cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boeing 727
727-200
Moottoreina kolme Pratt & Whitney -suihkuturbiinimoottoria, eri vaihtoehtojen työntövoimat 64,5–68,9 kN/kpl (727-200) ja 71,1–77,3 kN/kpl (727-200 Advanced). 727-200 Advanced: suurin nopeus 1 017 km/h, suurin matkanopeus 953 km/h, taloudellinen nopeus 865 km/h. Kantama enimmäiskuormalla 3 965 km, kantama enimmäispolttoainemäärällä 4 450 km. Paino tyhjänä 45 360 kg, suurin lentoonlähtöpaino 95 030 kg.
Yhden luokan konfiguraatiossa matkustajapaikkoja enintään 189, kahdessa luokassa tyypillisesti 131 paikkaa.
Lentoreitit
Konetyyppiä käytettiin tyypillisesti lyhyillä ja keskipitkillä matkoilla, joilla liikennemäärät eivät olleet suuria. Konetyypillä kolmimoottorisuuden vuoksi pystyi lentämään myös merien yllä ja korkealla sijaitseville kentille, mikä teki siitä suositun konetyypin ympäri maailmaa monenlaisilla reiteillä.
Onnettomuudet
pienoiskuva|[[American Airlinesin lento 625|American Airlinesin lennon 625 laskukiito meni pitkäksi ja kone törmäsi huoltoasemaan kiitotien päässä Saint Thomasissa 27. huhtikuuta 1976. Koneessa olleista 88 ihmisestä 37 kuoli onnettomuudessa.]]
Valmistetuista 1 832 koneesta 120 eli noin 6,6 prosenttia tuhoutui onnettomuuksissa, kaappauksissa, alasampumisissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus Hawker Siddeley Tridentillä on 14,5 prosenttia ja Tupolev Tu-154:llä 7,1 prosenttia.
Konetyypin pahin onnettomuus sattui 31. maaliskuuta 1986, kun Mexicanan lennon 940 laskutelineen ylikuumentunut rengas räjähti koneen noustua matkalentokorkeuteen. Räjähdys katkaisi polttoaine- ja hydrauliletkuja, aiheutti paineistuksen menettämisen ja sytytti tulipalon. Miehistö menetti lopulta koneen hallinnan, ja se törmäsi vuoreen lähellä Maravaitíota Michoacánin osavaltiossa Meksikossa. Koneessa oli 159 matkustajaa ja kahdeksanhenkinen miehistö eli yhteensä 167 ihmistä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa. Onnettomuuteen johti se, että koneen renkaat oli huollon yhteydessä täytetty typen sijaan paineilmalla.
Hantavirukset
Hantavirukset ovat bunyavirusten heimoon kuuluvia viruksia, jotka aiheuttavat niin sanottuja viruszoonooseja eli selkärankaisista eläimistä ihmiseen ja päinvastoin tarttuvia virustauteja.
Ensimmäisen kerran hantavirus tunnistettiin vuonna 1950 Korean sodassa. Sen aiheuttamaa sairautta oli havaittu korealaisissa maanviljelijöissä jo aiemmin. Viruksen eristi tohtori Lee Ho-Wang vuonna 1976, ja se nimettiin korealaisen Hantan-joen mukaan.
Kuinka vakavan taudin virus uhrissaan aiheuttaa, riippuu paljolti virustyypistä. Virus saattaa myös käyttäytyä eri isännissä eri tavoin. Joissakin tapauksissa tartunta ei aiheuta sairastuneessa henkilössä juurikaan oireita, kun taas toisessa henkilössä taudinkuva saattaa muuttua vakavaksikin, vaikka sairastunut olisi nuori ja muutoin terve.
Tarttuminen
Tauti tarttuu infektoituneen eläimen (jyrsijän) eritteistä, esimerkiksi ulosteista. Infektoitunut eläin ei oireile eikä kärsi taudista, joskaan se ei myöskään tule koskaan paranemaan infektiosta, vaan tulee levittämään sitä lopun elämää. Tautia levittävien eläimien määrä on suoraan yhteydessä näiden elinoloihin kuten saatavilla olevaan ravintoon ja sääoloihin. Näille eläimille suotuisina vuosina niiden populaatio kasvaa, ja samalla lisääntyy sellaisten ulosteiden määrä, joista ihminen saattaa saada tartunnan. Ainoa Suomessa esiintyvä hantavirus on Puumala-virus, joka aiheuttaa myyräkuumeen. Hantaviruksista Andes tarttuu suoraan ihmisestä toiseen.
Tautityypit
Hantavirukset aiheuttavat kahdenlaista tautia: munuaisoireista verenvuotokuumetta HFRS:ää (Hemorrhagic Fever with Renal Syndrome)  ja keuhko-oireista infektiota HPS:ää (Hantavirus Pulmonary Syndrome). Kumpaakin esiintyy eri puolilla maailmaa. Hantaviruksia on tähän mennessä löydetty toistakymmentä.
Oireet: HPS
Yhdysvalloissa vuonna 1993 tunnistetun Sin Nombre -HPS-viruksen (esp. sin nombre = ei nimeä) oireet ovat samanlaiset kuin flunssassa: kuume, yskä, nuha, yleinen väsymys ja lihassäryt. Lisäksi kuitenkin keuhkot alkavat täyttyä verellä, jolloin uhri tukehtuu, eli tauti on luonteeltaan tappava. Sin Nombre on tällä hetkellä hantaviruksista vaarallisin.
thumb|center|300px|Sin Nombrea levittävä peurahiiri.
Oireet: HFRS
HFRS:ää aiheuttavista viruksista vaarallisinta muotoa, ent. Korean verenvuotokuumetta aiheuttaa Hantaan, jota tavataan varsinkin Pohjois-Aasiassa. Munuaisoireisen verenvuotokuumeen itämisaika on 2–4 viikkoa. Sen jälkeen alkavat tyypilliset verenvuotokuumeen oireet kuten korkea kuume, vatsa-, selkä- ja munuaisoireet, maksatulehdukset sekä verenvuodot.
Hanta Suomessa
Ainoa Suomessa esiintyvä hantavirus on HFRS-myyräkuumetta aiheuttava Puumala-virus. Nimi juontaa juurensa Puumalan kuntaan missä virustutkijat Markus Brummer-Korvenkontio ja Antti Vaheri eristivät viruksen metsämyyrän keuhkoista ja antoivat sille nimen löytöpaikan mukaan. He ovat kehittäneet myös menetelmän (serologinen toteamismenetelmä, serologia=seerumioppi), jolla viruksen kehittämä sairaus voidaan varmistaa.
Suomi on Euroopan kärjessä hantavirusinfektioiden määrässä. Vuonna 2016 löydettiin 1663 tartuntaa.
2–4 viikon kuluttua tartunnasta alkavat oireet, jotka ovat heijastumia munuaisten vajaatoiminnasta: kuume, päänsärky ja pahoinvointi sekä vatsa- ja selkäkivut. Vähän myöhemmin alkaa ilmetä suoranaista munuaisten vajaatoimintaa kuten virtsamuutoksia (muun muassa virtsan vähenemistä). Munuaiset muuttuvat kosketusaroiksi. Näkö- ja tajunnanhäiriöitä saattaa ilmetä osalla sairastuneista. Joskus potilas joutuu turvautumaan dialyysihoitoon. Verenvuoto ei kuitenkaan ole myyräkuumeessa kovin yleistä vaan pikemminkin harvinaista, vaikka tauti onkin HFRS-tyyppiä.
