cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Einar Vihma
6. divisioona ja Kajaanin Alkon ryöstö
Vihman komentama 6. divisioona ryösti vuonna 1942 Kajaanin läpi kulkiessaan viinakaupan. Joukot oli sijoitettuna Kajaanin tuntumaan uudelleen järjestelyä varten (vanhemmat ikäluokat kotiutettiin) ja lakkautettiin JR 54 sekä muodostettiin 12 Pr. ja alussa viinaa hankittiin Nurmeksesta ja sittemmin humaltuneet miehet ryöstivät Kajaanin alkon. Alkusyy tapahtumiin saattoi olla Vihman puheesta "kohta teistä moni kuolee". Suunnitteilla oli suomalaisten hyökkäys Sorokkaan Muurmannin radalle, jossa mm. 12 prikaati olisi ollut keskeisessä asemassa. Operaatiota suunnittelivat Airo, Raappana sekä Lagus. Rangaistuksena ankarana tunnettu kenraali määräsi jopa 10 vuotta kuritushuonetta, jota sotaylioikeus myöhemmin kuitenkin lievensi. Vihman kerrotaan vaatineen kerran jopa kuolemanrangaistusta. Vihman rangaistusmenettelyt olisivat johtaneet sodan päätyttyä oikeuteen, mutta toimista luovuttiin hänen kuoltuaan. Viinakaupan ryöstöön osallistuivat lähinnä JR 54 miehet ja siinä yhteydessä mukiloitiin yksi pataljoonan komentaja, Solmu Salonmies, jonka pataljoonan miehet olivat pääosassa viinakaupan murrossa.
Talin-Ihantalan taistelu
Einar Vihma oli Talin–Ihantalan taisteluiden kenties keskeisin rintamakomentaja. Hänen johtamansa 6. divisioona siirrettiin Itä-Karjalasta Ihantalan suunnalle suomalaisten puolustusasemien romahdettua ensin Valkeasaaressa ja sen jälkeen Kuuterselässä, jolloin huomattavia suomalaisosastoja pakeni lähes kaaosmaisessa tilanteessa. Tutkimusten mukaan noin kolmasosa joukoista hajosi, pakeni, siirtyi rintamakarkureiksi tai menetti kosketuksensa joukko-osastoonsa.
Yleisesikunnan päällikön kenraali Heinrichsin käskyllä 20. kesäkuuta 1944 vaadittiin rintamakomentajia puuttumaan tarvittaessa kovalla kädellä karkuruuteen ja pakoiluun. Vihma oli teroittanut alaisilleen upseerien velvollisuutta hillitä asein epäjärjestystä jo 15. kesäkuuta 1944 Sotapäiväkirjojen perusteella Vihma käski 29. kesäkuuta 1944 komentajia "estämään karkuritapaukset mahdollisesti ankaraakin väkivaltaa käyttäen" ja kertomaan miehistölle että 20 karkuria oli ammuttu.
Pyöräkankaan taistelussa Ihantalassa 3. heinäkuuta Vihma kiersi kentällä ja koetti palauttaa kovin ottein järjestyksen. Silminnäkijä kertoo nähneensä Vihman, joka juuri oli ampunut kaksi karkuria. Samana päivänä Jalkaväkirykmentti 35:n komentajan eversti S. E. Laaksosen eteen tuotiin viisi karkuria ja heidän mukanaan mahdollisesti Vihman käsky ampua joukosta ainakin muutama mies. Laaksonen määräsi komppanianpäällikkö Sulo Harrolan huolehtimaan käskyn toimeenpanosta. Virallisen ilmoituksen mukaan sotamiehet Reino Kulmanen ja Kaarlo Mäkilä kieltäytyivät palaamasta linjoille, jolloin Harrola kokosi teloitusryhmän ampumaan miehet. Tapaus johti oikeuskäsittelyyn sodan jälkeen. Sotaylioikeus piti tapausta lainvastaisena, mutta vapautti Laaksosen ja Harrolan vastuusta, koska he olivat totelleet divisioonan käskyä. Korkein oikeus vahvisti päätöksen.
Ihantalan taistelussa vastaiskuissa pahoin kulutetun Ruben Laguksen johtaman panssaridivisioonan puolustus oli murtumaisillaan, kun Vihman 6. divisioonan kärkiosat ehättivät sen avuksi. Vihman vastuulle tuli pääosa 6. divisioonaa, JR 12, saksalainen rynnäkkötykkiprikaati, osia panssaridivisioonasta.
Ihantalassa tilanne oli vielä 4. heinäkuuta 1944 äärimmäisen kriittinen. Rintama kuitenkin vakiintui perääntymisvaiheen jälkeen, koska sotivien osapuolten voimasuhteet alkoivat tasoittua. Venäläisille ei myönnetty enää täydennyksiä ja jo olevia yksikköjä, myös valioyksikköjä alettiin siirtää viimeistään heinäkuun puolivälissä pois muille rintamille.
Ihantalan taistelussa Einar Vihma nousi keskeiseksi rintamakomentajaksi. Mannerheim kirjoitti myöhemmin muistelmissaan :
Kaatuminen
Kenraalimajuri Einar August Vihma kaatui 5. elokuuta 1944 neuvostoliittolaisten kranaatinheitinkeskityksessä Ihantalan kirkonmäellä yhdessä esikuntapäällikkö Gösta Palkaman kanssa. Vihma oli tulossa seuraamaan kenttäoperaatioita ja hänen vaatimuksesta mukana seurasi useita korkeita upseereita. Ihantalan ratkaisevat taistelut oli tuolloin jo käyty, joten varsinaista syytä eturintamalla olemiseen ei ollut. Vihman toimintaa tutkinut sotahistorian professori Martti Turtola katsoo kaatumisen johtuneen Vihman kiivaasta ja varomattomasta, suorastaan vaaroja hakevasta luonteesta. Kuolema ilmeisesti säästi Vihman jo hankkeilla olleilta oikeustoimilta hänen rangaistusmenetelmiensä vuoksi. Hän oli viimeinen rintamalla kaatunut Saksan-jääkäri.
Vihman hautajaiset olivat myös erikoiset, sillä Kuopion kirkkoherra kieltäytyi aluksi siunaamasta kirkosta 30-luvulla eronnutta kenraalimajuria sankarihautaan, siitäkin huolimatta että Vihma oli pappissukua. Ongelman kantauduttua marsalkka Mannerheimin tietoon hän puuttui asiaan ja Vihma laskettiin sankarihautaan.
Einar Vihman muistolaatta on Kuopiossa Puistokadun ja Tulliportinkadun kulmassa sijaitsevan vanhan kasarmirakennuksen seinässä. Vihman on otaksuttu olleen osittaisena esikuvana Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanin jääkärieversti Ilmari Salpakarille. Vihman tavoin myös Salpakari on jääkäriksi ryhtyvä papin poika, jolta puuttuu uskonnollinen vakaumus. Samoin kuin Vihma, myös Salpakari kaatuu Ihantalan taistelussa, minkä lisäksi myös romaaniin sisältyvä maininta Salpakarin joukoissa teloitetusta kahdesta sotilaasta vaikuttaisi viittaavan Vihmaan.
