cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junkarsborg
Junkarsborgin maasto ja kasvillisuus
Junkarsborg sijaitsee kosteassa ja rehevässä lehtomaisemassa. Alue on melko vaikeapääsyinen, joskin Museovirasto on viime vuosina suorittanut alueella maisemanhoitotoimenpiteitä sekä raivannut linnalle johtavan polun metsän halki ja pitkin Päsarträsketin rantaviivaa. Luonnonkauniilla alueella on rikas lehtometsä- ja kosteikkokasvilajisto ja runsaslukuinen lintukanta. Vuonna 1994 tehdyssä kasvillisuuskartoituksessa löytyi ihmisen toiminnasta kertovaa kasvillisuutta, mm. humala (Humulus lupulus) ja mäkikaura (Avenula pubescens), jotka selvästi liittyvät linnan varhaishistoriaan.
Libero (aikakauslehti)
Libero on suomalainen vasemmistolainen mielipide- ja kulttuurilehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Sitä julkaisee Libero ry. Lehden päätoimittaja on Teemu Vaarakallio. Lehti tulee jäsenetuna Vasemmistonuorten jäsenille, ja sen voi myös tilata.
Historia
Lehti perustettiin vuonna 1945 nimellä Terä. Vuonna 1981 Terä vaihtoi nimekseen Uusi valta. Vuonna 1987 lehti uudistui Libero-nimiseksi tabloid-tyyppiseksi lehdeksi. Libero on Vasemmistonuorten (ent. Suomen demokraattinen nuorisoliitto) jäsenetulehti. Libero sai vuonna 2007 Kultti ry:n vuoden laatulehti -palkinnon.
Juhani Salonius
Erkki Juhani Salonius (s. 12. huhtikuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen varatuomari ja entinen valtakunnansovittelija. Hän toimi tehtävässään 12 vuotta, 1997–2009. Hänet nimitettiin virkaansa uudelleen vuosina 2001 ja 2005, ja hän jäi eläkkeelle elokuussa 2009. Saloniuksen seuraajapeli kävi kuumana ja hänen paikalleen ehdotettiin muiden muassa Lauri Ihalaista. Lopulta uudeksi valtakunnansovittelijaksi valittiin Esa Lonka.
Ennen nimittämistään valtakunnansovittelijaksi Salonius oli Suomen Työnantajain Yleisen Ryhmän toimitusjohtaja.
Concerto grosso
Concerto grosso [] on barokin ajalla kehittynyt taidemusiikin muoto. Siinä on muutamia soitinsolisteja ja heitä säestävä orkesteri. Concerto grossossa on tavallisesti neljästä kuuteen osaa. Soolo –ja tuttiorkesteri vaihtelevat.
Varhaisimpia concerto grossojen säveltäjiä olivat Antonio Vivaldi, Alessandro Stradella ja Arcangelo Corelli, joka oli ensimmäinen concerto grosson suuri mestari. Tunnettuihin concerto grossoihin kuuluvat lisäksi Georg Friedrich Händelin opusnumerot 3 ja 6. Myös Johann Sebastian Bach kirjoitti vastaavaa teostyyppiä edustavia sävellyksiä (joskin niitä nimitetään brandenburgilaisiksi konsertoiksi). Barokin jälkeen concerto grossoja ovat säveltäneet muun muassa Heitor Villa-Lobos, Bohuslav Martinů, Alfred Schnittke ja Philip Glass.
RN Procione
Valmistus
Alus tilattiin Napolista Bacini e Scali Napoletanilta, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1937 ja liitettiin laivastoon 30. maaliskuuta 1938.
Palvelus
Aluksen miehistö upotti aluksensa 11. syyskuuta 1943.
Ofakim
Ofakim (hepr. אֳפָקִים) on kaupunki Israelissa eteläisellä hallintoalueella, 20 kilometriä länteen Beersebasta. Vuonna 2012 kaupungin väkiluku oli 24 634. Sen pinta-ala on 10 neliökilometriä. Kaupunki on perustettu 19. huhtikuuta 1955.
Talous
Kuten muissa kehityskaupungeissa, teollisuus on perinteisesti ollut keskeisessä osassa Ofakimin taloudessa. Vuonna 1972 33 % palkkatyöläisistä (754 ihmistä) oli teollisuussektorilla ja 1983 yhteensä 924 ihmistä (23 %). Tänä aikakautena tekstiilitehtaat työllistivät eniten työntekijöitä, 72 %:sta (1982–83) 82 %:iin (1972). Of-Ar -tekstiilitehdas (lyhenne sanoista Ofakim-Argentina) oli keskeinen työllistäjä.
Koulutus
thumb|Ofakimin lukio Vuonna 2001 kaupungissa oli 19 koulua ja 4 704 opiskelijaa, joista 13 oli peruskouluja (3 079 opiskelijaa), ja kahdeksan lukiotason oppilaitoksia (1 625 opiskelijaa). 43,3 % 12. vuosiluokan opiskelijoista oli suorittanut ylioppilastutkinnon.
Urheilu
Yksi Israelin 14:stä tenniskeskuksesta sijaitsee Ofakimissa. Se avattiin 1990 ja siinä on kuusi katsomoa. Kaupungissa on myös jalkapallostadion.
Kehityssuunnitelmia
Ofakimissa avattiin vuonna 2015 juna-asema ja sen yhteydessä 1 000 auton parkkipaikka. Vanhaa teollisuusrakennusta ollaan muuttamassa taidemuseoksi. Ofakimin ympäri kulkeva Nahal Shomriyan pyöräilyreitti vihittiin käyttöön vuonna 2010. Noin 22 kilometriä pitkä ja 60 senttimetriä leveä pyörätie kulkee 375 eekkerin alueen läpi kaupungin viereisessä Ofakimin metsässä, Nahal Shoriyan ja Nahal Patishin läpi ja kiertää paikallisten moshavien ympäri. thumb|Patishin linnake
SeaMonkey
SeaMonkey on vapaa alustariippumaton Internet-ohjelmistopaketti. Se on Mozilla Application Suiten sekä Netscapen seuraaja ja perustuu samaan lähdekoodiin. SeaMonkeyn lähdekoodi on julkaistu kolmoislisenssillä, joka antaa vapauden valita seuraavista kolmesta lisensointivaihtoehdosta: MPL versio 1.1 tai uudempi, GPL versio 2 tai uudempi ja LGPL versio 2.1 tai uudempi.
SeaMonkeyn kehittäminen alkoi 2006, kun Mozilla Foundation ilmoitti lopettavansa Mozilla Application Suiten ylläpidon. SeaMonkeyn kehittäminen on yhteisövetoista toisin kuin Mozilla Suiten, jonka kehittämistä sen viimeiseen julkaistuun versioon (1.7.13) saakka johti Mozilla Foundation. SeaMonkeyn kehittämisestä vastaava uusi ryhmä on nimeltään SeaMonkey Council.
Nimen alkuperä
Jotta uusi tuote ei herättäisi hämmennystä organisaatioissa, jotka halusivat yhä käyttää alkuperäistä Mozilla Suitea, uusi tuote tarvitsi uuden nimen. Yhteisön jäsenten alkuarvailujen jälkeen 2.7.2005 julkaistu tiedote vahvisti, että SeaMonkey olisi jatkossa sen internetohjelmistopaketin nimi, joka ottaa Mozilla Suiten paikan.
