cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nina Dobrev
Ura
Mallintöiden ansiosta Dobrev sai pieniä osia televisiomainoksista, ja pikkuhiljaa ne vaihtuivat elokuvien koe-esiintymisiksi. Pian Dobrev saikin useita elokuvarooleja, muun muassa elokuvista Fugitive Pieces, Away from Her ja Never Cry Werewolf. Hän sai lisää tunnettavuutta kanadalaisesta nuortensarjasta Degrassi: The Next Generation. Dobrev näytteli myös MTV:n elokuvassa nimeltä The American Mall, joka esitettiin CTV-kanavalla. Vuodesta 2009 alkaen Dobrev on näytellyt pääosaa Elena Gilbertinä (sekä tämän 1800-luvulla eläneenä kaksoisolentona Katherine Piercenä) The CW:n draamasarjassa Vampyyripäiväkirjat. Hän on voittanut roolistaan useita Teen Choice -palkintoja.
Yksityiselämä
Dobrev seurusteli Vampyyripäiväkirjat -vastanäyttelijänsä Ian Somerhalderin kanssa kolmen vuoden ajan. He erosivat vuonna 2013 pysyen ystävinä.
Kuvatessaan Vampyyripäiväkirjoja Dobrev asui Atlantassa, ja muutti Los Angelesiin lähdettyään sarjasta vuonna 2015.
Dobrev on seurustellut vuodesta 2020 lähtien rullalautailija Shaun Whiten kanssa.
Antoni Chruściel
Antoni Chruściel (16. kesäkuuta 1895 – 30. marraskuuta 1960) oli puolalainen kenraali. Chruściel johti puolalaisia joukkoja Saksan hyökättyä Puolaan toisen maailmansodan alkaessa ja Puolan valtauksen jälkeen hän liittyi puolalaiseen vastarintaliikkeeseen johtean kotiarmeijanjoukkoja Varsovan kansannousun aikana. Maailmansodan jälkeen Chruściel muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän vietti lopun elämäänsä.
Elämäkerta
thumb|vasen|Antoni Chruściel ja Puolan kotiarmeijan sotilaita Varsovassa elokuussa 1944.
Toinen maailmansota
Natsi-Saksa hyökkäsi Puolaan toisen maailmansodan alkaessa syyskuussa 1939. Chruściel otti osaa taisteluihin Piotrkówin operaatioryhmän alaisuudessa. Hän jäi saksalaisten sotavangiksi Modlinin linnakkeen antautuessa, mutta lokakuussa 1939 hän pakeni sotavankileiriltä. Chruściel siirtyi Varsovaan, jossa hän alkoi maaliskuusta 1940 lähtien toimia puolalaisessa vastarintaliikkeessä, josta myöhemmin vuonna 1942 muodostettiin Puolan kotiarmeija. Jo ennen kotiarmeijan perustamsita Chruściel oli noussut lokakuussa järjestön varapäälliköksi ja esikuntapäälliköksi. Toukokuusta 1941 lähtien hän toimi järjestön Varsovan piirin komentajana nousten vuonna 1942 arvoltaan everstiksi.
Stefan Roweckin käskyjen mukaisesti Chruściel loi yhteyksiä Varsovan ghetton juutalaisiin vastarintamiehiin. Chruściel oli osallisena myös päätöksessä aloittaa Varsovan kansannousu elokuussa 1944. Kansannousun aikana Chruściel ylennettiin 14. syyskuuta prikaatinkenraaliksi ja 20. syyskuuta hänestä tuli Varsovan kotiarmeijan joukkojen komentaja. Saksalaisten onnistui lopulta kukistaa puolalaisten kansannousu Varsovassa. Chruściel jäi sotavangiksi ja hänet vietiin vankileirille Saksaan. Yhdysvaltalaiset joukot valtasivat leirin vuonna 1945.
Sodan jälkeen
thumb|Chruścielin muistomerkki Varsovassa. Heinäkuussa 1945 Chruściel muutti Lontooseen, jossa hän toimi syyskuusta lähtien Puolan asevoimien varaesikuntapäällikkönä. Chruściel toimi virassaan marraskuuhun 1947 saakka ja sotilasuransa jälkeen hän toimi puolalaisissa veteraanijärjestöissä. Vuosien 1955–1956 välillä hän suunnitteli paluuta Puolaan, mutta tämä ei ollut mahdollista Puolan kommunsitijohdon riistettyä hänen kansalaisuutensa jo vuonna 1946. Lopulta Chruściel muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän asettui asumaan pääkaupunki Washingtoniin. Chruściel kuoli Washingtonissa 30. marraskuuta 1960 ja hänet haudattiin puolalaiselle hautusmaalle Doylestowniin Pennsylvaniassa. Ennen kuolemaansa Chruściel oli vuonna 1948 julkaissut muistelmansa Powstanie Warszawskie.
Onks Viljoo näkynyt
Onks Viljoo näkynyt -elokuvan synty perustui vuosina 1984–1985 esitettyyn MTV:n Älywapaa palokunta -viihdeohjelmaan, jossa näyttelijä Heikki Kinnunen esiintyi muiden sketsien lomassa toistuvasti kysellen "Onks' Viljoo näkyny?". Sketsi osoittautui alati itseään toistavanakin niin suosituksi, että sen pohjalta syntyi lopulta elokuva. Elokuvassa nähdään myös Heikki Kinnusen, Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan sketsihahmoja viihdeohjelmista Soitinmenot ja Hymyhuulet.
Mediterranean Shipping Company
Mediterranean Shipping Company S.A. (MSC) on vuoden 2021 lopusta alkaen ollut maailman suurin kontteja meritse kuljettava yritys. Laivayhtiöllä on 318 alusta, jotka yhteensä pystyvät kuljettamaan 1 022 044 kappaletta kuusi metriä pitkää konttia (TEU). Yhtiön pääkonttori on Sveitsissä Genevessä, ja laivalinjojen tärkein keskus on Belgiassa Antwerpenissa.
Historiaa
Yhtiön perusti 1970 kapteeni Gianluigi Aponte yksityisyrityksekseen ostamalla ensimmäisen laivansa. Sorrentolainen laivanomistaja kuljetti lastia Afrikkaan. Laivayhtiö on siitä lähtien kasvanut yhdeksi maailman suurimmista varustamoista. Risteilyjä tarjoava tytäryhtiö MSC Italian Cruises perustettiin 1988.
Yhtiö nykyisin
MSC palvelee 215 satamaa kuudessa maanosassa. Sillä on 350 paikallistoimistoa, ja se työllistää kaiken kaikkiaan 28 000 työntekijää. Laivojen rahtikapasiteetti on suurimmillaan 9 200 TEU. Yhtiö on pysynyt itsenäisenä ja sen omistaa kokonaan pääjohtaja Aponte ja hänen perheensä.
Salomon Jadassohn
thumb|Salomon Jadassohn. Salomon Jadassohn (13. elokuuta 1831 Wrocław, Preussi – 1. helmikuuta 1902 Leipzig, Saksa) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, musiikkiteoreetikko ja opettaja. Hän opiskeli aluksi Breslaussa, sitten Leipzigin konservatoriossa ja vielä Weimarissa 1849–1852 Franz Lisztin johdolla pianonsoittoa sekä uudelleen Leipzigissa vuoteen 1853 sävellystä yksityisesti Moritz Hauptmannin oppilaana.
Jadassohn opetti Leipzigissa pianonsoittoa ja johti paikallisen synagogan kuoroa 1865, Psalterion kuoroyhdistystä 1866 sekä musiikkiyhdistys Euterpen konsertteja 1867–1869. Vuonna 1871 hän alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa harmoniaoppia, kontrapunktia, sävellystä ja pianonsoittoa. Vuonna 1893 Jadassohn nimitettiin professoriksi.
