cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chris James
Uudessa-Seelannissa syntynyt James muutti 13-vuotiaana Englantiin. Häntä pidettiin yhtenä ikäluokkansa lupaavista pelaajista, ja hän on pelannut kolmisenkymmentä nuorisomaaottelua eri ikäkausissa Englannin joukkueessa. James kuitenkin päätti edustaa miesten tasolla synnyinmaataan tehden maajoukkuedebyyttinsä 4. kesäkuuta 2006 Brasiliaa vastaan Genevessä pelatussa maaottelussa. James oli mukana Uuden-Seelannin maajoukkueessa, kun Uusi-Seelanti pelasi kesäkuussa 2009 Maanosaliittojen cupissa Etelä-Afrikassa.
Göran Mohlin
Göran Mohlin (s. 1965) on ruotsalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan EM-pronssia 1993.
Kotimaassaan Mohlin voitti Ruotsin mestaruuden 1992 ja saavutti myös viiden hengen joukkuekumitessa pronssia. Lisäksi hän saavutti pronssia myös katassa.
VÅSC
Historia
Seuran naisten joukkue voitti pronssia ensimmäisellä pelatulla naisten mestaruussarjakaudella 1988–1989. Vuotta myöhemmin miehet hävisivät Suomen mestaruuden S.C. Dalmacille.
Matti Tuovinen
Matti Antero Tuovinen (3. joulukuuta 1922 Helsinki – 4. heinäkuuta 2015 Helsinki ) oli suomalainen ulkoministeriön virkamies ja valtiosihteeri.
Matti Tuovisen vanhemmat olivat hallintoneuvos Jalo Väinö Tuovinen ja Hilja Sofia Koskinen. Tuovinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1941 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1947.
Tuovinen toimi Maalaisliiton eduskuntaryhmän sihteerinä 1948–1958 sekä pääministeri V. J. Sukselaisen henkilökohtaisena sihteerinä 1957. Hän oli lehdistöavustajana Suomen Washingtonin suurlähetystössä 1958–1961 ja sen jälkeen ulkoasiainministeriön lehdistötoimistossa jaostopäällikkönä 1962–1965, apulaisosastopäällikkönä 1965–1971 ja toimistopäällikkönä 1971. Tuovinen oli ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1971–1972, poliittisen osaston päällikkönä 1972–1975 sekä valtiosihteerinä ja valtioneuvoston ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1975–1985. Tuovista pidettiin sovittelevana ja harkitsevana, presidentti Urho Kekkosen linjan uskollisena tukijana, mutta myös itsenäisenä. Eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä parlamentaarisen puolustustoimikunnan puheenjohtajana 1985–1987 sekä UKK-perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1987–1991.
Väinö Kilpiäinen
Väinö Armas Kalevi Kilpiäinen (16. kesäkuuta 1929 Joutseno – 4. marraskuuta 1973 Oulu) oli suomalainen sekatyömies, joka surmasi pitkäperjantain iltana 3. huhtikuuta 1953 Muhoksella Soson rautatieseisakkeella ryöstökeikan aikana neljä ihmistä vasaralla. Uhrit olivat 59-vuotias pysäkinhoitaja Väinö Akseli Niemi (s. 18. helmikuuta 1894), tämän 57-vuotias vaimo Elli Johanna Niemi (s. 29. joulukuuta 1895), 18-vuotias tytär Leila Johanna Niemi (s. 21. helmikuuta 1935) ja 6-vuotias pojantytär Pirkko Helena Niemi (s. 6. lokakuuta 1946).
Surmatöiden jälkeen Kilpiäinen räjäytti työmaalta hakemallaan dynamiitilla auki aseman kassakaapin, jossa ei kuitenkaan vastoin hänen luulojaan ollut yhtään rahaa. Tämän jälkeen Kilpiäinen meni Niemien asuntoon, varasti sieltä noin 100 000 markkaa rahaa (vastaa noin 3 150 euroa 2013 hintatasossa ), pieniarvoista omaisuutta, muun muassa 22 äänilevyä, Saksan, Ruotsin ja Neuvostoliiton kolikoita, viisi metriä naisten pukukangasta ja aurinkolasit.
Kilpiäinen jäi kiinni muun muassa vuokraisäntänsä antaman vinkin ansiosta. Hän oli ollut poissa kotoaan tekoaikaan ja hermostunut paljon julkisuutta saaneesta nelossurmasta puhuttaessa. Lisäksi Kilpiäinen oli unohtanut surmapaikalle puukkonsa, jota hän oli käyttänyt panosten tekemiseen ja josta saatiin hänen sormenjälkensä.
Kilpiäinen tuomittiin Muhoksen kihlakunnanoikeudessa 23. toukokuuta 1953 ryöstöstä ja neljästä eri murhasta, kustakin elinkaudeksi kuritushuoneeseen. Oikeudenkäynti pidettiin turvallisuussyistä Oulun lääninvankilassa. Kilpiäinen oli aikaisemmin tehnyt täyden tunnustuksen, mutta oikeudenkäynnissä hän yritti siirtää osavastuun teosta olemattoman rikostoverin tilille. Vaasan hovioikeus vahvisti elinkautistuomion saman vuoden syksyllä. Mielentilatutkimusta Kilpiäiselle ei tehty.
Kilpiäinen alkoi vankeusaikanaan syvästi katua surmatekoja ja sairastui tämän vuoksi joutuen olemaan jatkuvasti lääkehoidon alaisena. Sairastumista pahensi yksinäisyys, sillä muut vangit eivät osoittaneet ymmärrystä Kilpiäisen surmatöille. Avioeron ottanut vaimo ja tytär eivät pitäneet häneen mitään yhteyttä vankeusaikana. Kilpiäisen äiti oli ainoa, johon hänellä oli yhteys ulkomaailmassa.
Kilpiäinen istui vankilassa 20 vuotta ja kuoli lääkehoidon aiheuttamaan rasitukseen 4. marraskuuta 1973. Presidentti Kekkonen oli toistuvasti hylännyt Kilpiäisen tekemät armonanomukset.
Christophe Willem
Christophe Willem (syntyjään Christophe Durier, s. 3. elokuuta 1983 Enghien-les-Bains, Val-d'Oise) on ranskalainen poplaulaja, joka tuli tunnetuksi voitettuaan Nouvelle Star -kilpailun neljännen tuotantokauden 2006. Kyseessä oli ranskalainen versio Idols-formaatista. Hän on sen jälkeen luonut menestyksekkään soolouran Ranskassa ja muissa ranskankielisissä maissa.
Lapsuus
Christophe vietti suurimman osan elämästään Deuil-la-Barre -nimisessä paikkakunnassa (Val-d'Oise), jossa hänen vanhempansa ylläpitivät autokoulua. Lapsena hän harrasti taitoluistelua ja pianonsoittoa. Hän opiskeli myös eri laulutyylejä, kuten jazzia, bluesia ja gospelia. Hän alkoi säveltää omia kappaleita 14-vuotiaasta lähtien. Christophe halusi asianajajaksi, mutta päätti kuitenkin jatkaa musiikinopiskelua. Vuonna 2004 hän esiintyi Richard Anconinan elokuvassa, Alive, jossa hän näytteli Henriä, nuorta miestä kultaisella äänellä, joka ei kuitenkaan saanut pääroolia musikaalista huonon ulkonäönsä vuoksi.
