cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fort Frances
Historia
Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli vuonna 1688 ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques de Noyon, joka rakensi alueelle pienen tukikohdan ja vietti siellä yhden talven. Vuonna 1717 Zacharie Robutel, sieur de la Noue rakennutti samaiselle alueelle Fort Tekamanigan -tukikohdan, mutta hylkäsi tämän pian rakentamisensa jälkeen. Pierre La Vérendrye saapui alueelle 1731 ja rakensi yhden läntisistä tukikohdista Rainy Riverin varteen. Tämä uusi tukikohta mahdollisti useiden turkiskauppa yhtiöiden toiminnan alueella. North West Company rakensi oman tukikohtansa joen alajuoksulle 1780-luvulla, tästä "Athabaska House" -tukikohdasta muodostui tärkeä välietappi tuotteiden kuljetuksessa.
Hudson's Bay Company rakensi 1790-luvulla useita väliaikaisia tukikohtia Rainy Riverin varteen, mutta vasta vuonna 1818 rakensi "Lac la Pluie" -tukikohdan. Yhtiön kuvernööri George Simpson vieraili tukikohdassa vaimonsa Frances Ramsay Simpsonin kanssa vuonna 1. kesäkuuta 1830 ja linnoitus nimettiin hänen kunniakseen Fort Francesiksi 25. syyskuuta, samana vuonna. 1870-luvulla ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat kaupunkiin Dawson Route -reittiä pitkin, joka kulki perinteisen turkiskauppareitin linjaa pitkin läntiseen Kanadaan. Ilmaisen maan jako siirtolaisille ja Homesteads Act vuonna 1887 toi Fort Francesiin runsaasti uusia siirtolaisia. Samoihin aikoihin metsäteollisuus muodostui alueen tärkeimmäksi työllistäjäksi.
1900-luvun alussa Fort Frances koki voimakkaan teollistumisen buumin. Canadian Northern Railroad -rautatieyhtiö rakensi vuosien 1901–1903 välillä rautatieyhteyden Fort Francesiin. Fort Frances sai kaupunki oikeudet vuonna 1903. Rainy Riverin vesivoimala suunnitelmat aloitettiin vuonna 1905. Samana vuonna kaupungissa riehui suuri tulipalo, joka tuhosi suuren osan kaupungin bisnes korttelia. Amerikkalainen liikemies E.W. Backus perusti yhtiön joka vuosien 1905–1910 välillä rakensi Rainy Riverin vesivoimalan ja vuonna 1914 rakensi paperitehtaat Fort Francesiin ja International Fallssiin.
Ensimmäinen maantieyhteys rakennettiin Kenoran kaupunkiin vuonna 1936 ja Atikokaniin ja Thunder Bayhyn vuonna 1965.
Pahan yhteys
Pahan yhteys on eteläkorealainen kauhuelokuva vuodelta 2003. Se perustuu vanhaan korealaiseen kansantarinaan.
Juoni
Kaksi tyttöä, Su-mi (Lim Soo-Jung) ja Su-yeon (Mun Geun-yeong), palaa kotiin oltuaan pitkään mielisairaalassa, jonne he ovat joutuneet äitinsä kuoleman jälkeen. Sillä aikaa heidän isänsä Mu-hyun (Kim Kab-su) on mennyt uusiin naimisiin Eun-joon (Yeom Jeong-ah) kanssa. Tytöt eivät pidä uudesta äitipuolestaan ja halveksivat tätä. Heidän kotinsa on synkkä kartano, eristynyt ja syrjäinen.
Näyttelijät
Lähde:
Vekseli (hevonen)
Vekseli (1971 Tuusula – 1997) oli suomalainen ravihevonen. Punarautiaan suomenhevosoriin kasvatti Pentti Savolainen, joka myös toimi hevosen ohjastajana. Vekselin omisti Oy Ps-Ravitalli. Vekseli kantakirjattiin juoksijasuunnalle I-palkinnolla. Vuosina 1975–1998 se sai yhteensä 642 jälkeläistä.
Kilpailusaavutukset
Vekseli kilpaili vuosina 1974–1986. Se starttasi tänä aikana 281 kertaa (148 voittoa, 41 toista sijaa ja 24 kolmatta sijaa). Vekselin paras vuosi oli 1981 (33 starttia, joista 28 voittoa ja 5 toista sijaa). Vekseli voitti ravikuninkuuden viisi kertaa vuosina 1979–1982 ja 1984. Vuosina 1981–1984 Vekseli voitti myös Suurmestaruuden.
Ladonia
Ladonia julisti 2003 sodan Yhdysvaltoja, Ruotsia ja San Marinoa vastaan. Mikään maa ei ole tunnustanut Ladonian itsenäisyyttä. Ladonia on ilmoittanut virallisessa sanomalehdessään, että se aikoo valloittaa Euroopan.
Sähköaisti
thumb|250px|Aktiivinen sähköaistikenttä.
Sähköaisti on joidenkin, erityisesti vedessä elävien eläinten käyttämä, heikkojen sähkökenttien havaitsemiseen perustuva keino havainnoida ympäristöään. Yleisimmin sähköaisti yhdistetään haihin, mutta sen tiedetään kuuluvan myös muiden kalalajien sekä nokkaeläinten ominaisuuksiin. Sähköaisti määritellään aktiiviseksi tai passiiviseksi sen mukaan, tarvitaanko aistin toimimiseen aistivan eläimen itse tuottamaa sähkökenttää vai ei. Aktiivisen sähköaistin avulla eläin tuottaa ympärilleen sähkökentän, jossa tapahtuvia häiriöitä seuraamalla se kykenee havainnoimaan ympäristöään. Passiivisesta sähköaistista puhutaan, kun eläin ei itse tuota sähkökenttiä vaan kykenee vaistoamaan muiden eläinten ja kohteiden aiheuttamat sähköimpulssit.
Hain sähköaistin mahdollistavan sähköreseptorijärjestelmän kuvasi ensimmäisen kerran italialainen anatomi Stefano Lorenzini 1678. Sähköaistijärjestelmään kuuluva elin, Lorenzinin ampullae, nimettiin hänen mukaansa. Sähköaistin omaavilla eläimillä on ihossaan sähköreseptoreita, jotka reagoivat vastaanottamiinsa sähkömpulsseihin.
Viitteet
Electroreception Electrorrecepción Électroperception Електрорецептор Электрорецепция
Matato'a
Matato'a on pääsiäissaarelainen yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita paikallisesta perinnemusiikista ja länsimaisesta populaarimusiikista. Kevamatato'a Atan eli Keva perusti sen vuonna 1996. Sen jälkeen yhtye on julkaissut viisi albumia. Yhtyeen sanoitukset ovat pääosin rapanuin kielellä.
Akhaltsikhe
Akhaltsikhe (, "uusi linna",, ) on kaupunki Akhaltsikhen piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin alueella Georgiassa. Kaupunki toimii Samtskhe-Džavakhetin alueen hallinnollisena keskuksena ja siellä on 17 903 asukasta (2014).
Pieni Potsakhovi-joki jakaa Akhaltsikhen kaupungin kahtia: pohjoispuolen vanhaankaupunkiin ja eteläpuolen uuteen kaupunginosaan. Kaupunkinäkymää hallitsee vanha Rabatin linnoitus, joka seisoo kukkulalla kaupungin yllä. Linnoituksessa on moskeija ja raunioitunut madrassa. Noin kymmenen kilometrin päässä Akhaltsikhen kaupungista sijaitsee vanha Saparan luostari, jonka päärakennus, pyhän Saban kirkko, on rakennettu 1200–1300-luvuilla.
