cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Säynätsalo
Historia
Jämsän ja Jyväskylän välisen rataosan rakennustyöt aloitettiin tammikuussa 1964, kun alettiin rakentaa ratayhteyttä Jyväskylästä Säynätsaloon. Ratayhteys Säynätsaloon valmistui tavaraliikennettä varten vuonna 1970, mutta liikenne Säynätsalon radalla lopetettiin kokonaan vuonna 2001 ja rata purettiin vuonna 2005.
Maantiede
Alueen luonto Päijänteen ranta-alueineen on erityisen kaunista, ja Säynätsalo tunnetaankin Jyväskylän saaristokaupunginosana. Säynätsalo on veneilijöiden suosiossa, suurin satama on Jyväskylän Veneseuran Juurikkasaaren satama saaren pohjoispuolella. Juurikkasaari on myös Päijännepurjehduksen, Suomen sisävesien suurimman purjehdustapahtuman, pohjoinen tukikohta.
Lehtisaari on taajamamaisesti rakennettu Päijänteen saari Säynätsalossa. Se sijaitsee Säynätsalon ja Muuratsalon saarten välissä, joihin molempiin on Lehtisaaresta siltayhteys. Säynätsaloon pääsee Lehtisaaresta komeaa, vuonna 1957 valmistunutta Louhunsalmen riippusiltaa pitkin. Säynätsalon saaren kautta Lehtisaaresta on siltayhteys myöskin mantereelle. Palveluina saarella on koulukeskus sekä Perälän museokauppa.
Kinkovuori on asuinalue Säynätsalon luoteisosassa. Asuinalue on maastollisesti Kinkovuoren eteläpuolista rinnettä. Alueen rakentaminen alkoi vuonna 2003. Kinkovuoressa on omakotitalojen lisäksi rivi- ja pienkerrostaloja. Vuoden 2007 alkupuolella Kinkovuoren ja Karkaussaaren asuinalueilla oli 250 asukasta, mutta niistä tulee 1 000 asukkaan asuinalue.
Karkaussaari on aivan Päijänteen rannassa oleva pieni asuinalue Kinkovuoren eteläpuolella, yhdystien 6090 toisella puolella. Alueelle on rakennettu vuodesta 2004 lähtien omakoti- ja rivitaloja. Karkaussaari ei ole nimestään huolimatta saari.
Rakennuskanta
thumb|Perälän museokauppa Lehtisaaressa Säynätsalon rakennettu ympäristö on Suomen oloissa kulttuurihistoriallisesti ja arkkitehtonisesti arvokasta. Tehdas oli alueen suurin maanomistaja ja ohjasi maankäyttöä ja rakennustoimintaa teettämällä asemakaavoja ja rakennusten tyyppipiirustuksia nimekkäillä suunnittelijoilla, joista tunnetuimpia ovat arkkitehdit Wivi Lönn ja Alvar Aalto. Jo 1900-luvun alkuvuosina Parviaisen tehtaiden rakennuksia suunnitteli professori Yrjö Blomstedt. Lönnin arkkitehtuuria on saarten alueella runsaasti ja hän suunnitteli asemakaavojen lisäksi omakotitalojen tyyppipiirustuksia ja julkisia rakennuksia 1920-luvulla, kuten Hoitokoti Hannalan ja Isosauna-nimellä tunnetun tiilisen saunarakennuksen saaren itärannalla. Säynätsalon kirkon suunnittelivat Armas Lindgren ja Bertel Liljequist. Vuonna 1927 käyttöön vihityn kirkon lahjoitti seurakunnalle tehtaiden silloinen toimitusjohtaja, Suomen ensimmäinen naispuolinen kauppaneuvos Hanna Parviainen. Kirkon erikoisuus on saaren tehtaiden koivuvanerista tehty sisäkatto, ns. kasettikatto.
Säynätsalon ja Lehtisaaren yhdistää Bruno Kivisalon suunnittelema 178 metriä pitkä Louhunsalmen riippusilta, joka on jänneväliltään Suomen seitsemänneksi pisin silta. Entisen kunnan alueelta löytyvät myös Wäinö Aaltosen veistokset "Mies mieheltä" ja "Tanssijatar".
Liikenneyhteyksiä Säynätsaloon
Jyväskylän joukkoliikenne Linkki
Muravera
Muravera on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 5 262 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 93,51 neliökilometriä. Se sijaitsee 9 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Säynätsalo
Ruokakulttuuri
Säynätsalon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla muikkupata ja reikäleipä.
K. J. Ståhlberg
Kaarlo Juho (K. J.) Ståhlberg (ristimänimeltään Carl Johan, ) oli suomalainen oikeustieteilijä ja poliitikko sekä Suomen tasavallan ensimmäinen presidentti (1919–1925).
Vuonna 1987 Mitä Missä Milloin -vuosikirjan toimituksen kokoama raati valitsi Ståhlbergin yhdeksi Suomen itsenäisyyden ajan 70 vaikuttajasta. Yleisradion vuonna 2004 järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Ståhlberg valittiin kaikkien aikojen 47. suurimmaksi suomalaiseksi.
Lapsuus, nuoruus ja opinnot
Ståhlberg syntyi Suomussalmella 28. tammikuuta 1865 perheensä viidestä lapsesta kolmantena. Hänen isänsä oli apupappi Johan Gabriel (Janne) Ståhlberg ja äitinsä Amanda Gustafva Castrén. Myöhemmin perhe muutti Alavieskaan ja Haapajärvelle, joiden seurakunnissa Janne toimi kappalaisena. Poika nimettiin kasteessa Carl Johaniksi, joka kuitenkin vääntyi kouluaikana muotoon Kaarlo Juhana. Ylioppilasaikanaan Ståhlbergia alettiin kutsua Kaarlo Juhoksi.
Ståhlberg kuului molempien vanhempiensa kautta pohjoispohjalaisiin pappis- ja virkamiessukuihin. Ståhlbergin isä kuoli 41-vuotiaana 1873 pojan ollessa vain kahdeksanvuotias. Äiti kuoli vuonna 1907.
Ståhlberg kävi koulua Oulun suomalaisessa yksityislyseossa ja oli koko kouluaikansa luokkansa paras oppilas. Hän myös kirjoitti konventin lehteen ja toimi sen päätoimittajanakin. Koulun rehtori kuvaili häntä koulun matrikkelissa sanoin spes nostratium et decus (suom. meikäläisten toivo ja kaunistus). Ylioppilastutkinnosta hän sai arvosanakseen laudaturin vuonna 1884. Yliopistossa hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon, jonka kautta hän eteni kohti varsinaista päämääräänsä, eli molempain oikeuksien kandidaatin tutkintoa. Sen Ståhlberg suoritti 1889.
Valtiopäivämies, senaattori, presidentti – ja valtion virkamies
Ståhlberg erotettiin 6. huhtikuuta 1903 senaatin protokollasihteerin virasta, kun hän ajautui senaatin kanssa kiistaan laillisuuskantansa takia.
