cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kesäkuu
Kasvien kukinta
Kesäkuinen luonto Suomessa on hyvin rehevä ja monet kukkakasvit kukkivat juuri kesäkuussa. Kesäkuun alussa luonnossa kukkivat muun muassa pihlaja, metsämarjat ja orvokit. Kesäkuun lopulla huomion arvoisin kukkiva kasvi on lupiini, joka on nykyään varsinkin Etelä-Suomessa hyvin runsaslukuinen, etenkin teiden varsilla. Puutarhoissa kukkivat kesäkuussa esimerkiksi omenapuut, juhannusruusu, alppiruusu ja pihasyreeni. Pohjois-Lapin tunturikoivikot tulevat lehteen yleensä vasta kesäkuun alussa. Lapin tunnuskukka, kullero kukkii juhannuksen tienoilla. Keväällä laulantansa aloittaneet laululinnut jatkavat yleensä laulantaansa läpi kesäkuun. Kesäkuussa monilla linnuilla on jo pesäpoikasia. Suurten nisäkkäiden keväällä syntyneet jälkeläiset kasvavat ja voimistuvat kesäkuulla.
Muuta
Vanha kansa kutsui juhannusta edeltävää kesää lyhyeksi eli pikkukesäksi. Sen jälkeen alkoi pitkä eli isokesä. Koululaisten lomakausi alkaa kesäkuun alkupäivinä. Kesäkuussa Lapissa on selvä yötön yö, ja Etelä-Suomenkin yöt ovat hyvin valoisia.
Giorgio Zampori
Giorgio Zampori (4. kesäkuuta 1887 Milano – 7. joulukuuta 1965 Brescia) oli italialainen voimistelija ja moninkertainen olympiavoittaja.
Zampori kilpaili kolmissa olympialaisissa. Tukholman olympialaisissa 1912 hän oli mukana voittamassa joukkuekilpailun olympiakultaa. Hän oli yksilökilpailun neljäs. Kahdeksan vuotta myöhemmin Antwerpenin olympialaisissa 1920 Zampori voitti moniottelun olympiakultaa sekä oli mukana voittamassa toistamiseen joukkuekultaa. Pariisissa 1924 hän otteli useissa lajeissa. Hän voitti jälleen Italian joukkueessa joukkuekilpailun ja oli kolmas nojapuiden yksilökilpailussa. Hän oli moniottelun 26. eikä sijoittunut yksittäisillä telineillä kymmenen parhaan joukkoon pois lukien nojapuut.
Cremaster-lihas
pienoiskuva|Cremaster-lihas (kuvassa punaisena) ympäröi kivestä ja jatkuu nivuskanavaan.
Cremaster-lihas eli kiveksen kohottajalihas on korimainen kivestä ympäröivä ohut sileä lihas, joka jatkuu kivespussista nivuskanavaan. Se säätelee kiveksen korkeutta ja kivespussin kireyttä.
Toiminta ja merkitys
pienoiskuva|Vasemmalla kivekset ovat ylhäällä kireässä kivespussissa elimistön lähellä (cremaster-lihas supistuneena). Oikealla kivekset roikkuvat alempana löysässä kivespussissa (cremaster-lihas rentona).
Cremaster-lihasten supistuessa kivekset nousevat ylöspäin siittimen tyven juurelle ja kivespussi kiristyy, lihasten veltostuessa kivekset puolestaan laskeutuvat alemmas ja kivespussi löystyy. Cremaster-lihaksen säätely voi tapahtua nopeasti ja näkyvästi, mutta tahdosta riippumatta.
Kivesten korkeuden ja kivespussin kireyden säätelyllä pyritään säilyttämään kivesten toiminnan ja siittiötuotannon kannalta sopiva lämpötila, joka on hieman alhaisempi kuin elimistön sisälämpötila. Jos kivesten lämpötila on liian korkea, ne roikkuvat alempana, kauempana muusta kehosta jäähtyen. Lisäksi löysän kivespussin iho on ohut, mikä tehostaa jäähtymistä. Kivesten kylmetessä liikaa ne vetäytyvät ylöspäin lähemmäksi kehoa, jolloin ne lämpenevät. Cremaster-lihas voimakkaasti supistuessaan saattaa vetää kivekset osittain nivuskanavan sisälle, joissain tapauksissa jopa kokonaan.
Cremaster-lihas veltostuu tyypillisesti lämpimässä, kuten suihkussa, kylvyssä tai saunassa, jolloin kivekset roikkuvat alempana. Kylmässä, kuten uidessa viileässä tai kylmässä vedessä tai kylmällä ilmalla, cremaster-lihas supistuu, jolloin kivekset ovat ylhäällä ja kivespussi on kireä. Cremaster-lihas saattaa supistua myös seksuaalisen kiihottumisen seurauksena. Cremaster-heijasteessa (ks. Refleksi) cremaster-lihas supistuu sillä puolella, jolla varovasti ärsytetään reiden sisäpinnan ihoa. Heijaste on voimakkaampi lapsilla.
Kustaa IV Aadolf
Kustaa IV Aadolf (1. marraskuuta 1778 Tukholma, Ruotsi – 7. helmikuuta 1837 Sankt Gallen, Sveitsi) oli Ruotsin kuningas 1792–1809. Hän oli viimeinen Suomea hallinnut Ruotsin kuningas.
Nuori ja vakavamielinen kuningas
Kustaa IV Aadolf oli Kustaa III:n ja Sofia Magdalenan vanhin poika. Kun Kustaa III murhattiin maaliskuussa 1792, oli Kustaa IV Aadolf vasta 13-vuotias. Holhoojahallituksen johtoon tuli hänen setänsä Kaarle-herttua, mutta käytännössä valta oli kreivi Gustaf Adolf Reuterholmilla, joka oli Kaarle-herttualle läheinen vapaamuurariveli. Holhoojahallituksen kausi kesti vuoteen 1796 saakka, jolloin Kustaa IV Aadolf tuli täysi-ikäiseksi ja ryhtyi hallitsemaan itsenäisesti. Hän erotti lähes välittömästi Reuterholmin ja nimitti korkeisiin virkoihin samoja miehiä, joihin hänen isänsä oli luottanut. Muun muassa Johan Christopher Toll ja Gustaf Mauritz Armfelt nousivat merkittävään asemaan hänen hovissaan. Kustaa III:n ajan vilkas ja kulttuuripainotteinen hovielämä ei kuitenkaan palannut takaisin, sillä Kustaa IV Aadolf oli vakavamielinen ja syvästi uskonnollinen mies. Hänen mielenkiintonsa suuntautui maatalouden tuottavuuden parantamiseen ja muihin vastaaviin käytännöllisiin hankkeisiin.
Isänsä Kustaa III:n tavoin Kustaa IV Aadolf pyrki hallitsemaan itsevaltaisesti. Hän yritti välttää valtiopäivien koolle kutsumista, sillä hän pelkäsi ranskalaisten vallankumousaatteiden tarttuneen myös ruotsalaisiin alamaisiinsa. 1700-luvun lopun katovuodet ja rautamalmin vientivaikeudet ajoivat kuitenkin Ruotsin valtiontalouden niin syvään kriisiin, että kuninkaan oli pakko kutsua valtiopäivät koolle Norrköpingiin vuonna 1800, jotta hän saisi säätyjen suostumuksen lisäveroille.
Valtiopäivillä oli varsinkin aateliston taholta odotettavissa vastarintaa, sillä se suhtautui penseästi kuninkaan vahvaan valta-asemaan. Aatelisto ei kuitenkaan halunnut ajautua välirikkoon kuninkaan kanssa, sillä tämä oli varsin suosittu kansan keskuudessa. Oli myös yleisesti tiedossa, että talouskriisi ei ollut Kustaa IV Aadolfin tuhlaavaisuuden syytä, sillä hän oli hyvin säästäväinen mies.
