cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinneret
Kinneret oli varhaisella rautakaudella noin 1100–1000 eaa. yksi Palestiinan suurimmista ja merkittävimmistä kaupungeista. Kulttuuriltaan kaupunki sijoittuu kanaanilaisen ja israelilaisen kulttuurin väliseen siirtymävaiheeseen.
Maantiede
Kinneretin kaupunki sijaitsi Ala-Galileassa Genesaretinjärven rannalla myöhempien Kapernaumin ja Magdalan kaupunkien välillä, noin 12 kilometriä pohjoiseen myöhemmästä Tiberiaasta lähellä nykyistä Tabghan kylää. Kaupungin vierestä kulki merkittävä kauppareitti, joka antiikin aikana tunnettiin nimellä Via Maris. Kaupungin korkean sijainnin vuoksi sieltä voitiin valvoa tietä sekä eteläpuolella sijaitsevaa Ginnosarin tasankoa.
Kaupunki antoi mahdollisesti nimensä Genesaretinjärvelle. Gennesaret on Kinneret-nimen kreikkalaistettu muoto. Myöhemmin järveä on kutsuttu myös Tiberiaanjärveksi etelämpänä sijaitsevan Tiberiaan mukaan.
Kinneretin arkeologisen kohteen ICS-koordinaatit ovat 200805-1252830.
Historia
Kinneretin paikalta on tehty löytöjä jo pronssikaudelta ja jonkin verran myös sitä edeltävältä ajalta. Kinneretin kaupunki perustettiin todennäköisesti rautakauden alussa vuoden 1200 eaa. jälkeen. On arveltu, että kaupungin olisivat perustaneet ja asuttaneet muista, pronssikauden lopulla tuhoutuneista kanaanilaisista kaupungeista tulleet pakolaiset levottomana aikana, jolloin asutuksen painopiste siirtyi rannikolta sisämaahan.
Apollonopolis
Apollonopolis ( tai ) tai Apollinopolis  (”Apollonin kaupunki”) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin muinaisessa Egyptissä:
Voutás
Voutás on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kántanos-Sélinon kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 57 (vuonna 2011).
Voutásin kylä sijaitsee Pelekaniótikos-joen varrella noin 68 kilometriä lounaaseen Chaniásta. Se on rakennettu noin 264 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä oli seudun vuoriston tärkeitä kyliä vielä 1970-luvulle saakka, mutta nykyisin siellä on vain vähän asukkaita. Kylän nähtävyyksiin kuuluu bysanttilaisaikainen Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko.
Voutás muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βουτά, Topikí Koinótita Voutá), johon kuuluvat varsinaisen Voutásin kylän lisäksi kylät Ágios Pávlos, Azogyrés, Chasí, Gialós, Kítyros, Kontokynígi, Livádi ja Plátanos. Näistä Gialós on suurin. Koko yhdyskunnan väkiluku on 961.
Aiemmin kylä kuului Pelekánoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kántanos-Sélinon kunnan Pelekánoksen kunnallisyksikköön.
Kinneret
Historia
pienoiskuva|vasen|Kinneretin arkeologista aluetta. pienoiskuva|vasen|Kinneretin raunioita. Kaupungin merkittävin vaihe ajoittuu varhaiselle rautakaudelle noin vuosiin 1100–1000 eaa. Tuona aikana Kinneret on ilmeisesti ollut yksi Palestiinan suurimmista kaupungeista, ja se kukoisti aikana, jolloin seudun muut keskukset olivat tuhoutuneita tai eivät olleet vielä nousseet. Israelin kuningaskunnan historiassa kaupungin loppuaika oli kuninkaiden Saul ja Daavid aikakautta. Kaupunki tuhoutui maanjäristyksessä noin vuonna 1050–950 eaa.
Luettelo Kauhavan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kauhavan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kauhavan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kauhavaan on liitetty Alahärmän, Kortesjärven ja Ylihärmän kunnat.
Kinneret
Historia
Kinneret mainitaan Vanhassa testamentissa vain kerran kaupungin nimenä. Joosuan kirjan mukaan Kinneretin kaupunki päätyi Naftalin heimon alueeseen. Septuagintassa kyseisessä kohdassa esiintyvä kreikankielinen nimimuoto on Kenereth. Muut kaupungin nimen sisältävät kohdat viittaavat Genesaretinjärveen. Siihen viitattaessa nimi esiintyy Vanhassa testamentissa yksikössä muodossa Kinneret ja monikossa muodossa Kinneroth. Uudessa testamentissa nimi esiintyy pelkästään Genesaretinjärven nimessä.
Presidenttien päivä
pienoiskuva|pysty=1.5|1890-luvulta peräisin oleva kyltti, jossa ilmoitetaan liiketoiminnan olevan tauolla presidenttien päivän kunniaksi. Presidenttien päivä (, virallinen nimi Washington’s Birthday) on yhdysvaltalainen pyhäpäivä. Sitä juhlitaan helmikuun kolmantena maanantaina. Se on yksi yhdestätoista vuosittaisesta liittovaltion vapaapäivästä.
Kinneret
Historia
Kaupungin varhaisrautakautisen suuruuden ja merkityksen huomioon ottaen on erikoista, ettei Vanha testamentti juurikaan mainitse sitä. Tämä voi kertoa siitä, että tekstit eivät ole tietoisia varhaisen rautakauden todellisesta tilanteesta, vaan heijastavat myöhäisempiä tapahtumia varhaisempaan aikaan. Raamatun ulkopuolella kaupungin nimi esiintyy egyptiläisissä lähteissä faarao Thutmosis III:n ajalta noin 1490–1436 eaa.
Kinneretin paikalla oli vain vähäisempää asutusta varhaisen rautakauden jälkeen noin 900-luvulla eaa. Tämän ansiosta kaupungin rauniot ovat säilyneet suhteellisen hyvin. Kinneretin rauniokummun ensimmäisiä tutkimuksia suoritti Paul Karge vuonna 1911. Paikka osattiin kytkeä Kinneretin kaupunkiin vuonna 1921. Tämän jälkeen paikalla on suoritettu useita arkeologisia kaivauksia. Ensimmäisiä kaivauksia suoritti Robert Köppel vuosina 1932 ja 1939. Saksalainen professori Volkmar Fritz johti kaivauksia rauniokummun laella vuosina 1982–1985 ja rinteillä vuosina 1994–2001. Vuodesta 2002 kaivauksia on jatkanut kansainvälinen tutkimusryhmä. Näihin kaivauksiin on osallistunut tutkijoita myös muun muassa Helsingin yliopistosta.
Presidenttien päivä
Historiallisesti päivänä on juhlittu erityisesti George Washingtonia sekä Abraham Lincolnia, mutta presidenttien päivänä muistellaan myös muiden Yhdysvaltain presidenttien elämää ja saavutuksia. Washingtonia ja Lincolnia pidetään yleisesti Yhdysvaltain kahtena parhaimpana presidenttinä johtuen heidän rooleistaan kansakuntaa muovanneina aikoina.