Loïc Négo
pienoiskuva|Loïc Négo lokakuussa 2020. Loïc Négo (s. 15. tammikuuta 1991 Pariisi, Ranska) on ranskalais-unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän nousi Ranskassa Nantesin junioreista edustusjoukkueeseen mutta siirtyi kesällä 2011 Italiaan ja on sen jälkeen pelannut Belgiassa, Unkarissa ja Englannissa. Vuodesta 2015 hän on edustanut unkarilaisseura Fehérvária.
Négo edusti nuorisomaajoukkueissa Ranskaa ja voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2010. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 EM-jatkokarsintaottelussa Bulgariaa vastaan. Hän on kesäkuun 18. päivään 2021 mennessä pelannut 12 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
James Davies
James Michael Davies (s. 27. heinäkuuta 1980) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa vuosina 2015–2017 ja vuodesta 2019 lähtien sekä Walesin asioiden parlamentaarisen alivaltiosihteerinä lokakuusta 2022 lähtien.
Davies syntyi Koillis-Walesissä St Asaphissa. Hän opiskeli lääketiedettä Cambridgen yliopistossa ja suoritti lääkäriharjoittelunsa Glan Clwydin sairaalassa Bodelwyddanissa, minkä jälkeen hän työskenteli yleislääkärinä. Vuosina 2004–2015 hän istui Denbighshiren kreivikunnanvaltuustossa. Vuonna 2007 hän pyrki Walesin kansalliskokoukseen konservatiivipuolueen listalta Pohjois-Walesin vaalipiirissä, muttei tullut valituksi.
Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Davies valittiin alahuoneeseen Vale of Clwydin vaalipiiristä. Vuoden 2017 vaaleissa hän menetti paikkansa, mutta tuli jälleen valituksi vuoden 2019 parlamenttivaaleissa. Lokakuussa 2022 hänet nimitettiin Rishi Sunakin hallitukseen Walesin asioiden parlamentaariseksi alivaltiosihteeriksi.
James Montgomery Flagg
thumb|J. M. Flagg kuuluisan ”I Want You” -julisteensa kanssa vuonna 1918. James Montgomery Flagg (18. kesäkuuta 1877 Pelham Manor, New York – 27. toukokuuta 1960 New York, New York) oli yhdysvaltalainen kuvittaja, julistetaiteilija ja muotokuvamaalari. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisen maailmansodan aikana tekemästään ikonisesta propagandajulisteesta, jossa Setä Samuli osoittaa sormella katsojaa sanoen ”I Want You” (”Minä haluan sinut”). Samaa julistetta käytettiin myös toisen maailmansodan aikana. Flagg lainasi idean Alfred Leeten vuonna 1914 suunnittelemasta brittiläisestä värväysjulisteesta, jossa oli sotaministeri Herbert Kitchenerin kuva.
Flaggin ensimmäinen piirros julkaistiin St. Nicholas -lastenlehdessä hänen ollessaan 12-vuotias. Vuodesta 1892 alkaen hänen piirroksiaan julkaistiin aikakausjulkaisuissa ja niistä koottiin kirjoja. Hän maalasi myös muotokuvia öljy- ja vesiväreillä, mutta ei tehnyt muuta ”vakavaa” taidetta. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran Roses and Buckshot.
Anne Meara
thumb|Anne Meara Anne Meara (20. syyskuuta 1929 Brooklyn, New York – 23. toukokuuta 2015 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Mearan vanhemmat olivat irlantilaissyntyisiä maahanmuuttajia. Äiti teki itsemurhan tyttärensä ollessa 11-vuotias. Meara sai katolisen kasvatuksen, mutta kääntyi juutalaisuuteen kuusi vuotta sen jälkeen, kun meni naimisiin Jerry Stillerin kanssa. Pari oli naimisissa vuodesta 1954.
Meara esiintyi vuosina 1979–1982 tilannekomedia Archien kapakassa. Hän esiintyi lukuisissa elokuvissa ja mm. The Ed Sullivan Show’ssa. Hän oli 1960–1970-luvuilla suositun Stiller & Meara -koomikkoparin toinen osapuoli. Pari sai 9. helmikuuta 2007 tähden Hollywood Walk of Famella.
Mearalla ja Stillerillä oli kaksi näyttelijälasta, Ben ja Amy.
Lähteet
{{Viitteet|viitteet=
Heckler & Koch G11
Heckler & Koch G11 on saksalaisen Heckler & Koch -yhtiön valmistama  hylsytöntä 4,73x33 mm patruunaa käyttävä rynnäkkökivääri. Aseen tutkimustyö aloitettiin 1970-luvulla ja sen prototyyppi valmistui 1980-luvulla.
Kun Saksan liittotasavallan asevoimat lupasi tilata aseita vuonna 1990, alkoi Heckler & Koch valmistella asetta massatuotantoon. Kuitenkin Saksan yhdistyessä valtio tarvitsi lisää rahaa itäisten alueiden kehittämiseen, minkä seurauksena aiempaa mittavaa tilausta supistettiin noin 1 000 aseeseen, jotka päätyivät erikoisjoukkojen käyttöön. Heckler & Koch oli jo sijoittanut kymmeniä miljoonia markkoja aseen kehittämiseen ja pienentynyt tilaus aiheutti yhtiölle vakavia talousvaikeuksia.
Director’s Cut (albumi)
Director’s Cut on laulaja-lauluntekijä Kate Bushin albumi vuodelta 2011. Albumista on julkaistu tavallinen painos sekä erikoispainos, joka sisältää myös albumit The Sensual World ja The Red Shoes.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 8.
Taustaa
Albumi sisältää uusia versioita Bushin aiempien albumien The Sensual World ja The Red Shoes kappaleista. Kappaleet ”This Woman's Work”, ”Rubberband Girl” ja ”Moments of Pleasure” nauhoitettiin kokonaan uudelleen. Muut kappaleet ovat uudelleen sovitettuja ja miksattuja versioita vanhoista kappaleista.
Ukrainan ykkösliiga
Ukrainan ykkösliiga on Ukrainan miesten jalkapalloilun toiseksi korkein sarjataso. Kaudella 2018–2019 liigassa pelaa 16 joukkuetta. Liigan voittaja nousee suoraan Ukrainan jalkapalloliigaan ja toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet pääsevät Play-off-sarjaan. Sarjassa kaksi viimeistä joutuvat jatkokarsintaan.
Director’s Cut (albumi)
Taustaa
Albumilta julkaistiin singlenä kappale Deeper Understanding. Siihen tehtiin myös musiikkivideo.
Liisa Pimiä
Liisa Maria Pimiä (s. 24. huhtikuuta 1960) on suomalainen pianisti.
Pimiä on suorittanut Helsingin konservatoriossa pianonsoiton opettajan opintolinjan jatkotutkinnon 1990 ja Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1995. Hän on osallistunut useille piano-, korrepetitio- ja liedkursseille.
Hän on toiminut Lappeenrannan musiikkiopiston tuntisäestäjänä 1980–1981, pianonsoiton tuntiopettajana Käpylän musiikkiopistossa Helsingissä 1981–1982, pianonsoiton tuntiopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1981–1989, Helsingin konservatorion pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana 1986–1994 ja oopperaluokan korrepetiittorina 1987–1994 ja Helsingin työväenopiston oopperastudion korrepetiittorina 1987–1994. Sibelius-Akatemiassa Pimiä on toiminut korrepetition vt. lehtorina 1992–1995 ja korrepetition päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1996. Lisäksi Pimiä on toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoro- ja solistikorrepetiittorina 1998–2000, Savonlinnan oopperajuhlakuoron (myöhemmin Suomen Filharmonisen kuoron) pianistina vuodesta 1991 ja Savonlinnan oopperajuhlien korrepetiittorina vuodesta 1997. Hän on tehnyt myös korrepetitiovierailuja useisiin maakuntaoopperoihin.
