cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louis Pelâtre
Louis Pelâtre AA (s. 12. toukokuuta 1940 Pancé) on Turkissa toimiva ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. toukokuuta 1969 ja nimitettiin Istanbulin apostoliseksi vikaariksi sekä Sasiman titulaaripiispaksi 9. heinäkuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sergio Sebastiani, jota avustivat Hovhannes Tcholakian ja Antónios Varthalítis.
Halla (maalaus)
Halla on Hugo Simbergin vuonna 1895 valmistunut symbolistinen vesiväri- ja guassimaalaus, 27×18 cm. Halla kuuluu Simbergin tärkeimpiin töihin. Se on nykyään Ateneumin taidemuseon kokoelmissa.
Paperille tehty maalaus on liimattu lumppupaperille, jonka leveät, tummanruskeat reunat rajaavat maalausta voimakkaasti.
Hallassa on kuvallisia yhtymäkohtia paria vuotta aikaisemmin valmistuneeseen Edvard Munchin Huuto-teokseen. Molemmissa on samaa tuskaa, appoisen auki olevat suut sekä lohdutonta tunnetta.
Maalauksen historiaa
Hugo Simberg kertoi maalauksesta kirjeessään veljelleen
"Se esittää hallaa, joka rauhallisena kirkkaana syyspäivän iltapäivän auringonlaskun aikaan levittäytyy seudun ylle. Sitä esittää ihmisolento, joka on hyvin tyylitelty, jolla on aivan valkoinen ihonväri ja joka on tehty ihonvärisin ääriviivoin. Se istuu ruiskuhilaan päällä ja puhaltaa henkiverhonsa ja leikatun ruispellon ylle, jossa näkyy asiaankuuluvia kuhilaita. Horisontin muodostavat Ruoveden kukkulat, etummaisena havupuuta, mustanvihreää, sitten lehtipuuta, intensiivisen keltaista, syksyistä ja sitten viimein kukkiva kukkula. Olen koettanut saada aikaan kauniin värikokonaisuuden."
Halla syntyi Ruovedellä, jossa Hugo Simberg työskenteli kolmeen otteeseen vuosina 1895–1897. Hallassa yhdistyvät Simbergin fantasiamaailma, Ruoveden korpimaisemissa koettu yksinäisyys, maanviljelijöiden työ ja luonnon armoilla oleminen. Simberg oli Ruovedellä Akseli Gallen-Kallelan yksityisoppilaana tämän rakentaessa tuohon aikaan erämaa-ateljeetaan sinne.
Simbergin taiteelle Ruovedelle siirtyminen merkitsi taiteellista vapautumista. Hän löysi noissa puitteissa oman persoonallisen ilmaisutapansa.
Taiteilija myi Hallan Ateneumin taidemuseolle vuonna 1913 osana 50 akvarelli- ja guassimaalauksen kokonaisuutta.
thumb|center|120px|Tumma versio
Lähteet
Anja Olavinen: Hugo Simberg: Halla. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 56.
Turpaan ruutitehdas
Ruutitehtaan perustajina olivat kamariherra Constantin Linder, kapteeni Karl Gustaf Sanmark, vuorineuvos Fredrik Idestam ja kauppias Karl Gustaf Lydmark. Rakentamista valvoi ja tehtaan ensimmäisenä johtajana toimi insinööri Knut August Palmberg (1844–1914), joka perusti myöhemmin Tirvan tehtaat.
Entinen ruutitehtaan alue on nykyisin Stora Enson omistuksessa. Tehtaasta on jäljellä Summanjoessa olevat patolaitteet sekä rakennusten raunioita ja korkeita kivimuureja ja maavalleja, joista osa on jäänyt kasvillisuuden peittoon. Alueella on järjestetty muutamia kotiseutujuhlia ja suunnistuskilpailuja.
Padon yhteyteen rakennettiin vuonna 1890 Turpaan vesimylly, joka on kunnostettu vuosina 2004–2006. Lähistöllä sijaitsee myös vuonna 1890 perustettu, nyttemmin lakkautettu Keisarinkosken saha.
Turpaan ohella Suomessa toimi 1800-luvulla myös Östermyran ruutitehdas Seinäjoella vuodesta 1828 aina 1890-luvulle.
Wanted (vuoden 2008 elokuva)
Wanted on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Timur Bekmambetovin ohjaama yhdysvaltalais-saksalainen toimintaelokuva, joka perustuu löyhästi Mark Millarin ja J. G. Jonesin samannimisiin sarjakuviin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Chris Morgan, Michael Brandt ja Derek Haas. Pääosia näyttelevät Angelina Jolie, James McAvoy, Morgan Freeman, Thomas Kretschmann, Common, Terence Stamp ja Konstantin Habenski. Elokuva kertoo turhautuneesta kirjanpitäjästä Wesley Gibsonista, joka saa tietää olevansa salamurhaajan poika. Hän päättää liittyä salaseura Fraternityyn, jonka jäsen hänen isänsäkin joskus oli.
Elokuva menestyi hyvin sekä taloudellisesti että kriitikoiden silmissä. Se oli Oscar-ehdokkaana kahdessa kategoriassa, äänitehosteista ja äänityksestä.
Elokuva voitti Empire-palkinnon kategoriassa Best Sci-Fi / Superhero Movie.
Elokuvalle on suunniteltu jatko-osaa, mutta hanke ei ole edennyt tuotantoon.
Georges Ronsse
Georges Ronsse (4. maaliskuuta 1906, Antwerpen – 4. heinäkuuta 1969 Berchem) oli belgialainen pyöräilijä. Ronsse voitti maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden vuosina 1928 ja 1929. Hän voitti myös Belgian mestaruuden cyclocrossissa vusoina 1925 ja 1929.
Kansallisten mestaruuksien ja kahden maailmanmestaruuden lisäksi Ronsse voitti useita maantiepyöräilyn klassikoista, kuten Liège-Bastogne-Liègen vuonna 1925, Pariisi–Roubaix'n vuonna 1927 ja Bordeaux-Paris-kilpailun vuosina 1927, 1929 ja 1930.
Vuoden Ranskan ympäriajossa 1932 Ronsse voitti kilpailun 4. etapin.
Ronsse lopetti uransa vuonna 1938.
Г
Г on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ääntäminen
Г ääntyy tavallisesti joko soinnillisena velaariklusiilina /g/, soinnillisena liudentuneena velaariklusiilina /gʲ/ tai soinnillisena glottaalisena frikatiivina /ɦ/. Sen äännearvo on bulgariassa /g/ tai /gʲ/, makedoniassa /g/, serbiassa /g/, ukrainassa /ɦ/, valkovenäjässä /ɦ/ ja venäjässä /g/ tai /gʲ/.
Pekka Vesainen
thumb|Vesaisen patsas [[Ylikiiminki|Ylikiimingin Vesalankylässä. Patsaan on veistänyt Oskari Jauhiainen vuonna 1936.]] Pekka Vesainen (kaunokirjallisuudessa myös Juho Vesainen) oli suomalainen, nykyisen Ylikiimingin alueella asunut talonpoika, joka johti niin sanotun pitkän vihan aikana yhtä tai useampaa Suomesta Vienan Karjalaan tehtyä sissiretkeä. Varmuudella hänen tiedetään johtaneen kesällä 1589 iiläisten ryöstö- ja hävitysretkeä, jonka yhteydessä poltettiin Kantalahden kaupunki. Vesaisesta on myöhemmin kerrottu romantisoituja tarinoita, joissa toden ja tarun erottaminen on vaikeaa.
