cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Full Moon wo sagashite
Tarina
Mitsukin innokkuus ja erinomainen laulutaito tekevät vaikutuksen tuomareihin. Hän läpäisee esiintymistilaisuuden ja saa levytyssopimuksen. Mitsukista tulee suosittu laulajatähti, mutta salatakseen henkilöllisyytensä hän ottaa taiteilijanimen Full Moon. Mitsukin lupaus tulla laulajaksi juontaa juurensa kahden vuoden takaisiin tapahtumiin, jolloin hän asui orpokodissa yhdessä Eichi Sakurai -nimisen pojan kanssa. Yhdessä Eichin kanssa hän teki lupauksen, että he olisivat seuraavan kerran tavatessaan lähempänä unelmiaan: Mitsuki laulajan uraa ja Eichi tähtitieteilijän. Ennen kuin Mitsuki kykeni kertomaan tunteistaan Eichille, tämä adoptoitiin Yhdysvaltoihin. Mitsuki toivoo, että kuuluisana laulajana hän voisi löytää Eichin. Kuolemanjumalat etsivät tietoja Eichistä. He penkovat Mitsukin kotia ja löytävät kuvan ja lapun, jossa lukee että Eichi on kuollut. Mitsukikin tiesi sen.
Mitsuki karkaa kuolemanjumalilta ja he kuitenkin löytävät tämän. Kuolemanjumala-pomo Sheldan kaappaa Mitsukin ilmassa leijuvaan "koppiin", jota hän kutsuu rajakseen. Siellä hän aikoo viedä Mitsukin sielun. Meroko ja Takuto ehtivät kuitenkin ajoissa ja Mitsuki saa elää. Kolmen vuoden kuluttua Mitsuki elää yhä ja hän on tehnyt debyytin eri nimellä. Takuto katosi kolme vuotta aikaisemmin ja Merokosta ja Izumista tuli enkeleitä. Takuto kuitenkin ilmestyy keikalle, ihmisenä. Mitsuki kertoo rakastavansa tätä ja manga loppuu siihen kun Mitsuki laulaa laulun New future. Full moon wo sagashitessa on käytetty Changin' my life -yhtyeen kappaleita, kuten esimerkiksi New Future ja Myself.
Mitsukin ensimmäisen esiintymistilaisuuden jälkeen mangan ja animen tarinat eroavat toisistaan. Esimerkiksi animessa useiden hahmojen luonteita ja historiaa on muutettu.
Anime
Kun Mitsukin ura kehittyy, hän pääsee myös käymään Yhdysvalloissa. Kun hän saapuu pikkukylään, jossa Eichi asuu, hän on haltioissaan. Takuto käy jo ennalta katsomassa Eichin talon, mutta saa selville, että Eichi oli kuollut jo kaksi vuotta aikaisemmin lento-onnettomuudessa. Takuto yrittää estää Mitsukia saamasta selville totuutta, mutta Mitsuki saa tietää mitä Eichille tapahtui ja hän menettää kaiken halunsa elää. Hänen syöpänsä pahentuu. Kun hän saapuu takaisin Japaniin, leikkausmenetelmät ovat valmiina, mutta Mitsuki ei ole henkisesti valmis, mitä vaadittaisiin leikkauksen onnistumiseksi. Mitsukin aika on myös lopussa, mutta Takuto, joka on syvästi rakastunut Mitsukiin, ei halua tappaa häntä. Takuto on koko ajan vähällä muuttua kummitukseksi, sillä hän muistaa menneisyyttään. Shinigamit, jotka muistelevat menneisyyttään muuttuvat kummituksiksi, vaelteleviksi sieluiksi. Lopuksi Izumi aikoo ottaa Mitsukin sielun, mutta Takuto estää sen. Samalla Mitsuki saa elämänhalunsa takaisin isoäitinsä, Takuton ja Merokon ansiosta.
Meroko ja Takuto molemmat kuolevat ja pääsevät nokitusten kaikkien kuolemanjumalien johtajan kanssa. Meroko on vielä elossa, mutta Takuto makaa tajuttomana maassa. Johtaja antaa Merokolle kaksi vaihtoehtoa: joko itse säilyä kuolemanjumalana ja antaa Takuton muuttua kummitukseksi tai itse kuolla, muuttua kummitukseksi ja antaa Takuton muuttua takaisin kuolemanjumalaksi ilman muistojaan. Meroko valitsee epäitsekkäästi viimeisen vaihtoehdon. Shinigamien johtaja on tyytyväinen Merokon päätökseen ja muuttaa Merokon enkeliksi, joka suojelee ihmisiä. Koska Takuto ei ollut vielä ehtinyt tulemaan täydeksi kuolemanjumalaksi vielä, hänet voidaan muuttaa ihmiseksi. Jopa Mitsukin tapaus unohdetaan ja hän saa elää pidempään.
Karvapallolause
left|thumb|upright=0.5|Tangenttivektorikentän nollapiste esitettynä lapsen hiuksissa. thumb|Karvainen [[torus on helppo saada sileäksi.]]
Käytännön johtopäätöksiä
Lauseelle saadaan säätieteellinen tulkinta ajattelemalla tuulta maanpinnan tangenttivektorikenttänä. Lauseen mukaan aina jossakin maan pinnalla on täysin tyyntä.
Isoanopinkieli
Isoanopinkieli (Sansevieria trifasciata) on kotoisin trooppisesta Länsi-Afrikasta, tarkemmin Nigeriasta Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Isoanopinkieli on jäykkä- ja terävälehtinen ainavihanta kasvi, jota käytetään yleisesti huonekasvina.
Tuntomerkit
Anopinkielen lehdet ovat yleensä vihreät, mutta on myös muunnoksia, joilla lehdet ovat keskeltä tummanvihreät, reunoilta vaaleammat. Kaikilla lajikkeilla on lehdissä vihreää raidoitusta. Suosituimpia lajikkeita on kaksivärinen, koska sillä katsotaan olevan enemmän koristearvoa. Anopinkieli lukeutuu viherkasveihin, joten sitä kasvatetaan ulkomuodon ja lehtien vuoksi, eikä esimerkiksi kukkien.
Anopinkieli voi kukkia, mutta kukat ovat pienet ja ne erittävät runsaasti tahmeaa nestettä. Kasvin juurelle muodostuva kukkavarsi kasvaa n. 15–20 cm pitkäksi, kukat ovat valkoiset. Miekkamaiset teräväkärkiset lehdet ovat yleensä leveydeltään 5–6 cm ja 70–90 cm pitkät, mutta voivat kasvaa jopa 120 cm:n pituisiksi.
Isoanopinkielestä on jalostettu useita lajikkeita, mm. pienikokoinen anopinhammas (Sansevieria trifasciata ’Hahnii’) ja keltareuna-anopinkieli (Sansevieria trifasciata ’Laurentii’).
Hoito
Anopinkieli on suosittu huonekasvi, koska se kestää epäsäännöllistä kastelua ja huonoja valaistusoloja, ja tällaisena se sopii hyvin aloittelijallekin. Kasvi on hyvin vastustuskykyinen tuholaisia vastaan. Kastelu tulee suorittaa harkiten ja kohtuudella, parin viikon välein. Erityisesti tulee välttää liiallista kastelua, jota kasvi kestää huonosti. Paikaksi anopinkielelle tulee valita aurinkoinen tai puolivarjoinen paikka. Mietoa lannoitetta voi antaa parin viikon välein.