Pimiä on ollut Lappeenrannan kaupunginorkesterin nuorten solistien konsertin solistina 1976 ja 1979, Helsingin konservatorion sinfoniaorkesterin solistina 1990 ja Savonlinnan oopperajuhlien vuoden taiteilija -konsertin säestäjänä 1998 ja 1999. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti italialaisen oopperan asiantuntijana.
Tuhkalehto
Tuhkalehto on suomalainen rockyhtye, johon kuuluu nykyisin viisi henkeä. Tuhkalehdon musiikki on tummasävyistä kansallisromantiikan sävyttämää pop rock -musiikkia. Yhtyeen keulahahmo on laulaja Sampo-Ilmari Tuhkalehto ja paraikaan ovat käynnissä uuden levyn äänitykset.
Liisa Pimiä
Liisa Pimiä työskentelee useiden suomalaisten laulajien kanssa ja on esiintynyt Beniamino Gigli -seuran muistokonserteissa myös muun muassa Salvatore Fisichellan, Stefano Seccon ja Andrea Coronellan kanssa. Liisa Pimiälle myönnettiin vuonna 2015 seuran Beniamino Gigli -palkinto. Liisa Pimiä oli Suomen Beniamino Gigli -seura hallituksen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2016.
Tuhkalehto
Historia
thumb|280px|left| Tuhkalehto Music Against Drugsissa Tuhkalehto perustettiin Jyväskylässä vuonna 2007. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä Piilotettu maa helmikuussa 2008. Arvosteluissa Tuhkalehdon esikoislevyä on pidetty omaperäisenä, monipuolisena ja tunteellisena tuotoksena, josta ei yritystä puutu.
Yhtye nautti suosiota erityisesti verkkoyhteisöissä. Esimerkiksi bändin IRC-Galleria -yhteisö oli palvelun neljänneksi nopeiten kasvava musiikkiyhteisö vuonna 2010.
Vuonna 2009 Tuhkalehto kiersi Music Against Drugs -kiertueen mukana pääesiintyjänä ja vastaava kiertue on käynnistyi myös vuodelle 2010 kiertäen muun muassa Vaasassa.
Keväällä 2010 yhtye soitti valtakunnallisen Your Move On Tour 2010 -kampanjan kiertuepaikkakunnilla. Tapahtumaa oli järjestämässä muun muassa Nuori Suomi ja SLU.
Street Team
Tuhkalehto Street teamin keskus on Jyväskylässä ja vankkaa fanipohjaa löytyy ympäri Suomea ja ulkomailtakin. Street teamin tarkoitus on edistää bändin tunnettavuutta sekä lisätä Tuhkalehto-fanien ja bändin jäsenten välistä vuorovaikutusta. Se toimii nimensä mukaisesti kaduilla mutta nykyisin myös yhä useammin internetissä. Vuorovaikutus ilmenee esimerkiksi siten, että Routaa raajoissa -musiikkivideolla esiintyy liuta yhtyeen faneja ja Street Teamin jäseniä.
Pekka Anttonen
Pekka Anttonen (1. marraskuuta 1867 Viipurin maalaiskunta – 9. helmikuuta 1907 Helsinki ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Anttosen vanhemmat olivat Juhana Matinpoika Anttonen ja Sofia Aatamintytär Anttonen (Vakkilainen) ja puoliso Sofia Antintytär Anttonen. Anttonen edusti Rannan tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906. Hän oli ensin nuorsuomalainen, mutta siirtyi sitten maalaisliittolaiseksi. Anttonen oli maalaisliittolaisen Talonpojan Lehden perustaja ja rahoittaja. Viipurin maalaiskunnassa Anttonen oli muun muassa kunnanvaltuuston jäsen ja kunnan rahastonhoitaja.
Margit Rahkonen
Margit Elisabet Rahkonen (s. 9. tammikuuta 1949 Mikkeli) on suomalainen pianisti.
Rahkonen on opiskellut pianonsoittoa Rimski-Korsakovin konservatoriossa Leningradissa 1968–69. Hän on suorittanut pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1969, Bachelor of Music -tutkinnon New England Conservatoryssa Yhdysvalloissa 1973 sekä Master of Music -tutkinnon 1975 ja pianonsoiton diplomitutkinnon 1976 Juilliard Schoolissa New Yorkissa. Vuonna 1994 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin tohtorin tutkinnon.
Rahkonen on toiminut pianomusiikin lehtorina Riihimäen musiikkiopistossa 1977–80 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980, Sibelius-Akatemian solistisen osaston johtajana 1996–98 sekä post doc -tutkijana Sibelius-Akatemian DocMus-yksikössä vuodesta 1999.
Margit Rahkosen veli oli viulutaiteilija Jorma Rahkonen.
Henrik IV
Henrik IV voi tarkoittaa seuraavia:
Jakomäen peruskoulu
Jakomäen peruskoulu on yhtenäinen peruskoulu, joka toimii kolmessa toimipisteessä Koillis-Helsingissä Jakomäen kaupunginosassa. Koulu sisältää 1.–9. luokat. Vuonna 2016 koulussa oli noin 375 oppilasta. Jakomäen peruskoulussa on TVT-painotteista opetusta 3.–9.-luokkalaisille tieto- ja viestintäteknologiapainotteisille luokille, erityisluokkia ja valmistavaa opetusta maahanmuuttajaoppilaille. Koulun rehtorina toimii Jane Majanen. Koulu perustettiin 1.8.2009, kun Jakomäen ala-aste ja yläaste yhdistettiin yhtenäiseksi peruskouluksi.
Erinomanlaiset
Erinomanlaiset on Anttila-tavarataloketjun kahdeksanosainen komediasarja, joka julkaistiin ketjun Facebook-sivuilla keväällä 2016. Sarja on maailman ensimmäinen Facebookissa julkaistu tuotantosarja. Sarja esitettiin kokonaisuudessaan myös TV5:llä 13. kesäkuuta 2016.
Sarjan ensimmäistä osaa Tanssibattle on katsottu Anttilan Facebook-sivujen kautta yli 780 000 kertaa. TV:ssä esitettyä jaksoa katsoi keskimäärin 61 000 katsojaa.
2050-luku
2050-luku on tuleva vuosikymmen, joka alkaa 1. tammikuuta 2050 ja päättyy 31. joulukuuta 2059. Vuosikymmen on 2000-luvun kuudes vuosikymmen.
Kansanopetus
Kansanopetus alkoi keskiajalla munkkien ja pappien lyhyinä kansankielisinä saarnoina. Keskiajan lopulla Ruotsi-Suomessa säädettiin pakolliseksi Isä meidän -rukous, Ave Maria ja uskontunnustus luettavaksi kirkossa kansankielellä. Uskonpuhdistus johti lopulliseen kansanopetuksen järjestämiseen.
Mikael Agricola loi suomen kirjakielen ja julkaisi kirjallisuutta kansankielellä. Varsinaisen opetuksen aloitti 1600-luvulla Johannes Gezelius vanhempi. 1600-luvulla perustettiin ensimmäiset kiinteät lastenkoulut kaupunkeihin ja muutamia maaseudullekin.