Jadassohn sävelsi teoksia orkesterille, kuorolle, lauluäänelle, pianolle ja kamarimusiikkikokoonpanoille. Hänellä on yli 140 opusnumeroitua teosta. Parhaiten tunnettuja sävellyksiä ovat serenadi orkesterille (opus 35), kaksi serenadia pianolle (opus 8 ja 125), balettimusiikki (opus 58) ja lauluduetot (opus 9, 36, 38 ja 43). Lisäksi hän sovitti Bachin, Brahmsin, Chopinin, Mendelssohnin, Schubertin, Schumannin ja Wagnerin teoksia.
Kirjallinen tuotanto
Jadassohnin teoksia on käännetty useille kielille, mutta ei suomeksi.
SF-Caravan
SF-Caravan ry on vuonna 1964 perustettu leirintämatkailun valtakunnallinen keskusliitto, joka toimii karavaanareiden, muiden leirintämatkailijoiden ja heidän muodostamiensa yhdistysten valtakunnallisena edunvalvojana. Liittoon kuuluvat karavaanareiden muodostamat yhdistykset sekä liiton tarkoitusta tukevat yritykset ja yhteisöt.
Leirintämatkailun kehittämiseksi liitto edistää matkailuajoneuvojen käyttömahdollisuuksia, kehittää leirintäalueita ja edistää liikenne- ja leirintäturvallisuutta sekä ympäristönsuojelua. Liitto työskentelee yhdessä viranomaisten, matkailuajoneuvojen valmistajien, maahantuojien, myyjien sekä matkailu- ja leirintäyrittäjien ja -yhteisöjen kanssa. Liiton toimisto sijaitsee Hämeenlinnassa.
Suomen Caravan Media Oy on liiton sataprosenttisesti omistama yhtiö, joka muun muassa julkaisee Caravan-lehteä ja myy SF-Caravan tuotteita (jäsentarrat, liput ja pidikkeet).
Järjestäytymisen alkuvaiheet
Suomalainen leirintämatkailu oli 1950- ja 1960-luvuilla pääasiassa telttamatkailua. Matkailuvaunu oli harvinainen näky liikenteessä. Vaunut alkoivat viehättää ja kiinnostaa monia matkailevia perheitä 1960-luvun alussa. Pian syntyi vaunujen käyttäjillä myös ajatus järjestäytymisestä. Ensimmäisen kerran vaunumatkailijoiden yhdistyksen perustamisesta lienee keskusteltu Oulun Nallikarin leirintäalueella vuonna 1962. Asiaa valmisteltiin parin vuoden ajan, ja yhdistyksen perustavaan kokoukseen Jyväskylään 17.5.1964 kokoontuivat pietarsaarelainen Antero Rankala, rovaniemeläinen Heimo Ainali, seinäjokelainen Jaakko Talvitie, tamperelaiset Börje Tengström ja Erkki Lassila sekä pedersöreläinen Bror Eklund.
SF-Caravan nimeksi...
Yhdistyksen perustamisesta oli laaja yksimielisyys, mutta sopivan nimen keksiminen vei enemmän aikaa. Erkki Lassilan ehdotuksesta syntyi samana vuonna Asuntovaunuyhdistys SF-Caravan, jolla yhdistys myös rekisteröitiin. Nimen valinnassa oli tärkeää sekä kansallisuus että kansainvälisyys; ”SF” oli maamme virallinen kansallistunnus. Sana ”Caravan” kertoi järjestöstä kansainvälisesti. Järjestö on muuttanut nimeään kahdesti. Vuonna 1976, yhdistyksen muututtua valtakunnalliseksi matkailuvaunuyhdistysten kattojärjestöksi, otettiin käyttöön nimi ”Matkailuvaunuliitto SF-Caravan”. Vuonna 1988 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa ”SF-Caravan”.
...ja vankkuri tunnukseksi
SF-Caravanin alkuperäinen tunnusmerkki, joka kuvaa vanhan ajan lännenvankkureita, on edelleen käytössä liiton virallisena tunnuksena. Vankkuria käytetään muun muassa liiton lipussa, standaareissa, vuosikertomuksissa ja jäsennumerolaatoissa. Merkin on suunnitellut Margaretha Tengström. Tunnetuin vankkuri-tunnuksen käyttötapa lienee monissa matkailuajoneuvoissa olevat jäsennumerotarrat. Tarroissa on sekä vankkuri että henkilökohtainen jäsennumero. Jäsennumero on SF-Caravanin jäsenyydestä kertova tunniste, jonka jokainen jäsen saa liittyessään yhdistyksen jäseneksi. Monet karavaanarit haluavat kiinnittää jäsennumerotarran näkyvästi matkailuajoneuvoonsa, ja siten kertoa olevansa järjestäytyneitä karavaanareita. Jäsennumerot kasvavat koko ajan ylöspäin, sillä jäsennumeroita ei kierrätetä eikä numeroa voi periä isältä pojalle.
Jäsenmäärä kehittynyt myönteisesti
Ensimmäisen toimintavuoden jälkeen yhdistykseen kuului 23 jäsenperhettä. Sadan jäsenen raja ylitettiin vuonna 1967. Tuhannen jäsenen haamuraja rikkoutui 1971. 1970-luvun alkupuolella karavaanimatkailun suosio kasvoi nopeasti. Vuonna 1974 huolestuneena karavaanareitten järjestäytymisprosentista SF-Caravan aloitti jäsenhankintakilpailun, jonka seurauksena jäsenmäärä kasvoi nopeasti. 10 000 jäsenen raja ylittyi 1979, 20 000:n vuonna 1984, 30 000:n vuonna 1987 ja 40 000:n vuonna 1990. Järjestön jäsenmäärä on kasvanut tasaisesti. 50 000 jäsenen raja ylitettiin vuonna 2003 ja 60 000 jäsenen raja vuonna 2010. Vuoden 2022 lopussa SF-Caravanin 80 jäsenyhdistyksen yhteenlaskettu henkilöjäsenmäärä oli 65 817.
Yhdistyksestä liitoksi
SF-Caravan perustettiin valtakunnalliseksi järjestöksi, johon kuului henkilöjäseniä kaikkialta Suomesta. Jäsenmäärän kasvaessa oli luonnollista, että haluttiin järjestäytyä myös paikallisesti.
21.5.1976 Turussa pidettiin perustava kokous, jossa entisestä Asuntovaunuyhdistys SF-Caravan ry:stä tehtiin paikallisyhdistyksien keskusjärjestö Matkailuvaunuliitto SF-Caravan ry. Liittoon kuului tämän jälkeen vain rekisteröityjä yhdistyksiä, joilla oli jäseninään henkilöjäseniä. Liitosta tuli leirintämatkailun etu- ja kuluttajajärjestö, joka tuottaa palveluja sekä yhdistyksilleen että kaikille leirintämatkailun parissa toimiville.
Vuoden 2022 lopussa liitolla oli 80 jäsenyhdistystä. Liiton ylin päättävä elin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous.
Liittohallituksen muodostavat puheenjohtaja ja kahdeksan jäsentä. Liittohallitus valitaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Liittokokous
Liiton korkein päätöksentekoelin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous. Liittokokous hyväksyy liiton tilinpäätöksen ja toimintakertomuksen sekä seuraavan vuoden talousarvion ja toimintasuunnitelman. Liittokokous nimeää liitolle hallituksen operatiivista toimintaa johtamaan.