"Seamonkey" (pienellä m-kirjaimella) oli alkujaan koodinimi, jota Netscape käytti Netscape Communicator 5:stä, jota ei koskaan julkaistu. Myöhemmin Mozilla Foundation käytti samaa koodinimeä Mozilla Suitesta. Nimi sai alkunsa siitä, että nimikilpailun voittaneen "ButtMonkey"-ehdotuksen tilalle haluttiin jokin siistimpi vaihtoehto. Nimi viittaa lehtijalkaisiin kuuluvaan Sea-Monkeys -nimellä myytävään akvaarioäyriäislajiin. SeaMonkey Council on nyt rekisteröinyt nimen tavaramerkiksi Mozilla Foundationin avulla. Projekti käyttää eri versionumerointijärjestelmää kuin Mozilla Suite, joten ensimmäinen versio oli SeaMonkey 1.0. Eri nimestä ja versionumerosta huolimatta SeaMonkey 1.0 perustui samaan lähdekoodiin kuin Mozilla 1.8.
Historia
Projektin- ja julkaisunhallinnasta vastaava tiimi SeaMonkey Council koostuu tällä hetkellä seuraavista henkilöistä: Philip Chee, Karsten Düsterloh, Robert Kaiser, Ian Neal, Neil Rashbrook, Andrew Schultz ja Justin Wood.
SeaMonkeyn ensimmäinen versio, 1.0 alfa, julkaistiin 15.8.2005, jonka jälkeen vakaa SeaMonkey 1.0 julkaistiin 30.1.2006.
Komponentit
SeaMonkeyssä on selain, joka on Netscape-perheen perillinen, sähköposti- ja keskusteluryhmäohjelma, joka käyttää samaa koodia Mozilla Thunderbirdin kanssa, HTML-editori ja IRC-asiakasohjelma (ChatZilla). SeaMonkey tukee ulkoasun muuttamista teemoilla. Sen mukana tulee vakiona kaksi teemaa: "Klassinen", joka on samantapainen kuin Firefox 3:n vakioteema, sekä "Moderni", joka on tyyliltään samankaltainen kuin Netscape 6.
Selain
SeaMonkeyn selainkomponentti käyttää samaa renderöintiohjelmistoa kuin Firefox, joten SeaMonkey tukee kaikkia samoja WWW-standardeja kuin Firefox. SeaMonkey tukee välilehtiä kuten Mozilla Suite.
Sähköposti
Sähköpostiohjelman ominaisuuksiin kuuluvat useiden sähköpostitilien tuki, roskapostisuodatus, yleiskäyttöiset viestisuodattimet, oikoluku, HTML-viestien tuki, osoitekirja sekä muokattavat tunnukset, lisäosat ja sähköpostinäkymät.
HTML-editori
SeaMonkeyn HTML-editori (Composer) on WYSIWYG-tyyppinen HTML-editori ja osa SeaMonkey-internetsovelluspakettia. Sen pääasiallisessa käyttöliittymässä on neljä muokkaustilaa: normaali (WYSIWYG), HTML-tunnukset, HTML-koodi ja esikatselu. Se tukee perustekstinmuotoilua, hyperlinkkejä, kuvia sekä taulukkoja. Composerin tuottama koodi HTML 4.01 Transitional.
Glazman ilmoitti syyskuussa 2006 että Nvun virallinen kehitys päättyy ja hän aloittaa sen seuraajan kehittämisen Mozilla.orgin alaisena projektina. Uuden projektin nimeksi tuli BlueGriffon. Vapaaehtoiset jatkoivat Nvun ylläpitoa nimellä KompoZer. Tämän viimeinen vakaa versio on elokuulta 2007 ja viimeinen kehitysversio vuodelta 2010.
Pohjanmerinorsu
Pohjanmerinorsu eli pohjanisohylje (Mirounga angustirostris) on suurikokoinen hyljelaji.
Levinneisyys
Pohjanmerinorsu elää pohjoisen Tyynenmeren itäosissa, Pohjois-Amerikan länsipuolisilla vesillä.
Ulkonäkö ja koko
Pohjanmerinorsu on jonkin verran pienempi kuin sukulaisensa etelänmerinorsu.
Voimanosto
Voimanosto on kolmesta eri nostomuodosta koostuva kilpailulaji, jossa lasketaan jokaisen nostomuodon maksimisuoritukset yhteen. Parhaimman yhteistuloksen saavuttanut kilpailija voittaa. Voimanoston kolme nostomuotoa ovat jalkakyykky, penkkipunnerrus ja maastaveto (maastanosto).
Joka nostomuodossa on kolme nostoyritystä ja kilpailijan tulee saada ainakin yksi hyväksytty nosto jokaisesta nostomuodosta. Nostot suoritetaan edellä esitetyssä järjestyksessä siten, että jalkakyykky on ensimmäinen ja maastaveto viimeinen nostomuoto. Jos kaksi kilpailijaa saavuttavat saman yhteistuloksen, ratkeaa sijoitus kevyemmän kilpailijan hyväksi. Kilpailijat jaetaan painoluokkien mukaisiin sarjoihin, jonka lisäksi nuorille ja veteraaneille on olemassa omat sarjansa.
Kolmen nostomuodon yhteistuloskilpailujen ohella järjestetään myös erillisiä yhden nostomuodon kilpailuja penkkipunnerruksessa ja maastanostossa sekä näiden lajien yhteistuloskilpailuja (Push-Pull).
Voimanostoa, jossa tukea antavat varusteet ovat kiellettyjä, kutsutaan raw- tai klassiseksi voimanostoksi.
Voimanosto eroaa painonnostosta, jossa kilpailija pyrkii kahdella kädellä temmaten ja työntäen nostamaan mahdollisimman suuren painon. Voimanosto kehittyi painonnoston voimaharjoitteista omaksi lajikseen 1970-luvun alussa. Alun perin maastavedon tilalla voimanostossa oli hauiskääntö.
Lajiliitot
Suomessa toimii kaksi kilpailevaa voimanoston lajiliittoa: Suomen Voimanostoliitto (SVNL) ja WPC-Suomi, joka on osa World Powerlifting Congressia. SVNL toimii kansainvälisen International Powerlifting Federationin (IPF) alaisuudessa. Ammattilaisliitoksi kutsuttu WPC on maailman vanhin ja suurin International Powerlifting Federationin (IPF) ulkopuolella toimiva voimanostoliitto. Suomessa WPC-liitto on toiminut vuodesta 1999. Lajiliittojen säännöt eroavat muun muassa varusteiden ja punnitusten osalla. SVNL-nostajat kuuluvat Suomen Urheilun Eettisen Keskuksen (SUEK) dopingvalvonnan alle, koska he saavat valtion tukea. WPC:n alajaoston AWPC:n nostajia testataan, mutta testaus ei ole SUEK:n alaista.
Emma-patsas
Emma-patsas on Suomessa musiikkialan menestyjille Emma-gaalassa jaettava pronssista valettu letti- ja sarvipäinen pienoispatsas. Lähes 4 kilogrammaa painava patsas on ontto paitsi massan pienentämiseksi, myös valmistusteknisistä syistä. Jos se ei olisi ontto, se olisi liian raskas käsitellä palkintojenjakotilaisuudessa.
Emma-palkinnon innoittajana on ollut Ture Aran laulama iskelmä Emma, joka on peräisin vuodelta 1929. Palkintoa on jaettu vuodesta 1983 lähtien.
Pienoispatsaita on vuodesta 2013 lähtien valmistanut Tampereella sijaitseva valimoalan valtakunnallinen koulutus-, tutkimus- ja tuotekehitysyksikkö Valimoinstituutti. Aiemmin näitä jykeviä naishahmoja valmisti vantaalainen Sievätyyli Oy.
