cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kumu (taidemuseo)
Kumu valittiin toukokuussa 2008 vuoden eurooppalaiseksi museoksi. Yksi palkitsemisen syy oli European Museum of the Year Award -tuomariston mukaan museon rooli Viron kansallisen identiteetin rakentajana. Ehdolle valittiin 60 osallistuneesta museosta 39 museota.
Bobby Sands
Nälkälakko, valinta parlamenttiin ja kuolema
Bobby Sands kuoli Mazen vankilassa 5. toukokuuta 1981 66 päivän nälkälakon jälkeen. Hän ehti olla parlamentin jäsenenä 25 päivää. Sandsin lisäksi vuoden 1981 nälkälakossa kuoli yhdeksän muuta vankia. Belfastissa järjestettyihin Sandsin hautajaisiin osallistui yli 100 000 ihmistä. Hänen kuolemansa aiheutti levottomuuksia Pohjois-Irlannin lisäksi myös useissa muissa paikoissa: Milanossa 5 000 opiskelijaa osallistui mielenosoitukseen, jossa muun muassa poltettiin Ison-Britannian lippuja. Myös Pariisissa järjestettiin tuhansia ihmisiä kerännyt mielenosoitus. Belgian Gentissä Britannian konsulaatti joutui hyökkäyksen kohteeksi, ja Oslossa kuningatar Elisabetia heitettiin tomaateilla. Mielenilmauksia oli myös muun muassa Portugalissa, Yhdysvalloissa ja Israelin palestiinalaisalueilla. Myös Nelson Mandelan kerrotaan aloittaneen nälkälakon Sandsin innoittamana.
Jälkimaine
Ranskassa useat kaupungit nimesivät Sandsin kuoleman jälkeen katuja hänen mukaansa. Iranin hallitus puolestaan vaihtoi Winston Churchillin mukaan nimetyn Britannian suurlähetystön ohitse kulkevan bulevardin nimen Bobby Sandsin kaduksi. Useat artistit ovat tehneet Sandsistä kertovia kappaleita tai omistaneet niitä hänelle, tunnetuimpina muun muassa Grateful Dead sekä Rage Against the Machine. Vuonna 2008 sai ensi-iltansa brittiläisen ohjaajan Steve McQueenin elokuva Hunger, joka kertoo Sandsin nälkälakosta. Aiheesta on tehty myös kaksi muuta elokuvaa.
Kumu (taidemuseo)
Aukiolo ja pääsy
Kumuun pääsee keskustasta raitiovaunuilla 1 ja 3, jolloin jäädään pois Weizenbergi-kadun päässä ja kävellään läpi puiston. Autolla tulijoille parkkipaikat ovat mäen toisella puolen, jonne pääsee Narva-maantien ja Mäeskalda-katujen kautta.
Museorakennus ja avajaiset
Museorakennuksesta järjestettiin arkkitehtuurikilpailu vuonna 1994, ja sen voitti suomalainen arkkitehti Pekka Vapaavuori amfiteatterin muotoisella ehdotuksellaan. Vapaavuoren suunnitteleman rakennuksen työnimi oli Circulos.
Arkkitehtuurikilpailussa yhtenä ehtona oli, että rakennus ei saa riistää historiallisesti merkittävän Kadriorgin palatsin hallitsevaa asemaa puistomaisemassa. Rakennuksen tieltä jouduttiin myös purkamaan joitakin vanhoja rakennuksia, mikä herätti Virossa pientä vastustusta.
Kumun avaamiseen osallistuivat 17. helmikuuta 2006 muun muassa Viron presidentti Arnold Rüütel, Suomen tasavallan presidentti Tarja Halonen sekä Latvian presidentti Vaira Vīķe-Freiberga.
Mikko Kosonen (muusikko)
Mikko Johannes Kosonen (s. 17. toukokuuta 1977 Geneve) on suomalainen kitaristi. Hän aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana. Kosonen on opiskellut kitaransoittoa muun muassa Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa.
Ura
Kosonen soittaa muun muassa Samuli Putron kokoonpanossa, Maija Vilkkumaan yhtyeessä sekä Emma Salokoski Ensemblessä. Kosonen on yksi Ensembleä edeltäneen Emma Salokoski Trion perustajajäsenistä. Vilkkumaan yhtyeessä Kosonen on soittanut vuodesta 2001 alkaen. Kosonen on soittanut Anssi Kelan taustayhtyeessä vuodesta 2020 alkaen korvaten Tuomas Wäinölän yhtyeen toisena kitaristina. Hän soitti myös Ari Koivusen debyyttilevyllä. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Raskasta joulua -kiertueilla (2006–2007) ja Vesa-Matti Loirin keikoilla. Kosonen oli myös soittamassa televisio-ohjelma K-70:n ensiesityksessä.
Kosonen on toiminut myös säveltäjänä muutamille artisteille etenkin Maija Vilkkumaan kanssa säveltänyt kappaleen Mä haluun naimisiin, joka soi myös elokuvassa Toinen jalka haudasta.
Yksityiselämä
Kosonen ja Maija Vilkkumaa avioituivat huhtikuussa 2007. Heillä on kaksi tytärtä, joista ensimmäinen syntyi vuonna 2007 ja toinen vuonna 2011.
Made by Choice
Yritykselle ovat suunnitelleet huonekaluja muun muassa Matthew Day Jackson, Harri Koskinen, Joanna Laajisto, Ruotsin prinssi Carl Philip, Hanna Anonen, sisustusarkkitehtitoimisto Fyra, Thomas Sandell, Saku Sysiö ja Matti Klenell. Huonekalut valmistetaan suomalaisia puuntyöstöperinteitä kunnioittaen.
Monessa lähteessä Made by Choicen huonekaluja kuvaillaan "tulevaisuuden klassikoiksi".
Vuonna 2017 Saku Sysiön suunnittelema Laakso-tuoli voitti parhaan tuolin palkinnon Restaurant & Bar Design Awards -kilpailussa Englannissa.