Ståhlberg toimi Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden professorina vuosina 1908–1918. Poliittisen uransa alusta elämänsä loppuun asti hän oli liberaali. Ståhlbergin sosiaaliliberaalille ajattelulle oli keskeistä kansanvaltaisuus, vapaamielisyys, yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, sosiaaliset uudistukset sekä kaikkien kansankerrosten liittäminen yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän oli Nuorsuomalaisen Puolueen johtohenkilöitä, puolueen sosiaaliliberaalin siiven eli ”varpusten” henkinen johtaja. Sääty-yhteiskunnan aikana hän oli ollut Haminan kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905. Keväällä 1905 Ståhlberg oli kannattanut muusta porvarissäädystä poiketen yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta miehille talonpoikais- ja porvarissäädyn vaaleissa. Ståhlberg oli myös senaattori ja toimi niin sanotun Mechelinin senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkönä (eli kauppa- ja teollisuusministerinä) 1905–1907. Hän erosi, koska ei voinut hyväksyä eduskunnan muotoilemaa, kauppa- ja teollisuustoimialan piiriin kuuluvaa jyrkkää alkoholin kieltolakia. Venäläistämispolitiikan suhteen Ståhlberg oli kannattanut perustuslaillista, passiivista vastarintaa.
Ståhlberg toimi eduskunnan puhemiehenä vuosina 1914–1917. Myös Suomen itsenäistyttyä hän oli keskeinen tasavaltalaisten johtohenkilö, joka muun muassa vastusti jyrkimmin vuoden 1918 kuningaskuntahanketta. Hän oli 1918 perustetun Korkeimman hallinto-oikeuden ensimmäinen presidentti. Ståhlberg vaikutti perustuslakikomitean puheenjohtajana merkittävästi Suomen uuden perustuslain (vuoden 1919 hallitusmuodon) sisältöön. Hänet valittiin 25. heinäkuuta 1919 ensimmäiseksi Suomen tasavallan presidentiksi maltillisen oikeiston ja vasemmiston äänillä eduskunnan suorittamassa vaalissa. Hänen merkittävin vastaehdokkaansa oli C. G. E. Mannerheim. Vaikka Ståhlberg sai vaalissa suuren äänten enemmistön (143 ääntä 197 annetusta), Mannerheim oli niin monien vaikutusvaltaisten suomalaisten sankari, että tämä varjosti Ståhlbergin asemaa.
Ståhlberg toimi presidenttinä vuosina 1919–1925. Hänen presidenttikautensa keskeisiä ongelmia olivat Suomen sisällissodan jälkiselvittelyt, vuoden 1921 suojeluskuntakriisi ja ristiriidat kommunistien kanssa. Tapahtumien yhteydessä Ståhlbergin ja hänen perheenjäsentensä henkeä uhattiin. Vuosina 1906–1925 Ståhlberg oli keskeisesti mukana rakentamassa suomalaisen parlamentarismin perustusta, joka on kestänyt vähäisin muutoksin 2000-luvulle asti.
Ulkopolitiikan saralla Ståhlberg oli kokematon – kuten muutkin silloiset suomalaiset. Hänen ulkopoliittinen luottamusmiehensä oli Helsingin Sanomien ulkomaantoimittajana ja Lontoon-kirjeenvaihtajana toiminut Rudolf Holsti. Pitkäaikaisena ulkoministerinä Holsti ei kannattanut puolueettomuutta, vaan halusi Suomen turvautuvan länsivaltoihin, ennen muita Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Kun tämä pyrkimys ei saavuttanut vastakaikua poliittisissa piireissä, Holsti siirtyi kannattamaan yhteistyötä Baltian maiden ja Puolan kanssa. Keväällä 1922 Holsti allekirjoitti Puolan, Viron, Latvian ja Liettuan edustajien kanssa niin kutsutun reunavaltiosopimuksen eli Varsovan sopimuksen. Ståhlberg kannatti Holstia ja tämän tekemää sopimusta, mutta jätti sopimuksen kohtalon eduskunnan ratkaistavaksi. Eduskunta hylkäsi kuitenkin sopimuksen ja antoi Holstille epäluottamuslauseen; oikeisto pelkäsi Saksan ja vasemmisto Neuvosto-Venäjän reaktioita.
Ståhlbergin luoman valtiosäännön soveltaminen käytäntöön jäi poliittisten puolueiden tehtäväksi. Valtiosääntö antoi presidentille laajat valtaoikeudet, mutta samalla se jätti hänet valtakeskuksena yksinäiseksi ja eristetyksi. Ståhlberg ei myöskään ollut niin luja johtohahmo, että hän olisi ollut omalla arvovallallaan luomassa oman tahtonsa mukaista poliittista käytäntöä. Suomen sisäpolitiikka oli 1920-luvulla pirstoutunutta, eikä itsestään selvää johtavaa puoluetta ollut. Yhteistyö puolueiden kesken sujui tahmeasti ja hallitukset olivat lyhytikäisiä. Presidentti ei voinut sitoutua entiseen puolueeseensa, vaan hänen oli ylitettävä puoluerajat ja suhtauduttava objektiivisesti kaikkiin eduskuntaryhmiin. Ståhlbergin suhde puoluejohtajiin jäi etäiseksi ja muodolliseksi. SDP:n puheenjohtajana Ståhlbergin kaudella toiminut Väinö Tanner kertoi muistelmissaan, että Ståhlberg oli hänen tuntemistaan presidenteistä ainoa, jonka eteen astuessaan tunsi tulleensa majesteetin luo.
Ståhlbergin presidenttikaudella istui kaikkiaan seitsemän hallitusta, joista vain kahdella oli takanaan eduskunnan enemmistö. Ståhlbergin oma kädenjälki näkyi siinä, että viidestä pääministeristä – Aimo Cajander ja Juho Vennola johtivat kahta hallitusta – peräti neljä oli professoreja (Cajanderin ja Vennolan lisäksi Rafael Erich ja Lauri Ingman). Ministerinsalkkujen jaossa Ståhlberg itse oli kiinnostunut lähinnä ulko- ja puolustusministerin paikoista, mutta hänen toiveitaan ei aina noudatettu. Kahdesti Ståhlberg joutui nimittämään virkamieshallituksen, kun puolueet eivät päässeet yksimielisyyteen hallituspohjasta. Lujuutta presidentti osoitti erottaessaan tammikuussa 1924 eduskunnan hajottamista vastustaneen Kallion hallituksen. Muutoin Ståhlberg ei pyrkinyt vahvaksi presidentiksi, vaan käytti valtaoikeuksiaan säästeliäästi, jopa varovasti.
Ståhlbergin virkakaudella hankittiin tasavallan presidentin ensimmäiseksi virka-autoksi vuonna 1920 saksalainen Mercedes-Benz. Autolla matkustettiin lähinnä Helsingin ympäristössä, kun taas maakuntamatkansa presidentti teki enimmäkseen junalla. Lyhyitäkin edustusmatkoja kertyi kuitenkin niin runsaasti, että yksi auto osoittautui riittämättömäksi, ja toiseksi presidentin virka-autoksi ostettiin vuonna 1925 italialainen Fiat. K. J. Ståhlberg oli Suomen presidenteistä ensimmäinen, ja hänet olisi voitu valita presidentiksi toiselle kaudelle vaalissa 1925, mutta Ståhlberg ei suostunut ehdokkaaksi, koska hän halusi varjella demokratiaa pitkäaikaisilta johtajilta Suomen suhteellisen presidenttivaltaisessa poliittisessa järjestelmässä. Vuosien 1931 ja 1937 presidentinvaaleissa hän sai 149 ja 150 ääntä 300:sta. Ståhlberg oli ehdokkaana vielä eduskunnan suorittamassa presidentinvaalissa vuonna 1946.
Presidenttikautensa jälkeen K. J. Ståhlberg toimi valtion virassa oikeusministeriön lainvalmistelukunnan kolmannen jaoston vanhempana jäsenenä kaksikymmentä vuotta 1926–1946. Hän oli myös vuosina 1930–1933 liberaalisen Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana.
