cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolf Carls
Ura
Vuonna 1933 Carls nimitettiin merivoimien esikuntapäälliköksi ja seuraavana vuonna linjalaivojen komentajaksi. Carls oli Saksan merivoimien komentaja Espanjan sisällissodan aikana, ja sen jälkeen tehtävänimikkeeksi tuli Itämeren komentaja. Myöhemmin hänet nimitettiin Marinegruppe Nordin komentajaksi. Carls nimitettiin kenraaliamiraaliksi, ja häntä pidettiin ”komentajan kruununprinssinä” eli lähes varmana seuraajana
Carls lähetti muun muassa Suomen sotilasjohdolle virallisen onnittelun Neuvostoliiton laivaston sukellusvene S-7 upottamisesta Ahvenanmerellä 21. lokakuuta 1942 (suv. Vesihiisi, kapteeniluutnantti O. Aittola).
Alkuvuodesta 1943 suuramiraali Erich Raeder erosi laivastonkomentajan tehtävästä riitauduttuaan Adolf Hitlerin kanssa. Hitler antoi periksi ja pyysi nimeämään kaksi seuraajaa. Raeder nimesi Carlsin ja Karl Dönitzin, joista Hitler valitsi Dönitzin. Carls erosi myöhemmin, mahdollisesti estääkseen kitkat valtion sotilasjohdossa.
Carls kuoli Bad Oldesloessa 24. huhtikuuta 1945 Königstraße-ammattikoulun kellarissa, jossa kuoli 29 muutakin.
Khariklo
Khariklo viittaa seuraaviin asioihin:
Kari Uotila
Kari Antero Uotila (s. 4. tammikuuta 1955 Pertunmaa) on suomalainen poliitikko ja vasemmistoliiton entinen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä. Uotila on Espoon kaupunginvaltuutettu (1992–). Vuosina 1990–1993 Uotila oli Vasemmistoliiton palkkalistoilla kokopäivätoimisena varapuheenjohtajana. Vaaleissa 1995 eduskuntaan noussut Uotila putosi 2007, mutta hän nousi takaisin syyskuussa 2008 Claes Anderssonin erottua terveydellisistä syistä. Uotila jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Ennen kansanedustajaksi nousemistaan Uotila toimi levyseppänä ja pääluottamusmiehenä Masa-Yardsin Helsingin telakalla sekä sitä edeltäneellä Wärtsilän, sittemmin Wärtsilä Meriteollisuuden Helsingin Telakalla.
Edustajana ollessaan Uotila on edistänyt työsuhdeturvaan liittyviä asioita, ja hän vastusti tekijänoikeuslain muutosta (HE 28/2004) ja teki lakiesityksen korjaamiseksi tarkoitetun ponnen. Uotila oli Vasemmistoliiton ehdokkaana EU-vaaleissa 2014.
Uotila vastaanotti Vasemmistonaisten Pro feminismi 2009 -palkinnon. Hän harrastaa juoksua ja on juossut 40 000 kilometriä noin 27 vuoden aikana.
Artjärvi
Artjärvi on Orimattilan kaupunkiin kuuluva pitäjä Päijät-Hämeen maakunnassa. Artjärvi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun, joka oli perustettu vuonna 1866. Artjärven keskus ja ainoa taajama on Artjärven kirkonkylä, jonka taajama-alueella asui yhteensä 424 ihmistä vuonna 2018. Ennen kuntaliitosta Orimattilaan Artjärven naapurikuntia olivat Iitti, Lapinjärvi, Myrskylä ja Orimattila.
Suurimmaksi osaksi Artjärvellä sijaitsee Pyhäjärvi, joka on keskisyvyydellä mitattuna Suomen toiseksi syvin järvi.
Historia
Varhaisimmat ihmisasutuksen merkit Artjärven seudulta ovat kivikaudelta. Vakinainen asutus on alueelle muodostunut 1200- ja 1300- luvuilla. Väestöä saapui etenkin Hämeestä, mutta myös Kymijoen itäpuolelta Karjalasta. Keskiajalla Artjärvi kuului hallinnollisesti Hämeeseen. Vuonna 1557 Artjärven neljännekseksi kutsuttu pitäjä erotettiin Hämeen Hollolan emopitäjästä ja liitettiin Porvoon linnalääniin Pernajan pitäjään. Muutosten taustalla olivat kirkolliset yhteydet. Hattujen sodan jälkeen Turun rauhassa Artjärvi siirtyi Kymenkartanon lääniin ja 1831 Uudenmaan lääniin.
Artjärven seutu kuului Pernajan seurakuntaan ja vuosina 1575-1865 Pernajasta eronneeseen Lapinjärven seurakuntaan. Ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1635 (tai 1636). Aluksi Lapinjärven pappi kävi saarnaamassa, mutta vuonna 1667 Aksel Majanderista tuli seurakunnan ensimmäinen oma kappalainen.
Nyttemmin Artjärvellä toimii evankelisluterilainen Artjärven kappeliseurakunta, joka ollut kuntaliitoksesta lähtien osa Orimattilan seurakuntaa.
Kylät
Artjärvellä on 5 maarekisterikylää (tieto vuodelta 1967):
Elinkeinot
Artjärven entisen kunnan alueen suurin työnantaja on Ruskovilla Oy. Artjärven työpaikat jakautuivat alkutuotantoon (36,6 %), jalostukseen (20,8 %) ja palveluihin (39,9 %). Muita työpaikkoja oli 3,1 %.
Ruokakulttuuri
Artjärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hernesmutti ja uunikala sekä piimän ja talkkunan sekoitus latku.
Buck Henry
Buck Henry Zuckerman (9. joulukuuta 1930 New York, Yhdysvallat – 8. tammikuuta 2020 Los Angeles, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Henry oli yksi Miehuuskokeen (1967) käsikirjoittajista. Hän esiintyi näyttelijänä muun muassa Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971) ja elokuvassa Gloria – gangsteriheila (1980), ja ohjauksia ovat Taivas saa odottaa (1978) sekä Kyllä, herra presidentti! (1980).
Henry on kaksinkertainen Oscar-ehdokas (1967, 1978). Hän voitti Bafta-palkinnon 1969 ja Emmyn 1965 ja 1967.
Nuoret ja lupaavat
Nuoret ja lupaavat on norjalainen televisiosarja. Sarja kertoo kolmesta nuoresta naisesta (Elise, Alex ja Nenne), jotka tavoittelevat unelmiaan aikuisuuden kynnyksellä. Sarjan on ohjannut Eirik Svensson.
Rooleissa
thumb|[[Siri Seljeseth esitti yhtä sarjan päärooleista.]]
Luettelo Helsingin entisistä julkisista patsaista ja muistomerkeistä
Tässä luettelossa on lueteltu Helsingin julkisilla paikoilla olleita patsaita ja muistomerkkejä, jotka ovat tuhoutuneet tai muuten poistettu pysyvästi tai varastoitu väliaikaisesti.
Brian Glennie
Brian Glennie (29. elokuuta 1946 Toronto – 7. helmikuuta 2020 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Glennie oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1968 talviolympialaisissa. Joukkue sai turnauksesta pronssia. Hän aloitti NHL-uransa syksyllä 1969 Toronto Maple Leafsin paidassa. Glennie pelasi Torontossa yhdeksän kautta kevääseen 1978 saakka. Hän pelasi tämän jälkeen vielä yhden kauden Los Angeles Kingsissä. Yhteensä Glennie keräsi NHL:n runkosarjassa 572 ottelua, joissa syntyi 14 maalia, 100 maalisyöttöä ja 621 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä saldo oli 32 ottelua, 1 syöttö ja 66 jäähyminuuttia. Hän tappeli urallaan 14 kertaa.
