cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raahen kirkko
Raahen vanha kirkko
Valmistumisvuonna Raahen kaupungin pormestari Henrik Corte kutsui kuvanveistäjä Mikael Baltin Turusta tekemään kirkkoon saarnatuolin. Baltin veistämä saarnatuoli valmistui samana vuonna. Perimätiedon mukaan saarnatuoli rakennettiin tammesta, jonka Pietari Brahe oli lähettänyt. Saarnatuoli paloi kirkon mukana, mutta uuteen kirkkoon rakennettiin saarnatuoli vanhan kirkon mallin mukaan. Mikael Balt työskenteli Raahen kirkossa myös vuosina 1669–1673, jolloin hän koristeli kirkon värikkäillä veistoksilla. Veistokset oli pääosin sijoitettuna korkeisiin kuvalaitteisiin.
Humans
Tuotanto
Huhtikuussa 2014 Channel 4 ja Xbox Entertainment Studios kertoivat suunnitelmista uutta tieteissarjaa kohtaan. Microsoft kuitenkin sulki Xbox Entertainment Studiosin, jonka jälkeen AMC tuli toiseksi tuotantoyhtiöksi.
Mia Rosing
Mia Rosing (s. 19. joulukuuta 1983) on tanskalainen malli. Hänet tunnetaan muiden muassa Miss Sixtyn ja Escadan mainoksista. Hän on myös esiintynyt useiden lehtien, kuten Ellen kansissa.
Rosing voitti Eliten kilpailun vuonna 1998.
Humans
Tuotanto
Channel 4 on ilmoittanut sarjan budjetiksi 12 miljoonaa puntaa.
Toisen tuotantokauden tilaus vahvistettiin heinäkuussa 2015 ja kolmannen maaliskuussa 2017. Kolmas kausi jäi sarjan viimeiseksi.
Raahen kirkko
Raahen vanha kirkko
Vanhaa kirkko peruskorjattiin vuonna 1884 ulkoa ja sisältä. Tuolloin kirkon sisäpuoli sai lautavuorauksen, ja kirkko maalattiin sisältä vaaleaksi. Myös Baltin veistokset puhdistettiin ja maalattiin uudelleen. Värikkäitä veistoksia pidettiin uudistettuun kirkkoon sopimattomina, eikä niitä enää haluttu kirkon sisälle. Suurin osa veistoksista varastoitiin kirkon viereiseen kellotapuliin. Tapuliin varastoidut veistokset säilyivät, vaikka tulipalo tuhosikin kirkon.
Karl Öist
Karl Emil Öist (11. toukokuuta 1892 Raippaluoto – 5. kesäkuuta 1984 Kristiinankaupunki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat luotsi Edvard Öist ja Anna Ohls. Hänet puolisonsa oli Aino Lahja Judith Vestersund.
Raahen kirkko
Raahen vanha kirkko
Veistokset ja tapulin edessä seissyt yksi Suomen vanhimmista vaivaisukoista siirrettiin Raahen museoon, kun tapuli tarpeettomana purettiin uuden kirkon valmistumisen jälkeen vuonna 1912. Museoon on veistoksista ja muista vanhan kirkon koristuksista rakennettu kirkkosali, jossa nykyisin myös järjestetään kirkollisia juhlia.
Karl Öist
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kuudennen luokan Nya svenska läroverket i Helsingforsissa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja tiedonantoupseerikurssin Riihimäellä vuonna 1922 sekä oli kuuntelu-upseerina Kadettikoulussa vuosina 1924–1925. Kenttätykistön ampumakoulun hän suoritti vuonna 1928. Tykistökoulun majurikurssin hän suoritti vuonna 1941.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916. Tämä ylimääräisenä tullivartijana liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 2. kesäkuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 1. patteriin, jonka mukana otti osaa taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. Ammuskolonnaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli Suomen tykistökoulussa, josta hän erosi 14. marraskuuta 1918 ja siirtyi Tullilaitoksen palvelukseen ylimääräiseksi tullivartijaksi. Uudelleen hän astui armeijan palvelukseen 1. marraskuuta 1919 kapitulanttivääpelinä Kenttätykistörykmentti 1:n 9. patteriin, mistä hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi 12. patteriin ja 31. toukokuuta 1922 alkaen 10. patteriin sekä edelleen 1. syyskuuta 1928 alkaen 5. patterin varapäälliköksi. 2. Patteriston viestiupseerin tehtävät hän vastaanotti 31. joulukuuta 1929 ja viestipatterin päällikön tehtävät 1. heinäkuuta 1931. Aliupseeri kouluun hänet komennettiin 3. erikoislinjan johtajaksi 1. tammikuuta 1934 ja 2. erikoislinjan johtajaksi 2. helmikuuta 1934 alkaen. Hänet siirrettiin 24. elokuuta 1935 .Kenttätykistörykmentti 4:n viestipatterin päälliköksi. Hän toimi myös 8. joulukuuta 1921 – 31. toukokuuta 1922 välisen ajan 4. patteriston adjutanttina.
Luottamustoimet
Hän toimi Kenttätykistörykmentti 1:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1933 ja Kenttätykistörykmentti 4:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1936 ja varapuheenjohtajana vuonna 1938. Vuosina 1963–1964 Öist toimi Kristiinankaupungin rotaryklubin puheenjohtajana.
Kalkitus
Kalkkia myydään sekä jauheena että rakeisena. Kalkituksessa voi käyttää jotakin seuraavista aineista:
Kalkitus pitäisi suorittaa 3–4 viikkoa ennen lannoitusta, että kalkki ehtisi imeytyä eikä tulisi ongelmia esimerkiksi lannoitteiden typen kanssa. Kalkituksen voi periaatteessa tehdä mihin aikaan vuodesta tahansa. Sen voi suorittaa keväällä lumiseen aikaan, mutta syksykin on hyvä aika. Kalkki imeytyy parhaiten kosteaan maahan,ja mieluiten levitys kannattaa siis suorittaa juuri ennen sadetta. Jos kalkin sekoittaa maan sekaan, se vaikuttaa nopeammin. Olemassa oleville istutuksille voi kuitenkin levittää kalkin maan pinnalle. Jos kalkitusta ei ole tehty pitkään aikaan, kyseessä on peruskalkitus, jolla happamuutta poistetaan ja nostetaan pH halutulle tasolle. Ylläpitokalkituksella puolestaan säilytetään happamuus sopivalla tasolla. Ylläpitokalkitus tulisi suorittaa 3-5 vuoden välein.
Kalkituksen tarve riippuu siis maan pH-arvosta. pH:n voi mitata itse, tai tutkimuksen voi teettää. Hiekka- ja hietamaille dolomiittikalkkia voi antaa perustamisvaiheessa 30–50 kg aarille. Ylläpitokalkituksena voi laittaa 5–10 kg dolomiittikalkkia tai ämpärillisen tuhkaa aarille. Viljelymailla keskimääräinen kalkintarve on 400 kg hehtaarille vuodessa, mutta luku voi vaihdella paljon: esimerkiksi voimaperäisessä säiliörehuviljelyssä kulutus voi olla jopa yli 700 kg.
