cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elokuvavuosi 2017
Elokuvavuosi 2017 käsittelee vuoden 2017 aikana ensi-iltansa saaneita elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Ed Marinaro
Ed Marinaro (s. 31. maaliskuuta 1950 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja. Cornellin yliopiston joukkueessa pelannut Marinaro varattiin NFL:n vuoden 1972 varaustilaisuudessa, varaajana Minnesota Vikings. Marinaro pelasi ammattilaisena kuusi kautta, kunnes joutui lopettamaan uransa jalkavamman takia. Marinaro pääsi College Football Hall of Fameen vuonna 1991. Jalkapallouransa jälkeen Marinaro muutti Los Angelesiin ja ryhtyi näyttelijäksi. Hän on näytellyt muun muassa Hill Street Blues -televisiosarjassa Joe Coffeyn roolissa vuosina 1981–1987.
Jonathan Téhoué
Jonathan Téhoué (s. 3. elokuuta 1984) on ranskalainen jalkapallohyökkääjä. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Belgiassa ja Turkissa ja siirtyi vuonna 2009 englantilaiseen ykkösliigaseuraan Leyton Orientiin, jossa hän pelasi kahden ja puolen kauden aikana 62 liigaottelua ja teki niissä 12 maalia. Maaliskuussa 2012 hänet lainattiin yhtä sarjatasoa alempana pelaavaan Swindon Towniin.
Zia Mohiuddin Dagar
Zia Mohiuddin Dagar (1929 Udaipur, Rajasthan – 1990) oli intialainen rudra vinan soittaja.
Dagar syntyi dhrupadperinnettä vaalineeseen muusikkosukuun. Hänen isänsä Ziauddin Dagar toimi hovimuusikkona Udaipurissa. Hänen isoisänsä oli Zakiruddin Khan. Hän kuului Dagar gharanan eli Dagarien koulukunnan yhdeksänteentoista sukupolveen. Hänen veljensä oli Zia Fariduddin Dagar, ja Moinuddin sekä Aminuddin Dagar olivat hänen serkkujaan. Zia Mohiuddin Dagar sai opetusta isältään. Vuonna 1968 hän teki ensimmäisen levytyksensä itse suunnittelemallaan rudra vinalla. Sen rakentamista ennen hän oli toiminut sitaristina.
Dagar teki yhteistyötä muiden muassa Zia Fariduddin Dagarin, Aminuddin Dagarin ja Taranath Raon kanssa. Suurilta osin hänen ansiotaan oli rudra vinan elvyttäminen solistisena konserttisoittimena. Zia Mohiuddin Dagarin oppilaiden joukossa oli hänen poikansa Bahauddin Dagar. Hänellä oli myös ulkomaalaisia oppilaita.
Salmijärvi (Mänttä-Vilppula, Suluslahti)
Salmijärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Suluslahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,6 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,4 metriä mpy.
Lakko (täsmennyssivu)
Lakko voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Löytty (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 150,3 metriä mpy.
Claraboia
Claraboia on portugalilaisen kirjailijan José Saramagon vuonna 1953 kirjoittama kirja. Teos jäi vuosikymmeniksi kustantajan arkistoihin, ja Saramago vaikeni sen olemassaolosta. Lokakuussa 2011 José Saramagon säätiö ilmoitti kirjan julkaisemisesta postuumisti. Teos ilmestyi puolivälissä lokakuuta 2011 runsaan vuoden kuluttua kirjailijan kuolemasta. Teos on käännetty useille kielille.
Teos kertoo talosta, jossa on kattoikkuna, ja talon asukkaista. Teos oli itse asiassa Saramagon toinen kirja. Esikoisteos Terra do Pecado oli ilmestynyt 1947. Sen jälkeen Saramago vaikeni yli 20 vuodeksi. Kun Saramago 1980-luvulla oli jo maineikas kirjailija, kustantaja otti häneen yhteyttä ehdottaen kirjan julkaisua. Saramago ei kuitenkaan halunnut enää nähdä teosta julkaistuna elinaikanaan ja jätti päätöksenteon perillisilleen hänen kuolemansa jälkeen.
Tarina etenee näiden hahmojen kautta. Saramagon kirja kuvastaa ihmisen käyttäytymistä ja sen vaikutusta yhteiskuntaan.
Chikuma (1911)
Chikuma oli keisarillisen Japanin laivaston toukokuussa 1911 valmistunut Chikuma-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Sasebon laivastontelakalta osana vuoden 1907 hankintoja. Sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1909, ja alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1911. Se valmistui 17. toukokuuta 1912.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1931. Hylky nimettiin Hai Kan No. 3:ksi
Yao
Yao on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa aivan Osakan kaakkoispuolella. Kaupungissa on 268 013 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 41,72 neliökilometriä. Yao on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Yao sai kaupunkioikeudet vuonna 1948. Se on kasvanut voimakkaasti Osakan asuinlähiönä ja kehittynyt viereisen Higashiōsakan tavoin tavaranvalmistuksen (monozukuri) kaupunkina, jossa toimii paljon pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Yaossa tuotetaan esimerkiksi metalliesineitä ja elektroniikkaa. Kaupunki tunnetaan Kawachi-ondo-lauluperinteestä ja sitä juhlistavasta, elokuisin järjestettävästä Kawachi-ondo-festivaalista. Yaoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Yamatoji-linja, Kintetsu-rautateiden Osaka-linja, Shigi-linja ja Nishi-Shigin funikulaari sekä Osakan metron Tanimachi-linja.
Tone (täsmennyssivu)
Tone voi tarkoittaa seuraavia:
Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous
Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous oli Lapuan Seurahuoneella 1. joulukuuta 1929 järjestetty kokous, jossa käytännössä perustettiin antikommunistinen ja oikeistoradikaali lapuanliike. Kansalaiskokous oli lapuanliikkeen keulakuvaksi ja johtajaksi nousseen Vihtori Kosolan läpimurto suomalaiseen poliittiseen julkisuuteen.
Kokouksessa vaadittiin kommunistisen toiminnan kitkemistä Suomesta ja päätettiin lähettää Helsinkiin kansalaislähetystö vaatimaan eduskunnalta ja hallitukselta toimia. Toiminta johtikin ensimmäisiin näkyviin tuloksiin jo joulukuussa 1929 kun yhdistyslakiin tehtiin muutoksia.
Taustaa: Lapuan haastejuhlat
pienoiskuva|Lapuan työväentalo kuvattuna vuonna 1930. Vuoden 1929 lopussa ilmapiiri Suomessa oli kiristynyt ja oikeistoradikaalin kansanliikkeen syntyyn tarvittiin vain laukaiseva tekijä, jonka tarjosi vasemmisto. Neuvostoliiton Komitern julisti avoimen maailmanlaajuisen taistelun alkaneeksi. Suomessa kehotusta seurasivat Suomen kommunistisen nuorisoliiton jäsenet. Nuorisoliitto vei toiminnan myös Etelä-Pohjanmaalle. Kommunistinen Lapuan Nuorten Työläisten Opintoyhdistys järjesti SKP:n Vaasan päämajan toimeksiannosta 23.–24. marraskuuta 1929 Lapuan haastejuhlat, jonka ohjelmistossa pilkattiin Mannerheimia, itsenäistä Suomea ja kristillisiä arvoja.
