cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksalainen rekisterikilpi
Historia
Vuosina 1870–1890 Saksassa käytettiin polkupyörissä rekisterikilpiä. Vuonna 1897 alettiin kiinnittää autoihin rekisterikilpiä. Rekisterikilvet olivat pakollisia kaikissa autoissa 1. lokakuuta 1906 alkaen. Tunnuksen alussa oli roomalainen numero osoittamassa, mihin alueeseen auto kuului (<tt>I</tt> = Preussi, <tt>II</tt> = Baijeri jne.). Tämän jälkeen seurasi kirjain, joka tarkoitti seutua, johon auto kuului (esim. <tt>I A</tt> = Berliini), ja lopuksi numerosarja.
Toisen maailmansodan jälkeen jokaisella miehitysvyöhykkeellä oli omat värit tekstille ja taustalle. Vuonna 1947 liittoutuneet päättivät kehittää yhtenäisen järjestelmän, jota on käytetty vuodesta 1948 lähtien. Siinä tekstin väri on aina musta ja taustan valkoinen.
Vuonna 1949 huomattiin, että erilaisten yhdistelmien määrä järjestelmässä oli riittämätön. Yhä useampi näet hankki itselleen auton. Tästä syystä otettiin Länsi-Saksassa vuonna 1956 käyttöön uusi järjestelmä. Itä-Saksassa kehitettiin jo vuonna 1953 uusi järjestelmä, erilainen kuin Länsi-Saksassa. Kummassakin maassa rekisterikilvissä käytettiin samaa DIN 1451 -fonttia.
Kun Saksa jälleenyhdistyi vuonna 1990, Länsi-Saksan piirikuntien ja kaupunkien lyhenteet pysyivät ennalleen. Sen sijaan Itä-Saksan alueesta muodostettujen uusien osavaltioiden piirikunnille ja kaupungeille annettiin omat lyhenteet, joiden tuli olla ennestään käyttämättömiä. Esimerkiksi Dresden sai lyhenteen DD, koska D oli jo käytössä länsisaksalaisen Düsseldorfin lyhenteenä.
Vuonna 1994 rekisterikilvissä otettiin käyttöön uusi kirjasinlaji FE-Schrift (saks. Fälschungserschwerend eli vaikeasti väärennettävä), ja lisäksi kilpien tuli siitä lähtien olla heijastavaa materiaalia. Vuodesta 2000 lähtien FE-fontti on ollut ainoa sallittu ja kilvissä on ollut pakollinen sininen EU-palkki vasemmassa reunassa.
Vanhat rekisterikilvet, joissa käytetään DIN-fonttia ja joissa ei ole sinistä palkkia, ovat edelleen sallittuja, mutta kilpien on aina oltava heijastavaa materiaalia.
Kilpien formaatti
Kilvissä on yksi-, kaksi- tai kolmikirjaiminen aluekoodi (esimerkiksi B=Berliini, BI=Bielefeld ja BIT=Bitburg), yksi tai kaksi aakkosittain juoksevaa kirjainta ja enintään neljä numeroa. Aluekoodissa voi olla myös umlautillinen kirjain Ä, Ö tai Ü, mutta aakkosittain juoksevissa kirjaimissa ei voi olla umlautia. Suomen kilpien tapaan myös Saksassa nolla ei voi olla numero-osan ensimmäisenä tai ainoana numerona. Tietyt yhdistelmät, kuten HJ, KZ, NS, SA, SD, SS eivät ole käytössä historiallisista syistä.
Mekaanisen musiikin museo
Mekaanisen musiikin museo on Varkaudessa sijaitseva museo. Se sijaitsee Lehtoniemen kaupunginosassa entisessä vanhainkodissa. Kokemuksellisuutensa ja kohteiden esittelytavan vuoksi matkailukohdetta nimitetään toisinaan "museoksi". Esillä on muun muassa posetiiveja ja muita automaattisoittimia. thumb|left|Soittolaite mekaanisen musiikin museossa. Museon kokoelmien pohjana on saksalais-suomalaisen Kempfin perheen yksityinen kokoelma, jonka he toivat Saksasta Suomeen ja laittoivat esille vuonna 1981 aluksi Tuusniemellä Hiidenlahden lakkautetun alakoulun rakennuksessa. Sieltä kokoelma siirrettiin vuonna 1988 nykypaikalleen Varkauteen. Kokoelmaan kuului aluksi 70 mekaanista soitinta. Vuoteen 2018 mennessä kokoelmaan oli kertynyt jo noin 400 esinettä.
Maija Lokka
Maija Leena Lokka (s. 22. tammikuuta 1946 Sodankylä) on suomalainen oopperalaulaja. Hän aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa vuonna 1971 opettajanaan Liisa Linko-Malmio. Lokka esitti Suomen Kansallisoopperassa Marjan roolin Leevi Madetojan oopperassa Pohjalaiset vuonna 1973. Työvuosinaan hän oli Kansallisoopperassa erittäin käytetty solisti. Lokka on naimisissa Aulis Sallisen kanssa.
Lokan rooleihin kuuluvat mm.
Operettipäärooleja:
Jarmo Kekäläinen
Jarmo Kekäläinen (s. 3. heinäkuuta 1966 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija.
Johtajana
Päätettyään uransa Kekäläinen siirtyi HIFK:n urheilutoimenjohtajaksi, ja voitti seuran kanssa Suomen mestaruuden keväällä 1998. Vuonna 1999 hän siirtyi Ottawa Senatorsiin pelaajatarkkailun johtajaksi, ja vuonna 2002 hän aloitti työskentelyn St. Louis Bluesiin amatööriscoutingin johtajana. Kesäkuussa 2005 hänet nimettiin St. Louisin varatoimitusjohtajaksi, ja vuoden 2010 toukokuussa hänet nimitettiin Helsingin Jokereiden toimitusjohtajaksi.
Helmikuussa 2013 Kekäläinen nimettiin NHL-seura Columbus Blue Jacketsin toimitusjohtajaksi. Hän aloitti tehtävissään välittömästi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen eurooppalainen NHL-seuran toimitusjohtaja.
Toukokuussa 2021 Kekäläinen teki Blue Jacketsin kanssa kauden 2024–2025 loppuun saakka ulottuvan jatkosopimuksen.
Muuta
Kekäläisen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi tytärtä. Hän harrastaa nykyään muun muassa maratonia ja on juossut Bostonin maratonin alle kolmeen tuntiin.
Baškortostan
Baškortostan tai Baškiria on Venäjän federaatioon kuuluva, runsaan neljän miljoonan asukkaan tasavalta Euroopan itäisimmässä osassa Uralvuoriston eteläpäässä, osittain Aasiassa.
Esihistoria
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Baškortostanin alueella ovat varhaiselta kivikaudelta, mutta laajamittaisempi ihmisasutus syntyi vasta pronssikaudella. Abaševon kulttuurin ihmisten alkaessa asuttaa aluetta, he toivat mukanaan korkealle kehittyneen taidon valmistaa pronssityökaluja, aseita ja koruja ynnä muita taide-esineitä. Abaševon kulttuurin ihmiset perustivat ensimmäiset pysyvät asutuskeskukset Etelä-Uralille.
Historiallisen ajan alku
Sana baškiiri mainitaan ensimmäisen kerran arabialaisissa kirjallisissa lähteissä 800-luvulla. Tuohon aikaan baškiirit harjoittivat paimentolaiselämää ja asuttivat Volgan ja Kaman välistä aluetta sekä Etelä-Uralia, Volgan bolgaarien naapureina. Islaminuskon leviäminen baškiirien keskuuteen alkoi 900-luvulla ja islamista tuli vallitseva uskonto 1300-luvulla.
