cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silenos
Taruissa kerrotaan, että hän oli Dionysoksen seuraajista vanhin, viisain ja kaikista juopunein. Siksi hän esiintyi usein joko aasin kantamana tai muiden satyyrien tukemana. Hänet kuvattiin rumaksi, möhömahaiseksi, takkupartaiseksi, nykerönenäiseksi vanhaksi kaljuksi mieheksi, jolla oli kaikkialla viinileili mukanaan mutta joka oli hyvin viisas ja jopa kykeni ennustamaan. Hän oli himokas, viiniinmenevä ja mieltynyt musisointiin ja tanssiin. Juovuksissa hän joutui helposti kuolevaisten armoille, ja nämä saivat taivuteltua vanhuksen kertomaan tulevasta.
Eräässä kertomuksessa mainitaan, että kuningas Midaan palvelijoiden siepattua juopuneen Silenoksen tämä kertoi kuninkaalle, että ihminen on onnellisin, jos hänen ei tarvitse lainkaan syntyä. Jos hän kuitenkin syntyy, olisi parasta, että hän kuolisi pian.
Silenosta esittävä patsas, lempinimeltä "Babuino" eli paviaani, on Roomassa Via Babuinon varrella.
Sosiaalityö
Sosiaalityö on ammatillista toimintaa, jossa tavoitteena on yksilöiden ja yhteisöjen hyvinvointi; siinä pyritään sosiaalisten ongelmien ehkäisemiseen, vähentämiseen ja poistamiseen.
Sosiaalityön yliopistokoulutuksen yksiköiden muodostaman yhteistyöverkoston Sosnetin määritelmän mukaan sosiaalityöllä tarkoitetaan sosiaalityöntekijän yliopistokoulutuksen saaneen ammattihenkilön toimintaa, joka perustuu tieteellisesti tutkittuun tietoon, ammatillis-tieteelliseen osaamiseen ja sosiaalityön eettisiin periaatteisiin. Sosiaalityöllä tavoitellaan hyvinvointia edistäviä olosuhteita, yhteisöjen toimivuutta sekä yksilöiden toimintakykyisyyttä. Sosiaalityö on yksilöiden, perheiden, ryhmien ja muiden yhteisöjen sosiaalisten ongelmien tilannearviointia ja ongelmienratkaisua. Sosiaalityöntekijöiden työ on ihmisten ja yhteisöjen osallisuuden lisäämistä, palvelujen tuottamista, ongelmien ennalta ehkäisemistä, ratkaisuvaihtoehtojen etsimistä, arviointia ja seurantaa, päätöksentekoa ja heikommassa asemassa olevien asioiden ajamista.
Samalla termillä, sosiaalityö, voidaan viitata myös yliopistolliseen yhteiskuntatieteelliseen oppiaineeseen, sosiaalisiin ongelmiin kohdistuvaan yhteiskuntatieteelliseen tutkimukseen ja yliopistolliseen koulutukseen.
Myös ammattikorkeakouluista valmistuu sosiaalialan ammattilaisia ja asiantuntijoita, joiden tutkintonimike on sosionomi tai yhteisöpedagogi.
Sosiaalityön kansainvälinen määritelmä
Sosiaalityön kansainväliset järjestöt International Federation of Social Workers ja International Association of Schools of Social Work määrittelivät sosiaalityön kansainvälisesti 2014:
"Sosiaalityö on professio ja tieteenala, jolla edistetään yhteiskunnallista muutosta ja kehitystä, sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä ihmisten ja yhteisöjen voimaantumista ja valtaistumista. Yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden, ihmisoikeuksien, kollektiivisen vastuun sekä moninaisuuden kunnioittamisen periaatteet ovat keskeisiä sosiaalityössä. Sosiaalityö kiinnittyy sosiaalityön, yhteiskuntatieteiden ja humanististen tieteiden teorioihin sekä alkuperäiskansojen ja paikallisyhteisöjen tietoon. Sosiaalityössä työskennellään ihmisten ja rakenteiden parissa elämän ongelmatilanteiden ratkaisemiseksi ja hyvinvoinnin lisäämiseksi."
Sosiaalityö Suomessa
Sosiaalihuoltolain 15§ määrittelee sosiaalityön:
"Sosiaalityöllä tarkoitetaan asiakas- ja asiantuntijatyötä, jossa rakennetaan yksilön, perheen tai yhteisön tarpeita vastaava sosiaalisen tuen ja palvelujen kokonaisuus, sovitetaan se yhteen muiden toimijoiden tarjoaman tuen kanssa sekä ohjataan ja seurataan sen toteutumista ja vaikuttavuutta. Sosiaalityö on luonteeltaan muutosta tukevaa työtä, jonka tavoitteena on yhdessä yksilöiden, perheiden ja yhteisöjen kanssa lieventää elämäntilanteen vaikeuksia, vahvistaa yksilöiden ja perheiden omia toimintaedellytyksiä ja osallisuutta sekä edistää yhteisöjen sosiaalista eheyttä."
Sosiaalityötä tekevät sosiaalityöntekijät. Sosiaalityöntekijät työskentelevät asiakas- ja asiantuntijatehtävissä muun muassa sosiaalitoimistoissa, kunnan sosiaalipalveluissa, kouluissa, terveydenhuollossa, kehitysvammaisten palvelulaitoksissa, perheneuvoloissa, päihdehuollossa, kuntouttavassa työtoiminnassa sekä hanke- ja järjestötehtävissä. Sosiaalityöntekijät työskentelevät sekä julkisen sektorin että yksityisten palvelujen organisaatioissa. Työ eri organisaatioissa painottuu eri tavoin, mutta yhteistä alan akateemisesti korkeakoulutetuille on asioiden ja ilmiöiden tarkasteleminen sosiaalisen näkökulman ja viitekehyksen kautta, yhteiskuntatieteellinen teoreettinen tietoperusta sekä työn ammattieettinen arvopohja.
Sosiaalityöntekijöiltä edellytetään lain sosiaalihuoltoalan ammattihenkilöistä 7§ mukainen sosiaalityöntekijän kelpoisuus. Kelpoisuuden saa suorittamalla ylemmän korkeakoulututkinnon pääaineena sosiaalityö, jota opetetaan kuudella paikkakunnalla Helsingissä, Tampereella, Jyväskylässä, Kuopiossa, Turussa ja Rovaniemellä yliopistoissa.
Sosiaalityöntekijöiden työ on vaativaa ja vastuullista asiakas- ja asiantuntijatyötä, jota säätelevät monet lait ja asetukset, ohjeet ja suositukset. Työn yhteiskunnallinen asema velvoitteineen ja kunkin organisaation työn tavoitteet määrittelevät työn erityiset vaativuustekijät. Laaja-alaista osaamista vaativan työn vaikutukset koskettavat syvällisesti yksittäisen ihmisen elämää ja elämisen ehtoja.
Rakenteellinen sosiaalityö Suomessa
Sosiaalihuoltolain 7§ määrittelee rakenteellisen sosiaalityön:
"Rakenteellisella sosiaalityöllä on huolehdittava sosiaalista hyvinvointia ja sosiaalisia ongelmia koskevan tiedon välittymisestä ja sosiaalihuollon asiantuntemuksen hyödyntämisestä hyvinvoinnin ja terveyden edistämiseksi. Rakenteelliseen sosiaalityöhön kuuluu:"
"1) sosiaalihuollon asiakastyöhön perustuvan tiedon tuottaminen asiakkaiden tarpeista ja niiden yhteiskunnallisista yhteyksistä sekä tarpeisiin vastaavien sosiaalipalvelujen ja muun sosiaalihuollon vaikutuksista;"
"2) tavoitteelliset toimet ja toimenpide-ehdotukset sosiaalisten ongelmien ehkäisemiseksi ja korjaamiseksi sekä kunnan asukkaiden asuin- ja toimintaympäristöjen kehittämiseksi;"
"3) sosiaalihuollon asiantuntemuksen tuominen osaksi kunnan muiden toimialojen suunnittelua sekä yhteistyö yksityisten palveluntuottajien ja järjestöjen kanssa paikallista sosiaalityötä sekä muuta palvelu- ja tukivalikoimaa kehittäen."