Tiedot Vesaisen varhaisemmasta elämästä
Pekka Vesaisesta on hyvin vähän luotettavaa tietoa. Hänen tiedetään olleen yhtenä isäntänä Vesalan eli Vesan talossa silloisessa Iin pitäjässä, myöhemmän Ylikiimingin kunnan alueella. Pekka Vesaisen nimi esiintyy säilyneissä kruunun tilikirjoissa isäntänä vuodesta 1568 alkaen ja vuodesta 1578 hänen on mainittu olleen satunnaisesti lautamiehenä käräjillä. Tämä henkilö on oletettu samaksi kuin sissipäällikkö Vesainen, vaikka kyse on periaatteessa saattanut olla myös isästä ja pojasta. Vesaisen syntymä- tai kuolinaikaa tai perhesuhteita ei tunneta. Veroluetteloiden perusteella Vesalan talo oli hänen aikanaan suhteellisen vaatimaton ja omisti vähemmän karjaa kuin Iin talolliset keskimäärin, vuonna 1571 vain yhden hevosen, neljä lehmää, mullikan ja neljä lammasta.
Myöhemmässä historiankirjoituksessa Pekka Vesainen on ilmeisesti sekoitettu Utajärven Juorkunassa 1600-luvun alussa eläneeseen toiseen Pekka Vesaiseen, josta on mainintoja vuodesta 1623 alkaen. Tämä on johtanut virheelliseen päätelmään, että hän olisi ollut kotoisin Utajärveltä ja asettunut vanhoilla päivillään uudelleen sinne asumaan. Utajärven Vesaiset ovat kuitenkin voineet olla hänen sukulaisiaan tai jopa jälkeläisiään.
Sissiretket Vienaan
Iin talonpoikien tiedetään tehneen vuonna 1589 menestyksekkään ryöstö- ja hävitysretken Vienan alueelle. Salon eli Saloisten kirkossa säilytettiin vielä 1700-luvulla sittemmin kadonnutta pergamenttia, jossa kerrottiin iiläisten tehneen vuonna 1588 tai 1589 Kantalahteen ryöstöretken, josta he toivat paljon saalista. Toisen 1700-luvulla muistiin kirjatun perimätiedon mukaan retkeen osallistui 90 miestä, jotka nousivat Iijokea ylös Maanselälle asti ja laskivat sitten Koutajokea alas Kantalahteen, joka vallattiin äkkirynnäköllä Pietarin päivän vastaisena yönä kesäkuun alussa. Sen jälkeen joukko oli jatkanut matkaansa Vienanlahden rannikkoa pitkin kyliä polttaen aina Vienan Kemiin, josta he palasivat Suomeen nousemalla Vienan Kemijokea ylös ja mahdollisesti kulkemalla Kuusamojärven kautta takaisin Iijoelle. Venäläinen Solovetskin luostarin kronikka mainitsee Ruotsin puolelta tehdyn hävitysretken, jonka yhteydessä oli Pietarin päivänä poltettu koko Kantalahden kaupunki ja luostari ja surmattu 450 paikallista asukasta. Iiläisten sotaretki oli tarkoitettu myös kostoksi ja pelotteeksi, sillä Venäjän puolelta oli tehty edeltävinä vuosina useita vastaavia hävitysretkiä Pohjois-Suomen alueelle, myös Iihin. Venäläiset ja karjalaiset kostivat välittömästi tekemällä jo elokuussa 1589 uuden hävitysretken juuri Iin alueelle.
Tarinoissa Pekka Vesaisen mainittiin toimineen kesän 1589 sissiretken päällikkönä ja hänestä käytettiin leikillistä nimitystä ”Vesan voivotta”, joka tulee venäjän kielen sotapäällikköä tarkoittavasta sanasta vojevoda. Vesaisen osallistumisesta retkeen kertoo vain yksi asiakirjalähde, Pohjanmaan voudin vuonna 1589 tilikirjoihin tekemä merkintä, jonka mukaan Pekka Vesaiselta ja eräiltä muilta Venäjän-sotaretkeen osallistuneilta oli kannettu heidän saamastaan saaliista veroa kuusi näädännahkaa, kaksi sudennahkaa ja yksi karhunnahka. Vesaisen nimen mainitsemista tässä yhteydessä on pidetty luotettavana todisteena siitä, että hän tosiaan johti mainittua retkeä. Saman merkinnän mukaan osa iiläisten saaliista oli ollut paloveroa eli asukkailta perittyä suojelurahaa heidän talojensa polttamatta jättämisestä.
Venäläiset lähteet mainitsevat myös toisen suomalaisten vuonna 1589 tekemän hävitysretken, joka oli tapahtunut syyskuun alussa. Sen aikana peräti 700 miestä olisi hävittänyt Kantalahden aluetta, Vienan Karjalaa ja Kuolan niemimaan lounaisrannikkoa. Suomalaiset lähteet eivät tunne tätä toista retkeä laisinkaan, joten nykyisessä historiantutkimuksessa sen todenperäisyyttä on epäilty, varsinkin kun uuden retken tekeminen juuri äskettäin hävitetylle alueelle olisi ollut melko turhaa. Sen sijaan tiedetään, että vuoden 1589 aikana Pohjanmaalta tehtiin toinen suuri hävitysretki Jäämeren rannikolle. Sen aikana pohjalaiset hävittivät Petsamon luostarin ja surmasivat sen munkit, valtasivat Kuolan kaupungin ja yrittivät myös Kuolan linnoituksen valtausta. Joissain myöhemmissä tarinoissa Pekka Vesaisen on väitetty johtaneen tätäkin retkeä, vaikka väitettä ei tue mikään lähde. Todennäköisesti tämän retken suorittivat Tornion ja Kemin talonpojat, eikä iiläinen Vesainen liene ollut siihen osallisena.
1800-luvulla elänyt historioitsija Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen väitti virheellisesti Pekka Vesaisen johtaneen myös mainittua Petsamon luostarin hävitysretkeä, mutta hän itse asiassa sekoitti tapahtumat vuoden 1591 sotaretkeen ja käytti samalla Pekka Vesaisesta virheellistä nimeä Juho Vesainen sotkettuaan myös hänet toiseen henkilöön. Santeri Ivalo käytti Yrjö-Koskisen teoksia lähteenään julkaistessaan vuonna 1894 historiallisen romaanin Juho Vesainen, jossa Vesainen esitettiin myös Petsamon ja Kuolan retken johtajana. Fiktiivisyydestään huolimatta Ivalon kirja vaikutti paljon myöhemmin vallinneisiin käsityksiin Vesaisesta.
