cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korkeakouluneuvosto
Historia
Vuoden 1967 asetuksessa neuvoston jäsenmäärää ja tieteenalojen edustusta kasvatettiin. Puheenjohtajan lisäksi oli kymmenen jäsentä sekä varajäsenet. Opetusministeriön KTO:n osastopäällikkö ei enää ollut automaattisesti puheenjohtaja, vaan presidentti nimitti puheenjohtajan. Toista neuvostoa johti professori Olli Lehto. Kaikki neuvostot eivät toimineet täyttä kolmivuotiskautta. Esimerkiksi kolmas neuvosto kaatui hallinnonuudistukseen vajaan kahden vuoden toiminnan jälkeen, ja neljäs neuvosto toimi vain vuoden.
Vuosien mittaan neuvoston kokoonpanoa kasvatettiin; esimerkiksi vuoden 1973 asetuksessa jäseniä oli jo seitsemäntoista.
Ines Diers
Ines Diers (2. marraskuuta 1963 Rochlitz) on entinen uimari, joka edusti aktiiviaikoinaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Diers keskittyi vapaauintiin.
Moskovan olympiakisoista 1980 16-vuotias Diers viisi mitalia. Hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnista ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, hopeaa 200 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia sadan metrin vapaauinnissa. Seuraavana vuonna Splitin EM-kisoissa Diers voitti 400 metrillä sekä 4 × 100 metrin vapaauiuntiviestissä kultaa ja 800 metrillä hopeaa.
Diers edusti Sportclub Karl-Marx-Stadtia. Aktiiviaikoinaan hänen mittansa olivat 175 senttimetriä ja 63 kilogrammaa.
Ruskoviittamuura
Ruskoviittamuura (Formicivora serrana) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskoviittamuuraa tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 267 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
thumb|250px|Naaras
Mustavatsamuura
Mustavatsamuura (Formicivora melanogaster) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustavatsamuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Paraguayssa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 4 460 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
thumb|250px|Naaras
Kotalan rautatieasema
Kotalan rautatieasema on rataosuudella Pori–Haapamäki Virroilla sijaitseva lakkautettu rautatieliikennepaikka.
Virtain–Haapamäen ja Pohjaslahden–Killinkosken maanteiden risteyksessä sijainnut Kotala oli merkittävä kyläkeskus jo ennen rautatien tuloa paikkakunnalle. Kotalan laiturivaihde sijoitettiin pari kilometriä kyläkeskuksen eteläpuolelle, ja se otettiin käyttöön 15. marraskuuta 1938. Liikennepaikalle rakennettiin samana vuonna iso pysäkkirakennus arkkitehti Thure Hellströmin piirustusten mukaan. Läheiselle sahalle rakennettiin kapearaiteinen rata.
Kotala kohosi 1940 pysäkiksi, mutta alennettiin takaisin laiturivaihteeksi vuonna 1966. Miehitys lopetettiin 1968. Henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1981 ja liikennepaikka lakkautettiin muun radan kanssa 1985. Kotalassa pysähtyi kuitenkin museojunia vuosina 1992–1995. Vuonna 2000 Kotalaan tuotiin lumiaura ja vuonna 2004 paikalle tuotiin myös muutama tavaravaunu (Mas) sekä vankivaunu (Not 3040). Asemarakennusta on kunnostettu vuonna 2001.
Benson Kipchumba Cherono
Benson Kipchumba Cherono (s. 30. kesäkuuta 1984, Baringo) on kenialaissyntyinen nykyisin Qataria edustava kestävyysjuoksija. Cherono on voittanut Pekingin maratonin vuonna 2005, Los Angelesin maratonin 2006 ja Milano City maratonin vuonna 2006. Milanossa hän juoksi oman ennätyksensä 2.07,58.
Mantilon rautatieasema
Mantilon rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka suljetulla Haapamäki–Pori-radalla Virroilla.
Mantilon laiturivaihde perustettiin pari kilometriä Mantilon kyläkeskuksen eteläpuolelle Uuraselän rannalle. Se avattiin liikenteelle 15. marraskuuta 1938. Linjavaihde sai Thure Hellströmin suunnitteleman ison pysäkkirakennuksen, ja lisäksi aseman läheisyyteen rakennettiin vesitorni. Mantilo muutettiin miehittämättömäksi 1. kesäkuuta 1963. 25. toukokuuta 1968 se alennettiin seisakevaihteeksi tavaraliikenteen loppuessa. Liikennepaikka lakkautettiin henkilöliikenteen loppuessa radalla 31. toukokuuta 1981. Museoliikenteen junat pysähtyivät asemalla vuosina 1992–1995. Asemarakennus ja vesitorni ovat edelleen olemassa, mutta sivuraiteet on purettu.
Dendrán haarniska
thumb|upright|Dendrán haarniska. Dendrán haarniska on mykeneläisaikainen, pronssikautinen pronssihaarniska, joka on löydetty haudasta Argoliin Dendrán kylästä (hauta 12) Kreikasta. Haarniska on esillä Náfplion arkeologisessa museossa.
Haarniska on ajoitettu LH II tai LH IIB -kaudelle 1400-luvun eaa. loppupuolelle. Kokonaisuuteen kuuluu rintapanssari ja selkäpanssari; hametta muistuttava alaosa, jossa on kolme levyä edessä ja kolme takana; sekä kaulasuoja ja olkasuojat. Siihen on kuulunut myös villisian torahampailla päällystetty kypärä. Haarniskan paino on noin 15 kiloa ja levyjen paksuus noin 1 millimetri. Haarniska muistuttaa Homeroksen Iliaassa kuvaamia asepukuja sekä lineaari-B-kirjoituksen haarniskaa tarkoittavassa logogrammissa numero 163 kuvattua haarniskaa.
Valkolammi
Valkolammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy.
Sorsalammi (Kuru, Vehmaanperä)
Sorsalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Pekka Ristola
Pekka Nestor Ristola (13. toukokuuta 1929 Iitti – 1. elokuuta 2008 ) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Ristola sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 yhdistetyssä parhaana suomalaisena neljänneksi oltuaan sekä hiihto- että mäkiosuudella kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi Falunissa 1954 sekä 17:nneksi niin Lahdessa 1958 kuin myös Zakopanessa 1962. Ristola voitti Suomen-mestaruuden 34-vuotiaana vuonna 1964. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1957 ja 1958 sekä SM-pronssia vuosina 1956, 1961 ja 1962. Vuoden 1960 SM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi eli heikommin kuin saman vuoden olympialaisissa. Ruotsin hiihtokisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1956 ja kolmanneksi vuonna 1957. Holmenkollenilla hän oli kolmas vuonna 1957.