Hantaan
Kantaja: peltohiiri. Esiintyminen: Kaukoitä (Korea, Kiina). Tyyppi: HFRS.
Dobrava
Kantaja: metsä- ja peltohiiri. Esiintyminen: Balkan, Viro ja Venäjä. Tyyppi: HFRS.
Seoul
Kantaja: rotat, hiiret. Esiintyminen: Aasia. Tyyppi: HFRS.
Puumala
Kantaja: metsämyyrä (Suomessa punaruskea metsämyyrä). Esiintyminen: Eurooppa. Aiheuttaa myyräkuumetta. Tyyppi: HFRS.
Topografov
Kantaja: sopulit. Esiintyminen: Siperia.
Prospect Hill
Kantaja: niittymyyrä. Esiintyminen: Yhdysvallat. Ei aiheuta tautia ihmisessä.
Tula
Kantaja: kenttämyyrä. Esiintyminen: Keski-Eurooppa. Ei aiheuta tautia ihmisessä.
Sin Nombre (Muerto Canyon ("Kuolemankanjoni") -virus)
Kantaja: peurahiiri. Esiintyminen: Pohjois-Amerikka. Tyyppi: HPS.
New York
Kantaja: valkojalkahiiri. Esiintyminen: Yhdysvallat. Tyyppi: HPS.
Bayou
Kantaja: riisirotta. Esiintyminen: Amerikka. Tyyppi: HPS.
Andes
Kantaja: pitkähäntähiiri. Esiintyminen: Argentiina. Tyyppi: HPS. Tarttuu myös suoraan ihmisestä toiseen.
Thottapalayam
Kantaja: päästäiset. Esiintyminen: Intia.
Anneli Nygren
Anneli Nygren (s. 1958) on suomalainen mediataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu videoita, dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita.
Ura
Nygren on suomalaisen videotaiteen uranuurtajia, joka aloitti videoiden tekemisen jo 1980-luvun alussa.
Vuonna 1958 syntynyt Nygren on itseoppinut taiteilija. Hän ei ole saanut virallista taidekoulutusta, mutta hän alkoi piirtää jo varhaisteini-iässä. Nygren aloitti uransa 1980-luvun alkupuolelta, ja hän julkaisi vuonna 1982 videoteoksen Rakkaudesta rocktähteen.
Nygrenin teoksia on ollut näyttelyissä ja festivaaleilla vuodesta 1989 lähtien. Kun Turku oli vuonna 2011 Euroopan kulttuuripääkaupunkina, Nygrenin teos Pyykki (1992) oli esillä nykyvalokuvataiteen Liisa ihmemaassa -suurnäyttelyssä Logomossa. Nygrenin teos When Noise and Death Meet (2006) sai vuonna 2015 Suomen Queer-tutkimuksen seuran eurovisio-palkinnon.
Nygren tuotantoon kuuluu videotaiteen lisäksi dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita. Hänet palkittiin vuonna 2018 mediataiteen valtionpalkinnolla.
Quedlinburg
Quedlinburg on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa, Saksan keskiosassa. Se sijaitsee hieman pohjoiseen Harzvuoristosta, Bodejoen varrella, Magdeburgista lounaaseen. Kaupungissa on arviolta 24 555 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 120,44 neliökilometriä.
Quedlinburg mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä vuonna 922, kuningas Henrik I Linnustajan allekirjoittamassa asiakirjassa. Quedlinburgin kaupunkikehityksen katsotaan alkaneen vuonna 994, kun se vastaanotti kauppa- ja rahanlyöntioikeudet keisari Otto III:lta. Vuosina 1426–1477 Quedlinburg oli myös osa Hansaliittoa.
Vuodesta 1994 lähtien Quedlinburgin historiallinen vanhakaupunki ja linnavuori ovat olleet listattuna Unescon maailmanperintöluettelossa. Vuonna 2001 kaupunkiin avattiin myös Saksan Unescon maailmanperintökohteiden liiton päämaja.
Hjalmar Frithiof Segercrantz
Hjalmar Frithiof (Fritiof) Segercrantz (20. kesäkuuta 1864 Lappträsk – 4. joulukuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Segercrantzin vanhemmat olivat majuri, kruununvouti Johan Gustaf Emil Segercrantz ja Marja Melechin ja puoliso Elin Matilda Wellingk. Segercrantz vietti nuoruusvuotensa Haminassa, mutta harjoitti kaupallisia opintoja Turussa. Hän toimi aluksi kirjanpitäjänä, mutta hankki sitten omistukseensa rautakaupan Helsingistä. Segercrantz & C:o -liikettä hän piti vuoteen 1920 asti. Segercrantz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Pankinjohtaja Johan Segercrantz oli Hjalmar Frithiof Segercrantzin veli.
Wiklöf Holding Arena
Wiklöf Holding Arena (alkuperäiseltä nimeltään Idrottsparken) on Maarianhaminassa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1932. Stadion toimii Veikkausliigassa pelaavan IFK Mariehamnin kotikenttänä. Stadionin pääkatsomon kapasiteetti on 1 635 katsojaa.
Historia
300px|thumb|Wiklöf Holding Arenan vanha pääkatsomo
Maarianhaminan Idrottsparken avattiin yleisölle vuonna 1932. Vuonna 1968 sinne rakennettiin täysimittainen jalkapallonurmikenttä ja vuonna 1979 juoksuradoille valettiin tartanpinnoite. Seuraava suurempi uudistus saatiin aikaan 2005, jolloin kentän äärelle rakennettiin valot ja uudistettu katsomo. Ahvenanmaalainen liikemies Anders Wiklöf maksoi suuren osan uudistuksesta ja stadion nimettiin hänen Wiklöf Holding -konserninsa mukaan.
Ominaisuudet
Kenttää ympäröi kuusi tartanpinnoitteista 400 metrin juoksurataa. Katettuun pääkatsomoon mahtuu 1 635 katsojaa ja kenttää ympäröivälle mäkiselle nurmikolle jopa tuhansia katsojia lisää.
Maarianhaminan kaupunginvaltuusto päätti helmikuussa 2018, että Wiklöf Holding Arena muutetaan pelkäksi jalkapallostadioniksi vuoteen 2020 mennessä. Uudistuksen yhteydessä kentän ympäriltä poistetaan juoksuradat. Lisäksi kentän alusta vaihtuu luonnonnurmesta lämmitettäväksi jalkapallonurmeksi.
Kotimuseo
Kotimuseo on museo, joka on aiemmin ollut jonkun koti. Kotimuseossa on pyritty säilyttämään mahdollisimman tarkasti kodin alkuperäinen asu, mutta sinne on saatettu koota esineitä myös muualta. Kotimuseoiden ei aina tarvitse olla merkkihenkilöiden koteja, vaan esimerkiksi myös tavallisia kartanoita, torppia, työläis- ja porvariskoteja on museoitu. Osa suomalaisista kotimuseoista kuuluu Museoviraston valvontaan. Useita niistä ylläpitävät erilaiset säätiöt, mutta on olemassa myös runsaasti yksityisten ihmisten rekisteröimättömiäkin kotimuseoita.
Päiväntasaajan Guinea
Päiväntasaajan Guinean tasavalta eli Päiväntasaajan Guinea on valtio Keski-Afrikan länsiosassa. Nimestään huolimatta se ei sijaitse aivan päiväntasaajan kohdalla, vaan päiväntasaaja kulkee Päiväntasaajan Guinealle kuuluvien saarten välistä, São Tomé ja Príncipen valtioon kuuluvan Ilhéu das Rolasin saaren läpi. Päiväntasaajan Guinea koostuu Biokon (ent. Fernando Po) ja Annobónin saarista sekä Río Munin alueesta mantereella.