Vesainen kansantarinoissa
Kansantarinat kertovat Vesaisen olleen "liikkeissään salamannopea; ruumiinvoimiltaan väkevä; kookas ja solakka; ja mieleltään uljas, neuvokas ja peloton". Vesaisen lapsuudesta kerrotaan kansantarinaa, jonka mukaan tämän äiti olisi ollut pesemässä lasta vienalaisten hävitysjoukkojen tullessa. Kaikki lähtivät pakoon vainolaisia, mutta lapsi oli unohtunut pesusoikkoon. Väen palatessa takaisin soikko oli jäässä, mutta lapsi yhä elossa. Näin pelastuneesta lapsesta kasvoi voivatta. Erään tarinan mukaan vuonna 1589 Iihin saapuneet vienalaiset hävitysjoukot ottivat Vesaisen vaimon vangiksi ja surmasivat kaksi hänen lastaan. Vuonna 1591 viholliset iskivät uudelleen ja surmasivat kolme hänen lapsistaan. Ainoastaan hänen vaimonsa, Antti-poikansa ja tytär jäivät eloon.
Santeri Ivalon teoksessa Suomalaisia sankareita on kuvattu eräs versio Vesaisen kuolemasta: Tornion lapinvoudin tuvassa Vienasta tuotu vanki nimeltä Ahma onnistui laukaisemaan musketin vihollistaan kohti. Luoti osui pahasti Vesaisen rintaan ja hän houri seuraavaan aamuun kuumeessa, kunnes kuoli.
Muuta
Oskari Jauhiaisen 1936 veistämä Vesaisen patsas Ylikiimingin Vesalassa on pystytetty sissipäällikön muistoksi ja hänen mukaansa on nimetty myös Vesalankylän Aumaharjulla sijaitseva Pekka Vesaisen tie. Iihin pystytettiin 1950 Kalervo Kallion 1940 veistämä Vesaisen patsas.
Suomalainen folk metal -yhtye Korpiklaani on tehnyt kappaleen Vesaisen Sota. Kappale pohjautuu Vesaisesta kerrottuihin kansantarinoihin.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1937
Vuoden 1937 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Chamonix'ssa, Ranskassa 14.–18. helmikuuta.
18 km
Päivämäärä: 14. helmikuuta
<br style="clear:both" />
50 km
Päivämäärä: 16. helmikuuta
<br style="clear:both" />
4 × 10 km viesti
Päivämäärä: 18. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki + 18 km
Päivämäärä: 12. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
Päivämäärä: 12. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
<br style="clear:both" />
Luettelo Ranskan kunnista
Luettelo Ranskan kunnista on jaettu osiin departementeittain kuntien suuren määrän vuoksi:
Merentakaiset alueet
Merentakaiset departementit (départements d'outre-mer tai DOM):
Collectivités d'outre-mer tai COM:
Fótos Kallías
Fótos Kallías (, s. 6. maaliskuuta 1984) on kyproslainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 455 syyskuussa 2009 ja nelinpelissä sijalle 646 helmikuussa 2006. Hän on voittanut kaksi ITF Futures -turnausta kaksinpelissä. Hän on edustanut Kyprosta Davis Cupissa 27 maaottelussa vuosina 2001–2010.
Hans Gravenstein
Hans Gravenstein (16. elokuuta 1890-1947) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana Balkanilla. Hän oli syntynyt Berliinissä. Hän liittyi keisarillisen Saksan armeijaan keväällä 1910. Ennen toista maailmansotaa Gravenstein ylennettiin everstiluutnantiksi 1. maaliskuuta 1938, jolloin hän palveli 70. tykistörykmentissä. Sodan alettua hän palveli ensin 70. ja sitten 252. tykistörykmentissä. Sodan lopussa Gravenstein oli 373. jalkaväkidivisioonan komentajana Balkanilla, ja osallistui partisaanien vastaiseen taisteluun. Hänet ylennettiin everstiksi 1. maaliskuuta 1943 ja kenraalimajuriksi 1. tammikuuta 1945. Sodan lopussa hän jäi liittoutuneiden sotavangiksi ja luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Gravenstein tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Belgradissa vuonna 1947.
Arkkitehtitoimisto ALA
ALA on saanut yli 20 palkintosijaa kotimaisissa ja kansainvälisissä suunnittelukilpailuissa. Toimiston osakkaat saivat vuonna 2012 Rakennustaiteen valtionpalkinnon.
Toimiston osakkaita ovat arkkitehdit Juho Grönholm, Antti Nousjoki ja Samuli Woolston.
Suunnittelutöitä
thumb|[[Kilden]]
Sean Conneryn filmografia
pienoiskuva|upright|Sean Connery vuonna 1983. Tämä on Sean Conneryn filmografia.
Asterix at the Olympic Games (videopeli)
Asterix at the Olympic Games on samannimiseen elokuvaan ja sarjakuvakirjaan perustuva toimintaseikkailu-, tasohyppely- ja urheilupeli. Peli on julkaistu PlayStation 2:lle, Windowsille, Wiille, Nintendo DS:lle ja Xbox 360:lle
Pelissä on tarinatilan lisäksi olympiatila, jossa pelataan minipelejä. Näihin kuuluvat pituushyppy, köydenveto, sammakkopallo (lentopallo sammakoilla), kukkulan kuningas, moukarinheitto, keihäänheitto, The Romanophone ja hevoskärrykisa.
Juoni
Asterix ja Obelix tapaavat Autobus-nimisen roomalaisen metsässä, jonka perässä on mustavioletti vana. He saavat selville, että vanaa käyttää ilkeä tiedemies Doctormabus, joka pääsee vanan synnyttävällä avaimella eri ulottuvuuksiin. Myöhemmin gallialaissankarit saavat selville, että kaiken takana onkin hallitsija Julius Caesarin kiero poika Brutus, joka aikoo hakea eri ulottuvuuksista roomalaisia muodostamaan jättiarmeijan, jolla hän aikoo syrjäyttää isänsä.
Sakari Saarikivi
Eero Sakari Saarikivi (19. maaliskuuta 1911 Joensuu – 15. syyskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija ja Ateneumin intendentti.
Nuoruudessaan Saarikivi opiskeli kuvataidetta, erityisesti grafiikkaa Jose-ryhmän jäsenenä ja toimi mainospiirtäjänä. Hän tuli kuitenkin tunnetuksi taidehistorian, ennen muuta modernismin taiteen tutkijana ja popularisoijana. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1957 Helsingin yliopistossa tutkielmalla Hugo Simberg: Elämä ja tuotanto. Akateemisen tutkimuksen ohella Saarikivi käänsi suomeksi taidetta käsittelevää kirjallisuutta monista eurooppalaisista kielistä ja osallistui usein julkiseen taidetta koskevaan keskusteluun.
Saarikiven myöhemmät tutkimukset käsittelivät mm. Tyko Sallisen ja Hannes Autereen taidetta. Saarikivi toimi 1960-luvulla lyhyen aikaa Jyväskylän yliopiston taidehistorian professorina, mutta siirtyi sittemmin Helsinkiin johtamaan Ateneumia.
Sakari Saarikivi toimi vuonna 1961 järjestetyn ensimmäisen Ars-näyttelyn komissaarina.
Sakari Saarikiven vanhemmat olivat kansanedustajat Santeri Saarikivi ja Lyydi Saarikivi. Hänen veljiään olivat insinööri Paavo Saarikivi ja elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi.
Hilde Güden
Lapsuus ja nuoruus
Güden opiskeli laulua Otto Iron ja pianonsoittoa Maria Wetzelsbergerin johdolla sekä tanssia Wienin Akatemiassa. Ensiesiintymisensä lavalla hän teki Ralph Benatzkyn operetissa Herzen im Schnee Wienin Volksoperissa 1937. Pari vuotta myöhemmin hän lauloi Susannan roolin Mozartin Figaron häissä Zürichin oopperassa. Hän käytti näihin aikoihin saakka taiteilijanimeä Hulda Gerin.
