cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Corbigny
Corbignyssa sattui lento-onnettomuus 15. tammikuuta 1934. Tuolloin Saigonin ja Pariisin väliseltä neitsytmatkalta palaamassa ollut lentokone Dewoitine D.332 Émeraude syöksyi maahan. Onnettomuuden muistomerkki on pystytetty Corbignyyn.
Jevgeni Veltistov
Jevgeni Serafimovitš Veltistov (, 21. heinäkuuta 1934 Moskova – 1. syyskuuta 1989 Moskova ) oli neuvostoliittolainen lastenkirjailija.
Jevgeni Veltistov syntyi sotilasinsinöörin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston journalistiikan tiedekunnasta vuonna 1956 ja työskenteli toimittajana. Veltistov julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa vuonna 1960 ja hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1966.
Veltistov tunnetaan lapsille suunnatusta kirjasarjasta, jonka sankari on poikarobotti Elektronik. Niiden pohjalta on tehty sarjaelokuva Prikljutšenija elektronika, joka sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1982. Veltistov on kirjoittanut myös kaksi lähitulevaisuuteen sijoittuvaa aikuisten tieteisromaania.
Sammy Corporation
Sammy Corporation on japanilainen, vuonna 1975 perustettu yritys, joka toimii pääasiassa pachinkojen ja videopelien kehittämisessä.
Sammy Corporation perustettiin vuonna 1975 nimellä Sammy Industry Co., Ltd., kun viihdelaitteiden valmistus- ja myyntiosastot spinnattiin vuonna 1947 perustetusta Satomi Corporationista. Vuonna 1997 yrityksen nimeksi vaihdettiin Sammy Corporation. Vuonna 2004 se yhdistyi Segan kanssa muodostaen holdingyhtiön nimeltä Sega Sammy Holdings.
Heinäveden reitti
thumb|Heinäveden reitin kanavat.
Heinäveden reitti on itäisempi niistä kahdesta järvireitistä, joiden kautta Kallaveden reitti laskee Haukiveteen. Se alkaa Kuopion Suvasvedeltä, kulkee Soisalon saaren itäpuolitse Savonlinnaan ja kuuluu Vuoksen vesistöön. Soisalon länsipuolitse kulkee Leppävirran reitti.
Sokkeloinen Heinäveden reitti kulkee Heinäveden kunnan halki ja jakaa sen kahtia. Se yhdistää Kallaveden Haukiveteen Kallavedestä Suvasveden, Varisveden, Kermajärven, Ruokoveden ja Joutenveden kautta Haukiveteen, joka kuuluu Saimaahan. Reitin maisemille on tyypillistä kapeat ja mutkaiset vesistöt, saaristoiset järvenselät sekä kuusi vanhaa sulkukanavaa. Kermajärvellä, reitin pääjärvellä, tulee vastaan suuri selkä. Kuudesta kanavasta neljä on varsinaisella Heinäveden reitillä välillä Kuopio–Savonlinna. Kaksi kuuluu Varisvedellä tähän yhtyvään Juojärven reittiin, mutta ne sijaitsevat kuitenkin aivan Heinäveden reitin välittömässä läheisyydessä. Reittiä pitkin välillä Kuopio–Heinävesi–Savonlinna kulkee edelleen laivaliikennettä.
Historia
thumb|Varistaipaleen kanava Heinäveden reitin varrella. thumb|upright=0.5|left|[[Heinäveden vaakunassa keskellä on Heinäveden reitti, jossa uitettavat tukit kertovat pitäjän metsävaroista. Vasemmassa yläkulmassa oleva ruori kertoo reitin laivaliikenteestä.]]
Heinäveden reitti on ollut niin suomalaisten kuin myös ulkomaalaisten suosissa. Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta oli teettänyt 1900-luvun alussa mainosjulisteita jopa ranskaksi. Heinäveden Höyrylaiva Oy mainosti julkisen mediankin kautta. Heinäveden reittiä kuvaava tunnuslause ”Heinäveden reitti – kappale kauneinta Suomea” otettiin käyttöön 1926. 1930-luku oli loppuunsa asti Heinäveden reitin laivayhtiölle tuottoisaa aikaa.
Huvilaa ovat reitin varrella pitäneet muun muassa säveltäjä Otto Kotilainen, runoilija Eino Leino, Savonlinnan oopperajuhlien perustaja Aino Ackté sekä kirjailija Juhani Aho, jolla oli Koukunpolvessa kalastusmaja.
Kanavointi
thumb|Kermajärveä Pääskyvuorelta katsottuna. Kermajärvi on Heinäveden reitin pääjärvi.
Heinäveden reitti päätettiin kanavoida, sillä liikkuminen Heinävedellä oli vaikeaa vielä 1800-luvun lopulla. Teitä oli vain vähän eikä rautateitäkään silloin vielä mennyt Heinävedeltä. Kanavoinnista povattiin ratkaisua kunnan liikenneongelmiin. Näin Kuopion ja Savonlinnan välinen vesireitti kanavoitiin ja saatiin laivamatkustuskelpoisiksi. Se nimettiin Heinäveden reitiksi.
Heinäveden reitin kanavointi aloitettiin 1895. Jo tätä ennen liikennettä oli Kuopiosta Karvioon asti (vuodesta 1865) ja Savonlinnasta Pilppaan asti (vuodesta 1872). Kun Karvion kanava valmistui 1896, Kuopiosta päästiin jo Heinävedelle saakka. Liikenne koko Heinäveden reitillä Kuopiosta Savonlinnaan (Haukivedelle) alkoi 1906, kun Vihovuonteen kanava valmistui. Heinäveden Höyryvenhe osuuskunta aloitti heti matkustajalaivaliikenteen. Liikennettä Kuopion ja Savonlinnan välillä oli ollut sitäkin ennen 1840-luvulta saakka, jolloin käytössä oli Leppävirran reitti.
Herhiläinen
Herhiläinen (Vespa crabro) on Euroopan kookkain ampiaislaji, ja se kuuluu herhiläisten sukuun. Laji jaetaan noin 10 alalajiin, joista Suomessa elää Vespa crabro crabro, mutta myös nimialalajia punaisempi Vespa crabro germana voi joskus harhautua Suomeen.
Heinäveden reitti
Kanavointi
Juojärvelle saatiin Heinäveden reitissä yhteys 1914 Taivallahden kanavan valmistuttua. Näin ollen Heinäveden reitin kanavoimisessa meni noin 20 vuotta. Kanavointiajatus lähti vuoden 1872 kuntakokouksessa syntyneestä ajatuksesta Pilpan kosken raivaamiseksi rahti- ja kirkkoveneiden kulun helpottamiseksi. Ensimmäisenä kuitenkin alettiin toteuttaa Karvion kosken kanavoimista. Jo silloin puhuttiin myös Juojärven yhdistämistä Heinäveden reittiin. Suvasvedeltä Kermajärvelle ja Joutenveteen suunnitelma päätettiin 1870-luvulla kokonaisuudessaan ja siitä tuli tärkeä Heinäveden kunnalle, enimmistölle asukkaista sekä Heinäveden sahoille ja höyrylaivayhtiöille. Niinpä se päätettiin tehdä ennen Juojärven kanavoimista.
