cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sionismi
Maailmansotien välillä
Palestiinassa sionisteja johtivat sotien välissä vasemmistolaiset liikkeet. Sosialististen sionistien riveissä oli kuitenkin ideolgista hajaannusta vallankumousta vaativien oikeaoppisten marxilaisten ja rauhanomaisempien utopistisosialistien välillä. Vasemmistolaisten ja Weizmannin yleissionistien haastajaksi nousi sotien välillä oikeistolainen revisionistinen sionismi, jota johti Vladimir Jabotinsky. Muutettuaan Palestiinaan Jabotinsky perusti sinne juutalaiset Hagana-puolustusjoukot, mistä hän joutui brittien pidättämäksi. Jabotinsky vastusti tiukasti kahden valtion suunnitelmaa ja myönnytyksiä arabeille, joille hänen mielestään riitti valtioita asuttavaksi Lähi-idässä.
Sionistisen liikkeen valtavirta hyväksyi pitkin hampain brittien vuonna 1936 julkaiseman ehdotuksen Palestiinan mandaatin jakamisesta juutalaisten ja arabien alueisiin. Jakamista vastustettiin jyrkästi kuitenkin niin sionistien oikeistossa kuin vasemmistossakin. Britannia myös rajoitti juutalaisten maahanmuuttoa Palestiinaan 75 tuhanteen viidessä vuodessa. Britanniaa tukenut Weizmann syrjäytettiin sionistien johdosta 21. sionistikongressissa elokuussa 1939.
Toisen maailmansodan aikana ja Israelin itsenäistyminen 1948
thumb|[[David Ben-Gurion julistaa Israelin itsenäiseksi vuonna 1948 Theodor Herzlin muotokuvan alla.]] Toisessa maailmansodassa sionistit olivat yksimielisesti liittoutuneiden puolella Hitlerin Saksaa vastaan. Sionistit edistivät sodan aikana brittien kieltämää siirtolaisuutta Palestiinaan ja pyrkivät perustamaan juutalaisia taisteluyksiköitä liittoutuneiden riveihin. Saksa ei koskaan miehittänyt Palestiinaa, joten maan juutalaisyhteisö säästyi Euroopan juutalaisten joukkotuholta. Sionisteilla ei kuitenkaan ollut sodan aikana poliittista valtaa holokaustin estämiseksi Euroopassa. New Yorkissa vuonna 1942 järjestetyssä sionistikonferenssissa julkaistiin pyrkimys itsenäisen juutalaisvaltion perustamisesta Palestiinaan. Kuuden miljoonan juutalaisen tuhon paljastuminen pian sodan loputtua vuonna 1945 nosti sionismin vähemmistöaatteesta juutalaisten enemmistön tukemaksi aatteeksi. Sodan jälkeen sionismia vastustivat juutalaisista enää jotkin harvat ultraortodoksit ja antinationalistiset reformijuutalaiset. Sodan jäljiltä kodittomaksi jääneitä juutalaisia alettiin asuttaa Palestiinaan, ja sionistit aloittivat aseellisen vastarinnan Palestiinan brittihallintoa vastaan. Britannia ilmoitti luopuvansa Palestiinan hallinnasta 15. toukokuuta 1948. Myös sionistit alkoivat laajalti kannattaa alueen jakamista kahteen osaan. Päätös jakamisesta hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa marraskuussa 1947. Sitä seurasi Palestiinassa juutalaisten ja arabien välisiä taisteluita. Israel julistautui itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948. Itsenäisyysjulistus oli sisällöltään maallistuneen, maltillisen sosialistisen sionismin mukainen. Julistuksessa sanottiin juutalaisilla olevan luonnollinen oikeus olla omia herrojaan omassa itsenäisessä valtiossaan kaikkien muiden kansakuntien tapaan.
Itsenäisessä Israelissa
Israelin itsenäistymisen jälkeen sionismin historia alkoi nivoutua täysin yhteen Israelin valtion historian kanssa. Samalla ulkomaille jääneiden sionistien merkitys hiipui.
Ensimmäinen haaste uudelle valtiolle oli juutalaista valtiota vastustaneiden arabien asema. Kysymys on ollut Israelin politiikan tärkein kysymys koko maan olemassaolon ajan. Israelin itsenäistymistä seuranneina vuosina keskiöön nousi sionismin toinen pääkysymys eli diasporassa eläneiden juutalaisten kerääminen Israeliin. Jo ensimmäisten neljän vuoden aikana noin 700 000 juutalaista muutti maahan, mikä kaksinkertaisti sen asukasluvun. Myöhemmin muuttajia tuli paljon lisää, mutta länsimaiden juutalaiset pysyivät kuitenkin kotimaissaan. Muuttajien erilaiset kulttuuritaustat aiheuttivat haasteen heidän kotouttamiselleen. Myös parlamentin antisionistisille ja uskonnollisille ultraortodoksipuolueille on täytynyt tehdä poliittisia myönnytyksiä.
Vuonna 1950 Israel sääti paluumuuton lain, joka sallii maailman jokaisen juutalaisen muuttaa Israeliin. Kun tämän seurauksena maahan alkoi muuttaa Euroopasta paljon juutalaisten ei-juutalaisia perheenjäseniä, sionismin ideologiassa juutalaiset jouduttiin nyt määrittelemään kansakuntana eikä uskontona. Tämä on aiheuttanut vastustusta Israelin uskonnollisissa piireissä, ja kysymys siitä, kuka on juutalainen, on pysynyt pinnalla.
Suuntaukset
Sionismi itsessään on jakautunut useampiin suuntauksiin. 1930-luvulla sionistiliikkeen vasemmisto hylkäsi Herzlin perustaman ja Chaim Weizmannin ajaman ”poliittisen sionismin”, joka perustui siihen, että juutalaisvaltio piti perustaa vetoamalla kansainväliseen yhteisöön tai suurvaltoihin.
Työväensionismi
Niin sanottu sosialistinen tai työväensionismi syntyi juutalaisessa työväenliikkeessä. Sen kannattajat olivat pääasiassa marxilaisia ateisteja. Se perustui siihen, että valtio voitaisiin perustaa juutalaisten asettuessa Palestiinaan ja valtion rakentamisella kibbutsiliikkeellä ja kaupunkien proletariaatin luokkataistelulla. Työväensionistisia järjestöjä olivat ammattiyhdistysliike Histadrut ja puolisotilaallinen Haganah. Liikkeen johtavia hahmoja oli David Ben-Gurion.
Uskonnollinen sionismi
Uskonnollisen sionismin perustaja oli rabbi Abraham Isaac Kook, joka puolusti sionismia Tooralla ja kehotti juutalaisia asuttamaan Jumalan juutalaisille lupaaman maan. Juutalaisten kotimaan uudelleenperustaminen toisi maailmaan sovun ja johtaisi messiaan palaamiseen. Uskonnollinen sionismi yhdistetään nykyisin moderniin ortodoksijuutalaisuuteen.
Revisionistinen sionismi
Revisionistit olivat Ze’ev Jabotinskyn johtama ryhmä, joka vaati juutalaisen armeijan luomista Palestiinaan, jotta britit voitaisiin pakottaa hyväksymään sionistien tavoitteet. Työväensionistit pitivät liikettä fasistisena.
Poliittinen sionismi
Myös jotkut kristityt ja ei-uskonnolliset ovat sionisteja.