Emma-patsaan valmistus alkaa mallin mukaan tehdyn muotin valmistamisella. Onttouden mahdollistaa sisäosa eli keerna. Palkintopatsaan malli on hellittävä eli se saadaan muotista pois muottia rikkomatta. Pronssiharkko kuumennetaan 1 250-asteiseksi ja sula massa kaadetaan muottiin, jossa valmistuu kolme pienoispatsasta kerralla. Valmistuksessa käytetyssä pronssiseoksessa on 90 prosenttia kuparia ja 10 prosenttia tinaa. Litra massaa painaa vajaa yhdeksän kiloa ja yhdessä pienoispatsaassa on metallia noin kolme desilitraa. Vaikka pronssi on arvostettu materiaali, sen kilohinta on vain noin kymmenen euroa vuonna 2019.
Muotista otettu valukappale on pinnaltaan rosoinen ja se täytyy hioa, jotta siitä saadaan kiiltävä. Hiottu Emma upotetaan vielä kaliumsulfidiseokseen, jossa se saa patinoinnin ja elottomaan pintaan tulee syvyyttä. Vuonna 2019 Emmoja tilattiin 35 kappaletta, mutta niitä valmistettiin muutama enemmän, jotta valuvikaiset patsaat voidaan korvata moitteettomalla kappaleella. Pienoispatsaista pyritään tekemään mahdollisimman tasalaatuisia ja keskenään samankaltaisia. Niissä ei saa näkyä työstön jälkiä, eikä hiomakoneen jättämiä karkeita kohtia. Valmiiden patsaiden tulee myös olla samansävyisiä keskenään.
Valmiit pienoispatsaat toimitetaan yli sata kiloa painavana pakettina Musiikkituottajat – IFPI Finland ry:n toimistoon Helsinkiin. Jotta palkinnonsaajien nimet pysyisivät salassa, saajien nimilaatat liimataan patsaisiin vasta viime hetkellä. Kaiken kaikkiaan Musiikkituottajien toiminnanjohtaja Antti Kotilainen pitää palkinnon ja tapahtuman tulevaisuutta erittäin valoisana, sillä juhlatilaisuus on suuri ja palkinnot arvostettuja ja himoittuja.
Abdiqasim Salad Hassan
Hassanin veli Abdi Salad Hassan toimii myös Somalian politiikassa.
Tykinvetäjä
Tykinvetäjä eli tykkitraktori on sotilaskäyttöön suunniteltu erikoisajoneuvo, jonka tärkein käyttötarkoitus on tykkien ja niiden miehistöjen kuljettaminen. Tykkien liikutteluun on perinteisesti käytetty hevosvaljakoita ja pieniä siirtoja tehdään myös miesvoimin. Tykkien vetämiseen tarkoitettuja ajoneuvoja alettiin kuitenkin suunnitella jo varhain. Nicolas-Joseph Cugnot'n höyryauto tai -traktori vuodelta 1769 oli tarkoitettu nimenomaan tykinvetäjäksi. Mutta esimerkiksi vielä talvisodassa Suomen armeijassa 1939–1940 hevoset olivat keskeisessä osassa tykkien vedossa.
Tykinvetäjä ei ole taisteluajoneuvo, vaikka voikin olla aseistettu. Sen tarkoituksena on tarjota maastoesteet voittava vetokyky ja "suojata miehet säältä". Varhaisissa tykinvetäjissä saattoi sääsuojakin tykkimiehistöltä puuttua. Uudemmat mallit voivat olla katettuja ja panssaroituja.
Neuvostoliittolainen kevyt tykinvetäjä T-20 Komsomolets suunniteltiin vuonna 1936. Siinä on 50 hevosvoiman moottori ja aseistuksena pikakivääri.
Saksalainen Steyr AG:n valmistama Raupenschlepper Ost -vetäjä pystyy kuljettamaan 1,5 tonnin ja vetämään kahden tonnin painoista kuormaa.
Telatykit, tykkilavettien lyhyisiin siirtoihin tarkoitetut nestemoottorit sekä maastokuorma-autot ovat vähentäneet erikoistuneiden tykinvetäjien tarvetta.
Jeffrey Gundlach
Jeffrey Gundlach (s. 30. lokakuuta 1959) on yhdysvaltalainen sijoittaja ja yritysjohtaja, joka on perustanut DoubleLine Capitalin.
Näkemyksiä
Alkuvuodesta 2019 Gundlach on pitänyt yritysluottoja Yhdysvaltojen talouden heikoimpana kohtana. Yhdysvalloissa on laskettu liikkeelle yritysten roskalainoja, joista kaikissa ei ole kovenantteja. Gundlach mainitsee että yritysten roskalainoja on enemmän kuin vuoden 2008 finanssikriisiin mentäessä. Gundlach myös mainitsee, että Yhdysvallat ottaa valtionvelkaa nopeampaa tahtia kuin sen talous kasvaa. Valtionvelan kasvutahti on 6 prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta talouskasvu on tätä matalampi prosentti. Gundlachin mielestä presidentti Donald Trumpin väittämä vahvasta taloudesta on virheellinen, sillä Gundlachin mukaan velkoja lyhennettäisiin jos talous olisi vahva. Gundlachin mielestä yritysluotoista jopa 45 prosenttia on luokiteltavissa roskalainoiksi, jos arviossa painotetaan yritysten gearingia (vipua). Gundlach on myös huolissaan siitä minkä ongelman aiheuttaa mahdollisessa taantumassa repeävä valtion velkaantumistahti, hän mainitsee että normaalissa taantumassa se kasvaisi neljällä prosenttiyksiköllä eli 6 prosentista 10 prosenttiin.
Hyväntekeväisyys
Gundlach on lahjoittanut 42,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Buffalossa, New Yorkissa sijaitsevalle taidemuseolle.
Kivenlahden metroasema
Kivenlahden metroasema on Helsingin metron asema Espoonlahden kaupunginosan Kivenlahden osa-alueella Espoossa. Se on länsimetron joulukuussa 2022 käyttöön otetun Matinkylä–Kivenlahti-jatkeen ja samalla linjan M1 läntinen pääteasema.
Aseman lippuhalli sijaitsee Kivenlahdentorin koillislaidalla osoitteessa Meriusva 7. Länsimetron jatkeen avaamisen yhteydessä avatun lippuhallin lisäksi Kivenlahteen on rakenteilla myös läntistä lippuhalli, joka avautuu kun sen ympäristön rakentaminen valmistuu. Asemalaiturilla on Kalle Mustisen kahdesta puuhahmosta koostuva veistos Kulkijat. Metroaseman on suunnitellut ALA-Architects ja rakentanut Skanska Infra Oy. Rakennusurakka valmistui toukokuussa 2022, ja liikennöinti asemalle alkoi 3. joulukuuta 2022.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Sucros
thumb|Sucroksen logo. Sucros Oy ja sen tytäryhtiö Suomen Sokeri Oy valmistavat, myyvät ja markkinoivat sokerituotteita Suomessa. Yritykset ovat osa Euroopan toiseksi suurinta sokeriyritystä, Nordzucker Groupia. Sucros Oy:n omistavat Nordzuckerin pohjoismainen tytäryhtiö Nordic Sugar A/S (80 %) ja suomalainen Apetit Oyj (20 %). Yritys työllistää yhteensä noin 280 henkilöä ja liikevaihto on noin 150 miljoonaa euroa.
Sucros Oy:n juurikassokeritehdas sijaitsee Säkylän Iso-Vimmassa. Säkylän tehdas tuottaa koko EU:n Suomelle myöntämän sokerikiintiön, 81 miljoonaa kiloa vuodessa, joka on vajaa puolet Suomen kulutuksesta. Vuorokaudessa juurikkaita käsitellään noin 7,5 miljoonaa kiloa, josta saadaan noin miljoona kiloa valmista kidesokeria. Tehdas on käynnissä syyskuusta joulukuuhun.