Anopinkieltä lisätään lehdestä leikatuista paloista, jotka lähtevät helposti kasvuun. Lehdenpalat on kätevää juurruttaa vesilasissa ja istuttaa sen jälkeen multaan.
Kyky puhdistaa ilmaa
Poiketen useimmista muista huonekasveista anopinkieli on aktiivisimmillaan öisin, ilmiö tunnetaan CAM-yhteyttämisenä. Se tuottaa happea ja poistaa ilmasta hiilidioksidia. Isoanopinkieli kykenee poistamaan kemiallisia kaasuja huoneilmasta jonkin verran.
Hietapitkäpalot
Hietapitkäpalot (Cardaminopsis) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva suku.
Hietapitkäpalkojen, lituruohojen (Arabidopsis) ja pitkäpalkojen (Arabis) erottaminen toisistaan on ollut osittain epäselvää. Suku voidaan luokitella lituruohojen synonyymiksi ja sen lajit siirtää lituruohoihin.
Leen piirikunta (Florida)
Leen piirikunta on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 739 224 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 3 139 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Fort Myersin kaupunki.
Piirikunta on saanut nimensä Konfederaation kenraali Robert E. Leeltä.
Asukkaat
Piirikunnan asukkaista 68,3 prosenttia on valkoisia, 20,5 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 8,14 prosenttia mustia. 22,1 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 91,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 48,2 vuotta.
Harri Ruotjoki
Harri Ruotjoki on suomalainen basisti, joka on soittanut muun muassa The Giant Leapissa, Waldo's Peoplessa ja Anna Erikssonin yhtyeessä.
Siviiliammatiltaan Ruotjoki on Anjalan ala-asteen luokanopettaja.
Zirós (kunta)
Zirós ( eli Δήμος Ζηρού, Dímos Ziroú) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Prévezan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kunnan pinta-ala on 386,2 neliökilometriä ja väkiluku 13 892 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Filippiáda.
Ziróksen kunta on saanut nimensä seudun Zirós-järvestä. Kunta syntyi, kun Anógeio, Filippiáda, Kranéa ja Thesprotikó yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Ziróksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Gareth Southgate
Gareth Southgate (s. 3. syyskuuta 1970 Watford, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Syksystä 2016 hän on toiminut Englannin maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Southgate aloitti ammattilaisuransa 1989 Crystal Palacessa keskikenttäpelaajana. Hän pelasi seurassa neljän kauden aikana 151 ottelua ennen siirtymistään vuonna 1995 Aston Villaan 2,5 miljoonan punnan siirtosummalla. Villassa hän vakiinnutti heti paikkansa puolustuksessa. Vuonna 2000 hän ilmaisi halukkuudestaan siirtyä johonkin parempaan seuraan. Vuonna 2001 hän siirtyi nykyiseen seuraansa ja nousi vuonna 2002–03 seuran kapteeniksi. Helmikuussa 2004 hän voitti joukkueessa Liigacupin.
Englannin maajoukkueessa Southgate esiintyi ensi kerran Portugalia vastaan vuonna 1996. Hän pelasi myös saman vuoden EM-kotikisoissa, missä hän välieräottelussa Saksaa vastaan epäonnistui rangaistuspotkussa ja pudotti Englannin jatkosta. Hän pelasi maajoukkueessa myös 1998 MM-kisoissa ja 2000 EM-kisoissa. Kaikkiaan hän on pelannut maajoukkueessa 57 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Ura valmentajana
Keskiviikkona 7. kesäkuuta 2006 Southgate nimettiin Middlesbroughin valmentajaksi. Hänellä ei kuitenkaan ole valmentajatutkintoa, eikä Valioliigan sääntöjen mukaan ilman tutkintoa oleva valmentaja saa olla toimessaan kuin 12 viikkoa. Middlesbrough kritisoi liigan sääntöjä, koska ammattilaispelaajana Southgatella ei ole ollut aikaa tutkinnon suorittamiseen.
Debyyttikaudellaan Southgate luotsasi Boron Valioliigassa sijalle 12 ja Arsène Wenger nosti hänet yhdeksi mahdolliseksi kandidaatiksi Englannin maajoukkuevalmentajaksi Steve McClarenin potkujen jälkeen.
Kausi 2007/08 ei ollut yhtä hohdokas ja Boro taisteli Southgaten opeilla putoamista vastaan. Lopulta sijoitus oli kuiten 13:s ja eroa putoamisviivaan kertyi kuusi pistettä. Southgate sai jatkaa kauden jälkeen tehtävässään ja syyskuussa 2008 hänestä tuli ensimmäinen Boro-valmentaja sitten Terry Venablesin vuonna 2001, joka on saanut Kuukauden valmentaja -palkinnon.
Kaudella 2008/09 Southgaten sädekehä koki suuren kolauksen, kun nuori ja lupaava Boro vajosi putoamiskamppailuun. Loppuun asti epätoivoista taistelua sarjapaikkansa puolesta käynyt seura koki lopulta Newcastle Unitedin ja West Bromwich Albionin kohtalon ja putosi Valioliigasta.
Southgate sai putoamisesta huolimatta jatkaa Boron peräsimessä ja hänen johdollaan seura aloitti kautensa Mestaruussarjassa hyvin. Hän sai kuitenkin lokakuun lopulla 2009 yllätyspotkut tehtävistään vaikka Boro oli juuri kaatanut Derbyn 2–0 ja katkaissut neljän ottelun tappioputkensa.
Antonio Realubin Tobias
pienoiskuva|Antonio Realubin Tobias vuonna 2014. Antonio Realubin Tobias (s. 13. kesäkuuta 1941 Ilocos Norte) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Manilan arkkihiippakuntaan 21. joulukuuta 1965 ja nimitettiin Zamboangan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tipasa in Numidian titulaaripiispaksi 3. marraskuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1983. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Francisco Raval Cruces ja Oscar V. Cruz.
Tobias sai 14. syyskuuta 1984 nimityksen Pagadianin ja 28. toukokuuta 1993 San Fernando de La Unionin piispaksi. Hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 2003 Novalichesin apostoliseksi hallitsijaksi, ja 25. marraskuuta 2003 hänet nimitettiin sen piispaksi.
Jimmy Walker
James William "Jimmy" Walker (s. 16. tammikuuta 1979 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001. Maailmanlistalla Walker on kymmenentenä huhtikuussa 2015.
Walker on saavuttanut urallaan kuusi PGA Tour -voittoa. Ensimmäinen voitoista tuli vasta vuonna 2014, 187 PGA Tour -kilpailun jälkeen. Suurista turnauksista Walker voitti PGA Championshipin vuonna 2016. The Masters Tournamentissä hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas vuonna 2014, Yhdysvaltain avoimissa yhdeksäs samana vuonna ja Britannian avoimissa 26:s niin ikään vuonna 2014. Ryder Cupin joukkueessa hän on ollut mukana vuonna 2014.
Walkerin vaimo, Erin Walker, kilpailee ratsastuksessa. Walkerin appi, Mark Stiegemeier, on freestylehiihdon maailmanmestari vuodelta 1975.
Ansassa
Ansassa voi tarkoittaa:
Ayumi Ōya
Ayumi Ōya (s. 8. marraskuuta 1994 Gunma) on japanilainen jalkapalloilija.
Orbieu
Orbieu on 84,1 kilometriä pitkä joki Auden departmentissa, Keski-Ranskan eteläosassa. Sen lähde on Fourtoussa, Corbièresissa. Se virtaa pääasiallisesti koilliseen. Se on Aude-joen oikea sivujoki, jonne se virtaa Raissac-d'Auden ja Marcorignanin välistä, 10 kilometriä luoteeseen Narbonnesta.
