cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Francisco Javier Fernández
Francisco Javier ”Paquillo” Fernández Peláez (s. 6. maaliskuuta 1977 Guadix, Granadan maakunta, Espanja) on espanjalainen 20 kilometrin kävelijä.
Vuonna 2010 Fernández sai dopingaineiden hallussapidosta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 11.2.2010–10.2.2012 ja vuonna 2012 hänen kilpailukieltoaan jatkettiin 9.12.2012 saakka.
Espanjan mestaruuden Fernández on saavuttanut 10 000 metrillä vuosina 2007 ja 2008, 20 kilometrillä vuosina 1998–2004 ja 2007 sekä 50 kilometrillä vuonna 2009. Hän on 173 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.
SAVE-hanke
SAVE – Saaristomeren vedenlaadun parantaminen peltojen kipsikäsittelyllä -hanke selvittää kipsikäsittelyn soveltuvuutta uudeksi maatalouden vesiensuojelumenetelmäksi parantamaan Saaristomeren ja koko Itämeren tilaa. SAVE kerää käytännön kokemuksia kipsin logistiikasta ja käytöstä sekä tarkentaa aiempaa käsitystä kipsin vesistövaikutuksista. Hankkeessa toteutettiin mittava kipsinlevityspilotti syksyllä 2016. Pilotti toteutettiin Varsinais-Suomessa Liedossa ja Paimiossa, Savijoen valuma-alueen keskiosassa yhteistyössä alueen viljelijöiden kanssa. Yhteensä kipsiä levitettiin 1550 peltohehtaarille. Pilotin ohella hanke seuraa kipsikäsittelyn vaikutuksia Savijoen vedenlaatuun, vesieliöstöön ja pohjavesiin sekä peltomaan ja viljakasvuston ravinnetilaan. Tulosten pohjalta hanke laatii suunnitelman kipsikäsittelyn laajamittaiselle käytölle Etelä-Suomeen sekä ehdotuksen kipsin sisällyttämiseksi maatalouden tukijärjestelmään. Peltojen kipsikäsittelyllä tarkoitetaan menetelmää, jossa pellolle levitetään kipsiä (CaSO4). Kipsi nostaa maan ionivahvuutta ja parantaa mururakennetta. Tämä vähentää eroosiota sekä liukoisen ja maa-ainekseen sitoutuneen fosforin kulkeutumista vesistöihin, mikä vähentää rehevöitymistä ja sameutta. Kipsikäsittelyn myötä fosforikuormitus pellolta voi jopa puolittua ja vaikutus kestää usean vuoden ajan.
Pilottipaikkana Savijoki
Savijoki on otollinen pilottipaikka kipsihankkeelle, koska sen valuma-alueella ei ole lainkaan järviä. Kipsikäsittelyä ei voida toteuttaa järvien läheisyydessä, koska ne voivat kärsiä kipsin sulfaatista. Sulfaatti voi esimerkiksi lisätä fosforin saatavuutta makeissa vesissä. Tämä pienentää kipsin aikaansaamasta fosforipäästöjen vähennyksestä saatavaa hyötyä. Savijoki soveltuu pilottipaikaksi myös siksi, että sen valuma-alueella on paljon savimailla sijaitsevia peltoja.
Vedenlaadun seuranta
Hankkeessa vedenlaatua seurataan jatkuvatoimisen mittauksen lisäksi ajoittaisilla näytteenotoilla. Seurantapaikoista kaksi sijaitsee pilottialueella ja yksi vertailualueella, jolle ei levitetä kipsiä. Alla on kuvattu erilaisia attribuutteja, joilla vedenlaatua mitataan.
Veden sameus kuvaa, paljonko maa-ainesta veteen on suspendoitunut. Valumavesi on sitä sameampaa, mitä voimakkaampaa eroosio on. Samalla sameus kertoo maa-aineksen fosforipitoisuudesta. Arvioiden mukaan kipsi vähentää eroosiota. Siten pilottialueiden vesi on oletettavasti vertailualueen vettä kirkkaampaa.
Humuksen fluoresenssi kuvaa veteen liuenneen eloperäisen aineen pitoisuutta. Kipsilevityksen odotetaan vähentävän fluoresenssia.
Johtokyky kuvaa veden sähkönjohtavuutta, jolla puolestaan voidaan arvioida veteen huuhtoutuneen kipsin määrää. Kipsin levityksen jälkeen valumavesien johtokyky nimittäin kasvaa merkittävästi kipsin sisältämän kalsiumin ja sulfaatin takia. Hiljalleen johtokyky vähenee. Lopulta se laskee pysyvästi kipsin levitystä edeltäneelle tasolle kipsin huuhtouduttua kokonaan maasta pois.
Rahoittajat, yhteistyökumppanit ja partnerit
SAVE on Helsingin yliopiston ja Suomen ympäristökeskuksen yhteinen hanke. SAVE saa rahoitusta ympäristöministeriöltä vuosina 2016–2018 ja se on osa pääministeri Juha Sipilän hallitusohjelman ravinteiden kierrätystä ja vesistöjen suojelua edistävää kärkihanketta. Helsingin yliopisto on partnerina NutriTrade – Piloting a Nutrient Trading Scheme in the Central Baltic -hankkeessa, jonka kautta kipsipilotti saa rahoitusta myös EU Interreg Central Baltic –ohjelmasta vuosina 2015–2018. Lannoitevalmistaja Yara Suomi lahjoittaa puolet levitettävästä kipsistä.
Litiumboorihydridi
Litiumboorihydridi (LiBH4) eli litiumborohydridi tai litiumtetrahydroboraatti on litium- ja boorihydridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä ja katalyyttinä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa litiumboorihydridi on valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Sen alkeiskoppi on ortorombinen ja muuttuu kuumennettaessa noin 135 °C:n lämpötilaan heksagonaaliseksi. Litiumboorihydridi reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu vetyä. Yhdiste reagoi myös alkoholien kanssa, mutta liukenee esimerkiksi eettereihin ja amiineihin. Kuumennettaessa se hajoaa litiumhydridiksi, booriksi ja vedyksi. Litiumboorihydridi on pelkistimenä natriumboorihydridiä voimakkaampi mutta litiumalumiinihydridiä heikompi. Se pelkistää muun muassa aldehydit, ketonit, happokloridit, esterit ja epoksidit, mutta ei nitriilejä.
Valmistus ja käyttö
Litiumboorihydridiä voidaan valmistaa usealla tavalla esimerkiksi litiumhydridin ja boraattiesterien reaktiolla tai organolitiumyhdisteiden ja boorihydridien välisellä reaktiolla. Tyypillisin tapa on kuitenkin litiumkloridin tai -bromidin reaktio natriumboorihydridin kanssa eetteri- tai amiiniliuoksessa.
Litiumboorihydridiä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä, kun tarvitaan voimakasta mutta kuitenkin selektiivistä pelkistintä. Se myös katalysoi hydroboraatioreaktioita. Siitä valmistetaan myös muita boorihydridisuoloja  Litiumboorihydridiä on tutkittu myös vedynvarastointisovellutuksiin, mutta kaupallisia sovellutuksia siihen perustuen ei ole käytössä.
Rummakkolampi (Virrat)
Rummakkolampi on Pirkanmaalla Virroilla Sulkavan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147,1 metriä mpy.
