cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matjoi Plattonen
Maineikas esiintyjä ja tutkimuksen kohde
Vuonna 1925 järjestetyssä Suomen punaisen ristin suurtapahtumassa Plattonen itki äänellä Seurasaaren ulkomuseossa sen perustajan A. O. Heikelin haudalla. Tällä matkalla hän tapasi kirjailija Maila Talvion, joka itkijävaimon taidoista ja persoonallisuudesta vaikuttuneena vertasi lehdistössä ja radiossa Plattosta taiteilijana näyttelijä Ida Aalbergiin.
Sortavalan komipäiväisillä laulu- ja soittojuhlilla vuonna 1926 Matjoi Plattonen kuului pääesiintyjiin. Hän tapasi siellä presidentti Relanderin, joka oli kuuntelemassa itkijää. Julkiset esiintymiset jatkuivat Karjalan sivistysseuran suistamolaisille runonlaulajille pystyttämien veistosten paljastustilaisuuksien juhlallisuuksissa Suistamolla vuonna 1927 ja Kalevalan päivän heimojuhlassa Sortavalan seminaarilla vuonna 1928. Jälkimmäisessä Matjoi teki suuren vaikutuksen Kalevalan unkariksi kääntäneeseen Béla Vikáriin esittämällä hänelle laatimansa tervehdysvirren.
Matjoi Plattosen viimeisestä esiintymisestä Budapestissä 3. suomalais-ugrilaisessa kulttuurikongressissa, jonne hän 85 vuoden iästään huolimatta matkusti, tuli hänen uransa kohokohta. Saavuttuaan Helsinkiin hän esitti Suomessa valtiovierailulla olleelle Norjan kuninkaalle Haakonille kunniavirren Kaivopuistossa Kansallismuseosta saadussa muinaiskarjalaisessa esiintymispuvussaan. Näyttelijä Elli Tompuri, jonka luona Matjoi vietti päivän ennen Unkariin lähtöään kertoen elämästään ja Karjalan kansasta, kuvasi todellisena taiteilijana pitämänsä itkijänaisen tapaamista unohtumattomana elämyksenä.
Budapestin kulttuurikongressissa Matjoi Plattosen useista esityksistä suurimman vaikutuksen kuulijoihin teki ”Kiitosvirsi Unkarille”, jonka Kantelettaren kääntänyt runoilija Aladár Bán selosti yleisölle unkariksi. Useat arvohenkilöt halusivat tavata suomalaisen ”kalevalalaulajan”, ja hän osallistui kunniavieraana niin pääministerin kuin kirjailijoiden kutsuihin käyttäytyen yhtä luontevan arvokkaasti ja välittömän sydämellisesti kuin aina muulloinkin. Budapestissä Matjoi Plattonen sai kunnianimensä "Karjalan äiti", jolla häntä ruvettiin myös Suomessa kutsumaan.
Unkarin-matkalta palattuaan siihen saakka harvinaisen terve itkijä joutui vuoteenomaksi, ja kolme kuukautta sairasteltuaan hän kuoli kotonaan. Hänet haudattiin Suistamon vanhaan kalmistoon, jonne myös Iivana Onoila ja Teppo Jänis oli haudattu.
Suistamon vanhalla hautausmaalla paljastettiin 1. heinäkuuta 1935 Kalevalaseuran hankkima ja kuvanveistäjä Alpo Sailon tekemä Matjoi Plattosen valkoinen graniittinen muistokivi. Tilaisuudessa oli läsnä myös Sortavalan Kalevalajuhlilla olleita ulkomaisia vieraita, muun muassa Kalevalan kääntäjä ja tutkija tohtori F. Ohrt, professori Julius Mark ja tohtori Hans Grellman. Muistopuheen piti Kalevalaseuran edustaja maisteri A. O. Väisänen.
Kenttälaite
Kenttälaite (engl. field device) tarkoittaa yleensä automaatiojärjestelmässä käytettävää mittalaitetta tai toimilaitetta. Usein kenttälaitteiksi lasketaan vain älykkäät kenttälaitteet, jotka pystyvät kommunikoimaan kenttäväylän (esim. Fieldbus, Profibus, AS-i, HART tai CAN-väylä) kautta toisten älykkäiden kenttälaitteiden, muiden automaatiolaitteiden sekä ihmisten kanssa.
Älykäs kenttälaite tarkoittaa käytännössä laitetta, joka pystyy itsenäisesti kommunikoimaan jonkin kenttäväylän kautta. Toisinaan kenttälaitteiksi saatetaan kutsua myös ei-älykkäitä laitteita, erityisesti virtasilmukoita, kuten 4–20 mA -laitteita.
Älykkäitä kenttälaitteita ohjataan usein samassa kenttäväylässä olevilla ohjelmoitavilla logiikoilla (PLC).
Yamaha DT
thumb|220px|Yamaha DT-1
Yamaha DT on sarja Yamahan valmistamia mopoja ja moottoripyöriä. Suomessa näitä kutsutaan kansanomaisesti nimellä Detsi. Sarjan ajoneuvojen iskutilavuus vaihtelee mopon 50 cm3 ja 400 cm3 välillä.
Mopoihin lukeutuvasta DT50-mallista on tuotannossa enduro- ja supermotard-tyyppiset versiot. DT 50:ssä on Minarellin valmistama AM6-power up moottori (vuodesta 2007) ja Dell'Orton PHBN 16 Kaasutin.
Forrea
Forrean kanta-asukkaita olivat biafadat ja nalut. Biafadat hallitsivat yhtätoista ja nalut neljää päällikkökuntaa. Mandinkojen forreaksi eli ’vapaaksi maaksi’ kutsumien alueiden päälliköt maksoivat veroa Kaabun hallitsijalle, joka ei kuitenkaan suoraan puuttunut heidän toimintaansa.
1800-luvulla Forreaan siirtyi Kaabusta paenneita fulbeja, jotka pian ottivat Futa Djallonin avulla alueen hallintaansa. Vuonna 1868 perustettiin Forrean fulbevaltio, jonka hallitsija oli Futa Djallonin vasalli. Vuosina 1878–1890 fulbet kävivät alueella veristä sisällissotaa, johon biafadat ja mandinkat yhtyivät.
Portugali käytti sisällissotaa hyväkseen asemansa lujittamiseksi. He tarjosivat Forrean kapinallisille ja pakolaisille turvapaikan Bubassa, minkä johdosta fulbet alkoivat hävittää portugalilaisten linnoituksia ja plantaaseja Rio Grandella. Portugali vastasi lähettämällä afrikkalaisista liittolaisistaan koostuvia rangaistusretkikuntia, jotka päättyivät fulbepäällikköjen kanssa solmittuihin liittosopimuksiin. Sotien seurauksena Forrea menetti suuren osan väestöstään ja sen talous romahti pitkäksi aikaa.
Johan Falkberget
Johan Falkberget  (30. syyskuuta 1879 Røros, Sør-Trøndelag, Norja – 5. huhtikuuta 1967 Røros, Norja) oli norjalainen kirjailija.
Falkberget oli useita kertoja Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana.
Elämä ja ura
Falkberget syntyi Falkbergetin tilalla Rugldalin laaksossa norjalaisessa Rørosin kuparikaivoskylässä. Hänen sukunimensä oli alun perin ollut Lillebakken, mutta kirjailijan työnsä vuoksi hän muutti nimensä muotoon Falkberget virallisesti vuonna 1893. Falkberget on hänen kotitilansa nimi.