Laulu-ura
Vuonna 1941 kuulu kapellimestari Clemens Krauss kiinnitti hänet Münchenin oopperaan, jossa hän nousi suureen suosioon. Näihin aikoihin hän otti käyttöön nimen Hilde Güden. Juutalaisten sukujuuriensa vuoksi hän joutui lähtemään natsien hallitsemasta Saksasta. Tullio Serafin kutsui hänet Roomaan ja Firenzeen laulamaan Ruusuritarin Sophieta. Güden lauloi tämän jälkeen menestyksekkäästi maailman oopperakeskuksissa; Pariisissa, Milanossa, Venetsiassa, Lontoossa ja Glyndebournessa. Hän teki debyyttinsä Salzburgin festivaaleilla 1946 laulaen Zerlinan roolin Mozartin Don Giovannissa. Seuraavana vuonna hän aloitti pitkän työrupeaman Wienin Staatsoperissa ja lauloi siellä vuoteen 1973.
Joulukuussa 1951 hän esiintyi ensi kertaa Metropolitan-oopperassa, roolina Rigoleton Gilda. 1953 hän lauloi Metropolitanissa Ann Truloven roolin Stravinskin Hulttion tiessä
1950-luvun lopulla hän siirtyi kevyistä rooleista lyyrisempiin, Susannasta Kreivitär Almavivaan (Figaron häät), Zerlinasta Donna Elviraan (Don Giovanni), Despinasta Fiordiligiin (Così fan tutte), Nannetasta Alice Fordiin (Falstaff) ja Musetasta Mimiin (La bohème). Muita rooleja, joista hän keräsi ylisanoja, olivat La Traviatan Violetta, Faustin Marguerite ja Carmenin Micaela.
Hilde Güden oli hyvin monipuolinen laulaja. 50-60-luvuilla hän levytti useita levyjä sukupolvensa muiden huippulaulajien kanssa. Mozart- ja Strauss-ohjelmistonsa ohella hän oli loistava opereteissa tunnetuimpana Rosalinden rooli Johann Strauss nuoremman Lepakossa. Bel canton puolella hän keräsi kiitosta Rigoleton Gildana ja Lemmenjuoman Adinana. Güden lauloi myös liedejä sekä esiintyi oratorioissa.
Hullu nuoruus
Hullu nuoruus on Vera Teleniuksen singlejulkaisu vuodelta 1986. Singlen kääntöpuolella on Laulelmakilpailu –86:n voittajakappale "Kummajainen".
Singlen on julkaissut Polarvox Oy.
Ґ
Ґ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan aakkosiin. Neuvostoaikana se korvattiin virallisessa ortografiassa kirjaimella Г, mutta Neuvostoliiton hajottua se otettiin jälleen mukaan ukrainan oikeinkirjoitukseen. V. Vjatšorka ehdotti vuonna 2005 kirjaimen lisäämistä myös valkovenäjään.
Ääntäminen
Ґ on ukrainassa ja valkovenäjässä äänteen /g/ merkki.
Luontokuva
Luontokuva voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Rhode Island (saari)
thumb|Rhode Islandin sijainti Rhode Island (tunnetaan myös nimellä Aquidneck Island) on 24 kilometriä pitkä ja 8 kilometriä leveä saari Narragansettinlahdessa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Saaren pinta-ala on 97,9 neliökilometriä, ja vuoden 2000 väestölaskennassa sen asukasluku oli 60 870. Saarella sijaitsevat Newportin, Middletownin ja Portsmouthin kaupungit.
41.55556°N, -71.26472°W
Ѓ
Ѓ on kyrillinen kirjain. Se kuuluu makedonian aakkosiin.
Ääntäminen
Ѓ ääntyy makedoniassa joko soinnillisena palatoalveolaarisena affrikaattana /ʥ/ tai soinnillisena palataalisena klusiilina /ɟ/.
Finnforest (albumi)
Finnforest on suomalaisen Finnforest-yhtyeen studio-albumi vuodelta 1975.
Ferruccio Parri
Ferruccio Parri (19. tammikuuta 1890 Pinerolo – 8. joulukuuta 1981) oli italialainen toisen maailmansodan aikainen vastarintajohtaja ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1945.
Parri oli alkujaan lehtimies. Hän osallistui sotilaana ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui useasti. Fasistien noustua valtaan Italiassa hän liittyi fasisminvastaiseen Giustizia e Libertà (”Oikeus ja vapaus”) -ryhmään ja auttoi vuonna 1926 sosialistijohtaja Filippo Turatia pakenemaan maasta. Parri joutui viettämään vuosia vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä salanimellä Maurizio ja edusti Kansallisen vapautuksen komitean sotilaskomiteassa Partito d'Azione (”toiminnan puolue”, PdA) -puoluetta. Saksalaiset onnistuivat pidättämään hänet Milanossa, mutta hänet vapautettiin Sveitsissä osana vankienvaihtoa. Sodan jälkeen Parrista tuli kesäkuussa 1945 pääministeri ja hän kokosi hallituksensa vastarintaliikettä tukeneista puolueista. Hän erosi jo saman vuoden marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tuli kristillisdemokraatti Alcide De Gasperi.
PdA:n toiminnan hiivuttua Parri osallistui keväällä 1946 Concentrazione Repubblicana -puolueen perustamiseen. Se sulautui pian uuteen tasavaltalaispuolueeseen (Partito Repubblicano Italiano, PRI). Parri oli PRI:n edustajana perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuosina 1946–1948 ja siirtyi sen jälkeen Italian senaattiin. Hän erosi PRI:sta vuonna 1953, koska ei hyväksynyt uutta vaalilakia. Hänet valittiin vuonna 1958 uudelleen senaattiin sosialistisen puolueen (PSI) edustajana. Vuonna 1963 presidentti Giuseppe Saragat nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi.
Parrin mukaan on nimetty Instituto Nazionale Ferruccio Parri, joka on julkaissut verkossa Benito Mussolinin aikaisten fasismin muistomerkkien luettelon Luoghi fascismo ('Fasismin paikat') -nimisellä sivustolla. Luettelossa on muun muassa Roomassa sijaitseva 36-metrinen marmorinen obeliski Mussolini Dux. Toisin kuin Saksassa, Italiassa ei fasismin symboleita ole hävitetty.
Jaakko Vainio
Jaakko Vainio (alun perin Repo, 14. helmikuuta 1892 Kurkijoki − 6. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen Maalaisliiton Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittu kansanedustaja vuosina 1922−1924. Presidentin valitsijamiehenä Vainio oli vuonna 1931.
Aina vuoteen 1932 Vainio työskenteli Maakansa-lehdessä Viipurissa, vuodet 1920−1932 lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli Viipurin läänin lääninhallituksen virkailijana Viipurissa ja myöhemmin Kymen läänin lääninhallituksen virkailijana Kotkassa.
Vainion vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Repo ja Katrina Kojo. Hän oli naimisissa Hilja Uotisen kanssa vuosina 1917−1938 ja Kerttu Ester Raition (entinen Vaha) kanssa vuodesta 1940.
