cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tunnustettu asiantuntijuus – Thought Leadership
Sisältö
Kirjassa esitellään malli, jolla pienikin kasvuyritys voi rakentaa itsestään oman alansa arvostetun ajatusjohtajan (thought leader). Aihetta käsitellään eri näkökulmista: markkinointi, strategia ja johtaminen. Kirja opastaa asiantuntija-aseman rakentamista myös asemoinnin ja yrityskulttuurin kautta. Saavutetusta ajatusjohtajuudesta on hyötyä liiketoiminnassa, kun henkilöstö on tunnettua ja heitä pidetään uskottavina.
Talouselämän kirja-arvostelun mukaan kirjassa on "vahvasti läsnä sekä kirjoittajan omat kokemukset että nykyinen konsulttikokemus". Kirjassa on kaksi osaa. Aluksi käydään läpi tunnustetun asiantuntijuuden perusteita, taustoja ja periaatteellisia lähtökohtia. Osiossa korostetaan johtamisen viestinnällisiä piirteitä. Moni yritys kertoo omista tekemisistään niin epäselvästi, ettei edes oma henkilökunta asiakkaista puhumattakaan ymmärrä viestiä tyhjien sanojen takaa.
Toisessa osassa on käytännönläheisiä esimerkkejä viestin viemisestä markkinoille ja kestävästä ajatusjohtajuudesta suomalaisista yrityksistä: Futurice, Efima, MySQL ja Basware.
Aapolan kirjan pääviesti on, että ensin pitää olla hallussa periaatteet ja käsitteet ja vasta sitten voi alkaa "raaka työ".
Folket
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Folket oli Helsingissä vuosina 1901–1905 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Reinhold Roineen julkaisema ja toimittama Folket oli suunnattu etupäässä Helsingin työväestölle. Kerran viikossa ilmestynyt lehti kannatti maltillisia yhteiskunnallisia uudistuksia mutta vastusti sosialismia. Sen rinnalla julkaistiin suomenkielistä Suomen Kansaa. Molemmat lehdet välttivät valtiollisia kysymyksiä, ja journalistipiireissä niitä syytettiin sensuurin synnyttämän konjunktuurin hyväksikäytöstä. Vuosina 1904–1905 Roine julkaisi myös Folketin maaseutupainosta Pietarsaaressa.
Gerard de Kruijff
Gerard Pieter de Kruijff (27. tammikuuta 1890 Buren – 16. lokakuuta 1968 Deventer) oli alankomaalainen ratsastaja ja olympiavoittaja.
De Kruijff palveli armeijassa ja nousi everstiksi saakka husaarirykmentissä. Hän oli työskennellyt Italiassa ratsastuskouluissa ja käytti kokemustaan hyväkseen myöhemmin Alankomaiden armeijan ratsastusopetuksessa. Työ oli menestyksekästä, sillä Alankomaat hallitsi kenttäratsastuksen olympia-areenoita vuosina 1924 ja 1928.
De Kruijff voitti sekä vuoden 1924 että kesän 1928 olympiakisoissa kenttäratsastuksen joukkuekilpailussa kultaa ja sai lisäksi henkilökohtaisesta kilpailusta hopeamitalin 1928. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksitoista vuonna 1924 Pariisin kisoissa. Amsterdamissa 1928 hän osallistui myös esteratsastukseen, jossa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 27:nneksi ja oli Alankomaiden kymmenenneksi sijoittuneen joukkueen jäsen. De Kruijff osallistui vuoden 1928 olympialaisten kenttäratsastukseen Charles Pahud de Mortanges'n hevosella, koska hänen oma ratsunsa oli rampautunut juuri ennen kisojen alkua.
Jakob Wallin
Jakob Wallin (9. kesäkuuta 1809 Muhos – 10. kesäkuuta 1868 Muhos ) oli suomalainen taidemaalari.
Jakob Wallinin vanhemmat olivat Oulun läänin lääninviskaali Olof Wallin (k. 1846) ja Sofia Kranck. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1826. Hän oleskeli Tukholmassa vuosina 1835–1836 ja Helsingissä 1837–1838, kunnes palasi Muhokselle, jossa hän omisti maatilan Laitasaaren kylässä.
Wallinin säilyneitä maalauksia ovat muun muassa hänen itsensä Muhoksen kirkolle lahjoittama suurikokoinen maalaus Ristiltäotto vuodelta 1836 ja Pohjois-Pohjanmaan museon akvarelli Oulun palo 1822. Wallin maalasi myös Utajärven kirkon ensimmäisen alttaritaulun vuonna 1838. Kirkon uudistamistöiden yhteydessä vuonna 1894 taulu oli varastoituna väliaikaisesti navettaan. Taulu paloi navetan mukana.
Friitalan nahkamuseo
Friitalan nahkamuseo on Ulvilan Friitalassa toimiva nahka-alan erikoismuseo.
Ulvilan kaupungin ylläpitämä museo sijaitsee entisessä Friitala Oy:n nahkatehtaassa. Museossa esitellään nahkaa, nahanvalmistusta ja -käsittelyä sekä nahkapukeutumista noin sadan vuoden ajalta. Friitalan nahkamuseossa voi myös tutustua nahanvalmistuksen ulvilalaiseen historiaan. Se alkoi Arthur Hellmanin vuonna 1892 perustamasta nahkurinverstaasta, joka myöhemmin laajeni Suomen suurimmaksi nahkapukineiden valmistajaksi.
Kansainvälinen Friitala
Kesällä 2021 on avattu Friitalan nahkamuseon uusi vaihtuva näyttely Kansainvälinen Friitala, joka kertoo Friitalan nahkapukutehtaan kukoistuskaudesta 1960-luvun loppupuolelta 1990-luvun alkuun. Esillä on mm. muotikuvia, videoita ja Jukka Rintalan suunnittelemia nahkapukineita kultakaudelta. Näyttely on esillä vuoden 2021 loppuun.
Melodia (kappale)
Melodia on ranskalaisartisti Lylloon kappale, joka sisältää myös Egasin esittämiä vokaaleja. Sen julkaisi Lyprod Records digitaalisesti ladattavana singlenä ja EP:nä 6. toukokuuta 2013. Kappaletta varten tehty virallinen musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 2. kesäkuuta 2013. Kappale ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista
Digitaalinen lataus
FK Haugesund
FK Haugesund on norjalainen jalkapalloseura Haugesundin kaupungista Rogalandista. Seura on perustettu vuonna 1993 Djerv 1919:n ja SK Haugarin fuusion seurauksena. Haugesund on pelannut pääsarjassa kausilla 1997–1998 ja 2000 sekä kaudesta 2010 alkaen. Vuonna 2007 seura eteni Norjan cupissa loppuotteluun, mutta hävisi Lillestrømille maalein 0–2.
Melodia (kappale)
Kappalelista
Digitaalinen EP
Syyrialaisesta jumalattaresta
Syyrialaisesta jumalattaresta on Lukianoksen nimiin pantu teos, joka kuvaa erilaisia uskonnollisia kultteja, joita harjoitettiin Syyrian Hierapolis Bambykessä. Teoksen nimen ”syyrialainen jumalatar” viittaa Atargatikseen.