Hän aloitti 1891 Taistelu vuoresta -trilogian (Christianus Sextus), joka kuitenkin ilmestyi vasta myöhemmin, 1927–1935. Hänen esikoisteoksensa, uusnorjaksi kirjoitettu Naar livskvelden kjem, ilmestyi 1902. Hän lopetti kaivostyöläisenä 1906 ja sai työn Ålesundissa ilmestyvässä Nybrott-sanomalehdessä. Kun lehti lakkautettiin vuonna 1907, hän muutti Kristianiaan (Oslo), jossa hän oli yhteyksissä lehtiin, kustantajiin ja kirjailijoihin. Vuonna 1908 hän siirtyi toimittajaksi Fredrikstadiin Smaalenenes Socialdemokrat -sanomalehteen. Hän sai valtion kirjailija-apurahan vuonna 1911 ja matkusti Roomaan. Kööpenhaminassa ollessaan hän sai kristianialaiselta Social-Demokratenilta pyynnön kirjoittaa matkakirjeitä ja palattuaan Norjaan hän meni lehden palveluksen. Kööpenhaminassa hän solmi yhteyden Georg Brandesiin ja Johannes V. Jenseniin; viimeksi mainitun kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa useita vuosia.
Vuosina 1910–1920 Falkberget kirjoitti Kristianiassa kahteen lehteen, jotka olivat lähellä työväenpuoluetta. Samaan aikaan ja lähes koko 1920-luvun hän kirjoitti myös Social-Demokrateniin (vuodesta 1923 Arbeiderbladet). Vuosina 1914–1915 hän kirjoitti lisäksi Ellisif Wesselin toimittamaan radikaaliin Klasse mot klasse -lehteen
Falkberget palasi Rørosiin 1922, kun hänen äitinsä kuoli ja asui Ratvoldenin tilalla, joka oli vajaan kilometrin päässä Falkbergetistä. Siellä asuessaan hän oli 1931–1933 Norjan työväenpuolueesta valittuna Sør-Trøndelagin edustajana suurkäräjillä. Hänen Ratvoldenin talonsa on nykyisin museona.
Falkberget vietti lapsuutensa kaivosseudulla ja oli nuorena töissä kaivoksessa, siksi hänen teoksensa perustuvat paljolti kaivosväen kokemuksiin, maaseudun kulttuuriin ja kaivokseen.
Falkbergetin pääteos on 1923 ilmestynyt historiallinen romaani Den fjerde nattevakt, jonka tapahtumaympäristöä ovat 1800-luvun kaivokset. Sen jälkeen ilmestyi 1720-luvulle sijoittuva Taistelu vuoresta (Christianus Sextus) -trilogia, jossa kaivos on myös keskeinen teema.
Falkberget kirjoitti uransa alussa kymmenkunta vuotta sanomalehti Fjell-Ljomiin. Työ oli hänen oppiaikaansa journalismiin.
Elämäkerran kirjoittaja Sturle Kojenin mukaan "Falkbergetin kirjailijantyön keskeinen osa oli kaivostyöläisen työ ja elämänrytmi.
Falkberget on haudattu sukuhautaan Rørosin ylemmälle hautausmaalle.
Raimo Tuomainen
Raimo Tuomainen (s. 25. marraskuuta 1957 Nilsiä) on terveyssosiologi, joka kuuluu ns. Kuopion koulukuntaan. Sen keskeinen terveyspoliittinen ja tutkimusteema on medikalisaatio. Hän on kirjoittanut medikalisaatiosta ja terveyspolitiikasta lukuisia kirjoja ja artikkeleita ja saanut myös kansainvälistä huomiota. Hän on julkaissut kirjoituksia terveyssosiologian ja -politiikan lisäksi uskonto- ja tieteensosiologian, väestötieteen ja terveyshallintotieteen aloilta. Tuomainen työskenteli pitkään Kuopion yliopistollisen sairaalan hallinnossa. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden lisensiaatti ja hallintotieteiden maisteri.
Tuomainen on toiminut Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtajana sekä puoluehallituksessa. Hän oli vihreän liikkeen perustajajäseniä Kuopiossa ja Kuopion kaupunginvaltuutettu 2009–2012. Vaikka hän vastusti alkuaan liikkeen järjestymistä puolueeksi, hän on toiminut alusta pitäen puolueessa aktiivisesti. Hän oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdolla Pohjois-Savosta ja sai 2 346 ääntä.
Tuomainen on julkaissut muutamia runokirjoja ja aforismeja sekä toiminut Kuopion Kaupunkilehden ja Viikkosavon kolumnistina. Hän on myös tasa-arvo-, vammaisasia- ja monikulttuurisuusaktiivi. Hän on ollut jäsen mm. valtioneuvoston asettamassa Tasa-arvoasiain neuvottelukunnassa ja Rintamaveteraaniasiain neuvottelukunnassa sekä Valtion liikuntaneuvoston Erityisryhmien liikunnan jaostossa, Opetusministeriön asiantuntijaelimessä, jonka alaa vammaisliikunta on. Hän on pitkäaikainen käräjäoikeuden lautamies, mistä hyvästä hänelle on myönnetty myös herastuomarin arvonimi. Tuomainen on toiminut pitkään puheenjohtajana Setlementti Puijolassa, joka Kuopiossa tunnetaan erityisesti monikulttuurisuuden edistäjänä.
Tuomaista voi pitää yhtenä vihreiden ideologeista. Hän korostaa sosiaalietiikan, oikeudenmukaisuuskysymysten ja pehmeiden arvojen tärkeyttä. Hän on vaikuttanut keskeisesti Vihreän liiton periaateohjelman 2006 sisältöön. Hän on mm. termin vihreä feminismi isä; tuon käsitteen hyväksyi puoluekokous 2006 periaateohjelmassaan. Hän on kiteyttänyt myös vihreiden kulttuuripoliittiset tavoitteet termiin ”monivärinen sinivalkoisuus”.
Propenyyliguaetoli
Propenyyliguaetoli (C11H14O2) on aromaattinen fenolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa ja elintarvikkeissa aromiaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa propenyyliguaetoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi alkoholeihin. Propenyyliguaetolilla on voimakas vaniljankaltainen tuoksu ja maku. Propenyyliguaetolia valmistetaan etyloimalla isoeugenolia dietyylisulfaatilla, jolloin muodostuu 1-etoksi-2-metoksi-4-propenyylibentseeniä. Tämä välituote hydrolysoidaan etanoli- tai glykoliliuoksessa, jolloin muodostuu propenyyliguaetolia. Yhdistettä käytetään aromiaineena muun maussa makeisissa, leivonnaisissa ja juomissa. Lisäksi sitä voidaan lisätä hajusteeksi muun muassa saippuoihin ja pesuaineisiin.
Tony Esposito
Anthony "Tony" James Esposito (23. huhtikuuta 1943 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada – 10. elokuuta 2021) oli kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi 15 kautta NHL-liigassa, ensin kauden Montreal Canadiensissa ja sitten uransa loppuun Chicago Black Hawksissa. Häntä pidetään yhtenä nykyisin suositun torjuntatavan, perhostyylin, kehittäjistä. Esposito voitti Stanley Cupin Canadiensin kakkosmaalivahtina, mutta Black Hawksissa hän nousi liigan huipulle. Hänet palkittiin Black Hawks -aikoinaan muun muassa kolmesti Vezina Trophyllä.