24. marraskuuta noin tuhat ihmistä ympäröi työväentalon Vihtori Kosolan johdolla. Saartajat marssivat taloon sisälle ja julistivat miten ”Täällä on jo tarpeeksi pilkattu Jumalaa, harjoitettu maanpetoksellista toimintaa ja halvennettu isänmaata, nyt se leikki loppuu tähän kerta kaikkiaan!” Kommunistien punaiset paidat riisuttiin väkivalloin. Paikalle saapunut kansanedustaja Emil Tabell ajettiin ulos talosta. Välikohtaus muuttui pahoinpitelyiksi, mutta suuremmalta väkivallalta vältyttiin, sillä vain lapualaisilla oli mukanaan aseita. Kommunistit ajettiin pois Lapualta ja tapahtumapaikka työväentalo naulattiin kiinni.
Tapahtumaa ei juuri noteerattu ennen kuin lapuanliikkeen ydinrenkaaseen kuulunut nimismies Yrjö Nikula ryhtyi kertomaan siitä lehdistölle. Helsingin Sanomat haastatteli Kosolaa. Toiminnan hetki oli tullut. Sekä Yhtymä Vientirauhan että Vapaussodan Rintamamiesliiton maanlaajuiset verkostot aktivoitiin järjestämään kansalaiskokouksia, joista ensimmäinen pidettiin Sortavalassa. Ympäri Suomea järjestettiin lukuisia tapaamisia, joissa oli näkyvässä roolissa teollisuuden ja talouselämän edustajia. Usein spontaanina pidetty kansannousu oli siis järjestetty ja suunniteltu, hetki oli vain tullut otolliseksi.
Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous
Verkoston aktivoinut Yhtymä Vientirauhan Lapuan asiamies maanviljelijä Kustaa Tiitu otti yhteyttä sanomalehti Ilkan päätoimittajaan Artturi Leinoseen, josta tuli myöhemmin yksi lapuanliikkeen alkuvaiheen keskeisistä hahmoista. Ilkassa ja Vaasa-lehdessä julkaistiin ilmoitus: "Etelä-Pohjanmaan käsittävä kansalaiskokous Lapuan Seurahuoneella ensi sunnuntaina joulukuun 1. päivänä alkaen kello 13. Kokouksen käsiteltäväksi esitetään kommunistien yhä yltyvä kiihotustoiminta. Joukko lapualaisia".
Kansalaiskokouksen yhdeksi merkittäväksi puhujaksi nousi ylistarolainen herännäisjohtaja Vihtori Herttua, joka sanoi: "On vallalla itsekkäät pyyteet ja niitä eivät ymmärrä vuoden 1918 miehet. Ei eduskunta meitä pelastanut 1918, oli vain juonitteluja ja lörpöttelyjä. Kenet Jumala tahtoo hukuttaa, sen hän lyö sokeudella". Kokouksessa ilmaistiin pettymys epävakaisen sisäpoliittiseen tilanteeseen ja siihen, että puolueet, erityisesti porvaripuolueet, toistensa kanssa kilpaillessaan eivät välittäneet, minne suuntaan Suomi oli menossa. Lopulta kokous päätti yksimielisesti, että kaikki SKP:n toimintamuodot oli lakkautettava tai muuten syttyisi sisällissota. Loppulausunnossaan se ei ymmärtänyt, "miksi sananvapautta voi käyttää kaiken sen herjaamiseksi ja häpäisemiseksi, mikä Suomen kansan siveellisen ja oikeudellisen tietämisen pohja ja perustus". Lisäksi se ihmetteli, miten maanpetollisen puolueen annettiin noin vapaasti toimia kaiken sen järjestelmän purkamiseksi, mikä mahdollisti koko tämän maanpetollisen puolueen olemassaolon. Kokous antoi kuitenkin kaiken tukensa valtiovallalle kommunismin hävittämiseksi.
Kansalaiskokoukset eri puolella Suomea
Vaikka Lapuan kokous 1. joulukuuta 1929 olikin vaikuttavin, ei se suinkaan ollut ainoa tai ensimmäinen. Ilmeisesti yleisporvarillista rintamaa tavoitellut Karjalan Kansalaisliitto järjesti ensimmäisen kansalaiskokouksen 29. marraskuuta 1929 Sortavalan Seurahuoneella. Viipurin seudulla toiminut vuonna 1917 perustettu Karjalan Kansalaisliitto oli suunnitellut jo syksyllä 1929 kommunisminvastaista kansalaistoimintaa ja oli saanut tehtäväkseen järjestää kansalaiskokouksia. Kokous yhdisti alkavan liikehdinnän vuoden 1918 taisteluun ja ilmaisi kaiken tukensa pohjalaisille: "Toivoton olisi kansamme tulevaisuus, ellei suomalainen veri kuohahtaisi nähdessään isänmaan rienaajien kataluuksia. Tammikuussa 1918 sykkivät Pohjanmaan ja Karjalan miesten sydämet voimakkain yhteistunnoin. Niin vieläkin. Kunnian laki on miehen laki".
Kansalaislähetystöt
Lapuan kokous päätti lähettää Helsinkiin 20-henkisen Artturi Leinosen johtaman lähetystön pyytämään hallitusta toimimaan kommunistien kiihotustyön lopettamiseksi. Lähetystön ottivat vastaan kaikki eduskuntaryhmät, paitsi kommunistit. Lisäksi lähetystö kävi tasavallan presidentti Lauri Kristian Relanderin luona. Presidentti liikuttui kyyneliin, kun puhemiehenä toiminut Hilja Riipinen ilmoitti kansan vaativan valtiovallalta enemmän tekoja kuin puheita. Relander antoi kaiken tukensa kansanliikkeelle ja kirjoitti, että kansanliike "on ollut siunaukseksi tälle maalle ja kansalle, siitä olen varma". Saman päivän iltana lähetystö kutsuttiin AKS:n järjestämiin itsenäisyyspäivän juhliin. AKS antoi liikkeelle täyden tukensa ja Urho Kekkonen ilmoitti tukensa järjestön äänenkannattajassa Suomen Heimossa. Kekkonen ilmoitti, että työläisten olojen parantamista kannatetaan, mutta Neuvostoliiton myötäilyä ei. Osa lähetystöstä kävi vielä itsenäisyystaistelija, valtioneuvos J. R. Danielson-Kalmarin luona, joka samoin ilmaisi tukensa liikkeen tavoitteille.
Eino Nieminen (kielitieteilijä)
Eino Vilho Kalervo Nieminen (23. toukokuuta 1891 Helsinki – 24. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin yliopistossa puolalaisen ja balttilaisen filologian ylimääräinen professori 1939–1952 ja slaavilaisen filologian professori 1952–1961.
Perttula
Perttula voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Valpuri Kyni
Valpuri Kyni oli 1600-luvulla Tyrvään seudulla elänyt suomalainen nainen, joka tuomittiin noituudesta. Hän on ainoa todistetusti Suomessa vesikokeeseen noituudesta epäiltynä joutunut henkilö.
