cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Solunesterakkula
Solunesterakkula eli vakuoli on erityisesti kasvi- ja sienisoluissa oleva soluelin, joita on myös joissakin alkueliöissä ja eläinsoluissa. Solunesterakkula on solunesteen täyttämä rakkula, jota ympäröi tonoplastiksi kutsuttu kalvo. Se voi täyttää hyvinkin suuren osan kasvisolun tilavuudesta, ja se vastaa osittain eläinsolujen lysosomia, sillä se sisältää hydrolyyttisiä entsyymejä. Se varastoi sisäänsä lyhyiksi tai vähän pidemmiksikin ajoiksi orgaanisia ja epäorgaanisia aineita ja solun aineenvaihdunnan sekundaarisia tuotteita. Varastotoimintojen lisäksi solunesterakkulan tehtävänä on ylläpitää kasvisolun nestejännitystä.
Rakenne
Solunesterakkula on nesteen täyttämä rakkula, jota ympäröi tonoplastiksi kutsuttu kalvo. Tonoplasti on yksinkertainen, kun esimerkiksi viherhiukkasia ja mitokondrioilla on kaksinkertainen kalvo. Tonoplasti säätelee aineiden pääsyä solunesterakkulaan, ja veden siirtymistä elimen sisälle helpottavat kalvossa olevat proteiinit, akvaporiinit.
Tonoplastikalvon läpi sytosolista solunesterakkulaan siirtyy positiivisia vetyioneja. Tästä seurannut happamuusero johtaa muiden ionien liikkumisen solunesterakkulan kalvon läpi niin sanotussa kemiosmoosissa. Koska tonoplastikalvo on valikoiva aineiden siirtämisessä, solunesterakkulan sisällä oleva neste eroaa koostomukseltaan sytosolista. Solunesterakkulassa on erilaisia makromolekyylejä hajottavia entsyymejä, ja se on happamampi kuin ympäröivä solulima.
Kasvisoluissa solunesterakkula muodostaa usein yhden suuren keskusvakuolin, joka syntyy, kun pienemmät solunesterakkulat liittyvät toisiinsa kehittyessään. Keskusvakuoli voi käsittää jopa 90 prosenttia koko solun tilavuudesta.
Kasvien solunesterakkulat
Monien kasvien solut käyttävät solunesterakkulaa käsittelemään aineenvaihdunnan oheistuotteita, jotka muutoin voisivat vahingoittaa solua. Solunesterakkulat voivat auttaa kasvia myös niitä syöviä eläimiä vastaan, sillä ne voivat sisältää myrkyllisiä tai pahanmakuisia aineita.
Solunesterakkulan on tärkeässä asemassa myös kasvisolun kasvamisessa ja sen tukemisessa. Kasvisolut kasvavat, kun solunesterakkulat imevät itseensä lisää vettä. Veden pintajännitys aiheuttaa myös nestejännitystä soluseinää vasten, mikä saa kasvisolut puristumaan tiiviimmin toisiinsa. Kasvisolukun veltostuessa koko kasvi alkaa nuutua.
Muiden eliöiden solunesterakkulat
Eläimillä solunesterakkuloita voi syntyä endosytoosin yhteydessä. Fagosytoosissa esimerkiksi protistit ottavat soluunsa pienempiä organismeja tai ruokapartikkelita ja ympäröivät ne ruokavakuolilla, joka puolestaan yhdistyy lysosomiin, joka sulattaa ruoan. Ihmisellä fagosytoosia käyttävät makrofagit, jotka syövät elimistöön kuulumattomia mirobeja ja aineita.
Peter Odemwingie
Peter Osaze Odemwingie (s. 15. heinäkuuta 1981 Taškent, Uzbekistanin SNT, Neuvostoliitto) on nigerialais-venäläinen jalkapalloilija, joka lopetti uransa tammikuussa 2019. Vaikka hänellä on myös Venäjän kansalaisuus, hän edustaa Nigeriaa. Odemwingie on 182 senttimetriä pitkä.
Odemwingie aloitti uransa TsSKA Moskovassa, josta hän siirtyi Nigeriaan vuonna 1999, Bendel Insurancen riveihin. Vuonna 2002 Odemwingie muutti Belgiaan pelatakseen maan pääsarjassa pelaavassa La Louvièren joukkueessa. Lilleen hän siirtyi vuonna 2004 esiinnyttyään edukseen Afrikan Cupissa ja herätettyään monen suuremman seuran kiinnostuksen. Lillestä Odemwingie siirtyi Lokomotiv Moskovaan.
Odemwingie pelasi Nigerian joukkueessa 2010 MM-kisoissa. Kisojen jälkeen, elokuussa 2010, Odemwingie siirtyi Valioliigaan West Bromwichiin, jonka kanssa hän solmi kaksivuotisen sopimuksen, jossa on optio yhdestä lisävuodesta. Viimeiseksi seuraksi hänen urallaan jäi Indonesian liigan Madura Fc.
Thomas Conrad von Baldenstein
Thomas Conrad von Baldenstein (14. syyskuuta 1784 Baldenstein – 28. tammikuuta 1878 Baldenstein) oli sveitsiläinen ornitologi, entomologi ja mehiläishoitaja.
Conrad tutki Alppien linnustoa ja julkaisi lukuisia kirjoituksia aiheesta. Hän myös ensimmäisenä kuvaili hömötiaisen.
HMS Nordenskjöld
HMS Nordenskjöld (runkonumerot 12, 2, 22 ja 72) oli Ruotsin laivaston Ehrensköld-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Göteborgista Götaverken AB:lta, missä köli laskettiin 1924. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1926 ja liitettiin laivastoon 27. syyskuuta 1927.
Palvelus
Toisen maailmansodan aikana alus valvoi Ruotsin puolueettomuutta. Saksan vallattua Tanskan ja Norjan tuli Ruotsille tärkeäksi öljynsaannin turvaaminen. Diplomaattisten toimien seurauksena saatiin tilattua vuoden 1940 kesällä 15 000 tonnin öljylasti, jota kuljetti ruotsalainen tankkeri MT Sveadrott. Nordenskjöld ja apuristeilijä Waria lähtivät 1. syyskuuta Göteborgista kohdatakseen tankkerin Shetlannin vesillä. Alukset tankattiin Kristiansandissa, josta ne jatkoivat matkaansa tiistaina 3. syyskuuta saksalaisen luotsialuksen opastamana. Warialla oli paravaanit ulkona ja Nordenskjöld seurasi tarkasti edellä menevän aluksen vanavedessä. Alusten yli lensi aluksi runsaasti Saksan ilmavoimien lentokoneita ja Pohjanmerellä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokoneita. Torstaina 5. syyskuuta saattajat saivat radioyhteyden tankkeriin ja hieman ennen puoltayötä alukset kohtasivat. Paluumatkalla alukset vierailivat jälleen Kristiansandissa, jossa niiden tankit täytettiin. Maanantaina 9. syyskuuta saattue saapui Götajoen suulle.
Sodan jälkeen alus muutettiin sukellusveneentorjuntatehtäviin, jolloin se aseistettiin neljällä 40 millimetrin ja yhdellä 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä sekä sukellusveneentorjuntaheittimin. Ainoastaan etukannen 120 millimetrin tykki säilytettiin. Torpedoputket poistettiin ja verkkorakenteinen masto asennettiin.
Alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1963, jonka jälkeen sitä käytettiin maalilaivana. Hylky myytiin 1964 ja romutettiin Göteborgissa.