Anette Norberg
thumb|Anette Norberg Ruotsin urheilugaalassa 2014. thumb|Anette Norberg [[Talviolympialaiset 2010|Vancouverissa 2010.]] Anette Charlotte Norberg (s. 12. marraskuuta 1966 Härnösand, Ruotsi) on ruotsalainen curlingpelaaja. Hän toimii Ruotsin naisten maajoukkueen kapteenina.
Norbergin on voittanut kuusi Euroopan-mestaruutta (1988, 2001, 2002, 2003, 2004 ja 2006) ja kaksi maailmanmestaruutta (2005 ja 2006). MM-kisoista hänen joukkueensa on lisäksi saavuttanut hopeaa vuonna 2001 ja pronssia vuosina 1988, 1989, 1991 ja 2003. Torinossa 2006 ja Vancouverissa 2010 Norbergin joukkue voitti olympiakultaa. Lukuun ottamatta 1988 EM-kisoja, joissa Norberg pelasi kolmosheittäjänä, on hän toiminut kapteenina.
Norbergin nykyiset joukkuetoverit ovat Eva Lund (kolmonen), Cathrine Lindahl (kakkonen), Anna Le Moine (ykkönen) ja Ulrika Bergman (varanainen). Norberg on naimisissa. Hän on joukkuetoverinsa Cathrine Lindahlin sisko.
Emättimen hiivasienitulehdus
Emättimen hiivasienitulehdus on naisen ulkoisten sukupuolielinten hiivasienitulehdus. Sen yleisin aiheuttaja on ihmisen normaaliflooraan yleensä kuuluva Candida albicans -hiivasieni. Riskiryhmiä ovat raskaana olevat, ehkäisypillereiden käyttäjät ja diabeetikot. Hiivasienitulehdus on tavallinen antibioottihoidon sivuvaikutus, sillä antibiootit edistävät Candidan kasvua.
Hiivasienitulehduksen hoitoon käytettäviä lääkeaineita ovat muun muassa flukonatsoli ja klotrimatsoli.
Pispalan Sottiisi
thumb|300px|Sottiisin yhteydessä pidetään [[Keskustorilla polkan SM-kisat. Kuva vuodelta 2006]] Pispalan Sottiisi on kansainvälinen kansantanssi- ja kansanmusiikkitapahtuma, joka järjestetään Tampereella joka toinen vuosi, parillisina vuosina. Se huipentuu pääjuhlaan, johon kaikki ryhmät voivat osallistua. Pääjuhlaa ennen on soiva ja tanssiva kulkue, joka kulkee Hämeenkatua pitkin Pyynikin urheilukentälle. Sottiisin tilaisuuksiin osallistuu noin 40 000 kävijää. Se kuuluu Finland Festivals -tapahtumaketjuun sekä kansainväliseen CIOFF-festivaalien ketjuun. Vuonna 2005 oli kävijöitä 24 500.
Konsertteja ja kilpailuja
Pispalan Sottiisin yhteydessä järjestetään erilaisia konsertteja eri puolilla kaupunkia sekä lasten ja nuorten kansantanssiluokittelu. Keskustori on tärkeä ilmaiskonserttien pitopaikka. Pispalan Sottiisiin kutsutaan myös ulkomaisia tanssi- ja musiikkiryhmiä. Tapahtuman yhteydessä pidetään polkan SM-kisat.
Pispalan Sottiisi on Suomen Nuorisoseurojen suurin säännöllinen tapahtuma. Nuorisoseurojen Liiton ja Tampereen kaupungin kanssa tapahtumaa järjestää yhteistyössä Hämeen Nuorisoseurain Liitto.
Pispalan Sottiisi -organisaatio toimii osana Tampereen kaupungin kulttuuri- ja vapaa-aikatoimialaa. Tapahtuman toiminnanjohtaja on Jukka Heinämäki. Organisaatioon kuuluu myös vuorovuosin sottiisitapahtuman kanssa järjestettävä Tanssimania-festivaali syys-lokakuussa sekä vuosittainen Folklandia-risteily tammikuussa.
Vielä 1980-luvulla tapahtumaan liittyi sottiisikilpailu, jossa parit kilpailivat ensin Pispalanharjulla ja sitten Hämeenkadulla.
Tapahtumapaikkoja
Pispalan Sottiisin ja Tanssimanian tapahtumapaikkoja ovat olleet muun muassa Sampola, |Tullikamarin pakkahuone, Keskustori ympäristöineen, Pyynikin urheilukenttä, Hällä-teatteri, Tampere-talo ja Tampereen Messu- ja Urheilukeskus.
Tanssimania 2007
Tanssimania 2007 järjestettiin 27.–30. syyskuuta. Ohjelmassa oli konsertteja, jameja, kursseja ja koreografiakilpailu. Esiintyjinä muun muassa Tsuumi, Puhti, tanssiteatteri Mobita/Dansco, Sanna Kurki-Suonion Trio, Kelpo, Siepakat, Motora, Matit ja Maijat, Kouhot. Tapahtumapaikkoja olivat muun muassa Tullikamari, Sampola, Telakka, Ylioppilasteatteri ja Hällä.
Tanssimania 2009
Tapahtuma pidettiin 1.–4. lokakuuta. Erikoista ohjelmassa oli muun muassa koreografiakilpailu ja tanhutaiston ensimmäinen osakilpailu.
Pispalan Sottiisi 2010
Pispalan Sottisi 2010 pidettiin 9.–13. kesäkuuta. Vuorossa oli 22. Sottiisi; tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1970 asti. Tapahtumassa nähtiin kotimaisen ja eurooppalaisen kansantanssin ja -musiikin parhaimmistoa. Kansainvälisiä esiintyjiä oli neljästä eri maasta: Tampereella nähdään kansantanssiryhmiä Slovakiasta, Ukrainasta, Unkarista ja Uudesta-Seelannista.
Tanssipidot 2012
Suomalaiset ja virolaiset kansantanssi- ja kansanmusiikkijärjestöt toteuttivat yhteiset Tanssipidot 2012 -tapahtuman Tampereella 13.–17. kesäkuuta 2012. Paikalla oli 5 000 tanssijaa. Samanaikaisesti Tanssipitojen kanssa järjestettiin Pispalan Sottiisi. Tapahtuma huipentui Velisinfonia-suurteokseen, joka esitettiin Ratinan stadionilla 17.6.
SottisiMoves 2014
Kesän 2014 suurin pohjoismainen tanssitaidetapahtuma SottiisiMoves järjestettiin Tampereella 11.–15. kesäkuuta 2014. Tapahtumassa yhdistyivät Pispalan Sottiisin kesäfestivaali ja Nuori Kulttuuri –säätiön Moves-katselmus. Kaikille tanssilajeille avoimeen tapahtumaan osallistui yli 2 500 tanssijaa ja lähes 40 000 kävijää. Vieraita saapui Eurooppaa ja Aasiaa myöten. SottiisiMovesin osallistujat olivat kaikenikäisiä ja nuoria tanssijoita heistä oli yli puolet.
Tapahtuma huipentui nuorten tanssijoiden Moves-päätösjuhlaan ja tuhansien tanssijoiden yhteiseen tanssiteokseen Hetken aikaa – Tanssin taikaa. SottiisiMoves–tapahtuman järjestivät yhteistyössä Suomen Nuorisoseurat, Nuori Kulttuuri –säätiö ja Tampereen kaupunki.
Pispalan Sottiisi 2016
Pispalan Sottiisissa 8.–12. kesäkuuta 2016 juhlittiin Kansantanssin riemuvuotta. Festivaaliin osallistui noin 1 500 kotimaista ja 150 ulkomaista kansantanssin ja -musiikin harrastajaa. Uusi tapahtumapaikka oli Pirkkahalli. Kansainvälisiä vieraita olivat virolainen Sõprus, Venäjän Karjalasta saapuva Viola Malmin perustama Gornitsa, unkarilainen Alba Regia Dance Ensemble, liettualainen ja slovakialainen lasten tanssiryhmä Cifroško.