Jo Valpuri Kynin äiti ja äidinisä poltettiin roviolla noitina. Hän itse joutui Aurajoessa vesikokeeseen ja sai siitä selvittyään vuonna 1635 kuolemantuomion, joka muutettiin piiskaukseksi ja karkotukseksi. Vuonna 1649 hänet tuomittiin käräjillä poltettavaksi roviolla syytettynä muun muassa tyrän noitumisesta kirkkoherralle ja susien noitumisesta hyökkäämään karjan kimppuun, mutta tuomio lieveni Turun hovioikeudessa raippojen antamiseksi ja molempien korvien menettämiseksi. Joidenkin tarinoiden mukaan Valpuri sai apua toiselta parantajalta Markku Kouvolta irti leikattujen korviensa hoitamiseen ja asui salaa tämän luona kolme vuotta opettaen lääkekasvien käyttöä vastapalvelukseksi. Perimätiedon mukaan hänet olisi lopulta myöhemmin poltettu roviolla Hämeenlinnassa.
Sastamalassa esitettiin vuonna 2009 Valpuri Kynin tarinaan perustuva, Veli-Pekka Bäckmanin säveltämä rock-ooppera.
Pieksämäen Lehti
Pieksämäen Lehti (vuosina 1953–1958 Pieksämäen Sanomat) on Pieksämäellä ilmestyvä paikallislehti.
Sisämaan kirjapainon faktori Unto Niemi perusti Pieksämäen Sanomat sen jälkeen kun paikkakunnalla ilmestynyt Pieksämäen Seudun Sanomat oli lopetettu vuoden 1953 alussa. Lehti painettiin Jyväskylässä ja sen levikkialueen muodostivat Pieksämäki, Pieksämäen maalaiskunta, Jäppilä ja Virtasalmi.
Toimittaja Ahti Seppä perusti vuonna 1956 Pieksämäen Kunnallislehtien Kirjapaino Oy:n ja hankki sille Pieksämäen Sanomien julkaisuoikeudet. Nimi muutettiin vuonna 1958 Pieksämäen Lehdeksi ja levikkialueeseen liitettiin Haukivuori. Kunnallislehtien Kirjapainosta kehittyi monien paikallis- ja järjestölehtien painopaikka. Yhtiön oma kustannustoiminta laajeni useille paikkakunnille.
Kunnallislehtien Kirjapaino hankki vuonna 1965 paikallislehtien painamiseen soveltuvan offsetrotaation toisena kirjapainona Suomessa. Kirjapainon ohella kehitettiin Pieksämäen Lehden sisältöä, ja sen levikki ja ilmestymistiheys kasvoivat ohi tavallisten paikallislehtien. Lehden omistus säilyi pitkään Sepän perillisten muodostaman Lehtisepät-yhtiön käsissä.
Savon Sanomat osti Lehtisepät Oy:n vuonna 1997. Nykyään kirjapainoyhtiö ja Pieksämäen Lehti ovat osa Keskisuomalainen-konsernia.
Lehti ilmestyi vuosina 1953 ja 1956–1959 kerran, vuosina 1954–1956 ja 1959–1961 kahdesti, vuosina 1961–1969 kolmesti, vuosina 1969–1979 neljästi ja vuodesta 1979 lähtien viidesti viikossa. Vuodesta 1999 lähtien se on ilmestynyt kolme kertaa viikossa maanantaisin, torstaisin ja lauantaisin. Levikki ylitti 8 000 kappaleen rajan vuonna 1983 ja oli 5 104 vuonna 2017. Ilmaisjakelut käsittävät noin 11 000 taloutta.
Päätoimittajina ovat työskennelleet Unto Niemi (1953–1956), Ahti Seppä (1956–1968 ja 1971–1972), Pekka Seppä (1968–1971), Ilkka Seppä (1972–1997), Kauko Hirvonen (1997–1997) ja Sinikka Hakkarainen (1999–2018). Vuodesta 2018 lähtien päätoimittajana on Kari-Pekka Issakainen.
Pöllönkankaan koulu
Pöllönkankaan ala-aste aloitti toimintansa syksyllä 1987. Aloittaessaan koulussa oli oppilaita 293, perusopetusryhmiä 12 ja opettajia 18.
Syksyllä 2004 Pöllönkankaan ala-aste ja yläaste yhdistyivät 1–9-luokkien yhtenäisperuskouluksi, Pöllönkankaan kouluksi.
Yhtenäiskoulun rehtorina vuodesta 2004 toimi Harri Kahlos. Keväällä 2012 hän perhesyistä muutti Etelä-Suomeen.￼
Lukuvuonna 2015–2016 Pöllönkankaan koulussa oli 509 oppilasta: 318 alaluokkalaista ja 191 yläluokkalaista.
Mäkkylän mustalaisleiri
Taustaa
Talvisodan sytyttyä vuonna 1939 Suomi menetti Karjalan alueen Neuvostoliitolle. Suuri osa Suomen romaneista oli asunut Karjalassa, joten he joutuivat muiden suomalaisten tavoin lähtemään evakkoon Suomen uusien rajojen sisäpuolelle. Romanien asuttamista uusille alueille ei pidetty vakavana huolenaiheena, sillä heidän ajateltiin elävän muutenkin jatkuvassa liikkeessä.
Sotien jälkeen romanit pyrkivät hankkimaan asuntoja, mutta se ei ollut helppoa ennakkoluulojen takia. Karjalan evakkojen lisäksi myös muut maan romanit hakeutuivat kaupunkien liepeille hökkeli- ja telttakyliin, joista tunnetuimmat ja suurimmat sijaitsivat Espoon Mäkkylässä ja Helsingin Malmilla. Vuosina 1956–1957 Helsingin romanien asuinoloista tehdyn selvityksen mukaan 39 ruokakuntaa oli täysin asunnottomia ja 89 ruokakunnan asunto luonnehdittiin vakituiseksi. Se tarkoitti useasti pahvi- ja havumajoja, vanhoja kioskirakennuksia tai hylättyjä junanvaunuja. Huonot asunto-olot vaikuttivat myös romanien terveydentilaan ja kolmannes työikäisistä oli sairaita.
Elämä mustalaisleirillä
Mäkkylän mustalaisleirillä asui rintamamiehiä, Karjalan ja Porkkalan evakkoromaneja. Enimmillään siellä asui parisataa romania, joista puolet oli lapsia, eli yhteensä noin 30 perhettä.
Leiri alkoi, kun Dagmar Åkerlundin ostaman pienen rintamamiestalon tontille leiriytyi Malmilta muuttaneita Åkerlundeja. Mäkkylän leiriläisiä yhdisti evakkotausta. Åkerlundit olivat joutuneet lähtemään Säkkijärveltä.
Helsingin olympialaisten rakennusbuumi tarjosi töitä. Nuoret miehet kävivät töissä Helsingissä ja yöpyivät Mäkkylän leirillä. Muutamilla romanimiehillä oli hevonen, joille oli rakennettu tontille eläinsuoja. Hevoskauppaa harjoitettiin, mutta se väheni sodan jälkeisen autoistumisen takia. Jotkut romanit ansaitsivat raveista.
Leirin rakennukset olivat telttoja tai pahvihökkeleitä. Teltat koottiin paperisäkeistä, joita leiriläiset hakivat rakennustyömailta tai läheisestä kaupasta. Lisäsuojana oli kattohuovan palasia, havuja ja tavaraa rakennustyömaiden liepeiltä. Telttoja ei saatu vedenpitäviksi, ja paperisäkit oli kuivattava aina sateen jälkeen.
