cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jouni Joensuu
Jouni Joensuu (s. 21. lokakuuta 1962 Pori) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Pelaajaurallaan Joensuu edusti Porin Ässiä ja Porin Palloilijoita.
Vuosina 1999–2000 Joensuu valmensi Musan Salamaa jalkapallon Ykkösessä, jonka jälkeen hänet nimitettiin Veikkausliigassa pelanneen FC Jazzin päävalmentajaksi kaudeksi 2001. Joensuu kuitenkin erotettiin jo heinäkuussa ja hänen tilalleen nimettiin Jussi Ristimäki.
Vuonna 2011 Joensuu nimitettiin elokuun alusta lukien kahden kuukauden ajaksi Kakkosessa pelaavan FC Jazzin päävalmentajaksi tehtävästä erotetun Risto Virtasen tilalle. Lokakuusta 2011 lähtien hän toimi FC Jazzin toiminnanjohtajana. Kaudeksi 2014 hänet nimitettiin jälleen seuran päävalmentajaksi kahden vuoden sopimuksella.
One-northin metroasema
one-north on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Queenstownissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 8. lokakuuta 2011. Asemaa käyttävät Circle Linen junat.
Erin Ambrose
Erin Ambrose (s. 30. huhtikuuta 1994 Newmarket, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2021 ja 2022 ja saavuttanut hopeaa vuosina 2017 ja 2023 sekä pronssia vuonna 2019. Lisäksi hänellä on olympiakultaa Pekingin olympialaisista 2022. Hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa kultaa vuosina 2010 ja 2012 sekä saavutti hopeaa vuonna 2011. Vuoden 2012 kisoissa hänet valittiin parhaaksi puolustajaksi.
Harlekiini (koiraväri)
thumb|Harlekiinivärinen [[tanskandoggi.]] thumb|[[Soopeli (koiraväri)|Soopelipohjainen harlekiini tanskandoggi. Merlekuvio ei näkyisi keltaisessa feomelaniinipigmentissä ilman harlekiinitekijän vaikutusta.]] Harlekiini on tanskandoggilla ja tanskandoggista polveutuvilla sekarotuisilla koirilla esiintyvä väritys. Harlekiinin pohjaväri on valkoinen ja siinä on värillisiä risamuotoisia ja sekalaisen kokoisia merkkejä. Tanskandoggin rotumääritelmä hyväksyy harlekiinin vain mustin merkein, mutta kuvio voi olla minkä värinen tahansa. Harlekiinitekijä on homotsygoottina letaali, eivätkä tällaiset alkiot kehity kohdussa.
Beaucenpaimenkoiralla esiintyvä harlekiiniksi kutsuttu väritys on oikeasti blue merle eikä sillä ole mitään tekemistä oikean harlekiini-värityksen kanssa.
Periytyminen
Harlekiinivärityksen saa aikaan kahden eri geenin, harlekiinin ja merlen yhteisvaikutus. Harlekiinitekijä H vaikuttaa koiran ulkoasuun vain, jos koira on perinyt myös dominoivan merletekijän M. Jos koiralla ei ole merletekijää, harlekiinitekijä ei vaikuta koiran ulkoasuun. Harlekiininvärisen koiran genotyyppi on siis Mm Hh. Homotsygoottiseen merleen (MM) yhdistettynä harlekiinitekijä (Hh) saa aikaan kokovalkoisen värityksen.
Koska sekä harlekiini- että merlegeeni ovat epätäydellisesti dominoivia ja homotsygootteina (MM ja/tai HH) letaaleja, on harlekiinikoirien kasvatus varsin haastavaa. Edes käyttämällä toisena vanhempana eläinsuojelullisesti arveluttavaa valkoista harlekiinia (Hh MM) voi pentueesta olla todennäköisesti harlekiineja korkeintaan vain puolet.
Bayern-luokka
Bayern-luokka oli viimeinen Saksan keisarikunnan laivastolle valmistunut taistelulaivaluokka. Alusten rakennus aloitettiin vähän ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä. Kaksi alusta valmistui sodan aikana, ja kahden rakennus peruutettiin keskeneräisenä.
Suunnittelu
Alukset suunniteltiin 1910–1912 välillä. Alusten aseistusta oli tarkoitus parantaa edeltäjiinsä nähden. Tutkittiin mm. mahdollisuutta käyttää edeltävien alusten käyttämiä 30,5 cm tykkejä kolmen tykin torneissa. Ratkaisua pidettiin ongelmallisena ja alukset päätettiin aseistaa suuremmilla 38 cm SK L/45 -tykeillä, joita tuli kahdeksan neljässä kaksoistornissa. Saksalaisen käsityksen mukaan Pohjanmeren olot mahdollistivat taistelun vain lähietäisyyksiltä. Tämän vuoksi aseiden korotuskulma oli rajoitettu 16 asteeseen, mikä antoi suurimmaksi ampumaetäisyydeksi 20,4 km. Myöhemmin korotuskulmaa kasvatettiin 20 asteeseen, mikä mahdollisti 23,2 km ampumaetäisyyden. Tykkien tulinopeus oli 2,5 laukausta minuutissa. Kuitenkin brittiläisissä sodanjälkeisissä testeissä havaittiin että toisen laukauksen voisi ampua 23 sekuntia ensimmäisen jälkeen.
Muinais-Päijänne
Muinais-Päijänne tarkoittaa Päijännettä muinaisina eli luonnonhistoriallisina aikoina, ennen sen historiallisia aikoja. Tällöin käsitellään Päijänteen vaiheita sen luonnontieteellisen tutkimustiedon ja joskus sen asuttamista arkeologisen aineiston antamassa valossa. Muinais-Päijänne on eri aikoina ollut varsin erilainen järvi kuin se on nykyään. Muuttuminen nykyiseksi Päijänteeksi alkoi tapahtua vasta Heinolanharjun (Jyrängönharju) puhkeamisen jälkeen nykyisessä Heinolassa.
Bayern-luokka
Suunnittelu
Apuaseina oli kuusitoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin rungon sivuihin. Aluksissa oli myös kaksi 8,8 cm SK L/45 -ilmatorjuntatykkiä. Edeltävien saksalaisten dreadnought-taistelulaivojen tavoin aluksissa oli vedenalaiset torpedoputket. Kyljen torpedoputket poistettiin vuoden 1917 korjaustöiden yhteydessä.
Muinais-Päijänne
Muinais-Päijänteen vaiheiden ajoitukset ovat sitä epävarmempia mitä varhaisempia ajoituksia ne ovat. Tavalla tai toisella mitatut ajoitukset on esitetty muodossa ”vuotta sitten (BP)”, joilla tarkoitetaan niin sanottuja radiohiilivuosia. Ne eivät ole tarkkoja kalenteriajoituksia, vaikka niistä vähennettäisiinkin 2 000 vuotta pois, sillä ajoitukset tulisi sen sijaan kalibroida. Artikkelissa on suoritettu kalibrointi erityisen kalibrointiohjelman avulla ja sen antamat kalenteriajoitukset on kirjoitettu sulkuihin ja ne on merkitty lyhenteellä eaa.
Bayern-luokka
Suunnittelu
Aluksen kyljen pystysuora panssarivyö oli paksuimmillaan 35 cm aluksen keskellä. Kannen panssarointi oli tärkeimmissä kohdissa 10 cm, muualla 6 cm.
