cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Pihlman
Johan Pihlmanin vanhemmat olivat Kalannin Sundholman ja sittemmin Ulvilan Anolan tilojen pehtori Karl Pihlman (k. 1789) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Sofia Montanus. Pihlman pääsi ylioppilaaksi Turussa 1747. Hän opiskeli jonkin aikaa myös Uppsalan yliopistossa ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1753 ja filosofian maisteriksi 1754. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakuntaan 1770. Hänestä tuli Uppsalassa teologian kunniatohtori 1779.
Pihlman oli Turun katedraalikoulun vt. lehtorina syyslukukaudella 1755 ja Turun akatemian kemian dosenttina vuodesta 1757. Hän oli Turun katedraalikoulun vt. rehtorina syyslukukaudella 1758 ja vt. lehtorina 1759–1760. Hänestä tuli Porin triviaalikoulun konrehtori 1760, Eurajoen kirkkoherra 1775 ja lääninrovasti 1779. Professorin arvonimi 1786. Pihlman osallistui Ruotsin valtiopäiville 1778–1779 ja 1789, Wilhelm Laguksen tietojen mukaan myös 1786 ja 1792. Hän sai teologian professorin arvonimen 1786. Pihlman tuli kolmannelle sijalle Turun hiippakunnan piispanvaalissa 1802.
Johan Pihlman oli naimisissa 1778–1796 Agata Kristina Timmin (k. 1796) kanssa, joka oli professori Johan Haartmanin tyttären tytär. Pihlmanin veli oli varanotaari Karl Pihlman (1747–1777) ja velipuoli tamperelainen kauppias Lars Abraham Pihlman (1769–1839).
Pyssyjärvi (Jyväskylä)
Pyssyjärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Ylä-Muuratjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,8 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä mpy.
Hanna Karhinen
Johanna (Hanna) Sofia Karhinen (, o.s. Andelin, 16. kesäkuuta 1878 Viipuri – 27. syyskuuta 1938 Aunus) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917. Sisällissodan aikana Karhinen toimi Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasianvaltuutettuna. Hän oli Hilja Pärssisen ohella ainoa kansanvaltuuskuntaan valittu nainen. Sodan jälkeen Karhinen jälkeen Karhinen vaikutti Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa, jossa hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä.
Varhaiset vuodet
Karhisen vanhemmat olivat Joensuussa syntynyt suutari Johan Fredrik Andelin (1851–1878) ja Heinolasta kotoisin ollut Johanna Natalia Malmström (1839–1923). Karhisen isä kuoli vain viikkoa ennen tyttärensä syntymää. Karhisen varhaisvuosista ei tiedetä paljoa, mutta hän kävi alkeis- ja kirkkokoulun Pietarissa oppien samalla venäjän kielen. Vuonna 1899 Karhinen solmi avioliiton ja muutti Terijoelle.
Politiikkaan
Kotiäitinä ollut Karhinen liittyi SDP:n jäseneksi 1902 ja vuotta myöhemmin hänet valittiin Terijoen työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtajaksi. Karhinen kuului myös Sosialidemokraattisen Naisliiton liittoneuvostoon ja avusti sen julkaisemaa Työläisnainen-lehteä. Lisäksi Karhinen kirjoitti naisille suunnattuja valistuskirjasia, joissa hän muun muassa esitti moderneja näkemyksiään lastenkasvatuksesta sekä neuvoi työläisnaisia lähtemään mukaan kunnallispolitiikkaan. Karhinen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1913 eduskuntavaaleissa. Hän uusi paikkansa 1916, mutta putosi eduskunnasta lokakuun 1917 vaaleissa.
Sisällissota
Sisällissodan käynnistyttyä Karhinen työskenteli Helsingissä kansanvaltuuskunnan sisäasiainosaston sihteerinä ja tulkkina. Karhinen valittiin myös Työväen pääneuvostoon ja helmikuun lopussa hänestä tuli pääneuvoston ulkoasianvaliokunnan puheenjohtaja. Kansanvaltuuskunnan jäseneksi Karhinen nimitettiin uudelleenorganisoinnin yhteydessä 11. maaliskuuta, jolloin hänestä tehtiin Matti Airolan ohella toinen sisäasiainvaltuutettu.
Kansanvaltuuskunnan siirryttyä huhtikuun alussa Viipuriin, Karhinen jatkoi kahdeksan valtuutetun kanssa Neuvosto-Venäjälle, josta hän palasi 20. huhtikuuta. Matkan tarkoitus ei ole selvillä, mutta joidenkin tietojen mukaan Karhinen olisi ystävänsä Hilja Pärssisen kanssa vienyt Pietariin suuren määrän punaisten hallussa olleen Suomen Pankin varoja. Paluunsa jälkeen Karhinen erosi kansanvaltuuskunnasta, koska ei hyväksynyt päätöstä työvelvollisten lähettämisestä rintamalle.
Ruotsissa ja Yhdysvalloissa
Viipurin taistelun loppuvaiheessa Karhinen pakeni jälleen Venäjälle, jossa hän myöhemmin syksyllä liittyi Moskovassa perustetun Suomen Kommunistisen Puolueen jäseneksi. Joulukuussa 1918 Karhinen siirtyi Ruotsiin, missä hän asui poliittisena pakolaisena parin vuoden ajan.
Vuonna 1920 Karhinen lähetettiin Yrjö Sirolan aloitteesta Kominternin edustajana Yhdysvaltoihin tarkoituksenaan tehdä valistustyötä amerikansuomalaisten keskuudessa. Salanimeä ”Anna Leppänen” käyttänyt Karhinen työskenteli aluksi itärannikolla ilmestyneessä Eteenpäin-lehdessä ja myöhemmin Oregonin Astoriassa julkaistussa Toveritar-aikakauslehdessä. Lisäksi hän ehti toimimaan Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön puhujana ennen sen hajoamista 1921.
Neuvostoliitossa
Vuonna 1926 Karhinen palasi Neuvostoliittoon ja asettui Petroskoihin. Hän työskenteli puoluekomitean naisasiainosaston johtajana sekä kielenkääntäjänä Karjalan ASNT:n valistusministeriössä. Lisäksi Karhinen teki käännöstöitä Valtion kustannusliike Kirjalle. Vuonna 1936 Karvinen erotettiin NKP:n jäsenyydestä syytettynä yhteyksistä kansanvihollisiin. Taustalla oli ilmeisesti Karhisen kirjeenvaihto hänen Ruotsiin vuonna 1934 muuttaneen tyttärensä kanssa. Karhinen vangittiin kesäkuussa 1938 ja tuomittiin syyskuussa kuolemaan artikla 58:n nojalla vakoilusta syytettynä. Hänet teloitettiin 27. syyskuuta 1938 Aunuksen kaupungin lähistöllä. Karhisen maine palautettiin vuonna 1989.
Perhe
Karhisen puoliso oli Räisälästä kotoisin ollut junapoliisi Tuomas Tuomaanpoika Karhinen (s. 1867), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1899. Avioliitto päättyi eroon 1913. Pariskunnalla oli yksi tytär.
Sheila Fearn
Sheila Fearn (s. 3. lokakuuta 1940) on brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjoissa The Likely Lads (1964–1966), Whatever Happened to the Likely Lads? (1973–1974) ja George and Mildred (1976–1980).
Idänuunilintu
Idänuunilintu (Seicercus trochiloides) on pieni vihertävä lintu, vaikea erottaa tavallisesta uunilinnusta muuten kuin lauluäänensä perusteella. Lajin kuvaili Karl Jakob Sundevall 1837.