Ruoka valmistettiin priimuksella eli spriikeittimellä. Se oli nuotion lisäksi ainoa lämmönlähde. Spriikeittimet aiheuttivat tulipaloja pahvihökkeleissä ja leirissä sattui useita tulipaloja. Esimerkiksi Feija Åkerlund muisteli leirin palaneen tulipalopakkasten aikaan talvella 1952–1953.
Julkisuus ja vaikutukset
Mäkkylän romanileiri sai paljon julkisuutta. Romanien elämää joko romantisoitiin tai kauhisteltiin.
Eniten palstatilaa saivat tappelut ja pimeän viinan myynti. Yöt ja viikonloput olivat vilkkainta kaupankäynnin aikaa. Helsinkiläiset hakivat pimeän viinansa joko Malmilta, Mäkkylästä tai Alppikylästä. Monet jäivät leiriin ryyppäämään, mikä aiheutti helposti tappeluita ja muita levottomuuksia.
Teltat olivat kylmiä, eikä siellä ollut kunnollisia mahdollisuuksia pesuun tai pyykinpesuun. Lapset sairastelivat ja äidit joutuivat antamaan lapsensa lastenkotiin joskus pitkiksi ajoiksi, koska parempaakaan asumusta ei saatu.
Mustalaisleiri joutui modernia Tapiolaa rakentavan Espoon virkamiesten silmätikuksi. Espoo ei kyennyt osoittamaan romaneille parempaakaan asumista, eikä ongelma hoitunut romanien häätämisellä.
Muistelu
Leirin yläpuolelle ns. Mustalaiskalliolle on pystytetty kaksi muistolaattaa. Metallisessa muistolaatassa lukee: ”Täällä oli 1950-luvulla yhteiskunnan tuen ulkopuolelle jäänyt romanileiri.” Laatan allekirjoittaja on ”Leiriläinen T. J. Lundberg”. Toisessa muistolaatassa lukee: ”Täällä oli 1950-luvulla yhteiskunnan tuen ulkopuolelle jäänyt romanileiri.” Allekirjoittaja on "Leiriläinen T. J. Kustavi Lundberg" ja "miksi ovet eivät aukene meille", sekä romanien lippu.
Jani Saxellin romaanissa Unenpäästäjän Florian henkilö muistelee Mäkkylän maisemaa 1950-luvulla: ”Maanpäällisen modernistisen paratiisin kupeessa oli jo käärmeenpesä: Mäkkylän mustalaisleiri. Telttakylä irvisteli harvahampaisena rakennustelineiden suuntaan, päästi markkinamatkalla juopuneen mustalaismiehen ivanaurun jälleenrakennusajan optimismille.” Sateella ”Telttojen katot, pajukeppien koossa pitämät paperisäkkien ja kattohuovan tillkutäkit, painuivat raskaan lastin alla. Sisällä oli petivaatteita ja havuja lattiamattoina.”
LittleBigPlanet (pelisarja)
LittleBigPlanet on Media Moleculen kehittämä pelisarja, joka on julkaistu Sonyn pelikonsoleille.
Gabriel (täsmennyssivu)
Gabriel voi tarkoittaa seuraavia:
Nigritia
Nigritia (”mustien maa”) on 1960-luvun lähteessä käytetty merkitsemään Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Antiikin maantieteilijä Strabon käytti sanaa teoksissaan viittaamaan erääseen Länsi-Saharan berberiheimoon. Arabikirjailija Leo Africanus (n. 1494 – n. 1554) taas alkoi käyttää Nigritia-nimitystä keskiaikaisesta Sudanista.
Oranssiorakas
Oranssiorakas (Hydnellum aurantiacum) on nahkaorakkaisiin kuluva yleinen metsäsieni. Sen itiöemä on väriltään oranssinruskea, siinä on usein myös valkeita värejä, ja lakin alapinnalla selkeästi havaittava piikistö. Jalka on kovahko, halkaistuna vyöhykkeinen, mutta valkeat ja siniset värit puuttuvat. Sieni on sammalikoilla ja mäntykankailla yleisehkö. Haju on tunnettavissa ja sitä on kuvattu jauhomaiseksi, erityistä makua ei juuri ole. Ruokasieneksi laji on liian kova ja sitkeä, mutta sienivärjäykseen se kelpaa. Siitä on eri puretuksilla saatu lankaan vihertäviä värisävyjä.
Qinin kuningas Zhuangxiang
Qinin kuningas Zhuangxiang (perinteinen: 秦莊襄王 yksinkertaistettu 秦庄襄王) (281–247 eaa) oli Taistelevien läänitysvaltioiden aikakaudella 300-luvulla eaa. Qin-valtion hallitsija noin kolmen vuoden ajan.
Hänen isänsä Xiaowen oli myös Qinin kuninkaana ja hänen äitinsä oli kuningatar Dowager Xia. Zhuangxiangia seurasi kuninkaana hänen poikansa Shi Huang.
Kalatonlammi (Ruovesi)
Kalatonlammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Hyyrylän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,4 metriä mpy.
Pieksämäen Sanomat
thumb|upright|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Pieksämäen Sanomat oli vuosina 1925–1951 ilmestynyt Pieksämäen ensimmäinen paikallislehti.
Faktori Eemeli Mäki perusti vuonna 1925 Pieksämäelle kirjapainon ja alkoi julkaista Pieksämäen Sanomat -nimistä paikallislehteä. Vuonna 1930 sen kilpailijaksi perustettiin oikeistolainen Pieksämäki-lehti. Lehdet yhdistettiin vuonna 1947 siten, että Mäki myi lehtensä Pieksämäen taustapiirin perustamalle uudelle yhtiölle. Talousvaikeuksista kärsinyt Pieksämäen Sanomat myytiin vuonna 1951 kuopiolaiselle Savo-lehdelle. Paikallislehti lopetettiin ja sen tilaajat yritettiin houkutella Savon lukijoiksi.
Pieksämäen Sanomat ilmestyi vuosina 1925–1947 kerran, vuosina 1948–1949 kahdesti ja vuosina 1950–1951 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla noin 2 500 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Toimi Ronkainen (1925–1927), Eemeli Mäki (1927–1932), Elina Mäki (1932–1947), Visa Mäki (1947), Walter Jokinen (1947–1948), Heikki Honkalinna (1948–1949), Usko Santavuori (1949–1950), Esko Puranen (1950), Heimo J. Kivioja (1950) ja Eino A. Jäppinen (1950–1951).
Baguinéda-Camp
Baguinéda-Camp on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 50 kilometriä Katista kaakkoon. Kunnassa on 51 800 ja keskuskylässä 6 900 asukasta (vuonna 2009).
Baguinéda-Campin kunnan pinta-ala on 987 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Katin piirin N’Gouraban, Tiélén ja Mountougoulan kuntiin, lännessä Kalabancoron ja N’Gabacoro kuntiin sekä Bamakoon, pohjoisessa Koulikoron piirin Tienfalan ja Méguétanin kuntiin ja idässä Dioïlan piirin Zan Coulibalyn ja Dioumanin kuntiin.