Kanavointityöt alkavat – Karvion kanava
thumb|upright|Karvion kanava
Herhiläinen
Tuntomerkit
Herhiläinen on suhteellisen helppo erottaa muista Suomessa esiintyvistä ampiaisista sillä se on suurin Suomessa tavattu ampiaislaji. Pituus on kuningattarella 25–35 mm, työläisellä 18–24 mm ja koiraalla 21–28 mm. Herhiläinen on huomiota herättävän suurikokoinen, ruskeankeltainen laji, ja herhiläisellä on punertavaa väriä päässä.
Heinäveden reitti
Kanavointityöt alkavat – Karvion kanava
Talvella 1892 alettiin perata Suvasveden ja Kermajärven välistä kulkuväylää Kärängänvirran ja Rusinvirran kautta Varisveteen ja siitä Karvioon. Kuitenkin huomattiin väylän olevan paikoin liian kapea, alle 30 jalkaa. Näin päätettiin tehdä esitys väylän oikaisemisesta.
Karvionkosken viereen oli seuraavaksi rakennettava kanava, joka ratkaisi kuljetuspulmat Heinävedeltä Kuopioon. Kanavan rakennustyöt aloitettiin 1895 heinäkuun alussa. 31. elokuuta 1896 kanava oli sulkuportteineen valmis ja kanavahenkilökunnan asunnot valmiita. Rakentaminen maksoi kunnalle 120 206 markkaa. Pituutta kanavalle tuli 175 metriä, pohjaleveydeksi 9 metriä. Sen sululle tuli pituutta 35,5 metriä, syvyyttä 2,1 metriä ja leveyttä 7,5 metriä. Siihen mahtuvat 31 metrin pituiset, noin seitsemän metrin levyiset ja 1,4 metrin syvyydessä kulkevat laivat.
Herhiläinen
Tuntomerkit
Pään punaruskeat ylä- ja sivureunat ulottuvat selvästi verkkosilmien ulkopuolelle. Päälaella olevien pistesilmien taempi rivi on selvästi verkkosilmien takareunan etupuolella. Pään etuosassa sijaitseva suukilpi on tasaisen keltainen. Muiden ampiaislajien tapaan koirailla on suhteessa pidemmät tuntosarvet. Keskiruumis on punaruskea ilman keltaisia täpliä. Herhiläisen saattaa tunnistaa myös matalataajuisesta lentoäänestään.
Muista ampiaislajeista herhiläinen voidaan joskus sekoittaa pensasampiaisen (Dolichovespula media) kuningattariin, mutta erottaminen onnistunee yllä olevien tuntomerkkien avulla helposti.
Heinäveden reitti
Kanavointi Kermajärveltä Savonlinnaan – Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat
Karvion kanavan auettua liikenteelle 5. marraskuuta 1896 ehdotettiin kavavoinnin jatkamista Savonlinnaan Kerman, Vihovuonteen, Pilpan ja joidenkin muiden koskien kautta. Kustannusarvio 2,1 metriä syvän laivaväylän rakentamisesta oli 559 100 markkaa. Ylihallitus kuitenkin huomioi kohtia, jota ei kustannusarviossa ollut laskettu ja kustannusarvio nousi 757 000 markkaan. Tammikuussa 1902 hankkeelle myönnettiin 850 000 markkaa ja työt alkoivat jo 1903. Sulkukanavat päätettiin rakentaa Pilppaan, Vihovuonteeseen sekä Kermaan. Avokanava tuli Vääräkoskeen. Kapeikkoja ruopattiin monin paikoin. Työt valmistuivat 1906 Vihovuonteen myötä.
Kerman yksisulkuinen kanava rakennettiin 200 metriä pitkäksi Kermajärven ja Koskilahden väliin. Sulkumitoista tehtiin samat kun Karvion ja Saimaan kanaviin. Vedenpintojen korkeusero kanavan molemmin puolin on 2,65 metriä. Kaivannonniemen poikki kahden kilometrin päähän Kerman kanavasta rakennettiin Vihovuonteen kanava ohittamalla Vihovuonteenkoski. Pituutta kanavalle tuli 190 metriä. Vääräkosken avokanava on kilometri Vihovuonteen kanavasta. Pituutta sillä on 140 metriä ja leveyttä 15 metriä. Alimmainen Heinäveden reitin kanavista tuli Pilpankosken itäiseen haaraan. Läntistä haaraa syvennettiin ampumalla vedenalaisia kallioita. Pohjaa kaivettiin 1903 tammikuusta lähtien vuoteen 1904, ja sulku portteineen valmistui elokuussa 1904. Liikenteelle kanava avautui lokakuussa. Rakentaminen maksoi yhteensä 204 578 markkaa. Pituutta sillä on 200 metriä. Pilpan kanavalta vähän matkaa Savonlinnan suuntaan sijaitsee Koukunpolveksi kutsuttu laivareitin kohta, jossa on jyrkkä mutka. Sen kuvalla on mainostettu Heinäveden reittiä ja Suomea.
Herhiläinen
Elintavat
Pesien kennolevyt ovat usein ruskeita, mikä johtuu lahopuusta otetusta pesäaineksesta, pureskellusta kasvikuitumassasta. Herhiläiset kaventavat pesän suuaukkoa lämpötilan laskiessa. Keski-Euroopan suurimmat ovat 15 kennolevyisiä ja niissä voi olla jopa 2 800 kennoa. Suomen suurin pesä on löydetty Tohmajärveltä 2002. Se oli 60 cm korkea, 50 cm leveä ja siinä oli yli 10 kennolevyä. Suurissa pesissä kuningattaria ja koiraita voi kumpiakin olla yli 300 yksilöä.
Heinäveden reitti
Juojärven vesistön yhdistäminen muuhun Heinäveden reittiin
thumb|Varistaipaleen kanavan rakennustyömaata, väliaikainen sulku. thumb|Taivallahden kanavan rakennustyömaata, maansiirtoa kuuppavaunuilla.
FS Jean Moulin (F785)
Jean Moulin (runkonumero F785) oli Ranskan laivaston 1977 palvelukseen otettu D’Estienne d’Orves -luokan korvetti.
Herhiläinen
Elintavat
pienoiskuva|Herhiläinen Talvehtiminen, joka kestää noin kahdeksan kuukautta, tapahtuu yleensä yksittäin, mutta joskus talvehtivat kuningattaret ovat ryhmissä. Ensimmäiset kuningattaret lähtevät liikkeelle toukokuun alussa. Talvehtineet kuningattaret saavat mettä esimerkiksi vaahteroista ja voivat saada aikaan tuhoa esimerkiksi koivutaimistoissa mahlaa etsiessään. Munavaihe kestää alle 5 päivää, mutta keväällä ja alkukesällä sen pituus voi olla jopa 14 päivää. Herhiläisellä on viisi toukkavaihetta, joiden kokonaiskesto keskikesällä on 12 päivää ja niiden jälkeisen kotelovaiheen kesto on 14 päivää. Koko kehitysvaihe munasta aikuiseksi kestää siis vähintään 30 päivää. Vespula ja Dolichovespula ampiaisten kehitys on lyhyempi, vain noin 20 päivää. Työläiset ja vanhat kuningattaret kuolevat syksyllä ja vain uudet hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat.