Ensimmäinen maininta baškiireista eurooppalaisissa lähteissä on Joannes de Plano Carpinin ja Vilhelm Rubrukin matkakertomuksessa. He mainitsevat Uraljoen yläjuoksulla asuvan pascatir kansan, jonka he väittivät puhuvan samaa kieltä kuin unkarilaisten.
Baškiirien asuinalue muodosti itsenäisen valtakunnan ja baškiirit taistelivat aika ajoin naapurikansojen Volgan bolgaarien ja petšenegien kanssa. Mongolit valloittivat baškiirien asuinalueet 1200-luvun puolivälissä. Tosin vielä tämänkin jälkeen baškiirit olivat varsin itsenäisiä ja omien heimoruhtinaidensa johtamia.
Baškortostanin alue oli 1500-luvun puoliväliin asti jaettuna Kazanin kaanikunnan, Siperian kaanikunnan ja Nogaikaanin kesken.
Osaksi Venäjää
Kazanin kaanikunnan antauduttua Venäjän tsaarille Iivana Julmalle vuosien 1554–1555 jälkeisen sodan jälkeen, läntiset ja luoteiset baškiiriheimot ruhtinaidensa johdolla tarjoutuivat vapaaehtoisesti liittymään Moskovan Venäjään vuonna 1556. Tämän johdosta perustettiin Ufan kaupunki, jonka tarkoituksena oli suojella baškiireja kirgiiseiltä.
Baškiirit kuitenkin nousivat tämän jälkeen useasti kapinaan Venäjää vastaan. Syinä tähän olivat Venäjän ankara verotus, pakkokäännyttäminen kristinuskoon, venäläisten uudisasukkaitten asuttaminen alueelle ja baškiirien maiden haltuunotto. Suuria kapinoita oli muun muassa vuosina 1676, jonka Venäjä vain vaivoin pystyi tukahduttamaan ja 1707. Viimeinen suuri kapina oli vuosina 1735–1741. Vuonna 1774 baškiirit osallistuivat Pugatšovin kapinaan, jossa he taistelivat baškiiri Salawat Julajevin johdolla.
Vuonna 1786 baškiirit saavuttivat verovapauden ja vuonna 1798 baškiireista muodostettiin oma ratsujoukoista koostuva armeijansa. Lisäksi vuonna 1798 perustettiin Venäjän muslimien hengellinen kokous, mitä pidetään merkkinä siitä, että tsaarin hallinto tunnusti baškiirien ja tataarien sekä muiden muslimikansallisuuksien oikeuden harjoittaa islaminuskoa. Huolimatta näistä myönnytyksistä riitaisuudet maiden omistusoikeudesta jatkuivat. Ufan kuvernementti perustettiin vuonna 1865, tarkoituksena sitoa alue tiukemmin Venäjän osaksi.
Baškiirien ASNT
Toisen maailmansodan aikana Baškortostanista tuli yksi merkittävimmistä alueista, jonne Neuvostoliiton länsiosista siirrettiin tehtaita ja teollisuutta sekä suuri määrä ihmisiä. Sodan aikana nämä teollisuuslaitokset tuottivat aseita, polttoaineita ja elintarvikkeita. Sodan jälkeen Baškortostanin alueen teollisuus kehittyi ja monipuolistui edelleen, alueelle kehittyi kaivos-, koneenrakennus- ja öljynjalostusteollisuutta. Baškortostanin teollisuus muodosti vankan perustan kaikkien Euroopan Venäjän syrjäseutujen talouden kasvulle.
Baškortostanin tasavalta
Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua antoi Baškiirien ASNT:n korkein neuvosto suvereenisuusjulistuksen 11. lokakuuta 1990 ja korotti maan Baškiirien sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Tämä tapahtui vastoin Neuvostoliiton keskushallinnon tahtoa. Baškiirien SNT:n nimi muutettiin Baškortostanin tasavallaksi 25. helmikuuta 1992.
Venäjän ja Baškortostanin välillä solmittiin Federatiivinen sopimus Venäjän federaation ja Baškortostanin tasavallan viranomaisten, valtaoikeuksien ja valtiollisten toimielinten erottamisesta toisistaan 31. maaliskuuta 1992. Baškortostanin perustuslaki hyväksyttiin 24. joulukuuta 1993. Perustuslain ensimmäisen artiklan mukaan Baškortostan on suvereeni valtio Venäjän federaation yhteydessä. Valtiosopimus Venäjän federaation ja Baškortostanin tasavallan välillä solmittiin 3. elokuuta 1994.
Maantiede
Baškortostanin tasavalta rajoittuu lännessä Tatarstaniin, luoteessa Udmurtiaan, pohjoisessa Permin aluepiiriin ja Sverdlovskin alueeseen, idässä Tšeljabinskin alueeseen sekä etelässä ja lounaassa Orenburgin alueeseen.
Pinnanmuodot
thumb|upright|left|1 640 metriin kohoava [[Jaman tau on Baškortostanin korkein vuorenhuippu.]] Baškortostan on enimmäkseen matalaa metsäistä vuoristoa. Maantieteellisesti maa voidaan jakaa kolmeen pääalueeseen. Länsiosa maasta on kumpuilevaa ylänköä, maan keski- ja luoteisosat ovat Belaja-joen halkomaa tasankoa ja eteläiset Uralvuoret hallitsevat maan itäosaa. Baškortostanin korkein vuori on Jaman tau (eli Jamantau), 1 646 metriä. Muita vuoria ovat: Suuri Iremel (1 582 m), Pieni Iremel (1 449 m), Arwjakrjaz (1 068 m), Zilmerdaq (909 m), Alataw (845 m), Jurmataw (842 m).
Ilmasto
Baškortostanissa vallitsee mannerilmasto. Keskilämpötila vaihtelee tammikuussa −14 ja −17,5 °C välillä ja heinäkuussa +16,5 ja +20,5 °C välillä. Keskimääräinen sademäärä vaihtelee maan eri osissa 250 ja 500 millimetrin välillä.
Kasvillisuus
Baškortostanin itä- ja pohjoisosat kuuluvat havumetsävyöhykkeeseen. Eteläosissa on aroa tai metsäaroa. Näiden kahden vyöhykkeen väliin jää kapea lehtimetsävyöhyke. Maan pinta-alasta noin 40 prosenttia on metsää.
Vesistöt
Kaikkiaan Baškortostanissa on yli 13 000 jokea ja noin 2 700 järveä ja tekojärveä.
Baškortostanin merkittävimmät joet ovat Belaja ja sen lisäjoki Ufa. Belaja on 1 067 kilometriä pitkä ja virtaa kokonaan Baškortostanin alueella. Se alkaa maan itäosasta Uralilta ja virtaa maan eteläosan kautta maan länsirajalle, jossa se laskee Kama-jokeen. Myös Ufa-joki alkaa Uralilta, tosin Baškortostanin itäpuolelta. Ufa laskee kahtena suuhaarana Belajaan maan pääkaupungin Ufan pohjoispuolella. Baškortostanin pinta-alasta noin neljä viidennestä kuuluu Kaman vesistöalueeseen. Lisäksi Uraljoki virtaa maan itäisimmän osan läpi.
Suurimmat järvet ja tekojärvet ovat Asylykül (23,5 km²), Qandrykül (15,6 km²), Urgun (12,0 km²), Pavlovskojen tekojärvi (120,0 km²) ja Nuguškojen tekojärvi (25,2 km²).
