cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rovaniemen Palloseura
Ensimmäiset vuosikymmenet
RoPS oli yleisömäärissä kahdella I divisioonakaudellaan täysin ylivoimainen. Ensimmäisellä kaudella RoPS:n yleisökeskiarvo oli 1857, kun toiseksi suurimman yleisökeskiarvon keräsi MP, 1059 katsojaa. Toisella kaudella RoPS:n yleisökeskiarvo oli 2016 ja toiseksi suurin keskiarvo oli Jarolla, 1262.
Jalkapallon pääsarjassa RoPS pelasi ensimmäisen kerran kaudella 1981. RoPS putosi Mestaruussarjasta ensimmäisen kauden jälkeen, mutta nousi takaisin kaudeksi 1983.
Menestyksen vuodet
1980-luvun loppupuoli oli seuralle vahvaa aikaa. Vuonna 1986 seura saavutti Suomen Cupin voiton kukistamalla loppuottelussa Kemin Palloseuran 2–0. Kausina 1988 ja 1989 RoPS saavutti Mestaruussarjassa pronssia. Seuran nousu maan kirkkaimmalle huipulle oli samalla 1980-luvun huomattavimpia suomalaisia urheiluilmiöitä. Cup-voittajien cupissa 1987–1988 RoPS ylsi puolivälieriin.
RoPSin 1980-luvun menestys sai jatkoa vielä ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudella 1990. Kausi alkoi 13 tappiottomalla ottelulla, ja joukkue oli runkosarjassa toinen. Puolivälierissä RoPS hävisi kotonaan MP:lle rangaistuspotkukilpailussa, mutta voitti vierasottelun Mikkelissä. Ratkaisuottelu Rovaniemellä päättyi tasan, jolloin MP jälleen voitti rangaistuspotkukilpailun. RoPS teki kuitenkin onnistuneen protestin tuomarivirheestä. Tästä seurasi uusintaottelu, jonka MP viime hetken maalilla voitti. RoPSin lopullinen sijoitus oli viides. Otteluparin sekavat tapahtumat vaikuttivat osaltaan koko pudotuspelijärjestelmän lopettamiseen.
Heti kauden 1991 alussa RoPS vaihtoi valmentajaa, kun seuran aikoinaan pääsarjaan luotsanneen Jerzy Masztalerin korvasi Graham Williams. Joukkue taisteli mitaleista loppuun asti, mutta jäi tasaisessa sarjassa lopulta seitsemänneksi. Kauden aikana RoPS voitti Lahden Reippaan 11–0, mikä on edelleen Veikkausliigan historian suurinumeroisin voitto. Kausi 1992 sujui sarjan keskikastissa lopullisen sijoituksen ollessa jälleen seitsemäs. Joukkuetta valmensi Olavi Tammimies.
thumb|upright|RoPSin aikaisempi logo. Kaudella 1994 sai alkunsa eräs RoPSin tavaramerkeistä, sillä joukkueeseen saapui kaksi sambialaista pelaajaa. Toinen heistä oli Zeddy Saileti, joka vuosikausien ajan houkutteli seuraan maanmiehiään. Kausi sujui muutamia edellisiä paremmin, ja joukkue oli mitalivauhdissa aina syksyyn saakka. Neljä viimeistä ottelua tuottivat kuitenkin tappion, joten RoPSin sijoitus oli viides. Kauden päätyttyä Keith Armstrong siirtyi TP-Seinäjoen valmentajaksi. Myös pelaajapuolella joukkue koki pahoja menetyksiä.
Taantuminen sarjan häntäpäähän
Nimimiehensä menettänyt RoPS joutui taistelemaan sarjapaikastaan kaudella 1995. Tehtävää hankaloittivat Veikkausliigan joukkuemäärän supistaminen sekä valmentajaruletti. Heikon alkukauden jälkeen Timo Salmen korvasi jo aiemmin seuran valmentajana toiminut Graham Williams. Hän kuitenkin yllättäen jätti paikkansa syyskuussa, jolloin hänen tilalleen tuli Ari Matinlassi. Joukkue sijoittui lopulta yhdeksänneksi säilyttäen sarjapaikkansa.
Kausi 1996 oli myös vaikea. Ari Rantamaan valmentama miehistö joutui taistelemaan sarjapaikastaan kuuden joukkueen putoamissarjassa, mutta Zeddy Sailetin maalit nostivat RoPSin sarjan toiseksi ja viimeiselle suoran säilyjän paikalle. Liigakarsintaan joutunut HJK jäi RoPSista pisteen päähän.
Veikkausliiga-kausi 1997 alkoi RoPSilta heikosti, ja kun joukkue putosi sarjan viimeiseksi, valmentaja Rantamaa joutui tekemään tietä Kari Virtaselle. Hänen johdollaan kurssi kääntyi. Joukkue pelasi seuraavat kahdeksan peliä ilman tappioita. Kaksi kierrosta ennen loppua jopa pronssi oli ulottuvilla, mutta lopullinen sijoitus oli kuudes. Erityisesti joukkueen kokeneet vahvistukset Ismo Lius ja Ilkka Mäkelä pelasivat vahvat kaudet.
RoPS koki pahoja pelaajamenetyksiä kaudelle 1998. Erityisesti Zeddy Sailetin ja Matti Hiukan maalien ansiosta joukkue sijoittui kuitenkin turvallisesti kahdeksanneksi. Matti Hiukka voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden 11 osumallaan. Hän siirtyi kauden jälkeen FC Jokereihin.
Liigakaudella 1999 käytiin kovaa taistelua runkosarjan kahdeksannesta sijasta, joka riitti putoamisen varmaan välttämiseen. RoPS pelasi keskikesällä seitsemän ottelun putken ilman tappioita, ja saavutti lopulta kahdeksannen sijan maalieron turvin ennen Turun Palloseuraa. Loppusarjassa paras terä oli poissa, eikä sijoitus enää parantunut.
Kari Virtasen lähdettyä, kaudelle 2000 valmennusvastuun otti RoPSia myös kaudella 1992 luotsannut Olavi Tammimies. Seura luotti jälleen ulkomaalaispelaajiinsa, joista Zeddy Saileti teki 11 maalia. RoPS sijoittui sarjassa yhdeksänneksi. Liigacupissa RoPS jäi alkulohkoon hävittyään pääkaupungin seuroille HJK:lle ja Jokereille omat ottelunsa.
RoPSia oltiin jo monen vuoden ajan veikattu lähtöä liigasta, mutta putoaminen ei ollut koskaan ollut kovinkaan lähellä. Kaudella 2001 Mauri Holapan valmentama miehistö kuitenkin hävisi sarjan 11 viimeistä ottelua, mikä pudotti RoPSin ensimmäistä kertaa 19 vuoteen alemmalle sarjatasolle. Kauden aikana joukkueessa pelasi kuusi sambialaista ja viisi puolalaista pelaajaa. Suomen Cupissa joukkue putosi neljännesvälierissä, kun TamU voitti sen 2–1.
Hissiliikettä Veikkausliigan ja Ykkösen välillä
Ensimmäisellä Ykkösen kaudellaan RoPS sijoittui Pohjoislohkossa neljänneksi sekä putoamissarjassa Pohjoislohkossa kolmanneksi ja säilytti näin paikkansa Ykkösessä. Suomen Cupissa RoPS putosi puolivälierissä, kun FC Haka voitti rovaniemeläiset 5–0.