Historia
Päivää vietettiin alkujaan maan ensimmäisen presidentin George Washingtonin muistoksi joka vuosi 22. helmikuuta eli gregoriaanisen kalenterin mukaisena Washingtonin syntymäpäivänä. Päivä määrättiin liittovaltion vapaapäiväksi kongressin päätöksellä vuonna 1879 ja sitä vietettiin ensi kerran vuonna 1880. Sitä ennen liittovaltion kansallisia juhlapäiviä olivat olleet vain uudenvuodenpäivä, itsenäisyyspäivä, kiitospäivä ja joulupäivä. Kongressin vuonna 1968 hyväksymän ja vuonna 1971 voimaanastuneen lain mukaan päivää alettiin viettää helmikuun kolmantena maanantaina. Samassa yhteydessä myös useita muita juhlapäiviä siirrettiin kiinteiltä päivämääriltä maanantaille.
Kinneret
Rakennukset ja löydökset
Kinneretin kaupunki muodostui niin kutsutusta akropoliista eli yläkaupungista sekä alakaupungista. Kaupungin rauniokummun koko on noin 10 hehtaaria. Tästä noin puolet on nykyisin kaivausten käytössä. Toisen puolen täyttää israelilainen vedenpumppausasema.
Kinneret oli ympäröity kaupunginmuurilla, jonka paksuus oli noin 12 metriä. Linnoitteet olivat poikkeuksellisen suuret tuon ajan kaupungille. Kaupungissa oli hyvin suunniteltu ruutuasemakaava, jossa oli suorat kadut ja neliskulmaiset korttelit. Katujen alla oli viemärijohdot. Asemakaava ja sen suunnitelmallisuus kertovat siitä, että kaupunki muodostui suureksi suhteellisen nopeasti.
Presidenttien päivä
Historia
Vuoden 1971 muutoksen seurauksena Washingtonin syntymäpäivänä (Washington’s Birthday) tunnettu juhlapäivä ei enää voi osua Washingtonin varsinaiseen syntymäpäivään, sillä kuukauden kolmas maanantai on aina 15. ja 21. päivän välillä. Presidentti Abraham Lincolnin syntymäpäivää 12. helmikuuta oli aiemmin vietetty myös epävirallisena juhlapäivänä, ja kaksi muistopäivää sulautuivat yhteen, kun Washingtonin päivän vietto siirrettiin Lincolnin ja Washingtonin syntymäpäivien väliin. Virallisesti päivän nimeä ei ole muutettu ja se on liittovaltion lainsäädännössä edelleen nimellä Washington’s Birthday, mutta siitä on alettu käyttää yleisemmin nimeä Presidents’ Day eli presidenttien päivä, mikä viittaa joko Washingtoniin ja Lincolniin tai kaikkiin Yhdysvaltain presidentteihin. Tätä nimeä käytetään virallisenakin nimenä joissain osavaltioissa, tosin paikoin muodossa President’s Day (”presidentin päivä”).
Kinneret
Rakennukset ja löydökset
Kinneretin läheltä Horvat Kurista on löydetty myöhempi asutuspaikka, josta on tehty löytöjä roomalaiselta ja varhaisbysanttilaiselta kaudelta. Sen löytöihin lukeutuu muun muassa synagoga, joka ajoitetaan 400-luvulle jaa.
Presidenttien päivä
Historia
Yleisen harhaluulon mukaan päivän virallinen nimi olisi muutettu vuonna 1971 Washingtonin syntymäpäivästä presidenttien päiväksi silloisen presidentin Richard Nixonin määräyksestä. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
Pyhä Pancratius
thumb|Pancratiuksen patsas Neitsyt Marian syntymän kirkossa [[Vranovissa Tšekin tasavallassa.]] Pyhä Pancratius oli kristitty marttyyri, joka mestattiin Roomassa 14-vuotiaana noin vuonna 304. Hänen muistopäiväänsä vietetään katolisessa kirkossa 12. toukokuuta. Hän on lasten suojeluspyhimys.
Legendan mukaan Pancratius vangittiin keisari Diocletianuksen vainojen aikana ja häntä käskettiin uhraamaan roomalaisille jumalille. Hän kieltäytyi, vaikka keisari lupasi hänelle valtaa ja rikkauksia, joten hänet mestattiin Via Aurelian varrella 12. toukokuuta vuonna 303. Legendan mukainen kuolinaika on ristiriidassa sen kanssa, että Diocletianus ei ollut silloin Roomassa.
Paavi Symmachus rakennutti Pancratiuksen hautapaikan kohdalle basilikan, jossa säilytetään Pancratiuksen pyhäinjäännöksiä. Kun paavi Gregorius Suuri lähetti munkki Augustinuksen Britteinsaarille julistamaan kristinuskoa, tälle annettiin mukaan osa pyhäinjäännöksistä. Englantiin perustettiin paljon Pancratiuksen nimeä kantavia kirkkoja. Lontoon St Pancras Old Church on yksi Britteinsaarten vanhimmista kristillisistä palvontapaikoista. Vuonna 1868 sen viereen valmistui rautatieasema, joka on niin ikään nimetty Pyhän Pancratiuksen mukaan.
Sertab Erener
thumb|Sertab Erener & [[Demir Demirkan]] Sertab Erener (s. 4. joulukuuta 1964 Istanbul, Turkki) on turkkilainen laulaja. Hän voitti vuoden 2003 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan "Everyway That I Can".
Hän työskenteli aluksi toisen turkkilaisen tähden, Sezen Aksun, kanssa ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1992. Erener on myös esiintynyt duettona José Carrerasin ja Ricky Martinin kanssa. Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisen englanninkielisen albuminsa No Boundaries.
Hägersten-Liljeholmen
thumb|250px|Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
Aasian GP2 Abu Dhabin Grand Prix 2011
Aasian GP2 Abu Dhabin Grand Prix 2011 oli Aasian GP2-kauden 2011 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 11.–12. helmikuuta Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa.
Hägersten-Liljeholmen
Hägersten-Liljeholmen on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa (Söderort) ja siellä asuu 65 400 henkeä (vuonna 2007). Kaupunginosa-alue jakaantuu Aspuddenin, Axelsbergin, Fruängenin, Gröndalin, Hägerstenin, Hägerstensåsenin, Liljeholmenin, Midsommarkransenin, Mälarhöjdenin, Västbergan, Västertorpin, ja Årstadalin kaupunginosiin.
Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Hägerstenin ja Liljeholmenin kaupunginosa-alueet yhdistettiin.
Unto Mononen
Unto Uuno Mononen (vuoteen 1959 Uuno Unto Mononen; 23. lokakuuta 1930 Muolaa – 28. kesäkuuta 1968 Somero) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja muusikko. Yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan on tango ”Satumaa”.
Elämänvaiheet ja tuotanto
Mononen on Suomen merkittävimpiä tangosäveltäjiä Toivo Kärjen ohella. Hän opiskeli kirkkomusiikkilinjalla Turun yliopistossa mutta jätti opinnot kesken, koska hän ei mielestään oppinut siellä mitään mielekästä. Säveltäjänä hän oli itseoppinut. Mononen aloitti jo alle 20-vuotiaana musiikkiuran paikallisten tanssiyhtyeiden solistina, mutta menetti lauluäänensä epäonnistuneen kitarisaleikkauksen seurauksena. Tämän jälkeen Mononen alkoi tehdä ensimmäisiä sävellyksiään.
pienoiskuva|270px|Unto Monosen yhtye esiintymässä vuonna 1959. Vasemmalta Unto Mononen, Matti Romu, Hilkka Mononen, Lasse Santakangas, Reijo Nevaviita.