Diebold Nixdorf
Diebold Nixdorf AG on saksalainen pörssiyhtiö, joka on keskittynyt IT-järjestelmien valmistukseen ja kehittämiseen pankeille ja kaupalle. Yritys on ollut itsenäinen 1.10.1999 lähtien. Ennen tätä yritys ja sen edeltäjät toimivat nimillä Wincor Nixdorf International GmbH (1999–), Siemens Nixdorf Retail & Banking Systems GmbH (1998–1999), Siemens Nixdorf Informationssysteme (1990–1998), Nixdorf Computer AG (1968–1990) ja Labor für Impulstechnik (1952–1968).
Yritys listautui Frankfurtin pörssiin toukokuussa 2004.
Yrityksellä on tytäryhtiöitä yli 30 maassa, Suomessa Diebold Nixdorf Oy. Liikevaihto tilikaudella 1.10.2007–30.9.2008 oli 2,32 miljardia Euroa. Yrityksessä työskenteli tuolloin noin 9 500 henkilöä.
Nixdorf Computer
Jo opiskeluaikoinaan 1952 länsisaksalainen fysiikan opiskelija Heinz Nixdorf ryhtyi yrittäjäksi. Hänen perustamansa Labor für Impulstechnik alkoi rakennella elektronisia laskukoneita ja logiikkapiirejä muun muassa kölniläisell Wanderer-Werkelle ja pariisilaiselle Bullille. Vuonna 1964 yritys toi markkinoille ensimmäisen pk-yrityksille soveltuvan, ohjelmoitavissa olevan ja 820-numerolla tunnetun tietokoneen. Vuonna 1968 Heinz Nixdorf osti suurimman asiakkaansa Wanderer-Werken ja muutti yrityksensä nimeksi Nixdorf Computer AG (NCAG). Nordrhein-Westfalenin osavaltion Paderborniin toimintansa siirtänyt yritys oli täysin hänen perheensä omistuksessa 1970-luvun keskivaiheille, jolloin osaomistajaksi tuli neljänneksen osuudella Deutsche Bank.
1970- ja 1980-luvuilla Nixdorf suunnitteli ja toimitti työpisteihin sijoittuvilla atk-päätteillä käytettäviä tietokonejärjestelmiä ja -ohjelmistoja hyvin monille eri toimialoille ja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille. 1970-luvun lopulla Nixdorf työllisti jo kymmenisen tuhatta ihmistä Euroopassa, Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikan maissa, Japanissa ja Australiassa. Amerikkalaisia tietokonejättejä vastaan pyrki kilpailemaan tehokkuudella ja palvelukyvyllä.
Nixdorf Computer oli vahvimmillaan 1980-luvun keskivaiheilla, jolloin se oli Euroopan kolmanneksi suurin alallaan noin 23 000 työntekijällä ja 1,7 miljardin Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla. Vuonna 1988 yritys oli mukana perustamassa Open Software Foundationia. 1990-luvun taitteessa Nixdorf kehitti avoimia tietokonejärjestelmiä Unix-, MS-DOS- ja OS/2-käyttöjärjestelmillä ja Motif-, Presentation Manager- ja Windows-käyttöliittymillä. Lähiverkoissa se käytti Novellin NetWare-käyttöjärjestelmää ja TCP/IP-tiedonsiirtostandardia.
Suomen-tytäryhtiö Oy Nixdorf Ab perustettiin 1969, ja vuosikymmentä myöhemmin sillä oli 14 toimipistettä eri puolilla Suomea. 1980-luvun keskivaiheilla Nixdorf oli Suomessa markkinajohtaja 100–500 tuhannen markan tietokonejärjestelmissä 17 prosentin markkinaosuudella.
Siemens Nixdorf
Diebold Nixdorfin kotikaupungissa Paderbornissa toimii nykyisin maailman suurimmaksi tietotekniikkamuseoksi sanottu Heinz Nixdorf Museum.
Jeralean Talley
Jeralean Talley (o.s. Kurtz) (23. toukokuuta 1899 – 17. kesäkuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen nainen ja maailman vanhin elossa ollut henkilö. Hänestä tuli maailman vanhin elävä Gertrude Weaverin kuoltua 6. huhtikuuta 2015.
Talleyn kuoltua maailman vanhimmaksi eläväksi tuli Susannah Mushatt Jones.
Béla Bartók
Lapsuus ja nuoruus
Bartók kasvoi Suur-Unkarin alueella, joka on osa Trianonin rauhansopimuksessa ensimmäisen maailmansodan jälkeen jaettua Itävalta-Unkarin keisarikuntaa. Hänen syntymäpaikkakuntansa jäi Romanian puolelle. Bélan isän kuoltua vuonna 1888 hänen äitinsä Paula vei perheen mukanaan Nagyszőlősiin (nykyinen Vynohradiv Ukrainassa) ja myöhemmin Prešporokiin (nykyinen Slovakian pääkaupunki Bratislava). Kun Tšekkoslovakia syntyi vuonna 1918, Béla ja hänen äitinsä jäivät eri puolille rajaa.
Varhainen musiikkiura
pienoiskuva|200px|Béla Bartók koulun päättäjäiskuvassa. Bartók opiskeli pianonsoittoa István Thomanin ja sävellystä János Koesslerin opissa Budapestin musiikkiakatemiassa. Siellä hän tapasi Zoltán Kodályn, jonka kanssa he yhdessä keräsivät alueen kansanmusiikkiperinnettä. Tämä tuli vaikuttamaan suuresti Bartókin tyyliin. Aiemmin Bartókin käsitys unkarilaisesta kansanmusiikista oli perustunut mustalaismelodioihin, joita löytyi Franz Lisztin musiikista. Vuonna 1903 Bartók oli säveltänyt suuren orkesteriteoksen Kossuth vuoden 1848 vallankumouksen sankarin Lajos Kossuthin kunniaksi, jossa hän käytti tällaisia mustalaismelodioita.
Musiikilliset vaikutteet
Kun Bartókille avautui unkarilaisten kansanlauluperintö, joka poikkesi Lisztin mustalaismelodioista, joita hän oli tottunut pitämään todellisena Unkarin kansanmusiikkina, hän alkoi sisällyttää kansanmusiikkia tuotantoonsa. Hän sävelsi myös omia kappaleita kansanmusiikin tyyliin ja sisällytti perinteisiä rytmimalleja musiikkiinsa.
Bartók tapasi Also sprach Zarathustran kantaesityksessä vuonna 1902 Richard Straussin, ja tämän musiikilla oli suuri vaikutus Bartókin musiikkiin. Uusi tyyli näkyi hänen musiikistaan seuraavina vuosina. Bartók oli luomassa uraa pianistina, kun hän vuonna 1907 päätyi musiikin professoriksi musiikkiakatemiaan. Tämä salli hänen pysyä Unkarissa, kun hänen pianistina olisi pitänyt kiertää Eurooppaa konsertoimassa. Se myös mahdollisti sen, että Bartók saattoi kerätä uutta lauluperinnemateriaalia erityisesti Transilvaniasta. Samalla hänen musiikkiinsa tuli vaikutteita Claude Debussyn musiikista, jota Kodály oli tuonut mukanaan Pariisista. Hänen suuret orkesteriteoksensa edustivat edelleen Johannes Brahmsin ja Straussin tyyliä, mutta hän sävelsi useita pieniä pianokappaleita, joista näkyy hänen kiinnostuksensa kansanmusiikkiin. Luultavasti ensimmäinen kappale, jossa selvästi ilmenee tämä uusi mielenkiinnon kohde, on jousikvartetto nro 1 (1908), jossa on paljon kansanmusiikkiaineksia.