Hauta
thumb|Betonilla vuorattu hauta, joka odottaa ruumisarkkua. Hauta on paikka, johon ruumis haudataan. Se on usein maahan kaivettu kuoppa tai kammio.
Historiaa
Vanhimmaksi tunnetuksi haudaksi on sanottu yli 200 000 tuhatta vuotta vanhaa, Etelä-Afrikasta löytynyttä nykyihmisen varhaisen sukulaisen Homo naledin hautaa. Varhaisin tunnettu nykyihmisen, Homo sapiensin, hauta on noin 100 000 vuotta vanha.
Muinaiset egyptiläiset hautasivat tärkeitä vainajia suurten nekropolien mastaboihin, kalliohautoihin ja pyramideihin. Egyptissä haudasta pyrittiin rakentamaan vainajalle mahdollisimman upea asunto, joka vastasi hänen maallista asuntoaan niin täydellisesti kuin mahdollista. Samalla heidän ruumiinsa tahdottiin saada säilymään ikuisesti, koska sielun kuolemattomuuden uskottiin riippuvan ruumiin säilymisestä. Kaksoisvirran maassa oli samanlainen huolellisuus vainajien kodin rakentamisessa, jonka seurauksena rakennustaide nousi suureen kukoistukseen. Köyhässä Palestiinassa ruumiit haudattiin kalkkikivivuoriin, joissa oli paljon luontaisia luolia. Joissain kulttuureissa hautana on ollut maakumpu, joka on kasattu vainajan päälle. Joskus tällainen kumpu on koostunut päällekkäisistä haudoista. Rooman varhaiskristityiltä tunnetaan suuret katakombit kaupungin alla. Haudat oli louhittu käytävien seiniin. Euroopan juutalaiset joutuivat aikoinaan kaivamaan jopa toistakymmentä hautaa päällekkäin, sillä heidän hautausmailleen oli varattu hyvin pienet alueet kaupungeissa.
Sijoitus
Hautausmaa on alue, jolla on useita hautoja. Hautausmaita on ollut jo kivikaudella. Jo ennen hautausmaita ihmiset haudattiin useimmiten maahan kaivettuihin kuoppiin. Joskus hauta on kaivettu talon lattian alle, tai uudempina aikoina kirkon alle.
Mätänevien ruumiiden sekä vainajien henkien aiheuttaman vaaran vuoksi haudat on usein sijoitettu kaupunginmuurien ulkopuolelle. Joissain kulttuureissa on uskottu, että väärin sijoitettu hauta aiheuttaa kuolemia perheessä. Kiinassa hautapaikan valinnassa huomioidaan paikan fengshui. Muslimin hauta on suunnattu kohti Mekkaa.
Hauta voi olla myös vedessä, kuten joillain hinduilla Gangesjoessa ja muinaisilla etiopialaisilla järvessä. Laivalla kuolleen hauta on yleensä meressä.
Teko
Maahaudan kaivamiseen lapiolla ja hakulla kuluu maan laadusta riippuen kolmesta kahdeksaan tuntia. Koneella haudan kaivaminen tapahtuu kahdessakymmenessä minuutissa, mutta konetta ei aina voida käyttää esimerkiksi hautapaikan ahtauden vuoksi. Kun hauta on kaivettu, se yleensä vuorataan. Avoimen haudan ylle voidaan sijoittaa kehikko, jonka avulla ruumisarkku lasketaan hautaan.
Haudalle pystytetään usein hautakivi, jossa lukee vainajan nimi ja elinvuodet sekä hänen uskontonsa symboli, joskus myös esimerkiksi valokuva ja muistoteksti. Perhehautaan haudataan saman perheen jäsenet.
Guy Ritchie
thumb|Guy Ritchie vuonna 2012. Guy Stuart Ritchie (s. 10. syyskuuta 1968 Hatfield, Hertfordshire, Englanti) on englantilainen elokuvaohjaaja. Keskiluokkainen Ritchie lopetti koulunsa 15-vuotiaana lukihäiriönsä takia, mutta hän aloitti työn elokuvataiteen parissa. Hänet tunnetaan ohjaamissaan elokuvissa olevista hidastuksista.
Ritchien ensimmäinen lyhytelokuva, hänen itsensä osittain käsikirjoittama The Hard Case, sai ensi-iltansa vuonna 1995. Hänen uransa menestyneimmät pitkät elokuvat ovat kuitenkin hänen Puuta, heinää ja muutama vesiperä vuonna 1998 ja Snatch – hävyttömät vuonna 2000.
Ritchie ohjasi Disneyn vuoden 1992 Aladdiniin perustuvan näytellyn elokuvamusikaalin, jonka pääosia esittivät Mena Massoud, Naomi Scott ja Will Smith. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2019.
Yksityiselämä
Ritchie meni naimisiin yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan kanssa vuoden 2000 joulukuussa. Ritchie ja Madonna asuivat kartanossa Lontoossa Britanniassa Madonnan aiemman tyttären, Lourdesin, heidän yhteisen poikansa Roccon ja vuonna 2006 adoptoidun David-pojan kanssa. He kuuluvat kumpikin Kabbalah Centre -lahkoon. Guy Ritchie ohjasi Madonnan What It Feels Like for a Girl -kappaleen musiikkivideon vuonna 2001. MTV kieltäytyi esittämästä videota liian väkivallan vuoksi.
Myös vuonna 2002 Madonna ja Ritchie jatkoivat yhteistyötään elokuvalla Haaksirikkoutuneet (Swept Away), jonka pääroolin Madonna näytteli. Elokuva sai murska-arviot ja sen myötä Ritchien ura kääntyi alamäkeen.
Vuonna 2008 Guy Ritchie ja Madonna erosivat yhdeksän vuotta kestäneen suhteen jälkeen. Syyksi Madonna kertoi muun muassa Ritchien kasvavan vihan Madonnan uskontoa kohtaan. Ritchie esiintyi vuonna 2006 julkaistulla Madonnan kiertuedokumentilla I'm Going to Tell You a Secret.
Uranos
350px|pienoiskuva|Uranoksen kastraatio. [[Giorgio Vasarin ja Gherardi Christofanon maalaus 16. vuosisadalta. Palazzo Vecchio, Firenze.]] Uranos on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos).
Aluksi Uranoksen ja Gaian liitosta syntyivät kykloopit ja titaanit, tämän jälkeen muun muassa merenjumalatar Tethys, muistin jumalatar Mnemosyne ja Kronos. Uranos ei päästänyt jälkeläisiään ulos maan povesta eli Gaian kohdusta, mistä suuttuneena Gaia antoi pojalleen Kronokselle sirpin, jolla Kronos leikkasi irti isänsä peniksen. Mereen heitetyn siittimen ympärille muodostuneesta vaahdosta syntyi rakkauden jumalatar Afrodite ja siitä pudonneista veripisaroista syntyivät gigantit, meliadit ja erinykset.
Uranoksen mukaan on nimetty aurinkokuntamme planeetta Uranus, mikä tekee siitä ainoan kreikkalaisen jumalan, jonka mukaan on nimetty aurinkokunnan planeetta. Muut aurinkokunnan planeetat on nimetty roomalaisten jumalien mukaan.