Evelyn Ankers
thumb|right|Evelyn Ankers Evelyn Ankers (17. elokuuta 1918 Valparaíso, Chile – 29. elokuuta 1985 Maui, Havaiji) oli brittiläinen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi kauhuelokuvarooleillaan. Hän esiintyi myös televisiosarjojen jaksoissa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi No Greater Love (1960), jossa hän esiintyi miehensä Richard Denningin kanssa. Avioliitto Denningin kanssa kesti vuodesta 1942 Ankersin kuolemaan.
Ankersin merkittävien elokuvien joukossa ovat Ihmissusi (1941), Draculan poika (1943), Kuoleman helmi (1944), Näkymättömän miehen kosto (1944) ja Tarzan ja nuoruuden lähde (1949).
II-divisioona
II-divisioona voi tarkoittaa seuraavia:
Charles Boyer
Hänen elokuviaan ovat muun muassa Allahin puutarha (The Garden of Allah, 1936), Kreivitär Walewska (Conquest, 1937), Casbahin vanki (Algiers, 1938), Sanovat sitä rakkaudeksi (Love Affair, 1939), Kaasuvalo (Gaslight, 1944), Madridin lähettiläs (Confidential Agent, 1945) ja Kuinka miljoona varastetaan (How to Steal a Million, 1966).
Hänen ja vaimonsa ainut lapsi, Michael Charles Boyer, tappoi itsensä 1965 21-vuotiaana. Boyerin vaimo Pat Paterson kuoli syöpään 24. elokuuta 1978. Kaksi päivää myöhemmin Boyer tappoi itsensä.
Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Radio
thumb|220px|[[Pasilan linkkitorni Helsingissä.]]
Radio on radioaaltoja soveltava teknologia. Radio mahdollistaa informaation - kuten äänen, kuvan, videon, datan ja niin edelleen - välittämisen langattomasti. Radioaaltoja hyödynnetään myös tutkissa, lääketieteellisessä kuvantamisessa (radiologia, Ultraäänitutkimus), maaperän tutkimuksessa, itkuhälyttimissä, auton etälukituksessa - ja niin edelleen.
Radioaallot eivät tarvitse mitään väliainetta, vaan ne etenevät tyhjiössä, ilmassa ja monissa muissa väliaineissa, kuten puussa, lasissa ja betonissa. Eri väliaineet heikentävät radioaaltoja eri tavoin. Radioaallot ovat sähkömagneettisen spektrin radiotaajuusalueen sähkömagneettisia aaltoja. Radioaaltoja moduloimalla voidaan välittää informaatiota lähettimestä vastaanottimeen.
Unescon julistamaa Maailman radiopäivää on vietetty 13. helmikuuta vuodesta 2012 lähtien.
Radiolähetyksen radiosignaalin ohittaessa vastaanottoantennin indusoituu siihen radioaallon energiaa; jännite, jolloin radiolähetyksen koodattu (moduloitu) sisältö voidaan purkaa (demoduloida) kyseistä tarkoitusta varten tehdyllä radiovastaanottimella. Vaikka sanaa radio käytetään tämän ilmiön kuvaamiseen, myös televisio, tutka, matkapuhelimet ja niin edelleen, käyttävät hyväkseen radioaaltoja ja tarvitsevat radiolähettimen ja vastaanottimen.
Historia
thumb|Minerva Minola vuodelta 1962. thumb|Philips BX645U putkiradion koneisto vuodelta 1956.
Sähkömagneettisen säteilyn aaltoliikkeen teorian ja viestinnän mahdollisuuden esitti ensimmäisenä James Clerk Maxwell vuonna 1873. Heinrich Rudolf Hertz tutki vuosien 1886 ja 1888 välisenä aikana kokeellisesti Maxwellin teoriaa ja osoitti sen oikeaksi. Hertz ei kuitenkaan ymmärtänyt keksinnön potentiaalia. Vuonna 1890 ranskalainen Edouard Branly rakensi ensimmäisen radioaaltoja vastaanottavan laitteen. Lodgen myöhemmin kohereeriksi nimeämä ilmaisin (radiovastaanotin) oli toinen suuri edistysaskel radioaaltojen soveltamisen kehityksessä.
Radiota kutsuttiin aluksi langattomaksi lennättimeksi, koska sen kautta viestittiin aluksi sähköttämällä. Sen keksijästä on kiistelty useasti.
Kansainvälinen tekniikan alan järjestö IEEE katsoo, että Aleksandr Popov osoitti ensimmäisenä radiotekniikan olemassaolon ja hyödyllisyyden. Tämä tapahtui 7. toukokuuta 1895 Venäjän fysiikan ja kemian seuran kokouksessa.
Vuonna 1896 italialainen Guglielmo Marconi sai patentin radiolle Britanniassa (12039, Improvements in transmitting electrical impulses and signals and in apparatus there-for). Tätä pidetään usein maailman ensimmäisenä radiopatenttina. Seuraavana vuonna hän perusti maailman ensimmäisen radioaseman Isle of Wightin saarelle Englantiin. Samana vuonna Nikola Tesla patentoi Yhdysvalloissa eräitä radion varhaishistoriaan liittyviä keksintöjään, mutta vuonna 1904 Yhdysvaltain patenttitoimisto peruutti nämä patentit, mikä teki Marconista radion keksijän. Tämä johtui mahdollisesti Marconin amerikkalaisista taloudellisista tukijoista, joihin kuuluivat muun muassa Thomas Edison ja Andrew Carnegie. Jotkut uskovat, että tämä tehtiin, ettei Yhdysvaltain hallituksen tarvitsisi maksaa Teslalle rojalteja hänen patenttiensa käytöstä. Marconi teki suuren työn kaupallistaessaan langattoman lennättimen, minkä vuoksi hän useimmiten saa kunnian radion kehittämisestä.
Marconi avasi maailman ensimmäisen radiotehtaan (”wireless”) Chelmsfordiin Englantiin vuonna 1898 työllistäen 50 ihmistä. Nikola Tesla aloitti 1900 oman Wardenclyffe Towerinsa suunnittelun ja torni valmistui noin 1903.
Seuraava tärkeä radion kehitykseen vaikuttanut keksintö oli elektroniputken keksiminen 1900-luvun alkupuolella. Puheen lähettämiseksi tarvittiin puolestaan mikrofoni, joka oli alun perin keksitty puhelinta varten.
Maailman ensimmäinen äänilähetys radiolla oli jouluaattona 1906, jolloin Reginald Fessenden lähetti viulunsoittoaan ja luki Raamatun säkeitä Brant Rockissa Massachusettsissa. Kaupallinen radiotoiminta alkoi 1920-luvulla, jolloin vastaanottimina käytettiin kidekoneita.
1900-luvulla radion kehitykseen vaikuttaneita tärkeitä keksintöjä olivat muun muassa transistori, amplitudimodulaatio (AM), taajuusmodulaatio (FM) ja SSB. Nykyisin 'radio-ohjelmia' voi kuunnella myös ilman radioaaltojen hyödyntämistä internetin välityksellä (internet-radio).
Shaun Livingston
thumb|Livingston vuonna 2016. Shaun Patrick Livingston (s. 11. syyskuuta 1985 Peoria, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi NBA:ssa kaudesta 2004–2005 kauteen 2018–2019 saakka.
Ura
Livingstonin ensimmäinen NBA-seura oli Los Angeles Clippers, joka varasi hänet vuorolla neljä varaustilaisuuden 2004 ensimmäisellä kierroksella suoraan high schoolista.
