitöitä. Töitä ei todellisuudessa ollut ikinä tarkoitus suorittaa, vaan 65 000 dollaria siirrettiin edelleen kiinteistön ostajalle joka puolestaan maksoi Sonnenille ja tämän kumppaneille. Tammikuussa 2011 Sonnen, joka oli saanut aikaan sopimuksen syyttäjänlaitoksen kanssa, tunnusti syyllisyytensä yhteen rahanpesusyytteeseen. Sonnenille langetettiin 10 000 dollaria sakkoja, 2 vuotta ehdollista vankeutta sekä hänet tuomittiin menettämään kiinteistökauppalupansa. Doping-jupakan kanssa samaan aikaan sattunut oikeusjuttu haittasi Sonnenin vapaaottelu-uraa, ja luultavasti esti häntä pääsemästä valmentajaksi The Ultimate Fighter sarjan 14. tuotantokaudelle.
Kalevi Ahoniemi
Kalevi Ahoniemi (13. tammikuuta 1938 Hattula – 20. lokakuuta 2003 Espoo) oli suomalainen kirjailija. Hän voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun 1957.
Ahoniemen tuotantoon kuuluu sekä proosaa että runoutta.
Hieta (Karkku)
Hieta on pieni maarekisterikylä Sastamalan kunnan Karkussa, Pirkanmaalla. Hieta sijaitsee Kuloveden ja Rautaveden välisen Salonsaaren pohjoisrannalla Hiedanvuolteen äärellä.
Salonsaaren pohjoisosassa on kaksi korkeaa mäkeä: Pirunvuori ja Ellivuoro. Hiedan kylässä on vain Hiedan yksittäistila sekä hieman kesäasutusta. Valtaosan kylän alueesta on siirtynyt Ellivuoren hotellin ja laskettelukeskuksen hallintaan.
Carlo Curis
Carlo Curis (2. marraskuuta 1923 La Maddalena – 29. syyskuuta 2014 ) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä.
Curis sai pappisvihkimyksensä 13. heinäkuuta 1947, ja hänet nimitettiin Medelin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi delegaatiksi Sri Lankaan 14. heinäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Villot, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Carlo Urru. Curis sai 10. helmikuuta 1976 nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Sri Lankaan, 30. maaliskuuta 1978 Nigeriaan ja 4. helmikuuta 1984 Kyprokselle. 4. helmikuuta 1984 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi delegaatiksi Jerusalemiin ja Palestiinaan.
28. maaliskuuta 1990 Curis sai nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi ja 1. syyskuuta 1994 apostoliseksi nuntiukseksi Kanadaan. Hän jäi eläkkeelle 4. helmikuuta 1999.
Toivo Korte
Toivo Korte (18. huhtikuuta 1911 Kaukola – 10. elokuuta 1965 Rovaniemi) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 94. Hän oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi. Siviiliammatissaan hän toimi puutarhan tilanhoitajana Vihdin Tervalammella vuosina 1962–1965.
Korte osallistui talvisotaan aluksi nostomiehenä toisen silmän sokeuden vuoksi ja myöhemmin ryhmänjohtajana Erillinen pataljoona 2:ssa. Hän haavoittui 23. joulukuuta 1939 Muolaassa ja toisen kerran 20. helmikuuta Ilveksessä. Jatkosodassa Toivo Korte toimi joukkueen varajohtaja ja johtajana Jääkärirykmentti 12:ssa. Hän haavoittui kolmannen ja neljännen kerran 10. helmikuuta ja 3. heinäkuuta 1944 Rauesaaressa sekä 3.7. ja viidennen kerran 25. heinäkuuta 1944 Ihantalassa.
Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai vänrikkinä 8. syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti (1958).
Toivo Korte on haudattu Rovaniemen III hautausmaalle.
Mannerheim-ristin perustelut
”''Ylipäällikkö on pvm:llä 8.9.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi vänrikki Toivo Kortteen.''
War in Heaven
War in Heaven on Cappella-yhtyeen vuonna 1996 julkaistu kolmas studioalbumi.