Glennie nimettiin maajoukkueeseen myös 1972 Neuvostoliittoa vastaan pelattuun Summit Series -tapahtumaan. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään ottelussa.
Jalkapallon Suomen Cup 2009
Suomen Cup 2009  oli 55. jalkapallon Suomen Cupin järjestämisvuosi. Cupiin osallistui kaiken kaikkiaan 356 joukkuetta. Veikkausliiga-joukkueista IFK Mariehamn jätti turnauksen väliin. Myös naisten Suomen cupissa ahvenanmaalaisjoukkue Åland United jätti turnauksen väliin.
1. kierros
1. kierroksen otteluparin arvottiin toisen kierroksen yhteydessä 12. maaliskuuta ja ottelut pelattiin 1. huhtikuuta–8. huhtikuuta 102 joukkuetta arvottiin pelaamaan 1. kierroksella.
2. kierros
213 joukkuetta arvottiin suoraan toiselle kierrokselle. Ottelut pelattiin 1. huhtikuuta–21. huhtikuuta.
3. kierros
Ottelut pelattiin 25. huhtikuuta–3. toukokuuta
4. kierros
Tällä kierroksella tulivat mukaan Ykkösen ja Kakkosen joukkueet.
5. kierros
Ottelut pelattiin 1. kesäkuuta–12. kesäkuuta Tällä kierroksella tulivat mukaan 9 Veikkausliiga-joukkuetta, jotka eivät pelaa kauden 2009–2010 eurocupeissa
Georg Friedrich Christian Bürklein
thumb|Georg Friedrich Christian Bürklein Georg Friedrich Christian Bürklein (s. 1. maaliskuuta 1813 Burk, Baijeri – k. 4. joulukuuta 1872 Werneck, Baijeri) oli saksalainen arkkitehti.
Jalkapallon Suomen Cup 2009
6. kierros
Ottelut pelattiin 8. heinäkuuta–9. heinäkuuta. Tällä kierroksella tulivat mukaan 4 Veikkausliiga-joukkuetta, jotka pelaavat kauden 2009–2010 eurocupeissa.
Georg Friedrich Christian Bürklein
Bürklein opiskeli Friedrich von Gärtnerin alaisuudessa. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli Fürthin kaupungin raatihuone. Bürklein suunnitteli 55-metrisen, vuosina 1840–1850 rakennetun raatihuoneen italialaiseen tyyliin. Raatihuoneen tornin esikuvana toimi firenzeläinen Palazzo Vecchio.
Jalkapallon Suomen Cup 2009
7. kierros (neljännesvälierät)
Ottelut pelattiin 29. elokuuta–30. elokuuta
Georg Friedrich Christian Bürklein
Bürkleinin tunnettuutta nosti uuden Münchenin päärautatieaseman suunnitteleminen. Teräsrakenteinen rakennus rakennettiin vuosien 1847 ja 1849 välillä. Myöhemmin Bürklein suunnitteli myös muun muassa Augsburgin, Bambergin, Ansbachin, Neu-Ulmin, Hofin, Nördlingenin, Rosenheimin, Würzburgin ja Nürnbergin rautatieasemat.
Jalkapallon Suomen Cup 2009
8. kierros (puolivälierät)
Ottelut pelattiin 30. syyskuuta–1. lokakuuta
9. kierros (välierät)
Ottelut pelattiin 25. lokakuuta
Fair Play -finaali
Pelattiin ISS Stadionilla 24. lokakuuta
Pikkufinaali
Pelattiin ISS Stadionilla 24. lokakuuta
Finaali
Finaali pelattiin Finnair Stadiumilla 31. lokakuuta
Naisten Suomen Cup
Naisten Suomen Cupiin ilmoittautui 38 joukkuetta
1. kierros
1. kierros arvottiin 11. maaliskuuta ja ottelut pelattiin 1. huhtikuuta–26.huhtikuuta
2. kierros
2. kierros arvottiin 11. maaliskuuta ja ottelut pelattiin 19. huhtikuuta–23. toukokuuta
3. kierros
3. kierros arvottiin 19. toukokuuta ja ottelut pelattiin 2. kesäkuuta–30. kesäkuuta
4. kierros (puolivälierät)
4. kierros arvottiin 22. kesäkuuta ja ottelut pelattiin 6. heinäkuuta–29. heinäkuuta
5. kierros (välierät)
5. kierros pelattiin 15. lokakuuta
Finaali
Finaali pelattiin 31. lokakuuta
Ville-d’Avray
Ville-d’Avray on Ranskan kunta Pariisin läntisellä esikaupunkivyöhykkeellä, noin 12 kilometriä Pariisin keskustasta länteen. Se kuuluu Boulogne-Billancourtin arrondissementtiin Hauts-de-Seinen departementissa. Siellä on arviolta 11 419 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 3,67 neliökilometriä.
Georg Friedrich Christian Bürklein
Bürkleinin suurin suunnitteluprojekti oli Münchenin Maximilianstraße suurrakennuksineen ja yksityistaloineen. Hän aloitti Maximilianstraßen pääarkkitehtina vuonna 1851. Sen huomattavin rakennus on Maximilianeum, jonka uusgoottilainen arkkitehtuuri sai vaikutteita perpendikulaarisesta gotikaasta. Maximilianeumin tyyli herätti paljon keskustelua, ja ennen kuin se valmistui Bürklein korvattiin Gottfried Semperillä.
Bürklein kuoli 59-vuotiaana werneckiläisessä parantolassa.
Kōnin
Kōnin (, 709–781) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 49. keisari. Hän oli vallassa vuosina 770–781.
Kōnin keskittyi lähinnä sotilaallisiin ja taloudellisiin kysymyksiin. Hänen tärkeimpiin tavoitteisiinsa kuuluivat talonpoikaisväestön ahdingon lievittäminen ja pohjoisen alkuperäisväestön saaminen keisarin vallan alle. Toisin kuin Nara-kauden hallitsijat Genshō, Shōmu ja Kōken, jotka olivat kaikki keisari Tenmun jälkeläisiä, hänen ei tarvinnut harjoittaa voimakkaan buddhalaismyönteistä politiikkaa, sillä hän kuului kilpailevaan sukuhaaraan. Kōnin suhtautuikin sitä vastoin torjuvasti vaikutusvaltaansa kasvattaneeseen buddhalaiseen papistoon, ja hänen hallituskaudellaan annettiin munkkien toimintaa rajoittaneita asetuksia. Kun vuonna 780 Yakushi-jin ja Katsuragi-deran temppelien pagodit olivat tuhoutuneet salaman aiheuttamissa tulipaloissa, keisari lainasi ediktissään kiinalaista uskomusta, jonka mukaan luonnonkatastrofit olivat taivaan tuomioita. Hän kirjoitti, että papiston tulisi hävetä huonoa käytöstään ja että munkit olivat rikkoneet paitsi Buddhan myös maan lakia vastaan.
Kōninin hallinnon vasemmanpuolisina ministereinä (sadaijin) toimivat Fujiwara no Nagate ja hänen jälkeensä Fujiwara no Uona. Oikeanpuolisena ministerinä (udaijin) toimi Ōnakatomi Kiyomaro ja keskimmäisenä ministerinä (naidaijin) Fujiwara no Yoshitsugu. Neuvonantajana (sangi) toimi Fujiwara no Momokawa. Ensimmäistä keisarin syntymäpäivää juhlistanutta tenchō setsu -seremoniaa tiedetään vietetyn keisari Kōninin hallituskaudella vuonna 775.