Pico (Azorit)
Pico on yksi Azorien saarista. Se kuuluu Portugaliin ja siellä sijaitsee maan korkein kohta, Pico Alto eli Ponta de Pico (2 351 m).
Pico sijaitsee 17,5 kilometriä São Jorgesta etelään ja 7 kilometriä Faialista länteen. Sen pinta-ala on 447 km², mikä tekee sitä Azorien toiseksi suurimman saaren. Saaren suurimmat asutuskeskukset ovat pääkaupunki Madalenan lisäksi São Roque do Pico ja Lajes do Pico. Väkiluku on noin 15 000.
Picon viinitarhat ovat Unescon maailmanperintöluettelossa.
Eiku
thumb Eiku on kobujutsussa käytettävä ase. Se on leveä- ja litteäpäinen puinen sauva, alun perin mela. Eikua käytetään samoin kuin 180 cm pitkää Bō-sauvaa, mutta pieniä eroavaisuuksia löytyy. Bo on symmetrinen, joten molempien päiden käyttäminen on samankaltaista. . Eikulla tehtävässä katassa puolestaan on liikkeitä, jotka symboloivat veneessä tehtäviä tekniikoita. Eikun esikuvaa, airoa saatettiin pitää hankaimissakin. Eiku on melko harvinainen ase, varsinkin Suomessa. Muuallakin sillä näkee tehtävän lähinnä muotoa, eli kataa.
Leopold Frankenberger
Leopold Frankenberger tai Frankenreiter (?-1860?, Graz?, Itävalta) oli Adolf Hitlerin asianajajan Hans Frankin kertoman mukaan Hitlerin juutalainen isoisä.
Hakiessaan syntymätodistusta Hitlerin isälle Aloisille vuonna 1837 tuore 42-vuotias äiti Maria Anna Schicklgruber kieltäytyi mainitsemasta isän nimeä. Poika kirjattiin aviottomaksi lapseksi ja sai äitinsä sukunimen Schicklgruber. Viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen Maria Anna avioitui Johann Georg Hiedlerin kanssa, joka ei kuitenkaan eläessään tunnustanut poikaa omakseen. Johann Georgin veli Johann Nepomuk Hüttler virallisti Johann Georg Hiedlerin Alois Schicklgruberin isäksi vasta 1876, 20 vuotta Johann Georgin kuoleman jälkeen. Alois Hitlerin isästä ja Adolf Hitlerin isoisästä ei ole näin varmuutta, vaikka yleensä historioitsijat pitävät veljeksistä jompaakumpaa todennäköisimpänä ehdokkaana.
Hans Frankin, Hitlerin asianajajan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana antaman kertomuksen mukaan Hitler olisi palkannut hänet tutkimaan sukutaustaansa vuoden 1930 aikoihin. Frank olisi tutkimustensa perusteella löytänyt tietoja, joiden mukaan Hitlerin isä oli mahdollisesti, ellei todennäköisesti puoleksi juutalainen. Maria Anna Schicklgruber olisi työskennellyt keittäjättärenä vauraalle juutalaisperheelle nimeltään Frankenberger. Perheen poika, 19-vuotias Leopold olisi saattanut tuolloin 42-vuotiaan Maria Annan raskaaksi. Välttääkseen skandaalin perhe olisi maksanut korvausta Maria Annalle kunnes Alois täytti 14. Lisäksi perheen ja Maria Annan välillä olisi käyty vuosien ajan kirjeenvaihtoa, mikä olisi tietysti kertonut vallitsevista lämpimistä väleistä.
Sekä Hans Frank että Hitler pitivät kuitenkin todennäköisimpänä vaihtoehtona virallista isoisää, Johann Georg Hiedleriä.
Historioitsija Werner Maserin mukaan juutalaisperheen oleskelu Grazissa 1800-luvun puolivälin aikoihin oli erittäin epätodennäköistä, koska alueella ei valvotun säädöksen mukaan saanut oleskella pysyvästi juutalaisia. Lisäksi Leopold Frankenbergeristä tai Frankenreiteristä tai hänen perheestään ei löydy merkintöjä eikä mainintoja alueen kirjoissa tai rekistereissä.
Psykologi Walter C. Langerin toisen maailmansodan aikana laatimasta psykologisesta profiilista löytyy samankaltainen olettamus Hitlerin isoisästä. Langerin mukaan isoäiti olisikin työskennellyt aateloidun juutalaisen pankkiirisuvun Rothschildien taloudessa ja Aloisin isä olisi ollut joku Rothschildeista. Väitteen mukaan Itävallan kansleri Engelbert Dollfuss olisi ottanut asiasta selvän ja Hitler olisi tästä kuultuaan jouduttanut Itävallan liittämistä ja Dollfussin murhauttamista. Langerin lähteet koostuivat natseja paenneiden saksalaisisten ja takinkääntäneiden ex-natsien lausunnoista, joiden arvoa on myöhemmin kritisoitu.
Crushed by the Wheels of Industry
Crushed by the Wheels of Industry on brittiläisen synthpop-trion Heaven 17:n viimeinen vuoden 1983 single, joka julkaistiin albumilla The Luxury Gap. Kappaleen kirjoittivat yhtyeen kaikki kolme jäsentä. Single julkaistiin vuoden 1983 loppupuolella ja sijoittui Britannian singlelistan sijalle 17. Kappale oli kyseisellä musiikkilistalla seitsemän viikkoa.
Saksan presidentinvaalit 1925
Saksan presidentinvaalit 1925 järjestettiin 29. maaliskuuta ja 26. huhtikuuta 1925. Vaalit oli alun perin suunniteltu pidettäväksi kesäkuussa, mutta niitä jouduttiin aikaistamaan, sillä valtakunnanpresidentti Friedrich Ebert kuoli yllättäen 28. helmikuuta. Vaalit voitti entinen sotamarsalkka Paul von Hindenburg.
Ehdokasasettelu
Sekä oikeistolla että vasemmistolla oli vaikeuksia valita keskuudestaan ehdokasta vaaleihin. Ensimmäisenä valintansa tekikin kommunistinen puolue, jonka ehdokkaaksi valittiin Ernst Thälmann. Oikeistolaisista muodostunut Loebellin komitea valitsi presidentinvaalien ensimmäiselle kierrokselle ehdokkaakseen Duisburgin pormestari Karl Jarresin, mikä vahvistettiin 12. maaliskuuta sen jälkeen, kun keskustapuolue oli ilmoittanut asettavansa ehdokkaakseen Wilhelm Marxin Loebellin komitean yhteistyöehdotuksista huolimatta. Sosiaalidemokraattisen puolueen ehdokkaaksi valittiin entinen Preussin pääministeri Otto Braun.
Ensimmäinen kierros
Presidentinvaalien ensimmäiselle kierrokselle osallistui yhteensä seitsemän ehdokasta, jotka olivat:
Äänestysprosentti oli noin 70, eli alempi kuin joulukuussa 1924 järjestetyissä valtiopäivävaaleissa, jossa se oli ollut noin kymmenen prosenttiyksikköä korkeampi.