Lukianos kirjoitti teoksen Herodotosta jäljittelevällä joonialaisella kreikalla. Koska Lukianos tunnetaan ennen kaikkea satiireistaan, teoksen arvo todenmukaisena kuvauksena toisen vuosisadan jaa. Syyrian uskonnollisesta elämästä on usein kyseenalaistettu. Nykyisin tutkijat ovat kuitenkin antaneet sen kuvaukselle enemmän arvoa, mutta samalla on kyseenalaistettu se, että teos olisi Lukianoksen kirjoittama. Jotkut tutkijat kuitenkin katsovat, että teoksessa on tarpeeksi yhtäläisyyksiä Lukianoksen muiden teosten kanssa.
Syyrialaisesta jumalattaresta antaa kuvauksen Hierapoliksessa sijainneesta temppelistä sekä siellä harjoitetuista palvontamenoista. Temppeli oli tyyliltään joonialainen ja se oli koristeltu laajalti kullalla. Temppelin sisällä oli pyhä kammio, johon vain papit saivat astua. Kammiossa oli jumalattaren ja jumalan patsaat, mutta ensin mainittu vaikuttaa olleen rikkaammin koristeltu sekä korukivin että ornamentein. Patsaiden välissä oli koristeltu ksoanon, kulttipatsas, joka vaikuttaa kannetun ulos aina kulttimenojen aikana. Teos kuvaa myös muita koristeluja, sekä Apollonin ksoanonin liikkeisiin perustuvan ennustustavan. Temppelin edessä oli suuri pronssinen alttari. Esipihalla eli paljon pyhitettyjä nelijalkaisia (mutta ei sikoja) ja lintuja, joita käytettiin uhrimenoissa.
Temppeliä palveli noin kolmesataa pappia. Vähäisempiä palvelustehtäviä oli lukuisia. Juhlamenojen keskus oli järvi, ja osallistujien oli tapana uida siinä ja koristella keskellä vettä seissyt alttari. Järvessä oli myös pyhiä kaloja, jotka kuuluivat Atargatiksen ikonografiaan. Myös Plinius vanhempi ja Aelianus mainitsevat kalat.
Teoksen mukaan temppelissä harjoitetut palvontamenot olivat luonteeltaan fallisia. Uhraajat toivat temppeliin pieniä miespuolisia hahmoja esittäviä patsaita, jotka oli tehty puusta ja pronssista. Temppelin eteen oli sijoitettu suuria falloksia ikään kuin obeliskeiksi. Niihin kiivettiin ja ne koristeltiin seremoniallisesti kerran vuodessa. Kaupungissa oli myös tietty rituaali kaupunkiin tulemiselle ja temppeliin tutustumiselle paikallisten oppaiden opastuksella.
Peirenen lähde
Peirenen lähde oli antiikin aikainen lähdekaivorakennus Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
thumb|left|300px|Peirenen lähdekaivon rauniot. Varsinainen Peirenen lähde sijaitsi Korintin linnavuoren Akrokorintin rinteellä. Sieltä vesi johdettiin Korintin agoralle eli torille. Sen pohjoislaidalla Lekhaionin tien ja sen Propylaia-portin itäpuolella sijaitsi Peirenen lähdekaivorakennus. Myös linnavuori sai vetensä samaan vesisuoneen liittyneestä niin kutsutusta Ylemmän Peirenen lähteestä. Kreikkalaisen mytologian mukaan Peirenen lähde oli alun perin nymfi Peirene, joka muuttui lähteeksi. Tarustossa lähde oli myös Pegasoksen mieluisin juomapaikka, ja Bellerofon sai hevosen kiinni lähteen luona.
Varhaisemmat paikalla olleet lähdekaivorakennelmat rakennettiin 500–100-luvuilla eaa. Niissä käytettiin joonialaisia pylväitä. Nykyisin paikalla oleva lähdekaivorakennus rakennettiin roomalaisella ajalla, osa ensimmäisellä vuosisadalla keisari Augustuksen rahoittamana ja osa 100-luvulla Herodes Atticuksen rahoittamana. Rakennelmassa oli kaksikerroksinen julkisivu, jossa oli kuusi kaari-ikkunaa. Alemman kerroksen pylväät edustivat korinttilaista tyyliä ja ylemmän kerroksen pylväät joonialaista tyyliä. Myöhemmässä vaiheessa lähdekaivopiha ympäröitiin kolmelta sivustalta seinillä, joissa oli puolikaaren muotoinen syvennys sisäänkäynteineen pohjoislaidalla.
Rakennelmaa paranneltiin myös useissa myöhemmissä vaiheissa muun muassa päällystämällä se marmorein. Bysanttilaisella ajalla paikalle rakennettiin pieni kirkko ja sitä käytettiin myös hautausmaana.
Ariel Garcé
Ariel Hernán Garcé (s. 14. heinäkuuta 1979 Tandil, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Argentiinan pääsarjassa pelaavaa Colónia ja on pelipaikaltaan oikea laita- tai keskuspuolustaja.
Seurajoukkue
Garcé aloitti uransa River Platesta vuonna 1999. Hän voitti kaksi pääsarjamestaruutta vuosina 2000 ja 2002, ennen kuin siirtyi lainalle Monarcas Moreliaan. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi kasvattajaseuraansa ja voitti lopulta kolmannen maan pääsarjamestaruutensa.
Vuonna 2004 Garcé siirtyi Colóniin, jossa hän pelasi kauden verran. Tämän jälkeen hän edusti vuodet 2005–2007 Olimpoa ja Rosario Centralia, kunnes palasi vuonna 2007 takaisin Colóniin. Olimpo-aikanaan hän sai kuuden kuukauden kilpailukiellon Argentiinan liitolta jäätyään kiinni kokaiinin käytöstä.
Maajoukkue
Garcé pelasi vuonna 2003 kaksi ystävyysottelua Argentiinan maajoukkueessa Marcelo Bielsan toimiessa tuolloin päävalmentajana. Kolmannen maaottelun hän sai tililleen ystävyysottelussa Haitia vastaan. 19. toukokuuta 2010 hän kuului päävalmentaja Diego Maradonan valitsemaan 23-henkiseen miehistöön vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Longqing
Keisari Longqing (, 4. maaliskuuta 1537 – 5. heinäkuuta 1572), alku­peräiseltä nimeltään Zhu Zaihou (, oli Kiinan Ming-dynastian kahdes­toista keisari, joka hallitsi vuosina 1567–1572. Vuodesta 1539 lähtien hän oli Yun prinssi (裕王). Hänen aika­kausi­nimensä Longqing merkitsee suurta ylistystä.
Hallitsijakausi
Keisari Jiajingin kuoltua Longqing sai perinnöksi valta­kunnan, joka oli pitkään jatkuneen huonon hallinnon ja korruption jäljiltä seka­sortoisessa tilassa. Todettuaan, kuinka suuren seka­sorron hänen isänsä oli pitkänä hallitsija­kautenaan saanut aikaan, Longqing päätti uudistaa hallituksen ottamalla uudestaan palvelukseensa hänen isänsä viralta panemia lahjakkaita virka­miehiä, joista tunnetuimpia oli Hai Rui. Hän myös erotti hallituksesta korrup­toitu­neet virka­miehet, varsinkin taolaiset papit, joita Jiajing oli suosinut siinä toivossa, että saisi sillä tavoin keisari­kunnan oloja parannetuiksi. Longqing myös aloitti uudestaan ulko­maan­kaupan Euroopan ja Afrikan sekä muiden Aasian maiden kanssa. Kiinan alueen turvaamiseksi nimitettiin useita kenraaleja, joiden oli vartioitava sekä maa- että merirajoja. Samalla linnoitettiin Zhejiangin ja Fujianin rannikoiden satamat, jotta Jiajingin aikana jatkuvaksi vitsaukseksi käyneet meri­rosvot saatiin pidetyksi loitolla. Longqing karkotti myös Altan Khanin johtaman mongoli­armeijan, joka oli tunkeutunut Kiinan muurin etelä­puolelle ja saavuttanut Pekingin­kin. Pian sen jälkeen mongolien kanssa tehtiin rauhan­sopimus, joka teki myös mahdolliseksi Kiinan ja mongolien välisen hevos- ja silkkikaupan.