Päiväntasaajan Guinean pääkaupunki on Biokon saarella sijaitseva Malabo, joskin uutta pääkaupunkia Oyalaa (virallisesti Ciudad de la Paz) on rakennettu mantereelle Río Munin alueelle.
Päiväntasaajan Guinea on maailman julmimpiin kuuluvia diktatuureja, jonka ihmisoikeusrikkomukset ovat poikkeuksellisen räikeitä. Valtiolla on suuret tulot öljyvarantojen takia, mutta korruption, nepotismin, kleptokratian ja huonon hallinnon takia kansa elää köyhyydessä.
Päiväntasaajan Guinea on Afrikan ainoa maa, jossa virallisena kielenä puhutaan espanjaa.
Maantiede
Päiväntasaajan Guinealle kuuluviin alueisiin kuuluvat mantereella sijaitseva Río Munin alue sekä viisi saarta Guineanlahdelta. Päiväntasaajan Guinean rajanaapureita mantereella ovat Kamerun pohjoisessa sekä Gabon idässä ja etelässä. Merellä Biokon ja Annobónin saarten välissä sijaitsee São Tomé ja Príncipen saarivaltio. Päiväntasaajan Guineaan kuuluvista viidestä saaresta suurin on Bioko, joka sijaitsee selvästi pohjoisempana kuin Päiväntasaajan Guinean muut alueet, noin 40 kilometrin päässä Kamerunin rajasta. Annobón sijaitsee noin 595 kilometriä Biokosta lounaaseen ja loput kolme saarta, Corisco, Elobey Grande ja Elobey Chico, sijaitsevat Corisconlahdella.
Mantereella oleva 26 003 neliökilometrin kokoinen Río Muni on valtion harvimpaan asuttu alue, sillä rannikko on mangrovesuota ja sisämaa tiheää sademetsää. Rannikon tasankojen jälkeen maisema kohoaa hiljalleen ylöspäin, kunnes Gabonin raja tulee vastaan. Rio Benito -joki, joka jakaa Río Munin kahtia, lähtee Päiväntasaajan Guinean itärajalta, ja laskee lopulta Guineanlahteen. Lämpötilat ja kosteus ovat Río Munissa pääosin pienempiä kuin Biokossa tai Annobónissa, mutta kasvavat rannikkoa lähestyttäessä.
thumb|left|Päiväntasaajan Guinean kartta. Bioko, jota kutsuttiin ennen 1970-lukua Fernando Poksi, on 2 017 neliökilometrin alueellaan Guineanlahden suurin saari. Se on muodoltaan saappaan näköinen, ja siellä on kaksi suurta vulkaanista muodostumaa. Niiden väliin jää laakso, joka jakaa saaren kahtia sen kapeimmasta kohtaa. Rantaviivaa on 195 kilometriä, ja etelässä ranta on kivikkoista, mutta pohjoisempaan mentäessä ranta muuttuu tasaisemmaksi, ja kylien väleissä on myös muutama maisemallinen hiekkaranta. Saarilla on jo pitkään viljelty kaakaota, ylemmillä rinteillä viljellään nykyään kahvia. Vulkaaniset rinteet kohoavat saaren keskiosissa muodostaen maan suurimman vuoren Pico Basilen (3 011 m). Saaren eteläosassa sijaitsevat 250 metriä korkeat Iladyin vesiputoukset.
Annobón löydettiin uudenvuodenpäivänä vuosien 1472–1475 välisenä aikana. Se on pieni vulkaaninen saari, jonka pinta-ala on 17 neliökilometriä. Ranta on erittäin jyrkkää lukuun ottamatta pohjoisosaa, jossa päätulivuori muodostaa pienen järven. Saarella asuu noin 5 000 asukasta.
Päiväntasaajan Guinean ilmasto on tyypillinen päiväntasaajan seudulle: kuumaa, kosteaa, suuret sademäärät ja runsas pilvisyys ympäri vuoden. Rio Munin alueella vuoden keskilämpötilat ovat 26 asteen paikkeilla, suhteellinen kosteus 80–95 prosenttia ja sademäärät kaikkialla yli 3 000 millimetriä vuodessa, paikoin yli 4 500 millimetriä. Biokon saarella sademäärä vaihtelee vuoristoisuuden mukaan. Eniten sataa Gran Calderan rinteillä saaren eteläosassa, mihin ulottuu lounaismonsuuni. Urekassa on mitattu 11 430 millimetrin sademäärä vuodessa, joten se kuuluu maailman sateisimpiin paikkoihin.
Historia
Nykyisen Päiväntasaajan Guinean manneralueen varhaisimpia asukkaita olivat pygmit. Bantuheimot alkoivat vaeltaa alueelle 1100- ja 1200-luvuilla. Bubit asettuivat Biokon saarelle 1200-luvulla.
Siirtomaa-aika
Fernão do Pón johtama portugalilainen retkikunta löysi vuonna 1472 Guineanlahden saaren, jonka portugalilaiset nimesivät eurooppalaisen löytäjänsä mukaan Fernando Pó -saareksi (vuodesta 1979 alkaen Bioko). Portugali hallitsi Fernando Póota ja sen lähisaaria vuodesta 1592 lähtien. Hollanti pyrki saamaan saaret haltuunsa vuosina 1642–1648. Vuosina 1777–1778 tehtyjen sopimusten perusteella Portugali luovutti saaret ja Río Munin alueen Espanjalle. Saarille lähetetty espanjalaisretkikunta kärsi tappion taistelussa bubi-kansaa vastaan. Britannia vaati saaria itselleen vuonna 1782. Vuonna 1827 englantilaiset perustivat Fernando Póolle Port Clarencen kaupungin (vuosina 1843–1973 Santa Isabel, nykyään Malabo), mutta vetäytyivät saarilta vuonna 1833. Espanjalaiset valtasivat vuonna 1843 Fernando Póon uudelleen ja vuonna 1856 Río Munin, joita alettiin kutsua Espanjan Guineaksi. Alueen rajat määriteltiin kolonialististen maiden tekemässä Pariisin sopimuksessa vuonna 1900. Alkuperäisväestö joutui pakkotöihin kaakaoviljelmille. Espanjalaiset tukahduttivat vuosien 1898 ja 1906 bubikapinat verisesti. Fernando Póolle tuotiin orjatyövoimaa Río Munista ja Nigeriasta. Alkuperäinen kansa oli vailla kaikkia laillisia oikeuksia.
thumb|left|Postimerkki Espanjan Guineasta vuodelta 1924. Ensimmäinen kansallismielinen järjestö Crusada perustettiin vuonna 1947. Kansallinen vapautusliike järjestyi vuonna 1959 MONALIGE- ja IPGE-puolueiksi. Vuonna 1960 Espanja julisti alueen ”merentakaiseksi provinssikseen”. Vuonna 1964 se sai sisäisen itsehallinnon. Vuodesta 1965 lähtien Espanjan Guinean itsenäisyyttä käsiteltiin YK:ssa ja Afrikan yhtenäisyysjärjestössä. Heinäkuussa 1968 Espanjan hallitus ja paikalliset puolueet laativat perustuslain, joka hyväksyttiin elokuussa järjestetyssä kansanäänestyksessä. Syyskuussa pidetyt presidentinvaalit voitti MONALIGE:n ehdokas Francisco Macías Nguema, joka muodosti eri puolueiden edustajista koostuneen maan ensimmäisen hallituksen. Päiväntasaajan Guinea julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 12. lokakuuta 1968. Espanja veti joukkonsa pois maasta maaliskuussa 1969.