Kun Ståhlberg tammikuussa 1945 täytti 80 vuotta, hänen kunniakseen järjestettiin Helsingin messuhallissa suuri kansalaisjuhla, jota isännöi tasavallan presidentti Gustaf Mannerheim. Juhlassa mukana olleiden käsityksen mukaan Ståhlbergin ja Mannerheimin keskinäinen kauna neljännesvuosisadan takaisen valtiomuototaistelun ajoilta näytti unohtuneen. Hallitus oli edustettuna pääministeri J. K. Paasikiven johdolla ja juhlapuheen piti oikeusministeri Urho Kekkonen.
Stalinin ehdotettua Suomelle keväällä 1948 ystävyys- ja avunantosopimusta presidentti J. K. Paasikivi kääntyi edeltäjänsä Ståhlbergin puoleen pyytäen tätä asiantuntijajäseneksi Moskovaan lähtevään Suomen neuvotteluvaltuuskuntaan. Ståhlberg kuitenkin kieltäytyi ja varoitti aluksi edes ryhtymästä neuvotteluihin, koska hän epäili Neuvostoliiton pyrkivän tekemään Suomesta Baltian maiden tapaisen satelliittivaltion. Vuoden 1950 presidentinvaalin alla kaavailtiin poikkeuslakia J. K. Paasikiven virkakauden jatkamiseksi eduskunnan suorittamalla vaalilla, minkä Ståhlberg tuomitsi tuohtuneena Paasikivelle lähettämässään kirjeessä: "Jos Suomen kansa ei jaksa eikä viitsi kerran kuudessa vuodessa valita itselleen valtionpäämiestä, ei se toden totta ansaitse itsenäistä kansanvaltaista valtiota."
Henkilökuvan täydennystä
thumb|K. J. Ståhlbergin patsas [[eduskuntatalon valtiosalissa.]] Ståhlberg tuli J. K. Paasikiven tavoin poliittiseen julkisuuteen ilman sukulaisia ja suosijoita. Hän oli köyhän kappalaisperheen poika, joka herätti Oulun lyseossa suurta huomiota epätavallisella lahjakkuudellaan. Valmistumisensa jälkeen Ståhlberg matkasi jalan Helsingistä Ouluun tutustuen samalla suomalaisen työväen ongelmiin. Matka muokkasi nuoren poliitikon maailmankuvaa ja loi pohjaa hänen sosiaalisiin uudistuksiin tähtäävälle politiikalleen.
Ståhlberg sai kuitenkin odottaa poliittisen toiminnan keskiöön pääsemistä pitkään, ehkä siksi, että samassa puolueessa toimi henkilönä karismaattinen ja poliitikkona hyvin määrätietoinen juristikollega P. E. Svinhufvud. Ståhlberg oli kansanvaltaisuuden puolestapuhuja, mutta ei kansansa hurmaaja. Hän oli pohjimmiltaan melko ujo ja kärsi myös lievästä puheviasta. Samalla areenalla esiintyi vuodesta 1918 lähtien myös kenraali C. G. E. Mannerheim. Näiden merkkihenkilöjen välit lienevät pysyneet korrekteina mutta molemminpuolisesta arvostuksesta huolimatta etäisinä.
Sekä ennen vuoden 1918 tapahtumia että niiden jälkeen Ståhlberg oli henkilö, joka jakoi mielipiteet. Itsenäistyvässä maassa hän oli moniin muihin verrattuna varovainen, ja hänen väitettiin suhtautuneen jääkäriliikkeeseen epäillen – olihan kysymys oikeastaan liittymisestä sotaa käytäessä vihollisen armeijaan. Presidenttikaudellaan hän joutui toistuvasti koviinkin yhteenottoihin armeijan jääkäripäällystön ja suojeluskuntien kanssa.
Lapuan liikkeen kannattajien noustua vahvaksi tekijäksi Ståhlberg leimautui sekä liberaalien katsomustensa että jäykän laillisuuslinjansa vuoksi porvariston oikean laidan vastustajaksi, joita nimiteltiin ”patkuleiksi”. Ståhlberg hävisi presidentinvaalissa voimakkaan oikeiston suosikille, Svinhufvudille, joka joidenkin kannattajiensa pettymykseksi asettui laillisuuden takuumieheksi Mäntsälän kapinan yhteydessä.
Ståhlberg ei pitänyt matkustamisesta eikä valtiovierailuista, ja niinpä hän ei kutsuista ja kehotuksista huolimatta tehnyt presidenttikautensa aikana yhtään vierailua ulkomaille ja otti vastaan ainoastaan yhden valtiovieraan, Viron riigivaneman Konstantin Pätsin toukokuussa 1922. Viron valtionpäämiehen tekemä vierailu oli ensimmäinen virallinen valtiovierailu itsenäiseen Suomeen. Suomen Tukholman-suurlähettiläs Werner Söderhjelm esitti toistuvasti Ståhlbergille vierailua läntiseen naapuriin, mutta Ståhlberg pysyi kannassaan: "Matkustelkoot seuraajani sitten niin paljon kuin haluavat." Ensimmäisen Suomen presidentin virallisen vierailun ulkomaille teki vasta presidentti Relander.
Kyyditys
Lapuan liike kyyditti 14. lokakuuta 1930 Kaarlo Juhon ja tämän vaimon Ester Ståhlbergin Kulosaaren kodistaan Joensuuhun, koska Ståhlberg oli esiintynyt oikeistoradikaalia toimintaa vastaan. Tapahtuman johdosta yleinen mielipide Suomessa nousi muilutusta ja myös yleisemmin Lapuan liikettä vastaan. Operaation suunnittelusta epäilty yleisesikunnan päällikkönä toiminut kenraalimajuri Wallenius joutui eroamaan.
Merkitys
Vasta Paasikiven yksityisten arkistojen avauduttua on käsitetty, että Ståhlbergilla oli erittäin merkittävä poliittinen asema ”harmaana eminenssinä” kuolemaansa asti. Häneltä kysyttiin neuvoja ja pyydettiin lausuntoja, joita myös noudatettiin. Presidentti J. K. Paasikivi arvosti Ståhlbergiä suuresti, ja kuvaili edeltäjäänsä jopa ylisanoilla: ”Ståhlberg oli mies, joka ei koskaan tehnyt virheitä”.
Ståhlberg oli Suomen valtion itsenäistymisvuosien tärkeä hahmo, joka ajoi vastoinkäymisten läpi tasavaltalaisen ohjelmansa. Hän ankkuroi maan liberaaliin demokratiaan, varjeli oikeusvaltion heiveröistä itua ja aloitti sisäiset uudistukset. Vuoden 1919 hallitusmuotoa toimeenpantaessa Ståhlberg luotsasi itsenäistä Suomea kohti toimijuutta maailmanpolitiikassa; presidenttijohtoisessa ulko- ja turvallisuuspolitiikassa hän nojasi kansainväliseen oikeuteen ja diplomatiaan.
Ståhlbergin lähipiirin poliitikkoja olivat etenkin Risto Ryti ja T. M. Kivimäki.
K. J. Ståhlbergin mukaan on vuonna 1959 nimetty Ståhlbergintie ja -kuja Helsingin Kulosaareen sekä presidentin synnyinkuntaan Suomussalmelle Ståhlberginkuja.
Viimeiset vuodet
Kaarlo Juho Ståhlberg säilytti työkykynsä ja henkisen vireytensä miltei viimeisiin elinpäiviinsä saakka. Ståhlberg kuoli lyhyen sairauden jälkeen Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalassa.