Nouvelle Star
Perheensä ja ystäviensä pyynnöstä, Christophe päätti kokeilla vuoden 2006 Nouvelle Star -tuotantokautta. Jo ensimmäisessä kokeessa hän yllätti tuomarit, jotka eivät odottaneet niin hyvää ääntä noin kömpelönnäköiseltä mieheltä. Lempinimellä "La Tortue" (kilpikonna), jonka Nouvelle Star tuomari Marianne James keksi, Christophe osoittautui erittäin suosituksi kilpailijaksi, ja 8. kesäkuuta hänet kruunattiin Ranskan neljänneksi Nouvelle Stariksi, eli uudeksi tähdeksi. .
Nouvelle Starissa esitetyt kappaleet
Willem lauloi Nouvelle Starissa seuraavat kappaleet:
Ura
Hänen debyyttialbuminsa Inventaire julkaistiin 16. huhtikuuta 2007, ja ensimmäinen single, Élu produit de l'année, maaliskuussa samana vuonna.
Toukokuussa 2007 julkaistiin toinen single, Double je, joka nousi heti listaykköseksi Ranskassa ja Belgiassa. Kolmas single Jacques à dit, julkaistiin syksyllä 2007. Albumi sai hyvän vastaanoton ja myi tuplaplatinaa Ranskassa ja kultaa Belgiassa ja Sveitsissä ja on myynyt tähän mennessä yli miljoona kappaletta.
Willem teki ensimmäisen kiertueensa marraskuusta 2007 heinäkuuhun 2008. Hän lauloi mm. Ranskassa, Belgiassa, Sveitsissä ja Ranskan merentakaisilla alueilla, kuten Réunionilla ja Mauritiuksella. Hän esiintyi myös useita kertoja Pariisin Olympiassa ja Zenithissä.
Vuonna 2007 Christophe Willem nousi 10 parhaiten ansaitsevan laulajan joukkoon Ranskassa (tulot, levymyynti, konsertit ja sopimukset yhteenlaskettuina). Christophe Willem oli kuudennella sijalla ja ansaitsi yhteensä 1,22 miljoonaa euroa.
Vuonna 2007 hän esiintyi Night of the Proms -kiertueella yhdessä muun muassa Tears for Fearsin, Lara Fabianin ja Murray Headin kanssa.
Hänen viimeisin albuminsa Caféine julkaistiin 25. toukokuuta 2009, ja albumin ensimmäinen singlejulkaisu oli Berlin. Toinen single oli Plus que tout ja kolmas Heartbox. Albumi nousi Ranskan myyntitilaston ykkössijalle.
Näyttelijänura
Christophe Willem teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa Alive vuonna 2004.
Miguel Muñoz
thumb|220px|Miguel Muñoz Miguel Muñoz Monzún (19. tammikuuta 1922 Madrid, Espanja – 16. heinäkuuta 1990 Madrid, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Muñoz vietti suurimman osan pelaaja- ja valmentajaurastaan Real Madridissa, ja on edelleen seuran pitkäaikaisin ja menestynein valmentaja.
Pelaajaura
Keskikenttäpelaajana pelannut Muñoz aloitti jalkapalloilun erinäisissä juniorijoukkueissa Madridin ympäristössä, mutta ei onnistunut herättämään Realin mielenkiintoa. Myöhemmin hän pelasi Logroñésissa (1943–1944), Racing Santanderissa (1944–1946) ja Celta Vigossa (1946–1948). Vuonna 1948 Muñoz auttoi omalta osaltaan Celtan neljänneksi liigassa ja cup-kilpailu Copa del Generalísimon loppuotteluun. Hän teki Celtan ainoan maalin 4–1-tappioon päättyneessä cupin loppuottelussa Sevillaa vastaan. Ennen seuraavan kauden alkua Real Madrid hankki sekä Muñozin että tämän maalikuninkuuden voittaneen joukkuetoverin Pahiñon riveihinsä.
Ensimmäinen Euroopan cup pelattiin kaudella 1955–1956 ja Muñoz sai kunnian olla seuransa ensimmäinen maalintekijä kilpailussa Real Madridin kohdatessa sveitsiläisen Servetten syyskuussa 1955. Kauden päätteeksi Real juhli kilpailun voittoa ja toisti saman vuotta myöhemmin. Espanjan-mestaruuden Muñoz voitti Realissa vuosina 1954, 1955, 1957 ja 1958. Vuosina 1948–1958 Muñoz pelasi kaikkiaan 347 ottelua Realissa. Hän pelasi myös seitsemän ottelua Espanjan maajoukkueessa.
Gustaf Gründgens
pienoiskuva|Gustav Gründgens [[Hamletina vuonna 1936.]] Gustaf Gründgens, syntymänimeltään Gustav Heinrich Arnold Gründgens (22. joulukuuta 1899 Düsseldorf – 7. lokakuuta 1963 Manila) oli saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Gründgensin tunnetuimmat roolit olivat rikollispomo Schränker Fritz Langin ohjaamassa elokuvassa M - kaupunki etsii murhaajaa sekä Mefistofeles Peter Gorskin ohjaamassa elokuvassa Faust.
Miguel Muñoz
Valmentajaura
Pelaajauransa jälkeen Muñoz toimi lyhyen aikaa Real Madridin reservijoukkueen Plus Ultran valmentaja ennen nimitystään edustusjoukkueen valmentajaksi vuonna 1959. Muñozin valmennuksessa Real Madridin hallitsi Primera Divisiónia. Seura voitti mestaruuden yhdeksän kertaa, joista viisi peräkkäin vuosina 1961–1965 ja kolme peräkkäin vuosina 1967–1969. Real voitti myös Euroopan cupin vuosina 1960 ja 1966, ja Muñozista tuli ensimmäinen henkilö, joka on voittanut kilpailun sekä pelaajana että valmentajana. Sittemmin samaan ovat pystyneet Giovanni Trapattoni, Johan Cruijff, Carlo Ancelotti, Frank Rijkaard, Josep Guardiola ja Zinedine Zidane.
Gustaf Gründgens
Gründgens opiskeli näyttelemistä Düsseldorfissa Louise Dumontin ja Gustav Lindemannin johdolla. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vapaaehtoisena ja palveli länsirintamalla. Kotiutuksensa jälkeen Gründgens opiskeli näyttelemistä teatterikoulussa. Hän perusti kokeellisen teatteriseurueen Laienbund Deutscher Mimiker, johon kuuluivat Gründgensin lisäksi kirjailija Thomas Mannin lapset Klaus Mann ja Erika Mann sekä näytelmäkirjailija Frank Wedekindin tytär Pamela Wedekind.
Klaus Mann kirjoitti seurueelle vuonna 1924 näytelmän Anja ja Esther. Se kertoi neuroottisesta nelikosta, johon kuului kaksi tyttöä ja kaksi poikaa, ja jotka kaikki olivat rakastuneita toisiinsa. Gründgensin ohjaama Anja ja Esther sai ensi-iltansa Hampurissa lokakuussa 1925, ja herätti suurta huomiota skandaalimaisen sisältönsä vuoksi, mutta myös siksi, että näyttelijöistä kolme oli kuuluisan kirjailijan lapsia.
Gründgens meni naimisiin Erika Mannin kanssa 1926, mutta avioliitto oli onneton ja päättyi eroon 1929. Gründgens oli tuohon aikaan vasemmistolainen, kuten Mannin sisarukset. Gründgens alkoi myös työskennellä kuuluisan ohjaajan Max Reinhardtin kanssa. Vuonna 1932 hän sai ensimmäisen kerran esittää Mefistofeleen roolia Goethen Faust-näytelmässä. Myöhemmin hänet tunnettiin parhaiten juuri tästä roolihahmosta.