Paluu Veikkausliigaan tapahtui syksyllä 2003 unkarilaisvalmentaja György Hámorin johdolla. Joukkue sijoittui Ykkösessä toiseksi heti TP-47:n jälkeen, ja voitti liigakarsinnassa FC KooTeePeen yhteismaalein 6–4. Suomen Cupissa 2003 RoPS putosi jälleen TamU:n käsittelyssä neljännesvälierissä, kuten kaksi vuotta aiemminkin. Veikkausliiga-kaudella 2004 RoPS luotti vanhaan tapaan ulkomaalaispelaajiinsa, jotka tulivat pääasiassa Itä-Euroopasta. Joukkue oli kauden alussa sarjan viimeisenä, ja juhannuksena valmentaja György Hámorin korvasi seuran veteraanipelaaja Mika Lumijärvi. Otteet piristyivät sen verran, että RoPS nousi FC Hämeenlinnan ja FC Jazzin ohi viimeiselle säilyjän paikalle, sijalle 12. Suomen Cupissa finaaliin saakka edennyt FC Hämeenlinna pudotti RoPS:n puolivälierissä jatkoajan jälkeen.
Valmentajaksi Ykkösen kaudelle 2006 valittiin Jukka Ikäläinen, mutta välitön paluu pääsarjaan ei onnistunut. Suomen Cupissa RoPS putosi naapuriseura Kemin käsittelyssä rankkareilla. Kaudella 2007 Kari Virtanen kuitenkin nosti RoPSin takaisin Veikkausliigaan. Joukkue sijoittui toiseksi KuPSin jälkeen, ja voitti liigakarsinnassa FC Viikingit. Suomen Cupissa RoPS pelasi 64 parhaan joukossa pudoten JIPPO:a vastaan 1–2 tappiolla.
Nousijajoukkueen liigakautta 2008 edelsivät muutokset valmennuksessa. Kari Virtasen erottua seuraajaksi valittiin belgialainen Tom Saintfiet, joka sai kuitenkin lähteä maaliskuussa riitaannuttuaan pelaajien kanssa. Päävalmentajaksi tuli lopulta Valeri Bondarenko. Joukkueen rungon muodosti Zeddy Sailetin johtama sambialaisviisikko, mutta keskeinen vahvistus oli yhden kauden Rovaniemellä pelannut Mika Nurmela. RoPS sijoittui sarjassa reilusti putoamisviivan yläpuolelle, kymmenenneksi. Suomen Cupissa RoPS eteni 32 parhaan joukkoon, jossa WJK oli parempi 0–1. Liigacupissa oli tyytyminen lohkon viimeiselle sijalle.
Kaudella 2009 joukkueen runkona oli kahdeksan sambialaista. Suomalaisia runkopelaajia olivat enää puolustajat Janne Turpeenniemi ja Joonas Ikäläinen. Kuuden kierroksen jälkeen valmentaja Bondarenkon korvasi Mika Lumijärvi apunaan Zeddy Saileti. Toiseksi viimeisessä ottelussa RoPS hävisi FC Hongalle Espoossa 0–9, minkä myötä valmentajaa vaihdettiin vielä kerran. Zeddy Sailetin valmentamana RoPS voitti KuPSin 1–0, mutta jäi putoajan paikalle JJK:ta huonomman maalieron vuoksi. Liigacupissa RoPS jäi lohkonsa jumboksi yhdellä pisteellään ja Suomen Cupissa tuli tutusti noutaja 6. kierroksella, kun FC Inter voitti RoPS:n 2–0.
Vierailusta Ykkösessä tuli vain yhden kauden mittainen, sillä John Allenin valmentama joukkue voitti Ykkösen nousten takaisin Veikkausliigaan. Suomen Cupin 4. kierroksella KPV pudotti RoPS:n maalein 2–1.
Kautta 2011 varjostivat sopupeliepäilyt. Keskusrikospoliisi pidätti helmikuussa singaporelaismiehen, joka kuulusteluissa kertoi maksaneensa yhdeksälle RoPSin pelaajalle ottelutulosten järjestämisestä edelliskauden Ykkösessä. Joukossa olivat kaikki joukkueen seitsemän sambialaispelaajaa. Tapauksen myötä seura erotti pelaajat katkaisten samalla kahdeksantoista vuoden pituiset suhteensa Sambiaan. RoPS joutui lyhyessä ajassa rakentamaan puolet joukkueesta uudestaan, ja sarjapaikan säilyttäminen osoittautui mahdottomaksi tehtäväksi, vaikka valmentaja John Allenin korvasi Matti Hiukka. Seura saavutti myös historiaa sivuamalla perättäisten voitottomien otteluiden ennätystä (21). Joukkue jäi sarjan viimeiseksi kahdeksan pisteen erolla FF Jaroon pudoten takaisin Ykköseen. Liigacupissa joukkue sijoittui lohkonsa viidenneksi ja Suomen Cupissa VPS voitti RoPS:n 5. kierroksella 0–1.
Veikkausliiga-paikan vakiinnuttaminen
Visiitti Ykkösessä jäi jälleen yhden kauden mittaiseksi, sillä Kari Virtasen valmentamana RoPS voitti kauden 2012 Ykkösen kahdeksan pisteen erolla SJK:hon. Kauden 2013 RoPS vietti Veikkausliigan häntäpäässä, mutta turvallisen välimatkan etäisyydellä putoamisviivasta, sillä viimeiseksi sijoittunut JJK jäi siitä kahdentoista pisteen päähän. Kausi huipentui seuran historian toiseen Suomen Cupin voittoon, kun KuPS kaatui finaalissa 2–1.
Kaudelle 2014 RoPSin uudeksi päävalmentajaksi tuli kokenut Juha Malinen. Joukkueella oli pitkästä aikaa kotimainen leima, ja uusista hankinnoista nimekkäimpiä olivat Mika Mäkitalo, Petteri Pennanen ja Saku-Pekka Sahlgren. Uuden valmentajan mukanaan tuoman pelityylin oppiminen vai aikansa, joten toiveet korkeasta sarjasijoituksesta haihtuivat jo alkukaudesta. Heinäkuussa joukkue pelasi pirteämmin, mikä karisti pelot putoamisesta. Loppukausi sujui taas heikommin, ja lopulta RoPS oli kymmenes. Päätöskierroksella RoPS voitti mestarijoukkue HJK:n vieraissa 3–0, mutta joukkue menetti pisteet pelikieltosekaannuksen vuoksi.
Kausi 2015 oli RoPSin ja koko lappilaisen jalkapallohistorian paras. RoPS aloitti kauden kolmella tappiolla, mutta voitti seuraavat viisi peliään. Kesällä Juha Malisen valmentama joukkue nousi sarjan toiseksi HJK:n jälkeen. HJK alkoi hyytyä elokuussa, mutta samaan aikaan myös RoPSin otteet heikkenivät, jolloin myös SJK nousi mestaruuskamppailuun mukaan. RoPS menetti otteensa mestaruuteen kolmanneksi viimeisellä kierroksella, kun se hävisi vieraissa IFK Mariehamnille. RoPS voitti kaksi viimeistä otteluaan, mutta eroa mestaruuden voittaneeseen SJK:hon jäi lopulta yksi piste. RoPS sijoittui hopealle, mikä oli sen liigahistorian paras saavutus. Lisäksi joukkueen hyökkääjä Aleksandr Kokko voitti maalikuninkuuden 17 osumallaan.