Vuonna 2019 maailman tunnetuimmilla sisustusalan messuilla Salone de Mobilessa Milanossa Made by Choice julkaisi Kolho-tuolin nykytaiteen kärkinimen Yhdysvaltalaisen Matthew Day Jacksonin kanssa. Kolho-tuoli noteerattiin tällöin laajalti sisustus ja design alan lehdistössä ja blogeissa. Tuoli mainittiin erikseen muunmuassa The New York Timesissä, sekä Forbesissa
Vuonna 2023 Ruotsin kansallismuseo ilmoitti lisänneensä Ruotsin prinssi Carl Philipin Bernadotte & Kylberg -muotoiluyrityksen Made by Choicelle suunnitteleman Wiurila-tuolin kokoelmiinsa. Wiurila-tuoli on suunniteltu arkkitehti Charles Bassin piirtämään Wiurilan kartanoon.
Mary Todd Lincoln
Mary Ann Todd Lincoln (13. joulukuuta 1818 – 16. heinäkuuta 1882) oli Abraham Lincolnin aviovaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen miehen toimiessa Yhdysvaltain presidenttinä vuosina 1861–1865.
Todd syntyi Lexingtonissa, Kentuckyssä, Robert Smith Toddin ja Eliza Parkerin tyttäreksi. Lapsena Todd sai tuon ajan tytölle poikkeuksellisen laajan koulutuksen, minkä ansiosta Todd muun muassa puhui sujuvaa ranskaa. 20-vuotiaana hän muutti sisarensa Elizabethin luo Illinoisin osavaltioon, jossa hän tutustui tulevaan mieheensä, nuoreen juristi Lincolniin.
Avioliitto ja lapset
Todd ja Lincoln avioituivat 4. marraskuuta 1842. Parin lapsista ainoa edes kahdenkymmenen vuoden iän saavuttanut oli esikoispoika Robert T. Lincoln (1843–1926). Heille syntyi myös kolme muuta lasta.
Myöhemmät vaiheet
Abraham Lincoln sai surmansa salamurhaajan luodista 15. huhtikuuta 1865. Leski sairastui asteittain masennukseen ja kärsi loppuelämänsä ajan harhakuvitelmista, joissa hän kuvitteli olevansa äärimmäisen köyhä. 1868 Todd muutti väliaikaisesti Eurooppaan ja asui ainakin Ranskassa ja Britanniassa. Vuonna 1875 Toddin ainoa elossa ollut poika Robert sai hänet toimitetuksi psykiatriseen sairaalaan. Viimeiset vuotensa hän eli Yhdysvalloissa kärsien heikosta terveydestä. Hän vammautui vuonna 1879 kaaduttuaan portaissa ja sairasti lisäksi kaihia, joka johti huomattavaan näkövammaisuuteen. Hän kuoli Springfieldissä, Illinoisissa, sisarensa Elizabethin kotona 63 vuoden ikäisenä heinäkuussa 1882.
10 metrin ilmapistooli
10 metrin ilmapistooli on sisätiloissa ilmapistoolilla ammuttava ammuntalaji, jossa ammutaan 10 metrin päässä olevaan tauluun. Laji on olympialaji, jonka kilpailu koostuu 60 tai 40 laukauksen peruskilpailusta ja 10 laukauksen finaalista. Lajissa kilpailevat niin miehet ja naiset, kuin tytöt ja pojatkin. Laji muistuttaa paljon 50 metrin pistoolia.
10 metrin ilmapistoolissa on kilpailtu miesten ja naisten sarjoissa MM-tasolla Phoenixistä 1970 lähtien ja olympiatasolla Soulista 1988 lähtien. Tytöt ja pojat pääsivät kilpailemaan lajissa MM-mitaleista Sarajevosta 1989 lähtien, mutta Moskovan MM-kilpailuissa 1990 poikien ja tyttöjen sarjoja ei järjestetty.
Taulut ja rata-alue
thumb|Ilmapistoolitaulu Ilmapistoolitaulu on jaettu renkaisiin, jotka osoittavat osuman arvon yhdestä kymmeneen pisteeseen. Näkyvän taulun koko vähintään 170x170 millimetriä. Yhden pisteen renkaan koko on 155,5 millimetriä ja kymmenen pisteen renkaan 11,5 millimetriä. Nykyään käytetään useasti tavallisen pahvitaulun sijaan elektronista taulua, jotka määrittävät osuman arvon heti. Tasatuloksissa määritetään lisäksi napakymppi, joka on halkaisijaltaan 5,0 millimetriä.
Ilmapistoolikilpailut käydään nykyisten sääntöjen mukaan sisällä. Ampumapaikan ja taulun valaistusarvot ovat tarkasti määritellyt. Ampumaetäisyys on 10 metriä ja ampumapaikan leveys täytyy olla vähintään metri. Ampuma-alueella, joka ulottuu vähintään viisi metriä ampumalinjan taakse, ei saa olla ampujien lisäksi muita kuin toimitsijat ja juryt.
Ase ja tarvikkeet
Ilmapistooli on paine- tai puristeilmalla tai hiilidioksidilla toimiva ase, joka täytyy olla 10 metrin ilmapistoolikilpailuissa vain yhdellä luodilla ladattava. Kilpailuissa käytetään lyijystä, tai vastaavasta pehmeästä aineesta, valmistettuja luoteja, joiden kaliiberi on 4,5 millimetriä, eli .177 tuumaa. Ilmapistoolin enimmäismitat ovat 420x200x50 millimetriä ja ase saa painaa enintään 1500 grammaa. Ilmapistoolissa laukaisuvastuksen täytyy olla vähintään 500 grammaa ja tämä tarkastetaan arvotuilta aseilta uudestaan kilpailun jälkeen.
Ampujien vaatteiden kuuluu olla joustavaa materiaalia ja niiden ei kuulu tukea ampujaa. Kenkien tulee olla matalasivuiset, ne eivät saa peittää telaluuta tai muuten antaa tukea. Myös ampuessa käytettäviin laseihin on rajoituksia.
Kilpailu
Kilpailu koostuu nykyisin peruskilpailusta ja finaalista. Finaaliin pääsee peruskilpailun kahdeksan parhainta ampujaa. Finaali otettiin käyttöön kilpailuissa vuonna 1986.
