cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jussi Eskola (urheiluselostaja)
Ura
Eskola aloitti urheilutoimittajana Ylellä 1990-luvulla. Maastohiihtoa hän selosti Ylellä vuosina 2006–2014 ja 2017–2021. Vuosina 2014–2017 Eskola oli puolestaan Ylen ampumahiihdon pääselostaja. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Eskola selosti ammuntaa ja Rion kesäolympialaisissa 2016 hän selosti ammuntaa ja soutua.
Eskolan merkittävimpiä selostuksia lienevät Suomen naisten viestijoukkueen ja Aino-Kaisa Saarisen maailmanmestaruudet hiihdon MM-kisoissa 2009, Matti Heikkisen maailmanmestaruus hiihdon MM-kisoissa 2011, Iivo Niskasen ja Sami Jauhojärven parisprintin olympiakulta talviolympialaisissa 2014 sekä Iivo Niskasen olympiakulta 50 kilometrin perinteisen kisassa talviolympialaisissa 2018.
Keväällä 2016 Yleisradion johto hyllytti Eskolan kesän urheilutapahtumista tämän kritisoitua Ylen urheilupolitiikkaa Iltalehdessä. Eskolan piti selostaa kesällä 2016 yleisurheilua EM-kisoissa ja Rion kesäolympialaisissa.
Vuonna 2017 Eskola palasi Ylen yleisurheiluselostajaksi aisaparinaan Tapio Suominen. Vuonna 2017 hän palasi hiihdon pääselostajaksi Tapio Suomisen jäätyä sairauslomalle.
Eskola lopetti työskentelyn Ylellä 1. kesäkuuta 2021, minkä jälkeen hän siirtyi selostajaksi Viaplaylle.
Amalthea
Amalthea voi viitata seuraaviin asioihin:
Torniainen
Torniainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Thomas Steen
Thomas Steen (s. 8. kesäkuuta 1960 Grums, Ruotsi) on ruotsalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija ja Elitserien-joukkue MODO Hockeyn nykyinen apuvalmentaja. Keskushyökkääjä edusti 14 kauden mittaisella NHL-urallaan vain Winnipeg Jetsiä, jossa Steen pelasi yhteensä 950 runkosarjaottelua tehoin 264+553=817. Jäähyminuutteja hän keräsi 753.
Winnipeg Jets on jäädyttänyt Steenin pelinumeron 25.
Ura
Steen oli Grums IK:n kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä Ruotsin I-divisioonassa kaudella 1975–1976. Kaudeksi 1976–1977 hän siirtyi Elitserien-joukkue Leksands IF:ään, jossa hän pelasi tuolla kaudella kolme ottelua tehoin 1+1=2. Varsinainen tulokaskausi 1977–1978 toi Steenille 35 ottelussa tehot 5+5=10. Winnipeg Jets varasi hänet numerolla 103 NHL:n varaustilaisuudessa 1979. Vuotta aikaisemmin kanadalaisjunioriliiga OHL:n Sudbury Wolves varasi Steenin. Hän ei kuitenkaan siirtynyt joukkueeseen. Steen siirtyi kaudeksi 1980–1981 Färjestad BK:hon, jossa hän teki tehoilla 16+23=39 läpimurtonsa Elitserienissä. Steen voitti joukkueen sisäisen pistepörssin ja oli Elitserienin pistepörssin neljäs. Keväällä 1981 hän voitti Ruotsin-mestaruuden, ja hänet valittiin Ruotsin tähdistökentälliseen. Steen valittiin siihen myös vuosina 1985 ja 1986.
Kaudeksi 1981–1982 Steen siirtyi pelaamaan Winnipeg Jetsiin. Tulokaskausi toi hänelle 73 ottelussa tehot 15+29=44. Parhaimmillaan Steen teki tehot 27+61=88 kaudella 1988–1989. Kauden 1989–1990 päätteeksi Steen palkittiin NHL:n parhaana ruotsalaispelaajana Viking Awardilla. Hän pelasi Jetsissä yhteensä 14 kautta ja lopetti uransa keväällä 1995. Joukkue jäädytti Steenin pelinumeron 25 6. toukokuuta 1995. Vuonna 2005 National Post -lehti listasi hänet Winnipeg Jetsin kaikkien aikojen toiseksi parhaimmaksi pelaajaksi. Steenin edellä oli vain Dale Hawerchuk. Keväällä 1996 hän palasi kaukaloihin ja siirtyi Saksaan DEL-joukkue Frankfurt Lionsin riveihin. Kolme seuraavaa kautta Steen pelasi samaa liigaa Eisbären Berlinin joukkueessa. Hän lopetti uransa huhtikuussa 1999. Erikoista on, että Steen lopetti uransa samana päivänä kuin Wayne Gretzky.
Maajoukkue
Steen edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuosina 1981, 1986 ja 1989. Noista kaksi ensimmäisenä mainittua päättyivät hopeaan. Vuoden 1986 turnauksessa Steen oli tehoilla 8+3=11 Ruotsin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Anders Carlssonin jälkeen. Hän pelasi myös Kanada-cupissa vuosina 1981, 1984 ja 1991, joista vuoden 1984 turnaus päättyi hopeaan. Tuolloin Steen oli Ruotsin paras maalintekijä seitsemällä osumallaan.
Steen oli myös ikäkausimaajoukkueiden vakionimiä. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1978 (hopeaa), 1979 (pronssia) ja 1980 (pronssia). Steen oli vuoden 1979 turnauksessa Ruotsin paras maalintekijä viidellä osumallaan ja hänet valittiin tähdistökentälliseen.
Pelaajauran jälkeen
Heti pelaajauransa lopetettua Steen siirtyi kaudeksi 1999–2000 Elitserien-joukkue Frölundan apuvalmentajaksi. Vuodet 2000–2004 hän toimi NHL-joukkue Minnesota Wildin kykyjenetsijänä. Samat vuodet Steen valmensi Frölundan J18-joukkuetta. Hän oli vuodet 2000–2002 joukkueen päävalmentajana ja vuodet 2002–2004 apuvalmentajana.
Kauden 2008–2009 Steen toimi Phoenix Coyotesin kykyjenetsijänä. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi MODO Hockeyn apuvalmentajaksi.
Muuta
Thomas Steenin isoveli Malte Steen on entinen Elitserien-tason jääkiekkoilija. Thomasin pojat Alexander ja Hamilton pelaavat myös jääkiekkoa. Alexander pelaa NHL:ää St. Louis Bluesissa ja Hamilton pelasi kaudella 2009–2010 MJHL:n Winnipeg Saintsissa. Molemmat pojat syntyivät Winnipegissä ja heillä on myös Kanadan kansalaisuus.
Myös Steenin serkut Dan ja Ulf Labraaten ovat pelanneet jääkiekkoa ammattilaisina. Heistä Dan on pelannut NHL:ssäkin.
Kuopion Luisteluseura
Kuopion Luisteluseura (KuLS) on kuopiolainen vuonna 1900 perustettu taitoluistelu- ja pikaluisteluseura.