Luonnonsuojelualueet
Alueen tärkeimpiin suojelualueisiin kuuluvat Etelä-Uralin luonnonpuisto, Baškirian luonnonpuisto ja Šulgan-Tašin luonnonpuisto sekä heti tämän lounaispuolelta alkava Baškirian kansallispuisto.
Talous
thumb|[[Gazpromin öljynjalostamoa Baškortostanin Salavatissa.]] Baškortostanin tasavalta tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 757,6 miljardin ruplan osuuden eli 2,0 % Venäjän federaation BKT:stä. Tällä osuudella alue kuuluu BKT:n kertymisessä Venäjän kymmenen suurimman federaatiosubjektin joukkoon. Jokaista tasavallan asukasta kohti BKT:tä kertyi 186 000 ruplaa eli noin 4 557 euroa. Tämä on vain 71 % Venäjän keskiarvotasosta eli tasavalta ei tällä BKT-mittareilla ole erityisen tuottava alue.
Baškortostan on luonnonvaroiltaan rikas maa, jonka alueelta saadaan öljyä, kivihiiltä ja maakaasua sekä rautaa, kuparia, mangaania, lyijyä, sinkkiä, kultaa ja bauksiittia. Öljyllä ja maakaasulla on tärkeä asema maan energiantuotannossa. Tärkeimmät öljyntuotanto ja -jalostusalueet sijaitsevat Sterlitamakin, Išimbain ja Ufan lähistöllä. Tasavalta on keskeisimpiä Transneftin öljyputkistojen solmupisteitä.
Merkittävimmät teollisuudenalat ovat öljynjalostus-, petrokemian-, kone-, teräs-, kemian- ja puunjalostusteollisuus. Noin puolet maan teollisuudesta on keskittynyt pääkaupunkiin Ufaan. Ufan merkittävimmät teollisuudenalat ovat metalli-, puunjalostus-, elintarvike- ja koneenrakennusteollisuus. Muita merkittäviä teollisuuskaupunkeja ovat Sterlitamak, jossa on koneenrakennus-, puunjalostus- ja kemianteollisuutta sekä Beloretsk, jossa on vuori- ja metalliteollisuutta. Teollisuus on aiheuttanut Ufalle ilmansaasteongelmia.
Baškortostan tuottaa myös paljon maataloustuotteita. Belaja-joen varret ovat varsinkin Ufan eteläpuolella merkittävää viljantuotantoaluetta, jossa tuotetaan ohraa, kauraa ja vehnää. Viljan lisäksi viljellään paljon pellavaa, auringonkukkaa, vihanneksia ja sokerijuurikasta. Alueella harjoitetaan myös karjanhoitoa.
Väestö
Baškortostanin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 4 072 292. Miehiä väestöstä oli 46,9 prosenttia.
Etniset ryhmät
Vuoden 2002 väestönlaskennassa Baškortostanin asukkaista 29,9 prosenttia oli kansallisuudeltaan baškiireja, ja he olivat näin ollen tasavallan toiseksi suurin etninen ryhmä. Baškiireilla on tosin monia kulttuurillisia ja poliittisia erioikeuksia. Suurin etninen ryhmä on venäläiset (36,3 prosenttia), ja kolmas pääryhmä tataarit (24,1 prosenttia). Lisäksi maassa asuu tšuvasseja (3 prosenttia), mareja (2,7 prosenttia), ukrainalaisia (1,9 prosenttia) ja lisäksi muun muassa udmurtteja, mordvalaisia ja saksalaisia. Baškiirien ja tataarien kielet ovat turkkilaistataarilaisia kieliä ja läheistä sukua toisilleen. Baškortostanin väestöjakaumassa ei tapahtunut 1900-luvun aikana mitään merkittäviä muutoksia, vain venäläisten suhteellinen osuus laski vähitellen.
Väestön sijoittuminen
Vuonna 2010 kaupunkilaisia oli 2 461 652 henkeä eli 60,4 prosenttia väestöstä. Maaseutuväestön osuus oli 1 610 640 eli 39,6 prosenttia väestöstä.
Kokkos-Ierikka
Erkki Kokkonen eli Kokkos-Ierikka (18. syyskuuta 1906 Iisalmi – 7. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen savon murteella kirjoittanut runoilija ja pakinoitsija.
Baškortostan
Väestön sijoittuminen
Suurin kaupunki on pääkaupunki Ufa (1 062 319 asukasta vuonna 2010), jossa asuu noin neljännes maan väestöstä. Muita yli 30 000 asukkaan kaupunkeja olivat (2010): Sterlitamak (273 486 as.), Salavat (156 095 as.), Neftekamsk (121 733 as.), Oktjabrski (109 474 as.), Beloretsk (68 806 as.), Tuimazy (66 836 as.), Išimbai (66 259 as.), Kumertau (62 851 as.), Sibai (62 763 as.), Meleuz (61 390 as.), Belebei (60 188 as.), Birsk (41 635 as.), Utšaly (37 788 as.), Blagoveštšensk (34 239 as.), Djurtjuli (31 274 as.).
Kokkos-Ierikka
Kokkonen kävi 4 luokkaa Iisalmen yhteiskoulua. Hän työskenteli Posti- ja lennätinlaitoksen palveluksessa esimiehenä Iisalmessa 1924–1950 ja Helsingissä 1950–1969.
Baškortostan
Uskonto
Vuonna 2012 julkaistiin laaja, Venäjän uskontoja ja väestön uskonnollista vakaumusta myös alueellisesti kartoittanut Arena-kyselytutkimus. Sen mukaan Baškortostanin väestöstä oli:
Hallinnollinen jako
Baškortostan on jaettu hallinnollisesti 54 piiriin (raion) ja 9 kaupunkipiirikuntaan (gorodskoi okrug). Piireissä on 818 maalaiskuntaa. Tasavallassa on 21 kaupunkia, joista 9 on oman kaupunkipiirikuntansa keskuksia, muut kuuluvat piireihin. Yksi kaupunki (Mežgorje) on liittovaltion alainen suljettu kaupunki. Kaupunkimaisia taajamia on kaksi.
Politiikka
thumb|Baškostostanin parlamentin rakennus Ufassa Baškortostanin korkein virka on presidentin virka. Presidentin virkakausi on neljä vuotta. Baškortostanin perustuslain mukaan presidentin tehtävä on taata Baškortostanin kansalaisten oikeudet ja vapaudet, turvata Baškortostanin taloutta ja poliittisia etuja sekä turvata laillisuus, laki ja oikeus Baškortostanissa. Presidentti johtaa myös hallitusta.
Baškortostanin ensimmäisissä presidentinvaaleissa, 17. joulukuuta 1993, presidentiksi valittiin Mortaza Räximev. Räximev oli tätä ennen toiminut tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajana, mikä oli ollut korkein virka-asema presidentin viran perustamiseen asti. Räximev valittiin uudelleen joulukuussa 2003 pidetyissä vaaleissa, joita ETYJin vaalitarkkailijat pitivät vilpillisinä. Räximev pysyi tasavallan johdossa aina vuoteen 2010 asti, jolloin hänen seuraajakseen tuli Rustem Hamitov.
Baškostostanilla on yksikamarinen parlamentti, Kurultai, jonka 120 jäsentä valitaan joka viides vuosi.
Baškortostanin perustuslaki hyväksyttiin 24. joulukuuta 1993. Perustuslain ensimmäisen artiklan mukaan Baškortostan on suvereeni valtio Venäjän federaation yhteydessä.
