cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langedijk
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Langedijkin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Balance (Van Halenin albumi)
Balance on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin kymmenes studioalbumi. Albumin luultavasti tunnetuin ja menestynein kappale on Can't Stop Lovin' You. Toinen tunnettu kappale on "Not Enough". Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Seventh Seal", "Not Enough", "Don't Tell Me (What Love Can Do)", "Can't Stop Lovin' You" ja "Amsterdam".
Balance oli viikon ajan Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla. Albumi on myynyt kolminkertaista platinaa eli yli kolme miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Singlet
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Till Death Unites Us
Till Death Unites Us on Norther -yhtyeen neljäs täyspitkä studioalbumi. Levy ilmestyi tammikuussa 2006 ja se nousi parhaimmillaan Suomen albumilistan sijalle 6.
Maguy Marin
pienoiskuva|Maguy Marin vuonna 2015. Maguy Marin (s. 2. kesäkuuta 1951 Toulouse ) on keskeinen ranskalainen nykytanssin tanssija ja koreografi. Hän on perustanut nimeään kantavan tanssiryhmän vuonna 1977. Koreografiansa hän tekee yleensä kirjallisten tekstien perusteella. Hän voitti 1978 Bagnoletin kansainvälisen koreografiakilpailun (Concours chorégraphique international de Bagnolet).
Sparkman & Stephens
Sparkman & Stephens on yhdysvaltalainen veneensuunnittelutoimisto, joka on suunnitellut useita purjeveneitä. Suomessa heidät tunnetaan erityisesti pietarsaarelaisen Nautorin Swan-veneiden varhaisimpien mallien suunnittelijana. S&S oli edelläkävijä nopeiden purjeveneiden suunnittelijana 1970-luvun alkupuolelle asti, ja heidän Nautorille suunnittelemat Swan 36- ja Swan 65 -mallinsa menestyivät kansainvälisissä purjehduskilpailuissa. Yritys toimii edelleen ja suunnittelee myös moottoriveneitä ja jollia.
José-Karl Pierre-Fanfan
José-Karl Pierre-Fanfan (s. 26. heinäkuuta 1975 Saint-Pol-sur-Mer, Ranska) on ranskalainen peliuransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Rangiroa (kunta)
Rangiroan kunta on Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Tuamotusaarilla sijaitseva kunta. Kuntaan kuuluu neljä saarta/atollia: Rangiroa, Tikehau, Mataiva ja Makatea. Kunnan asukasluku oli vuonna 2017 yhteensä 2 709.
Marko Kraljević
Marko Kraljević ('Marko kuninkaanpoika'), Marko Mrnjavčević, on serbialaisen ja yleensä eteläslaavilaisen kansanrunouden sankari. Hänen esikuvanaan on ollut Serbian kuninkaan Vukašinin poika Marko (k. 1395), joka oli turkkilainen vasalli.
Veli-Pekka Oinonen
Veli-Pekka Oinonen on tehnyt joitakin sävellyksiä Lapinlahden Linnuille.
Noormarkun Nopsa
right|150px Noormarkun Nopsa on noormarkkulainen urheiluseura. Seuran toiminnan painopistealueita ovat yleisurheilu, hiihto ja kuntoliikunta. Seuraa ovat edustaneet yleisurheilijoista Turo Meriläinen, Olavi Salonen , Outi Sillanpää , Paula Tarvainen ja Matti Välimäki sekä hiihtäjistä Toini Pöysti ja Kati Venäläinen. Seura on myös Nuori Suomi -sinettiseura.
Hannu Lemola
thumb|Hannu Lemola (keskellä) Hannu ”Hande” Lemola (s. 1952) on suomalainen muusikko, joka on toiminut muun muassa Lapinlahden Lintujen rumpalina 1986–1997 sekä jälleen vuodesta 2006 alkaen. Lemola oli mukana myös kaikissa kuudessa yhtyeen tekemässä sketsisarjassa.
Lemola on soittanut myös muun muassa yhtyeissä Sleepy Sleepers ja Pedro's Heavy Gentlemen, Albert Järvisen kokoonpanoissa sekä Harri Marstion taustayhtyeessä.
Hannu asuu nykyään Lohjan Ojamolla.
Hannu Lemola on tehnyt hyvin pitkän uran Omnian nuorten työpajojen Audiopajan ohjaajana ja oppisopimuksen työpaikkaohjaajana. Hänen myötään työpajatoiminta on saanut vakuuttavaa taustaa ja ammatillisuuden tunnustamista.
Joensuun kartano
thumb|300px|Joensuun kartanon päärakennuksen julkisivu. thumb|Joensuun kartano vuonna 1911. Kuva: [[Signe Brander.]] thumb|[[Gunnar Berndtsonin (1854–1895) piirros Joensuun kartanosta.]] Joensuun kartano (myös nimellä Åminnen kartano) on kartano Halikossa nykyisessä Salon kaupungissa.
Kartanon päärakennuksen ovat suunnitelleet Charles Bassi ja Carl Christoffer Gjörwell. Julkisivussa olevat medaljongit ovat ruotsalaisen kuvanveistäjän Johan Tobias Sergelin käsialaa. Päärakennusta ympäröivät rakennukset edustavat kustavilaista tyyliä ja ovat peräisin ajalta, jolloin kartanonherrana oli Gustaf Mauritz Armfelt. Kartanoon on kuulunut kiinteästi Hornien rakennuttama Halikon keskiaikainen kirkko, johon kartanolla on ollut patronaattioikeus. Kartanolta kulkee Halikon kirkolle Salon pisin, kahden kilometrin mittainen koivukuja. Tilalla viljellään nykyään mallasohraa, leipävehnää, siemenviljaa ja öljykasveja.
Kartanon mailta löydettiin vuonna 1887 niin sanottu Halikon aarre, joka on valmistettu vuosien 1050 ja 1150 välillä.
Omistushistoria
Joensuun kartano oli keskiajalla rälssisäteri. Ensimmäinen nimeltä tunnettu kartanoon liittyvä henkilö on Petrus de Åminne 1300-luvun puolivälistä. Vuosisadan lopulla sinne ilmestyvät Horn-suvun johtomiehet. Vuonna 1407 sai Henrik Olofsson Horn kartanoon rälssikirjan. Horn-suvun omistuksessa kartano oli lähes viisisataa vuotta. 1500-luvulla tilalla tiedetään olleen kivinen päärakennus. Kartanon asuinkäyttö päättyi vuoteen 1599, jolloin Kaarle-herttuan joukot tekivät sinne ryöstöretken. Tulipalo tuhosi kartanon päärakennuksen 1690, ja sinne siirrettiin rakennuksia toisaalta. Viimeisen Hornin, Catharina Ebba Hornin, kuoltua kartanon osti 1782 skotlantilaissyntyinen Ruotsissa vaikuttanut kauppias George Seton.
