cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sara Nunes
Ura
Nunes julkaisi toistaiseksi ainoan albuminsa How to Rule the World in 12 EZ Lessons 3. elokuuta 2005. Se oli Suomen virallisella albumilistalla kaksi viikkoa ollen parhaimmillaan 32. sijalla. . ”Simon Can't Sing” -single huomioitiin ilmestyessään keväällä 2005 muun muassa MTVNewsissä ja Rolling Stonessa.
Elokuussa 2007 JPT-yhtiö julkaisi Sara Nunesin esikoisalbumin Japanissa tuontiversiona ja joulukuussa TridentStyle-levy-yhtiö julkaisi levystä Japaniin lisensoidun version. Yhdysvalloissa Nunesin esikoisalbumi julkaistiin loppuvuodesta 2007. Vuonna 2007 Nunes nähtiin myös Biisonimafian elokuvassa B2.
Yksityiselämä
Sara Nunesin äiti on suomalainen ja isä portugalilainen. Hän vietti elämänsä ensimmäiset yhdeksän vuotta Ruotsissa, sitten hänen perheensä muutti Afrikkaan, missä hän kävi ruotsinkielistä koulua. Hän puhuu sujuvasti neljää kieltä: suomea, englantia, portugalia ja ruotsia.
Nunes avioitui Jussi Ahteen kanssa 23. elokuuta 2008. Pari jätti elokuussa 2010 virallisen erohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen.
Nunes on seurustellut Scandinavian Hunks -tanssija Esko Eerikäisen kanssa.
Eläinten oikeudet
Eläinten oikeuksilla on kannattajinaan lainoppineita, kuten Alan Dershowitz ja Laurence Tribe Harvard Law Schoolista. Saman oppilaitoksen Steven Wise on sitä mieltä, että ensimmäiset vakavat oikeudelliset haasteet eläinten "esineellisyydelle" lain edessä ovat vain muutamien vuosien päässä. Eläimiä koskevien lakien kursseja opetetaan nyt 97:ssä Yhdysvaltain 180:stä oikeustieteellisestä laitoksesta, ja eläinten oikeuksista opettaminen on jo rutiininomaista yliopistojen soveltavan etiikan kursseilla.
Kriitikoiden mukaan eläimet eivät voi tehdä yhteiskuntasopimusta tai moraalisia valintoja, ja sen takia niitä ei voi pitää oikeuksien haltijoina. Tätä mieltä on esimerkiksi filosofi Roger Scruton, joka kirjoittaa, että vain ihmisolennoilla on velvollisuuksia ja sen seurauksena vain heillä on oikeuksia Usein tähän liittyy väite, että eläinten käytössä ei ole mitään väärin sinänsä, vaikka meillä on velvollisuus olla aiheuttamatta niillä tarpeetonta kipua. Tämä perinteinen kanta tunnetaan eläinsuojeluna.
Yleiskatsaus
Eläinten oikeuksia on hahmoteltu kahden eri filosofisen lähestymistavan kautta: utilitarismin ja oikeuksiin perustuvan ajattelun. Ensin mainittua edustaa Peter Singer, Princetonin yliopiston bioetiikan professori, ja jälkimmäistä Tom Regan, Pohjois-Carolinan valtiollisen yliopiston filosofian emeritusprofessori.
Heidän ajattelunsa erot heijastelevat filosofien tekemää jakoa etiikan teorioihin, jotka arvioivat teon moraalisuutta sen seuraustensa perusteella (seurausetiikka, konsekventialismi, teleologinen etiikka tai utilitarismi), ja toisaalta niihin, jotka arvioivat tekojen seurausten sijaan teot sinänsä joko oikeiksi tai vääriksi (deontologinen etiikka). Seurausetiikan kannattaja voi esimerkiksi väittää, että valehteleminen on väärin, jos se tekee jonkun onnettomaksi, ja deontologisen etiikan kannattaja voi sanoa valehtelemisen olevan jo periaatteellisella tasolla väärin.
Eläinoikeusdebatissa Singer ei usko eläimillä tai ihmisilläkään varsinaisesti olevan luonnollisia oikeuksia, vaikka hän käyttää käytännöllisistä syistä sanaa "oikeus" puhuessaan siitä, kuinka yksilöitä pitäisi kohdella. Sen sijaan hän uskoo, että punnitessamme jonkun teon seurauksia selvittääksemme sen moraalisuuden meidän tulisi ottaa huomioon eläinten intressit – pääasiassa heidän intressinsä välttää kipua – huomioon yhtä lailla kuin ihmisten intressit. Eli kun yhden yksilön – ihmisen tai muun eläimen – kärsimys on yhtäläinen toisen yksilön kärsimyksen kanssa, ei ole mitään moraalista syytä antaa niistä toiselle suurempaa painoarvoa.
Sen sijaan Reganin ajattelussa ei ole kyse tekojen seurausten punnitsemisesta. Hän uskoo, että eläimet ovat "elämäsubjekteja" (subjects-of-a-life), joilla on tämän vuoksi moraaliset oikeudet, jotka on otettava huomioon.
Intressien yhtäläinen huomioonotto
Singer on preferenssiutilitaristi eli hän arvioi tekojen oikeudenmukaisuutta niiden seurausten perusteella ja erityisesti sen mukaan, kuinka teko tyydyttää sen seurausten kohteeksi joutuneiden intressit (preferenssit). Oikeat teot maksimoivat mielihyvän ja minimoivat kärsimyksen (on olemassa myös muita utilitarismin muotoja, kuten sääntöutilitarismi, joka arvioi teon oikeudenmukaisuutta sen mukaan, kuinka hyvät seuraukset teon edustamalla moraalisäännöllä yleisesti ottaen on). Singerin kanta on, että ei ole olemassa moraalisia perusteita olla antamatta eläinten intresseille yhtäläinen painoarvo ihmisten intressien kanssa. Tämä tasa-arvoisuuden periaate ei tarkoita, että eläimiä pitäisi kohdella samoin kuin ihmisiä, vaan että heidän intressinsä tulisi huomioida yhtä hyvin. Sekä ihmisellä että hiirellä on esimerkiksi intressi olla tulematta potkituksi, eikä Singerin mukaan ole mitään moraalista tai loogista syytä olla ottamatta näitä intressejä huomioon yhtäläisellä tavalla. Singer lainaa englantilaista filosofi Henry Sidgwickiä: "Yhdenkään yksilön hyvä ei ole sen arvokkaampi maailmankaikkeuden näkökulmasta kuin jonkun toisen." Tämä näkyy myös Jeremy Benthamin kirjoituksessa: "Jokainen otetaan huomioon yhtenä ja ketään ei oteta huomioon enempänä kuin yhtenä." Toisin kuin ihminen tai hiiri, kivi ei kokisi potkituksi tullessaan kärsimystä ja siten sillä ei ole mitään intressiä välttää sitä. Intressit havaitaan Singerin mukaan kyvystä kärsiä, eikä tämän intressin selvittämiseksi tarvita välttämättä muita havaintoja. Ja kun jollakin taholla on huomattu olevan intressejä, niille pitää antaa yhtäläinen painoarvo muiden olentojen intressien kanssa. Avainasemassa on siis se, missä määrin eläimet kykenevät tuntemaan kärsimystä.