Baškortostanin suhteita Venäjän federaatioon määrittelevät Venäjän federaation perustuslain artiklat, Baškortostanin perustuslaki, Federatiivinen sopimus ja sopimus Baškortostanin erillisistä virkamiehistä, valtaoikeuksista ja Baškortostanin valtiollisista toimielimistä.
Baškortostan oli EVKY:n (UNPO) jäsen vuosina 1996–1998.
Luigi Pelloux
Luigi Pelloux (1. maaliskuuta 1839 La Roche-sur-Foron, Savoiji – 26. lokakuuta 1924 Bordighera) oli italialainen kenraali ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1898–1900. Hän pyrki käyttämään ankaria keinoja ja epäparlamentaarisia menettelyjä sosiaalisten levottomuuksien tukahduttamiseen, ja ajoi siten Italian poliittisen kriisin partaalle.
Elämäkerta
Pelloux valmistui Torinon sotilasakatemiasta vuonna 1857 tykistöupseeriksi ja osallistui vuosien 1859–1860 sekä 1866 sotiin Itävaltaa vastaan. Syyskuun 1870 Rooman valtauksen yhteydessä hän komensi majurina tykistöosastoa, joka onnistui ensimmäisenä murtamaan kaupungin muurin ampumalla siihen kuuluisan aukon Porta Pian luona ja mahdollisti siten italialaisten etenemisen kaupunkiin. Pelloux ylennettiin 1878 everstiksi, 1885 kenraalimajuriksi ja 1891 kenraaliluutnantiksi. Siirryttyään politiikkaan hän toimi 1881–1895 Italian edustajakamarin jäsenenä ja 1880–1884 sotaministeriön pääsihteerinä, myötävaikuttaen vuoden 1884 armeijauudistukseen. Hän oli myös kahdesti Italian sotaministerinä: 1891–1893 Rudinìn ja Giolittin hallituksissa sekä 1896–1897 Rudinìn toisessa hallituksessa. Vuonna 1896 hänet nimitettiin senaattoriksi. Toukokuussa 1898 Pelloux lähetettiin kuninkaallisena komissaarina Bariin taltuttamaan siellä puhjenneita levottomuuksia, ja hän hoiti toimeksiantonsa tahdikkaasti. Hän kieltäytyi julistamasta Barissa poikkeustilaa, sillä hän katsoi levottomuuksien johtuvan kansalaisten äärimmäisestä taloudellisesta hädästä, ja saavutti näin vasemmiston myötämielisyyden.
Pelloux kutsuttiin pääministeriksi kesäkuussa 1898 levottomuuksien riehuessa yhä eri puolilla Italiaa. Ratkaisuna hän esitteli helmikuussa 1899 lakiesityksen, joka olisi kaventanut merkittävästi kansalaisoikeuksia, kuten yhdistymis-, kokoontumis- ja painovapautta. Pelloux erosi hallituksensa ulkopoliittisten vastoinkäymisten vuoksi maaliskuussa 1899, mutta kokosi heti perään uuden, aiempaa konservatiivisemman hallituksen. Vaikka olot Italiassa olivat rauhoituneet edellisvuodesta, Pelloux muutti lakiesitystään entistäkin jyrkempään muotoon, mikä nostatti parlamentin vasemmisto-opposition vastarintaan. Kun sosialistit ja radikaalit pyrkivät erilaisin keinoin jarruttamaan esityksen käsittelyä parlamentissa, Pelloux järjesti sen kesäkuussa 1899 väliaikaisesti voimaan kuninkaallisella määräyksellä ilman parlamentin hyväksyntää. Italian kassaatio-oikeus kuitenkin peruutti lain helmikuussa 1900, minkä jälkeen hallituksen oli palautettava se parlamentin käsitelyyn. Kun kiistat kuninkaan ja parlamentin perustuslaillisista valtaoikeuksista sekä parlamentin työtä haitannut vasemmiston sitkeä jarrutus olivat jatkuneet kuukausia, Pelloux taipui keväällä 1900 hajottamaan parlamentin. Vaalit johtivat vasemmiston voittoon. Pelloux joutui lopulta eroamaan 18. kesäkuuta 1900. Hän toimi sen jälkeen vielä kahden vuoden ajan armeijakunnan komentajana Torinossa.
Sodegaura
Sodegaura on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Tokionlahden rannikolla. Sodegaurassa on 64 695 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 94,93 neliökilometriä.
Sodegaura kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Kisarazuun johtaneen tien postiasemana. Tärkeitä perinteisiä elinkeinoja olivat muun muassa riisin ja vihannesten viljely, karjankasvatus ja nori-merilevän vesiviljely. 1970-luvulta lähtien kaupungin rannikolle on kuitenkin sijoittunut suurimittakaavaista petrokemian teollisuutta ja lämpövoimaloita osana laajempaa Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Samalla Sodegaura on kasvanut yhtenä Suur-Tokion esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Sodegaura sai vuonna 1991. Sisämaa on säilyttänyt maaseutumaisen luonteensa.
Keilailu Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px
Keilailussa kilpailtiin Pan-Amerikan kisoissa 2019 25. – 31. heinäkuuta 2019. Kilpailut käytiin National Sports Villagessa. Sekä naisille että miehille oli yksilö- ja parikilpailut. Keilailukilpailuihin osallistui yhteensä 64 urheilijaa. Menestynein maa oli Yhdysvallat, joka saavutti neljä mitalia, joista kaksi oli kultaisia.
Strange Days (kappale)
Strange Days on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Doorsin kappale yhtyeen vuoden 1967 albumilta Strange Days. Kappaleen sanoitukset kertovat siitä, kuinka tavallisetkin paikat voivat vaikuttaa oudoilta ja epämukavilta.
”Strange Days” on yksi ensimmäisistä kappaleista, joissa käytetään Moog-syntetisaattoria.
Ahasverus Fritsch
pienoiskuva|Ahasverus Fritsch 42-vuotiaana.Ahasverus Fritsch (16. joulukuuta 1629 Mücheln – 24. elokuuta 1701 Rudolstadt, Thüringen) oli saksalainen lainoppinut ja virsirunoilija. Lainopillisten ja hengellisten kirjoitusten lisäksi hänet tunnettiin myös pienimuotoisten sävellysten tekijänä sekä yliopiston kanslerina Rudolfstadtissa.
Elämänvaiheet
Hänen isänsä oli pormestari Andreas Fritsch ja hänen äitinsä Esther Fritsch (os. Hesse). Perheessä oli kahdeksan lasta. Lapsuutensa hän eli kolmekymmenvuotisen sodan melskeissä. Ahasveruksen ollessa vain kahden vuoden vanha perhe joutui pakenemaan Voigtlandiin kotikaupungin palon seurauksena. Lapsuudessaan hän joutui monesti rosvojen ja ryövärien sekä sotilaiden takia piileskelemään luolissa, kellareissa ja metsissä. Monesti hänet ryöstettiinkin päällysvaatteitaan myöten.
Ollessaan neljäntoista hänen isänsä kuoli, mutta äiti piti huolta lapsistaan ja lähetti Ahasveruksenkin Hallessa sijaitsevaan lukioon, jossa poika ahersi kuusi vuotta kunnes kesällä 1650 pääsi Jenan yliopistoon lukemaan lakia J. Georg Adam Struven oppilaaksi. Köyhyys haittasi opintoja, mutta kaikesta huolimatta hän suoritti ensimmäisen yliopistotutkintonsa neljän vuoden opintojen jälkeen 1654. Hänen toimi opettajana aatelisperheessä, ja työnsä avulla hän itsekin pääsi opintiellä eteenpäin ja suoritti 32-vuotiaana lainopillisen yliopistotutkinnon Jenan yliopistossa.