Heinäveden reitti
Juojärven vesistön yhdistäminen muuhun Heinäveden reittiin
Ensimmäinen ehdotus Juojärven vesistön kanavoinnista ja täten liittämistä Heinäveden reittiin tehtiin jo 1876. Savonlinnan ja Kuopion välinen reitti päätettiin tehdä ensin, koska muuten Heinäveden reittiä ei olisi ehkä koskaan kanavoitu. Sittemmin asiasta tehtiin ehdotus, jonka mukaan Juojärvi liitettäisiin Kermajärveen tai Pöytälahdesta Oriveteen. Se olisi vaatinut 10 sulkua ja 1,3 miljoonaa markkaa 24,9 metrin pudotuskorkeudella. Se eteni senaattiin asti, jossa se todettiin aivan liian kalliiksi. Niinpä se jäi siltä erää pois. 1890-luvulla kaavilaiset, tuusniemeläiset, juukalaiset, liperiläiset ja kuusjärveläiset, eli kaikki Juojärven kanavoinnin vaikutusalueella asuvat, alkoivat vaatia kanavointia Kermajärvestä Juojärveen. Taloudelliset vaikeudet estivät silloin kanavoinnin.
Herhiläinen
Elintavat
Herhiläisten ravintona on mesi, mahla, mesikaste, saaliseläinten ja raatojen nesteet. Toukkien ravintona on aikuisten pesiin tuomat kärpäset ja muut hyönteiset.
Herhiläiset, kuten monet muutkin ampiaislajit, saalistavat myös itseään suurempia eläimiä. Joillain paikoilla ne voivat saalistaa sudenkorentoja (esimerkiksi Aeshna, Sympetrum) ja olla siten merkittävä kuolleisuustekijä ja haitata sudenkorentojen pariutumista ja munintaa. Herhiläiset voivat joskus aiheuttaa vahinkoja mehiläistarhoissa, koska ne tunkeutuvat mielellään mehiläispesiin ja tuhoavat lähellä sijaitsevia ampiaispesiä.
Vuorokautinen lentoaika on pitkä, jopa 22 tuntia. Herhiläisiä löydetään usein perhosten valopyydyksistä, koska herhiläiset muista suomalaisista ampiaisista poiketen lentävät myös ilta- ja aamuhämärissä. Herhiläiset eivät ole aggressiivisempia kuin muutkaan ampiaiset, eikä niiden myrkky ole yhtä toksista kuin esimerkiksi tavallisen tarhamehiläisen (Apis mellifera) myrkky. Herhiläisillä on voimakas lentoääni ja ne ovat muita ampiaisia rauhallisempia, mutta ne sotkevat enemmän. Suurin osa kuningattarista parittelee vain kerran, mutta jotkut parittelevat jopa kolme kertaa.
Levinneisyys
Herhiläinen on laajimmalle levinnyt herhiläislaji, jonka levinneisyysalue ulottuu läpi palearktisen alueen Tyyneltä valtamereltä Atlantille. Se on ainoa herhiläislaji, joka on siirtynyt ihmisen mukana Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan sekä Madagaskarille.
Herhiläinen on levinnyt koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita ja Irlantia lukuun ottamatta. Ainoastaan Suomen rajoilla lajin levinneisyys ulottuu 60. leveysasteen pohjoispuolelle, Karjalassa Äänisen rannoille.
Norjasta viimeisimmät löydöt ovat lähes sadan vuoden takaa. Se on vähentynyt välillä myös Ruotsissa, mutta taas vuoden 2000 jälkeen runsastunut esimerkiksi Tukholman alueella. Herhiläinen on yleistynyt Virossa, jossa etelä- ja länsisaaristossa esiintyy erityisen yleisenä V. c. germana.
Herhiläinen Suomessa
Suomessa herhiläinen oli yleisimmillään 1930–1940 luvuilla Etelä- ja Länsi-Suomessa Vaasaan asti ja Itä-Suomessa Kuopioon. Vuosien 1936–1943 poikkeuksellisen lämpimien kesien aikana tehtiin suurin osa herhiläislöydöistä. Vuoden 1944 jälkeen ei herhiläisiä tavattu Suomessa muutamia harhailijoita lukuun ottamatta. 1960-luvun kylminä kesinä herhiläiset hävisivät, koska ne eivät ehtineet munia uusia kuningattaria. 1990-luvulla alkoi tulla uusia havaintoja: Läntisen Suomenlahden saaristo (Örö, Russarö), Tvärminne, koko Suomenlahden pituudelta (Virolahti, Pyhtää, Kirkkonummi, Hanko, Föglö), muutamia yksilöitä myös sisämaasta (Imatra, Rantasalmi).
Heinäveden reitti
Juojärven vesistön yhdistäminen muuhun Heinäveden reittiin
Valtiopäivillä 1904–1905 esitettiin kanavoimista Petrumajärven kautta Kermajärveen. Tähän liittyi Suvasvesi–Kermajärvi–Joutenvesi-kanavointityön valmistuminen. Sen todettiin kuitenkin olevat noin miljoona markkaa kalliimpaa kuin Varislampien kautta. Näin päädyttiin Varislampien kautta kanavoimisen puolelle.
Herhiläinen
Herhiläinen Suomessa
Levinneisyyteen vaikuttaa mahdollisesti tärkeimmän pesäpuun, tammen, levinneisyyden pohjoisraja, mutta ei esimerkiksi Suomessa. Lisääntyy vain lämpiminä kesinä (heinäkuun isotermi >16 °C. ). Varsinkin pohjoisessa herhiläisten pesimiselle ja kehittymiselle riittävän lämmin kesäaika on tärkeää.
Heinäveden reitti
Juojärven vesistön yhdistäminen muuhun Heinäveden reittiin
Ennen kanavointitöiden alkamista komitea pohti kanavoinnin tarpeellisuutta. Tultiin päätökseen, että se muun muassa auttaisi alueen kuntien kehnoa taloudellista tilannetta, maksaisi vähitellen itsensä takaisin, alueen laajat metsävarat tulisivat laajemman piirin käyttöön ja alueen 180 000 asukasta. Näin päätettiin 35-vuotinen keskustelu kanavoinnista. Rakennustöihin saatiin 1 390 000 markkaa.
Herhiläinen
Herhiläinen Suomessa
Vuosien 2000–2003 välillä tehtiin 45 kunnan alueella sanomalehtikysely. Itä-Suomesta Oravaniemestä havaittiin onnistunut pesintä vuonna 2000. Sen jälkeen pesintöjä on havaittu muun muassa Espoossa ja etenkin Kaakkois-Suomessa lukuisasti. Lämpimät kesät ovat kiihdyttäneet herhiläisten leviämistä Suomessa. Yksittäisiä havaintoja pesistä on viime vuosina tehty muun muassa Saimaan rannalla ja Hämeenlinnan seudulla. Herhiläisten uskotaan levittäytyvän lähivuosina pohjoiseen ainakin Pirkanmaalle asti.
Heinäveden reitti
Juojärvelle – Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat
Juojärven vesistön kanavointi ja liittäminen Heinäveden reittiin osoittautui hankalaksi. Juojärven Taivallahdesta tuli rakentaa kaksisulkuinen kanava Varislampeen (Taivallahden kanava) ja Varisjärvestä Varisveden Varislahteen nelisulkuinen kanava (Varistaipaleen kanava). Varisjärven ja Varislammen väliin täytyi myös rakentaa avokanava, ns. ”välikanava”. Välillä oli myös kapeikkoja ja matalikkoja, jotka piti ruopata. Myös maata piti pakkolunastaa. Se maksoi valtiolle 21 614 markkaa.
Herhiläinen
Herhiläinen Suomessa
Vuonna 2013 herhiläisen on todettu levinneen Suomessa Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan.