Miguel Muñoz
Saavutukset
Pelaajana
Gustaf Gründgens
Gründgensistä tuli Saksassa erittäin suosittu teatterinäyttelijä, joka loisti klassisissa rooleissa, mutta oli vakuuttava myös moderneissa draamoissa. Vuonna 1930 Gründgens aloitti teatterin rinnalla myös elokuvanäyttelijän uran. Hän oli parhaimmillaan näytellessään epäilyttäviä hahmoja, ja erikoistui esittämään kylmiä älykköjä, kyynisiä snobeja, roistoja ja nautiskelijoita. Vuonna 1938 Gründgens perusti elokuvien tuotantoyhtiö Terra Filmkunstin.
Miguel Muñoz
Saavutukset
Valmentajana
Gustaf Gründgens
Gründgensin suhde natseihin oli ristiriitainen. Hän esiintyi joissakin natsihallinnon propagandaelokuvissa ja oli Hermann Göringin suosikkinäyttelijä, mutta pelasti toisaalta antifasistina tunnetun näyttelijä Ernst Buschin hengen. Gründgens oli Preussin valtionteatterin johtaja vuosina 1937–1945.
Toisen maailmansodan jälkeen Gründgens joutui yhdeksäksi kuukaudeksi Neuvostoliiton internointileirille. Useat kollegat, muun muassa Ernst Busch, vetosivat neuvostoliittolaisiin Gründgensin vapauttamiseksi. Vapautumisensa jälkeen Gründgens palasi näyttämölle. Hänen kuuluisin roolisuorituksensa oli Mefistofeles Goethen Faust-näytelmässä vuosina 1956–1957.
Gründgens oli naimisissa kahdesti. Vuosina 1926–1929 Gründgens oli naimissa Erika Mannin kanssa. Vuosina 1936–1946 hän oli naimisissa näyttelijätär Marianne Hoppen kanssa. Kummatkin avioliitot päättyivät eroon.
Gründgens kuoli Manilassa 1963, mahdollisesti unilääkkeiden yliannostukseen.
Mefisto
Klaus Mann kirjoitti vuonna 1936 avainromaanin Mefisto, jonka päähenkilö on Hendrik Höfgen, jolla on hämäriä yhteyksiä natseihin. Gründgens oli ilmiselvästi Höfgrenin esikuva, ja Gründgensin ottopoika ja perijä Peter Gorski haastoi kirjan kustantajan oikeuteen Mannin kuoleman jälkeen. Pitkällisen oikeuskäsittelyn jälkeen teos kiellettiin lopulta Länsi-Saksassa.
István Szabó ohjasi Mannin teoksen pohjalta elokuvan Mephisto vuonna 1981. Sen pääosaa näytteli Klaus Maria Brandauer.
Timo Liekoski
Timo Liekoski (s. 30. kesäkuuta 1942 Helsinki, Suomi) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Liekoski työskenteli pitkään yhdysvaltalaisen jalkapalloilun parissa. Hän opiskeli Hartwick Collegessa ja pelasi koulun joukkueen kanssa NCAA:n mestaruussarjassa vuosina 1968–1970. Hän valmistui vuonna 1971 ja palasi joukkueeseen valmentajaksi vuosiksi 1973–1975. Hartwick ylsi kertaalleen neljän parhaan joukkoon sekä Liekosken peli- että valmennusvuosina, ja vuonna 1969 hänet valittiin All-America-tähdistöjoukkueeseen. Lähdettyään Hartwickista Liekoski valmensi useita vuosia silloisessa NASL-ammattilaisliigassa ja myöhemmin sen paikan ottaneessa sisäjalkapallon (indoor soccer) MISL-liigassa, joissa molemmissa hänet valittiin vuoden valmentajaksi. NASL:ssä hän valmensi Houston Hurricanea (1978–1979) ja Edmonton Drillersiä (1980–1981).
Liekoski nimettiin Yhdysvaltain A-maajoukkueen päävalmentajan Bora Milutinovićin apulaisvalmentajaksi vuonna 1991. Hän toimi tehtävässä myös vuoden 1994 MM-kilpailuissa, jossa kotijoukkue ylsi neljännesvälieriin. Turnauksen jälkeen Liekoski nimettiin Yhdysvaltain olympiajoukkueen (alle 23-vuotiaat) päävalmentajaksi ja myöhemmin hän toimi Yhdysvaltain jalkapalloliiton valmennus- ja kehityspäällikkönä. Joulukuussa 1995 Liekoskesta tuli MLS-joukkue Columbus Crew’n ensimmäinen päävalmentaja. Hän joutui kuitenkin eroamaan kesken kauden elokuussa 1996 joukkueen voitettua 22 ottelustaan vain kuusi. Hänet korvasi apulaisvalmentaja Tom Fitzgerald.
Liekoski palasi Suomeen kaudeksi 1997 ja valmensi Veikkausliigassa Myllykosken Palloa, joka sijoittui sarjassa viidenneksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen palloliiton palvelukseen ja toimi muun muassa futsalmaajoukkueen päävalmentajana, A-maajoukkueessa Richard Møller Nielsenin apulaisvalmentajana sekä alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueiden päävalmentajana. Alle 17-vuotiaiden joukkue ylsi 2000-luvun vaihteessa 3 kertaa EM-kilpailuihin hänen valmennuksessaan. Liekoski jäi eläkkeelle Palloliitosta kesällä 2008. Hän on valmentanut myös Suomen asunnottomien maajoukkuetta.
Liekoski on pelannut myös Töölön Vesassa yhden kauden jääkiekkoa SM-sarjassa kaudella 1960–61.
Konkreetio
Uudelleen kiteytyneet konkreetiot ovat tavallisia metamorfisissa kivissä.
Kudo (järvi Zvonskajan volostissa)
Kudo tai Kudo-Polehnovskoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Saman piirin alueella on 17 kilometrin päässä toinenkin Kudojärvi.
Maantietoa
Järvi on 2,5 kilometriä pitkä, 920 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,61 neliökilometriä eli 161 hehtaaria. Se sijaitsee yli 7 kilometriä Opotškasta kaakkoon päin. Järvellä on kolme lahtea, joilla on pyöreä muoto. Pohjoisin lahti on pienen niemen suojaama muusta järvestä erillinen osa. Kaksi muuta lahtea sijaitsevat järven kaakkoispäässä saman niemen eri puolilla. Järven rannat ovat olleet peltomaiden ympäröimät. Viljelytoiminta on laantunut hieman ja osa pelloista ovat niittymäita. Järven itärannalla sijaitsee kaksi kylää Kisljaki (Кисляки) ja Polehnovo (Полехново). Niille tulee tiet oheiselta maantieltä P-23.
Luontoarvoja
Järven pohja on hiekkaa, soraa tai muuta harjuainesta, rannoilla on hiekkarantoja ja sen rannat ovat usein myös kiviset. Järven ympäristössä on peltomaiden joukossa niittyjä, metsäsaarekkeita ja ihmisten puutarhoja. Järven kalastossa on runsaasti kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, pasuri, suutari, karppi, pasuri, suutari, ruutana, made, säyne ja mutakala. Järvessä esiintyy myös rapua.
