cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cory Stillman
NHL-ura
St. Louis Bluesissa Stillman pelasi kauden 2000–2001 lopun ja kaksi seuraavaa kautta. Jälkimmäisellä täydellä kaudellaan Bluesin riveissä, kaudella 2002–2003, hän oli seuransa kolmanneksi paras pistemies Pavol Demitran ja Al MacInnisin jälkeen tehtyään siihen astisen NHL-uransa ennätystehot, 67 tehopistettä, 24 maalia ja 43 syöttöpistettä, 79:ssä runkosarjaottelussa.
21. kesäkuuta 2003, samana päivänä, kun NHL:n varaustilaisuus 2003 järjestettiin, Stillman kaupattiin Tampa Bay Lightningiin. Vaihdossa Stillmaniin St. Louis Blues sai Lightningilta toisen kierroksen varausvuoron, jonka seura käytti David Backesiin. Stillman pelasi Lightningin riveissä yhden kauden. Hän teki runkosarjakaudella 2003–2004 NHL-uransa piste-ennätyksen, 80 tehopistettä, 25 maalia ja 55 syöttöpistettä, 81:ssä ottelussa, ja oli näin Lightningin toiseksi paras pistemies runkosarjassa Martin St. Louis'n jälkeen. NHL:n pistepörssissä hän sijoittui kahdeksanneksi ja syöttöpörssissä kolmanneksi Scott Gomezin ja St. Louis'n jälkeen. Keväällä 2004 hän oli voittamassa Lightningin riveissä ensimmäistä Stanley Cupiaan. Seura kaatoi NHL:n loppuotteluissa Stillmanin entisen seuran Calgary Flamesin voitoin 4–3.
Elokuussa 2005, vuoden kestäneen NHL:n työsulun päätyttyä, Stillman teki vapaana pelaajana sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan uudessa seurassa toisen Stanley Cupin mestaruutensa, kun Hurricanes löi NHL:n loppuotteluissa Edmonton Oilersin voitoin 4–3. Hänestä tuli historian yhdestoista pelaaja ja ensimmäinen sitten vuoden 1996 (Claude Lemieux), joka on voittanut Stanley Cupin peräkkäisillä kausilla eri seuroissa. Stillman oli toiseksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja kevään 2006 NHL:n pudotuspeleissä joukkuetoveri Eric Staalin jälkeen. Hän teki 25:ssä pudotuspeliottelussa yhdeksän maalia ja antoi 16 maalisyöttöä. Runkosarjakaudella 2005–2006 hän oli Hurricanesin kolmanneksi paras pistemies Staalin ja Justin Williamsin jälkeen tehtyään 72:ssa ottelussa tehot 21 maalia ja 55 syöttöpistettä.
Stillman ja puolustaja Mike Commodore kaupattiin helmikuussa 2008 Ottawa Senatorsiin vaihdossa hyökkääjä Patrick Eavesiin ja puolustaja Joe Corvoon. Stillman pelasi Ottawassa vain loppukauden 2007–2008. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi vapaana pelaajana Florida Panthersiin, jota edusti kaksi täyttä kautta ja yli puolet kolmannesta. Hän siirtyi helmikuussa 2011, kesken kauden 2010–2011, takaisin Carolina Hurricanesiin pelaajakaupassa, jossa Panthers sai vaihdossa Ryan Carterin ja viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Siirto tapahtui viikko sen jälkeen, kun Stillman oli pelannut NHL-uransa tuhannennen runkosarjaottelun, kotiottelun Philadelphia Flyersia vastaan.
Stillman ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2011. Hän pelasi kuusitoista kautta kestäneellä NHL-urallaan, jolla edusti kuutta eri seuraa, 1 025 runkosarjaottelua ja teki 727 tehopistettä, 278 maalia ja 449 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 82 ottelua ja teki 51 tehopistettä, 19 maalia ja 32 syöttöpistettä.
Maajoukkue
Cory Stillman edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta kerran jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 1999, jolloin MM-turnaus järjestettiin Norjassa. Kanada sijoittui turnauksessa neljänneksi ja Stillman teki turnauksessa kymmenessä ottelussa kahdeksan tehopistettä, neljä maalia ja neljä syöttöpistettä.
Yksityiselämä
Cory Stillman on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Maran kanssa kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär. Stillmanin appi on jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija Bud Stefanski, joka pelasi urallaan myös yhden NHL-ottelun New York Rangersin riveissä.
Gordon Freeman
Gordon Freeman on Half-Life-pelisarjan päähenkilö. Hän on filosofian tohtori ja teoreettinen fyysikko, jonka on teleportaatiokokeen epäonnistuttua pakko puolustaa itseään ja tovereitaan vihamielisiltä avaruusolioilta ja muilta vihollisilta. Ajan myötä hänestä tulee vastarintaliikkeen sankari ja yksi avaruusoliovalloittajien vastaisen kapinan johtajista. Freemanin symbolina käytetään usein sorkkarautaa, jota hän kantaa mukanaan lähes aina. Hän on yksi tunnetuimmista tietokonepelihahmoista.
Henkilö
Gordonilla on silmälasit, hän on hyvä rakentamaan, hänellä on parta ja hän on melko urheilullinen. Hän näyttää olevan myös ase- ja räjähde-ekspertti, vaikkei olekaan käsitellyt aseita (lukuun ottamatta butaanivoimaista tennistykkiä, jonka hän rakensi 6-vuotiaana) ennen harjoittelua Black Mesan vaarakurssilla. Se, mikä erottaa Gordonin muiden pelien sankareista on se, että hän on tiedemies – tämä poikkeaa perinteisistä räiskintäpelisankarien arkkityypeistä, kuten Duke Nukemista, Doomguyista tai Master Chiefistä. Freeman on Half-Life-pelin tapahtuessa 27-vuotias. Hahmo ei puhu pelien aikana. Valven tekemän dokumenttikirjan Half-Life 2: Raising the Barin mukaan nimi Gordon Freeman olisi viite Freeman Dysoniin ja hänen alustava nimensä olikin Dyson Poincare. Gordonin varhaisella versiolla oli poninhäntä, Matrix-elokuvan tunnetuiksi saattamat aurinkolasit ja pitkä tuuhea parta. Gordonin kasvojen pohjana on käytetty neljän Valven työntekijän, Davis Speyrerin, Eric Kirchmerin, Greg Coomerin ja Kelly Baileyn kasvoja.
Freeman on suorittanut MIT:ssä filosofian tohtorin tutkinnon väittelemällä aiheesta Observation of Einstein-Podolsky-Rosen Entanglement on Supraquantum Structures by Induction Through Nonlinear Transuranic Crystal of Extremely Long Wavelenght Pulse from Mode-Locked Source Array (erittäin tiheiden elementtien läpi teleporttaus). Seattlessa syntynyt Freeman kiinnostui varhain teorettisesta fysiikasta, kuten kvanttimekaniikasta ja suhteellisuusteoriasta. Hänen sankareitaan olivat Albert Einstein, Stephen Hawking ja Richard Feynman.
Itävallan Innsbruckissa tehdyn teleportaatiokoesarjan jälkeen teleportaation mahdollisuuksista tuli Freemanin pakkomielle. Lopulta Freeman pettyy teleportaatiotutkimuksen hitaaseen edistymiseen akatemiassa ja alkaa etsiä työtä muualta. Samaan aikaan Freemanin opiskeluaikainen MIT-ohjaaja Isaac Kleiner saa johdettavakseen huippusalaisen tutkimusprojektin huippusalaisessa, eri osista koostuvassa Black Mesan tutkimuskeskuksessa. Hän pyytää avukseen Freemania, joka hyväksyy työtarjouksen toivoen, että suunnaton rahoitus voisi viimeinkin tukea siviilien astrofysiikan ja kvanttitietokoneiden käyttömahdollisuuksia.