Peruskilpailu
Peruskilpailussa 16-50-vuotiaat ampuvat 60 laukausta, alle 16-vuotiaat ja yli 50-vuotiaat 40 laukausta. Ampuma-aika 60 laukauksen kilpailussa on enintään 90 minuuttia ja 40 laukauksen enintään 60 minuuttia. Elektronisiin taululaitteisiin 75 ja 50 minuuttia. Lisäksi alle 14-vuotiailla on omat sarjansa, joissa ammutaan tuelta. Kilpalaukausten määrä kasvaa ikäsarjojen mukaan ja ampuma-aika laukausten myötä. Ampujilla on valmistautumisaikana ennen kilpalaukauksia mahdollisuus ampua rajoittamaton määrä koelaukauksia. Ennen kilpailun alkua on 15 minuutin valmistautumis- ja koelaukausaika.
Peruskilpailun tulokset määräytyvät kilpailulaukauksien yhteenlaskettujen arvojen perusteella. 60 laukauksen kilpailussa suurin mahdollinen tulos on 600 pistettä ja 40 laukauksen kilpailussa 400 pistettä. Jos useampi kuin yksi ampuja saavuttaa saman tuloksen, napakymppien määrä ratkaisee sijoituksen. Mikäli tällöinkin ollaan samassa tuloksessa, ampujien viimeisiä sarjoja verrataan edeten kymmenen laukauksen sarjoissa kunnes tasatulos on ratkennut. Jos tasatulos ei vieläkään ratkea, verrataan ampujien kymppejä, yhdeksikköjä, kahdeksikkoja ja niin edelleen. Mikäli tämän jälkeenkin tilanne on tasan, sijoitus jaetaan.
Finaali
Peruskilpailun kahdeksan parasta ampujaa pääsevät finaaliin, mutta ei nuorten sarjoissa MM-kilpailuissa. Jos kilpailijoita on useampi kuin yksi samassa tuloksessa kahdeksannen ampujan kanssa, täytyy näiden ampujien kesken järjestää pudotusammunta, jossa ratkaistaan finaaliampuja tai -ampujat.
Finaalissa on ensin kolmen minuutin valmistautumisaika, jonka jälkeen ampujat saavat viiden minuutin koelaukausajan, jolloin he saavat ampua rajoittamattoman määrän koelaukauksia. Finaalilaukauksia on kymmenen ja ne tulkataan kymmenyksen tarkkuudella, joten 10,9 pistettä on korkein pistemäärä. Laukaukset ammutaan yksitellen ja ampuma-aikaa kutakin laukausta kohden on 75 sekuntia.
Lopullinen tulos määräytyy peruskilpailun ja finaalin yhteenlasketun tuloksen mukaan. Jos kahdella tai useammalla ampujalla on finaalin jälkeen sama tulos, ratkaistaan sijoitukset uusintalaukauksilla.
Toden toistoa
Toden toistoa on suomalaisen kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavsonin kolmas soololevy ja samalla ensimmäinen soololevy, jolla kuullaan laulua. Levyn sanoituksiin on vahvasti vaikuttanut Jukka Gustavsonin uskonnollinen elämänkatsomus.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Sävellykset, sanoitukset ja tuotanto: Jukka Gustavson
Itä-Savo
Itä-Savo on yksi niistä alueista, joihin Savo perinteisesti jaetaan, Suur-Savon (entinen Savilahden pogosta), Keski-Savon (Varkaus–Pieksämäki-akseli) ja Ylä-Savon (Iisalmen seutu) lisäksi.
Juhla meren rannalla
Juhla meren rannalla on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen mykkäelokuva vuodelta 1929. Se pohjautuu Unto Seppäsen vuonna 1928 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin, jonka toinen painos kuvitettiin elokuvasta otetuilla valokuvilla. Elokuvan viimeiset esityskopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa 1959.
Itä-Savo
Itä-Savo hieman eri merkityksissään käsittää vanhan Säämingin kirkkopitäjän alueen, eli suurin piirtein nykyisen Savonlinnan seudun kunnat Enonkoski, Heinävesi, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.
Juhla meren rannalla
Juoni
Elokuva sijoittuu tsaarinvallan aikaan Terijoelle. Monien muiden Pietarin silmäätekevien lailla sinne saapuu kesävieraaksi suururakoitsija Mihail Koslov. Kaunista vaimoaan Tamaraa Koslov kohtelee kaltoin. Tamara rakastuu kesän kuluessa Anton-nimiseen ylioppilaaseen. Heidän viimeinen lemmentuokionsa päättyy Tamaran traagiseen kuolemaan. Koslov on ampunut vaimonsa ja haavoittanut pahoin Antonia. Syksyn saavuttua Anton toipuu, mutta päätyy epätoivoiseen ratkaisuun. Hän hukuttautuu meren aaltoihin.
Itä-Savo
Tällä alueella puhutaan yleisesti Savonlinnan seudun välimurteita.
Juhla meren rannalla
Näyttelijät
Tuhoutuneessa elokuvassa Koslovia tulkitsi Yrjö Tuominen, Tamaraa Heidi Blåfield, jonka viimeinen roolityö se oli. Kaarlo Angerkoskelle elokuva oli ensimmäinen, samoin Arvi Tuomelle.
Arviot
Elokuvan valaistus ja lähikuvat saivat osakseen mairittelevaa huomiota, kuvaajana toimi ruotsalainen Gustaf Boge. Heidi Blåfieldin Tamaraa arvosteltiin sisällyksettömäksi. Angerkosken roolisuoritus sai kriitikoilta varovaista kiitosta.
Reel Big Fish
Reel Big Fish on Kalifornian Orangen piirikunnasta kotoisin oleva ska punk -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1992, ja se on toiminnassa edelleen. Heidän suurin hittinsä on "Sell Out", vuodelta 1996.