Muinais-Päijänne
Jääkauden loppuminen
Suomen nykyinen alue, ja tietysti myös Päijänne, oli viime jääkauden loppuvaiheen aikana vielä mannerjäätikön peitossa. Ilmasto oli tuhansia vuosia aiemmin jo lämmennyt, jolloin jäätikkö oli alkanut sulaa ja sen reuna vetäytyi Etelä-Suomessa kohti pohjoista. Itämeren Baltian jääjärvivaiheen aavan meren aallokko löi jäätikön korkeaksi kielekkeeksi sortunutta reunaa vasten. Ilmaston väliaikaisen kylmenemisen takia mannerjäätikön vetäytyminen pysähtyi ja se liukui takaisin kymmeniä kilometrejä pysähtyen noin 12 250 vuotta sitten (BP, 12400 eaa. ), jolloin jäätikön reunan eteen ja veden alle muodostui Salpausselkien ensimmäinen reunamuodostuma. Jäätikkö vetäytyi tämän jälkeen lyhyen matkaa vuosina 12 050–11 790 vuotta sitten (BP, 12100–11750 eaa. ), jonka jälkeen syntyi, jäätikön pysähdyttyä uudelleen, Salpausselkien toinen reunamuodostuma. Salpausselkien seutu on nykyisen Päijänteen eteläraja. Ilmasto lämpeni tämän jälkeen suuresti, jolloin Keski-Ruotsissa Billingenissa sijainnut Baltian jääjärven jäätikköpato murtui. Itämeren vedenpinta laski valtavassa tulvassa noin 30 metriä, jolloin Itämerestä valui suuri määrä vettä Atlantiin puolessatoista vuodessa. Salpausselät kohosivat silloin saman verran vedenpinnan yläpuolelle. Näin syntyi mannerjäätikön ja Salpausselkien väliin vesistö, joka voidaan ajatella olleen Itämereen purkautuva jääjärvi. Itämeri siirtyi pinnanlaskun yhteydessä suolaiseen Yoldiavaiheeseen, jonka aikana maankohoaminen kiihtyi entisestään. Pian Salpausselkien ja jäätikön välissä oli saaristo, joka jatkoi edelleen kohoamistaan vedestä. Ruotsissa Billingenin merensalmi maatui ja Itämeri siirtyi taas makeavetiseen vaiheeseen eli Ancylusvaiheen. Päijänteen synnyn kannalta ratkaiseva ilmaston lämpeneminen loppui, kun jäätikön reuna saapui Keuruun kohdalle ja alkoi taas edetä etelää kohti. Eteneminen pysähtyi Jyväskylän kohdalle ajaksi 11 000–10 900 vuotta sitten (BP, 10950–10900 eaa. ). Tänä aikana muodostui Sisä-Suomen reunamuodostuma, joka on nykyisen Päijänteen pohjoisraja.
Bayern-luokka
Alukset
Aluksiin saatiin varat neljännen laivastolain seurauksena vuonna 1912. Amiraali Alfred von Tirpitz sai toisen Marokon kriisin varjolla Reichstagin myöntämään lisävaroja laivastolle.
Muinais-Päijänne
Päijänteen kuroutuminen Itämerestä
Kun ilmasto tämän jälkeen lämpeni taas, jatkui se niin pitkään, että mannerjäätikkö katosi lopullisesti Suomen alueelta. Itämeren vedenpinta oli kuitenkin niin korkealla, ettei mitään Muinais-Päijännettä voinut vielä hahmottaa. Maankohoamisen seurauksena nykyisen Päijänteen eteläosien rannat alkoivat ensin muodostua ja pohjoisosien rannat ovat kohonneet pinnalle sitten myöhemmin. Tämän vuoksi Päijänteen ympäristö on aluksi ollut Itämeren lahti, jonka edustalla oli saaristoa ja jolla oli useitakin lahdensuita. Lahdensuut maatuivat maankohoamisessa yksi toisensa jälkeen ja samoin eräät lahden lahdelmat maatuivat omiksi järvikseen. Esimerkiksi Saarijärven reitin vesistö kuroutui Hepolammella merestä erilleen noin 10 200 vuotta sitten (BP, 9950 eaa. ). Aluksi kuroutui Muinais-Keiteleen ja Muinais-Päijänteen yhteinen vesiallas Ancylusjärvestä noin 8 800 vuotta sitten (BP, 7900 eaa. tai 9 500 vuotta sitten (BP) ) Kärnänkoskella ja siitä edelleen Muinais-Päijänne omaksi vesialtaaksi noin 8 500 vuotta sitten (BP, 7550 eaa. ). Tämä viimeinen vaihe johtui nykyisinkin havaittavasta ilmiöstä, missä luoteessa sijaitsevat maat kohoavat nopeammin kuin kaakossa olevat maat. Keitele-Päijänne vesialtaan pohja alkoi kallistua kohti kaakkoa, jolloin vesi siirtyi altaan eteläiseen ja syvempään osaan. Pohjoisessa vedenpinta laski ja etelässä se nousi. Siksi pohjoisessa sijainneet vesialtaan eri osat maatuivat irti toisistaan ja Muinais-Päijänteen laskukynnys siirtyi Pihtiputaalle ja siitä pohjoiseen päin, missä järvien vedet laskivat nykyistä Kalajokea pitkin leveään muinaiseen Pohjanlahteen. Lasku-uoma muodostui nykyisen Haapajärven taajaman ympäristössä sijanneella laskukynnuksellä, joka löytyy nykyisen Hinkuanjoen ja kapean Kortejärven kohdalla.
Bayern-luokka
Käyttö
Alukset valmistuivat liian myöhään osallistuakseen Skagerrakin taistelun. SMS Bayern toimi Itämerellä ja osallistui Operaatio Albioniin, jossa vallattiin Viron saaret. Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan ja joutui Kieliin korjattavaksi. SMS Baden nimettiin käyttöönottonsa jälkeen Hochseeflotten lippulaivaksi. Aluksen ainoassa taistelutehtävässä Norjan rannikolla ei löydetty odotettua saattuetta tai muitakaan vihollisaluksia.
Muinais-Päijänne
Sisä-Suomen suurjärvi
pienoiskuva|Suursaimaa ja Muinaispäijänne 6000 vuotta sitten Samaan aikaan Muinais-Saimaan lasku-uoma muinaiseen Pohjanlahteen alkoi epätasaisesta maankohoamisesta johtuen madaltua. Kun lasku-uoma lopulta kuivui, tulvi Saimaa Pielavedellä olevan laskukynnyksen yli ja sinne syntyi uusi lasku-uoma Päijänteeseen. Saimaan vedet laskivat Päijänteen kautta Perämereen noin 200 vuotta. Maankohoamisen epätasaisuus oli aiheuttanut myös Muinais-Päijänteellä laskukynnyksen madaltumisen ja Päijänne alkoi tulvia nostaen vedenpintansa Saimaan tasolle. Kun vedenpinnat olivat tasaantuneet molemmissa järvissä noin 7 100 vuotta sitten (BP, 6000 eaa. tai 7 500–7 000 vuotta sitten (BP) ), oli Pielavedelle syntynyt virtaava salmi. Näin muinaiset Päijänne ja Saimaa muodostivat yhdessä Suomen luonnonhistorian suurimman järven. Tätä kutsutaan Sisä-Suomen suurjärveksi. Tämä lyhyt vaihe päättyi, kun Päijänteen eteläpäässä kohonnut vedenpinta ylitti sitä padonneen Heinolanharjun kuluttaen sen pehmeään maaperään syvän uoman noin 6 900 vuotta sitten (BP, 5800 eaa. tai 7 000 vuotta sitten (BP) ). Tällöin Pielaveden salmi muuttui taas lasku-uomaksi. Heinolanharjulta vedet virtasivat alkuksi niin sanottua Räävelin reittiä pitkin Vuohijärveen, sieltä Pyhäjärveen ja sitten nykyistä reittiä pitkin meteen. Noin 3000 vuotta sitten, maankohoamisen ja järvialtaan kallistumisesta johtuen, puhkesi vielä yksi poikittaisharju, jolloin syntyivät Vuolenkoski ja Mankalankosket. Mankalankoskelta veden laskivat Pyhäjärveen.
