cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marko Kohtamäki
Marko Kohtamäki (s. 1977 Vaasa) on suomalainen professori, strategialuennoitsija ja liiketoiminnan kehittäjä. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori ja työskentelee professorina Vaasan yliopiston johtamisen akateemisessa yksikössä oppialanaan strategia.
Hetulavalaat
Hetulavalaat (Mysticeti) ovat toinen valaiden alalahkoista. Hetulavalaisiin kuuluu nykyään 15 lajia neljässä heimossa. Alalahkon tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista cetus, joka merkitsee valasta ja sanasta mystax, joka tarkoittaa viiksiä.
Marko Kohtamäki
Kohtamäki on toiminut Vaasan yliopiston professorina vuodesta 2012. Hän on myös työskennellyt vierailevana professorina Luulajan Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 2012–2017 sekä vierailevana tutkijana Oxfordin yliopistossa vuosina 2010–2011.
Hetulavalaat
Hetulavalaiden tunnusomaisin piirre on niiden sarveisaineesta rakentuneet levyt eli hetulat, joiden avulla valaat siivilöivät ravinnokseen pikkukaloja ja planktonia.
Koko ja ulkonäkö
Hetulavalaisiin kuuluvat kaikkein suurimmat valaslajit ja samalla suurimmat koskaan eläneet eläimet. Pohjoisen pallonpuoliskon hetulavalaiden on huomattu olevan hieman pienempiä kuin niiden eteläiset lajitoverit tai vastinlajit. Ne ovat pituudeltaan 6–30 metriä, suurin lajeista on 30-metriseksi kasvava sinivalas, kun taas pienin on kuusimetrinen kääpiövalas. Naaraat ovat yleensä noin viisi prosenttia koiraita kookkaampia.
Hetulat ovat kehittyneet suulaen ihosta erilaistuneina sarveislevyinä korvaamaan hampaat. Hetulat koostuvat sarveislevyistä, joissa on harjasmaiset ripset. Ne ovat kiinnittyneet kitalakeen ja riippuvat alas alaleukaan, joka on hyvin tilava ja ulottuu yläleuan reunojen yli. Hampaita on vain sikiöasteella, jolloin nekin ovat heikosti kehittyneet eivätkä puhkea ikenen läpi. Hampaanalut katoavat ennen valaan syntymää.
Marko Kohtamäki
Kohtamäen viimeaikainen tutkimus liittyy kolmeen keskeiseen teemaan: Teknologiayritysten digitaaliseen palvelullistumiseen (Digital Servitization), strategiakäytäntöihin (Strategy-As-Practice) sekä liiketoimintatiedon hallintaan (Business Intelligence). Hänen tutkimustyölleen on tyypillistä pyrkiä luomaan lisäarvoa sekä käytännön liikkeenjohdolle että strategian, strategisen markkinoinnin ja tuotantotalouden perustutkimukselle.
Hetulavalaat
Koko ja ulkonäkö
Pää on symmetrinen, ja se on noin neljäs- tai kolmasosan ruumiinpituudesta. Väritys on yleensä harmaan ja mustan välillä. Selkäpuoli on useimmilla lajeilla tummempi kuin vatsapuoli. Etuevässä on 4–5 sormea, eikä peukaloa ole kehittynyt. Luita suojaa rustopehmuste. Selkäevä puuttuu harmaavalaalta ja silovalailta. Niiden kapeat yläleuan ja alaleuan luut kaartuvat monilla lajeilla hyvin paljon. Iho on sileä ja siitä puuttuvat hiki- ja öljyrauhaset. Monilla lajeilla on ihossaan muistona niiden maalla eläneiltä kantamuodoilta joitain karvoja kuonossa ja leuoissa. Kaikilla paitsi silovalailla on kurkussa uurteita, jotka voivat jatkua eturaajoihin asti tai pidemmälle. Ne laajentavat kurkun tilavuutta ruokailun aikana. Uurteiden määrä vaihtelee lajin mukaan kahdesta noin sataan. pienoiskuva|Hetula
Marko Kohtamäki
Kohtamäki on lisäksi urallaan kehittänyt myös konsultoinnin keinoin sekä yritysten että julkisten organisaatioiden strategioita ja toimintaa.
Hetulavalaat
Levinneisyys ja elinympäristö
Hetulavalaita tavataan kaikkialla maailman valtamerissä napa-alueilta tropiikin vesille. Osa lajeista elää lähes kaikilla merialueilla, mutta joitain tavataan vain tietyillä alueilla. Ne saattavat elää vain tietyn tyyppisissä vesissä. Hetulavalaita elää sekä rannikolla, että avomerellä. Hetulavalaat ovat harvinaistuneet monin paikoin rajusti valaan pyynnin takia, ja ne ovat olleet pyytäjien yleisin saalistuskohde. Niitä pyydettiin ennen kaupallisen valaanpyynnin kieltoa valaiden traanin, lihan ja hetuloiden vuoksi. Hetuloita on aiemmin käytetty muun muassa korseteissa, sateenvarjoissa ja vaunujen jousina. Kannat ovat alkaneet elpyä pyyntikiellon ansiosta. Uudeksi uhaksi on tullut liiallinen kalastus ja merten saastuminen.
Elintavat
Hetulavalaiden seurallisuus vaihtelee, ja jotkut elävät yksin, jotkin ryhminä. Hetulavalaista useimmat tekevät vaelluksia vuodenaikojen mukaan, jotkin lajit erittäin pitkiäkin, mutta on myös paikallaan pysyviä valaskantoja. Pisimmät vaellukset tekevät harmaavalaat, jotka vaeltavat vuodessa 20 000 kilometriä. Se on pidempi kuin millään muulla nisäkkäällä. Osa lajeista vaeltaa talveksi lämpimille vesille, missä on hyvä synnyttää poikaset. Kesäksi ne palaavat lähemmäksi napoja, missä on paremmat ruokailualueet. Muutamat lajit, kuten grönlanninvalas, pysyvät pohjoisessa, kun taas brydenvalas pysyy aina lämpimissä vesissä eikä tee pitkiä vaelluksia. Ääntely on voimakasta, ja erityisesti ryhävalas tunnetaan laulustaan. Laulu on erittäin monipuolista. Hetulavalaat päästävät muun muassa valittavia, matalia törähdyksiä, visertäviä, kuorsaavia ja naksuttavia ääniä. Ääntely liittyy erityisesti lisääntymiseen, mutta sitä käytetään myös varoitukseksi lajitovereille ja lauman keskinäiseen viestintään.
Ravinto
Hetulavalaat syövät pienikokoista eläinravintoa. Ravinto koostuu pienistä planktoneläimistä kuten hankajalkaisista ja krilleistä, ja parvikaloista kuten silleistä ja sardiineista. Eteläisellä jäämerellä kaikkien hetulavalaiden pääravintoa on krilli. Hetuloiden pituus, leveys ja sukasmäärä vaihtelevat ravinnon mukaan. Harmaavalaan lyhyet ja paksut hetulat sopivat ravinnon hankkimiseen pohjasta. Silovalaiden suuret hetulat sopivat planktonin syöntiin ja uurteisvalaiden lyhyemmät ja paksummat hetulat sopivat parvikalojen syöntiin. Niiden ruokailutavat eroavat jyrkästi hammasvalaista. Hetulavalas ahmaisee suuren määrän vettä, joka sisältää paljon ravintoeläimiä. Vesi puristetaan pois ja ravinto jää hetuloiden sukasiin, mistä ravinto siirretään kielen avulla vatsaan. Suuren kokonsa takia hetulavalaat tarvitsevat paljon ravintoa. Ne syövät ruokailualueillaan päivittäin 2–3 prosenttia ruumiinpainostaan. Hetulavalaat syövät tällöin enemmän kuin kuluttavat ja keräävät siten suuria rasvavarastoja ihonsa alle. Rasva eli traanin määrä voi olla jopa yli puolet ruumiinpainosta, ja rasvakerros voi olla puoli metriä paksu. Rasvakerros toimii sekä rasvavarastona niukempia aikoja varten että eristeenä.