Esimerkiksi seuraavat kasvit viihtyvät happamassa maassa eivätkä kaipaa kalkitusta: pensasmustikka, angervot, alppiruusut, havupuut ja kanervat. Viljelykasveista peruna tarvitsee hapahkon maan (pH 6). Myös vadelma, herukat, omena- ja päärynäpuut viihtyvät sellaisessa. Kuitenkin useimmat puut, pensaat ja vihannekset viihtyvät neutraalissa maassa. Emäksisessä maassa (pH yli 7) viihtyvät esimerkiksi luumu- ja kirsikkapuut, karviainen sekä jotkut sipuli- ja salaattilajikkeet.
Kalkituksen voi tehdä myös koneellisesti
Juri Rytheu
Juri Sergejevitš Rytheu (, tšuktšiksi Юрий Рытгэв) (8. maaliskuuta 1930 Uelen, Tšuktšien niemimaa, Neuvostoliitto – 14. toukokuuta 2008 Pietari, Venäjä) oli tšuktšeihin kuuluva kirjailija, kääntäjä ja toimittaja. Rytheu syntyi turkistenmetsästäjän poikana Venäjän Kaukoidässä Tšukotkalla kodassa. Hän valmistui Leningradin valtionyliopistosta opiskeltuaan 1949–1954 kirjallisuutta. Hän kirjoitti sekä tšuktšin kielellä että venäjäksi, jonka hän oppi koulussa. Tšuktšin kirjakieli kehitettiin vuonna 1932 eli Rytheun ollessa kaksivuotias.
Ensimmäisissä novellikokoelmissaan hän kuvaa ironiseen sävyyn tšuktšien alkukantaista elämää ja sosialistisen kulttuurin saapumista. Myöhemmissä teoksissa on kriittisiä aineksia, jotka kohdistuvat neuvostovaltaan onnen aikana.
Rytheun teoksista on suomennettu osia. Rytheu on myös toiminut käsikirjoittajana Georgi Kropatševin pitkässä elokuvassa Sled rosomahi (suom. Ahman jäljet) vuodelta 1978.
Rytheulle on myönnetty kansainvälisiä palkintoja muun muassa Venäjällä, Ranskassa ja Italiassa.
Silttimeriahven
Silttimeriahven (Epinephelus corallicola) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva, läntisellä Tyynellämerellä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö
250px|vasen|pienoiskuva|Silttimeriahven [[Indonesiassa.]] Silttimeriahven saavuttaa tavallisesti noin 50 senttimetrin pituuden (TL). Sen ruumis on väritykseltään ruskeanharmaa tai vihreänharmaa. Evissä, ruumiissa ja päässä on kauttaaltaan pieniä mustia täpliä. Selkäevän takaosan kannassa on lisäksi kolme tummaa läikkää, joista etummainen on suurin. Silttimeriahvenella on kylkiviivallaan 53–63 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 15–17 nivelruotoa. Peräevässään silttimeriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan nivelruotoa. Rintaevissään sillä on 17–20 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat
Silttimeriahventa tavataan Tyynellämerellä Malaijien saaristossa, Australiassa maan etelärannikkoa lukuun ottamatta, Salomonsaarilla, Siaminlahdessa, Hongkongissa, Taiwanissa, Palaulla sekä Mariaaneilla. Se on laajalle levinnyt eikä sen populaatioilla ole suuria häviämisuhkia, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi. Silttimeriahvenen elinympäristöjä ovat pääasiassa silttipohjaiset matalan veden riutat korkeintaan 30 metrin syvyisessä vedessä. Laji elää yksin tai pienissä ryhmissä.
Myrkkyraiheinä
Myrkkyraiheinä (Lolium temulentum) on myrkyllinen yksivuotinen heinälaji raiheinien suvussa. Se kasvaa 30–90 senttimetriä korkeaksi. Myrkkyraiheinän lehtilavat ovat karheita ja korvakkeet pitkiä. Kukintona on 8–20 cm pitkä kerrannaistähkä.
Suomessa myrkkyraiheinä on Etelä-Lapin korkeudelle asti harvinainen, satunnainen uustulokas, jota on tavattu muun muassa satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.
Myrkkyraiheinän siemenet sisältävät temuliini (C7H12N2O) ja loliini (C8H14N2O) nimisiä alkaloideja sekä varsi perloliinia (C20H17N2O3).
Gunnersburyn hautausmaa
Hautausmaan eteläinen osa on varattu katolisten hautausmaaksi, ja sinne on haudattu erityisesti puolalaisia. Hautausmaan roomalaiskatolinen kappeli tuhoutui pommituksissa toisessa maailmansodassa.
Hautausmaalle haudattuja
Gunnersburyn hautausmaalle on haudattu muun muassa seuraavat henkilöt:
Kuvaohjelma
Kuvaohjelma voi tarkoittaa kaikkea liikkuvana kuvana esitettyä mediaa. Kuvaohjelmia ovat televisio-ohjelmat, elokuvat ja digitaaliset pelit. Suomessa tarjottavat kuvaohjelmat tulee luokitella ja merkitä ennen kuin niitä voidaan julkisesti esittää, vuokrata tai myydä. Kuvaohjelman luokittelun voi tehdä vain Mediakasvatus- ja kuvaohjelmakeskuksen kouluttama luokittelija.
Kuvaohjelmien luokittelu Suomessa
Kuvaohjelma luokitellaan katsomalla tai pelaamalla luokittelematonta televisio-ohjelmaa, elokuvaa tai peliä samalla arvioiden sen haitallisuutta lapsen kasvulle ja kehitykselle. Kuvaohjelma arvioidaan valmiiden kriteerien pohjalta ja sille annetaan ikäraja kuvaohjelman haitallisimman sisällön mukaan. Kuvaohjelmien luokittelut kirjataan julkiseen tietokantaan, jonka jälkeen kuvaohjelmaa esitettäessä on sen yhteydessä ilmoitettava kuvaohjelman saama ikäraja sekä enintään kaksi kuvaohjelman haitallisesta sisällöstä kertovaa varoitusmerkintää.
Norean ajatus
Norean ajatus on lyhyt setiläinen gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi IX, kirja 2). Se ajoitetaan noin vuosiin 170–230.
Lokris
pienoiskuva|Lokriin alueet. Lokris oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Keski-Kreikassa. Se jakaantui kahteen osaan, jotka olivat itäinen Opuntian Lokris Pohjoisen Euboianlahden rannalla ja läntinen Ozolian Lokris Korintinlahden pohjoisrannalla.
Itäinen Lokris, joka oli saanut nimensä sen tärkeimmästä kaupungista Opuksesta, käsitti alueen Thermopylaista etelään. Läntinen Lokris käsitti Korintinlahden pohjoisrannikon Naupaktoksesta itään. Itäisen ja läntisen Lokriin erottivat toisistaan Parnassos-vuori sekä Doriin ja Fokiin maakunnat.
Opuntian Lokris
Opuntian Lokris eli Opuntia tai Itäinen Lokris käsitti kapean rannikkokaistaleen, joka ulottui Pohjoisen Euboianlahden rannalla Thermopylain rannikkokaistaleelta Kefissos-joen suulle. Alue jakaantui kahteen alueseen, varsinaiseen Opuntian Lokriihin sekä länsiosan Epiknemidian Lokriihin. Opuntian Lokriin tärkein kaupunki oli Opus, josta se on saanut nimensä. Koko Itäisen Lokriin pohjoisin kaupunki oli Alponos, joka sijaitsi Thessaliaan luetun Maliin rajalla, ja eteläisin kaupunki Larymna, joka kuului myöhemmin Boiotiaan.