Setonin kuoltua Åminne siirtyi 1780-luvulla Armfeltin suvulle, ensin Gustaf Mauritz Armfeltin isän Magnus Wilhelm Armfeltin nimiin. Vuonna 1833 Gustaf Mauritzin poika Gustaf Magnus Armfelt myi kartanon 279 000 ruplalla englantilaissyntyiselle anopilleen Sarah Klinckowströmille (O. W. Klinckowströmin puoliso, o.s. Cuthbert), joka teki siitä kaksi vuotta myöhemmin sääntöperintötilan Gustaf Magnuksen jälkeläisille. Åminnen viimeinen kreivi oli Gustaf Magnuksen pojanpoika Carl Alexander Armfelt, jonka kuoltua lapsettomana vuonna 1925 kartano siirtyi sääntöperintökirjan mukaisesti tämän sisarenpojan kautta von Knorringin suvussa periytyväksi. Sääntöperintötilajärjestelmä lakkautettiin vuonna 1931, jolloin Axel Erik von Knorringista tuli kartanon varsinainen omistaja. Kartanon osti von Knorringeilta vuonna 2001 liikemies Björn Wahlroos 59 miljoonalla markalla.
Joensuun kartano luopui kreivi Carl Alexander Armfeltin päätöksellä patronaattioikeudesta vuonna 1896 toiseksi viimeisenä kartanona Suomessa.
Kartano on edelleen yksityisasunto, ja sen entinen omistaja Björn Wahlroos on entistänyt sen 1800-luvun alun, Gustaf Mauritz Armfeltin ajan, asuun. Kartanon omistaa nykyään Björn Wahlroosin poika Thomas Wahlroos isänsä siirrettyä kartanon omistuksen hänen nimiinsä. Museovirasto on määritellyt Joensuun kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Maatilasta
Ennen toista maailmansotaa Joensuun kartanon suurmaatilaan kuului 5 000 hehtaaria maata, josta peltoa yli tuhat hehtaaria. Vuonna 2010 kartanoon kuului 370 hehtaaria peltoa ja tilan kokonaispinta-ala oli 2 200 hehtaaria.
Väärä profeetta
Väärä profeetta on uskonnollisessa yhteydessä henkilö, joka väärin perustein hankkii profetoimisen lahjan tai käyttää sitä omiin pahoihin tarkoitusperiinsä.
Väärä profeetta Ilmestyskirjassa
Yksi tunnetuimmista vääristä profeetoista esiintyy Ilmestyskirjassa. Maailmanlopun väärä profeetta on toinen kahdesta pedosta, tarkennetusti myöhemmin maasta noussut peto. Väärä profeetta ylistää ensimmäistä petoa (antikristus) ja yrittää horjuttaa ihmisten uskoa kirkon sisältäpäin. Maasta noussut peto kuvataan olennoksi, jolla on kaksi lampaan sarvea ja lohikäärmeen ääni. Väärä profeetta pettää ihmisiä tekemällä ihmeitä, kuten käskemällä tulen langeta taivaasta ja diktaattorin kuvia puhumaan. Väärä profeetta tulee hallitsemaan kaupantekoa, ja vain ne joilla on pedon luku näkyvällä paikalla saavat käydä kauppaa. Antikristuksen ja väärän profeetan lopullinen kohtalo on palaa ikuisessa kärsimyksessä kun Jumala heittää molemmat tulimereen.
Himno Nacional de Chile
Himno Nacional de Chile, joka tunnetaan myös nimillä Canción Nacional ("kansallislaulu"), Puro, Chile, es tu cielo azulado ("Chile, sinun syvän sininen taivaasi on puhdas") ja Dulce Patria, recibe los votos on Chilen kansallislaulu. Laulu on tyypillinen esimerkki latinalaisamerikkalaisesta oopperatyylisestä kansallislaulusta. Laulussa on kaiken kaikkiaan kuusi säkeistöä, mutta vain sen viidettä säkeistöä ja kuoron laulamaa kertosäettä pidetään virallisena kansallislauluna.
Kansallislaulun historia on monivaiheinen, sillä on sekä kaksi säveltäjää että kaksi sanoittajaa eri aikoina, ja heidän luomanaan on syntynyt kaiken kaikkiaan kolme erilaista kansallislaulua. Laulun historia periytyy aina vuoteen 1819, jolloin Chilen hallitus määräsi maalle laadittavaksi kansallislaulun. Tämän Chilen ensimmäisen kansallishymnin sävelsi Manuel Robles ja sanoitti Bernardo de Vera y Pintado. Laulu esitettiin ensi kerran samana vuonna. 1820-luvun loppupuolella laulusta tuli kuitenkin epäsuosittu, ja Chilen hallitus pyysi säveltäjä Ramón Carnicer y Battlea laatimaan Bernardo de Veran tekstiin uuden sävelen. Tämä valmistuikin vuonna 1828. Bernardo de Veran sanoitusta laulettiin Ramón Carnicerin sävelmällä aina vuoteen 1847, jolloin Chilen hallitus pyysi nuorta chileläistä runoilijaa Eusebio Lillo Roblesia kirjoittamaan Carnicerin sävelmään uudet sanat. Näiden oli tarkoitus korvata de Veran alkuperäiset sanat, joita pidettiin loukkaavina niiden voimakkaiden Espanjan vastaisten hyökkäyksien vuoksi. Lillo kirjoittikin lauluun uudet sanat, mutta piti ennallaan de Veran kirjoittaman kuoro-osuuden. Nykyään Chilen kansallislauluna lauletaan siis Lillon kirjoittaman runon viides säkeistö ja de Veran kirjoittama kertosäe Carnicerin melodialla.
Kenraali Augusto Pinochetin kaapattua Chilessä vallan 1973 sotilasjuntta määräsi, että maan kansallislauluna tuli laulaa Lillon runon viidennen säkeistön lisäksi myös sen kolmas säkeistö, joka ylisti Chilen armeijaa. Sotilashallinnon vastustajien yleinen tapa oli kuitenkin osoittaa vastarintaansa pysymällä hiljaa laulun kolmannen säkeistön aikana. Kun maahan saatiin jälleen siviilihallinto vuonna 1990, hallitus ilmoitti, että kansallislaulu esitetään vastedes sen vallankaappausta edeltävässä muodossa, eli siitä lauletaan vain viides säkeistö. Kuitenkin kenraali Pinochetin kannattajat laulavat usein nykyäänkin myös laulun kolmannen säkeistön.
Shaku
Shaku on vanha japanilainen pituusmitta. Yksi shaku on 30,303 cm. Yksi shaku jakautuu kymmeneen suniin (寸), 3,03 cm. Määritelmällisesti 1 m on 3.300 shakua (10/33). Yksi shaku vastaa bambun kasvupisteiden väliä.
Toisenlaista shaku-mittaa käytettiin kankaan mittaamisessa. Sen pituus oli noin 38 senttimetriä. Kun kaksi eri shakua pitää erottaa toisistaan käytetään kangas-shakusta nimeä kujirajaku, valasshaku (kangasviivoittimet oli tehty valaan hetulasta), ja lyhyempää shakua kutsutaan kanejakuksi eli metallishakuksi.
Vuoden 1966 maaliskuussa Japanin hallitus käski lopettaa mittojen käytön, mutta niitä käytetään edelleen perinteisessä käsityössä. Ken ja jō ovat pidempiä mittoja kuin shaku. Kuusi shakua on yksi ken ja kymmenen shakua on yksi jō. Keniä yleensä käytetään mitatessa shinto- ja buddhalaispyhättöjen pilareiden välimatkoja.
Naran kaupungin eräässä temppelissä on muinainen norsunluusta tehty yhden shakun mitta.
Nauhamikrofoni
Nauhamikrofoni on mikrofonityyppi, joka on nimetty sen sisällä magneettikentässä värähtelevän nauhan mukaan. Esimerkiksi alumiininen ohut nauha korvaa dynaamisessa mikrofonissa käytetyn kalvon ja kelan yhdistelmän, minkä seurauksena nauhamikrofoni pehmentää vastaanottamiaan ääniä.