Paikkoja joen varrella
Tämä lista on järjestyksessä, joen lähteeltä, sen laskupaikkaan: Fourtou, Auriac, Lanet, Montjoi, Vignevieille, Mayronnes, Saint-Martin-des-Puits, Saint-Pierre-des-Champs, Lagrasse, Ribaute, Camplong-d'Aude, Fabrezan, Ferrals-les-Corbières, Lézignan-Corbières, Luc-sur-Orbieu, Cruscades, Ornaisons, Névian, Villedaigne, Raissac-d'Aude, Marcorignan
Luku
Luvut ovat abstrakteja käsitteitä, joilla ilmoitetaan muun muassa suuruutta, lukumäärää ja järjestystä. Lukumäärää ilmaisevia lukuja kutsutaan kardinaaliluvuiksi ja järjestystä ilmaisevia lukuja järjestysluvuiksi eli ordinaaliluvuiksi. Luvut kirjoitetaan yleensä käyttäen numeroita jonkin lukujärjestelmän mukaisesti.
Vuontisjärvi (järvi, Ylikyrö)
Vuontisjärvi on noin 1,5 neliökilometrin kokoinen tunturijärvi Enontekiön Ylikyrön kylässä, Pallas-Yllästunturin kansallispuiston rajalla. Järvi saa vetensä tunturipuroista ja järveä ympäröiviltä soilta. Kansallispuiston tuntureista Vuontisjärven länsipuolella kohoavat Saivokero, Vuontiskero ja Lumikero. Sen laskujoki on mutkitteleva Välijoki, jota pitkin vedet laskevat Saivojärven ja Saivojoen kautta Ounasjokeen Raattaman kylän eteläpuolella.
Luku
Historia
Voidaan aiheellisesti olettaa, että luonnollisia lukuja käytettiin jo paleoliittisella kivikaudella. Murtoluvut sen sijaan katsotaan olevan vasta korkeakulttuurien keksintöä. Negatiiviset luvut tunnettiin jo keskiajalla, mutta yleiseen käyttöön niitä ei otettu ennen kuin uuden ajan kynnyksellä. Reaalilukuja käytettiin matematiikan tutkimuksessa 1800-luvulla ja kouluopetuksessa 1900-luvulla. Kreikkalaiselta filosofilta Aristoteleelta on peräisin erottelu luvun ja suureen välillä.
Vuontisjärvi (järvi, Ylikyrö)
Vuontisjärvi kuuluu Kemijoen vesistöön. Järven pinta-ala on 141,3 hehtaaria ja vedenpinnan korkeus 260,7 metriä merenpinnan yläpuolella.
Luku
Lukualueet
Matemaattisessa mielessä luvut ovat joidenkin matemaattisten avaruuksien alkioita, joita voidaan yhdistellä laskutoimituksilla. On olemassa useita lukualueita, jotka on muodostettu lukukäsitettä eri tavoin laajentamalla.
Vuontisjärvi (järvi, Ylikyrö)
Vuontisjärveltä lähtee viitoitettu reitti ylös tunturiin ja Hetta–Pallas-vaellusreitille, matkaa Montellin majalle tulee noin viisi kilometriä. Lähtöpaikalla on pysäköintipaikka ja opastustaulu.
Luku
Luonnolliset luvut
Tutuimmat luvut ovat luonnolliset luvut, joilla voidaan ilmaista lukumääriä: yksi, kaksi, kolme ja niin edelleen. Vanhastaan luonnollisten lukujen on katsottu alkavan 1:stä, eikä nollaa vanhalla ajalla edes pidetty lukuna. Kuitenkin 1800-luvulta lähtien on varsinkin joukko-opissa ja muillakin matematiikan aloilla tullut tavaksi lukea myös nolla luonnollisten lukujen joukkoon, jotta jokaisen äärellisen joukon alkioiden lukumäärä eli kardinaliteetti voidaan ilmaista luonnollisella luvulla (tyhjän joukon kardinaliteetti on nolla). Nykyään luonnollisten lukujen joukko saatetaan eri yhteyksissä määritellä vaihdellen siten, että nolla joko luetaan siihen kuuluvaksi tai ei. Luonnollisten lukujen joukon symbolina käytetään kirjainta N, usein myös kirjoitettuna muotoon \mathbb{N}.
Kymmenjärjestelmässä, jota nykyään käytetään lähes kaikkialla maailmassa, jokainen luonnollinen luku voidaan merkitä paikkamerkinnän mukaisesti käyttämällä vain kymmentä numeromerkkiä: 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ja 9.
Aksiomaattisessa joukko-opissa luonnolliset luvut voidaan määritellä yhtä mahtavien äärellisten joukkojen ekvivalenssiluokiksi. Esimerkiksi luku 3 voidaan käsittää kaikkien niiden joukkojen luokaksi, joissa on kolme alkiota. Vaihtoehtoisesti luonnolliset luvut voidaan määritellä Peanon aksioomien avulla, jolloin luku 3 on sss0, missä s merkitsee "seuraaja"-funktiota (toisin sanoen 3 on luvun 0 kolmas seuraaja).
Kokonaisluvut
Luvun vastaluku määritellään luvuksi, joka lisättynä annettuun lukuun antaa summaksi nollan. Positiivisen luvun vastaluku on negatiivinen luku. Kokonaislukujen joukko saadaan luonnollisten lukujen joukosta lisäämällä siihen jokaisen luvun vastaluku. Luvun vastaluku merkitään lisäämällä sen eteen miinusmerkki (−), esimerkiksi luvun 7 vastaluku on −7, ja 7 + (−7) = 0.
Kokonaislukujen joukon symbolina käytetään kirjainta Z, usein kirjoitettuna muotoon \mathbb{Z}.
Kokonaislukujen joukon perään voi merkitä + tai − merkitsemään positiivisia tai negatiivisia kokonaislukuja.
Kokonaisluvut muodostavat algebrallisessa mielessä renkaan, jossa kahdelle luvulle on aina määritelty yhteen-, vähennys- ja kertolasku.
Rationaaliluku
Rationaaliluvut ovat lukuja, jotka voidaan esittää murtolukuina, joissa osoittaja on kokonaisluku, ja nimittäjä nollasta eroava luonnollinen luku. Murtoluvut merkitään kirjoittamalla osoittaja ja nimittäjä allekkain sekä niiden väliin viiva. Murtoluvussa eli m/n osoittaja m tarkoittaa yhtä suurten murto-osien lukumäärää ja nimittäjä n sitä määrää tällaisia murto-osia, jotka yhdessä muodostavat luvun 1. Sama rationaaliluku voidaan esittää murtolukuna usealla eri tavalla, esimerkiksi \frac{1}{2} ja \frac{2}{4} ovat yhtä suuret, toisin sanoen: Jos osoittajan m itseisarvo m on suurempi kuin n, on murtoluvun itseisarvo suurempi kuin 1. Murtoluvut voivat olla positiivisia, negatiivisia tai nolla. Rationaalilukujen joukkoon sisältyvät myös kokonaisluvut, sillä jokainen kokonaisluku voidaan esittää murtolukuna, jonka nimittäjä on 1. Esimerkiksi luku −7 voidaan esittää murtolukuna. Rationaalilukujen joukkojen symboli on Q, joka usein kirjoitetaan myös muodossa \mathbb{Q}.
Algebrallisessa mielessä rationaaliluvut muodostavat kunnan.