Lukkarit tai erityiset koulumestarit velvoitettiin kuninkaan päätöksellä vuonna 1762 opettamaan lapsia. 1800-luvun alussa Etelä-Suomessa osattiin jo melko laajasti lukea ja kirjoittaa.
1800-luku
Varsinaisia ensimmäisiä kouluja Suomessa olivat Ahlmani Tampereella, Antelli Kainuussa ja Alopaeuksen koulu Pohjanmaalla. Kaupunkeihin perustettiin köyhäin kouluja, köyhäin tyttöjen, köyhäin poikien ja pikkulasten kouluja. Käsityöläisten oppipojille määrättiin perustettaviksi sunnuntaikouluja vuonna 1842. Turussa toimi vuonna 1820 Belle-Lancasterin koulu eli vuoro-opetuskoulu, myöhemmin vastaavia perustettiin Helsinkiin ja Vaasaan.
Vuosisadan puolivälissä alettiin vaatia yhä laajempaa kansanopetusta, minkä seurauksena säädettiin kansakouluasetus vuonna 1866. Jo ennen asetusta oli perustettu muutamia kansakouluja ja Jyväskylän kansakoulunopettajaseminaari. Asetuksen mukaan kansankouluun pääsemiseksi piti osata jo lukea, kirjoittaa, laskea, laulaa ja tuntea kristinoppia. Varsinainen alkeisopetus oli järjestettävä kodeissa tai sitä järjestivät seurakunnat kiinteissä tai kiertävissä lastenkouluissa. Kaupunkeihin tuli kuitenkin perustaa kaksivuotisia alakouluja.
Kyi leo
Kyi leo on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Kyi leo on lhasa apsoa pienempi ja maltankoiraa suurempi. Se muistuttaa lhasa apsoa, mutta sillä on tätä hieman pidempi kuono, vähemmän ulkonevat silmät ja lyhyempi karvapeite. Väritys on yleensä mustavalkoinen, mutta myös kullanruskea-valkoisia yksilöitä esiintyy ja harvemmin myös yksivärisiä.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on leikkisä ja elämäniloinen.
Alkuperä
1940-luvulla sanfranciscolainen perhe risteytti keskenään lhasa apson ja maltankoiran. He jatkoivat syntyneiden pentujen jalostamista eteenpäin. Myöhemmin sanjoselainen koirankasvattaja hankki heiltä mustavalkoisen uroksen ja kulta-valkoisen nartun. Hän käytti jalostukseen näitä kahta koiraa, erästä kulta-valkoista lhasa apson ja maltankoiran välistä risteytystä sekä mustavalkoista lhasa apso -urosta. Näistä neljästä yksilöstä muodostui lopulta uuden rodun kantapopulaatio. Tämä uusi kasvattaja alkoi kutsua perustamaansa jalostuslinjaa nimellä Lhasa-Maltese Shaggie.
Concordin kaupungissa asunut Harriet Linn hankki ensin yhden San Josessa kasvatetuista pennuista, mustavalkoisen nartun nimeltä Mitzi ja myöhemmin toisen koiran samalta kasvattajalta - mustavalkoisen uroksen nimeltä Impy. Näiden kahden koiran jälkeläiset syntyivät vuonna 1967, ja Linn jatkoi kasvattamista eteenpäin tavoitteenaan jalostaa kokonaan uusi rotu.
Vuonna 1972 populaatio käsitti 60 yksilöä, ja rodun kysyntä oli kasvussa. Kyseisenä vuonna perustettiin rotujärjestö ja keksittiin nykyinen rotunimi. Vuonna 1986 kanta oli kasvanut 190 yksilöön. Rotujärjestö on rekisteröinyt kyi leon viralliseksi tavaramerkikseen.
Etymologia
Sana kyi tarkoittaa tiibetin kielellä koiraa, kun taas nimen loppuosa leo tulee latinan leijonaa tarkoittavasta sanasta.
Leopold I (Belgia)
Leopold I (16. joulukuuta 1790 Coburg, Baijeri – 10. joulukuuta 1865 Laeken, Belgia) oli ensimmäinen belgialaisten kuningas, kuitenkin kansanomaisesti häntä sanotaan Belgian kuninkaaksi, 1831–1865.
Tausta
Leopold oli saksalaisen Saksi-Coburg-Saalfeldin herttuakunnan hallitsijan Frans I:n ja tämän toisen puolison, kreivitär Augusta Reuss von Ebersdorfin nuorin poika. Hänen vanhempi veljensä Ernst vaihtoi vuonna 1826 Saalfeldin alueen Gothaan, minkä jälkeen sekä herttuakunnan että suvun nimeksi tuli Saksi-Coburg-Gotha (Sachsen-Coburg und Gotha).
Sotilasura
Nuori Leopold sai jo viisivuotiaana keisarillisen Venäjän Izmailovskin rykmentin everstin arvon. 12-vuotiaana hänestä tuli kenraali. thumb|left|250px|Belgialaisten kuningas Leopold I.
Nuorena prinssinä ja kenraalina hän vietti vuonna 1806 hetken aikaa Napoleon Bonaparten hovissa, sen jälkeen kun tämä oli joukkoineen valloittanut Sachsen-Coburg-Saalfeltin herttuakunnan. Hän kuitenkin kieltäytyi ranskalaisten keisarin tarjoamasta adjutantin arvosta ja matkusti Venäjälle Aleksanteri I luokse. Siellä hän osallistui everstin arvoisena venäläisessä ratsuväkirykmentissä vuonna 1814 Lützenin, Bautzenin ja Leipzigin taisteluihin Bonaparten joukkoja vastaan. Näiden taistelujen seurauksena hänelle suotiin marsalkan arvo.
Perheet
Tämän lyhyen avioliiton jälkeen herttua Leopold keskittyi auttamaan sukulaisiaan nousemaan niin Portugalin kuin Yhdistyneen kuningaskunnankin valtaistuimille. Lisäksi hän oli sisarensa Viktoria von Saxe-Coburg und Saalfeldin, joka oli Yrjö IV nuoremman veljen Kentin herttuan puoliso, tyttären Viktorian, tulevan Ison-Britannian ja Irlannin Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren, neuvonantajana.
Kuningas Leopoldilla oli myös kaksi avioliiton ulkopuolella syntynyttä lasta, joiden äiti oli Arcadia Claret, Eppinghoven paronitar:
Valinta kuninkaaksi
Vuonna 1830 kreikkalaiset tarjosivat Leopoldille Kreikan kruunua, mutta tämä kieltäytyi siitä. Sen jälkeen kun belgialaiset varmistivat itsenäistymisensä Alankomaista 4. lokakuuta 1830, Belgian kansalliskokous, lukuisten muiden varteenotettavien kandidaattien jälkeen, pyysi Leopoldia perustettavan kuningaskunnan hallitsijaksi. Tämä hyväksyi pyynnön ja hänestä tuli belgialaisten kuningas 26. kesäkuuta 1831. Hän vannoi uskollisuutta uuden valtion perustuslaille Brysselin kuninkaallisessa palatsissa 21. heinäkuuta 1831. Tämä päivä on sen jälkeen ollut belgialaisten yleinen vapaapäivä.