Pelisarjan ensimmäisen osan alussa Freeman työskentelee ja asuu Black Mesan tutkimuskeskuksessa, joka sijaitsee New Mexicon osavaltiossa. Hänet on sijoitettu säännöttömien materiaalien osastolle, joka sijaitsee syvällä tutkimuskeskuksen uumenissa, ja jossa tehdään ydinfysiikkaan ja alkeishiukkasiin liittyviä tutkimuksia. Erikoista on se, että nimellisesti filosofian tohtoriksi väitelleen Freemanin pelissä esitetyt työtehtävät koostuvat kärryn työtämisestä ja napin painamisesta. Barney Calhoun vitsailee tästä 'Half-Life 2:n alussa Freemanin suorittaessa toisen rutiininomaisen ”teknillisen” avunannon painamalla nappia ja työntämällä irronneen töpselin takaisin pistorasiaan.
Half-Lifessa Freemanin kaapista löytyy vauvan kuva. Vaikka tämä on virallisesti selitetty niin sanotuksi ”pääsiäismunaksi”, kuvan peliin sijoittanut tason kehittäjä Marc Laidlaw ehdotti, että kuvan vauva voisi olla Gordonin sukulainen, kuten sisaren- tai veljentytär. On kuitenkin esitetty, että kuvassa on vauvaikäinen Alyx Vance, koska samantapaisen kuvan hänestä voi löytää Half-Life 2:ssa. Tähän ei kuitenkaan ole saatu virallista vahvistusta muualla sarjassa.
Half-Life 2: Episode Onessa käyty keskustelu paljastaa, että Gordon ja Barney Calhoun kilpailivat siitä, kumpi ehti ensin noutaa tri. Kleinerin avaimet hänen lukittuaan toimistonsa oven Black Mesassa (ilmeisen reiluin pelin säännöin). Näin Gordon oppi käyttämään tuuletuskanavia ujuttautuakseen rakennuksiin. Se voi myös olla viekas viittaus tuuletuskanaviin, joissa Gordon ja Barney kulkivat vastaavasti Half-Lifessa ja Half-Life: Blue Shiftissa.
Maalahden seurakunta
Maalahden seurakunta on Porvoon hiippakuntaan ja Korsholman rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Maalahden kunnan alueella. Se on osa Maalahden seurakuntayhtymää, johon kuuluvat myös Bergön seurakunta ja Petolahden seurakunta.
Gordon Freeman
Half-Life
Ensimmäisen pelin alussa Gordon Freeman ja hänen ryhmänsä tekevät kokeen, joka luo vahingossa resonanssikaskaadiksi nimetyn ilmiön, mikä repii ulottuvuuksien välisiä repeämiä aika-avaruus-jatkumoon. Hämmentyneet elämänmuodot Xen-ulottuvuudesta saapuvat repeämien kautta Black Mesan käytäville hyökäten kaikkien vastaantulevien kimppuun. Kun muukalaiset alkavat tappaa tiedemiehiä, sotilaita ja siviilejä, Freeman tajuaa, että xeniläisten lisäksi häntä jahtaa myös Hazardous Environment Combat Unit, sotilasryhmä, jonka armeija on lähettänyt ottamaan tilanteen hallintaansa. Täysin odottamattomasti asekoulutukseton teoreettinen fyysikko selviytyy kaaoksesta, tehden sankarillisilla teoillaan vaikutuksen muihin selviytyneisiin tiedemiehiin ja vartioihin, ja joutuen samalla HECU:n pääkohteeksi.
Selvitettyään lukuisia haasteita ja eliminoituaan useita muukalaisia ja sotilaita, selviytyneet Lambda-ryhmän tiedemiehet siirtävät Freemanin Lambda-kompleksin huippusalaisella kaukosiirtimellä muukalaisten kotimaailmaan Xeniin. Tuhottuaan muukalaisten johtajan Nihilanthin Freeman kohtaa salaperäisen G-Manin, joka on koko Black Mesan tapauksen ajan tarkkaillut Freemania, ehkä jopa päättäen tämän kohtalon.
Arvoituksellinen G-Man näyttää Freemanille muutamia paikkoja Maasta ja Xenistä, minkä jälkeen pyytää Freemania valitsemaan: joko hän hyväksyy G-Manin ja hänen salaperäisten työnantajiensa työtarjouksen tai jää Xeniin vihamielisten muukalaisten saartamina ilman aseitaan. Pelisarjan toinen osa jatkuu Gordonin hyväksyttyä työtarjouksen.
Maalahden seurakunta
Historia
1500-luvulla Maalahti oli osa laajaa Mustasaaren seurakuntaa. Tuolloin siihen kuuluivat myös Koivulahti, Maksamaa, Raippaluoto, Sulva, Laihia, Jurva sekä osia Vähästäkyröstä. Vuonna 1602 maalahtelaiset rakensivat oman kappelikirkon, ja seuraavana vuonna he saivat siihen oman kappalaisen. Kuninkaallinen komissio, johon kuuluivat Hieronymus von Birckholtz, Nils Jöransson ja Jöran Hansson ja jonka tehtävänä oli jakaa suuret kirkkopitäjät, antoivat kuningas Kaarle IX:n nimissä Maalahdelle pitäjänoikeudet 9. lokakuuta 1607 ja nimittivät samalla seurakunnan ensimmäisen kirkkoherran. Seurakuntaan kuuluivat Över- ja Yttermalaxin, Öster- ja Västersolvin sekä Vargön, nykyisen Bergön, kylät. 1800-luvulla myös Petolahti oli Maalahden kappeli. Tällöin Maalahti oli suurimmillaan.
Gordon Freeman
Half-Life 2
Half-Life 2 alkaa G-Manin puhuessa Freemanille. Kuten ensimmäisenkin pelin lopussa, kohtauksesta on pyritty tekemään surrealistinen ja hypnoottinen G-Manin kasvojen ollessa lähellä ja muuttuen lähes näkymättömiksi ja takaisin taustalla samaan aikaan näkyessä sekä takaumia Half-Lifesta että väläyksiä pelin tapahtumista. G-Man puhuu salamyhkäiseen tapaan ja lopettaessaan kertoo Gordonille, että hänen täytyy "herätä uuteen maailmaan" ja että ”oikea mies väärässä paikassa voi muuttaa kaiken maailmassa”. Half-Life 2: Episode Onen kertomussivun mukaan ”G-Man piti Gordonia stasiksessa kaukana Maasta” ja että Freeman oli tässä tilassa ”lähes kaksi vuosikymmentä”. Lopulta Freeman herää junassa kahden kaupunkilaisen kanssa, jotka ovat "muuttaneet" Kaupunki 17:a (City 17). Freemanille selviää pian, että ulottuvuuksienvälinen Combine-imperiumi on valloittanut Maan ja ottanut sen valtaansa. Hän tapaa Alyx Vancen ja Barney Calhounin ja liittyy Combinen vastaiseen vastarintaan.