Vesistösuhteita
Kudo sijaitsee Kudkan valuma-alueella. Kudka on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten myös Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järvi sijaitsee maaston painaumassa, jonka pohjoispuolella on lisäksi kaksi muut järveä Žadry (ven. Жадры) ja Nivno. Nivno kuuluu kuitenkin toisen sivuojan Nivnitsan valuma-alueeseen. Järveen laskee joitakin lähiympäristön pelto-ojia ja sen oma laskuoja alkaa järven pohjoispäästä ja yhtyy Kudkajokeen alempana. Järven valuma-alueen koko ilmoitetaan lähteestä riippuen olevan 7,4 tai 6,7 neliökilometriä.
Alakulttuuri
Alakulttuuri tai osakulttuuri on yhteisö, jonka omanlainen yhteinen kulttuuri, elämäntapa tai identiteetti erottaa sen jollain merkittävällä tavalla pääkulttuurista eli emokulttuurista, josta se on syntynyt. Kulttuurilla viitataan tässä yhteydessä laajasti ryhmän koko elämäntapaan. Siihen voidaan sisällyttää ryhmän maalliset ja uskonnolliset arvojärjestelmät, ja lisäksi kaikki sellaiset merkitykselliset tavat, kuten elokuva, muoti ja tyyli, ruokakulttuuri, ajanviettotavat, mainonta ja musiikki, joiden kautta ihmiset viestivät mieltymyksistään sekä ilmaisevat identiteettiään.
Maan rajojen sisällä kulttuuriset mallit jakautuvat niin alueellisesti kuin myös muun muassa uskonnon, yhteiskuntaluokan, sukupuolen, iän, etnisyyden ja sukupuolisen suuntautumisen mukaisesti. Alakulttuurit määriteltiinkin alun perin laajemman kansallisen kulttuurin osajoukoiksi tai jaoksiksi, ja osa alakulttuureista on edelleenkin kansallisia. Nykyajan maailmanlaajuisen viestinnän aikakaudella jotkin kulttuuriset muodot kuitenkin ylittävät kansalliset rajat.
Sage Kotsenburg
Sage Kotsenburg (s. 27. heinäkuuta 1993 Idaho) on yhdysvaltalainen lumilautailija. Hän voitti kultaa Sotšin olympialaisissa vuonna 2014 ensimmäistä kertaa olympiatasolla kisatussa slopestylessa.
Vuosina 2010 ja 2012 Kotsenburg oli toisella sijalla X Gamesin slopestyle-kilpailuissa. Vuonna 2011 hän saavutti pronssia big airissa.
Pyry Soiri
Pyry Henri Hidipo Soiri (s. 22. syyskuuta 1994 Tammisaari) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubia. Soiri on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Juniorivuodet
Tammisaaressa syntynyt Soiri vietti varhaislapsuutensa Helsingissä. Hänen ollessaan nelivuotias perhe muutti äidin työn perässä Afrikkaan, jossa he asuivat Mosambikissa, Namibiassa ja Tansaniassa, kunnes perhe palasi Suomeen ja muutti Kouvolaan vuonna 2010. Soiri aloitti jalkapallon 5-vuotiaana helsinkiläisessä Pallo-Pojissa viettäessään kesiä Suomessa ja edusti myöhemmin myös FC POHU:n junioreita. Afrikassa Soiri pelasi eri koulujoukkueissa ja Kouvolassa hän liittyi Myllykosken Pallon junioreihin.
Karin Janz
thumb|Karin Janz Karin Büttner-Janz (o.s. Janz, s. 17. helmikuuta 1952 Hartmannsdorf, Brandenburg, Saksa) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Karin Janz saavutti Méxicon 1968 olympialaisissa hopeaa nojapuilla pistein 19,500 sekä pronssia joukkuekilpailussa, jossa hän oli toiseksi paras itäsaksalainen. Lisäksi hän sijoittui puomilla neljänneksi (19,225 p) ja moniottelussa kuudenneksi (76,55 p). Neljä vuotta myöhemmin Janz oli Münchenin olympialaisten menestyneimpiä voimistelijoita. Hän voitti kultaa hypyssä (19,525 p) ja nojapuilla (19,675 p) ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa (76,875 p) sekä pronssia puomilla (18,975 p). Ilman mitalia hän jäi vain permannolla, jolla hän sijoittui neljänneksi pistein 19,400. Moniottelun karsintana toimineessa joukkuekilpailussa Janz keräsi samat henkilökohtaiset pisteet kuin Neuvostoliiton Ljudmila Turištševa mutta moniottelun lopputuloksissa Turištševa oli 0,15 pistettä parempi.
Pyry Soiri
Seurajoukkueet
Helmikuussa 2017 Soiri teki sopimuksen Valko-Venäjän pääsarjassa pelaavan Shahtar Soligorskin kanssa. Elokuussa 2018 Soiri siirtyi Itävallan Bundesliigan Admira Wackeriin. Itävallan kautensa jälkeen hän jatkoi kesäkuussa 2019 Tanskan Superliigassa pelanneeseen Esbjergiin kolmivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Soiri onnistui maalinteossa kerran 24 ottelussa. Esbjerg putosi kauden päätteeksi Superliigasta. Toisella kaudellaan Soiri onnistui kolmesti maalinteossa. Soirin sopimus purettiin elokuussa 2021.
Karin Janz
Janz voitti maailmanmestaruuden nojapuilla Ljubljanassa 1970. Joukkuekilpailussa ja hypyssä hän saavutti hopeaa. Amsterdamin EM-kilpailuissa 1967 hän saavutti 15-vuotiaana hopeaa nojapuilla ja pronssia hypyssä sekä sijoittui moniottelussa neljänneksi. Landskronan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa moniottelussa, nojapuilla, puomilla ja hypyssä. Vain permannolla hän jäi hopealle, kun Neuvostoliiton Olga Karasjova oli häntä parempi.
Pyry Soiri
Seurajoukkueet
Lokakuussa 2021 HJK tiedotti solmineensa Soirin kanssa sopimuksen kausista 2022 ja 2023. Ensimmäisellä kaudellaan Soiri kärsi vammoista, mutta nousi vakiokokoonpanoon kauden loppupuolella. Lopulta hän sai tililleen 15 ottelua Veikkausliigassa. Soiri oli myös avauskokoonpanossa kaikissa kuudessa HJK:n Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa.
Maajoukkueet
Soiri on edustanut Suomen U19-, U20- ja U21-maajoukkueita. A-maajoukkueessa hän debytoi Kroatiaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa lokakuussa 2017. Soiri onnistui maalinteossa heti ensimmäisessä A-maaottelussaan. Soiri valittiin myös Suomen joukkueeseen vuoden 2021 EM-kisoihin.
Karin Janz
Janz lopetti voimistelu-uransa vuonna 1972. Hän on myöhemmin työskennellyt lääkärinä.
River Phoenix
River Jude Phoenix (synt. River Jude Bottom; 23. elokuuta 1970 – 31. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Phoenix näytteli lukuisissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa lapsesta aina varhaiseen kuolemaansa 23-vuotiaana. Hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Chris Chambers elokuvassa Stand by Me – viimeinen kesä (1986), Danny Pope elokuvassa Elämänä pakotie (1988, Oscar-ehdokkuus) ja Mike Waters elokuvassa Matkalla Idahoon (1991).
Elämä ja ura
River Jude Bottom syntyi Madrasin kaupungissa Oregonin osavaltiossa. Phoenixin vanhemmat John Bottom Amram ja Arlyn Dunitz Jochebed olivat Children of God -liikkeen lähetyssaarnaajia, mutta alun perin hänen isänsä oli katolilainen ja hänen äitinsä juutalainen, jonka sukujuuret olivat Venäjällä ja Unkarissa. Phoenixin perhe asui Venezuelassa kun lapset olivat pieniä. Perhe oli hyvin köyhä. 1970-luvun loppupuolella se hylkäsi uskonlahkon, asettui asumaan pysyvästi Floridaan, perheenjäsenet ryhtyivät kasvissyöjiksi ja perheen yhteiseksi sukunimeksi otettiin Phoenix.