Reaaliluvut
Reaalilukuja ovat kaikki lukusuoralle sijoittavat luvut. Ne kirjoitetaan yleensä desimaalilukuina, joissa desimaalipilkku (useissa maissa desimaalipiste) erottaa toisistaan kokonaisosan ja ykköstä pienemmät yksiköt.
Desimaalipilkun oikealla puolella kunkin numeron paikka-arvo on kymmenesosa edellisen paikka-arvosta. Niinpä esimerkiksi luku 123,456 tarkoittaa: 1 sata, 2 kymmentä, 3 ykköstä, 4 kymmenesosaa, 5 sadasosaa ja 6 tuhannesosaa. Negatiivisen reaaliluvun alkuun kirjoitetaan miinusmerkki.
Jokainen rationaaliluku on samalla reaaliluku. Kääntäen ei kuitenkaan jokainen reaaliluku ole rationaaliluku. Reaalilukuja, joita ei voi esittää murtolukuina, sanotaan irrationaaliluvuiksi. Jokainen reaaliluku, joka desimaalilukuna on joko päättyvä taikka päättymätön mutta jaksollinen, on rationaaliluku, mutta päättymättömät jaksottomat desimaaliluvut ovat irrationaalilukuja. Niinpä esimerkiksi 1/2 on desimaalilukuna 0,5 (tasan), 1/3 = 0,333... ja 1/11 = 0,0909..., missä samat numerot toistuvat loppumattomasti Sen sijaan esimerkiksi reaaliluku π, pii, on :, missä mikään numerosarja ei sellaisenaan toistu säännöllisesti. Irrationaalilukuja ovat myös esimerkiksi kokonaislukujen neliöjuuret, elleivät ne ole kokonaislukuja; niinpä
Reaalilukujen joukossa on voimassa täydellisyysaksiooma: jokaisella ylhäältä rajoitella osajoukolla on pienin yläraja eli supremum.
Reaalilukujen joukon symbolina käytetään kirjainta R, usein muodossa \mathbb{R}.
Reaalilukuja käytetään mittaustulosten ilmoittamiseen, mutta tällöin on aina otettava huomioon mittauksen virhemarginaali. Tämä otetaan yleensä huomioon pyöristämällä luku siten, että numerot, jotka viittaavat suurempaan kuin käytettävissä olevaan tarkkuuteen, jätetään pois. Tällöin jäljelle jääviä numeroita sanotaan merkitseviksi numeroiksi. Esimerkiksi viivoittimella ei pituuksia yleensä voida mitata tarkemmin kuin millimetrin tarkkuudella. Niinpä jos suorakulmion sivuiksi saadaan mittaamalla 1,23 ja 4,56 metriä, kertoluku antaa näiden tuloksi 5,6088 neliömetriä, mutta koska vain kaksi ensimmäistä numeroa desimaalipilkun jäljessä ovat merkitseviä, tulos pyöristetään yleensä muotoon 5,61 m2.
Abstraktissa algebrassa voidaan osoittaa, että jokainen täydellinen järjestetty kunta on isomorfinen reaalilukujen kanssa. Reaaliluvut eivät kuitenkaan muodosta algebrallisesti suljettua kuntaa.
Kompleksiluvut
Korkeammalla abstraktiotasolla lukualuetta voidaan edelleen laajentaa muodostamalla kompleksiluvut. Historiallisesti ne otettiin ensimmäiseksi käyttöön yritettäessä muodostaa ratkaisukaavoja kolmannen ja neljännen asteen yhtälöille. Tässä yhteydessä otettiin käyttöön uusi luku, −1:n neliöjuuri, imaginaariyksikkö, jolle Leonhard Euler otti käyttöön merkinnän i. Kompleksilukuja ovat kaikki muotoa olevat luvut, missä a ja b ovat reaalilukuja. Merkinnässä a + bi lukua a sanotaan kompleksiluvun reaaliosaksi ja lukua b sen imaginaariosaksi. Jos luvun reaaliosa on nolla, sitä sanotaan puhtaasti imaginaariseksi. Jos taas imaginaariosa on nolla, luku on reaaliluku. Reaaliluvut muodostavat siis kompleksilukujen osajoukon. Kompleksilukuja, joiden sekä reaali- että imaginaariosa ovat kokonaislukuja, sanotaan Gaussin kokonaisluvuiksi.
Kompleksilukujen joukolle käytetään merkintää C, usein myös muodossa \mathbb{C}.
Abstraktissa algebrassa kompleksiluvut muodostavat algebrallisesti suljetun kunnan. Reaalilukujen tavoin nekin muodostavat kunnan, mutta niissä ei ole järjestysrelaatiota, toisin sanoen kahdesta kompleksiluvusta ei voida yleensä sanoa, kumpi niistä on suurempi.
Kompleksilukuja ei voi sijoittaa lukusuoralle, mutta ne voidaan asettaa vastaamaan tason pisteitä. Tällöin jokaista kompleksilukua a + bi vastaa tason piste (a, b). Tällä tavoin käsiteltyä tasoa sanotaan kompleksitasoksi.
Reaali- ja kompleksiluvut voidaan jakaa algebrallisiin ja transkendenttisiin lukuihin. Luku on algebrallinen, jos se on jonkin sellaisen polynomiyhtälön ratkaisu, jossa kaikki kertoimet ovat kokonaislukuja. Algebrallisia lukuja ovat esimerkiksi kaikki rationaaliluvut sekä kaikki niistä juurenotolla saadut luvut. Transkendenttisiksi on voitu osoittaa muun muassa pii sekä Neperin luku e.
Jokainen edellä mainituista lukualueista on kaikkien seuraavien aito osajoukko. Matemaattisia merkintöjä käyttäen tämä voidaan ilmaista seuraavasti: .
Lukujen merkintä
Lukujen kirjoittamiseen käytetään länsimaissa yleisesti ns. arabialaisia numeroita järjestelmässä, jonka kantaluku on 10. Tässä järjestelmässä lukujen kirjoitusasut muodostetaan numeroista 0–9 sekä desimaalierottimesta, joka on maasta riippuen pilkku tai piste. Suomessa käytetään pilkkua desimaalien erottamiseen. Peräkkäin kirjoitetuista numeroista oikeanpuoleisin on vähiten merkitsevä ja merkitys kasvaa vasemmalle mennessä kantaluvun verran. Eli esim. 123 tarkoittaa samaa kuin 1 · 102 + 2 · 101 + 3 · 100. Vastaavasti desimaalierottimen oikealla puolella olevat numerot ilmaisevat luvun osia. Desimaalierotinta ei aina merkitä näkyviin.
On myös muita tapoja merkitä luvun osia. Näistä esimerkkinä murtoluvut. Kokonaisluvut ja luvun osat murtolukuina voidaan merkitä myös samaan lukuun peräkkäin ilman yhteenlaskuoperaattoria.
Sanan muita merkityksiä
Luku voi myös tarkoittaa kirjan tai muun kirjallisen tuotoksen numeroitua osaa, joka alkaa otsikolla ja sisältää yhden tai useamman kappaleen. Kirjallisen teoksen luku voi olla numeroitu tai numeroimaton.
Materan maakunta
Materan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Basilicatan alueella Italian eteläosissa. Kaakossa maakunta rajoittuu Joonianmereen.
Materan maakunnan pinta-ala on 3 479 km² ja asukasluku hieman yli 200 000. Maakunta muodostuu 31 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Matera.
