cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fujiko Fujio
Fujiko Fujio on salanimi kahdelle henkilölle, jotka kirjoittivat ja piirsivät mangaa yhdessä. He lähtivät omille teilleen vuonna 1987, jolloin Motoo Abiko jatkoi nimellä "Fujiko Fujio (A)" ja Hiroshi Fujimoto jatkoi nimellä "Fujiko F. Fujio".
Elvis Presleyn filmografia
thumb|250px|Elvis Presley ja [[Judy Tyler Jailhouse Rockin trailerissa vuonna 1957.]] Elvis Presley näytteli 31 elokuvassa vuosina 1956–1969. Lisäksi hän teki kaksi dokumenttielokuvaa ja kolme televisio-ohjelmaa.
Elviksen esiintymispalkkiot elokuvista
thumb|250px|Elokuvan [[Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! (1962) juliste.]]
Mutarotaatio
Mutarotaatio on sokerimolekyylien epimerisaatiosta johtuva muutos niiden kyvyssä kiertää tasopolaroidun valon värähtelysuuntaa. Mutarotaatiota havaitaan liuoksissa. Epimerisaatio tapahtuu sokerin hemiasetaaliryhmän hiilessä.
Perusta
thumb|250px|Emäskatalysoitu mutarotaation mekanismi Ensimmäisen kerran mutarotaatioilmiön havaitsi ranskalainen Augustin-Pierre Dubrunfaut vuonna 1846. Kiinteänä sokerit esiintyvät pääasiassa rengasrakenteisina muotoina, joko pyranooseina tai furanooseina. Rengasrakenteisella sokerilla on kaksi anomeeria, α- ja β-anomeerit ja näillä anomeereilla on toisistaan poikkeava ominaiskiertokyky. Liuoksissa rengasrakenne voi avautua johtuen hemiasetaaliryhmän hydrolyysistä. Liuoksessa avoketjuinen muoto voi muuntua uudelleen rengasrakenteiseksi ja liuoksessa vallitsee tasapaino α- ja β-anomeerien välillä. Jos esimerkiksi β--glukopyranoosia liuotetaan veteen, on sen ominaiskiertokyky +18,7°. Vesiliuoksen seisoessa ominaiskiertokyky alkaa kasvaa, kunnes se saavuttaa vakioarvon +52,7°, mikä johtuu β--glukopyranoosin muuntumisesta α--glukopyranoosiksi, jonka ominaiskiertokyky on +112° vedessä. Tasapainotilassa α-anomeeria on noin 36 % ja β-anomeeria noin 64 %. Tätä kutsutaan mutarotaatioksi. Mutarotaatio on nopeaa erityisesti happamissa ja emäksisissä liuoksissa ja saattaa aiheuttaa ongelmia sokerien erottumisessa erotettaessa sokereita kromatografisesti.
Salawat Julajev
pienoiskuva Salawat Julajev (, ; 16. kesäkuuta 1754 – 8. lokakuuta 1800) oli baškiirien kansallissankari ja runoilija, yksi Venäjän vuosien 1773–1775 talonpoikaissodan johtajista ja Jemeljan Pugatšovin taistelutoveri.
Salawat Julajev syntyi kunnanvanhimman perheeseen nykyisen Baškortostanin Salawatin piirin Tekejevon kylässä. Hänen isänsä Julai Aznalin oli osallistunut baškiirien kapinaan vuosina 1735–1740. Lokakuussa 1773 Salawat kutsuttiin taistelemaan hallituksen puolella Pugatšovia vastaan, mutta Sterlitamakin sotajoukon kanssa hän siirtyi Orenburgia piirittäneiden kapinallisten puolelle. Pugatšov antoi Salawatille everstin arvon. Baškiriassa hän keräsi 10 000 miehen armeijan, joka taisteli menestyksekkäästi Krasnoufimskin ja Kungurin seuduilla. Touko–kesäkuussa Salawat toimi yhdessä Pugatšovin joukkojen kanssa osoittautuen taitavaksi sotapäälliköksi. Hän jatkoi kapinaa vielä Pugatšovin vangitsemisen jälkeen, mutta marraskuussa 1774 jäi vangiksi Medjašin kylän luona. Salawat vietiin ensin Ufaan ja sitten Moskovaan, jossa hänet isänsä kanssa tuomittiin vuonna 1775 raipparangaistukseen ja ikuiseen pakkotyöhön Rogervikin (nykyisen Paldiskin) linnoitukseen.
Kuusemajoki
Kuusemajoki on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 62,5 kilometriä, valuma-alueen laajuus 884 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 11,2 kuutiometriä sekunnissa.
Tyvikalvo
Tyvikalvo on soluväliaineen erikoismuoto, joka esiintyy epiteelisolujen ja sidekudoksen rajalla, lisäksi se ympäröi lihas- ja rasvasoluja sekä ääreishermojen tukisoluja.
Salawat Julajev
Salawatin runot kehottavat kansaa taisteluun riistäjiä vastaan, ylistävät kotiseudun kauneutta ja romanttista rakkautta. Hänen teoksensa ovat säilyneet suullisena kansanperinteenä.
Kuusemajoki
Joki saa alkunsa Keski-Karjalan tasangolta Ala-Kuusemajärvestä (ven. Nižneje Kumozero) ja virtaa mutkitellen kohti itää Vienanmeren alangolla laskien Vienanmereen Kuuseman kylän luona. Joen reitillä on kaksi järveä, Tširkozero ja Kutno. Tärkein sivujoki on Sigma.
Tyvikalvo
Tyvikalvo tarjoaa epiteelisoluille kiinnittymispinnan, johon ne sitoutuvat proteiineilla. Sen toinen puoli toimii puolestaan sidekudoksen rajapintana. Verisuonet ulottuvat tyvikalvoon, mutteivät sen läpi epiteeliin. Ravintoaineet diffundoituvat tyvikalvon läpi epiteelille. Munuaisissa tyvikalvolla on erittäin tärkeä tehtävä suodattimena. Tyvikalvolle tyypillisiä molekyylejä ovat tyypin IV kollageeni (muodostaa säikeiden sijaan kolmiulotteisen verkoston), laminiini, heparaanisulfaattiproteoglykaani ja entaktiini.
Salawat Julajev
Salawat Julajevin mukaan on nimetty Salavatin kaupunki Baškortostanissa. Tasavallan kirjallisuuden ja taiteen valtionpalkinto kantaa hänen nimeään. Hän on suosittu kirjallisuuden ja kuvataiteen aihe. Hänen hahmonsa esiintyy myös Baškortostanin vaakunassa.
Kuusemajoki
Kuusemajoessa on paljon kalaa, varsinkin haukia ja ahvenia. Muita kalalajeja ovat taimen, purotaimen, muikku, siika, made, säyne ja särki. Koskinen joki sopii retkeilyyn varsinkin kesäkuun alussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan.
HMS Royal William (1833)
HMS Royal William oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1833 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 30. joulukuuta 1823 Pembroken telakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1825. Se laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1833 ja valmistui 1834 Plymouthissa sijoitettuna reserviin. Valmistuskustannukset olivat 81 255 puntaa.