Hautajaiset
Ståhlberg haudattiin syyskuun 1952 lopussa Helsingin evankelis-luterilaisen seurakunnan Hietaniemen hautausmaalle perhehautaan Hedvigin ja Esterin viereen. K. J. Ståhlberg oli jäänyt toisen kerran leskeksi Ester Ståhlbergin kuoltua vuonna 1950. Itsenäisen Suomen ensimmäisen presidentin viimeinen leposija on erillään niin sanotusta tasavallan presidenttien hautapuistosta.
Eduskunnan puhemies K.-A. Fagerholm lausui Ståhlbergin siunaustilaisuudessa Helsingin Suurkirkossa 29. syyskuuta 1952 pitämässään muistopuheessa: "Toinen toisensa jälkeen he väistyvät luotamme, he, jotka nuoruudessaan uneksivat vapaasta Suomesta ja taistelivat sen syntymisen puolesta ja jotka miehuutensa päivinä saivat nähdä haaveensa muuttuvan todellisuudeksi. Innoittakoon meitä, jotka jäämme jatkamaan heidän työtään, meidän ajatuksiamme ja tekojamme, sama ylevä isänmaanrakkaus, sama palava oikeudentunto, sama lämmin inhimillisyys kuin K. J. Ståhlbergia."
Siunauspuheen Ståhlbergille piti arkkipiispa Ilmari Salomies, joka valitsti siunauspuheen tekstiksi Toisen Samuelin kirjan kolmannesta luvusta jakeen 38: ”Ja kuningas sanoi palvelijoilleen: 'Ettekö tiedä, että ruhtinas ja suuri mies on tänä päivänä kaatunut Israelissa'”.
Perhe-elämä
K. J. Ståhlberg avioitui pikkuserkkunsa, opettaja Hedvig Wåhlbergin kanssa 17. joulukuuta 1893. Vuosina 1894–1908 heille syntyi kuusi lasta: Kaarlo, Aino, Elli, Aune, Juho ja Kyllikki. Hedvig-puoliso kuoli vuonna 1917. Presidentiksi tullessaan leskimies Ståhlberg muutti lapsineen Presidentinlinnaan, jossa vanhin tytär, 23-vuotias Aino emännöi muun muassa ensimmäisiä Linnan juhlia.
Vuonna 1920 Ståhlberg avioitui kirjailija ja opettaja Ester Elfvingin kanssa. Ståhlbergin lasten suhteet heidän isänsä uuteen puolisoon ja tämän tyttäreen eivät koskaan muodostuneet läheisiksi.
Ståhlbergin lapsista useat päätyivät näkyviin tehtäviin. Ståhlbergin poika oli professori Kaarlo Ståhlberg, pojanpoika on oikeustieteen tohtori, hovioikeuden presidentti Kaarlo L. Ståhlberg ja pojanpojanpoika kuluttajariitalautakunnan puheenjohtaja, oikeustieteen tohtori Pauli Ståhlberg. Ståhlbergin pojan Juho Ståhlbergin tytär oli geologi Irmeli Vuorela (o.s. Ståhlberg). Ståhlbergin tytär Kyllikki Tuominen (o.s. Ståhlberg, e. Kovero) oli maantieteen opettaja. Toinen tytär Elli Schauman oli keuhkosairauksiin erikoistunut lääkäri.
Uskonto
Ståhlbergin isä oli Haapajärven kirkkoherranapulainen mutta lapsuuden perheen ei tiedetä edustaneen mitään herätysliikettä. Presidenttinä Ståhlberg oli hyvin varovainen käsittelemään uskontoon liittyviä teemoja julkisissa puheissaan. Ståhlberg piti uskontoon liittyvät näkemykset pitkälti omana tietonaan eikä mielellään keskustellut niistä avoimesti kenenkään kanssa. Syksyllä 1884 Ståhlbergin uskonnollinen pikkuserkku Olga Hortling kysyi Ståhlbergin kantaa uskonnolisiin kysymyksiin joihin tämä vastasi, että hänellä on syvä kunnioitus uskontoja kohtaan, mutta ajattelevansa niitä vähän. Ståhlbergin mukaan uskonto on historiassa osoittanut olevansa yksi kansakuntien säilymisen ja elinvoiman järkkymättömistä tukipilareista.
Valtiollisten vastuiden vähentyessä Ståhlberg käsitteli avoimemmin myös uskontoon liittyviä teemoja. Lapin sodan aikana, 80-vuotisjuhlissaan vuonna 1945, Ståhlberg sisällytti kiitospuheeseensa toteamuksen, että Suomen kansa turvaisi tulevaisuutensa omilla ponnistuksillaan ”korkeimman kaitselmuksen avuin”. Ståhlbergin toinen vaimo Ester Ståhlberg sen sijaan käsitteli uskonnollisia kysymyksiä aktiivisesti päiväkirjoissaan.
Paula Nivukoski
Paula Nivukoski (s. 1985 Isokyrö) on suomalainen kirjailija.
Nivukosken esikoisteos Nopeasti piirretyt pilvet ilmestyi keväällä 2019 Otavan kustantamana. Kirja kertoo lesken elämästä 1900-luvun alun Isossakyrössä, jonka mies on lähtenyt siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Romaani perustuu osittain Nivukosken oman isoäidin tarinaan. Nivukosken toinen romaani Mainingin varjo ilmestyi vuonna 2020.
Matti Keskinarkaus
Matti Keskinarkaus (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen hiihto- ja pyöräsuunnistaja ja nelinkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Maailmanmestaruuden Keskinarkaus on voittanut Borovetsissa Bulgariassa 2002 pitkältä matkalta, Levin 2005 MM-kisojen sprintistä ja viestissä Rusutsussa Japanissa 2009 ja Tänndalenissa Ruotsissa 2011. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa ja neljä MM-pronssia. Pyöräsuunnistuksessa hän on voittanut MM-pronssia pitkältä matkalta.
Seuratasolla Keskinarkaus edustaa rovaniemeläistä Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Keskinarkaus työskentelee nykyään Finnairin palveluksessa lentäjänä.
San Cristóbalin kantoni
San Cristóbalin kantoni on Ecuadoriin kuuluvan Galápagossaarten maakunnan kantoni. Sen pinta-ala on 849 neliökilometriä, ja sen asukasluku vuonna 2015 oli 7 199 asukasta.
San Cristóbalin kantonin keskuspaikka on koko saariston pääkaupunki Puerto Baquerizo Moreno. Lisäksi siihen kuuluvat El Progreson ja Santa Marían kunnat. Asuttuja saaria ovat San Cristóbal ja Floreana. Asumattomaista saarista kantoniin kuuluvat Española, Genovesa ja Santa Fe.
Luupujoki
Luupujoki on lähes 20 kilometrin pituinen joki, joka virtaa Kiuruveden ja Iisalmen rajaa myötäilevästi lähes pohjois-eteläsuuntaisesti. Luupujoki saa alkunsa Luupuvedestä ja laskee Kiurujokeen hiukan ennen historiallista Saarikosken puusulkukanavaa. Luupujoen leveys vaihtelee noin 10-30 m ja sen varrella on useita koskia. Luupujoen varrelta on löydetty kivikautista asutusta (Siltala).
Joen alajuoksu on virtaavimmista paikoistaan loppukesän puolelle asti perhokalastajille suotuisa apaja, sattumataimenia joessa on nähty, mutta tiettävästi omaa kantaa ei juurikaan ole. Sen sijaan kuhaa, haukea, isoa ahventa ja erittäin suuria säyneitä joesta nousee lukemattomien särkikalojen lisäksi.