Pyry Soiri
Maajoukkueet
Soirilla on Suomen ohella Namibian kansalaisuus, minkä johdosta häntä kysyttiin myös Namibian maajoukkueeseen.
Yksityiselämä
Soirin äiti on suomalainen yhteiskuntatieteilijä Iina Soiri ja isä namibialainen. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Kouvolan yhteiskoulusta vuonna 2014. Soiri seurustelee tunnetun suomalaisen seurapiirikaunottaren ja sisällöntuottaja Sara Siepin kanssa.
River Phoenix
Elämä ja ura
Phoenixin äiti alkoi työskennellä sihteerinä televisiokanava NBC:llä, ja hänen isästään tuli puutarhuri. Vanhemmat palkkasivat lapsilleen agentin, ja kaikki viisi – River, Joaquin, Rain, Summer ja Liberty Butterfly – alkoivat esiintyä mainoksissa. Phoenixin vanhemmat rohkaisivat lapsiaan esiintymään elokuvissa, ja 10-vuotiaasta River Phoenixista tuli amerikkalaisissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa esiintynyt näyttelijä. Hänen veljensä Joaquin Phoenix on myös tunnettu näyttelijä.
River Phoenixia pidettiin yhtenä sukupolvensa lupaavimmista näyttelijöistä, ja hänet muistetaan muun muassa elokuvasta Stand by Me – viimeinen kesä (1986), joka perustui Stephen Kingin kirjoittamaan pienoisromaaniin nimeltä Ruumis. Muita tunnettuja roolisuorituksia oli elokuvassa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989) sekä päärooli Gus Van Santin ohjaamassa Matkalla Idahoon -elokuvassa (1991), jossa mukana oli Keanu Reeves. River Phoenixin ”ensimmäinen kypsä rooli” elokuvassa Sanovat sitä rakkaudeksi (1993) jäi lahjakkaan näyttelijän viimeiseksi elokuvaksi. Elokuva on ainoa, jossa River laulaa itse ja myös vaati sitä. Elokuvassa näyttelivät hänen kanssaan muun muassa Dermot Mulroney, Samantha Mathis ja Sandra Bullock, joka syttyi täyteen tähteyteen vasta seuraavana vuonna.
Mukulakirveli
thumb|200px|left|Mukulakirvelin juurimukuloita. Mukulakirveli (Chaerophyllum bulbosum) on kaksivuotinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Sitä esiintyy Keski- ja Kaakkois-Euroopassa. Laji on vanha viljelykasvi, ja sitä on viljelty Suomessa tärkkelyspitoisen juurimukulan takia ennen perunan yleistymistä. Nuoria versoja on käytetty salaatissa.
Timo Tahvanainen
Timo Tahvanainen (s. 26. kesäkuuta 1986 Outokumpu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa ykkösessä pelaavaa Jippoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki tai laitapuolustaja. Tahvanainen on outokumpulaisen OuPan kasvatti. Hän osallistui juniorina menestyksekkäästi Palloliiton taitokilpailuihin.
Antti L. J. Pääkkönen
Antti Lauri Johannes Pääkkönen (s. 30. lokakuuta 1980 Lapua) on suomalainen laulaja, teatteriohjaaja ja ääninäyttelijä. Hän nousi kansan tietoisuuteen voittamalla Tenavatähti-laulukilpailun vuonna 1992, esittämällä kappaleet ”Vanha holvikirkko” ja itse säveltämänsä ja sanoittamansa ”Takapulpetin tyttö”. Hän tulee musikaalisesta perheestä; hänen äitinsä on kanttori ja isänsä musiikkiopiston entinen rehtori.
Timo Tahvanainen
Tahvanainen on pelannut urallaan Jipossa. Hän oli helmikuussa 2010 Kuopion Palloseuran testattavana, mutta ei saanut lopulta sopimusta. Tammikuussa 2011 Tahvanainen siirtyi FF Jaroon lyhyen testijakson päätteeksi. Hän teki Veikkausliigadebyyttinsä 5. kesäkuuta 2011 vieraissa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Keskikenttäpelaajana ja hyökkääjänä pelanneen Tahvanaisen peliaika oli alkukaudesta niukassa, joten mies lainattiin Ykköseen KPV:n joukkueeseen heinäkuussa 2011. Hän palasi Jaroon syyskuun alussa lunastaen häneen kohdistuneita odotuksia kauden viimeisissä otteluissa. Vaikka maalitili jäikin avaamatta, niin Tahvanainen syötti 15 Veikkausliigaottelussa kolme maalia ja loi maalipaikkoja.
Marraskuussa 2011 Tahvanainen teki Jaron kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Hän teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan.
Antti L. J. Pääkkönen
Pääkkönen on valmistunut Turun ammattikorkeakoulusta elokuva-alan medianomiksi. Hän on ollut mukana Lapualaisoopperassa vuonna 2001 ohjaajan assistenttina ja tehnyt omia ohjaustöitä Teatteri Lapualle. Pääkkönen on tehnyt runsaasti dubbaustöitä ja hän on lainannut ääntänsä moniin piirrettyihin elokuviin. Hänet tunnetaan Paavo Pesusienen äänestä.
River Phoenix
Elämä ja ura
Phoenix oli ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscarin saajaksi vuonna 1988 suorituksestaan elokuvassa Elämänä pakotie.
Phoenix kuoli 23-vuotiaana lumipallon (, heroiinin ja kokaiinin yhdistelmän) yliannostukseen The Viper Room -nimisessä yökerhossa, jonka yksi omistajista oli näyttelijä Johnny Depp. Phoenix polttohaudattiin, ja tuhka siroteltiin perheen maatilalle Floridassa.
Hänen kuolemansa aikoihin elokuvan Dark Blood kuvaukset olivat kesken. Elokuva julkaistiin viimein vuonna 2014.
Shōichi Nakagawa
Nakagawa toimi muun muassa Japanin talousministerinä vuosina 2008–2009. Hän erosi esiinnyttyään sekavana helmikuun 2009 G7-kokouksessa Roomassa. Hänen puheensa sammalsi. Hän selitti käytöksensä kuitenkin aikaerolla sekä flunssalääkkeillä ja kiisti olleensa juovuksissa.
Nakagawan isä oli itsemurhan tehnyt poliitikko Ichirō Nakagawa.
Mukulakirveli
Mukulakirvelillä on pallomainen juurimukula, josta kasvaa yhdestä kahteen metriä korkea punatäpläinen varsi. Lehdet ovat liuskoittuneet kapealiuskaisiksi lehdyköiksi. Kukinnon pikkusarjoissa on kolmesta viiteen erikokoista kapeanpuikeaa suojuslehteä. Kukat ovat valkoteriöllisiä. Mukulakirvelin voi äkkiseltään sekoittaa koiranputkeen (Anthriscus sylvestris) tai idänkirveliin (Chaerophyllum prescottii).
River Phoenix
Elämä ja ura
Phoenix vihasi sitä, että hänet nähtiin seksisymbolina, ja hän kieltäytyi hymyilemästä valokuvissa. Hän myös inhosi lentämistä ja liikkui mieluummin autolla tai junalla.
Phoenix soitti ja lauloi Aleka's Attic -nimisessä yhtyeessä, jonka hän oli perustanut siskonsa Rain Phoenixin kanssa.