Suomen Sokeri Oy puhdistaa raakasokeria sekä vastaa kaikkien sokerituotteiden myynnistä ja markkinoinnista Suomessa. Suomen Sokeri Oy:n sokeripuhdistamo sijaitsee Kirkkonummen Kantvikissä. Sokeripuhdistamossa valmistetaan kidesokereita, nestesokereita, siirappeja sekä erikoistuotteita kuten palasokeria, tomusokeria, raesokeria ja hillosokeria. 1970-luvulla Suomen Sokeri kehitti teollisen prosessin, joka mahdollisti ksylitolin massavalmistuksen ja vaikutti osaltaan Xylitol-Jenkki-purukumin syntyyn.
Historiaa
Suomen Sokeri Oy perustettiin vuonna 1918, kun suomalaiset sokerinpuhdistamot yhdistyivät. Suomen Sokeri Oy omisti Töölön sokeritehtaan Helsingissä, Auran sokeritehtaan Turussa sekä Vaasan ja Kotkan sokeritehtaat.
Espoonlahden metroasema
Espoonlahden metroasema on Helsingin metron asema Espoonlahden kaupunginosassa Etelä-Espoossa. Asema sijaitsee kauppakeskus Lippulaivan alla, ja sen molemmat sisäänkäynnit ovat keskuksen sisällä. Espoonlahden asema avattiin joulukuussa 2022 osana länsimetron Matinkylä–Kivenlahti-jatketta, ja se on metron toiseksi läntisin asema.
Aseman on suunnitellut ALA-Architects ja rakentanut SRV Rakennus Oy. Asemalaiturilla on Hans Rosenströmin valo- ja ääniteos Varjot veden pinnalla, joka on myös Helsingin metron ainoa äänitaideteos.
Metroaseman yhteydessä katutasossa sijaitsee helmikuussa 2023 avattu Espoonlahden bussiterminaali, joka on merkittävin metron ja bussiliikenteen solmukohta Etelä-Espoossa. Alueen bussilinjasto uudistui merkittävästi terminaalin avautuessa, jolloin suurin osa aiemmin Matinkylän bussiterminaaliin kulkeneista metron liityntälinjoista siirtyi Espoonlahden terminaaliin.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Topi Vikstedt
Toivo (Topi) Alarik Vikstedt (12. kesäkuuta 1891 Viipuri – 6. toukokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen piirtäjä, pilapiirtäjä ja taidegraafikko, jota on pidetty yhtenä aikansa parhaista.
Ura
Vikstedtin vanhemmat olivat Viipurin vaivaistalon johtaja Nikolai Vikstedt – jonka suvussa oli paljon lasinpuhaltajia – ja Matilda o.s. Lindberg. Perhe oli kaksikielinen. Vikstedt kävi keskikoulun Viipurin reaalilyseossa ja opiskeli samanaikaisesti Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa. Sen jälkeen hän opiskeli 1909–1912 Helsingin Taideteollisuuskoulussa ja valmistuttuaan erinomaisin arvosanoin suoritti vielä lisäopintoja Kööpenhaminassa. Vuosina 1914–1916 Vikstedtillä oli De Tre -niminen yhteinen piirustustoimisto Harry Röneholmin ja Bruno Tuukkasen kanssa.
Vikstedt hankki lisätuloja piirtämällä pilakuvia lehtiin, aluksi etupäässä pilalehti Tuulispäähän. Ruotsinkielisenä hän ajautui kuitenkin aatteelliseen ristiriitaan lehden johtajan Onni V. Tuiskun kanssa, joka halusi julkaisun suhtautuvan kriittisesti ruotsinkielisiin. Niinpä Vikstedt oli 1917 perustamassa taiteellisesti korkeatasoisena pidettyä pilalehti Kerberosta, joka kokosi yhteen maan eturivin pilapiirtäjät. Vikstedt työskenteli lehden vastaavana päätoimittajana. Lehti ilmestyi ruotsinkielisenä vuoteen 1921 asti ja 1917–1918 myös suomenkielisenä painoksena. Sen jälkeen hän piirsi vielä ruotsinkieliseen Garm-lehteen ja toimitti 1925 kolmen numeron ikäiseksi jäänyttä omaa pilalehti Puntaria. Pilapiirtäjänä Vikstedtiä on pidetty huomattavan mielikuvituksekkaana ja itsenäisenä, ja hän kokosi itselleen tuhansien lehtikuvien arkiston piirtämisen avuksi. Poliittisilta mielipiteiltään hän oli oikeistolainen mutta humoristina ymmärsi myös työväenliikettä – ainakin enemmän kuin jotkut kollegansa.
Vikstedt työskenteli vuosina 1916–1918 Suomen Taiteilijaseuran intendenttinä ja vuodesta 1921 taideteollisuuskoulun opettajana sekä vuodesta 1923 kustannusyhtiö Otavan taiteellisena johtajana. Hän tuli tunnetuksi pakinoitsija Ollin eli Väinö Nuortevan pakinakokoelmien, etenkin Mustapartainen mies -tarinoiden, kuvittajana. Myös Vikstedtin 1923 Gummerukselle tilaustyönä tehty Nummisuutarien kuvitus on ollut arvostettu Suomen taidehistoriassa. Otavan hankittua yksinoikeuden Vikstedtin töihin hän kuvitti muun muassa Aitta- ja Joulukärpänen-lehtiä. Viimeisinä vuosinaan hän suunnitteli kubistisia kirjankansia. Hän kuvitti myös Anna Kiven lastenkirjan.
Vikstedtin suurimmat maalaustyöt olivat Bruno Tuukkasen kanssa tehdyt Viipurin ravintola Pyöreän tornin seinämaalaukset 1923 ja Helsingin elokuvateatteri Capitolin kattokoristelu 1928. Vikstedt suunnitteli myös Akateemisen Karjala-Seuran (AKS) tunnuksen, jossa oli muurin takaa nouseva miekkaa pitelevä käsi. Hän piirsi kuvan alkujaan vuonna 1921 Itä-Karjalan kansannousua tukevaan Pro Carelia -julisteeseen ja toteutti sen pohjalta vuonna 1923 AKS:n rintamerkin.
Vikstedt joutui keväällä 1930 sairaalaan sydänvian vuoksi mutta hän livahtikin salaa kotiinsa. Hän kuoli sydänkohtaukseen vain 38-vuotiaana ollessaan kiiruhtamassa takaisin sairaalaan.
Arkkitehti Juhani Viiste oli Topi Vikstedtin veli. Topi Vikstedt avioitui vuonna 1918 tekstiilitaiteilija ja graafikko Karin Westlingin (1891–1977) kanssa. He saivat kolme poikaa: Olli Vikstedt (1918–1968) oli arkkitehti, Pontus Vikstedt (1920–1944) oli kuvataiteen opiskelija, joka kaatui jatkosodassa, ja Mosse Vikstedt (1926–2017) oli musiikkituottaja.
Lähteet
thumb|Topi Vikstedtin leipäjuliste [[Elanto|Elannolle vuodelta 1914.]]
Jarmo Tolvanen
Jarmo Tolvanen (s. 21. helmikuuta 1956 Karhula) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Unkarin maajoukkueen päävalmentajana.
Pelaajaura
Tolvanen debytoi Hämeenlinnan Pallokerhon miesten joukkueessa vain 16-vuotiaana Suomen sarjassa kaudella 1972–1973. Kaudesta 1974–1975 joukkue pelasi sen tilalle perustetussa I-divisioonassa. Tolvanen lopetti HPK:ssa pelaajauransa kevääseen 1980. Väliin mahtui myös yksi pääsarjakausi 1977–1978 Ruotsin Elitserienin Timrå IK:ssa.
Kiss Kiss, Bang Bang
Kiss Kiss, Bang Bang (Kiss Kiss Bang Bang) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Shane Black. Elokuva perustuu Brett Hallidayn romaaniin Bodies Are Where You Find Them.