Emanuel Ramstedt
thumb|220px|Vasemmalta: [[Gustaf John Ramstedt|Gustaf John, Manu, Rafu ja Armas Israel Zacharias Ramstedt.]] Kustaa Adrian Emanuel (Manu) Ramstedt (17. marraskuuta 1881 Maaria – 28. syyskuuta 1960 Salem, Ruotsi) oli suomalainen kansanedustaja Sosialistisessa työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmässä. Hänet valittiin eduskuntaan 1924, ja hän oli kansanedustaja vuoteen 1929 saakka.
War in Heaven
Albumilta löytyvät muun muassa kappaleet "Tell Me the Way", "I Need Your Love" ja "Turn It Up and Down".
Emanuel Ramstedt
Ramstedt kävi oppikoulua yhden vuoden. Hän harjoitti vuoteen 1913 hän kuparisepän ammattia ja oli sen jälkeen maanviljelijä vuoteen 1930 asti. Hän muutti sitten Lapuan liikkeen vuoksi Ruotsiin, jossa hän myös oli maanviljelijänä. Hän oli Mynämäen kunnanvaltuuston jäsen.
War in Heaven
Albumi pysyi vuonna 1996 Suomen virallisella listalla viisi viikkoa, paras sijoitus oli viikolla 17 12. sija.
Emanuel Ramstedt
Hänen veljiään olivat kuplettimestari Rafu Ramstedt ja kielitieteilijä Gustaf Ramstedt.
David Tockar
David Tockar (s. 1992) on australialainen karateka. Hän saavutti hopeaa Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 2014 ja on kolminkertainen Australian mestari.
Kilpaura
Tockar aloitti karaten harrastamisen 4-vuotiaana ja saavutti mustan vyön 21-vuotiaana.
2013 Tockar voitti ensimmäisen Australian mestaruunsa.
2014 Tockar saavutti tammikuussa hopeaa Yhdysvaltain mestaruuskisojen keskisarjassa hävittyään loppuottelussa maamiehelleen Reece Henderson. Sittemmin hän otteli myös Japanin mestaruuskisoissa sijoittuen 16 parhaanjoukkoon.
2015 hän oli mukana World Openissa.
2016 Tockar saavutti uransa toisen Australian mestaruuden.
Eero Laaksonen
thumb|Eero Laaksonen Sulo Eero Laaksonen (13. helmikuuta 1896 Pälkäne – 4. elokuuta 1974 Turku) oli Mannerheim-ristin ritari numero 97. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli eversti.
Laaksonen osallistui Suomen sisällissotaan 1918 Kuopion suojeluskunnassa. Hän kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919 sekä Kadettikoulun ensimmäisen kurssin 1919–1920 ja yleisen komentajakurssin 1947. Hän toimi nuorempana upseerina eri yksiköissä 1920–1923 sekä komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 2:ssa 1923–1927 sekä Polkupyöräpataljoona 1:ssä 1927–1930. Keski-Suomen rykmentissä hän toimi aliupseerikoulun johtajana ja pataljoonankomentajana 1930–1932. Kannaksen sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1932–1933. Suomen valkoisessa kaartissa pataljoonankomentajana hän toimi 1933–1939.
Talvisodan alussa hän toimi 1. prikaatissa pataljoonankomentajana. 2.2.1940 alkaen hän komensi JR 8:aa jatkaen tehtävässä myös välirauhan aikana. Jatkosodan syttyessä Laaksonen komensi JR 26:ta eli ns. Ässärykmenttiä 18. kesäkuuta 1941 – 23. helmikuuta 1942. Jatkosodan loppuajan hän komensi varsinaissuomalaista JR 35:tä 25. helmikuuta 1942 – 16. marraskuuta 1944. Jatkosodan jälkeen Laaksonen toimi JR 5:n komentajana 1944–1947. Turun sotilaspiirin (TurESp) päällikkönä hän oli 1947–1952. Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1952–1956, kunnes erosi aktiivipalveluksesta.