Vuonna 1657 hänestä tuli nuoren kreivi Albert Anton von Schwarzburg-Rudolstadin yksityisopettaja. Aatelisperhe piti hänestä kovasti ja näin Ahasverus nousi arvostettuun asemaan.Hän oli kirjeenvaihdossa aikansa kuuluisimpien valtionmiesten ja teologien kanssa. Rudolstadissa hän tutustui kreivitär Ludämilie Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadtiin ja avusti tätä lukemalla ja arvostelemalla hänen virsitekstejään, sekä julkaisi Ludämilien serkun Emilien kanssa Ludämilien virret viisitoista vuotta tämän kuolemansa jälkeen kirjassa ”Die Stimme der Freundin, das ist: Geistliche Lieder".
Johann Sebastian Bachin kantaatin BWV 123 virttä “Liebster Immanuel, Herzog der Frommen” pidetään Fritschin kirjoittamana virtenä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 378 "Kaitse, Jeesus, paimen hyvä" on merkitty Sigmund von Birkenin kirjoittamaksi, mutta on myös arveltu, että sen olisikin kirjoittanut hänen aikalaisensa Ahasverus Fritsch.
Aleksi Litovaara Snowboarding
Aleksi Litovaara Snowboarding (ALS) oli suomalaisen olympiatason lumilautailijan Aleksi Litovaaran vuodesta 2001 vuoteen 2010 tekemä lumilautailusta kertova televisio-ohjelma. Ohjelmasta tehtiin laskettelukaudella 25 minuutin jakso joka toinen viikko.
Jerry Wexler
Gerald "Jerry" Wexler (10. tammikuuta 1917 – 15. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen äänilevytuottaja. Hän syntyi Bronxissa, New Yorkissa, juutalaiseen sukuun.
Aleksi Litovaara Snowboarding
Ohjelmassa esitetään tunnettuja ja tuntemattomia suomalaisia lumilautailijoita ja kaikenlaista heidän lumilautailuun liittyvää: haastatteluita, lautasessioita, kisoja ja matkustamista, välinetestejä, lumilautavideoarvosteluita. Lisäksi vieraillaan lumilautailutapahtumissa ja -keskuksissa sekä Suomessa että ulkomailla ja annetaan vihjeitä sekä yksinkertaisten että vaikeiden lumilautatemppujen tekemiseen.
Jerry Wexler
Wexler opiskeli Kansasin valtionyliopistossa ja palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hän oli äänilevytuottajana menestyksekäs ja teki 1960-luvulla yhteistyötä mm. Wilson Pickettin, Aretha Franklinin ja Dusty Springfieldin kanssa.
Aleksi Litovaara Snowboarding
ALS esitettiin alun perin MoonTV-kanavalla; sittemmin sitä esitettiin Urheilukanavalla (kaudella 2005-2006). Helmikuussa 2006 ALS-ohjelma tuli toiseksi vuoden 2005 urheiluohjelman Telvis-äänestyksessä 50 000 katsojan äänellä.
Sri Lankan krikettimaajoukkue
Sri Lankan krikettimaajoukkue edustaa Sri Lankaa kriketin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Sri Lanka Cricket, aiemmalta nimeltään Board of Cricket for Sri Lanka.
MM-kilpailut
Sri Lanka voitti kriketin maailmanmestaruuden 1996. Loppuottelussa se ohitti Australian juoksumäärän, kun Sri Lankalla olisi ollut käytettävissään vielä seitsemän lyöjäparia ja 22 lyöntiä. MM-hopeaa Sri Lanka sai 2007, jolloin se hävisi finaalissa Australialle 53 juoksulla ja 2011, jolloin Intia ohitti loppuottelussa sen juoksumäärän, kun intialaisilla olisi ollut vielä kuusi lyöjäparia ja kymmenen lyöntiä jäljellä. MM-kilpailujen välieräottelussa Sri Lanka hävisi Australialle 48 juoksulla 2003.
Yhden päivän maaottelut
Sri Lanka pelasi ensimmäisen yksipäiväisen maaottelunsa (pelimuoto, jolla myös MM-kisat käydään, molemmilla joukkueilla tavallisesti 50 syöttövuoroa, joissa jokaisessa kuusi syöttöä) vuonna 1975. Se on pelannut yksipäiväisiä maaotteluja kesäkuuhun 2020 mennessä kaikkiaan 852. Niistä se on voittanut 389, hävinnyt 421, tasajuoksuihin on päättynyt viisi ja ilman ratkaisua 37 ottelua. Kahdestatoista huippumaasta (eli niistä, jotka pelaavat test matcheja) sillä on positiivinen maaottelusaldo Irlantia (4 voittoa, ei tappiota), Bangladeshia (39 voittoa, seitsemän tappiota), Zimbabwea (44 voittoa, 11 tappiota), Afganistania (3–1) ja Länsi-Intian saaristoa (29–28) vastaan sekä tasatilanne Englannin kanssa (36 voittoa, 36 tappiota). Huonoin tilasto Sri Lankalla on Australiaa vastaan: 32 voittoa ja 61 tappiota.
Twenty20-maaottelut
Sri Lanka pelasi ensimmäisen Twenty20 -pelimuodon maaottelunsa, jossa kumpikin joukkue pelaa 20 syöttövuoroa (joissa jokaisessa on kuusi syöttöä), vuonna 2006. Se on pelannut kesäkuuhun 2020 mennessä kaikkiaan 128 maaottelua. Ratkaisuun päättyneistä otteluista se on voittanut 59 ja hävinnyt 65. Se on voittanut Zimbabwen kaikissa kolmessa sekä Afganistanin ja Irlannin ainoassa kohtaamisessa, ja voittosaldo on kärkimaista positiivinen myös Bangladeshia (seitsemän voittoa, neljä tappiota) ja Länsi-Intian saaristoa (kuusi voittoa, viisi häviötä) vastaan. Australiaa vastaan on sekä voittoja että tappioita kahdeksan.
Sri Lanka voitti ICC World Twenty20 -turnauksen 2014 kukistettuan loppuottelussa Intian. Toiseksi se sijoittui 2009 hävittyään finaalissa Pakistanille ja 2012, jolloin hävisi loppuottelussa Länsi-Intian saaristolle. Lisäksi se pelasi välieräottelussa 2010.
Mohamed Mohamed
Mohamed Hassan Mohamed (s. 23. elokuuta 1993 Mogadishu) on somalialainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän osallistui siellä miesten 1 500 metrin juoksuun, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kolmanneksitoista.
Mohamed asui kaksi vuotta Jemenissä paettuaan kotimaastaan, mutta palasi sitten Mogadishuun.
Mariaanienvaris
Mariaanienvaris (Corvus kubaryi) on varisten heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen varpuslintu. Se elää Mariaanien saariston pohjoisosassa Rotan ja Guamin saarilla. Lajin kanta on kooltaan 50–249 yksilöä, joista Guamilla tavattiin vain kaksi yksilöä vuonna 2008. Anton Reichenow kuvaili lajin holotyypin Guamilta vuonna 1885.
Humppakonsertto
Humppakonsertto on vuonna 2007 ilmestynyt live-albumi Eläkeläiset-yhtyeeltä. Albumi on nauhoitettu vuonna 2006 eri puolilla Suomea, eikä soittajien suorituksia ole jälkeenpäin korjattu studiotekniikan avulla.