From Paris to Berlin (albumi)
From Paris To Berlin on tanskalaisen dance-duo Infernalin kolmas studioalbumi (ja viides albumi). Se julkaistiin vuonna 2004 Tanskassa, mutta vasta 15. toukokuuta muualla Euroopassa. Kansainvälinen versio albumista julkaistiin syyskuun 6. päivä vuonna 2005. Virallinen julkaisupäivämäärä Irlannin, USA:n ja Ison-Britannian versiolle oli 28. toukokuuta 2007.
Fokker
Fokker oli alankomaalaisen lentokonesuunnittelija Anthony Fokkerin (1890–1939) 21. heinäkuuta 1919 perustama lentokonetehdas.
From Paris to Berlin (albumi)
Singlet
Tyhjä kenttä tarkoittaa, että listasijoitus on tuntematon.
Kypsytetty juusto
Kypsytetty juusto eli kellaroitu juusto on juustotyyppi, jota on varastoitu kellarissa säädellyissä kosteus- ja lämpötilaoloissa kypsymässä. Kellaroinnin eli kypsymisen aikana juusto saa tyypille ominaisen koostumuksen, maun ja värin, kun sitä käännellään, sen pintaa käsitellään tai pyyhitään ja siihen mahdollisesti tehdään koloja. Kypsytetty juusto voi olla kova, puolikova tai pehmeä ja siitä voidaan tehdä sulatejuustoa. Kypsytettyjen juustojen vastakohta on kypsyttämätön juusto eli tuorejuusto.
Fokker
Fokkerin saksalainen yhtiö ensimmäisessä maailmansodassa
Ensimmäisen maailmansodan alussa yhtiö teki yhtenä monista toimittajista erilaisia lentokoneita Saksan ilmavoimille. Kaupallinen läpimurto tuli sattumalta kesällä 1915, kun sodan osapuolet yrittivät kuumeisesti kehittää yksipaikkaisia hävittäjälentokoneita.
Ranskalainen hävittäjälentäjä ja urheilusankari Roland Garros oli asennuttanut nopeaan Morane-Saulnier-yksitasoonsa ainutlaatuisen potkurin läpi ampuvan konekiväärin. Potkuriin oli ruuvattu metallivahvikkeet, jotka kimpouttivat niihin osuneet luodit syrjään. Garros pystyi näin lentämään viholliskoneiden kimppuun ketterällä yksipaikkaisella koneella, eikä hänen tarvinnut varoa ilmassa vaurioittavansa omaa potkuriaan tai siipiään. Aiemmin valtaosa aseistetuista sotakoneista oli ollut hitaita kaksipaikkaisia, joissa tähystäjä oli toiminut käsin suunnattavan konekiväärin ampujana. Saksalaisten onneksi Garros teki huhtikuussa 1915 pakkolaskun heidän puolelleen. Fokker-yhtiön insinöörit pääsivät heti tutkimaan sotasaaliskonetta.
Jarmo Tolvanen
Valmentajaura
Tolvasen valmentajaura alkoi II-divisioonajoukkue Karhu-Kissojen päävalmentajana kaudella 1983–1984. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi I-divisioonaan, jossa Tolvanen valmensi kaksi vuotta, kunnes hän palasi kaudeksi 1986–1987 II-divisioonaan Kiekko-Espoon peräsimeen. Keväällä 1988 Tolvanen nosti joukkueen I-divisioonaan. Kiekko-Espoon tulokaskausi 1988–1989 oli varsin sensaatiomainen, sillä joukkue sijoittui I-divisioonassa kolmanneksi. Kaudella 1989–1990 Tolvanen valmensi Kiekko-Espoon ohella Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta.
Fokker
Fokkerin saksalainen yhtiö ensimmäisessä maailmansodassa
Yhtiö paranteli Garrosin ideaa. Se keksi mekaanisen tahdistuslaitteiston, joka esti konekiväärin laukeamisen silloin, kun potkurinlapa oli piipunsuun edessä. Uusi laite asennettiin Fokkerin kehittämään E.1-yksitasoon (E = Eindekker). Heinäkuusta 1915 alkaen tämä kevyt pieni hävittäjä alkoi kylvää tuhoa länsirintamalla vastustajan raskaiden ja hitaiden koneiden parissa. Fokkerin ”hittituotteen” menestyskausi kesti kevääseen 1916 asti. Vaikka E.1 oli lento-ominaisuuksiltaan oikukas kone, eikä tahdistinlaite toiminut täysin luotettavasti, ei vastapuolellakaan ollut parempia tarjolla. Näin hyvän alkumenestyksen jälkeen Fokkerilla oli etulyöntiasema Saksan ilmavoimien seuraavissa tarjouskilpailuissa. Yhtiötä suosittiin, vaikka kilpailijoista (muun muassa Albatros, Roland, Junkers) moni olisi tehnyt teknisesti yhtä toimivia tai edistyksellisempiä malleja.
Hävinneen Saksan kaaoksessa ylijäämä-Fokkerit kulkeutuivat talvella 1918–1919 hämärien liikemiesten kauppavälineinä ympäri Eurooppaa. Samoin keinoin Fokkerin tehdas siirtyi Alankomaihin. Yhtiön rahoittaja oli Steenkolen Handels Vereniging (nykyinen SHV Holdings), ja yhtiön nimi oli aluksi Nederlandse Vliegtuigenfabriek – Anthony Fokkerin osuus siitä piilotettiin ententen viranomaisilta. Tämä oli Saksan varautumista rauhanehtoihin.
Maailmansotien välissä
pienoiskuva|Suomen ilmavoimien Fokker F.VII [[Kotka (kaupunki)|Kotkassa vuonna 1942.]] Fokker avasi elokuussa 1919 Amsterdamissa tehtaan nimellä N.V. Nederlandse Vliegtuigenfabriek, ja sen pääomana oli 1,5 miljoonaa Alankomaiden guldenia. Anthony Fokker toi junalastin Fokker D.VII- ja C.I -sotilaskoneita sekä varaosia.
1920-luvulla Fokkerin suurin menestys oli kolmimoottorinen F.VIIa/3m-matkustajakone (Trimotor), joka hallitsi Euroopan markkinoita, kunnes Saksan ja Yhdysvaltain kokometalliset matkustajakoneet saapuivat markkinoille 1930-luvun puolivälissä. Yhdysvaltoihin Fokker ei saanut myydä suoraan, vaan autoyhtiö Ford rakensi Fokker Trimotoria lisenssillä Ford Trimotor -nimellä.
1930-luvulla Fokkerin matkustajakoneet olivat merkittävässä markkina-asemassa globaaleilla markkinoilla. Fokker rakensi sotilaskoneita vain Alankomaiden, Tanskan ja Suomen ilmavoimille. Suomen ilmavoimat oli harvinainen poikkeus: se osti muun muassa Fokker C.V-, Fokker C.X-, Fokker D.X- ja Fokker D.XXI -koneita.
Jarmo Tolvanen
Valmentajaura
Kauden 1990–1991 Tolvanen valmensi alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuoden 1991 EM-kilpailut päättyi pronssiin. Kaksi seuraavaa kautta hän luotsasi alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuoden 1992 turnaus päättyi neljänteen ja vuoden 1993 viidenteen sijaan. Tolvanen toimi kaikkina kolmena maajoukkuekautenaan ohessa myös Hämeenlinnan Pallokerhon valmennuspäällikkönä. Vuosina 1993–1995 hän hoiti samaa roolia Tampereen Ilveksessä. Jälkimmäisellä kaudellaan 1994–1995 Tolvanen toimi myös seuran SM-liigajoukkueen apuvalmentajana.
Fokker
Toisen maailmansodan jälkeen
Toinen maailmansota tuhosi Fokkerin tehtaat, joita oli käytetty Saksan sotataloudessa.