Luupujoen syvin kohta sijaitsee entisen tiilitehtaan kupeessa, jossa vettä on pitkälti yli kolme metriä.
Ki Hajar Dewantara
pienoiskuva|Ki Hajar Dewantara vuonna 1949 Raden Mas Soewardi Soerjaningrat (EYD: Suwardi Suryaningrat); vuodesta 1922 lähtien tunnettu myös nimellä Ki Hadjar Dewantara (EYD: Ki Hajar Dewantara), voidaan kirjoittaa myös Ki Hajar Dewantoro tai Ki Hadjar Dewantoro (2. toukokuuta 1889 Yogyakarta – 26. huhtikuuta 1959 Yogyakarta ), oli indonesialainen itsenäisyysliikkeen aktivisti, kirjailija, poliitikko ja ministeri. Hän työskenteli Alankomaiden siirtomaakaudella syntyperäisten indonesialaisten koulutuksen puolesta ja perusti Taman Siswa -koulujärjestelmän, joka kannusti nykyaikaistamista ja toisaalta edisti kotoperäistä indonesialaista kulttuuria.
Kiinalainen uusivuosi
thumb|Kiinalaisen uudenvuoden koristeita [[Lontoon Chinatownissa.]] thumb|Uudenvuoden [[leijonatanssia Bostonin kiinalaisyhteisössä.]] thumb|Käsinmaalattua kiinalaisen uudenvuoden runoutta painettuna ovien viereen, Vanha kaupunki, [[Lijiang, Yunnan.]] pienoiskuva|[[Punainen kirjekuori tai paketti sisältää rahalahjan. Sen määrä voi olla suuri tai vain symbolinen (esimerkiksi kolikko).]] Kiinalainen uusivuosi ( tai ) on kiinalaisten uudenvuoden juhla ja vuoden tärkein juhla. Sitä juhlitaan kiinalaisen kalenterin mukaisen uudenvuodenaaton sekä alkavan vuoden viidennentoista päivän eli lyhtyjuhlan välisenä aikana. Juhla ajoittuu länsimaisessa kalenterissa yleensä 19. tammikuuta ja 23. helmikuuta väliselle ajalle. Vuonna 2023 uudenvuodenpäivä oli 22. tammikuuta, ja vuonna 2024 se on 10. helmikuuta.
Ki Hajar Dewantara
Elämäkerta
Dewantara opiskeli STOVIA:ssa, joka oli Bataviassa (nyk. Jakarta) toiminut Indonesian alkuperäisväestöön kuuluville opiskelijoille tarkoitettu lääketieteellinen oppilaitos. Opintojensa aikana hän tutustui muihin itsenäisyysmielisiin opiskelutovereihinsa, kuten Tjipto Mangoenkoesomoon ja R. Soetomoon. Vuonna 1912 Dewantara perusti yhdessä Douwes Dekkerin ja Mangoenkoesomon kanssa Indische Partij -järjestön ("Intialainen puolue"), josta tuli Itä-Intian ensimmäinen puolue. Indische Partij oli sosialistinen ja itsenäisyysmielinen puolue, joka ensimmäisenä ajoi ajatusta alueen täydellisestä itsenäisyydestä. Puolue taisteli rotusyrjintää vastaan ja sen ohjelmassa oli yhdistää kaikki alueelle asuvat etniset ryhmät yhteiseksi kansallisvaltioksi. Vuodesta 1910 Dewantara kirjoitti aktiivisesti artikkeleita sanomalehtiin ja käytti ensimmäisenä termiä Indonesia poliittisessa mielessä. Hänen poliittisiin kannanottoihinsa kuului vuonna 1913 julkaistu artikkeli Als ik een Nederlander was ("Jos olisin alankomaalainen"). Alankomaiden siirtomaahallinto yritti saada indonesialaisia osallistumaan tulevaan Alankomaiden satavuotisen itsenäisyyden juhlistamiseen, mitä Dewantara vastusti voimakkaasti artikkelissaan vedoten seikkaan, että indonesialaiset olivat puolestaan selvästi Alankomaiden siirtomaavallan alla.
Kiinalainen uusivuosi
Historia
Kiinalaisella uudella vuodella oli monta nimeä historian aikana. Vanhimpia nimiä ovat ，.
Ki Hajar Dewantara
Elämäkerta
Artikkelin seurauksena siirtomaahallinnon virkamiehet karkottivat hänet Alankomaihin, josta hän sai palata Jaavalle syyskuussa 1919. Dewantara alkoi kannattaa ajatusta koulutuksesta parhaana tapana vahvistaa indonesialaisia ja häneen vaikuttivat esimerkiksi italialaisen pedagogi Maria Montessorin ja intialaisen runoilija Rabindranath Tagoren teoriat. Ensimmäinen Taman Siswa -koulu avasi ovensa Jaavalla heinäkuussa 1922. Koulut painottivat perinteisiä jaavalaisia arvoja ja taitoja etenkin musiikin ja tanssin kautta. Näiden ohella opetettiin myös länsimaisia oppiaineita. Alankomaalainen siirtomaahallinto suhtautui kouluihin aluksi nihkeästi, mutta 1930-luvulla ne saivat rahoitusta siirtomaahallinnolta ja olivat levinneet ympäri Indonesian saaristoja. Dewantaro jatkoi Taman Siswa -koulujen johdossa toisen maailmansodan jälkeen ja hänen kuoltuaan Yogyakartassa 26. huhtikuuta 1959 hänet nimitettiin Indonesian kansallissankariksi.
Kiinalainen uusivuosi
Historia
Kiinan Kuomintang-hallitus yritti vuonna 1928 siirtää kiinalaisen uudenvuoden pysyvästi tammikuun ensimmäiselle päivälle länsimaisen kalenterin mukaisesti. Toimenpide kuitenkin peruttiin kansan vastustuksen vuoksi. Kulttuurivallankumouksessa vuonna 1967 kommunistipuolue perui uudenvuoden juhlinnan "vanhoilla" tavoilla. Sen jälkeen uuttavuotta ei Kiinassa juhlittu perinteisin menoin ennen kuin vasta vuonna 1980, joilloin taas virallisesti sallitiin kaikki juhlaperinteet. Vuodesta 1983 alkaen CCTV-kanava on näyttänyt suosittua uudenvuoden galaa, joka on maailman yksi katsotuimmista televisio-ohjelmista.
Uudenvuodenaatto
Kiinalaiset syövät vuoden 12. kuukauden 16. päivänä juhla-aterian. Siihen mennessä he ovat joko heittäneet vanhat asiat pois tai uudistaneet ne. Uudenvuoden aattona kaikki keskeneräiset asiat on hoidettu, velat maksettu ja riidat sovittu. Näin uusi vuosi voidaan aloittaa puhtaalta pöydältä. Roskat viedään myös pois nyt eikä vasta vuoden kahden ensimmäisen päivän aikana, koska silloin heitettäisiin pois samalla uuden vuoden vauraus. Talo putsataan kunnolla, jotta vuoden aikana kertynyt paha lähtisi pois. Ihmiset pukeutuvat parhaisiin vaatteisiinsa ja pyrkivät vaikuttamaan iloisilta ja vaurailta, jotta demonit ja epäonni eivät iskisi. Pahan pelottamiseksi myös paukutellaan ilotulitteita päivin ja öin, sillä kerran vuodessa saapuvat demonit eivät voi sietää niiden ääntä. Punaista väriä käytetään kaikkialla sen jang-yhteyden ja elämänvoiman vuoksi. Kotien etuovien ylle ripustellaan onnentoivotuksia ja suojelijajumalien kuvia.