Keski-ikä ja ura
Vuonna 1909 Bartók nai Márta Zieglerin. Heidän poikansa Béla nuorempi syntyi vuonna 1910.
Vuonna 1910 Bartók sävelsi ainoan oopperansa Herttua Siniparran linna, joka oli omistettu hänen vaimolleen Mártalle. Hän asetti sen ehdolle Unkarin taidekomission palkinnosta, mutta komissio hylkäsi kappaleen suoralta kädeltä ”esittämiskelvottomana”. Oopperaa ei ollut esitetty ennen vuotta 1918, jolloin hallitus painosti poistamaan libreton kirjoittajan Béla Bálazsin nimen ohjelmasta hänen poliittisten näkemystensä takia. Bartók ei tähän suostunut, vaan perui lopulta oopperan. Lopun elämäänsä Bartók suhtautui varautuneesti Unkarin hallitukseen ja sen instituutioihin, vaikka rakastikin edelleen unkarilaista kansanmusiikkia.
Taidekomission tuottaman pettymyksen jälkeen Bartók sävelsi hyvin vähän seuraavina vuosina. Hän keskittyi mieluummin kansanmusiikin keräämiseen ja sovittamiseen Keski-Euroopassa, Balkanilla ja Turkissa. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen esti Bartókia kuitenkin jatkamasta tutkimusmatkoja Eurooppaan, joten hän palasi sävellystyöhön. Hän kirjoitti baletin Puinen prinssi vuosina 1914–1916 ja jousikvarteton nro 2 1915–1917. Nimenomaan Puinen prinssi oli Bartókin ensimmäinen kansainvälinen läpimurto.
Tämän jälkeen Bartók työsti uutta balettia Ihmeellinen mandariini, jossa oli vaikutteita Igor Stravinskin, Arnold Schönbergin ja Richard Straussin musiikista. Ihmeellinen mandariini aloitettiin vuonna 1918, mutta sitä ei esitetty ennen vuotta 1926 seksuaalisen sisältönsä vuoksi. Se oli rähjäisen moderni tarina prostituutiosta, murhista ja ryöstöistä.
Tämän jälkeen tulivat Bartókin kaksi viulusonaattia, jotka ovat hänen harmonisesti ja rakenteellisesti monimutkaisimpien kappaleidensa joukossa. Vuosina 1927–1928 hän kirjoitti kolmannen ja neljännen jousikvartettonsa, joita arvostetaan suuresti. Näiden vuosien jälkeen Bartók palasi yksinkertaisempaan harmoniakieleen. Jousikvartetto nro 5 on tässä mielessä hiukan perinteisempi. Kuudennen ja viimeisen jousikvartettonsa Bartók kirjoitti vuonna 1939.
Bartók erosi Mártasta vuonna 1923, ja nai piano-oppilaansa Ditta Pásztoryn. Hänen toinen poikansa Péter syntyi vuonna 1924. Péterin musiikkiopintoja varten Bartók alkoi säveltää alkeisopetukseen tarkoitettua kuusiosaista pienten pianokappaleiden kokoelmaa Mikrokosmos, jota käytetään joskus nykyäänkin pianonsoiton opetuksessa. Se jäi hänen viimeiseksi Euroopassa säveltämäkseen kappaleeksi.
Toinen maailmansota ja loppuelämä Yhdysvalloissa
Bartók oli äärimmäisen natsivastainen. Natsien noustua valtaan Saksassa Bartók kieltäytyi konsertoimasta siellä ja vaihtoi saksalaisen kustantajansa toiseen. Hänen liberaalit näkemyksensä (joita ilmensivät Herttua Siniparran linna ja Ihmeellinen mandariini) tuottivat Bartókille monenlaista harmia Unkarin äärioikeistolaisen Nuoliristi-puolueen suunnalta.
Toisen maailmansodan sytyttyä ja poliittisen tilanteen kiristyessä Bartók koki yhä enemmän tarvetta paeta Unkarista. Lähetettyään ensin käsikirjoituksensa maasta Bartók muutti vastahakoisesti Yhdysvaltoihin Ditta Pásztoryn kanssa 1940. Péter Bartók seurasi heitä vuonna 1942 ja liittyi myöhemmin Yhdysvaltain laivastoon. Béla Bartók nuorempi jäi Unkariin.
Bartók ei ollut kotonaan Yhdysvalloissa ja hänellä oli vaikeuksia säveltää siellä. Hän ei myöskään ollut kovin tunnettu USA:ssa ja hänen musiikkinsa kiinnosti vain harvoja. Bartók vaimoineen elätti itsensä konsertoimalla. Välillä he saivat apurahan Columbian yliopistosta Jugoslavian kansanlaulujen tutkimukseen, mutta siltikin talous ja terveys horjuivat.
Bartókin viimeiseksi teokseksi olisi hyvinkin voinut jäädä jousikvartetto nro 6, ellei Serge Koussevitzky olisi tilannut Bartókilta Konserton orkesterille (Bartókin suosituin teos, mikä myöhemmin helpotti taloudellista ahdinkoa). Toinen toimeksianto oli Yehudi Menuhinilta: sooloviulusonaatti. Tästä Bartók sai uuden innostuksen säveltämiseen, ja hän sävelsi kolmannen pianokonserttonsa (lukuun ottamatta Serlyn täydentämää 17 viimeistä tahtia) ja alkoi työstää alttoviulukonserttoaan.
Béla Bartók kuoli New Yorkissa leukemiaan. Hänen alttoviulukonserttonsa jäi keskeneräiseksi, ja sen viimeisteli postuumisti hänen oppilaansa Tibor Serly. Serly orkestroi myös 3. pianokonserton 17 viimeistä tahtia Bartókin antamien ohjeiden mukaan ja lisäsi esitysohjeita, joita Bartók ei itse ehtinyt tehdä.
Bartókin musiikkia ei arvostettu stalinistisen formalismin kaudella, mutta Stalinin kuoltua 1953 Bartókista tuli Unkarin kansallissankari. Hänen mukaansa nimettiin aukioita, katuja ja laitoksia, ja hänen kuvansa painettiin seteliin. Bartók haudattiin ensin New Yorkiin, mutta 1980-luvun lopulla Unkarin hallitus esitti hänen maallisten jäännöstensä siirtämistä Budapestiin, ja valtiolliset hautajaiset järjestettiin heinäkuussa 1988.
Fritz Neidhold
Fritz Neidhold (16. marraskuuta 1887-27. tammikuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana.
Neidhold antautui sodan jälkeen liittoutuneille, jotka luovuttivat hänet Jugoslaviaan. Neidhold tuomittiin Belgradissa kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin 27. tammikuuta 1947 useiden muiden korkea-arvoisten saksalaisupseerien kanssa.
Tyyneysrukous
Tyyneysrukous on yleinen nimitys alun perin nimettömälle rukoukselle, joka pannaan yleensä teologi Reinhold Niebuhrin nimiin:
Tyyneysrukousta on käytetty paljon muun muassa AA-liikkeessä 1930-luvulta lähtien.
