cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Päijänteen keskiosa
Keskiosan piirteitä
Järvenosan pinta-ala on 86 487 hehtaaria eli 864,9 neliökilometriä, se on 87,0 kilometriä pitkä ja vaihtelevasti 5–32 kilometriä leveä. Järvellä veneiltäessä sen leveydestä saatava ensivaikutelma ei pidä ollenkaan paikkaansa. Monet kalliomurroksiin syntyneet lahdet leventävät järveä suuresti. Järvi on esimerkiksi Jämsän Juokslahdelta Korpilahden Putkilahdelle 22,8 kilometriä leveä, Jämsän Tiirinselältä Luhangan Pilkanselälle 31,0 kilometriä, ja Kuhmoisten kirkonkylältä Sysmän Majutvedelle 30,2 kilometriä leveä. Laajojen järvenselkien väliin jää toisinaan vain muutaman kilometrin levyisiä kapeikkoja. Kärkistensalmi on pari kilometriä leveä, mutta etelämpänä löytyy esimerkiksi Vanhanselän pohjoisosassa 4,9 kilometriä leveä kohta, Vanhanselän keskeltä 5,1 kilometriä, Judinsalonselällä 5,5 kilometriä ja Kelventeen kohdalta 6,7 kilometriä leveitä kohtia. Vaikutelmaa hämärtää myös järvenosan usean neliökilometrin suuruiset saaret, jotka sulautuvat maisemaan samalla tavoin kuin niemet. Veneilijä kokee jotkin järvenosat saaristoisiksi ja toiset osat aavoiksi järvenseliksi.
Sabbath Bloody Sabbath (kappale)
Kappale on yhtyeen tyyliin moniosainen, sisältäen kevyempiä ja raskaampia osioita. Kappaleen ensimmäiset säkeistöt ja soolo menevät varsinaisen riffin myötä, sisältäen pari kevyempää välisoittoa. Soolon jälkeisen välisoiton jälkeen kappaleen kaksi viimeistä säkeistöä menevät erilaisen, hyvin raskaan riffin ja rumpali Bill Wardin perkussioita hyödyntävän kompin myötä. Kappaleen lopussa riffi ja rytmi muuttuvat jälleen ja kappale "feidautuu" Iommin sooloilun myötä. Basisti ja pääsanoittaja Geezer Butlerin mukaan kappaleen sanat kertovat "Sabbath-kokemuksista ja musiikki-bisneksen nurjasta puolesta yleisesti".
Päijänteen keskiosa
Keskiosan piirteitä
Järvenosa voidaan pohjoisesta lukien jakaa luonteensa ja suurten ominaisuuksiensa vuoksi eri alueisiin. Se alkaa pohjoisessa Korpilahden Kirkkoselältä ja Kärkistensalmesta alkavana saaristona, joka loppuu Puolakan ja Korospohjan välisellä linjalla Kuminan saareen. Sen eteläpuolella järvi aukeaa Vanhanseläksi, joka jatkuu Taivassalon ja Kukkaron suurin saariin asti. Vanhanselältä työntyvät luoteeseen päin aavat Siikalahti ja Juokslahti. Taivassalon eteläpuolella Päijänne kapenee suurien saarien muodostamaan saaristoon. Se loppuu vasta Judinsalonselkään, mutta ennen sitä järvi jakautuu moneen pieneen järvenselkään: Tiirinselkä, Lehesselkä, Kotkatselkä ja Pilkanselkä. Judinsalonselkä alkaa Haukkasalon ja Judinsalon välistä ja se loppuu Kuhmoisten kirkonkylän kohdalla leviävään Tehinselkään. Järvenselkien välinen raja lienee Tehinniemi ja sen edustalla Jänissaari ja Töijensalo. Tehinselkä päättyy Virmailansaaren ja Rapalanniemen väliseen kapeikkoon, jota kutsutaan Virmailanseläksi. Siitä alkaa laaja saaristo, jonka Kelvenne jakaa puoliksi. Kelventeen länsipuolella sijaitsee pieni Padasjoenselkä ja eteläpuolella Hinttolanselkä. Hinttolanselkä päättyy lännessä Vähä-Äiniön lahteen ja idässä Pulkkilanharjuun, jonka eteläpuolella aukeaa Asikkalanselkä. Se on Päijänteen kolmas suuri järvenosa, josta Kymijoki alkaa.
Sabbath Bloody Sabbath (kappale)
Huolimatta kappaleen klassikko-statuksesta, on sitä harvoin esitetty konserteissa. Kappaleen studio-versio on laulettu hyvin korkealta, ja näin ollen sen esittäminen livenä on haastavaa laulajalle. Yhtye on soittanut kappaleesta joillain kiertueilla lyhennetyn instrumentaali-version linkitettynä johonkin toiseen kappaleeseen. Kokonaisuudessaan kappale on kuultu 1990-luvulla Tony Martinin toimiessa yhtyeen vokalistina ja myös 1990-luvun lopun vuosina, jolloin alkuperäinen kokoonpano palasi yhteen. Ozzy Osbourne on versioinut kappaleen vuoden 1982 live-albumilleen Speak of the Devil.
Päijänteen keskiosa
Saaret
Päijänteen keskiosassa on 2 261 saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 18 950,9 hehtaaria (189,5 neliökilometriä) eli noin 18,0 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Keskiosan suurin saari on Padasjoen Virmailansaari, jonka on 12 kilometriä pitkä, 5 kilometriä leveä ja pinta-alaltaan 34 neliökilometriä. Se on Suomen 12. suurin saari. Luhangan puolella sijaitseva Judinsalo on 8 kilometriä pitkä, 6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 25 neliökilometriä. Se on Suomen 18. suurin saari. Kuhmoisten Haukkasalon pinta-ala on 12 neliökilometriä ja Luhangan Onkisalon 10 neliökilometriä. Saarista 27 on yli neliökilometrin ja 381 on yli hehtaarin suuruisia. Pienistä saarista 1 566 on yli aarin ja loput 287 ovat alle aarin kokoisia. Päijänteellä on tyypillistä, että suurten saarien nimet päättyvät määreeseen salo. Osa saarista on mainittu alla olevassa järvenosien kuvauksessa.
Sabbath Bloody Sabbath (kappale)
Bruce Dickinson esitti kappaleen Godspeedin kanssa Nativity in Black -tribuuttialbumille sekä soitti sitä livenä Iron Maidenin kanssa. Anthrax versioi kappaleen EP:lleen I'm the Man, ja ruotsalainen The Cardigans levylleen Emmerdale. Myös suomalainen Tarot-yhtye on tehnyt kappaleesta oman versionsa.
Päijänteen keskiosa
Syvyysvaihtelut
Järven keskiosan tilavuus on 12 227 miljoonaa kuutiometriä eli 12,2 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 14,1 metriä ja suurin syvyys 86 metriä. Kirkkoselkä on Jänissaaren edustalta yli 40 metriä syvä ja tämän syvännejakso alkaa Palavassaaren itäpuolella ja päättyy luoteessa Kirkkoselän luoteispuolella, missä se madaltuu noin 20-metriseksi. Seuraavalla Mustanselällä pohja painuu paikoin yli 60 metrin syvyyteen. Tämän syvänteen syvännejakso alkaa Ryhinselältä 66 metriä syvänä ja jatkuu kaakkoon päin päättyen Koroispohjan suulle. Myös Ryhinsaaren kaakkoispuolella on 50 metriä syvää.