Ozolian Lokris
Ozolian Lokris eli Ozolia tai Läntinen Lokris käsitti alueen Korintinlahden pohjoisrannalla. Sen pohjoispuolella sijaitsivat Doris ja Aitolia, länsipuolella Aitolia ja itäpuolella Fokis. Ozolian Lokriin tärkeimmät kaupungit olivat Amfissa ja satamakaupunki Naupaktos.
Historia
Historiallisella ajalla lokrit jakaantuivat kahteen eri heimoon, jotka poikkesivat tavoiltaan ja kulttuuriltaan toisistaan. Itäiset lokrit eli Opuntioi ja Epiknēmidioi asuivat Opuntian Lokriiksi kutsutulla alueella Kreikan itärannikolla Euboian saarta vastapäätä, kun taas läntiset lokrit eli Ozolai  asuivat Ozolian Lokriiksi kutsutulla alueella Korintinlahden rannalla. Homeros mainitsee ainoastaan itäiset lokrit, jotka esitettiin sivistyneempinä, kun taas läntiset lokrit mainitaan antiikin lähteissä vasta peloponnesolaissodan aikana 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla, ja nämä esitetään puolibarbaarisena kansana. Kreikkalaisen perinteen mukaan läntiset lokrit olivat itäistä lokrislaista alkuperää ja näiden siirtokuntalaisia. Toisaalta on mahdollista, että lokrit asuttivat alun perin koko aluetta mereltä merelle, ja myöhemmin heimo jakaantui kahtia doorilaisten ja fokislaisten muuttoliikkeen seurauksena.
Vaikka lokrit jakaantuivat kahteen osaan, heitä pidettiin kuitenkin aina yhtenä heimona, ja tällaisena he osallistuivat muun muassa Delfoin amfiktyoniliiton toimintaan. Lokriin kahdesta hieromnamones-virasta toinen kuului kuitenkin itäiselle ja toinen läntiselle Lokriille. Antiikin lähteissä jää usein epäselväksi, puhutaanko itäisestä vai läntisestä Lokriista, ja tämä pitää päätellä kontekstista. Lokriin osien historiasta kerrotaan enemmän niiden omissa artikkeleissa.
Kihelkonna
Kihelkonna on pienkauppala (alevik) ja entinen kunta Saarenmaalla, Virossa. Kihelkonna liitettiin osaksi uutta Saarenmaan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Kihelkonnasta tuli Saarenmaan kuntaan kuuluva pienkauppala.
Pinta-alaa kunnalla oli 245,94 neliökilometriä, ja asukkaita siellä oli 837. Kihelkonnan kunnanjohtajana toimii Raimu Aardam. Kihelkonnan pienkauppala oli Kihelkonnan kunnan keskus.
Kihelkonnan naapurikunnat olivat Mustjala koillisessa, Lääne-Saare kaakossa ja lounaassa. Matkaa maakunnan pääkaupunkiin Kuressaareen oli kunnan keskuksesta 33 kilometriä.
Kylät
Kunnassa oli 41 kylää : Abaja, Abula, Kallaste, Kalmu, Karujärve, Kehila, Kiirassaare, Kotsma, Kuralase, Kuremetsa, Kurevere, Kuumi, Kuusiku, Kõruse, Kõõru, Liiva, Loona, Lätiniidi, Läägi, Metsaküla, Mäebe, Neeme, Odalätsi, Oju, Pajumõisa, Pidula, Rannaküla, Rootsiküla, Sepise, Tagamõisa, Tammese, Tohku, Undva, Vaigu, Varkja, Vedruka, Veere, Viki, Vilsandi, Virita, Üru.
Väestö
Vuonna 2011 Kihelkonnan kunnassa oli 647 asukasta, joista 633 (97,8 %) oli virolaisia, 3 (0,5 %) venäläisiä ja 12 (1,9 %) muita kansallisuuksia.
Nähtävyydet
Kihelkonnan hautausmaalla on Kaarman dolomiitista veistetty 17. joulukuuta 1930 Vilsandin eteläpuolella haaksirikkoutuneen suomalaisen höyrylaiva Wirin uhrien muistomerkki.
Setin kolme kivitaulua
Setin kolme kivitaulua on setiläinen gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VII, kirja 5). Se ajoitetaan noin vuosiin 200–230.
Kirjoituksen ajatellaan syntyneen setiläisyyden kehittyessä ja irtaantuessa kristinuskosta ja lähentyessä platonismia. Kirjoitus käsittelee Dositheoksen saamaa ilmestystä kolmesta kirjoitusta sisältävästä kivitaulusta. Monien tutkijoiden mukaan ne on tarkoitettu liturgisiin tarkoituksiin. Kirjoitus liittyy läheisesti klassiseen gnostilaiseen myyttiin, joka tunnetaan paremmin erityisesti Johanneksen salaisesta kirjasta.
Kirjoitus on alun perin kirjoitettu kreikaksi. Nag Hammadin kirjastosta tunnetaan sen koptinkielinen käännös.
Miu Miu
pienoiskuva|Miu Miun logo. pienoiskuva|Miu Miun liike Hongkongissa. Miu Miu on italialainen vaatemerkki, joka perustettiin Pradan sisarmerkiksi. Miu Miun perustaja ja suunnittelija on muotisuunnittelija Miuccia Prada, jonka lapsuuden lempinimen mukaan Miu Miu on nimetty. Miu Miu perustettiin vuonna 1992, ja se on päälinja Pradaa halvempi. Miu Miun kampanjoissa on mallien lisäksi poseerannut näyttelijä Maggie Gyllenhaal sekä Lindsay Lohan.
Degradation Trip
Degradation Trip on yhdysvaltalaisen kitaristin, Jerry Cantrellin 18. kesäkuuta 2002 julkaistu toinen sooloalbumi. Cantrell on tullut tunnetuksi Alice In Chains -yhtyeen kitaristina ja lauluntekijänä. Albumin sanotaan olevan osoitus Alice In Chains -laulaja Layne Staleyn muistolle. Staley menehtyi juuri levyn julkistamisen aikoihin, vuonna 2002.
Miu Miu
Aiheesta muualla
Prada
Moulins-Engilbert
Moulins-Engilbert on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Guignonjoen varrella, noin 16 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.
Degradation Trip
Albumilta julkaistiin yksi single, "Anger Rising". Degradation Trip:sta julkaistiin myös kahden CD:n versio - Degradation Trip Volumes 1 & 2 - 26. marraskuuta 2002.
Moulins-Engilbert
Kunta on saanut nimensä joen varrella olleista myllyistä. Se sijaitsi Roomalaisten teiden risteyksessä, missä oli roomalaisten leiri. Myöhemmin leirin paikalle rakennettiin linna. Linna myytiin Neversin kreiveille vuonna 1215 ja siellä juhlittiin Burgundin herttuan Philippe le Bonin häitä 1400-luvulla. Linna tuhoutui tulipalossa vuonna 1525, ja siitä on enää rauniot jäljellä. Linnaa ympäröivän kaupungin kapeiden katujen varrelta löytyy taloja 1300-, 1400- ja 1500-luvuilta. Keskustassa oleva Saint-Jean-Baptisten kirkko rakennettiin 1500-luvulla korvaamaan tulipalossa tuhoutunut vanha kirkko.