Lisääntyminen
Hetulavalasnaaraat synnyttävät tavallisesti 2–4 vuoden välein. Naaraiden kanto-aika on noin 10–14 kuukautta riippuen lajista. Naaraat tarvitsevat hyvin paljon ruokaa kehittyvälle sikiölleen. Naaraiden energiankulutus voi lisääntyä jopa yli puolella ensimmäisen puolen vuoden aikana. Tarvitsemansa ravinnon ne saavat palatessaan kesän ruokailualueille. Poikaset syntyvät yleensä talvella ja keväällä, kun valaat ovat siirtyneet pois ruokailualueiltaan lämpimämpiin vesiin. Lämpimissä vesissä energian tarve on pienempi ja poikasella on aikaa kerätä suojaava rasvakerros ennen paluuta lähemmäs napa-alueita. Synnytys tapahtuu usein suojaisilla rannikkoalueilla. Poikasia syntyy lähes aina yksi, ja kaksoset ovat erittäin harvinaisia. Poikasen pituus noin neljännes emon pituudesta, mutta vain noin 3–4 prosenttia sen painosta. Niillä on jo syntyessään pienet hetulat. Poikasen paino kasvaa nopeasti 4–11 kuukautta kestävän imetyksen aikana. Maidon rasvapitoisuus on 40–50 prosenttia. Imetysajan aikana poikanen ja emo pysyvät tiiviisti yhdessä. Poikanen myös ui aluksi emon vanavedessä. Petojen, kuten miekkavalaiden uhatessa emo puolustaa poikastaan aggressiivisesti. Naaras todennäköisesti opettaa poikaselleen monimutkaisia lajille ominaisia tapoja naaraan ja poikasen yhdessäolon aikana.
Siipiratasalus
thumb|Finlandia Queen Tampereella thumb|PS Murray Princess Mannumissa thumb|Härkien pyörittämä Rooman valtakunnan asevoimien siipiratasalus 4. tai 5. vuosisadalta jaa. 1400-luvun miniatuurijäljennös. Siipiratasalus on konevoimalla toimiva laiva, jossa vetolaite muodostuu yhdestä tai kahdesta siipirattaasta.
Suomen ensimmäinen siipiratasalus ja samalla Suomen ensimmäinen höyrylaiva oli Nils Ludvig Arppen Kiteen Puhoksessa rakennuttama s/s Ilmarinen, joka teki neitsytmatkansa 10. elokuuta 1833. Viimeisin Suomessa valmistunut siipiratashöyry oli s/s Koita, joka rakennettiin vuonna 1905.
Nykyisin Suomessa on matkustajaliikenteessä muutamia uusia siipiratasaluksia. Ensimmäinen uusista oli Keurusselällä liikennöivä M/S Elias Lönnrot, joka on samannimisen höyrylaivan ulkoasureplika. Lönnrot aloitti liikennöinnin vuonna 1986. Alus on ”aito” siipirataslaiva. Sen dieselkoneisto pyörittää sähkögeneraattoreita ja molemmilla siipirattailla on omat sähkömoottorit. Paitsi työntövoima, myös ohjaus toimii siipirattaiden avulla. Aluksessa ei siis ole potkuria eikä peräsintä.
Ainoa Suomessa säilynyt aito siipirataskauden alus on S/S Lahtis, josta on jäljellä vain ruostunut runko. Alusta entistetään Noukanniemessä, Jyväskylässä.
Pikkujoulu
Pikkujoulu, josta käytetään yleensä monikollista muotoa pikkujoulut, on ennen varsinaisia joulunpyhiä järjestettävä vapaamuotoinen, usein jouluteemainen juhla, joita järjestävät tyypillisesti erilaiset yhteisöt, yritykset, yhdistykset ja organisaatiot. Pikkujoulun vietto poikkeaa varsinaisesta joulunvietosta usein vapaamuotoisuudellaan ja varsinaista joulua vähäisemmällä hartaudellaan. Suomalaiseen pikkujouluun yhdistetään usein muun muassa runsas alkoholinkäyttö. Perinteisesti pikkujouluissa on tarjottu ensimmäisen kerran jouluruokia, erityisesti riisipuuroa ja glögiä.
Historia
Pikkujoululla on juuret adventin vietossa: adventista alkoi Kristuksen odotus ja paasto, joka päättyi jouluna. 1800-luvulla adventtia kutsuttiin toisinaan pikkujouluksi. Varsinaisen pikkujoulun vietto alkoi vakiintua Helsingissä ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Lähtökohtana olivat koulujen kuusijuhlat. Adventin aikaan vietetyistä ylioppilasosakuntien syyskauden viimeisistä iltamista vähitellen muotoutui nykyinen pikkujoulu. Opiskelijoiden viettämiä pikkujoulujuhlia alettiin juhlia 1930-luvulla myös muissa yhteisöissä. Ennen toista maailmansotaa käytettiin myös termiä puurojuhla.
Kotien pikkujoulu juontunee tavasta, jonka mukaan Tuomaan päivänä, 21. joulukuuta, saa alkaa maistella itse pantua olutta. Ruotsissa Tuomaan päivän iltaa kutsuttiin pikkujouluksi. Ajan saatossa perinne muuttui Lucia-juhlaksi, joka edelleen muistuttaa suomalaista pikkujoulua.
Suomenruotsalaiset pikkujoulut
Suomenruotsalaisen vakiintuneen tradition mukaan ”lilla jul” (kirjoitetaan joskus myös ”lillajul”) vietetään ennen ensimmäistä adventtia olevana lauantaina. Sama pätee myös Ahvenanmaalla.
Habiganjin piirikunta
Habiganjin piirikunta on yksi Bangladeshin koillisosassa sijaitsevan Sylhetin alueen neljästä piirikunnasta. Piirikunnan pinta-ala on 2 637 neliökilometriä ja väkiluku 2 089 001 (VL 2011). Piirikunnan keskus on Habiganj (63 892 as., 2011).
Piirikunnan naapureina ovat lounaassa Brahmanbarian, lännessä Kishorganjin, pohjoisessa Sylhetin ja idässä Moulvibazarin piirikunta sekä etelässä Intian Tripuran osavaltio.
Piirikunta jakautuu paikallistasolla kahdeksaan upazilaksi kutsuttuun osaan.
Habiganjin piirikunta on viljelyalaltaan ja tuotantomäärältään Bangladeshin toiseksi merkittävin teealue, joka tuotti vuonna 2013 yhteensä 15,1 miljoonaa teekiloa.
Talmont-sur-Gironde
Talmont-sur-Gironde on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Charente-Maritimen departementissa. Gironden estuaarin pohjoisrannalla sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 105. Kunta kuuluu departementissaan Saintonge Estuairen kantoniin Saintesin arrondissementissa.
Talmont-sur-Gironde kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon kuuluu neljä muutakin Charente-Maritimen kylää.
Westonbirt Arboretum
thumb|260px|Syksyn värejä Westonbirtin arboretumissa lokakuussa 2003
Westonbirt Arboretum on Gloucestershiressä, Englannissa sijaitseva arboretum, jonka perusti Robert Holford vuonna 1829. Myöhemmin Holfordin poika George Holford laajensi arboretumia. Omistus siirtyi isältä pojalle ja pojalta sisarenpojalle vuonna 1926. Westonbirt Arboretum on ollut vuodesta 1956 Forestry Commissionin ja arboretumista huolehtii National Arboreta.