Ensimmäinen markkinoille tullut nauhamikrofoni oli RCA Photophone PB-31 vuodelta 1931.
Ustje
Ustje on kylä ja maalaiskunta Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kubenajoen suussa 70 kilometriä Vologdasta pohjoiseen. Kylä on Ust-Kubinskojen piirin keskus. Asukkaita on 4 100 henkeä (vuonna 2002).
Ustjen kauppapaikka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1570. Nykyinen kylä koostuu varsinaisesta Ustjesta, Lahmokurjen kylästä ja Petrovkan kauppalasta. Neuvostoaikana sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Nykyään Ustjessa toimi rakennustarviketeollisuutta, metsäteollisuusyritys, meijeri ja Snežinka-pitsikutomon osasto. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kirjasto, kansanperinnekeskus, museo ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
59.6325°N, 39.73°W
Charles Duclerc
Duclerc oli alkujaan lehtimies ja toimi 1840–1846 Le National -lehden toimittajana. Helmikuun vallankumouksen myötä vuonna 1848 hänestä tuli Pariisin pormestarin Louis-Antoine Garnier-Pagèsin apulainen, perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsen ja toukokuussa Ranskan valtiovarainministeri. Hän erosi pian protestina hallituksen kesäkuun kansannousun kukistamisen jälkeen julistamalle poikkeustilalle. Tämän jälkeen Duclerc vetäytyi pitkäksi aikaa politiikasta ja toimi Espanjassa Ebrojoen kanavahankkeen palveluksessa ja pankinjohtajana. Hän palasi Ranskan politiikkaan kolmannen tasavallan perustamisen jälkeen ja hänet valittiin 1871 kansalliskokoukseen, jossa hän liittyi vasemmistoon. Vuonna 1875 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi ja hänestä tuli senaatin varapuhemies. Duclerc toimi elokuusta 1882 tammikuuhun 1883 pää- ja ulkoministerinä.
Antti Pekkarinen
Antti ”Pizza” Pekkarinen (s. 1966) on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän toimi juontajana, toimituspäällikkönä ja myöhemmin vastaavana tuottajana Jyrki-ohjelmassa ja oli mukana myös Julkvisti-ohjelmassa. Hän myös perusti Illusioni-tuotantoyhtiön yhdessä Joonas Hytösen kanssa. Illusioni tuotti ohjelmia kuten Joonas Hytönen Show ja Pelastakaa sotamies Hytönen. Nykyään Pekkarinen on Espanjassa julkaistavan Kaupunkilehti Fuengirola -sanomalehden päätoimittaja.
1990-luvulla Pekkarinen toimi myös laulajana tamperelaisessa yhtyeessä nimeltä Kissojen Taivas.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2018 – miesten syöksylasku
Alppihiihdon miesten syöksylaskun kilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 15. helmikuuta 2018 Jeongseon Alpine Centressä, Gangwonissa, Etelä-Koreassa.
Tulokset
Kilpailu alkoi klo 11.00 paikallista aikaa.
Cantorin–Schröderin–Bernsteinin lause
Joukko-opissa käytettävä Cantorin–Schröderin–Bernsteinin lause on nimetty Georg Cantorin, Felix Bernsteinin ja Ernst Schröderin mukaan. Lauseessa esitetään, että jos joukkojen A ja B välillä on olemassa injektiiviset funktiot f: A \to B ja g: B \to A, on olemassa bijektio h: A \to B. Tarkoitettaessa joukkojen mahtavuutta tämä tarkoittaa, että jos  ja, on oltava |A| = |B|. Tulos on usein hyödyllinen, jos joukkoja on tarpeen järjestää niiden mahtavuuden mukaan.
Todistus
Olkoot f: A \to B ja g: B \to A injektioita sekä ja. Nyt ja  ovat bijektioita, joten on olemassa käänteisfunktiot  ja, jotka ovat bijektioita.
Määritellään x:n jälkeläisten lukumäärä, kun x \in A:
Vastaavalla tavalla määritellään y:n, kun y \in B, jälkeläisten lukumäärä.
Merkitään, ja. Koska ja  ovat bijektioita, niin, ,  jne. ovat bijektioita, joten yksikäsitteisesti joko x \in A_e, x \in A_o tai x \in A_i. Tällöin ja.
Määritellään:
Osoitetaan vielä, että h:A \to B on bijektio:
Olkoon y \in B. Joko tai. Jos, niin g(y):llä on vähintään kaksi jälkeläistä, joten siten, että f(x) = y. Jos , niin. Näin ollen on surjektio.
Nikolai Kljujev
thumb|upright|Nikolai Kljujev vuoden 1915 tienoilla. Nikolai Aleksejevitš Kljujev (, 22. lokakuuta (J: 10. lokakuuta) 1884 Aunuksen läänin Vytegran kihlakunnan Koštugin volosti – 23.–25. lokakuuta 1937 Tomsk) oli venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus
Nikolai Kljujev syntyi maalaispoliisin ja viinakaupan myyjän perheeseen. Hänen äitinsä oli harras vanhauskoinen. Kljujev opiskeli kirkkokoulussa ja Vytegran kaupunginopistossa ja pääsi vuonna 1898 Petroskoin välskärikouluun, jonka hän jätti kesken. Sen jälkeen hän vietti aikaa Solovetskin luostarissa ja kierteli Venäjän lahkolaisten parissa. Hän osallistui vuoden 1905 vallankumoustapahtumiin Talonpoikaisliiton agitaattorina ja oli siksi puolen vuoden ajan vangittuna.
Kirjallinen ura
Kljujevin ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1904. Hän tutustui Aleksandr Blokiin ja muihin symbolisteihin sekä myöhemmin akmeisteihin ja Sergei Jeseniniin. Ensimmäinen runokirja Sosen perezvon (”Mäntyjen sointi”) ilmestyi vuonna 1911. Kokoelma Lesnyje byli (”Metsän satuja”, 1913) teki Kljujevista yhden Venäjän tunnetuimmista talonpoikaisrunoilijoista. Hänen tuotannolleen on ominaista mystissävyinen uskonnollisuus, kiinnostus pakanallista muinaisuutta kohtaan sekä herkkä luonnon kuvaus.
Runoilija suhtautui aluksi innostuneesti helmikuun ja lokakuun vallankumoukseen. Hän kuului Skyytit-kirjailijaryhmään, jonka jäsenet kannattivat kristillishenkistä talonpoikaista sosialismia. Myöhempää tuotantoa hallitsevat traagiset sävyt ja talonpoikaisen elämäntavan puolustus. Kljujev joutui ankaran kritiikin kohteeksi, ja hänen viimeinen kokoelmansa ilmestyi vuonna 1928. Osa myöhemmistä teoksista on säilynyt käsikirjoituksina.
Kljujev pidätettiin neuvostovastaisesta propagandasta syytettynä vuonna 1934. Hänet karkotettiin Länsi-Siperian Kolpaševoon, josta hänet myöhemmin siirrettiin Tomskiin. Runoilija pidätettiin uudelleen heinäkuussa 1937. Hänet ammuttiin tekaistun monarkistijärjestön jäsenyydestä syytettynä saman vuoden lokakuussa.