Itsenäisyyden aika
Heinäkuussa 1970 Nguema lakkautti maan kaikki poliittiset puolueet ja kansalaisjärjestöt. Samalla perustettiin Työtätekevien kansallinen yhtenäisyyspuolue PUNT, jonka jäseniksi määrättiin maan koko aikuisväestö. Presidentin toimivaltaa rajoittavat perustuslain kohdat mitätöitiin toukokuussa 1971. Taloutta pyrittiin kehittämään paikallista yrittäjyyttä kannustamalla ja ulkomaista pääomaa houkuttelemalla. Samalla lisättiin valtion harjoittamaa talouden sääntelyä. Vuonna 1972 järjestetyssä PUNT:in toisessa edustajakokouksessa Nguema julistettiin elinikäiseksi presidentiksi. Maahan pystytettiin diktatuuri. Järjestelmän vastustajat ja suurin osa espanjalaisista pakeni ulkomaille. Espanjalaisten poismuutto ja Nigerian kielto lähettää maatyöläisiä lamauttivat maan talouden. Ulkomailla perustettu demokratialiike yritti tunkeutua maahan Gabonista heinäkuussa 1976.
Niitty-Pölläkkä
Niitty-Pölläkkä on saareton järvi Kuopion itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 76 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 25 kilometriä itäkoilliseen.
Päiväntasaajan Guinea
Itsenäisyyden aika
Vuonna 2012 nimitettiin presidentin poika Teodorin Obiang maan varapresidentiksi. Presidentin poika on tunnettu äärimmäisen ylellisestä elämäntavastaan. Vuonna 2020 ranskalainen tuomioistuin tuomitsi hänet maksamaan 30 miljoonaa euroa sakkoja Päiväntasaajan Guinean julkisten varojen käytöstä omaan ylelliseen elämäänsä, johon on kuulunut kalliit kiinteistöt Euroopassa, ylelliset autot, taide, jalokivet, kellot ja designer vaatteet. Maan presidentti Teodoro Obiang Nguema on ollut vallassa vuodesta 1979 lähtien ja hänestä on tullut Afrikan pisimpään vallassa ollut nykyinen valtionpäämies. Maailman pisimmän vallassaoloajan hallitsijana (lukuun ottamatta monarkkeja) Obiang saavutti vuonna 2022, kun 80-vuotias itsevaltias valittiin presidentiksi.
Niitty-Pölläkkä
Maantiede
Niitty-Pölläkän pituus lännestä itään on noin kaksi kilometriä. Järven länsiosan muodostaa Raiviolahti. Eteläosan lahtia ovat Mustalahti ja Välijoenlahti, joita erottaa Mustaniemi. Suurin osa Niitty-Pölläkästä on enintään kolme metriä tai vähintään kuusi metriä syvä. Kolmesta kuuteen metriä syvää vesialuetta on noin viidesosa järven alasta. Syvin alue sijaitsee järven länsipuoliskolla.
Niitty-Pölläkän rannoilla on sekä pelto- että metsämaata. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Alus-Pölläkkä (82,9 metriä mpy), josta virtaa tulouoma Niitty-Pölläkän kaakkoiskolkkaan. Idästä järveen virtaa Itäjoki ja koillisesta Kortejoki. Niitty-Pölläkkä laskee Pölläkkäsalmea pohjoiseen Juurusveden Melaveteen. Niitty-Pölläkän ja Melaveden välissä sijaitsee Pölläkänniemi. Niitty-Pölläkän ja Alus-Pölläkän välistä kulkee seututie 566.
Päiväntasaajan Guinea
Politiikka
thumb|upright|Presidentti Teodoro Obiang Vuoden 1968 itsenäistymisen jälkeen Päiväntasaajan Guinealla on ollut kaksi päämiestä: ensimmäiset 11 vuotta maata hallitsi Francisco Macías Nguema, jonka kaoottisella valtakaudella noin 50 000 guinealaista menetti henkensä ja 150 000 lähti maanpakoon. Nykyinen elinikäinen presidentti Teodoro Obiang Nguema Mbasogo järjesti sotilasvallankaappauksen vuonna 1979. Hän uudistutti perustuslain vuonna 1982, ja se hyväksyttiin kansanäänestyksessä 95,38 prosentin enemmistöllä.
Presidentti nimittää pääministerin ja apulaispääministerin. Maassa on kaksikamarinen parlamentti, jonka alahuone valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Senaatin 70 jäsenestä presidentti nimittää 15, loput 55 valitaan vaaleilla. Vuonna 2013 valitussa parlamentissa pääpuolue PDGE:llä (Päiväntasaajan Guinean demokraattinen puolue) on 99 paikkaa alahuoneessa ja 54 paikkaa senaatissa, opposition CPDS:llä (Convergence Party for Social Democracy) yksi paikka kummassakin. Parlamentilla on erittäin vähän valtaa.
Niitty-Pölläkkä
Maantiede
Niitty-Pölläkän vesitilavuus on 4 961 000 kuutiometriä.
Niitty-Pölläkkä (04.611.1.087) kuuluu Juurusveden lähialueeseen (04.611), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Juurusveden alue (04.61) ja ensimmäinen jakovaihe on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Niitty-Pölläkkä on viidenneksi laajin Juurusveden lähialueen 126:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Juurusvesi, jota seuraa Iso-Jälä, Siilinjärvi ja Tihvonjärvi.
Päiväntasaajan Guinea
Politiikka
Päiväntasaajan Guinea hyväksyttiin vuonna 2014 Portugalinkielisten maiden yhteisöön, vaikka maassa ei käytännössä juuri portugalia puhuta.
Hallinnollinen jako
thumb|upright|Päiväntasaajan Guinean provinssit kartalla Päiväntasaajan Guinea jakautuu hallinnollisesti nykyään kahdeksaan hallintoalueeseen eli provinssiin, jotka puolestaan jakautuvat kuntiin. Kahdeksas ja uusin provinssi, Djiblohon provinssi, muodostettiin vuonna 2017 Ciudad de la Pazin (entinen Oyala) ja Mberen kaupungeista.
Talous
Ennen itsenäistymistä Päiväntasaajan Guinean tärkeimmät tuotteet olivat kaakao, kahvi ja puutavara.
Päiväntasaajan Guinean taloudellisesti merkittävimmät luonnonvarat ovat öljy ja puu. Maalla on hyödyntämättömiä luonnonvaroja, kuten titaania, rautamalmia, mangaania, uraania, kultaa, öljyä ja maakaasua. Valtion talous on valtavassa kasvussa luonnonvarojen ansiosta. Merkittävimmät vientituotteet ovat CIA:n mukaan vuonna 2010 öljy, metanoli, puutavara ja kaakao.
Öljyvarojen ansiosta Päiväntasaajan Guinean bruttokansantuote asukasta kohden on Afrikan korkeimpia, mutta varallisuus on jakaantunut äärimmäisen epätasaisesti. Varallisuus keskittyy presidentille sekä presidentin perheelle ja lähipiirille. Koulutukseen tai terveydenhuollon kehittämiseen varoja ei ole käytetty.