Historia
Vuoteen 1968 saakka seuran tehtävänä oli luisteluradan ylläpitäminen ja hoitaminen. Lisäksi seura pyri herättämään innostusta luistelu-urheiluun. Ensin pikaluistelusta muodostui kilpaurheilulaji, jossa seuralla onkin ollut nimekkäitä jäseniä. 1940-luvulla seurassa alkoi myös taitoluisteluharrastus. Seura järjesti myös rusetti-iltoja, naamiaisia, pika- ja kaunoluistelukilpailuja sekä näytöksiä. Alkuvuosikymmeninä luistelukentän reunalla soitti torvisoittokunta 2-3 kertaa viikossa puhallinmusiikkia, ja vuonna 1931 seura hankki oman äänilevylaitteen ja siihen viihdemusiikkia yleisön iloksi. Vuonna 1957 seura pääsi valioluokkaan ja oli jopa Suomen kolmanneksi paras luistelu-urheiluseura. Vuonna 1960 KuLS järjesti kaunoluistelun SM-kilpailut ja KuLS:in Kaarina Kukkonen voitti Suomen mestaruuden. Ensimmäiset pikaluistelukilpailut pidettiin Kuopiossa vuonna 1904.
Finland Ice Marathon
KuLS järjesti Kuopiossa vuosina 1992-2008 Kallaveden luonnonjäällä Finland Ice Marathon-kilpailun. Vuodesta 2008 lähtien seura siirsi järjestelyvastuun pois, resurssipulan, kisaväsymyksen ja taloudellisen kannattamattomuuden vuoksi.
Salmin kihlakunta
Salmin kihlakunta muodostettiin vuonna 1847 Käkisalmen pohjoiseen kihlakuntaan aiemmin kuuluneista Salmin, Suojärven ja Suistamon pitäjistä sekä Kitelän ja Korpiselän kappeleista. Kihlakunnan alueessa ei perustamisen jälkeen tapahtunut suuria aluemuutoksia. Kihlakunnan alue laajeni jonkin verran länteen vuonna 1885, kun tuolloin perustettu Salmin kihlakuntaan yhdistetty Soanlahden kunta muodostettiin pääasiassa Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Ruskealan kunnasta. Toinen aluemuutos tapahtui vuonna 1935, kun Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Sortavalan maalaiskunnasta siirrettiin Janaslahden, Purovaaran ja Mäkisalon kylät Impilahden kuntaan.
Salmin kihlakunta luovutettiin talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 lähes kokonaan Neuvostoliitolle, jonka vuoksi kihlakunta lakkautettiin valtioneuvoston asetuksella 9. toukokuuta 1940 ja Suomen puolelle jäänyt Korpiselän kunnan läntisin osa liitettiin Ilomantsin kihlakuntaan ja Kuopion lääniin. Luovutetut alueet vallattiin kuitenkin takaisin seuraavana vuonna alkaneen jatkosodan hyökkäysvaiheessa ja pian tämän jälkeen Salmin kihlakunta perustettiin uudelleen, kun hallinto siirrettiin osittain sotilashallinnolta siviilihallinnolle. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virkaa ei kuitenkaan perustettu heti uudelleen, vaan se yhdistettiin Sortavalan kihlakunnan henkikirjoittajan viran kanssa, jota hoidettiin Sortavalasta käsin. Salmin ja Sortavalan henkikirjoittajien virat perustettiin kuitenkin uudelleen 1. tammikuuta 1943. Suomen menetettyä alueen uudelleen jatkosodan päättäneessä Moskovan välirauhassa 1944, kihlakunnan henkikirjoittaja evakuoitiin Varpaisjärvelle. Suomen puolelle jäänyt Korpiselän länsiosa siirrettiin valtioneuvoston päätöksellä uudelleen Kuopion läänin Ilomantsin kihlakuntaan 1. tammikuuta 1945, kuten oli tehty talvisodan jälkeenkin. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virka lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä 1. tammikuuta 1945 alkaen. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan seuraajana toimi Siirtoväen siviilirekisteritoimiston henkikirjoittaja vuosina 1946–1954.
Kihlakunta vuonna 1940
Vuonna 1940 Salmin kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 9 111,09 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 59 967 henkeä (31.12.1939).
Kelokämppä
Kelokämppä on Jorma Ollikaisen vuonna 1962 ilmestynyt eräromaani. Se kertoo Lapin erämaassa 1950-luvulla eläneestä omalaatuisesta ”Rahajärven keisari” Alpiinista eli Albin Tirkkosesta ja kirjailijan tämän luona viettämästä ajasta.
Ollikainen kertoo kirjassa muun muassa, miten hän rakentaa ystävineen Alpiinille uuden kelokämpän Kirakkajoen suulle Inariin, sekä miten hän kalastaa ja retkeilee Alpiinin kanssa. Kirja kuvaa Alpiinin erakkona ja korpifilosofina, jota on verrattu jopa Havukka-ahon ajattelijaan. Alpiinin ajatusten lisäksi kirjassa kuvataan runsaasti ja kiintymyksellä Lapin luontoa. Ollikainen kuvaa kirjassaan myös surua ja huolta erämaiden häviämisestä. Kirja päättyy Alpiinin kuolemaan ja kirjailijan pohdintoihin kämpän ja maailman tulevaisuudesta.
Kirjasta on otettu uusintapainos vuonna 1963 ja siitä on julkaistu laajennettu versio vuonna 1984. Alpiinin Rahajärven rannassa sijainnut kämppä on puolestaan nykyisin Metsähallituksen vuokrakämppänä.
Ilmastotietoinen arkkitehtuuri
Ilmastotietoinen arkkitehtuuri on mikroilmaston (paikallisilmaston) ja ilmastonmuutoksen huomioivaa arkkitehtuuri- ja kaupunkisuunnittelua.
Rakentaminen käyttää maailmanlaajuisesti noin puolet ihmiskunnan käyttämistä materiaaliresursseista ja energiasta. Useimmilla alueilla ilmasto on muuttumassa ankarammaksi, ja siksi kaupunkisuunnittelun, arkkitehtuurin ja rakennustavan kehittäminen ovat tärkeitä ilmastonmuutoksen torjunnassa ja myös siihen sopeutumisessa.
Suomessa muuttuva ilmasto rasittaa rakennuksia nykyistä enemmän :
Ilmastotietoinen tai bioklimaattinen arkkitehtuuri muodostuu useista toisiaan tukevista osa-alueista :
Yhteisöllinen ja ekologinen suunnittelu muodostuu kaikista tasoista, kuten seututaso, kaavataso, korttelitaso, rakennukset (ARK + LVISA), vihertyöt ja hulevesien hallinta. Tärkeimmät päätökset tehdään yhdyskunta- ja liikenneverkon rakennetta suunniteltaessa. Ilmastotietoisen yhdyskunnan suunnittelu ja toteuttaminen on monialainen hanke, johon myös asukkaat ja muut käyttäjät on otettava mukaan.
Arkkitehtuurin kannalta maapallo voidaan jakaa neljään ilmastovyöhykkeeseen :
Sekä passiivisesti että aktiivisesti ilmastoon sopeutuvien ja aurinkoenergiaa käyttävien rakennusten ja alueiden toteuttaminen on kaikissa ilmastoissa mahdollista. Asemakaavaa, rakennuksia, piharakennelmia ja istutuksia pitää tarkastella kokonaisuutena mikroilmaston ja viihtyisyyden kannalta.
Suomessa on tuulen jäähdyttävän vaikutuksen vähentäminen yleensä toivottavaa. Toisaalta ylilämmön estäminen kesällä on erityisesti matalaenergiarakentamisessa välttämätöntä.
