cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konecranes
Konecranes, Terex ja MHPS-kauppa (2015–2020)
Terex-kauppa toteutui virallisesti alkuvuonna 2017, jolloin sen satama- ja teollisuusnostolaitteet (MHPS) siirtyivät Konecranesille. Terexin liiketoiminnoista yhtiö maksoi noin 1,1 miljardia dollaria, josta 23 miljoonaa euroa käteisellä ja loput Konecranesin B-sarjan osakkeilla (yht. 19,6 miljoonaa kappaletta). Osakkeiden myötä Terexistä tuli Konecranesin suurin osakkeenomistaja 25 prosentin osuudella. Terexin äänivaltaa yrityksessä oli kuitenkin rajoitettu, se sai oikeuden nimittää kaksi jäsentä Konecranesin hallitukseen.
MHPS-liiketoimintojen hankinnalla Konecranes tavoitteli uusia synergioita, joiden tuli auttaa sitä ”uuden sukupolven nostolaiteyhtiön” luomisessa. Käytännössä yrityskaupan arvioitiin tuovan Konecranesille noin 140 miljoonan euron vuotuiset säästöt huoltotoimintojen yhdistämisestä kolmen vuoden sisällä. MHPS-kaupan jälkeen Konecranes-konserni työllisti maailmanlaajuisesti noin 19 000 ihmistä, joista noin 2 000 Suomessa. Konecranesin liikevaihdon arvioitiin kasvavan kaupan seurauksena 2,1 miljardista noin 3,5 miljardia euroon. Tavoitteeksi yhtiö asetti huoltomiesten määrän lisäämisen sadoilla ja tehtaiden rakenteisiin kerrottiin tulevan muutoksia.
Lokakuussa 2019 Konecranesilta lähteneen Routilan seuraajaksi valittiin yhdysvaltalais-saksalainen Rob Smith, joka oli toiminut johtajana esimerkiksi AGCOlla.
Tammikuussa 2020 Konecranes osti yhteistyökumppaninsa Jebsen & Jessenin osuuden MHE-Demag-yhteisyrityksestä, jonka ne olivat omistaneet puoliksi.
Smith aloitti työnsä helmikuussa 2020.
Konecranes ja Cargotec (2020–2022)
EU:n komissio hyväksyi Konecranesin ja Cargotecin pitkän harkinnan jälkeen helmikuussa 2022. Kiinan viranomaiset olivat hyväksyneet kaupan jo aiemmin. Maaliskuussa Britannian kilpailuvirasto CMA kuitenkin esti Konecranesin ja Cargotecin yhdistymisen, sillä yhdistyminen olisi sen mukaan aiheuttanut kilpailun vähentymistä Britanniassa.
Konecranes (2022–)
Kesäkuussa 2022 Konecranes nimitti uudeksi toimitusjohtajakseen Anders Svenssonin. Hän oli aiemmin työskennellyt Sandvikin johtajana.
Organisaatio
thumb|Konecranes SMARTON-vinssi Konecranes on jakautunut kolmeen liiketoiminta-alueeseen: Kunnossapito, teollisuuslaitteet ja satamaratkaisut. Vuonna 2016 konsernin liikevaihdosta noin 45 prosenttia tuli huollosta ja muista palveluista. Konecranes valmistaa itse kaikki nosturin kriittiset komponentit ja järjestelmät. Hyvinkään tehtailla tehdään niiden lisäksi myös vaihdelaatikoita ja sähkökaappeja eli ohjausjärjestelmiä.
Kunnossapito
Konecranesilla on 50 maassa toimiva huoltopisteverkosto, jonka palveluihin kuuluu kunnossapito- ja varaosapalvelut kaikenmerkkisille teollisuusnostureille, nostimille ja satamalaitteille.
Satamaratkaisut
thumb|RTG-testinosturi Konecranesin Hyvinkään-tehtaalla Satamaratkaisut-liiketoiminta-alue tuottaa kontinkäsittelylaitteita, telakkanostureita, siirrettäviä satamanostureita ja raskaita trukkeja. Tuotteita myydään Konecranes-tuotemerkin alla, minkä lisäksi käytössä ovat alabrändit Konecranes Gottwald, Konecranes Noell ja Konecranes Liftace. Kontinkäsittelylaitteet sisältävät pyörillä kulkevat RTG-nosturit, STS-satamanosturit, kiskoilla kulkevat RMG-nosturit, automaattiset ASC-pinoamisnosturit, konttilukit, Sprinter Carrier- järjestelmät ja trukit. Telakkatoimintaan satamaratkaisut tarjoaa muun muassa Goliath Gantry -nostureita laivalohkojen kokoonpanoon.
Omistajat
Konecranesin viisi suurinta osakkeenomistajaa (tilanne 31.1.2023).
Luukiillesuomuiset
Luukiillesuomuiset eli luuganoidit (Holostei) on kehittyneisiin luukaloihin kuuluva viuhkeväisten osaluokka, joka sisältää luuhaukikalat ja amiakalat.
Eklektinen
Eklektisyys (kreikan kielen ἐκλεκτικός eklektikós 'valikoiva') kuvaa suuntausta tai teoriaa, joka yhdistelee vaikutteita eri suuntauksista tai teorioista. Eklektisyyttä voi esiintyä esimerkiksi filosofiassa ja taiteessa.
Eklektismi on suuntaus, esimerkiksi taidesuuntaus, joka yhdistelee eri suuntauksia. Eklektikko on henkilö, joka yhdistelee eri suuntauksia.
Filosofiassa ja maailmankatsomusopissa
Filosofiassa eklektismi tarkoittaa parhailta tuntuvien osien valitsemista eri filosofisten koulukuntien opeista. Eklektismi oli yleistä antiikin filosofiassa, erityisesti hellenistisessä filosofiassa sekä myöhäisantiikin aikana, sillä ajatusten poimiminen yhtä lailla esimerkiksi sekä platonistisesta, stoalaisesta että aristotelisesta ajattelusta oli mahdollista ja yleistä. Tunnettuja eklektikkoja ovat muun muassa Panaitios, Poseidonios, Cicero ja Plutarkhos sekä monet uusplatonismin edustajat. Diogenes Laertios mainitsee Potamon Aleksandrialaisen perustaneen eklektisen koulukunnan.
Maailmankatsomusten suhteen eräs esimerkki eklektisyydestä on eklektinen pakana, joka muodostaa maailmankuvansa pakana- tai muiden uskontojen osista ja/tai omista kokemuksistaan. Esimerkiksi eklektinen wicca muodostaa maailmankuvansa osin traditionaalisen wicca-perinteen mukaan, osin omien käsitystensä mukaan.
Psykologiassa
Psykologia jakautuu erilaisiin koulukuntiin, joita harva psykologi suoraan edustaa. Moni heistä kuvaa omaavansa eklektisen näkemyksen eli pyrkii yhdistämään eri koulukuntien näkemyksiä toisiinsa. Mm. terapeuttisessa työssä toisen koulukunnan tekniikoita käytetään, vaikka itse edustaisi puhtaammin kilpailevaa koulukuntaa. Vastaavia ilmiöitä on myös muissa tieteissä.
Taiteessa
thumb|250px|[[Suomen kansallismuseo Helsingissä edustaa eklektismiä arkkitehtuurissa.]]