Eläinten kärsimys
Singerin mukaan kaikki hyväksyvät nykyään, että eläimet kärsivät ja tuntevat kipua, vaikka näin ei ole ollut aina. Bernard Rollin, filosofi ja eläintieteen professori, kirjoittaa, että Descartesin vaikutus jatkui 1980-luvulle asti. Ennen vuotta 1989 eläinlääkärit koulutettiin hänen mukaansa jättämään kipu huomiotta. Toimiessaan muiden tieteilijöiden kanssa häntä usein pyydettiin todistamaan, että eläimet ovat tietoisia ja esittämään "tieteellisesti pätevää" todistusaineistoa siitä, että eläimet voivat tuntea kipua.
Singer kirjoitti vuonna 1980, että tieteelliset julkaisut ovat kahden viime vuosikymmenen aikana osoittaneet, että suurin osa tutkijoista uskoo eläinten kärsivän ja tuntevan kipua, vaikka edelleen jotkut väittävät, että eläinten kärsimys olisi vähäisempää, koska ne olisivat kyvyttömiä vastaavaan pelottavan asian odottamiseen kuin ihmiset tai muistamaan mennyttä kärsimystä yhtä elävänä.
Eläinten kärsimyksen ja tietoisuuden ongelma liittyy siihen, ettei eläimillä ole kieltä, minkä takia jotkut tutkijat ovat väittäneet, ettemme voi tietää, milloin eläin kärsii. Singer vastaa tähän kirjoittamalla, että jos kielikyky on kivun kertomisen edellytys, olisi mahdoton monissa tilanteissa havaita myös ihmisen kärsimystä. Hänen mukaansa voimme usein ihmistenkin kohdalla vain tarkkailla kivun (otaksutusti) aikaansaamaa käyttäytymistä ja tehdä asiasta harkittu arvio sen perusteella. Kuten Ludwig Wittgenstein on kirjoittanut, kivusta kärsimisellä tarkoitetaan pitkälle sitä, jos havaitsemme käyttäytymistä, kuten huutamista, jostain ruumiinosasta kiinnipitämistä, hiljaista valitusta tai selvää toimintakyvyttömyyttä etenkin silloin, jos nämä seuraavat jotain tapahtumaa, jonka uskomme aiheuttavan kipua meissä itsessämme. Singerin mukaan ei ole mitään syytä olettaa, että eläinten vastaavalla kipukäyttäytymisellä olisi erilainen merkitys.
Tasa-arvo preskriptiona
Singerin mukaan ihmisten välinen tasa-arvo ei perustu mihinkään tosiasiaan, vaan se on ainoastaan preskriptio (moraalinen määräys). Ihmisethän eroavat toisistaan monin tavoin. Jos esimerkiksi väittäisimme sukupuolten tasa-arvon perustuvan yhtäläiseen älykkyyteen, niin silloin tasa-arvo menetettäisiin, mikäli tutkimukset paljastaisivat yhden sukupuolen toista älykkäämmäksi. Tosiasiassa tasa-arvo perustuukin preskriptioon eikä deskriptioon; tasa-arvossa on Singerin mielestä kyse moraaliväittämästä eikä tosiasioita koskevista väittämistä.
Oikeuksiin perustuva lähestymistapa: Tom Regan
left|thumb|150px|[[Tom Regan lähestyy eläinkysymystä oikeuksien näkökulmasta]] Tom Regan väittää kirjoissaan The Case for Animal Rights ja Empty Cages, että eläimet ovat "elämän subjekteja" (subjects-of-a-life) ja sellaisenaan oikeuksien kantajia. Hän argumentoi, että ihmisillä on oikeudet tiettyjen kognitiivisten (tiedollisten) kykyjen takia, joten nämä oikeudet pitäisi laajentaa myös niihin eläimiin, joilla on vastaavat kyvyt. Kuitenkin vain ihmisillä on kyky toimia moraalisena agenttina. Kaikki ihmiset, kuten pienet lapset, eivät kykene tähän, mutta he ovat kuitenkin tästä huolimatta moraalin kohteita ("moral patients"). Tähän luokkaan kuuluvat olennot eivät voi itse muodostaa moraalisia periaatteita ja ovat kykenemättömiä hyvään tai pahaan, vaikka voivatkin tehdä hyödyllisiä tai haitallisia asioita.
Eläimillä on sisäsyntyinen arvonsa "elämän subjekteina" ja niitä ei tulisi Reganin mukaan pitää välineinä päämäärien saavuttamiseksi. Hänen teoriansa ei kata kaikkia tuntevia eläimiä vaan ainoastaan, ne joita voidaan pitää elämän subjekteina. Regan lisää, että ainakin kaikki yhden vuoden ikäiset nisäkkäät kuuluvat tähän luokkaan.
Siinä missä Singer keskittyy eläinten kohtelun kohentamiseen ja hyväksyy, että joissain hypoteettisissa tilanteissa yksittäisiä eläimiä voidaan legitiimisti käyttää edistämään ihmisten (tai muiden olentojen) päämääriä, Regan uskoo, että meidän pitäisi kohdella eläimiä samoin kuin ihmisiä. Hän soveltaa eläimiin Kantin ihmisille varaamaa näkemystä, jonka mukaan niitä pitää kohdella aina päämäärinä sinänsä, joita ei saa koskaan uhrata välineellisen hyödyn takia. Tästä lähtökohdasta on noussut abolitionistinen eläinoikeusajattelu, joka ei hyväksy eläinten hyväksikäyttöä eikä myöskään omistamista tai lemmikkieläinten pitoa.
Eläinten oikeuksien kritiikki
Eläinten oikeuksien kriitikot, kuten Michiganin yliopiston filosofianprofessori Carl Cohen, vastustavat usein oikeushenkilöllisyyden myöntämistä eläimille, koska heidän mielestään oikeuksien omistajien pitää olla kykeneviä erottamaan omat intressinsä oikeuksista. Eläinten oikeuksien puolustajat vetoavat siihen, että oikeudet ovat myös ihmisillä, jotka eivät ole kykeneviä moraaliseen ajatteluun. Cohen on kuitenkin sitä mieltä, että moraalisen arviointikyvyn kriteeriä ei tule soveltaa jokaiseen ihmiseen yksitellen, vaan sitä pitää soveltaa kyseisen lajin (ihmisen) kykyihin yleisellä tasolla.
Eläinoikeuksien ristiriitaisia linjanvetoja on käsitelty, jopa suoranaisia populismisyytöksiä esitetty, lähinnä maataloustuottajien näkökulmasta tehdyissä ammattijulkaisuissa. Alex Avery on kirjoittanut Center for Global Food Issuesin kolumnissaan eräästä ristiriidasta. Hänen mukaansa radikaaleimmat eläinoikeusaktivistit vaativat totaalista eläinten käytön lopettamista kaikissa tuotantomuodoissa, jotka voidaan ymmärtää ihmisen eläimiin kohdistamaksi hyväksikäytöksi. Tarkan rajauksen mukaan tähän sisältyisivät myös lemmikkieläinten omistaminen, koska tällöin ne eivät kykene toteuttamaan itseään luonnollisesti, vaan ovat riippuvaisia ihmisestä ja ihmisen valinnoista, s.o. kaikki kotieläimet ovat tuotantoeläimiä; lemmikit tuottavat ravinnon sijaan mielihyvää. Tietoisesti vaatimalla vain lihansyönnin lopettamista ja "tehomaatalouden" lopettamista, ja jättämällä lemmikkieläinvaatimus vähemmälle huomiolle, pyritään vaikuttamaan urbaaniin, maatalouden realiteeteista vieraantuneeseen väestöön.
Muita yleisiä kritiikin lähtökohtia ovat muun muassa rajanvetokysymys, eli mihin vedetään eläinoikeuksien raja (kasvit, sienet, bakteerit, hyönteiset) ja kuinka rajoja ylläpidettäisiin (enforcing), sekä tappamisen oikeutus / oikeudettomuus, käyttäväthän petoeläimet toisia eläimiä ravinnoksi myös "täysin luonnollisissa" oloissa.