Kentin prinssi Michael
Hänen isänsä prinssi George, Kentin herttua oli Elisabet II:n isän Yrjö VI:n veli, joten Kentin prinssi Michael on Elisabet II:n serkku. Hänen äitinsä oli maanpakoon joutuneen Kreikan kuningashuoneen jäsen. Kuningatar Elisabet on antanut prinssi Michaelille luvan ansaita elantonsa työskentelemällä. Hän johtaa konsulttiyhtiötä, joka on erikoistunut rakentamiseen, tietoliikenteeseen, vakuutuksiin ja rahoitukseen. Toisin kuin muut kuningasperheen jäsenet, hän ei saa vaimonsa kanssa valtiolta rahaa elämiseen.
Tommi Tiilikainen
Tommi Tiilikainen (s. 1987) on suomalainen lentopallovalmentaja, joka lukeutuu tällä hetkellä Suomen menestyvimpiin kansainvälisiin palloiluvalmentajiin. Tiilikainen valmentaa kaudella 2021-2022 Korean hallitsevaa mestaria Korean Air Jumbosia, jonka päävalmentajaksi hänet pestattiin keväällä 2021. Hänen apuvalmentajanaan Koreassa toimii Kasper Vuorinen. Ulkomailla Tiilikainen on valmentanut myös vuosina 2017-2020 japanilaisen Toyotan yritysperheen huippu-urheilutoiminnan alla toimivaa Wolfdogs Nagoyaa sekä Saksan Bundesliigassa pelaavaa SWD Dürenia.
Kentin prinssi Michael
Perhe
Prinssi Michael meni naimisiin paronitar Marie-Christine von Reibnitzin kanssa Wienissä vuonna 1978. Heillä on kaksi lasta. Esikoinen Frederick Windsor syntyi vuonna 1979 ja vuonna 1981 syntyi Gabriella Windsor. Koska prinssi Michaelin vaimo on roomalaiskatolinen, hän joutui luopumaan kruununperimysoikeudestaan. Tämä perustui kahteen lakiin: vuoden 1689 Bill of Rights ja vuoden 1701 Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslaki. Tämä kuitenkin peruttiin vuoden 2013 kruununperimyslaissa ja kruununperimysoikeus palautettiin
Tommi Tiilikainen
Kokkolan Tiikerit voitti kolmesti Tiilikaisen alaisuudessa sekä Suomen mestaruuden että Suomen Cupin vuosina 2012–2016. Kansainvälisillä kentillä Tiilikainen on voittanut mitaleita sittemmin niin Saksassa, Japanissa kuin Koressa. Kaudella 2022-2023 Korean Air Jumbos voitti seurahistoriansa ensimmäistä kertaa samanaikaisesti Korean liigan ja Korean cupin.
Eero Laaksonen
Laaksosen Mannerheim-ristin 6. marraskuuta 1942 myönnön perusteissa mainitaan hänen ansioituneen erityisesti Säiniön, Koikarin sekä Karhumäen alueilla käydyissä taisteluissa.
Ylennykset: reservivänrikki 30.7.1918, vänrikki 31.3.1920, luutnantti 6.12.1920, kapteeni 6.12.1923, majuri 17.4.1930, everstiluutnantti 4.4.1940, eversti 6.8.1942
Tommi Tiilikainen
Tiilikainen aloitti valmentamisen hyvin varhaisessa iässä. Kokkolan Tiikereiden päävalmentajana hänet nähtiin jo 25-vuotiaana kaudella 2012-13, jolloin hänestä tuli heti kautta aikain nuorin lentopalloliigassa koskaan valmentanut päävalmentaja. Myöhemmin Tiilikaisesta tuli myös kaikkien aikojen nuorin päävalmentaja, joka on valmentanut pääsarjatason palloilujoukkueen Suomessa mestariksi. Tiilikainen oli 25-vuotias Tiikereiden voittaessa SM-kultaa keväällä 2013. Tiilikaisen valmennusura oli alkanut vain kaksi vuotta tätä ennen vuonna 2011 Suomen alle 18-vuotiaiden poikien maajoukkueen valmennusryhmässä.