Taiteessa eklektismi tarkoittaa eri suunnista saatuja vaikutteita yhdistelevää tyyliä tai toisilta taiteilijoita saatuja tyylejä tai muita lainoja yhdistelevää tekotapaa. Antiikin reetorien mukaan mestariteos voidaan luoda yhdistelemällä suurten mestareiden teosten parhaita piirteitä. Giorgio Vasari toisti saman Taiteilijaelämäkerroissaan. Eklektismi oli suosittua 1800-luvun lopulla varsinkin arkkitehtuurissa, jossa saatettiin yhdistellä varsinkin eri kertaustyylejä, kuten uusgotiikkaa, uusklassismia tai uusrenessanssia.
Taiteessa eklektikko on taiteilija, joka yhdistelee eri taiteilijoiden tyylejä. Sanan käyttöön liittyy usein taiteilijan omaperäisyyden puutetta korostava sävy.
Vääryyttä!!1!
Vääryyttä!!1! on Apulannan single, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2011.
Mortification
Vuoden 1994 Bloodworld on yhtyeen kaupallisesti menestynein julkaisu. Ajanjaksolle mahtuu myös yhtyeen ainoan alkuperäisjäsenen ja johtohahmon Steve Rowen leukemiaan sairastuminen, ja siitä pari vuotta vienyt täysi toipuminen. Yhtye julkaisee tuotoksiaan markkinoille tasaiseen tahtiin, vaikka ainakaan kriitikkoja eivät ole enää innostaneet julkaisut vuoden 1996 EnVision EvAngelenen jälkeen. Vuosien jälkeen yhtye on säilyttänyt asemansa "jonkinlaisena supertähtenä kristillisissä metallipiireissä", ja Mortificationia on kutsuttu nykyisissä viestimissä "death metal -piirien legendaksi". Yhtye palasi sittemmin death ja thrash metal -tyyliinsä.
Perustaminen ja esikoisalbumi
Basisti Steve Rowe soitti alun perin vuonna 1985 perustetussa klassista metallia soittaneessa yhtyeessä nimeltä Light Force, joka menestyi kohtalaisesti kotimaassaan. Yhtye hajosi julkaistuaan albumit Battlezone (1987) ja Mystical Thieves (1988). Rowe kuitenkin tapasi pian rumpali Jayson Sherlockin ja kitaristi Cameron Hallin. Liityttyään yhtyeeseen he äänittivät ja julkaisivat ensimmäisen demonsa nimeltä Break the Curse (1990), jolla musiikkityyli oli siirtynyt raskaamman thrash metalin puoleen. Uuden rankemman tyylin vuoksi yhtye päätti vaihtaa nimensä Mortificationiksi sopimaan paremmin extreme metaliin.
Vuonna 1991 Michael Carlisle paikkasi Cameron Hallin kitaristina. Mortification sai levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Intense Records -levy-yhtiön kanssa, ja yhtye äänitti esikoisialbuminsa Mortification tuottajanaan Vengeance Risingin Roger Martinez. Musiikkityyli muuttui enemmän brutaaliksi death-thrash metaliksi. Vaikka yhtyeen visio oli yhdistää death- ja power metal, ajautui Mortification 1990-luvun alun death-grind-villityksen mukana soittamaan pian death metalia ja grindcorea. Monet albumin kappaleista olivat uudelleenkirjoitettuja versioita Break the Curse -demolta, mutta kitarat viritettiin mataliksi ja tempoa nopeutettiin. Myös vokalisointi vaihtui matalaksi murinaksi. Yhtye herätti huomiota albumillaan. Albumin kansikuva, jossa on kuvattu kadotuksen tulinen järvi, herätti närkästystä joissain kristillisissä piireissä ja siitä on olemassa maltillisempi versio, jota levitettiin erityisesti kristillisiin kirjakauppoihin. Allmusicin mukaan yhtye "pyrki tuomaan myönteisen vaihtoehdon perinteisille death metal -yhtyeille kuten Carcass, Death ja Obituary" ja että "vuoden 1990 esikoisalbuminsa voimin Mortification sai kotimaassaan Australiassa pian maineen yhtenä äänekkäimmistä ja nopeimmista yhtyeistä lähimain".
Scrolls of the Megilloth ja Post Momentary Affliction
Vuonna 1992 Mortification sai levytyssopimuksen Nuclear Blast Records -levy-yhtiön kanssa, jonka hallussa oli joitain aikansa nimekkäimpiä ja menestyneimpiä death metal -yhtyeitä. Hiottuaan uutta raskaampaa kappalemateriaaliaan Mortification julkaisi toisen albuminsa Scrolls of the Megillothin. Albumista tuli menestys, ja sitä pidetään kristillisissä metallipiireissä klassikkona. Steve Rowe osoitti olevansa taitava death metal -laulaja. Allmusicin mukaan albumi "toi yhtyeelle hieman huomiota metallimusiikin alakulttuurissa" ja "sisältää joitain pelottavimmista koskaan äänitetyistä lauluäänistä".
Bloodworld
Mortification äärimetallityylien ehdottoman erikoinen sekoitus alkoi erottaa heidät muista, keskenään samanlaisilta kuulostavista yhtyeistä ja laajensivat sen ansiosta yleisöään, sillä pian Mortificationia alettiin pitää innovatiivisina uudistajina eikä jäljittelijöinä. Vuonna 1994 Mortification julkaisi seuraavan albuminsa nimeltä Bloodworld, joka osoittautui yhtyeen kaupallisesti menestyneimmäksi julkaisuksi. Kokoonpanomuutos johti tyylin vaihtumiseen moderniin groove metaliin ja thrash metaliin, jossa oli vaikutteita hardcore punkista, pitäen kuitenkin kiinni death metal -juuristaan. Bloodworld sai ylistäviä arvioita Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Horror Infernal Magazine antoi albumille täydet 13 pistettä 13:sta. Yhtye teki menestyksekkäitä kiertueita Australian ulkopuolella yhtyeiden, kuten Napalm Death, Entombed ja Sick of It All kanssa sekä myi näitä yhtyeitä enemmän oheistuotteita. Joulukuussa 1994 sekä rumpali että kitaristi jättivät Mortificationin henkilökohtaisista syistä. Steve Rowe kuitenkin vei Yhdysvaltojen kiertueen loppuun kahden kanadalaisen sessiomuusikon avustuksella. Samoihin aikoihin Nuclear Blast julkaisi uudelleen demon Break the Curse uudelleenmiksattuna ja Butchered Mutilation -bonusraidan kera.
Primitive Rhythm Machine ja EnVision EvAngelene
Yhdysvalloissa ollessaan Steve Rowe alkoi työstää seuraavaa albumia. Jatkuvien kokoonpano-ongelmien vuoksi elokuussa 1995 julkaistu albumi Primitive Rhythm Machine jouduttiin äänittämään lukuisien sessiomuusikoiden avustuksella. Rummut soitti Bill Rice ja kitaroinnista vastasivat Jason Campbell, Dave Kellogg ja George Ochoa, joka oli soittanut aiemmin yhtyeessä Deliverance. Ochoa myös toimi tuottajana Primitive Rhythm Machinen äänityssessioissa ja sai aikaan Mortificationin muista albumeista erottavan äänimaailman levylle. Albumilla on yhdistetty elementtejä jokaisesta tyylistä, jota yhtye oli siihen mennessä soittanut death metalista thrash metaliin ja groove metaliin.