Vanhanselkä on laaja vesialue, jonka länsirannassa on pitkä luodesuuntainen lahti. Selällä on yli 40 metriä vettä ja täältä alkava syvännejakso päättyy Juokslahden suulle. Myös Ohensaaren takana Siikaselällä on yli 40 metriä syvää. Vanhanselän keskellä on pienialaisia syvänteitä, jotka ovat 50–60 metriä syviä. Vanhanselän eteläosissa on lisää syvänteitä, vaikka Kilvensalon kohdalla on kymmenen metriä matalampaa. Itäpuolella olevassa sokkeloisessa Kasselän lahdessa on selvästi matalampaa. Siellä on suurin syvyys vain 14 metriä. Vanhanselän eteläosissa syvänteet kiertävät molemmin puolin Taivassaloa.
Taivassalon eteläpuolella pohja painuu taas yli 50 metrin syvyyteen ja tämä syvänne vajoaa 67 metrin syvyyteen. Yleensä Saviselällä on 30–50 metriä syvää, mutta saarten läheisyydessä on paljon pieniä matalikoita. Samaa voidaan sanoa Lehesselästä. Sen keskiosissa on noin 40 metriä syvää, mutta lahden perukassa on epätasaista ja matalaa.
Judinsalonselälle tultaessa järvi muuttuu pohjoisosiaan matalammaksi. Matalaa aluetta on kummaltakin rannikolta mitattuna useita kilometrejä ja vasta keskellä selkää saavutetaan 30–45 metrin syvyyksiä. Yli 50 metriä saavutetaan täällä vain harvoin. Eräs sellainen kohta sijaitsee Kurjenselän suulla, josta syvännejakso jatkaa kohti luodetta saavuttaen 77 metrin syvyyden. Paimenselän alue on pohjaltaan epätasaisempi kuin Judinsalonselkä. Siellä saavutetaan vain kahdesti yli 30 metrin syvyys.
Tehinselän syvyydet vaihtelevat 25–40 metrin välillä ja vain harvoin pohja painuu yli 45 metriin. Varpusenlinnanselkä, Harmoistenlahti, Kellosalmi, Virmailanselkä, vesialueen pienien saarten saaristot ja Rapalanniemen pohjoispuoli ovat syvyysvaihteluiltaan vaihtelevia ja matalia vesialueita. Lehtisten saariryhmän koillispuolella sijaitsee kuitenkin pieni syvänne, jossa on 58 metriä syvää.
Kartoissa erikoisena salmena näkyvä Kellosalmen ja Salonsalmen murrosjakso painuu 55 metriin asti. Tämä murrosjakso jatkuu muuta vesialuetta syvempänä Kelventeelle asti. Kelventeen saaristossa on kuitenkin epätasainen järvenpohja ja yli 20 metrin syvänteitä löytyy sieltä vaihtelevasti. Samaa voidaan todeta Hinttolanselältä alkavalta vesialueelta, joka päättyy Pulkkilanharjulle. Vain alueen pohjoisosassa on syvempää, koska sinne jatkuu Tehinselältä alkava ja Virmailanselälle loppuva syvännejakso.
Asutus ja liikenneyhteydet
Järven keskiosan rantaviivan pituus on 2 170,1 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 1 216,5 kilometriä eli noin 56 %. Järvenosan rantaviiva mutkittelee kartan mukaan suuresti ja se seuraa maankuoreen vuosimiljoonien aikana syntyneiden kalliomurroksien muodostamia lahtia ja niiden välisiä niemiä. Niemien ja lahtien vuorottelu on paikoin niin voimakasta, että järveä seuraavat tiet on täytynyt rakentaa etäämmäksi järvestä sillä muutoin teistä olisi tullut liian pitkiä. Aina 1800-luvulle asti peltomaata raivattiin tilaisuuden tullen. Nykyiset peltomaat muodostavat kartoissa näkyvän järveä kiertävän muutaman kilometrin levyisen vyöhykkeen. Liikenneolot ja teollistuminen vaikuttivat suuresti siihen, mitkä paikkakunnat alkoivat kehittyä seutukuntiensa keskuksiksi. Kehityksen seurauksena Jyväskylä ja Lahti, jotka sijaitsevat järven eri päissä, ovat Päijänteen suurkaupungit. Näiden lisäksi ovat järven keskiosassa länsirannalla sijaitsevat Jämsä ja Muurame kohonneet ylitse muiden. Länsirannalla sijaitsevat myös Säynätsalo ja Korpilahti, jotka ovat entisten kuntien kirkonkyliä, ja Kuhmoinen ja Padasjoki, jotka ovat kuntiensa keskustaajamia. Itärannalla ovat Joutsaan kuuluva Rutalahti ja Jyväskylään kuuluva Putkilahti pieniä paikallisia taajamia, ja vielä Luhanka ja Sysmä kuntiensa keskustaajamia. Itärantaa seuraava seututie 314 kulkee Pulkkilanharjulta Sysmään, josta seututie 612 jatkaa Särkilahden ja Judinsalon kautta Luhankaan ja sieltä edelleen Tammikoskelle. Siellä se yhtyy seututiehen 610, jonka pohjoiseen johtava reitti käy Putkilahden, Korospohjan, ja ylitettyään Kärkkäisten sillan, se päätyy Korpilahteen. Toiselle pohjoiseen johtavalle tielle pääsee Tammikoskelta, kun jatkaa seututietä 610 hieman itään ja kääntyy yhdystielle 6134, joka johtaa Rutalahden ja Toivakan Viisarinlahden kautta valtatielle 4. Se vie lopulta Jyväskylään. Keskiosan länsirantaa seuraa Jyväskylästä alkava valtatie 9. Se vie ensin Muurameen, sitten Korpilahden ja Juokslahden kautta Jämsään. Jämsästä alkaa etelään johtava valtatie 24. Se vie Asikkalaan ja Lahteen. Matkan varrella tulevat ennen niitä vastaan läheltä ohitettava Pihlajakoski, sitten Kuhmoisten keskustaajama ja myöhemmin läheltä ohitettava Padasjoki. Näiden teiden lisäksi järven rantoja seuraa usein pienet yhdystiet tai muut kylätiet.
Korpilahden osa
Korpilahden osaan voidaan sisällyttää keskiosasta kaikki, mikä jää eteläpuolisen Vanhanselän pohjoispuolelle lähtien Kuminasta ja päätyen Kärkistensalmen länsipuolelle. Siellä sijaitsee Kirkkoselkä, joka aukeaa Palavaksen ja Jänissaaren länsipuolella. Sen pohjukassa työntyy Kirkkolahti Korpilahden taajama-alueelle. Kirkkoselkään laskevat Autionjoki, jonka pääjärvi on Maatianjärvi, ja Korpijoki, jonka joensuu on Kirkkolahdessa. Kirkkoselän pohjoisrannoilla sijaitsevat Vitikkala, Markkulanmäki sekä muutamat Korpilahden taajaman asuinalueet kuten keskusta-alue, Pukkalanmäki, Ikolanmäki ja Tähtiniemi.
Ahto Numminen
Ahto Teodor Numminen (31. maaliskuuta 1908 Hollola – 15. joulukuuta 1984 Helsinki ) oli suomalainen heraldikko ja graafinen suunnittelija. Numminen on suunnitellut Kauniaisten vaakunan ja alkuperäisen Keski-Suomen maakuntatunnuksen, joka on metso. Hän on suunnitellut uudelleen 1967 vanhan pohjalta Lahden vaakunan. Hän on ollut opettajana Lahden Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Yhdessä Olof Erikssonin kanssa hän on tehnyt Tekstauskirjan (Otava, 1960).