Yleensä on katsottu, että rukous on peräisin Niebuhrilta, mutta sen alkuperästä on esitetty erilaisia arveluja. Niebuhr itse piti itseään rukouksen ensimmäisenä esittäjänä, ja se esiintyy muun muassa hänen teoksessaan The Essential Reinhold Niebuhr: Selected Essays and Addresses (1987) sekä hänen tyttärensä Elisabeth Siftonin teoksessa The Serenity Prayer: Faith and Politics in Times of Peace and War (2003). Siftonin mukaan hänen isänsä oli käyttänyt rukousta vuonna 1943. Hän on kuitenkin ilmeisesti käyttänyt sitä saarnassaan jo vuonna 1932 tai aikaisemmin. Rukous on pantu virheellisesti muun muassa Augustinuksen, Tuomas Akvinolaisen, Franciscus Assisilaisen, Paul Tillichin ja Friedrich Christoph Oetingerin nimiin.
Tyyneysrukousta voidaan pitää ajatukseltaan hyvin stoalaisena.
Flórina
Flórina on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta, joka sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 827,6 neliökilometriä ja väkiluku 32 881. Varsinaisen Flórinan kaupungin väkiluku oli 17 686 vuonna 2011.
Flórinan kunta sijaitsee Kreikan pohjoisosissa Pohjois-Makedonian rajan tuntumassa. Kaupunki sijaitsee laaksossa noin 13 kilometriä rajasta etelään. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Flórinan arkeologinen museo.
Historia
Bysantin valtakunnan aikana perustettu Flórina kuului 1300-luvun lopulta Osmanien valtakuntaan. Siitä tuli osa Kreikkaa Ensimmäisen Balkanin sodan aikana vuonna 1912. Ensimmäisessä ja toisen maailmansodassa kaupunki oli Bulgarian miehittämä.
Nykyinen Flórinan kunta muodostui, kun Flórina, Káto Kleinés, Melíti ja Pérasma yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Flórinan kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
IFK Norrköping
IFK Norrköping, tai lyhyesti Peking, on ruotsalainen jalkapallojoukkue Norrköpingin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1897 ja se on voittanut Ruotsin mestaruuden 13 kertaa. Lisäksi se on kuusinkertainen cup-mestari. Seuran kotikenttä on Norrköpings Idrottspark, jolle mahtuu vajaa 20 000 katsojaa.
Kauden 2002 päätteeksi Norrköping putosi Allsvenskanista Superettaniin, jossa se pelasi viisi kautta kunnes nousi 2007 takaisin Allsvenskaniin. Kaudella 2015 Norrköping voitti Ruotsin mestaruuden 26 vuoden tauon jälkeen.
Finsjölandet
Finsjölandet on saari Kemiönsaaren kunnassa. Se sijaitsee pääsaaren eteläpuolella Västanfjärdenin merenlahden edustalla. Se oli Västanfjärdin suurin saari. 568 hehtaarin kokoisella Finsjölandetilla asuu vakituisesti yksi ihminen. Vapaa-ajan asuntoja on 71.
Louis Jordan
Elämäkerta
Jordanin isä oli musiikinopettaja, mutta poika hylkäsi tämän pikkutarkat menetelmät ja karkasi kiertelevän vaudeville-ryhmän mukaan 14-vuotiaana. Arkansasin Hot Springsissä hän liittyi Ruby Williamsin yhtyeeseen.
Vuonna 1930 Jordan muutti Philadelphiaan, jossa hän soitti Charlie Gainsin yhtyeessä. Sieltä hän siirtyi edelleen New Yorkiin, jossa hän keikkaili Kaiser Marshallin ja Leroy Smithin kanssa. Hän onnistui sitten pääsemään Chick Webbin yhtyeeseen, joka oli tunnettu esiintyjä Harlemin Savoy Ballroomissa.
Vuonna 1938 Jordan perusti oman yhtyeen, joka työskenteli Harlemissa paikassa nimeltä Elk’s Rendezvous. Kokoonpanoon kuului Jordanin lisäksi trumpetisti, tenorisaksofonisti, pianisti, basisti ja rumpali. Yhtye sai levytyssopimuksen Deccalle, ja näin sai alkunsa Louis Jordan & His Tympany Five -yhtyeen tuottelias levytysura. Levytettyjä singlejä kertyi puolisentoistasataa. Alkuvaiheessa yhtyeen tyyli oli vielä kevyempää, lähinnä swing-jazzia, eikä sisältänyt niin paljon show-elementtejä kuin myöhemmin. Yhtye levytti kuitenkin sellaisenkin kappaleen kuin ”Keep a-Knockin’”, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Little Richardin tulkitsemana. Tarvittaessa Jordan tulkitsi vakuuttavasti puhdasta bluesiakin, kuten esimerkiksi kappale ”Weak Minded Blues” osoittaa. Olipa yhtyeen ohjelmistossa länsi-intialaista calypsoakin: ”Push-Ka-Pee Shee Pie” oli isohko hitti.
Vuonna 1944 kappale ”G.I. Jive” nousi Yhdysvaltain pop-listalla kolmanneksi ja pysyi listalla 14 viikkoa. Mustan musiikin R&B-listalla se pysyi puoli vuotta, 26 viikkoa.
1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla yhtye sai useita top 10 -hittejä sekä pop- että R&B-listoille. Näitä olivat muun muassa ”Caldonia”, vuoden 1946 miljoonamenestys ”Choo Choo Ch’Boogie”, ”Saturday Night Fish Fry”, ”Let the Good Times Roll”, humoristinen novelty-kappale ”Ain’t Nobody Here But Us Chickens”, ”Beans & Cornbread” ja ”Outskirts of Town”. Kappaleet olivat yleensä ottaen nopeatempoisia ja siten juhlimishaluiselle kuulijakunnalle otollisia.
1950-luvulle tultaessa Jordanin yhtyettä pidettiin jo tyypillisenä rhythm and blues -yhtyeenä. Tammikuussa 1954 yhtyeen levy-yhtiöksi tuli Aladdin ja edelleen Vik & ’X’. Aladdinille tehtiin yhdeksän singleä, mutta ilman suurempaa menestystä.
Vuonna 1956 tehtiin sopimus Mercuryn kanssa, ja Jordan levytti uudelleen useita hittejään. Muita levy-yhtiöitä seurasi: Lou-Wa ja Warwick.
Vuonna 1962 Jordan oli kiertueella Chris Barberin kanssa Britanniassa ja tällöin levy-yhtiönä oli Melodisc. Sitä seurasivat Tangerine ja Pzazz. Myöhemmin Jordan teki levyn myös ranskalaiselle Black & Blue -merkille.
Vuonna 1974 Jordan levytti jälleen Decca-kauden hittejään alkuperäiseen Tympany Five -tyyliin, ja yhteistyökumppanina oli tällöin Johnny Otis.
Yhdysvaltalaiselle Blue Spectrumille ja sen brittiläiselle yhteistyökumppanille Bulldogille tehty albumi Great Rhythm & Blues Vol. 1 (1973) sisältää Jordanin viimeiset äänitykset, sillä hän kuoli sydänkohtauksen seurauksena 4. helmikuuta 1975 kotonaan Los Angelesissa. Hän oli tuolloin 66-vuotias.