Palvelus
Palvelukseen alus otettiin 16. helmikuuta 1854 Plymouthin vartiolaivana ja kommodori Michael Seymourin lippulaivana päällikkönään John Kingcombe. Alus siirtyi helmikuussa 1855 kontra-amiraali Sir James Hanway Plumridgen lippulaivana Itämerelle, mistä se palasi Plymouthin vartiolaivaksi. Aluksen päällikkönä oli 16. kesäkuuta 1856 Frederick Hutton sen ollessa edelleen Plumridgen lippulaivana. Päällikkyyden vastaanotti 5. toukokuuta 1857 Woodford John Williams. Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 1859, jolloin sen tehtävät vartiolaivana vastaanotti HMS Royal Adelaide.
Alus muutettiin 1859–1860 89-tykkiseksi kaksikantiseksi potkuritaistelulaivaksi asentamalla alukselle Robert Napier & Sonsin höyrykone, joka tuotti 1 763 ihp:ta mahdollistaen 10,58 solmun nopeuden. Muutostyö tilattiin 5. helmikuuta 1859 Devonportin telakalta, missä työ aloitettiin 21. maaliskuuta ja saatiin päätökseen 9. helmikuuta 1860.
Laivasto ei ottanut valmistunutta alusta enää palvelukseen, vaan se lainattiin marraskuussa 1884 Liverpool Roman Catholic Reformatory Societylle. Höyrykoneen poiston jälkeen alus saapui 30. elokuuta 1885 Liverpooliin, missä se nimettiin Clarenceksi. Alus tuhoutui tulipalossa 26. heinäkuuta 1899 Mersey-joella lähellä New Ferryä. Aluksen keulakuva on museoituna Devonportin telakalla.
Martinex
Oy Martinex Ab on lahja- ja taloustavaroiden sekä leikkikalujen, pelien ja tekstiilien valmistaja, maahantuoja, tukkuliike ja verkkokauppa. Perheyrityksen perusti vuonna 1986 Suomen Brion toimitusjohtajana 16 vuotta toiminut Risto Muinonen yhdessä vaimonsa Tuulan kanssa. Toimitusjohtajana on vuodesta 2001 toiminut heidän tyttärensä Riia Sandström. Pelikon tuoteryhmäjohtajana toimii toinen tytär Jenni Jalava. Vuonna 2017 Martinexilla oli henkilöstöä noin 45, joista kolme työskentelee Ruotsin tytäryhtiössä. Martinexin toimitilat sijaitsevat Raisiossa, Varsinais-Suomessa, missä suurin osa tuotteista suunnitellaan yrityksen omalla Design-osastolla. Liikevaihtoa yrityksellä oli vuonna 2016 12,6 miljoonaa euroa.
Yrityksen aputoimimet ovat Artia ja Peliko. Markkinointinimi on Martinex Oy. thumb|left|250px|Martinexin toimitilat Raisiossa. Vuonna 2003 Martinex osti suomalaisen lautapelivalmistajan Pelikon koko peliliiketoiminnan ja kustantaa ja valmistaa tunnettuja lauta- ja korttipelejä kuten Afrikan tähteä, Pekka-pelikortteja ja Muumipeliä. Vuonna 2013 Martinex osti kaarinalaisen Emmi-Tuotteen ja ruotsalaisen pelivalmistajan Mindtwisterin. Martinexin, Pelikon ja Mindtwisterin fuusion myötä konsernilla on suuri osuus lautapelimarkkinoista Skandinaviassa.
Martinexin omaan valmistukseen kuuluvat Peliko-pelien lisäksi monien lastenkirjojen oheistuotteet kuten Muumi-, Mauri Kunnas- sekä Viiru ja Pesonen -tuotteet. Yrityksen valmistamaa muovista Muumitaloa on myyty yli 200 000 kappaletta. Taloustavaroiden tuotemerkkejä ovat Iloleipuri (leivontatarvikkeet), Koti (keraamiset ja melamiiniset astiasarjat sekä lahjatavara) ja Satu Vuorion suunnittelema Saara Design (keraamiset käyttöastiat ja kattaussarjat). Yrityksen omaa muotoilua edustavat useimpien kodintuotteiden ja -tekstiilien kuosit.
Martinexin tuotteita viedään Ruotsiin ja muihin Pohjoismaihin sekä Isoon-Britanniaan ja Japaniin. Suomen Asiakastieto Oy valitsi Martinexin Suomen Vahvimmaksi yritykseksi vuonna 2012 ja samalla Varsinais-Suomen vahvimmaksi yritykseksi.
Vuonna 2016 yritys laajensi toimintaansa kuluttajapuolelle avatessaan kotisivuillaan verkkokaupan.
Huhtikuussa 2017 Martinex Oy osti helsinkiläisen Aarikka Oy:n koko osakekannan. Aarikka on suomalainen koruihin ja piensisustustuotteisiin erikoistunut yritys, jonka tuotteiden päämateriaali on puu.
Ponkamajoki
thumb|Näkymä joen suun läheltä. Ponkamajoki eli Ponkamanjoki on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 86 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 220 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 30 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Ponkamajärvestä (ven. Pongoma) ja laskee Vienanmereen Ponkaman kylän luona. Sen reitillä on useita järviä kuten Vuoksjärvi (Vokšozero) ja Ruokojärvi (Bolšoje ja Maloje Rogozero). Tärkein sivujoki on Jekuttijoki (Jegut). Aikaisemmin Ponkamajoki sai alkunsa Tuoppajärvestä, mutta Koutajoen tekoaltaita rakennettaessa Tuoppajärven ja Ponkamajärven väliseen salmeen rakennettiin pato.
Ponkamajoen kalalajeja ovat taimen, harjus, hauki, ahven, muikku, siika, kuore, lahna, säyne, särki, mutu ja made. Koskinen joki soveltuu retkeilyyn varsinkin kesäkuussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan. Kalastus onnistuu parhaiten yläjuoksulla ja järvissä.
Carl-Gustaf Ehrnrooth (sijoittaja)
Carl-Gustaf Casimir Ehrnrooth (s. 5. elokuuta 1969) on suomalainen sijoittaja. Hän toimi Solomon R. Guggenheimin säätiön hallituksessa 2008-2020. Ehrnrooth on Nykytaiteen museo Kiasman Tukisäätiön perustaja ja säätiön hallituksen varapuheenjohtaja. Hän on Ekoport Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Carl-Gustaf Ehrnrooth osakkaana sukunsa omistamissa sijoitusyhtiöissä, jotka omistavat muun muassa konsultti- ja insinööritoimisto Pöyryä, Fennogens Investments S.A.:ta, ja tekstiili- ja vaatetusalan yhtiötä Marimekkoa. Hän on myös Confido Capitalin hallituksen jäsen, sekä oli aikaisemmin Amanda Capital Private Equity Fund and Mandatum pankin johtokuntien jäsen.
Koulutus
Ehrnrooth opiskeli taloustiedettä Svenska handelshögskolanissa, sekä liikehallintoa, tietotekniikkaa ja ympäristölainsäädäntöä Helsingin yliopistossa.