Syrjivyyden tuomitseminen
Monet, etenkin arabimaissa ja äärioikeistossa, mutta myös vasemmistossa, tulkitsevat sionismin juutalaisten ylivaltaan tähtääväksi imperialistiseksi aatteeksi. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen osanottajamaissa oli pyrkimyksiä määritellä sionismi rasismiksi siksi, että kansalliseen uskontoon perustuvana sen periaatteiden hyväksyminen voisi olla muita kansallisuuksia syrjivää.
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous julisti kehitysmaiden ja sosialistimaiden muodostamalla enemmistöllä sionismin rasismiksi ja rasistisen syrjinnän muodoksi vuonna 1975 (yleiskokouksen päätöslauselma 3379). Taustalla oli se että Israel ei tunnustanut Etiopian juutalaisia juutalaisiksi sekä Israelin läheinen yhteistyö Etelä-Afrikan ja Rhodesian kanssa. Päätöslauselma kumottiin vuonna 1991 (päätöslauselma 4686).
Antisionismi
Sionismin vastustajia kutsutaan antisionisteiksi. Myös jotkut juutalaiset vastustavat sionismia. Heidän mukaansa jo juutalaisvaltio sinänsä on juutalaisen uskon vastainen, ja sen ristiriitaisuutta juutalaisuuden kanssa lisää Israelin syyllistyminen ihmisoikeus- ja sotarikoksiin, jotka ovat juutalaisen etiikan vastaisia. Kuitenkin valtiollisesti Israelin kansalaisuus perustuu sionistiselle ajatukselle siitä, että kuka tahansa juutalainen on oikeutettu Israelin kansalaisuuteen, jonka saaminen kestää muutaman kuukauden.
Paul Thomas Anderson
Paul Thomas Anderson (s. 26. kesäkuuta 1970 Studio City, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Anderson on tunnettu eeppisistä draamaelokuvista, joissa on laaja henkilögalleria ja monimutkaisia tarinoita. Hän käyttää vähän leikkauksia ja kuvaa pitkiä otoksia. Esimerkiksi Boogie Nights -elokuvan alkukohtaus on noin kolme minuuttia kestävä yhtenäinen otos.
Andersonin elokuvat käsittelevät yleensä perhesuhteiden merkitystä, erityisesti isien ja lasten välillä. Yleisiä teemoja ovat kohtalo, rakkaus ja median rooli jokapäiväisessä elämässä. Hänen roolihahmoillaan on aina jonkinlainen yhteys toistensa kanssa, kun edellä mainitut voimat vaikuttavat heidän elämäänsä.
Philip Seymour Hoffman näytteli Andersonin ensimmäisessä neljässä elokuvassa. Muita Andersonin suosimia näyttelijöitä ovat olleet Philip Baker Hall, John C. Reilly, Luis Guzmán, Ricky Jay, Julianne Moore, William H. Macy, Melora Walters ja edesmennyt Robert Ridgely. Vuonna 2007 Andersonin ohjasi Upton Sinclairin romaanin Öljyä! perustuvan elokuvan There Will Be Blood, jonka pääosassa on Daniel Day-Lewis. Vuonna 2012 hän ohjasi elokuvan Mestari, jonka pääosissa ovat Joaquin Phoenix, Philip Seymour Hoffman ja Amy Adams.
Stann Creek
Stann Creek on yksi kuudesta Belizen hallintoalueesta. Se sijaitsee Itä-Belizessä melko keskellä valtiota. Alueen pinta-ala on 2 554 km². Asukasluku oli 47 343 vuonna 2021 (arvio). Hallinnollinen keskus on Dangriga.
Väisälä-komparaattori
Väisälän interferenssikomparaattori on etäisyyden mittauksen kalibroinnin menetelmä, jonka kehitti professori, akateemikko Yrjö Väisälä. Väisälä-komparaattorilla määritetään pituusmittauksen kalibrointiratoja eli perusviivoja. Suomessa Väisälä-komparaattorilla ylläpidetään Nummelan normaaliperusviivaa eli mittanormaalia Vihdin Nummelassa, joka on tarkkuutensa vuoksi tunnettu myös kansainvälisellä mittapuulla.
Väisälä-komparaattorin toiminta perustuu kvartsimetrin moninkertoihin. Kvartsimetrit ovat kvartsilasista valmistettuja metrin mallikappaleita, joiden pituus on absoluuttisesti kalibroitu ja jäljitettävissä SI-järjestelmän mukaiseen metrin määritelmään. Käytännössä Väisälä-komparaattori rakentuu peileistä, valonlähteestä, linsseistä ja kamerasta. Peilejä on kolme, joista kaksi ensimmäistä asetaan tarkasti kvartsimetrin mukaiselle etäisyydelle toisistaan. Lisäksi asetaan kolmas peili, jonka etäisyys ensimmäiseen peiliin on moninkerta kahden aikaisemman peilin välisestä etäisyydestä. Väisälä-komparaattoriin johdetaan valkoista valoa, joka kimpoilee peiliparien välillä saman matkan kummankin peiliparin (I–II ja I–III) välillä. Tämä saadaan aikaan säätämällä peilit oikeaan kulmaan toisiinsa nähden. Lopuksi valkoinen valo heijastetaan linssin läpi kameran kennolle, johon muodostuu interferenssikuviot, jos valon aallonpituus on samassa vaiheessa. Intererenssikuvio syntyy vain, jos valonsäteiden kulkemat matkat poikkeavat toisistaan alle 1,3 μm. Nummelan perusviiva määritettiin vuonna 2007 tällä menetelmällä, jolloin sen kokonaispituudeksi saatiin 864 122,86 mm ±0,07 mm. Suomessa Geodeettinen laitos (nykyinen Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskus) on kansallinen ja kansainvälinen asiantuntijalaitos geodeettisissa perusviivoissa ja vastaa Nummelan perusviivasta.
Dorsetin kulttuuri
thumb|300px|Dorsetin kulttuuriin liittyvän talon jäännökset Nunavutissa Kanadassa.
Dorsetin kulttuuri noin 500 eaa.–1500 jaa. oli eskimoita edeltänyt varhaiseskimojen kulttuuri, joka oli melko hyvin sopeutunut arktisiin oloihin. "Dorsetilaiset" elivät muun muassa hylkeen- ja mursunpyynnillä sekä karibun metsästyksellä. Kulttuuri syntyi Pohjois-Kanadan rannikoilla tai Arktisilla saarilla, ja levisi muun muassa Grönlantiin. Kulttuurin ihmiset asuivat suunnilleen samoilla alueilla Kanadassa ja Grönlannissa kuin nykyiset eskimotkin. Kesällä asuttiin eri paikoissa kuin talvella. Dorsetilaiset mm. uskontoon liittyvät lähinnä karhua ja naisia esittävät veistokset olivat taitavammin tehtyjä kuin myöhemmät eskimojen tekemät veistokset. Dorsetin kulttuuri tuhoutui, kun kehittyneemmän eskimojen Thulen kulttuurin ihmiset levittäytyivät noin 1000 jaa. alkaen Alaskan pohjoisrannikolta itään.
thumb|250px|Lämpötilojen ja muut ilmaston piirteiden vaihtelut ovat joidenkin mukaan kytköksissä kulttuurien syntyyn ja kuolemaan. Joskus niin on, joskus ei ole. 1. Dorsetin myöhempi kulttuuri saapui Grönlantiin. 2. Norjalaiset Islantiin, 3 Norjalaiset Grönlantiin. 4. Thulen kulttuurin tulo Grönlantiin. 5. myöhäisen Dorsetin kulttuurin tuho. 6. Grönlannin läntisen, pohjoisemman siirtokunnan tuho.