Albumeita
Lisäksi englantilainen Krazy Kat on julkaissut pari albumia Jordanin musiikkia elokuvista 1940-luvulta.
Rekolan seurakunta
Rekolan seurakunta on seurakunta Vantaalla. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Vantaan rovastikuntaan ja on osa Vantaan seurakuntayhtymää. Kirkkoherrana toimii Laura Maria Latikka. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 12 749 jäsentä.
Telemark (hiihto)
thumb|250px|Telemark-käännös Telemark on laskettelun kantamuoto, jossa liikutaan lumella hiihtäen tai laskien kahdella suksella. Suksien side mahdollistaa kantapään vapaan nousun. Telemarkille ovat tyypillisiä niin sanotut telemark-käännökset.
Historia
Telemark-hiihdon historia alkaa 1800-luvun puolivälin Norjasta, jossa hiihtoa harrastettiin ensimmäisiä kertoja pelkän hyötykäytön lisäksi myös huvina ja urheiluna.
Nykyaikaisen telemarkin alkuna pidetään Telemarkin maakunnasta kotoisin olevan Sondre Norheimin, aikansa "hiihtopummin" ja nykyaikaisen hiihdon isän, osallistumista Kristianiassa (nykyisessä Oslossa) hiihtokilpailuun vuonna 1868.
Telemarkilaiset miehet olivat kilpailussa ylivoimaisia. Norheim voitti kilpailun ja esitteli maailmalle uuden käännöstyylin ja uudenlaiset välineet. Hän esitteli telemarkilaiseksi ristityn käännöksen sekä silloin christianiaksi ristityn parallel-käännöksen, joka myöhemmin vakiintui käyttöön myös alppihiihdossa.
Välineisiin Norheim keksi parannuksia, jotka vaikuttavat niissä vielä tänäkin päivänä. Hänen käyttämänsa suksi oli totuttua lyhyempi, ja siinä oli sivuleikkaus ja kannantausside. Hänen kehittämänsä muutokset paransivat olennaisesti suksen ominaisuuksia ja helpottivat käsittelyä niin hypyissä kuin käännöksissä. Myöhemmin 1900-luvun alkupuolella suksiin lisättiin Keski-Euroopassa teräsreunat ja lisää tukevuutta haettiin myös lukitsemalla kantapää sukseen.
Telemark-hiihto vaipui unohduksiin vuosikymmeniksi, kunnes 1970-luvulla se herätettiin Yhdysvalloissa uudestaan henkiin. Tällöin vapaalaskusta kiinnostuneet laskijat löysivät tämän hiihdon kantamuodon uudestaan.
Eurooppaan telemarkin uusi aalto saapui 1980-luvulle tultaessa, jolloin se kuitenkin oli pienten piirien harrastus. Vasta 1990-luvulla telemarkin suosio lisääntyi räjähdysmäisesti. Tällöin niin harrastajamäärät, välinepuolen tarjonta kuin kilpailutoimintakin lisääntyivät voimakkaasti.
Telemark lajina
Telemark on perinteisin ja monipuolisin hiihtolajeista. Se mahdollistaa hiihtämisen, nousemisen, laskemisen, käännökset ja hyppäämisen. Siinä voi kilpailla monipuolisesti tai sitä voi harrastaa sellaisenaan: vaeltaa, laskea ja nousta rinteitä missä haluaa.
Telemark-tekniikka
Telemark-tekniikka on kaikkien laskettelutekniikoiden kantamuoto, ja siitä ovat muun muassa alppilajit myöhemmin syntyneet.
Asento
Telemark-hiihdon käännös eroaa alppihiihdon tekniikasta selkeimmin siinä, että hiihtäjän kantapää on vapaa nousemaan suksesta, mikä mahdollistaa käännöksessä laskeutumisen tasapainoiseen, matalaan ja joustavaan asentoon. Tässä asennossa paino jakautuu molemmille jaloille, ja takajalan paino on päkiällä ja polvi suunnilleen lantion alapuolella. Etujalka taas joustaa nilkasta ja polvesta siten, että kantapää on kiinni suksessa. Jalkojen väliin jää noin monon mitta. Kyseistä asentoa kutsutaan telemark-asennoksi, ja sitä käytetään myös mäkihypyssä ns. telemark-alastulossa. Sen olennainen merkitys on pitkittäistukevuus, jos laskettelija seisoisi suorana jalat vierekkäin pienikin este kaataisi hänet nokalleen.
Käännös
Käännös suoritetaan pudottautumalla kevennyksestä jouhevasti telemark-asentoon siirtäen ulkojalkaa eteen – toisinaan myös sisäjalkaa taaksepäin. Tässä asennossa paino jakautuu molemmille jaloille siten, että käännöksen alussa painotetaan hieman enemmän etujalkaa ja käännöksen lopussa takajalkaa. Kun sukset on kantattu sisäkaarteen puoleiselle reunalleen, käännös leikkaa itsestään rinteeseen.
Käännöksessä vyötärö kiertyy siten, että hartialinja on koko ajan kohtisuorassa alarinteen suuntaan. Laskijan lantio nojaa kantatessa sisäänpäin. Kädet ovat rennosti vartalon etupuolella. Tekniikka ei tarvitse sauvoja, mutta laskijat käyttävät usein kahta sauvaa (käännöksessä suoritetaan vain niin sanottu kevyt merkintä tai ei mitään) tai yhtä pitkää keppiä (perinteisesti puinen sauva, jolla vain tasapainotetaan laskua).
Käännösten välillä tehtävä telemark-vaihto on yhtäjaksoinen, pehmeä liikesarja, jossa takajalka viedään eteen seuraavan käännöksen etujalaksi. Vaihdossa tapahtuva jalkojen vienti eteen tai taakse aiheuttaa ylös-alasliikkeen, joka antaa laskuun luonnollisen rytmin. Näin uusi käännös alkaa lähes itsestään. Jatkuvuus ja pehmeys myös tekevät laskusta kaunista katseltavaa.
Välineet
Siteet jättävät kantapään vapaaksi nousemaan ja mono kiinnittyy kärjestään tai kantapään kiertävän vaijerin avulla. Kärkikiinnitystä käytetään lähinnä vaelluskäytössä, rinnelaskettelussa siteet ovat tukevampia ja niissä on usein korotuspala. Siteissä saattaa olla kannan alle käännettävä nousurauta pitkiä nousuja varten.
Telemark-laskettelussa käytetään yleensä karkuremmejä, koska useimmissa siteissä ei ole jarruja. On myös olemassa laukeavia ja jarruilla varustettuja siteitä, sekä step-in siteitä.
Monot ovat kärjestä enimmäkseen 75 mm kolmipiikkiseen siteeseen sopivaa mallia. Vaellusmonot saattavat olla matalia ja nahasta tai muovista. Rinnekäyttöön tehdyt monot muistuttavat muovisia laskettelumonoja, mutta taipuvat päkiän kohdalta, ollen kuitenkin jäykkiä sivusuunnassa.
Sauvoina käytetään rinnekäytössä normaaleja tai vähän lyhyempiä laskettelusauvoja, vaelluskäytössä ja omin voimin laskettaessa usein teleskooppisauvoja.
Laskettaessa ilman hiihtohissien palveluita suksien pohjassa käytetään usein nousukarvoja, jotka tarjoavat erinomaisen pidon ylämäessä ja jotka poistetaan ennen laskua.