Kilpauransa jälkeen Ristola toimi muun muassa Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana ja Sotkamon Jymyn puheenjohtajana.
Antaifasyt
thumb|175px|Madagaskarin etniset ryhmät. Antaifasyt ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään antaisakojen alaryhmänä. Antaifasyja arvioidaan olevan yli 140 000 henkeä.
Antaifasyjen elinkeinoja ovat riisinviljely ja kalastus. Ryhmä jakautuu kolmeen klaaniin, joilla on omat kuninkaansa.
Villisian torahammaskypärä
thumb|180px|Torahammaskypärä, n. 1450–1400 eaa. [[Iraklionin arkeologinen museo.]] Villisian torahammaskypärät olivat tyypillisiä kypäriä mykeneläisessä kulttuurissa. Niissä nahkainen tms. päähine oli päällystetty villisian torahampailla.
thumb|left|180px|Sotilaita torahammaskypärissä. Mykeneläinen seinämaalaus [[Orkhomenos (Boiotia)|Orkhomenoksesta.]] Homeros kuvaa tällaisen kypärän Iliaassa:
Useissa mykeneläisissä seinämaalauksissa sotilailla on juuri torahammaskypärät. Kypäriä on löydetty myös arkeologisissa kaivauksissa, useimmiten haudoista. Torahammaskypärä kuuluu osana muun muassa Dendrán haarniskaan, joka on esillä Náfplion arkeologisessa museossa.
Mithridateen hautareliefi
Mithridateen hautareliefi (myös Attikalainen hautareliefi) on antiikin kreikkalainen hautareliefi, joka on ajoitettu noin 300-luvulle eaa. Se esittää vikuroivaa hevosta, jota afrikkalainen orjapoika yrittää rauhoitella. Reliefin nimi on peräisin siitä, että se on joskus yhdistetty liittyväksi Mithridates VI:n hautaan.
thumb|left|180px|Mithridateen hautareliefi. Reliefi on tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Sen leveys on 1,91 metriä, korkeus 1.99 metriä ja paksuus 34 senttimetriä. Veistos on löydetty Ateenan rautatieaseman läheltä. Nykyisin se on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 27, artikkeli 4464) Ateenassa.
Housulammi (Kuru, Kaidankylä)
Housulammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146,8 metriä mpy.
Agía Triádan sarkofagi
Agía Triádan sarkofagi (myös Hagia Triadan sarkofagi) on pronssikautinen sarkofagi eli larnaks, joka on valmistettu LM IIIA2 -kaudella noin vuonna 1370–1320 eaa. ja löydettiin Agía Triádasta Kreetan saarelta Kreikasta vuonna 1903. Se on peräisin ajalta, jolloin Kreeta oli mykeneläisen kulttuurin vallan alla, ja se yhdistelee minolaisia ja mykeneläisiä vaikutteita sekä mahdollisesti myös egyptiläisiä vaikutteita.
Sarkofagin löysi Agía Triádan hautausmaan kaivauksissa Roberto Paribeni 23. kesäkuuta vuonna 1903. Sarkofagi on esillä Iraklionin arkeologisessa museossa (sali XIV).
Lasíthin ylätasanko
Lasíthin ylätasanko sijaitsee Lasíthi- eli Díktivuoriston keskellä noin 850 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasankoa ympäröivät Lasíthivuoriston huiput Seléna (1 559 m) pohjoispuolella, Katharó (1 564 m) ja Varsámi (1 545 m) itäpuolella, Díkti eli Spathí (2 148 m) eteläpuolella, sekä Aféntis (1 571 m) ja Louloudáki (1 163 m) länsipuolella. Tasanko on Kreetan laajin ylätasanko ja sen pituus itä-länsisuunnassa on noin 11 kilometriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 6 kilometriä. Pinta-alaa tasangolla on noin 25 neliökilometriä. Korkeudesta johtuen ilmasto tasangolla on muuta Kreetaa viileämpi. Lumien sulamisvedet valuvat tasangolle ja tekevät sen maaperästä hedelmällisen joskin soisen ilman kuivatusta.
Tasanko on ollut tärkeä asuinpaikka jo esihistoriallisella ajalla, ja sieltä on tehty merkittäviä löytöjä neoliittiselta ja minolaiselta kaudelta. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat ajalta 6000 eaa. Tasangon lounaislaidalla sijaitsee Díktin luola, joka on eräs ehdokas Zeuksen syntymäpaikaksi kreikkalaisessa mytologiassa ja merkittävä minolainen kulttipaikka. Tasangon pohjoislaidalla sijaitsee Karfí, joka oli eräs minolaisen kulttuurin viimeisiä asutuksia. Alue kukoisti edelleen antiikin aikana ja bysanttilaisella keskiajalla. 1200-luvulla venetsialaiset ajoivat asukkaat pois tasangolta ja se autioitui 1400-luvulle saakka, kunnes aluetta tarvittiin jälleen viljelyyn ja sinne rakennettiin kuivauskanavat (12 pohjois-eteläsuunnassa ja 20 itä-länsisuunnassa) ja ojitus. Nykyisin tasanko on merkittävä viljelyalue ja muistuttaa suurta puutarhaa.
Tasangosta on saanut nimensä paitsi koko Lasíthin alueyksikkö myös tasangon alueen kattava Oropédio Lasithíoun kunta. Kunnan kuntakeskus ja alueen merkittävin asutus Tzermiádon kylä sijaitsee tasangon koillislaidalla. Muita tasangon laidan kyliä ovat muun muassa Ágios Geórgios, Avrakóntes, Kamináki, Marmakéto ja Psychró. Monet asukkaista muuttavat pois tasangolta talven ajaksi. Nykyisin alue tunnetaan muun muassa lukuisista vanhoista tuulimyllyistään.
thumb|none|640px|Lasíthin ylätasanko panoraamakuvassa.
Aiheesta muualla
35.18333°N, 25.46667°W
Soturivaasi
Soturivaasi on Mykenestä löydetty mykeneläisaikainen, pronssikautinen krateeri, jonka kuvitus esittää sotilaita.
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Yksityisohta sotilaista. Vaasi on ajoitettu noin vuoteen 1200 eaa. Vaasin löysi Heinrich Schliemann Mykenen kaivauksissa 1800-luvulla eräästä rakennuksesta läheltä hautakehä A:ta. Vaasia kauttaaltaan kiertävässä kuvituksessa on sotilaita, joilla on asepuvut, kypärät, kilvet ja keihäät.
Nykyisin vaasi on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 4) Ateenassa. Se on merkittävimpiä ja tunnetuimpia esimerkkejä myöhäisen helladisen kauden keramiikasta.