Päiväntasaajan Guinean taloutta määrittelee huono hallinto, korruptio, nepotismi ja sitä on kuvattu suoranaiseksi kleptokratiaksi. Amerikkalaiset öljy-yhtiöt, mm. ExxonMobil ovat maksaneet oikeuksistaan toimia maassa ja rahojen on todettu menevän suoraan maata yli 40 vuotta johtaneelle diktatoriselle presidentille Teodoro Obiang Nguema Mbasogolle ja hänen lähipiirilleen. Kouluja ja sairaaloita ei ole öljyvaroilla rakennettu, kansasta lähes puolet elää edelleen öljybuumin keskellä köyhyysrajan alapuolella. Presidentin poika ja tämän seuraajakseen nimeämä varapresidentti Teodoro Nguema Obiang, joka tunnetaan paremmin nimellä Teodorin Obiang, on joutunut eri puolilla maailmaa korruptioon ja rahanpesuun liittyvien selvittelyiden ja syytteiden kohteeksi. Hän on ranskalaisen tuomioistuimen mukaan sijoittanut maansa julkisia varoja kymmeniä miljoonia dollareita kartanoon, urheiluautoihin (mm. erityisen kallis ja ainutlaatuinen Lamborghini Veneno) ja jalokiviin.
Liikenne
Päiväntasaajan Guineassa on seitsemän lentokenttää, joista kuuden kiitotiet on päällystetty. Maanteitä on 2 880 kilometriä. Euroopasta lennetään Malaboon Pariisin, Madridin, Amsterdamin tai Zürichin kautta. Maayhteys on periaatteessa sekä Gabonin että Kamerunin kautta, mutta ulkomaalaisten matkustajien tulee olla tarkkoina viisumien, lähtöleimojen ja muuttuvien sääntöjen kanssa.
Väestö
thumb|Bubilapsia Heinäkuussa 2014 CIA arvioi maassa olevan 722 000 asukasta, ja väestönkasvun 2,5 prosentin luokkaa. YK:n uutistoimisto IRIN on esittänyt epäilyjä, että hallitus on peukaloinut väestötilastoja mieluisan vaalituloksen varmistamiseksi.
Useimmat Päiväntasaajan Guinean asukkaat kuuluvat bantuheimoihin. Suurimmat yksittäiset kielet ovat fang (Vuonna 2013 maassa oli 589 000 fangin puhujaa), bube (51 000 vuonna 2011) ja seki (11 000 vuonna 2001). Pygmiheimot ovat integroituneet hallitseviin bantuheimoihin.
Päiväntasaajan Guineassa on kolme virallista kieltä. Maan perinteinen ja tärkein virallinen kieli on espanja, mutta sen lisäksi ranskasta tuli maan virallinen kieli vuonna 1997 ja portugalista vuonna 2011. Kuitenkaan maan väestön enemmistö ei juurikaan osaa ranskaa tai portugalia, sillä niitä ei opeteta kouluissa.
Hyvinvointi ja ihmisoikeudet
Ihmisoikeuksia on Päiväntasaajan Guineassa rikottu systemaattisesti ja jatkuvasti. Mielipiteenvapaus on olematonta, diktatorisen hallinnon vastustajia ja kriitikkoja on surmattu, vangittu ja kidutettu. Maassa vallitsee pelon ilmapiiri ja presidentti on hallinnut alistamisen ja pelon voimalla toteaa Amnesty International vuosiraportissaan 2019. Maata kutsutaan "Afrikan Pohjois-Koreaksi".
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Päiväntasaajan Guinea ei ole vapaa maa. Maassa järjestetään säännöllisesti vaaleja, mutta äänestäminen ei ole vapaata eikä oikeudenmukaista. Nykyinen presidentti, joka otti vallan sotilasvallankaappauksessa, jossa hänen setänsä syrjäytettiin, on johtanut erittäin sortavaa autoritaarista hallintoa vuodesta 1979 lähtien. Öljyvarallisuus ja poliittinen valta on keskittynyt presidentin perheen käsiin. Hallitus estää usein maan muutamia oppositiopoliitikkoja, kohdistaa ankaria toimia kansalaisyhteiskuntaryhmiin ja sensuroi toimittajia. Oikeuslaitos on presidentin valvonnassa, ja turvallisuusjoukot harjoittavat kidutusta ja muuta väkivaltaa rankaisematta.
Kulttuuri
thumb|upright|Fang-naamio Päiväntasaajan Guinean tärkeimmät kulttuurilliset ja etniset ryhmät ovat Biokon saaren bubit ja mantereen fangit. Ne yhdistyivät samaan valtioon Espanjan siirtomaavallan alla, ja ihmisten ensisijainen kulttuurillinen identiteetti on edelleen etnisen ryhmän eikä valtionrajojen mukainen. Fangeja asuu myös Gabonissa ja Kamerunin puolella.
Ruokavalion perustana ovat maniokki, banaanit, riisi ja jamssi. Sitä täydennetään metsästämällä ja kalastamalla. Palmuviini ja sokeriruo’osta valmistettu alkoholijuoma malamba ovat suosittuja. Juhlatilaisuuksissa syödään kanaa ja ankkaa.
Vähintään 15-vuotiaista Päiväntasaajan Guinean asukkaista lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 95,3 prosenttia vuonna 2015. Maan ainoa oma yliopisto on Päiväntasaajan Guinean kansallinen yliopisto (Universidad Nacional de Guinea Ecuatorial, UNGE), on perustettu vuonna 1995, ja toimii kahdella paikkakunnalla: Malabossa ja Batassa. Lisäksi maassa toimii Espanjan kansallinen etäopiskelu-yliopisto ja Keski-Afrikan amerikkalainen yliopisto. Varakkaat vanhemmat lähettävät jälkikasvunsa Espanjaan tai Ranskaan opiskelemaan.
Maan televisioyhtiö ja toinen kahdesta radioyhtiöstä ovat valtion omistuksessa, ainoan yksityisen radioyhtiön omistaa presidentin poika. Satelliittitelevisiota ja ulkomaisia radiolähetyksiä seurataan laajasti. Vuonna 2011 internetin käyttäjiä oli 42 000.
Maan pitkäaikainen siirtomaa-aika synnytti maahan espanjankielisen kirjallisuusperinteen, joka on poikkeuksellisesti säilynyt nykypäivään saakka.
Päiväntasaajan Guinean kuvataiteessa on vahvat perinteet kuvanveistossa ja naamioiden tekemisessä. Monet naamiot esittävät eri eläimiä.
Urheilu
Päiväntasaajan Guinea on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1984 alkaen 2–7 urheilijan joukkueella. Mitaleita se ei ole saanut.
Päiväntasaajan Guinean jalkapallomaajoukkue ei ole liiemmin menestynyt arvokisoissa, mutta maa isännöi yhdessä naapurimaa Gabonin kanssa vuoden 2012 Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut, ja se on valittu myös vuoden 2014 isäntämaaksi, kun Marokko joutuu perumaan kisat ebolan takia. Fifan rankingissa maajoukkue oli heinäkuussa 2018 sijalla 143.
Mitsunobu-reaktio
thumb|250px|Mitsunobu-reaktiolla voidaan valmistaa muun muassa estereitä alkoholeista. Mitsunobu-reaktio on kemiallinen reaktio jossa alkoholien hydroksyyliryhmä korvautuu jollain nukleofiilisella ryhmällä. Reaktiossa käytetään aktivoivia reagensseja, joita ovat trifenyylifosfiini ja dietyyliatsodikarboksylaatti tai heksaklooriasetoni. Reaktio on saanut nimensä japanilaisen kemistin Oyo Mitsunobun mukaan.