Saimaa puhkaisi nykyisessä Ristiinassa Matkuslammen kautta toisen lasku-uoman noin 6 800 vuotta sitten (BP, 5700 eaa. ) ja vielä Lappeenrannassa Kärjenlammella se puhkaisi kolmannen lasku-uoman 6 400 vuotta sitten (BP, 5400 eaa. ). Lopulta nämä vetivät yhdessä enemmän vettä kuin Pielaveden uoma, joka kuivuikin 6 100 vuotta sitten (BP, 5050 eaa. ). Nyt kummatkin muinaisjärvet laskivat Suomenlahteen Kymijoen alajuoksun uomaa pitkin.
Muita Päijänteen valuma-alueen muutoksia
Puula kuroutui omaksi järvekseen varhain, sillä se sijaitsee nykyäänkin korkealla ylängöllä. Kuroutumisvaihe ajoittuu Itämeren Yoldiavaiheen loppupuolelle, joka päättyi noin 10 900 vuotta sitten (BP, 10900 eaa. ). Puula laski aluksi luoteeseen Muinais-Päijänteeseen, mutta epätasainen maankohoaminen kallisti Puulan järviallasta kohti etelää ja silloin syntyi etelämpänä uusi lasku-uoma. Sama toistui myöhemmin, koska silloin syntyi kolmas lasku-uoma länteen päin Päijänteeseen.
Muuttuminen Päijänteeksi
Muinais-Päijänne muuttui nykyiseksi Päijänteeksi Heinolanharjun puhjettua ja vedenpinnan laskettua tarpeeksi. Puhkeamisen jälkeen Muinais-Päijänteellä oli kaksi lasku-uomaa jonkin aikaa. Muinais-Saimaalta tuli edelleen vettä 800 vuoden ajan, mutta Saimaan ehdyttyä Muinais-Päijänteen vedenpinta alkoi laskea tasaisesti. Järveä kutsutaankin sen jälkeen Päijänteeksi, kun lasku-uoma on siirtynyt etelään ja Saimaa on siirtynyt laskemaan jotain muuta kautta mereen. Päijänteen vedenpinta on laskenut sen eteläpäässä kokonaisuudessaan noin 12–13 metriä
Päijänne on toki muuttunut tämänkin jälkeen, sillä järvialtaan epätasaisesta maankohoamisesta johtuvaa kallistumista tapahtui koko ajan ja tapahtuu edelleen. Sen vaikutus on kuitenkin erilainen nykyään, sillä järven laskukynnys sijaitsee etelässä. Silloin kallistuminen kohti etelää laskee järven vedenpintaa pohjoisessa ja säilyttää sen korkeutta etelässä. Voidaan ajatella, että järvi lyhenee silloin koko ajan. Päijänteen 119 kilometriä pitkä järviallas on lyhenemiskehityksen nykytilanne.
Muinais-Päijänteen virtaamat
Jos oletetaan yksinkertaisuuden vuoksi, että nykyiset sademäärät ovat likimain samat kuin Muinais-Päijänteen sademäärät, voidaan arvioida karkeasti lasku-uomien keskivirtaamat (MQ). Nykyään Päijänteen vesistön keskivirtaama Vuolenkoskessa on 240 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), Saimaalla Vuoksenniskalla 600 m³/s ja Puulavedellä 30 m³/s. Heinolan harjun murtuessa vyöryi Kymijokeen sekä Saimaan, Puulan että Päijänteen vedet. Niiden yhteinen keskivirtaama on ollut 870 m³/s, mutta heti harjun murtumisen jälkeen on huippuvirtaama ollut huomattavasti suurempi. Esimerkiksi 1899 oli Päijänteellä ollut sateinen kesä ja vedenpinnat olivat Päijänteellä lähes kaksi metriä tavallista korkeammalla. Silloin mitattiin Kalkkisten koskella 535 m³/s huippuvirtaamia (HQ). Muinais-Saimaan kehitykseen on kuitenkin kuulunut uusien lasku-uominen puhkeaminen muutaman sadan vuoden välein. Lasku-uomia on hetkittäin ollut samanaikaisesti useita. Tämän vuoksi käytännön virtaamat ovat olleet edellä esitettyjä huippulukuja pienempiä.
R.Smg. Pier Capponi
'''R.Smg. Pier Capponi''' oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1927 vesillelaskettu Mameli-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 27. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1929.
Saarijärvi (Rautajoki)
Saarijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Rautajoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Rautajoki laskee Rautaveteen Vammalan Kallialassa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 15,8 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 400 metriä. Siihen laskee soilta muutama tulo-oja ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa kilometrin mittainen ja metsään päättyvä laskuoja. Järvestä valuvat vedet päättyvät Pikku-Poikkelukseen, joka laskee Poikkelusojaa myöten Rautajokeen.
Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Osa rannoista ovat soistunutta metsää. Järvellä on yksi saari ja se on kasvamassa umpeen siten, että toinen saari muodostuu turpeesta. Loppukesästä umpeenkasvu jakaa järven kahteen altaaseen. Viereinen Saarilammin erottaa tästä ojaton suokannas.
Kosteuspyyhe
thumb|Kosteuspyyhe Kosteuspyyhe on pieni, esimerkiksi paperista tehty kosteutettu kertakäyttöliina, jolla voi tilapäisesti korvata pesun. Kosteuspyyhkeet ovat tavallisesti yksittäispakattuja. Kosteuspyyhkeet voivat olla myös suljettavassa pakkauksessa toimitettavia, uudelleen käytettäviä ja paperia kestävämmästä kuitu- tai kangasmateriaalista valmistettuja. Tällaisia pyyhkeitä ovat esimerkiksi joidenkin valmistajien oshibori-kosteuspyyhkeet.
Kosteuspyyhkeitä on eri tuoksuisia, WC-paperin jälkeen käytettäviä, kutinaa ja kirvelyä lievittäviä, puhdistavia ja ehostuksen poistoon tarkoitettuja.
Carl Fredrik Ekestubbe
pienoiskuva|Carl Fredrik Ekestubbe Uudenmaan rakuunarykmentin univormussa noin vuonna 1779. Rinnassa [[Miekkaritarikunta|Miekkaritarikunnan risti. Maalannut Emanuel Thelning|alt=]] pienoiskuva|Anna Elisabeth Kraftman, Ekestubben vaimo vuodesta 1769 alkaen. Maalannut Emanuel Thelning n. 1780.|alt= Carl Fredrik Ekestubbe (30. lokakuuta 1727 Olkkala – 7. maaliskuuta 1784 Olkkala) oli ruotsalainen aatelinen ja everstiluutnantti.
Elämäkerta
Carl Ekestubbe syntyi Uudenmaan rakuunarykmentin kornetin pojaksi, ja hänen äitinsä oli Juliana Sofia Hästesko-Fortuna. Carl Fredrik liittyi vapaaehtoisena isänsä rykmenttiin 6. elokuuta 1746 ja hänet ylennettiin korpraaliksi 11. syyskuuta 1749. 20. elokuuta 1754 hänet nimitettiin ylikersantiksi sekä adjutantiksi 4. lokakuuta 1755.
Pommerin sodan alkaessa hän liittyi mukaan eteläiseen Skånen ratsuväkeen, jossa hänet nimitettiin komentajaksi 14. lokakuuta 1760. Vuonna 1762 hän palasi Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja hänet ylennettiin luutnantiksi 9. maaliskuu 1762. Sitä seurasi tarjouksia melko nopeasti, kun hänestä ensin tuli kapteeni 27. marraskuuta 1765, rykmentin päällikkö 18. maaliskuuta 1768 ja hänelle annettiin komento Sääksmäellä 19. kesäkuuta 1770. Hänet ylennettiin majuriksi 26. lokakuuta 1775 ja hänet erotettiin ylennyksellä luutnantiksi 18. helmikuuta 1778.