Perheenjäsenet kokoontuvat yhteen suorittamaan hyvän onnen rituaalin. Illan tullen talon ovet suljetaan ja lukitaan. Jumalten alttarin eteen katetaan jumalille pöytä, jolle asetetaan sianlihaa, kanaa ja kalaa, punaisia tangeriineja, riisikakkuja ja henkien rahaa. Suitsukkeet sytytetään ja rukoillaan, ja jumalille tarjotaan viiniä. Henkien rahalla maksetaan jumalille kiitollisuudenvelka, ja se toimitetaan jumalille polttamalla. Seuraavaksi uhrataan esi-isille ruokaa, joka jää ihmisten syötäväksi kun esi-isät ovat nauttineet sen tuoksut. Ateria on vuoden runsain, ja siihen kuuluu kahdeksan ruokalajia, sillä sana ”kahdeksan” lausutaan kiinan kielessä kuten verbi ”kasvaa”. Jokaisella ruoalla on oma symbolinen merkityksensä.
Nykyaikana suurin osa mannerkiinalaisista viettää uudenvuoden aattoillan katselemalla perinteistä nelituntista Kevätjuhla-varieteeta televisiosta.
Uudenvuodenpäivä
Vuoden ensimmäisenä päivänä tehdään hyväenteisiä tekoja. Tappaminen on kielletty, joten syödään kasvisruokaa. Päälle puetaan uudet vaatteet, rukoillaan esi-isiä ja tarkistetaan kalenterista, mikä on oikea hetki astua ulos. Onnellisuuden jumalalle tarjotaan lahjoja, punaiset lyhyt otetaan käteen, paukutellaan ilotulitteita ja pysähdellään temppeleissä polttelemassa suitsukkeita ja rukoilemassa jumalilta hyvää vuotta. Illemmalla ihmiset antavat kertoa itselleen tulevaisuutensa. Sukulaisten ja tuttavien luona vieraillaan toivottamassa hyvää uutta vuotta. Kaduilla voidaan nähdä paraateja.
Seuraavat päivät
Toisena päivänä naimisissa olevat naiset vierailevat vanhempiensa ja sisarustensa luona. He vievät lahjoja ja saavat makeisia ja salaattia. Vierailijoille tarjotaan teetä ja savukkeita. Kotiin ripustetaan vaurauden jumalan Cao Shenin kuvia. Lapsille tarjotaan rahaa ja makeisia. Illalla asetellaan lyhtyjä kellumaan veteen.
Kolmantena päivänä pysytellään kotona ja häädetään köyhyys siivoamalla talo ja viemällä roskat poltettaviksi.
Viidentenä päivänä vietetään viiden ilmansuunnan jumalien syntymäpäivää. Ihmiset rukoilevat hyvää onnea ja vaurautta. Liikkeet ripustavat jumalille punaisia kankaita näyteikkunoihinsa avatessaan jälleen ovensa. Päivän sään odotetaan ennustavan koko vuoden säätä.
Kuudentena päivänä aloitetaan leijonatanssit, joilla karkotetaan demonit ja tuodaan hyvää onnea koteihin ja liikkeisiin.
Kahdeksantena päivänä kunnioitetaan tähtiä rukoilemalla tähtien jumalia, uhraamalla niille, käymällä temppelissä, kävelemällä korkeille paikoille ja katselemalla kukkia.
Yhdeksäntenä päivänä Jadekuningas palaa, ja ihmiset pyrkivät välttämään Taivaan loukkaamista olemalla suuttumatta turhaan.
Kymmenentenä päivänä vietetään viljan syntymäpäivää.
Muualla
Suomessa kiinalaista uutta vuotta on juhlittu Helsingissä vuodesta 2007. Juhliin on pyritty sisällyttämään paljon perinteitä, kuten tori, tanssivia lohikäärmeitä ja leijonia, lyhtyjä ja ilotulitteita.
Kanopos
Kanopos voi viitata seuraaviin:
Spirit (Leona Lewisin albumi)
Spirit on brittiläisen laulaja-lauluntekijän Leona Lewisin ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Britanniassa ja Irlannissa marraskuussa 2007, ja sen julkaisijana toimi Syco Music. Albumi sai maailmanlaajuisen julkaisunsa vuoden 2008 alussa. Voitettuaan Britannian The X Factorin kolmannen kauden Lewis alkoi työstää albumia Ruotsissa, Englannissa ja Yhdysvalloissa tehden yhteistyötä monien eri säveltäjien ja tuottajien kanssa. Kriitikot kehuivat albumia useiden tuottajien käytöstä sekä Lewisin äänen esittelystä. Kriittikiä sai osaakseen persoonallisuuden puuttuminen.
Albumi debytoi ensimmäiseksi yhdeksässä maassa, mukaan lukien Ison-Britannian, Yhdysvallat sekä Saksan ja pääsi lisäksi kahdeksassa maassa top5-listalle. Spirit oli vuoden 2008 kuudenneksi parhaiten myynyt albumi ja Ison-Britannian kaikkien aikojen 21. parhaiten myynyt albumi. Sitä on myyty maailmanlaajuisesti yli kahdeksan miljoonaa kappaletta.
Spiritiltä julkaistiin seitsemän singleä, joista kaksi on vuoden 2008 lopulla julkaistulta albumin deluxe-versiolta. "Bleeding Love" sijoittui ensimmäiseksi 34 maassa ja siitä tuli yksi maailman kaikkienaikojen eniten myyneistä naisartistin singlestä. Toinen single "Better in Time" menestyi myös hyvin sijoittuen 13 maassa top10-listalle. Toiseksi viimeisenä singlenä julkaistiin cover Snow Patrolin kappaleesta "Run", joka sijoittui Isossa-Britanniassa ensimmäiseksi.
Taustaa
Joulukuussa 2006 Lewis voitti X Factorin kolmannen kauden. Palkintona hän sai miljoonan punnan levytyssopimuksen Sony BMG:n kanssa. Lewisin mentori ja Sony BMG:n toimitusjohtaja Simon Cowell päätti, ettei debyyttialbumin kanssa saisi kiirehtiä, vaan se pitäisi tehdä huolellisesti. Myös Lewis itse halusi korkealaatuisen albumin, josta voisi olla ylpeä. Lewis nimesi albumin Spiritiksi (sielu), koska "minun sydämeni, sieluni ja ääneni kertovat, että kaikki on mahdollista". Albumin oli määrä ilmestyä syyskuussa 2007, mutta julkaisu viivästyi marraskuuhun.
Tuotanto
Lewis nauhoitti albumia useissa kaupungeissa. Lontoossa hän työskenteli tuottaja Steven Macin kanssa, joka tuottu kappaleet "Homeless" ja "Footprints in the Sand". Simon Cowell sai idean "Footprints in the Sand" -kappaleeseen runosta "Footprints". Californiassa Lewis teki yhteistyötä OneRepublic -yhtyeen keulahahmon Ryan Tedderin kanssa, joka tuotti superhitin "Bleeding Love" ja kappaleen "Take a Bow". Tedder oli aikaisemmin päättänyt, ettei työskentele American Idol -kisaajien kanssa, mutta hän ei ollut kuullut aiemmin X Factor -kilpailusta. Kun hän näki Lewisin netissä, hän ajatteli: "Hänen äänensä kuulosti epätodelliselta, hänellä on yksi parhaista äänistä mitä olen koskaan kuullut". Kappaleen "Here I Am" on tehnyt Lewis yhdessä Walter Afanasieffin ja Brett Jamesin kanssa. Lewis tahtoi osallistua tekoprosessiin, ja sanoi Cowellin antaneen hänelle siihen luvan, koska se "on hänen albuminsa". Hän on osallistunut myös kappaleen "Whatever It Takes" tekemiseen. "I'm You" on Ne-Yon käsialaa. Deluxe-versiolla oleva "Forgive Me" on Akonin tekemä kappale. Haastattelussa Lewis kertoi: "Halusin tehdä jotain hieman erilaista ja eteeni tuli mahdollisuus työskennellä Akonin kanssa. Olen todella tyytyväinen lopputulokseen, ja on hienoa, että se on erilainen kuin se mitä yleensä teen".