Half-Life 2:ssa Freeman taistelee Combinea vastaan vapauttaakseen ihmiskunnan kahleistaan. Ollen jo valmiiksi kuuluisa ”Black Mesan tapauksen” ansiosta hän saavuttaa legendaarisen, lähes messiaanisen maineen elossa olevien ihmisten keskuudessa. Hän saa myös mahtipontisia lisänimiä kuten ”The One Free Man” eli ”Ainoa vapaa mies”. Surmattuaan Combinen sotilaita ja johdettuaan hyökkäystä heidän linnoitukseensa Nova Prospektiin, yrityksenään pelastaa Alyxin isä Eli Vance, Freeman aloittaa kapinan Combinen hallintoa vastaan. Hän ujuttautuu yhteen Combinen Maassa sijaitsevista tukikohdista, Kaupunki 17:n Linnoitukseen (Citadel) ja tuhoaa sen räjäyttämällä reaktorin. Freeman ja Alyx eivät pääse pakenemaan räjähdystä, mutta G-Man pelastaa hänet ja kertoo, että on ”vaikuttunut Gordonin työstä ja on saanut muutamia houkuttelevia tarjouksia ’työnantajiltaan’.” Vihdoin G-Man kertoo Freemanille, että toisin kuin alkuperäisen Half-Life-pelin lopussa, hän ei tarjoa enää illuusiota vapaasta valinnasta, vaan on ottanut vapauden valita Freemanin puolesta ja laittaa hänet takaisin staasitilaan, kunnes häntä tarvitaan taas.
Half-Life 2: Episode One
Half-Life 2: Episode One alkaa Gordon Freemanin ja Alyxin paetessa Kaupunki 17:sta, joka on tuhoon tuomittu Citadel-tukikohdan fuusioreaktorin tuhouduttua Half-Life 2:n lopussa. Pelin alussa G-Man ilmestyy Freemanille, mutta hänet keskeyttää Vortigaunt-avaruusolioiden ilmestyminen. Vortigauntit pelastavat Freemanin ja estävät samalla G-Mania seuraamasta. G-Man näyttää tyytymättömältä ja vastaa kulmiaan rypistäen ja synkästi katsoen: ”Me palaamme tähän asiaan vielä!”
Maalahden seurakunta
Toimipaikat
Maalahden kirkko on valmistunut vuonna 1829.
Gordon Freeman
Half-Life 2: Episode One
Gordon palaa tajuihinsa kivimurskakasan alla, josta Alyx sekä hänen robottilemmikkinsä Dog löytävät hänet. Paljastuu, että ainoa tapa selvitä Linnoituksen räjähtämisestä, joka tuhoaisi suurimman osan Kaupunki 17:sta, on mennä Linnoituksen ytimeen ja estää rakenteiden tuhoutumista tarpeeksi, jotta pakeneminen olisi mahdollista. Freeman ja Alyx onnistuvat tekemään näin, mutta heille selviää, että paikallinen Combine lähettää viestin muiden maailmojen yksiköilleen kun Citadel tuhoutuu. Freeman ja Alyx pakenevat linnoituksesta mukanaan kopio tästä viestistä, jonka jälkeen he tapaavat Barneyn ja muut selviytyjät.
Maalahden seurakunta
Papisto
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Maalahden seurakunnan kirkkoherroina:
Gordon Freeman
Half-Life 2: Episode One
Pari pakenee Kaupunki 17:sta evakuointijunalla. Combinen viesti saadaan toimitettua muille joukoille kun muutama Combinen pakokapseli lentää ulos Linnoituksesta. Freemania ja Alyxiä kuljettava juna on yhä liian lähellä ja reaktorin räjähtäessä siihen iskee shokkiaalto.
Half-Life 2: Episode Two
Toinen episodi alkaa, kun Freemania ja Alyxia kuljettanut juna suistuu raiteilta, mutta molemmat selviävät loukkaantumattomina. Heidän tehtävänsä on nyt kuljettaa Alyxin Linnoituksesta varastama datapaketti White Forestin vastarintatukikohtaan ennen kuin Linnoituksen tuhoutuessa syntynyt superportaali aukeaa.
Pelin alussa Alyxin kimppuun hyökkää Hunter-niminen Combinen sotakone, joka lävistää Alyxin terävillä kynsillään. Alyx vaipuu koomaan ja pysyy tässä tilassa lähes puolet pelistä, kunnes vortigauntit onnistuvat parantamaan hänet. Tällöin G-Man pysäyttää jälleen ajan ja kertoo Freemanille, miksi pelasti Alyxin aikoinaan Black Mesasta.
Alyxin toivuttua hän ja Freeman jatkavat matkaa White Forestiin saattajanaan Uriah-niminen vortigaunt. Alyx ja Gordon löytävät toimivan auton ja jatkavat sillä matkaa kahdestaan. Heidän kimppuunsa hyökkää muutaman kerran Combinen joukkoja, jonka jälkeen he saapuvat viimein White Forestiin.
White Forestissa tiedemiehet, mukaan lukien Alyxin isä Eli Vance, Isaac Kleiner ja Arne Magnusson, ovat valmistelleet jo jonkin aikaa rakettia, jota he suunnittelevat käyttävänsä yhdessä Half-Life:n aikoihin laukaistun satelliittijoukon kanssa sulkeakseen reaktoriräjähdyksessä syntyneen superportaalin. Alyx luovuttaa Elille viestin, josta löytyy todisteita kadonneeksi luullun Borealis-laivan olemassaolosta. Kun raketin laukaisua valmistellaan, tukikohtaan hyökkää Combinen joukkoja. Freeman onnistuu kukistamaan joukot ja sulkemaan tukikohdan siilo 2:n ovet, jottei lisää Combinen joukkoja pääsisi sisään. Hetken tauon jälkeen tukikohtaan hyökkäävät aiemmissa osissa nähdyt Strider-sotakoneet saattajinaan Huntereita, mutta Freeman tuhoaa Striderit käyttämällä tohtori Magnussonin kehittämiä kokeellisia räjähteitä.
Myöhemmin raketti laukaistaan onnistuneesti ja superportaali sulkeutuu. Alyx ja Freeman päättävät lähteä tukikohdasta löytyneellä helikopterilla pohjoiseen etsimään Judith Mossmania ja Borealis-laivaa. Heidän ollessa hangaarissa kaksi Combinen neuvonantajaa hyökkää heidän ja heitä saattaneen Elin kimppuun. Toinen neuvontantajista surmaa Elin, mutta Dog ajaa neuvonantajat pois pelastaen Freemanin ja Alyxin.
Muut esiintymiset Half-Life -sarjassa
Kahden Half-Life -lisäosan tapahtumat osuvat päällekkäin Half-Lifen tapahtumien kanssa. Koska Freeman ei ole lisäosissa pelattava hahmo, hänet nähdään peleissä.
Sulo Cantell
Sulo Johannes Cantell (20. toukokuuta 1892 Pietari – 27. elokuuta 1955 ) oli suomalainen filosofian maisteri, biologi ja lehtori.
Gordon Freeman
Muut esiintymiset Half-Life -sarjassa
Vaikka Freeman ei olekaan lisäosien päähenkilö, hänen hahmonsa pysyy edelleen hiljaa.
HEV-puku
HEV-puku on vaarallisiin ympäristöihin suunniteltu tiedemiesten suojapuku. HEV on lyhenne sanoista Hazardous Environment. Puku on suunniteltu suojaamaan käyttäjäänsä radioaktiiviselta säteilyltä, energiapurkauksilta ja vaarallisten aineiden käsittelemiseltä.
Half Lifessa Freeman käyttää puvun Mark IV -mallia ja Half Life 2:ssa paranneltua Mark V -mallia. Puvun suunnitteli tohtori Gina Cross, toinen Half-Life: Decayn päähenkilöistä, joka sanoi testanneensa Mark V:n prototyyppiä ennen resonanssikaskadin (epäonnistuneen kokeen) tapahtumia. Ei tiedetä, oliko puku samanlainen kuin Half-Life 2:n Mark V-puku.