324 Bamberga
324 Bamberga on pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeellä. Se on siis yksi päävyöhykkeen asteroideista. Bambergan läpimitta on noin 220,7 kilometriä, joten se on yksi suurimmista asteroideista. Sen löysi Johann Palisa 25. helmikuuta vuonna 1892, ja se nimettiin saksalaisen Bambergin kaupungin mukaan. Bambergan pyörähdysaika eli vuorokauden pituus on noin 29,43 tuntia. Bamberga käsittää arviolta noin 0,37 % asteroidivyöhykkeen kokonaismassasta.
241px|pienoiskuva|vasen|Bambergan sijainti 22. lokakuuta 2011
Markku Jutila
Markku Jutila (s. 9. helmikuuta 1966) on tamperelainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana Tampereen Tapparassa SM-liigaa kausilla 1986–1988 yhteensä 21 ottelua. Hänen veljensä Timo Jutila on tunnettu maajoukkuejääkiekkoilija.
Tislaus
pienoiskuva|Tislauslaitteisto Tislaus on toisiinsa liuenneiden aineiden erottamiseksi käytetty menetelmä, joka perustuu seoksessa olevien aineiden eri haihtuvuuksiin. Tislaus on kemiantekniikassa yksikköoperaatio eli siinä ei tapahdu kemiallista reaktiota.
Tislaamalla saadaan erotetuksi toisiinsa liuenneet nestemäiset aineet sekä haihtumattomat aineet haihtuvista aineista. Tislauksen tuotetta kutsutaan tisleeksi ja haihtumatonta osaa pohjatuotteeksi tai jatkuvatoimisessa tislaimessa alitteeksi. Tislaus on monimutkaisempi versio haihduttamisesta, jossa haihtumattomat aineet erotetaan haihtuvista.
Muita prosesseja
Haihdutus on yksinkertaisempi prosessi, jossa rikastetaan haihtumattoman aineen ja haihtuvan aineen seosta. Tislauksella voidaan erottaa myös useita haihtuvia aineita toisistaan.
Kuivatislaus eli pyrolyysi ei nimestään huolimatta ole tislaus eikä yksikköoperaatio, vaan pelkistysreaktio, jossa kiinteää orgaanista ainetta kuumennetaan pelkistävässä atmosfäärissä ja siitä vapautuvat reaktiotuotteet otetaan talteen. Puun kaasutus, häkäpönttö, tervan poltto ja biodieselin valmistus käyttävät pyrolyysia. Ali-ilmamäärällä tai hapettomassa tilassa kuumennettu orgaaninen aine reagoi hiileksi ja vedyksi, joita voidaan saattaa esimerkiksi katalyytillä halutuiksi hiilivedyiksi. Tätä käytetään metanolin valmistuksessa, jossa höyryreformaatiota(SMR) voidaan hyödyntää hiilimonoksidin muodostamisessa.
Historia
Islamin saavutuksia esittelevä näyttely "1001 Inventions" kertoo, että islamilainen tiedemies Jabir ibn Hayyan keksi tislaamisen vuoden 800 tienoilla, muutti alkemian kemiaksi ja löysi monia kemiallisia perusasioita, jotka ovat edelleen käytössä. Todellisuudessa tislaaminen ilmeisesti tunnettiin jo Babyloniassa 1 200 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Tislauksen tunsivat myös Aleksandrian alkemistit ajanlaskumme ensimmäisillä vuosisadoilla. Monet asiat, jotka ovat menneet Jabir ibn Hayyanin nimiin ovat todellisuudessa peräisin Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä tiedemieheltä, joka otti käyttöönsä Jabarin latinisoidun nimen Geber saadakseen kirjoilleen enemmän arvovaltaa. Geberin työt heijastelevat siten 1300-luvun eurooppalaista kemian tutkimusta. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.
Joidenkin kirjoittajien mukaan tislaaminen liittyy etenkin alkoholiin, jonka nimi tulee arabian sanoista al-kohol. Arabialainen sana tarkoittaa kuitenkin hienojakoisia aineita yleensä. A.J. Liebmann katsoo, että kun legendat jätetään sivuun, alkoholin tislaamista eivät keksineet arabit, vaan löytö tehtiin Etelä-Italiassa 1000–1100-luvuilla. Tällöin tislaustaito kehittyi siten, että viinistä pystyttiin tislaamaan niin väkevää alkoholia, että se paloi. Arabien väitetään tislanneen ensimmäisinä raakaöljyn.
Teoria
Tislaus perustuu aineiden eri haihtuvuuksiin. Eri aineilla on erilainen höyrynpaine eri lämpötiloissa. Koska kahden erilaisen aineen mooliosuudet ovat ideaalisesti samoja kuin niiden osapaineet samoissa lämpötiloissa, aineet voidaan erottaa fraktioimalla eli jakamalla ne höyrynpaineen mukaan. Tislauksessa seosta keitetään, jotta saataisiin aikaan mahdollisimman paljon haihtumista. Tislaus ei perustu aineiden eri kiehumispisteisiin, kuten yleensä luullaan. Aineseoksella on oma kiehumispisteensä, joka riippuu sen koostumuksesta enemmän kuin yksittäisten komponenttien kiehumispisteistä puhtaana. Aineseos kiehuu tässä lämpötilassa, mutta tuotetussa höyryssä haihtuvampi komponentti on rikastuneena. Panostislauksessa tämä havaitaan niin, että seoksen kiehumispiste nousee jatkuvasti, kun höyry vie mukanaan enemmän kevyempää komponenttia ja jättää nesteeseen enemmän raskaampaa komponenttia.
Kaikissa seoksissa haihtumisnopeudet eivät ole erilaisia eri aineille: näitä seoksia sanotaan atseotroopeiksi. Esimerkiksi 96 % etanoli-vesi-seos (väkiviina) on atseotrooppi, jota haihduttamalla saadaan 96-prosenttista etanolihöyryä, eikä rikastumista tapahdu. Molekulaarisella tasolla tämä käytös voidaan selittää sillä, että vahvasti poolisena liuottimena vesi sitoutuu vetysidoksilla ensinnäkin etanoliin, mutta myös koheesiona itseensä. Laimeissa etanoliliuoksissa vesi siis ajaa etanolin pois höyrynä, koska veden koheesio on vahvempi, mutta toisaalta vahvoissa liuoksissa etanoli taas imee vettä, koska etanolikin on jonkin verran poolinen liuotin.
Erittäin puhtaita aineita voidaan erottaa monikomponenttitislauksella. Siinä tislataan samanaikaisesti kolmea tai useampaa eri nestettä, joiden atseotroopeilla on erilaiset höyrynpaineet. Näin voidaan esimerkiksi valmistaa vedetöntä (absoluuttista) etanolia. Absoluuttisen alkoholin valmistuksessa käytetään kolmantena komponenttina bentseeniä, joka syrjäyttää tislauksessa veden, ja vesi-bentseenhöyryseos kiehuu atseotrooppina. Näin saadaan yli 99% etanolipitoisuuksia. Etanoliin jää kuitenkin tällöin muutama miljoonasosa bentseeniä, joka on myrkyllistä, joten tätä etanolia ei voi juoda tai käyttää muuhun kuin teknisiin tarkoituksiin.
Tislaus on aineensiirron yksikköoperaatio, ja siinä voidaan käyttää samoja fysiikan lakeja ja kaavoja kuin muissakin aineensiirron yksikköoperaatioissa, kuten uutossa. Tislauskolonni voidaan suunnitella samojen periaatteiden pohjalta kuin uuttokolonnikin.