Uran alku
Amerikanitalialainen Tony Esposito varttui Sault Ste. Mariessa, Ontariossa veljensä, tulevan NHL:n tähtihyökkääjän Phil Espositon kanssa. Tony oli 14 kuukautta isoveljeänsä nuorempi.
Tony Esposito valitsi ajalleen poikkeuksellisen tavan edetä kiekkourallaan ja pelasi kolme kautta yliopistokiekkoa Michiganin teknillisen yliopiston joukkueessa. Hänellä on vähiten päästettyjä maaleja ottelua kohden yliopiston historiassa, ja hän oli voittamassa vuonna 1965 NCAA:n yliopistomestaruutta. Esposito on ainoa maalivahti, joka on valittu kolmesti NCAA:n WCHA-sarjan vuoden maalivahdiksi.
Ammattilaisena
Esposito teki vuonna 1967 sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa, mutta NHL:ään hän pääsi vasta kaudella 1968–1969. Hän pelasi tuolla kaudella 13 runkosarjapeliä ja toimi varamaalivahtina, kun Canadiens eteni Stanley Cupin mestaruuteen saakka.
Canadiensin maalivahtiosasto oli tulloin varsin tasokas, ja se päätti olla suojaamatta Espositoa vuoden 1969 NHL:n sisäisessä varaustilaisuudessa. Chicago Black Hawks maksoi hänestä Canadiensille 25 000 dollaria. Esposito nousi heti ensimmäisellä kaudellaan Black Hawksin ykkösmaalivahdiksi ja torjui muun muuassa 15 nollapeliä, mikä on modernin NHL:n ennätys. Hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Hän sai myös Vezina Trophyn, ja hänet valittiin NHL:n tähdistökentälliseen yhdessä veljensä Philin kanssa.
Esposito pelasi Black Hawksissa 15 kautta. Vain viimeisellä kaudella joukkue ei päässyt pudotuspeleihin. Stanley Cup -finaaleihin Black Hawks pääsi keväällä 1971 ja 1973, mutta kummallakin kerralla se hävisi Canadiensille. Esposito palkittiin lopulta kolme kertaa Vezina Trophyllä. Hän lopetti keväällä 1984. Hän voitti Black Hawksissa 418 ottelua ja piti 74 nollapeliä, kumpikin seuraennätyksiä. Koko NHL-uransa aikana hän otti 423 voittoa, piti 76 nollapeliä ja päästi 2,93 maalia ottelua kohden.
Maajoukkueessa
Tony Esposito pelasi Kanadan joukkueessa vuoden 1972 Summit Seriesissä Neuvostoliittoa vastaan. Hän jakoi torjuntavastuun Ken Drydenin kanssa. Esposito voitti kaksi pelaamastaan neljästä ottelusta. Esposito edusti Kanadaa myös maailmanmestaruuskilpailuissa 1977. Kanada palasi turnauksessa maailmanmestaruustasolle ensimmäisen kerran vuoden 1969 jälkeen, jolloin se oli vetäytynyt kilpailusta kiisteltyään IIHF:n kanssa ammattilaisuudesta.
Esposito oli pelannut lähes koko uransa Yhdysvalloissa, ja hänestä tuli uransa aikana maan kansalainen. Hän edustikin vuoden 1981 Kanada Cupissa Yhdysvaltoja.
Taustahenkilöstössä
Esposito lopetti peliuransa vuonna 1985, ja hänet nimettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1988. Myöhemmin Espositosta tuli Pittsburgh Penguinsin general manager, jolloin hän rekrytoi entisen Black Hawks -pelikaverinsa Gene Ubriacon päävalmentajaksi, kunnes molemmat erotettiin.
Espositon Phil-veli toimi Tampa Bay Lightningin general managerina sen aloittaessa NHL:ssä vuonna 1992 ja palkkasi Tonyn pääkykyjenetsijäksi, mutta molemmat Espositot erotettiin vuonna 1998.
Yksityiselämä
Tony Esposito oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta vaimonsa Marilynin kanssa. Tony Esposito kuoli elokuussa 2021 haimasyöpään.
Bennettinpuukenguru
Bennettinpuukenguru (Dendrolagus bennettianus ) on puukengurulaji, joka asuu Australiassa.
Kuvaus
Bennettinpuukenguru on suuri puukengurulaji, jolla on pitkä ja tuuhea häntä. Niillä on lyhyet ja pyöristetyt korvat. Eläimen kuono ja otsa ovat harmaita ja kädet ja jalat ovat mustia. Muihin kenguruihin verrattuna niillä on lyhyemmät takaraajat ja pidemmät eturaajat. Eläin on tummanruskea yläpuolelta, kun taas leuka, kurkku ja kengurun alavatsat ovat vaaleampia. Yleensä ne elävät 15–20 vuotta luonnossa ja niitten tiedetään elävän yli 20 vuotta vankeudessa. Niiden pituus on 69–76 senttimetriä ja niiden hännän pituus on 74–84 senttimetriä. Urokset painaa yleensä 13 kilogrammaa ja naaraat painaa 10 kilogrammaa.
Ravinto
Bennettinpuukenguru on kasvinsyöjä ja ne syövät puunlehtiä, erityisesti Ganophyllumin, Aidian. Lisäksi ne voivat myös syödä hedelmiä.
Elinalue
Bennettinpuukengurun elää sekä vuoristoalueilta että trooppisista sademetsistä Cooktownin eteläpuolella Queenslandista Daintree-joesta pohjoiseen. Se asuu lähes kokonaan laajan sademetsän puiden lähellä.
Lisääntyminen
Kuten muilla kenguruilla, näidenkin lisääntymisnopeus on hidas. Bennettinpuukenguru viettää noin kahdeksan kuukautta äitinsä pussissa ja pysyy lähellä äitiä noin kahden vuoden ajan. Naraat pystyvät vasta lisääntymään, kun ne täyttävät kaksi vuotta.
Uhat
Niiden luonnollisia saalistajia ovat pythonkäärmeet ja dingot.
Lähteet
upright|pienoiskuva|vasen|Bennettinpuukenguru, piirros vuodelta 1911.
Gibson Explorer
Gibson X-plorer (ennen Gibson Explorer) on Gibsonin sähkökitara, joka debytoi vuonna 1958 silloisella nimellään Futura. Sen rungon muotoilu oli radikaali ja futuristinen, niin kuin sen sisaruksessa, Gibson Flying V:ssä. Explorer kuului modernistic series -kitarasarjaan johon sen lisäksi kuului myös Gibson Flying V sekä Gibson Moderne.
Explorer ei saavuttanut menestystä ja sen valmistus lopetettiin vuonna 1959. Vuonna 1975 Gibson kuitenkin aloitti Explorerin valmistuksen uudelleen, koska muut yhtiöt menestyivät samankaltaisilla rungon muodoilla varustetuilla kitaroilla.