Puheenjohtajat ja hallitus
SF-Caravan ry:n hallitus vastaa liiton toiminnasta, valvoo liiton rahankäyttöä, työvaliokunnan ja toimikuntien työtä sekä valmistelee ja toteuttaa liittokokousten päätökset. Liittohallituksen kokoonpano on 8 jäsentä ja puheenjohtaja. Puheenjohtajan ja hallituksen jäsenten toimikausi on kolme (3) vuotta kerrallaan.
Asiantuntijat
Hallituksen apuna, asiantuntijaelimenä karavaanimatkailua koskevissa erityiskysymyksissä, toimii liittohallituksen nimeämä asiantuntijaryhmä.
Kerhot
Liiton alaisuudessa toimii harrasteiden ympärille muodostuneita kerhoja. Kerhoilla on oma jäsenmaksu ja talous. Kerhot tiedottavat toiminnastaan kerhokirjeillä, Caravan-lehdessä julkaistavilla tiedotteilla, ja osa kerhoista omalla tiedotuslehdellään ja internetsivuillaan.
Kansainvälinen yhteistyö
SF-Caravan ry on yksi kansainvälisen leirintämatkailujärjestö FICC:n ja kansainvälisen automatkailujärjestö FIA:n jäsenjärjestöistä. SF-Caravan ry kuuluu myös Pohjoismaiseen Matkailuvaununeuvosto NCR:ään. SF-Caravanin jäsenet ovat oikeutettuja järjestöjen tarjoamiin jäsenetuihin ulkomailla liikkuessaan.
SF-Caravan ry on solminut yhteistyösopimuksia ulkomaisten leirintäjärjestöjen kanssa. SF-Caravanin jäsenet saavat yöpyä yllä olevien sisarjärjestöjen leirintäalueilla jäsenhintaan.
Heinäveden vaakuna
right|150px|Heinäveden vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Pauli Numminen.
Tuvalun kieli
pienoiskuva|Puhuttua tuvalua pienoiskuva|Uuden-Seelannin viranomaisten julkaisema tuvalunkielinen tiedote [[Koronaviruspandemia 2019–|koronaviruksesta.]] Tuvalu (omakielinen nimi: Te ’gana Tūvalu ) on austronesialainen kieli, jota puhuu noin 11 000 ihmistä pääasiassa Tuvalun saarivaltiossa. Tuvalu on englannin rinnalla maan virallinen kieli. Kielen katsotaan olevan uhanalainen, ja sen lähimmät sukulaiskielet ovat anuta ja pukapuka.
Tuvalun kielilautakunta perustettiin 1972. Se on muun muassa tehnyt etelämurteesta virallisen standardin sekä tuvalun ortografiaa koskevia päätöksiä.
Raamattu käännettiin tuvaluksi ensimmäistä kertaa kokonaan 1987.
Fittipaldi Automotive
Fittipaldi Automotive oli Wilson Fittipaldin perustama brittiläinen F1-talli, joka kilpaili F1-sarjassa vuosina 1975–1982. Se tunnetaan myös nimillä Copersucar ja Copersucar-Fittipaldi. Kaudella 1975 Wilson kilpaili autolla itse ja 1976 Wilsonin pikkuveli Emerson Fittipaldi siirtyi kilpailemaan tallin kalustolla. Emerson ajoi tallissa vuoden 1980 loppuun asti, saavuttaen parhaimmillaan toisen sijan. Kaudeksi 1980 talliin palkattiin Keke Rosberg, joka saavutti ensimmäisessä kilpailussaan tallin autolla kolmannen sijan. Vuonna 1981 Rosberg jatkoi tallissa, mutta sanoutui irti maksamattomiin palkkoihin vedoten kauden 1982 sopimuksesta. Tallin autoa ajoi vielä 1982 Chico Serra, joka saavutti yhden MM-pisteen. thumb|left|Copersucar-Fittipaldi FD01: Fittipaldin ensimmäinen Formula 1 -auto entisöitiin vuonna 2004 sen tuhouduttua debyytissään vuonna 1975.
Keskustan Lapin piiri
Keskustan Lapin piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Sen piiritoimisto sijaitsee Rovaniemellä ja se asettaa Suomen Keskustan Lapin vaalipiirin kansanedustajaehdokkaat yhdessä Keskustan Peräpohjolan piirin kanssa.
Tuvalun kieli
Murteet
Tuvalun kielellä on kaksi päämurretta. Ne ovat:
Päämurteet jakautuvat useisiin pienempiin murteisiin. Jokaisella Tuvalun atollilla on omat murteensa. Vaitupun atollilla puhuttavaa murretta ymmärretään hyvin muuallakin Tuvalussa.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Tuvalussa on vain kaksi tavurakennetta, V (pelkkä vokaali) tai CV (konsonantti ja vokaali). Konsonanttiyhtymiä ei ole, mutta muuten konsonanttien esiintymiselle ei ole rajoituksia. Diftongeja ei ole, joten kaikki peräkkäiset vokaalit äännetään eri tavuissa.
Kielioppi
Jokaisen sanan viimeinen kirjain on vokaali. Kielessä on kuusi artikkelia. Yksikön kanssa voidaan käyttää artikkeleita "te", "se" tai "a" ja monikon kanssa "ni", "ne" tai "a".
Substantiivit
Tuvalun kielen substantiivit eivät koskaan taivu. Monikko näkyy substantiivia edeltävästä artikkelista tai possessiivipronominista. Monikko voidaan muodostaa myös pidentämällä sanan ensimmäistä vokaalia.
Adjektiivi
Tuvalunkielisissä lauseissa adjektiivi tulee substantiivin jälkeen.
Verbi
Tuvalun kielen verbit eivät koskaan taivu.
Soumana Sako
Soumana Sako (myös Sacko, s. 1950 Nyamina ) on malilainen taloustieteilijä ja poliitikko.
Sako valmistui ylioppilaaksi Askia Mohamedin lyseosta ja suoritti projektinhallinnan maisteritutkinnon Malin virkamieskorkeakoulussa. Hänellä on kehitystalouden tohtorintutkinto Pittsburghin yliopistosta. Sako oli yksi opiskelijajärjestö UNEM:n perustajista.
Sako toimi Malin valtiovarainministerinä vuosina 1986–1987. Hän tuli kuuluisaksi talousrikosten ja korruption vastaisista toimistaan. Jouduttuaan eroamaan Sako työskenteli YK:n kehitysohjelmassa Moussa Traorén hallinnon kaatumiseen saakka vuonna 1991.
Väliaikainen presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Sakon siirtymäkauden hallituksen pääministeriksi huhtikuussa 1991. Hän suoriutui tehtävistään menestyksekäästi ja erosi presidentti Alpha Oumar Konarén astuessa virkaan kesäkuussa 1992.
Sako on toiminut YK:n, Afrikan kehityspankin, Eurooppa-neuvoston, Yhdysvaltojen kehitysyhteistyöviraston ja Afrikan unionin asiantuntija- ja hallintotehtävissä. Hän on työskennellyt julkistalouden ja kehitystalouden professorina Malin yliopistossa ja vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Sako vetäytyi vuoden 1997 presidentinvaaleista muiden oppositiojohtajien tavoin väitettyjen väärinkäytöksien takia. Vuosien 2002 ja 2007 vaaleissa hän tuki Amadou Toumani Touréa. Sako perusti vuonna 2011 Convention nationale pour une Afrique solidaire -puolueen. Hän sai sen presidenttiehdokkaana 0,90 prosenttia äänistä vuonna 2013.
Grumman
Grumman Aircraft Engineering Corporation, myöhemmin Grumman Aerospace Corporation, oli aikanaan 1900-luvulla johtava sotilas- ja siviililentokoneiden valmistaja.
Yrityksen perustivat 5. joulukuuta 1929 Leroy Grumman yhdessä Jake Swirbulin ja William Schwendlerin kanssa. Yritys lakkasi olemasta itsenäisenä 1994, kun Northrop osti sen ja muodosti Northrop Grummanin.