Vailla kiinteää kokoonpanoa vuonna 1995 Steve Rowe haki uutta rumpalia ja kitaristia yhtyeeseen. Rumpaliksi liittyi pitkäaikainen roudari Keith Bannister, joka oli kääntynyt kristinuskoon ensimmäisen Mortificationin kiertueen aikana vuonna 1990. Bannister oli oppinut soittamaan Mortificationin ollessa kiertueella ja Steve Rowen huomatessa hänen kehityksen, valitsi hänet pian rumpaliksi. Kitaristin paikan täytti Lincoln Bowen. Syyskuussa 1995 yhtye aloitti viisiviikkoisen Euroopan kiertueen ja kokoonpano osoittautui yhdeksi yhtyeen vahvimmista. Palattuaan Australiaan marraskuussa 1995 yhtye alkoi työstää materiaalia seuraavalle albumille. Kokoonpano äänitti marraskuun 1995 lopulla uransa kunnianhimoisimman albumin, EnVision EvAngelenen, joka julkaistiin heinäkuussa 1996. Albumilla sekoittuu elementtejä klassisesta metallista, power metalista ja thrash metalista. Ensimmäinen kappale on yli kahdeksantoistaminuuttinen eeppinen kokonaisuus, joka kertoo Kristuksen ristiinnaulitsemisesta enkelin näkökulmasta. Albumin kappaleista julkaistiin myös VHS musiikkivideokokoelma nimeltä EnVidion (1996). Samana vuonna Steve Rowe julkaisi kirjoittamansa romaanin "Minstrel".
Rowe Productions
Suosion innostamana Steve Rowe perusti oman levy-yhtiön, Rowe Productionsin, joka julkaisi monen myöhemmin merkittäväksi kohonneen kristillisen metalliyhtyeen, kuten Extolin, Antestorin, Gromsin ja Schaliachin ensituotokset kokoelmalla Northern Lights: Norwegian Metal Compilation. Tässä vaiheessa julkaistiin myös kokoelma-albumi Mortificationin vanhemmasta tuotannosta, The Best of Five Years (1996). Se sisältää kaksi kappaletta yhtyeen jokaiselta albumilta ja esitteli Mortificationin innovatiivista uraa sekä vanhoille, että uusille faneille. Kokoelma oli viimeinen albumi, jota julkaistiin myös Intense Recordsin kautta.
Myöhemmin julkaistiin kaksi live-EP:tä Noah Sat Down and Listened to the Mortification Live EP While Having a Coffee ja Live without Fear. Toisin kuin yhtyeen Live Planetarium -livealbumi, nämä äänitettiin eräässä pienessä klubissa karkealla tuotantolaadulla.
Triumph of Mercy ja Hammer of God
Vuonna 1997 Steve Rowe altistui leukemialle, joka piti häntä otteessaan seuraavat puolitoista vuotta. Useita leikkauksia oli edessä eikä hän kyennyt keskittymään musiikkiin. Huolimatta näennäisesti epäonnistuneesta luuydinsiirrosta, Rowe jäi kuitenkin henkiin. Sairaus heikensi häntä merkittävästi eikä häneltä luonnistunut entisenlainen vokalisointi vähään aikaan. Leukemian jättämien vaikutusten takia Rowen varoja kului kuntoutus- ja jälkihoitokustannuksiin sekä joutui menojen vuoksi jossain vaiheessa myymään oman studionsakin. Mortification ei nykyisin keikkaile paljoa Australian ulkopuolella johtuen Rowen vaihtelevasta terveydentilasta. Pahimpien vaiheiden jälkeen Mortification äänitti ja julkaisi Triumph of Mercy -albumin vuonna 1998. Yhdysvalloissa sen julkaisi Rowe Productions ja Euroopassa Nuclear Blast. Aiheeltaan albumi käsittelee Rowen ja yhtyeen kokemuksia aikana jolloin hän kamppaili leukemiaa vastaan. Tyyliltään albumi on groove metalia ja thrash metalia. Samaa tyyliä jatkoi myös seuraavan vuoden albumi Hammer of God (1999). Mortification teki kiertueen ulkomailla tukeakseen albumin myyntiä ja he esiintyivät jopa Suomessa, Tampereella 4. heinäkuuta 1999 Tullikamarin Pakkahuoneella, jossa lämmittely-yhtyeenä esiintyi Deuteronomium. Mortificationia haastateltiin myös tuolloin toimineessa Jyrki-ohjelmassa. Yhtyeen settilista koostui pääasiassa Hammer of God -albumin kappaleista.
Relentless
Asiat kuitenkin muuttuivat kun kitaristit Jeff Lewis ja Mick Jelinic liittyivät yhtyeeseen ja vuonna 2002 he julkaisivat albumin Relentless. Albumilla Mortification palasi jokseenkin lähemmäs vanhaa, raskaampaa tyyliään sekoittaen osin thrash metalia ja osin klassista metallia. Tässä vaiheessa Rowe oli aikonut myös muuttaa yhtyeen nimen takaisin Light Forceksi mutta hänen lähipiirinsä toverit rohkaisivat jatkamaan Mortification-nimellä. Yhtye soitti muutaman livekeikan kunnes Jeff Lewis jätti Mortificationin.
Brain Cleaner ja Erasing the Goblin
Vuonna 2004 entinen Cybergrind-yhtyeen rumpali Michael Forsberg liittyi Mortificationin riveihin ja he äänittivät monien fanien mieliksi raskaimman albuminsa kymmeneen vuoteen, Brain Cleanerin. Albumi on tyyliltään nopeaa thrash metalia, joka sisältää runsaasti aineksia death metalista ja groove metalista.
Joulukuun 2005 ja tammikuun 2006 välisenä aikana yhtye äänitti viimeisintä albumiaan alustavalla nimellä Impaling the Goblin, ilmoittaen lehdistötiedotteissa palaavansa debyyttialbuminsa tyyliseen death ja thrash metaliin. Michael Forsberg lähti yhtyeestä kesken äänitysten ja hänet paikkasi Damien Percy. Levytyssessioiden jälkeen albumi miksattiin ja masteroitiin 454 Studiossa helmikuussa 2006. Yhtye teki sopimuksen saksalaisen MCM Musicin kanssa, joka julkaisisi albumin laajemmille markkinoille. Erinäisten sekaannusten vuoksi albumin nimi vaihdettiin kuitenkin Erasing the Gobliniksi ennen julkaisua. Ennen laajempaa julkaisua Rowe Productions painatti albumia rajoitetun 1000 kappaleen erän maaliskuussa 2006 eri kansitaiteella kuin MCM Musicin versiossa. Albumi sai myönteisen vastaanoton ja monet pitävät sitä yhtyeen raskaimpana levytyksenä vuosiin. Jotkut ovat verranneet kappaleita kuten Way Truth Life pidennetyiksi versioiksi debyyttialbumin lyhyistä grindcore-raidoista kuten Turn.
Varhain vuonna 2008 puolalainen Metal Mind Productions uudelleenjulkaisi yhtyeen 9 varhaista albumia. Kesällä 2008 Steve Rowe ilmoitti yhtyeen verkkosivuilla, että rumpali Damien Percy jätää yhtyeen 3 vuoden yhteistyön jälkeen, ja tilalle tulee Dave Kilgallon, joka soittaa yhtyeissä Grave Forsaken ja Scourged Flesh.