M40 (kaasunaamari)
M40 on Yhdysvaltain maavoimien käytössä oleva kaasunaamari, joka on suunniteltu suojelemaan käyttäjäänsä biologisilta ja kemiallisilta uhkatekijöiltä. Naamari kehitettiin 1980-luvun varrella korvaamaan M17-kaasunaamarisarja, joka oli palvellut Yhdysvaltain maavoimia aina 1960-luvulta saakka. M40 siirtyi armeijan palvelukseen 1990-luvun puolivälissä. Naamarista on olemassa myös M42-niminen malli, joka on suunniteltu sotilasajoneuvojen miehistönjäsenille. M40 ja muut Yhdysvaltain asevoimien kaasunaamarit tullaan lähiaikoina korvaamaan uudella XM50 JSGM -kaasunaamarilla, joka tuli palveluskäyttöön vuoden 2006 syksyllä.
The Number of the Beast (kappale)
”The Number of the Beast” on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Sen on kirjoittanut yhtyeen basisti Steve Harris, ja se on viides raita Iron Maidenin vuoden 1982 studioalbumilla The Number of the Beast. ”The Number of the Beast” on yhtyeen uran tunnetuimpia kappaleita, ja se on ollut julkaisustaan lähtien vakionumerona lähes kaikissa yhtyeen konserteissa. Kappale julkaistiin myös The Number of the Beast -albumin toisena singlenä 26. huhtikuuta 1982 b-puolenaan vuonna 1981 konsertissa äänitetty versio kappaleesta ”Remember Tomorrow”.
Kappale on Activisionin kehittämässä pelissä Guitar Hero III: Legends of Rock. Lisäksi se kuuluu myös Activisionin kehittämään Tony Hawk-pelisarjan neljännen osan soundtrackilla.
Tausta
Albumin nimikappale "The Number of the Beast" aiheutti Yhdysvalloissa paljon keskustelua ja kohua Raamatusta otetun nimensä ja sanoitustensa vuoksi. Useat fundamentalistiset, kristilliset järjestöt väittivät kappaleen houkuttelevan nuorisoa saatananpalvontaan ja vaativat amerikkalaisvanhempia hävittämään lastensa heavy metal -albumit. Iron Maidenin jäsenet joutuivat rauhoittamaan kohua kertomalla, että kappale pohjautui basisti Steve Harrisin näkemään painajaiseen ja että sillä ei nimestään huolimatta ole mitään tekemistä saatananpalvonnan tai satanismin kanssa.
Suomenkielisen Uuden testamentin vastaavat jakeet ovat:
Kappaleet
<br style="clear:both;"/>
Akira Higashi
Akira Higashi (Japaniksi 東輝 s. 7. tammikuuta 1972, Niki, Japani) on japanilainen mäkihyppääjä.
Hän kuului Japanin joukkueeseen, joka saavutti hopeaa joukkuemäessä Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 2003.
Monosyytti
Monosyytti on veressä kiertävä valkosolu, joka erikoistuu kudoksiin mennessään makrofagiksi. Makrofagi ei voi enää palata verenkiertoon. Makrofagi fagosytoi kudoksissa mikrobeja. Lisäksi se voi toimia antigeenien esittelijänä ja tuhota kuolleiden solujen jäänteitä. Monosyytit muodostuvat punaisessa luuytimessä, josta ne vapautuvat verenkiertoon. Sikiökaudella kaikki valkosolut muodostuvat ruskuaispussissa, maksassa, pernassa ja luuytimessä.
Akira Higashi
Higashi hyppäsi ensimmäistä kertaa arvokisoissa jo Lahden MM-kisoissa vuonna 1989. Tuolloin hän sijoittui normaalimäessä sijalle 20. Kaksi vuotta myöhemmin Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa Higashi sijoittui kymmenenneksi suurmäessä, joka on hänen paras arvokisa sijoituksensa.
Maailmancupin osakilpailun voittoon Higashi on pystynyt kaksi kertaa: 1992 kotikilpailussaan Sapporossa sekä 1997 Slovenian Planicassa.
Koroke
thumb|250px|F1-kuljettajat palkintokorokkeella. Taustalla heidän edustamiensa maiden liput. thumb|250px|Roomalaisen temppelin podium.
Koroke tarkoittaa ympäristöään korkeampaa kohtaa, joka on tavallisesti keinotekoisesti rakennettu. Se voi viitata esimerkiksi huoneen tai juhlasalin korotettuun osaan, jolta voidaan esiintyä tai puhua, tai jotakin tiettyä tarkoitusta varten muun muassa kadulle tai puutarhaan rakennettuun kohoamaan. Sanaa voidaan käyttää myös kuvaannollisesti. Nykysuomen sanakirja mainitsee esimerkiksi seuraavanlaiset korokkeet: johtajankoroke, opettajankoroke, orkesterinkoroke, puhujankoroke, tuomarinkoroke, alttarikoroke, ampumakoroke, kunniakoroke, palkintokoroke, katukoroke, liikennekoroke.
Podium (, monikko podia <, joka on deminutiivimuoto sanasta pūs, jalka) on pieni koroke, jonka päällä voidaan seisoa. Sellainen on esimerkiksi musiikkiesityksen johtajan tai solistin koroke. Podium tarkoittaa myös roomalaisen teatterin ja sirkuksen katsomon alinta istuinriviä sekä joskus myös teatterin näyttämöä. Arkkitehtuurissa podium on rakennuksen, esimerkiksi roomalaisen temppelin tai alttarin, voimakkaasti korostettu jalusta.
Palkintokoroke
Palkintokoroke on paikka, jossa urheilukilpailun kolme parasta palkitaan useimmissa urheilulajeissa. Kilpailun voittaja, joissain kisoissa kultamitalisti, seisoo keskellä. Hänen oikealla puolellaan hieman matalammalla on toiseksi sijoittunut kilpailija (hopeamitalisti). Voittajan vasemmalla puolella, hieman toiseksi sijoittunutta alempana, seisoo kolmanneksi tullut (pronssimitalisti).
Emeritusprofessori Robert K. Barneyn mukaan palkintokoroketta käytettiin ensimmäisen kerran 1930 Hamiltonissa, Ontariossa Brittiläisen Imperiumin kisoissa (nyk. Kansainyhteisön kisat). Tämän jälkeen palkintokoroketta käytettiin vuoden 1932 Los Angelesin ja Lake Placidin olympialaisissa. Nykyisin tapa on levinnyt lähes kaikkiin urheilutapahtumiin.
Yleensä urheilijat kuuntelevat edustamansa maan kansallislaulun palkintokorokkeella seisten. Lisäksi urheilijoiden edustamien maiden liput nostetaan salkoon, joissain tapauksessa porrastettuna samalla tavalla kuin urheilijat seisovat. Kansallislaulujen jälkeen urheilijat nousevat keskimmäiselle korokkeelle ryhmäkuvan ottamista varten.
Vuoden 1968 olympiakisojen yhteydessä yhdysvaltalaiset juoksijat Tommie Smith ja John Carlos protestoivat näyttävästi afroamerikkalaisten kansalaisoikeuksien puolesta. Juoksijat esittivät Mustat pantterit -järjestön tervehdyksen 200 metrin juoksun palkintojenjaon yhteydessä USA:n kansallislaulun soidessa. Tekoa pidetään yhtenä koko olympiahistorian poliittisimmista mielenilmauksista. Juoksijat erotettiin Yhdysvaltain kisajoukkueesta protestin takia.
Perfekti kunta
Kunta K on perfekti, jos sen jokainen algebrallinen laajennus L/K on separoituva yli K:n.