Talousvaikeudet ja putoaminen alempiin sarjoihin
Joukkueen kausi 2020 oli yksi Veikkausliiga historian huonoimpia ja valmentaja kauden aloittanut Vesa Tauriainen sai potkut kesken kauden, kun joukkue oli saanut vain 2 pistettä 15 ottelussa. Joukkuetta loppuvuoden valmensi HJK:n organisaatiossa tullut Mikko Mannila. Koronan vuoksi kauden lopussa ei pelattu jatkosarjoja ja RoPS sijoittui viimeiseksi saatuaan vain 5 pistettä 22 pelistä. RoPSin 2021 kausi Ykkösessä sujui odotuksiin nähden paremmin ja joukkue lähti kärkisijalta ylempään jatkosarjaan. Tästä huolimatta joukkue menetti lopussa kärkipaikan Vaasan Palloseuralle, joka nousi suoraan Veikkausliigaan ja RoPS joutui karsintaan AC Oulua vastaan. RoPS onnistui voittamaan kotona ensimmäisen pelin 2-1, mutta hävisi vieraissa 0-2 ja näin ollen Oulu säilyi Veikkausliigassa. Vielä saman vuoden joulukuussa Rovaniemen Palloseura ilmoitti, että luopuu paikasta Ykkösessä heikon taloudellisen tilanteen vuoksi. Joukkuetta valmentanut Mikko Mannila ilmoitti myös pian Ykkösen paikasta luopumisen jälkeen, että ei jatka joukkueen valmentajana. RoPSin päävalmentajaksi kaudelle 2022 nousi RoPSin kakkosjoukkuetta (RFA) valmentanut Aleksi Tanner.
Sopupeliepäilyt
Ensimmäisen kerran Rovaniemen Palloseura nousi sopupeliotsikoihin kaudella 2004 hävittyään Tampere Unitedille Veikkausliigan ottelun 5–1. RoPS:n serbialaismaalivahti Ratko Marijanovicin otteet herättivät julkisuudessa epäilyksiä, mutta Palloliitto katsoi, ettei aihetta osallisten kuulemiseen ollut.
Syksyllä 2006 Rovaniemen Palloseura isännöi Ykkösen ottelun helsinkiläistä Atlantista vastaan. Ottelu päättyi tasan 2–2. Brittiläisissä vedonlyöntipörsseissä Atlantiksen tappiota oli pelattu poikkeuksellisilla summilla. Atlantiksen maalivahti Aleksander Mistshukin päästämä maali oli herättänyt epäilykset ja tutkimusten jälkeen hänet tuomittiin lahjuksen vastaanottamisesta. Mistshukin katsottiin olleen osallisena lopputuloksen järjestämisessä. RoPS:n pelaajien osuutta ei ainakaan julkisesti tutkittu tai epäilty.
Zuihitsu
Tyylin luoja oli Sei Shōnagon, jonka vuonna 1002 kirjoitettu teos Päänaluskirja (Makura no sōshi) sisältää hajanaisessa järjestyksessä päiväkirjakatkelmia, huomioita hovielämästä, esteettisiä arvostelmia ja sekalaisia mietelmiä.
Rovaniemen Palloseura
Sopupeliepäilyt
Kaksi vuotta myöhemmin lokakuussa 2008 RoPS joutui jälleen sopupeliepäilyksien kohteeksi, kun Vaasan Palloseuraa vastaan käydyn liigaottelun yhteydessä oli esiintynyt poikkeuksellista vedonlyöntiä. Tapauksen johdosta virolaispuolustaja Aleksandr Kulik sai seurasta potkut. Kulik oli siirtynyt RoPS:aan virolaisesta JK Narva Transista, jossa hänen valmentajanaan oli ollut sittemmin RoPS:n päävalmentajaksi palkattu Valeri Bondarenko. Bondarenko on liitetty sopupeliepäilyihin kotimaassaan Virossa.
Zuihitsu
Muita tunnettuja zuihitsu-teoksia ovat Kamo no Chōmein Hōjōki (1212) ja Yoshida Kenkōn Joutilaan mietteitä (Tsurezuregusa, noin 1330-1331).
Rovaniemen Palloseura
Sopupeliepäilyt
Aikaisemmin elokuussa seurasta oli jo erotettu ukrainalainen maalivahti Nikolai Pavlenko, jonka torjunnat Honka-ottelussa olivat herättäneet keskustelua. Seuran toimitusjohtaja Jouko Kiistala totesi myöhemmin radiohaastattelussa, ettei seuraan enää palkata venäjää äidinkielenään puhuvia pelaajia.
Stadion
250px|thumb|Rovaniemen keskuskenttä. RoPS pelaa kotiottelunsa Rovaniemen keskuskentällä, joka on avattu vuonna 1953. Vuonna 2009 lämmitettävän tekonurmen asentamisen yhteydessä kentän leveyttä laajennettiin, juoksuratojen määrää vähennettiin ja ratojen väriä vaihdettiin paremmin itse kenttään sopivaksi.
Stadionin pääkatsomo on uudistettu 2015 ja siinä on lehtitietojen mukaan 2002 tai 2003 henkilökohtaista istuinta. Vastakkaisessa aurinkokatsomossa on noin 800 paikkaa, mikä on aiemmin ollut numeroituina lautapenkeissä.
Kaikki paikat ovat virallisesti katettuja, joten stadionilla on yhteensä hieman yli 2 800 Veikkausliigan virallisesti hyväksymää katsomopaikkaa. Keskuskentän remontin yhteydessä näytetyt havainnekuvat osoittavat, että tarkoituksena on saneerata myös aurinkokatsomon tilalle uusi katettu katsomo henkilökohtaisilla istuimilla, ja tämä katsomo on kuvissa noin kaksi kertaa nykyisen kokoinen. Tilaa mahdollisille tuleville katsomoiden laajennuksille Rovaniemen keskuskentällä jää vielä molempien maalien taakse, kentän ja juoksuratojen väliin.
Nykyinen joukkue
''Tilanne 1. tammikuuta 2022.''
Otto märsylä
Jumalniemen kalliomaalaus
Jumalniemen kalliomaalaus sijaitsee Jumalniemen kaupunginosassa Kotkassa, jyrkän kallion laella olevan siirtolohkareen kyljessä. Kalliomaalauksesta on jäljellä pieni punainen jälki. Siitä voi havaita vasemmalle suuntaavan tai kaksipäisen eläimen piirteitä, mutta varmaa tunnistusta ei voi tehdä. Kalliomaalaus sijaitsee ulospäin kallistuvalla pinnalla ja on siten altis sään vaikutuksille. Maalauksen ajoittuminen esihistorialliselle ajalle on epävarmaa.
Lähteet
60.49614°N, 26.92791°W
Maailmanparantaja
Sarja on jatkoa televisiosarjalle Veljet, jota esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008 ja uusintana vuonna 2010.
Octopussy – mustekala
Octopussyn sirkuksen logo|thumb|right Octopussy – mustekala on John Glenin ohjaama 13. James Bond -elokuva vuodelta 1983. Elokuvassa James Bondia näyttelee kuudennen kerran Roger Moore. Octopussyn tunnuskappaleen laulaa Rita Coolidge. Octopussya näyttelevä Maud Adams oli jo aikaisemmin näytellyt Andrea Andersia elokuvassa 007 ja kultainen ase.
Tarina
Kuolettavasti haavoittunut brittiagentti 009 kompastelee sisään Britannian suurlähetystöön Itä-Saksassa väärennetty Fabergén pääsiäismuna mukanaan, jolloin MI6 alkaa epäillä neuvostoliittolaisten osallisuutta. Aito Fabergé-muna on ilmestynyt lontoolaiseen huutokauppaan. James Bond (Roger Moore) lähetetään tutkimaan, kuka on myyjä ja miksi 009 murhattiin pelkän väärennetyn munan vuoksi.