8. huhtikuuta Jarresia tukenut Reichsblock-ryhmittymä ilmoitti, että sen ehdokkaana vaalien toisella kierroksella olisi sotamarsalkka Paul von Hindenburg. Häntä oli pyydetty ehdokkaaksi tuloksetta jo useita kertoja, mutta hän suostui lopulta, kun amiraali Alfred von Tirpitz vetosi häneen ja sanoi, että vain hänellä oli mahdollisuus voittaa Marx. Myös Baijerin kansanpuolue siirtyi tukemaan Hindenburgia.
Toinen kierros
Toiselle kierrokselle pääsi kolme ehdokasta, jotka olivat:
Äänestysprosentti nousi ensimmäiseen kierrokseen verrattuna, lähes kahdeksaankymmeneen prosenttiin. Hindenburg sai äänienemmistön ja tuli näin valituksi valtakunnanpresidentiksi. Saksalaiset kansallismieliset olivat innoissaan tämän voitosta, tosin Hindenburg julisti virkaanastujaispuheessaan 12. toukokuuta, että pitäisi itse parhaansa mukaan tasavaltaa yllä.
Marxin tappion syyksi voidaan laskea noin puoli miljoonaa ääntä, joita hän ei saanut joko siksi, että Baijerin kansanpuolue ei tukenut häntä, tai siksi, että Thälmann jatkoi ehdokkaana toiselle kierrokselle. Vaihtoehdoista ensimmäistä pidetään uskottavampana.
HDF-levy
150px|thumb|HDF-raakalevyä.
HDF-levy on ohut kova puukuitulevy, joka valmistetaan kuivausmenetelmällä hienorakenteisesta puukuidusta. Valmistuksessa käytetään myös sideainetta, kuten formaldehydihartseja, jotka voivat aiheuttaa terveyshaittoja erityisesti HDF-levyjen kanssa työskentelevien parissa. HDF-levyn rakenne on kauttaaltaan homogeeninen ja erittäin tiivis, yleensä 500–1450 kg/m³. HDF-levystä saadaan hyvin säänkestävää ja se on helposti työstettävissä.
HDF-raakalevyn molemmat pinnat ovat sileät. Levyjä saa myös pinnoitettuna melamiinilla, viilulla tai maalilla sekä myös eri tavalla rei'itettynä tai jyrsittynä. Levypaksuudet ovat yleensä 3–6 mm. HDF-levyä käytetään laajalti esimerkiksi kalusteteollisuudessa, lattianpäällysteiden runkorakenteena, oviteollisuudessa pintarakenteena ja ajoneuvoteollisuudessa.
Sinikka Räike
Sinikka Birgitta Räike, os. Ylitörmä, (17. huhtikuuta 1925 Parkano – 26. huhtikuuta 2009) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Kuvanveistäjänä hän loi urallaan aluksi figuratiivisia sekä myöhemmin abstrakteja veistoksia. Taidemaalarina hän edusti konkretismia. Suuri osa Räikkeen tuotannosta on nähtävissä Kankaanpään kaupunginmuseossa.
Elämä ennen taiteilijan uraa
Sinikka Birgitta Räike, os. Ylitörmä (myös Yli-Törmä), syntyi Parkanossa 17.4.1925. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja seppä. Sinikan veli Raimo Yli-Törmä oli myös lahjakas kuvanveistäjä.
Ennen uraansa taiteilijana, modistikurssin käynyt Sinikka Räike perusti Kankaanpäähän muotiliikkeen vuonna 1952. Hän muotoili liikkeessä erityisesti hattuja, jotka nousivat paikkakunnalla nopeasti suosituiksi. Sinikka Räike onkin todennut, että hänen ensimmäinen veistoksensa oli hänen muovailemansa hattupukki. Muotiliikkeen pito yhdessä taiteen tekemisen kanssa oli kuitenkin hankala yhtälö. Muotiliike toimi paikkakunnalla 1960-luvun alkuun asti, kunnes Räike päätti ryhtyä päätoimiseksi taiteilijaksi.
Opinnot
Sinikka Räike suoritti modistikurssin Helsingin ammatinedistämislaitoksella vuonna 1952. Hän myös aloitti opinnot Taideteollisuusopistossa kuvanveistolinjalla vuonna 1957. Opinnot Helsingissä osoittautuivat mahdottomiksi yhdistää Kankaanpään muotiliikkeen ylläpitämiseen. Aika oli rajallista, liiketilan vuokrasopimuksen purkaminen ei onnistunut, eikä Räike saanut liikettä myytyä. Hän anoi kaksi kertaa opintoihinsa lykkäystä onnistuneesti. Lopulta Räikkeen oli kuitenkin pakko keskeyttää opintonsa kokonaan, ja palata muotiliikkeeseensä töihin hattujen pariin. Räike on kertonut, että muotiliikkeen työllä oli selvä yhteys kuvanveistoon: hattuja muotoillessaan hän oppi käsittelemään muotoa. Hattujen mallit, muodot ja värit sekä niiden yhdisteleminen siirtyivät hänen taiteelliseen toimintaansa ja tuotantoonsa.
Lopulta Räike teki ratkaisun lopettaa muotiliikkeensä kokonaan, ja hän alkoi täysipäiväiseksi taiteilijaksi. Hän opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuodet 1966-68.
Ura
Sinikka Räike oli taiteilijana sekä kuvanveistäjä että maalari. Hän kertoo välillä painiskelleensa sen suhteen, antaisiko itsensä kuvanveistolle vai maalaukselle. Hän tosin totesi, että vaihtelu virkistää taiteilijaakin, ja purettuaan itsensä toiseen taidemuotoon, oli mukava aina tarttua toiseen. Räikkeen teosluettelosta näkeekin selkeästi, miten nämä kaksi taidemuotoa vuorottelivat sykleissä hänen tuotannossaan.
Taiteen tekemisen Räike aloitti kuvanveistäjänä. Veistoksia syntyi vuosien 1956-1984 välillä  71 kappaletta. Veistoksissaan hän käytti materiaalina savea ja kipsiä, ja myöhemmin 1970-luvulla myös puuta.
Ensimmäisen maalauksensa Sinikka Räike loi vuonna 1967, ja hän keskittyikin 1970-luvun alussa pelkästään maalaamiseen. Hän maalasi pääsääntöisesti öljymaalauksia vuoteen 1975 asti, mutta keskittyi akryylimaalauksiin vuodesta 1979 eteenpäin. Yhteensä maalauksia syntyi 179 kappaletta vuoteen 1985 mennessä.
Sinikka Räike oli myös aktiivisena jäsenenä useassa taidejärjestössä: Porin Taiteilijaseura ry:ssä (1958 lähtien), Satakunnan kuvataiteilijat ry:ssä (1965 lähtien), Rauman taiteilijaseura ry:ssä (1972 lähtien) sekä Suomen kuvanveistäjäliitto ry:ssä.
Sinikka ja Kauko Räike lahjoittivat lähes 400 teosta käsittävän taidekokoelman Kankaanpään kaupungille vuonna 1995. Kokoelma sisälsi myös lähes kaikki heidän hallussaan olleet omat tuotantonsa. Kokoelma sijoitettiin Kankaanpään kaupunginmuseoon, ja Räikkeet täydensivät sitä vuosien varrella erillisillä lahjoituksilla. Kokoelma kattaa nykyisin yli 500 teosta. Sinikka Räikkeen tuotannosta kokoelmassa on noin 50 veistosta sekä noin 60 öljyväri- ja akryylimaalausta.