Kaikki karakteristikaa 0 olevat kunnat ovat perfektejä, joten esimerkiksi \mathbb R, \mathbb C ja \mathbb Q ovat perfektejä. Jos K on kunta, jonka karakteristika on alkuluku p, on K perfekti, jos ja vain jos Frobeniuksen endomorfismi on K:n automorfismi. Koska Frobeniuksen kuvaus on aina injektiivinen, riittää tarkastella F:n surjektiivisuutta. Erityisesti kaikki äärelliset kunnat ovat perfektejä. Edelleen jokainen kunta, jonka karakteristika on nollasta poikkeava, eli on algebrallinen laajennus alkukuntansa suhteen, on perfekti.
Sosialistisen työn sankari
thumb|150px|Kultainen "Sirppi ja vasara"-mitali, joka myönnettiin sosialistisen työn sankareille. Sosialistisen työn sankari oli Neuvostoliitossa korkein arvonimi, joka myönnettiin erityisistä saavutuksista kulttuurin tai talouden alalla. Arvonimi perustettiin 27. joulukuuta vuonna 1938 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidiumin päätöksellä ja se myönnettiin henkilöille, jotka olivat saavutuksillaan teollisuuden, maatalouden, kuljetuksen, kaupan, tieteen tai tekniikan alalla edistäneet Neuvostoliiton kunniaa ja valtaa. Arvonimen saattoi riistää pois vain Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidium. Vuoteen 1971 mennessä sosialistisen työn sankarin arvonimi oli myönnetty 16 245 henkilölle, joista 4 497 oli naisia.
Ensimmäinen Sosialistisen työn sankarin arvonimi myönnettiin 20.12.1939 Josif Stalinille. Viimeisen kerran arvonimi annettiin 21.12.1991, saajana kazakstanilainen oopperalaulajatar Bibigul Tulegenova.
Askainen
Askainen on entinen Suomen kunta, joka nykyään on osa Maskua Varsinais-Suomen maakunnassa. Askaisten ja Lemun kunta liittyivät Maskuun 1. tammikuuta 2009. Uuden kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna. Naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Lemu, Merimasku, Mynämäki, Taivassalo ja Velkua.
Askaisiin kuuluneet Livonsaari ja Lempisaari siirtyivät vuonna 2011 osakuntaliitoksella Maskulta Naantalille.
"Meren rannalla, lähellä Turkua" oli kunnan motto.
Juha Karhu (näyttelijä)
Juha Aleksi Karhu (s. 4. marraskuuta 1990 Oulu) on suomalainen harrastajanäyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Salatut elämät, jossa hän esitti Jenni Vainion teini-ikäistä poikaa Niko Vainiota. Karhu kävi ilmaisutaitoihin erikoistunutta Kallion lukiota yhdessä sarjassa esiintyneiden Patrik Borodavkinin, Tiia Haverisen ja Sara Lohinivan kanssa.
Askainen
Maantiede
Askainen oli maisemallisesti tyypillinen Turun saariston sisäosien kunta. Siihen kuuluivat Mynämäenselän ja Lemunlahden väliin työntyvän niemimaan kanta- ja keskiosa, pääosa Livonsaaresta ja muutama pienempi saari niiden ympärillä. Suurin osa niemimaasta oli aikoinaan useana peräkkäisenä saarena, mutta maankohoamisen seurauksena salmet ovat kuroutuneet umpeen, ja Lempisaari on kasvanut kiinni mantereeseen. Askaisten korkein maastonkohta niemimaan keskiosassa ulottuu 68 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja Livonsaaren korkeimmat kohdat ovat 50 metriä merenpinnan yläpuolella. Tasaiset savimaat ovat entisten merenlahtien ja salmien pohjia.
Juha Karhu (näyttelijä)
Karhu poistui Salatut elämät -sarjasta 9. huhtikuuta 2008 jaksossa 1535, Vainiot hajaantuvat maailmalle. Henkilöhahmo Niko Vainio palasi sarjaan syksyllä 2009, mutta Karhun sijaan hahmoa näytteli Lari Laurikkala.
Askainen
Kylät ja kulmakunnat
Askaisissa on 32 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967) :
Juha Karhu (näyttelijä)
Vuodesta 2014 lähtien Karhu on juontanut Yle TV2:n Nuoret mestarit -ohjelmaa.
Askainen
Kylät ja kulmakunnat
Muita alueita Askaisissa ovat lisäksi Antikainen, Auttinen, Iiroinen, Kaamanen, Karavainen, Koskoinen, Laakinen, Livonsaari, Raumharja, Ruohoisenmaa, Taloinen ja Tävälä.
Tapahtumat
Askaisissa järjestetään vuosittain kurkkumarkkinat. Livonsaaressa järjestetään vuosittain kesäkuussa Livonsaari-päivä, jossa valitaan muun muassa vuoden savustaja.
Maglebrænden seurakunta
Maglebrænden seurakunta on Lolland-Falsterin hiippakuntaan ja Falsterin rovastikuntaan kuuluva Tanskan kansankirkon seurakunta, joka toimii Guldborgsundin kunnan alueella. Seurakunta kuuluu Stubbekøbing-Maglebrænden pastoraattiin.
Askainen
Historia
Askainen on entinen Lemun kappeli, jossa oli oma kappalainen ainakin vuonna 1592. Senaatin päätöksellä Askainen tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1910, mutta lopullisesti itsenäistyminen toteutui vasta vuonna 1938.
Askaisten ensimmäinen kuntakokous pidettiin 12.5.1869 Karvatin Potilassa. Puhetta johti Lempisaaren isäntä G. A. von Haartman. Kunta muodostettiin Willnäsin kappelin alueesta.
Omphalapion
Omphalapion on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva nirppusuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin neljä lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa suvusta on tavattu kaksi lajia, sauramonirppu ja saunionirppu. Suvun lajeja esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Askainen
Ruokakulttuuri
Askaisten pitäjäruoiksi äänestettiin 1980-luvulla kalapata sekä mustaherukan lehdistä ja sitruunasta uutettu ja hiivalla käytetty Louhisaaren juoma.
Lapualaisooppera
Lapualaisoopperan roolihahmoista osa oli todellisia historian henkilöitä. Todelliset hahmot ja heidän tekemikseen kuvatut oikeistoradikaalit Lapuan liikkeen väkivaltaisuudet provosoivat voimakkaan kulttuurikeskustelun. Vasemmiston rooliksi näytelmässä jäi väkivallan passiivinen, pasifistinen, vastustaminen. Hengeltään ja tyyliltään näytelmän katsottiin muistuttavan Bertolt Brechtin näytelmiä. 1960-luvulla Lapuan liikkeen radikalismi oli vielä kipeästi muistissa ja monia porvarillisia kansalaisia näytelmä loukkasi. Näytelmää on pidetty uraauurtavana ja eräänä Suomen teatterihistorian kulttiteoksista.
Lapualaisooppera on kantaesityksensä jälkeen esitetty lukuisissa ammatti- ja harrastajateattereissa eri puolilla Suomea, muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa (1966) ja Lapuan harrastajanäyttelijöiden toimesta (2001). Lapualaisooppera on käännetty ruotsiksi nimellä Lappo-operan ja se on esitetty myös Svenska Teaternissa sekä Tukholman Dramatenissa ja Södra Teaternissa vierailuesityksinä. Pitkän tauon jälkeen Aleksanterin teatteri otti näytelmän ohjelmistoonsa vuonna 2000, minkä jälkeen sitä on esitetty monissakin teattereissa. Ylioppilasteatteri esitti Lapualaisoopperan Mustikkamaan kesäteatterissa kesällä 2016 90-vuotisjuhlavuotensa kunniaksi.