Koko ja ulkonäkö
Idänuunilintu on pieni, pyöreäpäinen, noin seitsemän grammaa painava uunilintujen sukuun kuuluva hyönteissyöjä. Sen harmahtavan vihreä selkäpuoli ja vaalea vatsapuoli auttavat sitä sulautumaan tiheään kasvillisuuteen, eikä sitä helposti erotakaan lehvästön seasta. Rinnassa ja kurkussa on hento keltainen sävy, joka toistuu vaaleassa silmäkulmanjuovassa. Paras lajituntomerkki on kapea valkea siipijuova, joka erottaa linnun samaan sukuun kuuluvista ja hyvin samannäköisistä pajulinnusta ja tiltaltista.
Levinneisyys
Idänuunilintu (Phylloscopus trochiloides) jaettiin aiemmin kuuteen alalajiin: viridanus, ludlowi, trochiloides, obscuratus, plumbeitarsus ja nitidus. Kaksi viimeksi mainittua on nyttemmin erotettu erillisiksi lajeiksi, burjatianuunilinnuksi (Phylloscopus plumbeitarsus) ja kaukasianuunilinnuksi (Phylloscopus nitidus). Idänuunilinnun levinneisyysalue kattaa koko Siperian metsävyöhykkeen Itä-Euroopasta Tyynenmeren rannalle, sekä osia etelämpää Keski-Aasiasta, muodostaen rengasmaisen kuvion: puutonta Tiibetin ylänköä reunustaa viiden toisikseen vaihettuvan alalajin esiintymisalueet. Alalaji nitidus elää erillisenä saarekkeenaan Mustanmeren ja Kaspianmeren välillä.
Eläinten seksuaalisuus
pienoiskuva|Parittelevia [[mangusti|mangusteja.]] Seksuaalinen käyttäytyminen eläimillä erotuksena ihmisestä ilmenee monissa eri muodoissa jopa saman lajin sisällä. Vaikka seksuaalisuus eläimillä toisin kuin ihmisen seksuaalisuudessa onkin yleensä automaattista ja pääosin synnynnäisesti ohjautuvaa, seksuaalisen halun tyydyttäminen tuottaa eläimelle nautintoa.
Idänuunilintu
Levinneisyys
Suomessa esiintyvä viridanus on kesävieras, jota tavataan toukokuun lopusta elo-syyskuun vaihteeseen saakka. Suomen linnut talvehtivat Intiassa.
Dekoherenssi
Dekoherenssi on kvanttifysikaalinen ilmiö, joka selittää aaltofunktion "jatkuvan romahdustilan" suurissa kappaleissa. Heinz-Dieter Zeh löysi ensimmäisenä dekoherenssin, jonka hän kuvaili vuoden 1970 seminaarityössään. Dekoherenssi johtuu hiukkasten lakkaamattomasta lämpöliikkeestä. Lämpöliikkeellään kappaleen hiukkaset häiritsevät jatkuvasti toisiaan ja romahduttavat toistensa aaltofunktion. Dekoherenssi selittänee klassisen fysiikan toimivuuden eli sen, miten kvanttifysiikan epämääräisyydestä voi nousta ihmisen mittakaavassa erittäin hyvin toimiva ja kvanttifysiikan kummallisuudet kokonaan huomiotta jättävä klassinen fysiikka. Kukaan ei toistaiseksi ole onnistunut esittämään pätevää todistusta sille, että dekoherenssi todella efektiivisessä mielessä johtaa klassiseen fysiikan mukaisiin yhtälöihin. "Dekoherenssi sanoo, että jos kappale on riittävän suuri, sen alkujaan epämääräinen kvanttitila kehittyy dynaamisesti niin, että aaltofunktiossa esiintyy vain klassisia tiloja tietyllä todennäköisyydellä." (Enqvist)
Idänuunilintu
Levinneisyys
Suomeen lintu on levittäytynyt 1800-luvun lopulla, mutta se pysyi suurharvinaisuutena 1930-luvulle saakka. Ensimmäinen pysyvä kanta syntyi itäisen Suomenlahden saarille, josta laji levittäytyi mantereelle muodostaen pysyvän kannan 1940-luvulla. Tästä lähtien lintu on runsastunut ja levittäytyy yhä uusille asuinpaikoille jopa Suomen eteläpuolelle asti. Varsinkin vuodet 1970 ja 1980 muistetaan idänuunilinnun runsaudesta. Tällöin vallitsivat suotuisat lämpimät ilmavirtaukset kaakosta, jotka toivat Suomeen paljon lintuja. Idänuunilintujen esiintymisalueen laajeneminen voi johtua suotuisista muutoksista varsinaisella pesimäalueella idässä ja talvehtimisalueilla Aasian eteläosissa, jolloin kasvava kanta työntää lisää yksilöitä myös Suomen puolelle. Idänuunilinnun vuosittaiseen runsauteen Suomessa vaikuttavat kevään sääolot, sillä jos toukokuu on lämmin, se ennustaa hyvää idänuunilintukantaa sille kesälle.
Eläinten seksuaalisuus
Monilla eläinlajeilla on erityisiä aikoja, jolloin ne parittelevat. Tätä kutsutaan kiimaksi. Kiima voi olla eläimillä vuosittain (esim. sudet ja koirat kaksi kertaa vuodessa) tai useammin (esim. hevoset). Näinä aikoina naaraat ovat eniten halukkaita parittelemaan urosten kanssa.
Idänuunilintu
Levinneisyys
Suomen pesimäkanta on tihein kaakossa ja etelärannikolla, mutta harvinaisena sitä tavataan melkeinpä ympäri maata. Vain Ahvenanmaalta ja Suomenselältä laji tuntuu lähes puuttuvan. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 4000 paria, mutta pesijöiden määrä vaihtelee vuosittain paljon. Suuri osa suomalaisista linnuista on nuoria koiraita, jotka on helppo havaita kesäkuun laulukauden aikana. Pesivien parien määrän arviointi on vaikeampaa, sillä reviiri on iso, ja linnut ovat hiljaisia pesimäkauden aikana.
Elinympäristö
Suomessakin esiintyvä alalaji viridanus pesii Itä-Euroopan alankojen lehti- tai sekametsissä, ja suosii korkeita metsiköitä tai puistoja ja jopa rannikoiden vesaikkoja sekä vanhoja kuusikoita, missä on jonkin verran lehtipuita. Suomessa lintu suosii reheviä, iäkkäitä kuusikoita tai kuusivaltaisia sekametsiä, etenkin jykevät rinnemetsiköt ovat lintujen mieleen. Osa koiraista tyytyy tukkipuuikäiseen tuoreeseen kuusikkoon, koivuvaltaiseen sekametsään tai Kaakkois-Suomessa jopa männikköön. Siellä missä kanta on harvinta, ovat myös linnut vaateliaampia reviirinsä suhteen kuin tiheämmän kannan alueilla.
Lisääntyminen
Pesintä alkaa toukokuun lopulla, kun koiras rakentaa pesän maahan tai hieman korkeammalle ruohikkoon, puiden juurakoihin, koloihin tai pensaikkoon. Pesä on katollinen ja kulkuaukko on sivussa, ja se on rakennettu korsista, juurikuiduista ja oksista, sekä vuorattu lehdillä, höyhenillä ja karvoilla. Naaras munii kesäkuussa 4–6 puhtaan valkeaa munaa, ja hautoo sen jälkeen 12–13 vrk. Molemmat vanhemmat ruokkivat poikasia vielä 12–14 vrk, kunnes ne ovat valmiita lentämään pesästä.
Ravinto
Idänuunilintu on hyönteissyöjä.
Robert Fowler
Robert Gerald ”Bobby” Fowler (5. joulukuuta 1931 Krugersdorp, Etelä-Afrikan dominio, Brittiläinen imperiumi – 27. joulukuuta 2001 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
EDIC 9092
EDIC 9092 (runkonumero L9092) oli Ranskan laivaston EDIC-luokan maihinnousualus.