Arboretumissa on 18 000 puuta tai pensasta 2,4 neliökilometrin alueella. 27 kilometrin pituinen merkitty polku on suosittu vierailijoiden keskuudessa ja sen varrella on useita harvinaisia lajeja.
Chennain kansainvälinen lentoasema
Chennain kansainvälinen lentoasema (IATA: MAA, ICAO: VOMM) on kansainvälinen lentoasema, joka palvelee Intian Tamil Nadun Chennain kaupunkia ja sen metropolialuetta. Se sijaitsee Tirusulamissa 21 kilometrin päässä keskustasta. Chennain kansainvälinen lentoasema on Intian kolmanneksi vilkkain lentoasema kansainvälisessä liikenteessä ja rahtikapasiteetissa New Delhin ja Mumbain jälkeen, ja neljänneksi vilkkain maan sisäisessä liikenteessä New Delhin, Mumbain ja Bangaloren jälkeen. Se on myös Aasian 49. vilkkain lentoasema, joten se on yksi Intian neljästä tärkeimmästä lentoasemasta 50 joukossa. Tilikaudella 2020 lentoaseman kautta kulki 22,27 miljoonaa matkustajaa.
Käymäjärven kivi
pienoiskuva|Käymäjärven kiven merkit [[Pierre Louis Moreau de Maupertuis|Pierre Louis Maupertuis’n piirtämänä vuonna 1737.]]
Käymäjärven kivi on Pohjois-Ruotsin Norrbottenissa Pajalan kunnan Käymäjärven kylällä Vinsavaaran luoteispäässä sijaitseva kivi. Kiven pinnassa on havaittavissa jälkiä, joiden on tulkittu muistuttaneen riimukirjoitusta. Nykytutkimuksen valossa kyseessä on erikoinen luonnonmuodostuma.
Hymyilevä Apollo
Hymyilevä Apollo on Eino Leinon runoelma vuodelta 1898. Se on viimeinen osa kolmiosaisesta runoelmasta Hymni, joka julkaistiin kokoelmassa Sata ja yksi laulua. Hymyilevä Apollo julkaistiin erillisenä teoksena vuonna 2003. Se sisältää 33 runomittaan kirjoitettua kahdeksan säkeen mittaista runoa.
Käymäjärven kivi
Ensimmäiset tiedot kivestä löytyvät Olof Rudbeckin (1630–1702) teoksesta Atlantica (1689). Teoksen mukaan kivessä on kolme kruunua ja tulkitsematonta kirjoitusta. Nykyisin kruunuja ei ole havaittavissa. Saamelaiset ja muut paikalliset asukkaat pitivät kiveä viestinä esi-isiltään. 1700-luvulla Maupertuis’n mukaan lappalaiset olivat jopa arvelleet kiven sisältäneen kaiken heiltä puuttuvan tiedon.
Hymyilevä Apollo
Suvaitsevaisuutta ja lähimmäisenrakkautta ylistävä runoelma ilmentää nuoren Leinon optimistista ihmisyysuskoa.
Käymäjärven kivi
Muita kivestä kirjoittaneita tutkijoita ovat Eric Brunnius (1706–83) teoksessaan Tornion kaupungista ja sen lähipitäjistä (De urbe Torna, 1731) ja Anders Celsius (1701–1744). Käydessään seudulla astemittausretkellä Celsius ja Pierre Louis Moreau de Maupertuis tutustuivat kiveen 11. huhtikuuta 1737. Celsius, joka oli myös runologi (riimukirjoitusten tutkija), katsoi, että kirjoitus ei ole ainakaan skandinaavista riimukirjoitusta. Molemmat kirjasivat merkit ylös, ja Celsius raportoi löydöstä Royal Societylle ja Maupertuis muun muassa Preussin kuninkaalliselle tiedeakatemialle vuonna 1747. Maupertuisin mukaan eläinten tapaan asuvilla lappalaisilla ei olisi voinut olla mitään muistiinmerkitsemisen arvoista tai taitoa sellaiseen, joten jos uurteet olisivat kirjoitusta, niiden olisi täytynyt olla varhaisemman ja lämpimämmän ilmaston sivilisaation tuotetta.
Hymyilevä Apollo
Yleisradiolla on perinteenä lukea Hymyilevää Apolloa ääneen radiossa uudenvuoden yönä.
Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani julkaisivat vuonna 2014 Leinon runoon perustuvan kappaleen "Hymyilevä Apollo", joka on Käpälikkö-albumin aloitusraita.
Käymäjärven kivi
Vuonna 2018 julkaistussa tutkimuksessa kiven kuviot on osoitettu luonnonmuodostumiksi. Tutkimuksen teki Oulun yliopiston arkeologian ja historian tutkijaryhmä, jota johti arkeologian professori Vesa-Pekka Herva, ja tutkimuksen julkaisi Cambridge Archaeological Journal.
Tutkimuksessaan Herva ym. pitävät historiassa Käymäjärven kivestä käytyä keskustelua osoituksena Lapin eksotisoimisesta ja kolonialisoimisesta. Alueeseen on liitetty odotuksia aarteista, jotka ovat joko materiaalisia tai symbolisia, kuten kivi varhaisimpana tunnettuna merkkinä kirjoitetusta kielestä.
Oscar Luigi Scalfaro
Oscar Luigi Scalfaro (IPA ['skalfaro]) (9. syyskuuta 1918 Novara – 29. tammikuuta 2012 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1992–1999 ja oli sen jälkeen elinikäinen senaattori. Hän oli Italian kristillisdemokraattisen puolueen (Democrazia Cristiana) edustaja.
Perhe ja koulutus
Scalfaro opiskeli lakia Milanossa ja valmistui vuonna 1942. Hän menetti 20-vuotiaan vaimonsa Maria Inzitarin toisessa maailmansodassa 1944, eikä mennyt sen jälkeen uusiin naimisiin. Scalfarolla oli yksi tytär.
Poliittinen ura
Scalfaro valittiin 1946 Italian tasavallan perustuslakia säätävään kokoukseen ja kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin ensimmäisissä parlamenttivaaleissa Italian edustajainhuoneeseen. Scalfaro tuli tämän jälkeen uudelleenvalituksi aina vuoteen 1992 saakka. Poliittisen uransa aikana Scalfaro toimi useissa ministerintehtävissä. Sisäministerinä ollessaan vuosina 1983–1987 hän kiinnitti erityistä huomiota terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan.
Presidentiksi Scalfaro valittiin 25. toukokuuta 1992 pidetyssä vaalissa, jota varjosti Italian korruptioskandaalien myötä syntynyt poliittisesti vaikea tilanne. Korruptioepäilyt olivat vaikuttaneet myös Scalfaron edustamaan kristillisdemokraattiseen puolueeseen, joka lopulta hajosi vuonna 1994. Vain kaksi päivää ennen presidentinvaalia Sisilian mafia oli tappanut yhden pääsyyttäjistä ja samaan aikaan maan valuutta liira oli kriisissä.
Scalfaro oli presidenttinä luotsaamassa Italiaa läpi monista poliittista kriiseistä. Kautensa päätyttyä vuonna 1999 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi.
Aiemmin jyrkän konservatiivinen, tunnustuksellinen katolilainen ja kommunisminvastainen Scalfaro oli huonoissa väleissä pääministeri Silvio Berlusconin kanssa ja tuki keskusta-vasemmistolaista koalitiota, joka voitti vaalit 2006.
Kserkses II
Kserkses II nousi Persian kuninkaaksi vuonna 424 eaa., mutta pian hänen velipuolensa Sogdianus murhautti hänet. Sogdinianuksen taas murhautti Dareios II.