Heinäveden reitti
Juojärvelle – Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat
Ensimmäiset miehet palkattiin 1911 toukokuussa. Vuonna 1912 rakentamisessa oli jopa 300–400 miestä vuodenajasta riippuen. Siitä tarve vähentyi, ja vuoden 1915 lopussa rakentamassa oli ainoastaan noin 20 miestä. Alueella oli myös räjähdysaineiden säilyttämisen kiintiöitä. Varistaipaleen kylässä sai säilyttää kerralla 1 100 kiloa dynamiittia ja 300 kiloa poraruutia. Rakennusaikana sattui viisi vakavaa onnettomuutta. Kuollut ei kukaan. Lääkärin hoitoon johtavia tapauksia sattui 1 528 kappaletta. Lapsille oli järjestetty koulunkäyntimahdollisuus Palokin kansakoulussa. Tuntipalkka oli vuodenajasta riippuen 2,5–4 markkaa.
FS Jean Moulin (F785)
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1975. Se laskettiin vesille 31. tammikuuta 1976 ja otettiin palvelukseen 11. toukokuuta 1977.
Heinäveden reitti
Juojärvelle – Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat
Kesällä 1916 kanavointityö valmistui. Työ oli maksanut 1 415 518 markkaa. Työkalut myytiin huutokaupassa ja niistä saatiin 25 229 markkaa. Lopulliset kustannukset olivat täten 1 389 784 markkaa. Budjetissa pysyttiin, juuri ja juuri.
Laivaliikenne
Heinäveden reitin valmistuminen vilkastutti Heinäveden laivanvarustusta: 1905 perustettiin Heinäveden höyryvenhe Osuuskunta, joka tilasi Varkautelaiselta telakalta matkustajahöyrylaivan, joka valmistui 1906. Se ristittiin paikkakunnan mukaan Heinävedeksi. Heinävesi II valmistui vuonna 1907 ja 1908 hankittiin vielä Heinävesi III. Kallavesi-laivan nimi muutettiin vuonna 1917 Heinävesi IV:ksi. Matkustajalaivaliikenteen kannattavuus on ollut ajoitellen vähemmän kannattavaa. Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunnan ja 1921 perustetun Heinäveden Höyrylaiva Oy:n mentyä reittiä liikennöi Saimaan laivamatkat Oy samoisilla Heinävesi-laivoilla vuoden 1981 konkurssiinsa asti, jonka jälkeen reitillä on liikennöi Roll-Laivat Oy.
Nykyään reitillä liikennöi uudelleen perustettu Saimaan Laivamatkat Oy. Ms Puijo liikennöi Kuopio–Heinävesi–Savonlinna-reittiä sekä Heinäveden kanavaristeilyjä Kerma–Heinävesi–Karvio ja toisin päin. Ms Puijo liikennöi kesäisin tiistaina, torstaina ja lauantaina Kuopiosta Heinäveden kautta Savonlinnaan, maanantaina, keskiviikkona ja perjantaina Savonlinnasta Heinäveden kautta Kuopioon. Nykyisin Heinäveden reitti on Saimaan alueen vesistön suosituin vesireitti. Sitä pitkin kulkee noin 2 200–2 400 venettä ja 100 alusta kesässä.
Tukinuitto
Usein Heinäveden reitti yhdistetään matkustajalaiva- ja huviveneliikenteeseen ja unohohdetaan, että kanavalla on ollut merkittävä rooli tukinuitossa ja rahtiliikenteessä. Monena vuonna, kuten 1916, Pilpan ja Karvion kanavista sulutettiin ⅔ kaikista Suomen kanavissa kuljetetuista tukkilautoista. Puulla oli merkittävin osuus rahtiliikenteestä (sitä kuljetettiin 1920-luvulla 350 000 tonnia), mutta reitillä kuljettettiin myös esimerkiksi Outokummun kuparikiisua (15 000 tonnia). Vuonna 1938 kanavilla puunuitto oli erityisen vilkasta, jolloin tukkeja uitettiin miljoona kuutiota. Kanavissa oli siihen aikaan runsaasti muutakin liikennettä, joten kanavia voinee sanoa sinä aikana erittäin ruuhkaisiksi, sillä puiden uitto sinä vuonna vaati yli 6 000 sulutusta eli 40–50 sulutusta vuorokaudessa. Tukinuitto kuitenkin hiipui 1970-luvun lopulla kapeaksi ja kalliiksi käyneellä väylällä. Varistaipaleen kanavassa vuonna 2004 pidetyssä ”Naiset nipunlaskussa” -tapahtumissa näytettiin kuitenkin, että vielä tukkeja voisi Heinäveden reitillä uittaa, jos tarve olisi. Tapahtuma keräsi yleisömenestyksen, noin 2 000 katsojaa.
Kanavat
thumb|upright|Varistaipaleen ja Taivallahden kanavat thumb|upright|Karvion kanava
FS Jean Moulin (F785)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1999.
Heinäveden reitti
Varistaival
Varistaipaleen kanava yhdistää Kermajärven Juojärveen yhdessä Taivallahden kanavan kanssa. Varistaival on Suomen pudotuskorkeudeltaan ja sulkujen määrältään suurin kanava; nelisulkuisessa kanavassa pudotuskorkeutta on 14,2 metriä. Pituutta kanavalla on 1 100 metriä. Kanava rakennettiin vuosina 1911–1913. Kanavapuistossa järjestetään ulkoilmakonsertteja ja muita kesätapahtumia.
Babidi
Maagi Babidi on Akira Toriyaman luoma mangahahmo, joka esiintyy Dragon Ball Z- ja Dragon Ball GT -sarjoissa.
Heinäveden reitti
Karvio
Karvion kanava on yksisulkuinen kanava Karvion kylässä. Kanava yhdistää Kermajärven Karvionjärveen. Karvionjärveltä on yhteys Suvasveteen, jota myöten pääsee Kuopioon asti. Kanava on 300 metriä pitkä ja se on Heinäveden vanhin kanava, rakennettu 1895–1896. Rakentaminen maksoi yhteensä 120 206 markkaa. Kanavassa liikennöi varsinkin kesäaikaan paljon laivoja. Kanavan yli kulkee silta, valtatie 23, jonka alikulkukorkeus on 11 metriä. Sen vieressä virtaa Karvionkoski, joka on suosittu kalastuskoski. Pudotuskorkeutta kanavalla on 1,8 metriä.
Kerma
thumb|upright|Kerman ja Vihovuonteen kanavat thumb|upright|Pilpan kanava
Babidi
Babidi Dragon Ball Z -sarjassa
thumb|200px|Babidi (oikealla) ja Dabura Babidilla on suuret taikavoimat. Babidi kykenee luomaan voimakkaan suojakentän ja siirtämään esineitä ja olentoja toisille planeetoille. Paha Maagi pystyy myös puhumaan telepaattisesti koko maailman ihmisille samaan aikaan. Hän alisti taikavoimillaan pahoja olentoja kannattajikseen, joista voimakkain oli pahuuden maailman hallitsija Dabura.
Babidi aikoi herättää Majin Buu -hirviön, jonka hänen kuollut isänsä Bibidi oli luonut ja joutunut telkeämään munaan. Bibidin surmasi Korkein Kai, jolla oli Bibidiä paljon suuremmat taikavoimat. Babidi tarvitsi Buun herättämiseen energiaa, jota hän keräsi sotureilta, jotka taistellessaan vapauttivat energiaa kehostaan.
Herhiläinen
Uhanalaisuus
Vuonna 2019 herhiläinen arvioitiin elinvoimaiseksi lajiksi Suomessa ja sen kanta vakiintuneeksi. Koska herhiläinen pesii myös asuinrakennuksissa, ei kelopuiden vähentyminen muodosta ylivoimaista estettä herhiläisen runsastumiselle.