Päijänteen keskiosa
Korpilahden osa
Palavaksen eteläpuolella työntyy Sinervinvuoren ohitse pari kilometriä leveä salmi, jonka takana sijaitsevat Palavaksen saariryhmä ja Iso Kaitasaaren saariryhmän saaret. Näiden eteläpuolella aukeaa pieni Mustanselkä. Sitä reunustaa joukko saaria, joista tärkeimpiä ovat lännessä Ryhinsaari, idässä Pärnäsaari ja etelässä Kuminan ympärillä olevat saaret Pirttisaari, Ahosaari ja Kalliosaari. Ryhinsaaren takana on pieni Ryhinselkä, jonka rannoilla kohoavat Könkkölänvuori, Sokkovuori ja Kiviönniemi. Mainittujen mäkien väliin työntyy kolme kapeaa lahtea. Ryhinsaaren lounaispuolelle jää Luukkaanniemen taakse suojaan Manhunlahti. Vastapuolella eli järven itäpuolella Pärnäsaaren takana sijaitsee pieni sokkeloinen alue, jossa ovat Veijonlahti, Lavionlahti ja Sulkujärvi ja niiden väliset niemet. Niiden eteläpuolella työntyy kaakkoon neljä kilometriä pitkä Korospohja. Ryhinselkä–Korospohja on muodostunut kalliomurrokseen, joka erottuu kartoista selvästi, ja jonka vakuutena on veden alla kulkeva ja edellä mainittu syvännejakso.
Vanhanselän osa
Vanhanselkä alkaa Kuminasaaresta ja päättyy etelässä Taivassalon saarelle. Sen avoin selkä on pohjois-etelä-suunnassa 13 kilometriä pitkä ja poikittain noin 10 kilometriä leveä. Sen luoteispuolelle työntyy pitkä ja leveä lahti, josta haarautuu länteen päin Siikaselän ja luoteeseen päin Juokslahden alueet. Juokslahti on yli viisi kilometriä pitkä ja siitä haarautuu pohjoiseen kapeasuinen Saalahti, jota suojaa ulapalta korkea Saaniemi. Juokslahden suurimmat saaret ovat Lemetti ja Pirronsaaret. Siikaselällä sijaitsee Ohensaari ja rannassa suurempi Särkisaari, jossa on leirikeskus ja kirkko. Siikaselän pohjukkaan laskee Patajoen kanava, joka tuo Patalahden vesiä Himokselta ja Jämsästä.
Vanhanselän itärannikolla sijaitsevan Kilvensalon takana työntyy sisämaahan kapea ja sokkeloinen lahti, jonka eri osilla on vaihtelevia nimiä. Se alkaa salmella nimeltään Mokka, joka kapenee Haljalansalmeksi ennen aukeamistaan Kasseläksi. Kasselän keskellä sijaitsee suuri Viljamensaari ja Peuhanniemi, joka erottaa lahdesta Nokkosen lahdenpohjukan. Lisäksi Peuhanniemen pohjoispuolella sijaitsee suuri lahti Ylisjärvi. Juokslahti–Mokka–Haljalansalmi on muodostunut kallioperän murroslinjaan, joka selittää myös Vanhanselän vedenalaisen syvännejakson.
Siikaselän eteläranta on 15 kilometriä leveää Jämsänniemeä, jonka itärannan etäisyys Jämsästä on 14 kilometriä. Sen länsiranta seuraa Vanhanselkää etelään Saviselän puolelle asti. Vanhanselän eteläosan suuria saaria ovat Kilvensalon eteläpuolella Selkä-Kuivanen, Maa-Kuivanen, Iso-Kello sekä näiden edustalla sijaitseva Paatsalo. Pienen Haukisaaren kautta kulkevat Luhangan, Jämsän ja Jyväskylän (entisen Korpilahden) kuntarajat. Vanhanselkä voidaan katsoa loppuvan Taivassaloon, jonka lähellä sijaitsevat Tupsu ja Kukkaro. Taivassalon ja Kukkaron väliin jää pieni Numarinselkä, joka voidaan kuitenkin myös lukea kuuluvaksi Saviselkään.
Sabbath Bloody Sabbath (kappale)
Kappaleet singlellä
Lähde:
Aiheesta muualla
Black Sabbath - Sabbath Bloody Sabbath YouTubessa
Päijänteen keskiosa
Saviselän osa
Hyrkön länsipuolella Lehesselkä ja Tiirinselkä muodostavat yhtenäisen lahtimaisen vesialueen, joita Kotkassaari ja Vuohisaari erottavat toisistaan. Vesialueen itäosia reunustaa saarien ketju, joihin kuuluvat Karhusalo, Kaijansalo, Mustassalo, Edessalo ja Haukkasalo. Saarien toisella puolella sijaitsee koillisessa Saviselkä ja kaakossa Judinsalonselkä.
Pien-Päijänne
Toisinaan käytetään nimitystä Pien-Päijänne siitä itärantaan kuuluvasta Päijänteen osasta, joka sijaitsee Luhangan keskustaajaman ympärillä, jää Vanhanselän ja Saviselän viereen ja Keihäsniemen ja Judinsalon suojaan. Se muodostuu Kotkatselästä, Pilkanselästä ja Tammiselästä sekä näiden läheisistä vesialueista. Onkisalon pitkä saari jakaa sen sisäisesti lähes kahtia. Vesialueen kaksi yhteyttä Päijänteeseen ovat Saviselälle johtava kapea Vuoksensalmi Judinsalon pohjoispuolella ja Judinsalonselän vesialueelle johtava Onkisalon eteläpuolelta Vuorisalon ja Judinsalon välisestä, ja Vuoksensalmeakin vielä kapeammasta, Hopeasalmesta. Vesialuetta voisi kutsua järveksi elleivät sen salmet tasaisi vedenpinnat samalle korkeudelle muun Päijänteen kanssa.
Judinsalonselän osa
Järvenosa voidaan katsoa alkavan Haukkasalon ja Judinsalon välisestä kapeikosta, josta se aukeaa kohti etelää. Se on suuruudeltaan lähes Vanhanselän kokoinen. Etelässä se vaihtuu huomaamattomasti Tehinselkään, mutta vaihettumisalueen tarkasta sijainnista ei ole tässä tietoa. Sen voi sijoittaa itärannan Soininniemen kohdalle tai etelämmäksi Tehinniemen ja Iso-Juureksen välille.
Haukkasalo sijaitsee selkäalueen länsipuolella ja saaren etelärantaan työntyy osittain suojainen Kurulanlahti. Saaren ja mantereen väliin jää saaristoinen Raiskasselkä, josta kulkee veneväylä Lehesselälle Edessalon edustan kapeassa Edessalmessa. Näiden eteläpuolella on vielä yksi lahti Pihlajalahti, jonka pohjukassa sijaitsee Pihlajakosken kylä. Järvenselän itäpuolella on Judinsalon eteläpuolella laaja saaristo, jonka suurin saari on Vehkasalo. Muita saaria ovat Kytösaari, Ahosaari, Kaartinsaari, Haapasalo, Iso Varaissaari, Lakusalo ja Kurjensaari. Saaristo päättyy etelässä suureen Soiniemeen. Vehkasalon ja Judinsalon välissä on Herjaanselkä, josta on vesireitti Vuorisalon ohitse Pien-Päijänteelle. Vuorisalon ja Vehkasalon takana aukeaa 16 kilometriä pitkä mutta varsin kapea vesialue, jonka pohjoista osaa kutsutaan Pyhätseläksi, keskiosaa Lentämänseläksi ja eteläosan lahdenpohjukkaa Likolanlahdeksi. Sieltä on olemassa eteläinen vesiyhteys Vähä-Kotkaksen kautta Kurjenselälle, josta aukeaa Kurjensaaren takaa alkava aava Judinsalonselälle.