Yksityiselämä
Ehrnrooth on toiminut myös läheisessä yhteistyössä Villa Mairean ja Maire Gullichsenin säätiöiden kanssa, joiden johtokunnissa hänen vaimonsa Maire Gullichsen-Ehrnrooth on; molemmat valvovat tärkeitä kansainvälisiä taidekokoelmia. Ehrnrooth on kerännyt suomalaista ja pohjoismaista 1900-luvun taidetta kahdenkymmenen vuoden ajan. Hänen oma taidekokoelmansa koostuu yli 500 teoksesta, pääasiassa suomalaisesta, ruotsalaisesta, norjalaisesta, tanskalaisesta ja islantilaisesta taiteesta, johon hän on alkanut lisätä eurooppalaista ja yhdysvaltalaista nykytaidetta. Osa Ehrnroothin suomalaisista teoksista oli esillä Pro Artibus taidemuseossa Tammisaaressa syyskuussa 2008. Ehrnrooth asuu perheineen Helsingissä ja Etelä-Ranskassa.
Leo Hilokoski
Leo Hilokoski (s. 1941 Helsinki) on suomalainen keilaaja. Hilokoski on keilailun maailmanmestari joukkuekilpailussa 1975 ja Euroopan-mestari joukkuekilpailussa 1973. Lisäksi hän on saavuttanut henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden 1978. Hilokosken toinen laji on golf, jossa hän on lyönyt kolmesti hole-in-onen.
Hilokoski on osallistunut Ballmaster-kilpailuun alusta lähtien eli vuodesta 1971, joskin muutama on jäänyt väliin. Hän on voittanut kilpailun 1977. Hän on tehnyt kolmesti keilailussa täydellisen sarjan, 300 pistettä.
Walter Appelqvist
Viljo Walter Olavi Appelqvist (2. elokuuta 1900 Viipuri – 2. lokakuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuudentutkija.
Walter Appelqvist toimi Jyväskylän tieteellisen kirjaston (vuodesta 1936 Kasvatusopillisen korkeakoulun kirjasto) johtajana 1930–1941 ja Helsingin yliopiston kirjaston vanhempana alikirjastonhoitajana 1941–1964.
Michael Imperioli
Michael Imperioli (s. 26. maaliskuuta 1966 Mount Vernon, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten Christopher Moltisantin roolista HBO:n rikosdraamasarjassa Sopranos (1999–2007), josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Primetime Emmy -palkinnolla vuonna 2004. Hän sai tunnustusta uransa alkupuolella roolistaan Spiderina Martin Scorsesen elokuvassa Mafiaveljet (1990). Imperiolin muita televisiorooleja ovat muun muassa Nick Falco draamasarjassa Kova laki, Ray Carling Life on Mars -televisiosarjan yhdysvaltalaisessa versiossa ja Louis Fitch poliisisarjassa Detroit 1-8-7. Hän on myös esiintynyt elokuvissa Viidakkokuume (1991), Malcolm X (1992), Pahat pojat (1995), New Yorkin kadut (1995), Last Man Standing (1996), Hain tarina (2004), The Call (2013), Oldboy (2013) ja One Night in Miami (2020).
Denis Platonov
Denis Aleksandrovitš Platonov (, s. 6. marraskuuta 1981 Saratov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) venäläinen jääkiekkoilija. Platonov edustaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskia.
Pelaajaura
Platonovin ura alkoi Kristall Saratovissa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa vuonna 1999. Nashville Predators varasi Denis Platonovin vuoden 2001 varaustilaisuudessa kolmannella kierroksella, vuorolla 75. Vuonna 2002 Platanov siirtyi Venäjän superliigaan Ak Bars Kazaniin. Platonovilla on kolme AHL-ottelua Milwaukee Admiralsista vuodelta 2003, muuten kausi kului Kazanissa.
Kesken kauden 2004–2005 Platonov siirtyi Kazanista Neftehimik Nižnekamskiin. Kaudeksi 2005–2006 Platonov siirtyi Metallurg Magnitogorskiin, jossa hän oli voittamassa niin Venäjän mestaruutta vuonna 2007 kuin Euroopan seurajoukkueiden mestaruutta vuonna 2008. Kaudeksi 2011–2012 Platonov siirtyi Avangard Omskiin, josta hän vaihtoi kuitenkin kesken kauden saman sarjan Salavat Julajev Ufaan.
Syksyllä 2012 Platonov palasi Magnitogorskiin.
Markkina-arvo
Joskus markkina-arvo muuttuu voimakkaasti lyhyen ajan kuluessa, kuten joidenkin yrityksien kohdalla IT-kuplan syntyessä ja puhjetessa.
Kiinteistön tai asunnon markkina-arvo
Kiinteistön tai asunnon markkina-arvo on kohteen todennäköinen velaton kauppahinta, mikäli kohde myydään vapaaehtoisella kaupalle normaalein kauppaehdoin toisistaan riippumattomien osapuolien kesken.
Arviointiraportti (arviointilausuma)
Rakennusoikeuden markkinahintataso voidaan antaa kerrosalan neliöhintana (muodossa euroa/k-m2) tai euromääräisenä kokonaissummana, kohteen velattomana markkina-arvona.
Tontilla sijaitsevien rakennusten arvo määritellään ja lopullinen hinta koostuu kohteen kaikkien arvioitujen osien summasta. Jos vastaavanlaisia kauppoja ei ole tehty kuin esimerkiksi muutama vuosi sitten, arvioidaan vastaavan kohteen hintatason muutos (esimerkiksi 4% arvon nousu vuodessa). Hinnanmuutos perustellaan mm. asuntomarkkinoiden ja kiinteistökaupanteon yleisellä vilkastumisella tai vähenemisellä, elpymisenä, taantumalla tai esimerkiksi uudisrakentamisen määrällä vastaavanlaisissa kohteissa.
Isompien kaupallisesti toimivien kohteiden, esimerkiksi ostoskeskusten tms. arviointiin käytetään myös mm. kassavirta-analyysiä, eli arvioita kohteen tuottamasta nettotulosta (10 vuoden kassavirtamenetelmä). Tässä menetelmässä lopputuloksena annetaan koko kiinteistökannan velaton markkina-arvio, joka voi olla jopa miljardeja euroja.
The Walking Dead (3. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan The Walking Deadin kolmas tuotantokausi alkoi 14. lokakuuta 2012 ja päättyi 31. maaliskuuta 2013. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Suomessa esitys alkoi 21. lokakuuta 2012 ja päättyi 7. huhtikuuta 2013.
Juoni
Kausi alkaa kahdeksan kuukautta edellisen kauden päättymisen jälkeen. Selviytyjät ovat selvinneet talven yli ja Lori on viimeisimmillään raskaana. Ryhmä löytää hylätyn vankilarakennuksen, jonne he aikovat asettua, ensiksi he tappavat suuren määrän zombeja eli kulkijoita. Vankilasta löytyy vankeja elossa.
Sillä välin Andrea ja Michonne (nähtiin 2. kauden lopulla) etsivät turvapaikkaa ja päätyvät lopulta salaperäiseen Woodburyyn, jossa asuu myös Darylin kauan kadoksissa ollut veli Merle Dixon.
Vastaanotto
Tuotantokausi on saanut ylistäviä arvioita. Sillä on Rotten Tomatoes-sivustolla 93 % arvosana 30:sta arviosta ja Metacriticissä 82/100 19 arviosta. Eric Goldman antoi IGN:n sivuilla kaudelle arvosanaksi 8/10.