Kuningas sai lopulta suostumuksen lisäveroille. Jotkut lisäverojen vastustajat oli tosin pitänyt hiljentää kiristyksen avulla: kuningas uhkasi aloittaa uudelleen Kustaa III:n murhan tutkimukset, mikä olisi saattanut paljastaa kiusallisia asioita monien vastustajien menneisyydestä. Lisäveroja alettiin periä muun muassa sokerista, pelikorteista, taskukelloista ja koirista. Valtiopäivien yhteydessä päätettiin myös rahauudistuksesta, jolla yritettiin saada setelirahan inflaatio kuriin. Ruotsi joutui lopulta myymään Wismarin kaupungin Mecklenburgille saadakseen riittävästi hopeaa setelirahojen lunastamista varten.
Ulkopoliittiset ongelmat kasaantuvat
Napoleonin sodat levisivät 1800-luvun alussa lähes koko Eurooppaan. Kustaa IV Aadolf yritti aluksi pitää Ruotsin sotien ulkopuolella ja solmi vuonna 1800 puolueettomuusliiton Venäjän, Preussin ja Tanskan kanssa. Iso-Britannia ei kuitenkaan hyväksynyt puolueettomuutta, vaan vaati kaikkia valtioita lopettamaan kaupan vihollisensa Ranskan kanssa. Brittien laivasto iski Tanskaan ja uhkasi myös Ruotsia, jolla ei ollut edellytyksiä torjua brittien hyökkäystä. Ruotsi joutui luopumaan puolueettomuudestaan ja käymään jatkossa ulkomaankauppaansa brittien sanelemin ehdoin.
Kustaa IV Aadolf alkoi vuoden 1803 paikkeilla siirtyä selkeästi Ison-Britannian puolelle Ranskaa vastaan. Liittoutuminen Ison-Britannian kanssa olisi ollut perusteltavissa järkevästi, sillä Iso-Britannia oli Ruotsin tärkein kauppakumppani. Kuninkaan ulkopoliittinen suunnanmuutos perustui kuitenkin lähinnä tunteisiin. Kustaa IV Aadolfin oikeustajua nimittäin loukkasi se, että Napoleon I oli röyhkeästi kaapannut vallan Ranskassa ja oli alkanut vaatia itselleen kuninkaille kuuluvaa kunnioitusta. Vähitellen hänen Napoleon-vihansa kasvoi niin suureksi, että hän alkoi pitää tätä Raamatun ennustamana Antikristuksena.
Ruotsi liittyi Napoleonin vastaiseen sotaan vuonna 1805 ja siirsi joukkoja Pommeriin. Kustaa IV Aadolf johti henkilökohtaisesti sotatoimia, mutta hän ei ollut Napoleonin kaltainen strateginen nero, vaan antoi sodanjohtajana itsestään melko naurettavan vaikutelman. Myös Ruotsin armeija oli heikosti varautunut sodankäyntiin. Napoleonin joukot ajoivat ruotsalaiset nopeasti täydellisen tappion partaalle, ja Ruotsin oli pakko vetäytyä vähin äänin sodasta. Kustaa IV Aadolf ei kuitenkaan ottanut tästä opikseen, vaan uskoi yhä jääräpäisesti siihen, että Ruotsin kannattaa jatkaa jyrkkää Napoleonin vastaista politiikkaansa.
Suomen sota ja kuninkaan syrjäyttäminen vallasta
thumb|200px|Kustaa IV Aadolf jalkakylvyssä ollessaan vangittuna Gripsholmin linnassa 1809. Venäjän keisari Aleksanteri I ja lähes koko Euroopan valloittanut Ranskan keisari Napoleon Bonaparte sopivat Tilsitissä heinäkuussa 1807, että Venäjä yrittäisi taivuttaa Ruotsin mukaan Ison-Britannian vastaiseen kauppasaartoon eli mannermaasulkemukseen ensin diplomaattisin keinoin ja mikäli se ei auta, niin tarvittaessa vaikka voimatoimin hyökätä Ruotsiin vastatoimeksi sen epäviisaasta liittoutumisesta Ison-Britannian kanssa. Kustaa IV Aadolf ei taipunut Venäjän keisarin vaatimuksiin. Kuningasta varoitettiin useasti Venäjän hyökkäysaikeista idässä, mutta hän ei jostain syystä uskonut varoituksiin. Suomen puolustus laiminlyötiin, kuningas odotti kevättä ja Englannista meritse saapuvia apujoukkoja. Kun Venäjä talvella 1808 hyökkäsi ilman sodanjulistusta, oli Ruotsin armeijan pääjoukko toisella puolella valtakuntaa Skånessa, varautuneena Tanskan suunnalta tulevaan hyökkäykseen, jota ei kuitenkaan koskaan tullut. thumb|160px|left|Kustaa IV Aadolf maanpaossa noin vuonna 1830. Suomen sota 1808–1809 oli Ruotsille sotilaallinen katastrofi, sillä lähes koko Suomi menetettiin viholliselle muutamassa kuukaudessa ja lopulta Ruotsi joutui luovuttamaan kolmasosan alueestaan Venäjälle. Kustaa IV Aadolfin sodanjohtokyvyt osoittautuivat jälleen vähäisiksi, ja kun hänen johtamansa vastahyökkäys epäonnistui, sai hän raivokohtauksen ja syytti upseereitaan petoksesta. Vastoinkäymiset johtivat vähitellen siihen, että kuninkaan mielenterveys alkoi horjua. Yleinen mieliala alkoi kääntyä kuningasta vastaan, ja varsinkin armeijassa oltiin katkeria kärsityistä tappioista. Syntyi kuninkaan vastainen salaliitto, ja 13. maaliskuuta vuonna 1809 seitsemän sotilasta Carl Johan Adlercreutzin johdolla ryntäsivät kuninkaan linnaan ja pidättivät ja vangitsivat kuninkaan ja tämän perheen. Häntä pidettiin kotiarestissa Gripsholmin linnassa.
Valta siirrettiin väliaikaiselle hallitukselle, jonka johtoon tuli Kaarle-herttua, josta myöhemmin tuli lyhyaikainen kuningas Kaarle XIII. Tämä kutsui valtiopäivät koolle. Kustaa IV Aadolf luopui vapaaehtoisesti vallasta 29. maaliskuuta 1809, säästääkseen kruununsa pojalleen, mutta 19. toukokuuta 1809 valtiopäivät päättivät, että hänen jälkeläisensä ovat menettäneet oikeuden Ruotsin kuninkuuteen. Lisäksi hänet päätettiin joulukuussa 1809 karkottaa perheineen Ruotsista. Perhe matkusti Badeniin Saksaan, jonne perhe jäi syrjäytetyn kuninkaan jatkaessa matkaa Sveitsiin. Kustaa IV Aadolf oli aluksi hyvin masentunut kohtalostaan, ja hänen avioliittonsakin päätyi eroon vuonna 1812. Kustaa IV Aadolf vietti kiertelevää elämää eurooppalaisissa kaupungeissa vuoteen 1833 asti, jolloin hän asettui asumaan St. Galleniin, Sveitsiin. Siellä Kustaa IV Aadolf kuoli vuonna 1837.