Noin kaksi viikkoa tämän tapahtuman jälkeen 2. elokuuta 1831 Alankomaat aloitti sodan Belgiaa vastaan ja sen sotilaat hyökkäsivät Belgiaan. Kokeneena sotilaana Leopold puolusti henkilökohtaisesti Brysseliin johtavaa tietä. Vihollisuudet jatkuivat aina vuoteen 1839 saakka, ja rauhansopimuksen allekirjoitus sinetöi lopullisesti Belgian itsenäisyyden.
Valtakausi
Leopoldin valtakausi oli Belgialle, eritoten sen ranskankieliselle eteläosalle Vallonialle, voimakkaan teollistumisen aikakautta. Voimakkaasti Isoon-Britanniaan suuntautuneena Leopold myötävaikutti uusien teollisten keksintöjen tuloa maahansa. Ensimmäinen mannereurooppalainen rautatieyhteys avattiinkin 5. toukokuuta 1835 Brysselin ja Mechelenin välille. Näin kuningas toteutti erään haaveistaan.
Ulkopolitiikassa Leopold pyrki käyttämään hyväkseen kaikkia mahdollisia ulkopuolisia suhteitaan suojellessaan uutta ja herkkää kuningaskuntaansa. Näin eritoten Ranskan ja Preussin tavoitteiden suhteen hän oli tiukkana. Erityisesti tämä tuli esiin Napoleon III:n hallituskautena ja haluna liittää Belgia osaksi Ranskaa.
Vuonna 1849 Leopold toimi sisarentyttärensä, kuningatar Viktorian ja vanhimman veljensä Saxe-Coburg und Gothan herttuan Ernest I:n pojan, prinssi Albertin avioliiton välittäjänä.
Suurin poliittinen tappio Leopoldille oli, kun hän ei vuonna 1842 onnistunut saamaan aikaan lapsityövoiman kieltoa tehtaissa ja kaivoksissa.
Vaikka yli Euroopan pyyhkäisi vallankumouksien aalto ja Leopoldin appi, Ranskan kuningas Ludvig-Filip joutui luopumaan vallasta, niin Leopoldin Belgia pysyi puolueettomana ja eritoten juuri hallitsijansa toimenpiteiden ansiosta.
Kuningas Leopold I kuoli Laekenin linnassa 19. joulukuuta 1865. Hänet on haudattu Laekenin linnankirkon kuninkaalliseen hautakryptaan, kuten kaikki muutkin Belgian kuninkaat.
Eta Centauri
Eta Centauri eli η Cen on muuttuva tähti Kentaurin pääsarjassa.
Eta Centaurin paistaa 5 900-kertaisesti Aurinkoon verrattuna ja sen massa on 12-kertainen Aurinkoon verrattuna. Eta Centauri pyörii nopeasti, 310 kilometriä sekunnissa, minkä takia se kiertää akselinsa ympäri alle päivässä.
Hamish Peacock
Hamish Peacock (s. 15. lokakuuta 1990) on australialainen keihäänheittäjä, joka edustaa seuratasolla Eastern Suburbs Athletics Clubia. Peacockin ennätys on toukokuussa 2016 Hobartissa heitetty 84,39.
Peacock voitti vuonna 2007 alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa Tuomas Laaksosen voittaessa kultaa. Peacock osallistui myös vuoden 2013 MM-kisoihin Moskovaan, jossa hän jäi karsintaan tuloksella 76,33. Kansainyhteisön kisoissa 2014 Glasgow’ssa Peacock saavutti pronssia heitettyään finaalissa 81,75. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 82,59.
Peacockin veli Huw on myös yleisurheilija. Hän kilpailee moukarinheitossa.
Lorna Simpson
Lorna Simpson (s 13. elokuuta 1960 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taiteilija, joka aloitti valokuvauksessa mutta on sittemmin toiminut myös maalauksien, kollaasien, veistosten ja installaatioiden parissa. Simpson on käsitellyt afroamerikkalaisten asemaa ja heihin kohdistettuja yhteiskunnallisia stereotypioita. Hän on yhdistänyt fragmentoituneisiin valokuviinsa myös tekstiä. Simpsonilta oli vuonna 1990 ensimmäisenä afroamerikkalaisena naisena teoksia Venetsian biennaalissa.
Ura taiteilijana
Lorna Simpson syntyi vuonna 1960 Crown Heightsin asuinalueella Brooklynissä ja kasvoi Queensissä. Hänen vanhempansa olivat jamaikalais-kuubalainen Elian ja afroamerikkalainen Eleanor.
Simpson kävi New Yorkissa High School of Art and Designia ja sen jälkeen aloitti opinnot School of Visual Artsissa. Hän opiskeli alkujaan maalaustaidetta mutta vaihtoi sen valokuvaukseen. Hän myös toimi samaan aikaan harjoittelijana Studio Museumissa, missä tutustui muun muassa David Hammonsiin. Simpson suoritti alemman korkeakoulututkinnon 1982 ja matkusteli sen jälkeen Euroopassa ja Afrikassa, missä harjoitteli dokumenttivalokuvausta ja yritti löytää tapoja viedäkseen sen yli kuvaajan ja katsojan tirkistelevän katseen.
Simpson jatkoi opintoja Kalifornian yliopistossa San Diegossa, josta hän valmistui maisteriksi 1985. Siellä hän alkoi löytää omaa tyyliään ja todella kyseenalaistaa dokumenttivalokuvauksen objektiivisuutta. Simpson kokeili erilaisia ideoita ja päätyi yhdistämään tekstiä kuviin. Hänen teoksensa alkoivat olla enemmän käsitteellisiä, ja niiden tyyli muistutti Jenny Holzerin ja Martha Roslerin tyyliä.
Simpson palasi San Diegosta New Yorkiin ja asettui Fort Greenen mustien boheemien ympäristöön. Toiminta oli monitaiteista, ja Simpsonkin oli Rodeo Caldonia -nimisessä teatterikollektiivissa, jossa oli mukana monia naiskuvataiteilijoita, -esiintyjiä ja -näytelmäkirjailijoita.
Simpsonin valokuvissa oli usein afroamerikkalaisia naisia, joiden kasvot on piilossa tai hämärretty. Kohteet esitettiin usein myös takaapäin tai osissa, minkä tarkoituksena oli kuvata mustien vartaloiden historiallista depersonalisointia ja seksualisointia. Simpsonin kommentoi kuvissa myös paljon afroamerikkalaisten naisten kuvausta amerikkalaisessa kultuurissa: esimerkiksi teoksessa You’re Fine, You’re Hired (1988) on afroamerikkalainen nainen makaamassa kyljellään ja tämän vasemmalla puolella lääkärintarkastukseen liittyviä sanoja ja oikealla puolella sanat ’Secreatarial’ ja ’Position’.
Simpsonin töitä alkoi 1980-luvulla olla esillä yksityisnäyttelyissä, ja vuonna 1990 hänen töitään oli ensimmäisenä afroamerikkalaisena naisena Venetsian biennaalissa. Samana vuonna Museum of Modern Artissa oli myös Simpsonin yksityisnäyttely.
Simpson alkoi 1990-luvun puolivälissä kokeilla valokuvauksen lisäksi muita taidemuotoja, ettei tulisi viitatuksi vain tietyn muodon yhteydessä. Hän kiinnostui erityisesti videoinstallaatioista. Tällainen on esimerkiksi Corridor (2003), joka rinnastaa kahden afroamerikkalaisen elämää ja yhdistää näiden eristyneisyyden tunnetta. Teoksen toinen nainen on Yhdysvaltain sisällissodan aikainen karannut orja ja toinen tylsistynyt kotirouva 1900-luvun puolivälistä.