Ruosteselkämuura
Ruosteselkämuura (Formicivora rufa) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruosteselkämuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa, Perussa ja Surinamessa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 9 220 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, mutta laikuttaisesti levinnyt. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
thumb|250px|Naaras
Vaarallisia valheita
pienoiskuva|Joan Fontaine elokuvan trailerissa. Vaarallisia valheita (Suspicion, 1941) on Alfred Hitchcockin ohjaama romanttinen psykologinen trilleri, pääosissa Cary Grant ja Joan Fontaine avioparina. Muissa rooleissa esiintyvät Cedric Hardwicke, Nigel Bruce, Dame May Whitty, Isabel Jeans ja Heather Angel.
Joan Fontaine voitti roolistaan parhaan naispääosan Oscarin.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Vaarallisia valheita ”valjuhkoksi kulissiteatteriksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä.
Puumalan kunnantalo
Puumalan kunnantalo on Puumalan kunnan kunnantalo, joka sijaitsee Puumalan kirkonkylässä. Rakennuksessa on mm. kunnan toimistoja, valtuustosali ja asiointipiste. Rakennus on valmistunut vuonna 1970 ja sen on suunnitellut rakennusarkkitehti Veikko Voutilainen. pienoiskuva|213x213px|Puumalan kunnan vaakuna, joka komeilee myös kunnantalon julkisivussa
Aíginan aarre
Aíginan aarre on nimitys, jota käytetään Aíginan saarelta Kreikasta löydetyistä kullasta ja puolijalokivistä tehdyistä minolaisaikaisista koruista. Nykyisin korut ajoitetaan noin vuosiin 1850–1550 eaa.
Aíginan aarre on merkittävimpiä pronssikautisia korukokoelmia. Korujen kerrotaan löytyneen minolaisesta haudasta vuonna 1891, mutta tarkka löytöhistoria on epävarma. British Museum hankki kokoelman vuonna 1892. Arthur Evans teki korulöydöstä tieteellisen julkaisun vuonna 1893. Korut ajoitettiin pitkään nuoremmiksi, ja niiden ehdotettiin aluksi olevan mykeneläisiä, foinikialaisia tai peräisin vasta antiikin ajalta.
Vääräjärvi (Kuru, Kaidankylä)
Vääräjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Ei naisia enää!
Ei naisia enää! (myös Ei enää naisia; ) on Edward H. Griffithin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 1935. Elokuvan pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Montgomery, Charlie Ruggles, Franchot Tone ja Vivienne Osborne.
Ei naisia enää! perustuu A. E. Thomasin näytelmään No More Ladies, jonka pohjalta Donald Ogden Stewart ja Horace Jackson laativat käsikirjoituksen. Rachel Crothers mukautti alkuperäisen käsikirjoituksen elokuvaa varten, mutta studion muutoksien takia Crothers ei halunnut nimeään elokuvan teksteihin; Crothers oli katkeroitunut studioille siitä, että tämä muutti hänen käsikirjoitustaan. Muut mainitsemattomat elokuvan kirjoittajat ovat Edith Fitzgerald ja George Oppenheimer. Griffithin sairastelu esti häntä viimeistelemästä elokuvaa, joten George Cukor korvasi hänet ja vei elokuvan päätökseen. Häntä ei kuitenkaan mainita elokuvan teksteissä, koska hän oli kieltäytynyt siitä.
Alkuperäinen näytelmä avattiin New Yorkissa 23. tammikuuta vuonna 1934 ja sitä esitettiin 176:n näytöksen ajan. Näytelmän pääosissa olivat Melvyn Douglas ja Lucile Watson. Ohjaaja Griffith ja Irving Thalberg tuottivat elokuvan. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Milnenlahti
Milnenlahti (eng. Milne Bay) on suuri 35 kilometriä pitkä ja 15 kilometriä leveä lahti Milne Bayn provinssissa Papua-Uuden-Guinean kaakkoisosassa. Lahti on suojainen metsän peittämä syvävesisatama, jonka pohjoisosassa kapealla rantaviivalla sijaitsee mangrovesoita. Lahti on saanut nimensä Sir Alexander Milnen mukaan. Lahdelle rantautuivat ensimmäisinä eurooppalaisina Luis Vaez de Torres heinäkuussa 1606 ja kapteeni Owen Stanley vuonna 1850. Toisessa maailmansodassa japanilaiset tekivät maihinnousun lahdelle, mutta kokivat ensimmäisen virallisen tappionsa Tyynenmeren sodassa Milnenlahden taistelussa.
Ei naisia enää!
Ei naisia enää! -elokuvan tuotanto alkoi 12. maaliskuuta 1935 ja päättyi huhtikuussa. Ei naisia enää! on Joan Fontainen elokuvadebyytti. Ei naisia enää! sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 14. kesäkuuta 1935 ja Suomessa 29. joulukuuta 1935. Ei naisia enää! menestyi hyvin taloudellisesti; se tuotti yhteensä 1 623 000 dollaria maailmanlaajuisesti. Yhdysvalloissa elokuva tuotti 1 117 000 dollaria ja ulkomailla 506 000 dollaria. Elokuva julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.
El Mariachi
El Mariachi on vuonna 1992 ilmestynyt Robert Rodriguezin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Se oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa ja samalla läpimurtonsa.
Elokuva on espanjankielinen ja se kuvattiin pääasiallisesti pohjoisessa Meksikossa, lähellä Yhdysvaltojen rajaa, kylässä nimeltään Ciudad Acuña. Pääasiallisesti amatöörinäyttelijöiden kanssa. Elokuvan budjetti oli pieni; vain 7 000 dollaria, ja se oli alun perin tarkoitettu vain Meksikon videomarkkinoilla julkaistavaksi, mutta koska Columbia Pictures oli kiinnostunut elokuvasta, he ostivat sen Amerikan oikeudet. Columbia käyttikin useita kertoja enemmän rahaa elokuvan markkinointiin, kuin koko elokuvan tekeminen oli maksanut.
Elokuvaan on tehty kaksi jatko-osaa, joissa Antonio Banderas esittää El Mariachia. Elokuvien nimet ovat Desperado ja Once Upon a Time in Mexico.
Juoni
Elokuva kertoo nimettömästä miehestä (Carlos Gallardo), joka on koko ikänsä unelmoinut Mariachin ammatista, jota hänen isänsä ja isoisänsäkin ovat harjoittaneet. Hän kuitenkin sotkeutuu tahtomattaan kahden rikollispomon, Mocon ja Azulin, väliseen jupakkaan, koska muistuttaa pukeutumistyyliltään Azulia. Azulin tavaramerkki on, että hän kantaa mukanaan kitarakoteloa, joka on pullollaan aseita.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii El Mariachia tuoreeksi, humoristiseksi ja viihdyttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Juho Kustaa Nikander
Juho Kustaa (Johan Gustaf) Nikander (3. syyskuuta 1855 Lammi – 13. tammikuuta 1919 Hancock, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi.