Grummanin lentokoneet
thumb|right|[[F-14 Tomcat|F-14A Tomcat.]] thumb|A-6E Intruder Espanjan yllä. thumb|[[TBF Avenger]] right|thumb|[[Apollo Lunar Modulen piirros.]] right|thumb|United States Postal Service [[Grumman LLV.]]
Tuntematon potilas
Tuntematon potilas on Arttu Wiskarin toinen single, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2011.
Kappale oli Suomen virallisella singlelistalla 15 viikkoa sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi viikolla 29. Tuntemattomasta potilaasta kuvattiin musiikkivideo, jonka alkuosa on kuvattu Nobinan Klovin varikolla.
High And Loud
High And Loud Oy on suomalainen, Stratovarius-laulaja Timo Kotipellon johtama levy-yhtiö. Yhtiön perusideana on alusta asti ollut tuottaa hyvää musiikkia, eli suurimmaksi osaksi raskaampaa rockia ja metallimusiikkia. Levy-yhtiö on ollut yhtäjaksoisesti toiminnassa vuodesta 2001. Tavoitteena ei ole perustajien mukaan ollut suuri yhtyeiden määrä, vaan panostus laatuun ja keskittyä itse bändeihin. Kansainvälinen kontakti on helpottanut erityisesti suomalaisen musiikin maailmanvalloitusta.
Oman yhtyeen auttaminen
Timo Kotipellon sivut kertovat näin: Jos sinulla on bändi, joka on mielestäsi kovempi kuin yksikään nykyinen bändi, biisisi ovat huippulaatua, soittajien taso maailman luokkaa ja jätkien asenne kunnossa, lähetä (mieluummin kopio jo valmiista masterista) levysi High and Loudille ja katsotaan mitä saadaan aikaiseksi! Yhtiö siis auttaa myös nuoria bändejä uransa alkuun.
Crooner
Crooner on Yhdysvalloissa 1920-luvun lopulla syntynyt nimitys populaarimusiikin mieslaulajille, jotka omaksuivat mikrofonin mahdollistamana pehmeän ja tunteellisen laulutavan. Laulutyyli soveltui hyvin radiosta ja gramofonilevyiltä kuunneltavaksi ja uuden äänenvahvistustekniikan ansiosta onnistui myös konsertti- ja tanssisaleissa jopa suuren orkesterin säestämänä. Nimitys oli alun perin ironinen: monet 1930-luvun alun musiikkikriitikot pitivät laulutyyliä ohimenevänä muoti-ilmiönä eivätkä monet crooner-tyylin laulajat koskaan hyväksyneet sitä kuvaamaan itseään. Englannin kielen verbi croon tarkoittaa hyräillä tai laulaa hiljaa, kuin vauvalle tuutulaulua.
Ensimmäisenä croonerina mainitaan yleensä Rudy Vallée, ja muita varhaisia croonereita olivat Bing Crosby, Gene Austin, Russ Columbo ja Will Osborne. Termiä käytetään yleensä jazzstandardeja big bandin, pienemmän yhtyeen tai pianon säestyksellä laulavista mieslaulajista, mutta myös joidenkin naislaulajien kuten Annette Hanshaw’n, Mildred Baileyn (uransa alussa) ja Helen Rowlandin laulutyylistä. Naislaulajille muodostui 1920–1930-luvulla mikrofonivahvistuksen ansiosta oma intiimi laulutapansa ja -ohjelmistonsa, usein onnetonta rakkautta kuvaava torch song.
Erittäin tunnetuksi crooner-laulajaksi nousi Frank Sinatra, ja monet muutkin amerikanitalialaiset mieslaulajat kuten Dean Martin, Jimmy Roselli, Jerry Vale ja Johnny Desmond nousivat suosioon samankaltaisella laulutyylillä.
1950-luvun puolivälissä crooner-laulutyyliä alkoivat syrjäyttää muut tyylilajit, erityisesti rock and roll. Silloisia croonereita olivat muun muassa Perry Como ja Matt Monro, joiden musiikkityyliä alettiin kutsua termeillä easy listening tai adult contemporary. Sittemmin crooner-laulutapaa ovat pitäneet yllä muun muassa Nat King Cole, Tony Bennett, Barry Manilow, Harry Connick, Jr., Frank Ocean, Engelbert Humperdinck ja Michael Bublé.
Natalja Hruštšeljova
Natalja Petrovna Hruštšeljova (, s. 20. maaliskuuta 1973) on venäläinen entinen 800 metrin juoksija.
Hruštšeljova oli mukana Budapestin EM-kilpailuissa 1998 Venäjän joukkueessa, joka saavutti hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän voitti vuonna 2003 Venäjän mestaruuden 800 metrillä. Samana vuonna hän juoksi toiseksi Euroopan cupissa ajalla 2.02,21 ja sai pronssia Pariisin MM-kilpailuissa ajalla 2.00,29. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs. Seuraavana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä.
Anders Wilhelm Ingman
Anders Wilhelm Ingman (7. heinäkuuta 1819 Lohtaja – 5. syyskuuta 1877 Helsinki) oli suomalainen teologi ja suomenkielisen eksegetiikan kehittäjä. Hän toimi Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston eksegetiikan professorina vuosina 1864–1877. Hän liittyi ensin herännäisyyteen, myöhemmin hän oli beckiläinen.
Ingmanin vanhemmat olivat maanmittari Henrik Johan Ingman ja Brita Magdalena Cajanus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1838 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1842, maisteriksi 1844, teologian kandidaatiksi 1860, teologian lisensiaatiksi 1861 ja teologian tohtoriksi 1863. Ingman vihittiin papiksi 1844 ja hän sai varapastorin arvon 1855.
Ingman oli Helsingin yliopiston Pyhän Raamatun eksegetiikan vt. professori 1862–1864 ja vakinainen professori 1864–1877. Hän oli Hämäläis-Osakunnan inspehtori 1868–1877 ja teologisen tiedekunnan dekaani 1875–1877. Hän oli jäsenenä raamatunkäännöskomiteassa 1861 ja kirkkolakiehdotuksen tarkistuskomiteassa 1869. Ingman oli lisäksi Suomalaisen kirjallisuuden seuran kieliosaston puheenjohtaja 1868.
Ingman julkaisi korjatun raamatunsuomennoksen vuosina 1858–1859. Hänen käännöksensä eivät kuitenkaan saaneet yleistä hyväksyntää. Vuoden 1859 Raamattua kutsutaankin koetusraamatuksi, koska myyntiin laitettujen kappaleiden kanteen määrättiin liimattavaksi lappu ”Koetus-käännös”. Ingman kirjoitti yli sata kirjaa, muun muassa teoksen Raamatun selitykset, sekä julkaisi useita sanomalehtikirjoituksia.
Ingman toimi Alahärmän seurakunnan kappalaisen apulaisena vuosina 1844–1854, ylimääräisenä pappina Messukylän seurakunnassa 1854–1855 sekä kappalaisena Ylivetelin seurakunnassa 1855–1864. Hänen puolisonsa, synnytykseen vain 18-vuotiaana kuolleen Lina Fabritius Ingmanin, hauta vuodelta 1846 on kirkkomaan vanhin tunnettu hauta.
Jamba
Jamba voi olla:
Sanansaattajat
Medialähetys Sanansaattajat (Sansa, ent. Radiolähetysjärjestö Sanansaattajat) on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seitsemästä lähetysjärjestöstä. Vuonna 1973 perustettu järjestö sai kirkon lähetysjärjestön aseman vuonna 1994.