Alexandre-Vincent Pineux Duval
pienoiskuva|Alexandre Duval. Alexandre-Vincent Pineux-Duval eli Alexandre Duval (6. huhtikuuta 1767 Rennes – 9. tammikuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, libretisti ja kirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Tausta
Duval lopetti koulunkäynnin neljäntoista ikäisenä liittyäkseen Amerikkaan lähteneisiin vapaaehtoisiin. Siellä hän oli puolitoista vuotta. Amerikassa olonsa jälkeen hän oli insinöörioppilaana ranskalaisessa Sillan- ja tienrakennukset -koulussa ja teki tämän jälkeen erilaisia töitä, jopa arkkitehtina. Näin hän toimi eri aloilla: tupakkakauppiaana, merimiehenä, sotilaana, insinöörinä, arkkitehtina, näyttelijänä ja vihdoin kirjailijana. Ranskan suuri vallankumous järkytti hänenkin elämäänsä, ja sen kautta hän päätyi teatteriin, joka olikin ollut kauan hänen intohimonsa.
Hänestä tuli Louvois-teatterin johtaja ja vuonna 1897 Odéon-teatterin johtaja. Näissä teattereissa hän paljolti esitti omia näytelmiään. Vuonna 1812 hänen valittiin Ranskan akatemian jäseneksi. Vuonna 1832 hänestä tuli myös Arsenal-kirjaston johtaja.
Vuonna 1840 hän oli jo lähes sokea, ja hän lopetti kaikki toimintansa, myös osallistumisensa Akatemian toimintaan.
Työhyvinvointi
Työhyvinvointi on kokonaisuus, joka muodostuu ammattitaitoisten työntekijöiden tekemästä turvallisesta, terveellisestä ja tuottavasta työstä hyvin johdetussa organisaatiossa, jossa työntekijät kokevat työnsä mielekkääksi, palkitsevaksi ja elämänhallintaa tukevaksi.
Alexandre-Vincent Pineux Duval
Teokset
Lyyriset teokset :
Työhyvinvointi
Osa-alueet ja tarkastelunäkökulmat
Työhyvinvoinnin keskeisiä osa-alueita ovat:
Työhyvinvointia voidaan tarkastella monen eri tieteenalan näkökulmasta.
Työhyvinvointia voidaan tarkastella esimerkiksi objektiivisten työolojen, subjektiivisen hyvinvointikokemuksen ja työstä saatavan palkkion näkökulmasta. Työhyvinvointia ja työelämän tilaa voidaan myös mitata.
Työhyvinvointi on läheinen työelämän laatu -käsitteen kanssa.
Turvallisuusjohtaminen perustana
Johtamisella voidaan vaikuttaa työhyvinvointiin, työelämän laatuun ja työn tuottavuuteen. Työpaikan turvallisuusjohtaminen ylläpitää ja kehittää työn ja työolojen turvallisuutta ja terveellisyyttä. Työturvallisuuslaki ei edellytä turvallisuusjohtamisjärjestelmää, mutta laissa olevat työnantajalle asetetut velvollisuudet perustuvat turvallisuusjohtamisen ajatukselle.
Työturvallisuuslain 10 §:n mukaan "Työnantajan on työn ja toiminnan luonne huomioon ottaen riittävän järjestelmällisesti selvitettävä ja tunnistettava työstä, työajoista, työtilasta, muusta työympäristöstä ja työolosuhteista aiheutuvat haitta- ja vaaratekijät sekä, jos niitä ei voida poistaa, arvioitava niiden merkitys työntekijöiden turvallisuudelle ja terveydelle."
Suomen työlainsäädäntö on laaja kokonaisuus. Lainsäädännössä sekä sopimuksissa on useita kohtia, jotka liittyvät työhyvinvointiin. Lisäksi lukuisissa tutkimuksissa on arvioitu johtamisen ja työn sisältöjen vaikuttavan työn tuottavuuteen ja työhyvinvointiin. Esimerkiksi farmaseutin ja opettajien työn sisällöt ovat erilaisia, ja siten työhyvinvointiakin ja johtamaan eri tavoin.
Työterveyshuolto työpaikan kumppanina
Terveyden ja hyvinvoinnin näkökulmasta keskeistä on ihmisen toiminta erilaisissa ympäristöissä ja henkilökohtainen terveys kokonaisuutena. Terveyden merkityksen arvioinnissa työpaikan työterveyshuolto on tärkeä kumppani. Työterveyshuoltolakia sovelletaan työpaikoilla, joilla sovelletaan työturvallisuuslakia. Yrittäjien ja muiden omaa työtään tekevien työterveyshuollon järjestämisessä noudatetaan soveltuvin osin, mitä työterveyshuoltolaissa säädetään.
Tavoitteet
Työhyvinvoinnin tavoitteena ovat esimerkiksi työpaikan laadukas ja tuottava toiminta sekä työtä tekevien ihmisten hyvä terveys ja työkyky sekä kyky toimia yhteistyössä erilaisten ihmisten kanssa niin työssä kuin vapaa-ajalla.
Dino Ciccarelli
Dino Ciccarelli (s. 8. helmikuuta 1960 Sarnia, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 19 kautta National Hockey Leaguessa, pisimpään Minnesota North Starsissa. Hän keräsi NHL-urallaan 1 200 tehopistettä. Taustaltaan hän on amerikanitalialainen.
Työhyvinvointi
Toimijoiden yhteistyö
Työhyvinvointi syntyy yhteistyössä. Työpaikalla hyvinvointi toteutuu työantajan ja työntekijöiden jatkuvalla vuorovaikutuksella, viestinnällä ja yhteistyöllä. Työterveyshuolto on tärkeä toimija tässä työterveysyhteistyössä. Lisäksi työpaikkojen välinen yhteistyö on erittäin tärkeää, jotta hyvät käytännöt leviävät työpaikasta toiseen. Tässä hyvänä tukena on valtakunnallinen alueellisesti toimiva Työterveyslaitoksen koordinoima Työpaikkojen työhyvinvointiverkosto (Tyhyverkosto).
Hinnasta erimielisyyksiä
Työpahoinvoinnin tarkkaa hintaa ei tunneta. Se ei ole Suomessa kymmeniä miljardeja vuodessa, vaikka niin usein väitetään.
Dino Ciccarelli
Ciccarellia pidetään yhtenä parhaista pelaajista, jotka eivät koskaan voittaneet Stanley Cupia. Hän pelasi cupin loppuottelussa kaudella 1994–1995 Detroit Red Wingsin riveissä, kun se hävisi mestaruuden New Jersey Devilsille. Hän siirtyi Tampa Bay Lightningiin kaudeksi 1996–1997, ja saattoi vain seurata sivusta Red Wingsin voittaessa Stanley Cupin.
Työhyvinvointi
Kaikki työikäisten terveysmenot eivät johdu työpahoinvoinnista
Sosiaali- ja terveysministeriön (STM) raportin mukaan kaikki työikäisten ihmisten sairauksiin, hoitoihin ja työtapaturmiin sekä työkyvyttömyyseläkkeisiin liittyvät kulut ovat yhteensä 24 miljardia euroa vuodessa, mutta Etlan tutkimusjohtaja Niku Määttäsen mukaan oletus, että ne kaikki johtuisivat kokonaan työpahoinvoinnista ei pidä paikkaansa.