Rakenteellista sosiaalityötä tehdessään sosiaalityöntekijä kokoaa tietoa kentältä asiakkaiden elämäntilanteista ja olosuhteista sekä pohtii rakenteellisia ratkaisuja niiden parantamiseksi. Rakenteelliseen sosiaalityöhön kuuluu lisäksi vaikuttavuuden seuranta. Sosiaalihuollon asiantuntemuksen hyödyntäminen kunnan toiminnoissa ja muiden palveluntuottajien kanssa on keskeinen osa rakenteellista sosiaalityötä.
Light & Magic
Light & Magic on englantilaisen elektropop-yhtye Ladytronin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002.
Bonusraidat
Albumi uudelleenjulkaistiin 20. heinäkuuta 2004 neljän bonusraidan kera. Cracked LCD ja Light & Magic on nauhoitettu 16. toukokuuta 2003, Ladytronin konsertissa Bulgarian Sofiassa.
Ihmiskirppu
Ihmiskirppu (Pulex irritans) on kirppujen (Siphonaptera) lahkoon kuuluva loinen, joka on erikoistunut pääasiassa ihmiseen. Aikuisena ihmiskirpun naaras on kooltaan 2,5 - 3,5 mm ja koiras 2,0 - 2,5 mm. Ihmiskirppuja voi löytyä myös koirista, rotista, sioista, kauriista ja ketuista. Suomesta laji on hyvän hygienian ja kuivan huoneilman ansiosta lähes hävinnyt, mutta se voi siirtyä Suomeen esimerkiksi matkailijoiden mukana. Se on muiden kirppujen tavoin erinomainen hyppääjä ja voi levitä ihmisestä toiseen nopeastikin, esimerkiksi kouluissa tai päiväkodeissa. Vaikka yksittäisen kirpun purema on vain ärsyttävä ja kutiseva, kirput voivat levittää myös tauteja, ja siksi niistä on hyvä päästä mahdollisimman pian eroon. Ihmiskirppu voi levittää myös Yersinia pestis bakteeria, joka voi aiheuttaa paiseruttoa. Muita ihmiskirpun kanssa loisivia tai pöytävierassuhteessa eli kahden eliölajin välisessä vuorovaikutussuhteessa eläviä bakteereja ovat Rickettsia typhi ja Rickettsia felis, alkueläimiin kuuluva Nosema pulicis, sukkulamatoihin kuuluva Steinernema carpocapsae ja hohtokiilupistiäisiin kuuluva Bairamlia fuscipes.
Suomessa ihmisiä purevat kirput ovat nykyisin useammin lintujen tai nisäkkäiden kirppuja, jotka ovat hypänneet vahingossa ihmiseen hänen ollessaan tekemisissä eläinten kanssa. Ne häviävät yleensä asumuksista kunnon siivouksella. Toisinaan on tarpeen puhdistaa kaikki ihmisiin kosketuksissa oleva kangasmateriaali. Lintukirppuja voi siirtyä asumuksiin linnunpöntöistä tai kanaloista niitä puhdistettaessa ja nisäkkäiden kirppuja esimerkiksi koiran tai kissan mukana. Ihmiskirpun selästä puuttuu muiden kirppujen kampamainen rakenne, mutta varmaan lajinmääritykseen tarvitaan mikroskooppi.
Ihmiskirpun tunnettuja saalistajia ovat kiiltotunkkarit (Alphitobius laevigatus), petopunkit (Mesostigmata), valeskorpionit (Pseudoscorpionida), muurahaiset (Formicidae) ja kovakuoriaiset (Coleoptera).
Graham Poll
Graham Poll (s. 29. heinäkuuta 1963 Tring, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloerotuomari, joka työskenteli Englannin Valioliigassa.
Pollilla on myös runsaasti kansainvälistä kokemusta. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Suomen ja Azerbaidžanin välinen MM-karsintaottelu vuonna 1997. Poll tuomitsi UEFA Cupin loppuottelun vuonna 2005. Hän on myös tuominnut otteluita monissa EM- ja MM-lopputurnauksissa. Poll teki kyseenalaisella tavalla MM-kisojen historiaa, kun hän 2006 Saksan MM-turnauksessa antoi tuomitsemassaan Australian ja Kroatian välisessä alkulohko-ottelussa kroatialaiselle Josip Šimunićille epähuomiossa kolme keltaista korttia ennen kuin ajoi tämän ulos kentältä. Englannissa Poll on tuominnut FA Cupin loppuottelun vuonna 2000.
Espanjanbarbi
Espanjanbarbi (Luciobarbus comizo) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota tavataan Pyreneiden niemimaan lounaisosissa. Laji voi kasvaa jopa 80 senttimetrin mittaiseksi. Espanjanbarbilla on kylkiviivallaan noin 50 suomua. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin vaarantuneeksi.
Pequotit
thumb|Pequotit ja heidän naapurinsa 1600-luvun alkupuolella. Pequotit (suomeksi "hävittäjät") olivat algonkinien kielikuntaa edustava intiaanikansa Pohjois-Amerikassa. He asuivat Connecticutin rannikkoseutujen itäosissa ja heidän määränsä oli alun perin yli 6 000 henkeä. 1630-luvulla Connecticutin alueita koetellut isorokko ja Mohegaanien irtautuminen pequoteista omaksi erilliseksi kansanosaksi pudotti pequotien määrän puoleen. Eurooppalaisten siirtokuntien saapuminen uudelle mantereelle vei pequotien elintilaa. Vuonna 1637 brittien aseistetut joukot hyökkäsivät Massachusettsin puritaanien toivomuksesta pequotien pääkylään ja järjestivät kansanmurhan, josta selvinneet pequotit menettivät oman identiteettinsä ja joutuivat sulautumaan toisiin kansoihin.
Alkuperä
thumb|200px|[[Thomas Cole, Intiaanisola Tahawus, 1847]] Pequotien varhainen historia ennen 1600-lukua on jäänyt epäselväksi. Jotkut tutkijat pitävät heitä Connecticutin alkuperäisinä asukkaina kun taas osa uskoo heidän kulkeutuneen paikalle muualta. Samaa kansakuntaa heidän kanssaan olivat joskus saattaneet olla myös montaukit, narragansettit ja nianticit, koska kaikki puhuivat algonkinien Y-murretta. Onkin mahdollista, että nämä heimot aikoinaan muodostivat salaperäisen adirondack-kansakunnan, joka dominoi irokeesien eri heimoja 1400- ja 1500-luvuilla. Perustettuaan viiden heimon liiton irokeesit onnistuivat ajamaan adirondackit New Yorkin vuoristoon, joka kantaa yhä heidän nimeään.
Adirondack-vuoristossa sijaitseva Tahawus on hyväksytty alkuperäiseksi nimeksi Mount Marcylle, joka on New Yorkin osavaltion korkein kohta. Muinoin se toimi alueen intiaaniväestön pyhänä paikkana. Nykyään Tahawus on aavekaupunki lopetetun kaivosteollisuuden jäljiltä.