Terbiumgalliumgranaatti
Terbiumgalliumgranaatti (TGG, Tb3Ga5O12) on keinotekoinen silikaattimineraali joka kuuluu granaattien ryhmään. Se sisältää harvinaista maametallia terbiumia sekä puolijohde galliumia. Tämä rakenne toimii Faradayn ilmiöön perustuvana Faraday rotaattorina, jota käytetään optisena erottimena lasertekniikassa. TGG:llä on korkea Verdetin vakio (-40 rad·T-1m-1 1 064 nm ja -134 rad·T-1m-1 632 nm alueella), mikä on noin kaksi kertaa suurempi kuin terbiumilla doupatulla lasilla. Materiaali myös kestää hyvin laserien tuottamaa tehoa vaurioitumatta.
Broby (täsmennyssivu)
Broby voi tarkoittaa seuraavia:
Töyhtömerimetso
Töyhtömerimetso (Microcarbo coronatus) on lounaisafrikkalainen pienikokoinen merimetsolaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 50-55 cm, sen höyhenpuku on musta, otsalla on töyhtö, nokan ja silmän välissä on punertava paljas laikku ja silmä on punainen.
Esiintyminen
Töyhtömerimetsot elävät Namibian ja lounaisen Etelä-Afrikan rannikolla ja saarilla. Maailman kokonaispopulaatio on 8 700 yksilöä ja pesimvä kanta 2 900 paria. Lajin kanta on pieni ja ihmistoiminnan aiheuttaman häiriön takia pesinnät epäonnistuvat usein. Etelänselkälokki (Larus dominicanus) ja pelikaani (Pelecanus onocrotalus) saalistavat sen pieniä poikasia ja munia, pelikaanit ja afrikanmerikarhut (Arctocephalus pusillus) toisinaan myös aikuisia lintuja. Se on enimmäkseen paikkalintu, vain vähäistä nuorten lintujen vaeltelua pohjoiseen tai itään esiintyy.
Elinympäristö
Laji elää kylmien merivirtojen vallitsemilla saarilla ja rannikolla, eikä yleensä liiku merellä kymmentä kilometriä ulommaksi.
Ravinto
Töyhtömerimetso syö kaloja, äyriäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
The Cleansing
The Cleansing on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen toinen EP, joka julkaistiin Little Rose Productions -levymerkillä vuonna 2000. Divine Wintertime -EP:n tapaan The Cleansing äänitettiin Studio Watercastlessa, Jyväskylässä helmikuussa 2000. Teknisestä avusta vastasi jälleen Arttu Sarvanne, mutta EP:n tuottajana toimi Little Rose Productionsin Manu Lehtinen.
Wilhelm Maybach
Wilhelm Maybach (9. helmikuuta 1846 Heilbronn – 29. joulukuuta 1929 Stuttgart) oli saksalainen moottorisuunnittelija ja teollisuusjohtaja.
1800-luvun lopulla Maybach kehitti yhdessä Gottlieb Daimlerin kanssa kevyitä ja nopeakäyntisiä polttomoottoreita, jotka soveltuivat maa- ja vesikulkuneuvojen sekä tulevien ilma-alusten voimanlähteeksi. Näitä moottoreita käytettiin Daimlerin valmistamassa, maailman ensimmäisessä moottoripyörässä, Daimlerin jokiveneissä ja hänen suunnittelemissaan ensimmäisissä autoissa. Ne olivat myös perusta vuonna 1902 esitellyn uuden Mercedes-mallin moottorille, joka oli valmistettu Emil Jellinekin teknisten suunnitelmien mukaisesti.
Maybach nousi Daimler-Motoren-Gesellschaftin (DMG) tekniseksi johtajaksi, mutta hän ei tullut toimeen yhtiön johtokunnassa istuvien pankkiirien kanssa. Tämän takia Maybach lähti DMG:stä vuonna 1907 ja perusti yhdessä poikansa Karlin kanssa Luftfahrzeug-Motorenbau -yhtiön, joka valmisti ilmalaivojen moottoreita. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, Versailles'n rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti, Saksan oli luovuttava ilma-alusten rakentamisesta ja Maybach siirtyi hänen omaa nimeään kantavien, ylellisten autojen valmistukseen. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti panssarivaunujen ja syöksyveneiden moottoreita.
Vuonna 1998 Daimler-Benz AG yhdistyi Chrysler Corporationin kanssa ja muodosti DaimlerChrysler-yhtiön. Vuonna 2002 uusi yhtiö elvytti "Maybach"-nimen mallistonsa yläpään brändiksi.
Nuoruusvuodet ja uran alku (1846–1869)
Wilhelm Maybach syntyi Württembergin Heilbronnissa vuonna 1846. Wilhelmin ollessa kahdeksanvuotias, hänen perheensä, johon kuului puuseppä-isän ja äitinsä Louisen lisäksi neljä veljeä, muutti Stuttgartin kaupunkiin. Wilhelmin äiti kuoli vuonna 1856 ja isä vuonna 1859.
19-vuotiaana Maybach oli valmistunut suunnittelijaksi ja hän työskenteli paikallismoottoreiden parissa. Konepajan johtajana toiminut, tuolloin 31-vuotias Gottlieb Daimler, pani merkille Maybachin lahjakkuuden ja pestasi tämän pääassistentikseen. Tässä pestissä Maybach toimi aina vuoteen 1900 asti, jolloin Daimler menehtyi.
Daimler ja Nikolaus Otton nelitahtimoottori (1869 – 1880)
Vuonna 1869 Maybach seurasi Daimleria vetureita ja rautatiekalustoa valmistaneeseen Maschinenbau-Gesellschaft Karlsruhe AG:hen. Daimler kuului yhtiön operatiiviseen johtoon ja yhdessä Maybachin kanssa he viettivät yökausia keskustellen moottorisuunnittelun uusista näkymistä, metallintyöstöstä ja kaikista muista tekniikkaan liittyvistä asioista.
Vuonna 1872 Daimler siirtyi kölniläisen Deutz-AG-Gasmotorenfabrikin palvelukseen. Yhtiö oli tuolloin maailman suurin paikallismoottoreiden valmistaja. Daimler, sekä yhtiön osakkaana ja suunnittelijana toiminut Nikolaus Otto, kehittivät uusia moottorikonstruktioita ja Maybach liittyi heidän tiimiinsä pääsuunnittelijana.