Alexandre-Vincent Pineux Duval
Teokset
Alexandre-Vincent Pineux-Duvalin kootut teokset ilmestyivät hänen itsentä toimittamana yhdeksän nidettä käsittävänä versiona vuosina 1812–1825.
Dino Ciccarelli
Ciccarelli valittiin vuonna 2010 Hockey Hall of Famen jäseneksi.
Heimo Pihlajamaa
Heimo Tuomo Elias Pihlajamaa (s. 10. helmikuuta 1936 Veteli) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä, joka on asunut 1960-luvun puolestavälistä asti Alankomaissa.
Pihlajamaa on suomentanut muun muassa Jack Londonin, John Updiken ja Daniel Sheldonin teoksia.
2000-luvulla Pihlajamaa on julkaissut omakustanteena kahdeksan kirjaa, joissa kotikunta Veteli on vahvasti mukana.
Työhyvinvointi
Kaikki työikäisten terveysmenot eivät johdu työpahoinvoinnista
Myös STM:n raportin tehnyt Mikko Rissanen korostaa, että muilla asioilla, kuten ylipainolla ja epäterveellisillä elintasoilla, on suuri merkitys terveyteen. Siksi ei voi olettaa, että panostamalla työhyvinvointiin saisi aikaan valtavia taloudellisia hyötyjä. Säästöjä on kuitenkin mahdollista saada aikaan.
Työhyvinvointi ennakoi yrityksen tuottavuutta
Aalto-yliopiston vuonna 2019 julkaistun selvityksen mukaan hyvä johtaminen ja henkilöstön hyvinvointi ennakoivat hyvää yrityksen tuottavuutta. Aallon kauppakorkeakoulun tutkija Juha Eskelisen mukaan yrityksen ja työterveyshuollon heikolla yhteistyöllä on yhteys yrityksen alentuneeseen tuottavuuteen. Tyytyväinen työntekijä pysyy yrityksen palveluksessa pidempään.
Kaaoksen kuningas
Kaaoksen kuningas on Kilven kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2006.
Kenneth Erskine
Kenneth Erskine (The Stockwell Strangler; s. 1962) on brittiläinen sarjamurhaaja, joka valitsi uhreikseen ikääntyneitä henkilöitä Lontoossa. Hän käytti uhreja seksuaalisesti hyväkseen ja kuristi heidät asuntoihinsa. Seitsemän murhaa, joista Erskine tuomittiin elinkautiseen tammikuussa 1988, tapahtuivat vuoden 1986 huhtikuun ja heinäkuun välisenä aikana. Erskinea epäiltiin myös muista murhista.
Erskinen elinkautisesta suositeltiin istuttavaksi vähintään neljäkymmentä vuotta. Hänet kuitenkin siirrettiin Broadmoorin sairaalaan. Murhatuomiot on kumottu ja muutettu tuomioiksi tapoista, koska Erskine oli tehnyt teot skitsofreenikkona.
23. helmikuuta 1996 Erskine teki toisen kriminaalipotilaan kanssa hälytyksen ja riensi apuun, kun Paul Wilson kuristi sarjamurhaaja Peter Sutcliffeä.
Aleksi Keränen
Aleksi Keränen (s. 1. maaliskuuta 1981 Lahti) tunnetaan tamperelaisen Bloodpit-yhtyeen nykyisenä basistina. Ennen Bloodpitiä hän soitti mm. Rusakossa ja Never Insidessä.
Caterina Sforza
pienoiskuva|Caterina Sforza. [[Lorenzo di Credi|Lorenzo di Credin maalaus (noin 1481–1483).]] Caterina Sfòrza tai Caterina Sfòrza Riàrio (1463 – 28. toukokuuta 1509 Firenze) oli Forlin kreivitär ja Imolan valtiatar. Miehensä Girolamo Riarion kuoleman jälkeen Caterina Sforza toimi poikansa Ottavianon sijaishallitsijana.
Caterina Sforza oli Galeazzo Maria Sforzan ja Lucrezia Landrianin avioton tytär. Tultuaan Milanon herttuaksi Galeazzo Maria Sforza tunnusti Caterinan tyttärekseen ja naitti hänet vuonna 1477 paavi Sixtus IV:n veljenpojalle ja Imolan kreiville Girolamo Riariolle.
Caterina asui miehensä kanssa Rooman Castel Sant’Angelossa, kun Riario toimi paavin palveluksessa. Riario sai paavilta myös Forlin herruuden vuonna 1480. Riarion vuonna 1488 tapahtuneen salamurhan jälkeen Caterina sulkeutui Ravaldinon linnoitukseen Forlissa. Kaupunki luovutettiin paaville, kunnes Sforzan ja Bentivoglion yhdistynyt armeija palautti vallan takaisin Caterina Sfòrzalle. Caterina Sfòrza toimi sen jälkeen poikansa Ottaviano Riarion sijaishallitsijana sekä Forlissa että Imolassa.
Tosiasiassa Caterina hallitsi yhdessä rakastajansa Giacomo Feon kanssa, ja Caterinasta tuli vaikutusvaltainen tekijä Italian politiikassa. Hän tuki aluksi Aragoniaa, sen jälkeen Ranskaa. Feon kuoleman jälkeen Caterina meni salaa naimisiin Giovanni di Pierfrancesco de’ Medicin kanssa. Heille syntyi poika, Giovanni delle Bande Nere, josta tuli sittemmin kuuluisa kondottieeri.
Paavi Aleksanteri VI julisti vuonna 1499, että feodaaliherroilla ei enää ollut hallintaoikeuksia maihinsa. Tämä koski nyös Imolaa ja Forlia, ja Caterina Sfòrza joutui puolustautumaan kiivaasti paavin pojan Cesare Borgian hyökkäyksiä vastaan. Lopulta Caterina antautui vuonna 1500, ja hänet vietiin Roomaan. Caterina Sfòrza vapautettiin kuitenkin Ranskan vaatimuksesta, ja hän vetäytyi eläkkeelle Toscanaan. Caterina Sfòrza kuoli Firenzessä vuonna 1509.
Craig Anderson
Craig Anderson (s. 21. toukokuuta 1981 Park Ridge, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti, joka pelasi 20 kautta NHL-liigassa vuosina 2002–2023. Hänet muistetaan etenkin ajastaan Ottawa Senatorsissa, jota hän edusti kymmenen kauden ajan.
Ura
Anderson varattiin NHL:ään kahdesti. Calgary Flames varasi hänet vuoden 1999 varaustilaisuudessa, muttei tehnyt koskaan hänen kanssaan sopimusta, joten Chicago Blackhawks pystyi varaamaan hänet vuoden 2001 varaustilaisuudessa.
Anderson siirtyi heti Blackhawksin organisaatioon, mutta sai peliaikaa lähinnä AHL-liigan farmijoukkueessa. Kaudella hän nousi Blackhawksin kokoonpanoon Nikolai Habibulinin varamieheksi. Kauden aikana hänet laitettiin vapaiden pelaajien waivers-listalle, jossa hän kiersi parin seuran kautta takaisin Blackhawksiin pelaamatta otteluakaan. Lopulta kauden jälkeen hänet kaupattiin Florida Panthersiin vaihdossa varausvuoroon.
Anderson pelasi kolme kautta Floridassa lähinnä tuuraten Tomáš Vokounia. Kaudeksi hän teki sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa ja voitti joukkueen aloittavan maalivahdin paikan. Seuraavalla kaudella Andersonin pelitaso laski ja Colorado päätti kaupata hänet Ottawa Senatorsiin vaihdossa Brian Elliottiin.