Ikääntyvä keisari luopui valtaistuimestaan poikansa prinssi Yamaben hyväksi vuonna 781, ja Yamabesta tuli keisari Kanmu. Kōnin kuoli saman vuoden lopussa 73 vuoden ikäisenä. Hänen hautakumpunsa sijaitsee Naran kaupungin alueella ja on nimeltään Tahara no higashi no misasagi. Kōninilla oli viisi puolisoa ja seitsemän lasta.
Lunastus (vuoden 2015 elokuva)
Lunastus on Márton Jelinkón ohjaama suomalainen draama- ja rikoselokuva vuodelta 2015.
Elokuva kertoo Itä-Suomessa prostituutiota harjoittavasta rikollisliigasta, johon Tomas liittyy tarkoituksenaan selvittää siskonsa katoamista.
Rudolf Koelman
thumb|360px|right|Rudolf Koelman ja Jascha Heifetz (Los Angeles 1979). Rudolf Koelman (s. 1959, Amsterdam) on hollantilainen viulisti. Hän toimii viulunsoiton professorina Zürichin musiikkikorkeakoulussa (Zürcher Hochschule der Künste) Sveitsissä.
Biografia
Koelman opiskeli viulunsoittoa opettajinaan Jan Bor, Herman Krebbers ja Jascha Heifetz. Vuosina 1996-1999 hän toimi Amsterdamin Royal Concertgebouw-orkesterin konserttimestarina. Parhaillaan Koelman opettaa Zürichin musiikkikorkeakoulussa (ZHdK) Sveitsissä, missä hän myös johtaa ZHdK Strings –kamariorkesteria. Hän toimii säännöllisesti kansainvälisten viulukilpailujen tuomaristossa sekä esiintyy solistina ja antaa mestarikursseja ympäri maailmaa.
Solisti
Koelman on konsertoinut mm. seuraavien orkesterien solistina: Amsterdams Philharmonisch Orkest (Hollanti), Berner Symphonieorchester (Sveitsi),  Bruckner Orchester Linz (Itävalta), Concertgebouw kamariorkesteri (Hollanti), Combattimento Consort (Hollanti), Fremantle Chamber Orchestra (Australia), Haydn Sinfonietta Wien (Itävalta), Innsbrucker Symphonieorchester (Itävalta), Kölnisches Rundfunkorchester WDR (Saksa),  Korean Broadcasting System Symphony Orchestra KBS (Korea), Orchestre de Chambre de Lausanne (Sveitsi), Orchestra Sinfonica Siciliana (Italia), Radio Kamer Orkest (Hollanti), Radio Philharmonisch Orkest (Hollanti), Royal Concertgebouw-orkesteri  (Hollanti), Stuttgarter Philharmoniker (Saksa), Südwestdeutsche Philharmonie (Saksa), Tokyo Philharmonic (Japani), Zürichin kamariorkesteri (Sveitsi).
Erkki J. Pentti
Erkki Juhani Pentti (27. marraskuuta 1948 – 26. joulukuuta 2006) toimi Lemminkäisen hallituksen jäsenenä vuodesta 1975. Kuollessaan hän omisti Lemminkäisen osakekannasta 21,6 prosenttia. Hänet tunnettiin myös Nilsiän Tahkovuoren kehittäjänä.
Ulf Söderblom
pienoiskuva|Ulf Söderblom (oikealla) vuonna 1972. Ulf Arne Söderblom (5. helmikuuta 1930 Turku – 4. helmikuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen kapellimestari. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa.
Söderblom toimi vuosina 1957−1993 Suomen Kansallisoopperan kapellimestarina, näistä kaksikymmentä viimeistä hän oli ylikapellimestari. Sinä aikana hän johti lähes kaksituhatta ooppera- ja balettiesitystä. Ulf Söderblom vaikutti huomattavan paljon suomalaisen oopperan kehitykseen. Hänen johtamiaan kantaesityksiä ovat muun muassa suomalaisen oopperan kukoistuskauden 1975 aloittaneet Ratsumies ja Viimeiset kiusaukset. Hän toi esiin myös vanhempia suomalaisia oopperoita levyttämällä muun muassa Fredrik Paciuksen Kaarle-kuninkaan metsästyksen, Selim Palmgrenin Daniel Hjortin ja Erkki Melartinin Ainon.
Söderblom sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1973, Madetoja-palkinnon 1993 ja Pacius-palkinnon.
Vastapaavi
Vastapaavi tarkoittaa katolisen kirkon historiassa henkilöä, joka vastusti Rooman laillisesti valittua piispaa eli paavia, pyrki ottamaan hallintaansa paavin valtaistuimen ja onnistui jossain määrin yrityksessään. Vastapaavin määritelmä on abstrakti ja laaja, eikä siinä oteta huomioon kaikkien historiallisten tapausten monimutkaisuutta. Useat vastapaavin valinneet konklaavit ovat historiantutkimuksen näkökulmasta epäselviä puutteellisesti säilyneiden ja puolueellisten asiakirjojen vuoksi. Toisinaan jopa vastapaavien aikalaiset eivät pystyneet tietämään kuka oli sillä hetkellä todellinen paavi. Siksi on mahdotonta laatia täydellistä luetteloa vastapaaveista, mutta yleensä tunnustetaan, että heitä oli vähintään 37 vuosina 217–1439. Savoijin herttua Amadeus VIII ("Felix V") (1439–49) oli viimeinen historiallinen vastapaavi.
Vastapaavien nousun syyt
Historiallisesti vastapaaveja on noussut monista syistä; Seuraavat ovat esimerkkejä:
Itävallan Grand Prix 1975
Itävallan Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan kuuden osakilpailu kaudella 1975, joka ajettiin 17. elokuuta 1975 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Vittorio Brambilla, jolle voitto oli uran ainoa. Lisäksi kyseessä oli Brambillan ainoa palkintosija. Kilpailun puolessa välissä alkoi sataa niin paljon, että pisteet puolitettiin.
CU Amiga
CU Amiga oli brittiläinen tietokonelehti 1980- ja 1990-luvuilla, joka keskittyi Amiga-tietokoneisiin ja sen peleihin sekä ohjelmistoihin. Lehteä julkaisi EMAP.
Lehti oli aiemmin nimellä Commodore User, sitten CU Amiga-64 ja lopulta CU Amiga jättäen Commodore 64:n taakseen.
Saman julkaisijan toinen lehti The One yhdistettiin lehteen.
Vastapaavi
Nykypäivän "vastapaavit"
Näin ollen Pius XII:n 9. lokakuuta 1958 tapahtuneen kuoleman jälkeen Johannes XXIII, Paavali VI ja muut heidän jälkeensä valitut paavit eivät olisi olleet kanonisen lain mukaisia paaveja, koska paavin valinta itsessään olisi ollut pätemätön lain 188. pykälän perusteella.
Historioitsijat eivät lue nykypäivänä paaviksi julistautuneita henkilöitä historiallisten vastapaavien joukkoon.
Ontto kruunu
Ontto kruunu (The Hollow Crown) on brittiläinen historiallinen draamasarja, joka on BBC:n ja NBC:n yhteistuotanto. Sarja esitettiin BBC Two -kanavalla vuonna 2012, ja Suomessa Yle Teema esitti sarjan seuraavana vuonna.