Sinikka Räikkeelle myönnettiin Valtion taiteilijaneläke vuonna 1980.
Taide
Sinikka Räike itse kuvasi 60-vuotisjuhlanäyttelyjulkaisussaan tunnettaan omasta taiteestaan näin: "Nämä työt, jotka minulla on; minä tunnen jokaisen viivan, jonka olen maalannut ja jokaisen muodon, jonka olen muovannut."
Räike oli sekä kuvanveistäjä että taidemaalari. Uransa alussa vuodesta 1958 lähtien hän keskittyi veistoksiin, 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla maalaustaiteeseen, kunnes lopulta hän vuorotteli niiden kanssa sujuvasti inspiraatiotaan kuunnellen. Räikkeen taidetta hallitsi suurimmaksi osin viehtymys konkretismiin, joka näkyi vahvoina muotoina, viivoina ja värien käyttönä - taidemuodosta huolimatta.
Kuvanveisto
Uransa alussa, 1950-luvun lopulla Räike loi figuratiivisia teoksia, joissa korostuivat plastisuus ja itseilmaisu. Uransa alkuaikoina veistokset olivat selkeästi esittäviä, toiminnallisia ja ammatillista identiteettiä korostavia.
Melko pian Räikkeen ilmaisu kääntyi kuitenkin abstraktimpaan suuntaan. Vuotta 1961 on pidetty hänen taiteensa käännekohtana: hänen veistoksissaan yhdistyivät puhdasta muotoa korostavat ankarat pinnat ja leikkaukset vastakohtina aaltomaiselle pehmeydelle. Räike kiinnitti muodonkäsittelyssään huomiota erityisesti liikkeeseen; rytmiset toistot ja taitava viivankuljetus sai aikaan lähes kineettisiä vaikutelmia. Tyylillisesti hänen taiteensa vakiintui 1960-luvulla liikkumaan niin kubistisen kuin abstraktinkin ilmaisun puitteissa.
Taiteilija ja taidealan vaikuttaja Pertti Ala-Outinen on luonnehtinut Sinikka Räikkeen veistosmaailmaa muotojen hiotulla pelkistyneisyydellä ja liikettä kuljettavan viivan luistavuudella. Sinikka Räike sanoi veistoksissa muodon olevan tärkein, ja että veistosta tehdessä huomio pitää kiinnittää juuri muotoon. Hän itse ihaili sileitä pintoja, vaikka tunnusti että myös sileällä pinnalla on omat vaaransa – pinta ei saisi mennä löysästi.
Taidemaalaus
Sinikka Räike keskittyi maalaustaiteeseen 1960-luvun lopulla sekä 1970-luvulla. Tyylisuunnaksi hän omaksui alusta asti konkretismin, kuten veistoksissaan oli abstraktisuutta käyttänyt. Hän on sanonut, että ”Konkretismi on ilmaisutapa, jolla sanottavansa voi esittää keskitetysti ja täsmällisesti”. Konkretismissa pääosassa olevat värit, viiva ja pinta olivat keskiössä myös Räikkeen maalaistaiteessa. Usein konkretismia on pidetty viileän järjen ilmaisumuotona, mutta Räikkeen tunnustettiin olevan poikkeus sääntöön. Hänen maalauksistaan paistoivat selkeinä temperamentti ja mielentilat.
Maalauksissaan Räike toisti veistoksistaan tuttua abstraktia vahvuutta. Maalausten rakennetta kuvailtiin kiivaiksi ja pursuavaa tarmoa uhkuviksi. Räikkeelle tuttu liikkeen korostaminen loi vaivattomia liikkeitä, ja kuvioista hän suosi erityisesti kolmioita ja vahvoja viivoja. Kolmioiden avulla maalauksiin tuli rakennetta, ja kuvioiden muodot loivat niihin elävyyttä. Muodon asiantuntijana Räike onnistui luomaan maalauksiin liikettä rytmisillä pintasommitteluilla.
Värien suhteen Räike oli vahvatahtoinen ja vahvavärinen: maalaukset perustuivat liikkeeseen ja erityisesti värin toimivuuteen. Hänen maalaustuotannossaan on havaittavissa erilaiset väri-kaudet. Tuotantonsa alussa hän käytti dominoivaan väriin (keltainen, sininen, punainen) perustuvia sommitelmaratkaisuja, joita hän täydensi luomalla tilavaikutelmia komplementtiväreillä ja pintarakenteilla. Vähitellen Räikkeen värimaailma muuttui, ja hän keskittyi yhteen pääväriin. Ensimmäisenä oli keltainen kausi, sitten punainen, kunnes lopulta sinisestä tulee tuotannon hallitseva väri. Sinisellä kaudella Räikkeen tuotannossa alkaa näkyä eroa myös kahden eri viivan, liikkeen, välillä. Osassa teoksista sommitelma syntyy kolmioista, toisissa puolestaan hallitsevana elementtinä toimivat raidat. Raitoihin rakentuvissa töissä syntyy kineettistä liikettä.
Myöhemmässä vaiheessa uraansa Räikkeen värienkäyttö pehmentyi. Hän siirtyi akryyliväreihin, ja kertoi kiihkon samalla tasaantuneen: ”Harmaampi, hillitympi väriasteikko toimii sydämenlyönneiltään jo rauhallisemmin.”
Maalausprosessiaan Räike on kuvannut kertomalla, että jo maalatessa hänellä ikään kuin soi musiikki päässä. Mielessä pyörii se, mitä maalaamisen aikana hän ajaa takaa, tai mitä hän haluaa työllään sanoa. Räike on ajatellut, että jollain tavalla nimi voi olla jo valmiina. Usein Räikkeen teosten nimet sivuavatkin äänimaailmoja, esimerkiksi Väreilyyn hiljaiseen (öljy 1972), Ruoko laulaa (öljy 1972), Kuulen soittoa I-V (akryyli 1982).
Yksityiselämä
Sinikka Räike oli naimisissa kuvanveistäjä Kauko Räikkeen kanssa vuodesta 1948 lähtien aina Kauko Räikkeen kuolemaan asti vuonna 2005. Heillä on yksi poika.
Sinikan veli Raimo Yli-Törmä (1933-1972) oli myös kuvanveistäjä, ja hän avusti Kauko Räikettä useissa projekteissa. Yli-Törmä teki veistoksia useisiin eri materiaaleihin, kuten kipsiin, marmoriin, pronssiin, alumiiniin ja rautaan. Hän kuoli kesken parasta luomiskauttaan. (Ala-Outinen s56).
Jō
thumb|300px|Punatammesta tehty jō-sauva. Pituus on 128 cm ja paksuus 2,4 cm.Jō on japanilaisissa taistelulajeissa käytettävä ase. Jō merkitsee keppiä. Jōn pituus on noin 128 senttimetriä, paksuus noin 2,4 cm ja se valmistetaan yleensä tammesta.
Materiaali ja ominaisuudet
Yksilöharjoittelua varten jō-sauva voidaan tehdä esimerkiksi harjanvarresta, mutta pariharjoituksessa suositaan tammipuista jō-sauvaa. Heikot harjanvarret eivät kestä kontaktiharjoittelua, vaan tikkuuntuvat iskuista helposti sekä saattavat vääntyä kosteuden vaihdellessa. Jō on merkittävästi kevyempi ja nopeampi käsitellä kuin sitä pidempi ja massiivisempi bō. Sillä voidaan tehdä tekniikkoja huomattavasti bō-sauvaa pienemmässä tilassa. Jō-tekniikat ovat ketterämpiä ja monipuolisempia, eivätkä vaadi voimaa samassa suhteessa kuin bō-tekniikat. Samankaltaisuudestaan huolimatta, edellä mainittujen aseiden etäisyydet ja tekniikat eroavat huomattavasti.