The Evil Addiction Destroying Machine ja Scribe of the Pentetauch
6.kesäkuuta ilmoitettiin, että Mortification julkaisee uuden albumin vuonna 2009 5.lokakuuta, uutisoitiin, että yhtye tekee demon albumia varten. 4. helmikuuta Rowe ilmoitti, että albumin nimeksi tulee The Evil Addiction Destroying Machine. Albumi julkaistiin kesäkuun alussa. Rowe on nimittänyt albumin musiikkia "easy listening thrashiksi". Viestissä The Metal Resourcelle Rowe on kertonut The Evil Addiction Destroying Machinen vastaanotosta: "Kuten kaikki uudet Mortti-julkaisut, tämäkin on saanut vaihtelevaa palautetta, ja aika mustavalkoista sellaista. Jotkut todella pitävät albumista ja jotkut eivät todellakaan pidä siitä. Mutta tiesin, että yhtyeen soudin uudistaminen olisi vaarallinen ja jännittävä veto!"
Luettelo pikkuplaneetoista: 41001–42000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 41001:stä ja päättyen 42000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mortification
The Evil Addiction Destroying Machine ja Scribe of the Pentetauch
Vuoden 2010 alussa Rowe aloitti sivuprojektin nimeltä Wonrowe Vision, jossa hänen on yhtyeen lehdistötiedotteiden mukaan tarkoitus ilmaista klassisia rock 'n' roll ja punk -kiinnostuksiaan Mortificationin sijasta. Rowen mukaan Mortificationin seuraava albumi palaa jälleen lähemmäs kolmen ensimmäisen albumin tyyliä. Vuonna 2012 yhtye julkaisi ep:n Scribe of the Pentetauch.
Vastaanotto ja perintö
Yhtyeen levyjä on myyty Yhdysvalloissa ja Euroopassa yli 250 000 kappaletta. Australilainen rockmusiikin historioitsija Ian McFarlane kirjoittaa vuoden 1999 Encyclopedia of Australian Rock and Pop -teoksessa: "1990-luvun alussa Mortification tuli kansainvälisesti tunnetuksi Australian johtavana kristillisyyden innoittamana death metal -yhtyeenä. Kristillinen death metal: varmasti ristiriitainen käsitteenä mutta vain asiaan perehtymättömille. Mortification yhdisti menestyksekkäästi alavireiset moukaririffit ja karkean vokalisointityylin, jotka tavallisesti kuuluvat death ja thrash metal -lajeihin, myönteisillä ja hengellisesti mieltäylentävillä sanoitusaiheilla."
John J. Thompson toteaa kirjassaan Raised by Wolves - The story of Christian rock, että Mortificationin aloitettua Steve Rowella "oli yht'äkkiä yksi maailman uskottavimmista kristillisistä death metal -yhtyeistä hallussaan". Thompson kuvaili Mortificationia "yhdeksi raskaimmista yhtyeistä, joka on aloittanut kristillisessä yhteisössä" ja nimitti yhtyeen albumeita "häpeämättömän evankelioiviksi death metal -rykäyksiksi".
Lagonda Taraf
Lagonda Tarafia suunniteltiin valmistettavan 200 kappaletta, mutta lopulta sitä myytiin vain 120 kappaletta.
Mortification
Vastaanotto ja perintö
Tutkija Keith Kahn-Harris mainitsee yhtyeen kirjassaan Extreme Metal, käsitellessään extreme metal -yhteisön sosiaalisia kuvioita: "Avoimen kristilliset yhtyeet kuten Mortification saavat usein voimakasta arvostelua, jos niiden musiikki nähdään alisteisena niiden poliittisille sitoumuksilleen." Kahn-Harris huomauttaa, että "harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta kristilliset yhtyeet tapaavat olla rajoitettuna omiin, pitkälti autonomisiin piireihinsä." Hän toteaa, että "musiikkia ja yhteisöä ei voi koskaan erottaa voiman ja pääoman virroista, joten epäpoliittinen yhteisö on mahdottomuus. [...] Yhteisö on kietoutunut voiman ja pääoman suhteisiin, huolimatta suhteellisesta autonomiastaan kenttänä."
Australilaisten toimittajien Gary Garsonin ja Peter Schultzin tietojen mukaan Mortification on Australian menestynein extreme metal -yhtye ja maailman menestynein kristillinen extreme metal -yhtye. Yhtyeen 3. ensimmäistä albumia arvostetaan niiden death metal -saavutuksistaan. Blood World oli kaupallinen menestys ja EnVision EvAngelene sai musiikillista arvostusta. Blood World -kiertueen aikana Napalm Deathin, Sick of it Allin ja Entombedin kanssa yhtye soitti suurille yleisöille, ja myi enemmän oheistuotteita kuin muut esiintyjät. Yhtyeen jäsenet on tunnustettu taitaviksi muusikoiksi, ja kristilliset metalliyhtyeet, joihin Mortification on vaikuttanut, ovat tehneet tribuuttialbumeita Mortificationille. Vuosien jälkeen yhtye on säilyttänyt asemansa "jonkinlaisena supertähtenä kristillisissä metallipiireissä", ja Mortificationia on kutsuttu nykyisissä viestimissä "death metal -piirien legendaksi".
Steve Rowen leukemian jälkeiset albumit ovat saaneet keskinkertaisia arvioita viestimissä, mutta ne ovat silti myyneet hyvin. Eräs arvostelija kirjoittaa, että "heikoin lenkki nykypäivän Mortificationilla on mielestäni sanoitukset. Ne ovat vain jotenkin naiiveja ja hassuja välillä. Vanhoilla levyillä syntiset kiljuivat helvetin tuskissa, Saatanaa teurastettiin; retoriikka oli paljon sopivampaa raa'an musiikin henkeen. Ilmeisesti sairastettu syöpä ja perheenisänä oleminen on rauhoittanut Rowea liikaa. Tosin vanhoilla levyillä vanhat jäsenet Jayson Sherlock ja Mick Carlisle kynäilivät paljon tekstejä." Arvostelijan mielestä leukemian jälkeiset levyt ovat lähinnä "avuttomasti rääyttyä power metal -vaikutteista 'extreme' metalia."
The Metal Observerin Chris Kraemer on sitä mieltä, että yhtyeen "musiikin taso meni suoraan alamäkeen Post Momentary Afflication jälkeen", ja että Mortificationista tuli yksinkertaisesti "keskivertoa huonompi thrash metal -yhtye". Hän lisää vuoden 2006 jutussa, että "Hän joka kuuntelee [Mortificationin] viimeisimpiä levyjä valitsemassaan levykaupassa, antaa niiden kadota hyllyjen sekaan parin minuutin kuluttua ja pyyhkii yhtyeen nimen mielestään. Myönnetään, albumeilla Hammer of God ja The Silver Cord is Severed on 1 tai 2 hyvää kappaletta, mutta metallimusiikin maailma saattaa pärjätä ilman niitäkin. Kuitenkin Steve Rowen johtama trio kuului (white-)death metalin eliittiin 14 vuotta sitten ja julkaisi klassikkoalbumin Scrolls of the Megilloth."