Näytelmästä julkaistiin kirjallinen äänilevy sekä dokumenttielokuva Lapualaismorsian vuonna 1967.
Henry Wittenberg
Henry Wittenberg (18. syyskuuta 1918 Jersey City, New Jersey – 9. maaliskuuta 2010 Somers, New York ) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Wittenberg voitti olympiakultaa vapaapainin raskaassa keskisarjassa (alle 87-kiloiset) Lontoon 1948 olympialaisissa. Finaalikierroksella hän voitti molemmat kilpailijansa – Sveitsin Fritz Stöcklin ja Ruotsin Bengt Fahlkvistin – tuomariäänin 2–1.
Helsingin 1952 olympialaisissa Wittenberg sai raskaassa keskisarjassa hopeaa hävittyään Ruotsin Viking Palmille.
Mathias Rosenlund
pienoiskuva|Mathias Rosenlund vuonna 2015. Mathias Rosenlund (s. 1981 Tukholma) on suomenruotsalainen kirjailija, jonka vuonna 2013 ilmestynyt omaelämäkerrallinen esikoisteos Vaskivuorentie 20 (Kopparbergsvägen 20) oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Teosta on pidetty merkittävänä kuvauksena nykyajan kaupunkiköyhyydestä.
Rosenlund syntyi Tukholmassa, minne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Suomesta etsimään parempaa toimeentuloa. Ahkerat vanhemmat eivät kuitenkaan onnistuneet vaurastumisessa ja perhe pysyi köyhänä. Rosenlund pohtiikin teoksessaan köyhyyden periytymistä. Kirjassa pohditaan myös sitä, onko köyhällä oikeus unelmiin. Kirjoittaja kertoo useasti haaveistaan elää kirjoittamalla ja kertoo miksei ole lopettanut opiskeluaan Helsingin yliopistossa. Hän kuvaa myös vaimonsa psyykkistä sairautta ja sitä, miten se vaikuttaa perheen elämään.
Vaskivuorentie 20 arvioitiin avoimeksi ja tärkeäksi kuvaukseksi muun muassa yhteiskunnan tukiverkoston toiminnasta ja sen määräysten aiheuttamista hankaluuksista. Jotkut lukijat kiinnittivät huomiota seikkaan, että pätkätöillä ja yhteiskunnan tuilla 2000 euroa kuukaudessa ansaitseva ei ole köyhä. Lisäksi paheksuttiin kirjoittajan tupakointia, elokuva- ja konserttikäyntejä.
Vuonna 2015 Vaskivuorentie 20 sai jatkoa. Uusi teos, nimeltään Kuohukuja 5, jakaantuu kahteen osaan. Ensimmäinen osa kertoo ajasta ennen Vaskivuorentielle muuttamista ja jälkimmäinen Rosenlundin pikkuveljen kamppailusta mielenterveysongelmia vastaan. Teos on myös kuvaus hierarkioista ja sivistyksen antamasta voimasta. Rosenlundilla on työn alla uusi romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Etelä-Pohjanmaalle.
Lauri Palmunen
Lauri Ilmari Palmunen (s. 15. helmikuuta 1952 Laitila) on suomalainen tietokirjailija, Varsinais-Suomen liiton entinen edunvalvontajohtaja ja entinen kansanedustaja.
Politiikka ja työura
Palmunen toimi Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1979–1983. Hän oli presidentin valitsijamies vuosina 1978 (Urho Kekkonen) ja 1982 (Johannes Virolainen). Palmunen on ollut Laitilan kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1976–1987 ja Raision kaupunginvaltuuston jäsen 1988–1991.
Palmunen on Turun tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston jäsen (2006–). Vuonna 2016 hänet valittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen jäseneksi.
Palmunen valmistui valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1978. Hän toimi lyhyen aikaa Laitilan Sähkö Oy:n tiedotussihteerinä ja nousi vuonna 1979 eduskuntaan yli 8 000 äänellä. Kansanedustajuus jäi yhden kauden mittaiseksi. Tämän jälkeen hän toimi muutaman vuoden terveyskeskuksen talouspäällikkönä Laitilassa. Vuodesta 1987 lähtien Palmunen oli virkamiehenä Varsinais-Suomen maakuntaliitossa (1987–1991) ja Varsinais-Suomen liitossa (1993–2016), ensin maakuntasihteerinä ja lopuksi edunvalvontajohtajana. Vuosina 1991–1993 Palmunen oli kahden vuoden ajan Suomen Keskusta rp:n vt. järjestöpäällikkö.
Palmunen oli ehdokkaana vuoden 2021 kuntavaaleissa Turussa mutta ei päässyt läpi. Hänet valittiin elokuussa 2021 Turun kaupungin nimistötoimikunnan puheenjohtajaksi.
Vinokino
Nykyään festivaali järjestetään vuosittain loka-marraskuun tienoilla Helsingissä ja Turussa. Usein näytöksiä on myös muilla paikkakunnilla. Viime vuosina festivaali ja sen oheistapahtumat ovat keränneet valtakunnallisesti noin 3300 kävijää.
Vinokino osallistuu perinteisesti myös Helsingin Pride-viikkoon erityisellä Pridekino-näytännöllä.
Festivaalin nimi oli aluksi Lesbo- ja homoelokuvan festivaali, kunnes vuonna 1995 nimeksi otettiin Pervoplanet. Vuodesta 1997 lähtien nimi on vakiintunut Vinokinoksi.
Lauri Palmunen
Muu ura
Palmunen on toimittanut Varsinais-Suomen maakuntaliiton / Varsinais-Suomen liiton julkaiseman Varsinais-Suomen maakuntakirjan vuosina 1987, 1990, 1997, 2005, 2011 ja 2013. Lisäksi hän on tehnyt kaksi visailukirjasta, Mikä mikä maakunta, kysymyksiä Varsinais-Suomesta 1. (2011) ja saman teoksen kakkososa (2013). Eläkkeelle jäätyään Palmunen on kirjoittanut Keskustan Varsinais-Suomen piirin kustantaman kirjan Karvetin herttuakunta, sata vuotta keskustapolitiikkaa Varsinais-Suomessa (2018).
Palmunen on 2000-luvulla toiminut Turussa tietokilpailuaktiivina ja oli toukokuussa 2008 perustamassa Turun tietokilpailuyhdistystä tullen valituksi sen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Hän on toiminut myös Turun Mensassa muun muassa puheenjohtajana vuosina 2003–2004. Hän on Turkuseura – Åbosamfundet ry:n hallituksen jäsen (2016–).
Yksityiselämä
Lauri Palmunen avioitui vuonna 1977 Marja Kortekankaan kanssa. Marja Palmunen on ollut toimittaja ja toiminut Suomen Journalistiliiton varapuheenjohtajana ja järjestöpäällikkönä. Palmusilla on kolme aikuista tytärtä.
Tyynenmerenmonarkit
Tyynenmerenmonarkit (Myiagra) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Tyynenmerenmonarkit elävät Tyynenmeren saarilla. 5 lajia elää myös Australiassa ja muutama laji Indonesiassa ja Uusi-Guineassa. Monet lajit ovat uhanalaisia.