Soiniemen edusta on järven länsipuolelle asti lähes saaretonta selkää, josta voidaan kuitenkin mainita Selkäsaari ja Kätkytsalo. Soiniemen eteläpuolella sijaitsee suojainen ja saaristoinen Soilahti. Sen vastapuolella länsirannalla sijaitsee pieni Ruolahti, joka jää Tehinniemen pohjoispuolelle.
Tehinselän osa
Tehinselkä sijoitetaan yleisesti Sysmän ja Kuhmoisten keskustaajamien väliselle vesialueelle. Sen pohjoisraja Judinsalonselkään päin on häilyvä, mutta sen etelärajan voi sijoittaa varmasti Virmailanselälle. Jos tässä kirjoituksessa raja-alue sijoitetaan Tehinniemen ja Iso-Juureksen välille, jää Tehinselälle vielä suuri alue, joka on Päijänteen leveyssuunnassa 30 kilometriä ja pohjois-etelä-suunnassa 15 kilometriä pitkä.
Itärannalla jää Iso-Juureksen taakse Paimenselkä, jota suojaa lounaasta Töijensalo, Sotkettama ja Suopellon niemi. Töijensalon eteläpuolella on vielä Kähärinsaari, jonne yltää mantereelta tuleva maantie. Länsirannalla sijaitsevan Tehinniemen länsipuolelle ja Sarviniemen pohjoispuolelle jää avoin lahti, jonka pohjukkaa kutsutaan Säynätlahdeksi. Sen lahdensuu on lähes viisi kilometriä leveä ja suun eteläpuolelle on muodostunut Sarvisalon ympärille saaristo. Saaristoon kuuluu esimerkiksi Iso Aitasalo, Vähä Aitasalo ja Lampsalo. Sarviniemen länsipuolelle työntyy Kuhmoisten keskustaajamaan asti ulottuva saaristoinen lahti. Lahdella on silmämääräisesti yhtä paljon saaria kuin vettä. Merkittävimmät saaret ovat Rekisalo, Uotilansaari ja Papinsaari. Lahden pohjukan sokkeloista erottuu lahdet Vastiainen ja Kuhmalahti. Kun Tehinselän länsilaitaa seurataan etelään päin tulevat järvenselällä vastaa pienet Lehtisten saaret, joita on yli kymmenen. Niiden takana sijaitsee Varpusenlinnanselkä, josta työntyy länteen päin vielä Harmoistenlahti. Lahdelta lähtee veneväylä kohti kaakkoa pitkin suoraa, kapeaa ja lähes yhdeksän kilometriä pitkää Kellosalmeksi ja Salonsalmeksi kutsuttua salmea. Salmi jää Vähäsalon ja Virmailansaaren puristukseen ja se vie eteläiseen Kelventeen saaristoalueelle. Virmailansaaren itäpuolella ja sen vastarannalta länteen työntyvän Rapalanniemen väliin jää yli neljä kilometriä leveä Virmailanselkä.
Rapalanniemen pohjoispuolella Päijänne työntyy sisämaahan päin. Alkaen pohjoisessa Kähärinsaaresta kapenee lahti itään päin mentäessä ja sen kohtaa pian Päijätsalon, jonka takana sijaitsee saaristoinen Luotikas. Se haarautuu idempänä pohjoiseen jatkavaksi Majutvedeksi ja eteläiseksi Kuhanseläksi. Kuhanselän pohjukkaan laskee Tainionvirta, jonka vapaan juoksun katkaisee Virtaalla sijaitseva Tainionvirran vesivoimalaitos. Tehinselän keskellä sijaitsevan Koreakoivun eli Harhun kautta kulkee kolmen kunnan Padasjoen, Kuhmoisten ja Sysmän kuntarajat.
Kelventeen saaristo
Virmailanselän eteläpuolista osaa Päijännettä leimaa pienten saarien muodostama saaristo, joka ulottuu etelässä lähes Vähän-Äiniön niemelle ja Pulkkilanharjulle asti. Harjujakson itäpuolella aukeaa Asikkalanselkä, joka on kuvailtu omassa artikkelissaan. Vesi purkautuu sinne kolmen kapean salmen kautta, jotka ovat pohjoisessa Käkisalmi, keskellä Karinsalmi ja etelässä kapeimpana Pulkkilansalmi eli Isosalmi. Monet harjujakson pohjoispuolen saarista kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon. Vesialueen pituus on 21 kilometriä ja leveys 16 kilometriä.
Vesialueella on kolme määräävää piirrettä. Sen keskellä sijaitsee Kelvenne, joka on 7,6 kilometriä pitkä ja enintään 700 metriä leveä saari. Se on pitkän harjujakson muodostana hiekka- ja sorasaari. Kelventeen lähelle ulottuu lounaasta työntyvä 6,2 kilometriä pitkä ja alle 3 kilometriä leveä Hirtniemi. Kolmas piirre on etelästä pohjoiseen tuleva 7,5 kilometriä pitkä ja yli 3 kilometriä leveä Vähän-Äiniön niemi. Sen pohjoispuolella sijaitsee Hinttolanselkä, joka jatkuu Pulkkilanharjulle asti. Niemien väliin työntyy 9 kilometriä pitkä Vähän-Äiniön lahti. Hirtniemen pohjoispuolella sen kainaloon jää Nyystölänlahti, joka aukeaa Padasjoenselälle päin. Kelventeen saaristo levittäytyy epätasaisesti näiden vesialueiden yli. Monet suurista saarista lukeutuvat Päijänteen kansallispuiston saariin.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) järvenosa kuuluu. Päijänteen vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy. Keskiosaan virtaa vettä muilta Kymijoen vesistöalueen valuma-alueilta ja niiden pienemmiltä osa-alueilta. Tämän mutkikkaan vesistösysteemin rakennetta on valotettu seuraavassa.
Laajat valuma-alueet ja niiden vesireitit
Päijänteen keskiosan läpivirtaus tapahtuu monesta suunnasta. Pohjois-etelä-suuntainen päävirtaus syntyy vesistöalueen pohjoisosissa ja sen vesireitti tulee Kärkistensalmen kautta Ristiselän alueelta (14.23). Pohjoisosissa sijaitsevat Leppäveden–Kynsiveden alue (14.3), Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), Saarijärven reitin valuma-alue (14.6) ja Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Keskiosan aluetta kutsutaan Päijänteen alueeksi (14.22) ja vesireitin vedet poistuvat Pulkkilanharjun salmien kautta järven eteläosaan Asikkalanselän alueelle (14.21). Keskiosan itärantaan Sysmän kohdille laskee Tainionvirta, joka tuo Nuoramoisjärveen kerääntyneet Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) vedet Päijänteeseen. Päijänteen itärantaan laskeva lyhyt Jämsänjoki tuo Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) vesiä Päijänteen Tiirinselkään.