Hermeen ja Afroditen pyhäkkö
Historia
Káto Sýmin pyhäkkö oli kulttipaikkana poikkeuksellisen pitkään, aina keskiminolaiselta kaudelta (MM II–III) antiikin ajalle roomalaiselle kaudelle 200-luvulle jaa. saakka, ja se on harvoja paikkoja Kreetalla ja muuallakin Kreikassa, jossa kulttipaikan voidaan osoittaa säilyneen toiminnassa keskeytyksessä pronssikaudelta pitkälle rautakaudelle.
Gabriel Tiacoh
Gabriel Tiacoh (10. syyskuuta 1963 – 2. huhtikuuta 1992 Atlanta) oli norsunluurannikkolainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa 400 metrin juoksussa ja oli näin maansa ensimmäinen olympiamitalisti.
Hermeen ja Afroditen pyhäkkö
Historia
pienoiskuva|vasen|Pronssisia pienoispatsaita pyhäköstä. [[Iraklionin arkeologinen museo.]] Paikan jumaluudesta minolaisella kaudella ei ole tietoa, sillä sieltä puuttuvat minolaiselle uskonnolle tyypilliset naishahmot (vaikka joskus paikan kultin sanotaankin olleen omistettu minolaiselle äitijumalattarelle). Votiiviesinelöytöjen perusteella kultti vaikuttaisi olleen pikemminkin miespuolisen jumalan. Antiikin aikana pyhäkön kultti muuntui Hermeen ja Afroditen kultiksi. Varhaisimmat merkit Hermeen ja jonkin jumalattaren kultista paikalla ovat 900-luvulta eaa., joskin Hermeen nimen varhaisin todistusaineisto on piirtokirjoituksista 500-luvulta eaa. Tämän paikallinen epiteetti oli Kedrites. Varhaisimmat merkit siitä, että paikan jumalatar tulkittiin Afroditeksi, ovat hellenistiseltä kaudelta. Antiikin aikana pyhäkkö sijaitsi Biannoksen poliksen lähellä, mutta ei ole tietoa siitä, oliko pyhäkkö varsinaisesti Biannoksen alaisuudessa. Votiivilahjojen ja piirtokirjoitusten perusteella pyhäkkö vaikuttaa olleen yleiskreetalainen. Se vaikuttaa taantuneen vain paikalliseksi pyhäköksi 1. vuosisadalla jaa.
Gabriel Tiacoh
Tiacoh kuoli 28-vuotiaana vuonna 1992 aivokalvontulehdukseen.
Hermeen ja Afroditen pyhäkkö
Historia
Pyhäkön paikka säilyi kulttikäytössä tavallaan varhaisella kristilliselläkin kaudella, sillä 500- tai 600-luvulla paikalle rakennettiin kaksi kirkkoa. Pyhäkkö löytyi sattumalta maansiirtotöissä vuonna 1972. Heti tämän jälkeen alkaneita arkeologisia kaivauksia on johtanut Angelikí Lempési (Angeliki Lebessi). Kaivaukset ovat jatkuneet 2000-luvun puolelle.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Savesta ja pronssista tehtyjä eläinfiguriineja. Iraklionin arkeologinen museo. pienoiskuva|Hermes-figuriineja. Iraklionin arkeologinen museo. Pyhäkkö oli suurikokoinen, ja siitä on kaivettu vain pieni osa: kooksi on arvioitu noin neliömetriä, josta on kaivettu noin  neliömetriä. Tämän sekä paikan pitkän historian vuoksi sen kehityksestä ei saada täydellistä kuvaa. Kaivauksissa on aiheuttanut ongelmia myös se, että jokaista vaihetta edustaa vain ohut arkeologinen kerros, johon sekoittuu usein muiden aikakausien rakentamisen jälkiä; maanviljelyn ja maansiirtotöiden aiheuttamat muutokset; sekä sadeveden ja vesivirtojen aiheuttamat muutokset.
Uuden palatsikauden aikainen pyhäkkö oli ympäröity suorakulmaisella temenos-muurilla. Sen portille johti kulkuetie. Myöhemmän ajan löytöihin lukeutuu pyhäkköalueen keskiössä ensimmäisellä vuosituhannella eaa. ollut alttari kooltaan noin 2,7 × 2,2 metriä, sekä siihen liittyvät lukuisten polttouhrien jäänteet. Alttarin ympärillä on lukuisten rakennusten jäänteitä eri aikakausilta. Osa rakennuksista oli avoimia ja osa katollisia. Paikalla on myös paljon merkkejä rinteen pengertämisestä.
Esinelöytöjä on koko pyhäkön käyttöajalta. Pyhäkön alueelta on löydetty lukuisia minolaisia juomauhritabletteja, joissa osassa on lineaari-A-kirjoitusta, sekä erilaisia kulttiastioita. Löytöjen perusteella paikalla on harjoitettu kulttiin kytkeytyneitä yhteisöaterioita. Löytöihin lukeutuu myös suuri määrä votiiviesinelöytöjä sekä pronssi- että rautakaudelta. Näihin kuuluu erityisesti ihmis- ja eläinhahmoisia pienoispatsaita eli figuriineja. Ihmishahmoista suurin osa on mieshahmoja, millä perusteella on arveltu, että pyhäkön kultti olisi ollut erityisesti miesten kultti. Esinelöydöt ovat Iraklionin arkeologisessa museossa.
Pauli Hauta-aho
Pauli Hauta-aho (s. 1982) on The Blankon kitaristi-laulaja sekä yhtyeen johtohahmo. Lisäksi hän soittaa Leningrad Cowboys -yhtyeessä kitaraa. Lisäksi hän toimii nykyään myös Apulanta-yhtyeen isommilla keikoilla kitaristina. Hauta-aho valittiin 2010 YleX:n äänestyksessä Suomen toiseksi parhaaksi kitaristiksi.
Hauta-aho on toiminut avustavana kitaristina Apulanta-yhtyeen keikoilla vuodesta 2015 lähtien.
Hippolyte
thumb|right|Herakles surmaa Hippolyten. Hippolyte oli amatsonien kuningatar, soturittareiden sukua, joka polveutui sodanjumala Areesta ja jonka kuolemasta on useita keskenään ristiriitaisia kuvauksia. Theseus sieppasi hänet ja toi mukanaan Ateenaan, minkä johdosta amatsonit hyökkäsivät Ateenaa vastaan. Heidät kuitenkin voitettiin, ja Hippolyte synnytti Theseukselle Hippolytoksen.
Theseus menetti mielenkiintonsa Hippolyteen ja meni naimisiin Faidran kanssa. Hippolyte kuitenkin ilmestyi amatsonien kanssa hääjuhliin tappaakseen vieraat, mutta sai itse surmansa vieraiden sulkiessa salin ovet — hänet surmasi mahdollisesti Theseus. Toisen lähteen mukaan Hippolyte sai surmansa sisarensa Penthesileian keihäästä tämän yritettyä osua hirveen.
Herakles kohtasi Hippolyten yhdeksännessä urotyössään, joka tunnetaan nimellä Hippolyten vyö. Herakleen piti hakea tämä Areen vyö, jota Hippolyte käytti asemansa merkkinä, Eurystheyksen tyttären Admeten toiveesta. Tavattuaan Herakleen Hippolyte lupasi vyön tälle kuultuaan tämän matkan tarkoituksen, mutta tällöin Hera amatsoniksi naamioituneena levitti huhua, että vieraat olivat saapuneet sieppaamaan Hippolyten. Tällöin amatsonit aseistautuivat ja ryntäsivät Herakleen perään. Tämän nähdessään Herakles surmasi Hippolyten ja otti tämän vyön.
Škoda Transtech
pienoiskuva|Transtech Oy logo ennen nimenmuutosta Škoda Transtech Ltd.
Škoda Transtech on suomalainen kiskokalustovalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Kajaanin Otanmäessä ja pääkonttori Oulussa.