Perintö
Kljujevin kootut teokset julkaistiin New Yorkissa vuonna 1954 ja Münchenissä vuonna 1969. Neuvostoliitossa ensimmäinen runoilijan kuoleman jälkeinen valikoima ilmestyi vuonna 1977. Vytegrassa, jossa Kljujev asui 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa, on hänelle omistettu museo. Vuodesta 1985 lähtien kaupungissa järjestetään vuosittainen Kljujevin kirjallisuustapahtuma.
Suomennettu tuotanto
Kljujevin runoja on julkaistu suomeksi aikakauskirjassa Carelia:
Ariane-rakettiperhe
thumb|90px|Ariane 5. Ariane on Euroopan avaruusjärjestön kantorakettisarja. Nimi Ariane on ranskankielinen nimitys myyttien "Ariadnesta". Ariane on myös kolibrilaji, mutta tämä ei liity kantoraketin nimeen.
Kokonaisuutena Ariane-raketit ovat olleet luotettavia. Vuoden 2021 loppuun mennessä 256 Ariane-laukaisusta 12 on epäonnistunut
EUSE
EUSE voi tarkoittaa seuraavia:
High and Mighty
High and Mighty on Uriah Heepin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 1976. Albumi poikkesi musiikillisesti yhtyeen aiemmasta tuotannosta, ja se sai kaksijakoiset mielipiteet yhtyeen jäseniltä sekä kriitikoilta. Osa yhtyeen jäsenistä ilmoitti turhautuneisuuden albumia kohtaan jo sen tekovaiheessa. Yhtyeen kitaristi Mick Box onkin todennut, että albumilla yhtyeen musiikki oli ”vähemmän raskasta ja nöyrempää” (viittaus esikoisalbumiin Very 'eavy... very 'umble).
High and Mighty on Uriah Heepin albumeista viimeinen, jolla lauloi yhtyeen alkuperäinen solisti David Byron – hänet erotettiin yhtyeestä saman vuoden heinäkuussa yhtyeen soitettua suunnitellut Espanjan keikkansa, ja hänen mukanaan lähti myös basisti John Wetton.
Tiistaitiima
Tiistaitiima oli Yleisradion eläkeläisille suunnattu keskusteluohjelma, jota esitettiin ensimmäisen kerran 1980-luvulla. Tiistaitiiman keskusteluaiheet liittyivät seniorikansalaisiin ja heidän hyvinvointiinsa. Nimensä mukaisesti ohjelmaa esitettiin kerran viikossa tiistaisin.
High and Mighty
Albumi menestyi heikommin kuin edeltäjänsä; esimerkiksi Yhdysvalloissa albumi ylsi listan sijalle 161, kun taas yhtyeen edellinen albumi Return to Fantasy ylsi samassa maassa listan sijalle 85.
Tiistaitiima
Ohjelman juontajana toimivat ainakin Leo Lehdistö, Maija-Kaarina Lehtovaara ja geriatrian erikoislääkäri Harriet Finne-Soveri. Lääketieteellistä asiantuntemusta toi myös ohjelmassa usein vieraillut ylilääkäri Antti Huunan-Seppälä. Tunnettu radioääni Martti Silvennoinen luki viikoittaiset eläkeläisiä koskevat uutiset, ”Tiimaset”. Kussakin ohjelmassa kahden hengen ”Remppajengin” tehtävänä oli tehdä niitä ”tyhmiä” kysymyksiä, joita suuri yleisö kulloisestakin aiheesta kysyisi. Sen vaihtuvia jäseniä olivat Jutta Zilliacus, Elsi Hetemäki-Olander, Aarne Saarinen, Pekka Silvola, Sakari Kiuru, Sinikka Luja-Penttilä ja Tertta Sundholm.
Tiistaitiiman viimeinen ohjelma esitettiin vuonna 1999. Se kuvattiin Brinkkalan talossa Turussa, jossa tehtiin monet ohjelmasarjan joulunalusjaksoista. Ohjelman paikalla jatkoi yli 50-vuotiaille suunnattu Vierivät kivet. Monet Tiistaitiiman tekijöistä, muun muassa Leo Lehdistö ja Harriet Finne, teki Yle TV2 -kanavalle kevätkaudella 2001 eläkeläisille suunnattua ohjelmaa Kuuskyt ja risat.
Tiistaitiiman tunnusmusiikkina käytettiin Enyan kappaletta ”Orinoco Flow”.
High and Mighty
Taustaa
Yhtyeen edellistä albumia Return to Fantasya tehtäessä yhtyeen jäsenten välit tuottaja Gerry Broniin olivat huonommat kuin koskaan, ja lisäksi yhtyeen solisti David Byron ja kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensley olivat yhä enemmän riidoissa siitä, kumpi ansaitsi olla yhtyeen valokeilassa. High and Mightyn äänitysten aikana yhtyeen toimeentulo-ongelmat pahenivat.
Albumin julkaisun jälkeen alkanut kiertue ei sujunut ongelmitta; kitaristi Mick Box putosi lavalta kesken keikan Louisvillessa, Kentuckyn osavaltiossa Yhdysvalloissa, ja mursi oikean kätensä värttinäluun. Tästä huolimatta yhtye ei perunut ainuttakaan keikkaansa, vaikka se olikin Boxille hyvin kivuliasta. Jamaikan-kiertueella yhtye kuitenkin jätti soittamatta osan konsertista. Boxin värttinäluun murtuman lisäksi yhtyeen keikkojen ongelma oli solisti Byronin käytös; eräällä keikalla Yhdysvaltain Clevelandissa solisti Byron vaati 80 000 ihmisen edessä, että jokaisen yhtyeen jäsenen olisi pitänyt olla erillisessä limusiinissa hotellin ja kyseisen tapahtumapaikan välillä. Kosketinsoittaja-kitaristi Hensleylle viimeinen pisara Byronin käytöksessä oli eräällä keikalla Philadelphiassa 20 000 ihmisen edessä tapahtunut välikohtaus, jossa solisti Byron törmäsi mikrofonitelineeseen, jolloin yleisö nauroi hänelle. Tällöin hän käski yleisöä ”suksimaan vittuun”. Tämä oli Hensleylle liikaa, joka lensi kotiinsa kesken kiertueen. Tuottaja Bron suostutteli Hensleyn palaamaan, mutta tämän jälkeen solisti Byronin mukanaolo yhtyeen toiminnassa oli vaakalaudalla.
Äänitykset
High and Mightyn nauhoitukset aloitettiin joulukuussa 1975 ja päätettiin maaliskuussa 1976. Uriah Heepin vakiotuottaja Gerry Bron oli kiireinen muiden projektien parissa, joten yhtye tuotti albumin itse. Vuonna 2004 julkaistulla Expanded De-Luxe Editionilla on julkaistu kappaleiden ”Woman of the World” ja ”Footprints in the Snow” demoversiot, jotka Ken Hensley nauhoitti omassa yksityisessä studiossaan.
Albumin teko oli hankalaa, mikä johtui muun muassa solisti David Byronin vaikeasta käytöksestä. Hän oli esimerkiksi kerran purkaessaan suuttumista käskenyt yhtyeen jäsenten ”suksia vittuun”. Mick Box on puolestaan kertonut muistavansa tilanteen, jossa Byron yritti nauhoittaa lauluaan rumpali Lee Kerslaken lattiatomiin kiinnitetyn mikrofonin kautta. Tällöin entinen tuottaja Gerry Bron tuli huoneeseen, haukkui yhtyeen jäsenet ”hulluiksi”, ja käveli välittömästi pois paikalta. Byron erotettiinkin vaikean käytöksensä vuoksi yhtyeestä albumin julkaisun jälkeen.