Josh Bowman
Joshua Tobias ”Josh” Bowman (s. 4. maaliskuuta 1988 Berkshire, Englanti) on englantilainen elokuva- ja televisionäyttelijä.
Bowman on ollut aiemmin parisuhteissa Amy Winehousen ja Miley Cyrusin kanssa. Vuodesta 2011 Bowman on seurustellut Kosto -sarjan vastanäyttelijänsä Emily VanCampin kanssa, ja he menivät naimisiin vuonna 2018 Bowman ja VanCamp asuvat Los Angelesissa.
Ville Vierikko
Ville Vesa-Matti Vierikko (s. 1979) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä videosuunnittelija. Hän on työskennellyt myös näyttelijänä ja editoijana. Hän on yksi helsinkiläisen luovan tuotantoyhtiö Balansia Filmsin perustajista ja omistajista.
Ura
Vierikko on ohjannut, käsikirjoittanut ja editoinut lähinnä lyhyitä fiktioelokuvia ja dokumentteja. Vuonna 2015 hän ohjasi yhdessä Taku Kaskelan kanssa Nelosen komediallisen live-viihdeshow Triplan.
Teatterissa Vierikko on työskennellyt videosuunnittelijana ja näyttelijänä. Ryhmäteatterin tuotannossa Supernaiivi hän vastasi videosuunnittelusta ja näytteli supernaiivin isän roolin.
Yle TV2:n komediasarjassa Fakta homma Vierikko esitti 1980-luvulla Aulis ja Hannele Kaakon poikaa Pasia. Kymmenen vuotta myöhemmin hän näytteli teini-ikäistä Pasia. Vierikko esitti poikarooleja myös elokuvissa Fakta homma ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut.
Michel Armand Alexis Jean Pansard
thumb|right|Michel Armand Alexis Jean Pansard
Michel Armand Alexis Jean Pansard (s. 16. heinäkuuta 1955 Rennes) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Nanterren hiippakuntaan 19. kesäkuuta 1982 ja nimitettiin Chartresin hiippakunnan johtoon 21. joulukuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. helmikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Bernard-Nicolas Jean-Marie Aubertin, jota avustivat Gérard Antoine Léopold Daucourt ja François Joseph Pierre Deniau.
Novgorod
Novgorod (, vuodesta 1999 lähtien virallisesti Veliki Novgorod, Вели́кий Но́вгород eli ”Suur-Novgorod” erotuksena Volgan rannalla sijaitsevasta Nižni Novgorodista) on kaupunki Luoteis-Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla kuuden kilometrin päässä Ilmajärvestä. Kaupunki on Novgorodin alueen keskus. Asukkaita on 218 724 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 2009 Novgorodissa vietettiin kaupungin 1150-vuotisjuhlallisuuksia.
Varhaisvaiheet
thumb|left|250px|Novgorodin torikauppaa ja näkymä kremliin. Apollinari Vasnetsovin maalaus. Novgorod on yksi Venäjän vanhimmista kaupungeista. Nestorin kronikka mainitsee sen ensimmäisen kerran jo vuoden 859 yhteydessä, joskin todellisuudessa kaupunki on satakunta vuotta nuorempi. Nestorin kronikan mukaan alueen slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot lopettivat veron maksun varjageille ja alkoivat hallita itse itseään. Ajauduttuaan keskinäisiin sotiin he kuitenkin kutsuivat varjagit ja näiden ruhtinaan Rurikin hallitsijakseen vuonna 862. Tämän kertomuksen todenperäisyys on hyvin kiistanalainen.
Novgorodin edeltäjä lienee ollut Ilmajärven rannalla sijainnut Rurikinlinna eli Rjurikovo Gorodištše, joka oli käytössä jo 800-luvulla. Se oli tyypiltään mäkilinna. On arveltu, että skandinaavisissa lähteissä mainittu nimi Holmgård tai myös Holmgard olisi tarkoittanut tätä kohdetta. Rurikinlinnan kaivauksissa on löydetty sekä slaavilaiseksi että suomalais-ugrilaiseksi katsottua esineistöä. 900-luvun puolivälissä asutus siirrettiin nykyiselle paikalle, mihin perustunee sen nimitys ”Uusikaupunki”. Karjalaisten tiedetään kutsuneen kaupunkia nimellä Uusilinna.
Keskiaika
Novgorod oli Kiovan Rusin toiseksi tärkein keskus. Sen sijainti Itämereltä Mustalle merelle johtaneen Viikinkien idäntien sekä Volgaa pitkin itään suuntautuneen reitin risteyksessä vauhditti kaupan, käsityöammattien ja kulttuurin kehitystä. Vielä keskiajalla Novgorod oli tärkeä kaupunki myös alueen suomensukuiselle väestölle, tästä kertoo esimerkiksi kaupungin keskiaikainen Tšjudintsov -niminen katu, joka on viitannut Tšuudeihin.
Moskovan Venäjän ja keisarikunnan osa
1500-luvun puolivälissä Novgorod oli Moskovan ja Pihkovan jälkeen Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 1570 Iivana IV:n opritšnikat tuhosivat lähes koko sen väestön. Vuosien 1611–1617 ruotsalaismiehityksen aikana kaupunki koki jälleen suuria menetyksiä, kun Jakob de la Gardien johtama miehitysarmeija huollettiin paikallisten asukkaiden kustannuksella, mutta 1600-luvun puoliväliin mennessä sen asukasluku kasvoi taas huomattavasti.
1700-luvulla Novgorod menetti Pietarin kehityksen takia taloudellisen merkityksensä. Vuonna 1727 siitä tuli Novgorodin läänin pääkaupunki. 1800-luvun loppuun mennessä sillä oli enää hallinnollisen ja kirkollisen keskuksen rooli. Vuonna 1927 Novgorodin lääni lakkautettiin, ja kaupungista tuli aluksi Leningradin alueen piirikunnan ja vuodesta 1930 lähtien hallintopiirin keskus. Nykyinen Novgorodin alue on perustettu vuonna 1944.
Toinen maailmansota ja sen jälkeinen aika
Toisen maailmansodan aikana Novgorod oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin. Sodan jälkeen kaupunki on rakennettu uudelleen ja sen historiallisia muistomerkkejä on restauroitu. Neuvostoaikana Novgorodista muodostui huomattava teollisuuskeskus.
Hallinto
thumb|right|250px|Kartta kaupungin rajoista. thumb|250px|Näkymä Kremlin sisältä, museon edestä. Edessä näkyy "Venäjän vuosituhat" -niminen monumentti ja sen takana Sofian katedraali. Hallinnollisesti Novgorod on kaupunkipiirikunta, jota johtaa kaupunginduuma ja yleisillä vaaleilla valittava kaupunginjohtaja. Nykyinen kaupunginjohtaja on maaliskuussa 2008 valittu Juri Bobryšev, joka edustaa Yhtenäinen Venäjä -puoluetta. Kaupunki on myös sitä ympäröivän Novgorodin piirin sekä Novgorodin alueen hallinnollinen keskus.
Liikenne
Novgorod on Pietariin, Tšudovoon ja Batetskiin johtavien rautateiden risteysasema. Vaikka kaupunki ei ole Venäjän pääratojen varrella, Novgorodin rautatieasemalta liikennöi päivittäin muutama paikallisjuna Pietarin Moskovan asemalle tai Vitebskin asemalle, lisäksi yö/aamujuna Moskovan Leningradin asemalle. Tämän ohella Novgorodiin liikennöi kauttakulkuliikenteen junia, esimerkiksi juna Murmanskista etelään Minskiin. Linja-autoliikenne Pietariin on tiheämpää kuin junaliikenne.