Reagenssit ja mekanismi
Mitsunobu-reaktion substraattina toimivat useat alkoholit. Erityisen hyvin se soveltuu allyylisille alkoholeille, joista esimerkiksi allyylikloridien valmistaminen selektiivisesti on muuten vaikeaa. Aktivoivina reagensseina käytetään trifenyylifosfiinia ja dietyyliatsodikarboksylaattia tai heksaklooriasetonia. Dietyyliatsodikarboksylaatti voi olla räjähdysherkkää ja reaktiossa muodostuu stoikiometrinen määrä jätteeksi päätyvää trifenyylifosfiinioksidia. Tämän vuoksi on kehitetty polymeereihin sidottuja atsokarboksylaatti- ja fosfonikatalyyttejä. Mitsunobu-reaktioon soveltuvien nukleofiilien kirjo on laaja. Käytettäessä Karboksyylihappoja muodostuu estereitä, alokoholeista muodostuu eettereitä, vetyhalogenideja käyttällä muodostuu halogenoituja johdannaisia, amiineista muodostuu alkyloituja amiineja, amideista muodostuu alkyloituja amideja, atsideista muodostuu orgaanisia atsideja ja fosfiiteista fosfiittiestereitä.
Mitsunobu-reaktion ensimmäisessä vaiheessa trifenyylifosfiini reagoi dietyyliatsodikarboksylaatin tai heksaklooriasetonin kanssa. Mekanismit poikkeavat hieman toisistaan, mutta molempiin sisältyy nukleofiilinen substituutio fosforiatomiin. Käytettäessä dietyylisiatsokarboksylaattia trifenyylifosfiini muodostaa additiotuotteen atsokarboksylaatin atsoryhmän kanssa. Tässä muodostuu välituotteena typpianioni, joka on riittävän emäksinen poistamaan protonin alkoholilta ja alkoholista muodostuu alkoksidi. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen alkoksidi-ioni reagoi nukleofiilisella substituutiolla Fosfiiniryhmän fosforiatomin kanssa ja lähtevänä ryhmänä on anioni, jossa on typellä negatiivinen varaus. Toinen tuote on fosfoniumioni. Typpianioni reagoi nukleofiilinen kanssa poistaen tältä protonin ja siten edelleen parantaen nukleofiilisuutta. Tämä näin muodostunut nukleofiili reagoi nukelofiilisella SN2 reaktiolla fosfoniumsuolan hiiliatomin kanssa ja lähtevä ryhmä on trifenyylifosfiinioksidi.
Koska Mitsunobu-reaktio on SN2-reaktio mekanismiltaan, tapahtuu kiraalisten alkoholien ollessa substraatteina stereokemian inversio. Tämä tarkoittaa sitä, että R-enantiomeeri tuottaa S-enantiomeerin tuotteeksi ja S-alkoholi muodostaa R-konfiguraation omaavan tuotteen.
Oostvaardersplassen
thumb|Alueen karttathumb|[[Konik-hevosia Oostaardersplassenilla.]] Oostvaardersplassen on luonnonpuisto Lelystadin eteläpuolella, Alankomaiden keskiosassa. Sen pinta-ala on 56 hehtaaria. Alueella on matalia järviä ja lammikoita sekä laajoja ruovikkoalueita. Se on osa polderia, joka vallattiin mereltä vuonna 1968. Se on luokiteltu merkittäväksi lintujen elinympäristöksi.
Alueen kuivissa osissa estetään umpeenkasvua laiduntamalla konik-hevosia, saksanhirviä ja Heckin alkuhärkiä.
Oostavaardersplassen on Natura 2000 -alue ja Ramsar-alue.
Seitenjärvi
Seitenjärvi on säännöstelty läpivirtausjärvi Hyrynsalmen kunnassa Kainuun keskiosassa. Järvi sijaitsee Emäjoen varrella, sen etelärannalla on Seitenoikean voimalaitos. Järven pinta-ala on 2,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 53 kilometriä koilliseen. Voimalaitos ja pieni osa Seitenjärvestä sijaitsee Ristijärven kunnassa.
Maantiede
Seitenjärven pituus lounaasta koilliseen on 3,7 kilometriä. Järvi on melko tasaleveä. Länsirannalla on pääaltaasta jossain määrin erillään sijaitseva lahti, jonka nimenä on Nilkanlampi. Seitenjärveen virtaa vesi Emäjokea pohjoisesta, järvestä virtaa vesi Seitenoikean voimalaitoksen kautta Emäjokea lounaaseen. Seitenjärven pohjoisosan suurin syvyys on 9,6 metriä. Vähintään 10 metriä syvä vyöhyke on koillisessa kapea, ja se levenee lounasta kohden. Järven eteläosassa on yli 20 hehtaaria laaja vähintään 20 metriä syvä alue. Lähes kolmannes järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Seitenjärvessä sijaitsee 20 saarta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 1,8 hehtaaria. Koillisessa on noin puolen hehtaarin laajuinen saari. Seitenjärven rannoilla on haja-asutusta. Koillisrannalla on kolmiomainen niemi, jolla sijaitsee grillikioski ja pieni lampi. Seitenjärven itärantaa kulkee valtatie 5, jonka itäpuolella levittäytyy Seitenjärven kanssa samantasoinen Pölhöjärvi.
Seitenjärven vesitilavuus on 20 516 000 kuutiometriä.
Seitenjärvi (59.431.1.001) kuuluu Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueeseen (59.431), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hyrynjärven alue (59.43) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Seitenjärvi on Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Hyrynjärvi ja Salmijärvi. Alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Viron ilmavoimat
thumb|Viron ilmavoimien tunnus Viron ilmavoimat (Eesti Õhuvägi) on Viron puolustusvoimien yksi puolustushaara, joka perustettiin uudelleen 16. joulukuuta 1991. Nykyiseen muotoonsa se organisoitiin 13. huhtikuuta 1994 ottamaan hoitoonsa neuvostoaikaisia tutkia ja ilmatorjuntatykkejä. 15. toukokuuta 1997 avattiin Viron ensimmäinen sotilaslentoasema.
Virolla ei ole ilmavoimissaan tunnistamiseen tai torjuntaan kykeneviä lentokoneita. Ilmavalvonnasta ja tunnistamisesta vastaavat Nato-liittolaiset parven vahvuisella yksiköllä (neljä torjuntahävittäjää) Liettuasta.
Historiaa
Viron ilmavoimat perustettiin 21. marraskuuta 1918. Pioneeripataljoonan ilmailukomppania alkoi perustaa maa- ja vesilentokenttiä Tallinnan seudulle. Tammikuussa 1919 saivat virolaiset kaapatuksi neuvostojoukoilta ensimmäisen lentokoneen, Farman HF-30:n. Virolaisten vallattua maa-alaa takaisin helmikuussa 1919 siirrettiin lentokoneet tukemaan Latviaa.
Viron ja neuvosto-Venäjän 2. helmikuuta 1920 solmimasta Tarton rauhansopimuksesta alkaen Viro kotiutti armeijaansa. Ilmavoimat kuitenkin uudelleenorganisoitiin lentorykmentiksi, jolla oli maalentolaivue, vesilentoalaivue, lentokoulu ja korjaamot. Lisää maalentotukikohtia ja vesilentoasemia rakennettiin.