Nikanderin vanhemmat olivat puuseppä Johan Gustaf Nikander ja Hedvig Maria Matintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1874 ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1879. Hänet vihittiin papiksi samana vuonna.
Nikander toimi siirtolaispappina Yhdysvalloissa ja oli Suomi-Synodin esimies 1890–1897 ja 1903–1919. Hän oli mukana perustamassa Suomi-opistoa ja oli sen ensimmäinen johtaja 1896–1919. Hän oli Paimen Sanomien päätoimittaja ja käynnisti 1917 avustustoiminnan Suomen hädänalaisille. Hänelle myönnettiin 1906 Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvo.
Nikander oli naimisissa vuodesta 1902 Hanna Kristina Rajalan kanssa.
Ivan Dmitrijev
Ivan Ivanovitš Dmitrijev (1760−1837) oli venäläinen runoilija.
Kirjallinen ura
Hän oli monen muun venäläisen kirjailijan tavoin aluksi upseeri. Gavrila Deržavinin ja varsinkin Nikolai Karamzinin tuttavuus kehitti hänen runollisia lahjojaan. Vuonna 1791 hän julkaisi Karamzinin aikakauslehdessä Moskovski zurnal runomuotoisia satuja, joista yksi satu, ’Muodinmukainen vaimo’, ja runo ’Kyyhky’ herättivät ihastusta. Hänen seuraavista tuotteistaan parhaana on pidetty satiiria ’Vieras mielipide’, jonka terävä pila oli tähdätty oodinkirjoitusmuotia vastaan. Vuonna 1795 Dmitrijev julkaisi runokokoelman ’Minun joutavuuteni’.
Alexander Magnus Löfving
Löfvingin vanhemmat olivat apulaispastori Pehr Magnus Löfving ja Eva Fredrika Aschan ja puoliso vuodesta 1859 Mathilda Maria Karolina Åkerman. Löfving tuli sotilaspalvelukseen 3. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan vapaaehtoisena vuonna 1838. Aliupseeriksi hän yleni jo saman vuoden lopulla. Vuonna 1843 Löfving siirrettiin vänrikiksi ylennettynä Krementšugin jalkaväkirykmenttiin Poltavan kuvernementtiin. Vuonna 1847 hänet määrättiin aliluutnanttina rykmentin rahastonhoitajaksi, seuraavana vuonna hän osallistui vapaaehtoisena Unkarin vallankumouksen kukistamiseen rintamajoukoissa. Luutnantiksi Löfving yleni toukokuussa 1850. Hänet siirrettiin 1851 kouluttajaksi 3. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja edelleen 1852 1. reservitarkk’ampujapataljoonaan, jonka vt. komppanianpäälliköksi hänet määrättiin 1852. Tähän tehtävään hänet vakinaistettiin alikapteeniksi ylennettynä 1853.
Krimin sotaan Löfving osallistui ensin komppanianpäällikkönä 1. reservitarkk’ampujapataljoonassa Helsingin seudun rannikkopuolustuksessa. Helmikuussa 1855 hänet määrättiin pataljoonansa vt. komentajaksi. Alkusyksyllä hän osallistui rannikon puolustustaisteluihin kenraali Anders Edvard Ramsayn alaisuudessa ja yleni kapteeniksi. Vuodesta 1857 Löfving toimi komppanianpäällikkönä 1. yhdistetyssä reservijalkaväkipataljoonassa ja syksystä 1858 pataljoonan vt. nuorempana esikuntaupseerina. Hänet ylennettiin majuriksi 1860. Vuonna 1863 Löfving siirrettiin Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin, missä hänestä tuli seuraavana vuonna pataljoonan tarkka-ampujien päällikkö. Everstiluutnantiksi 1865 ylennettynä hänet siirrettiin vuoden 1866 alusta rykmentin komentajan apulaiseksi talousosastolle ja 1. reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi kesällä 1871. Everstiksi hänet ylennettiin 1873.
Kun reservijalkaväkipataljoonat lakkautettiin vuonna 1873, Löfving määrättiin Novgorodin kuvernementtiin sotilashallinnon päälliköksi ja seuraavana vuonna Lugan kihlakunnan sotilaspäälliköksi Pietarin kuvernementtiin, mutta pysytettynä armeijan jalkaväen upseeriluetteloissa. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin lokakuussa 1884, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta. Marraskuun alussa hän erosi myös Lugan kihlakunnan sotilaspäällikön tehtävästään.
Vihreä herne -galaksi
thumb|Galaxy Zoon Vihreä herne -galakseja Vihreä herne -galaksi on galaksityyppi, jonka galaksit ovat hyvin pieniä ja hohtavat kirkkaan vihreinä. Galaksityypin löysivät vuonna 2007 Galaxy Zoo -nimisen galaksien luokitteluun keskittyvän kansalaistiedeprojektin osallistujat. Vihreä herne -galakseja ei tule sekoittaa nyttemmin löydettyihin vihreä papu -galakseihin, jotka ovat myös kirkkaan vihreitä, mutta paljon massiivisempia.
Vihreä herne -galakseja on havaittu 1,5-5 miljardin valovuoden päästä. Niiden halkaisija on vain kymmenesosa ja massa noin sadasosa Linnunradasta. Pienestä koostaan huolimatta ne tuottavat tähtiä Linnunrataa kymmenen kertaa nopeammin. Vihreä herne -galaksit ovat tiheitä, ja niissä on vähän metallia, joten ne saattavat olla Sinisten kompaktien galaksien alatyyppi. Galaksien vihreä väri aiheutuu ionisoituneen hapen lähettämästä säteilystä.
Veritankkaus
Veritankkaus eli verensiirto on urheilun kestävyyslajeissa suorituskykyä parantava kielletty toimenpide, jossa siirretään joko säilöttyä omaa, toiselta henkilöä otettua tai keinoverta elimistöön. Punasolujen suuri määrä parantaa hapenkuljetusta, mistä on etua pitkäkestoista suoritusta vaativissa lajeissa. Veritankkaus on ollut kiellettyä vuodesta 1985 lähtien. Menetelmään sisältyviä terveysriskejä ovat allergiset reaktiot, hyytymähäiriöt ja äkkikuolema. Mikäli verensiirrossa on käytetty vierasta verta, se voidaan osoittaa verinäytteessä.