Jarmo Tolvanen
Valmentajaura
Tolvanen aloitti kaudella 1995–1996 pääsarjatason päävalmentaja Saksan DEL-liigan ESV Kaufbeurenissa. Kaudella 1997–1998 hän valmensi Norjan pääsarjajoukkue Manglerud Staria. Kaudella 2000–2001 Tolvanen toimi Pekka Rautakallion apuvalmentajana Sveitsin Natiolliga A:n SC Bernissä. Kolme seuraavaa kautta hän toimi ruotsalaisen Leksands IF:n päävalmentajana. Ensimmäisellä kaudellaan 2001–2002 Tolvanen luotsasi joukkueen maan toiseksi korkeimman sarjatason Allsvenskanin runkosarjan voittoon ja Kvalserienin päätteeksi Elitserien-nousuun. Nousukaudellaan 2002–2003 Leksand sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi ja eteni puolivälieriin, joissa joukkue hävisi Färjestads BK:lle voitoin 4–1. Kausi 2003–2004 päättyi puolestaan runkosarjan viimeiseen sijaan ja putoamiseen takaisin Allsvenskaniin.
Joulukuussa 2004 Tolvanen nimettiin Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä pelaavan EHC Vispin päävalmentajaksi sarjatasoa ylemmäs NLA:han lähteneen Bruno Aegerterin tilalle. Joukkue sijoittui runkosarjassa viidenneksi ja hävisi puolivälierissä SC Langenthalille seitsemän ottelun jälkeen voitoin 4–3.
Kiss Kiss, Bang Bang
Juoni
Epäonnisen pikkurikollisen Harryn keikat menevät huonosti ja yhdellä keikalla jopa hänen ystävänsä menettää henkensä. Paetessaan poliiseja hän juoksee Hollywood-elokuvan koekuvauksiin ja saa yllättäen roolin yksityisetsivänä. Gay Perry on oikea yksityisetsivä ja hän saa tehtäväkseen opastaa Harrya ja näyttää yksityisetsivän arkea. Kesken rutiinien he päätyvät keskelle murhamysteeriä ja samalla Harryn pitäisi vielä vakuuttaa lapsuudenystävänsä Harmony, johon hän on rakastunut.
Jarmo Tolvanen
Valmentajaura
Kaudeksi 2005–2006 Tolvanen palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukon päävalmentajaksi. Hän ei kuitenkaan saanut joukkuetta pelaamaan haluamallaan tavalla ja Lukko voitti vuodenvaihteeseen mennessä vain kymmenen kertaa varsinaisella peliajalla. Seura erotti tämän jälkeen Tolvasen. Kaudeksi 2006–2007 hän palasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen käskijäksi. Vuoden 2007 MM-kilpailut päättyi kuudenteen sijaan.
Kauden 2007–2008 Tolvanen valmensi Tanskan pääsarjajoukkue AaB Ishockeyta, joka sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, mutta hävisi kuitenkin puolivälierissä Odense Bulldogsille voitoin 4–1. Kaudella 2008–2009 hän toimi Polska Liga Hokejowa -joukkue TKH Torunin päävalmentajana. Joukkue sijoittui kahdeksanneksi. Kaudella 2009–2010 Tolvasen osoitteena oli puolestaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérvária, jonka kausi päättyi puolivälieriin, mutta joukkue pelasi myös Unkarin oman pääsarjan OB I bajnokságin pudotuspelejä. Alba Volánin kausi päättyi Unkarin-mestaruuteen.
Kaudesta 2011–2012 kevääseen 2015 Tolvanen toimi Ranskan Ligue Magnusissa pelaavan Ducs de Dijonin päävalmentajana. Ensimmäinen kausi päättyi runkosarjan toiseen sijaan, mutta puolivälierätappioon. Kausi 2012–2013 Dijonilla päättyi neljännesvälieriin ja kaudella 2013–2014 runkosarjassa kolmanneksi edennyt joukkue eteni välieriin saakka. Tolvanen palkittiin Ligue Magnusin vuoden parhaana valmentajana vuonna 2014. Kauden 2015–2016 alusta Tolvanen toimi kaksi kautta Norjassa sikäläisen Stjernen Hockeyn päävalmentajana. Kaudelle 2017—2018 Tolvanen siirtyi Unkarin jääkiekkoliiton palvelukseen tehtävänään toimia sekä miesten että nuorten alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päätoimisena vastuuvalmentajana.
Kiss Kiss, Bang Bang
Soundtrack
Elokuvan soundtrack sisältää seuraavat kappaleet :
Fokker
Toisen maailmansodan jälkeen
Vuonna 1946 Alankomaihin perustettiin Nederlands Instituut voor Vlietuigontwikkeling (NIV, vuodesta 1971 alkaen NIVR (R = Ruimtevaart), jolloin mukaan tulivat toi avaruusteollisuuden tutkimustarpeet), jonka tarkoitus oli lentokoneteollisuuden jälleenrakentaminen. Samana vuonna alkoi Fokker S-11 -koulukoneen kehitystyö – Alankomaiden ilmavoimat olivat luvanneet suunnittelun alussa tilata suuren määrän koneita, mikä loi pohjan tehtaan toiminnalle.
Vuonna 1951 perustettiin uusi Fokkerin tehdas Amsterdamin Schipholin lentoaseman luo. Siellä rakennettiin muun muassa lisenssillä F-104 Starfighter (jonka kauppoihin liittyvästä lahjonnasta lankesi varjo kuningashuoneeseen, prinssi Bernhardiin, asti). Toinen tehdas sijaitsi Woensdrechtissä.
Vuonna 1969 Fokker liittoutui Bremenissä toimivan Vereinigte Flugtechnische Werken (osa ERNOa) kanssa, jolla oli monikansallinen omistuspohja. Yhtymä kehitti epäonnistuneen syöttöliikennekoneen VFW-614:n. Euroopan avaruusjärjestö tilasi ERNO-VFW-Fokker GmbH -yhtymältä kesäkuussa 1974 Spacelab-laboratorion Nasan avaruussukkulaan.
Loppu
1990-luvun lopussa Schipholin lentoasemalla Amsterdamissa toiminut Fokker ajautui vaikeuksiin brasilialaisen Embraerin vallatessa moderneilla koneillaan Fokker Friendshipin kokoluokan markkinat. Yhtiö oli konkurssissa vuonna 1996.
Alankomaalainen Stork Fokker Aerospace Group -yhtiö jatkaa Fokkerin toimintaa, mutta vain lentokoneiden osavalmistajana.
Fokkerin avaruusosasto muuttui erilliseksi Dutch Space -yhtiöksi, joka siirtyi EADS:n omistukseen vuonna 2006.
Fokkerin lentokoneet
pienoiskuva|Fokkerin ensimmäinen lentokone, Fokker Spin (1911).
Somamonninen
Somamonninen (Corydoras davidsandsi) on monnislaji, jota pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö
Somamonninen on noin viisi senttiä pitkä, kaksivärinen ja pyöreäkuonoinen monninen, jonka tunnistaa helpoiten selkäevän alaosasta alkavasta mustasta juovasta joka jatkuu aina pyrstön alaosan kärkeen asti. Lisäksi somamonnisella on selvä naamio. Samannäköisiä lajeja ovat rusomonninen ja kulmajuovamonninen.
Alkuperä
Somamonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Somamonninen on parvikala. Oikeanlaisissa olosuhteissa somamonninen on vilkas ja rohkea kala. Se on myös suhteellisen helppo saada kutemaan. Mitään varsinaista kutuaikaa somamonnisilla ei ole, vaan ne saattavat kutea mihin aikaan vuodesta hyvänsä. Muutokset veden lämpötilassa ja kemiallisissa ominaisuuksissa voivat laukaista kutemisen. Naaras laskee suuria, halkaisijaltaan noin 2 mm, mätimunia jopa 80 kappaletta kerralla. Somamonniset syövät mätimuniaan, joten kutu pitää pelastaa erilliseen poikasaltaaseen. Poikaset ovat helppohoitoisia, sillä ne syövät kaikkea hienojakoista ruokaa jo kolmen päivän ikäisinä.