Vuonna 1876 Nikolaus Otto patentoi suunnittelemansa Otto-kiertoprosessin. Otton patentti koski nelitahtimoottoria, joka toimii polttoaineen räjähdysten voimalla. Polttoaineseoksen syttyminen saadaan aikaan ulkopuolisen sytytyslaitteen avulla. Nimi tulee neljästä moottorin toimintavaiheesta, jotka toistuvat uudestaan ja uudestaan moottorin käydessä. Toimintavaiheet ovat: imutahti, puristustahti, työtahti ja poistotahti. Myöhemmin Otton kyseistä moottorin rakennetta koskeva patentti hylättiin. Samana vuonna Maybach kävi Yhdysvalloissa, Philadelphian maailmannäyttelyssä, esittelemässä Deutzin moottoreita.
Vuonna 1878 Maybach avioitui Daimlerin vaimon ystävättären, Bertha Wilhelmine Habermaasin kanssa. Heinäkuun kuudentena päivänä vuonna 1879 syntyy Karl, ensimmäinen heidän kolmesta pojastaan.
Vuonna 1880 Daimlerin ja Otton, moottorien tulevaisuuden kehitystä koskevat erimielisyydet kärjistyivät, ja johtivat Daimlerin irtisanoutumiseen Deutz AG:n palveluksesta. Pian tämän jälkeen myös Maybach lähti Deutzilta ja seurasi ystäväänsä Cannstattiin, jonne Daimler oli perustanut moottoreiden kehitystä varten uuden yhtiön.
Kaappikello-moottori (1885)
thumb|Daimler-Maybach "kaappikello-moottori" vuodelta 1886 thumb|[[Fiedrich Wölfertin Daimler-moottorilla varustettu ilma-alus vuodelta 1888.]]
Vuonna 1885 Maybach ja Daimler saivat valmiiksi ensimmäisen moottorinsa. Sitä pidetään kaikkien bensiinillä toimivien polttomoottorien esiäitinä. Moottori oli makaava yksisylinterinen sekä ilmajäähdytteinen ja siinä oli valurautainen vauhtipyörä. Polttoaineseoksen sytytys tapahtui kuumaputkisytytyksellä,, joka oli Daimlerin ja Maybachin patentoima järjestelmä. Moottorin pakoventtiilin toimintaa ohjattiin nokka-akselilla. Tämä teki mahdolliseksi koneen kierrättämisen nopeudella 600 kierrosta minuutissa, kun siihen asti moottoreiden kierrosnopeus oli ollut luokkaa 120–180 kierrosta minuutissa.
Parivaljakko kehitti ensimmäisen kaasuttimen, jonka avulla bensiini ja ilma saatiin sekoitettua poilttokelpoiseksi seokseksi. Se asennettiin heidän seuraavaan, hieman suurempikokoiseen moottoriinsa, joka oli nyt pystysylinterinen. Moottorin iskutilavuus oli 264 cm3 ja se antoi tehoa puoli hevosvoimaa 600 kierroksella minuutissa. Sylinteri oli eristetty ja jäähdyttämätön. Sytytys tapahtui säätämättömänä, kuumaputken avulla. Moottorin ulkonäön vuoksi, siitä tuli mieleen kaappikellon heiluri, Daimler antoi sille nimen "Standuhr" eli kaappikello.
Marraskuussa 1885 Daimler asensi moottorin puiseen polkupyörän runkoon ja loi näin maailman ensimmäisen moottoripyörän, Reitwagenenin, jolle haettiin patentti. Maybach suoritti laitteella sen neitsytmatkan, Cannstattista Untertürkheimiin, saavuttaen 12 km/h huippunopeuden.
Maaliskuussa 1886 kaksikko asensi suuremman, 462 cm3 ja 1,1-hevosvoimaisen kaappikellomoottorin hevosvetoisten vanujen voimanlähteeksi. Moottorilta oli remmiveto taka-akselille. Koeajossa vaunu saavutti maantiellä 15 km/h nopeuden. Kyseiselle ajoneuvolle on annettu kunnia olla maailman ensimmäinen moottoripyörä.
Ensimmäinen Daimler-Maybach automobiili (1889)
thumb|Daimler Stahlradwagen 1889
Aquileia
Antiikki
Aquileia perustettiin roomalaisena coloniana vuonna 181 eaa. Se kehittyi yhdeksi Pohjois-Italian merkittävimmistä kaupungeista, ja se oli tärkeä kauppapaikka ja myös linnoitus. Erityisen merkittävä se oli myöhäisantiikin aikana. Hunnit tuhosivat antiikin Aquileian vuonna 453. Tämän jälkeen se jatkui olemassaoloaan taantuneena, mutta oli kuitenkin 500-luvulta lähtien piispanistuin. Aquileian piispat omaksuivat patriarkan tittelin itäisen mallin mukaan, ja olivat kirkollisesti korkeassa asemassa kaupungin taantumisesta huolimatta.
pienoiskuva|vasen|pysty|[[Aquileia (Venetia)|Roomalaisaikaisen Aquileian kaupungin raunioita.]]
Wilhelm Maybach
Ensimmäinen Daimler-Maybach automobiili (1889)
Kaksikko valmisti ensimmäisen varsinaisen autonsa vuonna 1889. Kyseessä oli alusta asti suunniteltu kulkuneuvo eikä hevosvaunut, jotka varustetaan moottorilla. Auto esiteltiin vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä. Stahlradwagen eli teräspyöräauto oli kaksikon Maybach-Daimler viimeisin huipputuote. Metalliputkirunkoon oli asennettu Maybachin uusin, nestejäähdytteinen V2-moottori. Kaasuttimen sumutusta oli saatu kehitettyä ja moottorissa oli nykyaikaiset lautasventtiilit. Tehoa 565 cm3 moottori antoi 1,5 hevosvoimaa. Voimanvälityksestä huolehti 4-portainen hammaspyörävaihteisto.