Ensimmäinen kausi
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sisältää neljä televisioelokuvaa ja perustuu Shakespearen neljän historiallisen näytelmän kokonaisuuteen, jotka ovat Rikhard II, Henrik IV: Ensimmäinen osa ja Henrik IV: Toinen osa (jotka on käsitelty yhtenä kaksiosaisena elokuvana) sekä Henrik V. Sarjan on näytelmistä sovittanut käsikirjoitukseksi ja ohjannut Richard Eyre, Rupert Goold, Ben Power ja Thea Sharrock. Sarja kertoo kolmen peräkkäisen Englannin kuninkaan tarinan.
Suomessa televisiolevityksessä elokuvien nimet olivat Ontto kruunu: Rikhard II, Ontto kruunu: Henrik IV Ensimmäinen osa, Ontto kruunu: Henrik IV Toinen osa ja Ontto kruunu: Henrik V.
Toinen kausi
Toinen tuotantokausi sisältää kolme televisioelokuvaa ja valmistui vuonna 2016. Toisen kauden elokuvat perustuvat kahteen Shakespearin Ruusujen sotaa käsittelevään näytelmään Henrik VI (josta on tehty kaksi elokuvaa) ja Rikhard III. Sarjan on sovittanut valkokankaalle Ben Power, sen on tuottanut Rupert Ryle-Hodges, ja kaikki kolme elokuvaa on ohjannut Dominic Cooke. Toinen kausi sai ensiesityksensa BBC Two -kanavalla toukokuussa 2016.
Vastaanotto
Kriitikot ovat arvostaneet sarjaa, ja se on saanut useita Baftan televisiopalkintoja, esimerkiksi Ben Whishaw sai roolistaan Rikhard II:na parhaan pääosanäyttelijän palkinnon ja Simon Russell Beale roolistaan Falstaffina parhaan miessivuosan palkinnon vuonna 2013.
Ensimmäinen kausi
Ontto kruunu: Rikhard II
Ontto kruunu: Henrik IV Toinen osa
Ontto kruunu: Henrik V
Toinen kausi
Henrik VI, osa yksi
Rikhard III
Best of 2001–2009
Best of 2001–2009 on The Rasmuksen 25. marraskuuta 2009 ilmestynyt toinen kokoelma-albumi.
Kokoelmalta on yksi uusi kappale ”October & April”, joka on duetto Anette Olzonin kanssa. Kappale julkaistiin myös singlenä.
Vauhdin Maailma (lautapeli)
Vauhdin Maailma on aikakauslehti Vauhdin Maailman vuonna 2010 kehittämä moottoriurheiluaiheinen lautapeli. Peli sisältää 400 kysymyskorttia, joissa on 1 400 kysymystä ja 200 kuvakysymyskorttia. Pelin on kehitellyt suomalaisista moottoriurheilun asiantuntijoista koostuva ja Vauhdin Maailman entisen päätoimittajan Peter Geitelin vetämä työryhmä. Pelin idea on samankaltainen esimerkiksi Trivial Pursuit-pelin kanssa. Pelissä on kuusi kysymyskategoriaa; F1, Ralli, Rata, Moottoripyörät, Yleiskysymykset ja Kuvakysymykset. Pelaajan tehtävänä on kerätä pelimerkki näistä jokaisesta kategoriasta. Kun pelaaja saa kaikista aiheista merkit, hän saa vastata lisäkysymykseen, jonka oikein saadessaan hän voittaa pelin. Peli on suunnattu yli 15-vuotiaille pelaajille ja sen on valmistanut Tactic Games Oy. Vauhdin Maailma on suunnattu 2-6 pelaajalle.
Best of 2001–2009
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 8 ja pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa.
Paolo Tofoli
thumb|right|150px|Paolo Tofoli
Paolo Tofoli (s. 14. elokuuta 1966) on italialainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari.
Ura
Tofoli esiintyi Italian A1-liigassa jo 19-vuotiaana Padovassa. Padovassa Tofoli pelasi peräti viisi vuotta, kunnes siirtyi todelliseen suurseuraan, Sisley Volleyhin. Sisley Volleyssa hän voitti muun muassa Italian A1-liigan ja CEV Cupin. Sisley Volleyssa pelatessaan hän nousi yhdeksi joukkueen tähdistä.
Monta vuotta Sisley Volleyssa pelattuaan Paolo Tofoli lähti hakemaan uusia haasteita ja siirtyi Ferraran joukkueeseen kaudeksi kunnes päätti lähteä Roomaan pelaamaan vuonna 1998. Roomassa Tofoli nosti joukkueen profiilia valtavasti loistavalla passipelillään ja Rooma voittikin A1-liigan mestaruuden sekä CEV Cupin mestaruuden vuonna 2000. Tofoli siirtyi 2001 kaudella Trentinoon pelaamaan, jossa hän esitti myös samanlaisia otteita kuin ennenkin. Trentinossa hän pelasi neljä kautta kunnes siirtyi yhdeksi kaudeksi Perugiaan 2006. Perugiasta Tofoli siirtyi kauden jälkeen takaisin Roomaan, jossa hän pelasi uransa loppumiseen vuoteen 2009 saakka.
Maajoukkue
Tofoli on yksi Italian maajoukkueen maineikkaimmista pelaajista kautta aikojen. Tofolin pelatessa maajoukkueessa Italia vakiinnutti paikkansa maailman lentopallohuipulla ja voitti useita arvokisoja, muun muassa kaksi maailmanmestaruutta sekä neljä Euroopan-mestaruutta. Maajoukkueuransa Tofoli lopetti vuonna 2000 pelattuaan kaikkiaan 342 A-maaottelua.
Saraburi (provinssi)
Saraburin provinssi on yksi Thaimaan provinsseista (changwat). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin koillispuolella. Naapuriprovinsseja ovat (pohjoisesta myötäpäivään) Lopburi, Nakhon Ratchasima, Nakhon Nayok, Pathum Thami ja Ayutthaya. Provinssin pinta-ala on 3 576,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 715 500 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede
Saraburi sijaitsee Chao Phraya -jokilaakson itäpuolella. Provinssin itäpuoli on ylänköä, kun läntinen puoli puolestaan on enimmäkseen alavaa tasankoa.
Väestö
Amphoe Phra Phutthabatissa on Wat Tham Krabokin temppeli, joka on Laosista Vietnamin sodan jälkeen paenneen Hmong-kansan leirinä. Hmongit siirtyivät temppeliin, kun viimeinen leiri Ban Vinai Loein provinssissa suljettiin 1992 rahoituksen puutteessa.
Symbolit
Provinssin sinetti esittää Phra Buddha Baatin temppeliä. 1600-luvulla metsästäjä löysi vesilammikon, joka näytti valtavalta jalanjäljeltä. Sen tulkittiin olevan Buddhan jalanjälki ja sen ympärille rakennettiin temppeli. Phra Phutthabat tarkoittaakin Buddhan jalanjälkeä.
Provinssin puu on Lagerstroemia floribunda, provinssin kukka on Cochlospermum regium.
Aluejako
Provinssi on jaettu 13 piiriin (amphoe). Piirit on edelleen jaettu 111 kuntaan (tambon) ja 965 kylään.
Tauno Lappalainen
Lappalainen voitti hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa kolme mitalia, joista kaksi hopeaa vuodelta 1926 (30 km, 50 km) ja yhden pronssin vuodelta 1930 (18 km). Sankt Moritzin 1928 olympialaisissa hän sijoittui 50 kilometrillä kuudenneksi ja neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin olympialaisissa samalla matkalla seitsemänneksi.