Kun maanpaossa elävä afgaaniprinssi Kamal Khan (Louis Jourdan) haluaa ostaa munan mihin hintaan hyvänsä, Bond seuraa häntä hänen palatsiinsa Intiaan. Khan työskentelee luopiolle neuvostokenraali Orloville (Steven Berkoff), joka on toimittamassa Khanille jäljennöksiin vaihdettavia korvaamattoman arvokkaita neuvostoaarteita. Khan salakuljettaa väärennöksiä länteen salaperäisen Octopussyn (Maud Adams) avulla. Rikas Octopussy on Octopus-kultin johtaja ja asuu kelluvassa palatsissa Intiassa. Palatsia vartioivat Octopus-kultin naispuoliset jäsenet, joilla kullakin on mustekalatatuointi. Octopussy on kuitenkin muutakin kuin salakuljettaja, sillä hänellä on laillisiakin liiketoimia, kuten laivanrakennusta, hotelleja, karnevaalien järjestämistä ja jopa sirkuksia. Sirkus on erinomainen kulissi, jonka takana voidaan salakuljettaa arvoesineitä.
Khan pyytää Bondia illalliselle palatsiinsa tiukan backgammon-pelin jälkeen, mutta Bond joutuukin vangiksi. Hän onnistuu pakenemaan ja näkee Orlovin saapuvan palatsiin. Bond salakuuntelee Orlovin ja Khanin keskustelua, ja käy ilmi, että he suunnittelevat tapaavansa Itä-Saksassa Karl-Marx-Stadtissa, jonne Octopussyn sirkus on menossa esiintymään. Bond pääsee palatsista pakoon, tosin norsun selässä Khanin metsästysjoukkojen takaa-ajamana. Bond pelastuu roistojen kynsistä amerikkalaisten matkailijoiden avulla.
Bondin soluttautuessa Octopussyn palatsiin tämä ihastuu Bondiin, ja heistä tulee liittolaisia. Khanin onnistuu kuitenkin salata "aito" suunnitelmansa jopa Octopussylta: hän aikoo piilottaa erääseen Fabergé-väärennöksiä sisältävään kuormaan ydinpommin, jonka Octopussyn sirkus salakuljettaisi tietämättään Eurooppaan. Ydinkärki räjähtäisi samaan aikaan, kun Yhdysvaltain ilmavoimat pitäisivät lentoesitystä Länsi-Saksan tukikohdassaan. Ydinräjähdyksen näyttäessä onnettomuudelta Eurooppa vaatisi luopumista ydinaseista, jolloin koko Eurooppa olisi täysin puolustuskyvytön taistelemaan Orlovin neuvostojoukkoja vastaan.
Bond yrittää estää ydinpommia kuljettavaa junaa lähtemästä Orlovin tukikohdasta Itä-Saksasta. Junaa yrittävät pysäyttää myös KGB:n joukot, jotka ovat saaneet selville Orlovin suuruudenhullun suunnitelman. Itä-Saksan rajavartijat ampuvat Orlovin tämän ylittäessä rajaa laittomasti. Paikalle saapunut KGB:n kenraali Gogol (Walter Gotell) on pettynyt Orloviin ja sanoo, että tämä on häpeäksi univormulleen. Viimeisiksi sanoikseen Orlov sanoo olevansa huomenna Neuvostoliiton sankari. Bond tunkeutuu junaan, jossa Khanin kätyrit ajavat häntä takaa. Bond putoaa junasta, mutta lähtee sen perään autolla. Khan ja hänen henkivartijansa Gobinda (Kabir Bedi) palaavat Intiaan odottamaan uutista "ydinonnettomuudesta" Itä-Saksassa. Amerikkalaisten sotilastukikohdassa Bond pysäyttää pommin juuri ajoissa.
Bond, Octopussy ja hänen kulttinsa jäsenet saapuvat Khanin palatsiin, jossa Khanin ja Octopussyn kätyrien välille puhkeaa taistelu. Khan sieppaa Octopussyn ja pakenee pienellä lentokoneella. Bond hyppää koneen siivelle, jolloin Khan yrittää pudottaa hänet alas tekemällä koneella hengenvaarallisia kierroksia ja käännöksiä. Bondin pitäessä pintansa Khan käskee Gobindaa kiipeämään ylös koneen katolle ja tappamaan Bondin. Bond heittää Gobindan alas ja pelastaa Octopussyn ennen kuin kone törmää vuoreen ja räjähtää.
Tuotanto
Bondiksi Octopussyyn kaavailtiin alun perin James Brolinia, mutta Bondina jatkoi Roger Moore. Elokuvan perustuu Ian Flemingin lyhyeen novelliin Mustekala; Hetken huumaus; Smaragdipallo (Gummerus 1967) (Octopussy and The Living Daylights, 1966).
Tapahtuma- ja kuvauspaikat
thumb|right|Lentokonehalli joka räjähtää elokuvan alussa. Tapahtumapaikat:
Kuvauspaikat:
Q-laitteistoa
Ei Q-laitteistoa
Sensuuri
Suomessa kenraali Orlovin repliikki, jonka hän lausuu viimeisinä sanoinaan ja joka päättyy ”– – huomenna Neuvostoliiton sankari” sensuroitiin ulkopoliittisista syistä johtuen elokuvateatterikopioista päällekirjoittamalla suomennos piiloon X-kirjaimilla.
Arviot
Erään suomalaiskriitikon mukaan elokuva on parhaita Mooren 007-elokuvia. Hovin sarjakuvaestetiikka koettelee hänen mukaansa komiikan rajoja. Ensi-iltakritiikit olivat Suomessa murskaavia. Kymmenestä suomalaisesta kriitikosta yksi antoi elokuvalle kaksi tähteä, kaksi yhden tähden ja seitsemän ei ollut elokuvaa arvioinut. Keskiarvoksi tuli 0,63 tähteä neljästä.
Rotten Tomatoes -sivustolla todetaan, että "muutamasta iskevästä toimintakohtauksesta huolimatta Octopussy on liian kaavamainen ja vanhanaikainen Bond-elokuva."
Valkohuonevehka
pienoiskuva|upright|[[Kukkavihko jossa on daalioita, ruusuja ja valkokallaa.]] Valkohuonevehka eli valkokalla (Zantedeschia aethiopica) on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva huonevehkoihin kuuluva, leikkokukkana erityisesti tunnettu kasvi. Valkoisen värinsä ja vaikuttavan muotonsa vuoksi sitä käytetään paljon hautajaiskukkana, aiemmin myös morsiuskimpuissa (art deco -tyyli 1920-luvulla). Huonevehkojen suku on nimetty italialaisen Giovanni Zantedeschin (1773–1846) mukaan.
Lehdet ja mukulat
Valkokalla kasvaa 0,6–1 metriä korkeaksi, varjossa saattaa kasvaa korkeammaksikin. Lehtilavan muoto on suikea tai nuolimainen, niissä on valkoisia pilkkuja ja lehtilaita on ehyt ja aaltoileva. Lehdet kohoavat mukulasta jonka turvin se viettää kuivan lepokauden.
Kukinto
Valkokalla kukkii luontaisilla alueillaan elo–tammikuussa. Sen kukinto on keltakukkainen puikelo, jossa hedekukat ovat ylempinä ja emikukat alempina. Kukinnon tyvellä on näyttävä valkoinen suojuslehti, joka ei ole terälehti. Kukka on hyönteispölytteinen ja suojuslehti muuttuu vihreäksi kukinnan jälkeen.