Novgorodin kaupungin läheltä kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Kaupungin lähellä on kaksi lentokenttää, joilla tosin ei ole ollut säännöllistä matkustajaliikennettä 1990-luvun puolivälin jälkeen. Lähin kansainvälinen lentokenttä on Pulkovon lentoasema. Olhavanjoella on laivaliikennettä.
Talous
Vuoden 2008 kolmen ensimmäisen vuosineljänneksen aikana kemian teollisuus muodosti 54 % kaupungin teollisuustuotannosta, elintarviketeollisuus 19 % ja sellu- ja paperiteollisuus 8 %. Kaupungin suurimmat yritykset ovat kemian tehdas Akron, pakkausvalmistaja Amkor, Dirolin purukumitehdas, Novgorodin metallitehdas ja Splav-yhtymä. Pienyritysten palveluksessa toimii 19 % työvoimasta. Suuri merkitys on myös matkailulla. Vuonna 2007 kaupungin majoituslaitoksissa yöpyi 163 400 asiakasta, kaksi kertaa enemmän kuin vuonna 2000.
Koulutus ja kulttuuri
Kaupungissa toimii Jaroslav Viisaalle nimetty Novgorodin valtionyliopisto sekä muualla sijaitsevien korkeakoulujen osastoja. Kulttuurilaitoksia ovat mm. teatteri ja filharmonia.
Nähtävyyksiä
Olhavanjoki jakaa Novgorodin kahteen osaan. Vasemmalla rannalla sijaitsee ns. Sofian puoli (Sofijskaja storona) ja oikealla rannalla ns. Kauppapuoli (Torgovaja storona). Niiden joelle avautuvat rakennustaiteelliset muistomerkit muodostavat ainutlaatuisen historiallisen kokonaisuuden, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Kaupunki on huomattava kansainvälinen matkailukohde.
Detinets
thumb|250px|Novgorodin kreml, pinta-ala 12,1 ha. Keskellä Pyhän Sofian katedraali, oikealla kellotorni. Sofian puolella Olhavanjoen rannalla sijaitsee 900–1100-luvuilla syntynyt kreml, josta Novgorodissa käytetään nimitystä Detinets. Tiilellä päällystetty kalkki- ja mukulakivinen muuri on rakennettu vanhoille perustuksille vuosina 1484–1490. Alkuperäisistä 13 tornista on säilynyt 9. Niistä korkein on 30-metrinen Kokui-torni.
1770-luvun hallintorakennuksen eteläpuolella on 1600-luvun lopulla rakennettu yksitorninen Andreas Stratelatesin kirkko kellotorneineen ja 1700-luvun barokkityylinen Pokrovan kirkko. Kremlin keskellä on vuonna 1862 pystytetty Venäjän tuhatvuotisjuhlan muistomerkki, jonka hahmot kuvaavat maan historian, tieteen ja taiteen merkkihenkilöitä.
Dominique Julien Claude Marie Lebrun
Dominique Julien Claude Marie Lebrun (s. 10. lokakuuta 1957 Rouen) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint-Denisin hiippakuntaan 9. kesäkuuta 1984 ja nimitettiin Saint-Etiennen hiippakunnan johtoon 28. kesäkuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Philippe Barbarin, jota avustivat Olivier Jean-Marie Michel de Berranger ja Pierre Jacques Joatton. Lebrun asetettiin virkaansa 10. syyskuuta.
Novgorod
Detinets
Suurin osa historiallisista rakennuksista sijaitsee kremlin pohjoisosassa. Niistä tärkein on Novgorodin pääkirkko ja sen itsenäisyyden symboli, Ingegerdin vuosina 1045–1050 rakennuttama korkeiden gallerioiden ympäröimä viisitorninen ja viisilaivainen Pyhän Sofian katedraali. Sen sisällä on jäänteitä 1000–1100-lukujen freskoista, monumentaalinen 1300–1500-lukujen ikoneista koostuva pääikonostaasi sekä 1500-luvulta peräisin oleva sivuikonostaasi. Katedraalin länsipäädyssä on pronssireliefein koristeltu Magdeburgissa valmistettu portti, joka tarinan mukaan on tuotu sotasaaliina Sigtunan kaupungista vuonna 1187. Todellisuudessa oven on valmistanut magdeburgilainen mestari Riquinus, joka on kuvannut itsensä oven alareunaan. Ovi oli alun perin tilattu Plockiin tai Polotzkiin, mutta ostettiin Novgorodiin. Eteläpäädyssä on Bysantissa 1000-luvulla valmistettu Chersonesin portti.
thumb|left|250px|Sofian katedraali Novgorodin kremlissä. Sofian katedraalin lounaispuolella on 1770-luvulla rakennettu kaksikerroksinen metropoliitan residenssi. Sen takana sijaitsevat säilyneet piispanresidenssin rakennukset: kaksikerroksinen Fasettipalatsi (1433), ns. Arkkipiispan palatsi (1670), korkea vartiotorni (1673), siihen yhdistetty Sergei Radonežilaisen porttikirkko (1459 tai 1463) ym. Fasettipalatsissa, jonka goottilaiset yksityiskohdat kertovat rakennustyöhön osallistuneista saksalaisista mestareista, on nykyään käsityötaiteen näyttely. Sofian katedraalin itäpuolella lähellä kremlin muuria on kirkon 1400-luvulla pystytetty ja myöhemmin uudelleenrakennettu kellotorni.
Entisessä läänin hallintorakennuksessa sijaitsee Novgorodin museon päänäyttely. Sen kokoelmissa on 1000–1400-lukujen tuohikirjeitä ja muita arkeologisia löytöjä, 1100–1600-lukujen ikoneja sekä 1700–1900-lukujen venäläistä maalaustaidetta. Museon arvokkaimman osan muodostaa sen ikonikokoelma, jota voidaan verrata Tretjakovin gallerian ja Venäläisen taiteen museon vastaaviin kokoelmiin. Näytteillä on mm. Sofian katedraalia varten 1000-luvulla maalattu Pietarin ja Paavalin ikoni, joka on yksi Venäjän vanhimmista, sekä Novgorodin palvotuin Neitsyt Marian ennusmerkin ikoni, jonka kerrotaan pelastaneen kaupungin suzdalilaisten piiritykseltä vuonna 1169.
Sofian puolen esikaupunki
thumb|250px|Pietarin ja Paavalin kirkko Koževnikissa. Olhavanjoen molemmin puolin sijaitsevat esikaupungit oli alun perin ympäröity vallihaudoin vahvistetulla puisella varustuksella. 1300-luvulla se korvattiin kivimuurilla, josta on säilynyt vain pyöreä Valkoinen torni Sofian puolen eteläkärjessä. Vallitusten eteläpuolella sijaitsevat vuosina 1185–1192 rakennettu Sinitšja-mäen Pietarin ja Paavalin kirkko, 1100-luvun perustuksille vuonna 1464 pystytetty Tuomaan kirkko ja Johanneksen kirkko vuodelta 1422.