Anderson edusti Ottawaa kymmenen kauden ajan. Kauden jälkeen hän oli seuran tilastoissa eniten voittoja pelannut maalivahti. Senators ei kuitenkaan tarjonnut 39-vuotiaalle maalivahdille jatkosopimusta, joten hän meni ensin koeajalle Washington Capitalsiin ja teki sitten yksivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa kaudeksi.
Vuoden 2008 maailmanmestaruuskilpailuissa Anderson toimi Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueen kolmosvahtina ja pelasi vain yhdessä ottelussa maalivahti Tim Thomasin loukkaannuttua.
Amur
Amur (,, ’mustan lohikäärmeen joki’) on maailman kymmenenneksi pisin joki. Se sijaitsee Venäjän kaukoidän ja Kiinan Mantšurian rajalla. Se saa alkunsa Koillis-Kiinan vuorilta ja laskee Tyyneenmereen Ohotanmeren ja Japaninmeren välisessä Tatariansalmessa, vähän Nikolajevsk-na-Amuren kaupungin alapuolella.
Amurin kaksi tärkeintä latvajokea ovat Kiinan Sisä-Mongoliasta virtaava Argun, joka on 1 600 kilometrin mittainen, sekä Venäjän Taka-Baikaliassa virtaava 550 kilometrin pituinen Šilka. Varsinainen Amur-niminen joki alkaa Argunin ja Šilkan yhtymäkohdasta Venäjän ja Kiinan rajalla, ja on näin mitaten 2 824 kilometrin pituinen ja koko pituudeltaan purjehduskelpoinen. Argunin latvoilta lukien joen pituus on 4 440 kilometriä. Amurin valuma-alue on 1 855 000 neliökilometriä.
Amur on Venäjän ja Kiinan rajajoki lähes 2 000 kilometrin matkalla. Sen sivujokia ovat Bureja, Huma, Zeja, Songhua ja Ussuri. Ussurin yhtymäkohdasta Habarovskin kohdalla joki virtaa kokonaan Venäjällä pohjois-koilliseen, ja siihen yhtyy vielä Amgun.
Kiina ja Venäjä ovat rakentaneet yhteistyössä siltoja Amurin yli. Vuonna 2016 aloitettiin yli kilometrin pituisen maantiesillan rakentaminen Blagoveštšenskistä Venäjän puolelta Kiinaan Heihen kaupunkiin. Silta otettiin käyttöön 10.6.2022. Rakenteilla on myös kahden kilometrin pituinen rautatiesilta Nižneleninskoesta, joka sijaitsee Juutalaisten autonomisella alueella Venäjällä, Kiinan Tongjiangiin. Sen rakentaminen on aloitettu vuonna 2016, ja rakennustyöt on saatu päätökseen. Silta on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2022.
Tärkeitä kaupunkeja varsinaisen Amurin varrella ovat Kiinan Mohe ja Aigun sekä Venäjän Blagoveštšensk (Amurin alue), Habarovsk, Komsomolsk-na-Amure ja Nikolajevsk-na-Amure (Habarovskin aluepiiri).
Amur on joutunut lähinnä Kiinasta päästettyjen saasteiden uhriksi. Marraskuussa 2005 räjähdys Jilinissa kemikaalitehtaalla päästi sata tonnia bentseeniä Amuriin virtaavaan Songhuajokeen, mikä pakotti katkaisemaan vedensaannin neljältä miljoonalta ihmiseltä. Heinäkuussa 2010 tulva huuhtoi samaan jokeen 3 000 tynnyriä kemikaaleja, joista tuhat tynnyriä metyylikloridia.
Lappeenranta
Lappeenranta on Suomen kaupunki ja Etelä-Karjalan maakuntakeskus Saimaan etelärannalla. Kaupunki sijoittuu Saimaan vesistöalueen etelärannan ja Venäjän rajan väliselle alueelle. Asukasluvultaan Lappeenranta on Suomen :nneksi suurin kaupunki, ja siellä asuu 0 asukasta.
Lappeenranta kuului vuoteen 1945 asti Viipurin lääniin. Vuosina 1945–1997 se kuului Kymen lääniin ja vuosina 1998–2009 Etelä-Suomen lääniin. Lappeenrannan pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² on maata ja loput 0 km² sisävesialueita.
Lappeenranta arvioitiin vuonna 2009 Suomen suurten kaupunkien vertailussa imagoltaan neljänneksi parhaaksi. Vuoden 2008 tutkimuksessa Lappeenranta arvioitiin viidenneksi. Elinkeinoelämän edustajille vuonna 2011 tehdyssä kyselyssä Lappeenranta sijoittui imagoltaan 17. kaikkiaan 34 suomalaisen kaupungin joukosta.
Lappeenranta sai maailmanlaajuista näkyvyyttä, kun kaupunkiin sijoittuvan rikossarja Sorjosen oikeudet myytiin 40 maahan. Sarjaa kuvattiin Lappeenrannassa vuosina 2015–2019.
Ennen kaupungin perustamista
pienoiskuva|vasen|pysty|Vanhan Lappeen kirkon muistomerkki [[Lappeenrannan linnoitus|Lappeenrannan linnoituksessa.]]
Kauskilan kylä eli nykyinen Karhunkylä sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta etelään. Siitepölytutkimuksessa on havaittu, että Lappeen ydinalueilla Kauskilassa on asuttu jatkuvasti ainakin ajanlaskun alusta nykypäivään asti. Kauskilan ruumiskalmisto on tunnettu ristiretkiaikainen ja keskiaikainen muinaisjäännös. Lappeen pitäjä perustettiin 1300-luvulla. Pitäjän vanha keskus sijaitsi Kauskilassa. Siellä sijaitsi myös pitäjän kirkko, Kauskilan kappeli. Pitäjä ulottui Saimaan etelärannalle.
Lappeen pitäjään kuuluneella Lapvedenrannan markkinapaikalla (nykyinen matkustajasatama) oli ennen kaupungin perustamista viipurilaisten kauppiaiden varastoja ja hallintorakennuksia. Sijainti oli liikenteellisesti edullinen. Kaupunkiin ja sitä ennen markkinapaikalle tuotiin tervaa ja muita markkinatuotteita laajalta alueelta. Niemellä sijaitsi myös Lappeen kirkko, joka on merkitty maanmittarin 1640-luvulla tekemään Lappeen karttaan. Varhaisesta kirkosta on nykyään jäljellä vain muistomerkki Linnoituksessa. Uusi kirkko rakennettiin myöhemmin Linnoituksen ulkopuolelle.
Lappeenrannan perustaminen ja Ruotsin vallan aika vuoteen 1743
pienoiskuva|pysty|Suomen kenraalikuvernööri [[Pietari Brahe]] Lappeenrannan kaupungin perustamista esitti silloinen Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherra Johan Rosenhane vuonna 1649, ja samana vuonna Lappeenranta sai kaupunkioikeudet kuningatar Kristiinalta, joka allekirjoittaessaan perustamisasiakirjaa antoi kaupungille sinetin, jonka kuviona oli villi metsäläinen. Tästä syystä kaupungin ruotsinkieliseksi nimeksi tuli Villmanstrand. Varsinaisen kaupungiksi julistamisen suoritti kenraalikuvernööri Pietari Brahe. Lappeenranta perustettiin maakaupungiksi. Kaupungin porvarit saivat harjoittaa kauppaa muiden maakaupunkien ja tapulikaupunkien, kuten Viipurin, kanssa. Suoraan ulkomaankauppaan heillä ei ollut lupaa.