Jotkut lentorykmentin lentäjistä osallistuivat kommunistien vallankaappausyritykseen Virossa 1. joulukuuta 1924, mutta yritys kukistettiin muutamissa tunneissa. Vuodesta 1925 alkaen alettiin ensimmäisen maailmansodan aikaisia lentokoneita ajanmukaistaa ja 1928 lentorykmentistä kasvoi Viron ilmavoimat, kun samaan kokonaisuuteen liitettiin ilmatorjuntatykistö. 1930-luvulla sillä oli 130 lentokonetta, jotka olivat Espanjan sisällissodan vauhdittaman kehityksen vuoksi jo vuonna 1940 vanhentuneita tyyppejä. 1930-luvun lopulla Viron tarkoituksena oli hankkia Spitfireja ja Westland Lysandereita, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan liittyminen toiseen maailmansotaan Puolalle antamansa turvallisuustakuun vuoksi esti kaupat, koska koneet menivät vientikieltoon. Kesällä 1940 Viron ilmavoimat liitettiin Neuvostoliiton ilmavoimiin 22. armeijakunnan laivueeksi. Kun kesäkuussa 1941 puna-armeija alkoi Saksan pohjoisen armeijaryhmän hyökkäyksen vuoksi vetäytyä Viron sosialistisesta neuvostotasavallasta, osa Viron ilmavoimiin kuuluneista ei seurannut mukana, vaan ryhtyi taistelemaan saksalaisten tukena perääntyviä neuvostojoukkoja vastaan.
12. helmikuuta 1942 ryhmä virolaisia vapaaehtoisia muodosti Sonderstaffel Buschmannin, joka suoritti 40–50 lentokoneen voimin merivalvontaa. Joukon henkilömäärä kasvoi 200:aan.
Vasta 1. huhtikuuta 1943 yksikkö organisoitiin uudelleen 127. tiedustelulentoryhmäksi (Aufklärungsgruppe 127:ksi) ja pysyväksi osaksi Luftwaffen 1. ilma-armeijaa. Tämä vaihe päättyi, kun neuvostojoukot valtasivat Viron syyskyyssa 1944 saksalaisten sekä virolaisten ja alankomaalaisten Waffen-SS:n vapaaehtoisten vetäytyessä.
Nykytila
thumb|Viron ilmavoimien Antonov An-2 Natoon kuuluvan Viron ilmavoimilla on yksi Aero L-39 Albatros -koulukone, neljä Robinson R44 -helikopteria ja kaksi Antonov An-2T -kuljetuskonetta. Lisäksi sen käyttöön on tulossa kaksi PZL M28 Skytruck -konetta, jotka korvaavat An-2:t.
Viron ilmavoimien vastuulle kuuluu lisäksi Baltian ilmavalvonta, jossa ilmapuolustuksen toteuttavat ovat Naton Baltic Air Policing -ohjelmaan kuuluvat neljä valvontalentoja suorittavaa torjuntahävittäjää (pääosin F-16-hävittäjiä). Koneet ja valvontalentoja suorittavat maat vaihtuvat kerran neljässä kuukaudessa. Toisin sanoen Virolla ei ole lainkaan taistelulentokoneita, vaan sen ilmapuolustus lepää ilmatorjuntaohjusten ja -tykkien sekä Nato-liittolaisten varassa.
Porin taidemuseo
Porin taidemuseo on vuonna 1979 perustettu nykytaiteen museo, joka sijaitsee Porin Etelärannassa vuonna 1860 valmistuneessa entisessä pakkahuoneessa. Sen kokoelmien pohjana ovat professori Maire Gullichsenin museolle lahjoittamat teokset. Porin taidemuseo tunnetaan vaihtuvista näyttelyistään, jotka esittelevät kotimaisen ja kansainvälisen taiteen uusimpia virtauksia. Se toimii myös Satakunnan maakunnan alueellisena vastuumuseona. Porin taidemuseon yhteydessä osoitteessa Eteläranta 6 toimii Poriginal galleria.
Historia
Ajatus taidemuseon perustamisesta Poriin sai alkunsa, kun pakkahuoneella toiminut tulli siirsi toimintonsa pois kaupungin keskustasta vuonna 1963 ja rakennukselle alettiin miettimään uutta käyttöä. Taidemuseon perustamista ajoi erityisesti Porista kotoisin ollut tunnettu kulttuurivaikuttaja Maire Gullichsen. Kesäkuussa 1967 kaupunginvaltuusto teki päätöksen vanhan vaaka- ja pakkahuoneen muuttamisesta museokäyttöön ja tilasi piirustukset arkkitehti Kristian Gullichsenilta, joka on Maire Gullichsenin poika. 1970-luvun alkupuolella valmistuneet Satakunnan Museon ja Porin kaupunginkirjaston uudisrakennukset kuitenkin siirsivät taidemuseohankkeen vuosikymmenen loppuun ja se avattiin lopullisesti vasta vuonna 1981. Ensimmäiset näyttelyt pidettiin kuitenkin jo kesällä 1979.
Oikeudenmukainen Venäjä
Oikeudenmukainen Venäjä (, Spravedlivaja Rossija) on 28. lokakuuta 2006 muodostettu venäläinen sosiaalidemokraattinen puolue, joka syntyi Rodinan, Elämän puolueen ja Venäjän eläkeläisten puolueen yhdistyessä. Sen johtoon tuli entinen Elämän puolueen johtaja ja liittoneuvoston puhemies Sergei Mironov.
Puolueen perustaminen tapahtui 29. elokuuta 2006 Argumenty i fakty -lehden lehdistökeskuksessa allekirjoitetulla sopimuksella puolueiden yhdistymisestä. Rodinan ja Eläkeläisten puolueen puolesta yhdistymisen allekirjoittivat Aleksandr Babakov ja Igor Zotov. Molempien puolueiden perustajat olivat joutuneet eroamaan eikä heillä ollut yhteyksiä yhdistymisestä päättäneihin johtajiin. Vaikka Mironov johti pienintä yhdistyneistä puolueista, hänestä tuli siten uuden projektin johtohenkilö. Virallisesti perustaminen tapahtui 28. lokakuuta Rodinan VII puoluekokouksessa, kun puolue nimettiin uudelleen nimellä Oikeudenmukainen Venäjä: Rodina/Eläkeläiset/Elämä (Справедли́вая Росси́я: Ро́дина/Пенсионе́ры/Жизнь) ja Mironov nimettiin sen johtoon. Alkuvaiheessa puolue oli avoin kaikille. Siihen liittyivät Gennadi Gudkovin Kansanpuolue ja Venäjän yhdistynyt sosialistinen puolue, johtajanaan Vasili Šestakov, Perustuslailliset Demokraatit ja Ivan Gratševin johtama Yritteliäisyyden kehittäminen -puolue. Tuosta puolueesta mukaan tuli myös Oksana Dmitrijeva.
Vuoden 2007 duuman vaaleissa Oikeudenmukainen Venäjä sai 7,7 % äänistä, ja se ylitti siten niukasti äänikynnyksen. Puolue sai duumaan 38 edustajaa.
Vuosina 2008–2009 puolueeseen siirtyi jäniä toisista puolueista, kuten korkeimman neuvoston entinen varapuhemies 1990-1991 Svetlana Gorjatševa ja Ilja Ponomarjov kommunisteista, Jelena Mizulina Oikeistovoimien liitosta, Aleksei Mitrofanov LDPR:sta. Puolueeseen liitettiin myös Vihreät ja Sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolue. Venäjän ekologisen puolueen "Vihreät" XV puoluekokous kehotti marraskuussa 2008 jäseniään liittymään Oikeudenmukaiseen Venäjään, mutta jatkoi ympäristöliikkeenä.