Autonomismi (tietoteoria)
Autonomismi on tietoteoreettinen lähestymistapa, jonka mukaan tietoteoria edeltää todellisuuden luonnetta koskevaa tutkimusta. Autonomistisen näkemyksen mukaan tietoteorian tulee olla autonomista suhteessa erityistieteisiin ja arkijärkeen.
Autonomismin vastakohtana voidaan nähdä tietoteoreettinen naturalismi, jonka mukaan kaikki on periaatteessa luonnontieteellisesti selitettävissä, ja myös tietoteorian on nojattava tieteen ja kokemuksen tarjoamaan tietoon.
Unto Mononen
Elämänvaiheet ja tuotanto
Ensimmäisen kerran Mononen sai myydyksi sävellyksiään levy-yhtiölle vuonna 1950. Ensimmäinen levytetty Monosen sävellys oli Pentti Halmeen esittämä valssi ”Pieni laulu”. Ensimmäisen pienen menestyksen säveltäjänä hän koki vuonna 1955. Silloin Henry Theel levytti tangon "Satumaa". Tosin tarvittiin vielä noin seitsemän vuotta lopulliseen läpimurtoon, joka oli Reijo Taipaleen (1962) tulkinta samaisesta tangosta. Monosen sävellyksistä menestyksellisimpiin kuuluvat "Satumaan" ohella "Tähdet meren yllä", "Lapin Tango", "Erottamattomat", "Kangastus", "Kaipuuni tango" (tunnetaan myös nimellä "Illan varjoon himmeään") ja "Yön hiljaisuudessa". Näistä kaksi viimeksi mainittua ovat tulleet tunnetuiksi myös toisen tunnetun somerolaisen muusikon, Rauli "Badding" Somerjoen tulkintoina. Muihin tunnettuihin Monosen sävellysten tulkkeihin kuuluu muun muassa Esko Rahkonen, jonka kanssa Mononen teki yhteistyötä 1960-luvulla. Tunnetuin Rahkosen levyttämistä Monosen tangoista on "Syvä kuin meri".
M. A. Numminen, joka oli soittanut Monosen kanssa samassa yhtyeessä rumpuja, pyysi Monoselta sävellystä tekstiinsä "Naiseni kanssa eduskuntatalon puistossa". Mononen oli vastannut tekevänsä Nummiselle kappaleen vaikka puhelinluettelosta, ja näin syntyi tunnettu humoristinen laulu.
Mononen kärsi loppuaikoinaan vakavasta alkoholiongelmasta ja kuoli itse aiheutettuun pistoolinlaukaukseen 28. kesäkuuta 1968. Luultavimmin laukaus oli vahinko, sillä Monosella oli tapana leikitellä omistamallaan pistoolilla, mutta kysymyksessä saattoi olla myös itsemurha.
Monosen sävel- ja sanakieli eroaa muiden aikalaisten teoksista. Hänen lauluissaan on omakohtaisen kokemuksen syvä sointi. Tuntuu kuin Mononen olisi tehnyt laulut itselleen eikä kuulijoilleen. Tämän vuoksi niihin on ollut helppo samaistua ja ne ovat jääneet elämään. Unto Mononen kertoi itse toimivansa säveltäjänä inspiraation varassa; melodiat vain tulivat hänelle jostakin. Elinaikanaan Mononen ehti julkaista 67 sävellystä, joista 50 oli tangoja. Scandia-levy-yhtiön sovittaja ja kapellimestari Jaakko Salo muokkasi 1960-luvulla yhdessä sanoittaja Sauvo Puhtilan (Saukki) kanssa monia Monosen tangoja esitys- ja levytyskuntoon ja jopa yhdisteli tämän sävelmäluonnoksia yhtenäisiksi kappaleiksi. Vuonna 1971 Scandia julkaisi Monosen jälkeenjääneitä sävellyksiä kokoelmana Unto Monosen muistolle. Kokoelmasta ikivihreiksi nousseita tangoja ovat "Onnen maa", "Sammunut nuotio" ja "Kukkani lumen alla".
Muistaminen ja jälkimaine
pienoiskuva|270px|Unto Monosen ja veljensä Erkin hautakivi Someron hautausmaalla. Vuonna 1971 Jukka Pakkanen kirjoitti Unto Monosesta kertovan kuunnelman Tunti kerrallaan, josta on myöhemmin muokattu myös näytelmäkäsikirjoitus. Vuonna 1999 Claes Olsson ohjasi Monosesta kertovan dokumenttielokuvan Satumaa - Unto Monosen elämä ja tangot. Elokuvassa Unto Monosen roolissa esiintyi Risto Kaskilahti.
Nanain kieli
Nanain kieli (aikaisempi nimitys goldi) on Venäjän Kaukoidässä ja Koillis-Kiinassa asuvien nanaiden puhuma tunguusilainen kieli. Kiinassa se tunnetaan nimellä heže.
Unto Mononen
Muistaminen ja jälkimaine
Monosen muistoa vaalii Someroa kotipaikkanaan pitävä Unto Mononen -yhdistys ry. Yhdistys on julkaissut muun muassa levyjä ja se julkaisee Ikkuna kadulle -nimistä lehteä. Yhdistys on myös pystyttänyt vuonna 1996 Someron keskustaan, taidetalo Aholan edustalle somerolaisen Jorma Nordmanin suunnitteleman Unto Monosen muistomerkin. Someron Jaatilassa Rankkulan omakotialueella on Monosen muistoksi nimetty Unto Monosen tie.
Nanain kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 11 900 nanaita ja 5 900 nanain kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan nanaista 44,1 % ilmoitti äidinkielekseen nanain ja 55,3 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 40,2 %.
Unto Mononen
Muistaminen ja jälkimaine
Vuodesta 2001 on somerolainen Illan varjoon himmeään ry järjestänyt Somerolla vuotuisen Somero soikoon -sävellys- ja sanoituskilpailun ja konsertin Unto Monosen ja Rauli Somerjoen kunniaksi. Monosen mukaan on nimetty myös Somerolla toimiva lavatanssiseura Monokas.
Nanain kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 12 200 nanaita ja 3 900 nanain puhujaa. 99,6 % kansasta osaa venäjää. Alueellisesti he jakautuivat seuraavasti:
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 1 300 nanain puhujaa.
Kiinassa nanaita eli heženejä laskettiin vuonna 1990 olevan 4 200 henkeä, mutta vain kourallinen heistä puhuu nanaita.
Historia ja murteet
Nanai kuuluu tunguusikielten pohjoishaaran amurilaiseen ryhmään. 1600-luvulle saakka nanait muodostivat yhtenäisen kansan, joka asui Amurin keski- ja alajuoksulla, Ussurin ja Sungarin varsilla sekä Hankajärven rannalla. Kiinan ja Venäjän välinen raja jakoi heidät kahteen kulttuuripiiriin. 1800-luvulla muodostui kiinalaistunut tazien ryhmä.
Kieli käsittää yläamurin, keskiamurin ja ala-amurin murreryhmät, jotka jakautuvat lukuisiin paikallismurteisiin. Niiden väliset erot ovat osittain syntyneet mantšun, kiinan ja evenkin kielten vaikutuksesta. Kaukaisimmat murteet ovat vain vaivoin toistensa puhujien ymmärrettävissä.