Kappaleet
Leona Lewis kommentoi albumin sanoituksia seuraavasti: "Ne kuvastavat asioita, joita kohtaan olen intohimoinen. Minun täytyy pystyä laittamaan itseni laulun sisälle, jotta olisin uskottova. Jos en esitä kappaletta uskottavasti, se ei ole uskottava kenellekään". Lewis kuvaili Spiritin sisältöä "klassisiksi kappaleiksi, joissa on nykyaikainen näkökulma". Albumilla on R&B:tä, "tuoretta poppia", balladeja sekä "sielukkaita ja meneviä kappaleita". Albumin avaa Lewisin tunnetuin kappale "Bleeding Love". Laulussa kuullaan urkuja sekä raskasta rumpukomppia. Jesse McCartney kirjoitti kappaleen oma tyttöystävänsä mielessään. "Whatever It Takes" on "hyväntuulinen soul-popkappale", jota seuraa "Homeless", "vangitseva, blues-tyylinen balladi". Digital Spyn musiikkikriitikko nosti kappaleen toisessa kertosäkeessä kuultavan 12 sekuntia kestävän "eeeeeeyeeaayaaaaay-nuotin" yhdeksi vuoden pophetkistä. "Yesterdayta" on kuvailtu sulavaksi R&B jammailuksi. Lewisin kolmas single "Better in Time" on pop-R&B-kappale, mikä kertoo henkilöstä, joka ei voi unohtaa entistä kumppaniaan. "Take a Bow" on "Bleeding Loven" tuotannossa mukana olleen Ryan Tedderin kirjoittama kappale, joka alkaa "kylmällä syntetisaattoririffillä", ja jossa on "suuret rytmit ja voimakas kertosäe". "Footprints in the Sand" on suuri powerballadi, jossa on pop- ja R&B-elementtejä sekä gospelkuoro. "Forgive Me" on R&B, soul ja dance-kappale, mikä kertoo naisesta, joka on jättää poikaystävänsä, koska löytää uuden rakkauden. Kappale julkaistiin Spiritin viidentenä singlenä. Kappaleet "I Will Be" ja "Run" ovat kumpikin covereita toisen artistin tuotannosta. Ne molemmat julkaistiin albumilta singleinä.
Singlet
thumb|left|Lewis esiintymässä The Labyrinth-kiertueellaan 2010. Sycon edustaja, Sonny Takhar, odotti albumilta julkaistavan ainakin viisi singleä. Hän totesi, että "kaikki kappaleet ovat potentiaalisia singlejä - meillä on todella varaa valita". Spiritiltä julkaistiin yhteensä seitsemän singleä, joista kaksi on peräisin deluxe-versiolta. "A Moment Like This" julkaistiin Lewisin X Factor -voittosinglenä joulukuussa 2006. Siitä tuli Ison-Britannian nopeiten myynyt single, myyden yli 50 000 kappaletta puolen tunnin aikana. Single oli vuoden 2006 joululistan kärjessä. "A Moment Like This" oli vuoden 2006 toiseksi eniten myynyt single Isossa-Britanniassa.
"Bleeding Love" julkaistiin Britanniassa lokakuussa 2007 ja muualla maailmassa vuoden 2008 alussa. Se myi Isossa-Britanniassa ensimmäisellä viikollaan 218 000 kappaletta ja pysyi singlelistan kärjessä seitsemän viikkoa. Single sijoittui ykköseksi yhteensä 33 maassa. Kappaleen teki Jesse McCartney ja Ryan Tedder. Sen piti aluksi tulla McCartneyn omalle albumille, mutta hänen levy-yhtiönsä ei pitänyt kappaleesta. Tedder muokkasi sitä Lewisille sopivaksi ja myöhemmin kappale saikin paljon positiivista palautetta kriitikoilta. "Bleeding Love" oli ehdolla kahdessa kategoriassa vuoden 2008 Grammy-gaalassa.
Lewisin toinen maailmanlaajuinen single, "Better in Time", julkaistiin keväällä 2008 yhdessä kappaleen "Footprints in the Sand" kanssa. Kappale menestyi hyvin sijoittuen Isossa-Britanniassa kakkoseksi. Se pääsi top10-listalle 13 maassa ja Yhdysvalloissa sijalle 11. "Better in Time" vastaanotettiin myös hyvin, ja se oli ehdolla vuoden 2009 singleksi Brit Awardsissa. "Forgive Me" oli Spiritin viides single. Se julkaistiin Spiritin deluxe-versiolta. Kriitikot kiittelivät Lewisin suunnan muutosta balladeista menevämpään materiaaliin. "Forgive Me" sijoittui viidessä maassa top10-listalle, mukaan lukien Isossa-Britanniassa.
"Run" on toinen Lewisin tunnetuimmista kappaleista "Bleeding Loven" rinnalla. Se on cover Snow Patrol-yhtyeen kappaleesta. Lewis esitti sen livenä radiossa, ja sen suuren suosion vuoksi levy-yhtiö päätti julkaista kappaleen singlenä. Kriitikot ylistivät Lewisin versiota, ja se pysytteli Ison-Britannian ykkösenä kaksi viikkoa. Se sijoittui top10-listalle myös Suomessa. Viimeinen single "I Will Be" on cover Avril Lavignen kappaleesta. Se julkaistiin ainoastaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Markkinointi
thumb|Lewis The Labyrinth -kiertueellaan. Lewis on ensimmäinen kykykilpailun voittaja, jonka debyyttialbumi on saanut maailmanlaajuisen julkaisun. 17. marraskuuta 2008 julkaistiin Spiritin deluxe-versio, joka sisältää kolme uutta kappaletta: "Misses Glass", "Forgive Me" ja "Run". Uusien kappaleiden lisäksi deluxe-versio sisältää Lewisin musiikkivideoita.
Syyskuussa 2007 Lewis esitti Lontoossa ensimmäistä kertaa albumilta neljä kappaletta, mukaan lukien singlen "Bleeding Love". Lokakuun puolessa välissä hän teki kahden päivän radiokiertueen Isossa-Britanniassa markkinoiden albumia ja sen singleä "Bleeding Love". Kiertuetta seurasivat monet TV-esiintymiset muun muassa ohjelmissa This Morning ja The X Factor. Marraskuussa 2007 Lewis esitti BBC Radio 1-kanavan ohjelmassa Live Lounge "Bleeding Loven" ja "Runin". Runista tuli menestys ja Lewis levyttikin kappaleen deluxe-versiolle. Helmi- ja maaliskuun aikana vuonna 2008 Lewis markkinoi albumia ympäri Eurooppaa. Tämän jälkeen hän suuntasi Yhdysvaltoihin, jossa hän esiintyi lukuisissa suosituissa TV-ohjelmissa, kuten The Ellen DeGeneres Show ja American Idol. Yhdysvaltojen jälkeen Lewis teki vielä promokiertueen Australiassa. Vuonna 2010 Lewisin ensimmäinen kiertue "The Labyrinth" kiersi Irlantia ja Isoa-Britanniaa. Kiertuueella Lewis esitti kappaleita Spiritiltä ja toiselta studioalbumiltaan Echolta.