Kuolema ja perintö
Longqing kuoli vuonna 1572, vain 35 vuoden ikäisenä. Onnettomuudeksi maa oli yhä rappio­tilassa hallitsevan luokan korruption vuoksi. Ennen kuolemaansa hän oli antanut ministeri Zhang Juzhengille tehtäväksi valvoa valtion asioita. Zhangista tuli myös Longqingin seuraajan, vasta 10-vuotiaan keisari Wanlin tärkein neuvon­antaja.
We Love Helsinki
We Love Helsinki järjestää vanhan ajan iskelmätansseja, kaupunkifestivaalia ja muita kaupunkitapahtumia.
Longqing
Kuolema ja perintö
Longqing hallitsi vain kuusi vuotta, ja häntä seurasi hänen poikansa Wanli. Longqingin kerrotaan myös kärsineen puhe­viasta, jonka vuoksi hän änkytti puhuessaan julkisesti. Häntä pidetään yleensä yhtenä Ming-dynastian vapaa- ja avara­mielisimmistä hallitsijoista, mutta häneltä puuttuivat hallitsijan kipeästi tarvitsemat kyvyt, ja vähitellen hänen omat henkilö­kohtaiset huvinsa alkoivat kiinnostaa häntä yhä enemmän valta­kunnan hallitsemisen sijasta.
Longqing haudattiin Zhaolingiin Ming-dynastian hauta-alueelle.
We Love Helsinki
We Love Helsingin tapahtumat ovat usein yllätyksellisiä ja ne käyttävät kaupunkitilaa uudella tavalla. Tapahtumien tunnelma on avoin ja innostunut, eikä niissä ole yleensä esiintyjiä, vaan ne perustuvat yhdessä tekemiseen ja luovat yhteisöllisyyttä osallistujien välille. Hyvin usein ne ovat erilaisia flash mobeja tai tempauksia, joissa tapahtuu jotain poikkeuksellista. We Love Helsingin filosofiaan kuuluu ottaa kaupunki haltuun ja aktiivisesti muokata siitä kaupunkilaisten olohuone, jossa syntyy kohtaamisia ja vuorovaikutusta ihmisten välillä.
Walter Pidgeon
Walter Pidgeon (23. syyskuuta 1897 Saint John, New Brunswick, Kanada – 25. syyskuuta 1984 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen näyttelijä. Bostoniin hän muutti vuonna 1919. Hän oli kahdesti ehdokkaana parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Ensimmäinen ehdokkuus tuli vuonna 1942 elokuvasta Rouva Miniver ja toinen vuotta myöhemmin elokuvasta Madame Curie. Pidgeonin muita elokuvia olivat muun muassa Vihreä oli laaksoni (1941) ja Kielletty planeetta (1955).
We Love Helsinki
Iskelmätanssien ohella We Love Helsingin kehittelemiä tapahtumakonsepteja ovat muun muassa Soiva Kortteli, Kuorokäytävä, Katutaidekierros, Pyöräpäivä, Yhteislaulukaraoke, Lasten Kaupunki ja Art Battle.
We Love Helsingin perustaja ja toiminnanjohtaja on toimittaja ja valokuvaaja Timo Santala, joka on ollut mukana aloittamassa myös Ravintolapäivää.
We Love Helsinki on palkittu Helsingin kaupungin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan myöntämällä Helsingin kulttuuriteko 2010 -palkinnolla.
Spellblast
Spellblast on italialainen power/folk metal yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1999. Spellblast perustettiin power metal yhtyeenä, mutta heidän esikoisalbumissaan on vaikutteita folk metallista.
HMS Superb (1798)
HMS Superb oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1798 vesillelaskettu Achille-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 30. huhtikuuta 1795 Thomas Pitcher'ltä Northfleetistä, missä köli laskettiin elokuussa. Se laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1798 ja valmistui 30. kesäkuuta Chathamissa. Valmistuskustannuksia ei tiedetä, mutta varustaminen maksoi 14 842 puntaa.
Walter Pidgeon
Pidgeon on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
HMS Superb (1798)
Palvelus
Alus oli amiraali John Thomas Duckworthin lippulaivana San Domingon taistelussa.
Alus romutettiin 1826.
We Love Helsinki
Iskelmätanssit
We Love Helsingin tansseissa juhlitaan ja tanssitaan suomalaisen kultakauden iskelmän tahtiin. Musiikkina soivat vanhat suomalaiset valssit, tangot, humpat, jenkat ja polkat, sekä foxtrot, jazz, swing, twist, rock'n'roll, pop, folk, rock, soul ja disco 1930-80-luvuilta. Juhlavieraat pukeutuvat vanhan ajan tyyliin huolitellusti.
Heti ensimmäisestä kerrasta valtavan suositut We Love Helsinki -tanssit ovat olleet aloittamassa iskelmäbuumia Helsingissä ja osaltaan niiden ansiosta vanha suomalainen musiikki soi nykyään entistä enemmän radiossa, klubeilla, baareissa, kahviloissa ja brunsseilla. We Love Helsingin -iskelmätanssit ovat myös läpilyöneet kaupungin paritanssikulttuurin uuden kukoistukseen ja edesauttaneet lukemattomien helsinkiläisten parinmuodostusta ja rakkauselämää.
Ensimmäiset We Love Helsinki -tanssit järjestettiin juhannuksena 2008 Kuudennella Linjalla ja vuosien varrella järjestetty Kulttuuritehdas Korjaamolla, Tavastia-klubilla, Kaivohuoneella, Valkoisessa salissa, Redrumissa ja YK:lla. Juhannustanssien ohella suosituimpia ovat olleet perinteiset Vapputanssit ja Uuden vuoden tanssit.
We Love Helsingin iskelmätansseja järjestää ja isännöi Timo Santala. Vierailevina levylasseina tansseissa ovat vuosien varrella olleet Juuso Koponen, Olli Sirén, Mikko Mattlar, Susanna Tikkanen, Vesa Yli-Pelkonen, Sampsa Vilhunen, Timo Wright, Antti Suniala, Virpi Kurki, Jon Thureson, Klaus Elfving, Ikke "Lord Fatty" Ikäläinen, Tipa Tuominen, Ville Vedenpää, Aleksi Jalava, Mikko "Vilunki" Viljakainen, Johanna "Yona" Louhivuori, Janne Masalin, Hermanni Peltola, Lasse Liemola, Harri Hertell, Matilda Mela, Aleksi Jyrälä ja Jukka-Pekka Tolvanen.
Iskelmäkesä
We Love Helsinki on vuodesta 2010 järjestänyt myös yhdessä Radio Helsingin Iskelmäiltama -ohjelman kanssa MBarin terassilla kesäklubia nimellä Iskelmäkesä. Kesällä 2011 klubi vakiinnutti paikkansa joka maanantaisena tapahtumana, jossa loppuillasta meno yltyi riehakkaaksi ja yleisö tanssi pöydillä.