Perhe
Ekestubbe oli naimisissa kahdesti. Hän avioitui ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 1761 Vihdissä Sofia Christina Rotkirchin (1730-1767) kanssa tämän toiseen avioliittoon. Hän oli kapteeni Johan Wenzel Rotkirchin ja hänen vaimonsa Barbro Christina Hästesko-Fortunan tytär. Pari sai neljä lasta.
Ekestubbe avioitui toisen kerran 12. elokuuta 1769 Hindhår issa Anna Elizabeth Kraftmanin kanssa (1751-1785). Hän oli Porvoon lukion opettajan Anders Kraftmanin ja hänen vaimonsa Anna Elisabet Heintziuksen tytär. He saivat 9 yhteistä lasta.
Saarilammi (Rautajoki)
Saarilammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Lampi on osa Rautajoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Rautajoki laskee Rautaveteen Vammalan Kallialassa.
Maantiede
Lammen pituus on 150 metriä ja leveys 90 metriä. Se sijaitsee metsäisen suon keskellä ja siihen laskee pari suo-oja. Lammella ei ole laskujokea, mutta sen vedenpinta pysyy Saarijärven vedenpinnan korkeudella.
Britannia inferior
Britannia inferior oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Ison-Britannian saarella ja käsitti nykyisen Keski- ja Pohjois-Englannin.
Maantiede
Britannia inferiorin eli ”Ala-Britannian” provinssi käsitti Ison-Britannian saaren keskiosan. Sen eteläpuolella sijaitsi Britannia superiorin (”Ylä-Britannia”) provinssi, joka käsitti saaren eteläosan. Pohjoisessa Britannia inferiorin alue päättyi rajalle, jota pohjoisemmaksi Rooman valta ei tuohon aikaan ulottunut. Sen pohjoispuolella sijaitsi Skotlanti. Provinssin hallinnollinen keskus oli Eboracum (nyk. York).
Historia
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset koko Britanniassa olivat:
Gare de Lyon
48.84472°N, 2.37361°W
thumb|300px|Gare de Lyon Pariisissa. Gare de Lyon on rautatieasema Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se on nimetty Lyonin kaupungin mukaan, jonka varrella useat asemalta lähtevät kaukojunat pysähtyvät. Ranskan valtion rautatieyhtiön SNCF:n junat suuntaavat asemalta eteläiseen ja itäiseen Ranskaan. Asemalla on myös paikallisjuna- ja RER-liikennettä. Sitä palvelee samanniminen metroasema.
Rautatieasema valmistui vuonna 1847 välisenä aikana arkkitehti Marius Toudoiren suunnitelmien pohjalta. Sitä uudistettiin 1900-luvun vaihteessa. Nykyisin rautatieaseman läpi kulkee vuosittain noin 83 miljoonaa matkustajaa. Mm. Mr. Bean lomailee -elokuvassa on Gare de Lyon esiintynyt kuvauspaikkana.
thumb|300px|Aseman sisätiloja.
Stanley Vickers
Stanley Frank "Stan" Vickers (18. kesäkuuta 1932 Lewisham, Lontoo – 17. huhtikuuta 2013) oli brittiläinen kävelijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Vickers saavutti Rooman olympialaisista 1960 pronssia 20 kilometriltä Vladimir Golubnitšin ja Noel Freemanin jälkeen ajalla 1.34.56,4. Kahta vuotta aikaisemmin hän saavutti 20 kilometrin Euroopan mestaruuden Tukholmassa ajalla 1.33.09 ennen Leonid Spiriniä ja Lennart Backia. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui viidenneksi.
Vickers kuoli 17. huhtikuuta 2013, 80-vuotiaana.
Cancel-kulttuuri
Historiaa
Peruuttamista, yliviivaamista tai mitätöimistä tarkoittavaa englanninkielistä cancel-verbiä alettiin käyttää laajemmin internet-aktivismin yhteydessä vasta 2010-luvun puolivälin jälkeen. Sitä ennenkin sanasta on yksittäisiä esimerkkejä mustien kulttuurissa. Sanaa käyttää Wesley Snipesin roolihahmo Nino Brown lopettaessaan suhteensa naiseensa elokuvassa New Jack City (1991). Rap-artisti Lil Wayne käyttää sitä kappaleessaan ”I’m Single” (2010). Sitä käyttivät vuonna 2014 VH1-kanavan tositelevisiosarja Love and Hip-Hopin kaksi esiintyjää väitellessään keskenään. Sen jälkeen termin käyttö alkoi yleistyä afroamerikkalaisten Twitter-yhteisössä. Aluksi sitä käytettiin vain omista tutuista, mutta käyttö laajeni pian julkkiksiin, jotka olivat käyttäytyneet loukkaavasti. Ajan myötä termin käyttö yleistyi.
Kohteet
Cancel-vaatimuksia on kohdistunut niin kuuluisiin kuin tavallisiinkin ihmisiin sekä yrityksiin. Kohde joutuu cancel-aktivismin uhriksi erityisen usein, jos häntä syytetään rasismista, seksismistä, homofobiasta, muslimivastaisuudesta tai riittämättömästä tuesta Black Lives Matter- tai Me Too -kampanjoille. Käyttäytymisen kohdalla yleinen syytös on seksuaalinen väärinkäytös.
Kansainvälisesti tunnettuja henkilöitä, joiden työtilaisuuksia on esimerkiksi peruttu cancel-aktivismin vuoksi, tai joiden maine on mustattu, ovat muun muassa Ryan Adams, Woody Allen, Roseanne Barr, Louis C.K., Gina Carano, Ann Coulter, Matt Damon, Plácido Domingo, Al Franken, Kevin Hart, Al Jolson, Colin Kaepernick, R. Kelly, Amy Klobuchar, Marilyn Manson, John McEnroe, Martina Navratilova, Mario Lopez, Steven Pinker, Michael Richards, J. K. Rowling, Kate Smith, Kevin Spacey, Lawrence Summers ja Donald Trump.
Moni yhdysvaltalainen journalisti on erotettu sen jälkeen, kun hänen kirjoittamansa artikkeli on herättänyt arvostelua. Usein kyseessä on ollut kirjoitus, jonka arvostelijat ovat mieltäneet rasistiseksi. Joidenkin historiallisten hahmojen patsaita on poistettu siitä syystä, koska heidän tekonsa tai sanansa esimerkiksi rotujen tai alkuperäiskansojen suhteen on nähty tuomittavana.
Cancel-kampanjaan voi liittyä väkivallalla uhkailua. J. K. Rowling on kertonut joutuneensa kokemaan transnaisten ja biologisten naisten erilaisuutta koskeneiden kommenttiensa jälkeen monien muiden naisten tavoin häirintää ja doksausta sekä saaneensa tappouhkauksia.
Jokainen cancel-vaatimusten kohteeksi joutunut kuuluisuus ei ole kärsinyt pysyvää vahinkoa uralleen. Stand-up-koomikko Louis C.K. jatkoi uraansa menestyksellisesti 10 kuukauden tauon jälkeen. J. K. Rowlingin kirjojen myynti kasvoi Britanniassa kohun jälkeen.