Kirjakieli
1860-luvulla venäläiset lähetyssaarnaajat loivat kyrilliseen kirjaimistoon perustuneen kirjoitusjärjestelmän, jota käytettiin uskonnollisen kirjallisuuden ja nanain kielen oppikirjojen julkaisemiseen. Tämän kirjakielen käyttö päättyi vuonna 1906. Vuonna 1928 julkaistiin kyrilliseen kirjaimistoon perustunut aapinen. Vuonna 1931 laadittiin latinalaiseen aakkostoon perustunut nanain kirjakieli, mutta jo vuonna 1936 siirryttiin jälleen kyrilliseen kirjaimistoon. Kirjakielen pohjana on keski-Amurin Naihinin murre. Nykyinen kirjaimisto hyväksyttiin vuonna 1993.
Nanaiksi ilmestyy äidinkielen oppikirjoja, kansanperinnekokoelmia sekä vähäisessä määrin alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Aikaisemmin julkaistiin myös venäjästä käännettyä kirjallisuutta. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Opettajia koulutetaan Habarovskin pedagogisessa korkeakoulussa ja Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Yhdessä piirilehdessä julkaistaan nanainkielistä sivua. Kieltä käytetään jonkin verran myös radiossa ja televisiossa.
Nykytilanne
Nykyään nanaita voidaan pitää vakavasti uhanalaisena kielenä. Aktiivisesti sitä käyttävät vain yli 50-vuotiaat. Nuoremmat sukupolvet puhuvat venäjää.
Kivisuon lampi (itäinen)
Kivisuon lampi 68653603444852 on Keski-Suomessa Joutsassa Kivisuon kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,7 metriä mpy.
Lea Valtasaari
Lea Ilona Valtasaari (o.s. Hämäläinen; 4. tammikuuta 1915 Kuopio – 10. huhtikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kemisti, jonka erikoisalaa oli polymeerikemia.
Valtasaaren vanhemmat olivat professorin arvon saanut kirurgi Martti Hämäläinen ja Katri Andersin. Valtasaari valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopiston kemian laitokselta 1942, suoritti lisensiaatin tutkinnon 1954 ja väitteli tohtoriksi 1967. Hän työskenteli vuosina 1949–1978 Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana. Valtasaarta pidettiin yhtenä Suomen johtavista asiantuntijoista polymeerikemian alalla ja hän sai kansainvälistä mainetta tutkimuksillaan selluloosan moolimassajakaumasta, konfiguraatiosta ja liukoisuudesta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa käsitteli selluloosan molekyylirakennetta.
Valtasaari oli vierailevana tutkijana Uppsalassa, Pariisissa, Mainzissa ja New Yorkissa ja esitelmöijänä useissa IUPAC-järjestön kongresseissa. Hän oli Zonta-naisjärjestön torstaikerhon aktiivijäsen.
Valtasaaren puolisona oli vuodesta 1938 virkamies ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Matti Valtasaari. Heidän lapsiaan olivat diplomaatti Jukka Valtasaari ja toimittaja Mikko Valtasaari.
Elīna Garanča
Elīna Garanča (s. 16. syyskuuta 1976 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen mezzosopraano. Hän kasvoi Riiassa ja aloitti musiikkiopintonsa Latvian musiikkiakatemiassa 1996 opettajanaan Sergei Martinov. Hän on opiskellut myös Wienissä Irina Gavrilovicin johdolla. Vuonna 1999 Garanča voitti Mirjam Helin -laulukilpailun ja 2001 pääsi loppukilpailuun arvostetussa BBC:n Singer of the World -kilpailussa. Oopperauransa Garanča aloitti 1998 Bukarestin kansallisoopperassa Donizetin Anna Bolenan Giovannana.
Mother (pelisarja)
Mother on japanilainen roolipelisarja, jonka on luonut ja käsikirjoittanut Shigesato Itoi. Sarjan pelit ovat tunnettu huumoristaan, omaperäisyydestään ja muiden roolipelien parodisoinnista. Sarjasta on julkaistu kolme osaa, joista viimeistä ei ole toistaiseksi julkaistu Japanin ulkopuolella. Pelien julkaisijana on toiminut Nintendo.
Elīna Garanča
Garančan ohjelmistossa on oopperan lisäksi myös Schubertin, Brahmsin, Rahmaninovin, Fallan, Bergin, Respighin ja Sibeliuksen liedejä sekä Mozartin, Bachin, Beethovenin ja Rossinin hengellistä musiikkia.
Mother (pelisarja)
MOTHER-pelien viholliset ovat muista roolipeleistä varsin poikkeavia, sillä ne vaihtelevat avaruusolioista hippeihin. Taisteluaseina käytetään hyvin arkisia esineitä, kuten paistinpannua tai pesäpallomailaa. Eräät hahmot voivat myös käyttää niin kutsuttuja PSI-voimia, jotka koostuvat sekä parantavista, vahingoittavista että statukseen vaikuttavista kyvyistä. Voimien käyttämiseen tarvitaan tietynlaisia pisteitä, joita voidaan nostaa uudelleen esimerkiksi esineiden avulla.
Historia
Pelisarja sai alkunsa sen jälkeen kun Itoi oli esittänyt ideansa nykyaikaan sijoittuvasta roolipelistä Shigeru Miyamotolle vieraillessaan Nintendon luona muilla asioilla. Miyamoto piti ideaa lupaavana, mutta vaati kuitenkin että Itoi keventäisi muita työtehtäviään ensin. Itoi suostui ja kasasi ryhmän tekemään työtä pelin parissa Ichikawassa, Chiban prefektuurissa. Tästä pelistä tuli Mother. Itoi käsikirjoitti pelin kokonaan. Sen kehitti Ape ja Nintendo julkaisi sen 27. heinäkuuta 1989 Japanissa Famicom-konsolille.
Jatko-osan Mother 2 kehitystyö kesti yhteensä viisi vuotta, ylittäen aikataulunsa useaan otteeseen. Kehitystyö oli suurissa vaikeuksissa ennen kuin tuottaja Satoru Iwata liittyi tiimiin ja onnistui pelastamaan pelin. Pelin kehittivät Ape ja HAL ja Nintendo julkaisi sen Super Famicom-konsolille 27. elokuuta 1994. Peli lokalisoitiin englannin kielelle Pohjois-Amerikan markkinoita varten nimellä EarthBound.
Mother 3 -pelin kehitystyö Nintendo 64 -konsolille julkistettiin vuonna 1996, mutta myöhemmin vuonna 2000 kehitystyö ilmoitettiin keskeytetyksi. Lopulta projekti kuitenkin virvoitettiin Game Boy Advance -pelinä. Asia julkistettiin, kun sarjan luoja Shigesato Itoi mainitsi asiasta Mother 1+2 kokoelman, joka sisälsi sovitukset sarjan aiemmista osista samaiselle käsikonsolille, televisiomainoksessa vuonna 2003. Pelin kehittivät HAL ja Brownie Brown ja Nintendo julkaisi sen Game Boy Advancelle 20. huhtikuuta 2006 Japanissa.
Itoin mukaan sarjalle ei ole tulossa neljättä osaa.
Rinkeby-Kista
Rinkeby-Kista on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa-alueista. Se sijaitsee Tukholman länsiosassa (västerort). Rinkeby-Kistassa on yli 45 000 asukasta. Kaupunginosa-alue jakaantuu edelleen seuraaviin kaupunginosiin: Rinkeby, Akalla, Husby, Kista ja Hansta.
Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Rinkebyn ja Kistan kaupunginosa-alueet yhdistyivät toisiinsa.
Kuolinsoitto
Kuolinsoitto tarkoittaa kirkonkellojen soittoa seurakuntalaisen kuoltua tai hänen hautajaistensa yhteydessä. Sitä kutsutaan myös kuolinkelloiksi, aiemmin myös ruumiskelloiksi, ruumiinkelloiksi tai sielunkelloiksi.
Nykyiset kuolinsoitot
Eri tilanteissa kirkon kelloja soitetaan eri tavoin ja eri kelloilla. Kuolemaan liittyvät kellonsoitot vaihtelevat seurakunnittain. Tavallisimpia kuolinsoittoja ovat:
Eräs huomattavimpia kuolinsoittoja nyky-Suomessa oli presidentti Kekkosen hautajaisten yhteydessä 7. syyskuuta 1986 tapahtunut kaikkien Helsingin kirkkojen yhtaikainen kuolinsoitto, joka toteutettiin silloin, kun hautaussaatto kulki Helsingin halki Tuomiokirkolta Hietaniemeen. Soitolla korvattiin presidentin hautajaisiin normaalisti kuuluvat kunnialaukaukset, koska haluttiin korostaa sitä, että presidentti Kekkonen oli ollut erityisesti rauhanpoliitikko.
Perinne toistui yllättäen presidentti Koiviston hautajaisissa vuonna 2017.
Katolisen ajan historiaa
Kellojen käyttö uskonnollisissa menoissa on vanha, monien uskontojen käyttämä tapa. Katolisessa Euroopassa varsinaiset kirkonkellot tulivat yleiseen käyttöön 500-luvulta alkaen. Ortodokseilla niiden käyttöönotto ajoittuu 800-luvun lopulle. Ruotsista on varhaisin tieto kelloista 800-luvulta. Ilmeisesti 1100-luvulta lähtien kaikissa Ruotsin kirkoissa on ollut kello. Maakuntalakien mukaan 1200-luvun alkupuolella kellolla ilmoitettiin syntymästä ja kuolemasta.
Ruotsin kuolinsoitoista vanhin lienee vainajaa kirkolle tuotaessa soitettu hautaussoitto. Välittömästi kuoleman jälkeen soitettiin sielunsoitto, josta kiireen vuoksi huolehtivat usein omaiset. Myöhään illalla tai yöllä kuolleille soitettiin seuraavana aamuna.
Vainajan muistoksi (muistosoitto, jälkimuistosoitot) voitiin soittaa myös viikon (viikkosoitto), kuukauden (kuukausisoitto) ja vuoden kuluttua kuolemasta. Kaikille vainajille soitettiin katolisessa kirkossa marraskuun toisena päivänä, vainajien päivänä, usein vielä sen aattona ja edeltävänä yönäkin.
Kirkoissa oli myös pieniä käsikelloja, joita käytettiin myös kauempana kirkolta. Kansanuskomuksen mukaan nämä kellot hautaussaatossa torjuivat pahoja henkiä.
Suomessa kuolinsoitto lienee soitettu samalla tavoin. Ainakin 1500-luvulla soitettiin kelloja, kun vainajaa siirrettiin kirkkoon ja kirkosta haudalle. Myös vainajan muistoksi soitettiin.
Uskonpuhdistus 1500-luvulla ei muuttanut kellonsoittoa, vaan vaikutti soiton teologiseen tulkintaan. Sanomakellot oli vain tiedonanto kuolemasta, ei enää kutsu esirukoukseen vainajan puolesta.
Kuningassoitot
Jälkimuistosoitot poistettiin vuoden 1571 kirkkojärjestyksessä, mutta Ruotsissa aloitettiin eurooppalaiseen tapaan kuolinsoitot kuninkaille, niin sanotut kuningassoitot. Nämä soitot olivat laajennettuja sanomakelloja, joille oli tyypillistä soiton laajeneminen vuosisadan loppua kohti.
Kustaa Vaasan toisen puolison, kuningatar Margareeta Leijonhufvudin kuolema vuonna 1551 ilmoitettiin kellonsoitolla valtakunnan kaikissa kirkoissa. Kelloja soitettiin keskipäivästä iltaan vuonna 1560 Kustaa Vaasan kuoleman johdosta. Lisäksi soitettiin kahdeksan päivää ennen ja jälkeen hautajaisia. Eerik XIV:n kuoleman johdosta soitettiin kahdeksan päivää vuonna 1577. Juhana III:n puolisolle Katariina Jagellonicalle soitettiin 30 päivää vuonna 1583. Kun Kaarle IX:n toinen puoliso, leskikuningatar Kristiina Holstein-Gottoppilainen vuonna 1625 kuoli, soitettiin Helsinginkin kirkon kelloja kaksi tuntia päivässä kuukauden ajan.
Kuningassoitto aloitettiin 1600-luvulla heti käskykirjeen saavuttua ja sitä jatkettiin niin kauan kuin vainaja oli hautaamatta. Vuosisadan alkupuolella soitettiin tunti aamupäivällä ja tunti iltapäivällä, vuoden 1655 jälkeen soitto alkoi kello 12 ja kesti vain yhden tunnin.
Paitsi että kuningassoitto rasitti soittajia, se rasitti myös kirkonkelloja. Euran kirkonkello halkesi vuonna 1645, kun sillä soitettiin Kustaa II Adolfin sielunsoittoa. Samoin kävi Akaassa Kaarle IX:n soitossa vuonna 1611.
Kuningassoitto oli usein melkoinen työ, koska kuninkaan kuoleman ja hautaamisen välinen aika saattoi olla pitkä. Kuningas Kaarle IX:lle soitettiin 136 päivää vuonna 1611. Kustaa II Adolfille 365 päivää ja Kaarle X Kustaalle 158 päivää vuonna 1660. Kaarle XI:n puolisolle Ulriika Eleonoora vanhemmalle soitettiin vuonna 1693 124 päivää.
Aatelissoitto
Aatelistokin alkoi vaatia itselleen tavallista kansaa enemmän kuolinsoittoa. Suomen ensimmäinen aatelissoitto lienee ollut vuonna 1598, kun Klaus Flemingille soitettiin Turussa seitsemänä päivänä. Aatelissoiton yksi soitto kesti yleensä puoli tuntia, mutta se voi kestää vain yhden neljännestunnin tai koko tunnin.
Vuonna 1616 sotamarsalkka Evert Kaarlenpoika Hornille soitettiin viisi soittoa. Ruotsissa soitettiin vuonna 1602 drotsi Niilo Gyllenstiernalle hänen läänityksensä kaikissa kirkoissa. Vuonna 1642 valtakunnan drotsi ansaitsi 15 soittoa, valtaneuvokselle 7 oli sopiva soittojen määrä.
Piispansoitto
Piispansoitot alkoivat pian aatelisoittojen jälkeen. Piispalle soitettiin kaikissa hiippakunnan kirkoissa tavallisesti 3–4 päivänä. Turussa soitettiin vuonna 1625 piispa Ericus Erici Sorolaiselle 11 soittoa ja vuonna 1631 hänen leskelleen 14 soittoa. Koska piispansoittoja vastustettiin, ne kiellettiin kokonaan vuonna 1709.