Valmistus
Alus tilattiin Villeneuve la Garennesta Société finistérienne de construction navalelta (SFCN), missä köli laskettiin 1957. Se laskettiin vesille 21. helmikuuta 1958 ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1959.
Mustajalkahilleri
Mustajalkahilleri (Mustela nigripes) on Pohjois-Amerikassa elävä näätäeläin. Ne ovat noin 45 cm pitkiä ja painavat noin yhden kilogramman. Ne metsästävät öisin ja niiden ruokavalio koostuu lähes pelkästään preeriakoirista. Yksi mustajalkahilleriperhe voi syödä vuodessa jopa 700 preeriakoiraa. Päivisin mustajalkahillerit hakeutuvat suojaan preeriakoirien pesäkoloihin.
Mustajalkahillerit olivat harvinainen näky jo ennen kuin ne tulivat uhanalaisiksi. Ne tunnisti omaksi lajikseen vasta John James Audubon ja John Bachman vuonna 1851. Heidän havaintonsa kyseenalaistettiin, ja seuraava havainto mustajalkahillereistä tehtiin vasta yli 20 vuoden jälkeen.
Uhanalaisuus
Mustajalkahilleri julistettiin Kanadassa sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 1937 ja Yhdysvalloissa uhanalaiseksi vuonna 1967. Vuonna 1986 maailmassa arveltiin olevan elossa vain 50 yksilöä. 18 niistä otettiin kiinni ja ne on saatu lisääntymään vankeudessa.
Vuodesta 1991 lähtien mustajalkahillereitä on yritetty palauttaa luontoon. Niitä on vapautettu kahdeksan osavaltion alueella Yhdysvalloissa sekä yhdessä kohteessa Meksikossa. Istutuksia on tehty 18 eri alueella, joista kolmessa mustajalkahilleripopulaatiosta on muodostunut omavaraisia. Omavaraiset populaatiot sijaitsevat Pohjois-Dakotan ja Wyomingin alueella. Kevään 2008 laskennan mukaan luonnossa elää noin 500 lisääntymiskykyistä aikuista mustajalkahilleriä.
Lajin sukupuuttoon oli johtamassa sen luontaisen elinympäristön häviäminen, preeriakoirien lukumäärän raju lasku sekä taudit.
Heinrich Lübbe
Vuonna 1921 Lübbe osti vararikkoon ajautuneen Friedrichshafenin laivaston telakan, joka oli valmistanut lentokoneita ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1925 hän nimesi sen Arado Flugzeugwerkeksi. Kun Lübbe kieltäytyi liittymästä kansallissosialistiseen puolueeseen, yhtiö kansallistettiin vuonna 1936.
Chou Wen-chung
pienoiskuva|Chou Wen-chung vuonna 1978. Chou Wen-chung (29. kesäkuuta 1923 – 25. lokakuuta 2019 ) oli kiinalaissyntyinen, vuonna 1946 Yhdysvaltoihin muuttanut nykysäveltäjä. Hän on Columbian yliopiston emeritusprofessori.
Chou syntyi Yantaissa. Yksi hänen opettajistaan oli elektronisen musiikin uranuurtaja Edgard Varèse, jonka jalanjäljillä hän itse on säveltäjänä jatkanut.
Choun tunnetuimpien oppilaiden joukossa on Kambodžassa syntynyt säveltäjä Chinary Ung. Chou on toiminut Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsenenä vuodesta 1982.
Kelly Park Compton Crips
Kelly Park Compton Crips on yksi Crips-jengin alaryhmistä, jonka toimialue sijaitsee Comptonin itäpuolella.
Matala Kotajärvi
Matala Kotajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Kalliokylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,4 metriä mpy.
Okazakin linna
Nykyään linnaa ympäröivä alue toimii puistona, ja esittelee paikallista historiaa. Sen alueella sijaitsee muun muassa museoita, teehuoneita sekä Ieyasun patsas.
Saskia Sassen
Saskia Sassen (s. 1947) on yhdysvaltalainen sosiologi. Hän toimii professorina Columbian yliopistossa. Hänen tutkimuskohteitaan ovat globalisaatio, epätasa-arvo ja urbaani sosiologia.
Sassen esitti käsitteen Maailmankaupunki vuonna 1991 ilmestyneessä kirjassaan '' The Global City. New York, London, Tokyo''. Teos vaikutti kaupunkitutkimuksen kehitykseen. Sassenin teoksen tärkeimmän väittämän mukaan globaalina aikana kaupunkien merkitys on lisääntynyt.
Homomorfismi
Homomorfismi on yksi abstraktin algebran peruskäsitteitä. Koska abstrakti algebra tutkii joukkoja ja niitä operaatioita, jotka antavat joukolle mielenkiintoisia lisärakenteita, kiinnostavimmat algebrallisia struktuureita koskevat funktiot ovat ne, jotka säilyttävät laskutoimituksen.
Tarkastellaan esimerkiksi luonnollisia lukuja ja niiden yhteenlaskua. Funktiolla, joka säilyttää laskutoimituksen, tulee olla seuraava ominaisuus: f(a + b) = f(a) + f(b). Huomaa, että esimerkiksi f(x) = 3x on homomorfismi, sillä f(a + b) = 3(a + b) = 3a + 3b = f(a) + f(b).
Homomorfismin ei tarvitse kuvata joukkoa samankokoiselle joukolle. Otetaan esimerkiksi lähtöjoukosta reaaliluvut ja niiden yhteenlasku, sekä maalijoukosta positiiviset reaaliluvut kertolaskuineen. Funktiolla, joka säilyttää laskutoimitukset, tulee olla seuraava ominaisuus kaikilla reaaliluvuilla a, b: f(a + b) = f(a) * f(b). Differentiaali­laskennan perusteista huomataan, että esimerkiksi funktiolla f(x) = ex on tämä ominaisuus.
Tärkeä homomorfismeja koskeva tulos on, että laskutoimituksen neutraalialkiot kuvautuvat neutraalialkioiksi. Ensimmäisessä esimerkissä pätee f(0)=0 ja 0 on yhteenlaskun neutraalialkio. Toisessa esimerkissä f(0) = 1, koska 0 on yhteenlaskun neutraalialkio ja 1 on kertolaskun neutraalialkio.
Jos tarkastelemme monia annetun joukon operaatioita, niin tällöin kaikkien operaatioiden tulee säilyä, jotta funktio olisi homomorfismi kategoriateorian mielessä. Vaikka joukot voivat olla samat, voi kuvaus olla esimerkiksi ryhmähomomorfismi, mutta ei rengashomomorfismi, koska se ei välttämättä säilytä renkaan additiivista rakennetta.
Jos kahden algebrallisen rakenteen välillä on homomorfismi, niiden rakenteissa on jotain samankaltaista - sanoohan laskutoimituksen säilymisen ehto juuri, että ei ole väliä, lasketaanko laskut ennen vai jälkeen homomorfisen kuvauksen. Tämän samankaltaisuuden muotoilee tarkasti homomorfialause.
Ryhmähomomorfismi
Kuvaus ryhmältä  G ryhmään H on ryhmähomomorfismi, jos se toteuttaa seuraavan vaatimuksen ryhmien binäärioperaatioiden  suhteen kaikilla ryhmien alkioilla:
.
Ryhmähomomorfismi säilyttää ykkösalkion, sillä kertomalla yhtälö puolittain f(1)^{-1}:llä saadaan f(1)=1.