Yhtiöistä cancel-kulttuurin kohteeksi ovat joutuneet muun muassa PepsiCo (Black Lives Matter -protestien hyödyntämisestä mainonnassaan), Equinox Group (omistaja paljastui presidentti Donald Trumpin tukijaksi), Starbucks (kielsi työntekijöitä pukeutumasta Black Lives Matter -vaatteisiin), Nike (käytti kengässä Yhdysvaltain historiallista lippua ajalta, jolloin orjuus oli laillista) sekä Uncle Ben’s (käytti tuotteessaan rotustereotyyppiä). Kun aktivistit alkavat arvostella jotain yritystä, sitä uhkaa riski, että sen tuotteita ei enää osteta. Yritykset joskus myöntyvätkin aktivistien vaatimuksiin.
Forbes-lehden Evan Gerstmannin mukaan cancel-kulttuurin kohteet ja uhrit ovat useimmiten tavallisia ihmisiä. Hän nostaa esimerkiksi afroamerikkalaisen kouluturvamiehen, joka erotettiin työstään, kun hänen kuultiin kieltäneen mustaa oppilasta käyttämästä hänestä sanaa nigga, ’nekru’, samalla itse lausuen kyseisen sanan. Amerikkalainen opettaja erotettiin, kun hän oli käyttänyt transsukupuolisesta oppilaasta väärää pronominia. Kalifornialainen yliopiston opettaja joutui virkavapaalle, kun hän oli käyttänyt tuo-sanaa merkitsevää kiinankielistä sanaa, joka kuulosti jonkun mielestä nigger-sanalta. New Yorkin osavaltiossa yliopisto-opettaja joutui aktivistioppilaidensa boikotoimaksi käytyään seuraamassa poliiseja tukevaa mielenosoitusta. Lentokonevalmistaja Boeingin työntekijä menetti työnsä, kun hänen kuultiin kirjoittaneen 30 vuotta aikaisemmin, että naisia ei pitäisi ottaa taistelulentäjiksi. Australialainen LGBT-aktivisti vapautettiin tilapäisesti yliopistotehtävistään, kun hän oli postannut yksityisesti Facebookissa, että osavaltion parlamentin katolta pitäisi saada pois rasistinen Australian lippu ja tilalle punalippu.
Suomalaisia esimerkkejä
Vuonna 2019 Emma-gaalan raati päätti äänestyksen jälkeen pudottaa Maustetytöt-yhtyeen gaalasta, jossa se oli ollut ehdolla neljässä kategoriassa. Kappaleen ”Tein kai lottorivini väärin” varhaisessa versiossa oli laulettu ”Sudanin neekeripojista”. Lopullisessa levytetyssä versiossa neekeri-sanaa ei kuitenkaan mainita. Pudottamista esittäneen toimittaja Renaz Ebrahimin mukaan kappale oli n-sanan lisäksi ”ongelmallinen” jo sinänsä. Yhtye ei ollut Ebrahimin mukaan pyytänyt myöskään ajoissa anteeksi. Viisi ehdokkuutta saaneen Gettomasan kappaleessa Lössi käytettiin vaginaa haukkumasanana, mitä Ebrahimi piti naisvihamielisenä, mutta se ei ollut ongelmallista, koska Gettomasa suostui keskustelemaan asiasta hänen kanssaan. Vuonna 2021 Ebrahimi keskusteli Esko Valtaojan kanssa syrjinnästä ja cancel-kulttuurista Yleisradion Sannikka-ohjelmassa. Ebrahimin mukaan oli erittäin järkyttävää, että hän joutui olemaan turvattomassa tilassa, jossa valkoinen ihminen oli käyttänyt neekeri-sanaa ruskean ihmisen vieressä ja siten vähätellyt sorrettuja.
Vuonna 2020 antifasistinen verkosto paljasti Levykauppa Äx -ketjun työntekijän kuuluvan äärioikeistolaista musiikkia soittavaan yhtyeeseen. Yritys päätti työntekijän työsopimuksen ja työntekijä sanoi kokeneensa, että hänet ostettiin hiljaiseksi. Työnantajan mukaan työntekijä olisi saanut jatkaa yrityksessä, jos olisi irtisanoutunut rasismista.
Vuonna 2020 Jysk-huonekaluliikkeen suomalainen työntekijä julkaisi vitsillä twiitin, jossa hän kertoi olleensa lähellä hypätä sänkyä ostamassa olleen asiakkaan päälle. Työnantajaan oli otettu yhteyttä, mutta yritys ilmoitti käsittelevänsä asian sisäisesti ja että se ei hyväksy häirintää tai nettikiusaamista.
Kuusiston kirkko
Kuusiston kirkko (ruots. Kustö kyrka) on Kaarinan kaupungissa, Kuusiston saarella sijaitseva suorakaiteenmuotoinen, yksilaivainen, hirrestä rakennettu pitkäkirkko. Nykyinen kirkko rakennettiin vuonna 1792 korkealle mäelle, jolla aiemmin sijaitsi vanhempi kirkkorakennus. Kirkko kuuluu Kaarinan seurakuntaan. Museovirasto on luokitellut Kuusiston kirkon ja sitä ympäröivän avoimen viljelysmaiseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Cancel-kulttuuri
Suomalaisia esimerkkejä
Vasemmistoliiton perustaja, taloustieteilijä Markus Jäntti kehotti tutkijoita boikotoimaan Helsingin Sanomien haastatteluyrityksiä ja muut ilmoittivat peruvansa tilauksensa, kun lehden pääkirjoituksessa sanottiin, että yhteiskuntatieteissä ja etenkin taidealoilla on vähemmän empiriaa ja enemmän ideologiaa kuin luonnontieteissä.
Kuusiston kirkko
Kuusiston kaksi kirkkoa
left|thumb|upright|Sankarihaudat kesällä 2011. Vuosina 1939–1944 Isänmaan puolesta kaatuneiden muistoksi. Ensimmäinen kirkko Kuusistoon rakennettiin vuonna 1653 tai pian sen jälkeen, sillä tuona vuonna kuusistolaiset saivat tuomiokapitulilta luvan kappelin eli saarnahuoneen pystyttämiseksi saarelleen. Tämä kappeli oli kuitenkin 1700-luvun alussa niin huonossa kunnossa, että se purettiin ja nykyinen kirkko rakennettiin tilalle. Vanhasta kirkosta on säilynyt saarnastuoli katoksineen.
Cancel-kulttuuri
Kritiikki
Cancel-kulttuuria vastustavat ovat sanoneet, että cancel-kulttuurissa on kyse sananvapauden kaventamisesta, vaientamisesta, mielivallasta ja aikuisten koulukiusaamisesta. Yhdysvaltain republikaanien puoluekokouksen 2020 moni puhuja kutsui cancel-kulttuuria historian poispyyhkimiseksi, laittomuuksiin yllyttämiseksi, kansalaisten hiljentämiseksi sekä mielipiteen, ajatusten ja puheen vapauden loukkaamiseksi. Myös demokraattipresidentti Barack Obaman on tulkittu kritisoineen cancel-kulttuuria arvostellessaan nuoria sosiaalisen median käyttäjiä liian tuomitseviksi. Yhdysvaltalaisen lakimiehen Alan Dershowitzin mukaan cancel-kulttuuri kieltää uhreiltaan oikeusturvan. Cancel-tapauksiin ei kuulu syytösten todenperäisyyden selvitysprosessi, ja mediassa syytöksestä itsestään tulee uutinen, joka jää elämään totuudenmukaisuudestaan riippumatta.
Kuusiston kirkko
Aikaisempi muutos ja entistävä korjaus
thumb|upright|Kellotapuli vuodelta 1763. thumb|Kanttorila sijaitsee kirkon lähellä. Yksinkertainen saaristolaiskirkko muuttui uusgoottilaistyyliseksi sekä sisältä että ulkoa arkkitehti Helge Ranckenin suunnittelemissa korjautöissä, jotka valmistuivat 1900. Muun muassa alkuperäiset pystylaudoitukset muutettiin vaakalaudoituksiksi. Vuosina 1973–1974 tehdyssä korjauksessa kirkko palautettiin mahdollisimmän lähelle alkuperäisasua. Entistämisen suunnitteli arkkitehti Pekka Pitkänen. Korjauksessa otettiin esiin ja entistettiin 1700-luvun kangastapetti, johon on maalattu punaista marmoria jäljittelevät korinttilaispylväät. Osa kirkossa näkyvistä tapeteista on kopioita ja alkuperäiset on siirretty kansallismuseoon.