Teini-ikäisenä Tiilikainen tunnettiin erittäin lupaavana lentopalloilijana, mistä yhtenä osoituksena oli, että 19-vuotias pelaaja valittiin Suomen miesten maajoukkueryhmään vuonna 2016. Vaikeat loukkaantumiset lopettivat kuitenkin huippu-uran ennen kuin Tiilikainen ehti täyttää 20 vuotta.
Pelaajaura
Juniorivuosina Porvoosta kotoisin oleva Tiilikainen kokeili monia eri lajeja, esimerkiksi tennistä, balettia ja telinevoimistelua. Lentopallon pariin hänet toi oma isä, joka oli pelannut ja valmentanut lentopalloa.
Tiilikainen kuului ikäluokkansa vuosina 1987–1988-syntyneiden poikien maajoukkueeseen ja saavutti menestystä lentopallon lisäksi beach volleyssa. Hän opiskeli ylioppilaaksi Kuortaneella, jossa hän myös harjoitteli Lentopalloliiton valtakunnallisessa valmennuskeskuksessa. Keväällä 2006 19-vuotias Tiilikainen valittiin suoraan 1-sarjatasolta toisen silloisen huippulahjakkuuden Urpo Sivulan kanssa miesten maajoukkueryhmään. Mutta A-maajoukkueura jäi haaveeksi, kun Tiilikainen ajautui pahaan loukkaantumiskierteeseen, joka piti hänet sivussa pelikentiltä useita kausia. 20-vuotias Tiilikainen haki etsi aikansa ratkaisuja selkävaivoihin spesialistien ja lajiliittojen lääkäreiden luota, mutta jossain vaiheessa hän päätti luovuttaa ja lopettaa peliuransa. Tiilikainen itse on kuvannut loukkaantumisvaivojaan ja peliuransa loppua "maailman romahtamiseksi" ja "araksi aiheeksi puhua".
Kaudella 2010–2011 Tiilikainen teki paluun yllättäen takaisin lentopallokentille. Hän pelasi Ykkössarjassa liberona Kuutoset Volleyn joukkueessa. Tiilikainen käväisi ennen kauden alkua myös mestaruusliigajoukkue Raision Loimun testattavana, mutta osapuolet eivät tehneet sopimusta. Yksi kausi Ykkössarjassa sai Kuutosten ykkösliberona pelanneelle Tiilikaiselle riittää: selkävaivat vaivasivat häntä edelleen.
Valmennusura
Lyhyeksi jääneen paluun jälkeen Tiilikainen alkoi keskittyä toden teolla valmentamiseen. Hän oli asettunut Kuortaneelle jo edellisellä kaudella osallistuen samalla Lentopalloliiton valmennuskeskuksessa harjoitelleiden nuorten maajoukkuepelaajien valmentamiseen. Kaudella 2011–2012 Tiilikainen otti enemmän vastuuta maajoukkueryhmän päivittäisestä harjoittelusta ja asetti tulevaisuuden tavoitteekseen valmentamisen ulkomailla.
Tiilikainen toimi nuorten maajoukkueen päävalmentajan Pekka Lahtisen aisaparina, kun joukkue selvitti tiensä vuosien tauon jälkeen poikien EM-lopputurnaukseen. Tiilikainen toimi Lahtisen aisaparina lopulta kaksi kertaa EM-lopputurnauksessa, kun nuorten maajoukkue pelasi myös alle 20-vuotiaiden EM-lopputurnauksessa vuonna 2012.