Degradation Trip
Listasijoitukset
Albumi
Moulins-Engilbert
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Johannes Itten
thumb|Johannes Ittenin väriympyrä (1961) Johannes Itten (11. marraskuuta 1888 Süderen-Linden, Sveitsi – 27. toukokuuta 1967 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen taidemaalari, mystikko, opettaja sekä taidekoulutuksen ja väriopin teoreetikko. Itten oli Bauhausin ydinhenkilöitä Lyonel Feiningerin, Gerhard Marcksin ja Bauhausin johtajan arkkitehti Gropiuksen ohella. Ittenin maalaukset olivat konstruktivistishenkisiä sommittelututkielmia.
Degradation Trip
Listasijoitukset
Single
Johannes Itten
Itten toi Bauhausiin innovatiivisen esikurssin, joka uudisti laajemminkin taiteen ja muotoilun koulutusta. Myös Ittenin laajalti käytetty värioppi on kuuluisa, ja sen vaikutus on ollut suuri.
Elämänvaiheet
Itten opiskeli luokanopettajaksi Bernissä vuosina 1904–1908, minkä jälkeen hän opetti Friedrich Fröbelin menetelmiä käyttäen ja tutustui psykoanalyysin ajatuksiin. Hän opiskeli jonkin aikaa Geneven taideakatemiassa mutta palasi Berniin, koska ei innostunut koulun opetustavasta.
Ittenin luokanopettajan opinnot Bernissä Ernst Schneiderin johdolla osoittautuivat ratkaiseviksi hänen myöhemmän uransa kannalta. Hän omaksui Schneiderin periaatteita, kuten tavan olla korjaamatta oppilaiden teoksia, jottei nujertaisi heidän luovuuttaan. Sen sijaan hän valitsi tiettyjä yleisiä virheitä, joiden korjaamista havainnollisti koko luokalle yhteisesti.
Itten opiskeli myös matematiikkaa Bernissä. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Der Sturm -galleriassa Berliinissä.
Bauhaus ja esikurssi
Itten opetti Weimarissa Bauhausissa 1919–1922 ja kehitti koulun uraauurtavaa esikurssia. Idea esikurssista ja sen metodit olivat Ittenin tuomisia Bauhausiin. Hän oli alkanut kehittää metodia opettaessaan taidekoulussaan Wienissä. Esikurssilla analysoitiin vanhojen mestarien maalausten sommittelua ja värinkäyttöä. Tärkeä osa oli eri materiaalien, kuten puun, niinen, lasin, rautalangan ja pellin käytöllä. Materiaalien ominaisuuksia, sopivuutta ja sopimattomuutta eri tarkoituksiin tutkittiin yhdessä, ja niistä tehtiin dadaistista taidetta muistuttavia teoksia. Usein käytettiin kierrätysmateriaaleja.
Kaikille ensimmäisen vuosikurssin opiskelijoille pakollinen esikurssi oli Bauhausin peruskoulutuksen keskipisteenä. Sen tarkoituksena oli poistaa rajoittuneisuutta. Esikurssin suorittamisen jälkeen opiskelijat saivat valita haluamansa aineopinnot verstaissa. Bauhausin esikurssimetodi otettiin myöhemmin käyttöön taidekouluissa ja muotoilukoulutuksessa eri puolilla maailmaa.
Ittenin mystisismi, erimielisyydet ja elämä Bauhausin jälkeen
Itten oli kiinnostunut mazdalaisuudesta, joka liittyi läheisesti zarathustralaisuuteen. Hän oli myös vegetaristi ja harrasti meditaatiota. Taipumus mystisismiin vieraannutti häntä kollegoista Bauhausissa, varsinkin Walter Gropiuksesta ja László Moholy-Nagystä, joiden tavoitteena oli kehittää koulua enemmänkin teollisen massatuotannon pohjalta kuin käsityön ja taiteellisen vapauden suuntaan. Myös Ittenin vahva vaikutus opiskelijoihin herätti närää. Syntynyt ideologinen kuilu johti siihen, että Itten lähti Bauhausista. Ittenin johdolla opiskellut Josef Albers jatkoi esikurssin opetusta Ittenin lähdön jälkeen vuosina 1923–1933.
Itten perusti vuonna 1923 Berliiniin yksityisen taidekoulun. Hän palasi Sveitsiin vuonna 1932 ja opetti Zürichissä taideteollisuusoppilaitoksessa ja yksityisessä tekstiilikoulussa.
Lauste
thumb|250px|Lausteen keskus thumb|250px|Asuintaloja Lausteella Lauste on itäisessä Turussa, Kaarinan kupeessa sijaitseva kaupunginosa. Alue on rakentunut 1970-luvulta lukien, ja sen rakennuskanta koostuu pääasiallisesti kerrostaloista. Ne on kaikki suunnitellut ja rakentanut Rakennusliike Puolimatka. Lausteen asukasluku on noin 5 000. Lauste on monikulttuurinen lähiö: eri kansallisuuksia löytyy ainakin 20.
Johannes Itten
Ittenin värioppi
Ittenin väriopin keskeisin osa ovat komplementti- ja kontrastivaikutukset. Ittenin tulkinnat värikontrasteista ovat yhä ajankohtaisia väriopissa. Myös Ittenin 12-osainen väriympyrä on klassikko. Ittenin väriopin ydin perustuu värikontrastien ohella harmonioihin ja värisointuihin. Itten kirjoitti kaikkiaan kolme väriopin teoriaan liittyvää kirjaa, joista tunnetuin on Värit taiteessa (1989; Die Kunst der Farbe, 1961). Fysiikan ja muun muassa jo Michel Eugène Chevreulin 1839 ja 1855 esittelemien värikontrastien ohella kiinnostus psykologiaan ja henkisiin asioihin näkyvät Ittenin väriopissa.
Lauste
Palvelut
Lausteella on oma koulu, äitiysneuvola, kauppoja ja liikkeitä sekä kolme päiväkotia.
Bussilinjat 9 ja 60 sekä yölinja 33 kulkevat suoraan Turun keskustaan. Linja 99 vie toisaalta Itäharjun ja Tampereentien Prismojen kautta Länsikeskukseen ja edelleen Pernoon ja Pansioon, toisaalta Skanssin kautta Ilpoisiin, Harittuun ja Uittamolle. Työmatkalaisia palvelevat linjat 90 ja 91 Uittamon kautta Pernoon ja Pansioon. Itä-Turun palvelulinja P2 ajaa myös Lausteen läpi.
Johannes Itten
Ittenin värioppi
Värikontrasteja eli väririnnastuksia on seitsemän.
Lauste
Muuta
Lausteella toimii aktiivinen, 7–8 kertaa vuodessa kokoontuva aluetyöryhmä, joka yrittää parantaa Lausteen omia asioita. Lausteen aluetyöryhmä ottaa vastaan myös aloitteita, joita voi jättää aluetyöntekijälle. Lausteen aluetyöryhmä järjestää joka vuosi pieniä tapahtumia, kuten Laustepäivät, laskiaisrieha ja luontoliikuntapäiviä.
Yksityinen Perhekuntoutuskeskus Lauste toimii samoissa tiloissa kuin 1920-luvulta 1980-luvulle toiminut Lausteen poikakoti.
Johannes Itten
Ittenin värioppi
Ittenin värioppi on inspiroinut vuodenaikatyyppeihin perustuvan värianalyysin, jota sovelletaan pukeutumisessa ja kosmetiikassa. Itten oli ensimmäinen, joka yhdisti tietyt väripaletit neljään ihmistyyppiin ja nimesi ne vuodenaikojen mukaan. Vuodenaikoihin perustuvat värityypit saivat suuren suosion Ittenin kuoleman jälkeen. Aiheesta on julkaistu koko joukko kirjoja, ja värityypeistä ja niiden analysoinnista on siinnyt laaja elinkeino.