We Love Helsinki Flow-festivaaleilla
We Love Helsingin osallistumisesta Flow-festivaaleille on muodostunut jokavuotinen perinne. We Love Helsinki on isännöinyt takapihan lavaa festivaalin päätöspäivänä sunnuntaina vuodesta 2009 lähtien.
Kaupunkifestivaali
We Love Helsingin vuoden päätapahtuma on yllätyksellinen kaupunkifestivaali, joka ottaa kaupunkitilaa haltuun ja rohkaisee ihmisiä rakastamaan kotikaupunkiaan. Festivaali ei perustu esiintyjiin, vaan ihmiset luovat itse tapahtuman ja sen tunnelman osallistumisen ja yhdessä tekemisen kautta.
Kaupunkifestivaalia johtaa ja tuottaa Timo Santala. Apulaistuottajina ovat toimineet vuonna 2011 Ilona Halme ja Kirsi Ylimutka sekä vuonna 2009 Anna Vanninen ja Katja Santala. Festivaali on iltaklubeja lukuun ottamatta kaikille avoin, ikärajaton ja maksuton. Ensimmäinen festivaali järjestettiin heinäkuussa 2008 ja se on muuttanut muotoaan ja sisältöään joka vuosi.
Kaupunkifestivaali 2011
Kesän 2011 kaupunkifestivaali kasvoi kymmenenpäiväiseksi. Festivaalin avasi Helsingissä jättimäinen n. 300 hengen yhteislaulukaraoke. Pyöräpäivänä festivaalivieraat kokoontuivat Kalasatamaan korjaamaan ja tuunaamaan polkupyöriä ja viettämään pyöräbrunssia. Pyöräpäivä päättyi noin 400 hengen yhteisajeluun läpi kaupungin ja bike-in-elokuvanäytökseen Ihana-kahvilassa. Katutaidekierros kokosi kuvittajat, graafiset suunnittelijat ja taiteilijat muuntamaan yhdessä osallistujien kanssa sähkökaapit, lyhtypylväät, tolpat ja muut pömpelit eläviksi olennoiksi värillisen kontaktimuovin, teippien ja tarrojen avulla. Festivaalin erikoisuutena oli luokkaretki Turkuun, jossa järjesttiin mm. Föritanssit Aurajoen poikki kulkevalla jokilautalla.
Kaupunkifestivaali 2010
Kesän 2010 festivaali laajeni kuusipäiväiseksi ja sen ohjelma oli yllätys. Seuraavan päivän ohjelma paljastui aina edellisena iltana We Love Helsingin Facebook-sivuilla. Festivaalin avajaistapahtumassa piirrettiin katuliiduilla Lasipalatsin aukio täyteen rakkaudentunnustuksia Helsingille ja yritettiin leikkimielistä letkajenkan maailmanennätystä. Viikon aikana ohjelmaan kuului myös karaokepyörä Karaokekunkun tähdittämä pyöräajelu parempien pyöräteiden puolesta, kaupunkihippaa Stockmannilla, vesisota Hietaniemen uimarannalla sekä lasten ja aikuisten yhteiset naamiaiset Skidit-festivaalien yhteydessä. Festivaali huipentui iskelmätansseihin Kaivohuoneella.
Kaupunkifestivaali 2009
Kesän 2009 kolmipäiväisen kaupunkifestivaalin päätapahtuma järjestettiin Kaikukadun sisäpihalla ja Kuudennella Linjalla. Ohjelmaan kuului musiikkia, poetry slam -sessiot, stand up -komiikkaa, sirkus-workshop, capoeiraa, parkour-workshop, tanssitunteja, footbag-jamit, fillarikorjaamo, saumuriralli, levykirppis, sneakerkirppis, sarjakuvakirppis ja vintagevaatekirppis. Festivaalin erikoisuutena oli We Love Helsinki Art Battle, jossa helsinkiläiset nykytaiteilijat ja graffitimaalarit maalasivat yleisön edessä jättimäiset teokset, jotka huutokaupattiin Suomen Amnestyn hyväksi myöhemmin Kiasman URB-festivaaleilla.
Kaupunkifestivaali 2008
Kesän 2008 kaupunkifestivaalin päätapahtuma oli 10-tuntinen DJ-piknik Alppipuistossa, jossa soitti yhteensä 20 helsinkiläistä DJ:tä. Musiikkiin painottuneen kolmipäiväisen festivaalin Kuudennella Linjalla ja Redrumissa järjestetyillä iltaklubeilla esiintyi useita kansainvälisiä tiskijukkia.
Soiva Kortteli
Syksyllä 2011 yhteistyössä Radio Helsingin kanssa toteutettu Soiva Kortteli oli musiikillinen kokeilu, johon kuka tahansa pystyi ilmoittautumaan mukaan musiikin esittäjäksi. Yhteensä 50 erilaista artistia tai ryhmää tarjosi musiikillisen näyttelyn Helsingin keskustan torikortteleissa, jossa yleisö kiersi näyttelykartan avulla valiten hetkeen ja tunnelmaan parhaiten sopivat esiintyjät. Musiikkia esitettiin poikkeuksellisissa ympäristöissä: esimerkiksi tyttöbändi Pintandwefall esiintyi kaupunginjohtajan virka-asunnon sisäpihalla, täysimittainen orkesteri Helsinginkadun Filharmoonikot kaupungintalon juhlasalissa ja improvisaatio-kaksikko Safari Kino Engelin elokuvasalissa.
Kuorokäytävä
Kesällä 2011 toteutetussa Kuorokäytävässä laulajat muodostivat Sofiankadulle laulavan käytävän, jonka läpi yleisö käveli valikoiden itse mitä osaa kuorosta halusi kuulla. Yleisöstä pystyi myös koska tahansa hyppäämään mukaan kuoroon laulamaan. Kuoroa ohjasi Koiton Laulun johtaja Reijo Aittakumpu, joka myös sävelsi Kuorokäytävässä kantaesitetyn, varta vasten tapahtumaa varten sävelletyn Hymnin Helsingille. Hymnin sanat oli poimittu soul-man Super Jannelta, kaupunginjohtaja Jussi Pajuselta, runoilija L. Onervalta, laulaja Pinkiltä ja aikakauslehti Monoclesta.
Lasten Kaupunki
Helsinki-päivänä 2011 järjestetyssä Lasten Kaupungissa kaupunkisuunnittelu heitti häränpyllyä ja lapset kokoontuivat yhdessä aikuisten kanssa rakentamaan unelmiensa kaupunkia rakennuspalikoista, legoista ja muovailuvahasta.
Flash-Mob Katubileet
Vuoden 2011 Flash-Mob -katubileissä kokoonnuttiin Senaatintorille tanssimaan samba-baterian tahdissa ja osallistujat pystyivät värikoodien avulla kontroloimaan rumpuryhmän soittoa.
Blogi
We Love Helsinki ylläpiti yhteisöllisesti toimitettua ja tehtyä blogia syyskuusta 2008 elokuuhun 2010. Vapaaehtoispohjalta ilman rahoitusta toimiva blogi kertoi vapaasti uusista ja mielenkiintoisista paikoista, tapahtumista, ihmisistä ja ilmiöistä.
Blogin tekijäryhmä rakentui ensin kaveriporukan varaan, mutta siihen liittyi ajan myötä lisää yhteisöllisen median tekemisestä kiinnostuneita. Monet blogin kirjoittajista ja kuvaajista tekivät töitä media- ja kulttuurialoilla tai ovat sittemmin päätyneet niiden pariin.