201-senttisen Livingstonin ura keskeytyi tilapäisesti, kun hän loukkasi pahoin vasemman polvensa pelissä Charlotte Bobcatsia vastaan 26. helmikuuta 2007. Hän oli pelaamatta kauden 2006–2007 lopun sekä kauden 2007–2008. Lokakuussa 2008 hän siirtyi vapaana pelaajana Miami Heatiin, tammikuussa 2009 hänet myytiin Memphis Grizzliesiin, jossa ei kuitenkaan pelannut yhtään ottelua, ja maaliskuussa 2009 hän siirtyi vapaana pelaajana Oklahoma City Thunderiin. Livingston on edustanut NBA-urallaan myös Washington Wizardsia (vuonna 2010 sekä uudelleen vuodesta 2012), Charlotte Bobcatsia (2010–2011) sekä Milwaukee Bucksia (2011–2012). Vuosina 2015, 2017 ja 2018 hän voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden.
Livingston ilmoitti syyskuussa 2019 päättäneensä NBA-uransa. Hän pelasi NBA:ssa 833 runkosarjaottelua ja 126 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 6,3 pistettä ja parhaalla kaudellaan 2006–2007 Los Angeles Clippersin joukkueessa 9,3 pistettä. Huhtikuussa 2010 hän teki parhaan yhden ottelun pistemääränsä 25 pistettä Washington Wizardsin ottelussa Boston Celticsia vastaan. Hän antoi 3,0 koriinjohtanutta syöttöä ottelua kohden, ja parhaana kautena lukema oli 5,1. Hän otti 2,4 levypalloa ottelua kohden parhaan kausilukeman oltua 3,4. Pudotuspeleissä Livingstonin urakeskiarvot olivat 6,4 pistettä, 2,4 syöttöä ja 2,6 levypalloa, ja vastaavat parhaat kausikeskiarvot 9,7 pistettä, 4,8 syöttöä ja 4,7 levypalloa.
Kiveen veistetty
Kiveen veistetty (ZR-06) on Transkaakko-yhtyeen kokeellisia ääniä ja ei-kokeellisia kappaleita sisältävä albumi, joka on omistettu Lauri Nautelalle (1914-1998). Suurin osa albumin musiikista on alun perin tehty Liedon Nautelankosken museon kivikautta ja kyläelämää kuvaavia näyttelyitä varten.
Ferdinand II (Toscana)
Ferdinand II (14. heinäkuuta 1610 – 24. toukokuuta 1670) oli Toscanan suurherttua vuosina 1621–1670. Hänen pitkällä valtakaudellaan Toscanan taloudellinen ja poliittinen valta alkoi heiketä.
Medicin sukuun kuulunut Ferdinand tuli Toscanan suurherttuaksi vain 10-vuotiaana isänsä Cosimo II:n kuoltua. Aluksi valtaa käyttivät sijaishallitsijoina hänen äitinsä, Itävallan Maria Magdalena, ja hänen isoäitinsä, Lothringenin Kristiina, jotka eivät kyenneet rakentavaan yhteistyöhön. Alaikäisen Ferdinandin opiskellessa Roomassa ja Wienissä Toscanan valtiontalous ja oikeuslaitos ajautuivat huonon hallinnon vuoksi rappiolle, ja ylenmääräisiä etuoikeuksia saanut aatelisto kävi yhä itsetietoisemmaksi. Valtakuntaansa palannut Ferdinand II julistettiin täysi-ikäiseksi 17-vuotiaana vuonna 1627, mutta hän päätti edelleen jakaa vallan äitinsä, isoäitinsä ja lisäksi nuorempien veljiensä kanssa. Ferdinand toimi määrätietoisesti vuoden 1630 Firenzen ruttoepidemian aikana, mutta muuten hän ei osoittautunut valtiomiehenä edeltäjiensä veroiseksi.
Ferdinand II tunnettiin myös tieteiden suosijana. Hän kannusti veljeään, kardinaali Leopoldo de’ Mediciä perustamaan vuonna 1657 tieteellisen seuran Accademia del Cimenton. Ferdinandia pidetään yhtenä lämpömittarin keksijöistä, sillä hänen johdollaan kehitettiin vuonna 1654 ensimmäinen umpinainen nestelämpömittari, joka tunnetaan virheellisesti myös Galilein lämpömittarina. Hän mahdollisesti kehitti myös ensimmäisen lauhduttamiseen perustuneen kosteusmittarin.
George Lansbury
thumb|right|George Lansbury thumb|250px|George Lansbury pilakuvassa vuodelta 1920 George Lansbury (22. helmikuuta 1859 Halesworth, Suffolk – 7. toukokuuta 1940 Lontoo) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko, kristitty pasifisti ja sanomalehtitoimittaja. Hän oli parlamentin jäsen 1910–1912 ja 1922–1940 ja Työväenpuolueen johtaja 1932–1935.
Suffolkissa syntyneestä Lansburystä tuli sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja työläisten työolosuhteiden puolustaja hänen työskennellessään Lontoon East Endissä köyhien parissa. Hänet valittiin ensi kerran parlamenttiin 51-vuotiaana vuonna 1910. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän esitti pasifistisia näkemyksiä ja julkaisi sosialistista Daily Herald -lehteä 1919–1923.
Vuonna 1929 Lansburysta tuli Ramsay MacDonaldin toisen työväenpuolueen hallituksen yleisten töiden ministeri (First Commissioner of Works). Hallituksen kaaduttua kaksi vuotta myöhemmin ja työväenpuolueen kärsittyä vaalitappion 1931 Lansbury kieltäytyi ministerintehtävästä seuraavassa MacDonaldin ja Stanley Baldwinin kokoomushallituksessa. Hänet valittiin kuitenkin työväenpuolueen johtajaksi 1932, koska oli ainoa ministeritason poliitikko, joka onnistui uusimaan paikkansa parlamentissa. Vähitellen hän alkoi kohdata vastustusta kristillisen elämänkatsomuksensa takia. Vuonna 1935 hänet korvasi Clement Attlee.
Vuonna 1937 Lansbury yritti estää sodan syttymistä käymällä tuloksetta neuvottelemassa muun muassa Adolf Hitlerin kanssa.
Yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmä
thumb|Yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmällä luokiteltuja kirjoja. Yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmä (YKL) on Helsingin kaupunginkirjastoa lukuun ottamatta kaikkien Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastojen käyttämä aineiston luokittelujärjestelmä. Helsingin kaupunginkirjasto noudattaa omaa luokitusjärjestelmäänsä (HKLJ, Helsingin kaupunginkirjaston luokitusjärjestelmä). Osa kirjastoista on tehnyt myös kirjastokohtaisia poikkeamia luokitukseen.
Yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmän rakenne on Deweyn luokitteluun pohjautuva hierarkkinen kymmenluokittelu. Järjestelmä jakautuu kymmeneen pääluokkaan, jotka jakautuvat jälleen kymmeneen alaluokkaan. Myös alaluokat voidaan jakaa kymmeneen alaluokkaan ja jakamista voidaan jatkaa kunnes päästään haluttuun tarkkuuteen aineiston sisällönkuvailussa.
Walter Pitts
thumb|Walter Pitts (oikealla) ja [[Jerome Lettvin.]] Walter Pitts (23. huhtikuuta 1923 – 14. toukokuuta 1969) oli yhdysvaltalainen loogikko, joka työskenteli kognitiivisen psykologian alalla. Hän tutki neuraalisen toiminnan teoreettisia muotoiluja ja emergenttejä prosesseja. Hänen tutkimuksensa koskettivat kognitiotiedettä, psykologiaa, filosofiaa, neurotieteitä, tietojenkäsittelytiedettä, tekoälytytkimusta, neuroverkkotutkimusta ja kybernetiikkaa.