Puolue liittyi sosiaalidemokraattisten puolueiden järjestöön Sosialistiseen internationaaliin 2008.
Mironov erotettiin puolueen johdosta ja liittoneuvoston puhemiehen tehtävästä huhti-toukokuussa 2011. Puolueen johtoon tuli Nikolai Levitšev. Elokuun 2011 ohjelmassaan puolue asettyi oppositioon Putinia ja Medvedeviä vastaan ja syytti oikeistoa "korruptiosta kaikilla tasoilla" ja tehottomasta sosiaalijärjestelmästä. Puolue ehdotti kommunistiselle puolueelle vasemmiston liittoa. Aiemmin puolue oli arvostellut kommunistista puoluetta jumittumisesta neuvostomenneisyyteen.
Vuoden 2011 vaaleissa puolueen ääni- ja paikkamäärä kääntyi nousuun ja puolueen jäsenet syyttivät vallanpitäjiä vaalivilpistä. Mironov oli ehdokkaana Venäjän presidentinvaaleissa 2012. Hän ilmoitti nimittävänsä Oksana Dmitrijevan pääministeriksi. Mironov sai 3,85 % äänistä ja jäi viimeiseksi.
Mironov palasi puolueen johtoon lokakuussa 2013 ja puolue lievensi kantojaan Putiniin. Oikeudenmukainen Venäjä koko Venäjän puoluekentän lailla kannatti Krimin liittämistä Venäjään. Vuoden 2016 vaaleissa puolue sai vain 6 % äänistä ja sen paikkamäärä kutistui 23:een. Puolue ei asettanut omaa ehdokasta 2018 presidentin vaaleissa.
Tammikuussa 2021 Oikeudenmukainen Venäjä, Venäjän patriootit (Патриоты России) ja Totuuden puolesta (За правду) yhdistyivät. Puolueen virallinen nimi on vuodesta 2022 Sosialistinen puolue "Oikeudenmukainen Venäjä – Patriootit – Totuuden puolesta" ja lyhenne SRZP.
Johtuen puolueen tuesta voimankäytölle Ukrainassa Sosialistinen Internationaali erotti Oikeudenmukaisen Venäjän jäsenyydestään 7. maaliskuuta 2022.
Heinäkuussa 2022 Mironov sanoi haastattelussa että Oikeudenmukaisen Venäjän ja kommunistisen puolueen yhdistyminen on tarpeellista ja väistämätöntä. Kommunistisen puolueen johtaja Gennadi Zjuganovin mukaan yhdistyminen on mahdollista vain jos puolue omaksuu kommunistisen ohjelman.
Saeima
Saeima on Latvian kansallinen parlamentti. Se on yksikamarinen ja koostuu sadasta jäsenestä, jotka valitaan suhteellisella vaalitavalla neljän vuoden toimikaudeksi. Saeima kokoontuu Liiviläisen ritarikunnan eli Kalparitariston käyttöön vuosina 1863–1867 rakennetussa parlamenttitalossa Riiassa. Talon ovat suunnitelleet arkkitehdit Robert Pflug ja Jānis Baumanis. Talon edessä on ritaristoon kuuluneen Wolter von Plettenbergin patsas.
Latvian uuden itsenäisyyden ajan yhdeksäs saeima valittiin vuonna 2006. Sen suurimmaksi puolueeksi tuli Kansanpuolue, jolla oli 23 paikkaa 100:sta. Vaalit on tämän jälkeen järjestetty vuonna 2010 ja ennenaikaisesti 2011 kansanäänestyksen päätettyä silloisen presidentin Valdis Zatlersin ehdotuksen mukaan parlamentin hajottamisesta korruptioepäilyjen takia.
Vuonna 2014 valitun kahdennentoista saeiman suurimmaksi puolueeksi nousi venäläismielinen Harmonia (,, soglasija, 24 paikkaa) ja toiseksi Yhtenäisyys (, 23 paikkaa).
Seamus Heaney
Seamus Justin Heaney (13. huhtikuuta 1939 – 30. elokuuta 2013 ) oli irlantilainen runoilija. Hän oli eräs oman aikansa tunnetuimmista englanninkielisistä runoilijoista. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1995.
Heaney syntyi Pohjois-Irlannissa 1939 katolilaiseen perheeseen. Hän opiskeli Belfastin yliopistossa englantia ja kirjallisuutta, ja valmistui 1961. Heaney toimi sen jälkeen ensin opettajana ja sitten luennoitsijana yliopistoissa. Hänen ensimmäinen runokokoelma julkaistiin 1966. Tämän jälkeen hän julkaisi lukuisia runoteoksia, joista läpimurtona pidetään erityisesti vuonna 1972 julkaistua Wintering Out -runokokoelmaa. Viimeinen Heaneyn teos julkaistiin 2010. Heaney sai Nobelin lisäksi työstään useita palkintoja kuten Whitbread-palkinnon runokokoelmasta The Spirit Level. Heaney toimi Harvardin yliopistossa runouden professorina vuodesta 1982 lähtien. Hän opetti Harvardin ohella myös Oxfordin yliopistossa vuosina 1989–1994 ja luennoi runoudesta useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa kuten Berkeleyssä.
Heaneyn teokset kumpuavat Pohjois-Irlannissa vietetystä lapsuudesta ja Irlannin historiasta. Oman työnsä lisäksi hän käänsi vanhoja englanninkielisiä klassikoita nykyenglannille, muun muassa muinaisenglantilaisen eepoksen Beowulfin, josta hän sai myös Whitbread-palkinnon 1999.
Urdiala (albumi)
Urdiala on Kehron esikoisalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 2019.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Kehro.
Kappalekohtaiset taustiedot
Kehro on pieni kylä Urjala n kunnassa Vesilahden ja Kylmäkosken rajamailla, noin 170 kilometriä Helsingistä pohjoiseen. Tarinan mukaan muuan vesilahtelainen metsästäjä mieltyi joskus 500 vuotta sitten kahden järven väliseen harjuun niin, että päätti jäädä sinne asumaan. Metsästäjän nimi oli Kehro. Tuolloin Urjalasta käytettiin nimeä Urdiala tai Urdhiala. Vanhimmissa asiakirjoissa nimi on myös muodossa Vrdhiala ja Oruiala.
Matti Pakkasen kirjoittama Kehron kylähistoria on kattava lähdeteos kulmakunnan menneisyyteen. Kirja paljastaa esimerkiksi, että Kehro on yksi Urjalan ensimmäisistä kylistä, Urjalan ensimmäinen linja-auto liikennöi Kehrolta Viialaan, ja että Urjalan ensimmäinen osuuskassa perustettiin Kehrolle. Urjalan ensimmäinen pappikin (Erkki Jäntzi) oli kehrolainen, samoin ensimmäinen levylaulaja (Aila Heikkilä). Kehrolta oli vuosikausia yhtäaikaisesti eduskunnassa kaksi kansanedustajaa, Otto Toivonen ja Atte Pakkanen. Kylällä oli ylväimmillään 1950 – 60-luvulla kolme kauppaa ja oma tanssisali sekä tilallisille että työväelle.
1. Hölli
Hölli on toinen Pakkasen kantatilan kahdesta torpasta. Aatami Hölli raivasi sen isojaon yhteydessä 1700-luvun lopussa, kun kylän taloja jaettiin ja siirrettiin uusille paikoilleen. Aatami sai työstään palkkioksi hopeapikarin. Tilan nykyinen isäntä toi kylään luomuviljelyn ja alkoi myydä tuotteitaan lähiseudun toreilla.