Cancel-kulttuuri
Kritiikki
Helen Pluckrose ja James A. Lindsay kirjoittavat vuonna 2020 kirjassa Cynical Theories, että cancel-kulttuuri liittyy postmodernin teorian uuteen kehitysvaiheeseen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden liikkeenä, joka kuitenkin on kääntynyt vainoamaan yksittäisiä henkilöitä näiden ei-toivotuista lausunnoista ja teoista.
Suomalaisia vastauksia kritiikkiin
Toimittaja Kristiina Sarasti kirjoittaa, että ”cancel-kulttuuria” käytetään halventavana ilmauksena, jonka avulla yritetään väistää sen esittämä arvostelu. Tohtorikoulutettava Emmi Holm haluaa tehdä eron syrjinnän vastustamisen ja häpäisevän huutelun välillä. "Syrjintää vastustaessa tarkoitus on muuttaa rakenteita, ei tuhota yhden ihmisen elämää", Holm sanoo. Holmin mukaan aktivistien puheenvuorot todistavat, että nykyisin yhä useammat äänet pääsevät kuuluviin. ”Se saattaa harmittaa erityisesti niitä, jotka ovat olleet etuoikeutetussa asemassa eivätkä ole aiemmin altistuneet marginalisoitujen kritiikille”, Holm kiteyttää.
Kuusiston kirkko
Sisätilat
Alttari ja sen kehys on tehty 1790-luvulla. Alttaritaulu on kaksiosainen. Alaosan Ehtoollisen asettaminen vuodelta 1795 on G. Schweidelin jäljennös Rubensin teoksesta. Yläosan maalauksen Jeesuksesta ristillä arvellaan olevan kopio Christoph Schwartzin maalauksesta. Kirkossa oli 1900-luvulla alttaritauluna Jeesuksen syntymä, Alexandra Frosterus-Såltinin maalaus vuodelta 1912. Se on sijoitettu urkuparvelle.
Kirkon urut on rakentanut espoolainen Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 2010. Uruissa on 12 äänikertaa ja ne on tehty 1800-luvun suomalaisten urkujen mallin mukaiseksi.
Kellotapuli ja ympäristö
Kirkkomaata ympäröi harmaakivistä tehty aita. Kiviaidan ulkopuolella sijaitsee erillinen kellotapuli vuodelta 1763. Lisäksi kirkon lähettyvillä sijaitsee entinen lukkarin talo Kanttorila, joka on nykyisin käytössä seurakuntatilana.
Coimbran piiri
Coimbran piiri on piiri Portugalin keskiosassa. Sen pääkaupunki on Coimbra. Piirin pinta-ala on 3 973,8 km² ja väkiluku 414 622 (vuonna 2014).
Coimbran piiri jakautuu seitsemääntoista kuntaan:
Gare d’Austerlitz
thumb|Gare d’Austerlitz Pariisissa. Gare d’Austerlitz on rautatieasema Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se sijaitsee Seinen vasemmalla rannalla, Pariisin kaakkoisosassa. Rautatieaseman läpi kulkee vuosittain noin 25 miljoonaa matkustajaa. Se on avattu vuonna 1840. Vuosina 1865–1868 sitä laajennettiin arkkitehti Pierre-Louis Renaudin suunnitelmien pohjalta.
Rautatieasema on nimetty nykyään Tšekin tasavallan alueella sijaitsevan Austerlitzin mukaan, jossa Napoleonin ranskalaiset joukot kukistivat venäläisten ja itävaltalaisten yhdistetyn armeijan vuonna 1805 (Austerlitzin taistelu).
48.84222°N, 2.36583°W
Clelandina
Clelandina on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku. Se eli myöhäisellä permikaudella ja kuuluu Gorgonopsiaan. Sukuun luetaan lajit Clelandina rubidgei, Clelandina scheepersi ja Clelandina majora. Clelandina on nimetty paleontologi Robert Broomin opettajan John Clelandin kunniaksi.
Clelandina oli pienehkö lihansyöjä. C. rubidgein kallo on noin 21 cm pitkä ja koko eläimen pituus oli todennäköisesti noin 1,1 metriä. C. scheepersi oli hieman pienempi. Sen kallon pituus on noin 19 cm ja kokonaispituus todennäköisesti noin metri. Clelandinan fossiileita on löydetty Etelä-Afrikasta, Karoosta. Omaksi suvukseen määritelty Broomicephalus saattaa olla sama kuin Clelandina.
Merja Ikkelä
Merja Hannele Ikkelä (s. 23. toukokuuta 1955 Helsinki) on suomalainen harmonikkataiteilija, pianisti, säveltäjä ja sovittaja. Hän aloitti harmonikansoiton jo lapsena ja esiintyi runsaasti etenkin opettajansa Lasse Pihlajamaan kanssa. Hän saavutti nuoruusiällään kansallista ja kansainvälistä kilpailumenestystä ja huomiota harmonikansoittajana. Ikkelä opiskeli lopulta pianonsoiton opettajaksi ja toimi pianonsoiton, harmonikansoiton ja vapaan säestyksen opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa kolmenkymmenen vuoden ajan. Vuodesta 2006 lähtien hän on toiminut päätoimisena freelancer-muusikkona ja säveltäjänä.
Tausta ja koulutus
Merja Ikkelä syntyi Helsingissä kansanmuusikko Rolf Ikkelän ja kansallispukujen tekemisestä tunnetun Kerttu Ikkelän perheeseen. Harmonikkataiteilija Petri Ikkelä on hänen nuorempi veljensä.
Ikkelä opiskeli harmonikansoittoa ja musiikkia Lasse Pihlajamaan ja Martti Parantaisen johdolla 1962–1973. Hän vieraili Sibelius-stipendiaattina Yhdysvalloissa 1971–1972. Ikkelä kirjoitti ylioppilaaksi 1975, jolloin hän oli jo opiskellut myös pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. Hän opiskeli päätoimisesti pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Maija Helasvuon johdolla ja suoritti pianonsoiton opettajan tutkinnon 1981 ja pianodiplomin 1982.
Omien sanojensa mukaan hän ei tahtonut opiskella päätoimisesti harmonikansoittoa vaan valitsi pääsoittimekseen pianon, koska sillä oli mahdollista saada kunnon koulutus. Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton opettaja Helasvuo vaati Ikkelää myös lopettamaan harmonikansoiton, koska instrumenttien tekniikka oli Helasvuon mielestä liian erilainen.
Ura
Ikkelä on toiminut pianonsoiton, harmonikansoiton ja vapaan säestyksen opettajana Espoon musiikkiopistossa, Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa. Ikkelä opetti Sibelius-Akatemiassa 30 vuoden ajan vuosina 1978–2009, kunnes jäi toimestaan virkavapaalle vuonna 2006 ja lopetti opetustyön kokonaan 2009. Tämän jälkeen hän on toiminut päätoimisena freelancer-muusikkona ja säveltäjänä. Ikkelä on Sibelius-lukion perustajajäseniä ja toiminut myös sen opettajana.