Freeman pukee puvun päälleen ensimmäisen kerran Half-Lifen alussa ja G-Man antaa hänen käyttää sitä pelin loppuun asti. HEV-puvun Mark IV-mallissa on taskulamppu, Geiger-mittari, morfiinin annostelija (jonka ansiosta Gordon voi liikkua vakavan loukkaantumisen jälkeen), vastamyrkynantojärjestelmä, erikseen asennettava pitkien hyppyjen moduuli, radio, terveyden ja ammusten seuraintoiminto, johon sisältyy myös kaikkien käytössä olevien aseiden näyttäminen. Lisäksi puvussa on elektrisesti kovettuva panssarijärjestelmä, jota voi ladata ympäri Black Mesaa olevista energia-automaateista. Panssaroituna puvun suojaus paranee, ja se voi torjua yli kaksi kolmasosaa puvun pitäjään kohdistuneista hyökkäyksistä. Täysin latautuneella puvulla Freeman voi selvitä muutamasta tusinasta käsiaseiden luoteja tai jopa yhdestä suoraan ammutusta singon ammuksesta. Pukuun kuuluu myös kypärä, jonka voi nähdä monilla Xeniin kuolleilla HEV-pukuisilla tiedemiehillä'.
Sulo Cantell
Cantell keräsi 1930-luvulla kansan keskuudesta perimätietoa Suomen luonnossa esiintyvien lääkekasvien käytöstä. Hän julkaisi vuonna 1936 yhdessä Väinö Saarnion kanssa kirjan Suomen myrkylliset ja lääkekasvit jossa lueteltiin 319 kasvia.
Gordon Freeman
HEV-puku
Kaksi muuta tyhjää HEV-puvun säilytyspaikkaa voi nähdä pelin alussa sektori C:ssä, kun Freeman hakee oman pukunsa. Puuttuvien pukujen kerrotaan kuuluvan Half-Life: Decayn päähenkilöille, Gina Crossille ja Colette Greenille. Pukuja on myös eri värisiä. Freemanin ja monen Xenin ruumiin puvut ovat oransseja, Crossin puku on ruskea ja Greenin punaisenruskea.
Half-Life 2:ssa Freeman saa uuden Mark V -mallin puvun vieraillessaan Isaac Kleinerin luona pelin alussa. Pukuun lisättyjä ominaisuuksia ovat zoomaus, rajallinen kyky nopeisiin juoksupyrähdyksiin, neula joka säännöstelee vastamyrkkyä Myrkkypääravun myrkkyyn, valinnainen terveystilan ja ammusten näkymä tähtäimessä sekä kyky käyttää Combinen energia-automaatteja puvun lataamiseen ja terveystilan kohentamiseen. Tämä ominaisuus saa myöhemmin pelissä selittämättömän tehosteen, kun puku imee pimeää energiaa Combinen aseiden takavarikointikentästä. Tällöin puku pystyy lataamaan itseensä kaksi kertaa tavallista enemmän energiaa. Freeman käyttää tätä puvun voimistettua versiota vielä Half-Life 2: Episode Onen alussa, mutta se palautuu vähitellen normaaliksi pelaajan lähtiessä Linnoituksesta, samoin kuin pimeän energian ylilataama painovoima-asekin. Toisin kuin Mark IV, Mark V:ssä on vain yksi lisäenergialähde taskulampulle, sprintille ja happivarannoille, eikä pitkien hyppyjen moduuli ole enää käytettävissä. Half-Life 2: Episode Two:ssa taskulamppu on muuttunut ja saanut oman virtalähteen, eikä se enää jaa sprintin ja happivarannon kanssa lisäenergiaa. Vaikka tätä muutosta ei selitetä tai näytetä pelissä, Alyx oli edellisessä episodissa pelin alkupuolen pimeissä taskulampusta riippuvaisissa kentissä sanonut että tohtori Kleinerin olisi syytä tehdä parannuksia HEV-puvun taskulamppuun.
Sulo Cantell
Sulo Cantell oli naimisissa vuodesta 1917 Toini Levanderin (s. 1893) kanssa.
Gordon Freeman
HEV-puku
Half-Lifessa voi huomata, että HEV-lataimissa on tavaramerkin (tm) tunnus HEV-kirjaimien jälkeen, josta voi päätellä, että HEV-lataimet tai myös terveyslataimet on kehittänyt hallituksen ulkopuolinen yhtiö. ”Pääsiäismuna” Half-Life 2:ssa paljastaa vanhan HEV-lataimen kannen, josta puuttuu tavaramerkin tunnus.
Sulo Cantell
Aiheesta muualla
Luettelo Sulo Cantellin lehtiartikkeleista
Gordon Freeman
HEV-puku
Freemanin HEV-puvussa oleva pienikokoinen symboli on kreikkalainen Lambda-kirjain (λ). Tiedemiehet käyttävät symbolia ilmaisemaan radioaktiivisten alkuaineiden hajoamisen nopeusvakiota (joka viittaa aineen puoliintumisaikaan). Lambda on myös teleportaatiokokeisiin keskittyneen kompleksin nimi Black Mesan tutkimuskeskuksessa. Kirjain esiintyy myös pelien tunnuksessa, korvaten a-kirjaimen (Hλlf-Life). Lambda-symboli nähdään myös Half-Life 2:ssa, jossa sitä käytetään ihmisvastarinnan tunnuksena ja kapinallisten asekätköjen merkkinä.
Kinda Kinks
Kinda Kinks on brittiläisen The Kinks -yhtyeen maaliskuussa 1965 julkaistu toinen studioalbumi. Se sisältää Britanniassa listaykköseksi nousseen hitin, ”Tired of Waiting for You”. Suurin osa albumin kappaleista äänitettiin helmikuussa 1965 kolmen päivän aikana. Se nousi Britanniassa listan kolmannelle sijalle.
Yhdysvalloissa albumi julkaistiin elokuussa 1965 erilaisella kannella ja kappalelistalla varustettuna. Tästä versiosta puuttuivat kappaleet ”Tired of Waiting for You”, ”Naggin’ Woman” ja ”Come on Now”, ja niiden tilalla olivat singleinäkin ilmestyneet ”Set Me Free” ja ”Ev’rybody’s Gonna Be Happy”. Kinda Kinks saavutti Yhdysvalloissa listasijan 60. Yhdysvaltain-versiolta puuttuneet kappaleet ”Naggin’ Womania” lukuun ottamatta olivat ilmestyneet siellä maaliskuussa julkaistulla albumilla Kinks-Size.
Taustaa
Vuonna 1964 The Kinks oli saavuttanut ensimmäiset suuret hittinsä, ”You Really Got Me” ja ”All Day and All of the Night”. Kun yhtyeen viides single ”Tired of Waiting for You” nousi Britannian listaykköseksi, Kinks aloitti Australian-kiertueen, jonka aikana se soitti myös Hongkongissa ja Singaporessa.
Äänitys
Yhtyeen kitaristi-laulaja sekä pääasiallinen lauluntekijä Ray Davies on kertonut, että hänellä on albumista ja sen tekemisestä huonot muistot. Levy-yhtiö Pye Records patisti Kinksin studioon juuri päättyneen Australian-kiertueen jälkeen helmikuussa 1965. Yhtye meni studioon suoraan lentoasemalta. Suurin osa albumin materiaalista nauhoitettiin 15.–17. helmikuuta 1965. Kappale ”Tired of Waiting for You” oli äänitetty jo elokuun lopulla 1964 ja kappaleet ”Don’t Ever Change”, ”Come on Now” ja ”Something Better Beginning” joulukuussa 1964. Kaikki kappaleet nauhoitettiin Pye Studiosissa Lontoossa, lukuun ottamatta kappaleeseen ”Tired of Waiting for You” tehtyä kitaran ylimääräistä päällekkäisäänitystä. Se nauhoitettiin 29. joulukuuta 1964 IBS Studiosissa, Lontoossa.