Oman veren käyttö voidaan selvittää veressä olevien vierasaineiden perustella, esimerkiksi veren säilytykseen käytetystä muovipussista liuenneista muovihiukkasista, joita etsitään virtsasta. Myös lasipullossa säilytettyyn vereen jää jälkiä. Menetelmä oli käytössä ensimmäisen kerran MM-hiihdoissa 2011. Kansainvälinen hiihtoliitto on tehnyt luettelon hiihtäjistä, joiden epäillään käyttävän menetelmää, ja testit kohdistetaan heihin.
Maastohiihdossa on otettu kilpailijoilla käyttöön hemoglobiinirajat. Miehillä raja on 170 ja naisilla 160. Mikäli rajat ylittyvät ennen kilpailun lähtöä otettavissa testeissä, asetetaan urheilija viiden päivän kilpailukieltoon. Yleisurheilussa hemoglobiinirajoja ei ainakaan vielä ole käytössä.
Hemoglobiinin määrää voidaan nostaa myös EPO- eli erytropoietiini-hormonilla, mutta nykyaikana dopingtestauksen kehittyessä EPO näkyy yhä selvemmin testeissä. Kansainvälisen olympiakomitean lääketieteellisen johtajan Patrick Schamaschin mukaan tämän johdosta oman veren tankkauksen suosio on jälleen kasvanut.
Bennie Lifts
Bennie Lifts Limited oli 1900-luvulla toiminut isobritannialainen hissivalmistaja. Sen perusti John Bennie 1900-luvun alussa. Kone osti Bennie Liftsin vuonna 1986.
Amfipoliin leijona
Amfipoliin leijona on leijonaa esittävä antiikin kreikkalainen veistos antiikin Amfipoliista. Se on tehty hellenistisellä kaudella 300-luvulla eaa.
thumb|left|240px|Amfipoliin leijona. Veistoksen oletetaan olleen pystytetty Aleksanteri Suuren sotapäälliköihin kuuluneen Laomedon Mytileneläisen kunniaksi. Erään toisen teorian mukaan veistos olisi alun perin seissyt niin kutsutun Kastán haudan päällä, mutta tämä ei todennäköisesti pidä paikkansa muun muassa ajoituksen sekä veistoksen painon vuoksi. Veistos löydettiin osina Strymónas-joen varrelta ensimmäisen Balkanin sodan aikana vuonna 1912. Se entisöitiin 1930-luvulla ja on nykyisin sijoitettu tien varteen Strymónaksen etelärannalla Amfípolin kunnassa lähellä Néa Amfípolin ja Néa Kerdýlian kyliä.
Varsinaisen leijonaveistoksen korkeus on 5,3 metriä ja koko veistoksen jalusta mukaan lukien 15,84 metriä. Veistoksen ja jalustan yhteispaino on noin 1 500 tonnia.
Meteoro-luokka
Meteoro-luokka on Espanjan laivaston kuuden 2010-luvulla valmistetun ulkovartiolaivan (OPV) muodostama alusluokka, jonka alukset on suunniteltu toimimaan vähäisen sodanuhan aikana valvonta- ja tutkimustehtävissä. Luokan aluksilla on tarkoitus korvata aluksia aina keveistä fregateista rannikkovartioaluksiin.
Propulsiojärjestelmä
Alukset on varustettu CODOE-järjestelmässä, jossa on kaksi MTU 16V 1163 dieselmoottoria, jotka tuottavat noin 10 megawattia. Lisäksi on kaksi 750 kilowatin Siemens-sähkömoottoria, joihin on kytketty neljä MTU 12V 2000 -generaattoria. Dieselmoottoreita käytetään keski- ja suurinopeuksisiin siirtoihin ja sähkömoottoreita hitaisiin siirtymiin kuten partioalueella pysymiseen. Vaikka alusten toimintamatka on noin 8 000 merimailia 15 solmun nopeudella niin sähkömoottorit mahdollistavat pidemmän partiointiajan.
Alukset
Portugalin laivaston NPO2000 Viana de Castelo -luokan tapaan alusten suunnittelussa on huomioitu muokattavuus erilaisiin tehtäviin kuten merentutkimukseen, aluevalvontaan ja sukellusveneiden tukemiseen. Alkuperäisen suunnitelman mukaan luokkaan piti sisältyä kahdestatoista neljääntoista alusta, joista neljä olisi ollut erikoisversioita. Ensimmäisten neljän aluksen rahoitus vahvistettiin vuonna 2005 ja ne tilattiin heinäkuussa 2006 Navantialta. Tilauksen arvoksi ilmoitettiin noin 350 miljoonaa euroa. Vuonna 2011 ilmoitettiin noin 740 miljoonan euron budjettivarauksesta viiden aluksen hankkimiseksi.
Toukokuussa 2014 Navantia vastaanotti kahden aluksen tilauksen, jonka arvoksi ilmoitettiin 400 miljoonaa euroa. Valmistus jaetaan Navantian Cadizin ja Ferrolin telakoiden kesken. Työt aluksilla alkoivat joulukuussa ja niiden luovutukset on suunniteltu Audaz heinäkuussa 2018 ja Furor tammikuussa 2019. Alusten yksikköhinnaksi ilmoitettiin 166,7 miljoonaa euroa.
Miten tässä vielä käy?
Miten tässä vielä käy? on Absoluuttisen Nollapisteen single, joka lohkaistiin yhtyeen kahdeksannelta studioalbumilta Mahlanjuoksuttaja.
Hauturinlammi
Hauturinlammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Miten tässä vielä käy?
Single nousi Suomen virallisen listan seitsemännelle sijalle, ja tippui seuraavalla listaviikollaan sijalle 19.
Antaimorot
thumb|175px|Madagaskarin etniset ryhmät. Antaimorot ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään aintaisakojen alaryhmänä. Antaimoroja arvioidaan olevan noin 500 000 henkeä.
Antaimorot asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Vohipenon ja Manakaran ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat antambahoakoihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaifasyihin.
Paikallisen perinteen mukaan antaimorot ovat madagaskarilaisten naisten ja arabimiesten jälkeläisiä. Yhteiskunta jakautuu kasteihin, joista ylin pitää itseään puhtaina arabeina. Antaimorojen uskonto on islamin ja animistisen perinteen sekoitus.
Hauturinlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 9,9 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 163,7 metriä mpy.