Simpson lähti 2000-luvulla jälleen uusiin suuntiin, ja vuonna 2015 Venetsian biennaalissa oli esillä hänen moniosaisia maalauksiaan. Työssä Three Figures (2014) on valokuvia, joiden päällä on mustetta ja akryyliä. Simpson on tehnyt myös veistoksia ja kollaaseja. Unanswerable-sarjassa (2018) on valokuvia, jotka on kerätty Jet- ja Ebony-lehdistä. Ne on yhdistetty absurdeilla tavoilla.
Aleksanteri Arvelin
Kaarle (Karl) Aleksanteri (Aleksander) Arvelin (5. heinäkuuta 1823 Jämsä – 21. huhtikuuta 1868 Jämsä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Arvelinin vanhemmat olivat Karl Samuelinpoika Arvelin ja Liisa Erkintytär Arvelin ja puoliso Maria Kustaava Juhontytär Seppänen. Arvelin edusti Jämsän tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, ajaen siellä muun muassa kotitarveviinan polton lakkauttamista ja tehden esityksen kruununmetsien hoidon uudelleen järjestämisestä. Arvelin perusti Jämsään raittiusseuran jo 1847, yhtenä ensimmäisistä Suomessa, samoin kuin lainakirjaston, johon hän lahjoitti teoksia. Hän toimi myös muun muassa kuntakokousten puheenjohtajana ja kirkonisäntänä.
Katrín Fjeldsted
Katrín Fjeldsted (s. 6. marraskuuta 1946) on islantilainen lääkäri ja itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 1999–2003.
Katrín syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli lääketiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1973. Vuosina 1974–1979 hän suoritti jatko-opintoja Britanniassa ja erikoistui vuonna 1980 yleislääketieteeseen. Vuosina 1979–1980 hän toimi apulaiskaupunginlääkärinä. Vuodesta 1980 lähtien hän työskenteli Fossvogurin terveyskeskuksessa Reykjavíkissa ja toimi sen ylilääkärinä vuosina 1980–1982 ja 1997–2002.
Vuosina 1982–1994 Katrín istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa ja vuosina 1986–1994 kaupunginhallituksessa. Vuosina 1985–1994 hän toimi kaupunginvaltuuston 2. varapuheenjohtajana. Vuosina 1995–1999 hän toimi Islannin yleislääkäriliiton puheenjohtajana. Vuonna 1999 hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoteen 2003 asti. Vuosina 1999 ja 2000 hän istui Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa.
Plateau (Benin)
Plateau on Beninin departementti, jonka pääkaupunki on Pobè. Departementti perustettiin vuonna 1999, kun Ouémén departementista erotettiin 2 835 km² suuruinen alue. Plateau on jaettu viiteen piirikuntaan.
Vuoden 2013 väestönlaskennassa departementin väkiluku oli 622 372, josta 300 065 miehiä ja 322 307 naisia. Naisten osuus oli 51,80 prosenttia. Maaseudulla asuvaa väestöä oli 54,80 prosenttia, ja kaupungeissa asui 45,20 prosenttia väestöstä. Työvoimaa departementissa oli 185 815, joista 43,10 prosenttia oli naisia. Kotitalouksia, joissa ei ollut koulutusta, oli 65,50 prosenttia.
Maantiede
Plateaulle on ominaista tasangot, jotka ovat noin 20 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasankoja halkovat laaksot pohjois-eteläsuunnassa, jotka on saanut aikaan Iguidijoki.
Joen savien alla on rikasta rautamalmia ja myös piipitoista savi- ja metsäaluetta jokiseudulla. Eteläisillä alueilla on kaksi monsuuniaikaa maaliskuusta heinäkuuhun ja syyskuusta marraskuuhun, kun taas pohjoisilla alueilla maa saa yhden sadekauden touko-syyskuussa. Maan keskimääräinen vuotuinen sademäärä on noin 1 200 mm.
Alueellinen jako
pienoiskuva|vasen|Plateaun piirikunnat Plateaussa ovat seuraavat piirikunnat:
Emily Mortimer
Emily Kathleen Anne Mortimer (s. 1. joulukuuta 1971 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi näytelmissä jo opiskeluaikoinaan Oxfordin yliopistossa ja on sen jälkeen näytellyt useissa elokuva- ja televisiorooleissa.
Mortimerin ura alkoi rooleista televisiosarjoissa ja -elokuvissa, kun tuottaja oli huomannut hänet näytelmässä yliopistoaikoina. Mortimer on myöhemmin saavuttanut menestystä Hollywood-elokuvillaan, joista tunnetuimpia ovat muun muassa Pojasta mieheksi (2000), Ihanat naiset (2001), Nuori Adam (2003), Vaaleanpunainen pantteri (2005), Match Point (2005), Lars ja se ainoa oikea (2007) ja Hugo (2011). Television puolelta Mortimer tunnetaan rooleistaan sarjoissa 30 Rock ja Newsroom.
Mortimer on käsikirjoittanut Hollywoodiin sijoittuvan Doll & Em -komediasarjan (2013–2015). Hän on myös ohjannut ja sovittanut minisarjan Rakkauden lumo (2021), joka perustuu Nancy Mitfordin romaaniin.
Yksityiselämä
Mortimerin isä oli lakimies ja käsikirjoittaja John Mortimer ja äiti Penelope Mortimer (o.s. Gollop). Hänellä on nuorempi sisko Rosie, kaksi vanhempaa sisaruspuolta isänsä ensimmäisestä avioliitosta sekä velipuoli isänsä suhteesta näyttelijä Wendy Craigin kanssa.
Mortimer opiskeli St. Paul's Girls' School -nimisessä tyttökoulussa ja sen jälkeen Oxfordin yliopistossa, jossa hän opiskeli venäjää. Ennen näyttelijänuraansa Mortimer kirjoitti muun muassa kolumnin Daily Telegraphiin.
Mortimer tapasi vuonna 2000 näyttelijä Alessandro Nivolan, jonka kanssa hän meni naimisiin 3. tammikuuta 2003. Heillä on kaksi lasta, vuonna 2003 syntynyt poika ja vuonna 2010 syntynyt tytär.
Siilinjärvi (järvi)
Siilinjärvi on pieni humusjärvi Siilinjärven keskustaajamassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 2,9 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 17 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Siilinjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,7 kilometriä. Järven eteläosassa sijaitsee kolmen suojellun saaren kokonaisuus: Mikkelsaari, Peltosaari ja Sääkssaari muodostavat kaakkois–luoteissuuntaisen saarijonon, jonka pituus on noin kilometrin. Saarten luoteispuolella Siilinjärvi kapenee alle kilometrin levyiseksi. Järven kapea pohjoisosa on saareton. Lähes neljäsosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Siilinjärvi on kauttaaltaan kulttuurimaiseman reunustama. Pohjoisessa on kaupunkimaista asutusta, etelässä maatalousmaata. Siilinjärven luoteisrantaan laskee pohjoisesta Pieni-Sulkava (84,8 metriä mpy) runsaan kilometrin pituista Siilinjokea. Noin 800 metriä Siilinjärveltä luoteeseen sijaitsee Ahmonlampi (94,8 metriä mpy).