Vuoden 2008 alusta elokuuhun 2009 päätoimittajana toimi Timo Santala ja toimitussihteerinä Veera Moll. Elokuusta 2009 elokuuhun 2010 päätoimittajana toimi Anna Vanninen ja toimitussihteerinä Mirja Hämäläinen. Kesällä 2009 blogille muodostettiin myös oma kuvatoimitus, jossa vastaavana kuvatoimittajana toimi Heli Blåfield vuoden 2009 loppuun asti ja sen jälkeen vastuun jakoivat Marina Ekroos, Tuomas Sarparanta ja Heidi Valkola.
Blogin tekeminen ja päivittäminen lopetettiin elokuussa 2010.
We Love Helsingistä sanottua
”We Love Helsinki luo yhteisöllisyyttä ja ottaa kaupungin haltuun. Kaupunkifestivaalit ja vanhan ajan iskelmätanssit ovat saaneet helsinkiläisiltä innostuneen vastaanoton ja tarjonneet uudenlaisen tavan kokea kaupunki.” – Kulttuuriteko 2010 palkinnon myöntäneen Helsingin kaupungin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtaja, kansanedustaja Johanna Sumuvuori 18.1.2011
"We Love Helsinki -ryhmä palkittiin kaupunkitapahtumistaan." – Helsingin Sanomat 18.1.2011
We Love Helsingin iskelmätansseista sanottua
”Vanha kunnon iskelmä elää nosteessa pääkaupungin trendipiireissä. Tyylitietoiset nuoret aikuiset ovat sankoin joukoin löytäneet tiensä kaupunkitansseihin ja iskelmäiltoihin. We Love Helsinki -yhteisön järjestämät tanssit ovat olleet lähes poikkeuksetta loppuunmyytyjä.” MTV3 Uutiset 1.8.2010
”Tavastia on täyttynyt kellohameisiin pukeutuneista tytöistä, jotka tanssivat keskenään ja vilkuilevat vastakkaisen sukupuolen edustajia.” – Metro Live 11.11.2010
We Love Helsingista Flow-festivaaleilla sanottua
"Sunnuntaina alkuillasta Flow'n tanssibileet olivat takapihalla, We Love Helsingin suomidiskossa. Pelkkä riemu, joka näkyi ihmisten kasvoilla, kun he tunnistivat käännöshitin tai ilahtuivat sen koomisesta suomalaisesta versiosta, nosti tunnelmaa enemmän kuin mikään Aloe Blaccin tähtivieraiden biisivalinta viereisessä Black Tentissä. We Love Helsingin ja Wahoon tiskijukkien valinnat olivat hauskoja, mutta toki muutakin: ne edustivat suomalaista rare groovea, useimmilta ohi mennyttä suomenkielistä, Suomessa tehtyä discoa, tanssipoppia ja funkia. Ja muutakin: kun suomiversio Onnen päivien tunnarista pyörähti käyntiin, levisi koko takapihan läpi onnellinen, iloinen hymy." – Helsingin Sanomat 12.8.2011
Kaupunkifestivaali 2011
"Festivaalin tarkoituksena on innostaa ihmiset ottamaan kaupunki omakseen ja kokeilemaan yhdessä kaupunkitilan rajoja. Kaupunki on meidän ja me yhdessä teemme sen." – Helsingin Sanomat 25.7.2011
Kaupunkifestivaali 2010
"We Love Helsinki -yhteisön järjestämän kaupunkifestivaalin ensimmäisenä päivänä Lasipalatsin aukiolla Helsingissä teemana oli rakkaus ja letkajenkka." – Helsingin Sanomat 21.7.2010
”Lasipalatsinaukiolla Helsingin ydinkeskustassa tanssittiin riemukkaasti.” – Ilta-Sanomat 20.7.2010
Kaupunkifestivaali 2009
"Yhdessä harmaata arkea vastaan." – Helsingin Sanomat 31.7.2009
”We Love Helsinki -festivaali haluaa vuorovaikutusta ihmisten välille.” – Helsingin Sanomat 31.7.2009
Kaupunkifestivaali 2008
”Helsingin-rakastajat paistattalivat puistobileissä. Kaupunkifestivaali huipentui DJ-piknikkiin.” – Helsingin Sanomat 28.7.2008
We Love Helsingin Soivasta Korttelista sanottua
"Kaupunki elää taas hetken enemmän" – Helsingin Sanomat 25.9.2011
We Love Helsingin Kuorokäytävästä sanottua
"Kuorokäytävä kokeilee yhdessä laulamisen rajoja." – YLE 17.8.2011
"Entäs jos kuoro ei esiintyisikään lavalta, vaan muodostaisi käytävän, jonka läpi yleisö voisi kävellä? Ja entä jos kuka tahansa pystyisi hyppäämään yleisöstä kuoron mukaan laulamaan? Ja entäs jos se kuorokäytävä täyttäisi kokonaisen kadun? We Love Helsinki -festivaali lähestyy Kuorojen Kierroksen avajaiskonsertin jälkeen kuorolaulua aivan uudella tavalla ja muodostaa Sofiankadun mittaisen kuorokäytävän, jonka käsittelyssä saa kantaesityksensä varta vasten tapahtumaa varten sävelletty Hymni Helsingille." – MTV3 11.8.2011
"Sofiankatu täyttyi laulavista kaupunkilaisista, kun noin 2000 ihmistä käveli kadulla edes takaisin kuorokäytävän läpi. Laulajia kuorokäytävässä oli arviolta 400." – Helsingin Sanomat 18.8.2011
We Love Helsingin Lasten Kaupungista sanottua
"We Love Helsinki -yhteisö järjesti Helsinki-päivän kunniaksi lapsille mahdollisuuden rakentaa itsensä näköisen kaupungin. Tulos on vihreä ja hauska. Tuomiokirkon katolle ilmestyi puutarha, jäätelöpatsaita, mörköpuisto, uimarantoja ja kilometrin korkuinen näköalahissi." – Helsingin Sanomat 13.6.2011
Turkcell
pienoiskuva|Turkcell Turkcell on Turkin suurin matkapuhelinoperaattori. Yhtiön osakkaina ovat Telia Company, venäläisen Mihail Fridmanin Alfa Group ja turkkilaisen Mehmet Emin Karamehmetin omistama Çucurova –yritysryhmä.
Yritysvastuu
Turkcell tekee läheistä yhteistyötä Turkin hallituksen kanssa, vaikka Erdoğanin hallitus rajoittaa mm. kansalaisten sananvapautta. Vuonna 2012 Turkcell yhdistettiin hallitusta arvostelevien tahojen laajaan salakuunteluun. Maaliskuussa 2016 Turkcell vaati, että tuomioistuin määräisi Twitterin poistamaan tuhansia Turkcellin ongelmallisina pitämiä twiittejä. Kaksi vuotta aiemmin Erdoğan oli yrittänyt estää kansalaisten pääsyn koko Twitteriin, koska hallitusta vastustavat mielenosoittajat käyttivät sitä julkisena viestintäkanavana. Tuomioistuin määräsi Turkcellin vaatimat viestit poistettavaksi, mutta Twitter ei vastannut vaatimukseen. Turkin vuoden 2016 vallankaappausyritystä seuranneen hallituksen suorittaman puhdistuksen aikana Turkcell on mainostanut Turkin demokratian voimistuvan.