Harjoittelu
Jō-harjoittelu koostuu katasta (ennalta määrätty liikesarja) ja kihonista eli perustekniikan harjoittelusta. Kata voidaan tehdä yksin kuten aiki-jōssa tai yhdessä bokkenilla varustautuneen parin kanssa kuten jōdōssa. Myös kihon-harjoittelu voidaan tehdä pariharjoitteluna tai yksin ryhmässä (harjoittelu riveissä kuviteltua, yleensä itsen kokoiseksi ajateltua, vastustajaa vastaan) harjoitteluna. Vaikka jō on perinteinen ase, voi sen nähdä hyödyllisenä myös nykyaikaista itsepuolustusta silmällä pitäen, sillä sitä voi simuloida esimerkiksi haravalla tai katuharjalla. Myös hyökkääjällä voi olla edellä mainittu väline apunaan tai vaikkapa pesäpallomaila, jota vastaan jō-harjoittelu voi auttaa puolustautumaan. Jō-harjoittelu valmentaa myös aseetonta kamppailua varten.
Suomessa harjoiteltavia budōlajeja joissa käytetään jō-sauvaa
Suomessa harjoitellaan ZNKR jōdōa muutamissa Kendo-seuroissa. Edistyneet ZNKR jōdōkat harjoittelevat usein myös Shindō Musō-ryū jōjutsua. Shindō Musō-ryū jōjutsua harjoitellaan myös muutamissa suomalaisissa iaido- ja karate-seuroissa.
Myös aikidossa harjoitellaan jōn kanssa niin sanottuja aiki-jō-tekniikoita.
Taura Musō-ryū jōjutsua voi opiskella Suomessa ainakin Helsingissä ja Siilinjärvellä. Taura Musō-ryū jōjutsun harjoitteleminen edellyttää kyseisen koulukunnan jäseneksi liittymistä.
Edistyneet Kashima-Shinryū harjoittelijat osaavat tämän tyylisuunnan jō-tekniikkoja. Suomessa lajia voi harjoitella ainakin Helsingissä ja Tampereella.
Pohjoismainen identiteetti Virossa
thumb|250px|Ehdotettu pohjoismaisen tyylinen ristilippu Virolle thumb|250px|Virolainen ristilippu liehumassa [[Vormsin saarella]] thumb|250px|Ehdotettu ristilippu Virolle vuodelta 1919 Pohjoismainen identiteetti Virossa (”Pohjoismaa-kysymys”) viittaa ajatuksiin siitä, että Viro on yksi Pohjoismaista, tai että sen pitäisi olla tulevaisuudessa. Nykyinen yleinen näkemys Viron ulkopuolella on, ettei se ole yksi Pohjoismaista, mutta Virossa itsessään maa toisinaan mielletään kuuluvan Pohjoismaihin.
Pohjoismaat ovat yksi Viron tärkeimpiä kauppakumppaneita. Viron suurimmat vienti- ja tuontikumppanit Pohjoismaista ovat Suomi ja Ruotsi (23 % kaikesta viennistä ja 20 % kaikesta tuonnista heinäkuussa 2020). Kolme neljäsosaa kaikista sijoituksista, jotka menevät Viroon tulevat Pohjoismaista, eritoten Suomesta.
Kansalaisten asenne
Vuonna 2013 tehdyn tutkimuksen mukaan 53,3 % etnisesti virolaisista nuorista kokee kuulumisen ”pohjoismaiseen identiteettiryhmään” heille tärkeäksi tai erittäin tärkeäksi. 52,2 % kokee saman ”baltialaista identiteettiryhmää” kohtaan.
Sosiologi Mikko Lagerspetz on jakanut Pohjoismaa-kysymyksen virolaisessa yhteiskunnassa kolmeen näkemykseen: 1) Viro on jo Pohjoismaa; 2) Viro ei ole vielä Pohjoismaa, mutta sen pitäisi olla; 3) Viron pitäisi kulkea omaa polkuaan.
Nykyaikainen poliittinen näkemys
Tärkeänä osana Viron uudelleenrakentamista sen itsenäistymisen jälkeen on ollut läheiset siteet Pohjoismaihin, eritoten Suomeen ja Ruotsiin. Joulukuussa 1999 silloinen Viron ulkoministeri, myöhemmin presidentti Toomas Hendrik Ilves piti puheen ”Viro Pohjoismaana” Ruotsin ulkopoliittiselle instituutille. Vuonna 2015 pääministeri Taavi Rõivas kutsui Viron asemaa nimellä ”Uus Põhjamaa”.
Viron uudelle kansalliselle lentoyhtiölle annettiin nimeksi Nordica vuonna 2016. Silloinen yrityksen johtokunnan jäsen Erik Sakkov perusteli nimeä Viron jatkuvalla itse-identifioitumisella Pohjoismaiden kanssa.
Rich Girl (Gwen Stefanin kappale)
Rich Girl on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Gwen Stefanin kappale hänen Love. Angel. Music. Baby.-studioalbumilta. Kappaleen tuottamisesta vastasi Dr. Dre ja sillä vierailee räppäri Eve ja se on uudelleentehty versio Louchie Lou & Michie Onen vuonna 1993 julkaistusta samannimisestä kappaleesta, joka taas puolestaan oli mukautettu versio musikaalin Viulunsoittaja katolla kappaleesta "If I Were a Rich Man". Stefani on sanonut että kappale kuvailee hänen unelmiaansa suosiosta ja rikkauksista siitä perspektiivistä kun "hän oli vielä orangelainen tyttö".
Eila Kivikk’aho
Eila Sylvia Kivikk’aho (oik. Sammalkorpi, o.s. Lamberg; 8. helmikuuta 1921 Sortavalan maalaiskunta – 21. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria
Kirjailijanimellä Eila Kivikk’aho tunnettu Eila Lamberg syntyi Sortavalan maalaiskunnassa vuonna 1921. Hänen vanhempansa olivat suutari Juho Lamberg ja ompelija Ida Maria Laukkanen. Kivikk’aho sai jo kotonaan kirjallisia vaikutteita. Perheessä harrastettiin myös musiikkia, ja Kivikk’aho kertoi myöhemmin kotona kuulemiensa melodioiden ja rytmien olleen tärkeitä hänen kirjalliselle työlleen. Perheen ilmapiirissä näkyi myös äidin puolelta tullut renqvistiläinen rukoilevaisuus.
Kivikk’aho kävi Sortavalan tyttökoulun ja tuli sen jatkoluokilta ylioppilaaksi 1940. Lukiossa hän tutustui muun muassa Saima Harmajan, Uuno Kailaan ja Otto Mannisen runouteen sekä V. A. Koskenniemen esseistiikkaan. Kivikk’aho joutui Sortavalasta evakkoon ja muutti ensin Poriin, mistä hän jatkoi matkaansa Lahteen ja Helsinkiin. Hän työskenteli erilaisissa toimistotehtävissä Sortavalassa, Porissa, Lahdessa, Helsingissä sekä Porin kaupunginkirjastossa ja Sirkka-lehdessä.