Rengashomomorfismi
Kuvaus renkaalta (R,+,\cdot) renkaaseen  on rengashomomorfismi, jos seuraavat ehdot toteutuvat kaikilla renkaan R alkioilla:
Toisin kuin ryhmien tapauksessa, viimeisin ehto on erikseen mainittava. Koska renkaan alkioilla ei aina ole käänteisalkioita, yllä esiintyvää, ryhmien tapauksessa toimivaa johtoa ei ainakaan voi käyttää. Itse asiassa kaikille renkaille R ja R' on olemassa kaksi ensimmäistä ehtoa toteuttavaa kuvausta, jotka eivät toteuta viimeistä. Kolmas ehto ei näin ollen voi olla seurausta kahdesta ensimmäisestä. Yksinkertaisin esimerkki ensimmäiset ehdot toteuttavasta, mutta viimeistä rikkovasta kuvauksesta on nollakuvaus.
B. L. Santhosh
Bommarabettu Laxmijanardhana Santhosh on intialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2019 alkaen Intian kansanpuolueen (BJP) organisaatiosta vastaavana pääsihteerinä. Hän oli puolueensa Karnatakan osavaltionyksikön organisaatiopääsihteeri kahdeksan vuotta vuodesta 2006. Vuonna 2014 hänet ylennettiin kansalliselle tasolle yhteiseksi organisaatiosihteeriksi, jonka seurauksena hän vastasi puolueen vaalitoiminnasta Koillis-Intiassa, Goassa, Tamil Nadussa, Keralassa, Pondicherryssä, Lakshadweepilla ja Andamaanien ja Nikobaarien saarilla. Vuonna 2019 hän korvasi BJP:n organisaatiopääsihteerinä 13 vuotta toimineen Ram Lalin.
Santhosh syntyi ja kasvoi Bangaloressa bramiinisukuun. Hän on opiskellut kemiantekniikkaa ja toiminut täyspäiväisenä vapaaehtoistyöntekijänä (pracharak) hindunationalistisessa Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) -järjestössä. Hän liittyi RSS:n jäseneksi vuonna 1993 ja siirtyi mukaan politiikkaan vuonna 2006. Poliitikkona hän on pyrkinyt tuomaan RSS:n ja BJP:n lähemmäs toisiaan. Vuonna 2008 hän tarjosi organisaatiotuen ja vastasi strategiasta, jonka seurauksena B. S. Yeddyurappa pääsi Karnatakan pääministeriksi. Yeddyurappa ja Santhosh riitautuivat vuonna 2017, jolloin Yeddyurappa syytti Santhoshia kapinansuunnittelemisesta ja kilpakumppaninsa K. S. Eshwarappan tukemisesta osavaltiopääministeriksi. Joidenkin puoluelähteiden mukaan heidän välinsä tulehtuivat jo vuosia aiemmin ja Santhosh on pitkään epäillyt Yeddyurappan asettavan kastinsa puolueensa edelle.
Santhoshilla on huomattavaa päätösvaltaa puolueensa Etelä-Intiaa, varsinkin Karnatakaa, koskevassa päätöksenteossa. Vuonna 2020 hän nimitti Ashok Gastin ja Eranna Kadadin Rajya Sabhaan, koska he olivat tehneet vuosikymmeniä kenttätyötä puolueelle. Päätöksellään hän kumosi BJP:n Karnatakan yksikön tekemät ehdotukset. Hän on myös johdattanut Tejasvi Suryan ja Pratap Simhan politiikkaan. Santhoshin yleneminen BJP:n organisaatiosta vastaavaksi pääsihteeriksi vuonna 2019 voidaan nähdä puolueen yrityksenä laajentua Etelä-Intiaan.
Nordö Link
thumb|right|250px|M/S Lübeck Link (nykyisin [[M/S Ropax 2) Travemündessa]] thumb|right|250px|M/S Malmö Link (nykyisin [[M/S Ropax 1)]]
Rederi AB Nordö-Link on Finnlinesin omistama ruotsalainen varustamo. Nordö Linkin kotipaikka sijaitsee Malmössä, eteläisessä Ruotsissa. Yhtiö on perustettu vuonna 1982. Varustamon alukset liikennöivät eteläisellä Itämerellä, Malmön ja Travemünden välillä.
Brithopus
Brithopus (nimen merkitys: ”raskas jalka”) on sukupuuttoon kuollut Dinocephaliaan kuuluva permikautinen terapsidisuku. Siihen on nimetty useita lajeja, mutta koska niiden fossiilit ovat huonosti säilyneitä, suvun taksonomiasta ei voida sanoa paljoakaan. Brithopus onkin nykyisin nimikkeellä nomen dubium, eli kyseenalainen taksoni. Brithopus oli kooltaan todennäköisesti melko suuri, noin 2,5–3 metriä pitkä. Lisäksi sen on arvioitu olleen lihansyöjä.
Luokittelu
Brithopus on aikaisemmin tunnettu monilla eri suvun nimillä, sillä useita 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa löydettyjä taksoneja oli nimetty omiin sukuihinsa, mutta myöhemmin ymmärretty kuuluvaksi Brithopus-sukuun. Näitä ovat muun muassa Orthopus primaevus, Rhopalodon wangenheimi, Dinosaurus murchisoni ( = Rhopaladon murchisoni) ja Eurosaurus verus. Yksikään näistä nimistä ei täten ole enää pätevä. Nimen ”Dinosaurus” pätemättömyys vähentää sekaannuksien mahdollisuuksia dinosaurusten kanssa, sillä Brithopus on paljon läheisempää sukua nisäkkäille kuin dinosauruksille. Kuvatessaan Brithopusin tieteelle vuonna 1838 Kutorga erehtyi alun perin luulemaan sitä sukupuuttoon kuolleeksi nykyisenlaiseksi nisäkkääksi, sillä hän oli ensimmäinen joka kuvasi tieteellisesti nisäkkäitä edeltäneen terapsidin.
Sirittäjä
Sirittäjä (Rhadina sibilatrix) on uunilintuihin kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
on tunnusomainen, heleä sirinä, joka alkaa parilla hitaalla lyönnillä ja kiihtyy loppua kohden: ikään kuin pyörittäisi pientä kolikkoa kovalla alustalla. Usein laulun lomassa kuuluu hömötiaismainen ”hyy”. Toisinaan lintu innostuu esittämään laululentoa. Varoitusääni on ”tjöö”.
Levinneisyys
thumb|Sirittäjä. Sirittäjä pesii lähes koko Euroopassa. Lajia tavataan Etelä-Suomessa melko tavallisena, joskin harvalukuisena, rehevissä korkearunkoisissa lehti- ja sekametsissä, pohjoisempana harvinaisempi Kuusamon seuduille asti. Suomessa pesii noin 100 000 – 200 000 paria sirittäjiä.
Sirittäjä on muuttolintu, joka muuttaa elo–syyskuussa trooppiseen Afrikkaan ja palaa sieltä toukokuussa – kesäkuun alussa.
Elinympäristö
Sirittäjät elävät rehevissä korkearunkoisissa lehtimetsissä ja sekametsissä, joissa on runsaasti lehtipuita. Pensaskerros ei saa olla tiheää, mutta kenttäkerroksessa saa mielellään olla runsaasti sananjalkoja tai saniaisia.
Lisääntyminen
Pesä on maassa ruohoston kätkössä. Muninta alkaa toukokuun loppupuolella. Naaras munii tavallisesti kuusi munaa ja hautoo niitä noin 13 vuorokautta. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä noin kaksiviikkoisina.
Ravinto
Sirittäjä on hyönteissyöjä, jonka ruokalistaan kuuluvat myös hämähäkkieläimet.
Jacques-Louis Monod
Monod'n sävellystöiden joukkoon lukeutuu Cantus Contra Cantum, sarja, jonka osat on kirjoitettu vaihtelevia kokoonpanoja varten.