Valkokallasta on olemassa lajikkeita joiden suojuslehtien värit vaihtelevat punasävyisistä, purppuraan, oranssiin, keltaiseen ja myös monivärisiä on.
Hedelmä
Valkokallan hedelmät ovat meheviä keltaisia marjoja. Ne houkuttelevat lintuja, jotka levittävät sen siemeniä.
Levinneisyys
Valkohuonevehka esiintyy alkuperäisenä Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Swazimaassa. Luontaisilla elinalueillaan valkokallaa tavataan kosteiden paikkojen reunoilta, soilta ja rämeiltä. Sen kasvupaikat sijaitsevat alavilta mailta merenpinnan tasolta aina 2 250 metrin korkeuteen.
Jotkin eläimet syövät valkokallan juurakkoa luonnossa ja sitä on myös käytetty ihmisten ravintona keittämällä sitä. Raaka kasvi sisältää kalsiumoksalaattikiteitä, jotka turvottavat kurkkua.
NBA:n varaustilaisuus 2005
Vuoden 2005 NBA:n varaustilaisuus pidettiin 28. kesäkuuta 2005 Madison Square Gardenissa, New Yorkissa.
Ensimmäinen kierros
right|thumb|150px|Andrew Bogut, 1. varaus right|thumb|150px|Deron Williams, 3. varaus right|thumb|150px|Chris Paul, 4. varaus right|thumb|150px|Charlie Villanueva, 7. varaus right|thumb|150px|Andrew Bynum, 10. varaus right|thumb|150px|Nate Robinson, 21. varaus
Ted (elokuva)
Ted on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Seth MacFarlanen ohjaama komedia. Elokuva on Seth MacFarlanen ensimmäinen tuotos elokuvaohjaajana. Elokuva on saavuttanut huippusuosion maailmanlaajuisesti ja se olikin vuoden 2012 12. katsotuin elokuva maailmanlaajuisesti.
Juoni
Elokuva kertoo John Bennettistä (Mark Wahlberg), jota kiusattiin ja syrjittiin hänen ollessaan nuori. Johnilla ei ollut kavereita ja hänen ainoa kaveri olikin täytetty pehmonalle. John toivoo, että hänen nallensa voisi puhua ja elää kun normaali ihminen. Toive toteutuu ja siitä alkaa ystävysten elinikäinen ystävyys.
Kamayo
Kamayo on keskifilippiiniläinen kieli, jota puhutaan Filippiineillä Mindanaon saaren koillisosassa. Sitä puhuu vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan äidinkielenä 363,000 ihmistä.
Karl Söderman
Elämä ja ura
Karl Södermanin suku on kotoisin Kruunupyystä. Söderman syntyi Oulussa, jossa hänen isänsä johti sahalaitosta. Sahanjohtajan tehtävien perässä perhe muutti ensin Poriin ja sieltä Porvoon Kaunissaareen.
Koulun jälkeen Söderman pääsi Helsingin kaasutehtaan konepajaoppilaaksi ja tuli 1882 valituksi ylimääräisenä oppilaana Polyteknilliseen opistoon, josta valmistui 1886. Söderman sai 22-vuotiaana töitä valaisimia, voimansiirtolaitteita ja hydraulisia hissejä valmistavalta John Stenbergin konepajalta. John Didrik Stenbergin kuoltua 1886 Söderman vuokrasi konepajan itselleen ja jatkoi yhtiön johtajana 1888–1892.
Joulukuussa 1891 erinomaisia tuloksia Stenbergillä saanut Söderman valittiin uuden Kone- ja Siltarakennus Oy:n isännöitsijäksi ja toimitusjohtajaksi. Yritys muodostettiin yhdistämällä entisen Osberg & Baden -konepajan Osbergin tehdas (Osbergska Verkstad) ja 1889 rautateiden rakentajaksi perustettu Siltarakennusyhtiö, jolloin syntyi Helsingin toiseksi suurin metalliteollisuusyritys Rautateiden konepajan jälkeen.
Vuonna 1903 Karl Söderman valittiin vastaperustetun Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liiton puheenjohtajaksi. Suomen Yleinen Työnantajaliitto perustamisessa 1906 Söderman oli myös keskeisesti mukana ja toimi sen hallituksessa kuolemaansa saakka. Muita järjestöjen hallitustehtäviä Södermanilla oli Suomen Vientiyhdistyksessä, Suomen Metalliteollisuuskonttorissa, Arbetets Vänner i Sörnäs -yhdistyksessä sekä Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistyksessä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1896–1901 ja 1904–1906 sekä mukana perustamassa Teknikern-aikakauslehteä.
Karl Söderman harrasti kilpapurjehdusta ja oli Nyländska Jaktklubbenin varakommodori. Hän voitti purjehduksessa Sinebrychoffin pokaalin vuonna 1905 Sanpriel-veneellä. Hän kuoli parantolassa Etelä-Tirolin Meranossa 1911. Samana vuonna hän oli saanut vuorineuvoksen arvon.
Perhe
Södermanin tytär Ellen Alfhild (s. 1891) oli naimisissa toimittaja Ivar Lassyn kanssa.
Mynttilän rautatieasema
Mynttilän rautatieasema on rautatieliikennepaikka Savon radan varrella Mäntyharjun Mynttilässä noin kahdeksan kilometriä Mäntyharjun asemalta pohjoiseen.
Asema avattiin laiturivaihteena vuonna 1922 Mynttilän kylän läheisyydessä olleeseen paikallistien ja radan risteykseen. Asemarakennus valmistui vuonna 1941, jolloin myös liikennepaikka korotettiin pysäkiksi. Rakennusta laajennettiin myöhemmin vuonna 1961, mutta liikennepaikan miehitys lopetettiin jo 1. heinäkuuta 1963. Risteysasema Mynttilästä tuli vuonna 1979, jolloin Ristiinaan rakennettu parinkymmenen kilometrin mittainen teollisuusrata otettiin käyttöön.
Henkilöliikenne Mynttilässä lakkautettiin 27. toukokuuta 1990 ja ratapiha purettiin tavaraliikenteen sekä junakohtausten loputtua vuonna 2000. Nykyisin liikennepaikka käsittää vain Ristiinan radan erkanemisvaihteen.
Valkohanhikit
Valkohanhikit (Drymocallis) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajit aiemmin luokiteltiin hanhikkien (Potentilla) sukuun. DNA-sekvenssien tutkimus on osoittanut, että valkohanhikit ovat läheisempää sukua Chamaerhodos-suvulle ja pensashanhikeille (Dasiphora) kuin varsinaisille hanhikeille (esim. suikerohanhikki), jotka muodostavat pääosan entisestä Potentilla-suvusta.
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1932 elokuva)
Olenko minä tullut haaremiin! on vuonna 1932 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Waldemar Wohlström. Elokuvan ensi-ilta oli 28. helmikuuta 1932 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Agapetuksen (Yrjö Soini) samannimiseen näytelmään vuodelta 1927.
Toivo Särkkä on ohjannut samasta aiheesta samannimisen elokuvan vuonna 1938. Joel Rinne palasi samaiseen rooliinsa myöhemmässä filmatisoinnissa.
Arvioita
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion mukaan elokuva on "hulppea vanhan ajan komedia".