Hensleyn sävellykset hallitsevat levyä; sen kymmenestä kappaleesta kahdeksan on hänen sävellyksiään, ja Hensley onkin myöhemmin todennut, että High and Mightyn työstäminen tuntui hänen sooloalbuminsa tekemiseltä. Hensleyn mukaan albumilla oli paljon hänen kappaleitaan yksinkertaisesti siitä syystä, ettei muilla yhtyeen jäsenillä ollut niitä tehtynä. Solisti David Byron on myös kertonut, että yhtyeen kitaristi Mick Box soittikin vain osalla albumin kappaleista kitaraa. Hensley sävelsi ainoastaan kappaleet ”Weep in Silence” ja ”Footprints in the Snow” yhdessä basisti John Wettonin kanssa.
Musiikki
Albumin aloittaa sanoituksiltaan dramaattinen hard rock -kappale ”One Way or Another”, joka julkaistiin myös singlenä. Basisti John Wetton laulaa kappaleen, koska solisti David Byron ei ollut kappaleen äänityksessä läsnä sairastumisen vuoksi. ”One Way or Another” -kappaletta seuraa bluesahtava balladi ”Weep in Silence”, joka edustaa hard rockia. Kappaleesta julkaistiin vuoden 2003 uusintapainoksella pidennetty versio, ja Ken Hensley on itse tehnyt oman versionsa kappaleesta. Kolmantena kappaleena toimii akustisen kitaran ja urkujen muodostama popahtava ”Misty Eyes”. Se alkaa kohdalla, jossa on ainoastaan solisti Byronin laulua. Albumin a-puolen päättää progressiivinen balladi ”Midnight”, joka on sanoituksiltaan synkkämielinen.
Albumin b-puolen aloittaa vauhdikas rock-kappale ”Can't Keep a Good Band Down”, josta oltiin julkaisemassa singleä yhtyeen kotimaassa. Sitä ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Kappaleen sanoituksissa yhtye antaa näkökulmia kriitikoistaan. Kuudentena kappaleena toimii pianovetoinen ”Woman of the World”, josta löytyy hard rock -vivahteita. Kappaleesta julkaistiin single Saksassa. ”Woman of the Worldia” seuraa balladi ”Footprints in the Snow”. Sen sanoituksissa lauletaan rakkausongelmista. Kappaletta seuraa popahtava ja hidastempoinen ”Can't Stop Singing”, joka muistuttaa hieman diskomusiikkia. Kappaletta on verrattu jopa The Beatlesin tuotantoon. Yhdeksäntenä kappaleena toimii ”Make a Little Love”, joka edustaa suoraviivaista rockia. Kappaleen sanoituksissa lauletaan seksistä. Albumin päätöskappaleena toimii pianoballadi ”Confession”. Siinä kuullaankin ainoastaan solisti David Byronin laulua ja kosketinsoittaja Ken Hensleyn pianonsoittoa. Kappaleessa lauletaan sen sanoitusten mukaisesti ”synnintunnustuksesta”.
Vastaanotto
Albumi jakoi yhtyeen jäsenten mielipiteitä; esimerkiksi solisti David Byron kuvaili albumia ”pettymykseksi”. Myös yhtyeen entinen tuottaja Gerry Bron kertoi vihaavansa albumia, kun taas Ken Hensley kuvaili albumia yhdeksi suosikeistaan Uriah Heepiltä.
Yhtyeen jäsenten lisäksi myös kriitikot antoivat albumista kaksijakoista palautetta; esimerkiksi Sounds-musiikkilehti kehui albumin musiikillista tyylisuuntaa, kun taas allmusic.com-sivuston arvostelija Donald A. Guarisco antoi albumille arvosanaksi vain kaksi tähteä viidestä, kommentoiden ”albumin olevan liian epätasainen”. Hän kuitenkin korosti, että albumilla oli myös mahtavia rock-kappaleita, jotka ovat ”kuuntelemisen arvoisia yhtyeen musiikille omistautuneille”. Rateyourmusic.com-sivusto listasi albumin ilmestymisvuotensa parhaiden albumien listalla sijalle 763, toisin kuin yhtyeen edellistä albumia Return to Fantasya, joka ylsi oman ilmestymisvuotensa parhaiden albumien listalla sijalle 524.
High and Mightyn listamenestys oli heikkoa, ja sitä pidettiin jopa floppina. Isossa-Britanniassa albumi oli parhaimmillaan sijalla 55 ja Yhdysvalloissa sijalla 161. Myös esimerkiksi Suomessa albumi ylsi vain listan sijalle 27, kun yhtyeen edellinen albumi Return to Fantasy ylsi listalla sijalle 8.
Keikkailu
Yhtyeen jäsenten ongelmista huolimatta Uriah Heep keikkaili kesä–heinäkuussa 1976 runsaasti Euroopassa. Ensimmäinen keikka oli 4. kesäkuuta Saksan Rüsselsheimissa, ja viimeinen 25. heinäkuuta Espanjan Bilbaossa, joka myös jäi solisti Byronin ja basisti Wettonin viimeiseksi keikaksi yhtyeessä. Kyseisen keikan jälkeen yhtye teki seuraavan keikkansa 8. joulukuuta samana vuonna, soittaen tuolloin hard rock -yhtye Kissin kanssa. Byronin korvannut solisti John Lawton ja Wettonin korvannut basisti Trevor Bolder tekivät tuolloin ensiesiintymisensä yhtyeen kanssa.
Lisäksi yhtye oli keikkaillut runsaasti ympäri maailmaa maalis–toukokuussa 1976, vain hieman ennen albumin julkaisua. Yhtye oli suunnitellut tuolloin tekevänsä kolmekymmentäneljä keikkaa. Niistä viisi peruttiin, ja viiden paikkaa vaihdettiin.
Julkaisut
High and Mighty -albumista on otettu kaikkiaan 14 painosta LP:lle ja CD:lle, joista kahdeksan vinyylilevylle sekä kuusi CD:lle. Albumin ensimmäinen CD-painos otettiin vuonna 1990. Ensimmäinen lisäkappaleita sisältänyt versio albumista julkaistiin 1997. Toistaiseksi tuorein CD-painos albumista otettiin vuonna 2006.
Kappaleista ”One Way or Another” ja ”Make a Little Love” julkaistiin singlet, tosin jälkimmäinen vain Ruotsissa. Lisäksi yksin Länsi-Saksassa julkaistiin ”Woman of the World”.
Painokset
Lähde:
Kappaleet
A-puoli B-puoli
MTV Unplugged in New York
MTV Unplugged in New York on grungeyhtye Nirvanan neljäs levy ja yhtyeen ensimmäinen livelevy. Levy sisältää Nirvanan 18. marraskuuta vuonna 1993 äänitetyn akustisen keikan. Levy julkaistiin vasta solisti Kurt Cobainin kuoleman jälkeen. Albumi on yksi Nirvanan suosituimmista levyistä. Albumi sisältää myös muutaman cover-kappaleen, jotka Nirvana esitti keikallaan.