Ainoa tapa, jolla entinen kuningas saattoi maanpaossa ollessaan vaikuttaa politiikkaan, oli kirjoittaminen sanomalehtien mielipidepalstoille. Vähäisestä vaikutusvallastaan huolimatta hän toisinaan epäili, että ruotsalaiset agentit yrittivät tappaa hänet. Niinpä hän käytti maanpakolaisvuosinaan muun muassa salanimiä ”eversti Gustafsson” ja ”Gottorpin kreivi”. Kuningas Oskar II:n aikana Kustaan ruumis tuotiin Ruotsiin ja haudattiin Riddarholmskyrkaniin, Tukholmaan.
Avioliitto ja perhe
thumb|160px|right|Kustaa IV Aadolf ja Fredrika af Baden thumb|right|200px|Kustaa IV Aadolf [[Albert Edelfeltin piirtämänä]]
Kustaa IV Aadolfin puoliso oli vuosina 1797–1812 Fredrika Dorotea (1781–1826). Avioliitosta syntyi kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Kustaa IV Aadolfin vanhin poika Kustaa, Vaasan prinssi (1799–1877) loi menestyksekkään sotilasuran Itävallan armeijassa. Hän piti isänsä kuoleman jälkeen itseään Ruotsin laillisena hallitsijana, mutta ei koskaan ryhtynyt konkreettisiin toimiin syrjäyttääkseen Ruotsia Kaarle XIII:n jälkeen hallinneen Bernadotten hallitsijasuvun.
Jälkimaine
Historioitsijat ovat yleensä pitäneet Kustaa IV Aadolfia huonona hallitsijana. Häntä on luonnehdittu ahdasmieliseksi ja jääräpäiseksi mieheksi, joka syyllistyi karkeisiin ulkopoliittisiin virheisiin ja vei siten Ruotsin yhteen historiansa pahimmista kriiseistä. Kaunokirjallisuudessa hänestä on jopa tehty mahtipontinen typerys: J. L. Runebergin runossa ”Kuningas” (Vänrikki Stoolin tarinat, osa 1) Kustaa IV Aadolf pukee ylleen suuren edeltäjänsä Kaarle XII:n univormun, esiintyy juhlallisesti tuossa asussa avustajilleen ja kuvittelee tällä teollaan vahvistavansa suomalaisten taistelutahtoa venäläisiä vastaan.
Runeberg kohteli kuningasta kuitenkin tarpeettoman tylysti. Kustaa IV Aadolf ei ollut typerys, vaan ymmärsi hyvin muun muassa valtiontalouteen liittyviä asioita. Hänellä oli myös aitoa kiinnostusta kansansa elinolojen parantamiseen.
Leslie Orgel
1970-luvulla Orgel ehdotti panspermiahypoteesin, jonka mukaan alkukantaisimmat elämänmuodot eivät syntyneet maassa vaan tulivat muualta meteoriittien mukana. Laslie Orgel synnytti elämän syntyyn liittyvissä tutkimuksissa melko kylmässä vetysyanidista puriineja. Orgel ja Stanley Miller ehdottivat, että ensimmäinen esielollinen ja itseään kahdentava systeemi olisi koostunut RNA:ta yksinkertaisemmasta PNA:sta (Peptide Nucleic Acid). Orgel kehitti myös kuuluisaksi lausahdukseksi nousseen ”Orgelin lain”: ”Evoluutio on viisaampi kuin sinä olet”.
Tryffelit
Tryffelit (Tuber) on sienten suku. Lajit elävät maan alla symbioosissa tammen ja joidenkin pähkinäpuiden kanssa. Eräät lajit kuuluvat maailman kalleimpiin ruoka-aineisiin. Tryffelien löytäminen on hankalaa, koska sienet kasvavat kokonaan maanpinnan alla. Tryffelin etsintään on koulutettu sikoja ja koiria, jotka tarkan hajuaistinsa avulla löytävät tryffeliesiintymät. Sikojen käytön ongelma on, että ne yrittävät itse syödä löytämänsä tryffelit.
Historia
Egyptiläiset tunsivat tryffelin ja valmistivat siitä ruokaa peittämällä tryffelin hanhenrasvalla ja keittämällä. Antiikin kreikkalaiset ja roomalaiset liittivät tryffeliin erilaisia terapeuttisia voimia. Keskiajalla tryffeli joutui hieman syrjään, koska ihmiset epäilivät, että tryffeli on jonkinlainen paholaisen merkki, koska se elää maan alla eikä ole ilo silmälle.
Lajit
Tryffelilajeja on löydetty 72, joista 32 esiintyy Euroopassa.
Biologia
Saksalainen botanisti Albert Bernhard Frank teki ensimmäisenä tieteellisiä tutkimuksia 1800-luvulla tryffeleiden biologiasta. Hän selvitti, kuinka tryffelit kasvattavat sienirihmastoa, joka muodostaa symbioosin puun juurien kanssa. Rihmaston hieno ektomykorritsa kerää maaperästä vettä ja ravinteita sieltäkin, minne puun juuret eivät yllä. Tryffeli saa taas puolestaan puulta sokeria ja yhteyttämistuotteita.
Koska tryffeli kasvaa kokonaan maan alla, sen on vaikea levittää sieni-itiöitä. Sen takia tryffelille on kehittynyt voimakas houkutusaromi, joka houkuttelee esimerkiksi villisian kaivamaan ja syömään ne. Tällä tavalla itiöt pääsevät leviämään uusille kasvupaikoille.
Tryffelit Suomessa
Suomesta on löydetty luonnonvaraisena viittä eri tryffelilajia. Vuonna 2009 löydettiin Puumalasta ja Joensuusta kalkkitryffeleitä. Luonnonvaraisena ne kasvavat männyn juurissa.
Tryffelien kasvatusta Suomessa päätettiin tutkimusten perusteella yrittää Juvalla, Pertunmaalla ja Rääkkylässä. Kenttäkokeet alkoivat Juvalla vuonna 2006, missä on myös toiminut Tryffelikeskus tammikuusta 2007 lähtien. Vuonna 2012 tarhaus onnistui ja Juvalla löydettiin kesätryffeleitä. Nämä kesätryffelit kuuluvat arvokkaisiin mustiin tryffeleihin.
Viljely
Tryffeliä viljellään istuttamalla pellolle tryffelin rihmastolla ympättyjä tammen ja pähkinäpensaan taimia. Tärkeää tryffelinviljelyssä on maaperän oikea pH ja kosteusolosuhteet. Ensimmäisen sadon saamiseen menee useampi vuosi.
Aiheesta muualla
Trüffel
Talvi
300px|pienoiskuva|Maan [[akselin kaltevuus saa aikaan vuo­den­ajat. Pohjoisen pallonpuoliskon tal­vel­la (kuvassa) Au­rin­ko pais­taa pohjoiselle pallonpuoliskolle ma­ta­lam­mal­ta ja osa poh­joi­sta pal­lon­puo­lis­koa on sil­loin jat­ku­vas­ti varjossa.]] Talvi on yksi neljästä vuodenajasta. Se on vuodenajoista kylmin ja pimein, koska Maa on silloin kallistunut niin, että Aurinko säteilee maan pinnalle matalammalta kuin muina vuodenaikoina. Tähtitieteessä se määritellään talvipäivänseisauksesta kevätpäiväntasaukseen; klimatologiassa eli ilmastotieteessä käytetään usein määritelmää joulukuun alusta helmikuun loppuun. Vastaavasti eteläisen pallonpuoliskon talvi kattaa kesä-, heinä- ja elokuut.
Talven määritelmiä
thumb|Animaatio [[maapallon lumipeitteestä vuoden aikana.]] Pohjoisella pallonpuoliskolla tähtitieteellisen määritelmän mukaan talvi alkaa talvipäivänseisauksesta 21. tai 22. joulukuuta ja päättyy kevätpäiväntasaukseen 19., 20. tai 21. maaliskuuta. Eteläisellä pallonpuoliskolla vastaavasti talvipäivänseisaus on 21. tai 22. kesäkuuta, ja tähtitieteellinen talvi jatkuu siitä syyskuun 22. tai 23. päivään.