Myös papille soitettiin Suomessa erikoissoittoja. Ensimmäisen kerran näin tapahtui vuonna 1616 viiden soiton verran. Papinsoitoista ei vain juuri ole tietoja, sillä ne olivat ilmaisia eikä niitä siksi merkitty tilikirjoihin.
Myös Suomen porvareille ja varakkaille talollisille soitettiin tavallista kansaa enemmän, yleensä maksukyvyn mukaan.
Soittomaksu
Kallein oli kolme soittoa suurilla kelloilla. Myös yksi suurten kellojen soitto, soitto Pyhän Neitsyen kelloilla ja soitto sunnuntaikelloilla oli hinnoiteltu. Sen sijaan soitto pienillä kelloilla oli ilmainen ja siksi hyvin yleinen. Jos hautaus suoritettiin ilmaiseksi, kuten erään ruttoon kuolleen naisen hautauksesta tiedetään, ei tällöin soitettu edes pieniä kelloja.
Viipurin tuomiokirkon vuoden 1651 maksusäännön mukaan tavalliselle vainajalle soitetaan kolme soittoa: sielunsoitto, hautaussoitto ja kiitoskellot saarnan jälkeen. Aatelisille soitettiin niin monta soittoa kuin omaiset halusivat maksaa. Yhden soiton pituus oli tavallisesti noin puoli tuntia.
Maksuja kiertääkseen omaiset saattoivat joskus soittaa kuolemasta ilmoittavat sanomakellot kertomatta asiasta ennalta kirkon henkilökunnalle. Soiton maksullisuuden vuoksi moni varmaan matkasi hautaan ilman kellojen ääntä, vaikka kirkkolain henki oli se, että kaikille pitäisi soittaa. Tosin myös joissakin seurakunnissa sai kolme puolen tunnin soittoa ilmaiseksi yhteisin varoin hankitulla kirkonkellolla.
Kefotaksiimi
Kefotaksiimi (C16H17S2N5O7) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina useiden bakteeri-infektioiden hoitoon. Kefotaksiimi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Kefotaksiimi kuuluu niin kutsuttuihin kolmannen sukupolven kefalosporiineihin. Muiden tämän lääkeaineryhmän lääkkeiden tavoin sen antibioottinen teho perustuu bakteerien soluseinän synteesin estoon. Yhdiste tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin esimerkiksi kolibakteeriin, Salmonella-bakteereihin ja Haemophilus-suvun lajeihin. Kefotaksiimin teho grampositiivisiin bakteereihin on heikompi. Se vaikuttaa streptokokkeihin ja stafylokokkeihin lukuun ottamatta MRSA-kantoja. Kefotaksiimia käytetään hoidettaessa peritoniittia, keuhkokuumetta, bakteerin aiheuttamaa aivokalvontulehdusta tai virtsatieinfektioita.
Haittavaikutukset
Kefotaksiimi voi aiheuttaa haittavaikutuksina ripulia, huonovointisuutta ja oksentamista. Myös allergisia oireita kuten ihottumaa ja harvoin anemiaa esiintyy.
Valmistus
Kefotaksiimin synteesin keskeinen välituote on 2-(2-amino-4-tiatsolyyli)-2-metoksi-iminoetikkahappo, jota valmistetaan kuusivaiheisella synteesillä lähtien etyyliasetoasetaatista. Tämä välituote reagoi 7-amino-3-asetoksimetyylikefalosporiinihapon kanssa ja viimeinen vaihe on reaktio muurahaishapon kanssa.
Petteri Lax
thumb|Petteri Lax [[Paavo Nurmi Games|Paavo Nurmen kisoissa 2009]] Petteri Juhani Lax (s. 12. lokakuuta 1985 Huittinen) on suomalainen pituushyppääjä, joka edusti urallaan Lauttakylän Lujaa. Nuorempana hän harrasti myös kolmiloikkaa ja kymmenottelua.
Lax saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Debrecenissä vuonna 2007 tuloksella 789. Saman ikäluokan Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän oli vuonna 2006 toinen hypättyään 756. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, EM-hallikisoissa Birminghamissa 2007 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 770 ja samoin kävi myös Torinossa 2009, tällä kertaa tuloksella 792. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 796 cm. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 743 cm.
Petterin isä Kari-Pekka Lax voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden vuonna 1981. Hänen veljensä Mikael Lax on salibandyn SM-liigapelaaja ja serkkunsa Matti ja Mikko Oivanen ovat maajoukkuelentopalloilijoita.
Kaudella 2016–2017 Lax pelasi lentopalloa maan toiseksi korkeimmalla tasolla ykkössarjassa Loimaan Jankon riveissä.
Enskede-Årsta-Vantör
thumb|250px|Enskede-Årsta-Vantörin kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
Enskede-Årsta-Vantör on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa-alueista. Se sijaitsee Tukholman eteläosassa (Söderort) ja siellä on noin 85 000 asukasta. Kaupunginosa-alue jakaantuu edelleen seuraaviin kaupunginosiin: Bandhagen, Dalen, Enskedefältet, Enskede Gård, Gamla Enskede, Hagsätra, Högdalen, Johanneshov, Rågsved, Stureby, Årsta, Örby ja Östberga.
Enskede-Årsta-Vantör muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Enskede-Årstan ja Vantörin kaupunginosa-alueet yhdistyivät toisiinsa.
Antaiopolis
Antaiopolis (, myös tai, ) eli Tjebu  tai Djew-ka  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja kuului Antaiopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Maantiede
Antaiopoliin kaupunki sijaitsi Niilin itärannalla suunnilleen pohjoisenpuoleisen Lykopoliin ja etelänpuoleisen Panopoliin puolivälissä. Joen toisella puolella kaupungin kohdalla sijaitsivat muun muassa Apollonopolis Heptakomias Mikra ja Afroditopolis. Nykyisin kaupungin paikka tunnetaan nimellä Qau el-Kebir (Qaw el Kebir).
pienoiskuva|vasen|upright=0.68|Nomarkki eli nomoksen päällikkö Wahkan patsas Antaiopoliista, n. 1760 eaa.
Historia
Egyptiläisessä mytologiassa Antaiopoliin läheinen tasanko oli Isiksen ja Sethin (Tyfonin) taistelukenttä, kun Isis kosti miehensä ja veljensä Osiriksen surman. Kaupungissa palvottiin myös Nemty-jumalaa, joka tunnettiin kreikaksi nimellä Antaios, vaikkakin kyseessä ei välttämättä ollut kreikkalaisen mytologian muutoin tuntema Antaios. Antaioksen kultti oli libyalaista alkuperää.
Kaupunki oli olemassa edelleen kreikkalais-roomalaisella kaudella. Sen asukkaasta käytettiin etnonyymiä Antaiopolitēs. Varhaisella kristillisellä kaudella Antaiopolis toimi piispanistuimena. 600-luvulla se oli arkkipiispanistuin, ja sen arkkipiispa johti kahdeksaa muuta piispaa.
Rakennukset ja löydökset
Antaiopoliissa oli Antaiokselle omistettu temppeli, josta on löydetty joitakin osia. Sitä ilmeisesti laajennettiin hellenistisellä kaudella, sillä yhdestä temppelin kivestä on löydetty kuningas Ptolemaios IV:n ja kuningatar Arsinoe III:n nimet. Muslimiaikana temppelin kiviä käytettiin uudelleen Ibrahim Paššan palatsin rakentamiseen. Temppelistä oli enemmän pystyssä vielä 1800-luvulla.