Eurooppalaisten puristuksessa
Connecticutin pequotit ja Rhode Islandin narragansetit kävivät keskenään kilpailua alueen herruudesta. Kummatkin olivat onnistuneet välttymään hyvin 1614–1618 riehuneilta sairausepidemioilta, Monen muun naapuriheimon menettäessä isorokon ja muiden valkoisten mukana tulleiden kulkutautien kynsissä suurimman osan väestään. Pequotien ensimmäinen kosketus eurooppalaisiin tuli, kun hollantilaiset turkiskauppiaat alkoivat levittäytyä Hudsonin jokilaaksoista Long Islandin salmen pohjoisille rannoille. Hollantilaiset pystyttivät kauppa-asemiaan Connecticut-joen rantamille, muun muassa lähelle nykyistä Hartfordia, ja halusivat käydä kauppaa kaikkien ympäristön heimojen kanssa. Pequotit eivät hyväksyneet tätä, vaan alistivat valtansa alle seudun pienimpiä heimoja, kuten nipmucit ja mattabesicit, ja määräsivät näiden kaupankäynnistä valkoisten kanssa. Hollantilaisten siirtolaisten määrän kasvaessa lisääntyi Pequotien viha heitä kohtaan. Vuonna 1622 sotatila vältettiin vain täpärästi. Pequotit verottivat maittensa läpi kulkevia heimoja ja toimivat välittäjinä hollantilaisten turkiskaupoissa.
Pequotien ja hollantilaisten kauppasuhteisiin tuli särö, kun Bostonista tulleet englantilaiset alkoivat pystyttää omia kauppa-asemiaan Connecticut-joen varsille. Heidän alueensa oli järkevästi valittu vastavirtaan hollantilaisista. Näin britit kykenivät pysäyttämään turkiskuljetukset joella ennen kuin ne ehtivät pequoteille tai hollantilaisille. Tämä johti välien kiristymiseen. Pequotit olivat tyytymättömiä, samoin hollantilaiset jotka reagoivat tilanteeseen ostamalla lisää maata intiaaneilta ja rakentamalla linnoitetun kauppa-aseman. He halusivat lisäturvaa mahdollisen sotatilan varalta ja toivoivat, että pequotit ajaisivat britit pois. Näin ei kuitenkaan tapahtunut, mutta muiden heimojen silmissä pequotien valta alkoi horjua. Englantilaiset lisäsivät pequotien tyytymättömyyttä ja alkoivat tehtailla wampumeja, intiaanien omaa helmisimpukoista tehtyä valuuttaa. Se alensi tämän valuutan arvoa markkinoilla ja heikensi pequotien hallitsevaa asemaa kaupankäynnissä. Hollantilaisten kauppa-asemilla uskottiin pequotien aloittavan sodan ja ajavan britit pois.
Pequotien jakaantuminen
Tilanne johti siihen, että Uncas jätti pequotit. Osa sotureista ei kannattanut Sassacuksen linjaa, vaan päätti liittyä Uncasiin, josta tuli heidän päällikkönsä. Heihin liittyi myös mattabesicejä. Uncas muodosti kannattajineen itsenäisen ryhmän, joka kantoi pequotien susiklaanin nimeä mohegan.
Moheganien irtaantuminen omaksi heimokseen sekä talven 1633–1634 isorokkoepidemiat tuhosivat likimain puolet pequotien lukumäärästä, joka putosi pariin tuhanteen. Käyttäen näin syntynyttä etua hyväkseen narragansetit valtasivat Rhode Islandilta takaisin alueita, jotka pequotit olivat vuosikymmen aiemmin heiltä riistäneet. Samaan aikaan Uncas moheganeineen toivotti tervetulleeksi uusia englantilaisia siirtolaisia, jotka asettuivat Connecticutiin.
Kohti sotaa
Sassacus ja pequotit eivät pystyneet hallitsemaan ympäristön pieniä heimoja, joiden keskuudessa levottomuudet lisääntyivät. Vuonna 1633 hollantilaiset sieppasivat kauppamatkalla olleen pequot-päällikön Tatobemin lunnaita vastaan. Pequotit maksoivat lunnaat wampumeina. Turkiksia odottaneet hollantilaiset eivät tyytyneet maksujärjestelyyn, vaan kuljettivat Tatobemin kansansa pariin vainajana. Vastauksena pequotien läntiset liittolaiset nianticit surmasivat Connecticut-joella ankkurissa olleen aluksen kapteenin ja miehistön. Aluksen miehistö sattui kuitenkin olemaan brittiläinen.
Sassacus yritti saada tilanteen rauhoittumaan, mutta rauhanneuvotteluilla ollut pysyvää vaikutusta. Samanaikaisesti Englannista virtasi laivalasteittain uusia siirtolaisia, jotka vaativat yhä enemmän elintilaa. Heidän joukossaan tuli lisää uskonnollisia riitoja paenneita puritaaneja, jotka olivat jo 1620-luvulla päättäneet perustaa malliyhteiskunnan uudelle mantereelle. Nämä valkoiset pyhiinvaeltajat katsoivat moraaliseksi velvollisuudekseen käännyttää pakanat kristinuskoon, koska he uskoivat jumalan säätäneen sen tavan miten eurooppalaista kulttuuria levitettiin. "Uuden-Jerusalemin" rakentaminen kukkulan laelle oli kuitenkin ongelmallinen tehtävä. Puritaanit koettivat taivuttaa intiaanit hallintomallinsa alle, mutta eivät onnistuneet aikeissaan odotusten mukaisesti. Eräs este oli Sassacus ja hänen pequotinsa, jotka suhtautuivat täysin välinpitämättömästi Uuden-Englannin puritaanien tapaan ylläpitää pelkoa ja järjestystä. thumb|left|250px|John Endecottin joukkojen tulo Block Islandille. Pequot-sodan nimellä historiaan jääneen tapahtuman alkua nopeutti narragansett-soturien vuonna 1636 tekemä tunkeutuminen Block Islandille ankkuroituun kauppa-alukseen, jonka omistajan he surmasivat ja sieppasivat tämän pojan vangikseen. Kapteeni John Endecottin johtama 90 sotilasta käsittävä armeija lähetettiin rankaisemaan intiaaneja. Poika vapautettiin, mutta kauppiaan surmaan syyllistyneiden narragansettien uskottiin paenneen pequotien suojaan. Endecott joukkoineen pyysi Sassacusta luovuttamaan murhaajat oikeuden tuomittavaksi, mutta tämä kieltäytyi. Syntyneissä kahakoissa paljon pequotien omaisuutta tuhottiin ja joitakin heimon jäseniä ammuttiin. Pequotit vastasivat brittien iskuun surmaamalla useita valkoisia kansallisuudesta riippumatta. Connecticutin rannikolla elettiin pelon hetkiä pequotien sotapartioiden tehdessä vierailuja siirtolaisten asutuksille.
Hollantilaiset pysyivät sivussa tapahtumista, mutta Massachusettsin englantilaiset puritaanit päättivät lähettää lisää sotilaallista voimaa hajottamaan pequotit, joita he kuvasivat "piruiksi manalasta" ja "pimeyden voimiksi". Puritaanien todellinen vaikutin pequotien tuhoamiseksi oli yhä kasvava maannälkä, sillä uuden hurskaan Englannin rakentamiseen tarvittavat maa-alueet olivat yhä intiaanien hallussa. Pequotit yrittivät saada itselleen lisää liittolaisia ja pyysivät apua vanhoilta vihollisiltaan narraganseteilta ja jopa mohegaaneilta, mutta avunpyyntöihin vastattiin kieltävästi.