Ray Davies on sittemmin arvostellut tuottaja Shel Talmyn työskentelyä. Daviesin mielestä Kinda Kinksin kappaleet olivat parempia kuin esikoisalbumilla Kinks, mutta levyä ei tehty oikealla tavalla. Koko projekti oli hänen mukaansa aivan liian kiireinen. Lisäksi lauluosuuksien tuplaukset ovat Daviesin mielestä ”kauhistuttavia”.
Musiikki
Kinda Kinks -albumilla Kinks alkoi pikkuhiljaa siirtyä pois alkuperäisistä rhythm and blues -juuristaan. Mukana on lisäksi beatmusiikkia, melankolista folkia ja Motown-vaikutteitakin. Albumi on esikoislevyä pehmeämpi, ja esimerkiksi Dave Daviesin riffipainotteinen kitaransoitto on vähemmän esillä. Ray Davies kirjoitti omat kappaleensa yksiössä Muswell Hillissä, jonne hän oli juuri muuttanut vaimonsa Rasa Daviesin kanssa.
Ray Daviesia oli käsketty kirjoittamaan albumin materiaali itse, mutta lopulliselle levylle päätyi kaksi coveria. Tämä oli silti selkeä muutos, sillä yhtyeen esikoisalbumilla Kinks lainakappaleita oli ollut kaikkiaan yhdeksän.
Kappalemateriaali
Ray ja Dave Davies ovat kirjoittaneet kappaleen ”Got My Feet on the Ground” yhdessä. Dave Daviesin laulaman kappaleen sanoitusta on sanottu pöyhkeileväksi. Se kertoo Daven elämäntyylistä, jossa hänellä itsevarmana henkilönä ei ollut ongelmia löytää seksiä, huumeita ja juhlia.
Ray Davies oli kirjoittanut kappaleen ”Nothin’ in the World Can Stop Me Worryin’ ’Bout That Girl” jo useita vuosia aiemmin. Sitä on pidetty varhaisena merkkinä Daviesin aikuisemmasta laulunkirjoittamisesta. Kappaletta on verrattu Davey Grahamin ja Bert Janschin folk-materiaaliin. Vuonna 1998 Wes Anderson valitsi sen elokuvansa Rushmore – akatemian älypää soundtrackille.
”Tired of Waiting for You” äänitettiin alun perin esikoisalbumia varten, mutta tuottaja Shel Talmy halusi julkaista sen erillisenä singlenä. Dave Daviesin soittama kahden soinnun kitarariffi on samantyyppinen kuin yhtyeen kahdella edellisellä singlellä ”You Really Got Me” ja ”All Day and All of the Night”. Kappale on kuitenkin tempoltaan hitaampi ja se eroaa kahdesta edeltäjästään myös melankolisella tunnelmallaan. Yhtyeen rumpalin Mick Avoryn sijaan kappaleessa soittaa studiomuusikko Bobby Graham. ”Tired of Waiting for You” nousi Britanniassa listaykköseksi ja Yhdysvalloissa kuudenneksi, mikä on siellä yhtyeen paras sijoitus.
”Don’t Ever Change” esittelee Ray Daviesin romanttisen puolen. Se oli kirjoitettu The Honeycombs -yhtyeelle, jonka oli tarkoitus levyttää se Joe Meekin kanssa.
Dave Davies laulaa kappaleen ”Come on Now”. Ray Davies kirjoitti sen marraskuussa 1964 kiertueella Skotlannissa sen jälkeen, kun oli kuullut tyttöystävänsä olevan raskaana. Rayn mukaan kappale on osoitettu suoraan kirjoittajalleen; ”Come on, ole mies”. Musiikillisesti kappale on suoraviivainen rock. Se oli julkaistu jo ennen itse albumia, ”Tired of Waiting for You” -singlen B-puolena.
”So Long” on folkia ja countrya yhdistelevä, Johnny Cash -tyylinen kappale. Daviesin sanoituksia on analysoitu samanaikaisesti optimistisiksi, katkeriksi ja lähes anteeksipyytäviksi. Jokainen kertosäe on sen sijaan hyvin uhmakas: So long, so long, I’m better by myself... don’t need nobody else. Vaikka kappaletta ei pidetä musiikillisesti The Kinksin merkittävimpänä, on siinä kuitenkin nähty ensimmäisiä merkkejä Ray Daviesin myöhemmistä, tunnustuksellisista lauluista.
”You Shouldn’t Be Sad” edustaa beatmusiikkia, jonka soinnut vaihtelevat duurin ja mollin välillä. Ray Davies on antanut kappaleelle kritiikkiä. Kun hän lauloi päälaulua, ja Dave Davies, Pete Quaife ja Rasa Davies taustoja, Ray kuvitteli sen kuulostavan Martha & the Vandellasin ja Earl Van Dyken yhdistelmältä. Lopputulosta kuunnellessaan hän pettymyksekseen huomasi, että ”kuulostimmekin vain itseltämme”.
Julkaisu ja vastaanotto
Kinda Kinksin Britannian-versio ilmestyi 5. maaliskuuta 1965. Pye Records julkaisi sen ainoastaan monoäänenlaadulla. Albumi nousi Record Retailer -listan sijalle kolme, ja se pysyi listalla kaikkiaan viisitoista viikkoa. Melody Makerin listalla Kinda Kinks ylsi niin ikään sijalle kolme ja New Musical Expressin listalla sijalle kaksi. Länsi-Saksassa albumin paras sijoitus oli kahdestoista.
Yhdysvalloissa Reprise Records julkaisi Kinda Kinksin vasta 11. elokuuta 1965. Se ilmestyi niin mono- kuin stereoversiona, tosin stereoversion ääni oli todellisuudessa simuloitu. Albumi nousi yhdeksän viikon aikana Billboard 200 -listan sijalle 60. Cash Boxin listalla sijoitus oli 54:s ja Record Worldin vastaavalla 37:s. Yhdysvaltain-versio erosi Britannian-painoksesta myös kansikuvan ja sisällön osalta. Siltä puuttuivat kappaleet ”Naggin’ Woman”, ”Tired of Waiting for You” ja ”Come on Now”, jotka ensin mainittua lukuun ottamatta olivat ilmestyneet siellä jo maaliskuussa julkaistulla albumilla Kinks-Size.
Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä. Sittemmin siitä julkaistiin myös C-kasettipainos. Ensimmäinen CD-versio ilmestyi vuonna 1986.
Arvostelut
Allmusic:
Britannian-versio
A-puoli B-puoli
Yhdysvaltain-versio
A-puoli B-puoli
Kokoonpano
Muusikot
Muut
Hämähäkkimies (animaatiosarja) (5. tuotantokausi)
Hämähäkkimies-animaatiosarjan 5. tuotantokausi kännistyi Yhdysvalloissa 12. syyskuuta 1997 ja päättyi 31. tammikuuta 1998.
Häät (The Wedding)
Peter Parker ja Mary Jane menevät naimisiin, mutta heidän häihinsä tulee ikävä vieras, Harry Osborn alias Vihreä Menninkäinen II, Skorpionin ja Smythen robottien kanssa.