Sansa on erikoistunut radion, television, internetin ja muiden sähköisten viestinten välityksellä tehtävään lähetystyöhön, joten sillä on muista kirkon lähetysjärjestöistä poikkeava tehtävä. Se toimii myös alueilla, joille niin sanottu perinteinen lähetystyö ei ulotu. Vuonna 2012 käyttöön otettu uusi nimi, Medialähetys Sanansaattajat, kuvaa järjestön työn laaja-alaisuutta.
Toiminta Suomessa
Medialähetys Sanansaattajat vaikuttaa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon lähetystyön toimikunnissa ja työryhmissä yhdessä muiden lähetysjärjestöjen sekä Kirkon Ulkomaanavun (KUA) kanssa. Järjestö toimii läheisessä yhteistyössä paikallisseurakuntien kanssa. Vuonna 2020 työntekijät ja vapaaehtoiset tekivät fyysisesti ja virtuaalisesti lähes 540 seurakuntavierailua.
Sansa tuottaa ja kustantaa suosittua pastori Jukka Norvannon Raamattu kannesta kanteen -ohjelmaa, joka lähetetään säännöllisesti Radio Deissä ja Järviradiossa. Ohjelmaa voi kuunnella myös internetissä sekä mobiilisovelluksella. Helmikuussa 2022 julkaistiin täysin uudistettu sovellus.
Vuonna 2021 Sansa alkoi julkaista maksutonta Sansa-nimistä lehteä, joka ilmestyy neljästi vuodessa.
Entisen toiminnanjohtaja Arto Antturin työ järjestössä päättyi hänen saatuaan järjestön hallitukselta varoituksen, joka koski epäasiallista käytöstä ja tämän jälkeen Antturi päätti lopettaa työskentelyn järjestössä.
Lee Haney
thumb|225px|Lee Haney Lee Haney kn: (Total-Lee Awesome) (s. 11. marraskuuta 1959 Spartanburg, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka voitti ensimmäisenä miehenä kahdeksan kertaa Mr. Olympia -tittelin vuosina 1984–1991.
Sanansaattajat
Toiminta ulkomailla
Medialähetys Sanansaattajat tekee ulkomailla kristillistä medialähetystyötä television, radion, internetin ja mm. mobiilisovellusten välityksellä erityisesti sellaisten kansojen parissa, joita on muuten vaikea tavoittaa. Radio- ja televisio-ohjelmat ovat tukena myös suljettujen maiden kristillisille vähemmistöille. Työ painottuu yhä enenevässä määrin Aasiaan ja Lähi-itään. Sansalla on myös lähetys ja projektityöntekijöitä.
Socket 7
Socket 7 on x86-suorittimien suoritinkanta, joka oli suosittu 1990-luvun loppupuolella. Se oli seuraaja Socket 5-suoritinkannalle, ja tuli aluksi käyttöön Intel Pentium-suorittimien kantana. Myös muut valmistajat tuottivat kantaan sopivia suorittimia. Esimerkiksi Cyrix 6x86-, AMD K5- ja AMD K6-suorittimet sopivat kantaan.
Sanansaattajat
Toiminta ulkomailla
Järjestö tekee ja tukee kristillistä mediatyötä noin 40 kielellä. Radio-ohjelmista valtaosa lähetetään TWR:n (entinen Trans World Radio) ja FEBC Internationalin (Far East Broadcasting Company) kautta. Osa radio-ohjelmista lähetetään paikallisradioissa, osa lyhyt- tai keskiaaltoasemilta. Lisäksi Sansa tukee mm. arabian-, farsin-, turkin-, hindin- ja gujaratinkielistä televisiotyötä. Tärkein kumppani televisiotyössä on kristillinen satelliittitelevisio SAT-7.
Lee Haney
Yksityiselämä
Lee Haney on valmistunut Southern Methodist Universitystä, jossa hän suoritti lapsipsykologian tutkinnon. Hän oli myös jäsenenä koulunsa jalkapallojoukkueessa. Hän omistaa myös kaksi kuntosalia Atlantassa (Lee Haney World Class Fitness Center) Yhdysvalloissa.
Socket 7
Viimeisiä Socket 7-emolevyjä kutsuttiin nimellä Super Socket 7, koska niissä väylänopeus oli nostettu 100 MHz:iin AMD:n K6-2 ja K6-III suorittimia varten, ja emolevyille oli lisätty AGP-väylä. Fyysisesti kanta oli kuitenkin aivan sama kuin ennenkin.
Sanansaattajat
Työalueet ja kielet
Vuonna 2023 Medialähetys Sanansaattajat tukee kristillisten radio-ohjelmien tuotantoa ja radiointia, televisio-ohjelmien tuotantoa ja muuta kristillistä mediatyötä noin kielellä. Sansa kustantaa ohjelmia seuraavilla kielillä:
Lee Haney
Yksityiselämä
Yhdysvaltain silloinen presidentti Bill Clinton nimitti Haneyn puheenjohtajaksi presidentin neuvostoon edustamaan fyysistä kuntoa ja urheilua.
Socket 7
Liitäntäpintoja suoritinkannassa on 321.
Sanansaattajat
Työalueet ja kielet
Kielten ja taloudellisen tuen määrällä mitattuna tärkein työalue on Intia.
Lee Haney
Tuotantoja
Kirjat
DVD
Jokioisten kirkko
Jokioisten kirkko on todennäköisesti yksi Suomen vanhimmista puukirkoista. Vuonna 1631 rakennetussa pitkäkirkossa on pitkillä sivuilla vastakkaiset lyhyet sakasti ja eteinen. Uusgoottilaisen ulkoasunsa ja tornin kirkko sai 1862, jolloin se uusittiin Carl Albert Edelfeltin piirustusten mukaan. Erillisessä tolpparakenteisessa matalaseinäisessä kellotapulissa on nelipäätyinen kattorakennelma. Tapuli on mahdollisesti kirkon ikäinen tai 1700-luvun alkupuolelta, kellot ovat vuosilta 1644 ja 1755. Kirkkoa on korjattu myös 1742, 1779, 1886 ja 1895. Sen pinta-ala on 178 neliömetriä ja siellä on istumapaikkoja 400 hengelle. Alttarin puisen 1650-luvulta peräisin olevan ristin kehykset suunnitteli Rafael Blomstedt 1931. Kirkon 15-äänikertaiset urut on valmistanut Hans Heinrich 1971.
Kirkon itäpuolella hautausmaa, jonka sankaripatsaan on veistänyt Armas Tirronen ja suihkukaivon suunnitellut Ilmari Wirkkala. Kirkon lähellä on maaherra Carl Johan Stjernvallin hautamuistomerkki ja Miina Sillanpään hauta.
Tapiola
Tapiola on kaupunginosa Espoon kaakkoisosassa. Tapiola on Suur-Tapiolan keskus ja yksi suurimmista Espoon aluekeskuksista. Tapiola on Espoon merkittävin kulttuurin, tieteen ja liike-elämän keskittymä.
Historia
Tapiolan rakennutti pääosin Asuntosäätiö 1950- ja 1960-luvulla puutarhakaupungiksi. Alueen alkuperäisen asemakaavan laati Otto-Iivari Meurman. Myöhemmin Asuntosäätiö teetti asemakaavaan huomattavia muutoksia ja antoi suunnittelun arkkitehtiryhmälle, jota johti Aarne Ervi. Kukin ryhmän jäsen suunnitteli alueen osan ja sen rakennukset. 1960-luvun puoliväliin mennessä rakennettiin moderni puutarhakaupunki, joka nosti suomalaisen kaupunkisuunnittelun maailmanmaineeseen.