Sea Islands
Sea Islands on yli sata matalaa saarta käsittävä Atlantin saarijono Yhdysvaltojen itärannikolla Etelä-Carolinan, Georgian ja Floridan osavaltioiden alueilla. Saaret sijaitsevat usein jokien suistoissa niin, että vain kapea jokiuoma erottaa ne mantereesta tai toisista saarista. Saarten valtameren puoleiset osat ovat valtaosin hiekkarantoja, mantereen puoleiset osat suoalueita. Subtrooppisen ilmaston ansiosta monet saarista ovat suosittuja lomailukohteita golfkenttineen. Monet saarista ovat asumattomia, ja jotkin ovat luonnonsuojelualueita.
Škoda Transtech
Historia
Transtech perustettiin työllistämään Kainuussa asuvia, kun Rautaruukin Otanmäen kaivos lopetti toimintansa. Se toimi aluksi Rautaruukin tulosyksikkönä, jonka johto ja markkinointi sijaitsivat Oulussa yhtiön pääkonttorissa. Tulosyksikön suomenkielinen nimi oli kuljetusvälineryhmä. Tehdas oli uusi ja sinne hankittiin Ukrainasta Patonin hitsaustekniikkaa.
Sea Islands
Historiaa
Asutuksen merkkejä on saarilla tuhansien vuosien ajalta. Muun muassa creek- ja guale-intiaanit asuivat saarilla.
Škoda Transtech
Historia
16. lokakuuta 2018 yritys ilmoitti muuttavansa nimensä muotoon Škoda Transtech Ltd. Yhtiön toiminimi muutettiin Škoda Transtech Oy:ksi marraskuussa 2019.
Omistus
Rautaruukki luopui Otanmäen junanvaunutehtaastaan ja myi sen espanjalaiselle Talgolle vuonna 1999.
Sea Islands
Historiaa
Orjien jälkeläiset puhuvat omaa gullahiksi kutsuttua kreolikieltään.
Škoda Transtech
Omistus
29. maaliskuuta 2007 suomalainen omistajaryhmä osti Talgon Suomen-tehtaat. Yhtiön nimeksi tuli taas Transtech.
Sea Islands
Historiaa
Vuonna 1893 iskenyt Sea Islandsin hurrikaani tappoi pari tuhatta saarten asukasta ja jätti noin 30 000 kodittomiksi.
Škoda Transtech
Omistus
4. elokuuta 2015 tšekkiläinen Škoda osti Transtechin.
Sea Islands
Glynnin piirikunta (The Golden Isles)
Saarijonon eteläpään St. Simons Island, Sea Island ja Jekyll Island tunnetaan yhteisnimellä The Golden Isles of Georgia, ”Georgian kultaiset saaret”. Niissä on monia matkailu- ja lomakohteita.
Škoda Transtech
Raitiovaunut
thumb|250px|[[Artic vuonna 2013.]] pienoiskuva|Artic X34 koeajossa Tampereella. Transtech sopi HKL:n kanssa vuonna 2011 40 raitiovaunun toimittamisesta. Ensimmäiset Otanmäen tehtaalla valmistetut Artic-vaunut otettiin Helsingissä asteittain käyttöön syksyllä 2013. Lisäksi sopimuksessa oli optio 90 vaunun lisätilauksesta. Näistä 20 kpl tilattiin syksyllä 2016 ja valmistettiin vuonna 2018 ja 10 kpl tilattiin vuonna 2018 ja valmistettiin vuonna 2019. Perusmallisia Artic-vaunuja oli syksyllä 2019 toimitettu Helsinkiin kaikkiaan 70 kpl.
Joulukuussa 2016 yhtiö ilmoitti tehneensä aiesopimuksen Raide-Jokeri-allianssin kanssa yhteensä 29 vaunun toimituksesta. Kahteen suuntaan ajettavat raitiovaunut tulevat pikaraitiotiekäyttöön ja hankittiin osana 90 vaunun optiota. Ensimmäinen vaunu saapui testiliikenteeseen Helsingin rataverkolle huhtikuussa 2021.
Syyskuussa 2017 Transtech kertoi toimittavansa 19 uutta ForCity Smart Artic -raitiovaunua Tampereen raitiotielle. Ensimmäinen vaunu saapui testiliikenteeseen Tampereelle alkuvuonna 2020.
Junavaunut
13. maaliskuuta 2015 VR ilmoitti tilaavansa Transtechiltä 27 InterCity-junavaunua.
Ganga
pienoiskuva|Ganga-jumalatar ratsastaa alligaattorilla tässä kalighalaisessa maalauksessa. 1800-luku, [[Kalkutta.]] Ganga tai Gaṅgā on hindulainen jumalatar, pyhänä pidetyn Ganges-joen henkilöitymä sekä puhdistautumisen ja anteeksiannon jumalatar.
Ganga tunnetaan monilla nimillä, ja hänet kuvataan usein kauniina ja oikeudenmukaisena naisena, joka ratsastaa jumalallisella olennolla nimeltä Makara. Jotkut Gangan varhaisimmista maininnoista löytyvät Rigvedasta, jossa hänet mainitaan "jokien pyhänä". Hänen tarinansa esiintyvät pääasiassa Vedan jälkeisissä teksteissä, kuten Ramayanassa, Mahabharatassa ja Puranassa. Ramayanassa Gangan kerrotaan olevan Himavatin esikoinen, Himalaja- vuoriston personifikaatio ja jumalatar Parvatin sisar. Muut tekstit kuitenkin mainitsevat hänen olevan lähtöisin Vishnun yhdestä jalasta.
Ganga kuvataan joko kaksi- tai nelikätiseksi. Oikeassa kädessään hänellä on vesikannu, vasemmassa lootus.
Hindulaisuudessa Gangaa pidetään ihmiskunnan äitinä. Pyhiinvaeltajat upottavat sukulaistensa tuhkat Ganges -jokeen, jonka he katsovat tuovan nämä puhdistetut sielut lähemmäksi mokshaa, eli vapautumista elämän ja kuoleman kiertokulusta. Festivaaleja, kuten Ganga Dussehra ja Ganga Jayanti juhlitaan hänen kunniakseen useissa pyhissä paikoissa Gangesin rannoilla. Gangaa palvotaan myös Gautama Buddhan ohella Thaimaassa Loy Krathong -festivaalin aikana. pienoiskuva|[[Virabhadra-temppelin taidetta sisäänkäynnillä, kuvattuna Ganga-jumalatar. 800-luku, Andra Pradesh.]]
Okko Laru
pienoiskuva|221x221px|Okko Laru Ile Kallio Big Rock Bändin kanssa vuonna 2016. Okko Laru (s. 15. joulukuuta 1969) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut lauluntekijänä, studiomuusikkona ja tuottajana.
Nykyisin Okko Laru toimii Universal Musicin kotimaisen musiikin tuottajana. Hän tekee edelleen myös lauluntekijän ja studiomuusikon töitä. Okko Laru on toiminut ammattimuusikkona useissa yhtyeissä, kuten muun muassa Broadcastissa. Larun pääinstrumentti on rummut. Okko Laru on myös tuottanut useita bändejä ja artisteja, muun muassa Hectoria, Tik Takia ja Olavi Uusivirtaa.
Algol-muuttuja
thumb|230px|Algol-tyypin muuttujan valokäyrän synty. Suurempi punainen tähti on tässä himmeämpi ja kirkkaampi sininen tähti pienempi mutta kuumempi. Kun sininen tähti peittyy punaisen taakse, syntyy suuri minimi. Molempien tähtien näkyessä rinnakkain [[kaksoistähti loistaa kirkkaana. Ennen pääminimiä tapahtuu kirkastumista luultavasti siksi, että himmeä punainen tähti heijastaa sinisen valoa.]]
Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, joka on saanut nimensä β Persein eli Algolin mukaan. Valonvaihtelut johtuvat pääosin kahden kirkkaudeltaan ja lämpötilaltaan erisuuruisen tähden peittäessä toisiaan. Tähti on kirkkaustasanteella maksimissa, kun molemmat tähdet näkyvät yhtä aikaa. Algol-tyypissä näin on suurimman osan ajasta. Algol-tyypin esikuvan Algolin valonvaihtelu on ollut tiedossa pitkän aikaa, mutta se selitettiin johtuvaksi kahdesta tähdestä vasta 1800-luvun loppupuolella. Vuonna 1881 Edward Charles Pickering vahvisti, että kyse oli kaksoistähdestä.
Themiksen temppeli
Themiksen temppeli voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin Themikselle omistettuihin temppeleihin:
Lyngenin suunta
thumb|upright|Norjan lestadiolaisuuden sukupuu 1850–2010. Sisältää myös kuolleet ryhmät. Vesisaaren sukupuu poikkeaa tästä.thumb|right|Norjan lestadiolaisuuden sukupuu v. 2001 ilman kuolleita ryhmiä. Vesisaaren sukupuu poikkeaa tästä.thumb|upright|Vesisaaren lestadiolaisuuden sukupuu 1860–1960. Erikiinit eli johnsenilaisuus on lestadiolaisuuden haara, joka vaikuttaa lähinnä vain Norjassa Yykeänvuonon seudulla. Erikiinit on saanut nimensä perustajansa Erik Johnsenin etunimen mukaan. Muita nimityksiä erikiineille ovat "Lyngenin suunta" ja "Yykeän suunta". Ne johtuvat Lyngenin vuonosta eli Yykeänvuonosta, jonka rannoilla liikkeen kannatus on voimakasta. Ryhmän katsotaan erkaantuneen vanhoillislestadiolaisuudesta noin 1910. Erikiinit katkaisivat välit myös August Lundbergiin ja "lundbergilaisiin" (Toomas Paaven ryhmä Etelä-Tromssassa) vuonna 1925. Erikiineillä oli paljon yhteistyötä myös Norjan uusheränneitten kanssa vuoteen 1951 asti, jolloin sen voidaan katsoa eräästä näkökulmasta saaneen vasta alkunsa itsenäisenä lestadiolaisuuden suuntana erkaantumalla uusheränneistä. Tuolloin uusheränneitten ja erikiinien välille syntyi kiistaa muun muassa kasteopista ja perisyntiopista.
Vanhaerikiinit on suurin erikiiniryhmä ja erikiinien pääryhmä. Vuonna 2012 vanhaerikiinejä oli noin 1 200 henkilöä, joten kannatus oli säilynyt saman suuruisena vuoden 2001 jälkeen. Vanhaerikiinit on kuudenneksi suurin lestadiolaisuuden haara. Suurin lestadiolaisuuden haara on vanhoillislestadiolaisuus noin 115 000 henkilöllä, josta erikiinit ovat erkaantuneet vuonna 1910.
Erikiinien keskeisimpänä vaikuttajahahmona pidetään Erik Johnsenia ("Junsan Erkki") (1844–1941). Liikkeen erottaa muista lestadiolaissuunnista sen voimakas painotus tunnustuskirjoihin Raamatun ohitse. Kasteessa opetetaan tapahtuvan uudestisyntymisen, kuten "elämänsanalaisuudessa" (Elämänsanalaisuus on eräs hyvin pieni lestadiolaisuuden haara).
Erikiineistä erkani noin vuonna 1992 liberaalimman ja "nykyaikaisemman" käsityksen eräistä asioista omaksunut ryhmä, jota kutsutaan suomen kielessä nimellä uuserikiinit tai vaikeammin "liberaali Lyngenin suunta" tai "liberaali Yykeän suunta" ja norjan kielessä "Den Luthersk Læstadianske Menighet". Oppierimielisyydet koskivat avioeroa ja Raamatun luomiskertomusta, muun muassa sitä, saako petetty puoliso ottaa avioeron ja solmia uuden avioliiton. Ryhmien väliset sovintokokoukset ovat päättyneet tuloksettomina. Erikiinien pääsuuntaa kutsutaan vuoden 1992 hajaannuksen jälkeen vanhaerikiineiksi tai "konservatiiviseksi Lyngenin suunnaksi" tai "konservatiiviseksi Yykeän suunnaksi".
Vanhaerikiinit
Vanhaerikiinit joista norjan kielessä käytetään nimitystä "Luthersk Læstadiansk Menigheton", on erikiinien päähaara. Vanhaerikiinejä saatetaan kutsua puhekielessä "konservatiiveiksi" tai "fundamentalisteiksi" silloin kun oletetaan kuulijoiden tietävän, mitä kyseisillä termeillä siinä yhteydessä tarkoitetaan. Konservatiivien mukaan Jumala loi maailman kuudessa päivässä. Ryhmään kuuluu vuonna 2012 noin 1 200 henkilöä. Vuosina 1994–1995 ryhmästä erkani noin 50 hengen ryhmä nimeltä kvaenangenilaisuus eli "valkoiset enkelit"("svärmeri"). Myös vuonna 1998 ryhmästä erkaantui noin 40 hengen gundersenilaisuudeksi kutsuttu ryhmä saamelaissaarnaajan johdolla.
Erikiinien sivuhaarat
Uuserikiinit eli vaikeammin ilmaistuna "liberaali Lyngenin suunta" erkaantui erikiinien pääsuunnasta n. vuonna 1992. Erikiinien pääsuuntaa kutsutaan vanhaerikiineiksi sen jälkeen kun uuserikiinit olivat erkaantuneet siitä vuonna 1992. Uuserikiinien mielestä avioero ja uudelleenavioituminen on hyväksyttävää, jos toinen pettää puolisoaan avioliiton ulkopuolella. Petetyllä on uuserikiinien mielestä siinä tapauksessa mahdollisuus erota ja mennä uusiin naimisiin. Uuserikiinien oppien mukaan Jumala ei luonut maailmaa kuudessa päivässä, koska Jumala loi auringon ja kuun erottamaan päivän ja yön toisistaan vasta neljäntenä päivänä. Päivää ei siis uuserikiinien Raamatun tulkinnan mukaan ole ollut olemassa ennen neljättä luomispäivää. Noin puolet uuserikiinien seuraväestä on lapsia ja nuoria. Uuserikiini-lestadiolaisryhmään kuuluu vuoden 2012 arvion mukaan noin 800 henkilöä, joten se on maailman seitsemänneksi suurin lestadiolaisuuden haara. Uuserikiinien kannatus on säilynyt saman suuruisena vuoden 2001 arvion jälkeen
Kvaenangenilaisuus eli vaikeammin ilmaistuna "valkoiset enkelit" -lestadiolaishaara ("svärmeri") syntyi 1994–1995 erkanemalla vanhaerikiineistä. Professori Jouko Talosen mukaan kvaenangenilaiset "painottavat evankeliumin näkökulmaa". Kvaenangenilaisuus vaikuttaa Norjassa lähinnä Kvaenangenin seudulla. Ryhmä on ainoa lestadiolaisryhmä, joka on irrottautunut vapaaehtoisesti luterilaisesta kirkosta, lukuun ottamatta vanhoillislestadiolaisista Pohjois-Savossa ja Viipurin läänissä vuonna 1907 erkaantunutta väyrysläisyyttä, jota ei ole enää olemassa. Kvaenangenilaisuus hoitaa itse sakramentit ja hautaukset. Kvaenangenilaisuuteen kuuluu vuoden 2012 arvion mukaan noin 50 henkilöä, joten sen kannatus oli säilynyt saman suuruisena vuoden 2001 arvion jälkeen.