Kaamos eli vuotuinen ajanjakso, jonka aikana aurinko ei nouse horisontin yläpuolelle, ajoittuu vain puoliksi tähtitieteelliseen talveen, puoliksi syksyyn, sillä talvipäivänseisaus on sen keskimmäinen päivä. Esimerkiksi Utsjoella kaamos alkaa 27. marraskuuta ja päättyy 17. tammikuuta, joka on vuoden ensimmäinen päivä, jolloin aurinko nousee.
Monissa meteorologisissa yhteyksissä talvi ja muut vuodenajat määritellään lämpötilan rajojen mukaan. Suomessa määritellään termiseksi talveksi se aika vuodesta, jolloin vuorokauden keskilämpötila on pysyvästi pakkasen puolella. Terminen talvi ajoittuu selvästi myöhemmäksi kuin kaamosaika; esimerkiksi Suomessa vuoden kylmin lämpötila mitataan useimmiten tammikuun lopussa.
Lauhkeimmilla ilmastovyöhykkeillä termistä talvea ei ole lainkaan; muiden määritelmien mukainen talvi kuitenkin on ja usein se tuo kesän kuumuuden ja kuivuuden jälkeen tervetulleen viileyden ja sateet. Tropiikissa talvikausi, jota nimitetään myös viileäksi kaudeksi, katkaisee kesän monsuunin ja aloittaa kuivan kauden.
Talvista toimintaa
pienoiskuva|[[Jääkiekko on suosituin talviurheilulaji. Kuvassa NHL-ottelu Tampereen Kannen areenalla.]] Talviurheilu on urheilua, jossa hyödynnetään lunta ja jäätä. Jäätiet lyhentävät ajomatkoja järviseudulla, ja tekevät saaristossa mahdollisiksi kuljetukset autolla paikkoihin, joihin ei kesällä pääse.
Rakentaminen on yleisempää kesäisin, jolloin lämmitys- ja valaistuskulut ovat pienemmät eikä materiaaleja tarvitse suojata lumelta. Talvella voi tosin saada rakennustyövoimaa edullisesti.
Talvi luonnossa
Kasvillisuuden lepokausi ajoittuu talveen, koska silloin on vähemmän auringonenergiaa käytettävissä yhteyttämiseen, ja lämpötila laskee usein niin alas, että jäätyvät nesteet voisivat rikkoa soluja. Eri kasvilajeilla on eri tapoja talvehtia: yksivuotiset kuolevat pois ja talvehtivat siemeninä, ja monivuotiset suojaavat tärkeät osansa tavalla tai toisella.
Myös eläimillä on erilaisia talvehtimistapoja. Muuttolinnut siirtyvät pois ankarimman talven alueelta joko lauhkeammalle vyöhykkeelle tai jopa toisen pallonpuoliskon kesään.
Suomen talvi-ilmastoa
Kylmiä talvia olivat muun muassa talvet 1964–1965, 1965–1966, 1968–1969, 1977–1978, 1978–1979, 1984–1985, 1985–1986, 1986–1987, 1995–1996, 1998–1999, 2002–2003, 2009–2010 ja 2010–2011.
Leutoja talvia sitä vastoin olivat muun muassa talvet 1988–1989, 1989–1990, 1990–1991, 1991–1992, 1992–1993, 1994–1995, 1999–2000, 2000–2001, 2004–2005, 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009, 2011–2012 2013–2014, 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2022–2023.
Talvi 2007–2008 oli poikkeuksellinen: sen aikana Helsingissä pysyvä terminen talvi ei alkanut juuri lainkaan, ja keskilämpötila oli Ilmatieteen laitoksen mukaan mittaushistorian korkein. Myös terminen talvi 2014–2015 jäi paikoin maan eteläosaan tulematta.
Keskimääräisiä talvia olivat muun muassa talvet 1996–1997, 1997–1998, 2001–2002, 2003–2004, 2005–2006, 2012–2013 ja 2021–2022.
Gustav Djupsjöbacka
Gustav Mikael Djupsjöbacka (s. 21. joulukuuta 1950 Porvoo) on suomalainen pianisti ja Sibelius-Akatemian lehtori. Sibelius-Akatemian rehtorina hän toimi vuosina 2004–2012.
Opiskelu
Djupsjöbacka on suorittanut Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton opettajan tutkinnon 1973 ja pianodiplomin 1977. Lisäksi hän on opiskellut Prahan musiikkiakatemiassa 1973–1974 ja Wienin musiikkikorkeakoulussa 1975–1977 sekä tehnyt opintomatkoja Amsterdamiin 1983, Osloon 1989 ja Madridiin 1991. Hänelle myönnettiin Sylvi Kekkosen säätiön apurahan Wienin opintoihin 1975 ja 1976.
Ura
Djupsjöbacka on ollut Joutsenon Taidekesän laulukurssin taiteellinen johtaja, Joroisten Musiikkipäivien taiteellinen johtaja 1986–1991 ja Joensuun Laulujuhlien taiteellinen johtaja 1992–1997. Hän on ollut Valtion säveltaidetoimikunnan jäsen 1992–1997, Vuoden nuori taiteilija -toimikunnan puheenjohtaja 1992–1997, Länsi-Helsingin musiikkiopiston johtokunnan jäsen 1990–1998 sekä Madetoja-säätiön puheenjohtaja vuodesta 1997.
Hän on toiminut Suomen edustajana NOMUS-toimikunnassa vuodesta 1997, Poleenin liedpianistikilpailun tuomariston puheenjohtajana 1994–1998, Kilpinen Art Song Competitionin tuomariston jäsenenä Wisconsinissa USA:ssa vuonna 1999, Suomen Oopperaliiton päätuomarina 1997 ja 1998, opetusministeriön alueoopperoiden arviointiprojektin suorittajana 1997–1998. Lisäksi hän on Jean Sibeliuksen teosten kriittisen kokonaisedition neuvonantaja, Académie Francis Poulenc'n jäsen ja Yrjö Kilpinen -Seuran varapuheenjohtaja. Hän on toiminut laulukokoelmien toimittajana Warner Chappellissa 1992 ja Vox unica -laulukilpailun tuomaristossa 2000.
Djupsjöbacka piti ensikonserttinsa Helsingissä 1978. Hän on konsertoinut liedpianistina useiden laulajien partnerina Euroopan maissa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Meksikossa ja Kanadassa. Hän on tehnyt levytyksiä, TV-nauhoituksia sekä radionauhoja ja toiminut laulukilpailujen virallisena säestäjänä Lappeenrannassa, Savonlinnassa (Timo Mustakallio -kilpailu) sekä Helsingissä (Mirjam Helin -kilpailu).
Djupsjöbacka valittiin Sibelius-Akatemian rehtoriksi vuonna 2004 kaksivaiheisilla vaaleilla, joissa toisella kierroksella hänen vastaehdokkaanaan oli pianomusiikin professori Matti Raekallio. Hän suoritti musiikin tohtorin tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 2006 aiheenaan Toivo Kuulan yksinlaulutuotanto. Djupsjöbacka toimi Sibelius-Akatemian rehtorina huhtikuuhun 2012 saakka, jolloin hän siirtyi taiteelliseksi rehtoriksi.
Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin. Sibelus-Akatemia myönsi hänelle professorin arvonimen vuonna 2012.