Yhtyeen piti alun perin julkaista yhdessä From the Muddy Banks of the Wishkah -albumin kanssa vuonna 1994, mutta idea evättiin Cobainin kuoleman takia. From the Muddy Banks of the Wishkah julkaistiin vuonna 1996.
Cover-kappaleet ovat sellaisilta yhtyeiltä ja artisteilta kuin The Vaselines, David Bowie, The Meat Puppets, ja Leadbellyn folk-kappale "Where Did You Sleep Last Night". TV:ssä näytetyssä MTV Unplugged in New Yorkissa jätettiin pois kaksi kappaletta: "Something In The Way" ja "Oh Me". Albumi nousi ilmestyessään Billboard 200 -albumi-listalla ensimmäiselle sijalle. Albumi on voittanut Grammyn vuonna 1996 parhaasta alternative-albumista. Levyn on tuottanut Scott Litt, Alex Coletti ja itse Nirvana.
MTV Unplugged in New York julkaistiin DVD:lle 20. marraskuuta, 2007. DVD-versio sisältää sekä MTV:n julkaistun version sekä kokonaisen version, jossa on myös "Something in the Way" ja "Oh Me".
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kurt Cobain, ellei toisin mainita.
Nyrkki-iskuri
thumb|right|Vierinkivikulttuurin alkeellinen nyrkki-iskuri.
Nyrkki-iskuri on vain hieman työstetty kivi, joka oli kehittyneemmän varsinaisen käsikirveen edeltäjä. Nyrkki-iskurit olivat yleensä yksipuolisesti iskettyjä.
Katso myös
Chopper (Archäologie) Chopper (archaeology)
Timely Comics
Timely Comics oli Yhdysvalloissa toiminut sarjakuvakustantamo, josta tuli myöhemmin Marvel Comics. Timely julkaisi sota-aikana supersankarisarjakuvia, mutta toisen maailmansodan jälkeen supersankarit eivät olleet enää suosiossa ja yhtiö alkoikin julkaisemaan mm. eläinsarjakuvia ja kauhusarjakuvia. Vuonna 1951 yhtiön nimi muuttui Atlas Comicsiksi.
Swan 65
Swan 65 on pietarsaarelaisen Nautorin valmistama suurehko avomerikelpoinen sluuppi- tai ketsi takilainen purjevene. Ensimmäiset 65-jalkaiset veneet valmistuivat vuonna 1973, ja niitä valmistettiin vuoteen 1989 asti yhteensä 41 runkoa. Veneen on suunnitellut Amerikkalainen Sparkman & Stephens -suunnittelutoimisto, ja sen pituus on 19,8 m, leveys 4,98 m ja uppouma 31 800 kg, josta painokölin osuus on 13 900 kg. Veneellä ei ole varsinaista edeltäjää Nautorin omassa mallistossa koska se oli huomattavasti suurempi kun mikään veistämön aikaisemmista malleista ja valmistuessaan Swan 65 oli markkinoiden suurin lujitemuovinen purjevene. Sen vuoksi kuusviitosen edeltäjänä voidaan pitää S & S:n piirtämää amerikkalaista alumiinipursi Doraa, joka oli menestynyt hyvin Bermuda Racessa ja tarjosi siten hyvän pohjan tämän mallin suunnittelulle
Suomen maaherrat
Maaherra (ruots. landshövding) oli Suomen valtionhallinnon virkamies, joka johti lääninhallituksen toimintaa. Maaherrat nimitti tasavallan presidentti. Maaherran virkanimike perustettiin vuonna 1634, jolloin Ruotsin hovin kansleri Axel Oxenstierna kehitti siviilihallintoa Suomeen. Aluksi valittiin viisi maaherraa. Ruotsin vallan aikana maaherrat edustivat kuningasta hallintoalueillaan. Suomen itsenäistyttyä edustus siirtyi keskushallinnon suuntaan. Vuosina 1837–1918 maaherran virkanimike oli kuvernööri.
Vuoden 2009 lopussa maaherran virat Suomessa lakkautettiin Suomen läänien lakkauttamisen myötä. Ainoan poikkeuksen muodostaa Ahvenanmaan valtionvirasto, jonka ylimmän johtajan virkanimike on edelleen maaherra.
Swan 65
Rakenne
pienoiskuva|Swan 65 Odile Marie Saloon
Suomen maaherrat
Maaherran tehtävät 1930-luvulla
Maaherran toimeen kuuluvat asiat käsiteltiin lääninhallituksessa eli maaherranvirastossa kahdella osastolla, lääninkansliassa ja lääninkonttorissa. Lääninkanslian esimiehenä toimi lääninsihteeri ja lääninkonttorin esimiehenä lääninkamreeri. Jokainen lääni oli jaettu eri kihlakuntiin ja nämä puolestaan nimismiespiireihin.
Swan 65
Rakenne
Swan 65 on tehty kestämään sekä aikaa, että kilpailujen tuomaa rasitusta. Sen runko on umpilaminaattia ja rakenne on jäykistetty poikittaisilla ja pitkittäisillä tophat tyyppisillä jäykisteillä. Rungot on laminoitu kaksiosaisissa muoteissa, jolloin veneeseen on saatu tehtyä syvä pilssi ja rungon kanssa yhtä kappaletta oleva skegi kannattamaan peräsinlapaa. Kansi on Divinycell/lasi komposiittia. Takilaputket on anodisioitu Nautorin omissa altaissa ja useat kansihelat on tehty veistämön omalla teräsverstaalla.
Suomen maaherrat
Maaherran tehtävät 1930-luvulla
Maaherran nimitti virkaan tasavallan presidentti valtioneuvoston esityksestä, ja toimessaan hän oli valtioneuvoston ja erityisesti sisäasiainministeriön alainen. Maaherra oli lääninhallituksen esimies ja samalla ulosotonhaltija läänin alueella lukuun ottamatta kaupunkeja, joissa maistraatti oli ulosotonhaltijana.
Maaherra oli läänin korkein järjestyksen valvoja ja hallinnon edustaja. Tässä ominaisuudessa hänen tuli pitää huolta siitä, että: Lisäksi maaherran tuli seurata julkisten laitosten toimintaa sekä pyrkiä hankkimaan tietoa siitä, mikä eri aloilla oli soveliasta edistämään läänin ja sen asukkaiden etuja. Hänen tuli myös valvoa kruununverojen ja muiden kruununtulojen kantoa sekä köyhäinhoito- ja terveydenhoitolaitoksia.
Muuten maaherra valvoi, että rikosjutuissa annetut päätökset pantiin täytäntöön ja että alemmat ulosottomiehet täyttivät tehtävänsä riitajutuissa annettujen tuomioiden ja päätösten toimeenpanemisessa.
Maaherra antoi passin ulkomaille matkustaville, tarkasti lääniin tulevien ulkomaalaisten passit sekä antoi ulkomaalaisille ololippuja maassa oleskelua varten.
Ulosotonhaltijana maaherra käsitteli lainhakuasioita ja ulosmittausvalituksia. Erinäisissä hallinnolliseen lainkäyttöön kuuluvissa asioissa maaherranvirasto oli ensimmäinen oikeusaste.
Turun ja Porin lääni 1634–1997
Lääni liitettiin Länsi-Suomen lääniin 1997.
Pohjanmaan lääni 1634–1775
Lääni jaettiin Vaasan lääniksi ja Oulun lääniksi 1775.