Jotkut kirjoittajat korostavat, että Ittenin väriharmoniaa ja kontrasteja käsittelevät teoreettiset selitysmallit eivät ole empiirisesti testattavissa.
Mudhoney
Mudhoney on Seattlessa vuonna 1988 perustettu grunge-yhtye. Yhtyeen nimi tulee Russ Meyerin ohjaamasta Mudhoney-nimisestä elokuvasta (Onnettomat) vuodelta 1965.
Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat Mark Arm ja Steve Turner, jotka olivat molemmat aiemmin toimineet yhtyeessä Green River. Rumpaliksi he saivat Dan Petersin ja basistiksi Matt Lukinin. Mudhoney julkaisi vuoden 1988 aikana ensimmäisen singlensä "Touch Me I'm Sick", kuten myös Superfuzz Bigmuff -EP:n. Molempien julkaisu tapahtui Sub Pop -levy-yhtiön kautta. Vuonna 1989 Mudhoney oli mukana Sonic Youthin kiertueella Euroopassa.
Mudhoneyn ensimmäinen täysimittainen studioalbumi oli Sub Popilla vuonna 1989 julkaistu Mudhoney. Seuraavan albumin (Every Good Boy Deserves Fudge, 1991) julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi levy-yhtiönsä Reprise Recordsiin. Yhtye kuitenkin palasi myöhemmin Sub Popille, ja sen tuorein albumi on toukokuussa 2008 julkaistu The Lucky Ones.
National Treasure: Salaisuuksien kirja
National Treasure: Salaisuuksien kirja (National Treasure: Book of Secrets) on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 2007. Se on jatko-osa vuonna 2004 valmistuneelle elokuvalle National Treasure – kansallisaarre. Elokuvan ohjasi Jon Turteltaub ja tuotti Jerry Bruckheimer. Se kertoo Abraham Lincolnin salamurhasta.
Elokuvan pääosissa ovat Nicolas Cage, Diane Kruger, Justin Bartha, Jon Voight, Helen Mirren, Harvey Keitel ja Ed Harris.
Ensimmäisen elokuvan tullessa oli suunniteltu, että filmille ei tulisi jatko-osaa.
Elokuvan ensi-ilta oli New York Cityssä 13. joulukuuta 2007 ja se julkaistiin Lähi-idässä, Koreassa ja Taiwanissa 19. joulukuuta 2007. Se julkaistiin Australiassa 20. joulukuuta 2007. Filmin ensi-ilta oli Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa, Espanjassa ja Italiassa 21. joulukuuta 2007. Se julkaistiin Saksassa ja Alankomaissa 24. tammikuuta 2008. Isossa-Britanniassa ja Tanskassa elokuva julkaistiin 8. helmikuuta 2008. Suomessa elokuva tuli valkokankaille 15. helmikuuta 2008 lähtien.
Jyrki Nummi
Jyrki Tapio Nummi (s. 9. helmikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja emeritusprofessori. Hän toimi Helsingin yliopistossa kotimaisen kirjallisuuden professorina vuodesta 2003.
Vuosina 1987–1988 Nummi oli suomen kielen ja kirjallisuuden vierailevana professorina Indianan yliopistossa. Hän työskenteli suomen kielen lehtorina Helsingin teknillisessa oppilaitoksessa 1989–2003 ja vuosina 1999 ja 2000–2003 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana.
Vuonna 2006 Nummi valitsi kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajan. Hän on ollut jakamassa myös Lea-palkintoa 2012, Aleksis Kiven palkintoa ja Kalevi Jäntin palkintoa. Nummi on toiminut myös Cimon suomen kielen ja kulttuurin opetuksen asiantuntijaryhmän puheenjohtajana.
Lasikuoreet
Lasikuoreet (Salangidae) on kuorekaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Aasiasta.
Lajit ja anatomia
Lasikuoreisiin kuuluu 7 sukua ja noin 20 lajia, esimerkiksi lasikuore (Salanx cuvieri). Heimon kalat ovat pienehköjä, suurimmillaan noin 15 cm pitkiä. Ruumiinmuodoltaan lasikuoreet ovat pitkänomaisia ja hoikkia ja niillä on rasvaevä. Lajeilla on täysikasvuisinakin nuorille yksilöille tyypillisiä piirteitä kuten suomuton läpikuultava ruumis ja vain osittain luutunut rustoinen tukiranka.
Levinneisyys ja elintavat
Lasikuorelajien levinneisyys ulottuu Sahalinista Vietnamiin. Suurin osa elää makeissa vesissä rannikkoseuduilla, mutta niitä tavataan myös murto- ja merivesistä ja osa vain kutee makeissa vesissä.
Luettelo ydinonnettomuuksista
Ydinonnettomuuksien vakavuutta mitataan Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n INES-asteikolla tasossa 4–7. Joukkoa tapahtumia saatetaan asiantuntijayhteisön ulkopuolella nimittää myös "onnettomuudeksi", vaikka valvontaviranomaiset eivät pidäkään niitä seurauksiltaan tarpeeksi merkittävinä, jotta niitä voitaisiin nimittää onnettomuuksiksi. Tällaisia INES-luokiteltuja 1–3 tapahtumia on lueteltu luettelossa ydinlaitostapahtumista (Ines 1–3).
Alla INES-luokitukset on kirjattu niiden onnettomuuksien kohdalle, joista se on tiedossa. INES-tiedot eivät ole täysin vertailukelpoisia eri maiden erilaisten raportointikäytäntöjen vuoksi, eikä niitä voi käyttää luotettavasti vertaamaan eri maiden ydinvoiman turvallisuutta.
Kevytvesireaktorit
thumb|250px|right|Tuhoutuneita rakennuksia Fukushimassa Kevytvesireaktorit ovat länsimaissa selvästi yleisin voimalaitosreaktorityyppi, OECD-maissa vuonna 2007 toimineesta 346 ydinvoimalaitoksesta 303 eli 88 % oli kevytvesireaktoreita. Kevytvesireaktoreille on sattunut kaksi varsinaista onnettomuutta:
1979 - Three Mile Island (Harrisburg), Yhdysvallat
2011 - Fukushima, Japani
Muut reaktorityypit
thumb|right|250px|Tšernobylin onnettomuus on historian pahin ydinonnettomuus. Kuvassa vanhempaa suojakuorta jonka päälle on sittemmin rakennettu suurempi teräksinen suojakuori. Muut ydinreaktorityypit kuin kevytvesireaktorit eivät välttämättä ole käyttöhistoriansa aikana osoittautuneet yhtä luotettaviksi, eikä niiden turvallisuusominaisuuksia ole välttämättä suunniteltu yhtä perinpohjaisesti. Historian ainoa väestölle vaaraa aiheuttanut ydinvoimalaonnettomuus sattui RBMK-tyyppiselle reaktorille Neuvostoliitossa, Tšernobylissä.