Yksityiselämä
Gustav Djupsjöbackan isä oli Porvoon tuomiokirkon urkuri Wolmar Djupsjöbacka (1920–1997). Hänen puolisonsa on vuodesta 1977 ollut kuoronjohtaja, musiikkitoimittaja Lena von Bonsdorff (s. 1946). Heillä on kaksi lasta.
Bundesautobahn 2
Bundesautobahn 2 (BAB 2), lyhyemmin Autobahn 2 (A 2), on 486 kilometriä pitkä länsi–itäsuuntainen moottoritie Saksassa. BAB 2 yhdistää Ruhrin alueen ja Berliinin. Sen reitti kulkee Oberhausenista Ruhrin alueen pohjoisosan, eteläisen Münsterlandin, Ostwestfalenin ja Weserberglandin kautta Hannoveriin ja edelleen Magdeburgin kautta Berliinin läntiselle kehätielle Dreieck Werderin risteykseen. Väylä sijaitsee Nordrhein-Westfalenin, Ala-Saksin, Saksi-Anhaltin ja Brandenburgin osavaltioissa.
Keskeisenä länsi–itäsuuntaisen liikenteen akselina A 2 on eräs Saksan vilkkaimmista moottoriteistä. Puolalaisten tienkäyttäjien osuus A 2:lla on melko suuri, joten se on saanut lempinimen "Warschauer Allee" ("Varsovan puistotie"). A 2 risteää Kamenissa moottoritie A 1:n kanssa ja Hannoverissa puolesta A 7:n kanssa. A 2:n on määrä olla koko matkaltaan kuusikaistainen vuoden 2010 loppuun mennessä.
Historia
thumb|left|A 2 risteää Hannoverissa moottoritie A 37:n kanssa. thumb|left|A 2 Bad Oeynhausenissa Hannoverin ja Berliinin suuntaan. thumb|left|A 2 Lünenin kohdalla Ruhrin alueen koillisosassa. Kuvattu idän suuntaan. thumb|left|Liikennettä A 2:lla.
Moottoritie A 2:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1933. Se linjattiin Ruhrin alueen pohjoisosaan, jossa piti kuitenkin välttää alueita, joilla maanpinta oli vajonnut kaivostoiminnan vuoksi. Itäisessä Westfalenissa tie linjattiin asutuksen painopisteiden kautta. Hannoverissa tie aiottiin rakentaa kaupungin eteläpuolitse, mutta koska lentoasema sijaitsi kaupungin pohjoispuolella, moottoritie linjattiin sitä kautta. Hannover oli 1930-luvulla Saksan lentoliikenteen solmukohta. Osuudella Hannoverista Berliiniin oli kolme eri reittivaihtoehtoa. Pohjoinen kulki Stendalin kautta. Keskimmäinen kulki Genthinin ja Brandenburg an der Havelin kautta. Lopulta päädyttiin eteläiseen vaihtoehtoon, sillä pohjoisemmat reitit sijaitsivat melko harvaanasutuilla alueilla ja niillä oli hyvät rautatieyhteydet. Lisäksi keskimmäisellä reitillä sijaitsi runsaasti järviä ja suoalueita. Eteläisen reittivaihtoehdon kautta oli myös mahdollisuus jatkaa moottoritietä Breslaun tai Frankfurt an der Oderin kautta Varsovaan.
Moottoritiestä suunniteltiin alun perin kaksikaistainen suuntaansa. Kaistojen leveys oli 3,75 metriä. Ajoradat erotettiin toisistaan 4,2 metriä leveällä keskikaistalla. Kaikkiaan tien leveydeksi pientareineen tuli 24 metriä. Lukuun ottamatta Teutoburgin metsän halki kulkevaa osuutta tien vähimmäisnopeusrajoitukseksi kaavailtiin 160 km/h.
Rakentaminen aloitettiin saman aikaisesti kahdessatoissa paikassa. Ensimmäisenä avattiin 32-kilometrinen osuus Braunschweig-Westin ja Lehrten välillä 5. huhtikuuta 1936. Osuudet Hannover-Ost–Lehrte (10 km), Braunschweig-Ost–Helmstedt (43 km) ja Werder–Burg (85 km) avattiin 17. elokuuta samana vuonna. Moottoritie Berliinin kehätieltä Hannoveriin oli valmis, kun 55-kilometrinen osuus Burgista Helmstedtiin avattiin 10. tammikuuta 1937. Lännessä avattiin osuus Düsseldorfista Recklinghauseniin 17. joulukuuta samana vuonna. Kamenin risteys, joka yhdistää moottoritiet A 1 ja A 2, otettiin käyttöön 12. marraskuuta 1938. Samana päivänä piti avata osuus Gütersloh–Bielefeld, mutta Teutoburgin metsässä tapahtuneen maanvyörymän takia se avattiin vasta 15. joulukuuta. Myös osuus Bad Salzuflen–Herford avattiin tuolloin. Hieman aiemmin oli otettu käyttöön osuus Bad Nenndorf–Hannover, joten avaamatta oli enää osuus Bad Salzuflen–Bad Nenndorf. Se saatiin valmiiksi toisen maailmansodan alkamisen jälkeen 23. syyskuuta 1939, tosin yksikaistaisena suuntaansa.
DDR:n aikana moottoritie A 2:n itäinen osuus yhdisti Saksan liittotasavallan ja Länsi-Berliinin. Sen reitillä sijaitsi jaetun Saksan merkittävin rajanylityspaikka, Helmstedt-Marienborn (Grenzübergang Helmstedt-Marienborn). Entisen DDR:n alueella sijainnut osuus A 2:sta peruskorjattiin 1990-luvulla.
Kamenin risteys (Kamener Kreuz) on Saksan toiseksi vanhin apilanlehtimallinen moottoritieristeys, mutta sen alkuperäinen malli muutettiin 2000-luvun peruskorjauksessa. Risteysalue kuusikaistaistettiin, ja siihen sisällytettiin kaksikaistainen ramppi, jota pitkin A 2:ta lännen suuntaan ajava liikenne järjestyy A 1:n etelään vievälle ajoradalle. Ramppi alittaa A 1:n ja ylittää A 2:n, jonka jälkeen siihen yhtyy A 2:n idänsuuntaisen ajoradan A 1:n eteläsuuntaiseen ajorataan yhdistävä ramppi. Myös A 1:n pohjoiseen vievän ajoradan ja A 2:n itään vievän ajoradan yhdistävä ramppi kaksikaistaistettiin.
YIT
YIT Oyj on suomalainen rakennusalan yritys, joka toimii asunto-, toimitila- ja infrarakentamisen sektoreilla. YIT:n päämarkkina-alueet ovat Suomi, Ruotsi, Viro, Latvia, Liettua, Tšekki, Slovakia ja Puola.
Historia
Ruotsalainen insinööritoimisto AB Allmänna Ingeniörsbyrån (AIB) avasi vuonna 1912 toimiston Helsinkiin. AIB kuitenkin vetäytyi Suomesta 1919 sisällissodan jälkeen. AIB:n Helsingin-toimiston jatkajaksi perustettiin suomalainen yritys Ab Allmänna Ingeniörsbyrån - Yleinen Insinööritoimisto Oy (YIT) vuonna 1920.
YIT joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1960-luvun alussa. Pellonraivaus Oy osti pääosan YIT:n ja Insinööritoimisto Vesto Oy:n osakkeista, ja YIT:stä tuli sen tytäryhtiö. YIT ja Vesto jatkoivat kuitenkin liiketoimintaansa itsenäisesti. Koska pellonraivaus käsitti Pellonraivaus Oy:n toiminnasta enää vain murto-osan, vaihdettiin yhtiön nimeksi Perusyhtymä Oy vuonna 1968.