Laurent Fournier
Laurent Fournier (s. 14. syyskuuta 1964) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Fournier aloitti pelaajauransa Olympique Lyonnais’n organisaatiossa ja debytoi edustusjoukkueessa marraskuussa 1980 vain 16-vuotiaana. Läpimurtonsa edustusmiehistön avauskokoonpanoon Fournier teki kaudella 1982–1983. Seuralle kausi ei ollut menestys, sillä joukkue putosi sen päätteeksi pääsarjasta. Fournier kuitenkin jatkoi seurassa ja edusti sitä kesään 1988 saakka kaikkiaan 222 ottelussa. Kauden 1987–1988 päätteeksi Fournier jätti Division 2:ssa pelaavan seuran ja siirtyi sen paikallisvastustajan AS Saint-Étienneen.
Fournier’n paluu pääsarjatasolle onnistui hyvin, ja hän pelasi kaksi hyvää kautta Les Vertsissä. Kaudeksi 1990–1991 hän siirtyi Olympique de Marseilleen, jossa voitti Ranskan mestaruuden. Vaikka hän ei kuulunutkaan koko kautta vakiomiehistöön, hän oli avauksessa Marseillen esiintyessä Euroopan Cupin loppuottelussa. Mestaruus jäi haaveeksi Punaisen tähden voitettua rangaistuspotkukilpailun jälkeen.
Fournier jätti OM:n kauden jälkeen ja siirtyi peliajan toivossa Paris Saint-Germainiin. PSG:ssä tulikin sekä vastuuta että menestystä, ja kaudella 1993–1994 hän pääsi juhlimaan toistamiseen urallaan Ranskan liigamestaruutta. Menestyskauden jälkeen Fournier siirtyi FC Girondins de Bordeaux’hon, jossa pelasi kuitenkin vain yhden kauden, minkä jälkeen palasi PSG:hen. Toisella rupeamallaan pariisilaisseurassa Fournier voitti Coupe de Francen ja Coupe de la Liguen mestaruudet. Eurokentillä hän pääsi juhlimaan Cup-voittajien Cupin mestaruutta 1996.
Fournier jätti PSG:n keväällä 1998 ja siirtyi SC Bastiaan. Hän lopetti pelaajauransa seurassa lokakuussa 1998.
Ranskan maajoukkueessa Fournier pelasi kolme A-maaottelua vuonna 1992.
Ura valmentajana
Fournier aloitti valmennusuransa lokakuussa 1998 SC Bastian peräsimessä, kun hänet nostettiin pelaavasta kokoonpanosta puolalaisen Henryk Kasperczakin tilalle. Fournier sai paljon kritiikkiä osakseen lyhyellä valmennuspestillään, ja kun voittoja ei tullut, sai hän luovuttaa paikkansa huhtikuussa 1999 José Pasqualettille.
Fournier pysytteli sivussa valmennus- ja jalkapallotöistä aina vuoteen 2002 saakka, kunnes hänestä tuli piskuisen Pacy Vallée-d'Eure Footballin tekninen johtaja. Kesällä 2003 hän jätti Pacyn ja siirtyi Paris Saint-Germainin organisaatioon reservijoukkueen valmentajaksi. Helmikuussa 2005 PSG nosti Fournierin edustusjoukkueen päävalmentajaksi erotetun Vahid Halilhodžićin seuraajaksi. Fournier’n johdolla seura sijoittui lopulta yhdeksänneksi, ja hän sai jatkaa tehtävässään. Kausi 2005–2006 lähti kuitenkin käyntiin odotettua nihkeämmin ja Fournier sai potkut joulukuussa 2005.
Fournier palasi valmennustehtäviin seuraavan kerran vasta lokakuussa 2007, kun Nationalissa pelannut Nîmes Olympique palkkasi hänet päävalmentajakseen. Fournier ei kuitenkaan onnistunut Nîmesin valmennustehtävässään, vaan seuran sijoitus sarjassa alkoi pudota ja hän sai potkut jo joulukuussa.
Jälleen Fournier sai odotella uusia valmennushaasteita puolitoista vuotta, kunnes National-seura US Créteil-Lusitanos palkkasi hänet kesällä 2009 uudeksi päävalmentajakseen. Fournier’n johdolla seura pelasi hyvän kauden 2009–2010 ja sijoittui lopulta harmillisesti Nationalin neljänneksi. Kauden jälkeen hän jätti Créteilin ja siirtyi Nationaliin pudonneen RC Strasbourgin peräsimeen. Kausi 2010–2011 sujui talousvaikeuksista ja ajoittaisista pelillisistä ongelmista huolimatta lopulta hyvin ja Fournier sai piiskattua Strasbourgin neljänneksi, joten nousu jäi häneltä toistamiseen yhden sijan päähän.
Kesäkuussa 2011 Fournier teki paluun pääsarjatasolle viiden ja puolen vuoden tauon jälkeen, kun AJ Auxerre palkkasi hänet valmentajakseen kolmivuotisella sopimuksella. Kausi sujui kuitenkin todella alavireisesti ja Auxerre voitti Fournierin johdolla vain neljä liigaottelua. Lopulta mies sai potkut maaliskuun puolivälissä, kun tappio Évian TG:lle pudotti seuran liigan toiseksi viimeiselle sijalle.
Kesäkuun alussa 2013 Fournier siirtyi Nationalissa pelaavan Red Starin päävalmentajaksi. Seuran kausi alkoi kuitenkin huonosti ja Fournier sai potkut jo lokakuun alussa 2013.
Espanjankuukehrääjä
Espanjankuukehrääjä (Graellsia isabellae) on kookas eteläeurooppalainen yöperhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja V lueteltuihin lajeihin. Ranskassa laji on täysin rauhoitettu.
Anjouan
Anjouan eli Ndzuwani on saari Komoreilla Komorien saaristossa Intian valtamerellä. Saaren suurimmat kaupungit ovat Mutsamudu ja Domoni. Saaren asukasluku oli vuoden 2003 laskennassa 243 731, arvio vuodelle 2016 on 341 500.
Espanjankuukehrääjä
Koko ja ulkonäkö
Espanjankuukehrääjä on melko kookas perhonen, jota ei voi sekoittaa muihin lajeihin. Siivet ovat pohjaväriltään vaaleanvihreät. Siipien reunat ja siipisuonten kohdat ovat punaruskeat. Siipien keskellä on kirjava silmätäplä. Takasiivissä on pitkä, taaksepäin suuntautunut kannus. Siipiväli on 65–100 mm.
Anjouan
Maantiede
Anjouan on kolmion muotoinen tuliperäinen saari, jonka korkein huippu Ntingui nousee 1 581 metriin. Laajat alueet eivät enää kelpaa viljeltäviksi pintamaata kuluttaneen eroosion takia. Saarella ei ole hyviä luonnonsatamia. Mutsamudun satamaa luoteisrannalla uudistettiin 1980-luvulla.
Espanjankuukehrääjä
Levinneisyys ja lentoaika
Espanjankuukehrääjää tavataan paikoittaisesti Ranskan ja Espanjan alueilla sekä Valais'n kantonissa Sveitsissä. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena maaliskuun ja heinäkuun alun välisenä aikana. Lentoajan alku riippuu paikallisesta lämpötilasta ja ilmankosteudesta.