Alfonso García Robles
Alfonso García Robles (20. maaliskuuta 1911 Zamora, Michoacán, Meksiko – 2. syyskuuta 1991 México, Meksiko) oli meksikolainen poliitikko ja diplomaatti, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1982 yhdessä ruotsalaisen Alva Myrdalin kanssa. García Robles toimi urallaan useissa tehtävissä sekä YK:ssa että Meksikon ulkoasiainministeriössä. Hän ajoi uransa aikana voimakkaasti maailmanlaajuista aseidenriisuntaa ja oli erityisesti vaikuttamassa latinalaisesta Amerikasta ydinaseettoman vyöhykkeen muodostaneen Tlatelolcon sopimuksen syntymiseen.
Nuoruus ja uran alku
García Robles syntyi 1911 Zamorassa. Hän halusi nuorena papiksi mutta päätyi lopulta opiskelemaan lakia Meksikon kansalliseen autonomiseen yliopistoon. García Robles jatkoi opintojaan Pariisin yliopistossa, josta valmistui 1936 tohtoriksi. Tämän jälkeen hän opiskeli myös Haagin kansainvälisen oikeuden akatemiassa. Opintojensa jälkeen García Robles työskenteli Meksikon Ruotsin-suurlähetystössä ja palasi 1941 kotimaahansa, jossa siirtyi ulkoasiainministeriön palvelukseen.
García Robles kuului 1945 Meksikon valtuuskuntaan San Franciscon konferenssissa, jossa perustettiin Yhdistyneet kansakunnat. Hän jatkoi tämän jälkeen uraansa YK:n sihteeristössä. García Robles työskenteli YK:ssa 11 vuotta. Johtaessaan YK-operaatiota Lähi-idässä hän tutustui perulaiseen Juanita Sisloon, jonka kanssa meni naimisiin ja sai kaksi lasta.
Aseidenriisunnan puolestapuhuja
Meksikon ulkoasiainministeriöön García Robles palasi 1957, jolloin hänestä tuli ministeriön Euroopan-asioiden johtaja. Hän osallistui myös Meksikon edustajana YK:n merioikeuskonferensseihin. García Robles nimettiin 1962 Meksikon Brasilian-suurlähettilaaksi. Hän oli suurlähettiläänä kahden vuoden ajan ja aloitti 1964 ulkoasiainministeriön alivaltiosihteerinä.
Lokakuussa 1962 tapahtunut Kuuban ohjuskriisi herätti monien latinalaisen Amerikan maiden huolen. Ne pelkäsivät, että ydinaseita saatettaisiin käyttää samalla pallonpuoliskolla. Brasilian, Ecuadorin ja Bolivian presidentit olivat ensimmäisiä, jotka ehdottivat ydinaseettoman vyöhykkeen perustamista. Ajatus vyöhykkeestä alkoi todella edetä vasta, kun García Robles alkoi ajaa ideaa eteenpäin. Hän oli onnistunut vuoteen 1963 mennessä saamaan sille tukea useista latinalaisen Amerikan maista ja YK:n yleiskokouksen hyväksynnän. García Roblesin aloitteesta vuonna 1964 Méxicossa järjestettiin konferenssi, joka asetti latinalaisen Amerikan ydinaseiden kieltoa valmistelevan komission. García Robles johti itse konferenssia ja oli tämän jälkeen merkittävästi vaikuttamassa sopimusluonnoksen suunnitteluun. Méxicossa allekirjoitettiin 1967 Tlatelolcon sopimus, joka määritteli latinalaisen Amerikan ”ikuisesti vapaaksi ydinaseista”. Seuraavana vuonna García Robles oli hahmottelemassa ydinsulkusopimusta.
García Robles toimi 1971–1975 YK:ssa Meksikon pysyvänä edustajana ja jatkoi tehtävässä aseidenriisunnan edustajana. Meksikon ulkoministerinä García Robles oli 1975–1976, ja sen jälkeen hän siirtyi YK:n aseidenriisuntakomissioon Geneveen. Hän oli valmistelemassa vuonna 1978 pidettyä YK:n ensimmäistä aseidenriisunnan erityisistuntoa. García Robles jakoi 1982 työstään aseidenriisunnassa Nobelin rauhanpalkinnon. Palkintopuheessaan García Robles kannusti Norjan Nobel-komiteaa painottamaan erityisesti ansioita aseidenriisunnassa, sillä hän näki kilpavarustelun olevan ihmiskunnan suurin uhka. García Robles tunnusti kuitenkin myös ihmisoikeusaktivistien työn ja toivoi, että jostain löytyisi uusi Maecenas, jonka lahjoituksen avulla Nobel-komitea voisi jakaa kahta rauhanpalkintoa, joista toinen olisi työstä ihmisoikeuksien puolesta.
Nobel-palkinnon jälkeen García Robles ja Alva Myrdal toimivat yhdessä Contador-ryhmän perustamisessa. Sen tarkoituksena oli tuoda rauhaa jatkuvista yhteenotoista kärsiviin Keski-Amerikan maihin. Ryhmän perustamista oli ehdottanut kirjallisuuden nobelisti, kolumbialainen Gabriel García Márquez. Kolumbian, Meksikon, Venezuelan ja Panaman ulkoministerit hyväksyivät 1983 suunnitelmat yhteistyöstä Keski-Amerikassa. García Robles jatkoi myös YK:n aseidenriisuntakomissiossa ja oli jälleen merkittävänä vaikuttajana vuoden 1982 YK:n toisessa aseidenriisunnan erityisistunnossa. Tämän jälkeen hän edisti erityisesti ydinaseiden testikieltoa. García Robles jatkoi työtään komissiossa eläköitymiseensä saakka. Hän kirjoitti uransa aikana 18 kansainvälistä politiikkaa käsittelevää kirjaa.
García Robles kuoli Méxicossa syyskuussa 1991 munuaisten vajaatoimintaan.
Merkitys
García Robles sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1982. Nobel-komitea mainitsi perusteluissaan, että García Roblesilla oli merkittävä osuus Latinalaisen Amerikan ydinaseettoman vyöhykkeen perustamisessa ja hän edisti aseistariisunnassa yleensäkin. Komitean johtaja Egil Aarvik sanoi puheessaan, että aseidenriisuntaa voi tehdä sekä mielipiteisiin vaikuttamalla että käytännön ratkaisuja kehittämällä ja García Robles vaikutti kummallakin tasolla. Häntä onkin kutsuttu ”Tlatelolcon sopimuksen isäksi”.
Kesäjoki (joki)
Joki saa alkunsa Kesäjärvestä (ven. Letnjeje), virtaa kohti itää ja laskee Vienanmereen autioituneen Kesäjoen kylän (Letnjaja Reka) luona. Kalalajeja ovat lohi, taimen, siika, ahven, hauki, made, säyne, särki ja lahna. Koskinen joki on houkutteleva retkeilykohde.