Aquileia
Myöhempi historia
Aquileia oli jossain määrin merkittävä jälleen 800-luvulta lähtien. Aquileian hiippakunnalla oli keskiajan alussa tärkeä rooli, kun kristinuskoa levitettiin itäiseen Keski-Eurooppaan. Kaupunki säilyi kituen asuttuna läpi keskiajan. 1800-luvulla Aquileia oli lähinnä kylä, jossa oli noin asukasta.
Wilhelm Maybach
Ensimmäinen Daimler-Maybach automobiili (1889)
Daimlerin moottorien valmistuslisenssit olivat monessa maassa autoteollisuuden käyntiin sysännyt tekijä. Daimlerin ja Maybachin patentteihin perustuvien autojen valmistuksen aloittivat:
Aquileia
Nähtävyydet
Aquileian arkeologiset kohteet sekä katedraali muodostavat Unescon maailmanperintökohteen. Aquileian katedraali on alun perin tasakattoinen basilika vuodelta 1031. Vuoden 1379 paikkeilla se uudistettiin goottilaiseen tyyliin. Kirkossa on vaikuttava mosaiikkilattia.
Wilhelm Maybach
DMG ja Phönix-moottori (1890–1900)
DMG ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, koska moottoreiden myyntimäärät eivät olleet riittäviä ja lisenssioikeuksien tuotot jäivät suunniteltua vähäisemmiksi. Rahoittajien vaatimuksesta yksityinen yhtiö muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1890. Yhtiön hallitukseen tulleet rahoittajien edustajat eivät uskoneet Daimlerin ja Maybachin visioihin moottoroitujen vaunujen valmistuksesta ja laajensivat tehtaan hyvin myyvien paikallismoottoreiden tuotantoa. Hallitus jopa suunnitteli yhtiön fuusioimista Otton Deutz AG:n kanssa. Tämä oli yksi syy, toinen oli Daimlerin ja Maybachin halu keskittyä visioimiensa autojen suunnitteluun, jonka vuoksi Daimler ja Maybach irtisanoutuivat yhtiöstä.
Aquileia
Nähtävyydet
Kaupungin alueella uskotaan olevan runsaasti jäänteitä roomalaisajalta, mutta kaikkia niistä ei ole vielä kaivettu esiin. Näkyvillä oleviin muinaisjäänteisiin lukeutuvat muun muassa keskusaukio ja joenvarteen tehty satama sekä asuintalojen rauniot.
Wilhelm Maybach
DMG ja Phönix-moottori (1890–1900)
Vuonna 1894 Maybach suunnitteli, yhdessä Gottlieb Daimlerin ja tämän pojan Paulin kanssa kolmannen moottorimallinsa, kaksisylinterisen Phönix-rivimoottorin. Maybachin luomuksia pidetään yleisesti 1800-luvun lopun hienoimpina moottoreina. Hänen keksintöjensä merkitys moottoreiden valmistukselle ja autoteollisuudelle on ylittämätön. Lukuisten siihenastisten patenttiensa lisäksi Maybach kehitti jatkuvasti lisää parannuksia moottoreihin. Vuonna 1898 Maybach esitteli maailman ensimmäisen nelisylinterisen rivimoottorin, joka asennettiin Daimler Phönix-autoon.
Vaikka DMG myi samaan aikaan paikallis- ja venemoottoreita läpi Euroopan, yhtiön kassatilanne ei ollut hyvällä tolalla. 1890-luvun puolivälin paikkeilla Daimlerin hyvä ystävä ja liikekumppani Frederick Simms lupasi järjestää DMG:lle tilauksia ja lisärahoitusta, ehdolla että Daimler, Maybach ja hän itse saavat paikan yhtiön johtokunnasta. Vuonna 1896 Daimlerin ja Maybachin yritystoiminta yhdistettiin DMG:n kanssa.
Lastenklinikka
Lastenklinikka on lastensairauksiin erikoistunut sairaalayksikkö. Suomessa kaikilla yliopistosairaaloilla on lastenklinikka.
Wilhelm Maybach
DMG ja Phönix-moottori (1890–1900)
Näihin aikoihin Maybach koi elämässään kaksi vakavampaa takaiskua. Hänen teini-ikäinen, järjestyksessä toinen poikansa Adolf sairastui skitsofreniaan ja vietti loppuelämänsä mielisairaalassa. Toinen takaisku oli hänen ystävänsä ja liikekumppaninsa Gottlieb Daimlerin kuolema sydänsairauteen vuonna 1900.
Daimler-Mercedes -moottorit (1900)
thumb|Mercedes 35PS 1902
Vuonna 1900 itävaltalainen liikemies ja kilpa-ajaja Emil Jellinek antoi Maybachille luonnokset uuden kilpa-auton prototyypistä. Jellinek arvosti suuresti Maybachin töitä ja halusi tämän suunnittelevan täysin uudenlaisen moottorin ja auton. Hän sitoutui ennakkoon ostamaan 36 autoa, ennen kuin ensimmäistäkään oli edes piirustuspöydällä. Maybach tarttui toimeen ja tuloksena oli oman aikansa huipputuote, Mercedes 35 PS. Moottori oli oman aikansa mittareiden mukaan korkeaviritteinen nelisylinterinen rivimoottori, iskutilavuudeltaan 5 918 cm3. Sylinterilohko oli kevytmetallivalua, tämä oli Maybachin suunnitelmia. Sylinterikannet olivat osa lohkon valua (ns. monobloc) ja sivuventtiilikoneistoa käytti kaksi nokka-akselia (ns. T-head). Imuventtiilin ajoitus oli lisäksi kuljettajan manuaalisesti säädettävissä. Kaasuttimia oli kaksi. Sytytys hoidettiin matalavirtamagneetolla, jolloin sen ajoitus oli huomattavasti aiempaa tarkempaa. Jäähdytyksestä huolehti Maybachin suunnittelema hunajakennojäähdytin. Moottori antoi tehoa ennenkuulumattomat 35 hevosvoimaa, joka antoi kevyelle, prässätylle teräspeltirungolle valmistetulle autolle 75 km/h nopeuden. Ajo-ominaisuudet olivat matalan painopisteen sekä koriin nähden leveän raidevälin ja pitkän akselivälin ansiosta aikansa huippua.