Suur-Päijänteen alue (14.2) on pituuteensa nähden suhteellisen kapea vesistöalue. Päijänteeseen laskee monia edellisiä ensimmäisen jakovaiheen valuma-alueita huomattavasti pienempiä valuma-alueita. Ne ovat tällä alueella olevia toisen jakovaiheen alueita, mutta niistäkin vain kolme laskee Päijänteen keskiosaan. Näistä Jämsän eteläpuolella sijaitseva Arvajanjoen valuma-alue (14.26) ja sen lasku-uoma Arvajankoski laskee Arvajassa Arvajanlahteen, joka sijaitsee Lehesselän takana. Padasjoen pohjoispuolella laskee Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25) Päijänteeseen kahta reittiä pitkin: Harmoistenjoki laskee Harmoistenlahteen Myllylahden järven kautta ja eteläisellä reitillä laskee Kirkkojoki Padasjoen läpi Padasjoenselälle. Sama valuma-alue laskee vielä länteen päin Valkeakosken suuntaan. Samalla puolella järveä sijaitsee Saajoen valuma-alue (14.27), jonka laskujoki Saajoki laskee Saakosken läpi Juokslahteen.
Päijänteen keskiosan ja sen lähialueen vesistöjä
Päijänteen alueeseen (14.22) tulee pieniä jokia ja ojia, joista osa esitellään alla. Niistä on eroteltu kolmanteen jakoalueeseen yhdeksän valuma-aluetta ja loput ojat on sisällytetytty Päijänteen lähialueeseen (14.221).
Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueen (14.226) laskujoki on 1,5 kilometriä pitkä Kurujoki, joka alkaa Nytkymestä ja laskee Kaipolassa Olkkolanlahteen. Nytkymeen tulee luoteesta Nytkymenjärvestä (442 ha) alkava Nytkymenjoki. Toinen valuma-alue on pieni Iso-Pihlajajärven valuma-alue (14.225), ja se tulee Isosta Pihlajajärvestä (334 ha) ja laskee Päijänteen länsirantaan Pihlajakoskella. Tämän valuma-alueen eteläpuolella sijaitsee Alainen-Karkjärven valuma-alue (14.224), jonka laskujoki on Kuhmoisten taajaman Ala-Karkjärvestä (93 ha) alkava 650 metriä pitkä joki. Sen valuma-alueella sijaitsevat myös Velisjärvi (142 ha) ja Ylä-Karkjärvi (156 ha). Keskiosan lounaisrantaan laskee Heinjoen valuma-alueen (14.223) laskujoki Heinjoki, jonka sivuhaara alkaa Iso-Tauruksesta (78 ha). Heinjoki laskee Nyystölänlahteen. Etelämpänä sijaitsee vielä Äiniönjoen valuma-alue (14.222), jonka laskujoki Äihiönjoki laskee Vähän-Äihiön lahteen.
Myös keskiosan itärantaan laskee kolmannen jakovaiheen valuma-alueita. Luhangan lähelle Tammiselkään laskee Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueen (14.227) laskujoki Tammijoki. Joen valuma-alueen pääjärvi on Tammijärvi–Hauha (728 ha), josta joki alkaa ja se laskee matkallaan Keskijärven ja Myllyjärven läpi. Pieni valuma-alue on Pianakkaojan valuma-alue (14.228), jonka laskee Kirkjärven (143 ha) ja Patajärven (17 ha) kautta ja Pienukkaojaa myöten Liikolanlahteen. Sysmän eteläpuolella sijaitseva Lintulanjoen valuma-alue (14.229) virtaa Lintulanojaa myöten pohjoisessa sijaitsevaan Kuhanselkään. Joki alkaa Auhjärvestä (220 ha), joka on valuma-alueen pääjärvi.
Muut Päijänteeseen laskevat joet ja ojat sisällytetään Päijänteen lähialueeseen (14.221). Keskiosan länsirannan pohjoisosassa laskevat Autionjoki ja Korpijoki Kirkkoselkään ja etelämpänä laskee Särkijoki Ryhinselkään. Juokslahteen laskee Saajoen lisäksi Myllyoja ja sen viereiseen lahteen laskee Himoksen suunnalta tuleva Patajoki. Kuhmoisten pohjoispuolelle Säynätlahteen tulee Säynätjoki, jonka pääjärvi Saaresjärvi (42 ha) sijaitsee joen latvoilla. Kuhmoisten eteläpuolelle Kuhmalahteen laskee Heinjoki. Asikkalan lähellä Maakeskenlahteen laskevat Äiniönjoen pohjoispuolelle Isojoki ja Vähäjoki.
Historiaa
Järven kaikkien järvenosien yhteistä historiaa esitellään Päijänteen historian osiossa.
Katso myös
Päijännettä on esitelty myös kahdessa muussa järvenosan artikkelissa:
Umbajärvi
Umbajärvi tai Umpjaur on suuri järvi Kuolan niemimaan länsiosassa Venäjän  Murmanskin alueella. Järvi laskee Umbajokea etelään Vienanmereen. Järven länsipuolella nousee Hiipinän tunturimassiivi ja sen itäpuolella Lujaurtunturit; Umbajärvi sijaitsee näiden vuorten erottamien läntisen Imandrajärven ja itäisen Luujärven välissä. Umbajärvi on 44 km pitkä, 10 km leveä ja pinta-alaltaan 422 km². Se on Murmanskin alueen järvistä syvin, syvimmillään 115 metrin ja keskimäärin 15 metrin syvyinen. Järvestä kalastetaan taimenta, nieriää, muikkua ja haukea.
Meekonlaakso
thumb|350px|Näkymä Saivaaralta Meekonlaaksoon, vasemmalla Meekonpahta ja Meekonvaara, edessä Skádjajávri ja sen takana Ánnjaloanjin pahta. Meekonlaakso on alue Käsivarressa Enontekiöllä (69.16238°N, 21.35937°W). Paikannimeä ei löydy virallisista kartoista, mutta se on vakiintunut erityisesti vaeltajien kielenkäyttöön. Kalottireitti kulkee Meekonlaakson kautta.
Maantiede
thumb|Meekonjärvi tyynenä kesäaamuna. Meekonlaakso on sitä ympäröivää laajaa tunturiylänköä selvästi alempana. Laakson länsipäässä Meekonjärvi on 596 metrin ja itäpäässä Venejärvi 594 metrin korkeudella merenpinnasta. Laakson eteläpuolella maasto kohoaa pääosin yli 700 metrin korkeudelle ja sen pohjoispuolella laajat alueet nousevat yli 800 metrin korkeuteen. Laakson länsipäässä kohoavan Meekonvaaran huippu on 1 017 metrin korkeudella merenpinnasta. Suojaisassa, useiden järvien ja niiden välisten jokien kirjomassa laaksossa kasvillisuus on ympäröivää tunturipaljakkaa selvästi vehreämpää. Alueella kasvavat Käsivarren pohjoisimmat ja korkeimmalla sijaitsevat tunturikoivikot.
Marta Ptaszyńska
Marta Ptaszyńska (s. 29. heinäkuuta 1943 Varsova) on puolalainen säveltäjä, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi.
Meekonlaakso
Maantiede
Meekonlaaksoon voidaan laskea ainakin neljä järveä: Meekonjärvi, Skádjajávri, Venejärvi ja Saijärvi. Tarkan määritelmän tai rajan vetäminen on vaikeaa, koska sama laakso jatkuu itään Jogasjärven ja Porojärven alueille. Viimeksi mainittujen alueesta käytetään useimmin nimitystä Porojärven laakso, mutta tällä termillä voidaan tarkoittaa myös koko laaksoa idästä Poroenon alkupäästä aina länteen Vuomakasjoelle saakka.