Abbasidikalifaatti
Abbasidikalifaatti syntyi vuonna 750 vallankumouksessa, missä Persian Khorasanista ja Mervistä tullut abbasidien arabiklaani kukisti umaijadien arabidynastian (650–750), joiden keskus oli sijainnut Syyrian Damaskoksessa. Abbasidien valtakunnassa alettiin kirjoittaa islamista, jonka perustajan, profeetta Muhammedin, kerrottiin eläneen kaksi sataa vuotta aikaisemmin ja olleen abbasidien esi-isä.
Abbasidit eivät saaneet haltuunsa kaikkia umaijadien alueita, sillä nykyinen Espanja ja Marokko irtosivat abbasidien hallinnasta. Abbasidivallan huippukausi kesti vajaat kaksisataa vuotta 750-luvulta 900 -luvun ensi vuosikymmenille, mutta sen valta alkoi murentua jo 800-luvulla, kun alueelliset kuvernöörit hallitsivat käytännössä itsenäisesti. Vielä sen jälkeen abbasidikalifit nauttivat suurta symbolista arvostusta, koska abbasidien levittämän valtionuskonnon, islamin, mukaan he olivat Muhammedin perustaman islamilaisen yhteisön eli umman ainoita oikeutettuja johtajia ja perillisiä. Kun mongolit vuonna 1258 tekivät valtakunnasta lopun, abbasidikalifit nostettiin symbolisiksi hallitsijoiksi mamelukkien Egyptissä 1500-luvun alkuun asti.
Abbasidien voitto sisällissodassa on dokumentoitu vain niukasti aikalaislähteissä. Selostukset tapahtumista perustuvat myöhäiseen islamilaiseen historiankirjoitukseen, jonka luotettavuus on kyseenalaistettu. Yksimielisyyttä ei esimerkiksi ole siitä, kuka oli ensimmäinen abbasidihallitsija. Arvoitukselliseksi jääneen al-Saffahin sijaan jotkut pitävät ensimmäisenä kalifina al-Mansuria (754–775). Tämä siirsi vuonna 762 hovinsa entisestä pääkaupungista Damaskoksesta Tigris-joen varrelle Irakiin, minne rakennettiin suuri palatsialue "Rauhan kaupunki" sassanidien entisen pääkaupungin Ktesifonin lähelle. Palatsialueen ympärille kasvoi nopeasti Bagdadin kaupunki.
Abbasidien vallankumous muutti monta asiaa arabikalifaatissa. Väkirikkaasta koillisesta Persiasta alkanut mullistus toi valtaan persialaistuneet arabit, joiden johdolla alkoi kehittyä persialais-arabialainen islamilainen kulttuuri. Valtakunnan painopisteen muutos näkyi jo ulkoisesti pääkaupungin sijainnin vaihtumisessa sassanidien vanhalle ydinalueelle Mesopotamiaan. Valtaeliittiin liittyi arabiruhtinaiden ohella Itäisen Persian mahtisukuja, kuten barmakidit, jotka olivat olleet Afganistanissa korkea-arvoisia buddhalaisia munkkeja. Merkkejä heidän vaikutusvallastaan on nähty esimerkiksi islamilaisessa pyhiinvaelluksessa.
Uskonnossa mullistus johti siihen, että islaminuskon pyhät kirjoitukset saivat vahvan persialaisen värin, sillä arvovaltaisimman hadith -kirjallisuuden eli kuuden kirjan kokoajat tulivat kaikki entisen sassanidien Persian alueelta. Sama koski Koraanin selitystä ja islamin historiankirjoitusta, sillä Muhammed-elämäkerran tekijä Ibn Hisham ja islamin suurin historioitsija ja Koraanin selittäjä al-Tabari tulivat Irakista tai Persiasta. Hallitseva eliitti omaksui laajasti persialaiset tavat. Yksi sassanideilta saatu perinne oli kreikkalaisen tieteellisen kirjallisuuden kääntäminen, mikä johti tieteenharjoituksen nousuun ja siihen, että 800-luvulta lähtien johtoasema monilla tieteenaloilla koko maailmassa siirtyi vuosisatojen ajaksi abbasidivaltakuntaan.
Abbasidien kohtaloksi muodostui sen tukeutuminen arabiheimoihin, joiden paimentolaiskulttuuri kuitenkin korosti heimojen itsenäisyyttä ja vastusti kaikkea ylivaltaa. Kiinteyttä ylläpitävänä voimana islaminusko onnistui vain osittain tehtävässään koota väestöä kalifin taakse. Kalifaatti edusti kapinallisille ryöstötaloutta, sillä verotulot käytettiin hallitsijan omiin tarpeisiin. Paimentolaisten kapinaherkkyyden takia kalifit alkoivat jo 800-luvun alussa turvautua turkkilaisiin orjasotilaisiin, mikä johti siihen, että valta alkoi lipua näiden käsiin. Valtakunnan reuna-alueille alkoi syntyä itsenäisiä valtakeskuksia jo 800-luvulla, ja 900-luvulla Bagdadin kalifit muuttuivat ajoittain nukkehallitsijoiksi. Mongolihyökkäys vuonna 1258 teki viimein kalifaatista lopun.
Abbasidien vallankumous
thumb|Abassidikalifaatti vuonna 820. Pohjois-Afrikassa [[Aghlabidit olivat vain muodollisesti osa kalifaattia ja idrisit siitä erillään.]] thumb|Abbasidikalifaatti noin vuonna 900. Vaaleanvihreät alueet enää vain symbolisesti kalifin hallussa. thumb|Abbasidikalifaatti noin vuonna 950. Vain valkoinen alue kalifin hallussa. Kartta liioittelee emiirien hallitsemia alueita Saharan suunnassa. Historioitsija Hugh Kennedy selostaa al-Tabarin pohjalta tapahtumia niin, että umaijadien vastainen kapina alkoi kesällä vuonna 747 Mervin lähiseudulla sijainneissa kylissä. Liikkeen ensimmäinen johtaja oli mystiseksi hahmoksi jäänyt Abu Muslim ("muslimien isä" tai "kapinan isä" ), mitä ei pidetä oikeana nimenä vaan pseudonyyminä. Hänen kehaistaan tappaneen 60 000 ihmistä vallassa ollessaan.
Kun Abu Muslim oli varmistanut Mervin, hän lähetti armeijansa länteen. Se eteni Iranista Irakiin ja valloitti Kufan, missä kalifiksi nostettiin Abu al-Abbas hallitsijanimellä  al-Saffah. Al-Saffah on myyttinen hahmo, koska hänet tunnetaan vain islamilaisen perimätiedon nojalla. Hänen nimeään ei löydy kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.
Umaijadikalifi Marwan II kohtasi armeijansa kanssa kapinalliset Mosulin eteläpuolella helmikuussa 750 Zab-joen varrella. Taistelu päättyi kapinallisarmeijan voittoon. Marwan II saatiin kiinni Egyptissä, missä hänet surmattiin.