Babidi
Babidi Dragon Ball Z -sarjassa
Son Goku, Korkein Kai ja muut yrittivät estää Babidia herättämästä Buuta, mutta hyökätessään he varmistivat Buun heräämisen. Kaksi Babidin kannattajaa, Pui Pui ja hirviö Yakon, saivat surmansa, eikä energiaa kerääntynyt Buun munaan vielä lainkaan. Babidi onnistui kuitenkin käännyttämään Vegetan, joka aloitti taistelun Gokua vastaan. Taistelun energia imeytyi Buun munaan ja tämä heräsi.
Buu taisteli Babidin puolesta vain, koska maagi tiesi loitsun, jolla Buu voitaisiin teljetä uudestaan munaan. Namekilainen Piccolo onnistui melkein surmaamaan Babidin, mutta Buu korjasi taikavoimillaan maagin kehon. Myöhemmin Buu kuitenkin tappoi Babidin kyllästyttyään maagin komenteluun ja nälvimiseen. Animessa myös nähtiin, että Babidi päätyi helvettiin, missä hän kannusti Gokua päihittämään petturi-Buun.
Lähteet
Aliens de Dragon Ball
Heinäveden reitti
Kerma
Kerman kanava on yksisulkuinen, 250 metriä pitkä kanava Kermankosken vieressä. Kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Pilpan ja Vihovuonteen kanavien kanssa. Kanavalinja kulkee Kermajärven ja Koskilahden välissä olevan kannaksen läpi. Kanava on rakennettu vuosina 1903–1905. Työt alkoivat 1903 ja 1905 kaivutyöt ja kivisulku valmistuivat. Kanavan yli kulkeva rullasilta valmistui samanaikaisesti. Kanavalla ei ole omaa miehitystä, se on automatisoitu. Pudotuskorkeutta kanavalla on 2,3–2,4 metriä.
Vihovuonne
Vihovuonteen yksisulkuinen kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Kerman ja Pilpan kanavien kanssa. Kanava on 250 metriä pitkä ja pudotuskorkeudeltaan 0,8–1,0 m. Kanava on rakennettu 1903–1905. Kanava kaivettiin Vihonvuonteen kosken länsipuolelle Kaivannonniemen halki. Vuoden 1903 lopulla rakennustyöt alkoivat ja kivisulku rakennettiin syyskuun ja marraskuun taitteessa 1905. Rakennuskustannukset olivat kokonaisuudessaan 155 794 markkaa.
Pilppa
Pilpan kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Kerman ja Vihovuonteen kanavien kanssa. Pituutta yksisulkuisella kanavalla on yli 200 metriä ja pudotusta 0,4–0,95 metriä. Kanava rakennettiin 1903–1904. Sulku rakennettiin länsipuolelle Pilpan koskea. Tammikuussa 1903 aloitettiin rakentaminen ja maaliskuusta kesäkuuhun rakennettiin väliaikaista patoa. Pohjaa kaivettiin 1903 tammikuusta lähtien vuoteen 1904, ja sulku portteineen valmistui elokuussa 1904. Liikenteelle kanava avautui lokakuussa. Rakentaminen maksoi yhteensä 204 578 markkaa.
Aivoverenkiertohäiriö
thumb|220px|Aivoverenvuoto Aivoverenkiertohäiriö eli AVH on aivojen verenkierron häiriötila, joka voi olla ohimenevä (englanniksi ”transient isch(a)emic attack” eli TIA ja virallisemmalta nimeltään suomeksi ”aivoiskemia”) tai josta voi seurata aivoinfarkti eli aivohalvaus. Aivoinfarkti ilmenee tahdonalaisten lihasten halvaantumisena sekä pysyvänä toiminnanvajavuutena aivoissa. Taustalla olevan aivoverenkiertohäiriön voi aiheuttaa joko aivovaltimotukos tai aivoverenvuoto. Verenkiertohäiriö tai aivohalvaus voi johtua myös aivokasvaimesta, tulehduksesta tai aivovammasta.
Aivoverenkiertohäiriöt ovat erittäin vaarallisia ja yleisiä, Suomessa aivoverenkiertohäiriöön sairastuu noin 38 ihmistä joka päivä. Yli kolmasosa verenkiertohäiriön saaneista kuolee, aivoverenkiertohäiriöt ovat kolmanneksi yleisin kuolinsyy. Ainoastaan sydänsairaudet ja erilaiset syövät ovat sitä yleisempiä. Yleisimmin sairautta esiintyy vanhoilla ihmisillä. Aivoverenkierron häiriöt aiheuttavat massiivisen tulehdusreaktion keskushermostossa.
Luettelo aivoverenkiertohäiriöistä
Aivoverenkiertohäiriöitä ovat esimerkiksi:
Oireet
Ensimmäisinä oireina havaitaan akuuttia eli äkillistä heikkoutta toispuolisen kasvon tai ylä- tai alaraajan alueella, puutuneisuutta, tunnottomuutta, hämärtymistä näössä, puhekyvyn tai puheenymmärtämisen huonontumista, akuuttia ja kivuliasta päänsärkyä, huimausta sekä kävelyvaikeuksia. Vakavampia oireita ovat toispuolinen raajahalvaus, tuntohäiriö, puhevaikeuksia, näön menettäminen tai hetkellinen toisen silmän pimeneminen.
Jos verenkiertohäiriö on nikamavaltimossa, oireet ovat aivorungossa. Tällaisia oireita ovat huimaus, pahoinvointi, kankeus puheessa, kaksoiskuvat ja raajojen halvaukset eriasteisina.
Verenvuodon ollessa lukinkalvonalaisena ensioireina ovat akuutti päänsärky, tajunnantason aleneminen, niskajäykkyys, oksentaminen sekä mahdolliset, tosin ei kovin yleiset halvaukset. Myös henkinen suorituskyky voi laskea, jolloin on afasiaa eli kielellisiä häiriöitä, muistihäiriöitä, mielialamuutoksia (masennus) sekä tuttujen paikkojen muistamisen ja tahdonalaisten liikkeiden suorittamisen vaikeuksia.
Hoito
Aivoverenkierron häiriöiden hoidolla pyritään lähinnä välttämään uusien komplikaatioiden syntymistä. Kuntoutuksella pyritään aivokudosvauriosta aiheutuneen toiminnanvajavuuden korjautumiseen.
Aivoinfarktin jälkeen käytetään aivoverisuonen tukoksen liuotushoitoa, jolla pyritään avaamaan tukkeutunut verisuoni. Sairautta hoidetaan myös verenohennuslääkkeillä, jottei uusia verihyytymiä syntyisi. Uusien tukosten syntymistä pyritään välttämään aspiriinilla.
Aivoverenvuodossa syntynyt verenpurkauma voidaan poistaa kirurgisesti. Leikkaus tehdään vain, jos potilaan kunto on riittävän hyvä ja purkauma on sopivassa paikassa. Ennalta ehkäisevä leikkaus voidaan tehdä, jos epäillään aivojen alueella valtimopullistumaa eli aivoaneurysmaa.
Unalaska
Unalaska on noin 4 300 asukkaan kaupunki Aleutteihin kuuluvalla Unalaskan saarella Alaskassa. Kaupunki tunnetaan myös nimellä Dutch Harbor, joka kuitenkin tarkasti ottaen käsittää vain Amaknak-saarella sijaitsevan satama-alueen. Amaknak Island on yhdistetty pääsaareen sillalla.