Muusikkona Ikkelä on osallistunut monenlaisiin produktioihin ja konsertoinut Euroopassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Pohjois-Koreassa sekä tehnyt sovituksia ja sävellyksiä erilaisille kokoonpanoille. Hän on työskennellyt useissa musiikillisissa teatteriproduktioissa yhteistyössä erityisesti Susanna Haaviston, Katriina Honkasen ja Anne Nielsenin kanssa sekä Ulla Tapanisen kanssa kokoonpanossa Nasevat Kurtut. Ikkelä on myös kiinnostunut runon ja äänen yhdistämisestä, jota hän on tehnyt Poetrio-tuotannossa runoilija Ilpo Tiihosen ja muusikko Sara Puljulan kanssa. Ikkelä ja Puljula säveltävät ja improvisoivat Poetrion musiikin esitettyjen runojen kanssa. Tiihonen ja Ikkelä esiintyvät myös kahdestaan Runo & Haitari -nimellä.
Kilpailut ja palkinnot
Ikkelä on voittanut useita harmonikkakilpailuja. 1960-luvulla hän voitti Suomen harmonikkamestaruuden seitsemän kertaa, Pohjoismaiden nuorten harmonikkamestaruuden vuosina 1967 ja 1969, Tage der Harmonika -kilpailun Saksassa 1968, Coupe Mondiale-kilpailun Itävallassa 1970 sekä Pohjoismaiden yleisen sarjan mestaruuden 1973.
Ikkelä kertoo saaneensa lopulta tarpeekseen lapsuutensa ja nuoruusaikojensa musiikkikilpailuista. Hän pitää kilpailemista nykyisin jopa ”musiikin vastaisena” ja niiden vaarana sitä, että muusikko alkaa keskittyä liikaa omaan itseensä musiikin tekemisen sijaan. Ikkelän mukaan kilpailemisen sijaan musiikillisia tavoitteita ja motivaatiota voivat pitää yllä muutkin asiat, esimerkiksi levyttäminen.
Yksityiselämä
Merja Ikkelä asuu Lohjalla ja on viettänyt talviajat pääosin Espanjassa vuodesta 2006 alkaen. Hän on kertonut jättäytyneensä freelancer-muusikoksi väsyttyään opetustyöhön. Hän harrastaa maalaamista ja kiinalaista taijia. Merja Ikkelän puoliso oli runoilija Ilpo Tiihonen.
Andrei Tarsalainen
Andrei Tarsalainen (, s. 28. marraskuuta 1954 Leningrad, Neuvostoliitto) on suomalainen ja venäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija, toimittaja ja kielenkääntäjä. Hän on valmistunut Leningradin yliopistosta journalistiikan maisteriksi vuonna 1982. Tarsalainen muutti avioliiton kautta Suomeen 1983. Hän kirjoittaa suomeksi, venäjäksi ja englanniksi. Vuonna 2005 ilmestyi hänen esikoisteoksensa Kuunlaaksot - Kirjeitä itärintamalta. Vuonna 2013 julkaistiin hänen toinen teoksensa Lapsuuteni sillat - Muistoja lapsuuteni ja nuoruuteni Leningradista. Hänen kolmas teoksensa - runokokoelma Seitsemäs kukka - ilmestyi keväällä 2017 Reunan kustantamana. Tarsalainen on myös tutkinut Vladimir Nabokovin esseistiikkaa Helsingin yliopistossa.
Kääntäjänä Tarsalainen osallistui Melbournessa pidettyyn FITin XIV maailmankongressiin ja Vancouverissa pidettyyn FITin XVI maailmankongressiin. Julkaistuista käännöksistään hän sai Kopiosto-apurahat vuosina 1995 ja 2001.
Tarsalainen on kirjoittanut kolumneja, novelleja, esseitä ja runoja (Kenwood Press, Keski-Uusimaa, Tuusulanjärven viikkouutiset, Kirjallisuusterapia-lehti, Haiku-kirjallisuuslehti). Hän on myös suomentanut Marina Tsvetajevan, Bulat Okudzhavan, Vladimir Vysotskin, Juri Vizborin ja Juri Kukinin runoja.
Could It Be That I'm In Love
Kappale sijoittui Euroviisuissa 47 pisteellä 22 maan joukosta sijalle 10.
Tiera (romaani)
Tiera on Timo Parvelan kirjoittama romaani. Teoksen kustansi Tammi vuonna 2008. Kirja on toinen Sammon vartijat- kirja.
Bror Söderman
Bror Alvar Alfons Söderman (6. huhtikuuta 1934 Vaasa – 21. tammikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen arkkitehti. Söderman suunnitteli urallaan paljon rakennuksia. Niihin kuuluvat melkein sata taloa, joissa on yli 3 000 asuntoa. Hän suunnitteli lisäksi liikekeskuksia ja toimitiloja, muutamia golfkeskuksia sekä lukuisia pysäköintikeskuksia.
Tiera (romaani)
Vastaanotto
Kirja otettiin vastaan hyvin ja sitä onkin kuvailtu sanoin:
Sekä:
Beypazarı
Beypazarı on piirikunta Turkin Ankaran maakunnassa. Vuoden 2012 väestönlaskennassa Beypazarın väkiluku oli 38 769.
Rikoskirjallisuus
thumb|upright|[[Edgar Allan Poeta pidetään rikoskirjallisuuden aloittajana.]] Rikoskirjallisuus on kirjallisuuden genre, joka käsittelee rikoksia, niiden tutkintaa ja tutkijoita sekä rikollisia ja heidän motiivejaan. Rikoskirjallisuuden kenttä on laaja vaihdellen ”kuka sen teki?” -tyyppisistä perinteisistä dekkareista yhteiskunnallisiin ja rikoksentekijän psykologiaa tutkiviin teoksiin. Päähenkilönä voi olla harrastajaetsivä tai poliisi, joskus juristi, tuomari tai rikollinenkin. Yleisin rikoskirjallisuudessa esiintyvä rikostyyppi on murha.
Alalajit
Rikoskirjallisuus voidaan jakaa eri perustein useaan alalajiin. Joitain suosittuja rikoskirjallisuuden alalajeja ovat:
Päähahmot
Rikoskirjojen päähahmona on usein lähes yliluonnollisia kykyjä omaava salapoliisi, joista tunnetuimpia ovat Sherlock Holmes ja Hercule Poirot. Toisaalta tyylilajin alkuajoista lähtien on joillakin sankareilla ollut myös jokin vajavaisuus tai pimeä puoli. Etsivien joukossa on ollut päihdeongelmaisia, sokeita, kuuroja, halvaantuneita tai maanisdepressiivisiä hahmoja. Tämä on tuonut hahmoon traagisuutta ja vaikeuksia työssään, mutta toisaalta etsivän muut kyvyt ja ominaisuudet ovat vastaavasti terävöityneet. Kovaksikeitetyn rikosromaanin etsivä liikkuu harmaalla alueella ja joutuu joskus astumaan lain väärälle puolelle. Yleinen klisee rikosromaaneissa on hyvä poliisi/paha poliisi -asetelma, jonka avulla rikollinen yritetään saada tunnustamaan.
Rikoskirjallisuuden eri alalajien päähahmojen joukossa on ollut salapoliisien ja poliisien ohella myös muun muassa lakimiehiä, kuolemansyyntutkijoita, patologeja, rikospaikkatutkijoita, profiloijia, toimittajia, kirjailijoita ja hakkereita. Trillerissä päähahmona on usein kadunmies, joka tempautuu tapahtumien pyörteeseen tahattomasti.
Myös rikollishahmoja, salapoliisin vastavoimia, on rikoskirjallisuudessa monenlaisia. Joskus rikollinen on sympaattinen, jalo, hauska tai oikeudentuntoinen. Sarjamurhaajat kuvataan usein älykkäiksi. Päähenkilönä rikollinen on esimerkiksi Arsène Lupin -tarinoissa sekä monissa Donald E. Westlaken rikosromaaneissa. Naisia esiintyy rikoskirjallisuudessa murhaajina tasapuolisesti miesten kanssa. Nykyisin yleistyneenä piirteenä rikoskirjallisuudessa on kovan ja raa’an ammattirikollisuuden kuvaaminen, etenkin ruotsalaisessa kirjallisuudessa.