Vesiolot ja ravinto
Vesiarvot, joissa somamonninen viihtyy ovat seuraavanlaiset: pH 6.5-7 lämpötila 22-26 astetta, GH 2-20. Akvaarion minimikoko parvelle on 100 litraa.
Somamonnisten akvaarion korkeus on parhaimmillaan n. 30-35 cm, koska monniset käyvät hakemassa pinnalta ilmaa suoleensa jota ne sitten voivat käyttää hengittämiseen. Valaistus ei saisi olla turhan kirkas. Ainoa varteenotettava pohjamateriaali on hieno hiekka, sillä sorapohjalle kerääntyvä lika ja bakteerit saattavat vahingoittaa monnisten viiksiä. Lisäksi olisi hyvä olla varjoisia piilopaikkoja jonne mahtuu useampi kala kerrallaan, mieluiten koko parvi. Suurilehtiset miekkakasvit ja matalat kannot soveltuvat tähän erinomaisesti.
Simo
pienoiskuva|Simon kirkko vuodelta 1846. Simo on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnan lounaisosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnan rajalla Perämeren rannikolla, nelostien varrella. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on merialuetta ja 0 km² sisävesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Simon läpi virtaa Simojoki. Simoa lähimmät kaupungit ovat Kemi, Tornio, Haaparanta ja Oulu. Naapurikuntia ovat Ii, Kemi, Keminmaa, Ranua ja Tervola. Simo on tunnettu myös Simojokisuun merkittävistä maisema-alueista.
Vaikka kunta kuuluukin Kemi–Tornion seutukuntaan, se on poikkeuksellisesti liittynyt osakkaaksi myös Oulunkaaren seutukuntaan sosiaali- ja terveystoimen osalta.
Simo koostuu monista pienistä kyläyhteisöistä. Simon nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa myöhempää empiretyyliä edustava, vuonna 1846 valmistunut Simon kirkko sekä jääkäreiden etappireitistä ja vuoden 1916 Simon kahakasta muistuttava jääkärikämppä patsaineen.
Vuonna 2015 Kemin kaupunki sekä Keminmaan ja Simon kunnat neuvottelivat yhdistymisestä uudeksi Kemin kaupungiksi. Liitoksen oli tarkoitus toteutua vuoden 2017 alusta. Kemin ja Simon kunnanvaltuustot hyväksyivät yhdistymisehdotuksen, mutta Keminmaan valtuusto hylkäsi sen.
Varhaishistoria
Simon vanhinta asuinaluetta ovat Simonkylän jokisuualue ja Simo- ja Maksniemen rannikkoseudut. Vanhin tieto Simonkylän asutuksesta on 1300-luvulta. 1500-luvulla Simon väestö kasvoi savolaisten muuttoliikkeen seurauksena, mikä kasvatti erityisesti Simonkylän ja Simoniemen asukaslukua. Simo tunnettiin erityisesti suurtiloista ja kalastajista. Nykyisten asemakylien alueiden asutus oli vähäistä: muutamat lohenkalastajat olivat asettuneet koskien tuntumaan.
Kehityksen aika
1800-luvulla Simonkylä oli edelleen Simon tärkein keskus. Pikkuhiljaa asutus alkoi laajeta Simojoen rantoja pitkin. Vuonna 1865 suuressa kuntauudistuksessa Simon kunta sai varsinaiset rajansa, vaikka aluetta oli jo kauan kutsuttu Simoksi ja asukkaita simolaisiksi. 1800-luvulla Kemi, suuri osa nykyistä Ranuaa ja pienet määrät Tervolaa kuuluivat Simoon. Kemi erotettiin omaksi kunnakseen jo 1869. Simon väestö muuttui merkittävästi 1800–1900-lukujen vaihteessa. Suurtilalliset pitivät edelleen valtaa Simossa, mutta valtaväestö alkoi nopeasti muuttua Kemin teollisuuden tarjoamien työpaikkojen vaikutuksesta työläisvaltaiseksi.
Vuonna 1903 Simossa tapahtui merkittävä tapahtuma sen nykyisen muodon kannalta. Kun Oulusta lähdettiin jatkamaan rautatietä kohti pohjoista, kulki rautatie suunnitelman mukaan keskeltä erämaata ohittaen Simonkylän. Rautatietä harkittiin kaarrettavaksi kohti rantaa, jotta rautatie kulkisi Simonkylän läpi. Ajatusta pidettiin liian kalliina, ja rautatie päätettiin vetää Simon poikki, mikä synnytti Simon nykyisen keskustan, Asemakylän. Aseman läheisyyteen syntyi nopeasti uusi ja nopea rakennuskanta, ja Asemakylän väkiluku kasvoikin reilusta sadasta reiluun 450 asukkaaseen vuoteen 1910 mennessä. Samalla Simonkylä menetti asemansa Simon hallintokeskuksena. Kauemmas sisämaahan syntyi pientä sahateollisuutta 1930-luvulla ja laajoille lakeuksille perustettiin suuria karjatiloja ja perunapeltoja. Vielä tänäkin päivänä Simossa peruna on yksi tärkeimmistä vientituotteista.
Lapin sota
Lapin sodassa Simon keskustaajama ja Maksniemi kärsivät suuria tuhoja. Asemakylän pohjoispuolella sijaitsi saksalaisten asemia. Simojoen sillat räjäytettiin Lapin sodassa, minkä takia Simojoki oli ylitettävä lossilla pitkään sodan jälkeen. Siltayhteys oli tärkeä, sillä se katkaisi Nelostien. Simonkylä ja Simoniemi säilyivät sodan ruhjeilta.
Sodasta nykypäivään
Sodan jälkeen Simon väkiluku kääntyi pienoiseen laskuun, mutta alkoi nousta jälleen 1960-luvulla. Kasvu jatkui aina 1970-luvulle asti, jonka jälkeen kasvu tasoittui. 1970-luvun lopulla Simoon syntyi uudestaan teollisuutta, ja väestö lähti jälleen uuteen nousuun. Simossa muuttovoitosta hyötyivät tuolloin myös syrjäkylät, joihin muutti maanviljelijöiden jälkeläisiä jatkamaan maatiloja. Väestö kasvoi nopeasti 1980-luvulla, mutta tasoittui vuosikymmenen loppupuolella. 1990-luvun laman takia teollisuus ajautui vaikeuksiin ja teollisuus katosi Simosta. Väestö kääntyi laskuun, eniten väestöä katosi vuosituhannen vaihteessa 1995–2000 väestön muuttaessa etelään ja suhteellisen läheiseen kasvukeskukseen Ouluun. Vuonna 2005 Kuivaniemen kunta alkoi selvittää tulevaa liitoskuntaa. Simo ehdotti Kuivaniemen liittymistä Simoon, koska kuntien keskustaajamien välillä matkaa on vain noin 7 kilometriä. Kuivaniemessä ehdotus sai vastustusta ja esteenä oli myös Simon sijainti Lapin maakunnassa ja Kuivaniemen sijainti Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Kuivaniemi liittyi lopulta Iin kuntaan.