Vuoden väestönlaskennassa kaupungissa oli 4 283 asukasta. Näistä 44,20% oli etnisesti valkoisia ("white").
Aleutit ovat eläneet alueella tuhansia vuosia. Noin 9000 vuotta sitten Unalaskan saarta asuttivat unangan heimoon kuuluvat ihmiset, nykyisten aleuttien esi-isät. Saaren alkuperäinen nimi oli Agunalaksh (tai Alaxsxaq), joka tarkoitti "rannat jotka taittavat meren selän". Agunalaksh vääntyi muotoon Ounalashka, sitten Unalaska.
Vitus Bering löysi saaren vuonna 1741. Venäläiset turkiskauppiaat saapuivat saarelle 1759 ja perustivat sinne kauppasataman 1768. Heidän saapuessaan saarella oli 24 aleuttien kylää ja noin 1000 alkuasukasta. Myöhemmin Unalaskasta tuli tärkeä venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian tukikohta. Ortodoksinen kirkko rakennettiin 1825. Alue siirtyi Yhdysvalloille Alaskan myynnin yhteydessä 1867.
Dutch Harborin nimesivät venäläiset, jotka uskoivat hollantilaisen aluksen olleen ensimmäinen satamaan saapunut eurooppalainen laiva.
Toisessa maailmansodassa 3. kesäkuuta 1942 japanilaiset pommittivat Unalaskaa. Lähes kaikki alkuperäisasukkaat lähetettiin sodan aikana Kaakkois-Alaskaan. Nykyisissä asukkaissa aleutteja on melko vähän. Kaupungin tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus ja kalankäsittely.
Ivan Sajenko
Ivan Ivanovitš Sajenko (, s. 17. lokakuuta 1983 Maslovka, Voronežin alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa FK Spartak Moskovaa.
Sajenko aloitti ammattilaisuransa Karlsruher SC:n joukkueessa 2. Bundesliigassa vuonna 2001. Edustettuaan välillä venäläistä FC Fakel Voronežiä hän palasi Karlsruheen kausiksi 2002–2005. Hän pelasi seuran paidassa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaikkiaan 86 ottelua tehden 21 maalia. Kausilla 2005–2008 hän edusti Bundesliiga-seura 1. FC Nürnbergiä. Hän pelasi seuran väreissä 83 pääsarjaottelua ja teki 18 maalia. Elokuussa 2008 hän siirtyi Moskovan Spartakiin.
Sajenko pelasi Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuoden 2006 EM-kisojen karsinnoissa. Ensimmäisen kerran hänet valittiin miesten maajoukkueeseen EM-karsintaotteluun Kroatiaa vastaan syyskuussa 2006. Hän ei kuitenkaan mahtunut vielä tuolloin pelaavaan kokoonpanoon. Maajoukkuedebyyttinsä Sajenko teki 11. lokakuuta 2006 Viroa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle ottelun loppuhetkillä.
Sajenko kuului Venäjän joukkueeseen Sveitsin ja Itävallan EM-kilpailuissa 2008. Tultuaan kahdessa alkulohkon ottelussa vaihdosta kentälle hän pääsi avauskokoonpanoon puolivälieräottelussa Alankomaita vastaan, jonka Venäjä voitti jatkoajan jälkeen 3–1. Hän oli avauskokoonpanossa myös tappiollisessa välieräottelussa Espanjaa vastaan.
Mario Vargas Llosa
Jorge Mario Pedro Vargas Llosa, Vargas Llosan markiisi (s. 28. maaliskuuta 1936 Arequipa, Peru ) on perulainen kirjailija ja poliitikko. Hän on Latinalaisen Amerikan merkittävimpiä eläviä kirjailijoita. Hänet on myös usein mainittu yhdeksi vaikutusvaltaisimmista Latinalaisen Amerikan intellektuelleista. Tuotannossaan hän on käsitellyt Latinalaisen Amerikan yhteiskunnallisia ja poliittisia ongelmia. Hän on Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.
Vargas Llosa sai espanjankielisen kirjallisuuden merkittävimmän Cervantes-palkinnon vuonna 1994 sekä Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2010. Ruotsin akatemian mukaan Vargas Llosa ansioita ovat hänen kykynsä tuoda esiin valtarakenteita ja kuvata yksilön vastarintaa ja kukistumista. Hän toimi Pariisissa avustajana Etelä-Amerikkaan lähetetyissä radio-ohjelmissa.
Elämä
Vargas Llosa nousi maailmanmaineeseen vuoden 1962 esikoisromaanillaan Kaupungin koirat. Viranomaiset polttivat sitä pääkaupungin toreilla heti sen ilmestyttyä.
Vargas Llosa väitteli vuonna 1971 tohtoriksi Gabriel García Márquezin tuotannosta Madridin Complutensen yliopistossa. Hän toimi kirjailijoiden sananvapautta puolustavan kansainvälisen Pen-klubin puheenjohtajana 1976–1979.
Vargas Llosa on käynyt vuosina 1968 ja 1992 Mukkulan kirjailijakokouksessa.
Aiemmin hyvät ystävykset Vargas Llosa ja Gabriel García Márquez riitaantuivat tammikuussa 1976 Méxicossa, jolloin Vargas Llosa löi García Márquezia, joka sai silmän mustaksi ja nenään lisäkyömyn. He eivät olleet sen jälkeen puheväleissä, eikä syytä tapahtumaan tiedetä. Hiljaisuuden rikkoi ainoastaan García Márquezin Twitter-kommentti Vargas Llosan saatua Nobel-palkinnon: ”Nyt ovat puntit tasan.”
Teokset
Vargas Llosa on kirjoittanut yli 30 romaania, näytelmää ja esseetä. Hänen parhaaksi teoksekseen on sanottu romaania Vuohen juhla (2000), jossa hän kuvaa Dominikaanista tasavaltaa hallinnutta Rafael Trujilloa.
Vargas Llosan esikoisromaani Kaupungin koirat (1963) kuvaa nuorten kadettien tulehtuneita suhteita toisiinsa ja esimiehiinsä. Se pohjautuu hänen omiin kokemuksiinsa Leoncio Pradon kadettikoulussa Perussa. Armeijan tiukka hierarkia onkin yksi Vargas Llosan usein käsittelemä aihe. Seuraava romaani Vihreä talo (1966) oli modernin romaanitekniikan ja -muodon kokeilu, jossa pääkertomus haarautuu viideksi eri tarinaksi. Vargas Llosan teokset ovat yleensä melko totisia, mutta poikkeuksena on riemukas satiiri Pantaleón y las visitadoras (1973). Teos Historia de Mayta (1984) kertoo kirjoista, kirjantekijöistä ja heidän vastuustaan, totuudesta ja epätotuudesta sekä Perun vasemmistopuolueista eri näkökulmista valaistuina.
Vargas Llosa on saanut muun muassa Jerusalem- ja Planeta-palkinnot ja vuonna 1996 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.