Tietomme Kserkseestä perustuvat suurimmaksi osaksi kreikkalaisen Ktesiaan kirjoituksiin. Ktesiaan mukaan Kserkses oli Artakserkses I:n ja kuningatar Damaspianin poika. Hänen kuoltuaan Kserkseestä tuli kuningas, mutta hänen velipuolensa Sogdinianus, joka oli Artakserkseen ja babylonialaisen Alogyneen poika, aikoi kaapata vallan. Hallittuaan 45 päivää Kserkses murhattiin, kun hän oli juovuksissa. Kserkseen kuoltua hänen velipuolensa Ochus, Artakserkseen ja Cosmartideneen poika, murhautti Sogdinianuksen ja otti uudeksi nimekseen Dareios.
Persialaisissa kirjoituksissa selviää, että Artakserkses oli kuningas vielä 24. joulukuuta 424 eaa. Dareios II taas mainitaan kuninkaana ensimmäisen kerran 10. tammikuuta 423 eaa. Kserkses II:n ja Sogdinianuksen valtakaudet eivät mahdu tähän lyhyeen väliin. Oletetaan, että Artakserkseen kuoltua käytiin lyhyt valtataistelu, jonka Dareios II voitti.
Lume
Lume voi tarkoittaa
Himachal Pradesh
Himachal Pradesh on Intian osavaltio maan pohjoisosassa. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Shimla. Alueen läpi kulkee Himalajaan kuuluvia vuorijonoja ja osavaltiolla on rajaa Kiinaan kuuluvan Tiibetin kanssa. Alueella sijaitsi pitkään useita eri itsenäisiä tai muiden valtakuntien alaisuudessa olleita ruhtinaskuntiaan. Oma osavaltionsa alueesta tuli 25. tammikuuta 1971. Himachal Pradeshin valtakieli on hindi ja valtausko hindulaisuus. Alueella on myös pieni buddhalainen, islamilainen ja sikhiläinen vähemmistö. Vuonna 2011 osavaltion asukasluku oli 6 864 602.
Ksii Boötis
Ksii Boötis (ξ Boötis/ξ Boo) on kaksoistähti 22,1 valovuoden päässä Maasta. Siinä on keltainen ja oranssi pääsarjan tähti. ξ Boötis A on BY Draconis -muuttuja, jonka näennäinen kirkkaus vaihtelee 4,52 - +4,67 jaksolla hieman yli 10 päivää. Tähden kromosfääri on hyvin aktiivinen. Tähdellä on ehkä Kuiperin vyöhykettä vastaava pölykiekko.
Himachal Pradesh
Maantiede
thumb|vasen|[[Dankarjärvi]] thumb|vasen|Kylä Lahaulissa Himachal Pradeshin osavaltion pinta-ala on 55 673 km². Osavaltio rajautuu idässä Kiinan hallitsemaan Tiibetiin. Sen naapuriosavaltioita Intian puolella ovat pohjoisessa Jammu ja Kashmir, kaakossa Uttarakhand, etelässä Haryana ja lännessä Punjab. Alueen läpi kulkee useita Himalajan vuoristoon kuuluvia luoteis-kaakko suunnassa levittäytyviä vuorijonoja, joita erottavat toisistaan pitkät ja kapeat laaksot. Siwalikvuoret kuuluvat Ylä-Himalajaan, ja ne sijaitsevat Punjabiin ja Haryanaan levittäytyvän tasangon reunamalla. Vuoret kohoavat etelän noin 500 metristä pohjoista kohti 900–1 500 metrin korkeuteen. Siwalikvuorten pohjoispuolella Ala-Himalajan vuoret kohoavat 4 500 metrin korkeuteen, ja edelleen niistä pohjoiseen Zaskarvuoret kohoavat 6 700 metriin. Zaskarvuorilla on useita jäätikköjä. Sutlejjoki virtaa osavaltion itäosan halki. Länsiosaa halkovat puolestaan Chenab, Ravi ja Beas. Alueella on lisäksi useita pienempiä jokia ja virtoja, jotka saavat vetensä alueen sulavasta lumesta.
Ksii Boötis
ξ Boötis B:llä arvellaan olevan nopeusmuutosten taustalla 9 Jupiterin massainen kaasujättiläisplaneetta, mutta varmaa tämä ei ole. Kaksoistähden radan isoakselin puolikas 4,904 kaarisekuntia eli 33,6 AU. Soikeus on 0,502. Tähtien väli vaihtelee silloin 16,5–50,7 AU.
Himachal Pradesh
Maantiede
Himachal Pradeshin ilmasto vaihtelee maanpinnan korkeuden mukaan. Siwalikvuorten alueella lämpötilat voivat nousta kesäisin maaliskuun ja kesäkuun välillä yli 38 °C lämpötiloihin. Talvet lokakuun ja huhtikuun välillä ovat viileämpiä. Korkeammilla seuduilla lämpötilat saattavat laskea –18 °C asteeseen. Monsuunikausi alueella kestää heinäkuusta syyskuuhun.
Ksii Boötis
Kiertoaika 151,5 vuotta.
Himachal Pradesh
Historia
thumb|[[Kangran linnoitus]] Indus-kulttuuri vaikutti vuoristoseudun juurten alueella 2250–1750 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Indus-kulttuurin edustajat olivat työntäneet tieltään alueen aikaisemmat kolorialaiset asukkaat, jotka siirtyivät pohjoiseen Himachal Pradeshin vuoristoalueille. Arjalaiset kansat saapuivat alueelle veda-kaudella noin 1 500–500 eaa. sulauttaen alueen aiemman väestön itseensä. Mahabhartassa alueella mainitaan olleen useita valtioita, jotka tunnettiin yhteisnimellä Janpada. Aluetta hallitsivat ajoittain myös Intian suuremmat valtakunnat, kuten Maurya-valtakunta (321 eaa.–185 jaa.) ja Gupta-valtakunta (320–540 jaa.). Gupta-valtakunnan hallitsija Ašoka toi alueelle buddhalaisuuden. Gupta-valtakunnan jälkeen alueella oli jälleen useita eri hallitsijoita, jotka tunnustivat kuitenkin valtijaakseen kuningas Harshan. Harshan kuoltua vuonna 647 alueelle alkoi siirtyä rajputeja Rajasthanista ja he perustivat alueelle useita pieniä ruhtinaskuntia.
Alueen pienet ruhtinaskunnat säilyttivät itsenäisyytensä, kunnes islamin uskoiset hallitsijat alkoivat levittää valtaansa Pohjois-Intiaan. Mahmud Ghaznilainen valtasi Kangran 900-luvulla ja häntä seurasivat myöhemmin edelleen muut hallitsijat, kuten Timur Lenk ja Sikander Lodi. Lopulta alue päätyi osaksi Suurmogulien valtakuntaa. Suurmogulien valta alkoi rakoilla 1700-luvun puolivälissä. Monet Himachal Pradeshin alueet erkanivat valtakunnasta. Lahaulin ja Spitin alueet liitettiin Ladakhiin. Kangra jälleenitsenäistyi Sansar Chandin johdolla liittäen valtakuntaansa myös monia pienempiä ruhtinaskuntia. Sansar Chand kärsi merkittävän tappion Nepalia hallinneille ja sieltä levittäytyville gurkhille vuonna 1806. Gurkhat eivät kuitenkaan pystyneet valtaamaan Kangran linnoitusta, joka päätyi sikhien Randžit Singhille vuonna 1809. Gurkhat ajautuivat samoihin aikoihinsotaan myös brittejä vastaan, joista alkoi tulla merkittävin voimatekijä alueella. Britit ottivat koko alueen haltuunsa sikhien vastaisissa sodissa 1840-luvulla.