Laitilan seurakunta
Laitilan seurakunta on Laitilan kaupungissa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Historia
Laitilan seurakunta perustettiin 1400-luvun puolivälissä. Siitä ovat myöhemmin eronneet Pyhämaan, Hinnerjoen ja Kodisjoen seurakunnat.
Vuoden 1926 alussa Laitilan seurakunnalla oli 9 524 jäsentä. Vuonna 1929 jäseniä oli 9 639. Rippikoululaisia oli 190 ja kinkerikuntia 26. Seurakunnan kirkkokuoroon kuului 30 henkeä. Vuoden 1943 alkuun mennessä jäsenmäärä oli 9 808 henkeä. Vuoden 1946 lopussa oli jäsenmäärä noussut 10 039 henkeen. Vuonna 1953 seurakunnan jäsenmäärä oli 10 777. Tällöin mainitaan seurakunnassa olleen sen pohjoisosassa rukoilevaisuuden, eteläosassa evankelisen herätysliikkeen kannatusta. Vuonna 1968 seurakunnan jäsenmäärä oli laskenut 9 698 henkeen. Seurakunnan väestö oli pääosin maatalousväestöä. Kinkeripiirejä oli 25. Seurakunnassa mainitaan seurakunnassa olleen sekä rukoilevaisuuden että vähän myös evankelisen herätysliikkeen kannatusta. Kirkkokuorossa oli 40 jäsentä.
Nestori Eskola (kauppaneuvos)
Eskolan vanhemmat olivat ratamestari Erik Eskola ja Maria Bärlund ja puoliso vuodesta 1904 Johanna (Hanna) Magdalena Laurin. Kauppaneuvos Jouko Eskola oli heidän poikansa. Nestori Eskola kävi kauppakoulun Oulussa 1894–1895 ja työskenteli rautakaupan apulaisena Vaasassa 1890–1894, kauppaedustajana 1897–1908, prokuristina 1909–1910 ja voinvientiliikkeen konttoristina Oulussa 1896 ja Härmässä 1897. Teräs-rautakauppayhtiön toimitusjohtaja hän oli yli 40 vuotta, vuodesta 1910 vuoteen 1951. Eskola oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen 1916–1925 ja 1928–1931 sekä Suomalaisen puolueen Vaasan paikallisyhdistyksen puheenjohtaja 1911–1915. Hänellä oli useita luottamustoimia rautakauppa-alalla ja Vaasassa, kauppaneuvoksen arvon hän sai 1928. Hänen Väinö Erkkilän, Antti Hautalan ja Frithiof Tikanojan kanssa perustamansa yritys on nykyään tunnettu suomalainen polkupyörien valmistaja, mutta menestyi hyvin myös itsenäisenä, valtakunnallisena rauta- ja rakennusalan, urheiluvälinekaupan ja vesi- ja lämpöjohtojen asennusten yrityksenä. Laajimmillaan yrityksellä oli neljäkymmentä toimipistettä Suomessa.
Halli (eläin)
Halli  eli harmaahylje (Halichoerus grypus) on suurikokoinen hyljelaji, jota tavataan Pohjois-Atlantin läntisten ja itäisten rannikkojen läheisyydessä sekä Itämeressä. Itämeren hallien katsotaan kuuluvan omaan alalajiin H. grypus macrorhynchus (aiemmin H. grypus balticus). Uros saattaa olla 2,5–3,3 metriä pitkä ja painaa jopa 300 kg. Naaraat ovat tavallisesti pienempiä, 1,6–2 metrin pituisia ja 100–150 kg:n painoisia. Hallin poikasta kutsutaan kuutiksi, ja se on syntyessään valkoinen. Emolla ja poikasella on vahva suhde, joka syntyy ensimmäisen vuorokauden aikana. Jos poikanen eksyy emostaan, ja sidettä ei synny, niin emo hylkää poikasensa. Hallin pääravintoa ovat kalat.
Kanta Itämerellä
Itämerellä esiintyvän alalajin kanta on arvioitu noin 26 000 yksilön suuruiseksi. Halli voi Itämeressä hyvin ja kanta lienee viime vuosina kasvanut noin kymmenen prosenttia vuodessa. 1900-luvun alussa kanta on joidenkin arvioiden mukaan ollut vieläkin suurempi. Tuolloin laji oli tavallinen myös meren eteläosissa. Kanta romahti vain muutaman tuhannen kokoiseksi tapporahan kannustaman pyynnin ja ympäristömyrkkyjen aiheuttamien lisääntymishäiriöiden takia. Suomessa halli luokiteltiin vuonna 2000 silmälläpidettäväksi ja vuonna 2010 elinvoimaiseksi.
Harmaahylkeiden kannalta on ratkaisevan tärkeää, että niillä on sopivia makoilupaikkoja, joissa ne saavat olla rauhassa. Tällaisia ”makuupaikkoja” olivat aiemmin pääasiassa suurikiviset rannikkoalueet, jotka ovat vähentyneet siirtolohkareiden merestä ottamisen sekä satamapaikkojen ja kivisuojavallien rakentamisen myötä. Nykyään hallien suosimia makoilupaikkoja ovat ulkoluodot, hiekkasärkät ja käyttämättömät rantaosuudet (esim. Saksan Vorpommersche Boddenlandschaftin kansallispuiston ydinalueella). Itämeren harmaahylkeen esiintymistiheys riippuu todennäköisesti muiden tekijöiden ohella myös jääpeitteen suuruudesta. Vedessä niiden esiintymistiheys riippuu luonnollisesti käytettävissä olevan ravinnon määrästä.
Halleja on eniten näkyvillä touko-kesäkuun vaihteessa karvanvaihdon aikaan, jolloin ne makaavat uloimmilla luodoilla isoina ryhminä. Yhdellä luodolla voi olla satoja halleja kylki kylkeen pakkautuneina. Suomessa näkyvissä olevat hallit lasketaan luodoilta kuvaamalla ne ilmasta.
Pyhärannan seurakunta
Pyhärannan seurakunta perustettiin vuonna 1688 Pyhämaan seurakuntaan kuuluneena Rohdainen -nimisenä kappeliseurakuntana. Vuonna 1782 se muutettiin itsenäiseksi seurakunnaksi ja Pyhämaa siihen kuuluneeksi kappeliseurakunnaksi. Vuonna 1908 myös Pyhämaa muutettiin jälleen itsenäiseksi seurakunnaksi, ja samalla Rohdaisten seurakunnan nimi muutettiin Pyhärannaksi.
Halli (eläin)
Pyynti
Halli on Suomessa riistaeläin. Harmaahylkeen metsästykseen ei enää edellytetä pyyntilupaa, vaan harmaahyljettä voidaan metsästää metsästysaikana alueellisen kiintiön puitteissa. Alueellisen kiintiön vahvistaa maa- ja metsätalousministeriö Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tuottaman kanta-arvion pohjalta. Vuosittaisen kiintiön täyttymistä seurataan saaliin ilmoitusvelvollisuudella. Jos kiintiö täyttyy ennen metsästysvuoden päättymistä, Suomen riistakeskus määrää metsästyksen päättymään. Suomi myönsi metsästyskaudelle 2004–2005 635 pyyntilupaa ja Ahvenanmaa (jossa on oma metsästyslainsäädäntönsä) 350 lupaa. Lisäksi halleja pyydetään Ruotsissa (170 lupaa), mutta Venäjä ja Viro eivät toistaiseksi ole aloittaneet hallinpyyntiä.