Ussurinpäärynäpuu
Ussurinpäärynä (Pyrus ussuriensis) on Itä-Aasiassa luontaisesti esiintyvä päärynäpuulaji.
Ulkonäkö
Ussurinpäärynä muistuttaa suuresti satopäärynäpuuta (Pyrus communis). Oksien nuori haararanka on aina karvaton, samoin lehtilapa. Tarhapäärynällä ne voivat olla karvaisia. Ussurinpäärynän lehtilapa on ehyt ja laidasta sahahampainen. Hampaat ovat otakärkisiä. Kukinto on kuudesta yhdeksään kukkaa sisältävä huiskilo. Hedelmä, päärynä on pallomainen eikä tyypillisen päärynänmuotoinen.
Käyttö
Ussurinpäärynää viljellään koristepuuna ja tarhapäärynän perusrunkona. Lajia pidetään talvenkestävimpänä päärynänä Suomessa.
Demba Sanyang
Demba Sanyang (s. 27. marraskuuta 1987 Gambia) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikkanaan keskikenttä. Hän edustaa Ykkösessä pelaavaa kokkolalaista KPV:tä ja lukeutuu myös Gambian maajoukkueen pelaajiin.
Senryū
Senryū on japanilainen lyhyen runouden muoto, joka muistuttaa rakenteeltaan haikua. Tyypillisesti senryū-runossa on haikun tavoin 5, 7 ja 5 tavua. Molemmat runomuodot ovat peräisin renga-ketjurunoudesta, mutta senryū-runot käsittelevät haikuista poiketen ihmisten oikkuja ja jokapäiväisiä asioita usein satiirisesti ja leikkisästi. Senryūn ei tarvitse sisältää vuodenaikaan viittaavaa sanaa (kigo), toisin kuin vakavamman haikun.
Senryū merkitsee kirjaimellisesti ’jokipajua’ ja on nimetty Edo-kauden virkamiehen Karai Hachiemonin (1718–1790) mukaan. Hän kirjoitti Senryū-nimimerkillä runoja ja toimi tuomarina runokilpailuissa, joissa 14 tavun runoon tuli yhdistää pidempi, 17 tavun tsukeku-runo. Vuonna 1765 hän julkaisi näistä runoista oman makunsa mukaan koostetun Haifūyanagidaru-kokoelman, josta tuli hyvin suosittu. Myöhemmin siihen ja sitä seuranneisiin kokoelmiin valitun kaltaisia runoja alettiin nimittää senryū-runoiksi.
Nykyaikainen senryū-runous syntyi samoihin aikoihin kuin nykyaikainen, Masaoka Shikin kehittämä haikurunous. Viime vuosikymmeninä monet senryū-runojen merkittävimmistä kirjoittajista ovat olleet naisia. Niissä on käsitelty monenlaisia, toisistaan poikkeavia aihepiirejä, kuten individualismia, idealismia ja yhteiskunnallista realismia. Käytännössä senrȳn erottaminen haikusta voi olla vaikeaa, ja runoilija Yasuyo Ōnishin mukaan ainoa keino tähän on runon kirjoittajan nimi: tunnetaanko hänet haiku-runoilijana vai senryū-runoilijana?
Mastermind (lautapeli)
Mastermind on lautapeli, jonka keksi 1970-luvun alussa israelilainen Mordecai Meirowitz. Siinä yhden pelaajan tulee pyrkiä ratkaisemaan toisen rakentama värikoodi. Peli on Pressman Toy Corporationin rekisteröity tavaramerkki. Se on suunnattu yli kahdeksanvuotiaille.
Pelin kulku
pienoiskuva|Esimerkiksi valmiiksi pelatusta Mastermind-pelistä.
Pelissä on kuuden värisiä nuppineulan tapaisia nappuloita, joista toinen pelaaja valitsee haluamansa yhdistelmän ja laittaa sen merkiksi kyseisen väriset pallot piiloon (kuvan alareunassa). Yhdistelmiä on yhteensä 1 296. Yleensä pelit vaativat 4–6 arvausta.
Pelissä ratkaisija tekee arvauksen ja laittaa sitä vastaavat pallot riviin (kuvan ylin rivi). Vastaaja kertoo pikkumerkkien avulla: Kukin nappula arvioidaan vain kerran.
Kuvan esimerkin tapauksessa ensimmäisessä arvauksessa on yksi oikein väärässä paikassa (valkoinen pallo). Ratkaisija tekee nyt toisen arvauksen (toiseksi ylin rivi) ja saa vastauksen yksi oikeassa kohdassa (punainen pallo) ja yksi väärässä kohdassa (sininen pallo).
Muunnelmia
Pelin pelaamiseen tarvitaan vain kaksi kynää ja kaksi paperinpalaa, toiseen ja piiloon vastaaja merkitsee värien sijasta neljä numeroa väliltä 1–6, esimerkiksi 6163.
Toiseen paperiin ratkaisija merkitsee ensimmäisen arvauksen, esimerkiksi 1233 ja saa vastauksen yksi oikein ja oikeassa paikassa (kolmonen) ja yksi väärässä paikassa (ykkönen). Ne voi merkitä esimerkiksi Xx.
Ed Greenwood
thumb|Ed Greenwood Ed Greenwood (s. 1959) on kanadalainen kirjailija, joka kehitti Forgotten Realms -fantasiamaailman. Hän on kirjoittanut useita Forgotten Realms -maailmaan sijoittuvia romaaneja sekä roolipelikirjoja. Ehkä suosituin Greenwoodin kirjoissa seikkailevista hahmoista on velho Elminster. Greenwood on ammatiltaan kirjastonhoitaja.
Fabien Claude
Ura
Fabien Claude on nuorten olympialaisten pronssimitalisti sekaviestistä vuodelta 2012. Lisäksi hän on kaksinkertainen nuorten maailmanmestari ja nuorten Euroopan-mestari.
IBU-Cupiin Claude pääsi kilpailemaan ensimmäisen kerran kaudella 2014–2015. Kaudella 2016–2017 hän taas pääsi debytoimaan maailmancupissa. Hän pääsi kilpailemaan tuolloin lähes koko kauden maailmancupissa ja sijoittui kokonaiskilpailussa sijalle 55. Vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa Claude pääsi kilpailemaan normaalimatkalla sijoittuen sijalle 25. Seuraavat kaksi kautta Claude kilpaili jälleen lähes kokonaisuudessaan IBU-Cupin puolella.
Kaudella 2019–2020 Fabien Claude saavutti siihen asti parhaan sijoituksensa maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa sijoittumalla seitsemänneksi Östersundin normaalimatkalla. Hochfilzenin takaa-ajossa hän oli taas kahdeksas. Claude kuului myös Ranskan kolmanneksi sijoittuneeseen Hochfilzenin viestijoukkueeseen. Tuolloin Claude pääsi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle maailmancupissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa hän saavutti tammikuussa 2020 oltuaan kolmas Pokljukan normaalimatkalla. Saman kauden normaalimatkan cupissa hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2020–2021 hän oli toinen Kontiolahden takaa-ajokilpailussa ja kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa. Hän oli voittamassa Oberhofin viestiä tammikuussa 2021. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa 12:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti hopeaa viestissä ja oli normaalimatkalla yhdeksäs. Normaalimatkan maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti toisen osuuden Ranskan voittaessa viestin maailmanmestaruuden. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas. Maailmancupkauden 2022–2023 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi.