Taavi Hahl
thumb|Taavi Hahl David (Taavi) Hahl (19. tammikuuta 1847 Mäntyharju – 14. elokuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen maisteri, kuoronjohtaja, laulunopettaja ja tenorilaulaja. Hän käytti nimimerkkejä D. Hahl ja T.H. Hahlin isä Anders Gustaf Hahl (1818–1882) toimi pappina Mäntyharjulla, Lappeenrannassa, Raudussa ja Antreassa. Perheessä oli 14 lasta. Hahlin sisaruksia olivat oopperalaulaja Johannes Hahl (1854–1886), kirjailija ja teatterinjohtaja Jalmari Hahl sekä taidemaalari Bruno Hahl (1874–1953). Hahlin sisaren Hanna Maria Hahlin ja Uno Arthur Granfeltin tytär oli oopperalaulaja Hanna Granfelt. Taavi Hahl oli naimisissa laulajatar Therèse Hahlin, o. s. Decker kanssa
Ura
Hahl toimi Viipurissa laulunopettajana ennen muuttoaan Helsinkiin. Hän johti Helsingissä Akademiska Sångsällskapet -kuoroa, mutta erottuaan kuorosta kielikiistojen vuoksi hän perusti vuonna 1876 Suomalaisen Nuijan laulukunnan. Se jäi kuitenkin lyhytikäiseksi. Hahl julkaisi kaksi laulukokoelmaa: mieskuoroille Ylioppilaslauluja ja sekakuoroille Sävelistö, kaikuja laulustamme. Hahl suomensi näitä kokoelmia varten useita ulkomaisia lauluja. Vuonna 1874 hän julkaisi myös kouluja varten koraalikirjan suomen- ja ruotsinkielisinä versioina. Nuorena ylioppilaana Hahl esitti Rubenin roolin Aleksis Kiven näytelmän Lea kantaesityksessä, joka nähtiin Helsingin Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Ensi-iltaa on myöhemmin pidetty suomenkielisen ammattiteatterin syntyhetkenä.
Hahlin vuonna 1871 julkaisema Ylioppilaslaulujen 1. vihko ohjasi Maamme-laulun nykyiseen muotoonsa. Hän liitti nuotteihin runosta vain ensimmäisen ja viimeisen (11.) säkeistön sekä vaihtoi sanan "pohjainen" sanaan "pohjoinen". Samassa vihkossa Hahl julkaisi myös sittemmin vakiintuneen suomennoksen Suomen laulusta (Kuule kuinka soitto kaikuu...).
Hahl keräsi vuonna 1879 aineistoa väitöskirjaansa varten Vatikaanin arkistosta. Hän kuoli kuitenkin seuraavana vuonna ehtimättä saada väitöskirjaansa valmiiksi. Hahl haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Omakuva (Elin Danielson-Gambogin maalaus)
Omakuva on Elin Danielson-Gambogin (1861–1919) öljymaalaus vuodelta 1900. Omakuva on kooltaan 96 × 65,5 cm ja se oli syntyessään suurimpia omakuvia mitä siihen mennessä Suomen maalaustaiteen historiassa tunnettiin. Maalauksen omistaa nykyään Ateneumin taidemuseo. Se talletettiin vuonna 1903 Antellin kokoelmiin.
Maalaus
Omakuva kuvaa mustapukuista taiteilijaa ateljeessaan väripaletti ja sivellin käsissään. Taiteilija istuu maalauksessa huoneessa, jonka ruutuikkunoiden alaosassa on harso. Tuo harso pehmentää ikkunoista tulevaa valoa ja luo kuin "pyhän" sädekehän taiteilijan pään ympärille. Taiteilija on maalauksessa elinvoimaisen näköinen istuessaan suoraryhtisenä punaisine poskineen hiukset löysästi nutturalla.
Omakuva-maalaus sai myös tunnustusta. Danielson-Gambogi sai sillä hopeamitalin Firenzessä vuonna 1900. Italiaan Elin Danielson-Gambogi oli asettunut vuonna 1898. Hän meni naimisiin toscanalaisen taiteilija Raffaello Gambogin kanssa. Tätä ennen Danielson-Gambogi oli asunut muun muassa Pariisissa, Bretagnessa ja Ahvenanmaan Önningebyssä.
Lähteet
Leena Ahtola-Moorhause: Elin Danielson-Gambogi: Omakuva. Teoksessa Ateneum-Opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 68.
Suisaari
Suisaari on kyläryhmä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirin Järventakuisen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Kontupohjanlahden länsirannalla samannimisen saaren mantereesta erottavan salmen molemmilla puolilla. Mantereen kylässä on 54 asukasta (vuonna 2012). Saarikylässä ei ole vakituista asutusta.
Kylän nimitys perustuu vepsän tai karjalan sanoihin suvi ja saŕ, suar eli ”eteläinen saari”. 1400-luvulla Suisaareen kuului useita Novgorodn pajarien omistamia pieniä kyliä. 1500-luvulta 1700-luvun puoliväliin se kuului Kižin ja Suojun pogostoihin ja myöhemmin Suunun ja Jallahden volosteihin. 1800-luvulla Suisaari käsitti saarikylän, pohjoiskylän sekä mantereen kylän, jota myöhemmin kutsuttiin Keski-Suisaareksi. Paikallinen tsasouna muutettiin vuonna 1864 kirkoksi.
Nykyään Suisaareen johtaa maantie Petroskoin Solomannista. Sieltä on linja-autoyhteys Järventakuiseen ja Petroskoihin. Kylässä on myös laivalaituri. Suisaaressa toimii kalanviljelylaitos ja Venäjän tiedeakatemian tutkimusasema. Palveluihin kuuluu kauppa. Lähistöllä on kaksi lomakylää.
Suisaaren kylillä on historiallisen asutuksen status. Niissä on säilynyt vanhoja puisia asuin- ja talousrakennuksia, joista monet ovat suojelukohteita. Suisaaren historiasta, kansanperinteestä ja kulttuurista kertoo petroskoilaisten tutkijoiden vuonna 1997 julkaisema monografia Selo Suisar: istorija, byt, kultura. Seudun luonnon ja kulttuuriperinnekohteiden säilyttämiseksi suunnitellaan historiallis-kansatieteellistä luonnonpuistoa.
John Roberts
John Glover Roberts, Jr. (s. 27. tammikuuta 1955, Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen lakimies ja tuomari, joka on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja. Hänet nimitti presidentti George W. Bush syyskuussa 2005.
Nuoruus ja opinnot
John Glover Roberts syntyi 27. tammikuuta 1955 Buffalossa New Yorkin osavaltiossa Rosemary (o.s. Podrasky) ja John Glover "Jack" Roberts vanhemman (1928–2008) perheeseen. Hänellä oli kolme sisarta. Hänen isänsä oli työnjohtaja Bethlehem Steelissä.
Roberts kävi roomalaiskatolisen peruskoulun Notre Dame Elementary Schoolin Long Beachissä Kaliforniassa. Vuonna 1973 hän valmistui katolisesta La Portessa Indianan osavaltiossa sijainneesta sisäoppilaitoksesta La Lumiere Schoolista hyvin arvosanoin. Sen jälkeen hän meni Harvard Collegeen ja valmistui sieltä vuonna 1976 Bachelor of Arts -tutkinnolla historiasta arvosanalla summa cum laude.
Tämän jälkeen hän siirtyi Harvard Law Schooliin, jossa hän muun muassa toimi Harvard Law Review'n toimittajana. Hän valmistui lakimieheksi arvosanalla magna cum laude vuonna 1979.