1969 - Saint Laurentin ydinvoimala, Ranska
1967 - Chapelcrossin ydinreaktori, Englanti
28.11-30.12 1975 - Leningradin ydinvoimalaitos, Neuvostoliitto
26. huhtikuuta 1986 - Tšernobyl, Neuvostoliitto (Ukraina)
Sotilaalliset ydinlaitokset
1957 - Windscalen ydinreaktori, Englanti
1957 - Kyštymin plutoniumintuotantolaitos, Tšeljabinskin alue, Neuvostoliitto
Tutkimuslaitokset
1955 - Chalk River, Kanada
1958 - Chalk River, Kanada
1961 - SL-1, Idaho Falls, Yhdysvallat
1969 - Lucensi, Sveitsi
Muut ydinlaitokset
1986 - Uraaninrikastuslaitos Kerr-McGee Corp, Yhdysvallat
1999 - Tokaimuran ydinjätteenkäsittelylaitos, Japani
Heikki Yrttiaho
Heikki Yrttiaho on Kemijärvellä syntynyt suomalainen oopperalaulaja, lauluntekijä ja sovittaja.
Luettelo suomalaisten patsaista ja muistomerkeistä ulkomailla
Luettelo suomalaisten patsaista ja muistomerkeistä ulkomailla sisältää kaikki Suomen ulkopuolella sijaitsevat suomalaisten patsaat ja muistomerkit.
Heikki Yrttiaho
Opiskelu
Yrttiaho aloitti musiikin opiskelun pääaineena kitaran soitto Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä. Opettajana toimi Ilkka Virta. Musiikin tyylilajin suhteen Yrttiaho ei ole asettanut mitään rajoja, vaan klassinen kitara vaihtui kädessä luontevasti myös sähkökitaraan ja bassoon.
Hän jatkoi vuonna 1978 vuoteen 1982 Tampereen konservatoriossa pääaineenaan kitara, opettajana oli muun muassa Mikael Laurson ja sivuaineenaan laulu, opettajana Reijo Toivokoski. Vuonna 1982 opinnot jatkuivat Helsingin konservatoriossa, jolloin laulusta tuli pääaine. Opettajana toimi oopperalaulaja Jorma Elorinne. Heti samana vuonna Yrttiaho liittyi Köyhät Ritarit -lauluyhtyeeseen, missä hän lauloi aktiivisesti vuoteen 1985.
Hän suoritti lauluopintojen ohessa vuonna 1986 Suomen pianonvirittäjät ry:n jäsentutkinnon, vaikkakin aktiivinen toiminta rajoittui vain muutamaan vuoteen. Vuonna 1987 hänet kiinnitettiin Suomen Kansallisoopperan laulajakuntaan, mistä hän sai stipedin vuonna 1989 Moskovassa suoritettavia jatko-opintoja varten. Opiskelupaikka oli arvostettu Gitis, Venäjän teatteritaiteen akatemia. Laulupedagogina oli Bolšoi-teatterin solisti Juri Statnik. Ilmaisutaidetta opetti professori Georgy P. Ansimov, jota Suomen Kansallisooppera käytti ohjaajana monissa venäläistä alkuperää olevissa oopperoissa.
Vuosina 1991–1996 Yrttiaho toimi Savonlinnan oopperajuhlilla solistiharjoittelijana ja debytoi Tannhäuser-oopperassa vuonna 1996 Reinmar von Zweterin roolissa.
Levytykset
Yrttiaho aloitti levytysuransa Köyhät Ritarit -yhtyeessä vuonna 1983. Sitä seurasi Suomen Kansallisoopperan Kullervo-levytys. Oma soololevy valmistui 1997. Sen lisäksi hän on laulanut International Chamber Vocalists -ryhmässä Cecilia Bartolin kolmella levyllä.
Kiinnitykset ulkomailla
Vuonna 1996 Yrttiaho kiinnitettiin Zürichin oopperan laulajakuntaan. Sen lisäksi hän on ollut kiinnitettynä kausina 2009 ja 2010 Osnabrückin teatteriin Saksassa, jolloin hän esiintyi vakituisesti myös Haagenin teatterin esityksissä. Hän kuuluu Opera Classica Europan vieraileviin solisteihin. Muut konsertti- ja esiintymisvierailut ulottuvat seuraaviin maihin: Suomi, Ruotsi, Norja, Venäjä, Ukraina, Viro, Sveitsi, Saksa, Englanti, Ranska, Italia, Japani, Usa ja Kanada.
Ramillies
Ramillies on kunta Belgiassa, Vallonian Brabantin provinssissa. Pinta-alaa Ramilliesillä on 48,68 neliökilometriä. 1. tammikuuta 2007 kunnassa asui 5 856 asukasta ja asukastiheys oli 120 as./km². Kunnan pormestarina toimii Danny Degrauwe. Ramilliesin kunnantalo sijaitsee Gérompontin kylässä.
Ramillies muodostuu seuraavista kylistä: Autre-Eglise, Bomal, Geest-Gérompont-Petit-Rosière, Gérompont, Grand-Rosière-Hottomont, Huppaye, Mont-Saint-André ja Ramillies-Offus.
Ramilliesin alueella käytiin 23. toukokuuta 1706 Espanjan perimyssotaan kuuluva Ramilliesin taistelu. Taistelu päättyi Ranskaa vastaan taistelleen liittokunnan, johon kuuluivat Alankomaat ja Englanti, voittoon.
Väkiluvun kehitys
Ramilliesin väkiluvun kehitys vuodesta 1993 vuoteen 2007:
In My Lifetime, Vol. 1
In My Lifetime, Vol. 1 on rap-artisti Jay Z:n toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1997.
Länsisatama (Maarianhamina)
thumb|250px|right|[[M/S Viking Glory Länsisatamassa.]] thumb|right|250px|Matkustajalauttoja Maarianhaminan länsisataman edustalla. Lautat joutuvat kääntymään kapeassa lahdessa satama-alueella. thumb|right|250px|Yönäkymä Maarianhaminan länsisatamaan. thumb|250px|right|Länsisatamassa on myös laitureita pienaluksille. Maarianhaminan Länsisatama on Maarianhaminassa sijaitseva matkustajaliikenteen satama, jota käyttävät useat Helsingistä ja Turusta Tukholmaan kulkevat matkustaja-autolautat. Maarianhamina kirjataan Helsingin ja Turun sataman jälkeen Suomen kolmanneksi vilkkaimmaksi ulkomaan matkustajaliikenteen satamaksi. Länsisataman alueella on myös laitureita pienaluksille.
Liikenne
Maarianhaminan sataman vuosittainen matkustajamäärä:
Satamassakäynti taxfreen vuoksi
Suuret autolautat pysähtyvät Ahvenanmaalla, sillä alue ei kuulu EU:n tullialueeseen ja näin lautoilla voidaan edelleen jatkaa verovapaata myyntiä. Virolaisen Tallink-varustamon alukset Tallinna–Tukholma-reitillä ovat poikenneet Maarianhaminassa Viron liityttyä EU:hun, jotta voisivat jatkaa verovapaata myyntiä. Helsingin linjan lautat ovat pysähtyneet Maarianhaminassa vuodesta 1999 lähtien. Maarianhaminan ohella risteilyaluksia pysähtyy Ahvenanmaalla myös Eckerön tai Lumparlandin Långnäsin satamissa.
Nähtävyyksiä
Länsisataman alueella, pääosin risteilyalusten käyttämien satamalaiturien pohjoispuolella, sijaitsevat muun muassa museolaiva Pommern, Ahvenanmaan merenkulkumuseo ja Åländska Segelsällskapetin vierassatama. Myös Maarianhaminan vanha tullitalo sijaitsee alueella.
Maarianhaminan itäsatama
Maarianhaminan itäsatamassa (Österhamn) on suuri vierasvenesatama, purjehdusseuran kotisatama sekä puulaivatelakka, jossa mm. kaljaasi Albanus on rakennettu.