Kivikk’aho oli keväällä 1944 työvelvollisena Otto Mannisen luona. Hän kirjoitti tuolloin puhtaaksi Mannisen suomentamia Molièren Luulosairasta ja J. L. Runebergin Salamiin kuninkaita.
Kivikk’ahon ensimmäinen runokokoelma oli vuonna 1942 julkaistu Sinikallio, missä oli mukana muun muassa kotiseudun kaipuun kuvauksena pidetty Nocturno. Kivikk’aho julkaisi sen jälkeen harvakseltaan kokoelmia. Viuhkalaulu ilmestyi vuonna 1945, Niityltä pois 1951, Venelaulu 1952 ja Parvi 1961. Parvi-teoksessa Kivikk’aho otti kantaa muun muassa uuteen sukupolveen ja sotakäsityksiin. Kivikk’ahon vuonna 1975 ilmestyneessä Kootuissa runoissa oli myös ennen julkaisematonta tuotantoa. Ruusukvartsi-kokoelma (1995) puolestaan sisälsi etupäässä haikuja ja tankoja.
Kivikk’aho eli varsin syrjäänvetäytyneesti, mutta hän jatkoi uraansa suomentajana. Hän käänsi erityisesti lastenkirjallisuutta, ja hän suomensi kaikkiaan yli 50 teosta. Kivikk’aho käänsi muun muassa Astrid Lindgrenin, Maria Gripen, Thorbjørn Egnerin, Åke Holmbergin ja Elsa Beskowin tuotantoa sekä satukokoelmia. Kivikk’aho suomensi myös valikoiman Osip Mandelštamin runoja.
Kivikk’aho oli vuodesta 1948 naimisissa arkkitehti Risto Sammalkorven kanssa. He saivat kolme lasta, Tarleenan, Ilkan ja Annun. Tarleena Sammalkorpi toimi Yleisradion kulttuuritoimittajana.
Tyyli ja teemat
Kivikk’aho oli runoilijana perinteisten runoilijoiden ja 1950-luvun modernistien välimaastossa. Toisessa kokoelmassaan Viuhkalaulu Kivikk’aho hämmensi kriitikoita, sillä hän irtautui ajalleen ominaisesta runotyylistä vapaarytmisyyteen. Samalla Kivikk’ahon tyyliin tuli mukaan jo tankoja, haikuja ja niiden muunnelmia. Tankasta tuli käytännössä hänen keskeisin ilmaisumuotonsa vuoden 1951 kokoelmassa Niityltä pois. Sen runot olivat usein kaksijakoisia ja riimiteltyjä. Ne alkoivat dynaamisella kuvalla, jota seurasi äkillinen käänne tai vastakohta.
Kivikk’ahon tuotannossa oli koko sen ajan mukana kodistaan mukanaan tuoma laulullisuus, ja esimerkiksi vuonna 1952 ilmestyneessä Venelaulussa oli perinnepohjaisia runoja. Tuomas Anhavan mukaan: "Toisaalta Kivikk’aho on aito laulaja: avoin, välitön, naivi, toisaalta miettivä, suhteita tajuava ja rakentava."
Kivikk’ahoa pidetään evakkorunoilijana, ja hänestä tuli heti ensimmäisessä kokoelmassaan karjalaisevakkojen ääni. Hän kirjoitti runoissaan menneisyyden kaipuusta. Kivikk’aho myös viittasi usein runoissaan luovutettuun Karjalaan.
Soukainen
Soukainen voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kuivattulampi (Virrat)
Kuivattulampi on Pirkanmaalla Virroilla Sulkavan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 145,7 metriä mpy.
Catedral de la Santísima Concepción
thumb|Concepciónin katedraali
Catedral de la Santísima Concepción on katolinen katedraali Concepciónin kaupungissa Chilessä.
Cabo Bojador
Cabo Bojador (myös Kap Bojador, Cape Bojador, Boujdour) on niemeke Länsi-Saharan pohjoisella rannikolla.
Ensimmäinen Cabo Bojadorin ohittanut eurooppalainen oli portugalilainen Gil Eanes vuonna 1434. Siitä alkoivat maan laajat Afrikan tutkimukset.
Cabo Bojador sijaitsee Fuerteventuran lounaisimmasta kohdasta noin 220 kilometriä etelään.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1985
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1985 17. kertaa. Kilpailut pidettiin Bulgarian Sofiassa 4.–11. elokuuta ja naisten vesipallo Norjan Oslossa 12.–18. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Merguisaaret
thumb|vasen|Joki Merguisaarten [[Lanbilla.]] Merguisaaret ovat Myanmarille kuuluva saaristo Andamaanienmeressä Myanmarin eteläisimmän kärjen länsirannikolla.
Brittiläiset maantieteilijät kartoittivat saariryhmää siirtomaa-ajalla a heidän mukaansa saaristoon kuuluu yhteensä 804 saarta. Saariryhmä alkaa suurpiirteisesti Myeikistä Tanintharyin alueelta pohjoisessa ja jatkuu etelään aina Myanmarin ja Thaimaan vastaiselle rajalle. Saariryhmän suurin saari on Kadan Kyun Myeikiä vastapäätä.
Saariryhmä on mokenien etnisen ryhmän kotiseutua, jotka tunnetaan myös merimustalaisina. Alueelle on kehittynyt jonkin verran ekoturismia, mutta kaiken kaikkiaan saariryhmä on varsin eristäytynyt muusta maailmasta. Osalla saarista on kalkkikiviluolia, joissa pesii jaavansalangaaneja. Lintujen pesiä kerätään perinteiseen kiinalaiseen keittiöön kuuluvan pääskysenpesäkeiton valmistamista varten. Ympäröiviltä vesiltä löytyy myös helmisimpukoita. Ylikalastus on muodostunut ongelmaksi saariston lähialueilla.
Nuija (työkalu)
frame|Kumipäinen nuija Nuija on paksu- ja raskaspäinen varrellinen iskemiseen käytettävä työkalu. Nuija on yksi ensimmäisiä ihmisen keksimiä työkaluja. Nuijan osat ovat varsi ja varren päässä oleva paino, pää. Nuijalla sen varren ja pään rotaatioenergia muutetaan tangentin suuntaiseksi translaatioenergiaksi.
Metallista lyömävälinettä sanotaan yleensä lekaksi, moukariksi, moskaksi tai vasaraksi.
Nuija voi olla myös lähitaisteluase, jonka varren päässä tai varteen kiinnitetyn ketjun päässä on paino tai levenemä, jossa saattaa olla piikkejä. Piikkinuija tunnetaan myös nimellä kurikka tai aamutähti. Aseen teho perustuu lähinnä kärkiosan painoon ja iskuvoimaan. Ketjukuulanuija on ase, jossa piikikäs kuula, lyömäri, on kiinnitetty ketjulla varteen. Näin iskuun saadaan suurempi hitausmomentti, ja aseella kyetään lyömään myös kilven sisäpuolelle.
Partsimaan kyläkirkko
Kirkko sijaitsee Partsimaan hautausmaan kupeessa, joka vihittiin käyttöön vuonna 1949.