Marty Adams
Marty Adams (12. syyskuuta 1981) on kanadalainen näyttelijä ja koomikko. Hän pelasi myös yliopistonsa jalkapallo-joukkueessa, mutta joutui lopettamaan kyseisen lajin polvivammansa takia. Martyn sisko suositteli hänelle koomikon uraa, jonka jälkeen hän aloitti myös näyttelyuran.
Marty Adams on esiintynyt muun muassa elokuvissa Saw IV ja Repo Men – noutajat ja komediasarjassa Video on Trial.
Climate Leadership Coalition
Climate Leadership Coalition (CLC) on Euroopan suurin ilmasto-businessverkosto. CLC on vuonna 2014 perustettu voittoa tavoittelematon yhdistys, jonka tarkoitus on auttaa Suomen elinkeinoelämää vastaamaan ilmastonmuutoksen ja vähenevien luonnonvarojen tuomiin uhkiin.
Zero 76
”Zero 76” on alankomaalaisten housemusiikin tuottajien Tiëston ja Hardwellin kappale, joka julkaistiin singlenä 7. helmikuuta 2011. Kappale löytyy myös Tiëston huhtikuussa 2011 julkaistulta Club Life Volume One - Las Vegas -miksauskokoelma-albumilta.
Climate Leadership Coalition
Yhdistykseen otetaan jäseniksi yrityksiä, kaupunkeja, yliopistoja tutkimuslaitoksia, yksityishenkilöitä ja organisaatioita, jotka toteuttavat toiminnassaan yhdistyksen tavoitteita. Vuoden 2021 lopussa CLC:llä oli 89 organisaatiojäsentä ja 56 henkilöjäsentä. Organisaatiojäseniä ovat yhdistyksen perustajien lisäksi muun muassa Stora Enso, Huhtamäki, Ilmarinen, Varma, K-ryhmä, Spinnova, Wärtsilä, Espoon kaupunki, Aalto-yliopisto ja Luonnonvarakeskus. Henkilöjäseniä ovat muun muassa Antti Herlin, Jorma Ollila, Henrik Ehrnrooth, Marcus Wallenberg, Erkki Liikanen ja Petteri Taalas.
CLC:n jäsenet työllistävät maailmanlaajuisesti 530 000 ihmistä ja CLC:n yritysjäsenten markkina-arvo on lähes 70 prosenttia Helsingin pörssin markkina-arvosta.
"Elinkeinoelämämme on oltava etulinjassa muuttuvassa maailmassa. Ilmastonmuutos on synkkä uhkakuva ja sen torjuminen on meidän kaikkien velvollisuus. Se voi olla myös mahdollisuus. Suomalaisyrityksillä on kaikki edellytykset kansainväliseen edelläkävijyyteen, kunhan kotimarkkinat kannustavat", kommentoi Koneen hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin yhdistyksen tarvetta.
Jouni Keronen oli CLC:n toiminnanjohtaja ja toimitusjohtaja 2014-2022. Uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Tuuli Kaskinen 1.4.2022 alkaen. Vuosina 2014-2017 CLC toimi nimellä Climate Leadership Council.
Sándor Borós
Sándor Borós (s. 7. toukokuuta 1949 Budapest) on unkarilainen keihäänheittäjä.
Borós sijoittui Montréalin 1976 olympialaisten keihäänheiton karsinnassa 19:nneksi tuloksella 77,60 m eikä päässyt loppukilpailuun. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui loppukilpailussa kymmenenneksi tuloksella 78,78 m.
Franciszek Barda
thumb|right|Franciszek Barda
Franciszek Barda (21. elokuuta 1880 – 13. marraskuuta 1964) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. heinäkuuta 1904 ja nimitettiin Przemyślin vihkipiispaksi sekä Medean titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1931. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anatol Novak, jota avustivat Edward Komar ja Stanislaw Rospond.
Barda sai 25. marraskuuta 1933 nimityksen Przemyślin piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Thomas Muster
Thomas Muster (s. 2. lokakuuta 1967) on itävaltalainen tennispelaaja, jota kutsuttiin uransa huipulla ”massakenttien kuninkaaksi”.
Ura
Vuonna 1988 Muster eteni kuudessa turnauksessa loppuotteluun saakka ja voitti niistä neljä. Hän nousi syyskuussa 1988 ensimmäistä kertaa kahdenkymmenen parhaan pelaajan joukkoon kaksinpelin maailmanlistalla. Vuoden 1989 alussa hänestä tuli ensimmäinen itävaltalainen, joka on edennyt Australian avointen välieriin, ja pian sen jälkeen ensimmäinen itävaltalainen miesten maailmanlistan kymmenen parhaan joukossa. Saman vuoden maaliskuussa hän eteni Key Biscaynessa Floridassa pelatun Lipton International Players Championshipsin (nykyään Miami Masters) loppuotteluun voitettuaan välierissä ranskalaisen Yannick Noahin. Hän olisi kohdannut loppuottelussa maailmanlistan ykköspelaajan Ivan Lendlin, mutta vain tunteja välierävoittonsa jälkeen Muster joutui rattijuopon uhriksi ja hänen vasemman polvensa nivelsiteet katkesivat. Hänet lennätettiin Wieniin leikkausta varten ja hänen kuntoutumiseensa takaisin pelikuntoon meni kuusi kuukautta.
Muster palasi huipulle vuonna 1990, jolloin hän voitti neljä turnausta, kolme massakentillä pelattua ja yhden kovalla kentällä pelatun. Hän pelasi myös kolmen muun turnauksen loppuottelussa ja eteni Ranskan avointen välieriin. Hän myös auttoi Itävaltaa etenemään Davis Cupin välieriin, joissa se hävisi Yhdysvalloille 3–2. Hän ansaitsi saavutuksillaan ATP:n palkinnon ”Comeback Player of the Year”.
Vuonna 1991 Muster voitti kaksi turnausta ja vuonna 1992 kolme. Nämä kaikki turnaukset pelattiin massakentällä. Vuonna 1993 Muster selviytyi yhdeksän turnauksen loppuotteluun, joista hän voitti seitsemän. Hän oli tuona vuonna ATP-kiertueen paras pelaaja massakentällä voitettuaan 55 ottelua 65:stä alustalla pelaamastaan ottelusta.
Vuonna 1994 Muster voitti kolme massakenttäturnausta lisää. Hän myös pelasi vuoden pisimmän tenniksen ammattilaisottelun, kun hän kohtasi Michael Stichin Davis Cupin ensimmäisellä kierroksella. Muster voitti Stichin viisieräisessä ottelussa, jonka viimeinen erä päättyi lukemiin 12–10. Ottelu kesti 5 tuntia ja 25 minuuttia.
Vuosi 1995 oli Musterin uran paras. Hän pelasi 14 turnauksen loppuottelussa ja voitti niistä 12. Hän voitti helmikuun ja kesäkuun välisenä aikana 40 peräkkäistä ottelua massakentällä, mikä oli pisin voittoputki alustalla sitten Björn Borgin 44 peräkkäisen massakenttävoiton vuosina 1977–1979. Saman vuoden Ranskan avoimissa hän otti ensimmäisen ja ainoan Grand Slam -turnauksen voittonsa lyötyään loppuottelussa turnauksen entisen voittajan Michael Changin suoraan kolmessa erässä luvuin 7–5, 6–2, 6–4. Muster oli selvästi paras massakenttäpelaaja tuona vuonna voitettuaan 65 alustalla pelaamaansa ottelua ja hävittyään vain kaksi.