Politiikka
Vargas Llosa oli uransa alussa vasemmistolainen, mutta kääntyi 1980-luvulla markkinaliberaaliksi tyrmistyttyään siitä, että hänen aiemmin kannattamansa Fidel Castro sulki kuubalaisia keskitysleirille ja homoseksuaaleja vankilaan. ”Radikalismista en ole luopunut, vaikka olenkin heittänyt sosialismin romukoppaan.” Romaanissaan Maytan tarina (1984) hän kuvasi, miten vasemmistolaiset ja humanistit saattavat turmella moraalinsa asteittain pienillä pelkuruudesta johtuvilla myönnytyksillä
Kun Perussa aiottiin kansallistaa pankit, hän katsoi sen johtavan korruption ja valtion vallan kasvun kautta tuhoon, ja hän ryhtyi toimimaan kansalaisliikkeessä, jonka sitten onnistui estää kansallistaminen Vuosina 1990–1993 Vargas Llosa oli liberaalipuolue Vapauden liikkeen (Movimiento Libertad) jäsen.
Mario Vargas Llosa sanoo vastustavansa poliittista ja uskonnollista fundamentalismia ja kannattavansa moniarvoisuutta. Hänen mukaansa älyköt usein pettyvät siihen, että demokratia on epätäydellistä, ja alkavat siksi tavoitella täydellisiä utopioita yhteiskunnassa, mikä pyrkimys on hänestä tuottanut hirvittävää sortoa ja väkivaltaa. Hän pitää yksilönvapautta ja taloudellista vapautta parempana keinona kuin keskitettyä vallankäyttöä. Vargas Llosan mielestä valta turmelee ihanteet ja vain avoimuus politiikassa ja taloudessa voi murtaa etuoikeudet.
Erkki Liikanen
Kun Liikanen oli ehdolla komissaariksi tammikuussa 1995, EU:n valiokunnat kritisoivat Liikasta ja muita Pohjoismaiden ehdokkaita siitä, etteivät he kyenneet määrittämään vastuualueitaan riittävän tarkasti. Jacques Santerin komissio hyväksyttiin kuitenkin EU:n parlamentin äänestyksessä 18. tammikuuta selvin lukemin. Liikasen vastuualueina komissiossa olivat budjetti- ja henkilöstöasiat.
Kesäkuussa 2008 Liikanen valittiin Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajaksi. Hän toimi järjestön puheenjohtajana kaksi kautta vuoteen 2014 asti. Vuosina 2019–2022 Liikanen toimi Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n puheenjohtajana. Vuodet 2022–2024 Liikanen toimii IFRS-säätiön puheenjohtajana. Hän osallistui vuoden 2022 Bilderberg-kokoukseen.
Elämä ja ura
Liikanen valmistui ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta vuonna 1969 ja valtiotieteen kandidaatiksi kansantaloustieteestä Helsingin yliopistosta 1975. Hän oli Suomen kaikkien aikojen nuorin kansanedustajana päästessään eduskuntaan 21-vuotiaana.
Yksityiselämä
Erkki Liikasen puoliso on valtiotieteen tohtori Hanna-Liisa (Assi) Liikanen. Heillä on kaksi tytärtä. Liikanen harrastaa maratonjuoksua. Hänen veljenpoikansa Veli Liikanen on Vihreän liiton puoluesihteeri.
Ekopsykologia
Ekopsykologia on psykologian suuntaus, jossa painotetaan ihmisen ja luonnon välistä yhteyttä. Lähtökohtana on, että ihminen on osa luontoa ja että ihmisen ja luonnon hyvinvointi – tai pahoinvointi – kulkevat käsi kädessä. Ekopsykologiaan liittyy psykologia n lisäksi läheisesti ekologia. Käytännön päämääränä on löytää tapoja ehkäistä ja hoitaa vieraantumista ja auttaa rakentamaan kestävän kehityksen mukaista elämäntapaa yksilön ja yhteisöjen tasoilla. Ekopsykologian historian keskushahmo on Theodore Roszak.
Ekopsykologian mukaan mielenterveyden kysymyksiä ei voi ymmärtää pelkästään psyykensisäisten tekijöiden tai sosiaalisten suhteiden valossa, kuten psykologiassa yleensä ajatellaan. On otettava huomioon myös ihmisen suhteet ekosysteemeihin ja muihin eliölajeihin. Näillä suhteilla on syvä evoluutiohistoria, ja ne on sisäänrakennettu ihmisen mieleen ja ruumiiseen, esimerkiksi aivojen vanhempiin ja uudempiin kerroksiin.
Ihmisen suhteilla muuhun luontoon on syvää psyykkistä merkitystä, eikä kaupungistuminen ole mitenkään tehnyt näitä suhteita merkityksettömiksi. Ihmisen riippuvuus luonnosta ei koske ainoastaan fyysistä toimeentuloa vaan myös mielenterveyttä. Monimuotoinen luonto edesauttaa ihmismielen vastustuskykyä ja psyykkisten ratkaisumallien monimuotoisuutta. Ekosysteemien tuhoutuminen toisaalta tuhoaa hyvinvoinnin mahdollisuuksia ihmisissä.
Tärkeä osa ekopsykologian käytäntöä on viedä psykoterapia toimistorakennuksista ulos luontoon. Yksinkertainen kävely metsässä, jopa kaupungin puistossa, on virkistävää, koska se on lajityypillistä käyttäytymistä. Luonnonympäristöjen, ja jopa luontokuvien katselun, hyvää tekevä vaikutus ihmiseen voidaan mitata, ja siitä on tutkimusnäyttöä.
Aiheesta muualla
Umweltpsychologie Psîkolojiya devedorê
Michael Banducci
Michael Banducci (syntynyt Torontossa Kanadassa, asuu Traverse Cityssä Michiganissa ) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on urallaan voittanut yhden World Series of Poker -rannekkeen. Michiganilainen Banducci on käynyt Hopen collegea.
Vuoden 2007 WSOP:ssa Banducci selviytyi finaalipöytään 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa ollen lopulta viides. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti seuraavan vuoden WSOP:ssa, jossa voitti 1 000 dollarin no limit turnauksen (lisäostomahdollisuus). Voitostaan hän ansaitsi 636 736 dollaria.
WSOP-voittonsa aikaan Banducci oli 23-vuotias ja ei ollut kokopäiväisesti tehnyt muuta työtä kuin pokerinpeluuta.
Kesäkuussa 2008 Banduccin pokeriuran turnausansiot ylittivät 0,9 miljoonaa dollaria.
Camp Candy
Camp Candy on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka perustuu edesmenneen koomikon John Candyn kokemuksiin nuoriso-ohjaajana kesäleirillä. Sarja kertoo kuuden lapsen kesäleiristä Yhdysvaltain vuoristoseudulla. Sarjan pääosassa on kuusi lasta, toisinaan taustalla näkyy myös sivuosien näyttelijöitä. Lasten ikähaitari leirillä on 4 - 13 vuotta.
Hermostunut leiriohjaaja Duncan kuvittelee välillä olevansa armeijan koulutusleirillä, kun taas Botch vetää kilpailevaa Camp Kickboottia, joka muistuttaa enemmän kommandojoukkojen koulutusleiriä kuin lasten kesäleiriä. Toistoa jokaiseen jaksoon tuo lomaosakekiinteistökehittäjä Rex de Forest III, joka yrittää tuhota leirin. Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvun alussa videokasetteina. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy.