Gundersenilaiset erkanivat vanhaerikiineistä saarnaaja Egil Gundersenin johdolla vuonna 1998 noin 40 henkilön erilliseksi lestadiolaissuunnaksi.
Aiheesta muualla
*Uuserikiinien nettisivut
Heikki Sariola
Heikki Osvald Sariola (s. 14. syyskuuta 1958 Kuusankoski ) on suomalainen pappi ja teologian tohtori. Sariola on toiminut vuodesta 2002 lähtien Kurikan seurakunnan kirkkoherrana. Aikaisemin Sariola on työskennellyt Lapuan hiippakunnan pappisasessorina (1995–2001) sekä Suomen Akatemian tutkijana (1994–1995).
Sariola on toiminut kolumnististina Crux-lehdessä 1991–1993 ja Sanansaattaja-lehdessä 2004–2006.
Koulutus
Sariola kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan lukiosta vuonna 1977, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän suoritti teologian kandidaatin tutkinnon vuonna 1983 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1990. Väitöskirja on nimeltään Markus und das Gesetz: eine redaktionskritische Untersuchung.
Ura pappina
Sariola vihittiin papiksi vuonna 1983 Lapualla. Vihkijänä oli hänen isänsä, piispa Yrjö Sariola. Koko pappisuran ajan Heikki Sariola on työskennellyt Kurikan seurakunnassa. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut kirkkoherrana.
Sariola valittiin Etelä-Pohjanmaan rovastikunnan lääninrovastiksi, kun Seinäjoen seurakunnan kirkkoherra Tapio Luoma oli valittu Espoon hiippakunnan piispaksi.
Luottamustoimet
Sariola on ollut kahdella kaudella Lapuan hiippakunnan pappisedustaja kirkolliskokouksessa. Kun Jukka Keskitalo valittiin kirkkohallituksen kansliapäälliköksi vuonna 2010, nousi Sariola hänen paikalleen kirkolliskokoukseen loppukaudeksi. Lisäksi hän oli kirkolliskokouksen jäsen kauden 2016–2020. Kun Matti Salomäki valittiin Lapuan piispaksi, nousi Sariola vuoden 2022 alusta hänen paikalleen kirkolliskokoukseen loppukaudeksi.
Sariola on ollut kirkon lähetystoimikunnan jäsen vuodesta 2017.
Yksityiselämä
Heikki Sariola on naimisissa Pirjo Sariolan kanssa. Heillä on kolme lasta. Hän harrastaa huilunsoittoa, matkailua ja verkkokalastusta.
Eiffel
Eiffel tarkoittaa seuraavia:
Jüri Tarmak
Jüri Tarmak (21. heinäkuuta 1946 Tallinna, Viron SNT – 22. kesäkuuta 2022) oli virolainen, Neuvostoliittoa edustanut korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
Elämä ja urheilu-ura
Tarmak kuului Neuvostoliiton yleisurheilumaajoukkueeseen vuosina 1971–1974. Hän voitti korkeushypyn olympiakultaa Münchenissä 1972. EM-hallikisoissa hän sai hopeaa 1971 ja pronssia 1972. Hänen ennätyksensä oli vuonna 1972 hypätty 225 cm.
Nuoren Jüri Tarmakin valmentajaksi tuli vuonna 1963 Viktor Vaiksaar. Kaksi vuotta myöhemmin Tarmak voitti ensimmäisen Viron mestaruutensa ja ylitti kaksi metriä. Syksyllä 1965 hän muutti opiskelemaan Leningradin yliopistoon. Vuonna 1966 hän sai valmentajakseen Leonid Kuznetsovin, voitti Neuvostoliiton juniorimestaruuden ja nosti ennätyksensä 210:een. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen peräkkäisen Viron mestaruutensa ja ylitti 212 cm.
Vuonna 1968 Tarmakin valmentajiksi tulivat Pavel Goihman ja Jelizaveta Sossina, joiden opeilla Tarmak nousi lopullisesti Neuvostoliiton ja maailman huipulle. Vuoden 1968 paras saavutus oli Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailujen pronssi tuloksella 209. Vuonna 1970 Tarmak saavutti Neuvostoliiton-mestaruuspronssia ulkoradoilla hypättyään saman tuloksen 214 kuin hänen edelleen tulosluettelossa sijoittuneet Sergei Budalov ja Valentin Gavrilov.
Vuonna 1973 Tarmak sai Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailuissa hopeaa, mutta hänen vuoden parhaaksi tuloksekseen jäi hallissa hypätty 220 cm. Ennätyksellään hän oli vuoden 1973 lopussa edelleen maailman kaikkien tilastossa viides.
Vuonna 1974 Tarmak lopetti korkeushyppyuransa ja valmistui seuraavana vuonna taloustieteessä Leningradin yliopistossa. Vuonna 1985 Tarmak väitteli tohtoriksi (joidenkin lähteiden mukaan suoritti alemman tohtorintutkinnon Candidate of Sciences) taloustieteessä samassa yliopistossa ja jäi luennoimaan yliopistoon vuosiksi 1985–1990. Neuvostoliiton hajoamisen aikoina vuonna 1990 hän muutti Viroon ja perusti Broker Baltic AS investointiyhtiön. Myöhemmin hänestä tuli Tallinnan pörssin varapresidentti ja konsultti. Tarmak pysyi urheiluelämässä mukana ja vuosien 2001–2012 aikana johti Kompass Tallinn urheiluklubia.
Jüri Tarmakin isä Aadu Tarmak oli aikanaan Neuvostoliiton mestari kiekonheitossa. Tarmak kuoli 75-vuotiaana 22. kesäkuuta 2022.
Kate DeAraugo
Katherine "Kate" Jenna DeAraugo (s. 5. marraskuuta 1985) on australialainen laulaja, joka voitti Australian Idolin kolmannen kauden 21. marraskuuta 2005.
DeAraugon debyyttialbumi oli 12. joulukuuta 2005 julkaistu A Place I've Never Been, joka myi Australiassa platinaa.
J-P Virtanen
Jukka-Pekka ”J-P” Virtanen (s. 17. huhtikuuta 1966) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän on vaikuttanut yhtyeissä, artistien taustayhtyeissä ja levyillä sekä toiminut palkattuna jäsenenä eri yhtyeissä. Hänellä on myös oma nimikkoyhtye The JP's.
Kriitikko Petri Silas on sanonut, että J-P Virtanen on ”juurevan urkujazzin johtava tulenkantaja Suomessa”.
Miréla Maniáni
Albanialaissyntyinen Maniáni voitti 1995 nuorten EM-hopeaa. Kaksi vuotta myöhemmin hän meni naimisiin kreikkalaisen painonnostajan Giórgos Tzelílisin kanssa ja sai Kreikan kansalaisuuden. Hän voitti maailmanmestaruuden Sevillan MM-kisoissa 1999 tuloksella 67,09. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän voitti olympiahopeaa heitettyään 67,51. Hän sijoittui toiseksi Edmontonin MM-kisoissa 2001. Vuonna 2002 hän erosi miehestään ja voitti EM-kultaa Münchenin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän heitti toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa. Ateenan MM-kisoissa 2004 Maniáni voitti olympiapronssia. Vuoden 2005 Euroopan cupissa hän sijoittui kuudenneksi.
Maniáni pitää ennätyksellään hallussaan keihäänheiton Kreikan ennätystä.