Oikein tehty vihersuunnittelu on helpoin keino parantaa mikroilmastoa, ja tehokkaimmat tuulensuojat syntyvät kolmitasoisista istutuksista ja säleiköistä. Myös piharakennuksilla ja julkisivujen muotoilulla voidaan tuuliolosuhteita parantaa suurtenkin talojen ympärillä. Julkisivusta ulkonevat parvekkeet ja luhtikäytävät vähentävät alas suuntautuvia ilmavirtauksia, samoin rakennuksen viereiset kasvit, köynnössäleiköt, katokset yms. Aerodynaamisesti oikein muotoillut tuulensuojat vähentävät turbulensseja esimerkiksi julkisen liikenteen pysäkeillä, silloilla, venesatamissa ja muualla, missä tuulisuus voi vaikeuttaa toimintaa.
Ilmastotietoinen rakentaminen edellyttää yleensä tavanomaista tehokkaampien suunnittelunohjauksen välineiden, kuten analyysiaineiston, suunnitteluohjeiden ja tontinluovutussopimusten käyttämistä.
Vantaan Pallo-70
Vantaan Pallo pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa vuosina 1988–1990 ja 1992. II-divisioonassa se pelasi yhteensä kolmen kauden ajan. Työväen Urheiluliiton mestaruusturnauksen TUL Cupin VanPa voitti 1992.
Tšerkessiansusikoira
Tšerkessiansusikoira (Orloff) on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut venäläinen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n hyväksyntää.
Ulkomuoto
Eläintieteilijä Desmond Morriksen mukaan tšerkessiansusikoira oli kookas ja elegantti. Sen raajat olivat voimakkaat ja suorat. Se muistutti venäjänvinttikoiraa, joskin oli tätä lyhytpäisempi, pyöreäsilmäisempi , pitkäraajaisempi  sekä lyhyt-, sileä- ja suorakarvaisempi. Toisaalta tietyt yksilöt muistuttivat myös skotlanninhirvikoiraa, ollen kuitenkin tätä pienempiä. Joidenkin lähteiden mukaan rotu olisi ollut hieman venäjänvinttikoiraa kookkaampi.
Pää oli kapea, otsapenger melko erottuva ja niskakyhmy erittäin selvä. Kuono oli kapea ja kirsu musta. Silmät olivat erittäin suuret ja pyöreät; väriltään ruskeat. Korvat olivat teräväkärkiset, borzoin korvia alemmas asettuneet ja pitkän karvan peittämät. Häntä oli keskipitkä ja muistutti kantoasennoltaan muita vinttikoiria. Säkäkorkeus oli noin 75 cm ja paino noin 40 kg.
Karvapeite oli puolipitkä (n. 5 cm pitkä), silkkinen ja erittäin tiheä. Niskassa ja rintakehässä tavallista pidempi karva muodosti kauluksen ja eturaajojen takaosa, reidet ja hännän alaosa olivat voimakkaasti hapsuttuneet. Väritys oli joko punainen, soopeli ("sudenväri"), mustaharmaa, musta tai black&tan - joka tapauksessa aina sävyltään tumma; ihanteellisimmat olivat tumma punainen ja black&tan. Toisissa lähteissä mainitaan myös keltainen mustalla maskilla.
Suikerohanhikki
Suikerohanhikki (Potentilla reptans) on sormihanhikkien sukuun kuuluva ruohovartinen monivuotinen kasvi, jonka rönsyt suikertelevat pitkin maanpintaa.
Tšerkessiansusikoira
Alkuperä
Tšerkessiansusikoira oli kotoisin Tšerkessian vuoristoalueelta Etelä-Venäjältä. David Hancockin mukaan se oli salukimainen, mikä saattoi johtua siitä että tšerkessit ovat levittäytyneet Lähi-itään asti. Rotua harrastaneen herra Zambacon mukaan se oli sukua "siperialaiselle borzoille" (tässä yhteydessä tarkoitettu venäjänvinttikoiraa), mutta poikkesi tästä tietyin osin. Osa rodun harrastajista uskoikin, että se oli saanut alkunsa etelän vuoristoisille alueille tuodusta venäjänvinttikoirasta, joka oli muokkautunut siellä vuosisatojen kuluessa omaksi erilliseksi rodukseen. Tätä teoriaa ei ole vahvistettu, mutta varmaa lienee että molemmat rodut polveutuivat muinaisesta vinttikoiratyyppisestä koirasta, joka on myös länsimaisten vinttikoirien kantarotu.
Suikerohanhikki
Ulkonäkö ja koko
Suikerohanhikki on 15 cm korkea. Sen keltaisten kukkien halkaisija on 15–25 mm. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä.
Levinneisyys
Suikerohanhikkia tavataan yleisesti Keski- ja Etelä-Euroopassa, Afrikan pohjoisrannikolla ja samoilla leveysasteilla Aasian puolella. Suomessa se on tulokaslaji.
Tšerkessiansusikoira
Tšerkessianjäniskoira
Tšerkessiansusikoiran kotialueella tunnettiin myös rotu nimeltä tšerkessianjäniskoira - tosin on epäselvää oliko kyse läheisestä sukulaisrodusta vai ainoastaan saman rodun toisesta nimestä. Kirjassa Twentieth Century Dog (1904) tšerkessialaista jäniskoiraa nimeltä Fly kuvaillaan "yhdeksi kauneimmista ulkomaisista koirista, joita on koskaan Englannissa nähty". Kyseinen yksilö nähtiin Lontoon kasvitieteellisessä puutarhassa järjestetyssä koiranäyttelyssä vuonna 1903. Se oli syntynyt Italiassa vuonna 1900, ja sen molemmat vanhemmat oli tuotu Teheranista, vaikka rotu olikin alun perin kotoisin Etelä-Venäjältä.
Fly muistutti pienikokoista skotlanninhirvikoiraa, joskin sillä oli tätä pidempi, suora ja silkkinen karvapeite. Sen silmät olivat tummansiniset ja pupillien ääriviivat ruskeat. Sen korvat olivat lyhyet ja sileän karvan peittämät; levossa puolipystyt kärjistä taittuneet, mutta pystyt koiran ollessa valppaana. Sen raajat olivat erittäin pitkät ja eturaajat suorat, "jäniksenraajat" ja leveät käpälät. Sen häntä oli erittäin pitkä, tuuheasti hapsuttunut ja renkaanmuotoiseksi kiertyvä; koiran ollessa innostunut se muistutti viuhkaa. Väritykseltään se oli harmaankirjava, valkoisella rintakehällä ja käpälillä. Sen säkäkorkeus oli 52 cm ja paino 14 kg.
Fly oli erittäin lempeä ja leikkisä, ja olisi sopinut hyvin naisen tai lapsen seurakoiraksi. Se oli erittäin nopea ja ketterä, ja oli voittanut myös maineikkaita englanninvinttikoiria. Sen omistaja oli etsinyt sille pitkään urosta, jonka avulla teettää pentuja, mutta tämä osoittautui mahdottomaksi, koska se oli ainut rotunsa edustaja Englannissa. Se herätti kuitenkin paljon huomiota joka kerran näyttelyyn osallistuessaan, paitsi kauneudellaan myös luonteellaan.