Intian itsenäistyttyä vuonna 1947 nykyisen Himachal Pradeshin alue kävi läpi useita eri hallinnollisia muutoksia. Vuonna 1948 yhteensä 30 entisen ruhtinaskunnan alueista muodostettiin oma maakuntansa. Entinen oma osavaltionsa Bilaspur liitettiin alueeseen vuonna 1954 ja vuonna 1956 alueesta tehtiin liittovaltion territorio. Alue laajeni jälleen vuonna 1966, kun alueesen liitettiin Shimla, Kangra, Kullu, Lahaul, Spiti, sekä osia Ambalasta, Hoshiarpurista ja Gurdaspurista. Viimein 25. tammikuuta 1971 Himachal Pradeshista tuli Intian 18. osavaltio.
Väestö
thumb|Katunäkymää Shimlassa. Himachal Pradeshin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 6 864 602 ja vuoden 2001 vastaavan laskennan mukaan 6 077 900. Alueen väestö on jakautunut useisiin eri etnisiin ryhmiin ja kasteihin. Näistä ryhmistä joitakin suurimpia ovat gaddit, gujarit, kinnaurit, lahulit ja pangwalit. Alueella on myös suuri joukko etenkin Punjabista saapuneita siirtolaisia. Lisäksi Dharamsala on Tiibetin pakolaishallituksen keskus.
Himachal Pradesh on Intian osavaltioista yksi vähiten kaupungistuneista. Vuonna 2011 alueen asukkaista 89,97 % asui maaseudulla ja 10,03 % kaupungeissa. Pääkaupunki Shimla oli 169 578 asukkaaneen alueen suurin kaupunki. Muita kaupunkeja ovat esimerkiksi Kangra, Palampur, Solan ja Dharmshala. Väestöntiheys Himachal Pradeshissa oli 123 asukasta neliökilometrillä. Asukkaista miehiä oli 3 481 873 ja naisia 3 087 940. Lukutaitoisuus oli 82,80 %.
Himachal Pradeshin pääkieliä ovat hindi ja pahari. Alueella puhutaan lisäksi useita eri yleensä puhuma-alueiden mukaan nimettyjä murteita, joista suurin osa on indoarjalaisia. Lähellä Tiibetin rajaa puhutaan myös sinotiibetiläisiä kieliä. Vuonna 2011 äidinkielenään hindiä puhui 5 895 529 henkilöä. Muita suuria kieliä olivat punjab (615 022), nepali (89 508), kinnauri (82 712) kashmiri (57 050), tiibet (21 322) ja lahauli (11 073).
Vuonna 2011 alueen asukkaista 95,17 prosenttia oli hinduja. Muslimeja oli 2,18 %, sikhejä 1,16 % ja buddhalaisia 1,15 %. Buddhalaiset asuttavat etenkin Lahaulin, Spitin ja Kinnaurin harvaan asuttuja alueita.
Loimijoki
thumb|273x273px|Loimijoki reunustaa [[Vampulan kylänraittia.]] thumb|273x273px|Loimijokea Loimaan Kauhanojalla. thumb|273x273px|Loimijokea Huittisten keskustan kohdalla. Loimijoki on Kokemäenjoen suurin sivujoki, joka alkaa Tammelan Pyhäjärvestä ja yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Loimijoen alku- ja loppupisteiden välinen korkeusero on noin 54 metriä, joka jakaantuu useaan padottuun koskeen muun muassa Forssassa, Jokioisissa ja Loimaalla.
Kosket ja voimalaitokset
Osa Loimijoen koskista on sähköntuotannossa, osa tuotantokohteista on hylätty kannattamattomina.
Forssassa on kaksi patoa. Kuhalankosken voimalaitos poistui käytöstä 1970-luvulla. Putouskorkeus oli niin pieni, että laitoksen pyörittäminen ei aikaudella ollut kannattavaa. Itse pato toimii joen alkulähteen, Tammelan Pyhäjärven korkeudensäätöpatona. Kuhalankosken voimalaitos yhdistettiin sähköverkkoon 35 vuoden tauon jälkeen alkuvuodesta 2010. Voimalaitos toimii alkuperäisellä koneistollaan, joten sen sähköteho jää parhaimmillaankin noin 200 kilowatin suuruusluokkaan. Voimalaitoksen toiminnoista huolehtii yksityinen kommandiittiyhtiö, mutta kiinteistö on kaupungin omistuksessa.
Vieremänkoskessa sijaitsi aikanaan osuuskaupan mylly. Pato on muokattu "keinokoskeksi". Toiminnassa ollessaan mylly otti käyttövoiman sellaisenaan joen virtaamasta, eli sähköä pato ei koskaan tuottanut. Vanha myllyrakennus on edelleen pystyssä, mutta pahoin ränsistyneenä. Vuoden 2012 lopulla ilmoitettiin, että rakennus on myyty ja uusi omistaja aikoo rakentaa sinne nykyaikaisen pienvesivoimalaitoksen. Valmistuessaan Vieremänkoski tuottaisi noin 200 kilowattia. Projekti ei kuitenkaan ole edennyt. Jokioisten voimalaitos on modernisoitu, ja se on sähköntuotannossa. Laitos on nykyisin Koskienergia Oy:n omistuksessa.
Alastarolaisella Sallila Energialla on Loimijoessa kaksi voimalaitosta: Sallilan voimalaitos Vampulassa Huittisissa ja Vuolteen voimalaitos Alastarolla Loimaalla.
Vesikoskessa Loimaalla on toiminut Vesikosken sähkön omistama Vesikosken voimalaitos. Sallila energia osti Vesikosken sähkön 1990-luvulla, mutta myi voimalaitoksen. 2000-luvulla voimalan kunnostamiseen haettiin lupaa, mutta hakemus peruttiin.
Vedenlaatu
Loimijoki virtaa Suomen parhaiden maanviljelysalueiden halki ja savipitoisten maiden takia joen vesi on sameaa. Taajamien ja teollisuuden jätevesien vuoksi joki oli aiemmin pahoin saastunut ja uimakiellossa, mutta 1980-luvulta alkaen joen tila on parantunut ja nykyisin sitä hyödynnetään esimerkiksi virkistyskalastusalueena.
Historia
Loimijoen tulvaherkkyys on ollut historiallinen tosiasia, ja sen ratkaisemiseksi on toteutettu monta hanketta. 1920-luvulla joen kokonaiskäytön suunnitelma valmistui ja sen toteuttamiseksi käynnistettiin erilaisia hankkeita. Loimikosken raivasi vuonna 1928 perustettu perkausyhtiö. Kosken parempi virtaus laski tulvia ja joen vedenkorkeutta niin, että 6−7 kilometrin matkalta saatiin 278 hehtaaria lisämaata viljelyyn. Hanke oli kallis ja sitä avusti valtio 420 000 markalla. Siitä huolimatta hanke rahoitettiin pääasiassa lainalla. Perkaustyöt valmistuivat 1930-luvun alussa.
Yläjuoksulla Vampulan ja Alastaron rajalla sijanneiden Hanhikosken ja Huhtaankosken perkaaminen vaati 950 000 markkaa. Hanke toteutettiin työllisyystöinä vuonna 1935, ja sen seurauksena vedenpinta aleni metrillä. Ympäröivää maata kuivattiin ja otettiin viljelyyn paljon laajempi alue kuin Loimikosken tapauksessa.
Sivu-uomia
Loimijoen valuma-alueen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa. Sivu-uomat on kuvailtu tarkemmin taulukon jälkeen kirjoitetussa tekstissä. Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta, 3 = katsottu SYKE:n VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = luettu SYKE:n HERTTA-verkkopalvelun virtavesien tietokannasta
Valuma-alue
Loimijoen koko valuma-alueen pinta-ala on 3 138 km². Joki virtaa Tammelan, Forssan, Jokioisten, Ypäjän, Loimaan ja Huittisten alueilla ennen yhtymistään Kokemäenjokeen. Nykyisen Loimaan alueella joki kulkee entisistä kunnista myös Alastaron, Vampulan ja Loimaan kunnan alueilla. Loimijoen sivujokien varsille jäävät pääosin nykyiset Punkalaitumen ja Humppilan kunnat ja entisistä kunnista Koijärvi, Metsämaa ja Mellilä.