Lappalainen edusti urallaan Liperin Kivekkäät ja Viipurin Urheilijat -seuroja. Hän voitti viisi SM-mitalia mutta ei yhtään kultaista. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui 50 kilometrillä toiseksi vuonna 1925. Aktiiviuransa jälkeen hän oli tunnettu suksi- ja suksivoidetehtailija. Hän kirjoitti 1930-luvulla hiihto-oppaita ja toimi vuosina 1943–1945 SVUL:n Karjalan piirin puheenjohtajana.
Tauno Lappalaisen veli Martti Lappalainen oli myös menestynyt hiihtäjä. Heistä on Veikko Jalavan vuonna 1967 tekemä yhteispatsas Liperissä.
Nasse-setä
Nasse-setä on Vesa-Matti Loirin luoma ja näyttelemä sketsihahmo, joka esiintyi Spede Show- ja Vesku Show -televisiosarjoissa 1980- ja 1990-luvuilla. Nasse-setä on karikatyyri huonosta television lastenohjelman juontajasta. Hän vihaa lapsia ja on humalassa lähes kaikissa juontamansa lastenohjelman jaksoissa. Hänen tunnusmerkkejään ovat räikeä pikkutakki, klovnin nenä ja valkoinen lakki. Hänen vakiohokemansa on ”Nasse-setä on hyvin, hyvin vihainen”. Studion seinällä on lasten piirustuksia.
Lastentuntia vetäessään Nasse-setä yritti, usein hampaat irvessä, esittää lapsirakasta satusetää, muttei useimmiten kyennyt peittämään lapsia kohtaan tuntemaansa vastenmielisyyttä ja saattoi haukkua lapsikatsojiaan päin naamaa. Hän purki turhautumistaan päihteiden käyttöön paitsi kulissien takana myös toisinaan suorassa lähetyksessä: eräässä sketsissä hän kyykistyi tupakalle pöytänsä taakse kesken lähetyksen, jolloin hän väitti lapsikatsojilleen että hänen kengännauhansa on auki ja ne on kyyristyttävä sitomaan. Toisessa sketsissä hän oli rakentanut puhallinsoittimen viinapulloista, joissa oli eri määrä viinaa ja ”viritteli” soitinta naukkailemalla pulloista. Hän saattoi myös pyytää lapsia lähettämään hänelle kymmenen markan seteleitä tai valokuvia äideistään. Kerran Nasse-setä myös selitti, miten hän on päätynyt lastenohjelman vetäjäksi: sinä päivänä, kun hän kävi ammattiinsoveltuvuustestissä, mittarit olivat epäkunnossa.
Vuonna 1987 Flamingo Music julkaisi lastenlaulukokoelman Nasse-sedän lastentunti. Levy sisältää Nasse-sedän spiikkauksia sekä eri artistien levytyksiä laulujen välissä. Albumi osoittautui myyntimenestykseksi ja myi nopeasti kultalevyyn oikeuttavat 25 000 kappaletta. Vuonna 2012 Rocket Records julkaisi levystä ensimmäisen cd-painoksen.
Nasse-setä esiintyy myös Uuno Turhapuro -elokuvassa Uuno Epsanjassa (1985) ja pari vuosikymmentä myöhemmin elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).
Nasse-setä -sketsejä löytyy Spede Show -DVD-julkaisuilta: Spede Show – Kliffaa hei 1984–1985, Spede Show – Ihan huvin vuoksi 1985–1986 ja Spede Show – Kyllä kansa tietää 1986–1987 sekä Vesku Show -DVD-julkaisuilta Vesku Show – Kuselan paluu ja Vesku Show – Vili, Vili, Vilii....
Kanadan Grand Prix 2001
pienoiskuva|Kanadan Grand Prix 2001:n ensimmäiseltä kierrokselta Kanadan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. kesäkuuta 2001 Circuit Gilles-Villeneuvella Kanadassa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Ralf Schumacher, jolle voitto oli kauden toinen. Schumacher ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1.17,205 (kierroksella 50). Ralfin isoveli, Michael, sijoittui toiseksi, jolloin palkintokorokkeella nähtiin F1-historian ensimmäinen veljesten kaksoisvoitto.
Maud Linder
Maud Lydié Marcelle Linder (27. kesäkuuta 1924 – 25. lokakuuta 2017 ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Linder oli ranskalaisen mykkäelokuvan uranuurtajan Max Linderin tytär. Hän tosin kasvoi isovanhempiensa hoivissa. Hän teki isästään kaksi elokuvaa, Mies ja silkkipytty ja Max Linderin seurassa sekä kirjoitti isästään 1992 ilmestyneen kirjan. Hän asui Ranskassa ja vieraili 1995 Sodankylän elokuvajuhlilla.
Annamari Maaranen
Annamari Maaranen-Hincks (s. 24. lokakuuta 1986 Tampere) on suomalainen nykyisin valmennustehtävissä työskentelevä, kilpailijanuransa lopettanut telinevoimistelija, joka edusti Yhdysvalloissa Denverin yliopistoa ja Suomessa Tampereen Voimistelijoita. Häntä valmensivat Yhdysvalloissa Melissa Kutcher, Carl Leland sekä Nilsson Savage ja Suomessa Igor Tšerepov ja Riitta Harju-Villamo. Maarasen koreografiat teki Candi Workman.
Maaranen on yltänyt telinevoimistelun maailmancupissa kolmesti hypyn finaaliin parhaana saavutuksenaan neljäs sija Stuttgartista vuodelta 2004. Stuttgartin finaalipaikallaan Maaranen oli aikajärjestyksessä toinen suomalainen maailmancupissa finaaliin yltänyt naistelinevoimistelija. Vuonna 2007 Maaranen oli Universiadeissa neliottelufinaalin 13:s ja nojapuilla sekä puomilla 14:s.
Maaranen oli vuoden 2007 Stuttgartin MM-kilpailuissa neliottelun 75:s, mikä takasi hänelle henkilökohtaisen paikan Pekingin kesäolympialaisiin. Maarasen saavuttama kisapaikka oli ensimmäinen suomalaisen naistelinevoimistelijan olympiapaikka 44 vuoteen. Tammikuussa 2008 kilpailussa syntyneestä polvivammasta johtuen Maaranen ei kuitenkaan voinut osallistua olympialaisiin.
Vuonna 2004 Maaranen voitti Pohjois-Euroopan mestaruuskilpailuissa moniottelun pronssia ja puomilla hopeaa. Suomessa Maaranen voitti neliottelun Suomen mestaruuden vuosina 2005 ja 2006.
Maaranen teki historiaa vuonna 2005, kun hänen mukaansa nimettiin virallinen liike ensimmäisenä suomalaisena naistelinevoimistelijana. "Maaranen" on puomilla ylöstulo, jossa liike aloitetaan puolella voltilla taaksepäin. Maaranen onnistui "Maarasessa" Melbournen MM-kilpailuissa, minkä jälkeen liike virallistettiin.
Maaranen lähti urheilustipendiaattina Yhdysvaltoihin, missä opiskeli psykologiaa. Hän asuu nykyisin Denverissä, missä työskentee valmentajana. Hän on naimisissa Corey Hincksin kanssa.
Pierre Campana
Rallin MM-sarjan tulokset
(Tulosselitteet)
WWE United States Championship
upright|thumb|Nykyinen mestari Rey Mysterio WWE United States Championship on ammattipainin mestaruustitteli, joka on toiminnassa World Wrestling Entertainmentissa. Alun perin mestaruus on toiminut National Wrestling Alliancessa ja World Championship Wrestlingissä. Mestaruus on tällä hetkellä arvoltaan toiseksi korkein Smackdown:ssa ja neljänneksi korkein WWE:ssä. Nykyinen mestari on Rey Mysterio, joka voitti mestaruuden kolmatta kertaa Smackdownissa Austin Theorylta.