Akanthos-pylväs
Akanthos-pylväs eli Delfoin tanssijat on Delfoista Apollonin temppelin läheltä löydetty antiikin kreikkalainen marmoripylväs, jonka ympärillä on kolme tanssivaa naishahmoa. Pylväs on usein ajoitettu pystetyksi vuoden 400 eaa. jälkeen ja sen on ajateltu kaatuneen maanjäristyksessä vuonna 373 eaa. Toisen teorian mukaan pylväs olisi kuitenkin ateenalaisten vuoden 375 eaa. jälkeen pystyttämä, eikä siinä ole merkkejä maanjäristysvaurioista.
thumb|left|180px|Akanthos-pylväs. Pylvään kokonaiskorkeus on ollut noin 12,2 metriä. Varsinainen pylväs, jonka korkeus on ollut noin 8,8 metriä, on koristeltu akantinlehtiä esittävällä koristekuviolla, mistä pylväs on myös saanut nimensä. Sen päällä on ollut veistetty tripodi eli kolmijalka, jonka ympärillä on kolme tanssivaa karyatidia muistuttavaa mahdollisesti Artemiille omistettua neitoa. Erään teorian mukaan Delfoin Omfalos-kivi eli ”maailmannapa” olisi ollut sijoitettuna kokonaisuuden huipulle.
Pylvään yläosa, mukaan lukien akantinlehtikapiteeli sekä tanssivat neidot, on esillä Delfoin arkeologisessa museossa.
Grand Châtelet
thumb|Grand Châtelet [[Rue Saint-Denisin suunnasta nähtynä vuoden 1800 aikoihin, vuonna 1885 tehty kaiverrus.]] Grand Châtelet eli Châtelet oli Pariisissa sijainnut keskiaikainen linnoitus, joka toimi ancien régimen aikana oikeustalona ja vankilana. Se sijaitsi Seinen pohjoisrannalla nykyisen place du Châtelet -aukion kohdalla.
Linnoituksen rakennutti Ranskan kuningas Ludvig VI Paksu vuoden 1130 aikoihin. Se sijaitsi nykyisen pont au Changen paikalla olleen sillan kohdalla, ja sen alkuperäinen tarkoitus oli suojata Île de la Citén saarta Seinejokea pitkin tulevilta vihollisen hyökkäyksiltä. Ludvig VI rakennutti myös toisen linnoituksen joen vastarannalle. Île de la Citén pohjoispuolista jokiuomaa turvannut linnoitus sai nimen Grand Châtelet (”iso Châtelet”) ja eteläpuolen linnoitus nimen Petit Châtelet (”pieni Châtelet”). Sana châtelet tarkoittaa ranskan kielessä kulkuväylää suojaavaa pientä linnoitusta.
Grand Châtelet rakennettiin uudelleen useaan kertaan 1200–1600-lukujen aikana. Se oli vuodesta 1190 alkaen Ranskan korkeimpiin oikeusviranomaisiin kuuluneen Pariisin kuninkaallisen profossin (prévôt) virkapaikka. Myöhemmin se toimi oikeustalona ja vankilana sekä Pariisin yleisestä järjestyksestä vastanneiden viranomaisten toimipaikkana. Grand Châtelet’n oikeus lakkautettiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana elokuussa 1790. Rakennus purettiin Napoleonin aikana vuosina 1802–1810, ja sen paikalle rakennettiin fontaine du Palmier -suihkulähde sekä vuonna 1858 nykyisen muotonsa saanut place du Châtelet -aukio.
M/S Intti
thumb|M/S Intti [[Mustanlahden satamassa.]] M/S Intti on vuonna 1902 valmistunut suomalainen 20 metriä pitkä sisävesimatkustajalaiva. Intti oli alun perin höyrylaiva mutta nykyisin sen voimanlähteenä on 240 hevosvoiman Volvo Penta -dieselmoottori. Intti harjoittaa tällä hetkellä risteily- ja tilausliikennettä Näsijärvellä ja talvet se on Tampereen Mustanlahden satamassa.
Intti liikennöi 1920- ja 1930-luvuilla Näsijärvellä Tampere-Teiskola-Terälahti linjaa kuljettaen matkustajia ja rahtitavaraa. Sen omisti Höyrylaivaosakeyhtiö Teisko jolla oli myös toinen Teisko-niminen höyrylaiva. Linja-autoliikenne alkoi jo 1930-luvulla uhata Näsijärven matkustajalaivaliikennettä mutta sotavuodet ja niitä seurannut polttoaine- ja tarvikepula piristivät laivaliikennettä vielä joksikin aikaa. 1950-luvulla Intti ajoi Näsijärven länsipuolelle Länsi-Teiskon Leppälahteen ja tämä liikenne päättyi 1960-luvun puolivälissä. Laivalla kuljetettiin tuolloin myös paljon nuoria Tampereen seurakunnan leireille Isosaaren leirikeskukseen.
Vuonna 2012 valmistui suuri entisöintityö. Laiva muutettiin samalla tiloiltaan 60 matkustajalle sopivaksi. Lisäksi peräkantta nostettiin metrin verran; samalle tasolle muun kannen kanssa.
Alwar Niklander
pienoiskuva|Kauppaneuvos Alwar Niklander (1943). Kuvaaja [[Aarne Pietinen.]] Karl Alwar Niklander (29. lokakuuta 1875 Mäntsälä – 11. kesäkuuta 1969 ) oli suomalainen liikemies. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1921 ja kauppatieteiden kunniatohtorin arvon 1955. Hän oli Rake Oy:n toimitusjohtaja 1906–1947. Hän oli myös säveltäjä. Hänen sävellyksiään ovat esimerkiksi sinfonia Caduceus ja Simeonin pako. Alwar Niklanderin pojanpoika on kirjailija Hannu Niklander.
Niklander kävi Helsingin suomalaista normaalilyseota ja suoritti 1893 Helsingin kauppaopiston päästötutkinnon. Hän oli sitten työssä eri puutavara- ym. liikkeissä vuoteen 1906 saakka, jolloin hänestä tuli Helsingin Rakennusainekauppa Oy:n, myöhemmin Rake Oy, toimitusjohtaja. Niklander oli myös Koskensaaren naulatehtaan johtajana vuodesta 1910 lähtien.
Niklander oli Unkarin konsulina 1921–1929. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä, rautatiehallituksen neuvottelukunnan jäsenenä ja puolustusministeriön hankinta-asioitten neuvottelukunnan puheenjohtajana. Niklander kuului Kansallis-Osake-Pankin ja Vakuutusyhtiö Pohjolan hallintoneuvostoihin ja Pohjoismaiden Rautakauppiasjärjestöjen pysyvään komiteaan. Hän oli Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden yhdistyksen varapuheenjohtaja sekä Rautakonttori Oy:n hallintoneuvoston ja Rautakauppojen Osakeyhtiön johtokunnan jäsen.
Sincoranmuura
Sincoranmuura (Formicivora grantsaui) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sincoranmuuraa tavataan Serra do Sincorán vuoristossa Brasiliassa Bahian osavaltiossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 600 km2. Lajin tunnettuja esiintymiä on vain neljä, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Lisa Banes
Ura
Banes syntyi Chagrin Fallsissa Ohiossa. Hän opiskeli esittävää taidetta Juilliard Schoolissa New Yorkissa.