Siilinjärven tila luokiteltiin vuonna 2013 tyydyttäväksi. Järveä kuormittavat maatalous ja haja-asutuksen jätevedet. Siilinjärven vesitilavuus on 19 602 000 kuutiometriä.
Siilinjärvi (04.611.1.010) kuuluu Juurusveden lähialueeseen (04.611), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe Juurusveden alue (04.61) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Siilinjärvi on kolmanneksi laajin Juurusveden lähialueen 126:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Juurusvesi ja Iso-Jälä. Siilinjärveä seuraa Tihvonjärvi.
Siilinjärvi on seitsemänneksi laajin Siilinjärven 126:sta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Kallavesi, Juurusvesi, Iso-Jälä, Kevätön, Sulkavanjärvi ja Pöljänjärvi. Siilinjärveä seuraa Räimäjärvi ja Pyöreinen.
Melart
Melart, Mélart on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Hans Caninenberg
Hans Caninenberg (14. tammikuuta 1913 – 29. kesäkuuta 2008 ) oli saksalainen näyttelijä. Hän työskenteli teatteriuransa aikana muun muassa Staatstheater Stuttgartissa ja Münchner Kammerspielessä.
Caninenberg esiintyi teatterin ulkopuolella useissa televisiosarjoissa, kuten Sandokan – Der Tiger von Malaysia (1976). Satunnaisia esiintymisiä hän teki myös Derrickissä ja Vanhassa ketussa. Elokuvarooleja Caninenberg teki muun muassa elokuvissa Giordano Bruno (1973) ja Odessan miehet (1974).
Caninenberg voitti suuren Hersfeld-palkinnon vuonna 1962. Hänen puolisonsa oli näyttelijäkollega Lola Müthel.
Lundin yliopisto
Lundin yliopistossa on kahdeksan tiedekuntaa ja satelliittikampukset Malmössä ja Helsingborgissa. Yliopistossa opiskelee 40 000 opiskelijaa, ja siellä on 280 koulutusohjelmaa sekä noin 2 250 erillistä kurssia. Lisäksi Lundin yliopistolla on 680 kumppanuusyliopistoa yli 50 maassa, ja se kuuluu Euroopan tutkimusyliopistojen liittoon (LERU) sekä Universitas 21 -verkostoon.
Historia
thumb|[[Kungshuset on yliopiston vanhin rakennus, valmistunut 1584]]Yliopiston historia ulottuu vuoteen 1425, jolloin Studium Generale perustettiin Lundin tuomiokirkon läheisyyteen. Nykyinen yliopisto perustettiin vuonna 1666 Kaarle XI:n aikana pian sen jälkeen, kun aiemmin Tanskalle kuulunut Skåne oli liitetty Roskilden rauhassa Ruotsiin vuonna 1658. Kaarle X Kustaa vieraili Lundissa Roskilden rauhan jälkeen 1658 ja tapasi piispa Peder Winstrupin. Yliopiston perustamisen tarpeesta oli yksimielisyys, ja kirje piispalta kuninkaalle samana vuonna muistutti perustamislupauksesta.
Tiedekunnat
Alun alkaen yliopistossa oli neljä tiedekuntaa: teologinen, lainopillinen, lääketieteellinen ja filosofinen. Filosofian tiedekunta jaettiin vuonna 1876 kahteen osaan, humanistiseen tiedekuntaan sekä matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan. Yhteiskuntatieteet erotettiin humanistisesta tiedekunnasta vuonna 1964 ja 1961 perustettu Lundin teknillinen yliopisto yhdistettiin Lundin yliopistoon 1969. Myöhemmin Lundin yliopistoon on yhdistetty myös sosiaalikorkeakoulu, taidekorkeakoulu sekä kauppakorkeakoulu.
Växjön yliopisto, joka nykyään on osa Linné-yliopistoa, perustettiin alun perin Lundin yliopiston yhteyteen. Malmön korkeakoulu erotettiin vuonna 1998 Lundin yliopistosta, ja siihen siirtyivät suurin osa Malmössä tapahtuneesta opetuksesta, paitsi taide, musiikki, teatteri ja lääketieteen opetus, jotka kuuluvat edelleen Lundin yliopistoon. Helsingborgiin perustettiin vuonna 2000 erillinen kampus, jossa opiskelee 15 koulutusohjelmassa noin 4 000 opiskelijaa.
Lundin yliopisto on ollut Ruotsin valtion omistuksessa vuodesta 1852.
Yliopiston päärakennus
thumb|Yliopiston päärakennusYliopiston nykyisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Helgo Zettervall, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1882. Sitä ennen yliopiston päärakennuksena toimi Kuninkaan talo (Kungshuset).
Naisten historia yliopistossa
Ensimmäiset naispuoliset opiskelijat aloittivat yliopistossa 1880-luvulla, vaikka heille annettiin oikeus opintoihin vuonna 1873. Ensimmäinen naispuolinen opiskelija Lundissa oli lääketieteen opiskelija Hedda Andersson, joka aloitti opintonsa 1880, kaksi vuotta ennen seuraavaa naispuolista opiskelijaa.
Hilma Borelius oli ensimmäinen nainen, joka valmistui Lundin yliopistosta tohtoriksi vuonna 1910. Ensimmäinen professorin virkaan 1965 nimitetty historioitsija Birgitta Odén. Yrityslainsäädännön professori Boel Flodgren nimitettiin vuonna 1992 rector magnificuksen virkaan, hän oli ensimmäinen naispuolinen eurooppalaisen yliopiston rehtori.
Koulutus
thumb|Yliopiston lippu päärakennuksen katolla. Nykyään Lundin yliopisto on yksi Skandinavian suurimpia tutkimuksen ja korkeakoulutuksen keskuksia. Yliopistossa on 280 koulutusohjelmaa ja noin 2 500 vapaavalintaista kurssia. Näistä 90 on maisteriohjelmia, ja yli 500 kursseista opetetaan englanniksi.
Koulutus tapahtuu pääosin Lundissa. Osa koulutuksesta ja tutkimuksesta tehdään yhteistyössä Skånen yliopistosairaalan kanssa, joka sijaitsee sekä Lundissa että Malmössä. Malmössä sijaitsee myös taiteen, musiikin ja teatterin koulutus. Helsingborgissa voi opiskella insinööriksi, sosionomiksi, opettajaksi, viestinnän ammattilaiseksi tai palvelujohtajaksi.
Lundin yliopisto on Euroopan ainoa yliopisto, joka tarjoaa lentäjäkoulutusta. Ilmailualan koulutus järjestetään Ljungbyhedissä, ja siellä tarjotaan sekä teoreettista että käytännön koulutusta.
Kampus
Yliopiston toiminta keskittyy pieneen Lundin kaupunkiin Skånessa, noin 15 kilometrin päässä Malmöstä tai 50 kilometrin päässä Kööpenhaminasta. Yliopiston historia ja suuri opiskelijamäärä ovat vaikuttaneet merkittävästi Lundin kaupungin kehitykseen, niin että se on leimallisesti yliopistokaupunki. Kaupungissa on yli sata yliopiston rakennusta. Suurin osa niistä on noin neliökilometrin kokoisella alueella kaupungin keskustassa.