Historiaa
WWE United States Championship tiedettiin aluksi NWA United States Heavyweight Championship nimellä ja siitä tuli alueellinen mestaruus, jota puolustettiin, mestaruudenkehittäjä promootiossa Mid-Atlantic Championship Wrestlingissä. Ensimmäiseksi mestariksi ilmoitettiin Harley Race 1. tammikuuta, 1975. Titteli korvasi nopeassa ajassa NWA Mid-Atlantic Heavyweight Mestaruuden korkeimpana mestaruutena promootiossa. Vuonna 1986 U.S. Mestaruudesta tuli promootion sekundaarinen mestaruus. Kun Ted Turner osti yhtiön ja uudestaan nimesi sen World Championship Wrestling:ksi marraskuussa 1988, titteli jatkoi sekundaarisena. Kun WCW irtautui NWA:sta, yhtiö vaihtoi tittelin nimeksi World Championship Wrestling (WCW) United States Heavyweight Championship tammikuussa 1991.
Maaliskuussa 2001 World Wrestling Federation osti World Championship Wrestlingin. Pian tämän jälkeen WCW/ECW liitot hajosivat "Invasion"in ollessa käynnissä. Tämän jälkeen titteli tiedettiin WCW United States Championship nimellä. Survivor Series 2001:ssä mestaruus yhdistyi WWE Intercontinental Championshipin kanssa, kun sen aikainen U.S. mestari Edge voitti Intercontinental mestarin Testin. Tämän seurauksena United States Mestaruudesta tuli toimeton.
Heinäkuussa 2003 SmackDown!:in General Manager Stephanie McMahon otti tittelin takaisin käyttöön nimellä WWE United States Championship ja siitä tuli aluksi SmackDown-brändin sekundaarinen mestaruus. Vuosien aikana mestaruus on vaihdellut useasti Raw- ja Smackdown-brändien välillä. USC-mestaruudella on ollut kaiken kaikkiaan 101 eri mestaria ja Ric Flair on voittanut mestaruuden kuusi kertaa. Pisin hallintakausi on ollut Lex Lugerilla, joka kesti 523 päivää. Lugerin lisäksi vain Rick Rude on onnistunut pitämään mestaruutta hallussaan yli vuoden ajan.
Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista
thumb|Daniel Bryan U.S. mestarina. thumb|Lex Luger pisimpään hallinnut mestari
Lähteet
Uniten States Championship WWE:n sivustolla
Urgut
Urgut on kaupunki Uzbekistanissa Samarkandin alueella noin 30 kilometriä Samarkandista kaakkoon. Urgut sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa Pamirin pohjoisosiin kuuluvan Zarafshanvuoriston esivuoristossa. Asukkaita kaupungissa oli vuonna 2005 noin 54 000.
Urgutissa on muun muassa suuri basaari ja kaksi merkittävää pyhäkköä. Sunnuntaisin basaari täytyy ihmisistä, jotka tulevat ympäri Uzbekistania ostamaan muun muassa vaatteita ja muita tekstiilejä sekä paikallisia käsityötuotteita. Niistä toinen on pyhitetty samanidilähetyssaarnaajalle, joka tapettiin islamin levittämisestä. Sen nimi on Čār Čenār, ”neljä plataanipuuta. Vanhimmat plataanipuut ovat alueella yli tuhat vuotta vanhoja. Toinen pyhäkkö on puolestaan paikallisistarinoissa yhdistetty Abd al-Qadir al-Jilaniin.
Urgutiin perustettiin tammikuussa 2017 erityistalousalue. Vuoden päästä siellä oli meneillän 57 projektia 116,9 hehtaarin alueella.
Kaksi vääryyttä tuottaa yhden oikeuden
Kaksi vääryyttä tuottaa yhden oikeuden on ajatus, että vääryys voi oikeuttaa toisen vääryyden. Sitä käytetään esimerkiksi oikeutuksena vääryydelle, jos muutkin tekevät samoin, ja kritiikiltä puolustautumisena sillä perusteella, että kritisoija tekee myös itse samankaltaista vääryyttä. Ajatusta saatetaan pitää argumentointivirheenä, mutta sitä voidaan pitää myös pätevänä argumenttina joissakin tapauksissa, esimerkiksi kansalaistottelemattomuus voidaan oikeuttaa poliittisten vallanpitäjien tekemillä vääryyksillä.
Klaes Jenderjan
Klaes Jenderjan (18. maaliskuuta 1650 Oulu – 18. helmikuuta 1704 Oulu) oli pohjoissuomalainen suurkauppias ja Oulun raatimies 1600-luvun lopussa.
Jenderjanin vanhemmat olivat laivanvarustaja ja kauppias Klaus Jenderjan (k. noin 1663), joka tuli Ouluun 1642, ja Margaretha Ficke. Jenderjan vannoi porvarivalan 1673. Hänestä tuli koko Pohjois-Pohjanmaan varakkain henkilö elinaikanaan. Muun muassa suurten kuolonvuosien ajalta säilyneiden asiakirjojen perusteella hän oli määrätietoinen, jopa häikäilemätön liikemies. Jenderjan hankki omistukseensa myös maaomaisuutta, kaupungin ympäristössä hänellä oli lopulta hallussaan noin 40 tynnyrinalaa pelto- ja niittymaata. Veljensä Zachriksen kanssa hän lisäksi rakennutti Oulun ensimmäisen vesisahan Merikoskeen, Oulujoen suulle. Sen yhteydessä olivat myös mylly, jauhomylly ja nippuvasarapaja. Raastuvanoikeuden apujäsenenä Jenderjan toimi vuodesta 1676.
Jenderjanilla oli Oulussa kaksikerroksinen kaupunkitalo ja kauppahuone sekä yhteensä 21 kauppa-aittaa Oulussa, Kajaanissa ja Kemin satamassa. Tukholmaan hän vei muun muassa tervaa, mutta myös voita ja kalaa, ja toi sieltä suolaa, tupakkaa ja kulutustavaroita. Jenderjanin kuoltua 1704 hänen omaisuutensa arvon laskettiin olleen 70 788 kuparitaalaria, josta kolmannes oli saatavia talonpojilta. Hänellä oli monipuolinen noin 200 niteen kirjasto, mahdollisesti osin Turun akatemiasta maisteriksi 1700 valmistuneen poikansa Claudiuksen ansiosta. Claudius kuoli vuoden 1702 loppupuolella, molemmat haudattiin Oulun tuomiokirkkoon. Claudiuksen muistoksi julkaistiin henkilöruno 1704 ja hänen isälleen samana vuonna kaksi henkilörunoa.
Jenderjanin puoliso oli Katarina Heikintytär (k. 1737). Hänen pojanpoikansa edellisestä avioliitosta Claus Hoffrén otti Jenderjan -nimen ja ryhtyi jatkamaan isoäitinsä kanssa liiketoimintaa, mutta kuoli 1724 venäläismiehityksen jälkeen. Lesken kuoltua Jenderjanin omaisuus pirstoutui monelle taholle. Jenderjanin veli Zachris hukkui haaksirikossa jo 1678 ja hänen kaksi sisartaan kuolivat 1697 (Maria, kauppias Gabriel Lithoviuksen puoliso) ja 1698 (Elsa, Oulun linnan päällikön Henrik Gråån puoliso).