Aleksandr Rekemtšuk
Aleksandr Jevsejevitš Rekemtšuk (, 25. joulukuuta 1927 Odessa – 6. heinäkuuta 2017 Moskova ) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandr Rekemtšukin isä oli Venäjälle palannut emigrantti, joka kuoli Stalinin vainoissa. Hänen äitinsä oli näyttelijä, joka meni uudelleen naimisiin itävaltalaisen poliittisen pakolaisen kanssa. Rekemtšuk valmistui tykistökoulusta vuonna 1946 ja työskenteli pitkään toimittajana Komin tasavallassa. Hän valmistui vuonna 1952 Gorkin kirjallisuusinstituutista vuonna 1952 ja palasi Moskovaan vuonna 1963. Rekemtšuk työskenteli Mosfilmin päätoimittajana vuosina 1964–1967, kuului kirjallisuuslehtien toimituskuntiin ja toimi Moskovan kirjailijajärjestön sihteerinä vuosina 1970–1977. Hän opetti kirjallisuusinstituutissa vuodesta 1975 ja sai professuurin vuonna 1988.
Runoilijana aloittaneen Rekemtšukin proosateokset sijoittuvat etupäässä pohjois-Venäjälle tai perustuvat hänen lapsuudenkokemuksiinsa. Ne ovat sujuvia ja todentuntuisia mutta eivät kovin omaperäisiä tai syvällisiä. Rekemtšuk on toiminut myös kääntäjänä ja laatinut useita elokuvakäsikirjoituksia.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1969
Vuoden 1969 yleisurheilun EM-kisat pidettiin Ateenassa, Kreikassa 16.–21. syyskuuta. Kisoihin osallistui 30 maata ja 674 urheilijaa. Kilpailut avasi varakuningas, kenraaliluutnantti Geórgios Zoitákis. Kilpailupaikka oli Karaiskakis Stadion.
Ateenan EM-kilpailuissa tehtiin ensimmäisen kerran doping-testejä, tosin testattavina aineina olivat ainoastaan piristeet. Testeissä jäi kiinni yksi urheilija; alankomaalainen kymmenottelija Edward de Noorlander jäi kiinni amfetamiinista ja tuli hylätyksi.
Länsi-Saksan aikaisempaa huomattavasti heikompi menestys johtui maan vetäytymisestä kisoista lähes kokonaan, Länsi-Saksa osallistui vain viesteihin. Vetäytymisen syynä oli IAAF:n päätös olla antamatta DDR:stä kesäkuussa 1967 loikanneen Jürgen Mayn kilpailla Länsi-Saksan lipun alla.
100 m
<br style="clear:left" />
400 m
<br style="clear:left" />
800 m
<br style="clear:left" />
1 500 m
<br style="clear:left" />
5 000 m
<br style="clear:both" />
A Blaze in the Northern Sky
A Blaze in the Northern Sky on norjalaisen black metal -yhtye Darkthronen toinen studioalbumi. Levyn äänitysten yhteydessä Dag Nilsen jätti yhtyeen, mutta äänitti kuitenkin vielä albumin bassoraidat. Kyseinen albumi on Darkthronen ensimmäinen black metal -levy, sillä vuonna 1990 julkaistu Soulside Journey oli enemmänkin death metallia. Joka tapauksessa tälläkin levyllä on hieman viittauksia deathmetallisempaan suuntaukseen. Jotkut kutsuvatkin tätä albumia ensimmäiseksi blackened death metal -tuotokseksi, jonka luokan uudempia nimiä ovat muun muassa Behemoth ja Zyklon.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1969
10 000 m
<br style="clear:both" />
Maraton
<br style="clear:both" />
20 km kävely
<br style="clear:both" />
50 km kävely
<br style="clear:both" />
110 m aidat
<br style="clear:both" />
400 m aidat
<br style="clear:both" />
3 000 m esteet
<br style="clear:both" />
4 x 100 m viesti
<br style="clear:both" />
4 x 400 m viesti
<br style="clear:both" />
Korkeushyppy
<br style="clear:both" />
Seiväshyppy
<br style="clear:both" />
Pituushyppy
<br style="clear:both" />
Kolmiloikka
<br style="clear:both" />
Kiekonheitto
<br style="clear:both" />
Moukarinheitto
<br style="clear:both" />
Keihäänheitto
<br style="clear:both" />
Kymmenottelu
<br style="clear:both" />
100 m
<br style="clear:both" />
200 m
<br style="clear:both" />
400 m
<br style="clear:both" />
800 m
<br style="clear:both" />
1 500 m
<br style="clear:both" />
100 m aidat
<br style="clear:both" />
Kuulantyöntö
<br style="clear:both" />
Viisiottelu
<br style="clear:both" />
Naama
Naama tarkoittaa seuraavia:
Vibrio cholerae
Vibrio cholerae on Vibrionaceae-heimoon kuuluva gramnegatiivinen bakteeri, joka aiheuttaa koleraa. Sitä tavaan makeassa vedessä ja merivedessä. Bakteerin eristi ensimmäisenä italialainen Filippo Pacini vuonna 1854. Se aiheuttaa koleraa tuottamalla koleratoksiini-myrkkyä.
Koleraa aiheuttavat vain sen kaksi serokantaa, O1 ja O139, joita ei Suomessa tavata. Muut kannat levittävät lievempiä sairauksia. Kahdesta koleraa levittävästä kannasta O1 on yleisempi, mutta siihen tehoavat kolerarokotteet. Toista seroryhmää, O139, tavataan Kaakkois-Aasiassa. Se on vastustuskykyinen kaikille tunnetuille rokotteille.
Vibrio cholerae ei kestä yli 60 eikä alle 10 celsiusasteen lämpötiloja. Se ei myöskään viihdy happamassa vedessä.
Jeremiah Horrocks
Jeremiah Horrocks (1619 Toxteth Park, Liverpool, Englanti– 3. tammikuuta 1641 Toxteth Park, Liverpool, Englanti) oli englantilainen tähtitieteilijä ja pappi, joka ensimmäisenä havaitsi ja kirjasi ylös Venuksen ylikulun.
Elämä
Köyhästä perheestä lähtöihin ollut Horrocks kirjautui Cambridgen yliopiston Emmanuel Collegeen 8. toukokuuta 1632. Tieteellisten mieltymystenstä vuoksi eristäytyneenä ja vähävaraisena hän pyrki itseopiskeluun. Hänen yliopistouransa kesti kolme vuotta, ja sen päätyttyä hänestä tuli kotiopettaja Toxtethissä, jossa hän käytti vapaa-aikansa tähtitieteellisiin havaintoihin. Vuonna 1636 hän tapasi Manchesterin lähellä sijaitsevassa Broughtonissa asuneen William Crabtreen, joka oli kangaskauppias, ja tämän neuvojen myötä hän ryhtyi nyt tarkistamaan Johannes Keplerin julkaisemia Rudolfin tähtitieteellisä tauluja. Työnsä edetessä hän vakuuttui siitä, että Venuksen kulku Auringon kiekon editse tapahtuisi vuonna 1639.
Horrocks oli tuolloin hiljattain saanut Englannin kirkon pappisvihkimyksen ja hänen papin virkatehtävänsä uhkasivat häiritä hänen tähtitieteellisiä havaintojaan, mutta hän pääsi kuitenkin juuri ajoissa vapaaksi sunnuntaina kirkonmenoista todistamaan ennustuksensa varmistumista, ja hän kirjasi huolellisesti ilmiön etenemisen puolen tunnin ajan ennen auringonlaskua. Hänen havaintonsa Venuksen ylikulusta olivat ensimmäiset ja vuoteen 1761 asti ainoat havainnot tästä ilmiöstä.
Ennen kuolemaansa Horrocks ehti myös ensimmäisenä osoittaa, että kuu liikkui maapallon ympäri elliptisellä radalla, jonka paikkansapitävyyden Newton myöhemmin todisti matemaattisesti.