Vuonna 1996 Musterin hyvät otteet massakentillä jatkuivat, kun hän voitti seitsemän turnausta ja voitti 43 ottelua 46:sta alustalla pelaamastaan ottelusta. Hänen massakentillä pelattujen otteluidensa voittotilasto vuosina 1995–1996 oli 111–5, mikä on paras tulos massakentällä tenniksen avoimen aikakauden aikana (vuoden 1968 jälkeen). Saman vuoden helmikuussa Muster piti hallussaan maailmanlistan kärkisijaa yhden viikon ja uudelleen maalis-huhtikuussa viisi viikkoa.
Seuraavana vuonna Muster saavutti parhaan tuloksensa kovalla alustalla voitettuaan alustalla kaksi turnausta ja voittotilasto näytti lukemia 29–8. Sen sijaan massakentällä hän pelasi heikoimmin vuosiin. Vuonna 1998 hän pelasi viimeistä kertaa huipputason turnauksen loppuottelussa. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 1999. Muster voitti urallaan 44 huipputason turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä (Barissa vuonna 1988 parinaan Claudio Panatta).
Oman ammattilaisuransa jälkeen Muster toimi vuosina 2004–2006 Itävallan Davis Cup -joukkueen kapteenina. Kesällä 2010 hän teki paluun pelaajana, kun hänet kutsuttiin villillä kortilla Braunschweigissa pelattavaan haastajatason turnaukseen. Tätä ennen hän oli pelannut ammattilaisuransa jälkeen senioripelaajien ATP Champions Tourilla. Paluunsa jälkeen hän on voittanut vain kaksi ottelua.
Yksityiselämä
Muster avioitui vuonna 2000 televisiojuontaja Jo Beth Taylorin kanssa ja muutti vaimonsa kotimaahan Australiaan. Heillä on yksi yhteinen lapsi, poika Christian. Muster ja Taylor erosivat vuonna 2005 ja hän palasi Itävaltaan.
Paitsi tennispelaajana, Muster on toiminut myös yrittäjänä. Hänellä on muun muassa oma vaatemerkki.
Chevrolet El Camino
Chevrolet El Camino on Chevroletin valmistama coupé-mallinen avolavainen hyötyajoneuvo. Autoa valmistettiin vuosina 1959–1960 ja 1964–1987. Nimensä malli sai El Camino Real -tiestä (esp. Kuninkaantie), joka yhdisti Alta Californian 21 Espanjan lähetysasemaa, ja jonka reititystä Kalifornian etelä-pohjoissuunnassa halkova US Highway 101 laajalti noudatti.
Erikoismallit
El Caminon tunnetuin erikoismalli on El Camino SS, El Caminon perusmallia tehokkaampi, suuremmalla moottorilla varustettu urheilumalli. Vuodesta 1978 lähtien oli saatavana myös Royal Knight -varustepaketti.
Entinen pääministeri Juha Sipilä on valmistanut El Caminosta häkäpönttökäyttöisen modifikaation nimeltä El Kamina.
Moottorit
El Caminon perusmoottori oli V8, jonka koko vaihteli 283–454 kuutiotuumman välillä, mutta saatavana oli myös kuusisylinterinen rivimoottori. Vuodesta 1978 lähtien El Caminoa sai myös V6-moottorilla.
Lev L. Spiro
Lev L. Spiro on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi Disneyn tuottaman elokuvan Minutemen. Hän on ohjannut myös monia televisiosarjoja.
Hietaniemi (täsmennyssivu)
Hietaniemi voi tarkoittaa seuraavaa:
Lepo Laurila
Johan Leopold "Lepo" Laurila, vuoteen 1907 Laurén (19. lokakuuta 1878 Mäntsälä – 4. toukokuuta 1956 Helsinki ) oli suomalainen viulutaiteilija ja alttoviulisti, director musices.
Henkilöhistoria
Laurilan vanhemmat olivat ajuri Henrik Johan Laurén ja Maria Adolfina Pietala ja puoliso vuodesta 1908 Maria Alina Saarholma. Viulunsoiton Laurila aloitti jo kahdeksanvuotiaana. Hän kävi Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulun 1886 ja sitten Helsingin musiikkiopiston 1900. Helsingin filharmonisen orkesterin 1. viulun soittaja hän oli vuodesta 1900, samoin kuin Helsingin musiikkiopiston jousikvartetin jäsen, musiikkiopistossa hän opetti vuodesta 1905. Laurila oli Helsingin kaupunginorkesterin 1. alttoviulunsoittaja 1912–1946. Hän oli perustamassa Suomen Muusikkojen Liittoa ja toimi sen puheenjohtajana 1917–1931. Hän oli myös Pohjoismaisen muusikkounionin presidentti 1925–1928 ja Suomen Kamarimusiikkiseuran musiikkipäällikkö 1945–1951. Director musices -arvonimi Laurilalle myönnettiin 1934. Hän toimi Muusikkerilehden päätoimittajana 1920–1929.
Sergei Markov
pienoiskuva|Sergei Markov (2015)|288x288px Sergei Aleksandrovitš Markov (, s. 1958) on venäläinen politiikantutkija, toimittaja ja aktivisti.
Suomessa hänet on tunnettu Venäjän parlamentin sekä presidentti Vladimir Putinin politiikan tukijana, jolla on hyvin voimakkaita mielipiteitä ja kielikuvia.
Suomen mediassa häntä on kutsuttu muun muassa "Vladimir Putinin sanansaattajaksi". Hän esiintyi myös 5. marraskuuta 2014 esitetyssä Yleisradion A-studio-ohjelmassa "Moskova extra".
Poliittisia kannanottoja
Suomalaisessa sanomalehti Hufvudstadsbladetissa Markov varoitti Suomea liittymästä Natoon. Hänen mukaansa Euroopassa on 5–6 venäläisvastaista maata, jotka ovat Ruotsi, Puola, Baltian maat ja Suomi. Samassa haastattelussa hän totesi myös, että jos Suomi haluaa liittyä Natoon, suomalaisten pitää ajatella ensin, haluavatko he olla aloittamassa kolmatta maailmansotaa russofobiansa tähden niin kuin antisemitismi aloitti toisen maailmansodan.
1415
Kuolleita
thumb|150px|none|Jan Hus kuoli vuonna 1415.
Kazimierz Ryczan
thumb|right|Kazimierz Ryczan pienoiskuva Kazimierz Ryczan (10. helmikuuta 1939 Żurawica – 13. syyskuuta 2017 Kielce ) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Przemyśliin Franciszek Barda 16. kesäkuuta 1963. Hänet nimitettiin Kielcen piispaksi 17. heinäkuuta 1993, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franciszek Macharski, jota avustivat Edward Nowak ja Mieczyslaw Jaworski.
Pimeyden ytimessä (televisiosarja)
Pimeyden ytimessä (Edge of Darkness) on brittiläinen television draamasarja vuodelta 1985. BBC:n ja Lionheart Televisionin yhteistuotantona tehty ympäristönsuojeluaiheinen trilleri koostuu kuudesta 55 minuutin pituisesta jaksosta. Se on saanut mainetta yhtenä palkituimmista ja arvostetuimmista 1980-luvun televisiosarjoista.
Juoni
Poliisina toimivan Ronald Cravenin (Bob Peck) aikuinen tytär ammutaan kuoliaaksi kotiovellaan. Isä alkaa selvittää ydinvoimaa vastustavan tyttärensä murhaa. Tutkimukset johtavat hänet pian keskelle vakoilua sekä ydinjätteen jälleenkäsittely-yhtiöiden salailua ja välinpitämättömyyttä.