Formula E -kausi 2017–2018
Formula E -kausi 2017-18 (virallisesti 2017–18 ABB FIA Formula E season ) on järjestyksessään neljäs Formula E -sähköautosarjan kausi. Sarjan järjesti kansainvälinen autoliitto FIA, jonka puheenjohtajana toimii Jean Todt. Formula E -sarjan toimitusjohtajana toimii Alejandro Agag.
Kausi alkoi 2. joulukuuta 2017. Lucas di Grassi lähti kauteen hallitsevana kuljettajien maailmanmestarina. E.dams-Renault lähti kauteen hallitsevana valmistajienmestarina voitettuaan kolmannen peräkkäisen valmistajien mestaruuden.
Jean-Éric Vergne voitti kuljettajien maailmanmestaruuden ja Audi Sport ABT Schaeffler valmistajien maailmanmestaruuden.
Huomiot
<references group="N"/>
Arvo-osuusjärjestelmä
Arvo-osuusjärjestelmään kirjataan rahatilien tapaan sijoittajan omistamien arvo-osuuksien lukumäärät. Kunkin omistajan arvo-osuusomistukset on kirjattu yhdelle tai useammalle arvo-osuustilille.
Arvo-osuusjärjestelmää käyttävät asiakkaidensa puolesta lähes kaikki markkinoilla toimivat pankit ja sijoituspalveluyritykset. Pääsääntöisesti järjestelmän palvelut (arvo-osuustilien avaukset, tapahtumien kirjaus, pörssikauppojen toteutukset, liikkeeseenlaskupalvelut ym.) ovat sijoittajien ja liikkeeseenlaskijoiden saatavilla tällaisten yritysten kautta. Arvopaperikeskus tarjoaa myös joitain rajoitettuja palveluita suoraan sijoittaja-asiakkaille tai yleisölle.
Arvo-osuusjärjestelmää käytetään sekä Suomessa että monissa muissa maissa. Suomalaisen yhtiön osake voi kuulua suomalaiseen tai ulkomaiseen arvo-osuusjärjestelmään.
Arvo-osuus
Arvo-osuusjärjestelmään kuuluva arvo-osuus voi olla osake, osuus, oikeus, rahoitusväline tai muu arvopaperi. Arvo-osuuksia voivat olla esimerkiksi merkintäoikeus, tuotto-oikeus kuten osinko- tai korko-oikeus, osto- tai myyntioikeus, rahasto-osuus tai osuus joukkovelkakirjalainaan.
Arvo-osuusjärjestelmässä pidetään kirjaa myös arvo-osuuksiin liittyvistä oikeuksista kuten panttioikeuksista ja velvollisuuksista.
Arvo-osuusjärjestelmä Suomessa
Suomessa arvo-osuusjärjestelmän hoitaja eli arvopaperikeskus on Euroclear Finland. Arvo-osuusjärjestelmä otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1992.
Arvo-osuusjärjestelmään kuuluu Suomessa sekä julkisesti noteerattuja arvopapereita kuten pörssiosakkeita että listaamattomia arvopapereita. Myös suomalaisen osuuskunnan osuudet ja osakkeet voivat olla arvo-osuuksia. Suomen ensimmäinen arvo-osuusjärjestelmään siirtynyt osuuskunta oli KPY vuonna 2007.
Kaikki pörssikaupan kohteena olevat osakkeet ja vaihteleva joukko muita arvopapereita kuten vaihtovelkakirjat ja joukkovelkakirjat on siirretty järjestelmään. Tämän myötä pörssiosakkeiden kaupassa ei enää käsitellä osakekirjoja, vaan kauppojen toteutus eli selvitys tapahtuu tietojärjestelmissä eri arvo-osuustilien välillä (traditio longa manu).
Saadakseen omistamansa arvopaperit arvo-osuusjärjestelmään on osakkeenomistajan avattava arvo-osuustili. Tämä tapahtuu jonkin tilinhoitajan kuten pankin kanssa.
Suomen arvo-osuusjärjestelmässä suomalaisten omistukset kirjataan omistajan nimellä. Ulkomaiset omistajat voidaan merkitä hallintarekisteriin.
Suomen arvo-osuusjärjestelmässä oli vuonna 2022 noin 2,1 miljoonaa arvo-osuustiliä. Osakkeenomistajien määrä ylitti miljoonan. Omistajista yli 900 000 oli yksityishenkilöitä. Osakesäästötilejä järjestelmässä oli noin 300 000. Arvo-osuuksien liikkeeseenlaskijoita oli lähes 400, valtaosa pörssiyrityksiä.
Rainbow (yhtye)
Rainbow (tunnettu myös nimellä Ritchie Blackmore’s Rainbow) on kitaristi Ritchie Blackmoren vuonna 1975 perustama hard rock -yhtye, joka oli suosionsa huipulla 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Blackmore toimi yhtyeen kiistattomana keulahahmona koko sen uran ajan. Kukaan muu Rainbow'n jäsen ei ole pysynyt yhtyeessä viittä vuotta pitempään. Blackmore vaihtoi soittajia useaan kertaan ja näin ollen jokaisella studioalbumilla soittaa eri kokoonpano. Yhtyeen alkuperäisenä musiikkisuuntana oli neoklassinen metalli/hard rock fantasia- ja mystiikka-aiheisine sanoituksineen ja myöhemmin kaupallisempi, AOR-vaikutteinen hard rock. Vaikka yhtye saikin kaupallista menestystä varsinkin 1980-luvun alussa, laulaja Ronnie James Dion aikaisia vuosia (1975–1978) pidetään yleisesti musiikillisesti yhtyeen parhaina.
Alkuajat (1974–1975)
Vuoden 1974 syksyllä, kun Deep Purple alkoi levyttää tulevaa Stormbringer -albumia, kitaristi Ritchie Blackmore ehdotti, että Purple levyttäisi cover-version Quatermass-yhtyeen kappaleesta ”Black Sheep of the Family”. Muut jäsenet hylkäsivät ehdotuksen, koska heidän mielestään Deep Purplen ei tulisi levyttää toisten kappaleita. Blackmore ei kuitenkaan tästä lannistunut, vaan päätti levyttää kappaleen omikseen ja julkaista sen soolosinglenä. Hän päätti käyttää levytyksessä apunaan yhdysvaltalaista Elf-yhtyettä, joka oli ollut lämmittelijänä Deep Purplen kiertueilla ja jonka levyjä Purplen jäsenet olivat tuottaneet. Etenkin laulaja Ronnie James Dion vahva ääni vaikutti Blackmoreen.
Joulukuussa 1974 Blackmore nauhoitti kyseisen ”Black Sheep of the Family” -kappaleen sekä ”Sixteenth Century Greensleevesin”. Tuolloin mukana olivat laulaja Dion lisäksi Elfin rumpali Gary Driscoll, Procol Harumin kosketinsoittaja Matthew Fisher ja ELO:n sellisti Hugh McDowell. Blackmoren huomattua, kuinka hienosti homma toimi, hän päätti tehdä kokonaisen sooloalbumin. Helmikuussa 1975 Elf-yhtye (ilman kitaristiaan) ja Blackmore kokoontuivat Musicland-studioille Müncheniin, Länsi-Saksaan levyttämään albumia. Samana vuonna julkaistulla Ritchie Blackmore's Rainbow -albumilla soittavat Blackmoren, Dion ja Driscollin lisäksi basisti Craig Gruber ja kosketinsoittaja Mickey Lee Soule. Albumilla yhdistyivät Blackmoren suosimat keskiaikaiset teemat ja Dion fantasia-aiheiset sanoitukset. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Man on the Silver Mountain” ja balladi ”Catch The Rainbow”. Tuottajana oli Deep Purpleakin tuottanut Martin Birch.