Kalifaatin mureneminen
Abbasidit eivät saaneet vakiinnutettua valtaansa koko umaijadikalifaatin alueella. Jatkuvien kapinoiden takia Pohjois-Afrikka (Ifriqiya) oli jo umaijadien aikana pitkälti irrallaan muusta kalifaatista, ja sen takana al-Andalus oli kiinnittynyt enemmänkin Ifriqyaan kuin Bagdadin kalifeihin. Vuonna 800 abbasidikalifi Harun al-Rashid (786–809) nimitti Ibrahim ibn al-Aghlabin koko Ifriqiyan perinnölliseksi emiiriksi. Ibrahim seuraajineen onnistuikin kukistamaan kapinoivat muslimijoukot ja kapinalliset berberiheimot. Hän perusti abbasidikalifaatin ensimmäisen autonomisen emiirikunnan, mutta ei kyennyt ulottamaan valtaansa Marokkoon asti. Aghlabidit tunnustivat muodollisesti Bagdadin abbasidikalifien vallan, mutta olivat todellisuudessa itsenäisiä. Yksinapainen ja Bagdadiin keskittynyt kalifaatti alkoi näin murentua, ja paikallisten dynastioiden siemenet kylvettiin jo Harun al-Rashidin hallitessa.
Pohjois-Afrikan täydellistä irtautumista seurasi puoli-itsenäisten vasallidynastioiden syntyminen ensin Persiaan. Tällaisia olivat tahiridit Khorasanissa (820), Ahmad ibn Adadin valtakunta Tabaristanissa (820), saffaridit Sijistanissa (867), tulunidit Egyptissä (868) ja samanidit Transoxianassa (874).
Kaliningrad
Kaliningrad on satamakaupunki ja Kaliningradin alueen pääkaupunki Venäjällä. Vuoteen 1946 saakka kaupunki tunnettiin saksalaisella nimellä Königsberg. Kaupungissa oli noin 475 000 asukasta vuonna 2018.
Maantiede
Kaliningradin kaupunki sijaitsee Kaliningradin alueella, joka on Venäjän eksklaavi. Kaupunki on rakennettu Pregolja-joen suulle Veikselinhaffin koillisnurkassa.
Ilmasto
Kaliningradissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja keskimääräinen sademäärä 770 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 18 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –3 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Huhtikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 36 millimetriä.
Aluejako
Kaliningrad on jaettu kolmeen kaupunkipiiriin, jotka ovat Tsentralnyi, Leningradski ja Moskovski.
Königsberg
left|thumb|Königsbergin tuomiokirkko.
Saksalaiset ristiretkeläiset saapuivat alueelle 1200-luvun alussa. Saksalainen ritarikunta perusti 1255 Pregoljajoen alajuoksulle linnoituksen ja kaupungin, jolle annettiin nimi Königsberg, 'kuninkaanvuori'. Vuonna 1340 siitä tuli hansakaupunki, joka oli Keski-Euroopan ja Venäjän välillä kohtauspaikka. Tärkein kauppatavara oli meripihka. Ritarit jatkoivat käännytystyötä Puolan suuntaan. 1500-luvulla heidän maaomaisuudestaan muodostettiin Itä-Preussin kuningaskunta, jonka pääkaupungiksi tuli Königsberg.
Kaupunki sai yliopiston vuonna 1544 (Königsbergin Albertus-yliopisto). 1600-luvulla muodostetun Brandenburgin ja sittemmin Preussin pääkaupungiksi tuli Berliini, joka pysyi asemassaan vuonna 1806 tapahtuneeseen Ranskan hyökkäykseen asti. Sen jälkeen Königsberg oli pääkaupunki muutaman vuosikymmenen ennen Saksan keisarikunnan syntyä. Kaupungin eläintarha perustettiin vuonna 1896.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeisessä Versailles’n rauhassa Saksa menetti alueitaan Puolalle ja Puolan käytävä katkaisi Itä-Preussin maayhteyden muualle Saksaan. Kaupungin lentoasema avattiin 1922. Toisen maailmansodan alussa Saksa miehitti Puolan länsi- ja keskiosat sekä rakennutti moottoritien Berliinistä Königsbergiin. Sodan lopulla kaupunkia pommitettiin ja asukkaita lähti joukoittain pakoon. Neuvostoliiton puna-armeija valtasi Königsbergin keväällä 1945, ja taisteluissa kaupunki kärsi pahoja vaurioita, esimerkiksi yliopisto ja monet kirkot tuhoutuivat. Yksi harvoista vanhan kaupungin säästyneistä kohteista oli filosofi Immanuel Kantin hautamuistomerkki. Potsdamin konferenssin päätöksellä Königsberg siirtyi muun Itä-Preussin pohjoisosan myötä Neuvostoliitolle ja edelleen Venäjän neuvostotasavaltaan.
Kaliningrad
thumb|Kristus Vapahtajan kirkko.
Neuvostokaupunki
Toisen maailmansodan jälkeen natsiaikaisesta Adolf Hitlerin aukiosta (alk. Hansa-aukio) tehtiin Voiton aukio, jolle pystytettiin kommunistijohtaja Vladimir Leninin patsas. Kaupunki nimettiin Kaliningradiksi Neuvostoliiton muodollisena valtionpäämiehenä toimineen Mihail Kalininin kuoltua 1946.
Kaupunkiin jääneestä 25 000 saksalaisesta suurin osa karkotettiin 1947–1948. Pieni osa heistä hankki Neuvostoliiton kansalaisuuden ja jäi kaupunkiin. Tilalle otettiin väkeä muualta maasta, ja muutamassa vuodessa kaupunkiin muutti eri arvioiden mukaan 60 000 tai jopa satoja tuhansia ihmisiä erityisesti Valko-Venäjän ja Venäjän alueilta. 1960-luvulla Königsbergin linnan jäännökset purettiin monumentaalisen Neuvostojen talon tieltä.
Venäläinen kaupunki
Neuvostoajan jälkeen Leninin patsas siirrettiin pois Voiton aukiolta, jolle valmistui vuonna 2006 ortodoksinen Kristus Vapahtajan kirkko.
Kaliningradissa toimii Venäjän Itämeren laivaston päätukikohta.
Baltian Kantin liittoyliopiston edessä seisovan uuden Immanuel Kantin patsaan lahjoittivat saksalaiset vuonna 1991. Patsas töhrittiin loppuvuodesta 2018. Se liittyi Kantia vastaan käytyyn kampanjaan, sillä kansallismieliset eivät halunneet kaupungin lentokenttää nimettäväksi Kantin mukaan, vaikka kansanäänestyksessä hän oli suosikki. Kenttä nimettiin Venäjän keisarinnan Elisabetin mukaan.
Talous
Kaliningradissa on monipuolista elinkeinoelämää. Siellä harjoitetaan esimerkiksi kalastusta sekä koneiden, paperin ja puutavaran valmistusta. Alueella on oma taloudellinen vyöhyke, joka on vapautettu suurimmasta osasta tuonnin ja viennin tulleista. Maaliikenne Kaliningradin alueen ja muun Venäjän välillä kulkee Liettuan ja Valko-Venäjän kautta.
Urheilu
Kaliningradista on kotoisin jalkapallojoukkue FK Baltika Kaliningrad, joka pelaa Venäjän jalkapallon 1. divisioonassa. Kaliningradissa pelattiin jalkapallon MM-kilpailujen 2018 otteluita.
Jussi Jokinen
Jussi Petteri Jokinen (s. 1. huhtikuuta 1983 Kalajoki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä, vaikka Jokinen toisinaan pelasikin keskushyökkääjän paikalla.
Jokinen on edustanut Suomea useissa arvokisoissa. Hänellä on olympiahopeaa Torinon talviolympialaisista ja olympiapronssia Sotšin talviolympialaisista. MM-kilpailuissa hän on voittanut hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuosina 2006 ja 2008. Lisäksi Jokinen voitti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2002 ja 2003.