Nimitys korkeimpaan oikeuteen
19. heinäkuuta 2005 presidentti George W. Bush nimitti Robertsin Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden eläkkeelle jäävän tuomarin Sandra Day O’Connorin tilalle. 5. syyskuuta 2005 Bush peruutti nimityksensä ja asetti Robertsin ehdokkaakseen 3. syyskuuta kuolleen korkeimman oikeuden puheenjohtajan William Rehnquistin seuraajaksi, ja 29. syyskuuta 2005 senaatti hyväksyi nimityksen. Robertsista tuli nuorin korkeimman oikeuden puheenjohtaja sitten vuoden 1801, jolloin John Marshall astui samaan tehtävään 45 vuoden iässä. Roberts edustaa korkeimman oikeuden konservatiivisiipeä.
Tukholman kaupungintalo
thumb|275px|Tukholman kaupungintalo [[Södermalmilta nähtynä.]] thumb|275px|Vuoden 2005 Nobel-illalliset kaupungintalon pääsalissa eli Blå hallenissa.
Tukholman kaupungintalo on yksi Tukholman tunnetuimmista rakennuksista. Se sijaitsee Kungsholmenin saaren itäisessä kärjessä, Mälarenin rannalla. Arkkitehti Ragnar Östbergin suunnittelema kansallisromanttista tyyliä edustava kaupungintalo on valmistunut 1923. Rakennus tunnetaan kansainvälisesti vuosittaista Nobel-palkintojen jakamista seuraavan juhlaillallisen järjestämispaikkana.
Kaupungintalosta järjestettiin vuonna 1903 suunnittelukilpailu. Talo oli määrä rakentaa entisen Eldkvarn-valssimyllyn paikalle ja siihen oli tarkoitus sijoittaa sekä Tukholman kaupungin hallinto että raastuvanoikeus. Kilpailun voitti arkkitehti Ragnar Östberg yksilöllisellä suunnitelmallaan, joka tähtäsi paljon korkeammalle kuin vain sopivien tilojen tarjoamiseen hallintoelimille. Talo rakennettiin vuosina 1911–1923. Osa rakennuksesta on varattu kaupunginjohdon kokous- ja edustustiloiksi, osa kaupunginhallinnon toimistokäyttöön. Kaupungintalolla on kaksi sisäpihaa, joista toisesta on kattamalla saatu rakennuksen keskustila, niin sanottu sininen sali eli Blå Hallen.
Talossa sijaitsee toimistohuoneita, kokoussaleja, muun muassa kaupunginvaltuuston kokoussali ja suurempia juhlasaleja. Kuuluisin juhlasaleista on Blå hallen (Sininen sali), jossa tarjoillaan muun muassa Nobel-palkinnon juhla-ateria. Sali ei tosin ole sininen, Östberg muutti mielensä kun näki punaisista tiilistä rakennetut seinät.
Kaupungintalon 106 metriä korkean tornin huipulla on Ruotsin vanha symboli, kolme kruunua. Torni itsessään kuuluu Tukholman tärkeimpiin maamerkkeihin ja symboleihin.
Puisto ja taideteokset
Rakennuksen eteläpuolella sijaitsee Riddarfjärden lahteen rajoittuva Ragnar Östbergin suunnittelema puutarha Stadhusparken. Se on jaettu useaan osaan. Lännessä on Wallenbergin piha, joka on omistettu pankkiirille, joka lahjoitti suuria summia rakennuskankkeelle. Muurin kivet ovat peräisin Wallenbergin omasta palatsista. Muurin keskellä on pieni suihkulähde, Wallenbergin lähde, jonka veistoksen on tehnyt Gustav Sandberg. Siihen kuuluu barkokkipuutarhan kuvioiden innostama, isopuksipuun pensaista leikattu alue.
pienoiskuva|Kaupungintalon puiston barokkikuvioinen pensaspuutarha. Puiston keskellä on kivetty ristikkokuvio neliöidyn nurmikon ympärillä. Niitä koristavat kaksi suihkulähdettä. Puiston itäosassa on niin kutsuttu Birgerskansen, jossa on Birger-jaarlin kenotafi.
Puistossa, rakennuksen nisseissä ja katoilla on useita veisoksia. Kolme Carl Eldhsin naturalistista veistosta Kertoja, Runoilija ja Taidemaalari (1923), jotka on omistettu August Strindbergille, Gustaf Frödingille ja Ernst Josephsonille. Osa tukholmalaisista koki nämä veistokset loukkaavina niiden alastomuuden takia, mutta valitukset hiljenivät nopeasti kuvattujen kuoltua.
Pyhä Yrjö ja lohikäärme
Paupungintalon pohjoisen julkisivun tornin yläosassa Neisyttornissa on veistos, joka esittää elävää tarua Pyhästä Yrjöstä ja lohikäärmeestä. Keskiajan kuvanveiston innostaman veistoryhmän tekijä on Christian Eriksson.
pienoiskuva|Christian Eriksson, Pyhä Yrjö ja lohikäärme.
Birger-jarlin kenotafi
Tukholman kaupungintalossa on paljon yksityiskohtia, jotka liittyvät symbolistisesti Tukholman varhaiseen historiaan. Huomattava on Birger-jaarliin, Tukholman perustajaan liittyvä symboliikka. Ragnar Östberg halusi luoda Folkunga-sukuun liittyvän monumentin sarkofagina, ja kuvitteellisen hautahuoneen, joka hallitsee Bisgerskansenia Kaupungintalon itätornin alaosaa. Birgerskansen ja Borger-jaarlin monumentti on ollut Östbergin piirustukssa jo vuonna 1915. Lopullisesta suunnitelmasta tuli kullattu lyijysarkofagi, joka kuvaa makaavaa Birgeria, joka on pukeutunut ritarin haarniskaan, jalat Tukholmaa ja Riddarholmenia kohti. Hänen yläpuolelleen on ripustettu baldakiini, jota tukee neljä graniitista veistettyä pylvästä, ja jota ympäröi takorautakaide. Kokonaisuuden loi kuvanveistäjä Gustaf Sandberg 1920-luvun alkupuolella. Birger-jaarlin hauta ja sarkofagi pysyivät kuitenkin tyhjinä. Muistomerkkiä rakennettaessa oli tarkoitus siirtää Birger Earlin jäännökset Varnheimin luostarista Birgerskanseniin, mutta Varnhemin kirkon valtuutettu kielsi sen.
pienoiskuva|Birger-jaarlin kenotafi.
Aiheesta muualla
59.3275°N, 18.055°W
Anton Babikov
Anton Igorevitš Babikov (, s. 2. elokuuta 1991 Ufa) on venäläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa TsSKA-seuraa. Hänen valmentajinaan toimii Viktor Nikitin.
Babikov debytoi maailmancupissa tammikuussa 2015 Ruhpoldingin pikamatkalla ollen 46:s. Avauspisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 Östersundin normaalimatkalta ollen 18:s. Ensimmäistä kertaa Babikov sijoittui kymmenen parhaan joukkoon Ruhpoldingin takaa-ajossa tammikuussa 2016. Kaudella 2016–2017 hän voitti Östersundin takaa-ajokilpailun ja oli kolmas Nové Měston yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2021–2022 hän voitti Anterselvan normaalimatkan kilpailun.
EM-kilpailuista Babikov on saavuttanut yhden viestikullan sekä kaksi takaa-ajon pronssia. Vuonna 2016 hän osallistui Oslon MM-kisoihin ollen yhteislähdön 16:s, takaa-ajon 21:s ja pikakilpailun 23:s. Hän hiihti myös Venäjän kuudenneksi tulleessa viestijoukkueessa. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa.