Riiviöt
Riiviöt (Gremlins) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja komediaelokuva, jonka on ohjannut Joe Dante. Elokuvan vastaavana tuottajana toimi Steven Spielberg. Dante on ohjannut elokuvalle myös jatko-osan Gremlins 2 – uusi pesue, joka sai ensi-iltansa vuonna 1990.
Kolmannesta Riiviöt-elokuvasta on puhuttu jo vuosien ajan. Näyttelijä Zach Galligan kertoi elokuvan olevan Jurassic World -elokuvan tyylinen "uusi alku". Kyseessä ei ole uusintaversio eikä jatko-osa mutta aikaisempien elokuvien tapahtumat huomioidaan. Elokuussa 2017 Chris Columbus kertoi saaneensa Gremlins 3 -nimisen elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi. Kesällä 2019 kerrottiin Gremlins: Secrets of the Mogwai -televisiosarjasta, ja lokakuussa 2020 julkaistiin sarjasta konseptikuvia.
Juoni
Keksijä Randall Peltzer tapaa New Yorkin Chinatownissa kauppaa pitävää Mr. Wingiä. Randall haluaa ostaa mogwain, mutta Wing ei anna mogwaita tälle. Wingin sukulaispoika myy mogwain Randalille, mutta pyytää tätä noudattamaan kolmea tärkeää sääntöä. Randall antaa lahjansa pojalleen Billylle. Billy kaataa vesilasin vahingossa Gizmon päälle. Gizmon selästä lentää viisi karvapalloa, jotka muuttuvat pian mogwaiksi.
Eräänä aamuna Gizmon jälkeläiset ovat koteloituneet vihreiksi palloiksi. Koteloituneet mogwait alkavat kuoriutua. Lynn joutuu riiviöiden armoille ja hän onnistuu tappamaan kolme riiviötä. Yksi riiviö onnistuu yllättämään Lynnin, kunnes Billy saapuu paikalle. Kuitenkin Raita pääsee pakoon ja onnistuu hyppäämään uima-altaaseen, minkä seurauksena riiviöiden määrä moninkertaistuu. Riiviöt alkavat terrorisoida kaduilla. Billyn ystävä Kate joutuu riiviöiden armoille baarissa. Billy saapuu pelastamaan Katea ja he pääsevät turvaan riiviöiltä. Billy ja Kate löytävät riiviöt elokuvateatterista. Billy ja Kate räjäyttävät elokuvateatterin, tappaen koko riiviölauman, paitsi Raidan. Raita on vähällä kasvattaa uuden lauman, kunnes kirkas auringonvalo heijastuu suoraan Raitaan, tappaen tämän. Myöhemmin Mr. Wing saapuu Peltzerien talolle ja hakee Gizmon takaisin. Ennen lähtöään Gizmo sanoo hyvästit Billylle ja Wing vakuttaa, että ehkä Billy on vielä joskus valmis ottamaan Gizmon hoidettavakseen.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen näkee elokuvassa monia hauskoja yksityiskohtia, mutta vain vähän kokonaisnäkemystä. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Marko Allen
Marko Allen (s. 5. huhtikuuta 1967 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan Tampereen Ilveksen ja Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa yhteensä 382 runkosarjaottelua tehopistein 28+63=91 ja keräten 160 jäähyminuuttia sekä 23 playoff-ottelua tehden yhden maalin ja keräten kuusi jäähyminuuttia. Allen oli myös voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 1987. Hänet tunnettiin pelityyliltään peruspuolustajana.
Seuraura
Allen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti seurassa C-nuorten SM-pronssia vuonna 1983 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 1986. Kaudella 1985–1986 Allen debytoi Ilveksen SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi yhden runkosarjaottelun. Varsinaisella tulokaskaudellaan 1986–1987 Allen teki 25 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 1986–1987 hän teki 42 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 6+6=12.
Uniikki (artisti)
thumb|Kapasiteettiyksikkö esiintymässä vuonna 2008. Uniikki rivissä oikeanpuolimmaisena. Dan Ahti Tolppanen (s. 11. kesäkuuta 1981), taiteilijanimeltään Uniikki, on suomalainen rap-artisti, joka tuli tunnetuksi Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen jäsenenä. Hän on yksi Rähinä Recordsin perustajajäsenistä ja omistajista.
Marko Allen
Maajoukkueura
Allen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1987, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Allen valittiin ikäluokastaan Pohjola-leirin parhaaksi pelaajaksi vuonna 1982.
Muuta
Allenin poika Henri pelaa puolustajana Suomi-sarjajoukkue JHT Kalajoessa.
Uniikki (artisti)
Uniikki julkaisi ensimmäisen soololevynsä Aika ei venaa ketään loppuvuodesta 2005. Hän on lisäksi julkaissut Kapasiteettiyksikön kanssa albumit Päivästtoiseen (2001), Klassikko (2002), Itsenäisyyspäivä (2003), Usko parempaan (2004), Susijengi (2006) ja I ♥ KY (2008). Uniikki jatkoi soolouraansa julkaisemalla Nuor Tolppanen vol. 1 -mixtapen loppuvuodesta 2008. Kyseinen mixtape oli esimakua hänen toisesta studioalbumista, Juokse poika juokse, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Uniikin kolmas studioalbumi Suurempaa julkaistiin 6. huhtikuuta 2011. Uniikin seuraava julkaisu oli hänen ja MG:n 5. joulukuuta 2011 julkaistu 8190-mixtape. Levyltä julkaistiin YouTubessa näytekappaleet ”Totta mooses” ja ”Lisää”. Uniikki on kertonut julkaisevansa Nuor Tolppanen vol. 2 -mixtapen, joka on jatko-osa Nuor Tolppanen vol. 1 -mixtapelle. Tälle levylle hän aikoo pyytää rap-vierailijoita myös Rähinä Recordsin ulkopuolelta.
Uniikin hittikappaleisiin kuuluu muun muassa ”Paita pois”. Uniikki oli myös osa tunnettua, vuonna 1997 perustettua Illmatic Cru -breakdance-ryhmää, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Savage Feetiksi. Ryhmään kuului Uniikin lisäksi myös Elastinen sekä b-boyt Hypnotic, D'Maestre, Lil'P ja Twister.
Elämä ja ura
Uniikki syntyi vuonna 1981 juutalaiselle äidille ja suomalaissukuiselle isälle. Hän on kansanedustaja Ben Zyskowiczin siskonpoika. Uniikki varttui Malminkartanon asuinalueella Helsingissä. Hän suoritti peruskoulun juutalaisessa koulussa, jonka jälkeen hän opiskeli Etu-Töölön lukiossa. Uniikki on Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen.
Uniikki oli yksi Nelosella syksyllä 2012 esitetyn AnkkaRäp-ohjelman valmentajista. Hänet nähtiin myös keväällä 2013 Diili-televisiosarjan 5. tuotantokauden jaksoissa.
Uniikki oli mukana myös Fitnesspäiväkirjat-ohjelmassa, jossa yksi päähenkilöistä oli hänen silloinen kihlattunsa Eevi Teittinen, josta Uniikki kuitenkin erosi kesäkuussa 2016.
Uniikista ilmestyi tammikuussa 2021 Otavan kustantama, kirjailija Miikka Anttosen kirjoittama elämäkertakirja "Uniikki elämä". ISBN: 978-951-1-37186-1.
Pro Bowl 2019
Pro Bowl 2019 oli NFL-kauden 2018 tähdistöottelu. Se pelattiin 27. tammikuuta 2019 Camping World Stadiumilla, Orlandossa. Tähdistöottelussa AFC-konferenssin joukkue voitti NFC-konferenssin numeroin 26–7.