Marta Ptaszyńska
Elämä ja ura
Ptaszyńska opiskeli sävellystä Tadeusz Paciorkiewiczin johdolla Varsovassa ja lyömäsoitinten soittamista Jerzy Zgodzińskin johdolla Poznańissa. Vuosina 1969–1970 hän täydensi opintojaan Nadia Boulangerin johdolla. Tämän jälkeen hän lähti Clevelandin musiikki-instituuttiin, jossa sai lyömäsoittajana taiteilijadiplomin vuonna 1974. Vuosina 1974–1977 Ptaszyńska opetti sävellystä ja lyömäsoitinten soittoa Bennington Collegessa. Sittemmin hän on työskennellyt monissa muissa Yhdysvaltain yliopistoissa. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1972. Ptaszyńska on toiminut Yhdysvaltain Percussive Arts Societyn johtokunnassa ja saanut sen kunniapalkinnon. Hän on järjestänyt kansainvälisiä workshopeja Bydgoszczissa sekä toiminut Puolalaisen musiikin festivaalin taiteellisena neuvonantajana New York Public Library for the Performing Artsissa vuosina 1994 ja 1996.
Meekonlaakso
"Suomen Monumenttilaakso"
thumb|Näkymä Meekonpahtan päältä itään, edessä Skádjajávri ja sen takana Venemaa, vasemmalla Ánnjaloanjin pahta ja oikealla Saivaara. Jos Meekonlaakson itärajaksi määritellään Reikämaan tasa, sillä on pituutta noin viisi kilometriä ja leveyttä enimmillään noin kolme kilometriä pinta-alan ollessa noin kymmenen neliökilometriä. Laaksoa ympäröivät länsi- ja pohjoissivulta Suomessa poikkeuksellisen jylhät maastonmuodot, korkeat kalliojyrkänteet eli pahdat. Pohjoisrajana on Ánnjaloanjin pahta (Ánnjaloanjebákti), jonka alaosat on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Laakson länsipäässä on yli 200 metriä viereistä Meekonjärveä korkeammalle kohoava Meekonpahta (Megonbákti). Myös laakson eteläreuna nousee varsin jyrkästi vaikkei pahta olekaan, ja lisäksi siellä on lännestä ja idästä katsoen pystyseinäinen Saivaara. Vaikuttavien maisemiensa ansiosta maantieteilijä ja eräkirjailija Kai-Veikko Vuoristo on kutsunut laaksoa ”Suomen Monument Valleyksi”. Hän toteaa kirjassaan Hankien kimallus, että alue on ”omalla tavallaan varmaankin Suomen komein laaksomaisema nimenomaan noiden uskomattoman kauniiden ja erikoislaatuisten vuorikulissien vuoksi”.
Vaeltajien tukikohtia
thumb|Aurinko nousee Porojärven laaksossa, oikealla Saivaara. Meekonlaaksosta ja laajemmin Porojärven laaksosta löytyy useita Metsähallituksen ylläpitämiä tupia erävaeltajien käyttöön. Meekonjärven rannalla on kymmenen hengen varaustupa ja 400 metrin päästä Pierfejoen (Bierfejohka) toiselta puolen Nuukankentän laidalta löytyy Meekonjärven kuuden hengen autiotupa. Kaksi muuta autiotupaa löytyy aivan Meekonlaakson tuntumasta Jogasjärven ja Porojärven rannoilta. Lisäksi alueella on kaksi Villin Pohjolan vuokrakämppää, toinen Jogasjärven ja toinen Porojärven rannalla. Jälkimmäinen on tullut tunnetuksi tunnetuimman käyttäjänsä mukaan Kekkosen kämppänä (sijainti 69.14639°N, 21.58556°W).
Marta Ptaszyńska
Tuotanto
Ptaszyńska on usein saanut teoksiinsa innoituksen maalauksista, esimerkiksi Yves Tanguyn, Max Ernstin, Graham Sutherlandin ja Odilon Redonin teoksista.
Luettelo televisiosarjan Postimies Pate jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Postimies Pate jaksoista.
Vyöjunkkeri
Vyöjunkkeri eli punatäplähuulikala (Coris aygula) on huulikaloihin kuuluva koralliriuttojen kala, jota pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|220px|Nuori yksilö poikkeaa väritykseltään aikuisesta. Vyöjunkkeri muuttuu aikuistuessaan täysin. Muodonmuutos alkaa 7–12 cm:n pituisena. Nuorena se on pohjaväriltään vaalea, päässä on hopeansävyisiä pilkkuja. Aikuisena koiras on tumman sinivihreä, vyötärön kohdalla kulkee leveähkö vaalea poikkiraita. Koiraalle kehittyy vanhemmiten otsaan kyhmy. Naaras on vaaleampi, ja sen etuosa säilyy pitempään pilkullisena. Selkäevässä on kaksi tummaa silmätäplää, jotka erottuvat hyvin poikasella ja kutuasuisella koiraalla. Kala kasvaa joidenkin lähteiden mukaan 60 cm pitkäksi, joidenkin mukaan jopa 120 cm, mutta yli 70 cm havainnot saattavat olla eri lajia.
Ravinto
Vyöjunkkeri syö merisiilejä, simpukoita, rapuja ja muita pieniä selkärangattomia. Se kääntelee kiviä löytääkseen niiden alta saalista. Akvaariossa sitä ruokitaan lihapitoisella ravinnolla kuten pakastetuilla massiäyriäisillä ja hankajalkaisilla. Myös vitamiinilisä on tarpeen.
Ostrzeszówin piirikunta
Ostrzeszówin piirikunta on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 500. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Czajków, Doruchów, Grabów nad Prosną, Kobyla Góra, Kraszewice, Mikstat ja Ostrzeszów. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Ostrzeszówin piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61 prosenttia ja eläkeikäiset 19,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 573 lasta. Ostrzeszówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 50 843 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Metsäkylä (Ylöjärvi)
thumb|200px|Ylöjärven kylät vuonna 1931: 1. Lielahti, 2. Possila, 3. Kukkola, 4. Niemi, 5. Pohtola, 6. Siivikkala, 7. Teivaala, 8. Ilmari, 9. Mäkkylä, 10. Keijärvi, 11. Ylöjärvi, 12. Kuusisto, 13. Metsäkylä, 14. Lakiala, 15. Lempiäniemi, 16. Liimola, 17. Kaihari, 18. Runsas, 19. Kyöstilä, 20. Mutala, 21. Pohjankylä, 22. Penko, 23. Pengonpohja.
Kylässä on yhtenäiskoulu, Metsäkylän koulu. Koulun edessä oli Metsätupa, joka jäi koulun uudisrakennuksen alle, mutta jota pidetään kulttuurihistoriallisesti arvokkaana rakennuksena. Siinä on ollut monenlaisia paikallisia toimintoja, kuten kirjasto, käräjätupa ja päiväkoti. Alkujaan se on ollut Räikän päärakennuksen renkitupa. Muita palveluita kylässä on päiväkoti ja neuvola. Ylöjärven seurakunnalla on siellä seurakuntatalo. Valaistu kuntopolku kulkee Metsäkylästä Lamminpäähän.
Kansallinen hallintokoulu
Kansallinen hallintokoulu (, ENA) oli Ranskassa sijaitseva oppilaitos. Se perustettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 Pariisiin, mutta on sittemmin siirretty Strasbourgiin. Se koulutti johtavia ranskalaisia virkamiehiä ja muita johtajia. Presidentti Emmanuel Macron lakkautti koulun vuonna 2021. Sen tilalle perustettiin Kansallinen virkamiesinstituutti tammikuussa 2022.
Enarkki
Koulun käynyttä kutsutaan enarkiksi. Ranskassa enarkit ovat arvostettuja poliittisia johtajia ja huippuvirkamiehiä, mutta heitä on myös syytetty teknokraattisiksi ja ylimielisiksi. Myös syytöksiä ”koulutuksellisesta nepotismista” on esitetty.