Historia
thumb|upright|[[Arthur Conan Doyle loi rikoskirjallisuuden tunnetun etsivähahmon Sherlock Holmesin.]] Rikoskirjallisuuden aloittaja oli lähinnä Edgar Allan Poe, jonka kolme 1840-luvun alun C. Auguste Dupin -kertomusta yhdessä Kultakuoriaisen kanssa loivat pohjan dekkarien loogiselle ongelmanratkaisulle ja poliiseihin nähden ylivertaisen nerokkaan yksityisetsivän hahmolle. Myös Poen rikoksen psykologiaa tutkineet tarinat – muiden muassa Sinä olet se mies, Perverssiyden paholainen, Musta kissa – olivat uraauurtavia. Myöhemmin 1800-luvulla Fjodor Dostojevski tutki rikoksen psykologiaa vielä syvemmin, mutta hänen teoksiaan voi tuskin luokitella rikoskirjallisuuteen, sillä vaikka etenkin romaanissa Rikos ja rangaistus on myös joitain dekkarinomaisia piirteitä, ovat ne suhteessa kokonaisuuteen vähäisiä. 1900-luvun alussa Arthur Conan Doylen alun perin sanomalehdissä jatkokertomuksina ilmestyneet Sherlock Holmes -kertomukset nostivat lajityypin suosioon. Sherlock Holmes pohjasi sekä hahmojen että rakenteen puolesta vahvasti Poen C. Auguste Dupin -tarinoihin.
OMX Helsinki 25
OMX Helsinki 25 (OMXH25, aiemmin HEX25 ja FOX) on Helsingin pörssin osakeindeksi. Se on markkina-arvopainotettu indeksi, joka koostuu Helsingin pörssin 25 vaihdetuimmasta osakkeesta. Yksittäisen osakelajin paino on rajoitettu 10 %:iin. Indeksiin kuuluvat osakelajit tarkistetaan kaksi kertaa vuodessa (1. helmikuuta ja 1. elokuuta) ja osakepainot neljä kertaa vuodessa (1. helmikuuta, 1. toukokuuta, 1. elokuuta ja 1. marraskuuta). OMXH25-indeksiä käytetään vertailuindeksinä erilaisten suomalaisten osakesalkkujen hoidossa.
Indeksin ISIN-tunnus on FI0008900212.
Rikoskirjallisuus
Brittiläinen kultakauden dekkari
thumb|upright|[[Agatha Christie tunnetaan etenkin Hercule Poirotista ja neiti Marplesta.]] 1920- ja 1930-luvut tunnetaan rikoskirjallisuuden kultakautena. Tällöin kehittyi huippuunsa salapoliisikirjallisuus eli niin sanottu ”kuka sen teki?” (whodunit) -tyyppinen dekkari. Enemmistö kauden kirjoittajista oli brittejä, kuten Agatha Christie, Dorothy L. Sayers, Josephine Tey. Jotkut kuten John Dickson Carr yhdysvaltalaisia, mutta brittiläistä koulukuntaa noudattavia. Tyypillinen kultakauden ”kuka sen teki?” -dekkari koostuu muun muassa seuraavista aineksista:
OMX Helsinki 25
Historia
Indeksin laskenta alkoi 4. maaliskuuta 1988 nimellä FOX ja arvolla 500. Yksittäisen osakkeen maksimi painoarvo rajoitettiin 20 prosenttiin 1. marraskuuta 1995. Indeksin uudeksi nimeksi tuli HEX25 ja osakkeen maksimipainoarvoksi 10 prosenttia 1. elokuuta 2001. Myöhemmin helmikuussa 2002 Helsingin pörssi aloitti markkinat indeksiin perustuvalle indeksiosuusrahastolle. HEX25-nimi vaihtui nykyiseen käytössä olevaan OMX Helsinki 25 -nimeen 15. marraskuuta 2004.
Rikoskirjallisuus
Brittiläinen kultakauden dekkari
Tyypillistä kultakaudelle oli niin sanottu suljetun huoneen arvoitus: suppeassa mielessä sillä tarkoitetaan ruumiin löytymistä tilasta (esimerkiksi lukitusta huoneesta), jonne murhaajan ei mitenkään olisi pitänyt päästä tai josta hän ei olisi voinut päästä pois. Laajemmin termillä tarkoitetaan mitä tahansa mahdottomilta tuntuvissa olosuhteissa tapahtunutta murhaa. John Dickson Carr omisti laajan tuotantonsa lähes yksinomaan suljetun huoneen arvoitukselle. Suljetun huoneen arvoituksen esitteli Edgar Allan Poe tarinassaan Rue Morguen murhat.
OMX Helsinki 25
Koostumus
Indeksin koostumus helmikuussa 2023.
Rikoskirjallisuus
Brittiläinen kultakauden dekkari
Kultakauden dekkarit olivat usein kaavamaisia ja henkilökuvaukseltaan ohuita ja keskittyivät lähes yksinomaan murhaajaan henkilöllisyyteen ja murhan tekotapaan. Rikosten tutkintaa ja motiiveja leimasi usein epäuskottavuus. Tästä syystä korkeakirjalliset piirit pitivät ja pitävät niitä usein halpa-arvoisina.
Nykyisin ”kuka sen teki?” -tyyppistä dekkaria ei puhtaassa mielessä enää juuri viljellä, mutta nykyinenkin rikoskirjallisuus hyödyntää sen osatekijöitä (usein postmodernissa mielessä, kuten Umberto Econ aatehistoriallinen dekkari Ruusun nimi).
Amerikkalainen kovaksikeitetty dekkari
1930-luvulla Yhdysvalloissa syntyi ”lämminhenkisen” brittidekkarin vastapainoksi niin sanottu kovaksikeitetty koulukunta. Sen perustaja oli Dashiell Hammett, joka yhdessä Raymond Chandlerin ja Ross Macdonaldin kanssa muodosti ”kovaksikeitetyn dekkarin kolmion”. Joskus kovaksikeitetyn koulukunnan ydinjoukkoon luetaan myös väkivaltainen ja oikeistolainen Mickey Spillane sekä James M. Cain.
Kovaksikeitetty koulukunta loi rikoskirjallisuudelle uuden stereotyyppijoukon, joka vaikutti etenkin elokuvaan, niin sanottuun film noiriin. Tyypillinen päähenkilö on 35–45-vuotias yksityisetsivä, joka on yksinäinen, riippumaton ja ”kovapintainen”. Dekkari kantaa aina asetta, ei epäile käyttää sitä ja joutuu tarinan kuluessa usein pahoinpitelyn kohteeksi. Vihjeiden antajia ja vasikoitaan hän tapaa hämyisissä baareissa ja kujilla. Toisaalta dekkari liikkuu myös hienostopiireissä vain todetakseen ne moraalisesti yhtä rappeutuneiksi kuin alamaailmankin.
Tietoja hän saa vasikoiltaan usein rahalla ostamalla, joskus uhkailemalla tai pahoinpitelemällä. Etsivän suhde poliiseihin on kaksijakoinen tai jopa vihamielinen. Dekkarilla on yleensä oma, riippumaton moraalisäännöstönsä, mutta hän ei ole ”maailmanparantaja” vaan pikemminkin havainnoija. Toinen kovaksikeitetyn dekkarin stereotyyppihahmo on femme fatale, vaarallinen nainen, joka pyrkii viettelemään päähenkilön.