Erään kansakunnan tuho
Keväällä 1637 Uncas liittoutui englantilaisten kanssa ja 100 mohegaanisoturia seurasi päällikköään brittiarmeijan mukana. Armeijan peruspilarin muodosti kuitenkin suuri joukko hyvin aseistettuja narragansett-sotureita, jotka päällikkönsä Canonicuksen johdolla taistelivat parinsadan englantilaissotilaan rinnalla. Toukokuussa 1637 mohegaanit jäljittivät Connecticutissa lähellä Mystic-jokea sijainneen pequotien paaluvarustetun kylän. thumb|left|270px|Yhdysvaltalaisen Charles Stanley Reinhardin vesivärityö pequot-sodasta. Yön turvin kapteeni John Masonin johtamat britit, narragansetit ja mohegaanit hyökkäsivät kylään, sytyttivät sen tuleen ja surmasivat noin 600 intiaania. Joidenkin lähteiden mukaan surmattujen määrä oli lähenpänä tuhatta. "Oli pöyristyttävää nähdä pequotien käristyvän hengiltä palavassa kaupungissaan", kirjoitti Plymouthin kuvernööri myöhemmin tuon yön tapahtumista. Kuolleitten tarkempi tutkiminen tuotti yllätyksen, sillä lähes kaikki vainajat olivat naisia, lapsia ja vanhuksia, sillä pequot-soturit olivat samoihin aikoihin Hartfordssa sotaretkillä. Brittiarmeija liittolaisineen onnistui hieman myöhemmin saartamaan lähes 300 pequot-soturia Mystic-joella, jossa heidät ajettiin vesistöä ympäröiville suoalueille ja surmattiin sinne. Pequotit käsittivät brittien ylivoiman, ja jättivät kylänsä pieniin ryhmiin hajaantuneena.
Sassacus teki väärän valinnan etsiessään itselleen turvapaikkaa. Hän hakeutui joukkoineen mahicanien (ei mohegaanien) luokse, jotka olivat hollantilaisten liittolaisia. Mahicanit olivat kuitenkin hävinneet sodan mohawkeille ja joutuneet näiden hallinnan alle. Tieto Sassacuksen piilopaikasta kiiri nopeasti mohawkien korviin. Sotapartio surmasi pequotit ilman heimoneuvoston päätöstä. Sassacuksen pää leikattiin irti ja lähetettiin englantilaisille vallanpitäjille Hartfordiin ystävyyden eleenä.
Pequot-sodan jälkeen
Ylipäällikkönsä kuoleman jälkeen pequotien kansakunta lakkasi olemasta. Englantilaiset kielsivät pequot-nimen käytön. Heidän maansa eivät kuitenkaan siirtyneet puritaaneille, vaan mohegaanit valtasivat ne. Samalla mohegaaneista tuli hallitsevin intiaanikansa eteläisessä Uudessa-Englannissa. He kohtelivat heimoonsa adoptoituja pequoteja kuin koiria. Isäntiensä kovaan kohteluun kyllästyneet pequotit saivat tukea englantilaisilta, jotka siirsivät heidät erilleen mohegaaneista vuonna 1655. Siirretyt pequotit muodostivat kaksi eri reservaatiota Connecticutissa, joista toinen kantoi nimeä Mashantucket (läntiset pequotit] toisen muotoutuessa Paucatuck (itäiset pequotit) nimen alle. . Kumpikin ryhmä tuki mohegaaneja ja brittejä useissa sodissa 1600-luvun loppupuolella ja seuraavan vuosisadan aikana päälliköittensä Cassacinamonin ja Harmon Garrettin sekä näiden seuraajien johtamina. . 1600-luvun lopulla mashantucketien ja paucatuckien yhteisluku oli lähes 1500 henkeä, mutta vuonna 1762 heidän määränsä oli vain 163.
Nykyisyys
Paucatuckien ja mashantucketien tiet hajaantuivat 1900-luvulla eikä heistä tuskin olisi enää koskaan kuultu, ellei muuan viimeksi mainitun ryhmän päämiehistä olisi alkanut kerätä kansaansa uudelleen yhteen. Hän sai kasvatettua heidän väkilukunsa muutamasta kymmenestä yli kahdeksisadaksi. Lakimiesten avulla heidän asemansa virallistettiin ja he saivat oikeuden maa-alueeseen, joka käsitti 1,250 eekkeriä. Allekirjoituksen maitten luovuttamisesta kirjoitti vuonna 1983 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan. Näin pequotit saivat uudelleen omistukseensa heille joskus kuuluneen alueen. Tämä Mashantucketin reservaatti sijaitsee keskellä Ledyardin kaupunkia Connecticutin osavaltiossa, ja siellä asuu 315 pequotia.
2000-luvulla asuu Connecticutissa kaksi itsenäistä pequot-kansaa; Mashantucketit ja paucatucit eli itäiset pequotit. Vaatimattomasta bingohallista alkanut menestys hakee vertaistaan intiaanihistoriassa. Nykyisin pequotit omistavat Foxwoods Resort Casinon, joka tuottaa voittoa satoja miljoonia dollareita vuodessa. He ovat perustaneet myös maailman suurimman ja monipuolisimman intiaanimuseon ja tutkimuskeskuksen, nimeltään Mashantucket Pequot museum. Se avattiin yleisölle vuonna 1998. Pienestä, lähes sukupuuttoon kuolleesta heimosta on tullut suunnattoman rikas. Osan rahoistaan he käyttävät koulutukseen ja omien perinteidensä uudelleenelvyttämiseen. Reservaatissa vietetään vuosittain myös suuria pow-wow-juhlia, jossa eri heimojen intiaanit kokoontuvat tanssimaan ja laulamaan useiden päivien ajaksi. Mashantucket on vanhin Yhdysvaltain intiaanireservaateista.
Previously Unreleased
Previously Unreleased on Pink Fairiesin albumi vuodelta 1982. Alun perin kyseessä on kitaristi Larry Wallisin sooloprojekti, mutta levy-yhtiön painostuksesta albumi julkaistiin Pink Fairies-nimen alla.
Vjatšeslav Štyrov
Vjatšeslav Anatoljevitš Štyrov (Вячеслав Анатольевич Штыров, s. 23. toukokuuta 1953 Xaandyga, Tompon uluus, Jakuuttien ASNT) on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan toinen presidentti. Hän toimi presidenttinä vuosina 2002–2010. Hänen puolisonsa on nimeltään Lidija Ivanovna Štyrova.
Štyrov valmistui rakennusinsinööriksi Kaukoidän Teknillisestä Instituutista vuonna 1975. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton energianministeriön alaisuuteen kuuluneen Viljuin vesivoimalan rakennusosastolla erilaisissa johtotehtävissä vuoteen 1988 asti. Vuosina 1986–1988 hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen NKP:n Jakutskin aluekomitean rakennusosastolla apulaisjohtajana. Vuosina 1988–1991 hän opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteellisessä akatemiassa ja valmistui tohtoriksi.
Štyrov nimitettiin Jakutia–Sahan sosialistisen neuvostotasavallan rakennus- ja sijoitusministeriksi vuonna 1991 ja joulukuussa samana vuonna hänet valittiin tasavallan varapresidentiksi. Vuosina 1992–1996 hän toimi varapresidenttinä ja pääministerinä. Vuosina 1996–2002 hän toimi ALROSA-timanttiyhtiön pääjohtajana. Štyrov valittiin kansanedustajaksi Sahan parlamenttiin, Il Tumeniin, vuonna 1997.