Torquato Tasso (näytelmä)
Näytelmän sisältö
Näytelmä sijoittuu kevätpäivään noin vuonna 1577 Belriguardoon, Ferraran herttuan Alfonso II:n kesäasunnossa. Draaman aiheena on nuoren Tasson rakkaus Esten prinsessaa eli herttuan sisarta kohtaan sekä runoilijan rooli hoviyhteiskunnassa. Prinsessa jättää näytelmän kuluessa Tasson lopullisesti, ja Tasso tuntee musertavaa yksinäisyyttä. Hän ei pääse yli tästä menetyksestä.
Suomennos
Näytelmän suomensi Juhani Siljo ja se ilmestyi vuonna 1913. Vuonna 1965 ilmestyi tarkistettu suomennos, jonka tarkastajana oli Otto Manninen.
Hönö
Hönö on saari ja taajama Öckerön kunnassa, Göteborgin saaristossa, Ruotsin länsirannikolla. Se on kunnan suurin taajama. Pinta-alaltaan Hönö on 296 hehtaarin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 5 000.
Pukinmäen rautatieasema
Pukinmäen rautatieasema (,, aikaisemmin Boxbacka järnvägsstation) on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen rautatieasema rataosalla. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Helsingin keskustasta Kehä 1:n ylittävällä sillalla Koillis-Helsingissä. Se palvelee Pukinmäen kerrostalolähiötä sekä Savelan asuinaluetta. Asema sijaitsee Oulunkylän ja Malmin asemien välissä.
Asema avattiin 1886 alun perin seisakkeeksi nykyisen aseman eteläpuolelle. Seisake palveli Pukinmäen kartanon asukkaita ja kesävieraita. Myöhemmin alueen väestön kasvaessa alueelle rakennettiin asemarakennus, joka 24 vuoden päästä valmistumisestaan osoittautui liian pieneksi. Siksi asemalle rakennettiin uusi hirsirakenteinen asemarakennus, joka palveli matkustajia aina 1980-luvulle asti. Pääradan matkustajamäärien kasvaessa 1980-luvun alussa uusi asema rakennettiin nykyiselle paikalle Kehä 1:n ylittävälle sillalle, jolle rakennettiin teräsbetonista uusi asema ja asemarakennus, joka upotettiin radan vieressä olevaan penkereeseen. VR lakkautti lipunmyynnin asemalla kesäkuun alussa vuonna 2000 ja myi lipunmyyntitilat ravintolayrittäjälle.
Yleistä
Asemaa käyttää noin 5 400 (ark., 2012) matkustajaa päivässä. Asemalla liikennöivät päivisin I- ja P-junat Helsinkiin ja Lentoasemalle sekä K-junat Helsinkiin ja Keravalle. Yöaikaan asemalla liikennöi Helsingin ja Riihimäen välillä T-yöjuna. Junat liikennöivät arkisin noin klo 4.00–1.30. Viikonloppuisin junaliikenne alkaa myöhemmin ja kestää perjantaisin ja lauantaisin aina aamuyöhön asti. Matka Helsingin keskustaan kestää noin 12 minuuttia. Junien vuoroväli vaihtelee 10–30 minuutin välillä.
Asemalla on neljä raidetta ja kolme laituriraidetta, jotka on numeroitu 1, 3 ja 4. Käytössä ovat kuitenkin vain laiturit 3 ja 4. Pukinmäen asemalla pysähtymättömät kaukoliikenteen junat käyttävät raiteita 1 ja 2. Siksi laituri numero 1 on suljettu. Helsinkiin suuntaava lähijunaliikenne lähtee yleensä laiturilta 4 ja Tikkurilan sekä Keravan suuntaan lähtevät laiturilta 3. Asemalle johtavat sisäänkäynnit sijaitsevat Eskolantien ja Savelan puoleisissa alikulkutunneleissa sekä Kehä 1:n ylittävällä sillalla.
Rautatien tulo
Suomen ensimmäinen rautatie Helsingistä Hämeenlinnaan linjattiin kulkemaan Pukinmäen kautta. Maan ensimmäinen rautatiesilta rakennettiin vuonna 1860 Pukinmäen ja Oulunkylän välille Vantaanjoen yli. Alkuperäinen silta oli puurakenteinen, ja sen siltajänne hankittiin Englannista. Vuosisadan vaihteessa silta muutettiin rautarakenteiseksi samalla, kun rataosalle rakennettiin toinen raidepari.
Pukinmäen seisake
Malmille avattiin 1871 sotilaskäyttöön tarkoitettu rautatieasema, joka muutettiin yleiseksi asemaksi vuonna 1873. Malmin ensimmäinen asemarakennus rakennettiin vuonna 1878, ja Pukinmäen asukkaat käyttivät sitä ennen kuin saivat oman seisakkeensa. Malmin aseman jälkeen vuorossa oli Oulunkylän seisake, joka avattiin vuonna 1882.
Theopompos
Theopompos (s. n. 380 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija ja reettori.
Elämä
Theopompos oli kotoisin Khioksesta. Varhaisessa nuoruudessaan Theopompos vaikuttaa viettäneen jonkun aikaa Ateenassa yhdessä isänsä kanssa, joka oli karkotettuna spartalaismielisyytensä vuoksi. Ateenassa hänestä tuli Isokrateen oppilas, ja hän eteni nopeasti retoriikassa. Isokrateen kerrotaan sanoneen, että Eforos olisi tarvinnut kannuksia mutta Theopompos suitset (Cicero, Brutus, 204). Täsmälleen samaa tarinaa kerrotaan Platonista, jonka kerrotaan sanoneen samaa koskien Ksenokratesta ja Aristotelesta.
Theopompos vaikuttaa kirjoittaneen ensin epideiktisiä puheita, jossa hän oli niin taitava, että sai joskus vuosina 352-351 eaa. puhujapalkinnon, jonka Artemisia II Karialainen myönsi miehensä kunniaksi, vaikka itse Isokrates oli kilpailijoiden joukossa. Opettajansa neuvosta hänestä tuli lopulta historioitsija, sillä hän sopi siihen laajan ihmsten ja paikkojen tuntemuksensa vuoksi. Aleksanteri Suuren avulla hän saattoi palata Khiokseen vuonna 333 eaa, ja hän toimi jonkun aikaa synnyinkaupunkinsa aristokraattisen puolueen yhtenä johtajana. Aleksanterin kuoltua hänet karkotettiin uudelleen ja hän pakeni Ptolemaioksen luo Egyptiin. Siellä hän sai jossain määrin kylmän vastaanoton. Hänen kuolemansa ajankohtaa ei tiedetä.
Pukinmäen rautatieasema
Pukinmäen seisake
Aloite Pukinmäkeen rakennettavasta seisakkeesta tuli Sonabyn tilalta. Valtioneuvoksen poika Hjalmar von Bonsdorff oli kyllästynyt siihen, että Helsinkiin mentäessä piti ajaa hevoskyydillä Malmille. Myös muissa taajamissa esitettiin vastaavanlaisia toivomuksia pysäkkien saamisesta. Silloin liikenteen lisäämistä hidastivat kalustopula ja kiskojen huono laatu.