Kuusi unohdettua soturia (Six Forgotten Warriors, Chapter I)
Kavala Kuusikko palaa. Peter matkustaa Venäjälle oppimaan vanhemmistaan. Myöhemmin hän yhditää voimansa 40-luvun sankarien kanssa ja Wildpackin taistelemaan Kavalaa kuusikkoa vastaan, Red Skullia ja voimakkainta, Elektroa!
Sankarillisuuden hinta (Six Forgotten Warriors, Chapter V: The Price of Heroism)
Punakallo ja Reinholt pakenevat taistelusta YPKVVn agenttien tullessa paikalle. Punakallo muuttaa veljensä Elektroksi, joka pian pettää hänet ja aikoo yksin kaapata kaupungin.
Vesimiehen paluu 1/2 (The Return of Hydro-Man, Part One)
Vesimies palaa aiheuttaen harmia Peterille ja Mary Janille. Jakson lopputaistelun tiimellyksessä selviää, että Mary Janellä on myös vesivoimia. Mistä on kyse?
Salatut sodat (Secret Wars, Chapter I: Arrival)
Hämähäkkimies lähetetään ulkoavaruuden planeetalle muiden sankarien kanssa selvittämään, onko hyvä vahvempi kuin paha. Ja kun kaikki on lopulta ohi, selviää Hämähäkkimiehelle tämän kaiken olevan vain testi todelliseen ongelmaan, joka on käsillä.
Minä todella, todella vihaan klooneja (Spider Wars, Chapter I: I Really, Really Hate Clones)
Hämähäkkimies tapaa eri maailmojen Hämähäkkimiehiä. Ja hänen täytyy tehdä yhteistyötä heidän kanssaan päihittääkseen seonneen Spider-Carnagen tuhoamasta kaikkia maailmoja.
Jäähyväiset, Hämähäkkimies (Spider Wars, Chapter II: Farewell, Spider-Man)
Kun Spider-Carnagen ensiyritys tuhota kaikki maailmankaikkeudet epäonnistuu, hän matkustaa toiseen tehden toisen suuren uhan ja Hämähäkkimies lähetetään estämään se Madame Webin ansiosta. Lopussa, Hämähäkkimies käyttää sen maailman elossa olevaan Ben-setää estämään Spider-Carnagea, lopulta onnistuu, mutta Spider-Carnage syöksyy tuhoonsa hyppäämällä porttiinsa, jonka hän loi Time Deletion Acceleratorillaan. Myöhemmin, Madame Web vie Hämähäkkimiehen tapaamaan luojaansa, Stan Leetä ja Madame Web lupaa, että he löytävät oikean Mary Jane Watsonin.
Dieter Hegen
Dieter Hegen (s. 29. huhtikuuta 1962 Kaufbeuren, Länsi-Saksa) on saksalainen valmentaja ja entinen jääkiekkoilija.
Lempinimeltään "Didi" pelasi MM-kisoissa 106 ottelua Saksan liittotasavallan joukkueessa. Hegen teki näissä otteluissa 39 maalia ja antoi 21 maalisyöttöä.
Miikka Multaharju
Miikka Aleksi Multaharju (s. 9. lokakuuta 1977 Lappeenranta) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitalinkki. Hän lopetti ammattilaisuransa kauteen 2009 MyPassa.
Kuopion psykiatrian keskus
pienoiskuva|Kuopion psykiatrian keskuksen entistä päätoimipistettä Kuopion [[Niirala (Kuopio)|Niiralan kaupunginosassa, Kotkankallionkadulla.]] Kuopion psykiatrian keskus on Kuopion kaupungin ja Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin yhteinen aikuispsykiatriaan (20-64 v.) keskittynyt kuopiolaisille avomielenterveyspalveluja tarjoava palvelukeskus. Yli 65-vuotiaiden erikoissairaanhoidon avomielenterveyspalvelut tuotetaan vanhuspsykiatrian poliklinikalla. Nykyään vastaanottotoiminta toteutuu Viestikadun toimipisteessä Savilahdessa, Kotkankallionkadun yksikön käyttökiellon vuoksi. Vuoden 2019 tutkimuksen mukaan mielenterveyspotilaat saavat hoitoa nopeasti Pohjois-Savossa.
Miikka Multaharju
Ura
Kotiseudullaan Etelä-Karjalassa Multaharju edusti juniorina ja alemmilla miesten sarjatasoilla LauTP:tä, LaPaa, Rakuunoita ja Kultsua. Liigadebyyttinsä hän teki MyPassa kaudella 1997.
Kuopion psykiatrian keskus
Kuopion psykiatrian keskuksen tarjoamiin palveluihin pääsee lääkärin lähetteellä. Myös terveyskeskuksen yhteydessä työskentelee Kuopion psykiatrian keskuksen työntekijöitä. Hoidossa hyödynnetään erilaisia yksilö-, perhe- ja ryhmäterapioita sekä lääkehoitoa. Perhe- ja verkostotyötä tehdään myös kodeissa lapset huomioiden. Aikuispsykiatrian tehostetun avohoidon työryhmä KYS Puijon sairaalan yhteydessä tarjoaa tehostettua, määräaikaista avohoitoa.
Viestikadun yksikön lisäksi keskukseen kuuluvat kuntoutusyksikkö Tukiporras Kullervonkadulla ja ryhmäkodit. Myös kuntoutustyöryhmä Kipinä Viestikadulla tarjoaa tehostettua kuntoutuksellista tukea ja valmennusta. Psykiatrista sairaalahoitoa vaativat potilaat hoidetaan KYS Julkulan sairaalassa.
Miikka Multaharju
Ura
Multaharju edusti MyPaa seitsemän kauden ajan ja pelasi yli 150 liigaottelua. Kaudella 2002 hän muodosti erityisen tehokkaan hyökkäyksen Saku Puhakaisen ja Luiz Antonion kanssa. Multaharju teki kymmenen ja koko kolmikko yhteensä 31 maalia liigassa, mikä auttoi joukkueen lopulta kuitenkin vain SM-hopealle HJK:n viedessä mestaruuden. Edellisellä kolmella kaudella Multaharju saavutti MyPan kanssa SM-pronssia.
MyPasta Multaharju siirtyi ulkomaille, ja pelasi kolme kautta Turkin Denizlisporissa ja vajaat kaksi kautta Norjan Fredrikstadissa. Fredrikstad voitti Norjan cupin vuonna 2006, mutta Multaharju ei pelannut loppuottelussa. Hän palasi Suomeen kaudeksi 2008 tehtyään sopimuksen HJK:n kanssa ja MyPaan kaudeksi 2009.
Suomen A-maajoukkueessa Multaharju teki ensiesiintymisensä 26. tammikuuta 2003 Barbadosta vastaan, ja A-maaotteluita hän on pelannut yhteensä kuusi. Hän on pelannut myös 19 poikien ja 13 nuorten maaottelua.
Multaharju aloitti yliopisto-opintonsa Aalto-yliopiston teknillisen korkeakoulun Materiaalitekniikan tutkinto-ohjelmassa tammikuussa 2010, sekä samalla aktiivisen opiskelijatoiminnan Vuorimieskillassa.
Prometium
thumb|Prometiumia|alt= Prometium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Pm ja sen järjestysluku on 61 sekä CAS-numero 7440-12-2. Prometium on lantanoidi. Sitä ei ole varmasti tavattu luonnosta. Sen kaikki isotoopit ovat radio­aktiivisia. Pitkä­ikäisin niistä on Pm-145, jonka puoliintumisaika on 17,7 vuotta. . Muut ydinreaktioiden tuloksena syntyneet isotoopit ovat massaluvuiltaan 144, 147, 149 ja 151.