Englannin järviseutu
Englannin järviseutu tai Järviseutu on järvi- ja ylänköalue Luoteis-Englannissa. Suurin osa siitä on Cumbrian kreivikunnassa. Alueen tärkeimmät osat muodostavat Järviseudun kansallispuiston. Englannin korkeimmat huiput, kuten Scafell Pike, sijaitsevat Järviseudun alueella. Järviseutu on lännestä itään noin 53 kilometriä leveä ja pohjoisesta etelään 64 km pitkä. Puiston alueella elää vakituisesti noin 41 000 henkeä. Vuonna 2007 siellä kävi 8,3 miljoonaa matkailijaa.
Järvet
thumb|400px|Maisema [[Keswickin seudulta.]] thumb|Herdwickinlammas Järviseudulla Järviseudulla on yli neljätoista järveä ja lampea. Niiden joukossa on sekä kylmiä, vähäravinteisia puroja ja järviä kuten Wastwater, että ravinteikkaampia järviä kuten Esthwaite Water. Syvin järvi on 79 metriä syvä Wastwater. Pinta-alaltaan suurimmat järvet ovat:
Muut maastonmuodot
thumb|Scafell Pike Järvialueella kasvaa luontaista lehtimetsää, jonka vallitsevat puulajit ovat tammi ja haapa. Ylängöillä on kanervan ja rahkasammalen peittämää nummea. Laajat alueet ovat ruohokasvien peitossa.
Alueella on oma maatiaislammasrotunsa, herdwickinlammas. Nämä kestävät lampaat laiduntavat korkeallakin kukkuloilla, ja nillä on tärkeä rooli maiseman pysymisessä perinteisenä.
Korkeimmat huiput ovat
Kulttuuri
pienois|Maantie. Järviseutu tunnetaan siellä eläneistä kirjailijoista, joita ovat olleet muun muassa William Wordsworth ja Beatrix Potter. Potter omisti alueella maatilan, jonka hän lahjoitti myöhemmin National Trustille. Wordsworth ajoi kansallispuiston perustamista alueelle ja kirjoitti siitä monia kävelyreittien kuvauksia. Guide to Lakes ilmestyi vuonna 1810. Hän oli myös keskeinen hahmo Järvikouluksi kutsutussa runoilijaryhmässä, johon kuuluivat myös muun muassa Samuel Taylor Coleridge, Robert Southey, Thomas de Quincey ja John Ruskin.
Tor Wibom
Wibom oli nuoruudessaan aktiivi urheilija päälajeinaan ammunta ja ratsastus, jotka sopivat hyvin sen aikaiseen upseerikoulutukseen. Hän toimi upseerina Svean Tykistörykmentissä. Viime vaiheessa majurin arvoisena rykmentissä.
Urheilussa Tor Wibomin kiinnostui 1910-luvulla nykyaikaisesta viisiottelusta, jonka puitteissa hänestä tuli Ruotsin joukkueen lajijohtaja vuosien 1920, 1924, 1928 ja 1932. Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa hänelle myönnettiin erityistunnustuksena saksalaisten olympialaiskunniamerkki (saks. "Deutsche Olympia-Ehrenzeichen"). Ruotsin viisiottelujoukkue oli näissä maailmansotien välisissä olympiakisoissa selvästi paras. Wibom toimi laajemminkin Ruotsin kansallisessa urheilutoiminnassa. Hän oli Ruotsin olympiakomitean sihteerinä vuosina 1929–1946. Vuosina 1928–1948 hän toimi Kansainvälisen viisiottelujärjestön pääsihteerinä ja vuosina 1948–1949 sen puheenjohtajana. Lisäksi hän on ammattiinsa liittyen ollut näkyvä hahmo Ruotsin sotilasurheilussa. Wibom järjesti vuoden 1929 Barcelonan maailmannäyttelyn Ruotsin osaston urheilua kuvaavan osan.
Tor Wibom oli hyvin kiintynyt synnyin- ja kotiseutuunsa Länsi-Götanmaan Vänersborgiin. Hän lahjoitti paikallisella urheiluyhdistykselle urallaan saamansa mitalit ja kunniamerkit. Lisäksi hänen kunniakseen kuvanveistäjä Arvid Källström teki hänestä rintakuvapatsaan tunnustuksena tehdystä työstä ruotsalaisen urheiluliikkeen hyväksi. Rintakuva on yhdessä kunniamerkkien ja mitalien kanssa samassa paikassa Vänersborgissa. Lisäksi hän perusti rahaston "Tor Wiboms Idrottsfond", josta myonnetään vuosittain apuraha hänen syntymäpäivänään 16. syyskuuta Vänersborgin urheilun piirissä toimineelle urheiluaktiiville.
Lind
Lind (ruotsia, tanskaa, saksaa: "lehmus"; viroa: "lintu") on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten korkeushyppy
Helsingin olympiakisojen miesten korkeushyppyyn osallistui 36 urheilijaa edustaen 24 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 20. heinäkuuta.
Karsinta
Karsinnoissa peräti 28 kilpailijaa ylitti karsintarajan 187. Karsintaan päättyi seuraavien urheilijoiden korkeuskilpailu:
Peeter Saul
thumb|Peeter Saul (1987) Peeter Saul (26. tammikuuta 1932 Tallinna – 2. heinäkuuta 2014 Tallinna) oli virolainen kapellimestari ja pianisti.
Peeter Saul lopetti Tallinnan musiikkikoulun 1950 pianon alalla ja 1957 musiikkiteorian alalla. Hän opiskeli 1950–1953 Tallinnan polyteknillisen instituutin rakennustiedekunnassa. Saul opiskeli Tallinnan konservatoriossa pianoa vuosina 1957–1961. Hän lopeti Tallinnan konservatorion kapellimestarina vuonna 1970. 1964–1998 oli Saul Viron television ja radion viihdeorkesterin kapellimestari (vuodesta 1977 pääkapellimestari). Sen lisäksi hän johti sinfoniaorkestereita ja operetteja.
Yksityiselämä
Peeter Saulin äiti Linda Saul oli musiikkipedagogi ja kapellimestari, isä Voldemar Saul oli viulunsoittaja, veli Jaan Saul (1936–1966) oli näyttelijä ja teatteriohjaaja. Vuodesta 1958 oli hän naimisissa laulajan Heli Läätsen (1932–2018) kanssa.
Operaatio Deckhouse V
Operaatio
thumb|Merijalkaväen amfibiovaunu operaation aikana. Huonon sään takia muutamalla päivällä lykätty operaatio Deckhouse V alkoi 6. tammikuuta 1967. Joukkoja tuettiin Sikorsky H-34 ja Boeing CH-46 -helikoptereilla USS Iwo Jima-maihinnousualukselta. Huonon sään aiheuttamien vaikeuksien lisäksi vietkong oli saanut mahdollisesti tiedon operaatiosta jo etukäteen tietovuotojen takia. Maihinnousseet joukot yrittivätkin etsiä vihollista turhaan useiden päivien ajan siinä kuitenkaan onnistumatta. Merijalkaväen joukot vedettiinkin pois operaatioalueelta 15. tammikuuta.
Seuraukset
Operaatiota pidettiin yleisesti epäonnistuneena. Yhdysvaltojen mukaan 21 vietkongin taistelijaa oli saanut surmansa, minkä lisäksi maissa oli tuhottu kaksi asepajaa, takavarikoitu 42 tonnia riisiä ja 44 asetta. 25 henkilöä oli otettu vangiksi, mutta sittemmin vain 10 heistä osoittautui vietkongin taistelijoiksi. Yhdysvaltain merijalkaväki oli menettänyt 7 miestä kaatuneina, minkä lisäksi yksi Etelä-Vietnamin merijalkaväen sotilas oli hukkunut veteen.