Sivujoet ja järvisyys
Loimijoen suurimpia sivujokia ovat Forssan Koijärvestä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Kojonjoki (valuma-alue 465 km²), Punkalaitumelta alkunsa saava ja Huittisissa Loimijokeen yhtyvä Punkalaitumenjoki (valuma-alue 425 km²), Mellilästä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Niinijoki (valuma-alue 223 km²), Huittisissa, aiemmin Vampulan ja Huittisten rajalla, Loimijokeen laskeva, Punkalaitumelta alkunsa saava Kourajoki (valuma-alue 228 km²) sekä Tammelasta alkunsa saava ja Jokioisissa Loimijokeen laskeva Jänhijoki (valuma-alue 203 km²). Pienempiä sivujokia ovat Matkusjoki Vampulassa Huittisissa (valuma-alue 64 km²), Hanhijoki Alastarolla Loimaalla (valuma-alue 91 km²), Petäjoki Loimaalla (valuma-alue 66 km²) Loimaalla, Ypäjoki (valuma-alue 59 km²) ja Kuusjoki (valuma-alue 71 km²) Ypäjällä sekä Haapajoki (valuma-alue 53 km²) Jokioisilla.
Järviä on Loimijoen alajuoksun ja sen sivujokien valuma-alueilla vähän. Kojonjokeen laskevat Koijärven ohella Valijärvi (87,3 ha) Tammelan ja Forssan rajalta ja Kiipunjärvi (60,7 ha) Humppilan ja Jokioisten rajalta. Jänhijokeen laskevat Rehtijärvi (39 ha) Jokioisissa sekä muun muassa Jänijärvi (81,7 ha), Heinijärvi (126,5 ha), Särkijärvi (117,8 ha) ja Saloistenjärvi (185,8 ha) Tammelan luoteisosista. Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven Tammelan ylänköön rajoittuva valuma-alue sen sijaan on järvisempää. Järvisyys Forssan Kuhalankosken yläpuolisella alueella on 10,52 % kun koko Loimijoen valuma-alueen järvisyys on vain 2,74 %.
Latvavedet
Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven (2 284 ha) koko valuma-alueen pinta-ala on 639 km², josta järven lähivaluma-alue käsittää 115 km² ja Pyhäjärveen idästä Saarensalmen kautta laskevan Kuivajärven (824,9 ha) valuma-alue 524 km².
Kuivajärveen laskee etelästä Tammelan Liesjärvestä (943,9 ha) alkunsa saava Turpoonjoki, johon laskee Ilmetynjoen kautta Pääjärvi (118,6 ha) Tammelan, Lopen ja Hämeenlinnan, aiemmin Rengon rajalta. Turpoonjoen vesireitin latvajärviä ovat Liesjärveen laskevat Kyynärä (66,8 ha), Tapolanjärvi (125,7 ha) ja Ruostejärvi (173,6 ha) Tammelassa sekä Salkolanjärvi (270,6 ha) Somerolla, aiemmin Somerniemellä. Turpoonjoen koko valuma-alue on 235 km².
Pohjoisesta Kuivajärveen laskee Tammelan Pehkijärvestä (188,6 ha) alkunsa saava Myllyjoki, johon laskee Kaukjärvi (201,5 ha) Tammelan ja Forssan rajalta. Pehkijärveen laskevat pohjoisesta Vaihijoki ja Teuronjoki. Vaihijoen latvajärviä ovat muun muassa Liesjärvi (89,4 ha) Tammelassa ja Lunkinjärvi (115,6 ha) Tammelan ja Forssan, aiemmin Koijärven rajalla. Teuronjoen latvajärviä ovat muun muassa Ojajärvi (129,2 ha) ja Rautijärvi (72,3 ha) Tammelassa, Kanajärvi (206,2 ha) Tammelan ja Hämeenlinnan, aiemmin Kalvolan rajalla, Sotkajärvi (211,2 ha) Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, aiemmin Hattulassa, sekä Pukarojärvi (85,2 ha) ja Suojärvi (58,0 ha) Hattulassa. Etelästä Pehkijärveen laskee vielä Oksjärvi (300,8 ha). Myllyjoen koko valuma-alue on 265 km².
Brasilian Grand Prix 2006
Brasilian Grand Prix 2006 (virallisesti Formula 1 Grande Prêmio do Brasil 2006) oli Formula 1 -kauden 2006 18. ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 20.–22. lokakuuta 2006 Autódromo José Carlos Pacen moottoriradalla Brasiliassa.
Kauden viimeisessä kilpailussa ratkaistiin kuljettajien ja valmistajien maailmanmestaruudet, jotka menivät Fernando Alonsolle ja Renault'lle. Kilpailu jäi kuitenkin useimpien mieleen parhaiten, kaikkien aikojen menestyneimmän F1-kuljettajan Michael Schumacherin uran viimeisenä kilpailuna (Teki myöhemmin paluun kaudelle 2010). Osakilpailu on ollut toistaiseksi viimeinen, jossa on ollut sallittua käyttää V10-moottoria. Ainoa talli, joka käytti V10-moottoria oli Toro Rosso.
Aika-ajot
Aika-ajot ajettiin lauantaina 21. lokakuuta 2006 klo 14 paikallista aikaa alkaen. Paalupaikan otti Ferrarin brasilialainen Felipe Massa. Suomen Kimi Räikkönen oli toinen ja Italian Jarno Trulli kolmas. Michael Schumacherin haaveet kahdeksannesta maailmanmestaruudesta kokivat kovan kolauksen, kun hänen autoonsa iski mekaaninen vika viimeisessä sessiossa, eikä hän saanut aikaa ollenkaan. Näin ollen hänen lähtöruutunsa sunnuntaiseen kilpailuun on kymmenes.
Red Bullin alankomaalaiskuljettajan Robert Doornbosin autoon suoritettiin moottorinvaihto, mikä heikensi hänen lähtöruutuaan kilpailuun kymmenellä pykälällä.
Kilpailu
Rosbergin ulosajo sattui niin hankalassa paikassa, että kilpailun tuomaristo päätti lähettää turva-auton radalle jo ensimmäisellä kierroksella. Kierroksella 5 turva-auto poistui radalta, minkä jälkeen kilpailua johtanut Felipe Massa alkoi tehdä välittömästi sekunnin eron toisena olleeseen Räikköseen. Kuudentena ollut "Schumi" puolestaan yritti vimmatusti päästä ohi MM-sarjaa johtaneen Fernando Alonson tallikaverista Giancarlo Fisichellasta, mikä olisi ollut tärkeää niin kuljettajien kuin valmistajienkin maailmanmestaruuden suhteen. Lopulta kierroksella 8 Schumi onnistui ohittamaan "Fisicon", mutta ohituksen jälkeen Fisichellan auton etusiipi osui Schumin takarenkaaseen, ja rengas puhkesi. Tämä pilasi Schumin mahdollisuudet kahdeksanteen henkilökohtaiseen maailmanmestaruuteen. Schumi tuli kuitenkin varikolle, mutta kun kaikki autot olivat niin tiiviissä nipussa silläkin hetkellä, saksalainen putosi viimeiselle sijalle. Schumille laitettiin kuitenkin varikkokäynnin aikana sen verran paljon polttoainetta, että hän pystyi pysymään radalla kauan. Kierroksella 10 kolmantena ollut Jarno Trulli ja kaksi kierrosta sen jälkeen hänen tallikaverinsa Ralf Schumacher ajavat varikolle ja keskeyttivät täsmälleen samaan vikaan: takaripustuksen keskielementtiin. Kun vielä David Coulthard joutui myös ajamaan hitaasti varikolle ja keskeyttämään kierroksella 15, Schumi pystyi nousemaan jo sijalle 17, mutta oli toisaalta vieläkin kilpailussa mukana olleista viimeisenä.