Rainbow Rising – Dion aikaiset vuodet (1975–1978)
Ritchie Blackmoren erottua Deep Purplesta vuoden 1975 kevätkiertueen jälkeen hän päätti panostaa Rainbow-yhtyeeseen (nimen inspiraationa oli tiettävästi Los Angelesissa sijaitseva kuuluisa rock-baari) ja alkoi suunnitella levyn julkaisun myötä livekiertuetta. Ensilevyllä soittaneesta yhtyeestä Blackmore kelpuutti mukaan vain laulaja Ronnie James Dion ja halusi mukaan musikaalisesti kehittyneempiä muusikoita. Basistiksi tuli skotlantilainen Harlet -yhtyeessä soittanut Jimmy Bain, jonka Blackmore oli nähnyt esiintymässä Lontoossa The Marquee Club illa, ja kosketinsoittajaksi otettiin nuori amerikkalainen Tony Carey. Carey ja Blackmore olivat tavanneet Los Angelesissa levytysstudiossa jossa Careyn Blessings-yhtye oli ollut levyttämässä. Rumpaliksi yhtyeeseen tuli Jeff Beckin yhtyeessä soittanut rumpalitaituri Cozy Powell, jota Blackmore arvosti. Yhtye rakennutti lavasteeksi jättimäisen elektronisen sateenkaaren, jonka tuhansia valolamppuja ohjattiin tietokoneella. Ensimmäisellä, vuoden 1975 lopulla tehdyllä Yhdysvaltain kiertueella sateenkaari aiheutti lukuisia teknisiä häiriöitä vahvistimiin ja PA-laitteisiin.
Kiertueen jälkeen yhtye meni studioon ja vuoden 1976 alkupuoliskolla julkaistiin albumi Rising, jota nykyään pidetään yhtenä heavy metal -klassikkoalbumeista. Kappaleista etenkin kakkospuolen täyttävät, eeppinen "Stargazer" ja proto-power metal-tyylinen ”A Light in the Black” pitkine kosketinsoitin- ja kitarasooloineen, nousivat ajan myötä klassikoiksi. Dio muisteli myöhemmin Rising-kokoonpanon olleen musiikillisesti paras kokoonpano, jossa hän koko ikänään oli esiintynyt. Levyn myötä yhtye teki laajan maailmankiertueen päättäen sen Kaukoitään vuoden 1976 joulukuussa.
Vuoden 1977 alkupuolella Blackmore alkoi järjestellä yhtyettään uudelleen. Jimmy Bain ja Tony Carey saivat yllättäen potkut yhtyeestä. Potkujen syyksi sanottiin erimielisyydet Blackmoren kanssa. Uudeksi basistiksi otettiin muun muassa Colosseumissa ja Uriah Heepissa soittanut Mark Clarke. Kun uutta kosketinsoittajaa ei löytynyt, otettiin Carey takaisin. Muutokset kuitenkin jatkuivat kun Mark Clarke ei ollutkaan sopiva mies yhtyeeseen. Hänen sanottiin haluavan vaikuttaa enemmän kappaleiden sävellykseen. Bainia pyydettiin takaisin, mutta tämä ei suostunut, ja niin jäljelle jäänyt nelikko (Blackmore, Dio, Powell, Carey) nauhoitti tulevaa albumia Ranskassa. Blackmore soitti sillä myös bassoa. Kesällä 1977 Tony Carey sai lopullisesti tarpeekseen Blackmoren jatkuvasta kiusanteosta häntä kohtaan ja lähti ovet paukkuen yhtyeestä.
Kaupallinen menestys ja hajoaminen (1979–1984)
Ritchie Blackmore otti yhteyttä vanhaan Deep Purplen aikaiseen bändikaveriinsa basisti Roger Gloveriin, joka oli Purple-uransa jälkeen kunnostautunut tuottajana. Alun perin Gloverin piti vain tuottaa Rainbow’n tuleva albumi, mutta Daisleyn lähdön myötä myös basistin paikka aukesi ja Gloverista tuli yhtyeen basisti. Ennen Gloveria basistin paikkaa kokeilivat Clive Chaman (ex- Jeff Beck Group ja Cozy Powell's Hammer) ja Jack Green (ex- T-Rex ja The Pretty Things), mutta kumpikaan ei vakuuttanut yhtyettä. Uudeksi laulajaksi valittiin enemmän pop-piireissä tunnettu, muun muassa The Marbles-duossa laulajanut Graham Bonnet joka oli edeltäjänsä täydellinen vastakohta sliipattuine kampauksineen, peililaseineen ja pukuineen. Myös myöhemmin Uriah Heepissä laulanut Peter Goalby oli pitkään ehdolla laulajaksi ja Blackmore oli kysynyt myös Purplessa mukana ollutta Ian Gillania tämän kuitenkin kieltäydyttyä. Yhtyeen täydensi vielä kosketinsoittaja Don Airey, joka oli soittanut Colosseum II -yhtyeessä sekä tehnyt studiosessioita.
Tämä kokoonpano levytti Down to Earth -albumin ja Blackmore sai vihdoin haluamaansa singlemenestystä Russ Ballardin kirjoittamalla "Since You’ve Been Gone"-kappaleella sekä "All Night Long"-kappaleella. Aivan täysin ei yhtye ollut hylännyt hard rock-juuriaan, siitä osoituksena levyn päättävä "Lost In Hollywood". Yhtye teki laajan maailmankiertueen ja viimeinen esiintyminen oli ensimmäisessä Donningtonissa järjestetyssä "Monsters of Rock" -festivaalissa. Tämä jäi myös rumpali Cozy Powellin sekä laulaja Graham Bonnetin viimeiseksi esiintymiseksi Rainbowssa. Powell lähti kyllästyneenä hakemaan uusia kuvioita ja Bonnetin sukset menivät ristiin Blackmoren kanssa.
Uusina miehinä aukkoja otettiin paikkamaan tuntemattomammat amerikkalaismuusikot laulaja Joe Lynn Turner ja rumpali Bobby Rondinelli. Yhtye levytti Tanskassa albumin Difficult To Cure, jolta löytyy yhtyeen suurin hitti, jälleen Russ Ballardin kirjoittama ”I Surrender”. Myös "Spotlight Kid" löysi paikkansa yhtyeen live-show’n avaajana aina loppuun asti. Yhtyeen runko ei kuitenkaan pysynyt pitkään samana. Vuoden 1981 lopulla kosketinsoittaja Don Airey lähti Ozzy Osbournen kiertuebändiin ja uudeksi kosketinsoittajaksi valittiin nuori amerikkalais-muusikko David Rosenthal. Vuoden 1982 albumi Straight Between the Eyes oli edellistä albumia enemmän heavy-voittoisempi ja siltä irtosi myös Amerikan listoille noussut ”Stone Cold” -kappale. Levyn myötä tehdyn kiertueen jälkeen Blackmore ja Glover hajottivat yhtyeen, sillä Deep Purplen huhuttu uudelleenkokoontuminen oli ajankohtaistunut.