Kirjasto
Nykyinen pääkirjasto on avatuu 1907. Sitä ennen pääkirjasto sijaitsi Liberiet-nimisessä rakennuksessa lähellä kaupungin tuomiokirkkoa. Liberiet rakennettiin kirjastoksi 1400-luvulla, mutta siinä toimii nyt kahvila.
Tutkimus
Lundin yliopistoa pidetään usein yhtenä Ruotsin parhaista, ja se on sijoittunut kansainvälisesti sadan korkeatasoisimman yliopiston joukkoon. Yliopistossa toimii merkittävä määrä eri tutkimuslaitoksia ja instituutteja.
Dirt (albumi)
Dirt on yhdysvaltalaisen rockyhtye Alice in Chainsin toinen studioalbumi. Albumin tuotti yhtyeen esikoisalbumin Facelift tavoin Dave Jerden, ja sen julkaisi 29. syyskuuta 1992 levy-yhtiö Columbia Records. Dirt on viimeinen Alice in Chainsin albumi, jolla soittaa yhtyeen alkuperäinen kokoonpano, sillä basisti Mike Starr erotettiin yhtyeestä vuoden 1993 alussa.
Albumi edustaa musiikillisesti Alice in Chainsin raskaampaa puolta, ja sillä on paljon heavy metal -vaikutteita. Albumin kappaleiden sanoituksissa käsitellään muun muassa masennusta, ihmissuhteita, huumeriippuvaisuutta, sotaa ja kuolemaa. Albumin kappaleiden tekemisestä vastasivat suurimmaksi osaksi yhtyeen kitaristi Jerry Cantrell ja laulaja Layne Staley, mutta kappaleen ”Rain When I Die” kirjoittamiseen osallistuivat myös basisti Mike Starr ja rumpali Sean Kinney. Layne Staley kirjoitti albumille yksin kappaleet ”Hate to Feel” ja ”Angry Chair”, ja soittaa myös kitaraa molemmissa kappaleissa. Slayer-yhtyeen basisti ja laulaja Tom Araya vierailee kappaleessa ”Iron Gland”.
Albumilta julkaistiin viisi singleä ja musiikkivideoa: ”Would?”, ”Them Bones”, ”Angry Chair”, ”Rooster” ja ”Down in a Hole”. Vuonna 1993 Dirt oli ehdokas parhaan hard rock -esityksen Grammy-palkinnon saajaksi, ja ”Would?” ehdokas MTV Video Music Award -palkinnon saajaksi.
Dirt on Alice in Chainsin kaupallisesti menestynein albumi, ja sitä on myyty kansainvälisesti yli viisi miljoonaa kappaletta. Yhdysvalloissa Recording Industry Association of America on sertifioinut albumin myyneen nelinkertaista platinaa. Albumi nousi Yhdysvalloissa parhaimmillaan Billboard 200 -albumilistan sijalle kuusi, ja se sai myönteisen vastaanoton myös kriitikoiden keskuudessa. Myöhemmin muun muassa Rolling Stone on huomioinut albumin valitsemalla sen 26. sijalle sadan kaikkien aikojen parhaan metallialbumin listallaan, ja albumi on valittu myös mukaan teokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Albumin konsepti
Albumin peruskonsepti on erittäin tummanpuhuva. Sanoitukset käsittelevät masennusta, ihmissuhdeongelmia, kuolemaa, sosiaalisen kanssakäymisen vaikeuksia ja päihdeongelmia.
Monet albumin sanoituksista, eritoten kappaleet "God Smack", "Angry Chair" ja "Junkhead", puivat laulaja Layne Staleyn päihdeongelmia ja kamppailua heroiiniaddiktion kanssa. Kappale "Hate to Feel" keskittyy päihteiden lisäksi Staleyn isäsuhteeseen.
Kappale "Them Bones" kertoo kitaristi Jerry Cantrellin kuolemanpelosta, "Dam That River" ja "Rain When I Die" puolestaan ihmissuhteista. "Down in a Hole", "Sickman" ja "Dirt" pureutuvat masennukseen, josta Cantrell kärsi albumin nauhoitusten aikoihin. Hänen äitinsä oli kuollut ja hän oli vastikään kokenut myös seurustelusuhteen päättymisen. Kappale "Rooster" puolestaan kertoo Cantrellin isän kokemuksista Vietnamin sodassa.
Albumin viimeinen kappale "Would?" on Cantrellin kunnianosoitus vuonna 1990 kuolleelle Andrew Woodille.
Pirjo Ilanne-Parikka
Pirjo Ilanne-Parikka (s. 1959 ) on suomalainen sisätautilääkäri ja diabetologi. Hän on oppiarvoltaan lääketieteen tohtori. Ilanne-Parikka toimi pitkään Suomen Diabetesliitto Ry:n ylilääkärinä, kunnes jäi sen palveluksesta eläkkeelle vuodenvaihteessa 2021–2022. Hänen seuraajakseen asiantuntijaylilääkärinä valittiin 1. tammikuuta 2022 alkaen Elina Pimiä.
Ilanne-Parikka on toiminut aktiivisesti diabetesvaikuttajana, diabeteskouluttajana ja luennoitsijana diabetesaiheisissa kokouksissa. Hän on ollut näkyvässä asemassa diabeteksen hoitoa, diabetesaiheista koulutusta ja terveyspolitiikkaa koskevissa asioissa. Ilanne-Parikka on työskennellyt myös digitaalisten työkalujen, kuten Diabetestalon ja suomalaisen diabetesrekisterin kehittämisen parissa. Hänet valittiin marraskuussa 2019 vuoden diabetesvaikuttajaksi. Tunnustuksen myönsi Suomen Diabetestutkijat ja Diabetologit ry. Ilanne-Parikka on yksi Kustannus Oy Duodecimin diabetesaiheisen oppi- ja käsikirjan Diabetes toimittajista.
Jerry Stiller
Gerald Isaac "Jerry" Stiller (8. kesäkuuta 1927 Brooklyn, New York – 11. toukokuuta 2020 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Stiller syntyi New Yorkissa juutalaistaustaisten Williamin ja Bellan nelilapsiseen perheeseen. Hän varttui Brooklynissa ja Manhattanin Lower East Sidessa,  ja opiskeli Syracusen yliopistossa.
Stiller nousi maineeseen "Stiller & Meara" -koomikkoparin toisena osapuolena. Hän oli Anne Mearan kanssa naimisissa vuodesta 1954 tämän kuolemaan 2015 saakka, ja parilla on kaksi lasta, Ben ja Amy, itsekin näyttelijöitä. Heillä on myös lapsenlapsia.
Stiller kuoli 92-vuotiaana kotonaan Manhattanilla 11. toukokuuta 2020.
Ura
Stiller esiintyi vuosina 1993–1998 Seinfeldissä ja Kellarin kunkussa 1998–2007. Hän julkaisi vuonna 2000 muistelmateoksensa Married to Laughter: A Love Story Featuring Anne Meara. Vuonna 2007 hän oli mukana musikaalielokuvassa Hairspray. Hän ja hänen puolisonsa saivat 9. helmikuuta 2007 tähden Hollywood Walk of Famella. Hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja toiminut myös ääninäyttelijänä.
Jem
Jem on kirjoittanut tuottaja Guy Sigsworthin kanssa kappaleen ”Nothing Fails”, jota Madonna myöhemmin muokkasi ja joka julkaistiin tämän albumilla American Life vuonna 2003.