Veston toiminta yhdistettiin YIT:hen 1986. Tätä ennen ne olivat olleet laajasti mukana harjoittamassa rakenusvientiä Neuvostoliittoon 1977–1982. Perusyhtymä ja sen tytäryhtiö YIT yhdistettiin puolestaan YIT-Yhtymäksi vuonna 1987 sen jälkeen, kun Perusyhtymä oli ajautunut talousvaikeuksiin. Muutaman vuoden päästä Yhtymä pudotettiin nimestä pois.
Helsingin pörssiin YIT listautui vuonna 1995. Myöhemmin yhtiö laajensi toimintaansa teollisuuden projekteihin ja kunnossapitoon sekä talotekniikkaan ostamalla suomalaisen Huber Oy:n ja ruotsalaisen Calor Ab:n. 1990-luvun lopulla YIT laajensi talonrakennustoimintaansa yritysostoilla Venäjällä. Vuonna 2003 YIT osti ABB:ltä kiinteistötekniset liiketoiminnot Pohjoismaissa, Baltiassa ja Venäjällä. Laajentuminen jatkui vuosina 2008 ja 2010 Keski-Eurooppaan yritysostojen kautta.
Kesäkuussa 2013 YIT Oyj jakautui kahdeksi erilliseksi pörssiyhtiöksi, rakennustoimintaan keskittyvään YIT:hen sekä uuteen, kiinteistöpalveluja tarjoavaan yhtiöön Caverion Oyj. Vanhan YIT:n toimitusjohtaja Juhani Pitkäkoski siirtyi Caverionin johtoon, kun taas varatoimitusjohtajasta Kari Kauniskankaasta tuli uuden YIT:n toimitusjohtaja.
Kesäkuussa 2017 tiedotettiin Lemminkäisen sulautumisesta YIT:hen. Tulevan yhtiön liikevaihdoksi arvioitiin noin 3,4 miljardia euroa ja henkilöstömääräksi noin 10 000 työntekijää 11 eri maassa. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi Lemminkäisen ja YIT:n yhdistymisen tammikuussa 2018, minkä jälkeen fuusio tapahtui virallisesti 1. helmikuuta.
YIT myi asfalttiliiketoimintansa ruotsalaiselle Peabille kesällä 2019. Kaupan myötä Peabin palvelukseen siirtyi noin 1 700 työntekijää, joista valtaosa Suomessa. Toimintojen liikevaihto oli vuonna 2018 noin 572 miljoonaa euroa.
Huhtikuussa 2022 julkaistiin uutinen, jossa kerrottiin YIT:n myyvän Venäjän liiketoimintansa Etalon Groupille.
Omistus
thumb|275px|YIT:n rakentama vuonna 2014 valmistunut 13-kerroksinen [[Maailmanpylväs (rakennus)|Maailmanpylväs asuintornitalo Jyväskylässä.]] YIT:n suurimmat osakkeenomistajat 30.11.2022:
Hallintarekisteriin oli merkittynä 9,38 prosenttia osakkeista.
Urho Castrénin hallitus
U. Castrénin hallitus oli Suomen tasavallan 28. hallitus, jonka muodostivat SDP, Maalaisliitto, Edistyspuolue, Kokoomus ja RKP. Hallitus toimi 21. syyskuuta 1944 – 17. marraskuuta 1944 eli 58 päivän ajan ollen Suomen toiseksi lyhytikäisin hallitus. Välittömästi hallituksen astuttua toimeensa Suomeen saapui neuvostoliittolaisen kenraalieversti Andrei Ždanovin johtama valvontakomissio seuraamaan Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen toimeenpanoa.
Hallituksen vaihdos oli tullut välttämättömäksi edellisen pääministerin Antti Hackzellin saatua liikarasituksen vuoksi halvauskohtauksen ja menetettyä sen vuoksi puhekykynsä kesken Moskovan rauhanneuvottelujen. Eduskunnan elokuussa tasavallan presidentiksi valitsema marsalkka Mannerheim antoi uuden hallituksen muodostamisen Korkeimman hallinto-oikeuden presidentin Urho Castrénin tehtäväksi. Hallituksen kokoonpano säilyi jokseenkin ennallaan; sosiaaliministeriksi tuli tästä tehtävästä joulukuussa 1943 eronnut SDP:n Karl-August Fagerholm. Hallitus ei antanut varsinaista ohjelmajulistusta.
Moskovan välirauhan toimeenpano
Castrénin hallituksen tärkeimpänä tehtävänä oli juuri voimaan tulleen välirauhansopimuksen ehtojen toimeenpano. Sopimuksen 21. artikla velvoitti Suomen välittömästi lakkauttamaan fasistiset ja ylipäätään kaikki Neuvostoliiton vastaista kiihotusta harjoittaneet järjestöt sekä olemaan vastaisuudessa sallimatta sellaisten olemassaoloa. Tätä tulkittaessa hallitus määräsi jo 23. syyskuuta 1944 lakkautettaviksi noin 400 erilaista yhteisöä. Valtaosa näistä oli Isänmaallisen kansanliikkeen eritasoisia puoluejärjestöjä ja -yhdistyksiä; puolueen seitsemän kansanedustajaa saivat jäädä eduskuntaan luovuttuaan IKL:n nimestä. Lakkautettujen yhteisöjen joukossa oli myös vaikutusvaltainen Akateeminen Karjala-Seura rinnakkais- ja alajärjestöineen sekä muutamia kansallissosialistisia, mutta painoarvoltaan vähäisiä järjestöjä. Välirauhansopimuksen 20. artiklan nojalla hallitus antoi 25. syyskuuta asetuksen poliittisista syistä vangittujen henkilöiden vapauttamisesta, joka pantiin samoin välittömästi toimeen. Vapautettujen joukossa olivat muiden muassa jatkosodan aikana vangitut ns. kuutosryhmän kansanedustajat, jotka palasivat eduskuntaan marraskuussa. Tähän liittyi 1930-luvulla annettujen, vaalikelpoisuutta rajoittaneiden määräysten kumoaminen marraskuun alussa.
Vaikeaksi pulmaksi osoittautui suojeluskuntajärjestön kohtalo ja armeijan kotiuttaminen. Valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov kiinnitti heti Suomeen saavuttuaan 10. lokakuuta huomiota armeijan kotiuttamissuunnitelmaan, jonka mukaan pääosa kotiutettavista sotilaista olisi siirretty vahvuudeltaan määrittelemättömän suojeluskuntajärjestön käyttöön. Tämän Ždanov tulkitsi olevan ristiriidassa välirauhansopimuksen 4. artiklan kanssa. Lisäksi hän katsoi hallitukselle toimittamassaan kirjelmässä suojeluskuntien olevan luonteeltaan sopimuksen 21. artiklassa tarkoitettu "hitleriläis-(fascistis-)tyyppinen sotilaallinen ja poliittinen järjestö". Hallitus antoi eduskunnalle 30. lokakuuta lakiesityksen suojeluskuntajärjestön lakkauttamisesta, ja suojeluskunnat lakkautettiin 7. marraskuuta. Presidentti Mannerheim oli toivonut, että suojeluskuntajärjestö olisi saanut itse lopettaa toimintansa. Sen sijaan valvontakomission puheenjohtaja Ždanov oli jo ennen kirjallista lakkautusvaatimusta ilmoittanut suullisesti usealle henkilölle, ettei komissio pitänyt suojeluskuntien toiminnan jatkumista suotavana.