Sahan presidentiksi hänet valittiin 13. tammikuuta 2002 pidetyllä presidentinvaalin toisella kierroksella, jossa hän sai 59,2 prosenttia äänistä voittaen Fedot Tumusov. Štyrovin virkakausi alkoi 27. tammikuuta 2002. Štyrov valittiin toiselle kaudelle 7. joulukuuta 2006 Sahan parlamentin, Il Tumenin, hyväksyessä Venäjän federaation presidentin asiasta tekemän esityksen äänin 60–3, yhden äänestäessä tyhjää. Toinen kausi päättyi ennenaikaisesti Štyrovin jätettyä eroanomuksensa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev hyväksyi eroanomuksen 31. toukokuuta 2010 ja nimitti virkaa tekeväksi presidentiksi pääministeri Jegor Borisovin.
Porin työväentalo
Porin työväentalo eli Torppa oli vuonna 1893 rakennettu työväentalo Porissa. Se sijaitsi kaupungin keskustassa Länsipuiston ja Annankadun kulmassa. Puurakenteinen arkkitehti K. F. Erikssonin suunnittelema työväentalo purettiin vuonna 1973.
Historia
Vuonna 1887 perustetun Porin työväenyhdistyksen rakentamassa talossa oli alun perin juhlasali esiintymislavoineen sekä ravintolatilat ja biljardihuone. Vuonna 1921 rakennusta laajennettiin, jolloin valmistuivat uusi ravintola ja keittiö sekä viisi uutta toimistohuonetta. Peruskorjaus suoritettiin 1951. Poliittisten tilaisuuksien lisäksi Torppa tuli vuosikymmenten saatossa tunnetuksi muun muassa suosittuna tanssi- ja konserttipaikkana, jossa esiintyi kotimaisten huippuartistien ohella myös tunnettuja ulkomaisia nimiä.
Sisällissodan aikana Torppa oli Porin punakaartin päämajana. Jatkosodan vuosina taloa pitivät hallussaan Porin lentokenttää tukikohtanaan käyttäneet natsi-Saksan joukot. Porin Työväentalo toimi myös urheilutilana, talossa järjestettiin erityisesti voimailu- ja kamppailulajien kilpailuja. Porin Pyrinnön urheilijat käyttivät työväentalon salia harjoituspaikkanaan, lisäksi talossa sijaitsi muun muassa Porin Pallo-Tovereiden toimisto. Porin Työväen Teatterin näyttämönä Torppa oli vuosina 1918–1931.
Purkaminen
Porin työväentalo purettiin 1973. Seuraavana vuonna sen paikalle valmistui seitsenkerroksinen asuinrakennus sekä kaksikerroksinen kokoushuoneisto juhlasaleineen. Porin Työväenyhdistys luopui kiinteistöistä vuonna 1993. Annankadun varrella olevan rakennuksen seinässä on kuvanveistäjä Aarne Elomaan vuonna 1979 paljastettu työväentalon muistoreliefi. Porin työväentalon esineistöä on nähtävillä Tampereella Työväenmuseo Werstaassa.
Rakkauskirje
Rakkauskirje on tapa osoittaa ihastumista ja rakkautta toiseen ihmiseen kirjeitse. Kirje voi olla myös utelu, miten vastaanottaja suhtautuu lähettäjän tunteeseen. Kirje voi sisältää usein myös esimerkiksi runoja.
Joidenkin tunnettujen ihmisten rakkauskirjeet on julkaistu kirjoiksi.
Jean Behra
Jean Marie Behra (16. helmikuuta 1921 Nizza, Ranska – 1. elokuuta 1959 Länsi-Berliini, Saksa) oli ranskalainen kilpa-autoilija. Hän ajoi Formula 1 -sarjassa vuosina –. Behra on Stefan Johansonin ja Chris Amonsin ohella yksi menestyneimpiä kuljettajia, jotka eivät koskaan saavuttaneet voittoa F1-sarjassa.
Ura
Behra aloitti kilpauransa vuonna 1938 moottoripyöräsarjoissa, joissa hän ajoi mm. Moto Guzzin valmistamilla pyörillä kansallisiin mestaruuksiin vuosina 1948-1951. Nelipyöräisiin hän tutustui vuonna 1949 osallistumalla Mont Ventoux´n mäkinousuajoihin, ja vuotta myöhemmin Monte Carlon rallista tuli kolmas sija ja Le Mansin 24 tunnin ajo päättyi keskeytykseen Simca-Gordinilla.
Vuonna 1951 Behra palkattiin Amédée Gordinin johtaman tallin kilpakuljettajaksi ja vuotta myöhemmin hän teki ensiesiintymisensä Formula 1 -sarjassa. Tallin valmistamat autot olivat hitaita ja kärsivät usein epäluotettavuusongelmista, mutta Behra saavutti suosiota katsojien keskuudessa ajamalla altavastaajana alitehoisella ranskalaisautolla. Tulokaskaudellaan Behra ajoi kolmanneksi Sveitsin GP:ssä sekä voitti muutaman sarjan ulkopuolisen osakilpailun, kuten Marne GP:n Reimsissä, jossa päihitti Ferrarin kuljettajat.
Kaudeksi Behra siirtyi Gordinilta Maseratille. Menestystä tuli sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa Paussa ja Bordeaux´ssa, sekä sarjaan kuuluneessa Monacon GP:ssä (3.sija). Kausi sisälsi Behralle myös erilaisia onnettomuuksia, kuten Le Mansin ajon jääminen pois harjoitusonnettomuuden vuoksi ja korvan menettäminen Tourist Trophyssa (hän kantoi siitä lähtien muovista proteesia ja varakorvaa mukanaan). Kausi sujui paljon paremmin, kun hän keräsi kauden aikana useamman palkintosijan ja sijoittui lopputuloksissa neljänneksi (Argentiinan GP:ssä Maserati teki protestin Juan Manuel Fangion auton saamasta ulkopuolisesta työntöavusta, mutta protesti hylättiin ja Behra sijoittui toiseksi). Behra voitti myös samana vuonna Nürburgringin 1000 kilometrin ajon.
Fangio siirtyi Maseratille Behran tallikaveriksi kaudeksi ja Argentiinan GP:ssä kaksikko ajoi jälleen samoille sijoille kuin vuotta aikaisemmin. Britannian GP:ssä Behra oli itse lähellä voittaa, mutta hänen autoonsa tuli teknisiä ongelmia kytkimen ja vauhtipyörän osiin ja joutui keskeyttämään kilpailun. Voittoja hän sai sarjan ulkopuolisista kilpailuista. Hän voitti myös Sebringin 12 tunnin ajon Fangion kanssa.
Behra joutui vaihtamaan kaudella BRM-talliin, koska Maserati vetäytyi F1-sarjasta. Kauden ainoa palkintosija tuli Hollannin GP:stä, jossa hän oli kolmas. Voittoja tuli edellisen kauden tavoin myös sarjan ulkopuolelta.
Kaudeksi Behra siirtyi Ferrari-talliin Tony Brooksin tallikaveriksi ja aloitti voitolla sarjan ulkopuolisessa Aintree 200 -kilpailussa. Kun Behra keskeytti Ranskan GP:ssä männän takia, kävi hän voimakkaan tunnepurkauksen alaisena keskustelun tallipäällikkö Romolo Tavonin kanssa ja löi tätä (Behra erotettiin lähes välittömästi). Vajaa kuukausi myöhemmin Behra ajoi kolarin Behra-Porsche RSK -autonsa urheiluautokilpailussa AVUS-radalla. Hän lensi ulos autosta ja iskeytyi kuolettavasti lipputankoon.
Tulokset Formula 1:n MM-sarjassa
‡ Jaettu auto.