Twilight of the Gods
Twilight of the Gods on ruotsalaisen äärimetalliyhtye Bathoryn kuudes studioalbumi. Se jatkoi edeltäjänsä Hammerheartin (1990) esittelemällä viikinkimetallilla, ja on yksi genren merkkiteoksista. Albumin piti jäädä yhtyeen viimeiseksi, mutta Bathory teki paluun vuonna 1994.
Taustaa
Tukholmassa vuonna 1983 perustettu black metal -yhtye Bathory oli julkaissut 1980-luvulla uraauurtavia levyjä. Ne olivat saavuttaneet suurta suosiota äärimetallin maailmassa ja myivät underground-julkaisujen mittapuulla hyvin. Yhtye kuitenkin kärsi epävakaasta miehistötilanteesta, kunnes sen kokoonpano vakiintui 1980-luvun lopulla. Tällöin yhtye muuttui etenevissä määrin keulahahmo Thomas ”Quorthon” Forsbergin sooloprojektiksi.
Äänitykset
Toisin kuin suurin osa yhtyeen aiemmasta tuotannosta, Twilight of the Gods äänitettiin Tukholman Montezuma-studiossa. Kuten aikaisemminkin, yhtyeen keulakuva Thomas Forsberg sävelsi ja sanoitti musiikin soittaen sähkökitara ja laulaen. Levyllä soittavat Forsbergin lisäksi sessiomuusikot Kothaar (bassokitara) sekä Vvronth (rummut) joiden nimiä käyttivät useat eri henkilöt yhtyeen eri julkaisuilla. Albumin tuotti yhtyeen muun tuotannon tavoin Thomas Forsbergin isä Börje Forsberg, joka käytti tuottajanimeä Boss.
Twilight of the Godsin piti jäädä Bathoryn viimeiseksi albumiksi. Forsberg kuvaili sitä hyvin alakuloiseksi ja uskoi olevansa kyvytön panemaan enää parastaan. Hän selitti asian näin Godreah-fanzinelle vuonna 1996:
Musiikki
Twilight of the Godsin musiikki on aiempaa melodisempaa ja jopa sinfonisempaa. Taustakuorot ja eeppiset aiheet ovat nousseet entistä hallitsevampaan asemaan. Sanoitukset jatkavat pohjoismaisen mytologian ja historian parissa, mutta ne ovat paikoittain henkilökohtaisempia, käsitellen nyky-yhteiskuntaa ja filosofiaa. AllMusicin Eduardo Rivadavia kutsuu osaa sanoituksista jopa masentaviksi.
Albumin viimeinen kappale ”Hammerheart” on sinfoninen kuorolaulu joka kertoo noususta Valhallaan, sankarivainajien asuinsijaan skandinaavisessa mytologiassa. Kappale on suora lainaus englantilaisen säveltäjän Gustav Holstin Planeetat-orkesterisarjan neljännestä osasta ”Jupiterista”, johon Forsberg kirjoitti sanoitukset. Äänitteen tarkka lähde ei ole tiedossa.
Julkaisu
Twilight of the Godsin julkaisi vinyylilevynä, c-kasettina sekä CD-levynä ruotsalainen Black Mark, joka vastikään perustettiin virallisesti julkaisemaan eurooppalaista metallimusiikkia.
Albumin CD-julkaisun vihkosen mukana tuli perinteiseen tapaan tekijätiedot sekä kappalelista, mutta myös englanninkielinen lainaus Friedrich Nietzschen teoksesta Epäjumalten hämärä.
Electronic Entertainment Expo 2009
Electronic Entertainment Expo 2009 (lyhyesti E3 2009) oli Electronic Entertainment Expon järjestämä tapahtuma joka kesti 2–4. kesäkuuta välisen ajan. Tapahtuma järjestettiin Los Angelesissä ja se oli järjestyksessään viidestoista pidetty E3-tapahtuma. Tapahtuman kohokohdiksi muodostuivat Microsoftin Project Natal ja Sonyn PlayStation Move.
Twilight of the Gods
Julkaisu
Etukannen valokuvan ottivat Rick Ridgew sekä Oscar Kihlborg, Thomas Forsberg taas takakannen.
Vastaanotto ja jälkimaine
Twilight of the Gods sai yhtyeen fanikunnalta sekä kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Kritiikki kohdistui enimmäkseen Forsbergin riittämättömäksi katsottuun lauluääneen.
Electronic Entertainment Expo 2009
Näyttelyjako
Näyttelyalueet jaettiin E3 2009 -tapahtumassa kolmeen eri osaan, ensimmäiseen kerrokseen, West Halliin ja South Halliin.
Näyttelyalueista West Hallissa kuuluisista videopeliyhtiöistä näyttelynsä suoritti Nintendo ja Sony Computer Entertainment, niiden rinnalla näyttelynsä suoritti siellä Activision, Bethesda, Capcom, THQ ja Atlus. Siellä sijaitsi myös GameSpotin mediatilat. South Hallissa oli eniten näyttelijöitä, porukan suurimman yhtiön Microsoftin lisäksi siellä näyttelivät osansa Square Enix, Koei, Ubisoft, Namco Bandai, Warner Bros., Disney, Eidos, MTV Games, EA, Sega ja Konami. Siellä myös G4:n media kuvasi suuren osan asioistaan. Ensimmäisessä kerroksessa näyteltiin pääosin muutamien yhtiöiden ennakkonäyttelyjä, mutta siellä kuitenkin LucasArts ja Majesco pitivät myös omat näyttelynsä.
Twilight of the Gods
Vastaanotto ja jälkimaine
Kanadalainen metallikirjailija Martin Popoff antaa albumille kirjassaan The Collector's Guide to Heavy Metal: Volume 3: The Nineties arvosanan 7/10.
Electronic Entertainment Expo 2009
Näytetyt pelit
Xbox 360
Twilight of the Gods
Vastaanotto ja jälkimaine
Encyclopaedia Metallum -tietokannassa albumin 18 käyttäjäarvioon perustuva keskimääräinen pistemäärä on 90 prosenttia (2020).
Yhtyeen keulahahmo Thomas ”Quorthon” Forsberg kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2004. Hänen kuolinilmoituksessaan on lainaus albumin viimeisen kappaleen ”Hammerheartin” sanoituksista. Myöhemmin yhtyeen verkkosivut ohjasivat muistosivulle, jossa on samainen säkeistö ja mahdollisuus kuunnella kyseinen kappale.
Electronic Entertainment Expo 2009
Näytetyt pelit
Wii Nintendo DS Windows
Twilight of the Gods
Kappaleet
Myöhemmissä CD-uusintapainoksissa kappaleet 1–3 on yhdistetty ja loppuun on lisätty outro.
Kokoonpano
Muusikot
Electronic Entertainment Expo 2009
Näytetyt pelit
Capcom Electronic Arts Konami MTV Games Square Enix THQ
Näyttelijät
Tässä näkyy lueteltuna kaikki yhtiöt jotka näyttelivät jotakin tapahtuman aikana, Atari ei ollut mukana, koska sen piti alun perin näytellä, mutta se vetäytyikin pois tapahtumasta viime minuuteilla.
Palkinnot
Tässä näkyy lista niistä peleistä jotka saivat palkinnon Parhaasta näyttelystä.