Dorsetin kulttuurin ihmiset elivät kalastaen, hylkeen ja mursun keihäs- ja harppuunapyynnillä ja karibun metsästyksellä. . Ehkä myös pieniä valaita pyydettiin, mutta suuria valaita dorsetilaiset tuskin kykenivät pyytämään. Dorsetlaiset pyysivät myös jääkarhuja, kettuja, hanhia, sorsia ja merilintuja.
Meririistan pyynnin takia asutukset olivat yleensä rannikolla. Talvitalot viittaavat vuodenaikamuuttoihin kesä- ja talviasuinpaikkojen välillä. Dorsetin kulttuuriin liittyi suuria 2–3 perheen puoliksi maanalaisia taloja. Asumukset olivat puolipysyviä, luultavasti nahalla peitettyjä. Dorsetin kulttuuri tuotti pieniä kolmiomaisia teriä, joita kiinnitettiin hylkeen pyynnissä käytettyjen harppuunoiden päihin. Saippuamaisesta vuolukivestä tehtiin lamppuja, ja tavallisia olivat myös kaivertimet.
Dorsetin metsästäjät kuljettivat kivityökalujen kiveä tuhansien kilometrien päähän. He eivät tunteneet koiraa, jousta eivätkä nuolta. Dorsetlaiset asuivat pienissä 1–2 talon "kylissä", koska eivät pystyneet tekniikkansa vuoksi metsästämään yhtä paljon riistaa kuin eskimot, jotka asuivat jopa kymmenien tai satojen asukkaiden kylissä.
Dorsetin kulttuuri sopeutui arktisiin oloihin edeltäjäänsä Pre-Dorsetin kulttuuria paremmin. Dorsetilaisilla oli paremmat keihäät ja harppuunankärjet kuin aiemmilla paleoeskimoilla. Dorsetin kulttuuri oli muutenkin varhaisten paleoeskimojen perinteitä etevämpi, työkalut olivat parempia ja asutus kiinteämpää kuin aiemmin. Meteoriittiraudasta tehtiin joskus veitsiä. Dorsetin kulttuuriin ilmestyivät iglut, lumiveitset ja työntöreet sekä jääkengät. Lähinnä hylkeen merijääpyydystystä harjoitettiin. Dorsetilaisten kajakit olivat yhtä hyviä kuin eskimojen käyttämät. Hylje oli tärkein saaliseläin. Vuolukivilamput tulivat jo hieman ennen Dorsetin kulttuuria. Uskontoon ja käyttöesineisiin liittyvä taide oli parempaa kuin myöhempi eskimojen taide.
Monissa myöhemmissä Dorsetin paikoissa ei enää käytetty koiria nuolia ja jousia sekä poria, samaan aikaan kun öljylamput yleistyivät ja merinisäkkäiden merkitys ravintona kasvoi. Näin ollen myöhäisempi Dorsetin kulttuuri siirtyi meripainotteiseksi ja sen tekniikka taantui. Dorsetin ihmisillä ei ollut koirarekiä, hyviä kanootteja eikä hyviä harppuunoita, jotka helpottivat pyydystystä luonnonvaroiltaan niukoilla arktisilla alueilla. Karkeaa Nortonin keramiikkaa ei esiintynyt. Pienet kivilamput olivat harvinaisia. Poran puuttumisen vuoksi reiät olivat tämän kulttuurin valmistamissa esineissä hyvin epätavallisia. Tyypillisten Dorsetin kulttuurin esineiden, luuneulojen pitkulaiset reiät tehtiinkin kaivertamalla.
Dorsetin kulttuuri oli melko yhtenäinen, mutta poikkeuksia oli Grönlannissa ja Newfoundlandissa ja Labradorin niemimaalla. Kulttuurin ydinalue oli Northern Foxe Basinin, Hudsonin salmen seuduilla ja Baffinin saaren pohjoiskärjessä. Noin 500 eaa. – 1000 jaa. kulttuuri levisi pohjoiseen Kanadaan jopa Newfoundlandiin asti, ja idässä Grönlantiin.
Synty
Alaskan paleoeskimot loivat arktisen pientyökalukulttuurin viimeistään 2000 eaa. Tämä kulttuuri levittäytyi Alaskan seuduilta itään Kanadan pohjoisimpiin osiin, Arktisille saarille ja Grönlantiin. Eri seuduille syntyi hieman erilaiset arktisen kulttuurin haarat. Kanadan pohjoisosiin syntynyttä varhaista kulttuuria sanotaan Esi-Dorsetin kulttuuriksi. Esi-Dorsetin kulttuuri lienee synnyttänyt Dorsetin kulttuurin. Varhainen Dorsetin kulttuuri saapui Grönlantiin noin 800–700 eaa. . Pohjois-Kanadan napa-alue ja Grönlanti hylättiin n. 300 jaa. , ja paluu takaisin Labradoriin ja Luoteis-Grönlantiin 700 jaa. Varhais-Dorset hävisi ehkä 1200 jaa. Myöhäinen Dorsetin kulttuuri ilmestyi Grönlantiin vasta 800 jaa. hävitäkseen 1300 jaa.
Dorsetin kulttuurin tuho
Dorsetin kulttuuri tuhoutui samoihin aikoihin kuin eskimojen Thulen kulttuuri levisi sen alueelle. Toisten mukaan Dorsetin kulttuuri olisi hävinnyt jo hieman ennen Thulen ihmisten saapumista. Myöhäisin Dorsetin kulttuuri vallitsi Grönlannissa saaren pohjoisrannikon länsipuoliskossa.
Thulen eskimojen uskotaan levittäytyneen Arktisille saarille vain parissa sukupolvessa. Eskimot mainitsevat ajaneensa pois Tuniit (Tuniq) "Jättiläiset" tai Sivullirmiut, "Ensimmäiset asukkaat", jotka olivat jättimäisiä ja voimakkaita, mutta säikkyjä ja helposti perääntyviä. Dorsetin kulttuurin lopun aikainen ilmaston lämpeneminen on saanut viedä kulttuurilta riistan On myös mahdollista, että paremmin aseistautuneet eskimot tappoivat dorsetilaiset. Ehkä eskimot kuljettivat mukanaan kulkutautia, johon dorsetilaisilla ei ollut vastustuskykyä. Osa dorsetilaisista saattoi myös sulautua eskimoihin. Dorsetilaisten kielestä ei jäänyt jäänteitä eskimojen kieleen. Viimeisiä Dorsetin ihmisiä asui Quebecin ja Labradorin seuduilla noin vuoteen 1500 asti. . Joitain Dorsetin kulttuurista jääneitä asutuksia sinnitteli eurooppalaisten tuloon asti Kanadan Arktiksessa muutamassa paikassa.
Aiheesta muualla
Inuit-Kultur
Savijärvi (Pukkila)
Savijärvi on järvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria.
Maantiede
Savijärven pituus on 400 metriä ja leveys 60–80 metriä. Sen eteläpuolella levittäytyy pitkä ja kapea Savijärvensuo. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Savijärvestä lähtee laskuoja pohjoiseen, missä oja kääntyy itään kohti Porvoonjokea.
Savijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.