Seutu kuuluu Sudanin–Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia. Kunnassa sijaitsee Fayan suojelumetsä ja muita metsäalueita.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Suurin etninen ryhmä ovat bambarat. Lisäksi on fulbeja, boboja, senufoja, miniankoja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam. Kunnassa asuu myös kristittyjä ja animisteja.
Kunnan läpi kulkee Bamakoon johtava maantie RN6. Muut liikenneyhteydet ovat heikot.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Nigerjoen varrella sijaitsee laaja keinokasteltu riisinviljelyalue, jota hallinnoi Office du Périmètre Irrigué de Baguinéda eli OPIB. Riisin ohella viljellään hirssiä, maapähkinää, maissia, durraa, puuvillaa ja vihanneksia sekä kasvatetaan hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. SOMACO:n tehdas jalostaa hedelmiä ja vihanneksia. Pääkaupungin tarpeisiin tuotetaan hiekkaa ja soraa.
Kunnassa toimii 21 alakoulua, viisi yläkoulua, neljä yhteisökoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus ja viisi koraanikoululuokkaa. Terveyspalveluihin kuuluu keskuskylän terveyskeskus, viisi terveysasemaa ja kaksi klinikkaa. Vesihuolto kattaa 48 % puhtaan juomaveden tarpeesta.
Qinin kuningas Xiaowen
Qinin kuningas Xiaowen (kiinan kirjaimet: 秦孝文王) tai Lord Anguo (303–251 eaa) oli Qin-valtion hallitsija lyhyen valtakauden aikana, vähemmän kuin yhden vuoden.
Xiaowenin hallitusaika jäi mahdollisesti lyhyeksi, koska hän oli sen alkaessa niin vanha (hänen isänsä hallitsi 50 vuotta). Seuraajakuningas oli Zhuangxiang.
Hänen isoisänsä Shi Huang ja isänsä Zhaoxiang olivat myös kuninkaina. Äiti oli leskikuningatar Tang.
Kim Seong-eun (nyrkkeilijä)
Kim Seong-eun (10. kesäkuuta 1943 Jeju – 2007) oli eteläkorealainen nyrkkeilijä. Hän osallistui alle 57-kiloisten sarjaan Méxicon olympialaisissa 1968, joissa hän hävisi toisen kierroksen ottelunsa.
Serviola-luokka
Serviola-luokka on Espanjan laivaston neljän 1990-luvun alussa valmistetun korvetin muodostama alusluokka, joka korvasi Atrevida-luokan.
Luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista
Luettelossa ei ole mahdollisen Yhdysvaltain varapresidenttinä olon aikaisia, eikä presidenttikauden jälkeisiä matkoja.
Ensimmäinen Yhdysvaltain presidentti joka teki ulkomaanmatkan oli Theodore Roosevelt, hän vieraili Panaman kanavan rakennustyömaalla vuonna 1909. Yhdysvaltain presidenttien vierailut ovat suuntautunet alkuvuosina pääasiassa vain Keski- ja Etelä-Amerikan valtioihin sekä Karibian saarille. Woodrow Wilson oli ensimmäinen presidentti joka vieraili Euroopassa. Franklin D. Roosevelt oli ensimmäinen Aasiassa vierailut presidentti. Jimmy Carter oli ensimmäinen presidentti, joka teki valtiovierailun Saharan eteläpuoliseen Afrkkaan.
Suomen matkoista on oma artikkeli, joka on myös alla olevassa luettelossa. Ensimmäinen Suomessa virkakautensa aikana vierailut presidentti oli Gerald Ford joka kävi Helsingissä Etykin kokouksen aikana.
Henry Williams Baker
Henry Williams Baker (27. toukokuuta 1821 – 12. helmikuuta 1877) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija.
Baker sai koulutuksensa Trinity Collegessa, Cambridgessä ja hänet vihittiin papiksi 1844. Vuonna 1851 hänet nimitettiin apulaispapiksi Monklandiin 1851, missä hän toimi kuolemaansa saakka. Hän peri baronetin arvon isänsä kuoleman jälkeen 1859.
Vuosina 1860–1877 hän oli Anglikaanisen kirkon keskeisen laulukirjan Hymns An­cient and Mo­dern uudistuskomitean puheenjohtajana. Siten hän on vaikuttanut merkittävästi anglikaanisen yhteisön ja muidenkin kirkkojen virsilauluun.
Hän kirjoitti itsekin virsiä, joista yksi on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 638 "On koti kaiken surun tuolla puolen" ("There is a blessed home beyond this land of woe", 1861). Virren suomenkielinen teksti on Niilo Rauhalan käännös vuodelta 1995, Britt G. Hallqvistin 1977 tekemän ruotsinkielisen tekstin mukaan.
Solunulkoiset vesikkelit
Solunulkoiset vesikkelit (extracellular vesicles, EV), mukaan lukien eksosomit, mikrovesikkelit ja apoptoottiset kappaleet ovat solujen tuottamia kalvorakkuloita, joita on löydetty ja eristetty useista lähteistä, kuten veren plasmasta, virtsasta ja soluviljelmien kasvatusnesteestä. Solunulkoiset vesikkelit ovat pieniä ja vaihtelevat halkaisijaltaan kymmenistä nanometreistä aina muutamaan mikrometriin. Ne ovat siis suurempia kuin harvat lipoproteiinihiukkaset (LDL) mutta paljon pienempiä kuin esimerkiksi verihiutaleet ja punasolut. Solunulkoisia vesikkeleitä voi muodostua multivesikkelisten rakkuloiden (engl. multivesicular body) sulautuessa solukalvoon (eksosomit) tai kuroutumalla suoraan solukalvosta (mikrovesikkelit).
Solunulkoisilla vesikkeleillä on useita fysiologisesti tärkeitä tehtäviä muun muassa solujen välisessä signaloinnissa, immuunivasteen säätelyssä, veren hyytymisessä ja solujen jätehuollossa. Ne ovatkin kasvavan kiinnostuksen kohteena muun muassa kliinisten ja terapeuttisten sovellusten mahdollistajina. Solunulkoisten vesikkelien välittämä vuorovaikutus liittyy myös useiden sairauksien molekyylimekanismeihin. Solunulkoisia vesikkeleitä voidaankin tulevaisuudessa ehkä käyttää biomarkkereina terveyden ja sairauden tilan toteamiseen, taudin ennusteen tekemiseen ja terapiaan.
Taustaa
Solunulkoiset vesikkelit tunnistettiin ensimmäisen kerran veriplasmassa jo vuonna 1946 ja kuvattiin vuonna 1967 verihiutaleiden tuottamana ”hiutalepölynä”. Kesti kuitenkin kauan, että aluksi harvojen solujen ominaisuudeksi uskotuista vesikkeleistä paljastui solujen yleinen tapa välittää monimolekyylisiä viestejä toisille soluille. Vasta 2000-luvulla tutkimus on todella lähtenyt kasvuun, kun eksosomien osoitettiin kuljettavan nukleiinihappoja, jotka kykenivät tuottamaan proteiineja vastaanottajasolussa. Nykytiedon valossa käytännössä kaikki eukaryootti- ja prokaryoottisolut pystyvät tuottamaan EV:itä. EV:t koostuvat solukalvon kaltaisesta lipidikaksoiskalvosta, membraanista, jossa on lipidien lisäksi valkuaisaineita, proteiineja. Vesikkelin sisältö muistuttaa koostumukseltaan sen erittäneen solun solulimaa, mutta lisäksi vesikkeliin voidaan pakata valikoituja proteiineja, nukleiinihappoja, kuten DNA:ta ja RNA:ta, sekä erilaisia pienmolekyylejä, kuten metaboliitteja.