Tapiola sai nimensä Asuntosäätiön järjestämässä nimikilpailussa. Ruotsinkielinen nimi Hagalund johtuu Hagalundin kartanosta, jonka maihin nykyisen Tapiolan aluekin aikaisemmin kuului, joskin kartanon päärakennus sijaitsee nykyisen Otaniemen alueella, jonka Kehä I erottaa Tapiolasta. Alkuperäisen Tapiolan pohjoisin osa on myöhemmin erotettu omaksi kaupunginosakseen, jonka nimi on Pohjois-Tapiola.
Tapiola on Espoon kulttuurinen keskus, sillä Espoon kulttuurikeskus (jossa muun muassa Tapiola Sinfonietta toimii), Espoon kaupunginmuseo (WeeGee-talossa) sekä Espoon Kaupunginteatteri sijaitsevat Tapiolassa. Kulttuurikeskuksen yhteydessä toimii Tapiolan kirjasto.
Museovirasto määritteli inventoinnissaan vuonna 2009 Tapiolan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Tapiolan vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 1990. Tapiola on myös yksi ympäristöministeriön vuonna 1994 valitsemasta Suomen 27 kansallismaisemasta.
Tulevaisuus
thumb|[[LähiTapiolan toimistorakennus]] thumb|[[Tapiolan ortodoksinen kirkko.]] Tapiolan liikekeskustaa on huomattavasti uudistettu rakentamalla sinne liike- ja toimistorakennuksia alkuperäisestä Tapiolasta poikkeavaan tapaan ja purkavan täydennysrakentamisen periaatteisiin perustuen. Liikekeskuksen kehittäminen jatkuu edelleen. Uutta tilaa asumiselle, kulttuurille ja palveluille saadaan, kun pysäköinti ja huolto siirretään maan alle 3 000 auton pysäköintilaitokseen. Myös kaupunginteatteri siirtyy uusiin tiloihin liikekeskustan tuntumaan. Uudistus liittyy Länsimetroon, jonka 2017 käyttöön otettu Tapiolan metroasema sijaitsee kalliopysäköintiluolan alapuolella.
Myös Tapiolan asuntokantaa ja ympäristöä korjausrakennetaan. Tärkeimpinä peruskorjaamishankkeina ovat Mäntyviidan julkisen kaupunkitilan ilmeen parantaminen ja nykyisen asuntokannan peruskorjaaminen.
Palvelut
Tapiolan keskustassa on monipuolinen liikevalikoima, mutta palveluvalikoima on takavuosiin verrattuna suppeampi. Tapiolassa on kolme kauppakeskusta (vuonna 1968 avattu Heikintori, vuonna 2013 avattu Ainoa ja vuonna 2021 avattu Länsituuli) sekä Ainoassa toimiva Stockmannin Tapiolan tavaratalo. Tapiolassa on myös ruokakauppoja (K-Supermarket, Food Market Herkku), kirjakauppa (Akateeminen ja Suomalainen), Alko, posti, pankkien konttoreita, Forex, pesuloita, vaatekauppoja, urheiluliikkeitä, valokuvausliikkeitä, parturi-kampaamoja sekä muita pienehköjä kauppaliikkeitä.
Julkisia palveluita alueella ovat muiden muassa Tapiolan terveysasema, kirjasto. Aikaisemmin Tapiolan keskustassa toimivat myös Kela ja maistraatti, mutta näiden toimipisteet on suljettu ja maistraatin rakennus purettiin vuonna 2017.
Oppilaitokset
Tapiolassa toimii kolme suomenkielistä peruskoulua, joista Aarnivalkean ja Jousenkaaren koulut ovat alakouluja ja Tapiolan koulu on yläkoulu. Alueella on myös ruotsinkielinen alakoulu Vindängens skola. Lisäksi Tapiolassa toimii kolme lukiota: Tapiolan lukio, Etelä-Tapiolan lukio ja Espoon aikuislukio. Aivan Tapiolan naapurissa Otaniemessä toimii Aalto-yliopiston insinööritieteiden, kemian tekniikan, perustieteiden ja sähkötekniikan korkeakoulut.
Liikuntapalvelut
Tapiolan keskustassa sijaitsevat Tapiolan uimahalli, sekä keilahalli. Keskustan tuntumassa on lisäksi Tapiolan tennispuisto. Tuulimäen väestönsuojassa voi harrastaa painia, judoa, ammuntaa (ilma-aseet ja jousi), pöytätennistä, telinevoimistelua ja miekkailua. Väestönsuojassa on myös skeittihalli ja kuntosalin yhteydessä on nyrkkeilykehä. Läntisessä Tapiolassa sijaitsee Tapiolan urheilupuisto, jossa on muun muassa jääkiekkoseura Espoo Unitedin kotihalli Espoo Metro Areena sekä palloilu- ja kuntoilukeskus Esport Center.
Rakennukset
Tapiolaan valmistui eniten asuntoja 1950- ja 1960-luvuilla. Alueen asunnot ovat enimmäkseen asuinkerrostaloja. Puistokaupunkina maineensa luoneesta Tapiolasta löytyy myös useita viheralueita, kuten Tapiolan keskuksesta pohjoiseen sijaitseva Silkkiniitty, laaja ruohokenttä, joka ulottuu Pohjois-Tapiolaan asti. Keskustan itäpuolella Otsolahden pienalueella on myös viheralueita sekä venesatama.
Itäkartanon alue Tapiolan keskuksesta itään on kuuluisa 1950-luvulla rakennetuista kerrostaloistaan, joihin arkkitehdit ympäri maailman käyvät tutustumassa. Itäkartanon osakeskus toimi koko Tapiolan keskuksena ennen nykyisen keskusalueen rakentamista. Tästä muistona alueen pääkadun Mäntyviidan varrella on edelleenkin muun muassa elokuvateatteri Kino Tapiola ja liikehuoneistoja. Alue kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuuriympäristöjen luetteloon. Alueen korkein ja vanhin talo on 11-kerroksinen, valkoinen Mäntytorni. Liikekeskustan itäpuolella sijaitsee myös vuonna 1965 valmistunut Tapiolan kirkko.
Tapiolassa sijaitsevat muun muassa Metsä Groupin sekä LähiTapiolan pääkonttorit. Etelä-Tapiolaan Länsiväylän varrelle valmistui syksyllä 2005 Euroopan korkein puurakenteinen toimistorakennus, Modular-officeksi nimetyn rakennuksen ensimmäisenä käyttäjänä toimi Finnforest vuoden 2012 loppupuolelle, jolloin Sito-yhtiöt Oy siirtyi käyttäjäksi.
Liikenne
Tapiolan liikennettä palvelevat pääosin Kehä I, Länsiväylä sekä lukuisat pienemmät pääkadut itse Tapiolassa.
Tapiola sijaitsee marraskuussa 2017 valmistuneen Länsimetron varrella. Tapiolan metroasema palvelee Tapiolan keskustaa ja Urheilupuiston metroasema läntistä Tapiolaa. Aiemmat Espoon suorat Länsiväylää kulkevat seutulinjat korvautuivat eri puolille Espoota päättyvillä liityntälinjoilla. Samalla myös Tapiolan keskustan läpi kulkevia kevyen liikenteen väyliä parannetaan uusilla pyöräily- ja kävelyteillä.
Pohjois-Irlannin kansalliskokous
Pohjois-Irlannin kansalliskokous on Pohjois-Irlannin itsehallintoelin. Se perustettiin vuonna 1998 pitkäperjantain sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Kansalliskokouksessa on 90 (aiemmin 108) jäsentä, joista käytetään nimitystä Member of the Legislative Assembly (MLA). Pohjois-Irlannissa on 18 vaalipiiriä, joista kaikista valitaan kansalliskokoukseen viisi edustajaa siirtoäänivaalitapaa käyttäen.