Nimi prometium johtuu kreikkalaisen mytologian titaani Prometheuksesta. Alkuaineelle on ehdotettu myös nimityksiä cyclonium, illinium ja clintonium. Jo 1920-luvulla kaksi tutkija­ryhmää väitti löytäneensä alku­ainetta nro 61 eräistä harvinaisia maa­metalleja sisältävistä mineraaleista. Heidän väitteensä on kuitenkin osoitettu virheellisiksi. Lyhytikäisyytensä vuoksi prometium ei olisikaan voinut säilyä Maan muodostumisen ajoilta nyky­aikaan saakka. Sen sijaan prometiumia saattaa kyllä esiintyä, joskin äärimmäisen pieninä pitoisuuksina, hajoamis­tuotteena uraani­a sisältävissä mineraaleissa. Sen eristäminen olisi käytännössä mahdotonta, mutta lähettämänsä säteilyn perusteella äärimmäisen pienetkin pitoisuudet ovat tunnistettavissa. Vuonna 1964 professori Olavi Erämetsä väittikin löytäneensä hiven­määrän prometiumia Kuolan niemimaan apatiitista.
Pm-149:ää syntyy ydinreaktoreissa U-235:n fissiotuotteiden hajoamisen kautta. Reaktoreissa syntyvän Pm-149:n puoliintumisaika on 53 tuntia, ja se hajoaa beetahajoamisella. Pm-149:n hajoamisen tuloksena syntyy Sm-149:ää, joka on merkittävä neutronimyrkky suuren absorptiovaikutusalansa vuoksi.
Prometiumia käytetään beetasäteilyn lähteenä paksuusmittareissa, atomiparistoissa muun muassa kelloissa ja sydämentahdistimissa, sekä itsehohtavissa väreissä.
Wolfgang Sawallisch
Wolfgang Sawallisch (26. elokuuta 1923 München – 22. helmikuuta 2013 Grassau) oli saksalainen kapellimestari ja pianisti. Hän johti uransa aikana kapellimestarina useita orkestereita ja toimi myös Hampurin filharmonikkojen, Baijerin osavaltionoopperan, Orchestre de la Suisse Romanden ja Philadelphian orkesterin taiteellisena johtajana. Lisäksi hän säesti pianolla joitakin laulajia, kuten Elisabeth Schwarzkopfia.
Nuoruus
Sawallisch syntyi Münchenissä vuonna 1923. Hän aloitti jo lapsena soittamaan pianoa ja voitti 10-vuotiaana ensimmäisen kilpailun. Hän kiinnostui kapellimestarin urasta nähtyään 11-vuotiaana Hannun ja Kertun Baijerin osavaltionoopperassa. Sawallisch alkoi pian tämän jälkeen opiskelemaan yksityisessä ohjauksessa harmoniaa, kontrapunktia, säveltämistä ja orkesterinjohtamista. Toisen maailmansodan aikana Sawallisch toimi radio-operaattorina Italiassa. Hänet kuitenkin vangittiin, ja hän joutui viettämään aikaa sekä brittiläisellä että yhdysvaltalaisella sotavankileirillä.
Ura
Sawallisch valmistui vuonna 1947 Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakoulusta ja aloitti sen jälkeen ammattilaisuransa. Hän toimi ensimmäisessä työssään Augsburgin kaupunginteatterin korrepetiittorina. Sawallisch vieraili vuonna 1949 ensimmäisen kerran kapellimestarina eri konserttisaleissa, ja vuonna 1953 hän johti nuorimpana kapellimestarina Berliinin filharmonikoita.
Sawallisch oli 1953–1958 Aachenissa musiikillisena johtajana. Tämän jälkeen hän jatkoi musiikillisena johtajana ensin kahden vuoden ajan Wiesbadenissa ja kolmen vuoden ajan Kölnissä, missä hän opetti myös konservatoriossa. Ensimmäisen esiintymisensä Bayreuthin musiikkijuhlilla Sawallisch teki vuonna 1957, kun hän avasi juhlat Tristan ja Isoldella. Samana vuonna hän säesti pianolla Lontoossa laulaja Elisabeth Schwarzkopfia ja johti ensimmäisen kerran Philharmonia-orkesteria.
Sawallischin ura lähti 1960-luvulla useaan suuntaan: hän johti 1960–1970 Wienin sinfoniaorkesteria, toimi 1961–1973 Hampurin filharmonikkojen ja 1971–1992 Baijerin osavaltionoopperan musikaalisena johtajana sekä 1973–1980 Geneven Orchestre de la Suisse Romanden taiteellisena johtajana. Hän esiintyi säännöllisesti myös Japanin NHK-sinfoniaorkesterin, Orchestre de Paris’n ja Israelin filharmonisen orkesterin kanssa.
Sawallisch debytoi vuonna 1953 Berliinin filharmonikkojen johtajana ja vuonna 1957 johtaessaan Tristan ja Isolden. Vuosina 1960–1970 hän toimi Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina ja vuosina 1970–1980 Orchestre de la Suisse Romanden musiikillisena johtajana sekä 1971–1992 Baijerin valtionoopperassa. Vuosina 1993–2003 hän toimi Philadelphian orkesterin musiikillisena johtajana. Hänen uransa kohokohtana voidaan pitää 20 vuoden pestiä Baijerin valtionoopperassa, joka on Saksan johtavia oopperataloja. Hän toi Müncheniin monia merkittäviä laulajia, kuten Hermann Preyn ja Helen Donathin, ja tuotti vuosina 1982–1983 kaikki Richard Wagnerin ja 1988–1989 Richard Straussin oopperat. Sawallisch nähtiin kuitenkin Münchenissä myös turhan vanhanaikaisena, jonka arvostus 1900-luvun musiikkia kohtaan oli hyvin rajoittunutta. August Everding nimettiin 1980 Münchenin kaikkien teatterien johtajaksi. Everding syytti Sawallischia taantumuksellisuudesta, ja 1980-luvulla heidän välinsä olivat melko katkerat. Sawallisch jätti Baijerin valtionoopperan vuonna 1992.
Sawallisch oli vieraillut ensimmäisen kerran Philadelphian orkesterissa vuonna 1984. Hänet valittiin vuonna 1990 orkesterin taiteelliseksi johtajaksi, ja hän aloitti tehtävässä kauden 1993–1994 alussa. Sawallischilla oli suuri vaikutus orkesterin henkilöstöön ja tyyliin. Sawallisch jäi eläkkeelle vuonna 2003 eikä tehnyt enää montaakaan vierailevaa esiintymistä. Pian hän vetäytyi Grassauhun. Musiikkia hän ei kuitenkaan kokonaan jättänyt, vaan soitti itsekseen paljon pianoa. Lisäksi hän perusti Wolfgang Sawallisch -säätiön tukemaan paikallisten lasten musiikkikoulutusta.
Sawallisch kuoli kotonaan Grassaun Saksassa 22. helmikuuta 2013. Hänen vaimonsa Mechthild oli kuollut jo vuonna 1998; he ehtivät olla naimisissa 46 vuoden ajan. Sawallischin lapsipuoli Jörg kuoli vuonna 2012.
Alahärmän kirkko
Alahärmän kirkko valittiin vuonna 2015 Radio Dein äänestyksessä Suomen kauneimmaksi kirkoksi.
Historia
Ensimmäinen kirkko rakennettiin Alahärmän kirkon paikalle vuonna 1676. Paikalle valmistunut puukirkko oli muodoltaan pitkäkirkko. Kirkko jäi pois käytöstä vuonna 1752, jonka jälkeen paikalle rakennettiin uusi kirkko. Tämä 1700-luvulla rakennettu kirkko paloi 7. heinäkuuta 1898 katon tervauksen yhteydessä. Vain vähän irtaimistoa ehdittiin pelastaa tulipalolta.