Nuija (työkalu)
Puheenjohtajan nuijaa käytetään myös määrämuotoisissa kokouksissa esimerkiksi eduskunnan täysistunnoissa ilmoittamaan, että asiaa käsitellään tai että käsittely on päättynyt.
Ruoanlaitossa käytetään muun muassa lihanuijaa lihan mureuttamiseen sekä puunuijaa eli survinta esimerkiksi perunoiden tai marjojen soseuttamiseen.
Operaattori
Operaattori voi tarkoittaa seuraavia:
Thaimaa
Thaimaan kuningaskunta eli Thaimaa  on valtio Kaakkois-Aasiassa. Maan rajanaapureita ovat Laos ja Kambodža idässä, Siaminlahti ja Malesia etelässä, sekä Andamaanienmeri ja Myanmar lännessä. Valtion pinta-ala on noin puoli miljoonaa neliökilometriä ja asukasluku noin 70 miljoonaa. Thaimaan pääkaupunki on Bangkok. Suurin osa maan väestöstä on theravada-buddhalaisia thaita, jotka puhuvat thain kieltä.
Hallitusmuodoltaan Thaimaa on perustuslaillinen monarkia, joka on ollut 22. toukokuuta 2014 tapahtuneesta sotilasvallankaappauksesta lähtien sotilasjuntan johtama. Maassa kaappauksen jälkeen voimaan tullut sotatilalaki kumottiin virallisesti 1. huhtikuuta 2015. Juntan nimi on ”Rauhan ja järjestyksen kansallinen neuvosto” (NCPO) ja sitä johtaa kaappauksen toteuttanut asevoimien komentaja, kenraali Prayut Chan-o-cha, jonka aseman toimeenpanovallan edustajana kuningas on vahvistanut. Uuden 21. heinäkuuta 2014 voimaan tulleen perustuslain mukaan lainsäädäntövaltaa käyttää yksikamarinen ei vaaleilla valittava 220-jäseninen parlamentti eli kansalliskokous, jonka jäsenet NCPO valitsee ja kuningas nimittää. Kansalliskokous valitsi yksimielisesti kenraali Prayut Chan-o-chan pääministeriksi 24. elokuuta 2014. Prayuth luopui asevoimien komentajan tehtävistä 30. syyskuuta 2014. Hänet valittiin jatkamaan pääministerinä kesäkuussa 2019.
Thaimaan ajanlasku perustuu buddhalaisen kalenterin itäiseen versioon, joka on 543 vuotta gregoriaanista kalenteria edellä. Buddhalaisen kalenterin vuosi 2565 vastaa vuotta 2022. Vuosi vaihtuu kuitenkin 1. tammikuuta, kuten gregoriaanisessa kalenterissa.
Maantiede
Joulukuussa 2004 Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttama tsunami tappoi tuhansia ihmisiä ja aiheutti merkittävää tuhoa Thaimaan länsirannalla, mukaan lukien turistien suosimilla Khao Lakin ja Phuketin alueilla.
Saaret
Thaimaan suurin saari on Ko Phuket. Se on 50 km pitkä ja 21 km leveä. Saaren yhdistää mantereeseen Sarasinin silta. Toiseksi suurin on Ko Chang. Saarten nimissä esiintyvä sana "ko" tai "koh" merkitsee saarta.
Luonto ja luonnonsuojelu
Thaimaan luonto on monipuolinen: sademetsää, vuoristoa, tasankoja, kosteikkoja ja merta. Suurista nisäkkäistä maassa tavataan tiikereitä, leopardeja, aasiannorsuja, kauluskarhuja, sambarhirviä, muurahaiskäpyjä, gibboneita, tapiireita, delfiineitä, dugongeita ja monia muita. Kasvistoon kuuluu yli 27 000 kukkivaa kasvia.
Thaimaassa on 48 kansallispuistoa. Niistä vanhin on Khao Yain kansallispuisto, joka on laaja sademetsäalue noin 200 km Bangkokista. Erawanin kansallispuiston päänähtävyys on Pharatin luola. Phetran kansallispuisto kattaa saaria, koralliriuttoja ja sademetsää. Kilpikonnat pesivät Hat Nai Yankin kansallispuistossa.
Historia
thumb|250px|[[Buddhapatsaita Sukhothaissa.]] thumb|250px|Indokiinan poliittinen kartta noin vuodelta 1540.
Maan nimen etymologia
Sanan ”thai” merkitykset ovat ’vapaus’ ja ’itsenäisyys’ sekä maahan ja kansaan liittyen ”thai”, ”Thaimaa” ja ”thaimaalainen”.
Thaimaan vanha nimi on Siam  (, Pratheet sajaam). 24. kesäkuuta 1939 silloinen pääministeri Luang Phibulsongkhram muutti valtion nimeksi Thaimaa (, Pratheet thai). Thaimaassa se on ollut valtion nimenä siitä lähtien. Nimi Siam oli käytössä länsimaissa lyhyesti 1945–1949. Thaimaan perustuslakiuudistus vuodelta 1949 tuntee kuitenkin vain nimen Thaimaa, joka sen jälkeen on ollut yleisesti käytössä ollut nimi Thaimaasta.
Varhaishistoria ja Ayutthaya
Thaimaan aluetta ovat vuosituhansien aikana asuttaneet Kiinasta vaeltaneet kansat. Arkeologiset todisteet kertovat jatkuvasta asutuksesta ainakin 20 000 vuoden ajalta. Maan keski- ja eteläosan sankat metsät tarjosivat niin runsaasti ravintoa, että alueella ei ollut syytä siirtyä pois metsästäjä-keräilijäkulttuurista pitkään aikaan. Sen sijaan koillisella Khoratin ylängöllä riisinviljely kehittyi noin 3000 eaa. eli aikaisemmin kuin missään muualla Aasiassa. Riisinviljely vauhditti myös sosiaalisen ja poliittisen järjestelmän syntymistä.
Nykyisen Thaimaan valtion juuret juontavat vuonna 1238 perustettuun Sukhothain kuningaskuntaan ja sen heikennyttyä syntyneeseen Ayutthayan kuningaskuntaan. Ayutthayan ja Sukhothain kanssa kilpaili lisäksi Lanna-kuningaskunta. Ayutthayan ensimmäinen kuningas Rama Thibodi otti theravadabuddhalaisuuden valtakunnan viralliseksi uskonnoksi erottuakseen naapurinsa Angkorin hinduista ja kokosi Dharmashastra-nimisen lakikokoelman, joka säilyi käytössä 1800-luvun lopulle. 1500-luvulta Ayutthayalla oli joitain kontakteja portugalilaisiin.
Chakri-dynastia
Burmalaiset tuhosivat Ayutthayan 1767, jonka jälkeen vallan keskus siirtyi Chao Phraya -joen suulle 1782 perustettuun uuteen pääkaupunkiin Bangkokiin. Alkoi edelleen kestävä Chakri-dynastian kausi kuningas Rama I:n johdolla.
Perustuslaillinen monarkia, sotilasvaltaa ja vallankaappauksia
thumb|Hallituksenvastaisia [[Thaimaan mielenosoitukset 2010|mielenosoituksia Bangkokissa vuonna 2010.]]
Vuoden 1932 verettömässä vallankumouksessa kuningas Prajadhipokin absoluuttinen monarkia lakkautettiin ja Thaimaa sai perustuslain. Vuonna 1939 maan nimi vaihdettiin Thaimaaksi (vapaiden maa.)