Ariel
Ariel-nimellä on useita merkityksiä. Se voi olla muun muassa:
Colorgun
Colorgun on suomalaisen Superchrist-yhtyeen 2. marraskuuta 2005 julkaistu esikoisalbumi.
Lisäraidat
Julkaistiin ladattavan digialbumin deluxe-version lisäraitoina maaliskuussa 2011.
Äänitys
Colorgun-albumi on äänitetty Barbiewire-studiolla eli yhtyeen treenikämpällä Helsingin Kaapelitehtaalla toukokuun ja lokakuun 2005 välisenä aikana, poikkeuksena ”Six Six Seven (Is Sex Heaven)”- ja ”Beach”-kappaleet, joiden pohjaraidat ovat peräisin esituotantovaiheen äänityksistä kesäkuulta 2004. Albumin on tuottanut, äänittänyt, miksannut ja masteroinut yhtyeen laulaja-kitaristi Mikko Lohenoja. ”Place to Give” -kappale äänitettiin ennakkosingleä varten kokonaisuudessaan jo hieman aiemmin. Sen pohjaraidat äänitettiin marraskuussa 2003 Helsingissä Harjun nuorisotalon studiossa Ville Pystysen toimesta. Kappaleen miksasi Mikko Lohenoja Helsingin Vallilassa Johtoääni-studioilla maaliskuussa 2004. Albumin apumiksauksesta vastasi yhtyeen livemiksaaja Antti Patronen.
Albumin kappaleessa ”Total Gym” vieraileva laulaja, Sydän, sydän -yhtyeen Tuomas Skopa äänitti omat lauluosuutensa moniraitanauhurille kotistudiossaan. Lauluraidat siirrettiin yksitellen miksausta varten tietokoneelle, ja kappaleen alussa kuultava naksahdus on alun perin näiden raitojen synkronointimerkki joka jätettiin levylle.
Kansikuva
Albumin kansikuvan ja sisäkannen kuvat on kuvannut Kati Vihermäki. Kannen suunnittelusta ja taitosta vastasivat Mikko Lohenoja ja Lassi Jokinen. Albumin kansikuva oli kuvaussession ensimmäinen otos, jonka valokuvaaja otti varoittamatta vain kuvan valotuksen tarkistusta varten.
Singlet ja musiikkivideot
Albumilta julkaistiin kolme singleä The Introduction/Place to Give (2004), Tear Me Down Tonight (2005) ja My Everything (2006), joista kahdesta jälkimmäisestä on tehty myös musiikkivideot. My Everything sijoittui julkaisuviikollaan toukokuussa 2006 Suomen virallisen singlelistan sijalle 11.
Levyn painokset
Albumista on otettu kaksi painosta, joista rajoitetusti ensimmäiset 1000 kappaletta on painettu kiiltäväksi lakatulle pahvikotelolle ja loppupainos mattapintaiselle pahvikotelolle. Muuten kansi ja levyn sisältö ovat painoksissa samat. Maaliskuun ja huhtikuun 2011 ajan yhtyeen kotisivujen kautta oli myös myynnissä rajoitettu painos, jossa oli albumin lisäksi mukana muun muassa kuvakirja.
Albumin vastaanotto
Helsingin Sanomien musiikkitoimittaja Ilkka Mattila antoi albumille täydet viisi tähteä ja kirjoitti levyn olevan ”samanaikaisesti moderni ja perinteinen, rosoinen ja viimeistelty. Monesta muusta ensilevyttäjästä ja kokeneemmastakin yhtyeestä poiketen Superchrist ei tunnu tuhlaavan aikaansa oman äänen etsimiseen ja hätäisesti muilta lainattujen vaikutteiden piilotteluun” Lehti nosti albumin myös vuoden tärkeimpien julkaisujen joukkoon.
Soundi-lehden Pekka Laine kirjoitti, että ”yhtyeen taide on samanaikaisesti sekä kurinalaista että kahjoa. Se jyrää mutta herkästi. Superchrist tekee vakavasti otettavaa musiikkia, mutta kuten mukaan lykätyt elektrospedeilyt todistavat, se ei ota itseään liian vakavasti.”
Noise.fi -sivuston Risto Mikkonen kirjoitti, että ”soundi on tuore, mutta muotivirtauksista vapaa – rosoinen mutta lämmin. Aivan klassikkosarjaan en Colorgunia uskalla nostaa, mutta onpahan se nyt kuitenkin julkaisuvuotensa selkeää parhaimmistoa, ulkomaanelävät mukaanlukien.”
Albumin julkaisukiertue
Superchrist teki albumin julkaisun jälkeen päivälleen vuoden mittaisen Suomen kiertueen, joka kattoi yhdeksän kaupunkia ja 40 esiintymistä.
Colorgun-kiertueen taltioinnit
Colorgun-kiertueen alkupään Tavastia-klubin keikalta 5. tammikuuta 2006 on julkaistu myös monikamerakuvalla tallennettu kokopitkä livetaltiointi BEHOLD! Superchrist Live Explosion (2006). Siitä julkaistiin lyhennetty versio My Everything -singlen CD-ROM -raitana.
Colorgun-kiertueen päivämäärät
Colorgun-kiertueen esiintymiset syksyllä 2005 ja kevättalvella 2006
Esiintymiset osana Riemufestivaali 2006 -kiertuetta
Colorgun-kiertueen esiintymiset loppukeväällä, kesällä ja syksyllä 2006
Ivan Kizimov
Ivan Mihailovitš Kizimov (, 28. huhtikuuta 1928 Novotšerkassk, Venäjän SFNT – 22. syyskuuta 2019) oli Neuvostoliittoa edustanut kouluratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Kizimov kilpaili kouluratsastuksessa neljissä kesäolympialaisissa, kolmissa maailman- ja viisissä euroopanmestaruuskilpailuissa saavuttaen joka kerta vähintään yhden mitalin viimeisiä arvokisojaan, Montréalin kesäolympialaisia 1976, lukuun ottamatta. Olympiamitaleita Kizimov voitti neljä kappaletta: Méxicosta 1968 yksilökilpailun kultaa ja joukkuekilpailun hopeaa, Münchenissä 1972 joukkuekilpailun kultaa ja Tokiossa 1964 joukkuekilpailun pronssia. Lisäksi hän sijoittui Münchenin yksilökilpailussa ja Montréalin joukkuekilpailussa neljänneksi. Ainoan maailmanmestaruutensa Kizimov voitti joukkuekilpailusta vuonna 1970. Himmeämpiä arvokisamitaleita hän saavutti MM-kilpailuista kolme ja EM-kilpailuista kahdeksan kappaletta. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti kuudesti tai seitsemästi. Hän työskenteli myöhemmin muun muassa Neuvostoliiton kouluratsastusmaajoukkueen päävalmentajana.
Kizimov kuoli 91-vuotiaana 22. syyskuuta 2019.
Viluksela
Viluksela on kylä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 126, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan kahdenneksikymmenenneksi suurimman. Vilukselan naapurikyliä ovat Pitkäjärvi Somerolla, Värmälä ja Isosorvasto Koskella sekä Manninen ja Perttula Ypäjällä. Pohjoiskärjessään Eksyssuon Pirttiniemessä kylä rajoittuu myös entisen Mellilän kunnan Vähäperän ja entisen Loimaan kunnan Joenperän kyliin Loimaalla.