Laitteisto
Tislauslaitteiston peruskokoonpano on kiehutin, kolonni ja lauhdutin. Neste lämmitetään lämmittimessä höyryfaasiin, josta se nousee kolonniin, jossa tapahtuu erottuminen. Herkemmin haihtuva faasi nousee edelleen jäähdyttimeen, jossa se tiivistyy takaisin nesteeksi vaikeammin haihtuvan faasin vajotessa takaisin lämmittimeen. Kolonnin huipulta kerättävää fraktiota kutsutaan tisleeksi ja pohjalta kerättävää alitteeksi. Mikäli laitteistossa ei ole kolonnia, kuten tislattaessa esimerkiksi viskiä tai konjakkia, laitteistoa kutsutaan retortiksi. Pontikkapannu on yksinkertainen ja alkeellinen retortti.
Lämmitin voi olla joko kolonnin pohjalla oleva säiliö, jota lämmitetään, tai kantajafaasi voidaan johtaa erillisestä lämmittimestä suoraan kolonniin käyttöviivan mukaan määritetylle ideaalipohjalle.
Kolonneja on kahta päätyyppiä: pohja- ja täytekappalekolonnit. Pohjakolonnissa on tietty määrä seula- tai nousuputkipohjia, kun taas täytekappalekolonnissa on onton putken sisällä täytekappalekerros, jonka korkeus on määritelty niin, että lopputuotteesta saadaan haluttu konsentraatio. Laboratorioissa käytetään myös usein Vigreux-kolonnia, jossa lasisen kolonnin sisäpinnalla on ulokkeita niin, että kolonnin sisäpinta-ala kasvaa.
Jäähdytin on lämmönsiirrin, jonka tehtävänä on tiivistää tisle takaisin nesteeksi. Yleisimmin käytetty jäähdytin on Liebig-jäähdytin, joka koostuu kahdesta sisäkkäisestä putkesta, joiden välin muodostuvassa annuluksessa on vesivaippa. Sisemmästä putkesta sisään tuleva höyry jäähtyy ja tiivistyy nesteeksi.
Lopputuotteen tislaaminen haluttuun väkevyyteen tehdään ideaaliaskelina. Jokainen ideaaliaskel vastaa yhtä uudelleentislausta (arkikielessä ”kirkastamista”). Haluttuun väkevyyteen pääseminen voidaan määrittää Raoultin lain mukaisesta tasapainokäyrästä ja konsentraatioiden mukaan piirretystä kolonnin käyttöviivasta McCabe–Thiele-menetelmällä, tai se voidaan laskea konsentraatioiden sekä tasapainokäyrän päätepisteiden logaritmien kautta. Kun ideaaliaskelet jaetaan kolonnin kokonaishyötysuhteella, saadaan tarvittavien reaaliaskelten määrä. Näin voidaan määrittää kolonnissa tarvittavien pohjien lukumäärä tai integroida täytekappalekerroksen korkeus. Yleisimmin täytekappaleina käytetään Raschig-renkaita, Pall-renkaita, Berl-satuloita tai Intalox-satuloita. Muita yleisesti käytettyjä täytekappalemateriaaleja ovat ruostumattomasta teräksestä valmistetut mutterit tai jousialuslevyt, lasimurska, lasikuulat tai teräsvilla. Täytemateriaalilla on oltava suuri pinta-ala, mutta sen halutaan myös olevan suurimmaksi osaksi tyhjää, koska tisle virtaa siinä tyhjässä tilassa.
Laboratoriossa liuottimien talteenottoon tislaamalla voidaan käyttää vakuumipyöröhaihdutinta. Siinä viistossa kulmassa oleva haihdutuskolvi on laakeroitu niin, että se pääsee pyörimään vapaasti akselinsa ympäri. Laitteisto pyörittää kolvia, jolloin tislattava neste tarttuu kolvin sisäpinnalle kalvoksi, jolla on suuri haihtumispinta-ala. Laitteistoon synnytetään alipaine, jolloin nesteen kiehumispiste laskee ja höyrystyminen tapahtuu alhaisemmassa lämpötilassa. Höyry johdetaan jäähdyttimeen, jossa se lauhtuu nesteeksi ja valuu keruukolviin.
Adolf Aminoff
Adolf Aminoff voi tarkoittaa jotain seuraavista Aminoff-sukuisista henkilöistä:
Life on the Line
Life on the Line on brittiläisen Eddie and the Hot Rods -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1977. Sen on tuottanut Ed Hollis apunaan Steve Lillywhite, Graeme Douglas ja the Rods. Douglas, joka vaikutti aiemmin Kursaal Flyers -yhtyeessä, esiintyy levyllä muusikkona CBS-levy-yhtiön luvalla. Suomessa singlekappaleen on versioinut Amazing Tails -yhtye albumillaan Early Days 1989 vuonna 2008.
Äänityksestä on vastannut Lillywhite. Äänitys on tehty Regents Parks Recording Co. Studiosissa St. John's Woodissa. Miksauksen ovat tehneet Hollis ja Lillywhite Island Studiossa Hammersmithissa. Nauhaoperaattorit (Tape op's) Regents Parkissa Steve ja Martin ja Islandissa Terry. Masterointi on tehty The Master Roomissa. LP-levyssä on avautuvat kannet.
Kappaleet
Julkaisijat ovat Rock Music Ltd (Graeme Douglas) / Island Music Ltd (Rodsit) (A: 1, 2, 5; B: 1-3) ja Island Music Ltd (A: 3, 4; B: 4).
"Do Anything You Wanna Do"
"Telephone Girl"
"(I Don’t Know) What's Really Going On"
"Ignore Them (Still Life)"
"Life on the Line"
"(And) Don't Believe Your Eyes"
"We Sing ... the Cross"
"Beginning of the End"
Heaven Can Wait
Heaven Can Wait voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Amerikkalainen lyhytkarva
Amerikkalainen lyhytkarva on amerikkalainen kissarotu, joka on Amerikan muunnos brittiläisestä lyhytkarvasta. Kissalla on melko karhea karva verrattuna brittiläiseen serkkuunsa.
Historia
Amerikkalaisen lyhytkarvan esi-isiä olivat varmasti sitkeät ja ahkerat tuholaisten pyydystäjät, jotka tulivat uudisasukkaiden mukana Atlantin ylitse Amerikkaan. Kissasiirtolaiset sopeutuivat uuden maan ilmastoon, ympäristöön ja elämäntapaan, viihtyivät ja kukoistivat ja kehittivät omat erityispiirteensä. Parhaita ominaisuuksia vaaliva valikoiva kasvatus alkoi 1900-luvun alkupuolella.
Luonne
Ihana, rohkea, älykäs, tarmokas ja kestävä kissa.
Muunnokset
Kaikki värit ja kuvioinnit hyväksytään.
BAR 004
BAR 004 oli Malcolm Oastlerin suunnittelema Formula 1 -auto, jota BAR-talli käytti kaudella 2002. Autoa ajoivat kanadalainen Jacques Villeneuve ja ranskalainen Olivier Panis. Autossa oli Hondan moottori, Bridgestonen renkaat, ja se käytti Elfin ja Nissekin poltto- ja voiteluaineita.
Kausi sujui heikommin kuin edellinen kausi, eikä talli saanut pisteitä kuin kolmessa kisassa, parhaimpana tuloksena Britannian GP:ssä saavutetut neljäs ja viides sija.
Harald Graf
thumb|Harald Graf hävittäjä Novikilla. Harald Gustav Herman Graf (, 29. joulukuuta 1885 Viipuri – 25. maaliskuuta 1966 Pittsburgh ) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisen armeijan upseeri.