Haprapaatsamat
Haprapaatsamat (Frangula) on paatsamakasveihin kuuluva suku. Siinä on 56 lajia. Lajeihin kuuluu muun muassa korpipaatsama (Frangula alnus, syn. Rhamnus frangula), joka on aiemmin luokiteltu usein Rhamnus-suvun paatsamiin eli ristipaatsamiin.
Music to Be Murdered By
Music to Be Murdered By on yhdysvaltalaisen rap-artisti Eminemin 11. studioalbumi, joka julkaistiin 17. tammikuuta 2020. Albumin tuottajina toimivat muun muassa Dr. Dre ja Eminem itse. Music to Be Murdered By on saanut innoitusta elokuvaohjaaja Alfred Hitchcockin vuonna 1958 julkaistusta albumista Alfred Hitchcock Presents Music To Be Murdered By, ja albumilla on käytetty myös Hitchcockin puhetta.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan ykkössijalle, ja siitä tuli Eminemin uran kymmenes listaykkönen. Suomessakin albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Saman vuoden joulukuussa Eminem julkaisi albumille jatko-osan Music to Be Murdered By - Side B.
Jelovon piiri
thumb|175px|Jelovon piiri Permin aluepiirin kartalla. Jelovon piiri on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1449 neliökilometriä. Asukkaita on 12 100 henkeä (vuonna 2009).
Jelovon piiri sijaitsee Permin aluepiirin lounaisosassa Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla. Pohjoisessa se rajoittuu Tšastyjen, koillisessa Osan, idässä Bardan, etelässä Kujedan ja lounaassa Tšaikovskin piireihin sekä lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta 28 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy ja kaasu, savi ja sora.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Brjuhovo, Dubrovo, Jelovo, Krjukovo, Malaja Usa, Osinovik, Pliškari ja Suganka. Hallinnollinen keskus on Jelovon kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 41.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,1 % venäläisiä ja 2,6 % tšuvasseja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon tuotantoon ja viljan viljelyyn. Vuonna 1986 alettiin porata öljyä.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy Iskra Prikamja (”Kaman seudun kipinä”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiä ovat Pietari-Paavalin ja Kolminaisuuden kirkot sekä entinen Favorin luostari.
Akademitšeskajan metroasema (Pietarin metro)
Akademitšeskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1975.
Lempeä lohikäärme
Lempeä lohikäärme (engl. The Reluctant Dragon) on Walt Disneyn tuottama humoristinen näytelmäelokuva, joka esittelee animaatioelokuvien tuotantoa hänen elokuvastudiossaan. Lempeä lohikäärme sai ensi-iltansa vuonna 1941, ja se oli The Walt Disney Companyn ensimmäinen näytelmäelokuva. Tapahtumat sijoittuvat Disney-studioon Kalifornian Burbankiin. Elokuva sisältää animoituja jaksoja.
Jouhivita
Jouhivita (Potamogeton rutilus) on vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon, vitojen (Potamogeton) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on pienikokoinen ruohovartinen vesikasvi, joka kasvaa kokonaan upoksissa vedenpinnan alla. Jouhivita muistuttaa jonkin verran kyhmyvitaa (Potamogeton trichoides), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan varren, kielekekorvakkeiden sekä hedelmien ulkonäön perusteella.
Jouhividan varsi on nauhamainen, noin 1 mm leveä ja runsashaarainen. Lehdet ovat myös noin 1 mm leveitä, pitkäsuippuisia, kolmisuonisia sekä vaaleanvihreitä tai hieman punertavia. Kaikki lehdet ovat keskenään samanlaisia uposlehtiä, eikä kelluslehtiä ole lainkaan. Lehtien tyvellä on kiinni olevat kielekekorvakkeet. Jouhividan kukintona on noin 1–3 cm pitkän varren päässä sijaitseva lyhyt tähkä. Hedelmät ovat noin 2 mm pitkiä ja sileäselkäisiä.
Jouhivita kasvaa kirkkaissa sekä niukkaravinteisissa järvissä, ja veden ravinnepitoisuuksien noustessa jouhivita yleensä häviää kyseiseltä kasvupaikalta. Suomessa jouhivitaa on havaittu muutamista paikoista eri puolilta maata. Ruotsissakin jouhivita on harvinainen. Etelä-Ruotsissa jouhivitaa on tavattu usein samoilta kasvupaikoilta kuin hyvin harvinaista notkeanäkinruohoakin (Najas flexilis).
Lempeä lohikäärme
Elokuvan pääosassa nähdään radiohumoristi Robert Benchley, joka lähtee vaimonsa käskystä tapaamaan Walt Disneyä: vaimon mukaan Kenneth Grahamen lastenkirja Vastahakoinen lohikäärme sopisi piirroselokuvan aiheeksi. Saavuttuaan elokuvastudiolle Benchley karkaa toistuvasti oppaaltaan, seikkailee omin päin ympäri studiota ja kohtaa elokuvantekijöitä. Hän tunkeutuu esimerkiksi huoneeseen, jossa on meneillään tarinapalaveri, ja hänelle esitellään kuvakäsikirjoituksena piirroselokuvasuunnitelma Baby Weems. Sitten Benchley eksyy musiikkistudioon, jossa Clarence Nash ja Florence Gill sekä orkesteri esittävät dueton oopperasta Martha Aku Ankan ja Klaara Kotkon äänellä, ja äänitysstudioon, jossa äänitetään piirroselokuvan äänitehosteita.
Lempeä lohikäärme alkaa mustavalkoisena, mutta kun Benchley astuu sisään ovesta, jossa lukee ”Technicolor”, elokuva muuttuu värilliseksi ja Benchley ihastelee vaatteitaan: ”Aah... Technicolor!” Siirtymä oli Walt Disneyn idea. Benchley kohtaa animaattori Ward Kimballin, ja Aku Ankka selostaa hänelle, kuinka animaatioelokuva kuvataan filmiruutu kerrallaan; lisäksi hän saa nähdä monitasokameran.
Lopulta Benchley ohjataan studion elokuvateatteriin, jossa Walt Disney ja hänen työtoverinsa ryhtyvät juuri katsomaan piirroselokuvaa Lempeä lohikäärme. Benchleyn elokuvaidea olikin jo ehditty toteuttaa.
Kriitikko Leonard Maltinin mukaan elokuvan parasta antia on satiiri Baby Weems, joka esitetään kuvakäsikirjoituksena. Tarinan aiheena on vauva, joka oppii puhumaan kahden päivän ikäisenä, tapaa suurmiehiä ja säveltää sinfonioita. Myös 12 minuutin pituinen piirrosjakso ”Lempeä lohikäärme”, joka päättää elokuvan, on Maltinin mukaan hienovarainen ja taidokkaasti animoitu kokonaisuus.
Lempeä lohikäärme esittelee Disney-studiota ja vie katsojat ”kulissien taakse”, mutta kuten Maltin huomauttaa, elokuvantekoa selostetaan epätäsmällisesti ja monissa keskeisissä rooleissa esiintyy näyttelijöitä. Hän pitää värikuvausta kuitenkin onnistuneena.
Elokuvayleisölle Lempeä lohikäärme oli pettymys, koska yleisö odotti Pinocchion ja Fantasian kaltaista vaikuttavaa ja monipuolista teosta mutta elokuvantekoa kuvattiinkin arkisesta näkökulmasta. Lisäksi elokuvan vastaanottoa rasitti Disney-studioiden lakko: studion elämä ei ollutkaan niin auvoisaa kuin elokuvassa esitettiin.