Marco Bjurström
Marco Robert Bjurström (s. 31. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen tanssinopettaja, ohjaaja, koreografi ja viestintäkouluttaja. Hän on työskennellyt myös juontajana ja Nelosen uutisten uutisankkurina. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1997–2005 juontamastaan BumtsiBum!-ohjelmasta.
Ura
Bjurström valmistui kuuden laudaturin ylioppilaaksi Käpylän lukiosta vuonna 1985 ja opiskeli jonkin aikaa Teatterikorkeakoulussa tanssitaiteen linjalla. Hän on työskennellyt Stepup Oy:n toimitusjohtajana 1987–1997 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1997. Vuodesta 1999 hän on ollut yrittäjä Namnam-tuotanto Oy:ssä. Bjurström on toiminut myös viestintäkouluttajana yhdessä Ritva Enäkosken kanssa vuodesta 1990. Hän on opettanut tanssia muun muassa Aira Samulinin tanssikoulussa ja StepUp Show Schoolissa sekä ohjannut useita musikaaleja.
Ennen Bumtsibumia Bjurström juonsi Me Kastelijat -ohjelmaa (1997). Vuonna 2003 hän esiintyi omana itsenään Salatut elämät -televisiosarjassa. Vuosina 2006–2009 Bjurström juonsi ohjelmaa Tanssii tähtien kanssa ensin Ella Kannisen ja myöhemmin Vanessa Kurrin kanssa. Vuonna 2009 hänen juontajaparinaan oli Vappu Pimiä. Bjurström juonsi myös syksyllä 2008 alkanutta viihdeohjelmaa Jackpot ja on toiminut suorien Idols-lähetysten niin sanottuna neuvonantajana tauoilla. Hän on juontanut paljon erilaisia tilaisuuksia, muun muassa presidentti Tarja Halosen vaalivalvojaiset. Vuonna 2010 hän esiintyi Dance-tanssiohjelman toisena vakio- ja päätuomarina yhdessä Merja Satulehdon kanssa. Hän toimi itse ideoimansa koulumusikaalikilpailun Stagen päätuomarina. Toukokuussa 2012 Nelonen ilmoitti kiinnittäneensä Bjurströmin kanavan uudistuvien televisiouutisten uutisankkuriksi. Hän työskenteli Nelosen uutisankkurina 3. joulukuuta 2012 – 6. tammikuuta 2014.
Bjurström ohjasi Sillanpää-oopperan, jonka ensi-ilta F. E. Sillanpään syntymäkodin miljöössä Hämeenkyrössä Myllykolun kesäteatterissa oli heinäkuussa 2017. Tämä oli Bjurströmin ensimmäinen oopperan ohjaustyö.
Bjurström palasi tv-juontajaksi syksyllä 2018 Yle TV1:n tietokilpailuohjelmassa Hyvät katsojat.
Bjurström ohjasi Carmen-oopperan Tampereella. Oopperan ensi-ilta oli helmikuussa 2020.
Tunnustuksia
Bjurström sai suosituimman mies-tv-esiintyjän Telvis-palkinnon vuosina 1997–2000. Lisäksi hän oli Vuoden viihdyttäjä 1998 ja Vuoden positiivisin suomalainen 1999.
Yksityiselämä
Bjurström julkisti toukokuussa 2016 yli 20 vuotta kestäneen parisuhteensa ja asuu Helsingissä miehensä Peter Pihlströmin kanssa. Bjurströmillä oli veli Janek, joka kuoli 49-vuotiaana toukokuussa 2020. Janek Bjurström piti veljensä Marcon kanssa kahta Pompier-ravintolaa Helsingin Kampissa ja Esplanadilla.
Grenadan maantiede
Grenada on maantieteellisesti monimuotoinen, vaikka sen kokonaispinta-ala on vain 344 neliökilometriä. Grenadaan kuuluu useita saaria, joista suurin on samanniminen pääsaari, pinta-alaltaan 310 neliökilometriä. Seuraavaksi suurimmat saaret ovat Carriacou ja Petite Martinique, jotka kuuluvat Grenadiinien saariryhmään. Grenada on vuoristoinen ja Carriacou kukkulainen. Petite Martinique on muodostunut yhdestä tulivuoresta. Saaret ovat vulkaanisia, mutta niiden tulivuoret ovat jo sammuneet. Grenadan pääsaaren vuoristoja halkovat monet pienet joet, jotka ovat uurtaneet vuoristoon jyrkkäreunaisia ja syviä laaksoja.
Grenadan ilmasto on trooppinen, ja päivän keskilämpötila on noin 25–31 astetta vuoden ympäri. Vuosi jakaantuu sadekauteen ja kuivaankauteen. Vuotuinen sadanta vaihtelee vuoristojen 3 500 millimetristä alankojen 1 500 millimetriin. Vaikka Grenada sijaitsee pyörremyrskyjen pääreitin eteläpuolelle, sinne on iskenyt useita tuhoisia hurrikaaneja.
Kasvillisuus vaihtelee Grenadan pääsaarella korkeuden mukaan, korkeimpien huippujen pilvimetsistä sademetsiin ja rannikoiden kuiviin metsiin. Carriacoulla ja Petite Martiniquelle kasvaa pääasiassa rannikkometsiä ja kuivia pensaikkoja. Grenadalla ja Carriacoulla on myös mangrovemetsiä ja soita. Saarten eläimistöön kuuluvat muun muassa orjien Länsi-Afrikasta tuoma monamarakatti. Riistaeläimiä ovat yhdeksänvyövyötiäinen ja kaksi opossumilajia. Maan kansallislintu on grenadanjuoksukyyhky, jonka uskotaan olevan saaren kotoperäinen laji.
Fyysinen maantiede
thumb|left|Näkymä mereltä Grenadalle. thumb|left|Ranta [[Carriacoulla.]] Grenadan saaret ovat Pieniin Antilleihin kuuluvien Windwardsaarten eteläisimpiä saaria. Grenadan pinta-ala on 344 neliökilometriä. Valtion pääsaari on Grenada, jonka koko on noin 310 neliökilometriä. Sen lisäksi valtioon kuuluu Grenadiinien saarijonon saaret Martiniquen kanaalin eteläpuolelta. Kanaalin pohjoispuolen saaret kuuluvat Saint Vincentiin. Grenadan länsipuolella on Karibianmeri ja itäpuolella Atlantti.
Grenadan pääsaari on muodoltaan soikea, noin 34 kilometriä pitkä ja 18 kilometriä leveä. Saaren sisämaa on vuoristoista vulkaanisen historiansa takia. Vuoristojen selänteet kulkevat etelä-pohjoissuuntaisesti, ja niitä halkovat melko syvät ja jyrkkäreunaiset laaksot. Saaren korkein kohta on pohjoisosassa oleva 840-metrinen Mount Saint Catherine. Grenadan pääsaaren muodot ovat voimakaspiirteisemmät kuin muiden maahan kuuluvien saarien, mutta muuten kaikkien saarien maantieteelliset olot ovat samankaltaiset.
Grenadan pääsaaren pohjoispuolen saaria ovat Ronde Island, Carriacou ja Petite Martinique. Carriacou on toiseksi suurin saari, ja se sijaitsee Grenadasta 37 kilometriä pohjoiseen. Sen kukkulaisen sisämaan korkeimmat kohdat ovat 291-metrinen High North ja 290-metrinen Morne Jaloux. Saaren Atlantin puoleinen rannikko on kivikkoinen, kun taas Karibianmeren-rannikolla on useita suojaisia lahtia. Viisi kilometriä Carriacousta pohjoiseen on noin kahden neliökilometrin laajuinen Petite Martinique, joka on käytännössä muodostunut 225 metrin korkeuteen kohoavasta tulivuoresta.