Myöhemmän kehityksen kannalta merkittäväksi episodiksi muodostui valvontakomission pääministeri Castrénille 19. lokakuuta toimittama ns. Lista 1 eli luettelo henkilöistä, joiden komissio katsoi syyllistyneen sotarikoksiin. Epävarmuutta tulevaisuudesta lisäsivät osaltaan sotavankien, heimosoturien, inkeriläisten ja virolaisten siviilien sekä muiden palauttaminen Neuvostoliiton alueelle, jotka aiheuttivat lukuisia inhimillisiä tragedioita.
Kulkulaitosministeri Eero Wuori ja sosiaaliministeri K.-A. Fagerholm pyysivät eroa tehtävistään 7. marraskuuta, minkä jälkeen pääministeri Urho Castrén jätti koko hallituksen eronpyynnön.
Luettelo Säästöpankeista
Tämä on luettelo Suomen kaikista säästöpankeista alkaen vuodesta 1995.
1990-luvun lama aiheutti Säästöpankkiryhmässä suuren mullistuksen. Enemmistö säästöpankeista yhdistyi Suomen Säästöpankkiin, joka vuoden kuluttua pilkottiin ja konttorit jaettiin muiden pankkien (KOP, SYP, PSP ja OP) kesken. Vain 40 säästöpankkia jäi toimimaan itsenäisinä pankkeina.
Tämä luettelo sisältää sekä nykyisin toimivat säästöpankit että ne säästöpankit, jotka ovat vuoden 1995 jälkeen vaihtaneet pankkiryhmää tai yhdistyneet toiseen pankkiin. Tällä hetkellä toiminnassa olevat säästöpankit on lueteltu artikkelissa Säästöpankkiryhmä ja Oma Säästöpankki.
Luettelon Kotipaikka-sarakkeessa on pankin viimeisin juridinen kotikunta (lakkautettujen pankkien osalta lakkautushetkellä). Ryhmä-sarakkeessa on tieto, mihin pankkiin tai pankkiryhmään ko. pankin liiketoiminta nykyisin kuuluu. SP=Säästöpankkiryhmä, OmaSp=Oma Säästöpankki, Aktia=Aktia Pankki. Vuoden 2000 jälkeen perustetut säästöpankit on merkitty vihreällä.
Tyyne Salminen
Tyyne Salminen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
CB Miraflores
Club Baloncesto Miraflores, S.A.D., lyhyemmin CB Miraflores, on espanjalainen koripalloseura Burgosista. Se pelaa kotiottelunsa Coliseum Burgosissa.
Seura voitti Mestarien liigan vuosina 2020 ja 2021 ollen historian ensimmäinen seura, joka voitti kilpailun useammin kuin kerran. Vuonna 2021 se voitti myös Intercontinental Cupin.
Multian kirkonkylä
Multian kirkonkylä on kirkonkylä ja Multian kunnan keskustaajama Keski-Suomen maakunnan länsiosassa, vajaa 60 kilometriä Jyväskylästä länsiluoteeseen. Multian kirkonkylä sijaitsee Sinervän pohjoisrannalla.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Multian kirkonkylän pinta-ala oli 2,62 neliökilometriä ja väkiluku 740. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
thumb|left|[[Multian kirkko (Mats Åkergren, 1796; Karl Viktor Reinius: muutos pitkäkirkoksi 1800-l. lopulla).]] thumb|left|Multian kunnantupa.
Santiago Cabrera
thumb|Cabrera San Diegon [[Comic-Conissa vuonna 2011.]] Santiago Cabrera (s. 5. toukokuuta 1978) on chileläinen näyttelijä.
Cabrera syntyi isänsä diplomaatintyön johdosta Caracasissa, Venezuelassa. Hän kasvoi Torontossa, Lontoossa, Madridissa ja Romaniassa ennen perheen paluuta Chileen pojan ollessa 15-vuotias.
Vaikka Cabrera on esiintynyt myös elokuvassa, hänet tunnetaan parhaiten Isaac Mendezin roolista yhdysvaltalaisessa menestyssarjassa Heroes. Hän esiintyy myös Lancelotina televisiosarjassa Merlin. Hän näyttelee Aramista vuonna 2014 alkaneessa televisiosarjassa The Musketeers. Hän oli mukana kahdella ensimmäisellä kaudella ja jatkoi roolissa myös kolmannella kaudella, joka ilmestyi vuonna 2016. Cabrera esitti pääosaa vuonna 2017 alkaneessa scifi-trillerisarjassa Salvation.
Cabrerea on naimisissa teatteriohjaaja Anna Marcean kanssa. Heillä vuonna 2016 syntynyt poika.
Sony Dwi Kuncoro
Sony Dwi Kuncoro (s. 7. heinäkuuta 1984 Surabaya, Itä-Jaava, Indonesia) on indonesialainen sulkapalloilija.
Oikeakätinen Kuncoro on voittanut muun muassa kultaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2002, 2003 ja 2005, hopeaa Aasian-mestaruuskisoissa 2004 ja maailmanmestaruuskilpailuissa 2007 sekä pronssia kesäolympialaisissa 2004.
Kuncoro on parhaimmillaan ollut maailmanrankingissa kolmantena.
Nauru kahleitten takana
Nauru kahleitten takana (tai Nauru kahleitten talossa, alkuperäisnimi Sullivan’s Travels) on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama screwballkomedia­elokuva vuodelta 1941.
Elokuva on Sturgesin 1940-luvun alkupuolen komediasarjan tunnetuin teos, ja sen aiheena on Hollywood itse. Siinä viihdekaupunkiin kyllästynyt ohjaaja John Lloyd Sullivan (Joel McCrea) tekeytyy kulkuriksi ja haluaa tehdä vakavan elokuvan nimeltä ”O Brother, Where Art Thou?”. Innoitusta kerätäkseen hän lähtee etsimään oikeita ihmisiä ja tarinoita lama-ajan Yhdysvalloista. Matkakumppanikseen hän saa toisen Hollywoodiin kyllästyneen, nuoren naisen jota esittää Veronica Lake. Sullivanin vaimoa esittää Jan Buckingham ja kovaotteista vankileirin vartijaa Al Bridge.
Elokuva valittiin vuonna 1990 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Naurun kahleitten takana kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Reginald
Reginald on englanninkielinen miehen etunimi. Se perustuu latinankieliseen nimeen Reginaldus, joka puolestaan perustuu germaaniseen nimeen Raginald. Nimi Reginald lyhennetään usein muotoon Reggie. Suomessa etunimi Reginald on vuoteen 2023 mennessä annettu yhteensä alle 70 miehelle ja alle 30 naiselle.
Tunnettuja Reginald-nimisiä
Kuvitteellisia henkilöitä:
Philippe Léonard
Philippe Léonard (s. 14. helmikuuta 1974, Liège, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija.
"Leo" edusti seuratasolla Standard de Liège, AS Monaco, OGC Nice ja Feyenoord Rotterdam.
Belgian maajoukkueessa Léonard pelasi 26 ottelua. Hän edusti Belgiaa Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000.
Behaviorismi
Behavioristisessa lähestymistavassa on erilaisia korostuksia. ”Löyhemmät” behavioristit väittävät yksinkertaisesti, että käyttäytymisen havainnointi on paras tai otollisin keino tutkia psykologisia ja psyykkisiä tapahtumia. Toiset katsovat, että se on itse asiassa ainoa keino selvittää tällaisia tapahtumia, kun taas toiset väittävät, että käyttäytyminen itsessään on ainoa otollinen psykologian tutkimuskohde, ja että yleisillä psykologisilla termeillä (kuten uskomus, päämäärät jne.) ei ole muita viittauksia tai ne viittaavat vain käyttäytymiseen.