Savijärvi on kolmanneksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Savijärvi (18.072.1.002) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Savijärven ohella Iilijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Savijärveltä kaakkoon.
Metatieto
Metatieto (metadata, liitännäistieto, kuvailutieto) on tietoa tiedosta eli kuvailevaa ja määrittävää tietoa jostakin tietovarannosta tai sisältöyksiköstä. Esimerkiksi tyypillistä metatietoa ovat CD-levyn tiedot (levyn nimi, esittäjä, säveltäjä, päivämäärä) tai tekstidokumentin tiedot (viimeksi tallennettu, omistaja, versio, sijainti, julkaisupäivämäärä jne.).
Replay (Tamtan kappale)
Replay on georgialais-kreikkalaisen laulajan Tamtan esittämä kappale, jolla hän edusti Kyprosta vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, Tel Avivissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 109 pistettä ja saavutti sijan 13.
Metatieto
Metatiedon merkitys on kasvanut World Wide Webin myötä. Liitännäistiedon merkitys esimerkiksi tiedon automaattisessa järjestelyssä on olennainen, sillä niitä parantamalla pystytään kehittämään monia asioita, esimerkiksi versionhallintaa, prosessien toimintaa, asiankäsittelyä tai tietojen arkistointia. Liitännäistietoa voi olla tallennettuna myös jostain tiedosta, jota ei enää ole olemassa.
Metatiedot käytännössä
Tyypillisin metatieto, johon tietokoneen käyttäjä yleensä törmää, on tiedostonimi jossain tiedostojärjestelmässä. Toinen tyypillinen päivittäisessä käytössä esiintyvä metatieto on tiedostojen tiedostopääte, joka määrittelee, minkä tyyppinen tiedosto on kyseessä ja millaisella ohjelmalla tiedostoa voi käsitellä. Perinteisten tiedostojärjestelmien "metatietojärjestelmä" perustuu yleensä juuri hakemistorakenteisiin ja kuvaaviin tiedostonimiin. Tiedostojärjestelmissä käytettävien tiedostonimien käyttöä voi vakioida vaikka sopimalla nimeämiskäytänteistä. Eräs yleinen tyyli on vuosi-asiayhteys-kirjoittaja-tiedostotunniste (esim. "2002-kuusamonkokous-virtanen-antti.odf"). Lisätarkkuutta tiedostojärjestelmään voidaan saada esimerkiksi koostekansioilla ja luokituksilla.
Tiedostojen metatieto voi olla tallennettuna itse tiedostoon tai erilliseen tietokantaan keskitetysti. Esimerkiksi kuva- ja musiikkitiedostoissa on usein tiedostoihin sisällytettynä paljon lisätietoa tekijästä, kohteesta, tiedostokoosta, laadusta tai albumista. Monet kuvankäsittely- ja musiikkiohjelmat toisaalta tallentavat metatietoja myös "mediakirjastoonsa" tai "albumitietokantaansa". Jos metatiedot on tallennettu keskitetysti, eivät ne yleensä siirry mukana tiedostoja siirrettäessä toisaalle esimerkiksi ladattaessa musiikkia kannettavaan soittimeen. Tiedostoon sisällytettyjä liitännäistietoja taas on tiedostoformaatista riippuen hyvin vaihteleva määrä, ja monien tiedostoformaattien ongelma epäyhteensopivuus muiden ohjelmien kanssa tai rajalliset metatiedon tallennusmahdollisuudet.
Metatietojen hyödyllisyys esimerkiksi hakukoneille vaihtelee. Vaikkapa monet tunnetut Internetin hakukoneet eivät juurikaan hyödynnä tiedostojen virallista liitännäistietoa vaan käyttävät tilastollisia analyyseja, sisältöanalyyseja, ulkopuolisten linkkien ja niiden kuvauksien antamaa tietoa.
Erilaisia luokitteluja
Toisenlaisen kolmen kategorian luokittelun on esittänyt esimerkiksi Salminen (2005):
Metatiedon tuottaminen ja kehittäminen
Metatietoa voidaan tuottaa automaattisesti tai manuaalisesti:
Nykyisin kuvailutietoja kehitetään usein automaattisesti erilaisilla tietokoneohjelmilla analysoimalla olemassa olevia sisältöjä, mutta yhtä lailla tärkeätä on edelleen myös ihmisten tekemä luokittelu, asiasanoittaminen ja kuvailu.
Valmiita sanastoja
Metatiedon yhteensopivuutta parannetaan hyödyntämällä valmiita sanastoja, joilla voidaan saavuttaa parempaa järjestelmien yhteentoimivuutta. Niillä kohennetaan yleensä tietojärjestelmien semanttista yhteensopivuutta.
Valmiita sanastoja ovat mm.
Toimialakohtaisia valmiita sanastoja sisältyy myös esimerkiksi elektronisen liiketoiminnan määritysperheisiin, kuten RosettaNet ja ebXML.
Yleisiä ongelmia metatietojen hyödyntämisessä
Esimerkiksi tyypillinen yksittäisen käyttäjän kokema ongelma metatiedoista on, että tietokoneohjelmat kyllä tallentavat paljon metatietoa erilaisista tiedostoista ja sisällöistä omaan käyttöönsä, mutta eivät kykene jakamaan tätä metatietoa muille ohjelmille. Esimerkiksi Microsoft Wordin tuottamat dokumentit sisältävät yleensä paljon metatietoa asiakirjan tallennuksista, versioista, muokkauksista, muokkaajista sekä dokumentin muotoilusta, rakenteesta ja kirjasimista. Lähetettäessä sama asiakirja sähköpostitse toiselle henkilölle, jolla ei kuitenkaan ole vastaavaa ohjelmaa, ei tätä kaikkea dokumenttiin tallennettua metatietoa pystytä hyödyntämään. Tämänkin ongelman ratkaisemiseksi on kehitetty OpenDocument-tiedostomuoto.
Toisentyyppinen ongelma on, että tiedostoon tallennettu metatieto saattaa loukata yksityisyyttä tai esimerkiksi liikesalaisuuksia. Jos tieto on suljetussa formaatissa, käyttäjä ei voi tiedostoa toiselle lähettäessään varmistaa, että joukossa ei ole ongelmallista tietoa.
Super Trouper (albumi)
Super Trouper on ruotsalaisen ABBA-yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Albumin nimi tulee isoissa konserttitapahtumissa käytettävästä valonheittimestä. Albumi on julkaistu uudelleen uudelleenmasteroituna kolmesti, 1997, 2001 ja 2011. Albumi nousi aikoinaan Englannin listaykköseksi.
Abban jäsenten keskinäiset avioliitot olivat tähän aikaan jo päättymässä ja kenties siksi albumi on sävyltään vakavampi kuin yhtyeen alkuaikojen teokset. Super Trouper -albumin sanoitukset käsittelevät esimerkiksi yhtyeelle ajankohtaista asiaa eli avioeroa.
Albumin nimikkoraidasta tehtiin Super Duper -niminen parodia brittiläisessä Ei yhdeksän uutiset -viihdeohjelmassa.
Kappaleet
Kaikki laulut kirjoittaneet Andersson ja Ulvaeus.