You’ll Never Lose This Love
You’ll Never Lose This Love oli osa Disneyn 2000 -luvulla tytöille suunnattua Disney Princess Enchanted Tales -sarjaa. Sarjaa julkaistiin muutaman osan verran suoraan DVD:lle, mutta se ei menestynyt ja lopetettiin. Bellelle omistettu jakso oli sarjan toisessa osassa Kingdom of Kindness. Sarjan jakso perustui Kaunotar ja hirviö -elokuvien hahmoihin ja heidän maailmaansa.
Disney Princess Enchanted Tales
Disney Princess Enchanted Tales oli Disneyn tytöille suunnattu animaatiosarja, mutta sen toteutuminen jäi vain muutamaan jaksoon ja sarja lopetettiin. Parhaiten sarja silti tunnetaan prinsessa Auroran jaksosta Keys to the Kingdom joka suomeksi tunnetaan nimellä "Hallussain on valtakunta" sekä prinsessa Jasminen jaksosta More Than A Peacock Princess, "En oo mikään riikinkukko".
Poitiers’n taistelu (1356)
Poitiers’n taistelu (19. syyskuuta 1356) oli toinen kolmesta englantilaisten suuresta voitosta ranskalaisista satavuotisessa sodassa.
8. elokuuta 1356 aloitti Edvard Musta prinssi marssin englantilaisten tukikohdasta Akvitaniasta kohti pohjoista tarkoituksenaan auttaa keskisessä Ranskassa olevia liittolaisia ja hävittää maaseutua. Hänen englantilais-gascognelaiset joukkonsa valtasivat ja hävittivät useita kyliä ja kaupunkeja ilman mainittavaa vastarintaa, kunnes saapuivat Loire-joelle Toursiin, jonka linnaa he eivät saaneet heti vallatuksi. Tämän viivytyksen takia Juhana II saattoi saada englantilaiset kiinni. Hän kokosi armeijansa Toursista pohjoiseen sijaitsevassa Chartresissa ja jätti 20 000-30 000 sotilasta pois parantaakseen mahdollisuuksia Mustan prinssin saavuttamiseen. Tämä teki hänen armeijastaan suhteellisen samankokoisen Mustan prinssin armeijaan nähden.
Kuultuaan Ranskan armeijan olevan liikekannalla, Musta prinssi päätti vetäytyä. Hän marssi kohti etelää, mutta ranskalaiset saivat englantilaiset kiinni Poitiers’n lähellä. Crécyn taistelussa 16-vuotiaana mukana ollut Musta prinssi päätti käyttää Crécystä tuttuja taktiikoita. Hän asetti joukkonsa vahvasti puolustukselliseen muodostelmaan paikkaan, jota ympäröivät luontaiset esteet kuten metsä takana ja puro vasemmalla. Vanhan Poitiers-Bordeaux-tien kohdalle hän jätti esteeksi matkakuormansa ryöstösaaliineen suojaamaan heikkoa oikeaa sivustaansa. Kaikki miehet jalkautettiin ja jaettiin kahteen (ehkä kolmeen) osastoon ja molempiin sivustoihin asetettiin pitkäjousimiehet V-muodostelmaan (herce). thumb|300px|left|Poitiersin taistelu. Keskiaikainen [[miniatyyrimaalaus.]] Hyökkäävä ranskalaisjoukko oli jaettu neljään osaan. Edessä olivat noin 300 eliittiritaria joita avustivat keihäin aseistautuneet saksalaiset palkkasotilaat. Tämän joukon oli tarkoitus rynnäköidä englantilaisia jousimiehiä päin ja eliminoida heidän aiheuttamansa uhka. Näiden jälkeen seurasi kolme osastoa jalkaväkeä (tässä tapauksessa lähinnä jalkautuneita ritareita), joita johtivat kruununperijä (Dauphin) ja myöhemmin kuningas Kaarle V, Juhana II ja Orleansin herttua.
Heti taistelun alussa englantilaiset hämäsivät esittämällä sekasortoisuutta vasemmalla sivustallaan, mikä provosoi ranskalaiset ritarit rynnäköimään kohti jousimiehiä. Jousimiehet olivat kuitenkin odottaneet tätä ja syytivät ranskalaisten ja etenkin heidän hevostensa päälle nuoliryöpyn. Itse ritarien varustus tosin oli pitkäjousille läpäisemätön, mutta hevosten varustus oli heikko sivuilta ja takaa, joten jousimiehet siirtyivät ritareiden sivuille ja tappoivat heidän hevosensa tuhoisin seurauksen; ritarien oli vetäydyttävä. Tämän jälkeen seurasi Dauphinin jalkaväkiosaston hyökkäys. Se taisteli hetken ankarasti, mutta vetäytyi takaisin järjestäytymään uudelleen. Seuraava Orleansin herttuan osasto joutui paniikkiin huomattuaan, ettei Dauphinin osasto ole mukana ja kääntyi takaisin. Tämä jätti itsensä kuninkaan johtaman osaston mottiin. Tämä oli kuitenkin voimakas joukko, ja vihollisen jousimiesten nuolet olivat lopussa. Jousimiehet liittyivät mukaan englantilaisten ritarien rintamaan, ja seurasi ankara lähitaistelu. Mustalla prinssillä oli kuitenkin yhä reservissä osasto, joka hyökkäsi sivuilta ja takaa. Ranskalaisten rivit murtuivat, he joutuivat paniikkiin, useat pakenivat, ja kuningas Juhana jäi vangiksi.
Taistelu oli paha isku ranskalaisille sekä sotilaallisesti että taloudellisesti, sillä kuningas Juhanasta jouduttiin maksamaan lunnaat, jotka vastasivat maan kahden vuoden kansantuloa.
Mogadishu Avenue
Mogadishu Avenue on vuonna 2006 MTV3:lla esitetty draamakomediasarja. Kahdeksanosainen Jari Tervon kirjoittama sarja kuvaa syntyperäisten suomalaisten ja maahanmuuttajien kohtaamisia vuokratalossa. Tapahtumien keskiössä on Somaliasta muuttanut mies, Muhammed Turakainen, joka päättää kotoutua perusteellisesti ja ripustaa seinälleen marsalkka Mannerheimin, presidentti Kekkosen ja luottopakki Jutilan muotokuvat. Pojastaan hän alkaa kouluttaa mustaa tangokuningasta.
Rooleissa ovat muun muassa Juha Veijonen, Petri Manninen, Minna Turunen, Kari Hietalahti, Pirkka-Pekka Petelius, Mateus Tembe, Matti Leino, Jouko Puolanto, Pirjo Lonka, Maija Junno ja Kari Ketonen.
Ohjelman lopputekstien aikana soi kansanlaulu "Kotimaani ompi Suomi".
Heikki Renvall
Henrik (Heikki) Gabriel Renvall (19. tammikuuta 1872 Turku – 1. kesäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen lakimies, toimittaja, vakuutusjohtaja, valtiopäivämies, senaattori ja kansanedustaja.
Suku
Renvallin vanhemmat olivat arkkipiispa Torsten Thure Renvall ja Amanda Sofia Limnell (ent. Rindell).
Renvall oli naimisissa oopperalaulajatar Aino Acktén kanssa vuosina 1901–1917; liitto päättyi eroon ja Renvall meni 1917 uusiin naimisiin Elli Sofia Palmqvistin kanssa. Renvallin lapset hänen ensimmäisestä avioliitostaan olivat näyttelijä ja ohjaaja Glory Leppänen ja 1970-luvulla julkaistuista muistelmistaan kuuluisuutta saanut gynekologi Mies Reenkola. Heikki Renvallin veli oli kirkkoherra Uno Mikael Renvall, jonka poika oli historiantutkija, professori ja Helsingin yliopiston kansleri Pentti Renvall.
Ura
Renvall pääsi ylioppilaaksi 1890 ja suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1893, lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1897 sekä lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot vuonna 1900.