Viipurin ja Savonlinnan lääni 1634–1721
Läänin kaakkoisosa luovutettiin Venäjälle 1721; Ruotsille jäänyt osa yhdistettiin Käkisalmen läänin jäännösten kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniksi.
Käkisalmen lääni 1634–1721
Läänin itäosa luovutettiin Venäjälle 1721; Ruotsille jäänyt osa yhdistettiin Viipurin ja Savonlinnan läänin jäännösten kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniksi.
Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni 1721–1747
Läänin eteläosa luovutettiin Venäjälle 1743; läänin tilalle perustettiin Kymenkartanon ja Savon lääni 1747.
Vaasan lääni 1775–1997
Lääni liitettiin Länsi-Suomen lääniin 1997.
Anna Green
pienoiskuva|Anna Green Anna Green (s. 20. elokuuta 1990) on uusiseelantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Uuden-Seelannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 78 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän pelasi vuoden 2011 MM-kilpailuissa avauskokoonpanossa Uuden-Seelannin jokaisessa kolmessa ottelussa mutta jäi vuoden 2015 MM-kilpailuissa vaihtopelaajaksi. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa, joista toisessa avauskokoonpanossa.
Suomen maaherrat
Oulun lääni 1775–2009
Kaikki Suomen läänit lakkautettiin 2010.
Kymenkartanon lääni 1775–1831
Läänin eteläosa liitettiin Uudenmaan lääniin 1831; läänin tilalle perustettiin Mikkelin lääni.
Savon ja Karjalan lääni 1775–1831
Läänin eteläosa liitettiin Mikkelin lääniin 1831; läänin tilalle perustettiin Kuopion lääni.
Viipurin lääni 1812–1945
Läänin itäosa luovutettiin Neuvostoliitolle 1940/1944; Suomelle jääneestä osasta muodostettiin Kymen lääni 1945.
Uudenmaan lääni 1831–1997
Lääni liitettiin Etelä-Suomen lääniin 1997.
Hämeen lääni 1831–1997
Läänin eteläosa liitettiin Etelä-Suomen lääniin ja pohjoisosa Länsi-Suomen lääniin 1997.
Mikkelin lääni 1831–1997
Läänin pääosa liitettiin Itä-Suomen lääniin ja läntisin osa (Heinolan kihlakunta ja seutukunta) Etelä-Suomen lääniin 1997.
Kuopion lääni 1831–1997
Lääni liitettiin Itä-Suomen lääniin 1997.
Ahvenanmaan lääni 1918–2009
Kaikki Suomen läänit lakkautettiin 2010. Ahvenanmaan maaherrat vuodesta 2010 lähtien, ks. Suomen maaherrat - Ahvenanmaan valtionvirasto.
Osmajärvi (Leppävirta)
Osmajärvi on Pohjois-Savossa Leppävirran Sorsakosken eteläpuolella sijaitseva järvi.
Suomen maaherrat
Kymen lääni 1945–1997
Lääni liitettiin Etelä-Suomen lääniin 1997.
Keski-Suomen lääni 1960–1997
Lääni liitettiin Länsi-Suomen lääniin 1997.
Pohjois-Karjalan lääni 1960–1997
Lääni liitettiin Itä-Suomen lääniin 1997.
Etelä-Suomen lääni 1997–2009
Kaikki Suomen läänit lakkautettiin 2010.
Länsi-Suomen lääni 1997–2009
Kaikki Suomen läänit lakkautettiin 2010.
Itä-Suomen lääni 1997–2009
Kaikki Suomen läänit lakkautettiin 2010.
Västernorrlandin ja Västerbottenin läänien maaherrat sekä Pietarin ja Viipurin kuvernementtien kuvernöörit
Västernorrlandin ja Västerbottenin läänien maaherrat hallitsivat vuosina 1634–1809 myös Lapin historiallista maakuntaa ja Tornionlaakson itäpuolta. Pietarin ja Viipurin kuvernementtien kuvernöörit hallitsivat Uudenkaupungin rauhassa 1721 ja Turun rauhassa 1743 Venäjälle luovutettuja alueita vuosina 1721–1812.
Osmajärvi (Leppävirta)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 930 hehtaaria eli 9,3 neliökilometriä. Se on 9,7 kilometriä pitkä ja 2,7 kilometriä leveä. Järvi on niemien ja lahtien sokkelo, jota vielä suuret saaret pirstovat. Niemiä, joiden pituus vaihtelee 1–3 kilometriä, ovat luoteesta alkaen lueteltuina Laakkolanniemi, Tomperniemi, Särkiniemi, Vanhaniemi, Putaanniemi ja Lemmetynniemi. Laakkolannien ja Tomperniemen väliin jää 1,8 kilometriä pitkä Pöksänlahti, Särkiniemen taakse jää 2,1 kilometriä pitkä Särkilahti, Vanhanniemen viereen yhtä pitkä Vanhalahti ja Putaanniemen länsipuolelle Putaanlahti. Putaanniemen itäpuolella sijaitsee nimetön, mutta 1,6 kilometriä pitkä, lahti. Siellä sijaitsee laskujoen Osmanjoen luusua. Järven luoteispää jää Laakkolansaaren lounaispuolelle. Siellä alkaa Kurjensaaren luona lahtimainen järvenosa Kurjenselkänä, jatkaa edempänä Haukiselkänä ja päättyy Haringinlahtena ja Kuurinlahtena. Luoteispään pituus on yhteensä 4,9 kilometriä pitkä.
Järvessä on laskettu olevan 59 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 77 hehtaaria, mikä on noin 7,6 % järven kokonaispinta-alasta. Suurimmat saaret ovat 750 metriä pitkä Kurjensaari, 1,3 kilometrinen Pasonsaari, 1,0 kilometrinen Ihalansaari ja 900 metrinen Hevossaari. Muita nimettyjä saaria ovat Papinsaari, Kuoliosaari, Hasunsaari, Pieni Kurjensaari, Heinäluoto, Mustansaaret, Sääskisaari, Mäntysaari, Nuottisaari, Verkkosaari, Leväluoto, Pieni-Paso, Kirkkosaari, Pentinsaari, Kelosaari, Ahvensaari ja Ruununsaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 31 miljoonaa kuutiometriä eli 0,031 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,4 metriä ja suurin syvyys on 18 metriä. Syvin kohta sijaitsee Hevossaaren edustalla.
Järven rantaviivan pituus on 75 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, joita pellot rikkovat Laakkolanniemessä ja muutamassa muussa kohdassa. Asuminen on haja-asutusta paitsi Sorsakoskella, missä rantaan ulottuu hieman taajama-asutusta. Siellä kulkee seututie 533, josta haarautuvat yhdystie 16365 ja pari muuta kylätietä. Asutukselle johtaa näistä, ja itäpuolelta ohittavalta valtatieltä 5, lähtevät pienemmät tiet. Leppävirran taajama sijaitsee seitsemän kilometrin päässä koillisessa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Sorsaveden valuma-alueella (04.26), jonka Osmajärven alueeseen (04.262) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,5 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään luoteesta Sorsaveden alue (04.263), joka laskee Sorsavedestä (5 498 ha) Sorsakosken kautta Osmanjärven luoteispäähän Kuurinlahteen Ylä-Sorsan ja Ala-Sorsan voimalaitosten ja Välimeren (4 ha) kautta, ja pohjoisesta Aluslammen–Härkäjoen valuma-alue (04.269), joka laskee Aluslammesta (26 ha) Särkilahteen 450 metristä ojaa myöten.