Vuoden 2001 cd-version bonuskappaleet (Polar Music)
Muusikot
ABBA
Studiomuusikot
Apsley Cherry-Garrard
thumb|[[Poronnahkavaatteisiin pukeutuneet Henry Bowers, Edward Wilson ja Apsley Cherry-Garrard lähdössä matkaan vuonna 1911.]] Apsley George Benet Cherry-Garrard (2. tammikuuta 1886 Bedford, Bedfordshire – 18. toukokuuta 1959 Piccadilly, Middlesex) oli brittiläinen tutkimusmatkailija. Hän tuli tunnetuksi Edward Wilsonin ja Henry Bowersin kanssa Etelämantereen Crozierinniemelle suuntautuneesta naparetkestä kesäkuussa 1911. Retken tarkoitus oli tuoda muutama keisaripingviinin muna tutkittavaksi lintutieteilijöille. Retkikunta saavutti tavoitteen, mutta tieteilijöille vuonna 1913 luovutetut kolme munaa eivät tutkijoita kiinnostaneet.
Goranit
Goranit on pieni eteläslaaveihin kuuluva etninen ryhmä, jonka jäseniä elää entisen Jugoslavian alueella, lähinnä Goran alueella Kosovossa, Pohjois-Makedoniassa sekä Albaniassa. Goranit kutsuvat äidinkieltään nimellä našinski tai gorani, ja se on jonkinlaista torlakin murretta. Viimeisessä Jugoslavian väestönlaskennassa vuonna 1991 Goran alueen ihmisistä 58 prosenttia ilmoitti puhuvansa gorania äidinkielenään.
Kädettömät kuninkaat ja muita häiritseviä tarinoita
Kädettömät kuninkaat ja muita häiritseviä tarinoita on Johanna Sinisalon novellikokoelma, joka on julkaistu vuonna 2005. Kokoelma on retrospektiivinen kooste aiemmin lehdissä ja antologioissa julkaistua lyhytproosaa 20 vuoden ajalta, mukana myös yksi ennen julkaisematon novelli. Novellien teemoja ovat muun muassa valtajärjestelmät ja hierarkiat, ihmisen, luonnon ja myytin suhde sekä viestimien vaikutus ihmisen elämään.
Goranit
Goranit olivat aluksi ortodoksikristittyjä, mutta kääntyivät islaminuskoon Osmanien hallinnon aikana. Goraneita arvioidaan olevan jäljellä 10 000–15 000 henkeä.
Aiheesta muualla
Torbeschen Goranci Македонци (муслимани) Гора Torbesh Торбеши Gora
Laura J. Burns
Laura J. Burns (s. Long Island, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut televisiosarjoihin ja elokuviin perustuvia kirjoja. Hän on tehnyt yhteistyötä kirjailija Melinda Metzin kanssa ja osallistunut Roswell High -sarjan tekemiseen.
Álvaro de Bazán (F101)
Valmistus
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1997 Izarilta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 2000 kumminaan Santa Cruzin markiisitar Casilda Silva Fernández de la Henestrona ja otettiin palvelukseen 19. syyskuuta 2002.
Palvelus
Alus kuului loppuvuodesta 2005 Persianlahdella Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Theodore Rooseveltin ympärille koottuun laivasto-osastoon. Operaatio oli ensimmäinen jossa Espanjan laivaston alus kuului Yhdysvaltain laivaston taisteluosastoon.
Maaliskuun alussa 2007 aluksesta tuli ensimmäinen espanjalainen sotalaiva, joka vieraili Australiassa 150 vuoteen. Vierailu sisälsi useita laivastovierailuita eri satamissa ja Navantian osaamisen esittelyä kilpailtaessa Hobart-luokan hävittäjien valmistuksesta. Purjehduksen aikana alus suoritti maapallonympäripurjehduksen ensimmäisenä espanjalaisena sotalaivana 142 vuoteen.
Goliath
Goliath voi tarkoittaa seuraavia:
Perlis
Perlis (بيرلس jawiksi) on Malesian osavaltio. Sen koko nimi on Perlis Indera Kayangan (ڨرليس إندير كيڠان). Se sijaitsee Malakan niemimaalla, Malesian mantereella sijaitsevan osan pohjoisosassa. Sen pohjoispuolella on Thaimaan Satunin ja Songkhlan provinssit ja eteläpuolella Kedahin osavaltio. Länsipuolella on Andamaanienmeri ja Langkawin saariryhmä.
Perlis on Malesian pienin osavaltio. Sen pinta-ala on 821 neliökilometriä ja asukasluku noin 231 000. Osavaltion pääkaupunki on Kangar.
Historia
Perlis on alun perin ollut osa Kedahia. Vuonna 1821 siamilaiset hyökkäsivät Kedahiin ja valloittivat osavaltion alueen. Kedahin sulttaani yritti saada aluetta takaisin, kunnes vuonna 1842 sulttaani myöntyi siamilaisten ehtoihin. Siamilaiset palauttivat sulttaanin vallan, mutta Siamin valtaan jäi alueen pohjoisosa, josta muodostettiin Perlis. Siam teki Perlisistä vasallivaltionsa, jota hallitsi Perlisin radža.
Väestö
Perlisin väestöstä 86% on malaijeja, 8% kiinalaisia ja 1% intialaisia.
Agyness Deyn
thumb|220px|Agyness Deyn
Agyness Deyn (oikealta nimeltään Laura Hollins, s. 16. helmikuuta 1983 Littleborough, Englanti) on englantilainen huippumalli.
Elämä
Deyn vietti lapsuutensa pienessä Littleborougin kaupungissa. Hän työskenteli 14-vuotiaasta Stubbinsissa tarjoilijana ja kahden vuoden kuluttua muutti Lontooseen, jossa hän työskenteli päivisin pikaruokalassa ja iltaisin baarissa. 18-vuotiaana Deyn aloitti työt mallina.
Deyn seurustelee The Last Shadow Puppetsin Miles Kanen kanssa.
Ura
Deyn aloitti 18-vuotiaana työt mallina.
Deyn on 178cm pitkä. Hiustenväriltään brunette, eli ruskeahiuksinen. Silmienväriltään sininen. Asukoko, 34.
Deyn on työskennellyt useiden muodin huippunimien kanssa. Heitä ovat muun muassa Anna Sui, Blumarine, Burberry, Chanel, Christian Dior, Dolce & Gabbana, Marc Jacobs, Michael Kors, Mulberry, Giorgio Armani ja Versace. Tällä hetkellä Deyn on mukana Burberryn ja Giorgio Armanin kampanjoissa. Deyn on myös ollut mukana elokuvassa Clash of the Titans. Hän on myös tehnyt musiikkia ja hänet on nähty Five O'Clock Heroesin musiikkivideolla Who.
Toukokuussa 2007 Deyn esiintyi American Voguen kannessa yhdessä Sasha Pivovarovan, Jessica Stamin, Doutzen Kroesin, Caroline Trentinin, Raquel Zimmermannin, Coco Rochan, Hilary Rhodan, Chanel Imanin ja Lily Donaldsonin kanssa. Heidät tituleeraattiin muodin 10 seuraavaksi supertähdeksi (The World's Next Top Models... Fashion's 10 Mew Superstars).
Deyn aikaisimmissa mallitiedoissaan (joissa hän oli vielä nimellä Laura Hollins) sanotaan, että hän on syntynyt vuonna 1983, vaikka hän itse väittää syntyneensä vuonna 1986. Hän on kieltänyt läheisiään kommentoimasta hänen ikäänsä liittyviä kysymyksiä.