Auguste Lepère
Louis Auguste Lepère (30. marraskuuta 1849 Pariisi – 20. marraskuuta 1918 Domme, Dordogne) oli ranskalainen kaivertaja, kuvittaja ja taidemaalari.
Häntä pidetään yhtenä suurimmista ranskalaisista kaivertajista. Hänen teoksiaan pidetään useissa museoissa Ranskassa ja ulkomailla.
Tosi seedee
Tosi seedee on Pikku-Oravan vuonna 2007 julkaisema albumi. Se palkittiin Emma-gaalassa vuoden 2007 lastenlevynä.
Born God and Aware
Born God and Aware on ruotsalaisen death metal -yhtyeen Dominionin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Unique Leader Records.
Maurizio Gucci
Maurizio Gucci (26. syyskuuta 1948 – 27. maaliskuuta 1995) oli italialainen liikemies ja Guccin muotitalon johtaja. Hän oli Rodolfo Guccin poika ja Guccio Guccin pojanpoika.
Elämäkerta
Maurizio Gucci syntyi 26. syyskuuta 1948 Firenzessä, Rodolfo Guccille ja Sandra Ravellille.
Toukokuussa 1983 Rodolfo Gucci kuoli Milanossa. Maurizio Gucci peri isänsä enemmistöosuuden yhtiöstä ja aloitti oikeussodan setäänsä Aldo Guccia vastaan Guccin muotitalon täydestä hallinnasta (syyte, jota johti kaupunginsyyttäjä Rudolph Giuliani ja jossa Domenico de Sole edusti Guccin perhettä).
Vuonna 1988 Maurizio Gucci myi lähes 47,8 prosenttia Guccista Bahrainissa toimivalle sijoitusrahasto Investcorpille (Tiffanyn omistaja vuodesta 1984) ja säilytti 50 prosentin omistusosuuden. Guccin talous oli miinuksella vuodesta 1991 vuoteen 1993. Maurizio Guccia syytettiin siitä, että hän tuhlasi valtavia summia yhtiön pääkonttoriin Firenzessä (Via delle Caldaie palazzo) ja Milanossa.
Vuonna 1993 Maurizio Gucci myi osakkeensa Guccissa Investcorpille 170 miljoonalla dollarilla. Vuonna 1995, puolitoista vuotta Guccin myynnin jälkeen, palkkamurhaaja ampui hänet. Hänen ex-vaimonsa Patrizia Reggiani tuomittiin tapon järjestämisestä vuonna 1998.
Marraskuussa 2021 julkaistiin Ridley Scottin ohjaama elokuva House of Gucci. Se kertoo tarinan siitä, kuinka Patrizia Reggiani (Lady Gaga) juonitteli tappaakseen miehensä Maurizio Guccin (Adam Driver). Muita näyttelijöitä ovat Jeremy Irons Rodolfo Guccina, Jared Leto Paolo Guccina ja Al Pacino Aldo Guccina.
Circus (Teflon Brothersin albumi)
Circus on Teflon Brothersin viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2017 levymerkillä Johanna Kustannus. Circus on ensimmäinen suomalainen albumi, joka on ylittänyt tuplaplatinarajan jo ennen julkaisupäiväänsä. Levyn sisältämiä kappaleita oli striimattu yli 40 miljoonaa kertaa maaliskuun 2017 puoleenväliin mennessä.
Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan neljännelle sijalle, ja on pysynyt listalla jo 144 viikkoa.
Giallo
pienoiskuva|400x400px|Giallo-elokuvien voimakasta visuaalista tyyliä elokuvassa Orgasmo (1969) Giallo [ˈdʒallo] tarkoittaa italialaisen elokuvan lajityyppiä, joka on ottanut nimensä Italiassa tuotettujen kioskijännityskirjojen kansien vallitsevasta väristä.
Kapteeni Sharpe
Romaanin päähenkilö Richard Sharpe on Etelä-Essexin kevyen komppanian joukoissa taisteleva sotilas ja näkyvin hahmo koko sekalaisessa Ison-Britannian armeijassa, joka Wellingtonin johdolla on komennettu taisteluun ranskalaisia vastaan Napoleonin mannermaan sodassa. Teos kuvaa Ciudad Rodrigon ja Badajozin puolustuslinnakkeiden taistelua vuonna 1812. Juoneen liittyy myös espanjalaistyttö Teresa, johon Sharpe on rakastunut.
Giallo
Lajityypin ominaispiirteet
Vaikka giallo-elokuvaa onkin vaikeaa määritellä johtuen sen luokittelua pakenevasta monimuotoisuudesta, on kuitenkin paljon tunnusmerkkejä, jotka voi yhdistää perinteiseen lajityypin elokuvaan. Giallo-elokuvat ovat alun perin saaneet vaikutteita saksalaisista 1960-luvun krimi-elokuvista, jotka perustuivat Edgar Wallacen kirjoittamiin tarinoihin. Giallo-lajityyppiin kuuluvan elokuvan täytyy olla italialaista alkuperää tai vähintään elokuvan ohjaajan täytyy olla italialainen. pienoiskuva|400x400px|Nahkahansikasmurhaaja vaanii elokuvassa La coda dello scorpione (1971) Gialloissa kuvataan yleensä kasvottoman murhaajan veritekoja, jotka suoritetaan mitä oudoimmilla ja kekseliäämmillä tavoilla. Murhaaja pukeutuu yleensä mustaan ja käyttää usein mustia nahkahansikkaita. Murhaajan aseena on usein jonkinlainen teräase, yleensä veitsi tai partaterä, mutta kekseliäimmät murhaajat eivät tyydy perinteisiin ratkaisuihin vaan arsenaali vaihtelee sähköporasta myrkytettyihin kissan kynsiin ja kaikkeen siltä väliltä. Uhrit ovat yleensä kauniita naisia ja murhiin liittyy melkein aina myös seksuaalista väkivaltaa. Myös erilaiset päähenkilöiden traumat ja muut henkiset sairaudet kuuluvat melkein poikkeuksetta tekojen motiiveihin tai altistavat uhreja teoille. Giallo-elokuvien juonet ovat yleensä hyvinkin monimutkaisia ja juonenkäänteet sekä loppuratkaisut ovat usein yllättäviä. Tämä toimii myös joissakin tapauksissa elokuvaa vastaan, koska tapahtumat ovat niin ihmeellisiä että uskottavuus häviää täysin. pienoiskuva|Italialaista sisustustyyliä elokuvassa La notte che Evelyn uscì dalla tomba (1971) Giallo-elokuvilla on myös oma tunnistettava visuaalinen tyyli. Erityisesti aikakauden sisustus- ja vaatemuoti pääsee yleensä hyvin esille ja kuvauskohteiksi on usein valittu paikkoja, jotka ovat kuin suoraan turistioppaista. Lajityypin elokuvia käytettiinkin usein tietoisesti Italia-kuvan markkinoimiseen ulkomaalaisille katsojille. Elokuvateknisesti mukaan kuuluu usein muun muassa upeita laajakuvaotoksia ja toisaalta tungettelevan ahdistavia kamerakulmia. Toistuvina tehokeinoina esiintyy runsaan alastomuuden lisäksi roiskuvaa verta ja erityistä raakuutta sisältäviä otoksia. Musiikkia Giallo-elokuviin ovat tehneet mm. Ennio Morricone ja erityisesti Dario Argenton elokuviin musiikkia tehnyt Goblin.