Theopompos
Teokset
Theopompoksen teoksia ei ole säilynyt nykyaikaan. Ne olivat enimmäkseen historiallisia. Monet myöhemmät kirjailijat ovat lainanneet niitä. Teoksiin kuuluvat:
Pukinmäen rautatieasema
Ensimmäinen asemarakennus
pienoiskuva|Pukinmäen suojeluskuntalaisia odottamassa junaa ensimmäisellä asemarakennuksella vuonna 1919. Kun Pukinmäkeen muutti työläisiä, junan käyttäjämäärät kasvoivat ja alueelle rakennettiin asemarakennus vuonna 1910. Rakennus oli pieni ja suorakaiteen muotoinen. Tyyliltään se muistutti muita sen ajan rautatieasemia taitekattoineen ja kaartuvine räystäineen. Asemalla oli lipunmyynnin lisäksi pieni odotussali. Myöhemmin asemarakennuksen eteläpuolelle rakennettiin pieni puinen kioski, josta Rautatiekirjakauppa myi muun muassa lehtiä ja makeisia. Pukinmäkiläiset ehdottivat vuonna 1924 Valtionrautateille aitaa kiskojen väliin liikenneturvallisuuden lisäämiseksi ja ojaa radan alikulun kohdalle vedenjuoksutusta lisäämään. Lisäksi Pukinmäen seisakkeelle ehdotettiin kappaletavaran vastaanottoasemaa. Valtionrautatiet ei innostunut ehdotuksista ja lopulta hylkäsi ne.
Theopompos
Teokset
A far more elaborate work was the history of Philip's reign (360‑336), with digressions on the names and customs of the various races and countries of which he had occasion to speak, which were so numerous that Philip V of Macedon reduced the bulk of the history from 58 to 16 books by cutting out those parts which had no connection with Macedonia. It was from this history that Trogus Pompeius (of whose Historiae Philippicae we possess the epitome by Justin) derived much of his material. Fifty-three books were extant in the time of Photius (9th century), who read them, and has left us an epitome of the 12th book. Several fragments, chiefly anecdotes and strictures of various kinds upon the character of nations and individuals, are preserved by Athenaeus, Plutarch and others. Of the Letter to Alexander we possess one or two fragments cited by Athenaeus, animadverting severely upon the immorality and dissipations of Harpalus.
Pukinmäen rautatieasema
Nimikiista
pienoiskuva|Pukinmäen suomalaiset -yhdistys tilasi peltisen kyltin, jossa luki aseman nimi suomeksi. Lopulta kyltti päätyi Aarne Laitakari pihalle moottoripyöräkatoksen reunaan kiinni. Pukinmäki oli ollut perinteisesti ruotsinkielistä seutua, mutta muuttoliike kasvatti nopeasti suomenkielisten määrää. Kirjurien oli tapana kirjoittaa satojen vuosien ajan ruotsin sanoissa kirjainyhdistelmä ”ck” yleensä lyhennettynä ”x:ksi”. Vuosina 1910–1920 alettiin tutkia, mikä oli paikkakunnan ruotsinkielisen nimen kantasana. Filosofian maisteri Aarne Europaeus selvitti historiallisten dokumenttien perusteella, että kantasana oli ”bock” eli pukki, eikä ”box” eli säiliö tai huone.
Theopompos
Teokset
The Attack upon Plato, and the treatise On Piety, which are sometimes referred to as separate works, were perhaps only two of the many digressions in the history of Philip; some writers have doubted their authenticity.’ The libellous attack (the "three-headed") on the three cities—Athens, Sparta and Thebes—was published under the name of Theopompus by his enemy Anaximenes of Lampsacus. The nature of the extant fragments fully bears out the divergent criticisms of antiquity upon Theopompus. Their style is clear and pure, full of choice and pointed expressions, but lacking in weight and dignity. The artistic unity of his work suffered severely from the frequent and lengthy digressions already referred to.
Pukinmäen rautatieasema
Nimikiista
Paikkakunnan suomenkieliseksi nimeksi omaksuttiin vuonna 1921 Pukinmäki. Suomalaisyhdistyksen sai liikkeelle todellinen into, osittain jopa suorastaan kiihko kielikysymyksessä. Erityisesti rautatieseisakkeen nimi kärjisti silloista kielikiistaa, ja suomenkielisiä ärsytti asemarakennuksen katolla ollut ruotsinkielinen kyltti ”Boxbacka”. Pukinmäen Suomalaiset –yhdistys päätti kevätkokouksessa 1923 esittää Valtionrautateille, että Boxbackan pysäkin suomenkieliseksi nimeksi määrättäisiin Pukinmäki.
Theopompos
Teokset
The most important was that On the Athenian Demagogues in the 10th book of the Philippica, containing a bitter attack on many of the chief Athenian statesmen, and generally recognized as having been freely used by Plutarch in several of the Lives. Another fault of Theopompus was his excessive fondness for romantic and incredible stories; a collection of some of these was afterwards made and published under his name. He was also severely blamed in antiquity for his censoriousness, and throughout his fragments no feature is more striking than this. On the whole, however, he appears to have been fairly impartial. Philip himself he censures severely for drunkenness and immorality, while Demosthenes receives his warm praise. -->
Pukinmäen rautatieasema
Nimikiista
Helmikuussa 1924 Pukinmäen Suomalaiset sai tietoa siitä, että Valtionrautatiet suunnitteli lakkauttavansa Boxbackan rautatiepysäkin. Tarkoituksena oli siirtää Malmin rautatieasemaa parisataa metriä etelään. Yhdistys lähetti jyrkän vaatimuksen siitä, ettei Valtionrautatiet toteuttaisi suunnitelmaansa. Tämän jälkeen aseman suunnitellusta lakkauttamisesta ei ole kuulunut mitään. Myöhemmin samana vuonna yhdistys tilasi peltisen kyltin, johon maalattiin sana Pukinmäki. Kyltti oli yhdistyksen yritys vauhdittaa pysäkkien nimien muuttamista. Valtionrautatiet ei sallinut Pukinmäki-kyltin sijoittamista omistamalleen maalleen, ja siksi yhdistys anoi kaupunginagronomi Arvo Tammiselta lupaa pystyttää kyltti kaupungin maalle pysäkin lähettyville, varsinaisen rautatiealueen ulkopuolelle. Nimikyltti ärsytti Pukinmäessä asuvia ruotsinkielisiä, eikä kyltti ollut kauan paikallaan. Se löydettiin myöhemmin ojasta, Vantaanjoen läheltä. Yhdistys palautti kyltin alkuperäiselle paikalleen ja tällä kertaa paremmalla menestyksellä. Lopulta kyltti päätyi geologi Aarne Laitakarin pihalle moottoripyöräkatoksen reunaan kiinni.
Santeri Lukka
Seuraura
Lukka on Porin Ässien kasvatti. Hän aloitti jääkiekkoilun hyökkääjänä, mutta on C-junioreista asti pelannut puolustajana. Kaudella 2008–2009 Lukka toimi Ässien B-nuorten varakapteenina. Kauden 2009–2010 hän aloitti seuran A-nuorissa, mutta pelasi loppukautensa lainalla miesten II-divisioonajoukkue HC Luviassa, jossa kausi päättyi nousuun Suomi-Sarjaan.