Kokkolan Tiikerit 2012–2016
Kaudeksi 2012–13 Tiilikainen solmi päävalmentajasopimuksen lentopallon Mestaruusliigaan Kokkolan Tiikereiden joukkueeseen. Seura oli säilyttänyt edelliskaudella sarjapaikkansa vain niukasti voittamalla liigakarsintapelit otteluvoitoin 3–2. Nuoren kokemattoman valmentajan pestaaminen oli seuralta yllätysveto. Tiikerit sai kasattua kaudeksi Tiilikaisen hyvillä suhteilla 2012-13 selvästi edelliskaudella liigakentille takaisin palanneen seuran rosteria iskukykyisemmän joukkueen. Tiilikainen sai houkuteltua seuraan entisiä pelikavereitaan, muun muassa maajoukkuepelaaja Urpo Sivulan Saksan Bundesliigasta ja Tomi Rumpusen Saksan kakkosliigasta. Myöhemmin tammikuussa myös maajoukkuehakkuri Olli-Pekka Ojansivu siirtyi Tiikereihin. Myös nuorten maajoukkuelibero Lauri Kerminen jatkoi seurassa Tiilikaisen valmennuspestin ratkettua.
Tiilikainen tuli pääsarjahistorian kaikkien aikojen nuorin päävalmentaja, kun hän debytoi kokkolalaisseuran päävalmentajana syyskuussa 2012. Runkosarjassa Tiikerit sijoittui neljänneksi voittaen 33 ottelustaan 22. Puolivälierissä Lentopalloseura Ettan voitoin 3–2 kaatanut Tiikerit yllätti välierissä täysin hallitsevan Suomen mestarin ja runkosarjan voittaneen Vammalan Lentopallon suoraan otteluvoitoin 4–0. Finaaleissa Tiilikainen luotsasi Tiikerit Suomen mestariksi otteluvoitoin 4–2, mikä teki hänestä kaikkien aikojen nuorimman päävalmentajan, joka on valmentanut aikuisten pääsarjajoukkueen Suomen mestariksi Suomessa. Esimerkiksi Timo Hoivala oli täyttänyt 27 vuotta, kun hän johti ensimmäisellä kaudellaan valmentajana KuPS-Volleyn lentopallon Suomen mestariksi vuonna 1991. Puolestaan Henrik Dettmann oli 28-vuotias valmentaessaan HNMKY:n miesten koripallon Suomen mestariksi vuonna 1987. Nuori valmentaja keräsi runsaasti kehuja paitsi seuralta myös pelaajilta upean kauden jälkeen. Tiilikainen itse kommentoi ennen finaalisarjaa joukkueensa valmentamista melkoiseksi sirkukseksi, jossa hänen ei auta olla muuta kuin tirehtöörinä.
Jatkosopimus Tiikereihin solmittiin toukokuussa 2013. Uuteen kauteen hallitsevan Suomen mestari lähti mestarisuosikkina laajentuneella rungollaan. Tiikerit osallistui myös CEV-cupiin seuran historian ensimmäistä kertaa, mutta tippui avauskierroksella kultaisessa erässä lopulta serbialaiselle MOK Djerdap Kladonoville. Challenge Cupissa joukkue eteni 16. joukkoon. Kotimaassa Tiikerit voitti seurahistorian ensimmäisen Suomen Cupin tammikuussa 2014. Lentopalloliigassa Tiikerit jäi runkosarjassa toiseksi edellään VaLePa, joka voitti myöhemmin Tiikerit SM-finaaleissa otteluvoitoin 4-2.
Kausi 2014-15 oli Tiilikaisen valmentamalle Tiikereille lähes edelliskauden toisinto, sillä poikkeuksella, että Tiikerit voitti Suomen mestaruuden. Tammikuussa 2015 Tiikerit voitti toistamiseen Suomen Cupin, ja kevään pudotuspeleihin se lähti runkosarjan toiselta paikalta edellään VaLePa. Pudotuspeleissä Tiikerit oli tappioton voittaen ylivoimaiseen tyyliin SM-kullan.