Suomesta enarkkikoulutukseen pääsi vuosittain 1–2 henkilöä. Pääsyyn vaadittiin ainakin akateeminen loppututkinto ja hyvä ranskan kielen taito.
Päiväeläin
Päiväeläin tarkoittaa eläintä, joka nukkuu yöllä ja valvoo päivällä. Yöeläimet ovat puolestaan aktiivisia öisin ja hämäräeläimet hämärän aikaan iltaisin ja aamuisin.
Aubréville
Aubrévillen väkiluku on pienentynyt 22 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 396 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 397, eli siellä asui 23 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Sheila Young
Sheila Grace Young-Ochowicz (o.s. Young, s. 14. lokakuuta 1950 Birmingham, Michigan) on yhdysvaltalainen pikaluistelun ja ratapyöräilyn moninkertainen arvokisamitalisti.
Ratapyöräily
Young voitti eräajon maailmanmestaruuden San Sebastiánissa 1973, Monteroni di Leccessä 1976 ja Brnossa 1981. Hän sai samassa lajissa MM-hopeaa 1982 sekä MM-pronssia 1972 ja 1975. Eräajon Yhdysvaltojen-mestaruuden hän voitti 1971, 1973, 1976 ja 1981.
Ewa
Ewa on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Alueella asuu 446 asukasta (2011).
Alueen tärkeät rakennukset
Ewassa on muun muassa Kayserin korkeakoulu. Se on nimetty lähes neljäkymmentä vuotta Naurulla viettäneen saksalaisen lähetyssaarnaja Alois Kayserin mukaan.
Fernando de Abreu
Fernando de Abreu Ferreira, käytetään usein nimeä Fernando de Abreu, (s. 3. lokakuuta 1984 São Paulo, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hänellä on myös Italian kansalaisuus.
Palkki (heraldiikka)
thumb|150px|Hopeakentässä punainen palkki thumb|150px|Hopeakentässä punainen vastapalkki Palkki on heraldinen airutkuvio, joka kulkee kilven oikeasta yläkulmasta vasempaan alakulmaan. Tyypillisesti palkin leveys on noin kolmasosa koko kilven leveydestä. Selkeästi kavennettua palkkia kutsutaan jänteeksi, ja jos niitä on useita lähekkäin, niistä voidaan käyttää nimitystä tyyliin kaksois-/kolmoisjänne.
Palkki yltää aina kilven reunasta reunaan; jos palkin kumpikaan pää ei yllä kilven reunaan saakka, palkkia kutsutaan irtonaiseksi tai yksinkertaisesti irtopalkiksi.
Vastapalkki on muutoin palkin kaltainen mutta suunnaltaan vastakkainen vasemmasta yläkulmasta oikeaan alakulmaan. Sen kavennettua versiota kutsutaan vastaavasti vastajänteeksi.
Daniel Davis
Daniel Davis (s. 26. marraskuuta 1945 Gurdon, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten hovimestari Nilesina Nanny-tv-sarjasta. Hän on näytellyt myös professori Moriartya sivuosaroolissa televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi.
Nils Winter
Nils Winter (s. 27. maaliskuuta 1977) on saksalainen pituushyppääjä.
Hänen ulkorataennätyksensä on 821 cm, jonka hän hyppäsi Bad Langensalzassa 11. kesäkuuta 2005. Sisäradoilla hän on hypännyt 822 cm Torinossa 8. maaliskuuta 2009 voittaessaan hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa.
Kyösti Virrankoski
Kyösti Tapio Virrankoski (s. 4. huhtikuuta 1944 Kauhava) on suomalainen entinen Euroopan parlamentin jäsen ja entinen kansanedustaja. Virrankoski oli Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan ensimmäinen varapuheenjohtaja ja toimi vuoden 2008 EU:n budjetin yleisesittelijänä. Lisäksi hän oli talousarvion valvontavaliokunnan jäsen sekä maatalousvaliokunnan varajäsen. Virrankoski on ollut Kauhavan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1973 vuoteen 2000. Hän oli valtuuston puheenjohtaja koko 1990-luvun.
Lapila
Lapila on saari Naantalissa Luonnonmaan eteläpuolella Airiston pohjoispäädyssä. Saaren pinta-ala on 3,09 neliökilometriä, ja siellä on useita vapaa-ajan asuntoja. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä. Saarella sijaitsee samanniminen kartano.
Kyösti Virrankoski
Virrankoski työskenteli Euroopan parlamentissa vuosina 1996–2009. Keskustan kansanedustajana hän toimi vuosina 1991–1995. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa. Lisäksi hän työskenteli puolustusministerin poliittisena sihteerinä vuosina 1983–1987.
Hänen vanhempansa ovat Väinö Antti Virrankoski (1906–1969) ja Impi Irja Ireene Klemola (1906–1992) Hänellä oli neljä vanhempaa sisaruksta, joista vanhin oli Lapuan toimitusjohtaja Antti Aimo Kullervo Virrankoski (1927–1993). Hänen serkkunsa oli toimittaja ja kirjailija Pertti Klemola (1939–2003).
Kyösti Virrankoski on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri ja varsinaiselta ammatiltaan matematiikan lehtori.
Lapila
Maantiede
Saaren pohjoispuolella sijaitsee Luonnonmaa ja 1,5 kilometriä koilliseen Ruissalo.
Saaressa on tulva-alttiita ranta-alueita, sekä hiekkaa pieninä laikkuina. Koska saari sijaitsee Naantaliin ja Turkuun johtavan laivaväylän varrella rannat syöpyvät tavallista voimakkaammin.
Lapilan kartano
Lapilan kartanoympäristö on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu ympäristö. Kivinen kaksikerroksinen rokokoo-ajan arkkitehtuuria edustava kartano valmistui 1700-luvulla ja sen rakennutti hovioikeudenneuvos L.A. Ekenberg vuonna 1763, Turun kaupunginarkkitehti C.F. Schröderin piirustusten mukaan. Se on yksi Suomen ensimmäisistä mansardikattoisista kartanoista. Kartanomiljööseen kuuluu myös muita rakennuksia ja ne ovat kartanoa vanhempia. Sivurakennuksia on remontoitu ja ne ovat päärakennusta paremmassa kunnossa.
Luonto
Lapilansaari sisältyy Ruissalon alueen valtakunnallisesti arvokkaaksi osoitettuun maisema-alueeseen Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa.
Luonnonsuojelulain 29 §:n mukaisesti Lapilassa on suojeltu seuraavat alueet: Ruuhimäen pähkinäpensaslehto, Lapilan keskiosan jalopuumetsiköt, Ruuhimäen jalopuumetsikkö ja Lapilan saaren keskiosan lehdot ja kalliot. Ne ovat myös maakunnallisesti arvokkaita luontokohteita.
Lapilassa on suoritettu voimakkaita metsähakkuita, jotka ovat heikentäneet muun muassa maisema-arvoja.
Maastotietokannan tulva-alueluokituksen perusteella Lapilassa on ruoikkorantaa noin kolme kilometriä.
Saarella on "Henrikin" tammi, joka on arvioitu olevan yksi Suomen suurimmista tammista.
Kyllikki Snell
Suomi Kyllikki Snell (31. joulukuuta 1891 Ruovesi – 19. joulukuuta 1972) oli suomalainen taidemaalari.
Kyllikki Snellin vanhemmat olivat tilanomistaja Gabriel Snäll (1855–1930) ja Karoliina Kallentytär Savijärvi (1856–1934). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1913–1916 ja Wili Jaeckelin johdolla Berliinissä 1923–1924. Snell osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1917 ja 1918. Snell toimi maanviljelijänä. Hän tuli 425 hehtaarin kokoisen Ruoveden Muroleen kylässä sijainneen Murolekosken tilan omistajaksi isänsä jälkeen vuonna 1930.