Nauska
Nauska on Kemin kaupunginosa, joka sijaitsee Kivikon suuralueella. Alueen länsiosassa Nauskan ja Jungon alueilla on pääosin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa rakennettua kaupunkimaista pientaloasumista. Junko on myös tärkeä liikuntakeskus, jolla sijaitsevat palloiluhalli, jäähalli ja golfkenttä. Rovan ja Perta-aavan pienalueet ovat pääosin metsätalousmaata ja ne palvelevat kaupunkilaisten virkistysalueina.
Kemin Vapaa-ajattelijat ry:n vuonna 1942 perustama Ristikankaan hautausmaa sijaitsee Nauskan pohjoisosassa.
Hämeen kesäyliopisto
Hämeen kesäyliopisto on Hämeenlinnassa toimiva, Hämeen liiton ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1972. Vuonna 2015 yksittäisiä kursseja järjestettiin lisäksi Forssassa, Riihimäellä, Urjalassa, Hattulassa, Kreetalla (Kreikassa), Santorinissa (Kreikassa), Ateenassa (Kreikassa) ja Tallinnassa (Virossa).
Vuonna 2015 Hämeen kesäyliopisto järjesti eri toimipisteissään yhteensä 242 opintojaksoa, joille osallistui kaikkiaan 6 143 opiskelijaa. Kesäyliopistossa annettiin yhteensä 5 513 antoi oppituntia (2015). Opetuksesta huomattava osa (135 opintojaksoa) oli avoimen yliopiston opetusta. Näille kursseille osallistui yhteensä 1 682 opiskelijaa, jotka suorittivat kursseilla yhteenlaskettuna 3 978 opintopistettä. Opettajakuntaan kuului yhteensä 452 henkilöä, joista avoimessa yliopistossa opetti 73, joista professoreja tai dosentteja oli 22. Muussa kuin avoimessa yliopisto-opetuksessa opetusta antoi 379 opettajaa.
Hämeen kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (60,4 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (22,3 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 14,7 prosenttia ja hankkeista, tilauskoulutuksista tai muualta saatiin 2,5 % vuoden 2015 tuloista.
Kuchiki no tō
Myös tammikuussa 2006 julkaistussa Euroopan painoksessa on muista painoksista poikkeava kansikuva.
Keskeisenä teemana albumilla ovat yhtyeen silloiset keskenäiset ristiriidat, joiden vuoksi MUCC oli hajoamispisteessä. Erityisesti kappale Kuchiki no tō viestii laulaja Tatsurōn silloisista väleistä kitaristi Miyaan. Yhtye kuitenkin sopi erimielisyytensä eikä enää soita kyseistä kappaletta konserteissaan.
Ivanovo
Ivanovo on Ivanovon alueen pääkaupunki Venäjällä. Sen asukasluku on 408 330 (2010).
Historia
Ivanovon kylä tunnetaan kirjallisissa lähteissä vuodesta 1561. Kaupunki perustettiin 1871 liittämällä Ivanovon kylä Voznesenskin posadiin. Vuoteen 1932 kaupungin nimi oli Ivanovo-Voznesensk. Ivanovo kuuluu kultaisen renkaan historiallisiin kaupunkeihin Moskovan koillispuolella.
thumb|left|250px|Ivanovon väkiluvun kehitys 1890-luvulta lähtien nykyiseen noin 400 000 asukkaan tasoon. 1800-luvun alussa Ivanovo kilpaili myös Venäjään kuuluneen Puolan Łódźin kanssa Euroopan tekstiiliteollisuuden keskuksen asemasta. Työväen olojen vuoksi lakot olivat yleisiä ja yksi johtikin vuoden 1905 vallankumoukseen. Samana vuonna Ivanovossa perustettiin ensimmäinen työläisten neuvosto.
Neuvostoliiton kaaduttua tekstiiliteollisuus väheni huomattavasti sen jouduttuaan kilpailemaan ulkomaisten yritysten kanssa joka johti vakaviin taloudellisiin ongelmiin alueella.
Esa Kuloniemi
Esa Juhani Kuloniemi (s. 4. marraskuuta 1956 Mikkeli) on kitaristi ja pitkäaikainen Yleisradion musiikkitoimittaja.
Ura
Honey B & T-Bones -yhtyeensä kanssa 1980-luvun alkupuolelta lähtien keikkaillut Kuloniemi vaikuttaa myös Dr. Helander & Third Ward - ja Aija Puurtinen & Brooklynin satu -kokoonpanoissa, elektro-ambientia soittavassa Emola-Hatsina String Bandissa ja instrumentaaligaragea soittavassa El Primitivossa. Hän on perustanut muun muassa instrumentaaliyhtye The Hypnomenin ja soittanut Tuomari Nurmion Hunajaluut -kokoonpanossa.
Myös kääntäjänä ansioitunut Kuloniemi on suomentanut paljon blues- ja rockmuusikoita käsittelevää kirjallisuutta ja kirjoittanut kaksi elämäkertateosta.
Kuloniemi syntyi Mikkelissä 1956. Hänen varhaisia esikuviaan olivat brittipop-invaasion ohella muusikko-enot Seppo, Jouko ja Raimo Perälä sekä paikallisessa The Mystersissä soittanut, perhetuttaviin kuulunut kitaristi Hannu Murto.https://kirjasto.mikkeli.fi/rock/60luku/mysters.htm Aluksi rumpuja soittanut Kuloniemi vaikutti 70-luvun alusta vuoteen 1977 kitaristina mikkeliläisyhtyeissä Hound Dogs ja FBI.
Armeijan jälkeen hän tutustui tulevaan vaimoonsa Aija Puurtiseen, jonka veljen, rumpali Ismo Puurtisen kanssa Kuloniemi perusti Juvalla yhtyeen White Leak. Tästä kokoonpanosta muotoutui kesällä 1982 ulkoilmatapahtumassa Mikkelissä ensin Go-Go Shoes -nimellä yhden keikan tehnyt trio, jossa soitti Kuloniemen ja Ismo Puurtisen ohella myös uunituore basisti Aija Puurtinen. Samana syksynä Helsinkiin muuttaneen yhtyeen nimeksi vaihtui Honey B. & T-Bones, joka jatkaa edelleen toimintaansa Aija Puurtisen ja Esa Kuloniemen luotsaamana. Nykyisin rummuissa on heidän poikansa Mooses Kuloniemi.
Kuloniemi on toimittanut Yleisradiolle erilaisia blues- ja juurimusiikkiaiheisia ohjelmia vuodesta 1986. Tähän sisältyy viikoittaisen Ulvovat sudet -ohjelman teko koko Radiomafian olemassaolon ajan 1990–2003. Vuodesta 2003 hän on toimittanut Radio Suomessa Bluesministeri-nimistä ohjelmaansa. Kuloniemi vaikutti myös YleQ:n makasiinityyppisessä Popstudio-päiväblokissa. Kuloniemen journalistiseen toimintaan on kuulunut Soundi-lehden avustajuus vuodesta 1986. Hän on kirjoittanut myös Muusikko- ja Riffi -lehtiin.
Pirkanmaan Blues-yhdistys - Blues Lovers ry:n vuosittain jaettava blues & roots-musiikin erityispalkinto Jemma (käsin tehty taidepuukko) myönnettiin vuonna 2009 Kuloniemelle laaja-alaisesta juurimusiikin tietämyksestään, muusikontaidoistaan, käännöstöistään ja monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta. Hänet kutsuttiin vuonna 2019 Suomen Soitinrakentajien Kilta ry.n kunniajäseneksi tunnustuksena merkittävästä työstä suomalaisen soitinkäsityön hyväksi.
Kuloniemelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Etelä-Karjalan kesäyliopisto
Etelä-Karjalan kesäyliopisto on Lappeenrantaa ja Imatraa päätoimipaikkoinaan pitävä, Itä-Suomen Yliopistoseura r.y.:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto.
Vuonna 2015 kesäyliopisto järjesti eri toimipisteissään yhteensä 268 opintojaksoa, joille osallistui kaikkiaan 4 290 opiskelijaa. Opetusta annettiin yhteensä 4 010 oppituntia (2015).
Opetuksesta huomattava osa (145 opintojaksoa) oli avoimen yliopiston opetusta. Näille kursseille osallistui yhteensä 705 opiskelijaa, jotka suorittivat kursseilla yhteenlaskettuna 1 097 opintopistettä. Opettajakuntaan kuului yhteensä 387 henkilöä, joista avoimessa yliopistossa opetti 122, joista professoreja tai dosentteja oli 45. Muussa kuin avoimessa yliopisto-opetuksessa opetusta antoi 265 opettajaa.
Etelä-Karjalan kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (62,4 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (20,4 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 5,8 prosenttia ja muista avustuksista, hankkeista, tilauskoulutuksista tai muualta saatiin 11,4 % vuoden 2015 tuloista.
Bentsalkoniumkloridi
Bentsalkoniumkloridi on seos pinta-aktiivisia kvaternaarisia ammoniumyhdisteitä (N-alkyyl-N-bentsyyli-N,N-dimetyyliammoniumyhdisteitä), joissa alkyyliketjun hiiliatomien lukumäärä vaihtelee 8-19 välillä. Yhdistettä käytetään muun muassa desinfiointiaineena ja säilöntäaineena lääke- ja kosmetiikkavalmisteissa.
Ominaisuudet ja käyttö
Bentsalkoniumkloridi liukenee hyvin veteen ja on stabiili pH-alueella 4–10 ja laajalla lämpötila-alueella. Se tehoaa niin grampositiivisiin kuin gramnegatiivisiinkin bakteereihin ja lisäksi sieniin ja hiivoihin. Itiöihin bentsalkoniumkloridi ei juuri vaikuta. Koska yhdiste on kationinen pinta-aktiivinen aine, anioniset pinta-aktiiviset aineet ja eräät muut anionit, kuten fosfaatti- ja sitraatti-ionit, haittaavat sen toimintaa. Tehokkaimmiksi desinfiointikyvyltään ovat osoittautuneet yhdisteet, joissa on alkyyliketjussa 12 tai 14 hiiliatomia.
Bentsalkoniumkloridia käytetään yleisimmin vesiliuoksina, joissa sen pitoisuus on 0,004–0,02 %. Sitä käytetään erityisesti pintojen desinfioimiseen. Yhdistettä käytetään myös säilöntäaineena silmätipoissa ja nenätipoissa sekä puiden suojaamiseen lahoamiselta. Kemianteollisuudessa bentsalkoniumkloridia käytetään faasinsiirtokatalyyttinä.
Bentsalkoniumkloridi ei ole nieltynä kovin myrkyllistä, mutta väkevät liuokset ovat syövyttäviä. Aine on yleensä hyvin siedetty, mutta voi aiheuttaa iho-oireita ja ihon herkistymistä. Silmätipoissa käytettynä bentsalkoniumkloridi voi pahentaa kuivasilmäisyyttä.
Suo-ohdake
Suo-ohdake (Cirsium palustre) on yleinen ohdakelaji. Suo-ohdake on kaksivuotinen, joskus monivuotinen, mutta vain kerran kukkiva.
Ulkonäkö ja koko
Suo-ohdake kasvaa 50–200 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat kapealiuskaiset ja hyvin piikkiset. Varsi on punertava. Kukinnot ovat 1–2 cm leveitä mykeröitä, terälehdet purppuranpunaisia ja kehtosuomut piikkisiä.
Neobatrachia
Neobatrachia eli ”uussammakot” on sammakoiden lahkoon (Anura) kuuluva kladi, johon kuuluu noin 5 000 lajia eli 95 prosenttia kaikista maailman sammakkolajeista.
Luokittelu
Neobatrachian luokittelu:
Erika Christensen
Erika Jane Christensen (s. 19. elokuuta 1982 Seattle) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Traffic (2000), Swimfan (2002), Kaikki keinot sallittu (2004) ja How to Rob a Bank (2007). Hänellä oli rooli myös lyhytikäisessä Kuuden ketju -sarjassa.
Yksityiselämä
Christensen on ollut mukana skientologiassa jo lapsesta. Hänen vanhempansa liittyivät skientologeihin ollessaan noin 20-vuotiaita.
Hänellä on sukujuuria Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Walesissa ja Irlannissa.
Takiaiset
Takiaiset (Arctium) on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 44 lajia risteymälajeja lukuun ottamatta. Suvun tieteellinen nimi Arctium tulee kreikan kielen karhua tarkoittavasta sanasta arktos.
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa ja Suomessa esiintyy neljä takiaislajia. Ne ovat kaksivuotisia, suuria ja vankkajuurisia ruohoja. Niiden varsi on tukeva ja haarova, lehdet isolapaiset ja pehmeät. Takiaisten mykeröjen kehto on pallomainen ja täynnä liikkuviin otuksiin tarttumista auttavia koukkuja. Pohjoismaiden takiaiset risteytyvät helposti keskenään. Suomen lajeista iso-, pikku- ja seittitakiainen ovat ihmisen asumilla paikoilla kasvavia muinaistulokkaita ja lehtotakiainen harvinainen alkuperäinen lehtokasvi aivan lounaassa.
Aiheesta muualla
thumb|vasen|200px|Seittitakiaisen seittikarvaisia mykeröjä.
Pekka ja Pätkä ketjukolarissa
Pekka ja Pätkä ketjukolarissa on Armand Lohikosken ohjaama Pekka Puupää -sarjan seitsemäs elokuva. Se tuli ensi-iltaan vuonna 1957. Puupää-sarjaan tehtiin kaikkiaan 13 elokuvaa.
Ketjukolari-elokuva oli ensimmäinen Puupää-elokuva, jonka käsikirjoitus pantiin Armand Lohikosken nimiin. Elokuvaa tehtiin Yyterin hiekkarannoilla, ja käsikirjoitus valmistui vähin erin kuvausten edetessä. Saluunakohtauksessa esiintyy statistina Spede Pasanen, joka näyttelee kolmessa Pekka Puupää -elokuvassa. Elokuvan ensi-ilta oli 1. maaliskuuta 1957 Helsingissä Tuulensuussa ja Turussa Bio-Bio-teatterissa.
Juoni
Justiina patistaa jälleen Pekkaa töihin. Pekka ottaa itselleen henkivakuutuksen ja yrittää järjestää onnettomuuden korvausrahojen toivossa. Ennen vakuutuksen ottoa kaveruksille sattuu monta onnettomuutta, mutta sen jälkeen tahallisestikaan aiheutetut vahingot eivät ota onnistuakseen. Lopulta Pekka ja Pätkä liukastuvatkin banaaninkuoreen ja hourekuvitelmissaan vierailevat Afrikassa ihmissyöjien padassa, luutakomppaniassa ja Villissä lännessä. Kaverusten maatessa näissä houreunissaan lääkäri vaihtaa heille uudet sahajauhot päähän. Elokuvan lopussa Justiina heittää kurinpidossa käyttämänsä kaulimen ikkunasta, jolloin putoava kaulin osuu talonmies Pikkaraista päähän.