Broadwaylla hän esitti Cassieta Neil Simonin näytelmässä Rumors vuonna 1988. Hänen muita Broadway-esityksiään ovat muun muassa Present Laughter, Accent on Youth ja musikaali High Society.
Televisiossa Banesin tunnetuimpia roolisuorituksia on pormestari Anita Massengil Rantojen kunkussa (2000-01). Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa Mullan alla ja Nashville.
Banes on näytellyt elokuvissa The Hotel New Hampshire (1984), Cocktail (1988), Sudenkorento (2002), Freedom Writers (2007) ja Gone Girl (2014).
Loputon treeni
Loputon treeni (eng. Stay Hungry) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut kehonrakennusaiheinen draamakomedia, joka perustuu Charles Gainesin romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään mm Jeff Bridges, Sally Field, Arnold Schwarzenegger, Scatman Crothers, Robert Englund ja Ed Begley Jr. Elokuvan on ohjannut Bob Rafelson. Elokuva oli ensimmäinen elokuva, josta Schwarzenegger voitti Golden Globe -palkinnon. Elokuva oli myös ensimmäinen, jossa kuultiin Schwarzeneggerin oikea ääni.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Riitta Astikainen kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1995, ettei Loputon treeni kuulu Rafelsonin parhaisiin ohjauksiin vaan tunnetaan Schwarzeneggerin takia. Hänestä Rafelson ei ole oikein innostunut aiheestaan eikä saa näyttelijöiden yhteistyötä toimimaan.
Juostenpaskattu (Ylöjärvi)
Juostenpaskattu on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,2 metriä mpy.
Polvijärvi (Ylöjärvi)
Polvijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,9 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,8 metriä mpy.
Eva & The Heartmaker
Eva & The Heartmaker on norjalainen popyhtye, joka on perustettu vuonna 2005 Oslossa. Yhtyeen muodostavat aviopari, laulaja Eva Weel Scram ja kitaristi/tuottaja Thomas Stenersen. Yhtyeen ensimmäinen albumi, Behind Golden Frames, julkaistiin vuonna 2006. Albumin julkaisun jälkeen yhtye teki levytyssopimuksen Sony/Columbia Recordsin kanssa ja julkaisi toisen albuminsa Let's Keep This Up Forever vuonna 2009. Albumi oli parhaimmillaan Norjan albumilistan sijalla 12. Yhtyeen kolmas albumi julkaistiin alkuvuodesta 2011.
Euroopan unionin pohjoisin piste
Euroopan unionin pohjoisin piste sijaitsee Nuorgamin kylässä Utsjoella Pulmankin rajanylityspaikan välittömässä läheisyydessä tien nro 970 varrella. Kyseinen piste on myös Suomen pohjoisin piste.
Historia
Euroopan unionin rajojen muuttuessa myös pohjoisin piste on vuosien saatossa vaihtunut. Pohjoisin piste on ollut Nuorgamissa vuoden 1995 alusta lähtien.
1950–1973
Alun perin pohjoisin piste sijaitsi Listissä Länsi-Saksassa. (55°03′N).
1973–1985
Tanska ja sen myötä Grönlanti liittyi EEC:hen 1973. Pohjoisin piste sijaitsi Grönlannin pohjoiskärjessä (83°37’39”N).
1985–1995
Grönlanti erosi EY:stä vuonna 1985. Tämän jälkeen pohjoisin piste sijaitsi Isossa-Britanniassa Shetlandinsaarilla (noin 60°50’N).
70.08889°N, 27.96056°W
Phil Collen
pienoiskuva|Phil Collen Australiassa. Philip Kenneth Collen (s. 8. joulukuuta 1957) on englantilainen kitaristi, joka soittaa yhtyeessä Def Leppard. Collen liittyi yhtyeeseen vuonna 1982.
Henkilökohtaista
Phil Collen asuu Yhdysvaltojen osavaltiossa Kaliforniassa. Hänellä on yhteensä viisi lasta. Phil Collen kertoi myös olevansa kasvissyöjä.
Luhtamuura
Luhtamuura (Formicivora acutirostris) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Luhtamuuraa tavataan Brasilian eteläosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 27 900 km2. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Arvid Thorsten Birger Genetz
Arvid Thorsten (Torsten) Birger Genetz (20. toukokuuta 1852 Muolaa – 9. syyskuuta 1932 Uukuniemi) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Genetzin vanhemmat olivat nimismies Lars Oskar Otto Genetz ja Flora Ferrin ja puoliso vuodesta 1881 Ida Maria Hårdh. Genetz tuli ylioppilaaksi 1871 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1875. Hän teki myöhemmin useita opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Pohjoismaihin. Genetz toimi Kymin lauttausyhtiön alipäällikkönä 1877–1879, oli kollega Jyväskylän lyseossa 1881 ja toimi Sortavalan seminaarissa luonnontieteiden lehtorina 1881–1919. Hän oli Sortavalan edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.
Fridolf Leonard Maexmontan
pienoiskuva|Fridolf Leonard Maexmontan Fridolf Leonard Maexmontan (2. heinäkuuta 1821 Turku – 1. joulukuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.
Maexmontanin vanhemmat olivat kauppias, tilanomistaja Jakob Johan Maexmontan ja Carolina Sofia Tjäder ja puoliso vuodesta 1853 Louise Adolfina Plantin. Heidän poikansa Nikolaj Mexmontan yleni kenraalimajuriksi Suomen armeijassa. Fridolf Leonard Maexmontan tuli aliupseeriksi 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan vuonna 1839. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1845 ja luutnantiksi 1847. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin palvelukseen 6. Libaun, H.K.K. Preussin Prinssi Karlin jalkaväkirykmentin reservipataljoonaan. Alikapteeniksi Maexmontan yleni 1849, seuraavana vuonna hänet määrättiin luutnanttina kouluttajaksi Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin, ylennettiin alikapteeniksi 1854, kapteeniksi 1855 ja everstiksi 1861. Rykmentissään hän toimi sekä komppanianpäällikkönä että pataljoonankomentajana. Vuonna 1862 Maexmontan siirrettiin pataljoonankomentajaksi Henkivartioväen Hatsinan jalkaväkirykmenttiin ja komennettiin sieltä 1864 erityistehtäviin Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaoston päällikön esikuntaan. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 38. Tobolskin jalkaväkirykmentin komentajaksi Siperiaan. Vuonna 1870 hänet määrättiin 5. tarkk’ampujaprikaatin vt. komentajaksi ja vakinaistettiin tehtävään seuraavana vuonna kenraalimajuriksi ylennettynä. Vuonna 1882 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi, eron sotapalveluksesta hän sai jalkaväenkenraalina helmikuussa 1891.