Ready at Dawn
Ready at Dawn on yhdysvaltalainen videopelien valmistaja, jonka kotipaikka on Irvine Kaliforniassa. Yhtiö on perustettu 2003.
Laatokan Karjala
Laatokan Karjala on historiallinen alue luovutetussa Karjalassa. Nykyisin sillä voidaan tarkoittaa myös Venäjän Karjalan osaa (, Карельское Приладожье, Karelskoje Priladožje tai Северное Приладожье, Severnoje Priladožje) eli aluetta Laatokan pohjoispuolella, joka rajoittuu idässä Aunuksen Karjalaan, lounaassa Leningradin alueeseen ja luoteessa Suomeen. Nykyinen Laatokan Karjalan alue käsittää Lahdenpohjan, Pitkärannan ja Sortavalan kuntapiirit eli Karjalan tasavallan lounaisosan.
Historia
Laatokan Karjala kuului osana Käkisalmen lääniä ensin Novgorodin valtiolle ja sittemmin Venäjälle. Käkisalmen läänin mukana se siirtyi Ruotsille Stolbovan rauhassa 1617. Ruotsi menetti Laatokan Karjalan Uudenkaupungin rauhassa 1721 Venäjälle, jonka jälkeen alue tuli kuulumaan Viipurin kuvernementtiin. Tämä Vanha Suomi yhdistettiin Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan 1812. Suomeen kuulunut Laatokan Karjalan alue jakaantui Keski-Karjalaan ja Raja-Karjalaan.
Keski-Karjala
pienoiskuva|Kartta Laatokan Karjalan kunnista vuonna 1940. {{legend | border = 0 | #95d775ff| Keski-Karjala}}{{legend | border = 0 | #c2e9afff|Hiitola ja Pälkjärvi}} {{legend | border = 0 | #f2c78cff| Raja-Karjala}} Ei pidä sekoittaa nykyiseen Keski-Karjalaan.
Asiakaspalautus
Asiakaspalautus on kuluttajansuojalain mukainen oikeus palauttaa tilaamansa tuote takaisin lähettäjälle. Asiakaspalautus mahdollistaa palautuksen alkuperäisen lähettäjän laskuun. Palautus onnistuu toimittamalla lähetys joko kirjelaatikkoon tai viemällä postiin. Etä- ja kotimyynnissä ostajalla on 14 vuorokauden palautusoikeus, jolloin ostaja voi perua kaupan tai tilauksen ilman perusteluja.
Laatokan Karjala
Keski-Karjala
Entiset kunnat (kihlakunta):
Myös Hiitola luettiin toisinaan Laatokan Karjalaan kuuluvaksi. Pälkjärvi kuului Ilomantsin kihlakuntaan ja täten Kuopion lääniin – maantieteellisen aseman ja historiallisen taustansa takia se voitiin kuitenkin liittää myös Laatokan Karjalaan.
Raja-Karjala
Raja-Karjalassa puhuttiin yleisesti karjalan kielen eri murteita ja merkittävä osa väestöstä oli uskonnoltaan ortodokseja.
Entiset kunnat (kaikki kunnat Salmin kihlakunta):
Toisesta maailmansodasta aiheutuneet muutokset
thumb|Nykyinen Laatokan Karjala muodostaa Venäjän Karjalan lounaisosan Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa Suomen aikaista vanhaa Laatokan Karjalaa oli Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja tuli osaksi Karjalais-suomalaista neuvostotasavaltaa. Jatkosodan alussa 1941 suomalaisjoukot valtasivat alueen, mutta joutuivat vetäytymään osin kesällä ja Moskovan välirauhansopimuksen mukaan kokonaan syksyllä 1944.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa Suomen aikaista vanhaa Laatokan Karjalaa oli Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja tuli osaksi Karjalais-suomalaista neuvostotasavaltaa. Jatkosodan alussa 1941 suomalaisjoukot valtasivat alueen, mutta joutuivat vetäytymään osin kesällä ja Moskovan välirauhansopimuksen mukaan kokonaan syksyllä 1944.
Parikkalan, Saaren, Simpeleen ja Uukuniemen kuntien Suomessa pysyneet osat ovat nykyään osa Etelä-Karjalan maakuntaa: entiset Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kunnat ovat osana nykyistä Parikkalan kuntaa (kuntaliitos v. 2005) sekä entinen Simpeleen kunta osana nykyistä Rautjärven kuntaa (kuntaliitos v. 1973). Suomessa pysynyt entisen Korpiselän kunnan läntisin kolkka liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan on nykyään osa Joensuuta ja Pohjois-Karjalan maakuntaa.
Laatokan Karjalan suomalaiset asukkaat jouduttiin talvisodan aikana lähes kokonaan evakuoimaan ja jatkosodan jälkeen siirtoväki asettui – erityisesti Raja-Karjalan osalta – pääasiassa Pohjois-Karjalaan (muun muassa Valtimolle) ja Pohjois-Savon pohjoisosiin sekä Kainuun eteläosaan ja Pohjois-Pohjanmaalle.
Laatokan Karjalaan muutti pääasiassa venäläisiä, mutta jonkin verran myös karjalaisia ja muita kansallisuuksia.
Kultalähde
Kultalähde on Kiikalassa Hyyppärän harjualueella sijaitseva lähde, jonka on syvyydeltään noin 2-3 metriä, kirkasvetinen ja laajuudeltaan muutamia satoja neliömetrejä. Lähteen vedet laskevat luonnontilaiseen Kultalähteenoja-nimiseen puroon. Täältä vedet virtaavat edelleen Satakoskenojan kautta Uskelanjoen sivujokeen Hitolanjokeen.
Perimätiedon mukaan Kultalähde olisi ollut aikoinaan uhrilähteenä. Lähteen luona on Kiikalan Komisuon, Saaren (nykyään Kiikalan Pappilan) ja Hidoisenpyölin (nykyisen Lasikylän) kylien vanha rajapaikka.
Lähteet
60.4575°N, 23.6275°W
Idalion
Maantiede
Idalion sijaitsi Kyproksen keskiosissa noin 22 kilometriä luoteeseen Kitionista, Olympos-vuorten eli nykyisen Tróodos-vuoriston koillispuolella. Antiikin aikana kaupungin lähellä oli Afroditelle pyhitetty metsä, joka mainitaan usein sekä kreikkalaisessa että roomalaisessa runoudessa.
Idalion koostui kahdesta akropolis- eli yläkaupunkikukkulasta sekä alakaupungista. Akropolis-kukkuloista idempi tunnetaan nykyisin nimellä Moútti tou Arvíli ja lännempi nimellä Ampeléri (Ambelléri). Alakaupunki levittäytyi kukkuloiden pohjoispuoliselle tasangolle etelään nykyisestä Dálin kylästä. Idalionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia
Idalion oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perusti Khalkanor. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupungin akropolis on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä pronssikaudella eli mykeneläisellä kaudella.
pienoiskuva|vasen|Idalionin raunioita. Idalionin historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin nimi esiintyy assyrialaisissa lähteissä 600-luvulla eaa. Idalion löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Noin 500 eaa. kaupungissa arvioidaan olleen noin asukasta.