Arviot
Aikalaisarviossaan Valma Kivitie ei ymmärrä elokuvan huumoria vaan toteaa: "Pekka ja Pätkä -sarja jatkuu ja tekisi mieli sanoa: huononee." Leo Nordberg (Uusi Suomi) näkee villin lännen kohtauksessa ansioita.
Eräiden myöhempien kriitikoiden mukaan hurttia huumoria sisältävä elokuva on sarjan parhaimpia. TV-maailman Henri Waltter Rehnströmin mielestä elokuva on Puupää -sarjan absurdein teos, ja kirjoittaa, että Pekan ja Pätkän "pään sisäinen maailma on kuin aste asteelta syvenevä helvetin kehä, jossa kaverukset joutuvat tekemisiin eri hahmoissa esiintyvien riivaajiensa (Justiina, talonmies Pikkarainen) kanssa". Ilja Rautsi (Helsingin Sanomat) puolestaan toteaa toteaa, että elokuva "menee siitä, missä aitaa ei ole lainkaan".
Yellow Sun
thumb|Anti-Flash-värillä valkeaksi maalattu, koepommin pudottanut Vickers Valiant (s/n XD818) Yellow Sun oli Britannian kehittämä lämpöydinpommi, jota kehiteltiin 1950-luvun loppupuolella ja otettiin käyttöön 1958. Ase kykeni pudottamaan muun muassa V-pommittajat, joita olivat Avro Vulcan, Handley Page Victor ja Vickers Valiant. Yellow Sunin korvasi WE-177 jo 1960-luvun lopulla.
Ydinasetyyppiä Yellow Sun Mark 1 (Orange Herald eli Oranssi Sanansaattaja, jossain kohden mainittu myös Green Grass, Vihreä Ruoho sekä Violet Club) valmistettiin vain muutamia kappaleita. Britannia testasi ydinasekehittelynsä tuotoksia Australiassa Maralingan koealueella. Tyynenmeren lisäksi aseita testattiin Maldenilla ja Joulusaarella, joka on nykyinen Kiritimati. Operaatio Grapple suoritettiin 1957-1958. Sen jokseenkin onnistuneina pidettyjen, muttei tavoitteisiin yltäneiden ydinkokeiden vaikutustehot, tässä nimenomaisessa kategoriassa: vaihtelivat 200 kT - 3 MT. Tämän sarjan ydinkokeita toteutettiin 9 kpl. Yellow Sun Mark 2 eli "Red Snow" (suom. Punainen Lumi) oli aseen seuraava versio, jota valmistettiin arviolta 150 kappaletta. Kokeiluasteella olivat Green Granite ja Green Bamboo ja mahdollisesti myös Violet Club, mutta ne eivät tulleet aktiiviin käyttöön lainkaan. Violet Clubin esiintymisestä brittien ydinasearsenaalissa ei löydy merkintöjä. thumb|right|Yellow Sun-lämpöydinpommi Vickers Valiant-tyyppisen raskaan pommituskoneen edessä.
Toisin kuin Ranska, ei Britannia enää jatkanut omaa strategisen eikä taktisen luokan ydinaseiden kehittelyään WE-177:n käyttöönoton jälkeen. Sen sijasta Britannia hankki SLBM-tyypin ydinohjuksensa Yhdysvalloista omaa ydinpelotettaan varten. Nämä olivat aluksi Resolution-luokan veneiden Polaris-tyyppiä (W28), sittemmin Trident D5 -tyyppiä.
thumb|Grapple X-sarjan Grapple 1. Se laukaistiin toukokuussa 1957.
Pekka Haukinen
thumb|Pekka Haukinen Pekka Jaakko Juhani Haukinen, kirjoittajanimi Johnny Walker, (14. syyskuuta 1940 Ylivieska – 1. lokakuuta 1966 Huittinen) oli suomalainen kustannusvirkailija, kriitikko ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Pekka Haukisen vanhemmat olivat Johannes Konstantin Haukinen ja Elma Eliina Ihalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1959 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Haukinen oli naimisissa 1959–1964 Päivi Astrid Rannan kanssa ja vuodesta 1966 näyttelijä Eeva-Maija Haukisen kanssa. Haukinen kuoli syksyllä 1966 liikenneonnettomuudessa.
Haukinen näytteli Maunu Kurkvaaran ohjaamissa elokuvissa Rakas (1961), Raportti eli balladi laivatytöistä (1964) ja Kielletty kirja (1965) sekä Aito Mäkisen ohjaamassa elokuvassa Onnelliset leikit (1964). Hän oli Ralf Långbackan ohjaamassa Mainos-tv:lle tehdyssä näytelmäelokuvassa Poikkeus ja sääntö (1965) käsikirjoittaja, tuottaja ja kuvaaja.
Kirjallinen tuotanto
Haukinen tuli tunnetuksi pakinoistaan, joita hän kirjoitti Ylioppilaslehteen nimimerkillä Johnny Walker, mutta hän julkaisi myös runokokoelman ja kuunnelman, suomensi jännityskirjallisuutta ja toimi teatterikriitikkona.
Myllykoski (Kouvola)
thumb|[[Myllykosken kirkko]] thumb|Myllykosken ortodoksinen tsasouna Myllykoski on noin 6 000 asukkaan taajama Kouvolan Anjalankoskella. Taajama kuului vuoteen 1974 asti Sippolan kuntaan ja vuosina 1975–2008 Anjalankosken kaupunkiin, kunnes Anjalankoski liittyi Kouvolaan vuonna 2009. Paperitehdas Myllykoski Paper oli pitkään taajaman merkittävin työnantaja, kunnes tehdas suljettiin 2011. Myllykosken taajama sijaitsee Myllykosken tilastoalueella, Anjalankosken suuralueella.
Asuinalueet
Asuinalueita Myllykoskella ovat keskusta, Kurkimäki uusi, Kurkimäki vanha, Saviniemi, Pitkäkallio, Juholanmäki, Kurkisuo, Viiala, Rautakorpi, Yläpää ja Metsäkulma. Myllykosken eteläpuolella sijaitseva Keltakangas ja länsipuolella sijaitseva Ummeljoki luetaan taajaman talous- ja asuinalueiksi, ja ne molemmat ovatkin osa Myllykosken tilastollista taajamaa. Asukkaita Myllykosken talousalueella on noin 7 000.
Rakennukset ja rakennelmat
Myllykoskella sijaitsee Kouvolan seurakuntayhtymän Anjalankosken seurakunnan tiloihin kuuluva Myllykosken kirkko, joka on Kouvolan korkein rakennus. Kirkko on metrin korkeampi kuin Hansatorni. Saviniemen jalkapallostadion on Kolmosessa pelaavan Myllykosken Pallon kotikenttä. Saviniemessä on myös jalkapallohalli, yleisurheilukenttä, tenniskentät, jääkiekkokaukalo ja Saviniemen koulu (luokat 1–6). Yhteiskoulu (luokat 7–9) sijaitsee keskustan tuntumassa Kotkan radan vieressä ja Viialan koulu (luokat 1–6) taajaman eteläosassa. Myllykoskella sijaitsee myös Kymijoen viereen tehty uimapaikka, Koivusaari, puhekielessä Koikka.