Tekniikan akateemiset TEK
Tekniikan Akateemisten Liiton perustivat vuonna 1993 suomenkielinen Suomen Teknillinen Seura (STS) ja ruotsinkielinen Tekniska Föreningen i Finland (TFiF) yhteiseksi kattojärjestökseen. Se korvasi työmarkkinajärjestöksi tarkoitetun Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliiton (KAL). Suomen Teknillinen Seura vaihtoi samassa yhteydessä nimekseen Tekniikan Akateemiset ry ja sen toiminta sulautettiin yhteen liiton kanssa.
Toiminta
TEKin jäsenmäärä oli vuoden 2021 lopussa 76 804, josta opiskelijajäseniä oli 22 571 ja täysjäseniä yli 48 700. Täys- ja opiskelijajäsenten lisäksi liittoon kuuluu eläkeläisiä. Huhtikuussa 2020 TEKin uutisoitiin olevan Akavan toiseksi suurin jäsenliitto ja koko Suomen kahdeksanneksi suurin ammattiliitto.
TEK on Suomen suurin diplomi-insinöörijärjestö. Liittoon kuuluu diplomi-insinöörien lisäksi merkittävä määrä fyysikkoja, matemaatikkoja ja muita yliopistotutkinnon suorittaneita Matemaattis-luonnontieteellisten alojen akateemiset -järjestön kautta. TEKin edustavuus alle 65-vuotiaiden diplomi-insinöörien ja arkkitehtien joukossa oli vuonna 2014 noin 63,5 %. Tutkinnon suorittaneita vuosijäseniä oli vuonna 2014 noin 47 700.
TEKin päätöksenteko perustuu jäsendemokratiaan. Myös opiskelijäsenillä on edustus valtuustossa, hallituksessa ja valiokunnissa. Valtuusto valitaan suoralla jäsenvaalilla kolmen vuoden välein.
TEK tekee työehtosopimuksia työnantajaliittojen kanssa akavalaisten neuvottelujärjestöjen Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n sekä Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOn kautta.
TEKin hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2020 alkaen ollut Mari-Leena Talvitie.
Historia
Suomenkielisten Teknikkojen Seuran (STS) perustava kokous pidettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talossa Helsingissä 28.1.1896. Lupaa järjestön perustamiseen piti hakea senaatilta ja keisarilta. Lupa saatiin 5.3. ja ensimmäinen varsinainen kokous pidettiin 17.3.1896, jota vietetään myös TEKin syntymäpäivänä.
Perustajajoukko koostui suomenmielisistä insinööreistä ja arkkitehdeista. Seuran tarkoituksena oli edistää suomen kieltä tekniikan ja teollisuuden alalla. Käytännössä ensi vaiheessa tämä tarkoitti suomenkielisen tekniikan erikoissanaston kehittämistä. Nimi muutettiin myöhemmin muotoon Suomalaisten Teknikkojen Seura ja vuonna 1956 muotoon Suomen Teknillinen Seura. STS:n toimitalona oli vuosina 1951–1968 Alvar Aallon suunnittelema Insinööritalo Helsingin Ratakadulla. Seura julkaisi vuodesta 1911 Teknillistä aikakauslehteä. Se oli mukana myös suomalaisen televisiotoiminnan käynnistämisessä ja oli 1950–1960-luvuilla toimineen Tesvisio-kanavan suurin osakas.
Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliitto (KAL) perustettiin harjoittamaan työmarkkinatoimintaa, jota STS ei halunnut harjoitettavan seuran osana. KALin varsinainen perustamispäivä oli 14.2.1972 ja se hyväksyttiin yhdistysrekisteriin 28.8.1972. Tällöin STS:n yhdessä TFiF:n kanssa harjoittama työmarkkinatoiminta siirtyi uudelle organisaatiolle.
Järjestöt saivat nykyisen rakenteensa vuonna 1993, kun Suomen Teknillisen Seuran nimi vaihdettiin Tekniikan Akateemiset ry:ksi, ja tämä muodosti yhdessä TFiF:n kanssa Tekniikan Akateemisten Liitto TEKin (ent. Korkeakouluinsinöörien ja Arkkitehtien Keskusliitto, KAL). Nykyisin järjestökokonaisuudesta käytetään viestinnässä kevyempää versiota Tekniikan akateemiset TEK.
Justus von Palmenberg
Justus von Palmenberg (alk. Biesemwinckel, k. 20. maaliskuuta 1714 Tukholma) oli Riiassa syntynyt virkamies ja vapaaherra. Hän työskenteli aluksi eri tehtävissä syntymäkaupungissaan ja sen jälkeen 1690-luvulla muun muassa hovioikeuden presidenttinä Tartossa. Vuonna 1704 kuningas Kaarle XII nosti Stanisław Leszczyńskin Puola-Liettuan valtaistuimelle ja nimitti samassa yhteydessä Palmenbergin lähettilääkseen tämän hoviin. Marraskuusta 1706 lähtien Palmenberg toimi Turun ja Porin läänin maaherrana. Suuren Pohjan sodan aikana elokuussa 1713 hän joutui pakenemaan Tukholmaan venäläisten miehitettyä Suomen. Palmenberg aateloitiin vuonna 1687.
Proof
thumb|Proof elokuussa 2005. Proof, oikealta nimeltään DeShaun Dupree Holton, (2. lokakuuta 1973 – 11. huhtikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän oli mukana perustamassa D12 -rap-yhtyettä. Proof oli Eminemin läheinen ystävä ja esiintyi myös hänen keikoillaan.
Fosfofruktokinaasi-2
thumb|250px|Malli fosfofruktokinaasi-2:n rakenteesta. Kinaasiyksiköt on merkitty kuvaan vihreällä ja fosfataasiyksiköt sinivihreällä Fosfofruktokinaasi-2 on entsyymi, joka katalysoi fruktoosi-6-fosfaatin reversiibeliä fosforylaatiota fruktoosi-2,6-bisfosfaatiksi. Entsyymillä on tehtävä glykolyysin ja glukoneogeneesin säätelyssä. Fosfofruktokinaasi-2:n EC-numero on EC 2.1.7.105.
Toiminta
Rakenteeltaan fosfofruktokinaasi-2 on kahdesta samanlaisesta yksiköstä koostuva dimeeri ja molekyylipainoltaan noin 55 kDa. Kummassakin yksikössä on fosforylaatiota katalysoiva kinaasialayksikkö ja fosfaattiryhmän hydrolyysiä katalysoiva fosforylaasialayksikkö. Nisäkkäiltä tunnetaan viisi isoentsyymiä, jotka ovat yleisiä aivoissa, maksassa, luurankolihaksistossa, sydämessä ja kiveksissä.
Fosfofruktokinaasi-2:n kinaasialayksikkö katalysoi fosforyyliryhmän siirtämistä ATP-molekyyliltä fruktoosi-6-fosfaatille ja fosforylaasialayksikkö katalysoi fruktoosi-2,6-bisfosfaatin hajotusta fruktoosi-6-fosfaatiksi ja fosfaatti-ioniksi. Entsyymiä inhiboi muun muassa sitruunahappo, mutta tärkein säätelymekanismi on fosforylaatio. Proteiinikinaasi A katalysoi fosforyyliryhmän liittämistä fosfofruktokinaasi-2:n seriiniaminohappoon, mikä inhiboi kinaasiaktiivisuutta ja aktivoi fosforylaasialayksikön. Tällöin glykolyysiä aktivoivan fruktoosi-2,6-bisfosfaatin konsentraatio laskee ja glykolyysin aktiivisuus pienenee. Näin tapahtuu glukoosin konsentraation ollessa solussa vähäinen, jolloin erittyy proteiinikinaasi A:ta aktivoivaa glukagonihormonia. Kun glukoosia on soluissa runsaasti, eräs fosfoproteiinifosfataaseihin kuuluva entsyymi defosforyloi fosfofruktokinaasi-2:n, jolloin sen kinaasialayksikkö aktivoituu ja fosforylaasialayksikkö inhiboituu. Kinaasialayksikön tuottama fruktoosi-2,6-bisfosfaatti aktivoi glykolyysiä ja inhiboi glukoneogeneesia.