Suovanalanen
Suovanalanen on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174 metriä mpy.
Apollon Lykeios
Apollon Lykeios oli Praksiteleen veistämä Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos, joka on kadonnut, veistettiin myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 370–360 eaa. Tyypistä on säilynyt useita myöhempiä esimerkkejä, kuten roomalaisaikaisia marmorikopioita.
thumb|left|160px|Apollon Lykeios -tyyppinen norsunluinen pienoispatsas, 200-luku jaa. Veistos esittää Apollonin alastomana nuorukaisena, joka lepuuttaa oikeaa kättään pään päällä. Jumala nojaa pylvääseen ja hänen vasemmassa kädessään on jousi. Lukianoksen mukaan alkuperäinen veistos oli sijoitettu Lykeionin gymnasioniin Ateenassa.
Punavartio
Punavartio oli Leningradissa ja Petroskoissa vuosina 1931–1937 ilmestynyt maanpuolustus- ja urheilulehti. Vuoden 1931 ajan sen nimenä oli Spartak.
Kustannusliike Kirjan julkaisema Punavartio oli Karjalan ASNT:n ja Leningradin alueen maanpuolustusjärjestö Osoaviahimin ja liikuntaneuvostojen äänenkannattaja. Se julkaisi maanpuolustusta ja liikuntaa käsitteleviä artikkeleita, kaunokirjallista aineistoa sekä urheilu-uutisia Neuvostoliitosta ja ulkomailta. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli yhdestä kolmeen tuhatta. Vastaava toimittaja oli aluksi Leningradissa Väinö Rekola ja lehden siirryttyä vuonna 1934 Petroskoihin T. Uurto.
Keijo Tuominen
Keijo Kalervo Tuominen (30. huhtikuuta 1928 Vaasa – 27. heinäkuuta 2006 Hamina ) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Tuominen toimi urallaan mm. tasavallan presidentin 2. adjutanttina 1964–1969 sekä patteriston komentajana Kainuun prikaatissa 1969–1972. Uudenmaan Prikaatia hän komensi 1976–1980. Myöhemmin 1980-luvulla hän toimi Etelä-Suomen sotilasläänin komentajana. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1984.
Sodankylän kirkko
Sodankylän kirkko on vihitty käyttöön 27. lokakuuta 1859. Kirkko on Sodankylän seurakunnan järjestyksessä toinen pääkirkko. Aikaisempi Sodankylän vanha kirkko on vuodelta 1689.
Sodankylän uudelle kirkolle tuli tarvetta vanhan käytyä ahtaaksi ja rapistuttua. Tavoitteena oli rakentaa ainakin kaksi kertaa suurempi kirkko kuin aiempi kirkko. Kirkon rakentamiseen saatiin varoja, kun keisari Nikolai I hyväksyi Senaatin tekemän esityksen 25. helmikuuta 1852. Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. syyskuuta 1856 Suomen intendenttikonttorissa tarkistetut, arkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin laatimat piirustukset, joihin intendentti Ernst Lohrmann oli ehdottanut korkeampaa ja kokonaan puusta rakennettavaa tornia. Muuten kirkossa on käytetty paikkakunnalta louhittua kiveä. Rakennusmateriaalin takia koristemuuraukset jäivät pois, ja kirkosta tuli koruttoman yksinkertainen.
Kirkko on vanhemmasta perinteestä poiketen rakennettu pohjois–eteläsuuntaan, ja kirkon alttari on kirkkosalin pohjoispäädyssä. Runkohuoneen sivut ovat 26 metriä ja 14,6 metriä. Seinien korkeus on 8 metriä ja harjakorkeus 13,3 metriä. Tornin korkeus on 18,6 metriä ja koko korkeus 30 metriä. Tornin huipussa on kahden metrin korkuinen kullattu risti.
Kirkonkelloina Sodankylän kirkossa ovat Sodankylän vanhan kirkon kellot.
Seitsenkulmapoimulehti
Seitsenkulmapoimulehti (Alchemilla heptagona) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen keskikokoinen ruohovartinen kasvi. Muista poimulehtilajeista seitsenkulmapoimulehti muistuttaa eniten suppilopoimulehteä (Alchemilla cymatophylla).
Seitsenkulmapoimulehti voi kasvaa noin 50 cm korkeaksi ja sen varsissa sekä lehtiruodeissa on lajille tyypillinen karvoitus. Vanhempien varsien yläosat sekä kukinnot ovat kuitenkin kaljuja. Seitsenkulmapoimulehden lehdet ovat suunnilleen tasaiset, harvakarvaiset ja puhtaanvihreät sekä kiiltävät. Lehtilavan ulkomuoto on tyypillisesti jokseenkin kulmikas, mihin lajin nimikin viittaa. Lehdissä on seitsemästä yhdeksään pyöreäkärkistä ja hammaslaitaista liuskaa, jotka ovat lähestulkoon yhteenkasvaneita. Kunkin liuskan laidoissa on 13–17 kapeaa ja teräväkärkistä hammasta. Seitsenkulmapoimulehden kukat ovat tiiviissä sekä monihaaraisissa kukkarykelmissä, joissa yksittäiset kukat ovat pieniä sekä keltavihreitä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Seitsenkulmapoimulehti kukkii kesä–heinäkuussa.
Seitsenkulmapoimulehti kasvaa ihmisvaikutteisilla ruohostomailla, ojanvarsilla sekä tienpientareilla. Suomessa ja Ruotsissa seitsenkulmapoimulehti on harvinainen. Suomessa sitä on tavattu muutamilta paikoilta lähinnä Kainuusta, itärajan tuntumasta.
Antikytheran filosofi
Antikytheran filosofi on filosofia esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos, joka löydettiin niin kutsutusta Antikytheran hylystä läheltä Antikytheran saarta vuonna 1901. Se on ajoitettu hellenistiselle kaudelle noin vuoteen 240 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 30) Ateenassa.
thumb|left|240px|Antikytheran filosofin jalat. Veistos esittää parrakasta, pitkään himationiin pukeutunutta miestä, joka on esitetty seisomassa sauva vasemmassa kädessään ja oikea käsi ojennettuna puhujille tyypilliseen tapaan. Asusta päätellen filosofi on edustanut kyynistä koulukuntaa. Erään ehdotuksen mukaan kyseessä olisi ollut Bion Borysthenesläinen. Veistoksesta on säilynyt nykyaikaan vain osia. Merkittävimmät osat ovat pää, kädet, jalat sekä osa asusta.
Leander Linnavuori
Leander Linnavuori (Backman) (1871 Joensuu – 1917 Tampere ) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.