Antti Boman
Antti Boman (s. 5. elokuuta 1974 Pomarkku) on suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkotuomari. Boman tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2007–2008. Hänet palkittiin kaudella 2010–2011 Unto Wiitala -palkinnolla SM-liigan parhaana tuomarina yhdessä Jari Levosen kanssa sekä kausilla 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022 Kultaisella pillillä SM-liigan pelaajien äänestämänä parhaana tuomarina. Kaudella 2015–2016 Boman toimi päätuomarina KHL:ssä.
Boman tuomitsi kaudella 2008–2009 CHL-pelejä. Kansainvälinen Jääkiekkoliitto IIHF valitsi hänet tuomitsemaan Jääkiekon MM -kilpailuja 2012 Suomessa ja Ruotsissa.
Liigan neljännesfinaaliottelussa 22.4.2021 Boman tuomaroi uransa 700. ottelunsa Liigassa. Hän on neljäs tähän ottelumäärään yltänyt suomalainen erotuomari.
Pelaajaura
Boman on pelannut yli 160 ottelua Suomen, Ruotsin, Saksan, Norjan ja Ranskan sarjoissa. SM-liigassa hän edusti Porin Ässiä ja Tampereen Tapparaa ja pelasi vuosina 1996–2004 runkosarjassa 139 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja sai 14 syöttöpistettä sekä istui jäähyllä 44 minuuttia.
Sinikka Torkkola
pienoiskuva|Sinikka Torkkola maaliskuussa vuonna 2014.
Taimi Sinikka Torkkola (s. 21. toukokuuta 1960 Viiala) on tamperelainen viestinnän ja journalismin tutkija sekä vasemmistopoliitikko. Koulutukseltaan Sinikka Torkkola on yhteiskuntatieteiden tohtori ja sairaanhoitaja.
Torkkola on kirjoittanut ylioppilaaksi Toijalan lukiosta 1980. Sairaanhoitajaksi hän valmistui 1985 Tampereen sairaanhoito-opistosta. Hän opiskeli pääaineenaan tiedotusoppia Tampereen yliopistossa ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1997 ja tohtoriksi 2008. Torkkola asuu Tampereen Tammelassa puolisonsa kanssa.
Työura
Yliopistotutkija Torkkola on työskennellyt Tampereen yliopistossa tutkijana ja opettajana sekä hallinnolliisissa tehtävissä vuodesta 1997. Torkkola on toiminut vuodesta 2010 Tampereen yliopiston Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestön, JUKO ry:n pääluottamushenkilönä. Aiemmin Torkkola on työskennellyt toimittajana ja sairaanhoitajana sekä Suomen Rauhanpuolustajien Pohjois-Hämeen piirisihteerinä.
Torkkola on ollut vierailevana tutkijana Moskovan valtion yliopistossa 2012, Oregonin yliopistossa 2014 ja Bukarestin yliopistossa 2019. Hän toiminut kesästä 2019 lähtien International Mass Communication Research Associationin (IAMCR) terveysviestinnän työryhmän varapuheenjohtajana. Hän toiminut myös ECREA's Women's Network vararapuheenjohtaja 2008–2012 sekä ollut European Communication Research and Education Association ECREA:n hallituksen jäsen 2008–2012.
Torkkola on toiminut Tiedotustutkimus-lehden päätoimittajana vuodet 2006–2007. Torkkola on toiminut myös lehteä kustantavan Media- ja viestintätieteellisen seuran Mevi ry:n puheenjohtajana vuosina 2012–2015. Vuosina 2000–2002. hän toimi Mevin edeltäjän Tiedotustutkimusyhdistyksen Toy ry:n taloudenhoitaja-sihteerinä.
Torkkola on toiminut myös Tampereen yliopiston tieteentekijät ry:n, Tatten puheenjohtajana 2007–2010. Torkkola on kritisoinut Tampereen korkeakoulujen yhdistymishankke Tampere3:a. Torkkola osallistui kriittiseen keskusteluun myös yliopistolain uudistuksessa 2008–2010.
Tutkimus
Torkkola on tutkinut terveysviestintää ja journalismia. Torkkolan väitöskirja Sairas juttu - tutkimus terveysjournalismin teoriasta ja sanomalehden sairaalasta on tutkimus terveysjournalismin teoriasta ja käytännöstä. Tutkimus haastaa aiempaa terveysviestinnän ja -journalismin tutkimusta väittämällä, ettei terveysjournalismi ole terveys- ja sairausinformaation välittäjä vaan terveyksiä ja sairauksia järjestävä yhteiskunnallinen ja kulttuurinen käytäntö. Suomen Akatemian rahoittamassa Terveysviestintä sosiaalisessa mediassa -tutkijatohtoriprojektissa Torkkola tutki, miten ihmiset käyttävät sosiaalista media sekä etsiessään että tuottaessaan tietoa terveyksistä ja sairauksista.
Torkkola on toimittanut terveysviestinnän aluetta käsittelevän oppikirjan. Tammen kustantama Terveysviestintä on julkaistu 2002. Torkkola on opettanut myös kirjallista potilasviestintää ja kirjoittanut yhdessä Helena Heikkisen ja Sirkka Tiaisen kanssa Tammen 2002 kustantaman Potilasohjeet ymmärrettäväksi -oppaan.
Torkkola on tutkinut myös journalismin sukupuolittumista, toimittajien uraa sekä poliittista journalismia. Helsingin Sanomain säätiön rahoittamassa Tasa-arvo, journalismi ja suomalaisten naistoimittajien urakehitys -projektissa tutkittiin, miksi journalismi ei tasa-arvoistu, vaikka virallinen koulutuspolitiikka korostaa tasa-arvopyrkimyksiä. Yhdessä Iiris Ruohon kanssa hän on kirjoittanut Vastapainon julkaiseman Journalismin sukupuoli -teoksen. . Naistoimittajat ry:n palkitsi Iiris Ruohon ja Sinikka Torkkolan Journalismin sukupuoli -teoksesta Vuoden kellokas -palkinnolla 2010.
Poliittista journalismia Torkkola on tutkinut ''Vaalirahakriisi: median ja politiikan suhteet murroksessa? -projektissa.'' Tutkimuksessa eriteltiin, miten vaalirahaepäselvyyksiä ja lautakasatapausta käsiteltiin journalistisessa julkisuudessa. Torkkolan mukaan sekä vaaliraha- että lautakasatapaus osoittavat, ettei journalistisessa julkisuudessa ole tapana pohtia journalismin omaa toimintaa eikä arvioida journalismia instituutiona. Journalismin julkisessa itseymmärryksessä ei vahtikoiran isäntien määrää, luonnetta eikä vaihtomahdollisuutta pohdita.
Politiikka
Torkkola on vasemmistoliittolainen poliitikko ja kaupunginvaltuutettu vuodesta 2017. Hän Tampereen kaupunginhallituksen varajäsen ja konsernijaoston jäsen. Vuoden 2012 kuntavaaleissa hänet valittiin Tampereen kaupungin varavaltuutetuksi.Vuosina 2012–2016 Torkkola oli Tampereen kaupungin ikäihmisten lautakunnan jäsen ja yhdyskuntalautakunnan varajäsen. Torkkola on ollut Pirkanmaan sairaanhoitopiirin hallituksen jäsenenä vuodesta 2012 alkaen. Hän on myös PSHP:n museotoimikunnan puheenjohtaja.
Torkkola on ollut ehdokkaana eurovaaleissa 2014 ja 2019 sekä eduskuntavaaleissa 2011 ja 2015 Pirkanmaalla.