Medb
pienoiskuva|Joseph Christian Leyendecker: Kuningatar Maev (Medb), piirros, 1911. Medb on Irlannin muinaistaruston Connachtin kuningatar. Keskeisissä kertomuksissa hänen puolisonsa on Ailill mac Máta, joskin hänellä oli ollut tätä ennen puolisoita, jotka olivat olleet myös Connachtin kuninkaita. Mebd hallitsee Cruachan (nykyisin Rathcroghan Roscommonin kreivikunnassa). Hän on Ulsterin kuninkaan Conchobar mac Nessan vihollinen ja entinen vaimo, ja hän käynnisti Táin Bó Cúailngen ("Cooleyn karjanryöstö"), jonka tavoitteena oli Ulsterin arvokkaan härän ryöstäminen.
Medbin ahneus aiheutti katkeran sodan Connachtin ja Ulsterin välille, ja vain Cuchulainn oli kyllin voimakas karkottamaan Connachtin joukot, vaikka Medbin taikavoimat koituivat lopulta myös hänen kuolemakseen. Medb oli seksuaalisesti kyltymätön, ja hänen himokkuutensa oli niin vahva, että pelkkä hänen näkemisensä imi miehistä voimat. Medb on saattanut olla Mabin esikuva.
Sielunvihollinen (yhtye)
Sielunvihollinen on suomalainen natsimielinen Black Metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2011. Yhtye tunnetaan muukalaisvihamielisistä ja rasistisista sanoituksistaan.
Luettelo Suomen kasvitieteellisistä puutarhoista
Luettelo Suomen kasvitieteellisistä puutarhoista.
thumb|[[Kaisaniemen kasvitieteellinen puutarha|Kaisaniemen kasvitieteellinen puutarha]]
USS Indianapolis (CA-35)
USS Indianapolis (runkonumero CA-35) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu Portland-luokan raskas risteilijä. Alus kuljetti Hiroshimaan ja Nagasakiin sittemmin pudotetut ydinpommit Yhdysvalloista Tinianin saarelle.
Valmistus
Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationin telakalta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 31. maaliskuuta 1930. Se laskettiin vesille 7. marraskuuta 1931 kumminaan entinen Indianapolisin pormestari senaattori Thomas Taggartin tytär Lucy ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1932 Philadelphian laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään komentaja John M. Smellie.
Palvelus
pienoiskuva|Kuvan yläosassa Indianapolis [[Saipanin taistelussa 15. kesäkuuta 1944.]] Yhdysvaltain liityttyä joulukuussa 1941 Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen toiseen maailmansotaan alus oli eteläisellä Tyynellämerellä. Kesästä 1942 alkaen seuraavan vuoden kesään alus oli Aleuteilla. Syksyllä 1943 aluksesta tuli Pearl Harboriin sijoitetun Yhdysvaltain 5. laivaston lippulaiva.
Huollon jälkeen alus liitettiin 14. helmikuuta 1945 vara-amiraali Marc A. Mitcherin johtamaan nopeaan lentotukialusosastoon kaksi päivää ennen ensimmäistä Tokioon suunnattua iskua sitten 18. huhtikuuta 1942 tehdyn Doolittlen hyökkäyksen. Iskun tarkoituksena oli samalla suojata Iwo Jimalle 19. helmikuuta tehtävää maihinnousua tuhoamalla Japanin lentoyksiköitä ja niiden tarvitsemia tukitoimintoja Japanin kotisaarilla. Hyökkäyksessä 16.–17. helmikuuta laivasto menetti 49 lentokonetta, mutta tuhosi ilmataisteluissa tai kentille 499 japanilaista lentokonetta. Taisteluiden aikana upotettiin lisäksi keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus, yhdeksän rannikkoalusta, yksi hävittäjä ja kaksi saattajaa sekä rahtialus.
Välittömästi iskun jälkeen osasto siirtyi Boninsiin tukemaan Iwo Jiman maihinnousua, missä Indianapolis viipyi 1. maaliskuuta asti suojaten maihinnousulaivastoa sekä tukien maihinnousseita sotilaita tykkitulella. Alus osallistui Mitcherin osaston mukana toiseen 25. helmikuuta Japaniin suunnattuun iskuun, jossa tuhottiin 158 lentokonetta ja upotettiin viisi alusta.
Okinawaa pidettiin sopivana tukialueena iskettäessä Japaniin. Indianapolis lähti 14. maaliskuuta nopean lentotukialusosaston mukana Ulithista. Lentotukialusten lentokoneet nousivat 100 mailia kaakkoon Kyushun rannikolta ja iskivät Koben ja Kuren satamiin. Japanilaiset lähettivät 21. maaliskuuta 48 lentokonetta iskemään osastoa vastaan, mutta ne kaikki torjuttiin jo ennen lentotukialuksia.
Okinawan maihinnousun tulivalmistelu alkoi 24. maaliskuuta, mihin Indianapolis osallistui seitsemän päivää. Ilmahyökkäyksiä oli toistuvasti ja risteilijän ilmatorjunta ampui alas kuusi lentokonetta ja avusti kahden muun torjunnassa. Aluksen tähystäjä havaitsi 31. maaliskuuta kohti syöksyvän lentokoneen, johon keskitettiin aluksen kevyt ilmatorjunta. Viisitoista sekuntia havainnon jälkeen lentokoneeseen osui, mutta lentäjä irrotti pomminsa. Lentokone osui kansirakenteisiin aiheuttamatta merkittäviä vaurioita. Pommi läpäisi kannen ja lopulta koko aluksen räjähtäen aluksen alla. Aluksella sai surmansa yhdeksän miestä ja lisäksi se sai vuodon. Alus siirrettiin tilapäiskorjaukseen, missä todettiin akselin vaurioituneen, polttoainetankin vuotavan ja vedenpuhdistuslaitteen tuhoutuneen. Alus siirrettiin Mare Islandin laivastontelakalle korjattavaksi.
Välittömästi viimeisen määräaikaishuollon jälkeen Indianapolis lähti 16. heinäkuuta 1945 San Franciscosta mukanaan huippusalainen lasti, ensimmäisten taisteluissa käytettävien atomipommien osat ja radioaktiivinen materiaali. Alus purjehti yksin Pearl Harborin kautta Tinianin saarelle, jonne se saapui 26. heinäkuuta. Operaatiosta vapauduttuaan se määrättiin Guamille.
Alus määrättiin 28. heinäkuuta 1945 Leytelle Filippiineillä, jonne sen arvioitiin saapuvan 31. päivä. Puolivälissä matkaa alukseen osui 30. päivä heinäkuuta kello 00.15 Filippiinien merellä tyyrpuurin puoleiseen kyljen etuosaan kaksi keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneen I-58 laukaisemaa torpedoa. Osuman saanut alus kääntyi ylösalaisin ja upposi 12 minuutissa. Arviolta 300 henkeä 1 196:sta kuoli varsinaisessa hyökkäyksessä. Melkein 900 iskusta selvinnyttä miestä, pieni osa pelastuslautoilla ja suurimmalla osalla pelastusliivit, joutui olemaan yli neljä päivää meressä haiden, polttavan auringon ja kylmien öiden, nälän ja janon armoilla. Noin 50 miehistön jäsentä kuoli joka päivä haiden hyökkäyksissä.