Pelaajamäärät pelipaikoittain
Hyökkäys
Puolustus
Erikoisjoukkueet
Pelaajat
Lähde:
The Mask
The Mask on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka perustuu Dark Horse Comicsin sarjakuvasankari Naamioon ja erityisesti vuonna 1994 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan The Mask – naamio. Animaatiota tuotettiin yhteensä 54. jakson verran, kestäen kolme tuotantokautta vuosien 1995–1997 välisenä aikana. Sarjan pääosassa ääninäyttelivät Rob Paulsen (Naamio/Stanley Ipkiss), Heidi Shannon (Peggy Brandt), Tim Curry (Pretorious) ja Frank Welker (Milo).
Suomessa sarjan jaksoja esitti MTV3 vuosien 1996–1997 välillä suomenkielisellä äänellä sekä tekstitettynä. Finnkino julkaisi kuusi The Mask-piirrossarjan VHS-julkaisua, jotka sisälsivät sarjan jaksoja. Sarjaa esitettiin uudelleen uusintoina vuoden 2011 lopulla.
Suomeksi dubatun sarjan pääosaa näytteli Antti Pääkkönen.
Juoni
Tarina kertoo tavallisesta miehestä nimeltä Stanley Ipkiss, joka löytää muinaisen norjalaisperäisen puisen naamion. Laitettuaan sen kasvoilleen Ipkiss muuttuu sekopäiseksi supersankariksi, joka taistelee rikollisia vastaan ja tekee mitä tahansa muuta sekopäisiä temppuja. Hänen arkkivihollisensa on Pretorious.
Jarkko Ruutu
Jarkko Samuli Ruutu (s. 23. elokuuta 1975 Vantaa) on pelaajauransa päättänyt suomalainen jääkiekkoilija sekä olympialaisten että maailmanmestaruuskisojen mitalisti. Ruutu oli jääkiekossa pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi mittavan ammattilaisuran, ja pelasi jääkiekkoammattilaisena sekä Suomen, Pohjois-Amerikan että Sveitsin pääsarjoissa. Ruutu pelasi Pohjois-Amerikan NHL-liigassa 652 runkosarjaottelua tehopistein 58+84=142 ja keräsi yhteensä 1 078 rangaistusminuuttia. Tosin Ruutu tunnettiin rajusta, aggressiivisesta, kovaotteisesta pelitavastaan.
Ruudun ammattilaisura käynnistyi jääkiekon SM-liigaseura Helsingin IFK:ssa kaudella 1996–1997 pelattuaan edellisen kauden Pohjois-Amerikan yliopistosarja WCHA:ssa. Hän voitti IFK:ssa Suomen mestaruuden kaudella 1997–1998, jonka jälkeen Vancouver Canucks varasi Ruudun NHL:ään vuoden 1998 varaustilaisuudessa numerolla 68. Ruutu siirtyi NHL:ään kaudeksi 1999–2000, ja pelasi suurimman osan kaudesta Vancouverin farmijoukkue Syracuse Crunchissa AHL-liigassa. Hän vakiinnutti pelipaikkansa NHL:ssä kaudella 2001–2002. Vancouverin ohella Ruutu edusti NHL:ssä myös Pittsburgh Penguinsia, Ottawa Senatorsia ja Anaheim Ducksia. Uransa kolme viimeistä kautta Ruutu pelasi Jääkiekon SM-liigassa Helsingin Jokereissa. Kaudella 2014–2015 hän pelasi neljä ottelua Sveitsin National League A:n EHC Bielissä, kunnes ilmoitti päättävänsä uransa vuoden 2014 joulukuussa.
Hän edusti Suomea yksitoista kertaa arvokisoissa saavuttaen kaksi olympialaisten ja neljä maailmanmestaruuskilpailujen mitalia sekä maailmancupin toisen sijan.
Uran alku, Michigan Tech Huskies ja Helsingin IFK
Kausi 1997–1998 oli sitä vastoin kuitenkin menestyksekäs, sillä HIFK voitti mestaruuden 15 vuoden tauon jälkeen. Pudotuspeleissä seura voitti jokaisen ottelunsa, ja Ruutu teki näissä yhdeksässä pelissä peräti seitsemän maalia. Samana keväänä mies pääsi myös tekemään aikuisten arvokisadebyyttinsä, sillä hänet valittiin kevään 1998 maailmanmestaruuskisoihin. Ruutu teki turnauksessa yhden maalin ja saavutti joukkueen mukana hopeaa.
NHL-uran alku Vancouverin organisaatiossa (1999–2006)
Kesällä 1998 NHL-seura Vancouver Canucks varasi Ruudun pelaajaoikeudet NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 1998 tilaisuuden 68. pelaajavarauksena kolmannella kierroksella.
Kaudella 2000–2001 Ruutu pelasi valtaosin Vancouverin IHL:n farmijoukkue Kansas City Bladesissa. Hän pelasi joukkueessa 46 runkosarjaottelua tehopistein 11+18=29, ja oli enemmän puolustavasta roolistaan huolimatta joukkueensa seitsemänneksi tehokkain pelaaja. NHL:ssä Ruutu pelasi kauden aikana yhteensä 21 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6. Loppukeväällä 2001 hän teki Vancouverin kanssa yhdensuunnan sopimuksen, joka tarkoittaa sitä, että pelaajan palkkaa ei voida alentaa farmikomennuksien myötä. Sopimus oli kahden kauden pituinen ja kokonaisarvoltaan 825 000 dollaria.
Ruutu vakiinnutti pelipaikkansa NHL:ssä kaudella 2001–2002. Hän tuli nopeasti NHL:ssä tunnetuksi ahkerana taklaajana, ja hänen kahden edellisen kautensa pistetahti jäi NHL-paikan vakiintumisen myötä enemmän toissijaiseksi tehtäväksi. Uran käynnistyminen NHL:ssä osoittautui kuitenkin vaikeaksi, sillä Vancouverin päävalmentaja Marc Crawford ei suonut Ruudulle kovinkaan mittavaa vastuuta otteluissa ja valitsi hänet pelaavaan kokoonpanoon keskimäärin vain joka toisessa ottelussa. Ruutu pelasi kauden aikana runkosarjassa lopulta yhteensä 49 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 2+7=9. Pudotuspeleissä hän pelasi vain yhden ottelun.
Kaudella 2003–2004 Ruutu pelasi Vancouverissa pelillisesti aiempaa suuremmassa roolissa. Hän pelasi runkosarjassa 71 ottelua tehopistein 6+8=14 ja keräsi 133 rangaistusminuuttia. Pudotuspelien kuudessa ottelussa hän viimeisteli yhden maalin.
NHL:n työsulkukauden ajaksi Ruutu siirtyi edustamaan Helsingin IFK:ta, jossa pelasi siirtorajan umpeudettua kuusi NHL-pelaajaa. Runkosarjassa Ruutu keräsi rooliinsa nähden hyvät 10+18=28 tehopistettä, ja joukkueenkin peli parani huomattavasti kauden loppupuolta kohden. Puolivälieräsarjassa Rauman Lukkoa vastaan HIFK sortui jäähyilyyn, antoi potkut päävalmentaja Hannu Aravirralle ja epäonnistui pahasti maalivahti Tomas Vokounia myöten, jonka seurauksena Lukko pudotti helsinkiläiset yllätysmäisesti otteluvoitoin 4–1. Tällä kaudella Ruutu teki myös SM-liigan historian siihen astisen rangaistusminuuttiennätyksen ottamalla peräti 215 jäähyminuuttia runkosarjassa.