Asema, joka antoi nimensä paikkakunnalle
Myllykosken asema perustettiin Viialan kylään ja nimettiin läheisen Kymijoen kosken mukaan. Aseman mukaan kylää alettiin kutsua Myllykoskeksi. Myllykoskelta on purettu kaksi aikakaudelleen tyypillistä rautatieasemaa. Ensimmäinen oli 1890-luvulla valmistunut alkuperäinen asemarakennus. Tämä kaunis rakennus purettiin 1970-luvulla Myllykoski Oy:n vaihtoraiteen alta. Samasta syystä purettiin myös Myllykosken alkuperäinen kaunis urheilukenttä. Viimeinen 1970-luvulla rakennettu asema purettiin 2013. Entisen aseman vieressä toimii kuitenkin edelleen perinteinen 1930-luvulla rakennettu Museomajatalo Rauhala Inn. thumb|left|Myllykosken asemapuiston vieressä sijaitsee edelleen [[Museomajatalo Rauhala Inn|Museomajatalo Rauhala.]]
Siirtolaisuus pitää yllä kylän palveluita
Myllykosken kyläkirjoissa kerrotaan sotien jälkeisestä ajasta, jolloin kylä sai vahvan pulssin Karjalan evakoista. Pieniä yrityksiä syntyi suuri määrä ja silloisten kujien varret olivat liikeyrityksiä täynnä aivan vieri vieressä. Koska ei vielä ollut yksityisautoja, niin kaikki tehtaasta ansaittu raha jäi omaan kylään ja yrittäjät menestyivät.
Liikenne
Myllykosken taajaman läpi kulkee Kotkan rata ja sen varrella on Myllykosken rautatieasema. Junamatka Myllykosken ja Kouvolan rautatieaseman välillä kestää noin 10 minuuttia. Kotkan rautatieasema on 30 minuutin päässä ja Inkeroisten rautatieasema välissä kuuden minuutin päässä.
Taajaman itäpuolella kulkee Mikkeli-Kouvola-Kotka valtatie 15. Myllykoskelta ajetaan Kouvolan keskustaan (13 km:n päässä) useimmiten niin kutsuttua Rantatietä eli Jokisillantietä (tie 3593), joka myötäilee Kymijokea noin 8 km:n matkan. Sen viertä kulkee myös pyörätie. Tielle on rakennettu valaistus koko matkalle.
Kouvolassa liikennevaloja löytyy keskustan lisäksi Kuusankoskelta ja Myllykoskelta.
Urheilu
Myllykosken Pallo -47 eli MYPA on taajaman tunnetuin asia lopetetun paperitehtaan lisäksi. Myllykoskella juhlittiin Veikkausliigan mestaruutta vuonna 2005. MYPA ajautui kuitenkin konkurssiin kauden 2014 päätteeksi. Toimintaa jatkanut MYPA Juniorit sai edustuspaikan Kolmosesta kaudeksi 2017 ja nousi Ykköseen kaudeksi 2019.
Populaarifiktiossa
Myllykoski kuvataan hiljaiseksi ja tapahtumaköyhäksi paikaksi Hannu Seikkulan komediassa Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari 1990. Elokuvassa Antti Virmavirran esittämä poliisi on aikoinaan palvellut kyseisellä paikkakunnalla ja tilittää virkaveljelleen: "Kyllä mie niin hölmön homman tein ku mie lähin sieltä Myllykoskelta. Mulla oli siinä vanhemman konstaapelin virka ihan kärkyl. Mutta se oli jotenki nii hiljane paikka siihe aikaa. Mitä ny joku mummo kuol kerran vuojes". Tämän jälkeen poliisit näkevät Rampen ja Naukkiksen ajaman auton kulkevan verkkaista vauhtia heidän ohitseen. "Tää on vissiin joku myllykoskelain", poliisi toteaa.
Vuoden myllykoskelainen
Myllykosken kyläyhdistys valitsee vuosittain "Vuoden myllykoskelaisen". Ehkä kuuluisin vuoden myllykoskelainen on vuonna 2009 valittu säveltäjä, sanoittaja ja muusikko Hannu Seppänen. Seppänen kertoo Kouvolan Sanomien haastattelussa: "Myllykoski on tietysti erityistapaus. Esitän siellä lauluja, joita ei todennäköisesti muualla edes ymmärretä." "Meillä oli Myllykoskella talo radan varrella. Se on tietysti muistoissa idyllinen paikka. Olen iloinen, että rataosuus on edelleen toiminnassa". Seppäsen lapsuudenkoti oli aikoinaan radan varrella Itä-asemantiellä, josta Myllykosken vanhat asematkin on jo purettu.
Stanley Cavell
thumb|right|Stanley Cavell Stanley Louis Cavell (1. syyskuuta 1926 Atlanta, Georgia – 19. kesäkuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän oli estetiikan ja yleisen arvoteorian Walter M. Cabot -oppituolin professori Harvardin yliopistossa.
Cavellia on luonnehdittu laaja-alaisimmaksi elossa olevaksi amerikkalaisfilosofiksi. Analyyttisen kielifilosofian lisäksi hän on myös osallistunut dialogiin mannermaisen filosofian edustajien kanssa.
Italian Grand Prix 2007
thumb|270px|Fernando Alonso. Italian Grand Prix 2007 (virallisesti Formula 1 Gran Premio d'Italia 2007) oli Formula 1 -kauden 13. osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailun voitti McLaren-kuljettaja Fernando Alonso, jolle voitto oli kauden neljäs ja McLarenille kauden viides. McLaren otti kilpailuissa kaksoisvoiton Lewis Hamiltonin kakkostilalla. Kyseessä oli ensimmäinen McLarenin kaksoisvoitto Monzan radalla. Kolmanneksi sijoittui Ferrari-kuljettaja Kimi Räikkönen.
Keith Mitchell
Keith Claudius Mitchell (s. 12. marraskuuta 1946) on grenadalainen poliitikko. Hän palasi Grenadan pääministeriksi 20. helmikuuta 2013. Aikaisemmin hän toimi maansa pääministerinä 22. kesäkuuta 1995 – 9. heinäkuuta 2008. Mitchell on johtanut konservatiivista NNP-puoluetta (New National Party) vuodesta 1989 ja johdatti puolueen parlamenttivaalien voittoon vuosina 1995, 1999, 2003 ja 2013. Vuoden 2008 vaalit voitti NDC-puolue (National Democratic Congress), jonka johtaja Tillman Thomas seurasi Mitchelliä pääministerinä. Mitchell opiskeli Länsi-Intian yliopistossa ja Washington DC:n Howard Universityssä sekä American Universityssä.
Grenadan parlamenttivaaleissa vuonna 2018 pääministeri Keith Mitchellin puolue NNP voitti kaikki parlamentin 15 paikkaa ja Mitchell jatkoi pääministerinä. Tämä oli kolmas kerta, kun NNP voitti vaaleissa kaikki parlamentin paikat. Edellisen kerran se sai kaikki paikat Grenadan edellisissä parlamenttivaaleissa vuonna 2013, jolloin Mitchell palasi valtaan. Sitä ennen näin tapahtui vuoden 1999 vaaleissa.
Grayson Perry
Grayson Perry (s. 1960 Chelmsford) on brittiläinen kuvataiteilija. Hän on tunnettu sarkastisen huumorin sävyttämistä teoksistaan, jotka kommentoivat brittiläisen yhteiskunnan historiaa, politiikkaa, luokkaeroja, tapakulttuuria ja perinteisiä sukupuolirooleja. Materiaaleinaan hän käyttää etenkin tekstiilejä ja keramiikkaa, joista hän työstää teoksiaan perinteisin käsityömenetelmin. Hänet tunnetaan myös transvestiittihahmostaan Clairesta, jona hän usein esiintyy naiseksi pukeutuneena.