Monod syntyi Pariisissa ja opiskeli Pariisin konservatoriossa vuodesta 1934. Hänen opettajiensa joukossa olivat Yves Nat ja Olivier Messiaen. Hän sai vuodesta 1944 yksityisopetusta René Leibowitzilta ja vieraili Yhdysvalloissa ensimmäistä kertaa vuonna 1947, jolloin hän matkusti Los Angelesiin Arnold Schönbergiä tapaamaan.
Hafiz
thumb|Tataarien koraanikoulu. Carlo Bossoli, 1856 Hafiz (arab. حافظ) on henkilö, joka osaa Koraanin ulkoa tai muistaa vähintään 100 000 hadithia kertojaketjuineen. Arabian sana hafiz tarkoittaa valvojaa, vartijaa tai hoitajaa, ja verbinä ylläpitämistä ja säilyttämistä. Se on myös yksi Jumalan 99 nimestä.
Koraani
Koraanin ulkoa opettelua arvostetaan islamissa. Arabiankielisen Koraanin ulkolukua harjoitetaan varsinkin koraanikoulussa. Sitä varten Koraani on jaettu 30 yhtä suureen osaan (juz). Tämä auttaa myös koko Koraanin lukemista kertaalleen läpi pyhänä ramadan-kuukautena''. '' Tavoite on vaikea, sillä Koraanin tekstiin ei kuulu muistia tukevia apukeinoja, kuten rytmiikkaa tai alku- ja loppusointuja. Tekstin hajanaisuus tekee muistamisen vaikeaksi myös niille harvoille, jotka osaavat klassista arabiaa. Muille teksti on vierasta kieltä. Vertailukohdaksi sopii Kalevala, jonka runonlaulajista tuottoisin oli Arhippa Perttunen. Hän osasi kolmanneksen Kalevalasta,16 000 sanaa, mikä on tasan viisi kertaa vähemmän kuin on Koraanissa.
Koraanin ulkoa osanneista muistetaan erityisesti Muhammedin kumppaneita, aṣ-ṣaḥābah (arab. الصحابة‎), eli niitä muslimeita, jotka olivat itse nähneet tai tavanneet profeetan. Kerrotaan, että hafizeja on aina ollut, ja heidän lukumääränsä on suunnaton. Pakistanilaisen tiedon mukaan yksin sikäläinen Wafaq-ul-Madaris - niminen madrasa ketju on tuottanut miljoona hafizia 30 vuoden aikana. Uutisen mukaan luku on suurempi kuin Saudi-Arabian saavutukset, sillä siellä vuosittain 5000 lasta pääsee samaan tavoitteeseen.
Hadithit
Sanan hafiz alkuperäinen merkitys on liittynyt hadith -oppineisuuteen, vaikka nykyisin se tarkoittaa Koraanin hallintaa. Tämä johtuu siitä, että kukaan ei enää nykyään täytä vaatimusta 100 000 hadithin ulkoa osaamisesta isnadeineen. Menneisyyden hadith -taitojen katoaminen on islamissa tärkeä ajatus, sillä se korostaa keskiajan hadith-oppineiden auktoriteettia nykyisiin verrattuna. Katsotaan, että "kuuden kirjan" laatijat ovat ylivoimaisia juuri sen takia, että he kaikki olivat hafiz -mestareita hadithien suhteen. Kukaan nykyisistä oppineista ei voi kilpailla heidän kanssaan.
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 1962)
Steve Smith (s. 1962 Peterborough, Ontario) on uransa päättänyt kanadanitalialainen jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja ja kykyjenetsijä.
Pelaajaura
Smith aloitti uransa kaudella 1979–1980 kotikaupunkinsa Peterboroughin Peterborough Oilers -juniorijoukkuessa, joka tuolloin pelasi Manitoban provinssin MJBHL-sarjassa. Syksyllä 1980 Smith pääsi opiskelemaan ja pelaamaan Yhdysvaltain puolelle Colgate Universityyn. Nelivuotisen yliopistouran kahtena viimeisenä kautena Smith oli myös joukkueensa kapteeni. Yliopistokiekkoilun jälkeen Smith löysi pelipaikan Italiasta HC Varesen joukkueesta. Yhden kauden Varesessa pelattuaan Smith tuli Suomeen ja Lappeenrantaan. Smith pelasi SaiPassa yhden kauden ennen paluutaan Italiaan SV Ritten-Renonin joukkueeseen, jossa pelasi vielä kaksi kautta ennen lopettamistaan. Smith sai Italiassa pelatessaan myös maan kansalaisuuden, mutta ei pelannut peliäkään maajoukkueessa.
Valmennusura
Vuodesta 1997 alkaen Smith toimi apuvalmentajana synnyinkaupunkinsa Peterborough Petes juniorijoukkuessa viiden kauden ajan. Kaudelle 2003–2004 Smith pääsi niin ikään OHL-liigassa pelaavan Windsor Spitfiresin päävalmentajaksi. Smith lopetti valmennusuransa kevääseen 2004 siirryttyään NHL-joukkue New Jersey Devilsin palvelukseen. Hän on toiminut yhtäjaksoisesti Devilsin amatööri-scouttina kauden 2005–2006 alusta lähtien.
KTO Rosomak
KTO Rosomak  on Patria Vehiclen Puolan maavoimille myymän ja WZM S.A.:n (Wojskowe Zakłady Mechaniczne Spółka Akcyjna w Siemianowicach Śląskich) lisenssivalmistaman panssaroidun miehistönkuljetusajoneuvon, Patria AMV:n paikallinen versio.
Hankinta
Joulukuussa 2002 Puolan puolustusministeriö allekirjoitti hankintasopimuksen 690 Patria AMV -ajoneuvon valmistuksesta Puolassa. Hankintakilpailun merkittävimmät osanottajat Patrian AMV:n lisäksi olivat MOWAG Piranha ja Steyer Pandur. Hankitun version erot alkuperäiseen olivat muun muassa mahdollisuus kuljettaa ajoneuvoa C-130 Hercules -kujetuskoneella sekä uintikyky. Hankitut ajoneuvot jakautuvat kahteen osaan 313 taistelu- ja 377 kuljetus/erikoisajoneuvoon. Lokakuussa 2013 tilausta lisättiin 997 ajoneuvoon, ja niiden luovutus tapahtuisi vuosina 2014–2019.
Puolan ostamat Rosomak-ajoneuvot:
Nowa Technika Wojskowa -lehti järjesti nimikilpailun, jonka tuloksena ajoneuvon nimeksi tuli Rosomak. Ajoneuvo korvaa palveluksessa olleet OT-64 SKOT kuljetusvaunut sekä osittain BMP-1 rynnäkkövaunut. Ajoneuvot sijoitetaan Puolan 21. vuoristoprikaatin kahteen pataljoonaan sekä 12. moottoroituun prikaatiin.
KTO Rosomak
KTO Rosomak jalkaväentaisteluajoneuvo on aseistettu OTO Melaran Hitfist-30P -tornilla, jossa on 30 millimetrin ATK Mk 44 -tykki ja 7,62 millimetrin NATO UKM-2000C -konekivääri. Tornissa on lisäksi kehittynyt tulenjohtojärjestelmä lämpötähtäimineen ja Obra-laservaroitin, joka on liitetty kuuteen 81 millimetrin 902A ZM Dezamet -savukranaatinheittimeen.