Valmistuttuaan kadettikoulusta vuonna 1904 Graf osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja vietti seitsemän kuukautta japanilaisten vankina. Hän palveli sen jälkeen Itämerellä, suoritti miinaupseerikurssin ja sai ylennyksen luutnantiksi.
Graf opiskeli Nikolain meriakatemiassa vuosina 1911–1913 ja työskenteli sen jälkeen miinaupseerikurssin opettajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Itämerellä hävittäjälaiva Novikilla. Graf ylennettiin kapteeniksi kesällä 1917. Venäläisten vetäytyessa etenevien saksalaisten tieltä keväällä 1918 hän jäi Helsinkiin.
Graf työskenteli Suomessa jonkin aikaa virkailijana, yritti liittyä Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijaan ja harjoitti epäonnistuneita liiketoimia. Vuonna 1921 Graf muutti Saksaan, jossa hän liittyi monarkistien toimintaan. Venäjän keisariksi julistautunut suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš nimitti hänet kansliapäällikökseen vuonna 1924. Graf työskenteli suuriruhtinaan sihteerinä tämän kuolemaan saakka vuonna 1938 ja jatkoi sen jälkeen työtään Vladimir Kirillovitšin kanssa.
Saksalais-ruotsalais-suomalaisesta taustastaan huolimatta Grafia kuvailtiin ”ajatuksiltaan, tavoiltaan ja mieltymyksiltään täysin venäläiseksi ihmiseksi”. Hän kääntyi myöhemmin ortodoksiksi ja sai etunimen Georgi. Graf on kirjoittanut kolmiosaiset muistelmat, joissa hän kuvaa keisarillisen Venäjän laivastoa ja venäläisten emigranttien elämää. Kirja Na Novike (1922) on käännetty englanniksi, ranskaksi ja italiaksi.
Nokia 5110
Nokia 5110 on Nokian vuonna 1998 julkaisema matkapuhelinmalli. Se oli erittäin suosittu puhelinmalli 2000-luvun taitteessa. Vuonna 1998 sitä myytiin 8,4 miljoonaa, vuonna 1999 lähes 19 miljoonaa ja vuonna 2000 noin 17 miljoonaa kappaletta.
Puhelimessa on mustavalkoinen 84 × 48 pikselin nestekidenäyttö, jota ohjaa Philipsin PCD8544-piiri. Edullisuutensa, vähävirtaisuutensa ja yleisyytensä vuoksi tämä komponentti on saavuttanut suosiota elektroniikkaharrastajien parissa. Nokia 3310 käyttää samaa näyttötekniikkaa.
Puhelinta myytiin myös mallina 5130, joka toimi vain 1800 MHz taajuudella
Nokia 5110 -malliin oli mahdollista vaihtaa erilaisia värikuoria. Puhelimessa oli myös suosittu Snake-matopeli.
Latvasta laho
Latvasta laho on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka ohjasi Harold Ramis. Elokuvan pääosaa näytteli Chevy Chase ja muissa keskeisissä rooleissa esiintyivät Rodney Dangerfield ja Bill Murray.
Latvasta laholle tehtiin vuonna 1988 jatko-osa Caddyshack II.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Latvasta lahon kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Loïc Leferme
pienoiskuva|Loïc Leferme Loïc Leferme (28. elokuuta 1970 – 11. huhtikuuta 2007) oli ranskalainen vapaasukeltaja ja maailmanennätysmies. Lokakuussa 2004 Leferme teki vapaasukelluksen maailmanennätyksen sukellettuaan 171 metrin syvyyteen ilman hengityslaitteita. Leferme sai surmansa 36-vuotiaana huhtikuussa 2007 harjoitussukelluksella Villefranche-sur-Merissä Nizzan lähistöllä.
K-Maro
K-Maro (oik. Cyril Kamar, s. 31. tammikuuta 1980 Beirut, Libanon) on kanadanranskalainen hip hop -artisti.
Historia
K-Maro syntyi 1980 Libanonissa, mutta varttui Pariisissa ja muutti 1995 Montrealiin. K-Maron ensimmäinen läpimurto Québecin listoille oli hänen yhtyeensä LMDS (Les messageurs du son) kanssa. K-maron kappaleiden sanoituksiin on sekoitettu englantia, ranskaa ja joskus jopa arabiaa. Hänen ensimmäinen maailmanlaajuinen läpimurto tapahtui 2004 kappaleen Femme Like U myötä. Samana vuonna K-Maro julkaisi albumin nimeltä La Good Life. Vuotta myöhemmin, eli 2005 K-Maro julkaisi toisen albuminsa, joka sekin saavutti suosiota. Albumin nimi on Million Dollar Boy.
Abu Hassan
Esityshistoria
Abu Hassan esitettiin ensimmäisen kerran Münchenin Cuvilliés-teatterissa 4. kesäkuuta 1811 Peter Winterin johtamana. Lontoossa se esitettiin englanniksi Theatre Royalissa Drury Lanella vuonna 1835 ja italiaksi Drury Lanella 12. toukokuuta 1870 samaan aikaan Mozartin L'oca del Cairon kanssa. Libreton käänsi englanniksi Marchesi, resitatiivimuotoiset vuoropuhelut Arditi.
František Douda
František Douda (23. lokakuuta 1908 Lhota Samoty, Böömi, Itävalta-Unkari – 15. tammikuuta 1989 Praha) oli tšekkoslovakialainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän voitti kuulantyönnössä 1930-luvulla olympia- ja EM-pronssia ja teki kahdesti lajin maailmanennätyksen.
Abu Hassan
Esityshistoria
Abu Hassan ei nykyään kuulu oopperoissa yleisimmin esitettävään ohjelmistoon. Sen alkusoitto on kuitenkin hyvin tunnettu ja on erillisenä äänitetty monta kertaa.
Juoni
Abu Hassan, Bagdadin kalifin suosikko, on pahoin velkaantunut. Säästyäkseen vararikolta hän lähettää vaimonsa Fatiman kalifin vaimon, Zobeiden puheille, jotta tämä väittäisi Hassanin kuolleen, mistä Fatima saa palkkiokseen 50 kultarahaa ja brokadin. Kun Fatima on lähtenyt, velkojat tulevat Abu Hassanin taloon perimään saataviaan. Omar, velkojista rikkain, saadaan harhautetuksi uskomaan, että Fatima olisi rakastunut häneen, ja niinpä hän lupautuu maksamaan kaikkien muiden velkojien saatavat.
Fatima palaa Zobeidelta saamansa lahjat mukanaan. Abu Hassan itse lähtee nyt kalifin luo kertoakseen samoin vaimostaan ja saadakseen kalifilta rahaa. Kun hän on poistunut, Omar tulee takaisin ja pyytää Fatimalta suudelmaa, mutta silloin Abu Hassan palaa. Omar piiloutuu sivuhuoneeseen, ja mies ja vaimo iloitsevat siitä, että hän pelkää paljastuvansa.
Paikalle saapuu Mesrur, kalifin sanansaattaja, tarkistamaan, onko Fatima todella kuollut. Sekä kalifi että hänen vaimonsa haluavat tietää, kuka oli kuollut, ja jos molemmat olivat kuolleet, kumpi ensin. Mesrur näkee Fatiman makaavan leposohvalla ja hänen miehensä hädissään vierellä, ja niinpä hän kiiruhtaa kertomaan näkemästään kalifille. Heti kun hän on poistunut, Zobeiden lastenhoitaja saapuu suorittamaan saman tehtävän. Tällä kertaa Hassan teeskentelee olevansa kuollut, ja Fatima itkee ja valittaa.