Eddie Money
thumb|Eddie Money esiintymässä vuonna 2008. Eddie Money (oikealta nimeltään Edward Joseph Mahoney, 21. maaliskuuta 1949 – 13. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja saksofonisti. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Two Tickets to Paradise” ja ”Baby Hold On”.
Elämä
Money kuoli 70-vuotiaana 13. syyskuuta 2019, pian sen jälkeen kun hänellä oli diagnosoitu ruokatorven syöpä.
Musiikki
Eddie Money julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 1977. Sen nimi oli Eddie Money ja se sisälsi kaksi ehkä hänen muistetuinta kappalettaan, ”Two Tickets to Paradise” ja ”Baby Hold On”. Kaiken kaikkiaan Eddie Money julkaisi 11 albumia, joista moni on myynyt kultaa tai platinaa. Eddie Moneyn musiikkityyli vaihteli pop rockin, rockin ja hard rockin välillä.
Sinfonia nro 3 (Madetoja)
Leevi Madetoja sävelsi kolmannen sinfoniansa (op. 55) vuosina 1925–1926. Neliosainen teos kestää esitettynä puolisen tuntia. Madetoja ryhtyi sävellystyöhön Ranskassa. Hänen ranskalaiseen kulttuuriin kohdistamansa ihailun on katsottu toimineen teoksen henkisenä taustana. Siihen kuitenkin kuuluu myös suomalaisittain kaihoisa Adagio-osa. Rytmiikka on Madetojan viimeiseksi jääneessä sinfoniassa erityisen rikasta sen kolmannessa ja neljännessä osassa; paikoin säveltäjä on hyödyntänyt polyrytmiikkaa, kun tasa- ja kolmijakoista musiikkia kuullaan päällekkäin sävellettynä.
Mads Christensen
Mads Christensen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Tapio Rautalammi
Tapio Rautalammi (s. 12. toukokuuta 1944 Pori) on suomalainen motocrosskuljettaja ja jääkiekkoilija. Motocrossia hän ajoi maajoukkueessa ja jääkiekkoa hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1964–1976 voittaen kaksi Suomen-mestaruutta.
Rautalammi edusti jääkiekon pääsarjaurallaan Rosenlewin Urheilijat-38:aa vuosina 1964–1967, Porin Ässiä vuosina 1967–1971 sekä vielä Forssan Palloseuraa kaudella 1975–1976. Hän pelasi pääsarjassa yhteensä 172 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 20 + 6 = 26 ja jäähymääränsä 66 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1967 ja 1971.
Zamora (Espanja)
Zamora on kaupunki Luoteis-Espanjassa samannimisessä maakunnassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella. Kaupungin asukasluku on noin 64 000 ja pinta-ala 149,28 neliökilometriä.
Zamora sijaitsee Duero-joen rannalla. Kaupungin keskiaikaisessa keskustassa on lukuisia romaanista tyylisuuntaa edustavia rakennuksia, kuten Iglesia de San Ildefonso, Iglesia de San Cipriano ja Iglesia de Santa María Magdalena. Kaupunginmuurin kolme porttia, Puerta de Doña Urraca, Puerta del Obispo ja Portillo de la Traición, ovat huomattavia.
Ilmasto
Zamorassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan keskileveysasteiden aroilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 12 °C ja keskimääräinen sademäärä 360 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 4 °C. Sateisin kuukausi on joulukuu, jolloin sataa keskimäärin noin 40 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 9 millimetriä.
Paalu (heraldiikka)
thumb|150px|Hopeakentässä punainen paalu Paalu on heraldinen airutkuvio. Tyypillisesti paalun leveys on noin kolmasosa koko kilven leveydestä. Selkeästi kavennettua paalua kutsutaan riu'uksi, ja jos niitä on useita lähekkäin, niistä voidaan käyttää nimitystä tyyliin kaksois-/kolmoisriuku.
Fernanda Machado
Fernanda Arrias Machado (s. 10. lokakuuta 1980 Maringá) on brasilialainen näyttelijä.
Paalu (heraldiikka)
Paalu yltää aina kilven reunasta reunaan; jos näin ei ole, paalua kutsutaan irtonaiseksi tai yksinkertaisesti irtopaaluksi. Mikäli paalu on kuitenkin irti vain toisesta reunastaan, se on esimerkiksi työntyvä tai nouseva.
Mikäli heraldinen kuvio on määritelty paaluittaiseksi, se on vertikaalisesti asetettu.
Rio Haryanto
Rio Haryanto (s. 22. tammikuuta 1993 Surakarta, Keski-Jaava, Indonesia) on indonesialainen rata-autoilija.
Hän kilpaili vuodet 2012–2015 GP2-sarjassa sijoittuen viimeisellä kaudellaan sarjan neljänneksi. Vuonna 2016 Haryanto kilpaili Formula 1 -sarjassa Manor Racing -tallissa.
Ura
thumb|left|Rio Haryanto [[Sepang International Circuit|Malesian GP2-kilpailussa vuonna 2012.]] Haryanto aloitti autourheilu-uransa vuonna 2008 kilpailemalla Aasian Formula Renault -sarjassa. Hän voitti kolme kilpailua ja sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2009 Haryanto kilpaili Formula BMW Pacific -sarjassa Team Meritus -tallissa voittaen sarjan mestaruuden. Hän kilpaili myös Australian F3-sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2010 Haryanto kilpaili GP3-sarjassa Manor Motorsport tiimissä. Hän voitti yhden kilpailun ja saavutti yhden kakkos ja kolmossijan. Yhteispisteissä hän sijoittui viidenneksi. Haryanto jatkoi GP3-sarjassa kaudella 2011. Hän saavutti kaksi voittoa kauden aikana ja sijoittui sarjan seitsemänneksi. Haryanto kilpaili samana vuonna myös Auto GP -sarjassa DAMS-tallissa. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan seitsemänneksi.
Kaudella 2012 Haryanto siirtyi GP2-sarjaan ajaen Carlin-tallissa. Hänestä tuli näin ollen ensimmäinen indonesialainen, joka on ajanut GP2-tasolla. Hän saavutti yhden paalupaikan ja 38 pistettä sijoittuen sarjan 14:nneksi. Vuonna 2013 Haryanto jatkoi GP2:ssa ja vaihtoi Barwa Addax Teamiin. Hän saavutti yhden kakkossijan ja 22 pistettä sijoittuen 19:nneksi. Vuonna 2014 Haryanto siirtyi Caterham Racing -talliin saavuttaen yhden kolmossijan ja 28 pistettä sijoittuen sarjan 15:nneksi. Vuonna 2015 Haryanto vaihtoi jälleen tallia ja siirtyi Campos Racing -tallin kuljettajaksi. Hän ajoi voittoon Bahrainin, Itävallan ja Britannian sprinttikilpailuissa. Hän sijoittui lopulta sarjassa neljänneksi.
Formula 1 -ura
Marraskuussa 2010 Haryanto testasi Virginin F1-autoa Abu Dhabin nuorten kuljettajien testeissä ollen historian ensimmäinen indonesialainen joka on ajanut F1-autoa. Vuonna 2015 Haryanto testasi Manorin F1-autoa Abu Dhabissa. Helmikuussa 2016 Manor-talli vahvisti Haryanton kilpakuljettajakseen kaudelle 2016. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen indonesialainen F1-kuljettaja.