Perryn töitä oli näytteillä Helsingin Kiasmassa huhtikuusta syyskuun alkuun 2018.
Emanuel Schikaneder
Emanuel Schikaneder (ristimänimi Johann Joseph Schikaneder; 1. syyskuuta 1751 Straubing – 21. syyskuuta 1812 Wien ) oli itävaltalainen impressaari, näytelmäkirjailija, näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan Mozartin oopperan Taikahuilu libretistinä.
Uran alku
Schikanederin ura alkoi F. J. Moserin teatteriseurueessa vuoden 1773 aikoihin. Oopperan ohella seurue esitti farsseja ja singspielejä. Schikaneder ja Eleanore Arth, saman seurueen näyttelijättär, vihittiin avioliittoon 1777. Samana vuonna hän esitti Hamletin nimiroolin Münchenissä suurella menestyksellä. Schikaneder nousi seurueen johtoon 1778. Hän tutustui Mozartiin Salzburgissa vuonna 1780 hänen seurueensa ollessa siellä pitkällä vierailulla.
Vuodesta 1785 Schikaneder johti Wienin Kärntnertortheateria työskennellen samalla Salzburgin ryhmänsä kanssa. Keisari Joosef II esti hänen suunnitelmansa rakentaa oma teatteri Wieniin, jolloin hän siirtyi väliaikaisesti Regensburgiin. Hän kuului Regensburgissa vapaamuurarilooshiin, mutta sai tuntemattomaksi jääneestä syystä potkut eikä enää sen jälkeen kuulunut mihinkään looshiin. Jonkin ajan kuluttua hän palasi Wieniin mukanaan suunnitelma uudesta teatterista kaupungin ulkopuolella sijaitsevassa hotellissa. Teatteri avattiin heinäkuussa 1789.
Myöhempi ura
Taikahuilun ja muiden onnistuneiden teatterituotantojen tuomilla varoilla Schikaneder pystyi rakennuttamaan uuden teatterin Wieniin 1801, hyödyntäen 15 vuotta aiemmin saamaansa keisarillista lupakirjaa. Theater an der Wien, yksi aikansa suurimmista ja hienoimmin varustelluista teattereista, avattiin oopperalla Alexander. Se oli Franz Teyberin Schikanederin omaan librettoon säveltämä. Rakennusurakka kulutti Schikanederin varoja siinä määrin että alle vuoden kuluttua hänen oli luovuttava teatterin omistuksesta. Hän toimi kuitenkin kahteen otteeseen teatterin taiteellisena johtajana.
Tänä aikana Schikaneder tutustui Ludwig van Beethoveniin, joka koetti jonkin aikaa säveltää Schikanederin librettoa Vestas Feuer . Beethoven asui tuolloin Theater an der Wienin huoneistossa Schikanederin kutsumana ja jatkoi asumistaan vaikka luopuikin Schikanederin libretosta säveltääkseen Fidelion.
Vuonna 1806 Theater an der Wien myytiin uudelle johdolle, ja Schikaneder siirtyi työskentelemään Brnoon ja Steyriin. Hänen elämäänsä kohtasi katastrofaalinen käänne 1811. Ensin hän menetti omaisuutensa sodan ja valuutan devalvoinnin takia, ja 1812 matkalla Budapestiin ottamaan vastaan uutta tehtävää hän sairastui mielisairauteen. Hän kuoli köyhyydessä Wienissä 61 vuoden ikäisenä 21. syyskuuta 1812.
Schikaneder kirjoitti yhteensä 55 näytelmää ja 44 librettoa.
Persoona
Persoona tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Timo Tyrväinen
Timo Tyrväinen on jäsenenä eurooppalaisten pääekonomistien ryhmässä (European Council of Economists) ja amerikkalaisessa NABE:ssa (National Association for Business Economics). Taloustieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 2009–2010.
Tyrväinen on luennoinut muun muassas Sitran, LIFIMin, Helsingin kauppakorkeakoulun ja Oulun yliopiston johtajakoulutusohjelmissa.
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto on Seinäjoella toimiva, Etelä-Pohjanmaan Korkeakouluyhdistys r.y.:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1961. Vuonna 2015 yksittäisiä kursseja järjestettiin lisäksi Alajärvellä ja Kauhavalla.
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (41,3 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (21,2 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 21,0 prosenttia ja hankkeista, tilauskoulutuksista tai muualta saatiin 16,5 % vuoden 2015 tuloista.
Kalifornia (albumi)
Kalifornia on vuonna 1999 julkaistu Ultra Bran albumi. Albumi debytoi Suomen virallisen listan ykkösenä, pysyi kärjessä kahdeksan viikkoa ja pysyi listalla 29 viikon ajan.
Yhtyeen paluukiertueen vuoksi Svart Records julkaisi albumista LP-versiot elokuussa 2017. Levyjä oli kolmea eri väriä. Läpinäkyvää kultaista levyä julkaistiin 200 kappaleen erä ja mustaa 300 kappaleen erä. Myös kullanväristä vinyyliä oli saatavilla vain rajoitettu, pieni erä.
Arvostelut
Soundin Alex Nieminen antoi albumille neljä tähteä ja totesi sen olevan "seesteinen, mietiskelevä ja selkeästi bändin kunnianhimoisin pitkäsoitto".
Kappaleet
Kappaleet 1–3, 5, 7, 8, 10, 11 ja 13 ovat sovittaneet Kerkko Koskinen, Antti Lehtinen, Joel Melasniemi, Jan Pethman ja Tommi Saarikivi, kappaleet 4 ja 9 Koskinen, Melasniemi, Pethman ja Saarikivi sekä kappaleet 6 ja 12 Koskinen.
UB-jouset
kappaleissa 2–7, 9 ja 12
Österhamn
thumb|Österhamn vuonna 1944. SA-kuva.
Österhamn on satama Ahvenanmaan keskuskaupungissa Maarianhaminassa. Satama-alueella sijaitsee muun muassa yksi Pohjoismaiden suurimmista vierassatamista yli 600 paikallaan ja Mariehamns seglarföreningin ravintola. Alueen pohjoisosassa sijaitsee puolestaan Sjökvarteretin historiallinen alue.
Hope Davis
Hope Davis (s. 23. maaliskuuta 1964 Englewood, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Raja tuntemattomaan (1990), Kohtalon sanelemaa (1998), Kavahda naapuriasi! (1999), About Schmidt (2002) ja American Splendor (2003). Hän on esiintynyt myös teatterissa ja televisiossa, muun muassa draamasarjoissa Terapiassa ja Newsroom.
Davis opiskeli Vassar Collegessa vuosina 1982–1986. Hän on naimisissa näyttelijä Jon Patrick Walkerin kanssa, ja parilla on kaksi tytärtä.
Niklas Bengtsson
Niklas Bengtsson on suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja tietokirjailija. Omien kirjojen ohella hän on kirjoittanut ja toimittanut teoksia yhdessä muiden (Ismo Loivamaa, Tittamari Marttinen, Yrjö Repo, Marion Rung & Doris Stockmann) kanssa.
Bengtsson on opiskellut Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta ja uskontotiedettä. Hän on järjestänyt paikallisia kirjahistoriallisia näyttelyitä (kirjan muotoilusta, pomppiskirjoista ja miniatyyrikirjoista) eri paikkakunnilla, muun muassa Turun kirjamessuilla 2007.