Sheri S. Tepper
Sheri Stewart Tepper (16. heinäkuuta 1929 Littleton, Colorado – 22. lokakuuta 2016 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti pääasiassa tieteis- ja kauhukirjallisuutta. Hän on tunnettu feministisestä tieteiskirjallisuudestaan, jossa on usein myös ekofeministisiä piirteitä. Tepper sai parhaan fantasiateoksen Locus-palkinnon vuonna 1991 romaanistaan Beauty.
Lappeenranta
Lappeenrannan perustaminen ja Ruotsin vallan aika vuoteen 1743
Kaupungin pinta-ala perustamisvaiheessa oli 1,1 km² käsittäen lähinnä Saimaaseen työntyvän harjanteen nykyisen Linnoituksen alueella. Asukkaita kaupungissa oli muutama sata. Varhaisen kaupungin rakennukset olivat kaikki puusta, ja ovat sittemmin kaikki tuhoutuneet. Hattujen sodan Lappeenrannan taistelussa 23. elokuuta 1741 venäläiset joukot valtasivat kaupungin.
Venäjän keisarikunnan aika 1743–1811
Ruotsille tappiollinen Hattujen sota päättyi Turussa 1743 solmittuun rauhaan. Lappeenrannan, Haminan ja Olavinlinnan (Savonlinna) linnoitukset jäivät Venäjän keisarikunnan puolelle. Alueelle perustettiin vuonna 1744 Viipurin kuvernementti, joka koostui Viipurin, Käkisalmen ja Kyminkartanon lääneistä. Alueen nimitykseksi yleistyi Suomen sodan 1808–1809 aikaan Vanha Suomi, erotukseksi Uudesta Suomesta, jota venäläiset olivat liittämässä keisarikuntaan. Lappeenrannasta tuli Kyminkartanon läänin keskus, johon sijoitettiin lääninhallinnosta vastaava käskynhaltija.
Sheri S. Tepper
Tepper käytti myös useita salanimiä, kuten A. J. Orde, E. E. Horlak ja B. J. Oliphant. Tepper aloitti runojen ja lasten tarinoiden kirjoittamisen nimellä Sheri S. Eberhart 1960-luvulla. Fantasian kirjoittamisen Tepper aloitti 1980-luvun alussa. Hän herätti arvostelijoiden ja yleisön laajemman kiinnostuksen ensimmäisellä science fiction -romaanillaan vuonna 1987. Tepperin teoksista on suomennettu Portti naisten maahan (A Gate to Women’s Country, suom. Karisto 1990) ja Ruohojen maa (Grass, suom. Karisto 1991).
Lappeenranta
Venäjän keisarikunnan aika 1743–1811
Venäjän keisarinna Katariina II uudisti kaupunkihallintoa. Porvarisoikeudet vapautettiin, jolloin kuka tahansa kaupunkilainen saattoi ryhtyä kauppiaaksi. Lappeenranta soveltui alueensa keskukseksi; sinne voitiin vaivattomasti vesireittejä pitkin kuljettaa veroviljaa myös alueen pohjoisosista. Osa viljasta oli tarkoitettu linnoituksessa olleiden venäläisten yksiköiden tarpeisiin, loput kuljetettiin talvisin Viipuriin, jossa kruunulla oli suuret viljavarastot.
Paavali I:n noustua valtaistuimelle hän kumosi ensi töikseen Katariinan byrokraattiseksi ja kalliiksi osoittautuneen paikallishallintojärjestelmän. Kaupungin virastojen ja virkamiesten määrää vähennettiin, ja vasta Vanhan Suomen liittämistä seuranneina vuosina 1810-luvun lopulla kaupunki sai taas ruotsalaisen hallintomallin porvarisoikeuksineen ja käsityöläisten kiltoineen.
Taloudellisesti 1700-luku oli vaikeaa aikaa: sota oli katkaissut Viipurin kauppayhteydet Savoon ja Pohjois-Karjalaan, mistä myös kuuluisat syyskuussa kahdesti järjestettävät Lappeen markkinat kärsivät. Tervan vienti taantui, ja 1740-luvulle tultaessa se oli lähes pysähdyksissä. Lappeenranta kuului ennen sotaa ja myös niiden jälkeen Haminan kauppapiiriin. Haminalaiset valvoivat oikeuksiaan tarkasti, ja estivät lappeenrantalaisten ja savolaisten[selvennä] talonpoikien yhteydet Viipuriin. Vasta 1784 kauppapakko kumottiin, ja kaupankäynti Viipurin kanssa vilkastui jälleen. Viipuriin rahdattiin sahatavaraa, viljaa, voita ja talia, ja sieltä tuotiin pääasiassa suolaa.
Lappeenranta sai keisarikunnan vuosinaan runsaasti vaikutteita Venäjältä. Kaupungilla oli erityisesti 1790-luvulta lähtien vahva sotilaallinen leima, jota korosti siviili- ja sotilasväestöjen erottaminen omille alueilleen. Vuorovaikutusta oli kuitenkin runsaasti, kun kansallisuudeltaan ruotsalaiset ja venäläiset kauppiaat solmivat liikesuhteita varusväen kanssa. Samalla kaupungin seuraelämä vilkastui, kun venäläiset upseerit osallistuivat paikallisten virkamies- ja kauppiasperheiden illanviettoihin. Lappeenranta oli läheisessä kosketuksessa Viipuriin, josta saatiin tietoja viimeisimmistä Pietarissa noudatettavista muotisuuntauksista, joita viiveellä seurattiin myös Saimaan rannalla.
Autonomian aika 1812–1917
pienoiskuva|pysty=0.8|Vuoden 1892 asemakaavaan eli niin sanottuun keisarinkaavaan pohjautuva Lappeenrannan kartta vuodelta 1894. Kartasta erottuvat muun muassa viisi kaavoitettua kaupunginosaa, rakuunarykmentin alue, leirialueet, rautatieasema, hautausmaat ja eteläisiä esikaupunkeja. Lappeenranta liitettiin vuonna 1812 muun Vanhan Suomen lailla autonomiseen Suomen suuriruhtinaskuntaan. Samalla kaupunki muuttui rajalinnoituksesta sisämaakaupungiksi. Lappeenranta oli 1800-luvun alussa pieni kaupunki sekä väkiluvultaan että pinta-alaltaan: kaupunkilaisia oli vuonna 1812 vain 210. Asutus oli levinnyt Linnoituksen ulkopuolelle Palloon ja Lappeen kirkon tuntumaan Suureksi esikaupungiksi kutsutulle alueelle.
Lappeenrannassa ei 1800-luvun alussa ollut varsinaisia teollisuusammattien harjoittajia. 1800-luvun puolivälissä Lappeenrantaan ja Lappeelle perustettiin muutamia pieniä teollisuuslaitoksia eli manufaktuureja. Paikkakunnalla toimi esimerkiksi saviastiatehdas ja öljynjalostamo, sekä viinatehdas. Yhteiskunnan muuttuminen alkoi näkyä 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä. Kaupunkiin ja sen ympäristöön kohosi teollisuuslaitoksia, kuten Kaukaan tehdas, Lauritsalan saha ja myöhemmin Chymoksen elintarviketehdas entisen korkkitehtaan paikalle. Myös liikenneyhteydet paranivat rautatien ja kanavan vaikutuksesta.