EV:iden molekyylisisältö on hyvin monimuotoinen, ja solu voi tuottaa koostumukseltaan ja kooltaan erilaisia vesikkeleitä riippuen sen kasvuolosuhteista tai saamista molekyyliviesteistä. Tämä tekee EV:istä hyvin mielenkiintoisen mutta myös haastavan tutkimuskohteen.
Terminologia
Koska tieteenala on monitieteinen, käytössä on ollut kymmeniä erilaisia tapoja nimetä näitä solunulkoisia vesikkeleitä, mukaan lukien eksosomit ja mikrovesikkelit, jotka eroavat toisistaan eritystavan perusteella. Nimityksiä on lisäksi runsaasti riippuen solulähteestä, -tyypistä tai muusta erityispiirteestä. Lisäksi yksi solu voi erittää erityyppisiä ja -kokoisia solunulkoisia vesikkeleitä. Sekavan nimeämiskäytänteen vuoksi kansainvälinen vesikkelitutkimusyhteisö (ISEV) on suositellut yleisnimitystä extracellular vesicle eli solunulkoinen vesikkeli.
Tutkimus
EV-tutkimus on jakautunut edelleen selvittämään EV:iden koostumusta proteiinien, nukleiinihappojen tai aineenvaihduntatuotteiden osalta, toiminnallisuutta (funktio), vesikkelien syntymekanismeja ja spesifejä pakkausmekanismeja, vastaanottomekanismeja ja sairauteen liittyviä mekanismeja ja biomarkkereita. Lisäksi uusien eristys- ja analyysimenetelmien kehitystyö on vilkasta. Kiivaan tutkimusvauhdin ja kehittyvien eristys- ja analyysimenetelmien vuoksi tulokset päivittyvät nopeasti, mikä vaikeuttaa tutkimusten keskinäistä vertailua ja tutkimusalaan perehtymistä.
Tutkimusmenetelmät
EV:iden pieni koko ja monimuotoinen koostumus antavat haasteita niiden eristämiselle ja analytiikalle. EV:iden eristämiseen käytetään erikoistunutta tutkimusvälineistöä. Usein käytetään erottelua korkeakierroksisen sentrifugin avulla joko putken pohjalle eroon liukoisesta materiaalista tai tarkemmin tiheysgradientissa. Tämä vaatii erikoislaitteistoja ja on aikaavievää. Lisäksi erilaisiin EV:iden fysikokemiallisiin ominaisuuksiin perustuvia lähestymistapoja on kehitetty esimerkiksi suodattamiseen ja saostamiseen, mutta nämä eivät yleisesti vielä tuota yhtä puhdasta materiaalia kuin sentrifugiperusteinen eristys, vaikka ovat huomattavasti nopeampia toteuttaa. Kromatografiset menetelmät perustuvat tällä hetkellä geelisuodatukseen ja molekyyli-interaktioihin. Eristysmenetelmän sopivuus riippuu EV:den käyttötarkoituksesta ja jatkoanalytiikasta.
Koska nämä vesikkelit ovat pääasiassa näkyvän valon aallonpituutta pienempiä, niiden tutkiminen ei onnistu perinteisiä mikroskooppeja käyttäen, mutta niitä voidaan kuvantaa elektronimikroskopialla. EV:iden kvantitointiin ja karakterisointiin hyödynnetään muun muassa valon taittokykyyn ja lämpöliikkeeseen perustuvia menetelmiä, kuten virtaussytometriaa ja partikkelianalyysejä.
Aiheesta muualla
Solunulkoisia vesikkeleitä on tutkittu paljon niiden proteiini- ja nukleiinihappokoostumuksen osalta. Tätä tietoa on löydettävissä useista tietokannoista, kuten Exocarta, EVpedia ja Vesiclepedia.
Finvoice
Finvoice on suomalaisten pankkien yhteistyössä kehittämä ja ylläpitämä verkkolaskuformaatti, Finanssiala ry:n (FA) julkaisemaan standardiin perustuva verkkolaskujen ja muiden sähköisten sanomien muoto-, kuvaus- ja esitystapa. Samaa nimeä käytetään myös pankkien ja maksulaitosten tarjoamasta verkkolaskujen välityspalvelusta.
FA:n soveltamisohjeiden mukaan Finvoice-sanomaa voidaan käyttää laskutukseen ja jopa muihin liiketoimintasanomiin kuten tarjoukset, tilaukset, tilausvahvistukset, hinnastot jne. Se soveltuu kaikenkokoisten yritysten väliseen laskutukseen sekä kuluttajalaskutukseen. Finvoice-välityspalvelussa välitetään yksistään Finvoice-soveltamisohjeiden mukaisia aineistoja.
Finvoice on Finanssiala ry:n (aik. Suomen Pankkiyhdistys ry) rekisteröimä tavaramerkki, sen kuvausten tekijänoikeudet, vastuu niiden ylläpidosta ja päivityksistä kuuluvat FA:lle. Finvoice-esitystapa on tuotu Finanssialan Keskusliiton (FA) julkaisemassa standardissa ja sen kuvaukset ovat vapaasti käytettävissä muuttamattomina.
Finvoice (1.2, 1.3, 2.0, 2.01, 3.0) on suomalaisten pankkien määrittelemä ja Suomessa yleisin sähköisen laskutuksen formaatti. Suomessa toiseksi yleisin sähköisen laskutuksen formaatti on TeApps (TEAPPS 2.7. ). Lisäksi käytetään useita ohjelmistovalmistajien formaatteja kuten VismaXML, LiinosXML ja WoodX. Finvoice 3.0 versiosta on tehty yhteenvertaustaulukko TeappsXML uusimman version kanssa.
Finvoice-sanoma
Kaikkien Finvoice-sanomien tulee olla skeeman mukaisia. Ohjelmistotoimittaja vastaa siitä, että ohjelmisto tekee skeeman mukaisia verkkolaskuja, jolloin muodollisessa tarkastuksessa tarvittavat tiedostot ovat css-, dtd-, xsd- ja xsl-tiedostot. Kaikki versiot tarkistetaan pankissa skeemaa vasten, jolloin viittaus pitää olla xsd. Skeeman vastainen aineisto hylätään. Kuluttajan e-laskuun liittyviä Ilmoittamispalvelun sanomia ovat:
F:n yleiskuvausten perusteella Finvoice-sanomilla on käytössä ISO-8859-15-merkistö ja Finvoice on määritelty käyttäen xml-syntaksia. Xml mahdollistaa esim. laskun esittämisen sekä sovelluksen ymmärtämässä muodossa että selaimella paperilaskua vastaavassa muodossa. Selaimella esitetty lasku voidaan tulostaa paperilaskuksi ja käsitellä perinteisellä tavalla. Finvoice-laskussa XML-standardin mukaisesti korvataan myös tietyt erikoismerkit.