Spiral (albumi)
Spiral on Vangeliksen vuonna 1977 julkaistu albumi. Kaikki kappaleet on säveltänyt, sovittanut ja tuottanut Vangelis.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Thomas Rathsack
Thomas Rathsack on ruotsalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan raskaansarjan EM-pronssia 1989. Rathsack saavutti myös Ibutz Oyama Cupissa ja Britannian Openissa pronssia. Kotimaassaan hän saavutti parhaimmillaan Ruotsin kansallisissa kisoissa hopeaa 1994.
Bertil Lindblad
Bertil Lindblad (26. marraskuuta 1895, Örebro – 1965) oli ruotsalainen tähtitieteilijä. Vuonna 1925 Lindblad julkaisi teorian, joka koskee Linnunradan pyörimisliikettä ja selittää havaitut tähtien liikkeet. Hän johti Tukholman observatoriota vuodesta 1927 vuoteen 1965. Lindblad tutki mm. tähtien liikkeiden lainmukaisuutta sekä linnunrataulottuvuuden ulottuvuutta ja rakennetta.
Pikkuplaneetta 1448 Lindbladia on nimetty Bertil Lindbladin mukaan. Kohteen löysi suomalainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä vuonna 1938.
Katarina Kieri
Katarina Kieri (s. 15. tammikuuta 1965) on ruotsalainen kirjailija. Hän on saanut August-palkinnon kirjasta ''Dansar Elias? Nej!'' vuonna 2004 ja Astrid Lindgren -palkinnon vuonna 2012.
RUP (täsmennyssivu)
RUP on lyhenne, joka voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Urheiluhullut
Urheiluhullut oli Yle TV2:n esittämä urheiluaiheinen tietokilpailu, jota isännöi selostaja Antero Mertaranta. Joukkueenjohtajina sarjassa toimivat Heidi Suomi ja Janne Ahonen. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin kesällä 2009 ja siihen kuului yhteensä kymmenen jaksoa.
Kreikan klassinen kausi
pienoiskuva|upright=1.5|Antiikin Kreikan alueen poliittinen rakenne arkaaisella ja klassisella kaudella Kreikan klassinen kausi käsittää antiikin Kreikan historiassa noin vuodet 480–323 eaa. persialaissotien alkamisesta hellenistiseen aikaan Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen vuonna 323 eaa. Klassisen ajan Kreikalla oli voimakas vaikutus Rooman valtakuntaan ja länsimaisen kulttuurin perustuksiin. Klassista kautta onkin pidetty kreikkalaisen kulttuurin kultakautena. Monet nykyajan länsimaisen politiikan, arkkitehtuurin ja kuvataiteen, tieteen, teatterin, kirjallisuuden ja länsimaisen filosofian keskeiset periaatteet ja osat periytyvät tältä Kreikan historian kaudelta. Klassista kautta edelsi Kreikan arkaainen kausi noin vuosina 700–480 eaa.
Aikakautta kuvaa kilpailevien kaupunkivaltioiden Ateenan ja Spartan kilpailu hegemoniasta, Ateenan nousu merimahdiksi ja demokratian alkeismuotojen kehitys Ateenassa. Aikakautena eli myös useita kuuluisia valtiomiehiä, puhujia, sotilaita, historioitsijoita, runoilijoita, näytelmäkirjailijoita ja filosofeja. Mainetta saavuttivat esimerkiksi poliitikot ja sotilaat Themistokles, Aristeides, Perikles. Ajanjakson kuuluisimpia filosofeja olivat Sokrates, Platon ja Aristoteles. Kuuluisia kirjailijoita olivat runoilija Simonides sekä näytelmäkirjailijat Euripides ja Sofokles. Klassisen ajan tapahtumia kuvasivat historioitsijat Herodotos ja Thukydides.
Dulongin ja Petit’n laki
Dulongin ja Petit'n laki on Pierre Louis Dulongin ja Alexis Thérèse Petit'in vuonna 1819 esittämä lämpöopillinen laki. Sen mukaan useimmilla kiinteillä aineilla molaarinen lämpökapasiteetti eli aineen ominaislämpökapasiteetin ja moolimassan tulo on likipitäen yhtä suuri ja noin kolme kertaa kaasuvakion suuruinen, siis noin 25 J / molK. Toisin sanoen yhden moolin lämmittämiseen yhden kelvinin tai celsiusasteen verran tarvitaan suunnilleen saman verran energiaa, noin 25 joulea riippumatta siitä, mikä aine on kyseessä.
Kreikan klassinen kausi
Poliittinen tilanne
Levottomuudet olivat rajoittuneet kreikkalaisen maailman itäosiin vielä 500-luvulla eaa., mutta ne levisivät koko Välimeren alueelle seuraavalla vuosisadalla Persian valtakunnan laajentumispyrkimysten ja karthagolaisten sekä etruskien kreikkalaisten siirtokuntien vallan vakiintumisen vastustamisen seurauksena.
Dulongin ja Petit’n laki
Laki pätee varsin hyvin melkein kaikille metalleille ja monille epämetallisillekin kiinteille alkuaineille. Selviä poikkeuksia ovat kuitenkin beryllium, boori, pii ja erityisesti hiili, varsinkin timanttina.
Laki ei kuitenkaan päde kovin matalissa lämpötiloissa. Albert Einstein ja Peter Debye osoittivat tämän aiheutuvan aineen hilavärähtelyjen kvantittumisesta alhaisista lämpötiloissa. Kullekin aineelle on olemassa tietty Debyen lämpötila, jonka yläpuolella laki pätee melko tarkasti, mutta jonka alapuolella aineen ominaislämpökapasiteetti alenee jyrkästi lämpötilan aletessa.
Kreikan klassinen kausi
Persialaissodat ja Kreikan vahvistuminen
pienoiskuva|Kartta persialaissotien ensimmäisistä vaiheista (500–479 eaa.) 500-luvulla eaa. Persia nousi maailman siihen mennessä suurimmaksi valtakunnaksi kuningas Kyyroksen vallan aikana. Vähän-Aasian länsirannikon kreikkalaiset kaupungit, muun muassa Miletos ja Efesos alistuivat Persian vallan alle. Ne suorittivat vuonna 500 eaa. Joonian kapinan, jonka persialaiset kukistivat, mutta joka aloitti persialaissodat (500–449 eaa.). Kostaakseen kapinallisia auttaneille Ateenalle ja Eretrialle Persian suurkuningas Dareios I Suuri päätti rankaista sen alkuunpanijoita ankarasti: esimerkiksi hän päätti surmata suuren osan Miletoksen miesväestöstä ja pakkosiirtää muun väestön Mesopotamiaan. Lisäksi hän lähetti vuonna 490 eaa. suuren laivaston Egeanmerelle, joka hävitti meren saaria sekä tuhosivat Eretrian, ja lopulta laskivat maihin Attikan itärannikolla sijaitsevaan Marathoniin. Siellä ateenalaiset Miltiadeen johtamina saavuttivat voiton altavastaajina Marathonin taistelussa. Taistelussa kaatui ainoastaan 192 kreikkalaista, kun taas persialaisten tappiot olivat moninkertaiset – kreikkalainen historioitsija Herodotos kirjoittaa 6 400 kaatuneesta persialaisesta, mutta se on kuitenkin suuresti liioiteltua. Kreikkalaiset ja varsinkin ateenalaiset tulkitsivat Marathonissa saavutetun voiton länsimaisen demokratian voitoksi itämaisesta despotismista, ja tapahtuma pönkitti suuresti kreikkalaisten itsetuntoa.