Sofian puolen eteläosassa, entisessä Ljudin- tai Savenvalajien päädyssä sijaitsevat tyypillistä 1400-luvun novgorodilaista arkkitehtuuria edustavat yksitorniset Blasiuksen (1407) ja Kahdentoista apostolin kirkot (1454). Sofian puolen pohjoisosassa entisessä Narvan päädyssä on vuosina 1292–1294 pystytetty ja vuonna 1682 uudelleen rakennettu Theodore Stratelatesin kirkko. Vallituksen pohjoispuolella ovat vuonna 1557 rakennettu moskovalaistyylinen Kolminaisuuden kirkko, yksitorninen Koževnikin Pietarin ja Paavalin kirkko (1406) sekä entisen Zverinin luostarin Nikolaoksen (1312–1313), Neitsyt Marian suojeluksen (1300-luku) ja Simeonin (1467) kirkot. Jälkimmäisen sisällä säilyneet freskot ovat harvinainen esimerkki myöhäisnovgorodilaisesta monumentaalimaalaustaiteesta.
Lähiseudun nähtävyydet
Novgorodin lähettyvillä on myös useita nähtävyyksiä. Entisen kaupunginmuurin itäpuolella Moskovaan vievän tien varrella sijaitsee vuosina 1381–1382 rakennettu Kristuksen syntymän hautausmaakirkko, jonka sisällä on bysanttilaistyylisiä freskoja.
Kaupungin eteläpuolella Olhavanjoen oikealla rannalla sijaitsee Rjurikovo Gorodištše eli Rurikinlinna. Arkeologisten kaivausten mukaan se oli 800–900-luvuilla kauppias- ja käsityöläisasutus, joka 1100-luvulta lähtien toimi Novgorodin ruhtinaiden residenssinä. Aiemman kirkon perustuksille vuosina 1342–1343 rakennettu Marian ilmestyksen kirkko tuhoutui saksalaisten tykistötulessa vuonna 1941. Sodassa tuhoutui myös Gorodištšen itäpuolella sijainnut vuonna 1198 rakennettu Nereditsan Kristuksen kirkastumisen kirkko, jonka paikalle on pystytetty kopio 1900-luvun alussa laadittujen mittausten mukaan.
Olhavanjoen länsipuolella Mjatšino-järven rannalla on ulkomuseo, jonne on siirretty Novgorodin alueen perinteistä puuarkkitehtuuria edustavia rakennuksia ja kyläkirkkoja. Niistä näyttävin on 1500-luvulla rakennettu Peredkin kylän Marian syntymän kirkko. Museon eteläpuolella sijaitsee Jurjevin luostari, jota dominoi vuonna 1119 rakennettu korkea Georgioksen kirkko.
Luostarin lähellä Olhavanjoen niskalla on ns. Perunin kukkula, jolla ennen kristinuskon tuloa sijaitsi muinaisten slaavien ukkosenjumalan Perunin palvontapaikka. Novgorodilaisten kastamisen jälkeen puinen Perunin patsas kaadettiin ja heitettiin Olhavaan. Nykyään paikalla on 1200-luvulla rakennettu yksikupolinen Marian syntymän kirkko.
Notre Damen katedraali (Bangui)
thumb|Notre Damen katedraali vuonna 2018 Notre Damen katedraali on Banguissa, Keski-Afrikan tasavallassa sijaitseva punatiilinen kirkkorakennus, joka vihittiin käyttöön vuonna 1937. Se on Banguin katolisen arkkihiippakunnan pääkirkko. Kirkko on kaupungin keskustassa. Ennen sitä väliaikaisia kappeleita oli rakennettu jo 1920-luvulla.
Kemiallinen merkki
thumb|Kloorimolekyyli
Kemiallinen merkki on lyhyt, latinalaisia aakkosia käyttävä merkintätapa alkuaineelle. Kaikilla luonnollisilla alkuaineilla on yksi tai kaksi kirjainta pitkä kemiallinen merkki, mutta joillakin keinotekoisilla alkuaineilla se on väliaikaisesti kolme kirjainta pitkä. Kemiallisilla yhdisteillä on niissä olevien alku­aineiden kemiallisista merkeistä yhdistämällä muodostetut kemialliset kaavat.
Kun alkuaineen kemiallisessa merkissä on kaksi kirjainta, on aina ensimmäinen kirjain isolla ja jälkimmäinen pienellä. Täten esimerkiksi Co on koboltin kemiallinen merkki, kun taas CO on hiilimonoksidin eli hiilen (C) ja hapen (O) yhdisteen kemiallinen kaava.
Kemiallisia merkkejä ja kaavoja käytetään esimerkiksi lyhenteinä, materiaalitekniikassa ilmaisemaan lejeerinkien seossuhteita ja reaktioyhtälöissä. Ne otettiin käyttöön 1800-luvun alkupuolella Jöns Jacob Berzeliuksen aloitteesta. Merkit ovat alkuaineiden latinalaisten nimien lyhenteitä, esimerkiksi Au (kulta) on peräisin latinan sanasta aurum. Ne ovat tunnettuja maailmanlaajuisesti, kun taas monien vanhoista ajoista tunnettujen alku­aineiden nimet vaihtelevat eri kielissä. Niinpä esimerkiksi natriumin ja kaliumin kemialliset merkit ovat kaikkialla maailmassa Na ja K, vaikka muun muassa englannin kielessä näiden alkuaineiden nimet ovatkin sodium ja potassium.
Alkuaineen merkki on sama saman alkuaineen kaikille isotoopeille. Mikäli ne on tarpeen erottaa toisistaan, esimerkiksi ydin­fysiikassa, lisätään merkin yhteyteen isotoopin massaluku, joka kirjoitetaan merkin eteen yläkulmaan. Esimerkiksi 14C tarkoittaa hiili-isotooppia, jonka massaluku on 14, eli ns. radio­hiiltä. Toisinaan lisätään myös alku­aineen järjestys­luku merkin eteen alakulmaan, jolloin mainitun isotoopin merkki on 146C.
Järjestysluvultaan suurimpia alkuaineita ei ole välttämättä vielä virallisesti nimetty, vaan ne ovat saaneet väliaikaisen nimen perustuen latinankielisiin lukusanoihin. Niiden väliaikaiset kemialliset merkit ovat kolmi­kirjaimisia, esimerkiksi alkuaine 119 on ununennium (Uue). Nykyisin suurin pysyvästi nimetty alkuaine on oganesson (Og), järjestysluku 118.
Suomalaisista alkuaineelle nimensä on antanut Johan Gadolin (gadolinium).
Ruptuurisota
thumb|Ruotsille 1658 kuuluneet alueet esitetty keltaisella värillä. thumb|Prinssi Kaarle, myöhemmin [[Kaarle X Kustaa (1622–1660), Ruotsin kuningas 1654–1660.]] thumb|[[Aleksei I, Venäjän tsaari 1645–1676.]] Ruptuurisota oli Venäjän ja Ruotsin välillä vuosina 1656–1658 käydyn Pohjan sodan sivunäyttämö Karjalassa ja Inkerissä. Sodan tärkeimpiä syitä oli Venäjän tarve vapaaseen kauppareittiin Itämerelle. Toinen seikka sodan taustalla oli Käkisalmen läänin ja Inkerin ortodoksiväestön asema, joka nähtiin poliittisena sekä Ruotsissa että Venäjällä.
Siviiliväestöä osallistui sotatoimiin molemmilla puolilla, ja sodan veriset yhteenotot saivat sisällissodan piirteitä. Osapuolet jakautuivat tiukasti uskonnon perusteella. Sodan alkuvaiheessa venäläiset osastot ja ortodoksitalonpoikien joukot saivat haltuunsa koko Laatokan ympäristön Käkisalmen linnaketta lukuun ottamatta, ja sissi-iskut ulottuivat Kerimäelle ja Savonlinnaan saakka. Ruotsalaiset joukot järjestäytyivät kuitenkin puolustukseen ja pakottivat venäläiset perääntymään. Vihollisuudet lopettanut Vallisaaren välirauha solmittiin 1658. Lopullisessa Kardisin rauhassa 1661 maiden välinen raja palautettiin sotaa edeltäneen tilanteen mukaiseksi.