Itsenäisyyden aika
Poliittiset vastakkaisuudet kansan keskuudessa syntyivät helmikuun manifestiin (1899) suhtautumisen ja suurlakon (1905) myötä. Lakon jälkeen perustettiin työväen järjestyskaartit eli kansalliskaartit, ja Venäjän vallankumouksen jälkeen työväenmiliisistä tuli punakaarti. Tämän vastavoimaksi perustettiin suojeluskuntia. Lappeenrannassa punakaartin rykmentti perustettiin 11. marraskuuta 1917. Osapuolten välillä käytiin yhteenottoja, ja punakaartilaiset ottivat Lappeenrannan rautatieasemat vuoden 1918 alussa haltuunsa suojatakseen asejunien kulkua.
Lappeenranta nykyään
pienoiskuva|vasen|pysty|1950-luvulla kehitetty lappeenrantalainen perinneruoka nimettiin [[vety ja atomi|vedyksi Taimi Laakon kahvikioskissa kauppatorilla.]] Nykyinen Lappeenranta on kasvanut kuntaliitosten (Lappeen kunta ja Lauritsalan kauppala 1967, Nuijamaan kunta 1989, Joutsenon kaupunki 2009, Ylämaan kunta 2010) myötä 1756 neliökilometrin laajuiseksi rajakaupungiksi, jolla on yhteistä rajaa Venäjän kanssa 70 kilometriä.
Lappeenranta on Etelä-Karjalan maakunnan elinkeinoelämän ja moni-ilmeisen kulttuurin keskus. Rajan läheisyys ja kaupungin sijainti tekevät Lappeenrannasta merkittävän tavara- ja henkilöliikenteen keskuksen, jossa kansainvälisyys kuuluu arkeen. Lappeenrannalle tärkeää on myös teollisuus, suurimpiin työnantajiin kuuluvat UPM-Kymmene, Outotec, joka osti teollisuussuodattimia valmistaneen Laroxin 2009, ja Metsä Fibre Joutsenossa.
Lappeenrannan keskustaajama-alue jakautuu kolmeen suurempaan keskukseen: pääkeskukseen sekä idässä Lauritsalaan ja lännessä Sammonlahteen. Pienempiä keskuksia ovat Voisalmi pohjoisessa ja Mäntylä-Myllymäki etelässä. Keskustaajamassa asuu noin 80 prosenttia kaupungin väestöstä ja 20 prosenttia laajalla maaseutumaisella alueella keskustaajaman ulkopuolella.
Lappeenrannan rakuunat
pienoiskuva|Rakuunakillan perinneosasto [[puolustusvoimain lippujuhlan päivä|lippujuhlan päivän paraatissa Lappeenrannassa kesäkuussa 2014.]] Lappeenrantaan muodostettiin ratsuväen joukko-osasto Suomen Rakuunarykmentti keisarin asetuksella 17. huhtikuuta 1889. Lappeenranta valittiin hyvän ilmastonsa ja kulkuyhteyksien ansioista. Kaupunginvaltuusto myönsi korvauksetta joukko-osastolle maa-alueen kaupungin laidalta. Lappeenrannan varuskuntaan rakennettiin punatiiliset kasarmit. Vuonna 1901 keisarin asevelvollisuuslain myötä rakuunarykmentti lakkautettiin, ja tilalle muodostettiin Suomenmaalainen rakuunarykmentti. Uudenmaan rakuunarykmentti siirrettiin vuonna 1921 Lappeenrantaan ja mallia 1922 olevat rakuunaunivormut tulivat tunnetuiksi kaupunkilaisten keskuudessa. Myös Hämeen Ratsurykmentti oli ennen sotia sijoitettuna kaupunkiin. Uudenmaan Rakuunapataljoona toimi itsenäisenä joukko-osastona vuoteen 1989 ja Rakuunaeskadroona Maasotakoulun alaisuudessa vuoteen 2016 saakka. Ratsuväen perinteitä Lappeenrannassa ylläpitää nykyään Rakuunasoittokunta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2018 lopussa Lappeenrannassa oli 72 699 asukasta, joista 65 001 asui taajamissa, 7 115 haja-asutusalueilla ja 583:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lappeenrannan taajama-aste on 90,1 %. Lappeenrannan taajamaväestö jakautuu seitsemän eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Korvenkylä ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on osa Imatran keskustaajamaa, joka ulottuu pääosin Imatran kaupungin ja pieneltä osin myös Ruokolahden kunnan alueelle. Lappeenrannan keskustaajaman asukkaista kolme asuu Taipalsaaren kunnan puolella. Iitiän taajama ulottuu pääosin Lemin kunnan alueelle.
Kaupunginosat
Lappeenranta jakautuu alueellisesti keskustaajaman 48 kaupunginosaan, Joutsenoon, Korvenkylään, Nuijamaahan ja Ylämaahan sekä ympäröivään maaseutuun, jolla on lukuisia kyliä.
pienoiskuva|pysty=2.8|keski|[[Lappeenrannan satama kuvattuna linnoituksen mäeltä.]]
Matkailu
pienoiskuva|[[Saimaan kanava]] Lappeenrannalla on värikäs historia kahden erilaisen kulttuurin rajakaupunkina. Lappeenrannan menneisyys näkyy parhaiten kaupungin vanhimmassa osassa Linnoituksessa, jossa sijaitsevat kaupungin museot, kujat, galleriat ja käsityöläisten työtilat. Linnoituksen pohjoiskärjessä sijaitsevassa Etelä-Karjalan museossa on mittava kokoelma Viipurin historiaa mukaan lukien kaupungin pienoismalli. Saimaan kanavan toimintaan voi tutustua myös kuivalla maalla Kanavamuseossa tai seuraamalla sivusta sulutusta.
Lappeenrannan linnoituksen vieressä sijaitsee Lappeenrannan satama. Matkustajasatamasta lähtevät risteilyt Saimaalle ja Saimaan kanavaa Viipuriin. Satamassa on kesäisin paljon erilaisia huvialuksia, ja satamassa on myös kaksi ravintolalaivaa, S/S Suvi-Saimaa ja S/S Prinsessa Armaada, jotka molemmat ovat Saimaalla liikennöineitä höyrylaivoja. Satamassa on myös järjestetty Saimaan höyrylaivojen tapaaminen, Saimaan höyrylaivaregatta kesällä 2006.
Myös henkilöliikenne rajan yli on vilkasta. Lappeenrannasta on tullut muun muassa venäläisille suosittu ostospaikka ja matkailukeskus. Lappeenrannan tax-free-myynnin volyymi on Suomen toiseksi suurinta heti Helsingin jälkeen. Tax-free-myynnin arvo Lappeenrannassa vuonna 2011 oli 76,5 miljoonaa euroa ja kaupungin osuus koko Suomen myynnistä oli noin 30 prosenttia. Marraskuussa 2011 Lappeenrannan Rauhassa vietettiin Holiday Club Saimaa -kylpylähotellin avajaisia. pienoiskuva|vasen|Lappeenrannan vesitorni yöllä valaistuksessaan. Lappeenrannassa sijaitsee Suomen vanhin, vuonna 1918 perustettu lentokenttä. Lentokenttä sijaitsee vain muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta, ja sieltä lennetään muun muassa charter- ja reittilentoja. Lappeenrannan lentoasema on ollut maakunnan omistuksessa 1.1.2016 lähtien.
Lappeenrannan ilmailuyhdistys ry (perustettu vuonna 1935) on järjestänyt useita suuria, kansainvälisiä lentonäytöksiä vuosien kuluessa, muun muassa heinäkuussa 2005, jolloin yhdistys vietti 70-vuotisjuhliaan sekä myös vuonna 2013.
Lappeenrannan vesitorni on näkyvä maamerkki.