Sangue bleu
Sangue bleu (”Sininen veri”) on vuonna 1914 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Nino Oxilian ohjaaman melodraaman pääosaa esittää elokuvadiiva Francesca Bertini.
Wilhelm Maybach
Daimler-Mercedes -moottorit (1900)
Prototyypi valmistui joulukuussa 1900 ja seuraavana vuonna Jellinek hankki autolla kilpailumenestystä, joka kasvatti yhtiön automyyntiä ja uskoa autojen valmistuksen tulevaisuuteen. Moottorille annettiin nimeksi Daimler-Mercedes, Emil Jellinekin tyttären lempinimen mukaan. DMG rekisteröi Mercedeksen viralliseksi tavaramerkikseen vuonna 1902. Mercedes 35 -mallia seurasi vuonna 1902 esitelty Mercedes-Simplex-mallisto
Sangue bleu
Juoni
Montvallonin ruhtinatar Elena epäilee, että hänen miehellään on suhde kreivitär Simone de la Croix’han. Ruhtinas ottaa mustasukkaisesta vaimostaan eron ja jättää tyttärensä Dianan hänen hoidettavakseen. Elena tutustuu näyttelijä Jacques Wilsoniin ja kreivitär de la Croix lavastaa heidät rakastavaisiksi. Ruhtinas riistää Dianan Elenalta, joka ajautuu aiemmin torjumansa Wilsoniin syliin. Näyttelijä tuhlaa Elenan omaisuuden ja pakottaa hänet ryhtymään kabareetanssijaksi. Elena kapinoi ja yrittää riistää henkensä näyttämöllä ”kuoleman tangon” aikana. Ruhtinas katuu ja vie Elenan takaisin heidän tyttärensä luokse.
Tuotanto, teema ja vastaanotto
Roomalaisen Celio Filmin tuottama elokuva oli suunniteltu vahvistamaan Francesca Bertinin tähtikulttia. Celio tuotti vuosina 1912–1914 25 elokuvaa, joissa näyttelijä esitti pääosia. Baldassarre Negronin jätettyä yhtiön Bertiniä ohjasi Nino Oxilia. Näyttelijää pidettiin yhtiön ”kruununjalokivenä” kunnes hän pian siirtyi Caesar Filmille.
Sangue bleu on juonipainotteinen melodraama, jossa on myös yhteiskuntakriittisiä aineksia. Sen teemana on oikeudeton ja alistettu nainen, jonka epätoivoon ainoa ratkaisu on itsemurha. Hienovaraisesti kerrottu juoni päättyy diivaelokuville poikkeuksellisesti onnelliseen loppuun. Elokuvan ansioita ovat Bertinin karismaattinen näyttelijänsuoritus, Nino Oxilian taitava ohjaus ja kuvaaja Giorgino Riccin kauniit kuvakulmat. Ruhtinattaren esittämä hyväntekeväisyysnäytelmä on mukaelma Puccinin Madama Butterflysta ja aikoinaan paheksuntaa herättänyt tangokohtaus on lainattu Asta Nielsenin elokuvasta Kuilu (1910).
Wilhelm Maybach
Maybach-Motorenbau GmbH
thumb|Maybach Mb IVa -moottori thumb|Maybach-Zeppelin V12 -moottori, vuodelta 1929.
Ilmalaivoja suunnitellut ja valmistanut Ferdinand von Zeppelin oli ollut yhteyksissä Maybachiin jo vuoden 1900 tienoilla, Maybachin ollessa vielä DMG:n palveluksessa. Zeppelin oli esittänyt Maybachille ajatuksensa ilma-alusten kehityksestä ja pyytänyt tätä suunnittelemaan ilmalaivalleen soveliaan voimanlähteen. Maybachin erottua DMG:n palveluksesta, vuonna 1907, hän muutti Stuttgartin lähistölle, Bissingeniin, jossa perusti vanhimman poikansa Karlin ja kreivi Zeppelinin kanssa vuonna 1909 Luftschiffbau Zeppelin GmbH:n tytäryhtiön nimeltä Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH. Vuonna 1912 yhtiö siirtyi Friedrichshafeniin, jossa sijaitsivat Zeppelinin tehtaat.
Sangue bleu
Tuotanto, teema ja vastaanotto
Elokuva oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys. Aikalaiskriitikot kiittivät sen näyttelijäsuorituksia, näyttämöllepanoa ja kuvausta, mutta kiinnittivät huomiota käsikirjoituksen heikkouksiin. Bertinille Sangue bleu oli jälleen yksi askel hänen diivamaineensa lujittamisessa.
Wilhelm Maybach
Maybach-Motorenbau GmbH
Maybachin tämän aikakauden moottorit olivat:
Sangue bleu
Restaurointi ja DVD
Jean Desmetin kokoelmassa säilynyt Sangue bleu on restauroitu Alankomaiden elokuvamuseossa. Bolognan elokuva-arkiston DVD:nä julkaisema värjätty ja sävytetty nitraattikopio on varustettu Daniele Furlatin musiikilla. Se sisältää hollannin lisäksi myös italian- ja englanninkielisen tekstityksen.
Wilhelm Maybach
Maybach-Motorenbau GmbH
Maybach Mb IVa oli nestejäähdytteinen, kuusisylinterinen rivimoottori lentokone- ja ilmalaivakäyttöön sekä laivaston pikaveneisiin. Se oli yksi maailman ensimmäisistä, suuriin korkeuksiin sarjatuotantona valmistetuista moottoreista. Mallikoodistaan huolimatta se oli edeltäneestä IV-moottorista suunnittelultaan täysin poikkeava, ei ainoastaan pienin muutoksin tehty variantti. 1 800 metrin korkeudessa moottori antoi 245 hevosvoimaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Luftfahrzeug-Motorenbau valmisti yli 2000 moottoria kuukaudessa, lisäksi Bayerische Motoren Werke GmbH valmisti sitä lisenssillä. Moottoria valmistettiin sodan jälkeen lukuisissa Euroopan maissa, koska rauhanehdot kielsivät Saksalta tämänkaltaisen tuotannon. Moottorista kehitettiin sodan aikana vielä versio MB, joka antoi tehoa 260 hevosvoimaa.