Ensimmäinen varikkoruljanssi alkoi kierroksella 21, kun Räikkönen, Fisichella ja Barrichello kävivät tekemässä ovat varikkopysähdyksensä. Kaksi kierrosta myöhemmin kilpailua selvästi johtanut Felipe Massa meni varikolle, ja kaksi kierrosta sen jälkeen toisena ajanut Jenson Button. Kärjessä hetken aikaa ollut Fernando Alonso meni varikolle kierros Buttonin jälkeen. Massa nousi näin takaisin kilpailun johtoon. Alonsosta tuli varikkoruljanssin kenties suurin voittaja, sillä hän onnistui nousemaan sen myötä yhden sijan, jonka hän poimi Kimi Räikköseltä. Kierroksella 27 toisena kilpailussa ollut Robert Kubica meni ensimmäistä kertaa varikolle, kierros Alonson jälkeen. Seuraavalla kierroksella myös Kubica tallikaveri Nick Heidfeld meni varikolle sijalta kolme. Tällä hetkellä ainut kärjessä ajaneista kuljettajista, joka ei ollut tehnyt varikkopysähdystä vielä sillä hetkellä, oli Räikkösen tallikaveri Pedro de la Rosa, joka oli kilpailussa yhden pysähdyksen taktiikalla.
Kierroksella 60 Spykerin Christijan Albers ajoi hieman leveäksi nurmikolle. Kaksi kierrosta myöhemmin kuudentena oleva Schumacher alkoi hiillostaa viidentenä olevaa Fisichellaa. Fisichella jarrutti mutkassa liian myöhään ja ajautui nurmikon puolelle, ja Schumacher pääsi hänestä ohi. Kolme kierrosta myöhemmin BMW Sauberin Heidfeld ajautui ulos radalta ja keskeytti. Kierroksella 66 Schumi oli jo haastamassa neljäntenä olevaa Kimi Räikköstä. Seuraavalla kierroksella 7-kertainen maailmanmestari pyrki ohi, mutta Räikkönen esti ohituksen. Kierroksella 68 Schumacher nousi Räikkösen ohi. Schumacherin palkintosijan kannalta kierroksia alkoi kuitenkin olla liian vähän, sillä kolmantena ollut Jenson Button oli viisi sekuntia häntä edellä kolmelle viimeiselle kierrokselle lähdettäessä. Schumi ajoi uransa viimeisessä kilpailussa toiseksi viimeisellä kierroksella kuitenkin uransa 76:nnen ja viimeisen nopeimman kierroksensa, joka oli lopputuloksissa kaikkiaan 0,7 sekuntia nopeampi kuin seuraavaksi nopeimman kuljettajan aika. Lopulta kilpailun voittoon ajoi Ferrarin Felipe Massa, joka ensimmäinen Brasilian GP:n voittanut brasilialaiskuljettajana sitten Ayrton Sennan ja vuoden 1993. Toiseksi tuli uransa toisen maailmanmestaruuden varmistanut Fernando Alonso ja kolmanneksi brittiläinen Jenson Button. Schumacher oli lopulta viimeisessä kilpailussaan neljäs.
Hiilivapaa Suomi
Hiilivapaa Suomi on ilmastokampanja, jonka tavoitteena on kansalaisaktivismin avulla sitouttaa suuripäästöisimpiä suomalaisyrityksiä Pariisin ilmastosopimuksen mukaiselle polulle, jossa maapallon lämpötilan nousu rajataan 1,5 asteeseen. Hiilivapaa Suomi on perustettu Maan ystävien ja Greenpeacen Hiilivapaa Helsinki -kampanjan jatkeeksi vuonna 2016. Hiilivapaa Helsinki -kampanja myötävaikutti Hanasaaren hiilivoimalan sulkemispäätökseen vuonna 2015.
Tavoite
Vuonna 2021 Hiilivapaan Suomen kohdeyrityksenä on valtionyhtiö Fortum, joka omistaa saksalaisen tytäryhtiönsä Uniperin kautta fossiilisia voimalaitoksia Euroopassa ja Venäjällä. Kampanjan tavoitteena on, että Fortum ja Uniper tekevät kivihiilen ja maakaasun alasajolle tiekartan, joka sisältää oikeudenmukaisen siirtymän työntekijöille.
Energiayhtiö Fortum asetti vuoden 2020 strategiassaan tavoitteeksi, että yhtiö on toiminnassaan hiilineutraali vuoteen 2050 mennessä. Fortumin uusi strategia on Hiilivapaa Suomi -kampanjan mielestä riittämätön. Kampanja ja muut ympäristöjärjestöt vaativat, että valtio puuttuu Fortumin ja muiden valtionyhtiöiden toimintaan omistajaohjauksen kautta ja varmistaa, että ne laativat suunnitelman fossiilisten energialähteiden alasajosta.
Everglades
thumb|Everglades sijaitsee Okeechobeejärven eteläpuolella. Everglades on Etelä-Floridassa Yhdysvalloissa sijaitseva subtrooppinen suoalue. Se saa vetensä Kissimmeejoesta ja Okeechobeejärvestä, joiden kanssa se muodostaa yhteisen valuma-alueen. Everglades on noin 95 km leveä ja 160 km pitkä, ja valuu hitaasti etelään päin kohti merta. Alueen eteläosassa oleva Evergladesin kansallispuisto on nimetty Unescon maailmanperintöluetteloon.
Hiilivapaa Suomi
Tavoite
Hiilivapaa Suomi on lisäksi vastustanut turpeen käyttöä energiantuotannossa.
Everglades
Maantiede
thumb|Mangrovepuita.
Hiilivapaa Suomi
Tavoite
Kampanja kannustaa Euroopan maita ja EU:ta irtautumaan ECT-sopimuksesta.
Kaulapanta
Kaulapanta on kaulan ympärille laitettava pala materiaalia. Kaulapantaa käytetään yleensä esimerkiksi eläinten kontrolloimiseen, suojelemiseen tai yksilöiden tunnistamiseen, mutta myös ihmiset käyttävät erilaisia pantoja esimerkiksi asusteena tai BDSM:ssä. Pannan materiaali voi olla melkein mikä tahansa nahasta kettinkiin. Kaulapannalla on aina ollut vahva symboliikka ja yhteys jonkinlaiseen kontrolliin ja omistamiseen, ja niitä käytettiin aikoinaan myös orjilla.
Lemmikin kaulapanta
Kaulapantaa käytetään yleensä lemmikkieläinten kontrolloimiseen kuten koirien ulkoiluttamiseen, jolloin koiraa pidetään yleensä sekä pannassa että hihnassa lemmikin etäisyyden ja hallussapidon säilyttämiseksi. Tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet erilaisten valjaiden olevan koiran terveyden kannalta parempi vaihtoehto kuin panta. Tällöin koiran kaula ja niska eivät vaurioidu koiran tai omistajan vetäessä, eikä koiran kaulalle keräänny jatkuvasti pannan ja roikkuvan hihnan aiheuttamaa painoa. Panta ja flexi yhdistelmää käyttäessä flexissä oleva jatkuva pieni veto voi olla jatkuvassa käytössä rasite koiran herkälle kaulalle.
Cheap And Nasty
Cheap And Nasty oli vuosina 1990–1994 toiminut entisen Hanoi Rocks -kitaristi Nasty Suiciden persoonaan nojannut glam rock-, glam punk- ja hard rock -yhtye. Cheap And Nasty on menestynein Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen tämän jäsenten perustamista yhtyeistä Demolition 23:n ja Cherry Bombzin rinnalla.