Pukinmäen rautatieasema
Nimikiista
Samanlainen kielikysymys oli meneillään myös muualla pääradan asemilla. Lopulta radanvarren suomalaisseurojen yhteinen lähetystö kävi kulkulaitosministeri Kyösti Kallion puheilla anomassa rautatiepaikkakuntien ruotsinkielisten nimien muuttamista. Ministeri suhtautui anomukseen myönteisesti, ja Pukinmäen rautatieasema nimettiin kesäkuussa 1925 virallisesti kaksikieliseksi ”Pukinmäki – Boxbacka”, ja asemarakennuksen katolle asennettiin uudet kyltit. Ruotsinkielinen nimi muutettiin vuonna 1959 muotoon Bocksbacka.
Santeri Lukka
Seuraura
Kaudeksi 2010–2011 Lukka palasi taas Ässien A-nuoriin. Hän jakoi tehoilla 8+22=30 A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin neljännen sijan Lukon Risto Mattilan kanssa. Kaudella 2011–2012 Lukka oli tehoilla 15+14=29 Ässien eniten maaleja tehnyt puolustaja ja koko sarjan puolustajien toiseksi paras maalintekijä Jokerien Esa Lindellin jälkeen. Hän jakoi puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan HPK:n Jussi Korvakankaan ja Petteri Nikkilän kanssa.
Hattara
Hattara tarkoittaa seuraavia asioita:
Pukinmäen rautatieasema
Toinen asemarakennus
pienoiskuva|Pukinmäen toinen rautatieasema otettiin käyttöön tammikuussa 1934. Kuvan etualalla [[R-kioski|Rautatiekirjakaupan pieni kioski. ]] Alueen asutuksen vähittäisen kasvun ja työpaikkamatkustajien määrän lisääntymisen vuoksi vanha asema kävi pieneksi ja epäkäytännölliseksi. Uusi asema päätettiin rakentaa lähemmäksi Pukinmäen kartanoa. Savipohjainen alue oli vaikea rakennusalusta, joten alueelle tuotiin runsaasti hiekkaa ja täyttömaata. Ratapenkereen kohoaminen häivytti osittain notkelman, joka oli ollut radan ja sen kumpareen välillä, jolla Pukinmäen kartano sijaitsi. Uusi asemarakennus otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1934. Samaan aikaan alkoivat myös alueen aikaisemmin tehdyt ehdotukset toteutua: ratapenkereen levennyksen vuoksi raiteiden väliin voitiin rakentaa turvallisuutta lisäävä aita ja uusi asemarakennus sai kappaletavaran käsittelyyn ja varastoimiseen sopivat tilat.
Asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Thure Hellström. Tyyliltään asemarakennus muistutti suoraviivaisine ja puhtaine piirteineen maaseudun idyllistä asuinrakennusta. Puolitoistakerroksinen, hirsirakenteinen talo rakennettiin pitkien paalujen varaan, ja siinä oli satulakatto, jonka katemateriaalina oli tiili. Pystylaudoitettua julkisivua jäsensivät kuusiruutuiset ikkunat. Asemarakennuksen pohja-ala oli noin 10 metriä x 15,6 metriä. Lipunmyynnin lisäksi asemalla oli pieni odotussali, jota kiersivät vaaleanpunaiset puupenkit.
Asemarakennuksen itäpäädyssä oli asemanhoitajan asunto, jossa oli kaksi huonetta ja keittiö. Sen kellarissa oli pannuhuone, ja vuonna 1947 kellariin rakennettiin myös sauna. Lisäksi asemalla oli varastotiloja, ja sen pihalle rakennettiin puusta erillinen laudoitettu varastorakennus.
Samoihin aikoihin uuden aseman kanssa alueelle rakennettiin lyhyt pistoraide, joka ulottui lähelle Pukinmäen kartanoa. Siinä oli lastauslaituri, jossa purettiin lähinnä Malmilta saapuva rahti tavaravaunuista. Suurin osa rahdista koostui asuntojen lämmitykseen käytettävistä haloista.
Vuonna 1935 Pukinmäestä tehtiin noin 311 000 matkaa vuodessa, ja asema oli tärkeä kulkuyhteys alueen asukkaille ja tavarankuljetuksille. Samana vuonna asemalle saapuva rahti oli noin 13 tonnia ja sieltä lähtevä rahti noin 2 tonnia. 1960-luvulla matkalippuja myytiin keskimäärin 900 kappaletta päivässä. Vuonna 1961 aseman pihalle rakennettiin toinen ulkorakennus.
Kolmas rautatieasema, ensimmäinen vaihe
pienoiskuva|Arkkitehtitoimisto Kauria & Turtolan suunnittelema asemarakennus otettiin käyttöön tammikuussa 1982. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 2000. Myöhemmin asemarakennuksen tiloihin muutti ravintola Station.
Aseman käyttäjämäärä vuonna 1975 oli noin 900 matkustajaa vuorokaudessa. Asutuksen kasvaminen ja sen painopisteen siirtyminen lähemmäs 1970-luvulla rakennettua ostoskeskusta nostivat paineita saada Pukinmäkeen uusi ja ajanmukainen asema. Asemalta puuttui eritasoinen käynti laiturille, ja matkustajat joutuivat ylittämään junaradan keskilaiturille mennessään. Silloiset asemalaiturit olivat noin 270 metriä pitkiä ja sorapäällysteisiä. Uusi asema suunniteltiin ratavallin kupeeseen, paikkaan, johon puhkaistiin sisäänajoväylä Eskolantielle. Uutta asemaa varten laitureita jatkettiin Kehä I:n pohjoispuolelle. Keskilaiturin pituudeksi tuli pisimmillään 340 metriä. Laitureille käyntiä varten rakennettiin kevyen liikenteen alikulut laitureiden eteläpäähän silloisen asemarakennuksen viereen ja laitureiden pohjoispäähän Eskolantien kohdalle. Aseman pohjoispäähän rakennettiin hissi ja portaat, ja laiturien pohjoispäähän tuli noin sadan metrin mittainen kapea laiturikatos. Sivulaiturille (raide 1) rakennettiin kapea noin 50 metrin pituinen laiturikatos.
Alun perin suunniteltiin, että asematilat ja lipunmyynti säilytettäisiin vanhassa asemarakennuksessa. Myöhemmin todettiin, että vanha asema sijaitsi liian syrjässä asutuksesta, ja siksi päätettiin rakentaa uusi asemarakennus. Asema ja siihen liittyvän lähiympäristö suunniteltiin rinnan Pukinmäen aukion korttelisuunnittelun ja Savelan asemakaavasuunnittelun kanssa.
Mittatilaustyönä sulavasti radan penkereeseen istuvan asemarakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kauria & Turtola. Se valettiin paikalle teräsbetonista. Pinta-alaa rakennukselle tuli 209 m², ja se sisälsi yleisötilat, pienen pyöreäpenkkisen odotussalin, lipunmyyntitoimiston, sosiaali- ja teknisen huollon tiloja sekä pienen kioskin. Järjestyksessä kolmas Pukinmäen rautatieasema otettiin käyttöön 6. tammikuuta 1982. Aseman kokonaiskustannukset olivat noin 6,5 miljoonaa markkaa. Vanha asemarakennus sai jäädä paikalleen.