Kulttuuri
pienoiskuva|[[Etelä-Karjalan museo]] pienoiskuva|Galleria Pihatto elokuussa 2015 Taidegallerioista ja -museoista merkittävimmät ovat Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo ja Ratsuväkimuseo, jotka sijaitsevat linnoituksessa. Kulttuuri- ja taidetila ry ylläpitää omaa galleriaansa kaupungin omistamassa Galleria Pihatossa Lappeen vanhan pappilan pihapiirissä. Linnoituksessa sijaitsee myös pienempiä gallerioita sekä taiteilijoiden työhuoneita.
Kirjailija Laila Hirvisaari on kirjoittanut lukuisia Lappeenrannasta ja lappeenrantalaisista kertovia romaaneja, joista ensimmäinen, Lehmusten kaupunki, ilmestyi vuonna 1972. Laila Hirvisaari on asunut yli 30 vuotta Lappeenrannan seudulla.
Lappeenrannassa pitää kotipaikkaansa moni muukin kulttuurialalla toimiva yhdistys. Näistä mainittakoon esim. Etelä-Karjalan klassinen kuoro ry (entinen Etelä-Karjalan maakuntakuoro ry), Etelä-Karjalan orkesteriyhdistys ry, Kaakkois-Suomen Taidekäsityöläiset Täky ry, Karjalan lauluveikot ry, Korutaideyhdistys ry, Lappeenrannan nuorisosirkus ry, Lappeenrannan Taideyhdistys ry sekä Teatteriyhdistys KESY ry.
Lappeenrannassa on tapahtuma- ja kulttuuritalo Kulttuuritila Nuijamies, jonka ohjelmistoon kuuluu teatteri, elokuva, stand up ja musiikki. Sitä ylläpitää Kulttuuritila Nuijamies ry.
Tapahtumat
Lappeenrannassa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Lappeenrannassa kolme kertaa: 1909, 1936 sekä 1969.
Kesäisin järjestettäviä populaarikulttuurin tapahtumia ovat olleet muun muassa Linnoituksen yö. Maan suurin lasten ja nuorten kansantanssitapahtuma Kalenat järjestetään joka toinen kesä Lappeenrannassa. Lappeenrannassa järjestetään vuosittain nuorisotapahtuma Kaamospuhallus.
Teatteri ja elokuva
vasen|pienoiskuva|pysty|[[Lappeenrannan kaupunginteatteri sijaitsee nykyään kauppakeskus IsoKristiinan kolmannessa kerroksessa (kuva toisesta kerroksesta).]] Lappeenrannan kaupunginteatteri on ammattiteatteri, jonka yleisöpohja ulottuu Etelä-Karjalasta pääkaupunkiseudulle. Vuodesta 2016 alkaen teatteri toimii kahdella näyttämöllä kauppakeskus IsoKristiinan laajennusosassa. Teatteri tuottaa 5–7 ensi-iltaa vuosittain. Ohjelmisto kattaa yleisön eri ikäryhmät ja teatteritarjonnan koko kirjon kantaesityksistä ulkomaisiin ja kotimaisiin esityksiin, musiikkiteatteriin ja lastenteatteriin. Ohjelmistoa rikastuttavat lisäksi lukuisat vierailuesitykset.
Lappeenrannan kesäteatteri toimii linnoituksessa. Kaupungissa toimii myös vuonna 1998 perustettu ensisijaisesti yliopistossa opiskeleville tarkoitettu Lappeenrannan ylioppilasteatteri ActI. Pienempien töiden lisäksi teatteri tuottaa vuosittain yhden kokoillan näytelmän.
Lappeenrannassa toimii Finnkinon neljäsalinen elokuvateatteri kauppakeskus Isokristiinan kolmannessa kerroksessa.
Musiikki
pienoiskuva|[[Kotiteollisuus (yhtye)|Kotiteollisuus linnoituksen Rakuuna Rockissa vuonna 2014.]] Lappeenrannan kaupunginorkesteri on 21 päätoimisen ammattimuusikon muodostama täyskunnallinen pieni sinfoniaorkesteri, jonka taiteellinen johtaja on kapellimestari Vytautas Lukočius. Ohjelmiston pohjana on wieniläisklassinen musiikki, mutta orkesteri on soittanut laaja-alaisesti aina barokista viihteeseen ja jazziin.
Lappeenrannan kaupunki järjestää kolmen vuoden välein Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut, viimeksi tammikuussa 2019. Kilpailu on merkittävä musiikkitapahtuma, jonka kautta nuoria laulajia on päässyt uran alkuun. Kuuluisia laulukilpailun voittajia 50 vuoden ajalta ovat muun muassa Jorma Hynninen, Karita Mattila, Soile Isokoski, Camilla Nylund, Johanna Rusanen-Kartano, Marjukka Tepponen, Petteri Salomaa, ja Jaakko Kortekangas. Laulukilpailuiden väliin jäävinä vuosina kaupungissa järjestetään Laulava Lappeenranta -foorumi, joka tuo kuultavaksi erityylisiä laulajia ja laulutyylejä.
Puolustusvoimien organisaatiouudistuksen myötä Lappeenrannassa toimivan Rakuunasoittokunnan koko kasvaa ja sotilassoittokunta muuttaa nimensä Maavoimien soittokunnaksi vuoden 2014 aikana.
Lappeenrannasta on kotoisin myös pari raskaamman rockin suomalaista tähtinimeä, Kotiteollisuus ja Mokoma. Lappeenrannasta on lähtöisin myös useita black metal -yhtyeitä, kuten Satanic Warmaster ja Horna.
Media
Lappeenrannassa ilmestyy Länsi-Savo -konserniin kuuluva Etelä-Karjalan maakuntalehti Etelä-Saimaa, jonka levikki vuonna 2011 oli 29 424 kappaletta. Viipurissa vuonna 1904 perustettu ja sodan jälkeen Lappeenrantaan siirtynyt Karjala-lehti ilmestyy nykyään kerran viikossa torstaisin. Karjalan levikki oli vuonna 2012 noin 8 100 kappaletta.
Etelä-Suomen Media julkaisee Lappeenrannan Uutiset -kaupunkilehteä, joka jaetaan keskiviikkoisin ilmaiseksi Lappeenrannan seudun talouksiin. Vuonna 2006 Sanoma hankki omistukseensa Lappeenrantalainen-kaupunkilehden, joka myöhemmin vaihtoi nimensä Vartti Etelä-Karjalaksi. Nykyistä Vartti-lehteä jaetaan kotitalouksiin keskiviikkoisin ja sunnuntaisin.
Ylen Yle Radio Suomi Lappeenrannan toimitus sijaitsee Lappeenrannan linnoituksessa.
Ruokakulttuuri
Lappeenrannan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla karjalanpaisti, potatpiirakka, viipurinrinkeli ja marjamaito. Paikallisena grilliruokana pidetään usein vetyä ja atomia, jotka ovat lihapiirakoita.
Uskonnolliset yhteisöt ja kirkot
Lappeenranta kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
pienoiskuva|Vuonna 1921 valmistunut [[Joutsenon kirkko.]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lappeenrannassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Nämä seurakunnat muodostavat Lappeenrannan seurakuntayhtymän.
Lappeenrannassa toimii Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Joonan seurakunta, joka aloitti toimintansa vuonna 2010. Seurakunnan jumalanpalvelukset järjestetään Lappeenrannan adventtikirkossa.
Lappeenrannassa toimii ortodoksinen seurakunta, jonka Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko sijaitsee Linnoituksessa. Rakennus on Suomen vanhin ortodoksinen kivikirkko. Sen lisäksi seurakuntaan kuuluu Pyhän Nikolaoksen kirkko Imatralla.