Osmajärven alueella on 16 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Särkilahteen laskeva Hyväjärvi (76 ha), jonka kautta laskevat myös Lahnanen (5 ha), Ahvenlampi (9 ha) ja Heinälampi (6 ha), Haukiselkään laskeva Pyylampi (8 ha), Pöksänlahteen laskeva Pöksänlampi (4 ha) ja Olkolanlampi (5 ha), ja itärantaan laskevat Levälampi (9 ha) ja Kurjenlampi (5 ha).
Järven laskujoki on Osmanjoki, joka laskee Haukiveteen Varkauden eteläpuolelle käytyään sitä ennen ensin Ruokojärvessä (97 ha) ja Mulassa (184 ha).
As-salam al-malaki al-urdoni
As-salam al-malaki al-urdoni (السلام الملكي الأردني) on Jordanian kansallislaulu ja samalla maan kuningashymni. Laulu otettiin käyttöön 1946. Laulun on sanoittanut Abdul Munim al-Rifai ja säveltänyt Abdul Qadir al-Tanir.
Arabiankielisen tekstin translitteraatio
A-Sha-al Maleek A-Sha-al Maleek Sa-Mi-yan-ma-qa mu-ho Kha-fi-qa-tin fil ma-ali a-lam m-hu Nahnu ahrazna al muna Yawma ahyayta lana Nahdaton tahfixona Tatasama fawqa hami ash-shohobi Ya malika al-arabi Laka min khayri nabi Sharafon fil nasabi
Haddathat anhubutuno al-kotobi
Ash-shababul amjadu Junduka al-mujannadu Azmuhu la yakhmadu Fehee min ma'naka ramzu al-da'abi Ya malika al-arabi Laka min khayri nabi Sharafon fil nasabi
Honolulun sinfoniaorkesteri
Honolulun sinfoniaorkesteri on Havaijin osavaltiossa Yhdysvalloissa toimiva sinfoniaorkesteri. Henri Berger perusti sen vuonna 1900.
Honolulun sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina on vuodesta 1996 alkaen toiminut Samuel Wong. Orkesteri esittää myös populaarimusiikkia Matt Catingubin johdolla.
Ympäristöfilosofia
Pienoiskuva|450x450px|right|[[Marco Casagrande Sandworm, Beaufort04 Triennial of Contemporary Art, Wenduine, Belgium 2012]] Ympäristöfilosofia on filosofian ala, jonka tutkimuskohteita ovat erilaiset luontoon ja ympäristönsuojeluun liittyvät arvot, eettiset, esteettiset ja yhteiskuntafilosofiset kysymykset. Modernin ympäristöfilosofian katsotaan syntyneen 1960- ja 1970-lukujen aikana. Olennainen tutkimuskohde on myös ihmisen luontosuhde muuhun luontoon sekä tämän suhteen ongelmat.
60- ja 70-lukujen ympäristöliikehdintä, ympäristöaatteen ja -järjestöjen synty, luonnonvarojen ylikulutus ja globaalit ympäristöongelmat johtivat ympäristöön liittyvien eettisten kysymysten laajaan pohdintaan, joita aiemmin oli pohdittu lähinnä uskontojen ja ekoteologian piirissä. 1600-luvulta lähtien Euroopassa oli vallinut edistysusko ja mekanistinen maailmankuva, jossa luonto nähtiin koneena ja hyödykkeinä. Moderni kapitalismi vahvisti tätä ajattelua. Esimerkiksi eläimiä kohdeltiin usein julmasti. Kuitenkin alkuperäiskansojen keskuudessa luonnon tai "äiti maan" kunnioitus ja ympäristöeettiset pohdinnat ovat olleet tavallisia halki vuosisatojen. Kuuluisaksi on noussut esimerkiksi intiaanipäällikkö Seattlen puhe.
Ympäristöfilosofiassa pohditaan esimerkiksi muiden lajien, eläinten ja kasvien arvoa ja oikeuksia. Ajatus tuntevasta ja tietoisesta eläimestä on muuttanut käsitystä luonnosta. Havainnot luonnosta verkostona on myös tuonut ymmärrystä ja arvostusta ekosysteemeitä kohtaan arvokkaina systeemeinä, joissa kaikki vaikuttaa kaikkeen, samoin ymmärrys siitä miten luonto huolehtii meistä ekosysteemipalvelujen kautta.
Ympäristöfilosofiaan kuuluvassa ympäristöestetiikassa kiinnitetään yleisesti huomiota luonnon kauneusarvoihin sekä ylevyyteen. Ylevän käsitettä ovat käyttäneet ainakin 1700-luvun valistusfilosofit David Humesta Immanuel Kantiin. Romantiikan aikakautta leimasi luonnon kauneuden ihailu. Monesti ympäristönsuojelu oli aluksi kauniiden maisemien suojelua.
HelMet-kirjallisuuspalkinto
HelMet-kirjallisuuspalkinto on pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastojen vuosina 2015–2019 myöntämä kirjallisuuspalkinto. Palkinto jaettiin noin viiden vuoden sisällä ilmestyneelle kirjalle ja sen tarkoitus oli nostaa esiin tulevia klassikoita.
Var (departementti)
Var on Ranskan departementti numero 83, joka on saanut nimensä Var-joesta. Var sijaitsee Välimeren rannikolla, Provence-Alpit-Rivieran alueella Kaakkois-Ranskassa. Departementissa on 1 012 735 asukasta (2011), ja sen väestötiheys on 169,6 asukasta neliökilometrillä. Pinta-ala on 5 973 neliökilometriä. Departementti on jaettu 153 kuntaan, ja sen pääkaupunki (préfecture) on Toulon.
Var oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se muodostui osasta aiempaa Provencen provinssia. Vuonna 1860 Varin itäisin osa yhdistettiin Ranskaan tuolloin liitetyn Nizzan kreivikunnan kanssa uudeksi Alpes-Maritimesin departementiksi, minkä vuoksi Varjoki ei enää virtaa Varin departementin alueella.
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Bargème, Gassin, Seillans ja Tourtour.
Janne Hongisto
Janne Kristian Hongisto (s. 25. lokakuuta 1970) on suomalainen muusikko. Hän on Kotiteollisuus-yhtyeen basisti. Hongisto asui ennen Lappeenrannassa, mutta nykyisin hän asuu Tohmajärven Tikkalassa vaimonsa Sarin ja tyttärensä Onervan kanssa. Hongisto on vasenkätinen basisti. Hän soittaa plektralla ja hän käyttää jonkin verran säröä useissa yhtyeen kappaleissa. Janne Hongisto lauloi Kotiteollisuuden EP:llä kappaleen "Hunninkolla".
Patrick Geering
Patrick Geering (s. 12. helmikuuta 1990 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-joukkue ZSC Lionsissa. Hän toimii joukkueen kapteenina.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Rafik Solimanin mukaan Geering on sulavasti luisteleva kahden suunnan puolustaja, joka liikkuu hyvin. Hän ei ole kovin isokokoinen puolustaja, mutta korvaa tämän puutteen työteliäisyydellään. Geering menee rohkeasti tilanteisiin. Hän on myös vaikea horjutettava kiekollisena. Geering pitää kiekkoa itsevarmasti. Hän tekee harvoin uhkarohkeita ratkaisuja ja pelaa varsin yksinkertaista peliä.