Maaliskuussa 2015 alkanut Tiikereiden voittoputki kesti peräti 35 ottelua, kunnes joukkue helmikuussa 2016 VaLePalle runkosarjan ottelussa. Saavutettu 35 ottelun voittoputki oli ennennäkemätön lentopalloliigan historiassa. Tammikuussa 2016 Tiikerit ylsi kolmannen kerran peräkkäin Suomen Cupin mestariksi. Mestaruusliigan runkosarjassa Tiikerit hävisi kauden 2015–2016 aikana vain yhden pelin ja teki liigahistorian kaikkien aikojen runkosarjan piste-ennätyksen 85 pisteellään. Finaaleihin Tiikerit ylsi neljännen kerran peräkkäin keväällä 2016 Tiilikaisen opein. Loppuottelusarjassa kokkolalaiset pesivät VaLePan suoraan voitoin 3–0. Täten Tiikerit pelasi pudotuspelit edellisvuoden tavoin häviämättä otteluakaan, mihin kukaan muu lentopallojoukkue ei Suomessa aiemmin ole kyennyt. Kokkolalaisseura voitti myös valmentajansa johdolla yhtä ottelua lukuun ottamatta kauden 2015–16 kaikki liigaottelunsa. Lentopalloliigan runkosarja, pudotuspelit ja Suomen Cupin ottelut yhteenlaskettuna Tiikerit voitti 41 ottelusta 40.
SWD Düren 2016–2017
Puolisentoista viikkoa Tiikereiden ja Tiilikaisen uran kolmannen Suomen mestaruuden ratkeamisesta Saksan Bundesliigassa pelaava SWD Düren ilmoitti tehneensä Tiilikaisen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Suomalaisvalmentaja valittiin 35 hakijan joukosta luotsaamaan saksalaista huippujoukkuetta. Tiilikainen sai varsin vapaat kädet koota mieluisensa joukkue, ja Düreniin siirtyikin useita hänen alaisuudessaan aiemmin pelanneita tai muuten läheisesti tuntemiaan pelaajia, muun muassa Ossi ja Tomi Rumpunen, Jani Sippola ja Roman Sauss. Tiilikainen lunasti nopeasti seurajohdon luottamuksen taakseen ja kirjoitti 2-vuotisen jatkosopimuksen saksalaisseuraan, kun debyyttikausi Bundesliigassa oli edennyt vasta noin puoliväliin.
Runkosarjassa neljänneksi yltäneen Dürenin kausi päättyi Saksan liigan välierissä, kun Düren taipui kaksi otteluvoittoa vaatineessa ottelusarjassa VfB Friedrichshafenille voitoin 2-0. Koska Bundesliigassa ei pronssiotteluita sarjajärjestelmän mukaisesti pelattu, välieräsarjan hävinnyt osapuoli sai käteen pronssimitalit. Mitalijuhlien jälkeen Tiilikainen ja Duren ilmoittivat, että suomalaisvalmentaja siirtyy valmentamaan Japanin lentopalloliigaan Toyoda Gosei Trefuerzaan.
Toyoda Gosei 2017–2021
Tammikuussa 2017 Tiilikainen solmi 2-vuotisen jatkosopimuksen Dürenin kanssa tietämättään, että muutamaa kuukautta myöhemmin hänelle avautuisi huippumahdollisuus valmentaa Japanin lentopalloliigassa pelaava Toyota Goseita. Seurat pääsivät kuitenkin sopuun Tiilikaisen siirrosta kesken ja pian hänet nähtiin lentopallolegenda Anders Kristianssonin aisaparina. Ensimmäinen kausi Japanissa toi Tiilikaiselle kolme hopeaa: kakkossijat tulivat niin Japanin liigassa, cupissa kuin Aasian mestaruuskisoissakin. Tiilikaisen ja Kristianssonin toisella kaudella nagoyalaisseura oli runkosarjassa kolmas, lopputurnauksessa sijoitus oli 5.
– Jalkapallovertausta käyttäen työnjakomme oli se, että Anders oli manageri ja minä koutsi. Suunnittelimme treenit yhdessä ja minä vastasin pelivalmennuksesta, Tiilikainen kertoi Yle Urheilulle lokakuussa 2020.