Finvoice-välityspalvelu
Finvoice-välityspalvelu on pankkien välinen ja yhteinen palvelu laskujen Finvoice- muodossa pankkien välittymistä varten. Finvoice-välityspalvelun käyttö edellyttää sekä verkkolaskun lähettäjältä että vastaanottajalta sopimusta oman pankin ja Finvoice-välityspalvelusta palveluntarjoajansa kanssa. Vain Finanssialan Keskusliiton (FK:n) hallinnoimaan Finvoice-välityspalvelusopimukseen liittyneet palvelutarjoajat voivat asiakkailleen tarjota Finvoice-välityspalvelua. Kuluttajat sopivat palveluntarjoajansa kanssa e-laskujen vastaanottamisesta verkkopankkiin tai maksamisen verkkopalveluun. Myyjä luo kuvauksen mukaisen laskun siirtokehyksineen ja lähettää sen ostajalle palveluntarjoajansa kautta. Ostaja siirtää laskun tiedot omiin järjestelmiinsä tai katsoo laskua selaimella. Laskun voi tulostaa selaimelta paperille ja käsitellä sitä perinteisellä tavalla.
Finvoice-välityspalvelua käyttävän asiakkaan tunnistaa osoitteeseen liittyvästä palveluntarjoajan tunnuksesta, joka on tällöin palveluntarjoajan BIC-tunnus. Asiakkaan ja pankin väliseen sopimukseen liittyy palvelukuvaus ja ehdot, jolloin laskuttaja tietää mitä vastaanottajan kanssa on sovittu ja päinvastoin. Finvoice-välityspalvelu sisältää kuittausmenettelyn, jossa laskuttaja saa tiedon, jos laskua ei voida toimittaa vastaanottajalle välityspalvelusta noudettavaksi. Liitteitä ei voi välittää Finvoicessa. Asiakas voi sopimuksessa valtuuttaa niin sanotun aineistonhoitajan lähettämään ja vastaanottamaan laskuaineistoja puolestaan. Aineistonhoitaja voi olla esim. palvelutalo, tilitoimisto, verkkolaskuoperaattori jne. Finvoice-välityspalvelussa palveluntarjoaja tunnistaa alkuperäisen lähettäjän ja vastaanottajan.
Finvoice- ja e-laskuja voidaan käyttää vain kaikilta osin voimassa olevien Finvoice-välityspalvelun kuvausten ja ehtojen mukaisessa välityspalvelussa, koska Finanssialan Keskusliitto (aik. Suomen Pankkiyhdistys ry) on kummankin laskun liikkeellelaskija. Finanssialan Keskusliitto omistaa myös Finvoice-välityspalvelun kuvausten ja ehtojen tekijänoikeudet. Finvoice-välityspalveluun sovelletaan FK:n ylläpitämää kuvausta ja ehtoja ja niissä mainittuja dokumentteja eivätkä palveluntarjoajan tekemät ehdot saa olla ristiriidassa Finvoice-välityspalvelun kuvauksen ja soveltamisohjeen kanssa.
Kuvaus, soveltamisohjeet ja lisätiedot ovat saatavilla FK:n verkkosivuilla.
Finvoicea tarjoavat pankit ja maksulaitokset:
Finvoice testaus
Finvoicen rakenteesta johtuen sen testaus on monimutkaista. Testattava on sekä SOAP että varsinainen lasku. Finvoicea varten osalla pankeista on omat testausalustansa asiakkaita varten.
Lisäksi markkinoilla on joitakin Finvoice-testaukseen erikoistuneita yrityksiä ja jotkin testaustyökalut tuottavat Finvoice-testiraportin automaattisesti testipenkin perusteella.
Enemmistöparlamentarismi
Enemmistöparlamentarismi on valtiomuoto, jossa valtiopäivien alahuoneen enemmistö lopullisesti päättää poliittisista asioista ja yksikamarisilla valtiopäivillä parlamentti. Enemmistöparlamentarismi liittyy vahvasti kaksipuoluejärjestelmään, jossa on selkeä hallitusrintama-oppositio -asetelma.
Hr. Ms. Piet Hein (1927)
Hr. Ms. Piet Hein oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Enemmistöparlamentarismi
Enemmistöparlamentarismista käytetään joissain maissa myös nimitystä Westminster-järjestelmä.
Vähä Salmijärvi (Mänttä-Vilppula)
Vähä Salmijärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Suluslahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Hr. Ms. Piet Hein (1927)
Valmistus
Alus tilattiin Burgerhout's Scheepswerf en Machinefabriekilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 16. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1927 ja se otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1929.
Vähä Salmijärvi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,1 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Hr. Ms. Piet Hein (1927)
Palvelus
Alus osallistui 23. elokuuta 1936 laivastopäivään Surabayassa yhdessä Sumatran, Javan, Van Galenin ja Witte de Within kanssa. Saman vuoden lopulla 13. marraskuuta sama osasto täydennettynä Evertsenillä vieraili Singaporessa. Ennen vierailua alukset olivat koulutuspurjehduksella Etelä-Kiinan merellä.
Vähä Salmijärvi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,4 metriä mpy.
Hr. Ms. Piet Hein (1927)
Palvelus
Alus törmäsi Javaan kanssa 13. lokakuuta 1938 Sundasalmessa. Vaurioitunut risteilijä korjattiin Surabayassa.
L/A Odil
L/A Odil on suomalainen vuonna 1970 valmistunut lautta-alus.
Odil oli Falcon ja Sternan ohella kolmas Paraisten ja Nauvon välillä liikennöivistä lautta-aluksista osana Saariston rengastietä. Myöhemmin lautta toimi varalauttana, kunnes Elektran käyttöönoton jälkeen se jäi pois käytöstä Falcon siirtyessä varalautaksi.
Škoda Octavia WRC
Škoda Octavia WRC oli Tšekkiläisen Škoda Motorsportin valmistama nelivetoinen ralliauto, joka pohjautui Škoda Octavia Typ 4U henkilöautoon.
Auton ensimmäinen versio esiteltiin virallisesti vuonna 1999, mutta perustui kit car -autoon. Auton ensimmäinen evoluutioversio debytoi vuoden 1999 Monte Carlon rallissa. Ensimäisellä mallilla ajoivat Armin Schwarz, Pavel Sibera, Bruno Thiry ja Emil Triner. Kuljettajista Sibera osallistui vain Monte Carlon ja Katalonian ralliin, Triner ajoi Portugalin, Kreikan, Suomen ja Italian osakilpailuissa. Kauden päättäneessä RAC-rallissa Schwarzin lisäksi tallin toista autoa ajoi belgialainen Bruno Thiry. Auto ei osoittautunut kykeneväksi voittotaisteluun ja kauden kohokohdaksi jäi Armin Schwarzin 12. sija Akropolis-rallissa, jolla hän toi tallille kolme merkkimestaruuspistettä.