Toisen maailmansodan aikana maata hallinnut kansallismielinen hallitus Phibunin johdolla liittoutui akselivaltojen ja Japanin kanssa ja avasi rajat Japanin miehitysjoukoille. Japanilaiset etenivät maan läpi kohti brittien hallitsemia Malaijaa, Singaporea ja Burmaa. Siam julisti sodan Yhdysvalloille 25. tammikuuta 1942, mutta suurlähettiläs kieltäytyi toimittamasta julistusta eteenpäin. Liittoutuneet miehittivät maan vuonna 1945. Japanin kukistuttua Phibunin sotilashallitus vaihtui, ja maanpakolaiskuningas Ananda Mahidol palasi maahan. Hänet kuitenkin salamurhattiin seuraavana vuonna, jonka johdosta pääministeri Pridi joutui eroamaan ja 1947 valtaan nousi sotilasvallankaappauksella sodan aikainen japanilaismyönteinen kenraali Phibun. Sotilashallitukset jatkuivat vuoteen 1973.
Kylmän sodan aikana Thaimaa solmi läheiset suhteet Yhdysvaltoihin, jolta se sai huomattavaa taloudellista ja teknistä apua. Thaimaa oli strategisesti tärkeä tukikohta ja puskurivyöhyke kommunismin vastaisessa taistelussa Vietnamin sodassa. Vuodesta 1965 lähtien maassa oli Yhdysvaltain joukkoja ja thai-joukot taistelivat Vietnamin sodan lisäksi jo aiemmin Korean sodassa sekä myöhemmin Persianlahden sodassa. Sotatarviketeollisuus ja investoinnit infrastruktuuriin, teihin ja lentokenttiin, auttoivat nostamaan Thaimaan kansantalouden nousuun.
Thaimaan sisäpolitiikkaa toisen maailmansodan jälkeisenä aikana on leimannut sarja sotilasdiktatuureja ja -vallankaappauksia. Vuoden 1973 kansalaisliikehdintä pakotti Thanom Kittikachornin maanpakoon, mutta hänen paluunsa 1976 johti uuteen sotilashallintoon, joka kukisti Bangkokin opiskelijamielenosoitukset verisesti. Uusi perustuslaki säädettiin 1978, ja kenraali Prem Tinsulanonda otti vallan 1980. Hän luopui sotilasasemastaan 1983 ja hallitsi siviilinä 1983 lähtien. Hänet valittiin myös uudelleen vaaleilla 1986. Kenraali Chatichai Choonhaven korvasi Premin vuoden 1988 vaalien jälkeen. Vuonna 1991 tapahtui 17. sotilasvallankaappaus sitten vuoden 1932. Siviili Anand Panyarachun nimitettiin pääministeriksi.
Maaliskuun 1992 vaaleilla valittu pääministeri Suchinda Kraprayoon, kenraali hänkin, joutui eroamaan mielenosoitusten jälkeen kuninkaan kehotuksesta, minkä jälkeisistä vapaista vaaleista lähtien maassa oli lähinnä heikkoja ja lyhytaikaisia siviilihallituksia 2000-luvun alkuun asti. Maan eteläosassa on kuitenkin ollut pitkään levotonta, ja Pattanin separatistiliike on ajoittain käynyt alueella avointa sotaa hallitusta vastaan. Aasian talouskriisi vuonna 1997 muodosti käännepisteen taloudessa. Bahtin kurssi laski voimakkaasti ja Kansainvälinen valuuttarahasto puuttui maan talouden hoitoon. Tuhansia vierastyöläisiä karkotettiin maasta.
Perustamansa Thai Rak Thai -puolueen johtaja, tietoliikennemiljonääri Thaksin Shinawatra oli Thaimaan pääministerinä vuodesta 2001 lähtien. Hänet vallasta 19. syyskuuta 2006 syösseen sotilasvallankaappauksen jälkeen maa oli sotilashallinnossa tammikuuhun 2008 asti. Joulukuussa 2007 järjestetyissä vaaleissa voitti Samak Sundaravejin muodostama thaksinilainen Phak Phalang Prachachon (PPP). Samak Sundaravej syrjäytettiin pääministerin asemasta 9. syyskuuta 2008 oikeuden päätöksellä. Häntä seurasi Somchai Wongsawat, jonka oikeus erotti 2. joulukuuta 2008 vaalivilppituomion vuoksi. Samalla PPP-puolue ja sen kaksi hallituskumppania lakkautettiin ja niiden johtohenkilöt suljettiin politiikasta.
Seuraava pääministeri Abhisit Vejjajiva aloitti virkakautensa joulukuussa 2008. Maaliskuussa 2009 entinen pääministeri Thaksin Shinawatra väitti julkisuudessa, että vuoden 2006 sotilaskaappauksen järjestäneet tahot olivat pelanneet Abhisitin pääministerin virkaan. Vaikka Abhisit kiisti syytökset, sadat tuhannet mielenosoittajat astuivat kaduille vaatimaan Abhisitin eroa. Mielenosoitukset jatkuivat kuukausikaupalla, ja muuttuivat väkivaltaisiksi keväällä 2010. Kymmeniä kuoli ja satoja loukkaantui.
Pääministeri Abhisit esitti parlamentin hajottamista 9. toukokuuta 2011 sen jälkeen, kun perustuslakituomioistuin oli vahvistanut kolmen uuden vaalilain lainmukaisuuden. Uudet vaalit pidettiin 3. heinäkuuta 2011. Istuvan pääministerin päävastustajaksi oli noussut Pheu Thai -oppositiopuolueen uusi puheenjohtaja Yingluck Shinawatra, joka on vankilatuomiota maasta paenneen entisen pääministeri Thaksin Shinawatran sisko. Pheu Thai voitti vaalit saaden yli puolet 500-jäsenisen parlamentin edustajapaikoista.
22. toukokuuta 2014 Thaimaan armeija kaappasi vallan ja kumosi perustuslain. Sotilaat pidättivät mielenosoitusten ja vastamielenosoitusten johtajat kesken neuvottelujen, joissa etsittiin ratkaisua Thaimaan pitkäaikaiseen poliittiseen kriisiin. Maahan asetettiin öinen ulkonaliikkumiskielto, ja yli viiden ihmisen kokoontumiset olivat kiellettyjä. Kaikki televisio- ja radiokanavat määrättiin välittämään vain armeijan tiedotteita normaalien ohjelmiensa sijaan, ja ihmisiä kehotettiin olemaan lietsomatta ristiriitoja sosiaalisessa mediassa.
Lokakuussa 2016 Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej kuoli 88-vuotiaana oltuaan maan kuninkaana vuodesta 1946 eli noin 70 vuotta. Vaikka kuninkaalla ei ollut poliittista valtaa, hän oli äärimmäisen arvostettu ja palvottu jumalallisena hahmona. Uudeksi kuninkaaksi nousi Bhumibolin poika Maha Vajiralongkorn eli Rama X, joka kruunattiin 66-vuotiaana perinteisessä kruunajaisseremoniassa toukokuussa 2019. Uudelta kuninkaalta puuttuu täysin isänsä arvovalta ja lukuisat kuninkaan elämään liittyvät skandaalit ovat aiheuttaneet kansalaisissa suuttumusta.