Grenadan saaret ovat osa Pienien Antillien vulkaanista kaarta, ja saaren monet kivi- ja maalajit ovat vulkaanisia. Vaikka saarten tulivuoritoiminta on sammunut, viisi kilometriä Ronde Islandista länteen sijaitsee Kick ’em Jenny, jonka uskotaan olevan Pienten Antillien ainoa toimiva merenalainen tulivuori.
Saarilla on muutamia kraatterijärviä, joista suurin on Grand Etang. Se on noin 530 metrin korkeudessa, ja sen pinta-ala on noin 15 hehtaaria. Grenadan saarella on useita lyhyitä jokia, joiden virtaama on melko suuri niiden yläjuoksulla mutta jotka ovat alajuoksullaan verkkaisia ja meanderoivia.
Ilmasto
Grenadan ilmasto on trooppinen, ja päivän keskilämpötila on tammi-helmikuussa noin 25 astetta ja heinä-elokuussa 31 astetta. Sadekausi on heinäkuulta joulukuulle, jolloin pasaatituulet tuovat epävakaata ilmaa, ja kuivakausi tammikuulta kesäkuulle. Vuoden sadanta vaihtelee tuulenpuoleisten rinteiden 3 500 millimetristä alankoiden 1 500 millimetriin. Ilman suhteellinen kosteus on sadekaudella melkein 80 prosenttia ja kuivallakaudella 68–78 prosenttia.
Grenada sijaitsee yleisimmän pyörremyrskyreitin eteläpuolella, mutta pyörremyrskyt ovat tehneet maassa tuhoa muun muassa vuosina 1955, 1979 ja 1980. Vuonna 2004 Grenadalle iskenyttä hurrikaani Ivania pidetään maan lähihistorian tuhoisimpana.
Kasvillisuus
Grenadan pääsaarella kasvillisuus vaihtelee huomattavasti korkeuden mukaan. Korkeimmilla huipuilla on kitukasvuisia pilvimetsiä, joissa kasvaa matalakasvuisia puita, kuten klusioihin kuuluva Clusia mangle. Alueella on myös monenlaisia saniaisia, palmukasveihin kuuluva Prestoea montana, sammalia, jäkäliä ja muun muassa kovioiden suvun ruohoja. Pilvimetsien alapuolella kasvaa vuoristometsiä, joiden lajisto on suhteellisen samantapainen kuin niiden alapuolella olevissa sademetsissä. Sademetsissä kasvaa muun muassa tohtorinpuukasveihin kuuluva Dacryodes excelsa, rohtokvassia, karibianaitomahonki ja sloeaneihin kuuluvia puita. Grand Etangin ympräistössä kasvaa karibianmäntyä, jota tuotiin saarelle vähentämään tarvetta tuontipuulle.
Grenadan laajat rannikkometsät ovat suhteellisen kuivia ympäristöjä, ja ne saavat paljon vähemmän sadetta kuin saaren korkeammat sisämaat. Carriacoun ja Petite Martiniquen kasvillisuus on pääosin rannikkometsiä tai kuivia pensaikkoja. Kuivien ympäristöjen kasveja ovat salvadorinsoihtupuu, sinipuu, akaasiat, karhepuihin kuuluva Cordia curassavica ja pisonoihin kuuluva Pisonia aculeata.
Grenadalla ja Carriacoulla on useita sisämaan ja rannikon mangrovemetsiä ja soita. Mangroveilla kasvaa muun muassa amerikanmustamangrove ja atlantinpunamangrove. Grand Etangilla kasvaa vehkakasvilaji Montrichardia arborescens.
Eläimistö
Saarten eläimistö on monipuolista, ja siihen kuuluu nykyään muun muassa monamarakatti, jonka orjat toivat Grenadalle Länsi-Afrikasta. Populaatio on kehittynyt todennäköisesti vain muutamista yksilöistä, mutta se voi hyvin Grenadan pääsaaren vuoristoisessa sisäosassa. Toinen saarelle tuotu nisäkäslaji on intianpikkumangusti, jonka haluttiin kontrolloivan sokeriplantaasien jyrsijöitä.
Yhdeksänvyövyötiäinen saapui Grenadalle sen ensimmäisten asukkaiden mukana. Vaikka se on harvinainen, se on saarilla riistaeläin. Sitä elää erityisesti Grand Etangia ympäröivissä metsissä. Grenadan sisäosissa elävät hiiriopossumeihin kuuluva Marmosa robinsoni ja isokorvaopossumi ovat myös riistaeläimiä.
Grenadan vuoristot, rannikkometsät ja rannikon lahdet ovat linnuille suotuisia elinympäristöjä. Maan kansallislintu on grenadanjuoksukyyhky, jonka uskotaan olevan saaren kotoperäinen laji. Väkänokkahaukka on yksi maailman pienimpiä haukkalajeja. Sen lisäksi saarilla elää petolinnuista myös tornipöllö, sääski ja viheltäjähiirihaukka. Grenadalta tavataan lisäksi kolme kolibrilajia, isokaarikolibri, antillientöyhtökolibri ja viherhuppukolibri. Saaren rantavesissä voi nähdä keisarifregattilinnun. Metsiköiden ja mangroveiden lintuja ovat muun muassa banaanikerttuli, grenadannapsu, tropiikkimatkija, ani ja mangrovekäki.
Gizmondo
Gizmondo on Tiger Telematicsin vuonna julkaisema käsikonsoli.
Konsoli ei käynyt kaupaksi, minkä takia yhtiö ajautui konkurssiin helmikuussa 2006, ja Gizmondon valmistus lopetettiin.
Pelit
Konsolille on tehty myös muutama peli suomalaisen Fathammerin toimesta.
Italian Grand Prix 1984
Italian Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta 1984 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden viides.
Aika-ajo
Nelson Piquet ajoi kauden seitsemännen paalupaikkansa. Hän kiersi Monzan 5,8 kilometrin mittaisen radan ajassa 1.26,585. Aika oli uusi rataennätys ja merkitsi 241,15 km/h keskinopeutta. Seuraavat lähtöruudut valloittivat Alain Prost, Elio de Angelis, Niki Lauda ja Teo Fabi. Keijo Rosberg oli aika-ajon kuudes.
Kilpailu
Niki Lauda jäi alussa sijalle kymmenen, mutta sitten hän alkoi ohitella muita. Kauden 14. osakilpailu ratkesi 43. kierroksella, kun kilpailua johtanut Patrick Tambay joutui keskeyttämään kaasupolkimeen tulleen vian vuoksi. Laudan voitto oli hänen uransa 24:s ja kauden viides. MM-sarjassa toisena oleva Alain Prost joutui keskeyttämään ajettuaan kolme kierrosta.
Keijo Rosberg ajoi uransa 80. GP:n ja joutui keskeyttämään. Keskeytys oli viides perättäinen. Ensin Rosbergin autosta hajosi turbo, jolloin moottorin teho putosi. Kahdeksannella kierroksella moottori hajosi lopullisesti. Williamsilla oli melkein valmiina uusi auto. Kukaan ei kuitenkaan tiennyt ajaisiko Rosberg sillä tämän kauden MM-osakilpailuissa, vai jäisikö ajot sillä testeihin.
Tsingeli
Tsingeli (Zingel zingel) on ahventen (Percidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Ulkonäkö ja koko
Tsingeli on ruumiinmuodoltaan solakka ja liereä, ja sillä on ahvenen tapaan kaksi selkäevää. Se kasvaa tavallisesti 15–20 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia tavataan Tonavassa ja sen sivujoissa. Se on melko harvinainen ja tulee saaliiksi melko harvoin.