Ensi-iltansa jälkeen Lempeä lohikäärme oli pitkään poissa levityksestä. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa VHS:nä vuonna 1981, DVD:nä vuonna 2002 ja blu-rayna vuonna 2014. Suomessa elokuva on tiettävästi esitetty ainoastaan Helsingin juhlaviikoilla Suomen elokuva-arkiston ohjelmakokonaisuudessa ”Tuntematon Walt Disney” vuonna 1995. Lempeä lohikäärme esitettiin Valtion elokuvatarkastamolle vuonna 1953, mutta sitä ei tiedetä esitetyn. Elokuvan piirrosjaksoa Lempeä lohikäärme on levitetty videojulkaisuna.
Tuvalun parlamenttivaalit 2010
Tuvalun parlamenttivaalit 2010 järjestettiin Tuvalussa 16. syyskuuta 2010. Niissä valittiin viisitoista edustajaa neljävuotiskaudelle parlamenttiin. Uusi parlamentti valitsi puolestaan pääministeriksi äänin 8–7 Maatia Toafan.
Tuvalun parlamentti hajotettiin noin kuukautta ennen äänestystä. Pääministeri Apisai Ielemia johti siirtymäkauden ajan toimitusministeristöä. Rekisteröityminen vaaleihin alkoi 28. elokuuta. Tuvalussa ei ole poliittisia puolueita, joten kaikki ehdokkaat kävivät henkilökohtaisen vaalikampanjan.
Vähä Karppajärvi
Vähä Karppajärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Karpanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Vähä Karppajärvi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Static Shock
Tarina
Sarjan alussa Francis-niminen koulukiusaaja alkaa härnätä sarjan päähahmoa Virgil Hawkinsia koulussa. Paikalle kuitenkin saapuu Wade, joka pelastaa hänet. Myöhemmin Wade yrittää saada Virgilin mukaan jengiinsä. Virgil suostuu, koska on liian pelokas kieltäytyäkseen. He lähtevät satamaan, jossa Virgil saa aseen, kun F-Stop-jengi ilmestyy paikalle. Tappelun aikana hän kuitenkin heittää aseen pois ja menee piiloon, kun poliisit ilmestyvät paikalle. Saman tien joku yritti ampua poliiseja, mutta osuikin kaasukanisteriin, joka alkoi vuotaa ja kaasu levisi koko kaupunkiin. Virgil juoksee kotiin ja huomaa seuraavana päivänä hallitsevansa sähköä ja metallia. Hän matkaa kaverinsa Richien luo ja kertoo, mitä on tapahtunut. Richien innostamana kaksikko päättää kehitellä Virgilille sopivan sankariasun ja nimen.
Sittemmin Static saa selville, että Edwin Alva -niminen miljonääri on vastuussa kaasuvuodosta, mutta yrittäessään kerätä todisteita Hotstreak-niminen konna, joka oli aikaisemmin Staticin koulukiusaaja, tuhoaa hänen todistusaineistonsa. Hotstreak ei myöskään jää Staticin ainoaksi viholliseksi, sillä muitakin teini-ikäisiä ja vanhempia asukkaita on muuttunut kaasuvuodon vuoksi erinäisiksi superrikollisiksi.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Static Shockin sijalle 87 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Videopelit
Juuri ennen sarjan päättymistä Vicarious Visionsin kehittämä ja Midway Gamesin julkaisema Static Shock ilmestyi ainoastaan Game Boy Advancelle 3. toukokuuta 2004.
Kirjat
Kirjoja kustantava Scholastic julkaisi 1. syyskuuta 2004 kirjat Static Shock Chapter Book #1 – Double Trouble ja Static Shock Chapter Book #2 – Soul Power. Ensimmäinen kirja oli suunnattu 4–8-vuotiaille ja toinen 9–12-vuotiaille, ja ne pohjautuivat sarjan samannimisiin jaksoihin.
Videot/DVD:t
Ensimmäisen videon julkaisi Warner Home Video 28. syyskuuta 2004 nimellä Static Shock – The New Kid, joka sisälsi sarjan ensimmäisen tuotantokauden kaikki jaksot. Sitä ennen Warner Home Video oli ilmoittanut julkaisevansa samana päivänä myös DVD:lle ensimmäisen kauden jaksot, jotka julkaistiin VHS:lle. 26. helmikuuta 2005 sarjasta julkaistiin mini-DVD The New Kid, joka käsitti sarjan kolme ensimmäistä jaksoa.
Paul Kustaanheimo
Paul Edwin Kustaanheimo (vuoteen 1935 Gustavsson; 12. huhtikuuta 1924 Turku – 24. elokuuta 1997 Tanska) oli suomalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä, joka tutki esimerkiksi suhteellisuusteoriaa ja taivaanmekaniikkaa. Hän oli Helsingin yliopiston matematiikan apulaisprofessori vuosina 1958–1964, sovelletun matematiikan professori 1964–69 ja tähtitieteen professori 1969–1977. Vuonna 1965 hän julkaisi yhdessä Eduard Stiefelin kanssa niin kutsutun KS-muunnoksen, jolla poistetaan laskennalliset ongelmat, joita syntyy kappaleiden tullessa hyvin lähelle toisiaan ja liikeyhtälön nimittäjässä olevan etäisyyden lähestyessä nollaa. Hän myös ehdotti viikkokalenteriin siirtymistä.
Kustaanheimon nimitys tähtitieteen professoriksi johti vuonna 1969 Helsingin yliopiston observatorion valtauksena tunnettuun opiskelijoiden protestiin. Tämän seurauksena Kustaanheimo luopui professuurin hoitamisesta vuonna 1971 ja toimi sen jälkeen vuoteen 1975 Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Vuonna 1976 hän muutti pysyvästi Tanskaan ja oli 1976–1989 Tanskan insinööriakatemian matematiikan professori.
Luettelo Kokemäenjoen silloista
Tämä on luettelo Kokemäenjoen silloista. Sillat on lueteltu yläjuoksulta joen alkukohdasta lähtien. Mukana ovat pääuoman lisäksi myös sivuhaarojen sillat.
Paul Kustaanheimo
Tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1942 löytämä pikkuplaneetta 1559 Kustaanheimo on nimetty Paul Kustaanheimon mukaan.
Työaikapankki
Työaikapankki eli tuntipankki on liukuvan työajan mahdollistava laskentatapa, joka mahdollistaa joustavan työhön­tulo- ja lähtöajan sekä tunti­kertymien korvaamisen palkallisena vapaa-aikana välittömän palkanmaksun sijasta. Tuntikertymät korvataan palkkana siis myös vapaa-ajan tapauksessa, mutta palkkatapahtuma vain siirtyy myöhemmäksi tuntien kerrytysajankohdasta vapaan pitoajankohtaan. Jos työntekijän palkka ehtii nousta ennen vapaan pitämistä, työntekijä voittaa, ja toisaalta jos palkka ei ehdi nousta niin työnantaja voittaa pääomakustannuksissa kun hän maksaa saman palkan hieman myöhemmin ilman korkoa.
Työaikapankin toimintaperiaate on yksinkertainen. Jos työssä ollaan kauemmin kuin työntekijän perustyöaika on, tuntipankkiin kertyy plussaa, ja kun työssä ollaan vähemmän kuin perustyöaika, tuntipankista vastaavasti vähenee saldoa. Työaika­saldo on näiden plus- ja miinusaikojen summa.