Alusta ei kaivattu määräsatamassa, vaan saapumatta jääminen kuitattiin oletuksella, että alus oli saanut uuden tehtävän. Vasta 2. elokuuta rutiinilennolla ollut lentokone huomasi miehet. Alue tutkittiin 160 kilometrin säteellä ja 316 miehistön jäsentä onnistuttiin pelastamaan. Suurin osa miehistöstä oli saanut surmansa haiden hyökkäyksissä.
Jos USS Arizonan upotusta Pearl Harborin iskussa ei huomioida, laivan tuho oli Yhdysvaltain laivaston kaikkien aikojen suurin yksittäinen tappio menetettyjen ihmishenkien määrällä mitattuna. Tuhosta ilmoitettiin julkisuudessa vasta kahden viikon päästä tapahtuneen Japanin antautumisen jälkeen. Aluksen päällikkö Charles Butler McVay III pelastui ja hänet tuomittiin myöhemmin sotaoikeudessa siitä, että hän vaaransi laivansa jättäessään suunnan muutokset tekemättä eli ei tehnyt väistelykuvioita. Vaikka Yhdysvaltain laivasto menetti yli 430 alusta toisessa maailmansodassa, McVay oli ainoa sotaoikeudessa tuomittu sota-aluksen päällikkö. Tuomio päätti McVayn laivastouran. Lokakuussa 2000 Yhdysvaltain kongressi käsitteli McVayn tapausta uudelleen ja vapautti hänet syyllisyydestä aluksen uppoamiseen.
Hylky
Paul G. Allenin tutkimusaluksen Petrelin miehistö löysi 18. elokuuta 2017 hylyn pohjoiselta Tyyneltämereltä 5,5 kilometrin syvyydestä.
Fredrik Sneckenström
Gustaf Fredrik Sneckenström (28. elokuuta 1797 Koski Hl. – 19. maaliskuuta 1877 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja, kauppaneuvos ja valtiopäivämies.
Ontonagonin piirikunta
Ontonagonin piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 5 816 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Ontonagon. Piirikunta on perustettu vuonna 1843.
Pesäpallon B-mestaruus
Pesäpallon Suursarjan alapuolelle perustettiin 1931 ns. Valtakunnansarja (alkuperäiseltä nimeltään B-sarja). Siihen saivat osallistua kaikki seurat, jotka eivät pelanneet Suursarjassa. Myös Suursarjaseurojen 2-joukkueet olivat oikeutettuja pelaamaan B-sarjassa, mutta niillä ei ollut nousumahdollisuutta. Sarja jaettiin alueisiin, joiden voittajat ratkaisivat ensin Idän ja lännen parhaan joukkueen, lohkojaon ollessa sama kuin Suursarjassakin. Näiden voittajat kohtasivat sitten ottelussa B-sarjan mestaruudesta. Aluksi 2 ja vuodesta 1934 lähtien 4 B-sarjan parasta joukkuetta nousi Suursarjaan. Kun vuonna 1938 perustettiin Välisarja Suursarjan ja Valtakunnansarjan väliin, siirtyi B-mestarin tittelikin Välisarjan voittajalle. Valtakunnansarja jatkui kuitenkin aina vuoteen 1940 saakka kolmantena sarjatasona, kunnes sota keskeytti laajemman sarjatoiminnan. Vuonna 1945 syntyi Valtakunnansarjan pohjalle Pesäpallon Suomensarja. Vuonna 1981 ykkössarjasta tuli toiseksi ylin sarjataso.
Fredrik Sneckenström
Sneckenströmin vanhemmat olivat majuri Johan Fredrik Sneckenström (entinen Lindström) ja Eva Elisabet Florin ja puolisot 1826–1840 Christina Charlotta Spaak, 1843–1855 Wilhelmina Elisabeth Catharina Stenroth ja vuodesta 1865– Rosalie Åkerhjelm. Sneckenström suoritti perämies- ja merikapteenitutkinnot ja oli merimies vuodesta 1812. Porvarinoikeudet Porvoossa hän sai 1824, mutta toimi vielä senkin jälkeen laivanpäällikkönä 1824–1834. Sen lisäksi hän oli kauppias ja laivanvarustaja, harjoitti telakkatoimintaa ja oli osakkaana useissa eri yhtiöissä, mukaan lukien Suomen Yhdyspankki vuodesta 1862. Sneckenström kuului myös Porvoon kaupunginvanhimpiin ja Porvoon Säästöpankin johtokuntaan ja oli Suomen Pankin tarkastaja 1856. Ruotsin ja Norjan varakonsulina Porvoossa hän toimi 1846–1868. Sneckenström sai kauppaneuvoksen arvon 1852. Hän kuoli 1877 kevättalvella valokaasumyrkytykseen helsinkiläisessä hotellissa. Sneckenström edusti Porvoota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli säädyn vanhin ja säädyn suuren lähetystön jäsen.
Miinavene Miina
Miinavene Miina (aiemmin T-17) oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi. Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.
Talvisodassa alus oli miinanlaskijana itäisellä Suomenlahdella. Luokan alukset laskivat 1.-6. joulukuuta 1939 miinoja kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.
Miina palveli Miinakoeaseman koealuksena aina vuoteen 1952 ja se myytiin yksityiselle vuonna 1955.
Miinan sisaralukset olivat miinaveneet Loimu, Lieska, Paukku ja Pommi.
Julija Majartšuk
Julija Majartšuk (s. 20. huhtikuuta 1977) on ukrainalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa pääroolista Tinto Brassin italialaisessa elokuvassa Trasgredire (2000).
Hans Gerschwiler
Hans Gerschwiler (20. kesäkuuta 1920 – 27. syyskuuta 2017 Pinehurst, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat ) oli sveitsiläinen taitoluistelija. Hän sijoittui viidenneksi EM-kilpailuissa 1939, mutta piti pakon edestä taukoa toisen maailmansodan aikana.
Yökaktukset
Yökaktukset (Selenicereus) on kaktuskasvien suku. Se on läheistä sukua samaan alatribukseen kuuluville metsäkaktuksille (Hylocereus). Uusimman taksonomian mukaan suvut kuuluu yhdistää, tällöin yhdistetyn suvun tieteellisenä nimenä säilyy Selenicereus mutta suomenkielinen on nimi metsäkaktukset.
Edvin Luotonen
Luotosen vanhemmat olivat leipurimestari Frans Viktor Luotonen ja Kristiina Vilhelmiina Nylander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja filosofian maisteriksi 1914.
Edvin Luotonen oli naimisissa vuodesta 1921 Elli Helmi Evelina Palmrosin kanssa.
Yökaktukset
Suvun lajeja esiintyy luontaisesti Keski-Amerikassa, Länsi-Intiassa sekä pohjoisessa Etelä-Amerikassa. Yökaktuksille on annettu tieteellinen nimi Selenicereus antiikinkreikkalaisen kuun jumalattaren Selenen mukaan johtuen suvun lajien tavasta kukkia yöllä.