Anjouan
Historia
Ranska otti saaren haltuunsa vuonna 1866. Siitä tuli osa itsenäisiä Komoreita vuonna 1975. Naapurisaari Mayotte jäi tuolloin Ranskan haltuun. Vuonna 1997 Anjouan pyysi liittymistä Ranskaan paremman taloudellisen tilanteen toivossa. Seurasi lukuisia kaappauksia. Vuonna 2002 sovittiin, että Anjou olisi Komorien autonominen osa. Vuonna 2007 Afrikan unionin joukot puuttuivat Anjoun itsenäistymispyrkimyksiin.
Espanjankuukehrääjä
Elinympäristö ja elintavat
Espanjankuukehrääjää tavataan 100–1800 m merenpinnasta kasvavissa mäntymetsissä. Molemmat sukupuolet ovat aktiivisia yöllä. Naaras munii 100–150 munaa. Täysikasvuiset toukat koteloituvat maahan ja kotelo talvehtii jopa useita vuosia, ellei talvikausi ole riittävän kylmä.
Anjouan
Talous
Yksi Anjouanin päätuotteita on tuoksuilangia, josta tehdään hajuvesiteollisuuden raaka-ainetta. Saarella kasvatetaan myös vaniljaa, kahvia, mausteneilikkaa ja kaakaota.
Espanjankuukehrääjä
Ravintokasvi
Toukka elää joillakin mäntylajeilla, ainakin metsämännyllä (Pinus sylvestris), vuorimännyllä (Pinus mugo) sekä mustamännyllä (Pinus nigra). Kasvatuksessa toukka saattaa syödä myös ambrapuita (Liquidambar).
Laurent Fournier
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2016 Fournier palasi US Créteil-Lusitanosin päävalmentajaksi. Heikkojen peliesitysen vuoksi Fournier sai potkut tehtävistään jo saman vuoden joulukuussa.
Didingan kieli
Sanastollinen samankaltaisuus narimin kielen kanssa on 83 % ja murlen kanssa 71 %.
Pentti Rajala
Pentti Heribert Rajala (18. helmikuuta 1928 Kankaanpää – 22. heinäkuuta 1996 Kankaanpää) oli suomalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1975–1979.
Nummimesikko
Nummimesikko (Gliciphila melanops) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Pentti Rajala
Elämä
Rajalan vanhemmat olivat suutari Uuno Heribert Rajala ja Signe Emilia Salminen. Hän oppi kengänteon jo lapsena isänsä verstaassa ja työskenteli kansakoulun jälkeen suutarina, kunnes perusti oman kenkätehtaan vuonna 1952. Rajala oli yhtiönsä toimitusjohtajana yli 30 vuoden ajan ja työskenteli myös Kankaanpäässä toimivan Lenkki Oy:n toimitusjohtajana 1974–1975.
Sosialidemokraattien oikeistosiipeen kuulunut Rajala oli Kankaanpään kauppalan- ja kaupunginvaltuustojen jäsen 1969–1988. Hän toimi myös valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1977 lähtien. Kansanedustajaksi Rajala valittiin 1975 ja presidentin valitsijamiehenä hän oli 1978.
Nuoruudessaan Rajala oli piiritason yleisurheilija ja myöhemmin hän toimi Kankaanpään Mailan pesäpallojoukkueen pelinjohtajana. Rajala saavutti pelinjohtajana SM-pronssia 1969 ja hopeaa 1971.
Rajala tunnettiin myös maallikkosaarnaajana. Hän toimi viidesläisen Evankelioimistyön Liiton puheenjohtajana vuodesta 1955 kuolemaansa saakka. Rajala kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 68-vuotiaana heinäkuussa 1996.
Perhe
Rajalan ensimmäinen puoliso vuosina 1947–1957 oli Vappu Ester Vähäsantanen. Hänen kuolemansa jälkeen Rajala avioitui vuonna 1958 Rauni Maria Suurimaan kanssa. Heidän poikansa on entinen pesäpalloilija Pertti Rajala.
Anna-Maria Ravnopolska-Dean
thumb|250px|Anna-Maria Ravnopolska-Dean Anna-Maria Ravnopolska-Dean (s. 3. elokuuta 1960) on bulgarialainen harpunsoittaja ja säveltäjä.
Krista Mikkonen
Krista Johanna Mikkonen (s. 15. marraskuuta 1972 Hamina) on suomalainen poliitikko ja huhtikuuhun 2023 Suomen sisäministeri, jonka puolue on Vihreä liitto. Hän on toiminut kansanedustajana vuodesta 2015. Mikkonen toimi Vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtajana syyskuusta 2016 kesäkuuhun 2019. Ennen sitä hän toimi ryhmän varapuheenjohtajana. Mikkonen toimi Suomen ympäristö- ja ilmastoministerinä vuosina 2019–2021. Mikkonen nimitettiin sisäministeriksi 19. marraskuuta 2021.
Poliittinen toiminta
Ennen valintaansa kansanedustajaksi Mikkonen ehti olla ehdolla kolmissa eduskuntavaaleissa, vuosina 1999, 2007 ja 2011, Pohjois-Karjalan vaalipiirissä. Kevään 2015 eduskuntavaaleissa Mikkonen valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi Savo-Karjalan vaalipiiristä, missä hän sai 4 624 ääntä.
Mikkonen on ollut vuosina 1997–2000 ja uudelleen vuodesta 2005 Joensuun kaupunginvaltuutettuna. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2005–2012. Vuosina 2008–2011 hän toimi Pohjois-Karjalan Vihreiden puheenjohtajana, mitä ennen hän toimi vuosina 1998–2000 ja 2004 Joensuun seudun vihreiden puheenjohtajana.
Vihreän liiton toiminnassa Mikkonen on ollut mukana vuodesta 1995. Hän oli puolueen ehdokkaana myös vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa muttei tullut valituksi. Mikkonen oli vuosina 1999–2000 puolueensa valtuuskunnan varapuheenjohtaja ja vuosina 2011–2015 yksi puolueen kolmesta varapuheenjohtajasta.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Mikkonen tuli valituksi Savo-Karjalan vaalipiiristä 6204 äänellä.
Mikkonen nimitettiin ympäristö- ja ilmastoministeriksi Rinteen hallitukseen kesäkuussa 2019 hänen voitettuaan vihreiden ministeriäänestyksessä Oras Tynkkysen äänin 29–28. Rinteen hallituksen kaaduttua Mikkonen jatkoi Marinin hallituksen ympäristö- ja ilmastoministerinä.
Mikkonen valittiin lokakuussa 2021 sisäministeriksi vaalikauden 2019–2023 loppuun saakka, kun Maria Ohisalo jäi vanhempainvapaalle 19. marraskuuta 2021.
Yksityiselämä
Mikkosen lapsuuden kotipaikkakunta oli Koria. Hän asuu Joensuussa.
Mikkonen kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan Lyseon lukiosta 1992, minkä jälkeen hän opiskeli pääaineenaan biologiaa Joensuun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2003.
Mikkonen on naimisissa Ville Vuorion kanssa, ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1999, 2001 ja 2004 syntyneet pojat.
Ulkomaantoimittaja Erkka Mikkonen on Krista Mikkosen kymmenen vuotta nuorempi veli.
Saeid Marouf
Mir Saeid Marouf Lakrani (, s. 20. lokakuuta 1985 Urmia) on iranilainen lentopalloilija, joka edustaa Venäjän lentopallon superliigassa pelaavaa VK Zenit-Kazania. Pelipaikaltaan 189 senttimetriä pitkä Marouf on passari. Hän on myös Iranin lentopallomaajoukkueen kapteeni.