KTO Rosomak-M1 ja M1M
KTO Rosomak-M1 jalkaväentaisteluajoneuvo on Afganistanin sodassa saatujen kokemusten mukaisesti varustettu lisäpanssaroinnilla, parannetuin viestivarustein, ajajan ja komentajan kupolien edessä olevilla vaijerileikkureilla, taakse ja sivuille valvovin videokameroin sekä kahdella taistelutilaan sijoitetulla LCD-näytöllä, tulensuunnan paikantavalla Pilar-järjestelmällä. Lisäpanssaroinnin vuoksi järjestelmä menetti uintikyvyn ja siitä poistettiin potkurit. Ajoneuvoa on edelleen parannettu ja versio tunnetaan nimellä M1M. Merkittävin lisäys on RPG ammusten suojaverkko QinetiQ RPGNet sekä uusittu naamiomaalaus. Lisäksi Duke-järjestelmä ja Yhdysvaltain asevoimilta lainattu Blue Force Tracking -järjestelmä. Kaikki vihreät M1-ajoneuvot varustetaan myös RPG Net:llä.
KTO Rosomak-M3
KTO Rosomak-M3 on Afganistaniin suunniteltu miehistönkuljetusversio, joka on varustettu samoin kuin M1. Ajoneuvon tornina on avoin OSS-D-torni, jossa on 40 millimetrin Mk-19 kranaatinheitin tai 12,7 millimetrin NSW/WKM-B raskas konekivääri.
KTO Rosomak-WEM
KTO Rosomak-WEM Lääkintäevakuointiajoneuvo on panssaroitu ambulanssi, jossa on kolmen hengen miehistö. Ajoneuvo kykenee kuljettamaan kolmet paarit sekä lisäksi neljä istuvaa potilasta. Afganistanissa toimivat ajoneuvot on lisäksi varustettu lisäpanssarein ja RPGNetillä kuten M1M.
KTO Rosomak-S
KTO Rosomak-S on kuljetusajoneuvo, joka kykenee kuljettamaan kaksi Spike-ohjuksin varustettua panssarintorjuntaryhmää.
KTO Rosomak-WD
KTO Rosomak-WD  on pataljoonankomentajan esikuntaajoneuvo. WB Electronics esitteli ensimmäisen version vuonna 2008.
KTO Rosomak-Łowcza
KTO Rosomak-Łowcza on ilmatorjunnan johtoportaan komentovaunu, joka on varustettu ZWD-10R Łowcza-3 -järjestelmää muistuttavalla Łowcza-järjestelmällä.
Rektio
Rektio ( ’ohjaus’) on lauseopillinen ilmiö, jossa pääsana vaatii täydennyksensä tiettyyn sijamuotoon. Esimerkiksi tykätä-verbin täydennyksen pitää olla elatiivissa: tykkään koulusta (muut sijamuodot, kuten *tykkään koululta tai *tykkään kouluun, eivät ole mahdollisia). Ohjaavana pääsanana voi verbin sijasta olla myös adpositio (esim. lähellä koulua tai koulun lähellä) tai joissain tapauksissa substantiivi (esim. näkökulma kouluun), adjektiivi (esim. koulun näköinen) tai adverbi (esim. sidoksissa kouluun).
Rektion asettamat vaatimukset ovat usein sanakohtaisia ja mielivaltaisia. Ne ovat historiallisen kehityksen tulosta, joka ei ole pääteltävissä ilmauksen merkityksestä käsin. Tämän vuoksi vieraita kieliä opiskeltaessa rektio usein vaatii runsasta ulkoa opettelua.
Rektio ei vaihtele merkityksen mukaan
Kun täydennyksen muoto ohjautuu pääsanan rektion mukaan, sillä ei tarvitse olla yhteyttä sijamuodon tyypilliseen merkitykseen (esimerkiksi lauseessa tykkään koulusta elatiivimuoto ei ilmaise samanlaista ulos tai pois suuntautuvaa liikettä kuin lauseessa tulen koulusta). Jos sijamuoto on vaihdettavissa ja tämä muuttaa lauseen merkitystä (esimerkiksi menen kouluun tai menen koululle), kyse ei ole rektiosta, vaan tällöin sijamuoto määräytyy merkitysopillisin perustein. Rektiosta ei myöskään ole tapana puhua silloin, kun täydennyksenä on objekti, jonka muoto riippuu verbin aspektimerkityksestä (esim. heilutin lippua; vrt. heilutin lipun riekaleiksi).
Joskus rektio voi sallia vaihtoehtoisiakin muotoja, mutta ne eivät muuta ilmauksen merkitystä. Merkitykseltään yhtäläisiä rektioverbirakenteita ovat maistua hyvältä ja maistua hyvälle. Tällainen vaihtelu voi johtua murre-eroista. Suomen kirjakielessä on esimerkiksi vanhastaan suositeltu käytettäväksi itämurteille ominaista verbirakennetta alkaa tehdä (jossa alkaa-verbi vaatii täydennyksekseen A-infinitiivin perusmuodon), kun taas länsimurteille ominaisempaa rakennetta alkaa tekemään (jossa alkaa-verbin täydennyksenä on MA-infinitiivin illatiivimuoto) on pidetty puhekielisenä ja suorastaan virheellisenä. Tammikuussa 2014 suomen kielen lautakunta kuitenkin päätti hyväksyä yleiskielessä käytettäväksi myös tämän länsimurteisen rakennetyypin (vaihtoehtoinen länsimurteiden rakenne rupeaa tekemään on esiintynyt kirjakielessäkin jo Mikael Agricolan ajoista asti ).
Rektio muissa kielissä
Saksan kielessä useimpien transitiiviverbien objekti on akkusatiivissa: Ich sehe einen Mann ’näen erään miehen’. Voitaisiin siis sanoa, että yleisesti saksan transitiiviverbien rektio vaatii objektilta akkusatiivia. Tavallisesti kuitenkin rektioverbeiksi nimitetään vain verbejä, jotka vaativat objektinsa sijaksi jonkin muun sijamuodon kuin akkusatiivin tai mahdollisesti objektin eteen jonkin tietyn preposition. Sellainen on muiden muassa warten-verbi, joka vaatii objektinsa eteen auf-preposition: Ich warte auf einen Mann ’odotan erästä miestä’.
Lähdejännite
Lähdejännite on ideaalisen jännitelähteen napojen välinen potentiaaliero. Lähdejännite on sähkövirtaa aiheuttavan ilmiön voimakkuuden mitta, ja se kuvaa energian määrää, jonka jännitelähde käyttää kuljettaakseen yksikkövarauksen sähköpiirin läpi. Esimerkiksi pariston lähdejännite syntyy sen sisäisestä sähkökemiallisesta epätasapainosta, jonka se pyrkii tasaamaan kuljettamalla elektroneita siihen kytketyn virtapiirin läpi. Toinen yleinen tapa tuottaa lähdejännite on sähkömagneettinen induktio, jota hyödynnetään muuntajissa.
Lähdejännitettä on perinteisesti kutsuttu nimellä sähkömotorinen voima ja merkitty tunnuksella. Nimitys on sikäli harhaanjohtava, että kyseessä ei ole mikään mekaaninen voima ja sen mittayksikkö onkin jännitteen yksikkö voltti. Standardoimisjärjestöt IEC ja ISO suosittelevat nykyisin, että termiä sähkömotorinen voima ei käytettäisi.
Fredrik (Walesin prinssi)
thumb|Walesin prinssi Fredrik. [[Jacopo Amigonin maalaama muotokuva vuodelta 1735.]]
Walesin prinssi Fredrik (Fredrik Ludvig) (1. helmikuuta 1707 – 21. maaliskuuta 1751) oli brittiläisen kuningasperheen jäsen ja kuningas Yrjö II:n ja Caroline von Brandenburg-Ansbachin vanhin poika. Hän oli kruununperimysjärjestyksessä ensimmäinen, mutta kuoli ennen isäänsä, joten valtaistuimelle nousi Fredrikin vanhin poika, Yrjö III.
Fredrik oli naimisissa Saksi-Gothan prinsessa Augustan kanssa ja heille syntyivät lapset:
Kun isoisä Yrjö Istä tuli kuningas, Fredrikin vanhemmat Walesin prinssipari George ja Caroline asettuivat Lontooseen, mutta jättivät seitsenvuotiaan Fredrikin Saksaan edustamaan isoisäänsä. Hän seurasi vanhempiaan Englantiin vasta 1727 kun hänen isästään tuli kuningas Yrjö II. Ilman vanhempien ohjausta kasvanut Fredrik oli hankkinut pahoja tapoja, rakastajattaria ja suuria pelivelkoja. Hän oli huonoissa väleissä isänsä kanssa ja olisi halunnut enemmän valtaa kuin sai.
Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Pohjois-Pohjanmaa on Suomen maakunta, joka sijaitsee Suomen keskiosassa Perämeren rannikolla ja toisaalta ulottuu Suomen itärajallekin. Maakunnan pinta-ala oli 0 km², josta maa-alueita on 0 km² ja sisävesiä 0 km². Maakunnalla on lisäksi merialueita 0 km². Pinta-alaltaan maakunta on Suomen toiseksi suurin. Maakunnan väkiluku oli 0 henkeä, ja se on väkiluvultaan Suomen neljänneksi suurin. Pohjois-Pohjanmaa on Uudenmaan ja Pirkanmaan ohella väkiluvultaan nopeiten kasvava maakunta Suomessa, mikä selittyy osaltaan suurperheitä suosivien vanhoillislestadiolaisten suurella osuudella väestöstä. Väestötiheys on 0 asukasta neliökilometrillä. Alueen pääkaupunki ja samalla asukasluvultaan suurin kaupunki on Oulu. Pohjois-Pohjanmaa rajoittuu pohjoisessa Lappiin, idässä Kainuuseen ja Venäjään, etelässä Pohjois-Savoon, Keski-Suomeen ja Keski-Pohjanmaahan sekä lännessä Pohjanlahteen.
Pohjois-Pohjanmaan maakunnallisia osa-alueita ovat Pyhäjoen, Siikajoen, Oulujoen ja Iijoen laaksot. Lisäksi Kalajokilaakso, Oulun Eteläinen, luetaan Pohjois-Pohjanmaahan lähinnä hallinnolliselta pohjalta, ja se muodostaakin Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan välisen vaihettumisvyöhykkeen. Pohjois-Pohjanmaan koillisosan kunnat Pudasjärvi, Taivalkoski ja Kuusamo muodostavat yhdessä Lapin maakuntaan kuuluvan Posion kanssa ns. Koillismaan.
Historia
Pohjois-Pohjanmaa on osa laajaa Pohjanmaan historiallista maakuntaa, jonka alue kattaa nykyisin kuusi erillistä nykymaakuntaa: Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Lapin eteläosa (Peräpohjola). Pohjois-Pohjanmaan vanhimmat asutuslöydöt on ajoitettu Suomusjärven kulttuurikaudelle. Alueen ensimmäisiä suomalaisasukkaita olivat hämäläiset, jotka nousivat pohjoiseen merenrantaa pitkin. Hämäläisiä houkuttivat mm. turkikset ja Pohjanmaan jokilaaksojen hedelmälliset viljelymaat, ja he toivatkin maanviljelyn alueelle. Kiinteää suomalaisasutusta Pohjanlahden rannikolle syntyi 1300-luvulla, kun aluetta alettiin asuttamaan voimaperäisesti Pähkinäsaaren rauhan jälkeen. Näihin aikoihin myös kristinusko vakiintui alueelle. 1400- ja 1500-luvulla Ruotsi ja Venäjä kävivät sotia Perämeren rannikon omistuksesta, ja Pohjois-Pohjanmaalle kohdistui lukuisia venäläisten tekemiä ryöstö- ja hävitysretkiä. 1500-luvun lopulla Oulujoen suistoon rakennettiin Oulun linna. Tälle paikalle alkoi vähitellen kehittyä Oulun kaupunki, joka perustettiin 1605.
Pohjois-Pohjanmaan rannikon talouselämän perustan muodostivat pitkään laivanrakennus ja merenkulku; myöhemmin asutus levisi sisämaahan Pohjanmaan jokivarsia pitkin. Pohjanmaan joet osoittautuivat hyviksi kalastusalueiksi ja kuljetusväyliksi (tervan ja tukkien kuljetus), ja niiden varsille syntyi vähitellen erikokoisia kauppapaikkoja. Karjanhoito ja metsätalous (lähinnä tervanpoltto) yleistyivät. Maakuntaan syntyi 1800-luvulla laajamittaista teollisuutta, etenkin sahateollisuutta.
Luonto
pienoiskuva|Kiiminkijoki Kiimingissä. Pohjois-Pohjanmaan luonnonmaisemia luonnehtivat Perämereen laskevien jokien halkoma tasainen rannikkoseutu, Suomenselän karu suomaa sekä Koillismaan jylhä ylänköalue.
Pinnanmuodot
Koko maakuntaa tarkasteltaessa pinnanmuodot ovat varsin vaihtelevia. Maakunnan maankamara viettää idästä länteen vesistöjen virtaussuuntien mukaisesti. Ainoastaan osa Kuusamon seudusta kuuluu jo Vienanmereen suuntautuvaan alueeseen. Maasto kohoaa loivasti erityisesti Kalajoen, Siikajoen ja Oulujoen laaksoissa, missä sadan metrin korkeustaso saavutetaan vasta noin sadan kilometrin päässä rannikosta. Pyhäjoen ja Siikajoen välisellä seudulla, Vihannin alueella sadan metrin taso tulee vastaan kuitenkin jo parin peninkulman päässä Perämerestä.
pienoiskuva|Pohjois-Pohjanmaan lakeutta Limingassa. Suhteelliset korkeusvaihtelut poikkeavat erittäin suuresti maakunnan eri osissa. Tasaisinta on rannikkoalueella, joka on korkeussuhteiltaan lakeutta (korkeuserot 5–10 metriä), Oulujoen ympäristössä ja rannikon läheisyydessä jopa tasankoa (alle 5 m). Suomenselän vedenjakajalla sekä Oulujärven luoteis- ja pohjoispuolisilla seuduilla korkeussuhteet ovat pääasiallisesti kankaremaata (10–20 m) ja mäkimaata (20–50 m). Korkeimmat kohdat yltävät näillä alueilla lähes 200 metriin merenpinnan yläpuolelle (mm. Rokuanvaara 194 m).
Kallioperä
Iijoen eteläpuolinen jokimaa ja siihen idässä rajautuva Suomenselän suomaa kuuluvat kallioperältään Svekokarelideihin, joiden kivilajikoostumus on täällä varsin kirjava. Vallitsevina kivilajeina ovat graniitit, granodioriitit, fylliitti, kiilleliuskeet ja gneissit, joiden joukossa on muun muassa laajahkoja gabro-, periodiitti-, metabasaltti-, vihreäkivi- ja amfiboliittiesiintymiä.
Oulujokilaakson eteläpuolella olevan laajan graniittialueen ympäröimänä sijaitsee Suomen nuorimpiin kivilajeihin kuuluva sedimenttikivialue, niin sanottu Muhoksen muodostuma. Se ulottuu Muhokselta Oulujokisuun kautta Haukiputaan Virpiniemelle pohjoisessa ja Liminganlahden rannoilta Hailuodon kautta Perämerelle lännessä. Nämä väriltään yleensä punertavat tai ruskeat jotuniset savikerrostumat ovat syntyneet svekokarelidisen vuorijonopoimutuksen jälkeen noin 1 300 miljoonaa vuotta sitten. Herkästi kuluvina ne ovat voineet säilyä nykypäiviin vain peruskallion hautavajoamassa samaan tapaan kuin niiden kanssa samanikäiset hiekkakivikerrostumat Satakunnassa. Savikerrostumien vahvuus on Muhoksella ja Hailuodossa noin 500 m, Limingan Tupoksessa jopa 1 000 m.
pienoiskuva|Pyhäjärven Pyhäsalmen kaivos. Iijoelta Oulujärven länsipuolelle kaartuvalta linjalta pohjoisessa olevat alueet kuuluvat lähes kokonaisuudessaan ikivanhaan niin sanottuun presvekokarelidiseen pohjakompleksiin, jonka graniitit, gneissit ja pienehköt metabasaltti-, amfiboliitti-, sepentiniitti-, ja vuolukiviesiintymät syntyivät jo noin 2 700 miljoonaa vuotta sitten. Tätä maamme vanhimmista kivilajeista koostuvaa aluetta halkaisee Kainuusta Kuusamon pohjoisosiin kaartuva svekorarelidinen kvartsiittivyöhyke, joka kulutusta hyvin kestävänä näkyy maisemassa luisina vaaroina. Alueen kallioerän erikoisuuksiin kuluu Kuusamon Iivaaran alkalikiviesiintymä, jonka pääkivilajina on ijoliitti päämineraalinaan alumiinin raaka-aineeksi kelpaava nefeliini. Sitä pidetään Kuolan laajan nefeliinisyeniittialueen satelliittimassiivina.
Maakunnan kallioperän sisältämien malmivarojen turvin alueelle on perustettu neljä kaivosta joista Taivalkosken Mustavaarasta on louhittu vanadiinia, Raahen Lampinsaaresta sinkkiä, Nivalan Hiturasta nikkeliä ja Pyhäjärven Pyhäsalmesta rikkikiisua, kuparia ja sinkkiä. Kaivoksista Lampinsaari ja Mustavaara on lopetettu toiminnan kannattamattomuuden vuoksi. Nykyään Pohjois-Pohjanmaalla on kaksi kaivosta: Hituran ja Pyhäsalmen kaivokset. Kanadalaisen kaivosyhtiö Inmet Mining Corporationin omistama Pyhäjärven kaivos on Euroopan syvin (1,4 km) sekä nykyaikaisin metallikaivos, josta louhitaan sinkkiä ja kuparia sisältävää malmia. Hituran kaivoksella käsitellään vuosittain noin 620 000 tonnia malmia, kaivoksen omistaa tällä hetkellä Belvedere Resources Ltd. Raahen Laivakankaalle on ruotsalainen Nordic Mines Ab perustamassa yhtä Euroopan suurimmista kultakaivoksista.
Maaperä
pienoiskuva|Pitkäjärvi Rokuan kansallispuistossa. Vaihtelevan paksuinen pohjamoreenivaippa verhoaa kallioperää lähes kaikkialla. Laajimmat avokallioesiintymät sijaitsevat Kala- ja Pyhäjokien välisellä rannikkovyöhykkeellä lounaassa sekä Perämeren rannikolla Iin Kuivaniemellä. Jäätikön liikesuuntaa kuvastavia virtaviivaisia moreeniselänteitä, drumliineita, esiintyy erityisen paljon Kuusamossa, missä ne tekevät maisemasta itä–kaakkoissuuntaan hyvin juovaisen. Drumliineita esiintyy laajoina kenttinä myös lähempänä rannikkoa muun muassa Limingassa, Ylikiimingin–Utajärven seudulla ja Kalajoen vesistöalueella. Kalajoen alueella on myös laajoja kumpu- ja ablaatiomoreenikenttiä. Muualla kumpumoreeneita on erityisesti Raahen seuduilla. Maisemakuvaa elävöittävät lukuisat pitkittäisharjut, jotka suuntautuvat etelässä luoteesta kaakkoon, mutta pohjois- ja koillisosissa usein jo lännestä itään. Huomattavimpia Oulujokilaakson eteläpuolisia harjumuodostumia ovat Kalajoen–Reisjärven harju, Raahen harju ja Hailuodon–Rokuan harju, joka jatkuu Sotkamoon ja sieltä edelleen Salpausselille ja Pohjois-Karjalan reunamuodostumiin. Rokuan harjujakso laajenee Vaalan ja Utajärven rajalla mahtavaksi Rokuanvaaraksi. Rokuan koillispuolella ovat muun muassa Kuusamon harju, Haukiputaan–Paltamon harju sekä pohjoisessa jäätikkökielekkeiden äärelle syntynyt mittava Pudasjärven–Taivalkosken saumamuodostuma, joka ulottuu Suomussalmen Hossaan saakka.
pienoiskuva|Kalajoen Hiekkasärkkien rantadyynejä ja hiekkasärkkää meressä. Laajoja sora- ja hiekkaesiintymiä on lisäksi koillisosan laaksontäytteissä ja muissa jäätikön ulkopuolelle syntyneissä kerrostumissa. Nykyisen rannikon tuntumassa ja erityisesti Hailuodon–Rokuan harjun ympärillä taas levittäytyvät mittaavat rantakerrostumat, joiden loivasti viettävillä pinnoilla on runsaasti aallokon kasaamia rantavalleja. Hiekkakerrostumien yhteydessä esiintyy usein myös tuulen kerrostamia lentohiekkakenttiä, joista huomattavimpia ovat Kalajoen, Siikajoen, Hailuodon, Oulunsalon ja Rokuan dyynimuodostumat. Hienojakoisia savi- ja silttikerrostumia on laajemmalti Kala-, Pyhä- ja Siikajokilaaksoissa sekä Liminganlahden perukassa, missä maapeitteen vahvuus on yleisesi 60–70 m. Silttiainesta on myös useimpia jokia myötäilevissä jokikerrostumissa.
Turpeen osuus maapeitteestä on erityisen voimakas Pyhäjokilaaksosta aina maakunnan pohjoisrajalle ulottuvalla alueella, joka myötäilee Perämerta noin sadan kilometrin levyisenä vyöhykkeenä. Varsinkin vyöhykkeen sisäosissa soiden osuus pinta-alasta on huomattava.
Merialue ja vesistöt
pienoiskuva|Uljuan tekojärvi Siikalatvan Pulkkilassa. Pohjois-Pohjanmaan matala ja maatunut rannikko on syntynyt jatkuvasta maankohoamisesta johtuvan rannansiirtymisen seurauksena. Meri syvenee erityisen hitaasti Oulun edustalla, missä 20 metrin syvyys saavutetaan vasta noin 50 km:n päässä rannikosta. Suomen aluevesirajan sisäpuolella on vedensyvyys lähes kaikkialla alle 20 m, ja meren keskiviivaa noudattavan kalastusvyöhykerajan sisäpuolella on vain pienehköjä yli 100 metrin syvänteitä. Laajojen merenrantaniittyjen ja jokisuistojen luonnehtima rantaviiva on ehjä, ja saaria sen edustalla on vähän. Oulun edustalla on kuitenkin yksi suuri saari, jäkälää kasvavista hiekkakankaistaan tunnettu Hailuoto. Tämän lisäksi maakunnan lounaisrajalla on pienehkö Rahjan saaristo sekä Iin ja Haukiputaan edustalla useita erillisiä saaria (mm. Maakrunni ja Ulkokrunni). Meren pintaveden keskimääräinen suolapitoisuus on 0,2–035 %, jokisuiden läheisyydessä vain runsaat 0,1 %. Vesi virtaa alueen rannikkoa myötäillen koilliseen. Ilmanpaine- ja tuuliolosuhteiden aiheuttama veden korkeusvaihtelu on Perämeren pohjukassa jopa lähes kolme metriä.