Idalion osallistui Joonian kapinaan vuosina 499–498 eaa. Persian valtaa vastaan. Persialaiset ja kitionlaiset valtasivat kaupungin, ja tämän jälkeen se oli Kitionin alaisuudessa; Kitionia puolestaan hallitsi foinikialainen hallitsijasuku. 400-luvulla eaa. Idalionin hallinnossa vaikuttaa olleen demokraattisia piirteitä. Kaupunki kukoisti vielä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Idalionin väestö koostui ilmeisesti osaksi kreikkalaisista ja osaksi foinikialaisista. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Idaleus ja Edalios.
Idalionin arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvulla ja niitä on jatkettu erityisesti vuonna 1928. Nykyisin Idalion on yksi Kyproksen merkittävimmistä arkeologisista alueista.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|[[Kyproslainen kirjoitus|Kyproslaista kirjoitusta sisältävä pronssitaulu Idalionista, n. 470 eaa. Bibliothèque Nationale, Pariisi.]] pienoiskuva|[[Elektrumista valmistettu astia, jonka kuvituksessa on mytologisia aiheita. Kypro-arkaainen kausi I, n. 700–600-luku eaa.]]
Idalionissa on ollut suunniteltu asemakaava ja se on ollut ympäröity muurein. Muurien ympäröimän alueen koko oli noin 40 hehtaaria. Muureista on säilynyt osia muun muassa akropoliin rinteissä. Läntisellä akropoliilla oli Athenen pyhäkköalue ja kultti, jonka foinikialaiset yhdistivät omaan Anat-jumalattareensa. Pyhäkkö on ollut käytössä myöhäiseltä kyprogeometriselta kaudelta varhaiselle kyproklassiselle kaudelle. Läntiseltä akropoliilta on löydetty myös Idalionin kuninkaallinen palatsi. Itäisellä akropoliilla oli Afroditelle omistettu pyhäkkö, ja akropoliiden välisessä laaksossa Apollon Amyklokselle, foinikialaisittain Reshef Mikalille, omistettu pyhäkköalue.
Kaupungin hautausmaita on löydetty sen itä- ja länsipuolilta. Varhaisimmat haudat itäpuolella ovat myöhäiseltä pronssikaudelta ja geometriselta kaudelta. Myöhemmät haudat arkaaiselta roomalaiselle kaudelle ovat länsipuolella.
Merkittävin Idalionista tehty esinelöytö on niin kutsuttua kyproslaista kirjoitusta sisältävä pronssitaulu noin vuodelta 470 eaa. Se oli ensimmäinen kyseistä kirjoitusta sisältänyt löytö, ja tehtiin vuonna 1869. Piirtokirjoitus sisälsi saman kreikankielisen tekstin sekä kreikkalaisella kirjaimistolla että kyproslaisella kirjoituksella kirjoitettuna, ja oli tarpeeksi pitkä, mitkä tekijät mahdollistivat koko kirjoitusjärjestelmän tulkitsemisen jo pian tekstin löydyttyä. Taulu on Bibliothèque Nationalessa Pariisissa. Muut esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa.
Aprobarbitaali
Aprobarbitaali (kauppanimiä mm. Oramon, Somnifaine ja Allonal) on Ernst Preiswerkin vuonna 1920 kehittämä barbituraattijohdannainen. Sillä on sedatiivisia ja antikonvulsanttisia vaikutuksia ja sen käyttötarkoitus on pääasiassa unettomuuden hoito.
Manitoba Provincial Highway 9
Manitoba Provincial Highway 9 on Manitoban provinssin ylläpitämä valtatie Kanadassa. Tie alkaa Winnipegin kaupungin rajalta Winnipeg City Route 52:lta ja johtaa pohjoiseen Gimlin kaupunkiin.
Winnipegin ja Selkirkin välillä tieosuuden lempinimi on Main Street. Nimitys johtuu siitä, että molemmissa kaupungeissa tien virallinen nimi on Main Street. Valtatie sivuuttaa Selkirkin keskustan ohitustietä pitkin. Kaupungin keskustassa kulkeva entinen valtatieosuus on nimeltään Manitoba Provincial Highway 9A.
Alun perin Manitoba Provincial Highway 9 käsitti nykyiset tieosuudet Route 180 ja Route 57, jotka johtivat Winnipegin keskustan lävitse. Nykyinen valtatie 9 oli ennen numeroitu valtatieksi 4. Reittimuutokset nykyisiksi suoritettiin 1980-luvulla.
Apianlahti
thumb|250px|Yksi Apianlahden riippusilloista syyskuussa 2011. Apianlahti on lahti Mallasvedessä Valkeakoskella. Sen rannoilla sijaitsevat Apian leirintäalue, Apian uimaranta, seikkailupuisto sekä Valkeakosken kesäteatteri. Alueen ympärillä kiertää ns. "Riippusiltojen lenkki".
Apianlahti sijaitsee Apian alueella Valkeakosken 4. kaupunginosassa. Se rajoittavat idässä Sointula, pohjoisessa Apian kanava, lännessä Apianniemi ja etelässä Seututie 307:n rajaama Apian alue.
Historia
Viimeistään 1600-luvulla Valkeakoski ja Apiankoski täyttyivät myllyistä, ja asutus alkoi levitä Valkeakosken alueelle. Apianlahti toimi reittinä ylävirran myllyiltä Myllysaareen. Myöhemmin, kun koskiin rakennettiin kanavat ja Valkeakoski alkoi teollistumaan, Apianlahden merkitys siirtyi virkistyskäyttöön. Nykyään Apian uimaranta on Valkeakosken uimarannoista käytetyin.
Lotikonkellari
Lotikonkellari on Marttilan Lotikonmäellä sijaitseva kalliorotko. Rotko on muutamia kymmeniä metrejä pitkä. Alkupäästään rotko on kapea mutta levenee ja syvenee edempänä. Rotkoon kiilautuneet kalliolohkareet muodostavat rotkon loppupäähän pimeän ja ahtaan luolakäytävän jonka mukaan koko rotko on saanut nimensä.
Rotkon kallioseinämissä on nystyröitä ja ristikkokuvioita muodostavia uurteita. Seinämiin on myös kaiverrettu vuosilukuja, nimikirjaimia ja erilaisia kuvioita.
Aiheesta muualla
60.5775°N, 23.00583°W
Martino
Martino tai Di Martino on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
York (täsmennyssivu)
York ja Yorke viittavat muun muassa seuraaviin:
Sukunimi
York ja Yorke
Töölön tulli
right|thumb|250px|Töölön tullin aukio Mannerheimintieltä katsottuna. Keskellä Tukholmankatu, vasemmalla Auratalo, oikeassa reunassa huoltoaseman takana Tullinpuomin talo Töölön tulli on aukio ja tienristeyskohta, joka sijaitsee nimestään huolimatta Meilahden kaupunginosassa Helsingissä. Se on myös aukiolla ja sen liepeillä sijaitsevien raitiovaunu- ja linja-autopysäkkien nimi.
Töölön tullin kohdalla Mannerheimin­tiestä erkanee Munkki­niemeä ja Turunväylää kohti kohti johtava Tukholmankatu. Muut aukiolta lähtevät tai sitä sivuavat kadut ovat Topeliuksenkatu, Laakson sairaalaan johtava Lääkärin­katu sekä pieni Töölöntullinkatu. Aukiolla on taksiasema.