Vastaanotto
Spirit sai useilta kriitikoilta positiivisia kommentteja. IGN-lehden Chad Grischow kuvaili Spiritia "täydelliseksi näytöksi Lewisin fantastisista taidoista" kehuen hänen kykyään laulaa sekä meneviä kappaleita että hentoja balladeja. Sarah-Louise James Daily Starista antoi positiivisen arvion sanoen "Hänen ihanan, korkealle kohoavan äänensä ja powerballadien fanit eivät tule pettymään". Chris Elwell-Sutton Evening Standard-lehdestä sanoi että Spirit tulee olemaan "hyvin menestyvä albumi joka on höystetty sisulla". Digital Spyn Nick Levine antoi albumille neljä tähteä viidestä mahdollisesta. Allmusicin toimittaja Stephen Thomas Erlewine sanoi, että "Lewis osaa laulaa vaikeita nuotteja, ja saa sen näyttämään helpolta. Toisin kuin useimmilla diivoilla, hänen äänessään on ihmisyyttä, koska hän laulaa laulua eikä ääntäänsä esitelläkseen". Thomas vertasi albumia Mariah Careyn debyyttialbumiin, mutta kritisoi sen vanhanaikaista sointia. Popjusticen arvostelu oli lyhyt, toteaen että Spiritillä on neljä aivan uskomatonta kappaletta, kolme paljon parempaa kuin sen keskivertokappaleet ja joitain muita kappaleita, jotka ovat melko hyviä". The Boston Globen Sarah Rodman ylisti Lewisin kykyä saada vaatimattomat kappaleet kuulostamaan vaikuttavilta kommentoiden, että "kappaleet ovat virheettömästi huoliteltuja, valtavan sointuisia ja tarjoaa sanoituksia rakkaudesta eri näkökulmista".
Kriitikot yleensä ottaen kehuivat Lewisin ääntä, mutta kritisoivat musiikkia. BBC Musicn arviossa kiiteltiin laulajan laulua, mutta sen mukaan albumi on persoonaton. Robert Christgau kommentoi ääntä "kylmiä väreitä aiheuttavaksi". Myös Slant Magazine kehui Lewisin ääntä mutta kritisoi albumin monia eri tyylejä. Nate Chinen The New York Timesista kirjoitti, että albumi ei yltänyt samaan tasoon kuin sen pääsingle "Bleeding Love", mutta onnistui näyttämään Lewisin ääntä. The Guardianin Caroline Sullivan oli albumiin pettynyt sanoen "jos albumissa oli yhtään persoonallisuutta, se oli hyvin piilotettu". The Times-lehden arvostelukin kehui Lewisin ääntä, mutta kritisoi musiikkia. Arvostelija sanoi: "Jos Lewis on etsimässä kaikkien aikojen suurinta rakkautta yleisöltä, hänen on tehtävä parempi albumi kuin tämä."
Palkinnot ja tunnustukset
Vuoden 2008 Brit Awardsissa Lewis oli ehdolla neljään palkintoon ja hänen odotettiin voittavan ne, mutta yhtään palkintoa ei lopulta irronnut. Hän oli ehdolla myös kolmen Grammyn saajaksi. Joulukuussa 2008 Billboard-lehti nimesi Lewisin vuoden parhaaksi uudeksi artistiksi. Lewis myös voitti muun muassa World Music Awardsin "Paras uusi artisti"-äänestyksen sekä oli ehdolla läpimurtoartisksi Teen Choice-gaalassa.
Kaupallinen menestys
thumb|left|Lewis esittämässä kappaletta "Run" kiertueellaan vuonna 2010. 19. marraskuuta 2007 Spirit pääsi Ison-Britannian albumilistan sijalle kolme myytyään 375 872 kopiota ensimmäisellä viikollaan, tehden siitä nopeimmin myyneen debyyttialbumin Isossa-Britanniassa. Myöhemmin Susan Boylen albumi I Dreamed a Dream rikkoi ennätyksen. Spirit oli neljänneksi nopeiten myynyt albumi Isossa-Britanniassa Oasiksen, Coldplayn ja Didon jälkeen. Albumi pysyi listaykkösenä seitsemän viikkoa ja saavutti miljoonan kopion myynnin 29 päivää julkaisun jälkeen, joten siitä tuli nopeiten myynyt naisartistin soololevy Isossa-Britanniassa. Spirit oli Ison-Britannian toiseksi myydyin albumi vuonna 2007. Marraskuussa 2008 albumin deluxe-versio pääsi albumilistan ensimmäiseksi viikon ajaksi. Isossa-Britanniassa Spirit oli 2000-luvun neljänneksi parhaiten myynyt albumi ja on 20. sijalla kaikkien aikojen parhaiten myyneiden albumeiden joukossa. Heinäkuussa 2011 albumi oli myynyt yli kolme miljoonaa kopiota Isossa-Britanniassa ja se on saanut kuusinkertaisen platinalevyn.
Irlannissa Spirit on kaikkien aikojen parhaiten myynyt debyyttialbumi. Albumi oli Irlannin parhaiten myynyt albumi vuonna 2007 ja neljänneksi parhaiten myynyt albumi vuonna 2008. Spiritin perusversio on saanut seitsenkertaisen platinalevyn ja deluxe-versio nelinkertaisen platinalevyn. Helmikuussa 2008 Spirit debytoi ykkösenä sekä Australiassa että Uudessa-Seelannissa. Se pääsi ykkössijalle myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Spirit myi Euroopassa yhteensä yli neljä miljoonaa kopiota.
Yhdysvalloissa, Billboard 200-listalla, Spirit meni suoraan ykkössijalle myyden 208 607 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. Tämä teki Lewisista yhden harvoista brittiläisistä naisartisteista, jotka ovat päässeet Yhdysvaltojen listan ykköseksi ensimmäisellä albumillaan. Kesäkuuhun 2008 mennessä Spirit sai platinalevyn. Se sai platinalevyn myös Kanadassa. Spirit oli maailmanlaajuisesti vuoden 2008 kuudenneksi parhaiten myynyt albumi. Se on myynyt yhteensä yli kahdeksan miljoonaa kopiota. Helmikuussa 2014 Ison-Britannian virallinen musiikkilista-sivusto, Official Charts, julkisti maan kaikkien aikojen parhaiten myyneet albumit. Spirit ylsi listalla sijalle 21.
Litteäjärvisimpukka
Litteäjärvisimpukka (Pseudanodonta complanata) on harvinainen makean veden simpukkalaji.
Koko ja ulkonäkö
Niiden kuori on melko ohut, hauras ja kellertävä. Kuorenpuoliskojen liitoskohdassa ei ole lukkohampaita, kuten jokisimpukoilla tai jokihelmisimpukalla. Pituus 70–80 mm.
Levinneisyys
Paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomen alueella. Kannat ovat yleensä pieniä ja eristyksissä.
Elinympäristö
Tulee toimeen sekä järvissä että virtaavissa runsasravinteisissa vesissä. Muista simpukkalajeista poiketen litteäjärvisimpukka on yleensä kokonaan hautautunut pohjahiekkaan.