Vastaanotto
Sarjan ensiesitys BBC2-kanavalla loppuvuodesta 1985 herätti niin paljon myönteistä huomiota, että se uusittiin saman tien BBC1-kanavalla.
Sarjan ohjaaja Martin Campbell ohjasi myös tammikuussa 2010 ensi-iltansa saaneen, Yhdysvaltoihin sijoittuvan elokuvaversion, jonka pääosaa esittää Mel Gibson.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat alkuperäisen sarjan kaikkien aikojen 15. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Ferenc Paragi
Paragi heitti Tatassa 23. huhtikuuta 1980 keihäänheiton maailmanennätyksen 96,72 m parantaen yli kahdella metrillä maanmiehensä Miklós Némethin vuonna 1976 heittämää edellistä ennätystä. Samana kesänä Moskovan olympialaisissa hän heitti karsinnassa kovan tuloksen 88,76 m mutta jäi loppukilpailussa tulokseen 79,52 m ja sijoittui kymmenenneksi. Muulloinkaan hän ei arvokisoissa onnistunut. Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli karsinnan kahdeskymmenes tuloksella 77,48 m eikä päässyt loppukilpailuun. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 79,08 m.
Paragi kuoli sydäninfarktiin 62-vuotiaana.
Kerrostalot Suomessa
Suomessa kerrostalo on tyypillisesti 3–4-kerroksinen asuinrakennus. Yli kahdeksankerroksiset kerrostalot ovat harvinaisia. Suomeen on rakennettu vuodesta 1880 yli 50 000 kerrostaloa, joista reilusti yli puolet on rakennettu vuoden 1970 jälkeen. Laajimmat kerrostaloalueet sijaitsevat Helsingissä, Tampereella, Turussa, Espoossa ja Vantaalla. Helsingissä sijaitsee noin neljännes kaikista kerrostaloista. Vain kymmenesosa maan kerrostalokannasta on valmistunut ennen toista maailmansotaa, ja siitäkin 70 prosenttia sijaitsee Helsingissä. Helsinki on usein ollut rakennusalan edelläkävijä, josta uudistukset ovat levinneet muualle Suomeen.
1870–1920: Kaupunkikeskustojen kivitalot
thumb|left|[[Lindblomin talo valmistui Turun kauppatorin laidalle vuonna 1891. Se purettiin 1950-luvulla. ]] thumb|Helsingin Katajanokalle 1900-luvun alussa rakennettuja jugendtyylisiä kerrostaloja. thumb|Kuusikerroksinen [[Merkuriuksen liikepalatsi|Merkuriuksen liike- ja asuintalo valmistui Helsinkiin 1889.]] Suomen kaupunkeihin alettiin rakentaa monikerroksisia asuin- ja liiketaloja 1800-luvun loppupuolella kansainvälisten esikuvien mukaisesti. Vaikutteita saatiin Tukholmasta, Berliinistä, Wienistä ja Pariisista. Ensimmäisenä kehitys alkoi näkyä Helsingissä, jossa kerrostalojen läpimurto alkoi 1870-luvulla eri puolilla kantakaupunkia. Turussa kerrostaloja alettiin rakentaa 1880-luvulla Kauppatorin seudulle ja Tampereella ensimmäinen kolmikerroksinen talo valmistui 1885. Koska ensimmäiset kerrostalot rakennettiin juuri keskustojen umpikortteleihin ja rakennuttajat halusivat maksimoida vuokrattavan pinta-alan, talot muodostivat yhtenäisiä rivistöjä katujen varsille ja pihasiivet täyttivät suuren osan tontista. Suuri runkosyvyys vaati valokuiluja ja -pihoja. Myös vanhoja kivitaloja saatettiin korottaa uusilla kerroksilla.
Ensimmäiset kerrostalot rakennettiin ensisijaisesti vuokrattaviksi, ja niiden rakennuttajat olivat varakkaita liikemiehiä, kauppiaita ja ylempiä virkamiehiä. Myös rakennusmestarit ja arkkitehdit saattoivat toimia rakennuttajina. Yhtiömuotoinen rakentaminen alkoi kunnolla vasta vuoden 1895 osakeyhtiölain myötä. Sama suunnittelija vastasi yleensä sekä rakennuksen ulkoasusta että rakenteista. Aluksi suunnittelijoina toimivat vain arkkitehdit, mutta myös rakennusmestarit nousivat merkittävään asemaan vuosisadan loppuun mennessä. Erillisiä rakennesuunnitelmia alettiin laatia vasta 1900-luvun alussa teräsbetonirakenteiden myötä. Niistä oli vastuussa yleensä insinööri tai rakennusmestari. Vesi-, ilmanvaihto- ja sähkösuunnitelmat hoiti LVIS-alan urakointiliikkeet. Kaikki työ tehtiin pääosin käsin rakennusmateriaalien nostamisesta ja kuljettamisesta lähtien.
Elena Băsescu
Elena Băsescu (s. 24. huhtikuuta 1980) on romanialainen poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2009 vaaleissa. Hän oli Euroopan kansanpuolueen ryhmän jäsen ja Vetoomusvaliokunnan varapuheenjohtaja.
Kerrostalot Suomessa
1870–1920: Kaupunkikeskustojen kivitalot
Usein taloissa oli maanalainen kellarikerros. Jos rakennukseen ei tehty pohjakerrokseen liiketiloja, ensimmäistä asuinkerrosta korotettiin katutason yläpuolelle. Ensimmäisissä rakennusjärjestyksissä ei asetettu rajoituksia kerroslukumäärälle. Yleensä talot olivat kolme- tai nelikerroksisia, mutta etenkin Helsingissä rakennettiin tätäkin korkeampia. Vuonna 1861 valmistui Helsingin ensimmäinen nelikerroksinen rakennus Meritullinkadulle ja vuonna 1873 viisikerroksinen Fabianinkadulle. Pohjois-Esplanadille valmistui kuusikerroksinen Mercuriuksen liike- ja asuintalo 1889. Vuoden 1895 rakennusjärjestyksessä talojen korkeus rajattiin viiteen kerrokseen yleisiltä ja tärkeimmiltä paikoilta, ja yli 18 metriä leveiden katujen varsilta Helsingissä, muualla neljään. Tampereella ja Turussa vastaavat rajoitukset astuivat voimaan 1898 ja 1907.
Elena Băsescu
Elena Băsescu on presidentti Traian Băsescun tytär. Kampanjan aikana häntä arvosteltiin kokemattomuudesta, mutta kehuttiin korruptoitumattomuudesta.
Kerrostalot Suomessa
1920–1940
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen asuntopula koetteli myös keskiluokkaa ja rakentaminen oli pulakaudella vähäistä. 1920-luvun puolivälissä alkaneet ”rakentamisen hullut vuodet” jäivät lyhyeksi, kun yleismaailmallinen lamakausi ulottui Suomeenkin. Heikoimpana vuotena 1933 valmistui vain noin tuhat asuntoa. Vuosikymmenen puolivälistä rakennustoiminta jälleen vilkastui, ja vuonna 1938 rakennettiin noin 7 000 asuntoa. Maailmansotien välisenä aikana rakennustoiminnasta vastasivat pääosin grynderien perustamat osakeyhtiöt, ja rakennuskohteet kattoivat joko yhden rakennuksen tai korkeintaan rakennusryhmän.
1930-luvulta lähtien rakennusmateriaaleja alettiin jo nostaa työmailla konevoimin, mutta vaakasuuntaiset siirrot piti tehdä käsivoimin. Useimmat talot alkoivat olla arkkitehtien suunnittelemia.