Kaudella 2001 esiteltiin evoluutiomalli Evo2. Schwartz toi Škodan Monte Carlon rallissa neljänneksi ja tallitoveri Bruno Thiry kahdeksanneksi, joten Škoda sai kauden parhaaksi jääneet viisi merkkimestaruuspistettä. Ruotsin ja Kyproksen ralleista ei tallin pistepussi karttunut kuin yhdellä pisteellä kummastakin. Akropolis-ralli ja Safariralli olivat totuttuun tapaan Skodalle suotuisia ja niistä molemmista tiimi sai neljä pistettä.
Kaudelle 2002 Armin Schwarz siirtyi Hyundain talliin ja Škodan tehdaskuljettajina ajoivat Kenneth Eriksson ja Toni Gardemeister. Argentiinan rallissa talli sai molemmat autot MM-pisteille ja safarirallista talli keräsi kolme merkkimestaruuspistettä mutta muutoin kausi meni alakanttiin. Suomen rallissa 2002 esiteltiin Octavian kolmas ja viimeinen evoluutioversio.
Kaudelle 2003 esiteltiin uusi evoluutiomalli Evo3, jolla saavutettiin mallin parhaat tulokset. Tallin kuljettajina ajoivat Gardemeister ja Didier Auriol. Sekä Argentiinan että Uuden Seelannin ralleissa talli sai molemmat autot MM-pisteille ja Gardemeister ajoi sen lisäksi Turkin rallissa 7. sijalle tuoden tallille kaksi pistettä. Merkkimestaruuspisteissä Škoda oli kauden päättyessä viides onnistuen jättämään Hyundain niukasti taakseen. Kyproksen ralli 2003 jäi Škoda Octavia WRC:n viimeiseksi tehdastallin osalta sillä heinäkuussa ajetussa Saksan rallissa esiteltiin uusi ja kompaktimpi Škoda Fabia WRC.
Idaho Spud
thumb|300px|right|Idaho Spud -patukka halkaistuna. Idaho Spud on Idaho Candy Companyn valmistama suklaapatukka. Sen valmistus aloitettiin vuonna 1918, ja sitä viedään Pohjois-Amerikan länsirannikon osavaltioihin. Patukan kääreessä on sloganina "The Candy Bar That Makes Idaho Famous" eli "Patukka, joka tekee Idahosta kuuluisan".
Patukan pitkulaisuuden ansiosta se muistuttaa muodoltaan perunaa (spud). Tuotteessa on yhteensä 160 kaloria, ja se painaa 43 grammaa.
Gravity (elokuva)
Gravity on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Alfonso Cuarón. Elokuvan pääosissa ovat Sandra Bullock ja George Clooney. He näyttelevät astronautteja, jotka yrittävät selviytyä takaisin maahan avaruussukkulansa tuhouduttua. He ovat ainoat elokuvassa esiintyvät näyttelijät lukuun ottamatta ääninäyttelijöitä.
Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2013 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se sai ylistävän vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä. Yhdysvalloissa Gravityn ensi-ilta oli 4. lokakuuta 2013 ja Suomessa 8. marraskuuta 2013.
Juoni
Elokuva alkaa kuvitteelliselta avaruussukkula Explorerilta, jossa on käynnissä operaatio STS-157. Lahjakas lääkintäupseeri, tohtori Ryan Stone (Sandra Bullock), on ensimmäisellä sukkulalennollaan. Hänellä on seuranaan konkariastronautti Matt Kowalsky (George Clooney), joka johtaa viimeistä lentoaan ennen eläkkeelle jäämistään. Avaruuskävelyn aikana komentokeskus Houstonissa varoittaa tiimiä venäläisen ohjuksen räjähdyksestä, sen aiheuttamasta ketjureaktiosta ja pilvestä avaruusromua. Komentokeskus keskeyttää operaation. Pian yhteys komentokeskukseen katoaa, mutta astronautit jatkavat kommunikointia siinä toivossa, että maassa heitä vielä kuultaisiin.
Avaruusromu saavuttaa Explorerin valtavalla voimalla, irrottaa Stonen sukkulasta, ja hän jää leijumaan avaruuteen. Kowalsky huomaa pian Stonen, ja he onnistuvat palaamaan sukkulan luo. He huomaavat sukkulan tuhoutuneen lähes täysin ja koko muun miehistön kuolleen. He käyttävät rakettireppua päästäkseen Kansainväliselle avaruusasemalle, joka on vain 900 metrin päässä. Kowalsky arvioi, että heillä on 90 minuuttia aikaa ennen kuin avaruusromu saavuttaa heidät jälleen kierrettyään maapallon.
Matkalla asemalle he keskustelevat Stonen elämästä maassa ja hänen nuoren tyttärensä kuolemasta. Saapuessaan lähemmäs Kansainvälistä avaruusasemaa he huomaavat aseman miehistön evakuoituneen aseman toisella Sojuz-avaruusaluksella ja toisen jäljelle jääneen avaruusaluksen laskuvarjon auenneen, minkä vuoksi siitä on tullut käyttökelvoton maahan paluuseen.
Kowalsky ehdottaa, että jäljelle jäänyttä Sojuzia käytettäisiin matkustamiseen läheiselle Kiinan avaruusasemalle, Tiangongille, jotta siellä olevalla aluksella voisi palata turvallisesti maahan. Asema on 160 kilometrin päässä. Vähäisellä hapella ja ilman mahdollisuutta ohjailla itseään he yrittävät tarttua Kansainväliseen avaruusasemaan, kun he lentävät vauhdilla sitä kohti. Stonen ja Kowalskyn välinen vaijeri katkeaa törmäyksessä. Stonen jalka sotkeutuu avonaisen laskuvarjon vaijereihin, ja hän onnistuu vielä saamaan kiinni vaijerista, joka on Kowalskyn puvussa kiinni. Vastoin Stonen tahtoa Kowalsky irrottaa itsensä vaijerista pelastaakseen Stonen. Irrotuksen voimasta Stone lentää kohti asemaa. Lentäessään poispäin Kowalsky antaa ohjeita ja kannustaa Stonea radionsa kautta.
Lähes ilman happea Stone onnistuu pääsemään ilmalukon kautta aseman sisään, mutta aluksessa syttyy tulipalo, ja hän joutuu pakenemaan Sojuziin. Kun hän yrittää irrottaa kapselin asemasta, hän huomaa laskuvarjon vaijereiden estävän Sojuzia irtoamasta. Hän joutuu menemään avaruuskävelylle irrottamaan kaapelit juuri ennen kuin avaruusromupilvi tuhoaa aseman täysin. Stone yrittää laukaista Sojuzin kohti Tiangongia, mutta huomaa, että aluksessa ei ole polttoainetta. Hän kuulee radion kautta maasta ääniä ja kuulee vauvan äänen radiosta. Epätoivoisena Stone sulkee hapen virtauksen tehdäkseen kivuttoman itsemurhan. Juuri kun hän menettää tajuntansa, Kowalsky ilmestyy aluksen ulkopuolelle ja tulee alukseen sisään. Hän haukkuu Stonea luovuttamisesta ja kannustaa käyttämään Sojuzin laskeutumisjarruraketteja kohti Tiangongia pääsemiseksi. Stone havahtuu hereille ja huomaa Kowalskyn olleen vain hänen mielikuvitustaan, mutta päättää vielä yrittää pelastautua. Hän avaa happisäiliöt ja käyttää laskeutumisraketteja päästäkseen Tiangongin suuntaan.