Nimen etymologia
Ruptuurisotaa on nimitetty myös Kaarle X Kustaan Venäjän-sodaksi, joskin erityisesti ruotsalaisessa asiayhteydessä siihen tuolloin liitetään myös tilanteeseen liittyneet taistelut Liivinmaalla. Sodasta yleisesti käytetty nimi tulee sanasta ruptuuri, joka tarkoittaa repeämää. Ruptuurilla viitataan yhteiskunnalliseen repeämään, välirikkoon alueen ortodoksisen ja luterilaisen väestön välillä.
Stolbovan rauhansopimuksen 1617 seuraukset
Stolbovan rauhassa 1617 vaikeuksissa ollut Venäjä luovutti Ruotsille muun muassa Käkisalmen läänin ja Inkerin. Käkisalmen lääniä Ruotsi oli miehittänyt ja hallinnoinut jo vuodesta 1611. Venäjälle aluemenetykset vaikeuttivat eniten ulkomaankauppaa: maa oli pitkään pyrkinyt siirtämään kasvavan Länsi-Euroopan kauppansa Arkangelin reitiltä Itämerelle. Rauhan jälkeen Ruotsi pystyi kontrolloimaan ja verottamaan Venäjän ulkomaanliikennettä. Vaikka Venäjä tahtoi takaisin menettämänsä alueet, sota pohjoisessa oli vain sivunäyttämö suuremmille tapahtumille etelässä. Venäjän tärkein tavoite oli saavuttaa Stolbovan rauhassa menetetty pääsy Itämerelle, ensisijaisesti valloittamalla Riika.
Sotaa edeltänyt suurvaltapolitiikka
Ruotsin ja Venäjän suhteet olivat 1650-luvun alussa jokseenkin rauhanomaiset, eikä Ruotsilla ollut kuningatar Kristiinan aikana laajentumissuunnitelmia itään. Vuonna 1654 Venäjä aloitti sodan Puolaa vastaan ja eteni Liettuaan. Nimellisenä syynä oli Puolan Vaasa-sukuisen kuninkaan Juhana II Kasimirin aloittama sota zaporogikasakoita vastaan. Ruotsissa juuri valtaan noussut kuningas Kaarle X Kustaa määräsi heinäkuussa 1654 täyden puolustusvalmiuden Viroon, Liivinmaalle ja Inkeriin, ja elokuussa koko kansallisen armeijan liikekannallepanon. Suomessa olleet joukot siirrettiin vuosien 1654–55 aikana pääosin Liivinmaalle.
Etelässä ruotsalaisjoukot hyökkäsivät menestyksellisesti Puolaan, jolloin maan länsiosan ns. Suur-Puolan aateliset ja Brandenburgin vaaliruhtinas siirtyivät Ruotsin puolelle. Sotaonni kääntyi puolalaisten laajamittaisen kansannousun myötä, ja ruotsalaiset joutuivat vetäytymään vaikeissa oloissa. Ruotsin tappioiden myötä Itävalta, Tanska ja Alankomaat aloittivat vilkkaan diplomatian saadakseen Venäjän ryhtymään sotaan Ruotsin kanssa.
Ruotsin sotilaallinen valmius
Ruotsi ei ollut lainkaan valmistautunut hyökkäykseen pohjoisella rajalla. Yksiköt oli siirretty eteläisille sotatoimialueille, eikä Suomeen ollut jätetty edes suunniteltua rauhanajan vahvuutta. Historioitsija Jussi T. Lappalaisen mukaan Suomi oli sodan syttyessä turvattomampi kuin koskaan sotahistoriansa aikana. Ruotsalaiset keskittyivät Liivinmaalle, ja toisaalta Tanskan ja Hollannin oletettuun uhkaan emämaassa. Pommeriin ja Liivinmaalle oli kuljetettu yhteensä 34 000 miehen armeijat ja Ruotsin puolustukseen oli koottu yli 8 000 miestä, kun taas Suomen varuskuntiin oli jätetty yhteensä ainoastaan 350 miestä. Lisänä oli muutama sata miestä kotikomppanioissa ja yksi kokoamaton aatelislippue.
Edellisen kuninkaan Kustaa II Aadolfin sanoin valtakunnan itäosaa suojelivat mahtava Laatokka, Narvanjoki, sekä nevat, tunturit ja kankaat, joiden yli "kukaan ei voi johtaa sotajoukkoa". Inkeri ja Käkisalmi nähtiin myös kaukaisena syrjäseutuna, jonka oletettiinkin mahdollisessa hyökkäyksessä jäävän vihollisen haltuun. Käkisalmen läänin kenraalikuvernööri Kustaa Evertinpoika Hornille annettiin ohjeet, joiden mukaan hänen oli sotatilanteessa vetäydyttävä linnoituksiin odottamaan apua.
Ortodoksitalonpoikien tuki venäläisille
Venäläiset tahtoivat alueella asuneen ortodoksiväestön takaisin Venäjän kirkon ja valtion yhteyteen, ja pyrkivät käännyttämään paikalliset puolelleen sekä ennen sotatoimia että niiden aikana. Inkerinmaan kenraalikuvernööri Kustaa Evertinpoika Hornille selvisi ennen hyökkäystä, että Venäjältä oli lähetetty ortodoksipappeja nostamaan talonpoikia Ruotsin valtaa vastaan, sillä hän sai vangittua yhden agitoijista. Historioitsija Antti Kujalan mukaan paikalliset ortodoksit olivat alttiita lietsonnalle, sillä vaikka ruotsalaiset eivät olleet pakkokäännyttäneet uusia alamaisiaan, uskontoon ja uskoviin oli kohdistunut runsaasti erilaisia rajoituksia ja käännytysyrityksiä. Varhaismodernin ihmisen maailmankuvan keskiössä oli edelleen uskonto, joka näkyi ihmisten arjessa hallitsijoiden käskyjä ja määräyksiä enemmän. Ortodokseja kiihdytti käsitys huonosta kohtelusta. Ruotsin vallan mukana oli tullut myös aiempaa ankarampi ja kohtuuttomaksi koettu verotus. Verotus ei kuitenkaan voinut olla kapinan pääsyy, sillä yhtä raskaasti verotetut luterilaiset talonpojat eivät nousseet ruotsalaista esivaltaa vastaan.
Suuri osa ortodoksitalonpojista vannoi sotatoimien aikana uskollisuutta tsaarille, mutta eivät kuitenkaan kaikki. Osa antoi valansa pakkotilanteessa. Historioitsija Jussi T. Lappalainen kuvaa, miten hyökkäävät venäläisjoukot kutsuivat useissa kylissä rahvaan koolle ja vaativat sinetöimään valan tsaarille suutelemalla ristiä. Paikalle tulleille ilmoitettiin, että vastustelijat surmattaisiin. Luterilaistalonpojat pakenivat uskollisuudenvalan vannomisen sijasta metsiin tai pyrkivät rajan yli jos vain pystyivät. Myös esimerkiksi Sortavalan kaupungin ortodoksiporvareista moni siirtyi hyökkääjien puolelle, mutta toisaalta Ivangorodin ja Käkisalmen venäläiset kaupunkiporvarit pysyivät uskollisena Ruotsille.