Radikaalien behavioristien mielestä psykologian tulisi olla luonnontiede samalla tavalla kuin fysiikka tai kemia, ilman mitään viittauksia eliöiden olettamuksellisiin sisäisiin tiloihin niiden käyttäytymisen syynä. Teoreettinen behaviorismi sallii sisäiset tilat, mutta ei vaadi sitä että ne olisivat henkisiä tai että niillä olisi mitään suhdetta yksilölliseen kokemukseen.
Behavioristinen psykologia syntyi pitkälti positivistisena vastalauseena psykodynaamiselle psykologialle. Behaviorismi hallitsi psykologiaa suuren osan 1900-lukua. Kognitivismi syrjäytti behaviorismin vuosisadan loppupuolella ja on nykyisin psykologian valtavirta.
Behavioristisen psykologian historia
Psykologiassa behaviorismi kehittyi vasteena introspektionismin puutteisiin. Jonkun henkilön omaan sisäiseen havainnointiin perustuvat selostukset omasta sisäisestä henkisestä elämästään eivät mahdollista tarkkaa tutkimusta eikä niitä voi käyttää ennustavien yleistyksien tekemiseen. Behavioristit katsoivat, että psykologia ei voi olla tieteellistä ilman yleistettävyyttä ja mahdollisuutta jonkun kolmannen persoonan suorittamaan tutkimukseen. Näin psykologiasta tuli poistaa kokonaan ajatus sisäisestä henkisestä elämästä (ja samalla ontologisesti itsenäisestä mielestä) ja siinä tuli keskittyä sen sijaan havaittavan käyttäytymisen kuvaamiseen.
Ensimmäiset psykologiaa behavioristisesti lähestyneet tutkijat olivat venäläisiä. Kuuluisin heistä oli Ivan Pavlov, jonka luoma klassisen ehdollistumisen esimerkki tunnetaan nimellä Pavlovin koira: koiran kielelle ripoteltiin lihajauhoa samalla kelloa soittaen. Lihajauho sai koiran kuolan valumaan, ja kun tätä oli toistettu tarpeeksi, koira alkoi kuolata myös pelkän kellon äänestä.
Yhdysvaltalaisista 1900-luvun alkupuolen behavioristeista tunnetuimmat ovat Edward Lee Thorndike, John B. Watson (1878–1958) ja B. F. Skinner. Watsonin kuuluisuuteen liittyy myös varjopuoli — hänen kokeensa Pikku Albertina tunnetun lapsen kanssa ovat muodostuneet varoittavaksi esimerkiksi kontrolloitujen psykologisten kokeiden saralla.
Watson katsoi ihmisen olevan syntyessään ”tyhjä taulu” (tabula rasa, lat.), ja koko persoonallisuus on ehdollistumisen tulosta. Yhdeksänkuukautisen Albertin lisäksi koetilanteessa oli valkoinen kesyhiiri. Aina, kun lapsi kurotti hiirtä leikkiäkseen sen kanssa, hänet säikäytettiin metallisella kolahduksella. Hän ehdollistui pelkäämään hiiriä, ja pian pelon havaittiin laajentuneen koskemaan myös muita karvaisia eläimiä. Albertille kaavailtua pelon poisoppimiskoetta ei ehditty tehdä, koska hän muutti äitinsä kanssa toiselle paikkakunnalle. Psykologi Hall P. Beck työryhmineen sai vuonna 2009 selvitettyä Pikku-Albertin myöhemmät vaiheet. Albert, oikealta nimeltään Douglas Merritte, sairastui ja kuoli aivojen nestekierron häiriöön kuuden vuoden ikäisenä 10. toukokuuta 1925.
Nykybehavioristit myöntävät, että myös kognitiolla on sijaa psykologiassa, ja alkuaikojen tabula rasa -käsityksestä on luovuttu.
Behaviorismi mielenfilosofiassa
Mielenfilosofiassa behaviorismi on reduktionistinen käsitys, jonka mukaan mielen ja tietoisuuden käsitteet voidaan palauttaa käyttäytymiseen. Filosofinen behaviorismi kehittyi samaan aikaan kun behavioristinen kehitys oli käynnissä psykologiassa. Sitä on joskus kutsuttu myös loogiseksi behaviorismiksi.
Filosofista behaviorismia luonnehti voimakas verifikationismi, joka piti todentamisen ulkopuolella olevia väittämiä sisäisestä henkisestä elämästä mielettöminä. Behavioristille henkiset tilat eivät olleet sisäisiä tiloja, joista voitiin antaa sisäiseen havainnointiin perustuvia selostuksia. Ne olivat vain kolmannen osapuolen tekemiä kuvauksia joidenkin henkilöiden käyttäytymisestä tai taipumuksista käyttäytyä tietyllä tavalla, tarkoituksena muiden käyttäytymisen selittäminen ja ennustaminen.
Iconoclast
Iconoclast on Symphony X:n kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 17. kesäkuuta 2011.
Behaviorismi
Behaviorismi mielenfilosofiassa
Behaviorismi hallitsi mielenfilosofiaa suuren osan 1900-lukua, erityisesti sen ensimmäisellä puoliskolla. Se menetti suosionsa 1900-luvun loppupuolella kognitivismin nousun myötä. Kognitivistit hylkäsivät behaviorismin useiden ilmeisten ongelmien vuoksi. Behaviorismi on esimerkiksi arkikäsitysten vastaista nimittäessään myös jonkun tuntemaa päänsärkyä käyttäytymiseksi. Analyyttiseen filosofiaan on kuulunut näkemyksiä, joiden kannattajat ovat kutsuneet niitä tai joita on kutsuttu behavioristisiksi. Loogisessa behaviorismissa, jota ovat kannattaneet esimerkiksi Rudolf Carnap ja Carl Hempel, psykologisten väittämien merkitys seurasi suoraan niiden todentamisehdoista: psykologinen tila oli olemassa vain jos se ilmeni käyttäytymisenä. W. V. O. Quine hyödynsi kielifilosofiassaan tietyn tyyppistä behaviorismia, joka sai vaikutteita joistakin Skinnerin ajatuksista. Gilbert Ryle puolusti tietyn tyyppistä behaviorismia teoksessaan The Concept of Mind. Myös Daniel Dennett on pitänyt itseään tietyn tyyppisenä behavioristina.
On usein katsottu, että Ludwig Wittgenstein olisi puolustanut behavioristista näkökantaa. Vaikka hänen näkemystensä ja behaviorismin välillä on paljon yhtäläisyyksiä, väite siitä että hän olisi ollut behavioristi on kuitenkin kiistelty. Myös matemaatikko Alan Turingia on joskus pidetty behavioristina, mutta hän ei itse katsonut olevansa sellainen.
Behavioristinen oppimiskäsitys
Behavioristisen oppimiskäsityksen taustalla on luonnontieteellinen ajattelu, jossa ihmisen ja eläimen oppiminen nähdään samanlaisena. Oppija on ”tyhjä taulu” (tabula rasa), johon kokemukset ja aistihavainnot piirtävät tietoa. Keskeisiä pedagogisia periaatteita ovat vahvistaminen, välitön palaute, opeteltavan aineksen pilkkominen pieniin osiin ja virheellisten vastausten nopea sivuuttaminen. Oppimistilanteessa käyttäytymistä säädellään ulkopuolelta joko palkitsemalla toivottua käytöstä (vahvistaminen) tai rankaisemalla ei-toivottua (heikentäminen). Tavoitteena on synnyttää ärsyke-reaktiokytkentöjä, joissa ympäristöstä tuleva ärsyke muodostaa opitun reaktion.
Troika (tanssi)
Troika on venäläinen kansantanssi jossa mies tanssii kahden naisen kanssa. Venäjän sana Troika tarkoittaa rekeä vetävää kolmea hevosta josta tanssi on saanut nimensä.