Santeri Lukka
Seuraura
Kaudeksi 2012–2013 Lukka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon, jossa hänen tulokaskautensa toi 42 runkosarjaottelussa tehot 2+9=11. Toisella kaudella hän keräsi 3+19=22 ja oli joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja kapteeni Anssi Virkin jälkeen. Kahden SaPKossa viettämänsä vuoden jälkeen Lukka siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän voitti tehoilla 11+27=38 koko Mestiksen puolustajien pistepörssin. Lukka voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Hänet palkittiin Mestiksen parhaana puolustajana Jari Lippojoki -palkinnolla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Pukinmäen rautatieasema
Kolmas rautatieasema, toinen vaihe
Pukinmäen asukasluku kasvoi rajusti 1970-luvulta 1990-luvun puoliväliin asti, jolloin siellä asui noin 9 000 asukasta. Pääradan kasvava käyttäjämäärä ja sen seurauksena lisääntynyt junaliikenne aiheuttivat raiteilla ruuhkaa, ja sitä helpottamaan päätettiin rakentaa neljäs linjaraide Helsingin ja Tikkurilan välille. Alueen joukkoliikennettä päätettiin kehittää rautatieasemille suunnattuun syöttöliikenteeseen, jossa asemien yhteyteen rakennettiin liityntäpysäköinti ja asemille tulevia bussiyhteyksiä.
Neljäs linjaraide valmistui vuonna 1996, ja se rakennettiin nykyisten raiteiden itäpuolelle. Se mahdollisti kaukojunien ja lähijunien erottamisen eri raidepareille. Pukinmäen asemalla Eskolantien, Kehä 1:n ja Savelanpuoleisia alikulkutunneleita laajennettiin. Samalla asemalta purettiin vanha keskilaituri 2. ja 3. raiteen välistä ja 3. ja uuden 4. linjaraiteen väliin rakennettiin uusi laituri. Vanhalle keskilaiturille vievät sisäänkäynnit tukittiin Eskolantien ja Savelanpuoleisella alikulkutunneleissa. Uudelle laiturille rakennettiin sisäänkäynnit Eskolan ja Savelanpuoleisten alikulkutunneleiden lisäksi Kehä 1:n molemmille puolille. Laiturille rakennettiin aaltomainen katos melkein koko laiturin päästä päähän. Uuden raiteen ja laiturin rakentamisen jälkeen vanha Helsinkiin päin vievä raide jäi varalaituriksi.
VR lopetti lipunmyyntipisteen Pukinmäen asemalla 2. kesäkuuta 2000. Ravintola Station -niminen pizzeria on toiminut sittemmin aseman entisissä lipunmyyntitiloissa.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Pukinmäen rautatieaseman matkustajamäärän kehitystä.
Vanhan asemarakennuksen tulipalot ja purkaminen
200px|pienoiskuva|Hiekkakenttä, jolla vanha asemarakennus sijaitsi ennen kuin se purettiin keväällä 2010. Uuden aseman valmistuttua vanha asemarakennus jäi käytöstä ja oli pitkään tyhjillään. Museovirasto teki lokakuussa 1997 ympäristöministeriölle esityksen valtakunnallisesti merkittävien rautatieasema-alueiden suojelemiseksi. Esitys käsitti kaikkiaan 115 kohdetta, mutta Pukinmäen asema ei kuulunut esityksen piiriin. Museovirasto painotti kuitenkin, että esityksen ulkopuolelle jääviä kohteita ei saa automaattisesti pitää merkityksettöminä.
Ratahallintokeskus esitti Pukinmäen aseman purkamista vuonna 2000. Tuolloin purkuasia raukesi, sillä rakennuksen säilyttämismahdollisuuksia haluttiin vielä selvittää. Myös kaupunginsuunnitteluvirasto piti asemarakennuksen säilyttämistä tärkeänä. Eräänä vaihtoehtona esitettiin aseman ympärille rakennettavaa puistoa, jona osaksi asemarakennus voisi jäädä. Pukinmäen Taidetalo ilmaisi myös useaan kertaan halukkuutensa kunnostaa vanhan asemarakennuksen omaan käyttöönsä.
Kaupunginmuseon mukaan Pukinmäen suhteellisen vaatimaton asemarakennus oli Helsingin ainoa alkuperäisellä paikalla säilynyt asematyypin edustaja. Puistolan samantyyppinen asema oli purettu jo aiemmin ja Tapanilan vanha asema oli siirretty muualle. Museon rakennuskonservaattori kävi alueella maaliskuussa 2004 ja totesi rakennuksen korjauskelpoiseksi. Täten rakennuksen purkaminen huonon kunnon vuoksi ei ollut perusteltua.
Myöhemmin asema yritettiin useaan kertaan tuhopolttaa. Pelastuslaitos sai 8. toukokuuta 2006 ilmoituksen läheisestä asuinrakennuksesta, joissa oli havaittu savua aseman suunnalta. Aseman ovi oli rikottu ja kynnys oli sytytetty palamaan. Pelastuslaitos avasi pari neliötä lattiaa ja poisti kytevät purut rakennuksesta. 28. maaliskuuta 2007 asema yritettiin polttaa jo kolmannen kerran. Rakennus ei tuhoutunut tälläkään kerralla. Asemarakennuksessa on yöpynyt myös jonkin verran kodittomia romanikerjäläisiä, joita on hätyytelty nopeastikin pois paikalta. Lopulta asemarakennus purettiin keväällä 2010.
Aseman liityntäliikenne
200px|pienoiskuva|Matkustajia nousemassa Helsinkiin vievän junan kyytiin Pukinmäen rautatieasemalla. 200px|pienoiskuva|Polkupyöriä Pukinmäen rautatieasemalla. Taustalla näkyy viisi lukittavaa polkupyörän säilytyskaappia. 200px|thumb|Pukinmäen rautatieaseman vieressä sijaitseva liityntäpysäköinti Eskolantien varressa
Kävelyetäisyydellä Pukinmäen juna-asemasta asuvien määrä on kohtalaisen suuri. Kaukaisemmilta alueilta siirtyminen asemalle ja sieltä keskustaan tapahtuu liityntäliikenteen avulla.
Santeri Lukka
Seuraura
Joulukuussa 2014 Jukurit lainasi Lukan neljäksi otteluksi loukkaantumisista kärsineeseen SM-liigajoukkue Kalevan Palloon. Hän teki näin ollen liigadebyyttinsä 27. joulukuuta 2014 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Lukka sai ottelussa jääaikaa 22.10 minuuttia, mikä oli KalPasta toiseksi eniten Mikko Jokelan jälkeen. Hän sai myös yhden kahden minuutin jäähyn laitataklauksesta. Liigauransa avausmaalin Lukka teki kolmannessa ottelussaan 2. tammikuuta 2015 ylivoimalla JYPin Tuomas Tarkin taakse. Hän sai eniten jääaikaa ottelussa koko KalPan joukkueesta, urakoiden 22.01 minuuttia. Jermu Pisto valitsi Lukan ottelun legendojen tähtien kakkostähdeksi.
Pukinmäen rautatieasema
Henkilöautot ja polkupyörät
Liityntäpysäköintiä varten Pukinmäen rautatieasemalla on 102 maksutonta autopaikkaa, joissa on 24 tunnin pysäköintiaika. Autopaikat sijaitsevat aseman vieressä Eskolantien varrella ja osa myös Savelan puolella osoitteessa Ratavallintie 4. Lisäksi Eskolantien puoleisessa alikulkutunnelissa on varattu polkupyörille noin 120 paikkaa, joista viisi on vuonna 2003 asennettuja lukittavia pyöräkaappeja.