Laura Kelly
Laura Kelly (s. 24. tammikuuta 1950 ) on yhdysvaltalainen terapeutti ja poliitikko, joka on vuodesta 2019 lähtien toiminut Kansasin osavaltion kuvernöörinä. Hän edustaa demokraattista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä
Kelly syntyi vuonna 1950 New Yorkissa. Perheessä oli sotilastaustaa.
Kelly on opiskellut psykologiaa Bradleyn yliopistossa, josta hän valmistui kandidaaksi vuonna 1971. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan maisterin tasolle Indianan yliopistossa Bloomingtonissa valmistuen terapeutiksi.
Valmistuttuaan Kelly on työskennellyt terapeuttina lasten terapiakeskuksessa ja sittemmin psykoterapiasta ja liikunnanopetuksesta vastaavana johtajana kansallisessa juutalaisten sairaalassa Denverissä. Vuosina 1988–2004 hän toimi Kansasin puistoista vastaavan organisaation toiminnanjohtajana.
Kelly on naimisissa Ted Daughetyn kanssa. Parilla on kaksi aikuista tytärtä.
Poliittinen ura
Ensimmäisen kerran Kelly valittiin poliittiseen luottamustehtävään vuonna 2004, kun hänet valittiin Topekan edustajaksi Kansasin osavaltion senaattiin. Hän toimi vähemmistön ryhmäpuheenjohtajana ja istui mm. sosiaali- ja terveydenhuollosta vastaavassa komitessa.
Kuvernöörinvaaleihin Kelly osallistui ensimmäistä kertaa vuonna 2018, ja hän valitsi varakuvernööriehdokkaakseen toisen Kansasin senaatissa toimivan edustajan, Lynn Rogersin. Hän tuli valituksi marraskuussa 2018 saatuaan 48 % äänistä. Kelly oli ensimmäinen Kansasin kuvernööri, joka valittiin uusien kuvernöörille asetettujen pätevyysvaatimusten voimassa ollessa. Tätä ennen osavaltio ei asettanut minkäänlaisia vaatimuksia kuvernööriehdokkaille. Kelly vannoi virkavalansa 14. tammikuuta 2019.
Kelly valittiin uudelleen kuvernööriksi vuonna 2022. Tällä kertaa hänen varakuvernööriehdokkaansa oli David Toland, joka oli noussut varakuvernööriksi jo vuonna 2021, kun Rogers nimitettiin Kansasin valtiovarainministeriksi. Hänen vastaehdokkaansa oli republikaaneja edustava Derek Schmidt, Kansasin pitkäaikainen oikeusministeri.
Elon laskuoppi
Elon laskuopiksi kutsutaan Efraim Elon (1868–1932) kirjoittamaa laskennon oppikirjaa. Sitä käytettiin pitkään oppikoulujen laskuoppina, ja siitä otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Ensimmäisen painoksen nimi oli Laskuoppi alkeislaitoksia varten ja kustantaja oli Kustannusosakeyhtiö Kirja. Vuonna 1920 ilmestyneen 5. painoksen nimi on Laskuoppi etupäässä oppikouluja varten. Kirja-yhtiön fuusioiduttua WSOY:hyn 1932 kustantajaksi tuli WSOY.
Merkittäviä uudistuksia teoksen painoasuun olivat Veli Valpolan muokkaukset 24. painokseen, joka julkaistiin 1950. Siinä muutettiin asioiden esitysjärjestys senaikaisten opetussuunnitelmien mukaiseksi, uudistettiin kieliasua ja mittojen lyhennyksiä vastaamaan uudempaa kielenkäyttöä ja Suomen Akatemian Kielilautakunnan suosituksia. Esimerkiksi sana vaski korvattiin sanalla kupari. Lisäksi tilastotiedot, esimerkeissä käytetyt hinnat jne. ajanmukaistettiin. Samankaltainen, vaikkakin suppeampi ajanmukaistus tehtiin 30. painokseen vuonna 1963 rahauudistuksen takia.
Kirjan kirjoittaja Efraim Elo oli matematiikan opettaja, joka syntyi Laitilan Soukaisissa. Laitilassa on järjestetty Efraim Elo -matematiikkakilpailuja peruskoulun kuudeskuokkalaisille vuodesta 1997. Kerrotaan, että Elo vietti aikuisiällä kesiä kotitalossaan ja kävellessään Blomin puistossa valkoisessa puvussa ja hatussaan aiheutti kummeksuntaa kyläläisissä. Elo toimi Joensuun tyttölyseon rehtorina 1925–1932.
Kirja on myös antanut aiheen sanonnalle ”Elon laskuopin mukaan”, jota käytetään vahvistavana (ja samalla keventävänä) ilmauksena, kun halutaan todistella jonkin laskutoimituksen, yleensä yksinkertaisen, oikeellisuus. Vastaavanlaiseksi käsitteeksi muodostui myös kansakouluissa käytettyjen Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorin Nestor Ojalan (1864–1926) oppikirjojen mukaan ”Ojalan laskuoppi”.
Pirkkolan liikuntapuisto
Pirkkolan liikuntapuisto on Helsingin keskuspuistossa sijaitseva liikuntapaikkojen keskittymä, johon kuuluu palloilu- ja uimahalli, kuntosali sekä useita eri lajeille tarkoitettuja urheilukenttiä. Se rajoittuu lännessä Hämeenlinnanväylään, pohjoisessa Kehä I:een, idässä Pirkkolaan ja Länsi-Pakilaan ja etelässä Pirkkolantiehen.
Historia
Liikuntapuistosta järjestetyn suunnittelukilpailun voitti vuonna 1959 Kaija ja Heikki Sirenin ehdotus Sammakkomies. Rakentamisen aloittaminen kuitenkin viivästyi, sillä Helsingin kaupunki toivoi Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen sijoittuvan myös alueelle, jolloin valtio olisi osallistunut rakennuskustannuksiin. Kun laitos kuitenkin 1967 päätettiin siirtää Jyväskylän yliopistoon, oli kaupungin rakennettava liikuntapuisto yksin. Kentät valmistuivat 1965–1967 ja uima- ja palloiluhalli 1968. Se oli lähtölaukaus liikuntapuistojen kehittämiselle, joka oli 1960-luvulta lähtien keskeistä Helsingin liikuntapaikkarakentamisessa. Uima- ja palloiluhallin mittavat perusparannukset valmistuivat vuoden 2002 lopussa, minkä jälkeen uimahalli soveltui nyt myös liikuntaesteisille. Julkisivuremontti valmistui 2010.
Folsom-kulttuuri
thumb|220px|Folsomin keihäänkärki.
Folsomin ihmiset olivat ensimmäisiä jotka käyttivät keihäänheitintä eli atlatlia. .
Rahalla saa 2
Rahalla saa 2 (2012) on elokuvasarjan ”Easy Money” toinen osa. Elokuvasarjasta on myös ilmestynyt kolmas (2013) ja viimeinen tähän asti ilmestynyt elokuva. Elokuva kertoo Tukholman katujen elämästä.
Joutsjärvi (Joutsa)
Joutsjärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Kivisuon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 26 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.