Kemi-Tornio on pysynyt edelleen pääasiallisena työssäkäyntialueena, mutta 2000-luvulla työssäkäyminen Oulussa on lisääntynyt. Simon kunta on alkanut hitaasti ottaa lähempää kontaktia Ouluun, viimeisimpänä esimerkkinä Simon liittyminen osittain Oulunkaaren seutukuntaan. Vuoden 2013 alueliitoksen jälkeen Simon ja Oulun välillä on ollut enää yksi kunta. Mahdollisesti tulevaisuudessa toteutuva nelostien Oulu–Kemi-välin laajentaminen todennäköisesti lisäisi Simon suuntautumista Ouluun päin entisestään.
Simon kuntaa oltiin liittämässä suureen koko Kemi-Tornion seutukuntaa koskevaan viiden kunnan liitokseen, mutta hanke kaatui. Tämän jälkeen Simo, Kemi ja Keminmaa neuvottelivat liitoksesta. Keminmaan vastustuksen vuoksi hanke kaatui, jonka jälkeen Simo ja Kemi neuvottelivat liitoksesta, minkä Simo torjui.
Maantiede
pienoiskuva|Simonkylä 1940-luvulla Yleiseltä pinnanmuodostukseltaan Simo on suurimmaksi osaksi lakeutta, jonka kohoumat, kunnaat, nousevat 5–10 metrin korkeudelle ympäristöstään. Maanpinta kohoaa rannikolta hitaasti ja tasaisesti kohti saavuttaen sadan metrin korkeuden Simojoen liepeillä Ranuan rajan tuntumassa ja lähes 150 metrin korkeuden uloinna pohjoisessa.
Simo on varsin vähävetinen alue. Vesistöjen osuus on noin 2 % pinta-alasta, kun se keskimäärin koko maassa on 9 %. Pitäjän läpi virtaa Ranuan Simojärvestä alkava Simojoki, jonka pituus on noin 178 km. Simojokeen laskee pohjoisesta useita sivujokia. Merkittävimmät ovat Iso-Tainijoki, Kuivasjoki, Simoskanoja ja Martimojärvestä alkava Martimo-oja. Luoteisreunalla, Kivalon vaarajonolta purkaa vetensä Perämereen Viantienjoki.
Simon rannikkoviiva on varsin mutkikas. Pienet lahdet ja niemet vuorottelevat kautta koko rannikon. Huomattavimmat niemet ovat Simoniemi, Karsikkoniemi sekä niiden väliin jäävä Ykskuusi. Simon edustalla on runsaasti saaria, yli 50. Suurimmat saaret ovat Tiuranen ja Montaja. Ulkosaarista huomattavin, Tiurasenkruuni, sijaitsee 15 kilometrin päässä rannikolta.
Saaria Simon edustalla
Haahka, Halttari, Harvakari, Härkäletto, Junkiletto, Koivuluoto, Korkiakari, Kuralanletto, Laitakari, Lammasletto, Leipäre, Leipäreenkrunni, Lissabon, Louekari, Montaja, Munakari, Möyly, Oravainen, Paavonletto, Palokarinletto, Paskaletto, Pensasletot, Peurankallio, Pihlajakari, Pikku-Leipäre, Pirttisaari, Rajaletto, Saapaskari, Selkäkari, Selkäkarinmatala, Tiuranen, Tiurasenkalla (Korkiankalla), Tiurasenkrunni, Tynttyrit, Vatunki, Ykskivi, Ööperit.
Talous
Simo on maa- ja metsätalousvaltainen kunta, jossa ei ole teollisuutta. Simossa on laajoja turvetuotantoalueita.
Simo oli aiemmin mukana kuudennen ydinvoimalan rakentamismahdollisuuksia selvittäneen Fennovoima Oy:n tutkimuksissa yhtenä mahdollisena ydinvoimalan rakentamispaikkana. Alun perin kymmenen kiinnostusta osoittaneen paikkakunnan joukosta ympäristövaikutusten arviointimenettelyyn pääsivät Simon lisäksi Pyhäjoki ja Ruotsinpyhtää. Mahdollisia rakennuspaikoiksi Simossa esitettiin Karsikkoa ja sen edustalla sijaitsevaa Laitakaria sekä aiemmin myös Montajan ja Tiurasen saaria rannikon edustalla. Fennovoima ilmoitti lokakuussa 2011, että ydinvoimala rakennetaan Pyhäjoelle.
Tuulivoima
Simo liittyi ensimmäisenä kuntana Suomen tuulivoimayhdistyksen jäseneksi vuonna 2012, jolloin kunnassa toimi kolme TuuliWatti-tuulivoimalaa. Vuonna 2013 kerrottiin, että Simon kunta tavoittelee sataa tuulimyllyä alueelleen. Entisen kunnanjohtaja Esko Tavian mukaan myllyt tuovat kiinteistöveroina kaivattuja lisätuloja, kiinteistöverot yhdestä myllystä ovat noin 10 000 euroa vuodessa. Vuonna 2013 TuuliWatti anoi 35 lupaa uusille tuulivoimaloille silloisten kymmenen luvan jo saaneen tuulimyllyn lisäksi. Jos suunnitelmat toteutuvat, uusia voimaloita aletaan rakentaa vuonna 2015. Uudet tuulivoimalat olisivat 140–150 metriä korkeita ja nimellisteholtaan 3–5 megawattia.
Liikenne
Matkustajajunat eivät pysähdy Simon rautatieasemalla. Lähin henkilöliikenteen käytössä oleva asema on Kemin rautatieasema noin 25 kilometrin päässä pohjoisessa. Kemi-Tornion lentoasemalle on matkaa 30 kilometriä. Simon läpi kulkee valtatie 4 (E75). Lähimmät tärkeät kauppasatamat ovat Kemissä ja Torniossa.
Väestö
Simon asukasluku on viime vuosina vähentynyt hitaasti, mutta tasaisesti. Simo kärsii väestön luonnollisesta vähenemisestä (väestön ikääntyminen ja sitä kautta kuoleminen), mutta kunta on muuttovoittoinen. Muuttovoitto ei kuitenkaan ole riittänyt asukasluvun kasvuun. Vuoden 1999 tilaston mukaan Simossa oli eniten 15–64-vuotiaita (65,8 %) ja vähiten yli 85-vuotiaita (1,5 %). Työttömyysaste vuonna 2006 oli 12,9 %, kun se koko Lapin läänissä oli 18,3 %.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Simossa oli 3 110 asukasta, joista 1 660 asui taajamissa, 1 433 haja-asutusalueilla ja 17:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Simon taajama-aste on 53,7 %. Simon taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Simossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Simon alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Kylät ja alueet
Simo koostuu lukuisista pienistä kylistä ja alueista: Alaniemi, Asemakylä, Hamari, Karisuvanto, Maksniemi, Matala, Onkalonperä, Pömiö, Sankala, Simonkylä (Filpus), Simoniemi (kirkonkylä), Soikko, Tainijoki, Taininiemi, Viantie, Ylikärppä ja Marostenmäki. Suurimmat ovat Asemakylä ja Maksniemi.
Simoniemen ja Simonkylän alueelle perustettiin 30. marraskuuta 2015 luonnonsuojelulain nojalla neljäs suomalainen valtakunnallinen maisemanhoitoalue. Simon maisemanhoitoalue on laajuudeltaan 7 821 hehtaaria, maa-aluetta siitä on 3 762 hehtaaria. Alueella asuu noin 650 ihmistä.
Koulutus
Simossa on kaksi alakoulua, yksi yläkoulu ja lukio. Aiemmin Ammattiopisto Lappian kalatalouden koulutus järjestettiin Simossa, mutta se siirtyi syksyllä 2015 Kemin toimipaikkaan. Lähin yliopisto on Oulussa. Simossa on 9 koulurakennusta, mutta vain kaksi on käytössä.
Terveys ja sosiaalipalvelut
Terveys ja sosiaalipalveluista vastaa Oulunkaaren kuntayhtymä.
Myymälät
Simossa on kaksi kauppaa ja pizzeria.