Tiilikainen on ollut viime vuosina usein esillä Suomen miesten lentopallomaajoukkueen valmentajakuvioista puhuttaessa. Vuonna 2019 hänet nostettiin mediassa varteenotettavimmaksi ehdokkaaksi Suomen miesten lentopallomaajoukkueen seuraavaksi päävalmentajaksi, kun Tuomas Sammelvuo siirtyi Venäjän lentopallomaajoukkueen peräsimeen. Suomen maajoukkueen runkopelaajat kertoivat esimerkiksi, että Tiilikainen olisi heidän ykkösvalinta maajoukkueen päävalmentajaksi. Tiilikainen kuitenkin torppasi mahdollisuudet tehtävään ennen kuin neuvottelut edes saattoivat alkaa. Hänen mukaansa pesti ei olisi ollut mahdollinen, koska sitä ei pystyisi yhdistämään hänen japanilaisseuransa aikatauluihin.
Air Jumbos 2021–
Keväällä 2020 uutisoitiin, että Tiilikainen siirtyy Japanista Etelä-Koreaan maan hallitsevan mestarin Incheon Korean Air Jumbosin päävalmentajaksi. Sopimuksen tarkempia yksityiskohtia ei julkistettu. Tiilikaisen aisaparina Koreassa jatkoi Kasper Vuorinen. Koreassa menestyksekäs valmennusura on jatkoa. Korean Air Jumbos voitti Korean mestaruuden kaudella 2021-2022 ja 2022-2023 suomalaiskaksikon valmennuksessa. Lisäksi seura ylsi historiallisesti kaudella 2022-2023 tuplamestaruuteen voittamalla myös Korean cupin.
Muuta
Tiilikaisen muutamaa vuotta nuorempi sisko Riikka Tiilikainen, on pelannut Mestaruusliigassa. Tämän kasvattajaseura on Porvoon NMKY. Hän on edustanut Suomea myös beachvolleyn alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa.
== Valmentajaura ==
Urun kieli
Uru on urujen intiaaniheimon puhuma kieli, joka kuuluu uru–chipaya-kielten kielikuntaan. Kielitieteilijä William Adelaarin mukaan sitä puhui vuonna 2004 sujuvasti enää yksi henkilö. Lisäksi oli useita henkilöitä, jotka osasivat kieltä jonkun verran.
Urua puhuttiin esikolumbiaanisena aikana Bolivian Altiplanon jokien varsilla ja Titicaca-, Poopó- ja Coipasajärvien rannalla. Urut hajaantuivat todennäköisesti jo Inkavaltakunnassa, eikä heidän asemansa parantunut espanjalaisten tulon jälkeen. Urut joutuivat jättämään 1940-luvulla Titicacajärven vedenpinnan laskemisen takia omat kylänsä ja muuttamaan aimarakyliin. Urun kieli oli jo tuolloin lähes kuollut, ja monet urut menivät naimisiin aimaroiden kanssa. Urut ovat pystyneet palaamaan kyliinsä, ja he toivovat pystyvänsä herättämään kielensä henkiin.
HMS York (D98)
HMS York (viirinumero D98) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1985-2012 palveluksessa ollut tyypin 42 ohjushävittäjä, joka kuului luokan kolmanteen tilaussarjaan (Manchester-luokka).
Palvelus
Alus suojasi vuoden 1993 Irakin sodassa lentotukialus HMS Ark Royalia. Aluksen etukannen 4,5 tuuman tykki päivitettiin 2004 Mk8 Mod1 malliksi. Alus evakuoi heinäkuussa 2006 Britannian kansalaisia Beirutista HMS Gloucesterin kanssa.
Helmikuussa 2010 alus oli emälaiva RFA Wave Rulerin kanssa Falklandeilla, koska Argentiinan ja Britannian välillä oli kiistaa alueen öljyvarantojen hyödyntämisestä. Helmikuussa 2011 alus oli Maltalla valmiina Britannian kansalaisten evakuointiin Libyasta. Alus saapui 10. maaliskuuta East Coveen Falklandeilla aloittaen aluevesien valvonnan. Alus havaitsi 12. joulukuuta Orkneyn koillispuolella Venäjän laivaston lentotukialus Admiral Kuznetsovin saattajineen, joita se varjosti viikon ajan.