Ravinto ja elintavat
Tsingeli on pohjakala, ja pysyttelee päivisin kivien alla piilossa. Öisin se etenee nykäyksittäin etsien ravintoaan, joka on hyönteisten toukkia, matoja, mätiä ja kalanpoikasia. Tsingelit kutevat maalis-huhtikuussa. Mätimunia niillä on noin 5 000.
Tonavankiiski
Tonavankiiski (Gymnocephalus schraetser) on ahventen (Percidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen pituus on tavallisesti 15–25, korkeintaan 30 senttimetriä. Tonavankiisket kutevat huhti-toukokuussa, ja mätimunia on noin 10 000. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Kirput
Kirput (Siphonaptera) on hyönteislahko, jonka lajit ovat nisäkkäiden ja lintujen loisia. Kirput kasvavat yleensä 1,5–4,5 millimetrin kokoisiksi. Ne lisääntyvät enimmäkseen eläinten pesissä ja aikuiset siirtyvät hyppäämällä eläimestä toiseen niiden ollessa tekemisissä keskenään. Kirppujen munat voivat säilyä pitkäänkin hyvissä oloissa.
Dm9
Dm9 (Porkkana-kiitojuna) oli Valtionrautateiden käytössä ollut, Valmet lentokonetehtaan vuosina 1965–1966 valmistama kolmevaunuinen dieselmoottorijuna. Valmistajan tuotenimi oli M-juna 2.
Kirput
Monet kirppulajit ovat erikoistuneet tiettyihin isäntäeläimiin, eivätkä ne tule pitkään toimeen muissa eläimissä, vaikka saattavatkin välillä purra myös muita lajeja. Jotkin kirput levittävät tauteja ja huonon hygienian oloissa nämä voivat olla suurempi haitta kuin itse kirput. Tunnetuin esimerkki kirppujen levittämästä taudista on rutto, joka levisi keskiajalla. Ruttoa levittivät mustarottien kirput, jotka olivat yleisiä ihmisasumuksissa ja purivat usein myös ihmisiä.
Dm9
Kaksi junayksikköä on museoituna Haapamäellä: numerot 5121–5122 ja 5123–5612–5124. Toista yksikköä kunnostettiin useita vuosia, mutta kunnostusprojekti on lopetettu keskeneräisenä.
Kirput
Kirppujen fossiiliaineisto on vähäistä. Jonkin verran löydöksiä on eoseeni- ja mioseenikautisista meripihkoista eli alle 56 miljoonan vuoden takaa. Lisäksi vuonna 2012 julkaistiin löydös jura- ja liitukaudella kiveen fossiloituneista, nykyisiin verrattuna jättiläismäisistä kirpuista. Etäisesti kirppuja muistuttavien hyönteisten fossiileja tunnetaan myös australialaisesta Koonwarran esiintymästä, joskin näiden yhteys nykyisiin kirppuihin on kyseenalainen.
Dm9
Historia
Rautatiehallitus tilasi vuonna 1961 yhteensä 15 Dm9-junayksikköä Helsingin lähiliikenteeseen. Tilauksiin tehtyjen muutoksien jälkeen lopulliseksi määräksi tuli 12 junaa, koska 3 junaa valmistettiinkin Dm8-sarjaan. Suunnittelussa pohjauduttiin Dm8-junien teknisiin ratkaisuihin, mutta sisustuksen tuli vastata paikallisliikennekäyttöä. Tärkeimmät ajo-ominaisuudet ja huippunopeus 140 km/h olivatkin yhtäläiset Dm8-junien kanssa. Rakenne poikkesi vain matkustamotilojen järjestelyjen, eteistilojen ja sivuovien rakenteen kohdalla. Samassa yhteydessä Valmet oli tarjonnut myös vaihtoehtoja kolmevaunuisista sähköjunista pohjautuen Dm9-junan korirakenteeseen ja ASEA:n sähkölaitteisiin.
Kirput
Anatomia
Kirput ovat sivusuunnassa litteitä, tummanruskeita ja siivettömiä ulkoloisia, jotka imevät ravinnokseen isäntäeläimen verta. Kirpuilla on muiden hyönteisten tapaan kolme jalkaparia, joista takimmaisin pari on hyvin kehittynyt ja mahdollistaa kirpun hyppäämisen isäntäeläimen karvoihin. Eri kirppulajit eroavat niiden kitiinipiikkirivien eli stenidioiden ja pään muodon perusteella. Kitiinipiikkirivejä voi olla kaksi; genaalikampa sijaitsee pään alareunassa ja pronotaalikampa pään ja keskiruumiin rajalla. Joiltakin lajeilta, esimerkiksi supikoiran kirpulta, molemmat kammat voivat puuttua kokonaan ja joillakin on vain toinen kammoista. Myös kampojen pituutta ja niiden piikkien määrää käytetään apuna lajintunnistuksessa. Naaraskirppu on suurempi kooltaan kuin uroskirppu ja kirput ovat normaalisti 1–6 millimetriä pituudeltaan.
Dm9
Historia
Dm9-junayksikkö koostui Dm8:n tapaan kahdesta ohjaamolla ja moottorilla varustetusta vetovaunusta ja yhdestä keskivaunusta. Tarvittaessa tällaisia yksiköitä voitiin kytkeä yhteen enintään kolme muodostaen yhdeksän vaunun pituisen junan. Risteysasemilla yksiköt saatettiin irrottaa toisistaan, jolloin ne jatkoivat matkaansa eri määräasemille. Yhteenkytkentä onnistui myös Dm8-sarjan kanssa.
Kirput
Elämänkierto
Kirppujen elämänkierto on täydellinen eli munasta kehittyy ensin toukkamuoto, joka luo nahkansa kahteen kertaan ennen koteloitumistaan. Kotelosta vapautuu sopivissa olosuhteissa aikuinen kirppu. Koko elämänvaiheen pituus on noin kolme viikkoa, mutta jos olosuhteet eivät ole otollisia, elämänkierto voi kestää jopa useita vuosia.
Dm9
Liikennöinti
Junia käytettiin lähiliikenteessä talvella 1965 Helsingistä käsin Kirkkonummella ja Riihimäellä. Kuukauden liikennöinnin jälkeen päätettiin koko valmistumassa oleva Dm9-sarja siirtää kaukoliikenteen palvelukseen. Päätös tehtiin jo ennen kuin kaikki junat oli valmistettu. Kaukoliikenteessä niillä ajettiin ensin Helsingistä Turkuun. Myöhemmin myös Vaasaan, Savonlinnaan ja Kuopioon. Lisäksi niillä ajettiin reittiä Naantali–Turku–Jyväskylä sekä joinain kesäviikonloppuina Helsingistä Hankoon.
Kirput
Kirppulajeja
Tunnetuimpia kirppulajeja lienevät
Dm9
Liikennöinti
Koska kaikki junat toimitettiin ilman kaukoliikenteen olennaista varustelua, tehtiin niihin jälkeenpäin muutostöitä. 1970-luvun alkupuolella kaikkien junien keskivaunuihin lisättiin keittiöt ja ensimmäisen luokan osastot kuten Dm8-junissa oli. Muutostöiden jälkeen voitiin junia käyttää samoilla reiteillä yhdessä Dm8-sarjan junien kanssa. Paikkamuutoksien jälkeen junassa oli yhteensä 200 paikkaa (2. lk: 178 ja 1. lk: 22), kun alun perin junassa oli 232 toisen luokan matkustajapaikkaa.