Sijainti ja palvelut
Viluksela on Someron läntisin kylä Kosken ja Ypäjän rajalla Paimionjoen pohjoispuolella. Kylän pohjoisosan kautta kulkevat Valtatie 10 Turusta Hämeenlinnaan ja Kosken ja Ypäjän välinen yhdystie 2805. Kylän eteläosan kautta kulkee pitkin Paimionjoen rantaa Someron Pitkäjärveltä Kosken Värmälään johtava paikallistietasoinen yhdystie Vilukselantie. Vilukselantietä yhdistävät valtatiehen 10 kylän alueella yksityistiet Kepsuntie ja Huistintie sekä valtatietä 10 ja yhdystietä 2805 yksityistie Nummikulmantie.
Aiemmin Vilukselan kylässä on ollut kaksi koulua: Vilukselan koulu kylän keskusalueella Paimionjoen varressa etelässä ja Palojoen koulu Palojoen kulmalla kylän pohjoisosassa. Lisäksi kylän koillisosasta käytiin aivan Vilukselan rajalla sijainnutta Isoniityn koulua Pitkäjärven pohjoisosassa. Vilukselan koulu oli perustettu vuonna 1897, Palojoen koulu vuonna 1926 ja Isoniityn koulu 1946. Kaikki koulut lopetettiin vuonna 1966. Vielä vuonna 1960 kylässä oli neljä kauppaa, kaksi Vilukselassa ja kaksi Palojoella. Lisäksi kauppa oli myöhemmin 1960-luvulla myös Isoniityllä. Vuonna 1979 jäljellä oli yksi kauppa Vilukselassa.
Kylän palveluihin kuului vuonna 2015 huoltoasema, korjaamo ja baari kylän pohjoisosassa Valtatie 10:n varrella. Piilikankaalla Kosken ja Ypäjän välisen tien varressa on metsästysseura Vilukselan Revon omistama Repomaja. Lähin koulu Someron puolella on Pitkäjärvellä.
Luonnonympäristö
Viluksela kuuluu Salon pohjoispuolelta alkavaan ja Loimaalle ja Marttilaan jatkuvaan laajaan savitasankoon, jossa vesistöjen kulku noudattalee saven alaisen kallioperän murroksia.
Huomattavimpia vesistöjä ovat kylään etelässä rajoittuva Paimionjoki ja sen sivujoki Palojoki, joka saa alkunsa Kosken Isosorvaston kylän pohjoisosasta, virtaa Someron puolella Vilukselan kylän pohjoisosan muodostavan Palojoen kulmakunnan halki ja laskee Paimionjokeen Vilukselan ja Pitkäjärven kylien rajalla.
Keskustan Peräpohjolan piiri
Keskustan Peräpohjolan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä ja toinen puolueen kahdesta piirijärjestöstä Lapin vaalipiirin alueella. Se koostuu Enontekiön, Kemin, Keminmaan, Kolarin, Muonion, Pellon, Simon, Tervolan, Tornion ja Ylitornion kunnallisjärjestöistä.
Viluksela
Luonnonympäristö
Kylän eteläosa muodostuu laajasta yhtenäisestä savitasangosta, joka on pääosin peltona. Pohjoisempana on myös jonkin verran kalliosydämisiä moreenimäkiä, ja kylän pohjoisrajaa noudattelee katkonainen harjujakso. Sen suurimpia laajentumia ovat Munitunmäki Pitkäjärven rajalla sekä Piilikangas, Soukkaselkä ja Pirttiniemi Nummikulmalla. Viimeksi mainittuihin rajoittuu 81 hehtaarin laajuinen, pääosin luonnontilainen, Huhmassuon mäntyräme, joka kuuluu soidensuojeluohjelmaan. Pirttiniemessä Loimaan rajalla kylän alue koskettaa vielä myös Loimaan Eksyssuota.
Keskustan Peräpohjolan piiri
Kansanedustajat
Peräpohjolan piiristä valittiin 2019 eduskuntavaaleissa kaksi kansanedustajaa, Katri Kulmuni (2015–) ja Mikko Kärnä (2015–2018, 2019–). Kolmas Keskustan lappilainen kansanedustaja Markus Lohi valittiin Lapin piristä. Piirit asettavat yhteisen ehdokaslistan eduskuntavaaleihin Lapin vaalipiirissä.
Nahkealehtinen kasvillisuus
thumb|upright=1.5|Nahkealehtisen kasvillisuuden levinneisyys.
Keskustan Peräpohjolan piiri
Kansanedustajat
Katri Kulmuni toimi myös Keskustan puheenjohtajana (2019–2020).
Nahkealehtinen kasvillisuus
Nahkealehtinen kasvillisuus eli välimerenkasvillisuus on kesällä kuivalle ja talvisateiselle välimerenilmastolle tyypillinen kasvillisuusvyöhyke, jonka kasvit ovat sopeutuneet kesien kuumuuteen ja kuivuuteen monin eri tavoin. Kasvien lehdet ovat usein pieniä, vahapintaisia tai karvaisia, jotta haihtuminen olisi niistä mahdollisimman vähäistä. Kosteammilla alueilla, esimerkiksi jokilaaksoissa ja painanteissa, nahkealehtinen kasvillisuus on parhaimmillaan kuivahkoa subtrooppista metsää, kuivemmilla alueilla läpitunkematonta pensaikkoa. Useimmiten se on kuitenkin jotakin tältä väliltä.
Keskustan Peräpohjolan piiri
Johto
Piirin puheenjohtaja on Tanja Joona, Ylitornio (2019–). Varapuheenjohtajina toimivat Olli Rainio, Tornio (2019–) sekä Mikko Lampela, Keminmaa (2020–).
Nahkealehtinen kasvillisuus
Välimeren alueella maannos on paikalla aiemmin kasvaneen metsän tuottaman ruskomullan ja aavikkomaannoksen välimuoto. Kallioperän rauta värjää laajoilla alueilla maan punaiseksi, mistä on peräisin maannoksen nimi terra rossa. Humuskerros on historiallisena aikana tehtyjen hakkuiden ja laiduntamisen sekä niitä seuranneen eroosion vuoksi hyvin ohut. Monin paikoin humuskerros puuttuu kokonaan.
Keskustan Peräpohjolan piiri
Johto
Piirihallitukseen kuuluu varsinaisina jäseninä:
Nahkealehtinen kasvillisuus
thumb|Etualalla macchiapensaikkoa, [[Korsika.]]
Keskustan Peräpohjolan piiri
Johto
Piirin toiminnanjohtajana toimii Antti Mulari (2021–). Toiminnanjohtaja on yhteinen Keskustan Lapin piirin kanssa. Piiritoimisto sijaitsee Kemissä.
Nahkealehtinen kasvillisuus
Kasvillisuuden eri tyyppejä
thumb|Lounaisaustralialaista nahkealehtistä eukalyptusmetsää talvisateiden aikaan. Kesäisin sama metsä joutuu kestämään kuivuutta ja maastopaloja. thumb|Ainavihannat nahkealehtiset tammilajit ovat tärkeimpiä metsien muodostajia välimerenkasvillisuuden alueella Euroopassa
Keskustan Peräpohjolan piiri
Johto
Aikaisemmin piirin toiminnanjohtajina ovat toimineet Jaakko Sankala (196x–2003), Pekka Lehto (2003–2008), Ritva Lampela (2009–2011), Kai Puro (2012–2020), Lasse Kontiola (2021).
Nahkealehtinen kasvillisuus
Kasvillisuuden eri tyyppejä
Välimeren kasvillisuuden alueella ihminen on vaikuttanut tuhansia vuosia. Hakattujen metsien tilalla kasvaa monin paikoin matalaa piikkipensaikkoa, ja esimerkiksi parkkitammi on yleistynyt rautatammen harvinaistuessa. Muita ihmisen toiminnasta hyötyneitä kasveja ovat jänönpavut, piiskaherneet ja väriherneet.
thumb|Garigueta [[Korsikan saarella huhtikuun lopulla.]]