Historia
The Suicide Twinsin hajottua Nasty Suicide teki yhteistyötä vuosina 1987–1988 René Bergin kanssa nimillä West End Central ja Soho Vultures, jotka jäivät demotason keikkayhtyeiksi. Talvella 1989 Michael Monroe kutsui Nasty Suiciden työstämään albumiaan Not Fakin' It New Yorkiin. Albumin jälkeen Suicide matkusti kesäksi Suomeen, josta siirtyi Los Angelesiin, joka oli Hanoi Rocksin, Guns N' Rosesin ja Mötley Crüen ansiosta noussut sleaze rockin ja glam rockin keskukseksi. Los Angelesissa hän tapasi soittamisen jättäneen kitaristin Timo Kaltion, jolle hän ilmoitti tämän liittyvän yhtyeeseensä. Samoin hän tapasi hajonneen The Unforgiven -yhtyeen basistiin Mike Finnin ja rumpali Les Riggsin. Suicide kokosi oman persoonansa ympärille yhtyeen, jossa hän oli laulaja ja kappaleiden pääasiallinen tekijä. Yhtye piti majapaikkanaan Silver Laken meksikolaisaluetta eteläisessä Los Angelesissa. Ensimmäinen kokoonpano ehti tehdä muutamia keikkoja Kaliforniassa.
Kaulapanta
Lemmikin kaulapanta
Ulkona vapaasti liikkuvilla kissoilla pidetään joskus kaulapantaa johon on kiinnitetty kulkunen. Kulkusen tarkoitus on kilinällään varoittaa lintuja kissan yrittäessä saalistaa. Kissan todella herkän kuuloastin vuoksi jatkuva kulkusen kilinä voi kuitenkin aiheuttaa kissalle pysyviä kuulovaurioita. Ulkona liikkuva kissa voi myös jäädä kaulapannastaan johonkin jumiin ja pahimmassa tapauksessa kuristua pantaansa.
Cheap And Nasty
Historia
Yhtyeellä oli kuitenkin uusi kokoonpano jo 1990. Viranomaisille selvisi, ettei Nasty Suicidella ollut maassa työlupaa. Suicide karkotettiin maasta Lontooseen, jonne Kaltio ja Riggs kuitenkin seurasivat perässä. Mike Finn ei kuitenkaan päässyt lähtemään ja Finnin tilalle otettiin UK Subsin Alvin Gibbs. Näin ollen hyvin alkanut Cheap And Nasty pelastui. Britanniassa yhtye sai lehdissä hyviä arvosteluita ja yhtyeen uusi kokoonpano oli vakaa sekä toimiva. 18. maaliskuuta 1991 ilmestyi ensimmäinen albumi Beautiful Disaster.
Cheap And Nasty kierteli ympäri Eurooppaa ja Japania. Japanin pääkaupunkiin, Tokioon, Suicide muutti talvella 1994 uuden vaimonsa, suomalaisen Tina Finnin, perässä. Finniin hän oli tutustunut Tokiossa tämän toimiessa Cheap And Nastyn Japanin-kiertueen promoottorina. 21. huhtikuuta Cheap And Nastyn toinen levy Cool Talk Injection julkaistiin vain Japanissa. Albumin ilmestymisen jälkeen Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä. Michael Monroe tarvitsi kitaristia Demolition 23 -yhtyeeseensä, koska Jay Hening ei päässyt Euroopan ja Japanin kiertueille passiongelmien takia. 12. elokuuta 1994 Tavastian keikan jälkeen Nasty Suicide ilmoitti olevansa yhtyeen virallinen jäsen. Demolition 23. toimi maaliskuuhun 1995 asti, jolloin Suicide ilmoitti aloittavansa opiskelut ja lopettavansa muusikkoelämän.
Hiilivapaa Suomi
Toiminta
Kampanja tuottaa tietoa ja valmiita muutosesityksiä päättäjille päätöksenteon tueksi. Kampanjan edustajat ovat tavanneet poliitikkoja ja käyneet puhumassa valtuustoryhmien kokouksissa.
Villa Victor
pienoiskuva|250x250px|Villa Victor sijaitsee Oulu10:ssä, osoitteessa Torikatu 10. Villa Victor on Oulun kaupungin monikulttuurikeskus, kaikille avoin matalan kynnyksen kohtaamispaikka. Monikulttuurikeskus järjestää kansainvälisiä kulttuuritapahtumia, neuvontaa maahanmuuttajille, suomen kielen opetusta, mentorointia ja infotilaisuuksia vieraskielisille oululaisille. Villa Victorista saa neuvontaa yli kymmenellä eri kielellä.
Villa Victorin nimi juontuu siitä, että vuosina 2007–2014 Oulun kaupungin kansainvälinen toimintakeskus (myöhemmin monikulttuurikeskus) toimi Viktor J. Sucksdorffin suunnittelemassa jugendtyylisessä De Gamlas Hem -nimisessä rakennuksessa.
Villa Victor muutti vuoden 2014 lopussa Oulun keskustassa sijaitsevaan Kirkkotorin koulutuskeskukseen (Asemakatu 5), jossa se toimi vuoden 2016 elokuuhun saakka. Villa Victor toimi elokuusta 2016 elokuuhun 2020 osoitteessa Torikatu 23. Elokuun 2020 lopusta lähtien Villa Victorin toiminta on sijoittunut Oulu10:iin (Torikatu 10). Monikielinen neuvonta muutti Oulu10:n tiloihin jo aiemmin. Villa Victorin tiloissa Oulu10:ssä järjestetään neuvonnan lisäksi suomen kielen opetusta sekä erilaisia tapahtumia.
Historia
Kansainvälinen toimintakeskus aloitti toimintansa vuonna 2000 nimellä Kansainvälinen toimintakeskus Toppelius. Keskuksen nimi tuli Oulun keskustassa sijaitsevasta vanhasta Toppeliuksen talosta, jossa toiminta aloitettiin. Keskus siirtyi seuraaviin tiloihinsa Hollihakaan vuoden 2007 alussa. Uuden nimen Villa Victor toimintakeskus sai uusista toimitiloistaan, jotka sijaitsevat Viktor J. Sucksdorffin suunnittelemassa vanhassa jugendrakennuksessa. Nykyään entinen Kansainvälinen toimintakeskus tunnetaan Oulun kaupungin monikulttuurikeskuksena, ja se toimii edelleen Villa Victor -nimellä.
Hiilivapaa Suomi
Toiminta
Vuonna 2020 Hiilivapaa Suomi lähestyi yhdessä muiden järjestöjen kanssa Fortumin uutta toimitusjohtajaa Markus Rauramoa kirjeitse. Järjestöt vaativat, että Fortum ja Uniper luopuvat hiilivoimasta viipymättä, sulkien viimeisenkin voimalaitoksen vuoteen 2030 mennessä, ja sopeuttavat liiketoimintansa Pariisin ilmastosopimuksen mukaiseksi.
Vuonna 2021 kampanja pyysi Fortumin osakkeenomistajia kuten suomalaisia eläkeyhtiöitä äänestämään Fortumin yhtiökokouksessa hallituksen vastuuvapauden myöntämistä vastaan.
Hiilivapaa Suomi on osallistunut mielenilmauksiin muun muassa Uniperin omistaman, saksalaisen Datteln 4 -kivihiilivoimalan avaamisen vastustamiseksi.
Vuosina 2017-2019 Hiilivapaa Suomi kampanjoi kunta- ja eduskuntavaaleissa tavoitteenaan saada mahdollisimman monta ilmastomyönteistä ehdokasta kunnanvaltuutetuiksi ja kansanedustajiksi, jotta kivihiilestä ja turpeesta luovuttaisiin kuntien energiantuotannossa.