Työaikapankki vaatii reaaliaikaisen tuntikirjanpidon, jotta tiedetään, paljonko voidaan pitää vapaana, maksaa rahana, tai paljonko joudutaan tekemään työtä, jotta vaadittava työaika täyttyy.
Jotta työaikapankkia voidaan käyttää toimivasti, vaatii se toimivan työajan kirjaus- eli seuranta­järjestelmän.
Työaikapankin peruslaskentatapa
Yksinkertaisimmillaan työajanseurantajärjestelmä kirjaa työn alkamis- ja päättymisajat, joista lasketaan työssäoloaika ja verrataan sitä perustyöaikaan. Tästä saadaan päivän plus- tai miinus­saldo.
Usein kuitenkin on poikkeusaikoja, jotka on hyvä kartoittaa ennen järjestelmän käyttöönottoa. Alla on lueteltuina tyypillisimmät saldoon vaikuttavat tekijät.
Ylitöiden laskenta
Ylitöiden laskenta vaihtelee alan työehtosopimusten mukaan. Pääsääntönä on, että työntekijällä ei kerry vuorokautisia ylityölisiä, jos ylityö on tehty omasta pyynnöstä. Tällöin tuntipankkiin menevä ylityö on yksinkertaista.
Jos ylityö on työnantajan pyynnöstä tehtyä, pääsääntöisesti ylityöt viedään korotettuna tuntipankkiin. Korotustavoissa on alakohtaisia eroja (lisätyö, ylityö 50 %, ylityö 100 %). Ylityökorotukset ja muut lisät voidaan pitää myös erillään tuntipankista ja maksaa aina palkanmaksun yhteydessä rahana.
Molemmissa tapauksissa työajanseurantajärjestelmän on kyettävä laskemaan ylityöt ja lisät omille palkkalajeilleen.
Viikonlopputyöt
Viikonloppukorotuksissa on alakohtaisia eroja. Esimerkkinä; Lauantaityössä korvataan usein ensimmäiset 8 tuntia 50 % korotettuna ja ylimenevät 100 % korotettuna. Sunnuntaityössä kaikki tunnit korvataan 100 % korotettuina.
Työajanseurantajärjestelmän, joka pitää tuntipankkia, pitää kyetä erittelemään myös viikonlopputyöt. Lisäksi on otettava huomioon muut mahdolliset ylityökorvaukset, esim. viikkolepokorvaukset.
Loma-ajat
Jotta työaikapankki on ajan tasalla, on järjestelmän kyettävä laskemaan lomapäivät saldoltaan nolla­päiviksi.
Arkipyhät
Arkipyhäpäivien osalta pitää järjestelmän kyetä laskemaan oletuksena päivät nolla­päiviksi sekä listaamaan arkipyhinä työskentelyt omalle palkkalajilleen.
Työajan lyhennysvapaa
Jos alan työehtosopimus velvoittaa, on järjestelmän kyettävä laskemaan myös työajanlyhennykset (”pekkaspäivät”), jotta tuntipankin saldo pysyy oikeellisena.
Ilta ja yölisät
Näiden tulee myös näkyä omilla palkkalajeillaan.
Työaikapankista maksuun siirto
Koska ylityöt ja muut lisät voidaan sopia myös maksettavaksi, on tuntipankista maksuun siirto toiminto välttämätön ominaisuus.
Saldorajat ja nollaus
Työaikapankin kertymän rajoista sovitaan etukäteen. Jos saldo on sovittu nollattavaksi esim. kalenterivuosittain, on saldon nollaus toiminto välttämätön.
Armas Rankka
Armas Uno Rankka, aik. Krank (19. elokuuta 1878 Tammela – 26. marraskuuta 1953) oli suomalainen arkkitehti.
Armas Rankan vanhemmat olivat rovasti, Janakkalan kirkkoherra Adolf Krank (1841–1940) ja Kristina Sofia Hedström (1849–1927). Rankka kävi Hämeenlinnan klassillista lyseota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1900. Arkkitehtitutkinnon hän suoritti Polyteknillisessä opistossa 1905. Rankka teki opintomatkoja Saksaan, Italiaan ja Ranskaan 1910–1911.
Rankka oli ylimääräisenä piirtäjänä yleisten rakennusten ylihallituksessa 1905–1908, apulaisarkkitehtina Kuopiossa sekä v.t. ja myöhemmin vakinaisena lääninarkkitehtina Mikkelissä 1911–1924. Vuonna 1924 hän siirtyi vakinaiseksi lääninarkkitehdiksi Uudenmaan lääniin ja samana vuonna hänet nimitettiin rakennushallituksen Helsingin piirin piiriarkkitehdiksi. Rankka johti rakennustöitä Perttulan kasvatuslaitoksella 1910–1911. Hän suunnitteli useita huvilarakennuksia sekä muun muassa Mikkelin postitalon. Rankka oli Mikkelissä asuessaan Mikkelin kaupungin rakennuslautakunnan jäsenenä. Hän toimi muun muassa Ada Äijälän koulu Oy:n toimitusjohtajana ja Teosofisen Seuran puheenjohtajana.
Rakennuksia
thumb|Graniittitalo on toiminut Mikkelin taidemuseona.
Romualdo Matias Kujawski
Romualdo Matias Kujawski (s. 24. tammikuuta 1947 Poznań) on Brasiliassa toimiva puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Poznańin arkkihiippakuntaan Antoni Baraniak 24. toukokuuta 1973. Hänet nimitettiin Porto Nacionalin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 2. heinäkuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Taveira Corrêa, jota avustivat Geraldo Vieira Gusmão, Patrick Hoogmartens ja Stanisław Gądecki.
Kujawskista tuli 4. marraskuuta 2009 Porto Nacionalin piispa.
Keltamaite
Keltamaite (Lotus corniculatus) on monivuotinen ruohovartinen hernekasvi.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Kukinto Keltamaite kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Sillä on keltaiset, punakuvioiset perhosmaiset kukat. Lehdet ovat kaksiparisia päättölehdykkäisiä, ja niiden lehdykät ovat ehytlaitaisia. Keltamaite muistuttaa suuresti hentomaitetta (Lotus tenuis). Keltamaitteella on Suomessa monia muunnoksia, kuten saaristokeltamaite (Lotus corniculatus var. alandicus), kyyrykeltamaite (Lotus corniculatus var. carnosus), merikeltamaite (Lotus corniculatus var. maritimus), harjukeltamaite (Lotus corniculatus var. arenosus), niittykeltamaite (Lotus corniculatus var. corniculatus) ja peltokeltamaite (Lotus corniculatus var. sativus).
Levinneisyys
Keltamaitetta tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä eteläisimmässä Suomessa.
Seppelvarvut
Seppelvarvut (Stephanandra) on ruusukasveihin kuuluva kasvisuku, joka esiintyy aiemmissa kasvitieteellisissä luokitteluissa. Suvussa oli kolme lajia. Näihin sisältyy koristepensaana käytetty siroseppelvarpu (Stephanandra incisa). Viimeaikaiset fylogeneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että seppelvarvut kuuluvat läheiseen neillioiden (Neillia) sukuun.
Lajit
Seuraavat kolme lajia on luokiteltu seppelvarpuihin: