cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thy Majestie
Thy Majestie on italialainen power metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998. Kriitikoiden arvostusta nauttivan yhtyeen musiikkia kuvaillaan mahtipontiseksi, elokuvamaiseksi, progressiiviseksi, sinfoniseksi ja synkeämmäksi kuin power metalille on tavallista. Yhtyeen albumit ovat tyypillisesti kokonaisuuksia, jotka käsittelevät eeppisiä, historiallisia tapahtumia kuvitteellisen fantasian sijaan. Toisen albuminsa Hastings 1066 myötä Thy Majestiesta tuli yksi tyylilajinsa merkittävimmistä yhtyeistä.
Historia
left|thumb|Kitaristi Simone Campione Fear Dark -festivaaleilla 2008.
Alun perin cover-kappaleita yhdessä soittaneet Giuseppe Bondì ja Claudio Diprima perustivat Thy Majestien. Yhtyeeseen liittyivät pian Maurizio Malta, Giovanni Santini, Michele Cristofalo ja Dario Grillo. Julkaistuaan 3 kappaletta sisältävän demon nimeltä Sword, Crown and Shields yhtye äänitti uutta materiaalia, joka julkaistiin maaliskuussa 1999 nimellä Perpetual Glory. Italialaiset metallimusiikin lehdet ylistivät julkaisua, ja se oli Metal Hammer -lehden "kuukauden demo". Näkyvän vastaanoton ansiosta yhtye sai levytyssopimuksen Scarlet Recordsin kanssa. Maaliskuussa 2000 yhtye alkoi äänittää esikoisalbumiaan The Lasting Power, joka valmistui huhtikuussa 2000. Lehdistö ylisti albumia, vaikka se kärsi heikosta äänituotannosta.
Syyskuussa 2001 Limb Music -yhtiö (joka on tuottanut mm. Rhapsodya) kiinnostui Thy Majestiesta muttei voinut kiinnittää yhtyettä Scarlet Recordsin voimassa olevan sopimuksen takia. Tammikuussa 2002 Thy Majestieen otti yhteyttä Thomas Youngblood pyytääkseen yhtyettä kiertueelle yhtyeensä Kamelotin kanssa. Thy Majestiella ei kuitenkaan ollaa varaa matkakustannuksiin, ja yhtyeen täytyi keskittyä toisen albuminsa nauhoituksiin.
Maaliskuussa 2002 yhtye alkoi äänittää albumia Hastings 1066, joka perustuu Hastingsin taisteluun. Albumin äänitykset päättyivät 3. toukokuuta. Hastings 1066 oli tuotantoarvoiltaan korkealuokkainen ja esitteli suuren budjetin kuoroja sekä sinfonia- ja ooppera-aineksia.
Marraskuussa 2003 laulaja Dario Grillo jätti Thy Majestien mennäkseen soolouralle yhtyeellään Platens. Joulukuussa 2003 laulajaksi vaihtui Gabriele Grilli, joka aiemmin soitti yhtyeessä Doomsword. Hänkin kuitenkin lähti Thy Majesteista lokakuussa 2004 "henkilökohtaisten syiden vuoksi". Merkittävin syy oli välimatka Gabrielen kotikaupungin Varesen ja Palermon välillä (muut jäsenet ovat kotoisin Palermosta). Gabriele ehti laulaa yhdellä äänitetyllä kappaleella, nimittäin "The Siege of Parisin" demoversiolla, joka myöhemmin päätyi Jeanne d'Arc -albumille. Myöhemmin Irencros-yhtyeen Giulio Di Gregorio liittyi Thy Majestien laulajaksi.
Vuonna 2005 Thy Majestie äänitti kolmannen albuminsa Jeanne d'Arcin, joka on ranskalaisesta kansallissankaritar Jeanne d'Arcista kertova konseptialbumi. Sen julkaisi Scarlet Records. Albumi sai ylistäviä arvioita, ja muiden muassa The Metal Observer antoi sille 9.5 pistettä 10:stä.
3. toukokuuta 2005 Giulio Di Gregorio erotettiin yhtyeestä, koska hän oli liian usein sairaana voidakseen esiintyä yhtyeen kanssa, ja hänen englannin kielen taitonsa oli heikko. Thy Majestiessa ehti vaikuttaa yhdysvaltalainen Timelord-yhtyeen laulaja Matt Aub lyhyen aikaa. 30. syyskuuta 2006 yhtye julkisti, että Thy Majestien alkuperäinen laulaja Dario Grillo palaisi yhtyeeseen. Se ei kuitenkaan kestänyt kauan, ja Dario Grillon tilalle tuli Dario Cascio. Lisäksi kitaristi Giovanni Santini päätti jättää yhtyeen, ja kitaristiksi liittyi Simone Campione.
Thy Majestie esiintyi 11. toukokuuta 2007 Alankomaitten Fear Dark Festival -tapahtumassa. Yhtye kiinnitettiin vuonna 2008 alankomaalaiselle Dark Balance Records -levy-yhtiölle. Thy Majestie esiintyi Suomessa 19. huhtikuuta 2008 Immortal Metal Fest -tapahtumassa. Yhtye julkaisi 3. albuminsa nimeltä Dawn 2. kesäkuuta 2008 Dark Balance -levymerkillä.
Luna 20
Luna 20 oli neuvostoliittolainen miehittämätön avaruuslento Luna-avaruusohjelmassa. Kantorakettina oli Proton 8K82K.
Laukaisu tapahtui 14. helmikuuta 1972 kello 3.27.59 UTC ja 21. helmikuuta kello 19.19 UTC Luna 20 laskeutui Kuuhun Apolloniuksen ylängölle lähelle Mare Fecunditatista, 120 km paikasta, johon Luna 16 oli laskeutunut.
Luna 20:n nousuvaihe laukaistiin Kuun pinnasta 22. helmikuuta 22.58 UTC mukanaan 30 grammaa kuunäytteitä suljetussa kapselissa. Se laskeutui Neuvostoliittoon 25. helmikuuta 1972.
Progressive and Minimalist Recording
Progressive and Minimalist Recording on suomalaisen fuusiojazz-yhtye Cause For Effectin mini-CD, joka on julkaistu vuonna 2010. Albumi on nauhoitettu, miksattu sekä masteroitu Tampereella 18:ssa tunnissa 28.-29. toukokuuta 2010.
Steerinen este
thumb|250px|Tri(tert-butyyli)amiini on esimerkki steerisesti estyneestä molekyylistä Steerinen este eli steerinen vaikutus on atomien ja atomiryhmien koosta aiheutuva kemiallisen reaktion nopeutta alentava tekijä. Steerinen este johtuu repulsiovoimista molekyyliorbitaalien elektronien välillä. Molekyylin geometriasta johtuva steerinen este kohottaa reaktion tapahtumiseen tarvittavan aktivoitumisenergian määrää, minkä vuoksi reaktio tapahtuu hitaammin tai ei ollenkaan. Steerinen este on suuri varsinkin silloin, jos yhdiste sisältää useita kookkaita atomiryhmiä.
Vaikutukset reaktiivisuuteen
Steerinen este vaikuttaa molekyylien reaktiivisuuteen. Tämä tulee esiin esimerkiksi aldehydien ja ketonien kyvyssä reagoida nukleofiilisella substituutioreaktiolla. Nukleofiili hyökkää karbonyyliryhmän hiiliatomiin. Aldehydi, jossa tähän hiileen on kiinnittynyt hiilivetyryhmän lisäksi vain pieni vetyatomi reagoi herkemmin, koska sen steerinen este on pienempi kuin ketonilla, jossa karbonyyliryhmän hiiliatomiin kiinnittyneet hiilivetyketjut aiheuttavat steeristä estettä. Tämän vuoksi reaktiossa syntyvä välituote on jännittynyt ja heikommin pysyvä.
Kerteminden kunta
thumb|right|250px|Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Kerteminde on Etelä-Tanskan alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 23 839 asukasta, ja sen pinta-ala oli 205,9 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Kerteminde.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Tuulipölytys
Tuulipölytys eli anemofilia on kasvien lisääntymiseen liittyvä tapahtuma, jossa siitepöly kulkeutuu heteistä emeille tuulen mukana.
Kaikki paljassiemeniset kasvit lisääntyvät tuulipölytyksen avulla. Koppisiemeniset kehittyivät myöhemmin, mutta vaikka eläinpölytystä pidetään tehokkaampana lisääntymistapana, on olemassa myös tuulipölytteisiä koppisiemenisiä kasveja. Esimerkiksi kaikki heinäkasvit, pujo ja lehtipuista koivut, lepät ja pähkinäpensaat ovat tuulipölytteisiä.
Koska tuulipölytteisten kasvien ei tarvitse houkutella hyönteisiä tai muita pölyttäjiä, niiden kukat ovat yleensä pienet ja tuoksuttomat. Sen sijaan heteet roikkuvat niin, että tuuli varistaa niistä siitepölyä helposti.
Lähteet
Impollinazione
Gemma Jones
Gemma Jones (s. 4. joulukuuta 1942 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hän näytteli Bridget Jonesin äitiä elokuvissa Bridget Jones – elämäni sinkkuna (2001), Bridget Jones: Elämä jatkuu (2004) ja Bridget Jones’s Baby (2016). Hän on myös näytellyt elokuvassa Järki ja tunteet (1995).
Jones on esiintynyt myös Matami Pomfreyn roolissa elokuvassa Harry Potter ja salaisuuksien kammio (2002) sekä Woody Allenin elokuvassa You Will Meet a Tall Dark Stranger (2010).
Lucien Huteau
Lucien Paul Noël Huteau (26. toukokuuta 1878 Pariisi – 16. toukokuuta 1975 Ercuis) oli ranskalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili Club Françaisille. Hän osallistui vuoden 1900 kesäolympialaisiin Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Anamorphosis
Anamorphosis (MSD02, 2003) on norjalaisen Drottnar-yhtyeen EP, joka julkaistiin 850 kappaleen rajoitetussa erässä. Albumin ulkoasu on kauttaaltaan musta: kansilehti on painettu kiiltävällä lakalla mattamustalle pahville ja kokonaisuus on pakattu mustaan slipcase-pahvikuoreen, jossa yhtyeen logo on uppopainettuna.
Åke Ekman
Åke Kay Ekman  (14. marraskuuta 1912 Helsinki – 17. syyskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja olympiaurheilija.
Anamorphosis
Ennen EP:n valmistamista basisti Bjarne Peder Lind erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Håvar Wormdahl. Drottnariin liittyi myös toinen kitaristi Bengt Olsson. Anamorphosiksen myötä yhtyeen musiikkityyli muuttui huomattavasti verrattuna vuosien 1997 ja 1998 demojen sekä Trellebaand Maa Briste -kappaleen viikinkimetalliin: folkmelodiat saivat väistyä ja tilalle tuli moderni, tekninen ja raaka black metal. EP:n tunnelmaa on kuvailtu muun muassa nihilistiseksi ja kylmäksi. Anamorphosis sisältää intron Morphosis ja kolme varsinaista kappaletta. Sekä intro että Sin Climax -kappale sisältävät viulun soittoa.
Åke Ekman
Ekman voitti Suomen-mestaruuden kahdesti peräkkäisinä vuosina 1931 ja 1932. 5 000 metrillä hän oli nopein molempina mestaruusvuosinaan sekä 1935. Garmisch-Partenkirchenin olympiakisoissa Ekman osallistui 1 500 metrin ja 5 000 metrin luisteluihin, joissa saavutti sijoitukset 20 ja 22.
Anamorphosis
Anamorphosis sai mediassa vaihtelevia arvioita: kritiikkiä saivat EP:n epätasainen äänimaisema, kuivat ja minimalistiset rumpusoundit sekä koukkujen ja omaperäisyyden puute. Toisia arvostelijoita taas miellytti musiikin teknisyys ja synkän karu ulosanti.
Volkswagen Taro
Volkswagen Taro on Volkswagen Nutzfahrzeugen vuosina 1989–1997 valmistama lava-automalli, joka oli uudelleennimetty viidennen sukupolven Toyota Hilux. Takavetoista mallia valmistettiin Volkswagenin tehtaalla Hannoverissa, nelivetoista puolestaan Toyotan tehtaalla Japanissa. Taron seuraaja samassa luokassa on vuonna 2010 esitelty Volkswagen Amarok.
Taro oli saatavana kaksiovisena normaalina lyhytohjaamomallina (SingleCab) tai jatketulla ohjaamolla (XtraCab). Lisäksi saatavana oli neliovinen miehistöohjaamomalli (DoubleCab). Bensiinimoottori oli takavetomallissa 1,8-litrainen (83 hv), nelivetoisessa 2,2- (94 hv) tai 2,4-litrainen (114 hv). Suurin oli varustettu polttoaineen suihkutusjärjestelmällä ja muut kaasuttimella. Dieselmoottori oli 2,4-litrainen (83 hv), ja sen yhteyteen sai molemmat vetotavat. Kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
69230 Hermes
69230 Hermes on Maan lähelle tuleva pikkuplaneetta, joka kuuluu Apollo-asteroideihin. Hermeksen löysi Karl Reinmuth vuonna 1937. Pikkuplaneetta on nimetty kreikkalaisen mytologian Hermes-jumalan mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1937 UB. Hermes kuitenkin hävisi pian löytymisensä jälkeen. Sen löysi uudelleen B. A. Skiff (Lowell Observatoryssä) vuonna 2003. Tästä syystä Hermeksen pikkuplaneettanumero on suurempi kuin voisi luulla sen löytöajan mukaan. Hermes on kaksoisasteroidi, eli pikkuplaneetalla on suunnilleen itsensä kokoinen kiertolainen.
Jaana Oravisto
Jaana Maaria Oravisto (s. 14. toukokuuta 1955 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri.
Ura
Oravisto ääninäytteli Lumikki ja seitsemän kääpiötä -elokuvan alkuperäisessä dubbauksessa (1982) Lumikin puhekohtaukset, lauluosuudet hoiti Johanna Nurmimaa.
Oravisto valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1984. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa samasta vuodesta saakka. Hän on tehnyt töitä myös elokuvissa ja televisiossa.
Yksityiselämä
Oravisto on Matti Oraviston ja Teija Sopasen tytär. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Pentti Helinin kanssa vuodesta 1988. Heillä on kolme lasta.
Menninkäinen
Menninkäinen on yksinäisillä paikoilla asustava, yleensä ihmisille suopea henkiolento. Nimitystä käytetään myös vastaavista hahmoista saduissa. Menninkäinen on pieni tai hyvin pieni pimeästä pitävä taruolento, joka muistuttaa tonttua, peikkoa ja keijukaista. Menninkäinen on ilmeisesti alun perin tarkoittanut vainajaa ja manalaista. Sana menninkäinen tulee todennäköisesti muinaisgermaanin muistoa tarkoittavasta sanasta. Joskus sanalla tonttu ja menninkäinen on tarkoitettu samaa asiaa mutta nykyään tonttua pidetään ystävällisempänä kuin menninkäistä.
Menninkäiset voivat asua metsänväen tavoin usein metsässä, kaukana ihmisistä. Ne saattavat pälyillä ihmisiä ikkunan tai puunrungon takaa, tai istuskella ryhmänä kivellä ihmistä tuijottaen. Menninkäiset järjestävät mielellään pitoja, joissa syödään, juodaan ja tanssitaan. Menninkäiset pitävät kiiltävistä esineistä.
Uudenmaan esikaupunki
right|thumb|400px|Ehrenströmin suunnittelema Helsingin asema­kaava; lopullinen, keisarin hyväksymä versio vuodelta 1817. Uudenmaan esi­kaupunki käsitti [[Töölönlahti|Töölön­lahdesta Eteläsatamaan johtavan kanavan etelä- ja länsi­puolella olevan osan kaavoitetusta alueesta.]] Uudenmaan esikaupunki oli 1800-luvulla käytetty nimitys siitä osasta Helsinkiä, joka Johan Albrecht Ehrenströmin vuonna 1817 laatiman asema­kaavan mukaisesti rakennettiin Viron­niemellä sijainneen vanhan kaupungin­osan eli varsinaisen kaupungin etelä- ja länsi­puolelle. Se käsitti silloiset 3., 4. ja 5. kaupungin­osat eli nykyisen Kaartin­kaupungin, etelä­osan nykyistä Kamppia sekä nykyisen Puna­vuoren pohjoisimman osan.
Ehrenströmin alkuperäisen suunnitelman mukaan täytettävän Kluuvin­lahden paikalle olisi rakennettu kanava, joka olisi yhdistänyt Töölön­lahden ja Eteläsataman ja muodostanut samalla rajan varsinaisen kaupungin ja Uuden­maan esi­kaupungin välille. Kanava­suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin pian, ja esi­kaupungin rajana alettiin pitää Esplanadia ja Henrikin­katuja eli nykyisen Manner­heimin­tien eteläisintä osaa. Erottaja sai nimensä sijainnistaan varsinaisen kaupungin ja Uudenmaan esi­kaupungin rajalla.
Uudenmaan esi­kaupungin kaavoitetun alueen rajoina olivat etelässä Tähtitornin vuori sekä Pieni ja Iso Roobertinkatu, pohjoisessa aluksi Vladimirin­katu (nyk. Kalevankatu) myöhemmin Eerikinkatu ja Simonkatu. Kaupungin­osan keskuksena oli Esi­kaupungin­tori eli nykyinen Kasarmitori. Sen etelä­reunalle suunniteltiin aluksi teatteria, mutta myöhemmin paikalle päätettiinkin rakentaa Kaartin kasarmi.
Suuri osa Uudenmaan esi­kaupunkia ja varsinkin Vanhankirkon seutu muodostui 1800-luvulla tyypilliseksi säätyläisten asuma-alueeksi. Sinne asettui asumaan monia korkeimpia virkamiehiä sekä, sen jälkeen kun yli­opisto vuonna 1827 oli siirretty Turusta Helsinkiin, myös yli­opiston professoreja. Monet heistä asuivat laajoille tonteille rakennuttamissaan yksikerroksisissa puutaloissa. Nykyisin alueella ei ole jäljellä enää juurikaan puutaloja, sillä 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa ne joutuivat vähitellen lähes kaikki väistymään kerrostalojen tieltä.
Nimiä Kamppi ja Punavuori käytettiin 1800-luvulla, kuten käytännössä usein vieläkin, vain niistä nykyisin tämän­nimisiin kaupungin­osiin kuuluvista alueista, jotka jäivät Ehrenströmin alkuperäisen asemakaavan ulkopuolelle ja kaavoitettiin vasta vuosisadan loppupuolella. Päinvastoin kuin alku­peräinen Uudenmaan esikaupunki, ne muodostuivat pää­asiassa köyhälistön ja työ­väestön asunto­alueeksi. Myöhemmin Uusimaa on kuitenkin jäänyt kaupungin­osien nimistöstä pois, ja niinpä Kamppiin ja Punavuoreen nykyisin luetaan virallisesti kuuluvaksi myös osia entisestä Uuden­maan esi­kaupungista. Alueen vanha nimi on kuitenkin säilynyt siellä sijaitsevan kadun nimessä Uudenmaankatu.
Sarkasota
thumb|250px|Kajaanin linnan rauniot. Sarkasota oli venäläisten ja karjalaisten maaliskuussa 1712 tekemä hävitys- ja ryöstöretki Kajaanin seudulle. Retken aikana yli satamiehinen joukko ryösti ja poltti Kajaanin, Paltamon ja Sotkamon seutua. Tuhotöiden jälkeen joukko palasi vankeja mukanaan Venäjälle. Ryöstöretki oli kosto siitä, että Kajaanin tullikirjuri oli aiemmin takavarikoinut neljältä vienalaiselta kauppiaalta suuren erän sarkakangasta.
Suuren Pohjan sodan aikana 1709 ja 1710 sattuneiden rajaloukkausten jälkeen luottamus rajarauhan pysyvyyteen oli vahvistunut. Hyökkäysvaaraa ei pidetty enää niin suurena kuin sodan alkuvaiheessa. Vihollinen kykeni tunkeutumaan Pielisjärven kautta Kajaaniin saakka kohtaamatta lainkaan vastarintaa. Pohjanmaan puolustus oli täysin kykenemätön torjumaan äkillistä hyökkäystä.
Takavarikko ja kostouhkaukset
Hävitysretken syynä oli riita saran tullauksesta. Vienalaiset kauppiaat jättivät talvella 1710–1711 kangaserän talonpoika Pekka Tolosen säilytettäväksi. Kauppiaat olivat Hilippa Simonpoika, Teppana Tiivanainen, Iivana Perttunen ja Jaakko Remsu. Osa kankaasta oli myyty Kajaanin markkinoilla ja tullattu siellä. Myymättä jääneen osan kauppiaat veivät Tolosen luo, jossa se oli kesään 1711 saakka. Vähän ennen laurinpäivän markkinoita (10. elokuuta) kauppiaat ottivat kankaansa säilytyksestä. Välttääkseen tullauttamasta kangasta toista kertaa he jättivät saran Hevossaareen ja jatkoivat itse matkaansa Kajaanin markkinoille selvittääkseen myyntimahdollisuudet.
Oululainen kauppias Jaakko Estlander halusi ostaa kankaan, mutta kauppaa ei syntynytkään. Kiukuissaan Estlander ilmoitti kankaan kätköpaikan tulliviranomaisille. Elokuun puolivälissä 1711 tullikirjuri Petter Jessenhaus otti mukaansa kaksi sotilasta ja Estlanderin ja lähti Hevossaareen takavarikoimaan saran. Kauppiaat tunsivat kärsineensä vääryyttä ja vaativat kangastaan takaisin. Kangas jäi kuitenkin tulliin ja kauppiaat jatkoivat Suomen kierrostaan matkaten kylästä kylään. He kävivät Oulun, Siikajoen ja Limingan pitäjissä saakka unohtamatta riita-asiaa.
Joulun tienoilla Hilippa ja Teppanan poika Vaselius olivat suolanmyyntimatkalla Vuottolahdella. Siellä he vannoivat hankkivansa itse oikeutta, elleivät saisi sarkaansa takaisin. Samasta asiasta kauppamiehet puhuivat Paltamon Melalahden kylässä. Kun Jaakko Pääkkönen kuuli uhkauksesta, hän ilmoitti siitä kruununvouti Tammelanderille. Tämä kirjoitti heti asiasta maaherra Clerckille.
Maaherra osallistui 1. helmikuuta 1712 Paltamon käräjille. Paltamon kirkkoherra Erik Cajanus vetosi maaherraan, jotta kangastakavarikko olisi peruttu. Samoihin aikoihin Kajaanissa oli kynttelinmessumarkkinat, joille vienalaiset kauppiaat tavalliseen tapaan osallistuivat. Kangas olisi ollut helppo palauttaa. Helmikuussa aksiisioikeus tutki takavarikkoa. Se tuomitsi koko 3 000 kyynärän (1 782 metrin) sarkaerän menetettäväksi. Kangas myytiin Jaakko Estlanderille, joka maksoi siitä 1 125 taalaria kuparirahaa.
Palatessaan kotikonnuilleen Kajaanin helmikuisilta markkinoilta vienalaiskauppiaat vakuuttivat vuokilaiselle Juho Kyllöselle, että kyllä he vielä kankaasta hinnan saavat. Kyllönen ei kertonut uhkauksesta kenellekään, sillä hänet uhattiin polttaa elävältä, jos hän ei pysyisi vaiti. Helmikuun puolivälissä Pekka Ohtonen kuuli humaltuneilta vienalaisilta, että väkeä koottiin johonkin sotahankkeeseen. Ohtonen pyysi pitäjänkirjuri Jöns Bergiä ilmoittamaan tästä pikaisesti viranomaisille, mutta Berg piti tiedon itsellään. Pertti Sormunen kuljetti viljalastia Nurmeksesta Kuhmoniemelle 8. maaliskuuta. Mujosjärven kylässä hän kuuli savolaisilta, että vihollisen partiojoukko oli liikkeellä. Sormunen jätti viljalastinsa Mujosjärvelle ja kiirehti Erik Klemettisen taloon. Pitäjänsotilas Paavo Partanen lähetettiin viemään tietoa Sotkamoon. Vastoin lupauksiaan Partanen jäi 11. maaliskuuta Heikki Tervon taloon, josta oli vielä 35 kilometriä Sotkamoon. Jälkeenpäin Partanen väitti Antti Klemettisen väittäneen tietoa perättömäksi huhuksi ja kieltäneen viemästä sitä perille. Vihollisen tulosta kertonut sanoma myöhästyi tälläkin kertaa.
Hyökkäys
thumb|250px|Tykki 1700-luvulta. Everstin johtamaan vihollisjoukkoon kuului ilmeisesti lähes 340 miestä. Noin 200 miestä jätettiin Miinoan rajalle ja hyökkäämään lähti 140 miestä, joista suurin osa kuului ratsuväkeen. Joukko eteni Pielisjärven suunnalta leväten välillä Maanselän Torvelan talossa. Se saapui yllättäen Sotkamon pappilaan ja eteni vielä Nuasjärvelle maamajuri Simon Affleckin taloon. Siellä joukkue jakautui kahteen osastoon. Toinen osa lähti kiireesti Kajaaniin ja toinen Paltamon kirkonkylään.
Sotajoukko saapui Kajaaniin aamulla 13. maaliskuuta. Kajaanilaiset olivat vielä nukkumassa, kun ovet temmattiin auki. Kohtelu oli säälimätöntä ja ryöstely rivakkaa. Osa asukkaista pääsi puolipukeissa pakenemaan Kajaanin linnaan turvaan. Linnasta aloitettiin tykkituli, joka surmasi kaksi vihollista. Linnassa ei ollut varusväkeä, vaan ainoastaan komendantti Niilo Silfverbagge ja muutama vahtisotilas. Vihollinen poistui Kajaanista saman päivän iltana ryöstösaaliineen ja vankeineen sytyttäen kaupungin eteläosan tuleen. Pohjoisosan sytyttämisen esti linnan tykistön tulitus.
Toinen 25–30-miehinen vihollisosasto saapui samana aamuna Paltamon pappilaan jatkaen sieltä matkaansa Immolaan kruununvouti Tammelanderin taloon. Kirkkoherra ja kruununvouti eivät onnekseen olleet kotona. Molempien talot kuitenkin ryöstettiin, samoin kirkko. Julmuuksien jälkeen vihollinen poistui polttamatta yhtään taloa. Molemmat joukot kokoontuivat Turunkorvaan pitämään hurjat juomingit. Joukot aloittivat vetäytymisen 16. maaliskuuta ryöstäen ja polttaen seutua matkallaan. Joukko jakautui kolmeen osastoon ja suuntasi Venäjälle Miinoan, Maanselän ja Vuokin kautta.
Uhrit
Ensimmäisenä henkensä menetti pitäjänkirjuri Jöns Berg Alasotkamon kylästä. Tiedot muista kuolleista ovat varsin epämääräisiä. Maaherra Lorentz Clerck mainitsee kirjeessään kaksi kuollutta, joista toinen oli tykistökersantti Abraham Roos. Lisäksi tiedetään vihollisen surmanneen Mainuan ja Tipasojan kylissä kummassakin yhden miehen. Jotkut lähteet kertovat monista surmatuista. Haavoittuneiden nimiä tiedetään muutama. Henkikirjuri Fredrik Arnkijhlia iskettiin kirveen hamaralla. Haavoitettuna ja alastomaksi riisuttuna hän raahautui Kajaanin linnaan. Tullinhoitaja Hoffrenia pistettiin useita kertoja keihäällä, mutta hän jäi henkiin. Kajaanin kirkkoherra piestiin messinkiruoskalla niin pahasti, että hän kuoli vajaan vuoden kuluttua. Paltamon kirkkoherran poika, ylioppilas Johannes Cajanus sai sapeliniskun, joka teki korttelin (14,8 cm) pituisen syvän haavan. Kotiopettaja Isak Björklund sai keihään kylkeensä. Hänestä tuli sittemmin Turun akatemian professori.
Vankeja vihollinen otti mukaansa sekä Kajaanista että Sotkamosta. Sotavankeuteen joutui muun muassa Sotkamon kappalaisen Zachris Ulbrandtin nuori poika sekä tullinhoitaja Hoffrenin poika ja tytär. Tytär oli naimisissa tullikirjuri Petter Jessenhausin kanssa, joka ilmeisesti joutui myös vangiksi. Olavi Pääkkönen joutui olemaan vankina vain kolme päivää. Turunkorvasta vihollisjoukko otti vangikseen maamajuri Affleckin vaimon, seitsemän lasta ja seitsemän palvelusväkeen kuuluvaa.
Mieluiten vihollinen otti sotasaaliiksi kulta-, hopea-, kupari-, messinki- ja tinaesineitä, mutta heille kelpasi myös karja, vaatteet ja talousesineet sekä jopa kirjat ja asiakirjat. Kruununvoudin talosta he ryöstivät yli tuhat taalaria hopearahaa, jotka olivat paikkakuntalaisilta kerättyjä verovaroja. Kirkoista vietiin koko irtaimisto. Sotkamon kaksi viikkoa aiemmin kuolleelta kirkkoherra Erik Cajanus -vainaalta otettiin hollantilaisesta palttinasta kudotut käärinliinat ja hautojakin vihollisen väitettiin ryöstäneen. Mitä vihollinen ei kulkutiensä varrelta ottanut mukaansa, sen se poltti.
Edmond Neefs
Edmond Neefs oli belgialainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Sarkasota
Vihollisen menestyksen syyt
Vihollisen hyökkäysmenestys perustui täydelliseen yllätykseen ja huolelliseen valmisteluun. Rajantakaiset kauppiaat olivat matkoillaan saaneet selvää siitä, mitä sotaretkellä oli hyvä tietää omaisuudesta ja kulkuteistä. Joukko oli riittävän pieni kyetäkseen liikkumaan nopeasti. Se kulki ratsain siten, että sivustoja varmistivat ratsu- ja suksimiehet, pyrkien estämään uhkaavasta vaarasta tietottamisen. Kohteisiin mentäessä ei viivytelty, vaan kuljettiin parasta vauhtia. Keskuspaikkoihin eli Paltaniemeen ja Kajaaniin saavuttiin samaan aikaan, jotta tieto vaarasta ei voinut kulkeutua toisesta toiseen. Yllätys taattiin myös valitsemalla otollinen vuorokaudenaika eli varhainen aamu. Hyökkääjillä oli myös onnea, sillä tuskin he tiesivät että paikalliset johtohahmot maamajuri Affleck, kruununvouti Tammelander ja Paltamon kirkkoherra olivat poissa kotoaan. Lisäksi Sotkamon kirkkoherra oli äskettäin kuollut.
Kajaanin läänin tiedustelu toimi huonosti, eikä hyökkäykseen ylipäätään uskottu, koska vallitsi rajarauha. Toinen sopimuskumppani uskoi rajanaapurin kunnioittavan sopimusta niin, ettei se pienen kangaserän vuoksi hyökkäisi. Jälkikäteen tapahtumia tarkastellessa ihmetyttää Kajaanin läänin heikko puolustus, joka oli järjestetty torjumaan vihollispartioita. Se ei koko aikana kyennyt tekemään mitään, vaikka vihollinen paluumatkalla pysähtyi juhlimaan ja mellastamaan.
Lääninsotilaiden ja nostoväen kokoonkutsuminen oli järjestetty niin huonosti, ettei se sujunut ilman hämminkiä ja viivytystä. Miesten saanti nopeasti aseisiin olisi mahdollistanut vihollisen tavoittamisen sen paluumatkalla. Se olisi mahdollisesti voitu tuhotakin, jolloin olisi saatu vangit ja saalis takaisin. Ruotsin hallitus oli vuonna 1700 kehottanut käyttämään jotain nopeaa hälytystapaa, kuten vaikkapa tulimerkkejä, jotta tieto vihollisen saapumisesta olisi voitu ilmoittaa vielä viime tingassakin.
Kajaanin läänin puolustuksen johtosuhteet olivat hyvin epämääräiset, vaikka se oli niin eristetty muusta valtakunnasta, että sen oli tultava toimeen omillaan. Maaherra Clerck oli pitänyt välttämättömänä, että läänissä oli maamajuri huolehtimassa ja vastaamassa puolustuksesta. Puolustuskomissio oli hyväksynyt virkaan Simo Affleckin. Tämä oli kuitenkin edellyttänyt, että hänelle maksetaan säännöllisesti majurin palkka. Tätä ehtoa ei ollut täytetty. Maaherra ei voinut nimityksen vuoksi määrätä ketään toistakaan johtamaan läänin puolustusvoimaa. Affleck katsoi voivansa esiintyä maamajurina silloin, kun se hänelle sopi, ja kun yksityisasiat vaativat, hän katsoi voivansa mennä pitkällekin matkalle virkavelvollisuuksien estämättä.
Puolustuksen järjestäminen olisi toisaalta kuulunut linnan komendantille Niilo Silfverbaggelle. Käytännössä hänen vaikutusvaltansa rajoittui linnan muurien sisäpuolelle, sillä Cajanus-suvulla oli seudulla melkoinen mahtiasema. Kajaanin, Paltamon ja Sotkamon kirkkoherrat olivat Cajanuksia, samoin kuin Paltamon nimismies. Yhdessä he pystyivät horjuttamaan linnanpäällikön arvovaltaa ja linnanpäällikkö oli aiemmin sanonutkin heitä vihamiehikseen ja vainoajikseen. Palatessaan hävitettyihin koteihinsa mahtimiehet moittivat linnanpäällikköä saamattomuudesta ja linnanpäällikkö puolustautui väittämällä, että hänen valtansa oli anastettu.
Seuraukset
Pian sarkasodan jälkeen vuonna 1713 alkoi isoviha, jonka aikana venäläiset miehittivät Suomen ja kohtelivat väestöä kaltoin. Väestöä tapettiin, ryöstettiin ja orjuutettiin, ja varsinkin Pohjanmaalla pyrittiin tuhoamaan koko väestö ja sen elämisen edellytys maanviljely.
Vuonna 1718, isonvihan vielä jatkuessa ja suomalaisten siviilien kärsiessä miehittäjien raakuuksista, suomalaiset sissijoukot tekivät ryöstö- ja hävitysretken Vienaan, jonka seurauksena useat kylät, kuten Latvajärvi ja Kivijärvi autioituivat kokonaan. Omaisuuttaan menettäneet ilmoittivat viranomaisilleen menetyksensä, jotka tosin saattoivat olla liioitellut: muun muassa yli 93 tonnia ohraa ja ruista, satoja kotieläimiä, yli tuhat vaatekappaletta, yli sata muskettia ja varsijousta, yli tuhat ruplaa ja 366 metriä sarkaa. Ryöstetyt joutuivat myös lunastamaan omia tavaroitaan takaisin. Tämä hyökkäys yhdistettiin Karjalassa sarkasodan ja isonvihan kanssa osaksi samoja "varastussotia". Hävitys Vienassa täydentyi, kun kolmena seuraavana vuonna halla aiheutti kadon ja vakavan nälänhädän, ja viljavarastot, jotka olisivat voineet auttaa, oli ryöstetty. Isonvihan aikana väestöä Suomessa ja Karjalassa tuhosi pahoin myös rutto.
Seppo Putkinen
Seppo Putkinen (29. maaliskuuta 1933 Viipuri – 10. kesäkuuta 1990 Iisalmi) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja, elokuvaohjaaja, animaattori ja käsikirjoittaja.
Seppo Putkinen opiskeli Ateneumissa ja Vapaassa taidekoulussa. Hän toimi aluksi kuvataiteilijana ja oli 1970-luvun alussa kuvaamataidon ja veiston opettajana Liperin yhteiskoulussa.
Putkisen 1960-luvulla Liperiin perustama animaatiostudio Atelje Seppo Putkinen & Kni teki yhteistyössä Yleisradion kanssa monta kotimaista animaatiosarjaa, kuten Ötökkä (1967), Matti ja Miisu (1967–1988), Joulukalenteri (1974), Hölmöläistarinat (1976), Linnun elämää (1978), Kirjainsatu (1979), Karjalaisia kertomuksia (1982), Meidän polku (1982) ja Taruja Pohjolan jumalista (1993).
Putkinen ohjasi vuonna 1978 ensi-iltansa saaneen elokuvan Lintumies, joka kertoo varhaisesta suomalaisesta ilmailun pioneerista Adam Walliuksesta.
Meskhetinturkkilaiset
Meskhetinturkkilaiset (turkiksi Ahıska Türkleri) ovat Georgian Meskhetin alueelta kotoisin oleva turkkilaisryhmä. Vuonna 1944 heidät karkotettiin Keski-Aasiaan ja Kazakstaniin. Nykyään heitä asuu myös Azerbaidžanissa, Venäjällä, Ukrainassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa. Meskhetinturkkilaiset puhuvat turkin kielen itä-Anatolian murretta, johon on sekoittunut paikallisista kielistä lainattuja aineksia. Valtaosa meskhetinturkkilaista on sunnimuslimeita. Uskonnollisiin vähemmistöihin kuuluvat šiialaiset. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 207 500 meskhetinturkkilaista, mutta todellisen luvun arvioitiin olleen noin 400 000.
Foundation for Research and Technology – Hellas
Foundation for Research and Technology – Hellas (FORTH) ( – ΙΤΕ) on Kreikassa toimiva tutkimuskeskus, joka on maan kehitysministeriön valvoma. Tutkimuskeskus on perustettu vuonna 1983, ja se on nykyisin yksi Kreikan suurimmista. Tutkimuskeskus muodostuu seitsemästä eri tutkimusinstituutista, jotka sijaitsevat Iraklionissa, Patraksessa, Réthymnossa ja Ioánninassa. Foundation for Research and Technology – Hellaksen pääpaikka on Iraklionissa Kreetan saarella. Siellä sijaitsevat myös keskeiset hallintotoimistot.
Meskhetinturkkilaiset
Etninen historia
thumb|250px|Historiallinen [[Akhaltsikhe|Meskhetin alue kuuluu nykyään Georgian Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueeseen.]] Etelä-Georgiassa sijaitsevan Meskheti-Džavakhetin historiallisen maakunnan alkuperäisväestöä oli georgialainen meskhien heimo. 1500-luvulla Osmanien valtakunta ja safavidien Persia jakoivat keskenään Etelä-Georgian. Meskhetin ruhtinaat joutuivat osmanien vasalleiksi, kunnes he 1700-luvulla menettivät asemansa. Vuonna 1829 alue liitettiin Venäjään.
Foundation for Research and Technology – Hellas
Foundation for Research and Technology – Hellas on keskittynyt enimmäkseen sosiaalisiin, taloudellisiin ja tieteellisiin alueisiin teknologiassaan ja tutkimuksessaan, kuten esimerkiksi molekyylibiologiaan, laseriin, tietoliikenteeseen, bioteknologiaan, mikroelektroniikkaan, robotteihin, materiaaleihin, tietojenkäsittelytieteeseen, sovellettuun matematiikkaan, lääketieteeseen sekä kulttuurillisiin ja historiallisiin tutkimuksiin.
Meskhetinturkkilaiset
Etninen historia
Turkkilaisia heimoja alkoi muuttaa Etelä-Kaukasiaan 1000-luvulla ja varsinkin 1200–1300-luvuilla. Meskhetissä heihin sulautui osa alkuperäisväestöstä. 1800-luvun alussa turkkilaiset muodostivat vähemmistön alueen asukkaista, mutta vuosisadan loppuun mennessä huomattava osa muslimeiksi kääntyneistä georgialaisista oli sulautunut heihin kielellisesti. Vuoteen 1926 saakka kouluopetus tapahtui turkiksi ja myöhemmin azeriksi. Vuonna 1937, kun kouluopetus siirrettiin georgian kielelle, suurin osa muslimeista ei enää ymmärtänyt sitä.
1930-luvulla meskhetinturkkilaiset yritettiin saada vaihtamaan kansallisuutensa ja ottamaan georgialaiset sukunimet. Vuonna 1944 heidät ja rajaseutujen muu ”Turkkiin päin suuntautunut” väestö karkotettiin Keski-Aasiaan ja Kazakstaniin. Kaikkiaan karkotettuja oli 115 500 henkeä, joista noin 17 000 kuoli matkalla. Vuosina 1948–1949 meskhetinturkkilaisten kohtalon kokivat myös Abhasian ja Adžarian osmaniturkkilaiset.
Keski-Aasiassa meskhetinturkkilaiset sijoitettiin eri puolille Uzbekistania, Kazakstania ja Kirgisiaa. Karkotuksen aikana kansan turkkilainen identiteetti voimistui. Vuonna 1956 liikkumista koskevat rajoitukset poistettiin, ja osa alkoi muuttaa takaisin Kaukasiaan. Kotiseudulle palaaminen osoittautui kuitenkin mahdottomaksi. Virallisesti kotiinpaluun estämistä perusteltiin 1970-luvulla aineellisilla ja teknisillä vaikeuksilla sekä lähtöalueen muuttuneilla väestösuhteilla. Touko-heinäkuussa 1989 Uzbekistanin Ferganan alueen meskhetinturkkilaiset joutuivat kantaväestön väkivaltaisuuksien kohteeksi ja alkoivat muuttaa Azerbaidžaniin ja Pohjois-Kaukasiaan. Neuvostoliiton loppuvuosina meskhetinturkkilaisten poliittinen toiminta osoittautui tuloksettomaksi ja osa alkoi harkita muuttoa Turkkiin.
Nevedrjanka
Nevedrjanka tai Nevedrenka on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Awara
Awara on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Fukuin prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin pohjoisosassa. Kaupungin eteläosat ovat alankoa, pohjoisosat kuuluvat Kaetsun ylänköön ja idässä kaupungin alue nousee Kariyasuvuorelle. Ylänköalueella sijaitsee Kitagatajärvi. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Ishikawan prefektuuriin. Awarassa on 27 805 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 116,98 neliökilometriä.
Awaran kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Awaran ja Kanazun maaseutukaupungit. Asutus seudulla on vanhaa, ja sieltä on löydetty muun muassa jōmon-kauden arkeologinen kohde. Kanazun alue kehittyi Edo-kaudella Hokuriku-kaidō-tiereitin postiasemana, Awara puolestaan 1800-luvun lopulta lähtien kylpyläkaupunkina Awara-onsenin kuuman lähteen ympärille. Merkittäviä elinkeinoja ovat kone-, paperi- ja tekstiiliteollisuus; maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi hedelmiä, kuten omenapäärynöitä, meloneja ja vesimeloneja.
Nevedrjanka
Valuma-alue ja sivujoet
Nevedrjanka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Nevedrjankan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Pustoškan- ja Sebežin piireissä. Joen valuma-alueen pinta-ala on 564 neliökilometriä, josta lähdejärvelle Nevedrolle luetaan siitä 114 neliökilometriä. Nevedrjankan suurimpia sivujokia tai -ojia on esitelty alla taulukossa.
Awara
Awara-onsenin lisäksi kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Yoshizaki-gobōn temppelinrauniot ja Kitagatajärven iirispuutarha. Osa kaupungin alueesta kuuluu Echizenin–Kaga-kaiganin puolikansallispuistoon. Awaraa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hokuriku-päälinja ja Echizen-rautateiden Mikuni-Awara-linja.
Nevedrjanka
Valuma-alue ja sivujoet
Nevedrjankan valuma-alueella on paljon järviä. Järvistä Mogilno, Palejevo ja Sutokskoje sijaitsevat joenuomassa, mutta loput löytyvät joen lähialueelta. Sellaisia järviä ovat esimerkiksi Vološno, Žolobno, Odrino, Orleja ja Ševino. Nevedrjankan sivujoen Svibljankan valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Orehovno, Ostrovno, Pnjovno ja Pustoje Mogilno, sekä Sviblo, joka on sen lähdejärvi. Sivujoen Froljankan valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Berezno, Žadro ja Ostrovito.
Hallintoalue
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin. Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027772. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Vitséntzos Kornáros
Kornáros tunnetaan romanttisesta eeppisestä runosta Erotókritos, joka on kirjoitettu Kreetan murteella. Runon tapahtumapaikka on Ateena, jossa kuningas Herakles vaimoineen ja tyttärineen asuu. Kuninkaan neuvonantajan poika Erotókritos on rakastunut tyttäreen ja monien koetusten ja vaikeuksien jälkeen pari menee naimisiin. Nykyisin runoa lausutaan muun muassa Rethymnonin kirjallisuuspiireissä.
Kornáros syntyi vuonna 1553 Kreetan saaren Siteíassa, jossa hän myös kasvoi. Naimisiin Kornáros meni Kástrossa (nykyinen Iraklion), jossa myös kuoli joko vuonna 1613 tai 1614. Kornáros kuului tunnettuun venetsialais–kreetalaiseen Cornaron (tai Corner) perheeseen.
Seneslau
Seneslau, joka tunnetaan myös nimellä Seneslav tai Stănislau, oli Valakian voivodi. Hänet mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjassa, jonka on myöntänyt kuningas Béla IV 2. heinäkuuta 1247. Asiakirjassa myönnettiin alueita Baanaatista ja Unkarista Johanniitain ritarikunnalle. Asiakirjan mukaan kuningas sai alueita Oltjoen länsipuolelta, lukuun ottamatta voivodi Seneslaun alueita.
Sesaslaun voivodi kuntaan kuului keski- ja eteläinen Muntenia, mikä tarkoitti käytännössä Argeș- ja Dâmbovițajokien varrella olevia alueita. Romanialaisen historioitsijan Ioan Aurel Popin mukaan Seneslau oli verrattain autonominen Unkarin kuninkaasta.
Half-Life 2
Half-Life 2 (tyyliteltynä HλLF-LIFE2 ja lyhennettynä HL2) on Valve Corporationin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on jatko-osa Half-Lifelle. Peli ilmestyi alun perin Microsoft Windowsille, mutta myöhemmin siitä julkaistiin myös Xbox-versio. Peli julkaistiin Xbox 360:lle ja PlayStation 3:lle The Orange Box -pelikokoelmassa, jossa on alkuperäisen Half-Life 2:n lisäksi myös lisäosat Episode One ja Episode Two sekä pelit Portal ja Team Fortress 2. Pelistä on myöhemmin julkaistu myös OS X- (2010) ja Linux-versiot (2013).
Half-Life 2:n kehittäminen alkoi jo vuonna 1999, mutta syyskuussa 2003 Valven tietokoneet joutuivat tietomurron kohteiksi ja pelin lähdekoodi vuoti internetiin. Pelin kehitys oli muutenkin myöhässä, joten koodivuoto johti pelin julkaisun lykkäämiseen. Half-Life 2 julkaistiin 16. marraskuuta 2004. Peli osoittautui suurmenestykseksi niin arvosteluissa kuin myyntilistoillakin.
Half-Life 2:n julkaisun aikoihin ilmestyi pelin grafiikkamoottorille käännetty Counter-Strike -modi, joka tunnetaan nimellä Counter-Strike: Source. Myöhemmin peliä varten julkaistiin moninpelin sisältävä Half-Life 2: Deathmatch sekä HDR-teknologiaa esittelevä yhden pelikentän mittainen Half-Life 2: Lost Coast.
21. marraskuuta 2019 julkistettiin Half-Life: Alyx, virtuaalitodellisuus ensimmäisen persoonan ammuntapeli.
Pelaaminen
thumb|300px|left|Gordon Freeman vastarintaliikeläisten kanssa Kaupunki 17:sta.
Half-Life 2:n pelimekaniikka muistuttaa suuresti alkuperäistä Half-Lifea. Kyseessä on ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jossa pelaaja omaksuu fyysikko Gordon Freemanin roolin ja taistelee vihamielisiä sotilaita ja hirviöitä vastaan. Ongelmanratkaisutehtävillä on pelin aikana myös keskeinen rooli. Vaikka pelaaja toimiikin yleensä yksin, pelissä on myös tilanteita, joissa pelaajan rinnalla taistelee tekoälyn ohjaamia liittolaisia. Pelaajan asevalikoimaan kuuluu kaksitoista erilaista asetta, esimerkiksi lähitaisteluun soveltuva sorkkarauta ja painovoiman kumoava ase, Gravity Gun, jolla voi poimia ympäristön objekteja ja ampua niitä vihollisia päin. Pelissä on myös muita aseita, kuten haulikko ja pistooli. Edeltäjästään poiketen Half-Life 2 sisältää tilanteita, joissa pelaaja pääsee ohjaamaan ajoneuvoja. Pelaaja voi edetä kanava-alueen vesistössä hydrokopterilla ja Valtatie 17:llä buggy-jeepillä.
Half-Life 2 pohjautuu Valve Corporationin suunnittelemaan Source-pelimoottoriin, joka on kehitelty Havok-fysiikkamoottorin avulla. Source mahdollistaa Half-Life 2:n laajat pelialueet ja todentuntuisen fysiikanmallinnuksen. Pelin fysiikanmallinnusta hyödyntää erityisesti Freemanin varustukseen kuuluva, nollapiste-energiaan viittaava ”painovoimamanipulaattori” ( tai Gravity Gun), jonka avulla pelaaja kykenee muiden muassa paiskomaan esineitä vihollisia kohti, tarttumaan kaukaisissa paikoissa sijaitseviin terveys- ja ammuspakkauksiin sekä käyttämään nostamiaan esineitä kilpenä. Pelissä on myös päättelykykyä vaativia pulmia, joiden ratkaisu yleensä pohjautuu fysiikanmallinnukseen.
Pelin pääasiallisena vihollisena toimii Combine-niminen muukalaisimperiumi, jonka asevoimat koostuvat muunnelluista ihmisistä, biomekaanisista koneista ja roboottisista aseista. Pelissä on myös joukko alkuperäisestä Half-Lifesta tuttuja hirviöitä, kuten ihmisiä zombeiksi muuttavat pääravut. Pelissä esiintyy myös uusi hirviörotu, hyönteismäiset muurahaisleijonat, jotka tosin pelin myöhemmässä vaiheessa toimivat Freemanin liittolaisina.
Alkuperäisen Half-Lifen tavoin peliä ei ole jaettu erillisiksi kentiksi, vaan kaikki peliympäristöt on linkitetty toisiinsa. Pelissä ei myöskään ole minkäänlaisia välivideoita, vaan kaikki tilanteet on toteutettu pelin omalla grafiikkamoottorilla. Gordon on ns. hiljainen päähenkilö, joten hän ei puhu kertaakaan koko pelin aikana.
Prologi
Alkuperäisessä Half-Lifessa Black Mesan tutkimuslaitoksessa pelin päähahmo ja tiedemies Gordon Freeman suorittaa huippusalaisen teleportaatiokokeen, joka kuitenkin epäonnistuu ja johtaa resonanssikaskadina tunnettuun ilmiöön. Sen myötä Xen-nimisestä ulottuvuudesta saapuneet hirviöt hyökkäävät laitokseen, tappaen sen henkilökuntaa. Yhdysvaltain hallitus saa pian tietää laitoksen tapahtumista ja lähettää armeijan eliminoimaan kaiken elollisen sisältä Black Mesasta. Freeman selviytyy Lambda-kompleksiin, ja onnistuu tuhoamaan Xen-muukalaisia johtaneen Nihilantin. Heti tämän jälkeen Freeman kohtaa salaperäisen ”G-Manin”, joka asettaa hänet staasitilaan. Itse Black Mesa tuhoutuu ydinräjähdyksessä, ja tiettävästi vain muutama ihminen onnistuu pakenemaan elossa Gordonin lisäksi laitoksesta.
Half-Life 2 sijoittuu pelisarjan maailman aikajanassa 24 vuotta alkuperäisen pelin tapahtumien jälkeen. Tuossa ajassa Maata on kohdannut suuri mullistus, jolloin Nihilantin tuhoutumisen jälkeen vallanhimoinen Combine-imperiumi saapui Xenistä Maahan ja kukisti ihmiskunnan kehittyneemmän teknologiansa ansiosta niin sanotussa ”Seitsemän tunnin sodassa”. Black Mesan johtaja, tohtori Wallace Breen, onnistui kuitenkin puhumaan ihmiskunnan puolesta Combinen johdolle. Breenin ansiosta Combine muutti suunnitelmiaan ihmiskunnan suhteen; nyt Combinen tavoitteena ei ollutkaan hävittää ihmiset sukupuuttoon, vaan assimiloida ihmiskunta orjatyövoimaksi ja osaksi valtaisaa armeijaansa. Combine päätti myös käyttää Maapallon luonnonvaroja oman imperiuminsa laajentamiseen ja kehittämiseen. Breen asetettiin Maan yksinvaltiaaksi, mutta koska hän pelaa asemansa avulla omaan taskuunsa, useimmat ihmiset pitävät häntä pelkkänä nukkehallitsijana.
Pelin taustatarinaa ei kerrota pelaajalle, sillä pelihahmoille Combinen miehitys on ollut yleistä tietoa, ja he uskovat Freemanin olevan tietoinen Black Mesan tuhon jälkeisistä tapahtumista. Seitsemän tunnin sodasta ja Combinen miehitysvallan alusta vihjaavat ainoastaan Black Mesa Eastissä nähtävät sanomalehdet, jotka roikkuvat Eli Vancen laboratorion seinällä. Half-Life 2:n tarinan kirjoitti aikaisempien Half-Life-pelien tavoin tieteiskirjailija Marc Laidlaw.
Maailma
250px|right|thumb|Kaupunki 17:n kanava-alueen maisemia.
Half-Lifen 2:n tapahtumat sijoittuvat enimmäkseen Kaupunki 17 -nimiseen kaupunkiin ja sen lähiympäristöön. Combine on nimennyt Maapallon kaupungit neuvostotyyliin numeroittain ja rakentanut niihin erilaisia valvonta- ja kurinpitojärjestelmiä. Kansalaiset tarvitsevat erityislupia päästäkseen energiakenttien läpi, leijuvat skannerirobotit ottavat valokuvia ihmisistä ja kerrostalohuoneistojen ovet on lukittu Combinen erityislukoilla. Lukuisat merkit, kuten kyrillisen kirjaimiston käyttö tienviitoissa, viittaavat Kaupunki 17:n sijaitsevan jossakin Itä-Euroopassa. Kaupungin arkkitehtuuri on saanut vaikutteita muiden muassa Budapestista, Sofiasta ja Pietarista.
Huomattavin merkki Combinen vallasta Kaupunki 17:ssä on kuitenkin Linnoitus, uhkaavan näköinen ja noin kolme kilometriä korkea pilvenpiirtäjä, jossa sijaitsee muiden muassa tohtori Breenin toimisto. Linnoitus on Combinen päämaja Kaupunki 17:ssä, ja tohtori Breen lähettää sieltä kaupunkilaisille Combinea ylistäviä propagandapuheita. Kaupunki 17:n kaduilla partioi Combinen siviilisuojelujoukkojen (, ”CP”) jäseniä, jotka toimivat eräänlaisina sotilaspoliiseina ja joiden tehtävänä on rajoittaa kansalaisten ulkonaliikkumista näiden yksilöllisten liikkumisoikeuksien mukaisesti. Siviilisuojelun jäsenet ovat tavallisia ihmisiä, jotka ovat parempien asuinpaikkojen ja laadukkaamman ravinnon toivossa alistuneet Combinen alaisuuteen.
Combinen varsinaisia sotilaita ovat militaristisen Overwatch-järjestön jäsenet, jotka on aivopesun ansiosta koulutettu täydellisen kuuliaisiksi Combinelle ja joiden kehoja on muokattu kyberneettisillä implanteilla. Overwatchia tukevat Combinen kehittämät biomekaaniset sotakoneet sekä ihmiskunnan teknologian pohjalta kehitetyt aseet, kuten lentävät tykkialukset, ketterät taisteluhelikopterit, panssaroidut miehistönkuljetusajoneuvot ja Maailmojen sodan tripodeja muistuttavat kolmijalkaiset Strider-sotakoneet.
Kaupunki 17 ei ole pelin ainoa peliympäristö. Black Mesa Eastista pelaaja joutuu Ravenholmin pikkukaupunkiin, joka oli entinen Kaupunki 17:stä paenneiden kansalaisten piilopaikka. Combine sai kuitenkin tietää tästä ja pommitti Ravenholmia päärapuammuksin, minkä seurauksena asukkaat kuolivat tai muuttuivat zombeiksi. Ravenholmin jälkeen pelaaja pääsee Combinen valvomalle valtatie 17:lle, jossa voi huomata, kuinka Combine on alkanut kuluttaa Maan luonnonvaroja — merenpinta on laskenut huomattavasti ja eroosio on syövyttänyt maaperää. Valtatie 17:n jälkeen pelaaja lopulta saapuu Nova Prospektiin, entiseen vankilaan, jonka Combine muutti vangittujen vastarintataistelijoiden säilytyspaikaksi.
Juoni
Pelin alussa G-Man ilmestyy Gordon Freemanin luokse ja puhuu hänelle hallusinaation kaltaisessa näyssä, minkä jälkeen Gordon pääsee vapaaksi pysähdystilasta ja ilmestyy Kaupunki 17:n rautatieasemalle saapuneeseen matkustajajunaan. Rautatieasemalla siviilisuojelun poliisit vievät hänet kuulusteluun. Kuulustelun aloittanut poliisi paljastuu valepukuiseksi Barney Calhouniksi, joka on entinen Black Mesan turvamies ja Combinen sortovallan vastaisen vastarintaliikkeen jäsen. Barney ottaa yhteyden tohtori Isaac Kleineriin ja kertoo Freemanin saapumisesta kaupunkiin, minkä jälkeen Gordon joutuu pakenemaan rautatieasemalta. Siviilisuojelun combinet saavat hänet kiinni asukkaiden kerrostalossa, mutta Alyx Vance pelastaa Freemanin heiltä ja vie hänet Kleinerin laboratorioon. Kleiner päättää kaukosiirtää Gordonin Black Mesa Eastin tukikohtaan Alyxin jälkeen uudella kaukosiirtimellään, mutta kun Freemanin vuorolla kaukosiirto epäonnistuu Kleinerin lemmikkipääravun rikkoessa kaukosiirtimen ja Freeman siirtyy hetkellisesti tohtori Wallace Breenin toimistoon Linnoituksessa, minkä seurauksena Breen määrää siviilisuojelun eliminoimaan Freemanin.