Maroufin iskulyönti ylettyy parhaimmillaan 332 senttimetrin korkeuteen ja blokki 320 senttimetrin korkeuteen.
Seurajoukkueura
Marouf pelasi vuoteen 2014 asti Iranissa, jossa hän edusti kahdeksaa eri seuraa. Hän saavutti kolmesti Iranin superliigan voiton sekä kahdesti Aasian mestaruuden. Joulukuussa 2014 Marouf siirtyi Venäjän superliigan VK Zenit-Kazaniin arviolta yli miljoonan dollarin sopimuksella. Zenitissä hän voitti vuonna 2015 mestareiden liigan ja Venäjän mestaruuden.
Maajoukkueura
Iranin lentopallomaajoukkueen kanssa Marouf on voittanut Aasian mestaruuden vuonna 2013 sekä Aasian-mestaruushopeaa vuodelta 2009. Aasian kisoista hän on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja hopeaa vuodelta 2010. Hän on ollut mukana myös vuosien 2010 ja 2014 MM-kilpailuissa. Vuonna 2014 hänet valittiin maailmanliigan parhaaksi passariksi. Marouf toimii nykyisin myös maajoukkueen kapteenina.
Apollonin temppeli (Korintti)
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollon Pythiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Historia
Apollonin temppeli rakennettiin alun perin Korintin ensimmäisen tyrannin Kypseloksen aikana noin vuonna 650–625 eaa. Se tuhoutui vuonna 580 eaa. mahdollisesti levottomuuksissa, jotka saattoivat liittyä tyranniaa ja oligarkiaa kannattaneiden väliseen taisteluun.
Osmanivallan ajalla temppelin keskelle rakennettiin Korintin beyn eli osmanikuvernöörin asunto. Tämän vuoksi rakennuksen itäpää pylväikköineen purettiin. Nykyaikaan temppelistä on säilynyt seitsemän pylvästä sekä osa arkkitraavia sen länsipäästä. Vielä 1700-luvulla säilyneitä pylväitä oli ilmeisesti ainakin kaksitoista. Temppelin pylväät olivat näkyvissä vuosisatojen ajan ainoina merkkeinä antiikin aikaisesta kaupungista, ennen kuin alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvun lopulla. Vielä tuolloin rauniota kutsuttiin Heran/Junon tai Zeuksen/Juppiterin temppeliksi. Temppelin alueen kaivaukset ja tutkimukset suoritettiin vuosina 1898–1899.
Rakennus
Apollonin temppeli sijaitsi Korintin keskustaa hallinneella niin kutsutulla temppelikukkulalla, joka sijaitsi kaupungin agoran ja sen pohjoislaidalla olleen niin kutsutun Luoteisstoan pohjoispuolella. Temppeli oli rakennettu kalkkikivestä ja sen koko oli noin 21 × 53 metriä. Temppeli oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Sen julkisivussa oli 6 × 15 pylvästä, yhteensä 38 pylvästä. Pylväät ovat monoliittisia eli kukin pylväs on yhtä kiveä. Niiden korkeus on noin 7 metriä ja halkaisija alapäässä noin 1,7 metriä. Pylväät oli pinnoitettu valkoisella marmorisella stukkolla.
thumb|right|270px|Temppelin pohjapiirros. Temppelissä oli kaksi naosta eli cellaa, joista toinen avautui itään ja toinen länteen. Länsipuolinen naos oli pienempi, ja siellä sijaitsi todennäköisesti Apollonin kullasta ja norsunluusta tai pronssista 400- tai 300-luvulla eaa. tehty kulttikuva. Idänpuolinen naos oli suurempi, ja siellä säilytettiin Apollonin vanhempaa, puista kulttikuvaa (ksoanon tai sanis). Toisten ehdotusten mukaan toisessa naoksessa olisi ollut Apollonin sisaren Artemiin patsas tai sitä olisi käytetty aarrekammiona. Naosten välisessä seinässä ei ollut ovea. Kummankin naoksen sisällä oli kaksi riviä pylväitä, lännen puoleisessa kaksi kahden ja idänpuoleisessa kaksi neljän pylvään riviä.
Kummankin naoksen etupuolella oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä. Lattian alla oli säiliö pyhälle vedelle. Temppeli on varhaisin tunnettu rakennus, jonka stylobaatissa käytettiin käyristystä siksi, että temppelin mittasuhteet näyttäisivät todellista symmetrisemmiltä. Myöhemmin samaa keksintöä sovellettiin tunnetummin Parthenonin temppelissä Ateenassa. Temppelin katto oli koristeltu terrakotasta tehdyillä sfinkseillä.
Mutsamudu
Mutsamudu on kaupunki Komoreilla. Vuonna 2010 kaupungissa arvioitiin olevan 25 400 asukasta. Niinpä se on Anjouanin saaren suurin kaupunki ja koko Komorien toiseksi suurin.
Mutsamudu sijaitsee Anjouanin pohjoisrannikolla. Siellä on Komorien ainoa syväsatama, jonka kautta kulkevista konteista kolme neljäsosaa on kauttakulkuliikennettä muihin Komorien osiin. Tärkeimmät sataman kautta kulkevat tuontihyödykkeet ovat riisi, sementti, sokeri, jauhot ja öljynjalosteet. Tärkeimmät vientituotteet ovat parfyymien valmistuksessa käytetty kanangaöljy, mausteneilikat ja vanilja.
Rämeikkömesikko
Rämeikkömesikko (Ramsayornis fasciatus) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Rämeikkömesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ajoneuvos (kirja)
Ajoneuvos – Jussi Halli on toimittaja Jussi Hallin kirjoittama vuonna 2013 julkaistu Ajoneuvos-ohjelmaan perustuva tietokirja, jonka on kustantanut Paasilinna.
Dani Rodrik
thumb|200px|Dani Rodrik 2012. Dani Rodrik (s. 14. elokuuta 1957) on turkkilainen ekonomisti. Hän toimii kansainvälisen poliittisen taloustieteen professorina Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hän on erikoistunut kauppa- ja teollisuuspolitiikkaan.
Rodrik on syntyisin sefardijuutalaisesta perheestä. Hän on sukunsa ensimmäinen ulkomailla opiskellut jäsen. Hän tuli tunnetuksi, kun YK-järjestö UNU-WIDER valitsi hänet vuonna 2004 vuotuisen kehitystaloustieteen luennon pitäjäksi. Hän luennoi tällöin aiheesta Rethinking Growth Strategies. Rodrik kritisoi vapaakauppaan perustuvaa maailmantaloutta sillä perusteella, että se voi hidastaa talouden kasvamista.
Aarne Salovaara
pienoiskuva|Aarne Salovaara vuonna 1904.
Salovaara saavutti joukkuevoimistelussa pronssia Lontoon 1908 ja hopeaa Tukholman 1912 olympialaisissa. Lontoon kisoissa hän osallistui myös yleisurheiluun ja sijoittui perinteisen tyylin keihäänheitossa neljänneksi tuloksella 45,89 sekä karsiutui kiekonheitossa ja vapaan tyylin keihäänheitossa. Hänen kahden käden yhteistulosennätyksensä keihäänheitossa oli 86,85 m (47,90 + 38,95). Vuosina 1904 ja 1906 Salovaara voitti Suomen urheilukuninkaan tittelin. Seuratasolla hän edusti Kotkan Intoa, jonka puheenjohtaja hän oli useaan otteeseen vuosina 1915–1927.
Ammatiltaan Salovaara oli lakimies, ja hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.