Vuonna 1916 Wilhelm Maybach nimitettiin Stuttgartin Tekniikan Yliopiston kunniatohtoriksi.
Vuonna 1918 yhtiö sai uuden nimen Maybach-Motorenbau GmbH. Rauhanehtojen pakottamana Saksa joutui lopettamaan lentokoneiden valmistamisen, joten Maybachin yhtiö siirtyi suunnittelemaan ja valmistamaan nopeakäyntisiä dieselmoottoreita rautatie- ja merikäyttöön ja bensiinimoottoreita maakulkuneuvoihin. Yhtiö paneutui ensimmäisten joukossa myös aerodynamiikan tutkimiseen.
Maybach aloitti myös oman henkilöautotuotannon. Vuonna 1919 valmistui ensimmäinen koemalli Maybach W1. Ensimmäinen sarjatuotantoon tarkoitettu malli Maybach W3 esiteltiin vuoden 1921 Berliinin autonäyttelyssä. Malli oli tuotannossa vuoteen 1928 ja kuten tuohon aikaan oli tapana, tehtaan valmistaman alustalle rakensi korin ulkopuolinen valmistaja. Maybachin yhteistyökumppanina oli ravensburgilainen korivalmistaja Hermann Spohn. Weimarin tasavallan talouslaman ja hyperinflaation vuoksi autojen myyntimäärät jäivät kaksikymmenluvulla joihinkin satoihin yksilöihin, vaikka malli oli tuotannossa vuoteen 1928 saakka. Vuonna 1928 esiteltiin V12-moottorinen Maybach W5.
Wilhelm Maybach kuoli 29. joulukuuta vuonna 1929, Stuttgartissa, 83 vuoden ikäisenä.
Maybach-nimi on käytössä Mercedes-Maybach-versiossa Mercedes-Benzin nykyisessä S-sarjassa.
Seppo Mäki
Seppo Juhani Henrikki Mäki (s. 8. kesäkuuta 1937 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on naimisissa näyttelijä Liisa Roineen kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Mäki aloitti uransa 1960-luvulla nuorisoelokuvissa ja on nykyään Tampereen Teatterin pitkäaikaisimpia näyttelijöitä. Mäki valmistui Suomen teatterikoulusta vuonna 1961.
Mäki on myös toiminut ääninäyttelijänä Disney-elokuvien jälkiäänityksissä. Hän antoi äänensä muun muassa Samu Sirkalle elokuvassa Pinocchio ja Harpisti Harpolle elokuvassa Hiidenpata. Mäki on myös esiintynyt joissakin elokuvissa kuten Pinsiön parooni, sekä lastenohjelmissa Kummajaiset ja Gotti Järvinen. Mäki on saanut Pirkanmaan kulttuurirahastosta apurahan vuonna 1997.
Anaktuvuk Pass
Anaktuvuk Pass on kaupunki Alaskassa. Anaktuvuk Pass on Brooks Rangella, Anaktuvuk ja John -jokien välissä.
Anaktuvuk Pass on saanut nimensä Anaktuvuk-joen (Anaktuvuk River) mukaan. Anaktuvuk tarkoittaa inupiattien kielellä "karibunjätösten paikkaa". Pohjois-Alaskassa eli nomadiryhmä nimeltään nunamiut, joka metsästi karibuja merinisäkkäiden ja kalojen asemasta, kuten muut inupiatit tekivät. He kävivät rannikoiden asukkaiden kanssa vaihdantakauppaa muista tarvikkeista. Karibukantojen väheneminen 1900-luvun alkuvuosikymmeninä sai monet numamiuteista muuttamaan rannikon kyliin. 1938 useat nunamiut-perheistä muuttivat takaisin Brooks Rangelle Chander Laken ja Killik Riverin alueille. Myöhemmin molemmilta alueilta perheet muuttivat Anaktuvuk Passiin. Kaupunki on ainoa jäljellä olevan nunamiut-asuinalue.
Vuoden väestönlaskennassa Anaktuvuk Passissa asui 282 ihmistä. Näistä 87,59 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Maalaiskunta
Maalaiskunta (lyhenne mlk. ) on tai on ollut yksi kuntamuodoista eräissä maissa, tavallisesti kuntamuodoista yleisin.
Suomi
Silloinkin, kun maalaiskunta oli kunnallishallinnollisena käsitteenä olemassa, sanaa maalaiskunta käytettiin melko harvoin muuten kuin niissä kunnannimissä, joihin se sisältyi. Vaikka kaupunkeja kutsuttiin useammin kaupungeiksi kuin kunniksi ja kauppaloita useammin kauppaloiksi kuin kunniksi, maalaiskuntia kutsuttiin useimmiten vain kunniksi, ellei ollut erityistä syytä tähdentää kuntamuotoa. Esim. tuon ajan tietosanakirjoissa kaupunkeja ja kauppaloita käsittelevät artikkelit alkavat yleensä: "X (kaupungin tai kauppalan nimi) kaupunki/kauppala x:ssä x:n läänissä" mutta maalaiskuntia käsittelevät artikkelit alkavat tavallisesti "X, kunta [ei sanaa maalaiskunta] x:ssä x:n läänissä."
Ne maalaiskunnat, joilla on ollut sama nimi kuin viereisellä kaupungilla tai kauppalalla, ovat käyttäneet nimessään sanaa maalaiskunta, esimerkiksi Helsingin maalaiskunta tai Mikkelin maalaiskunta. Siihen on historialliset syyt. Vaikka maalaiskunta hallinnollisena käsitteenä poistui kunnallislakiuudistuksen myötä vuoden 1977 alussa, sana maalaiskunta jäi niihin kuntien nimiin, joissa se oli ollut lakimuutokseen astikin (paitsi Kajaanin maalaiskunnan, joka samanaikaisesti lain voimaan tulon kanssa liitettiin Kajaanin kaupunkiin ja Tammisaaren maalaiskunnan, joka samaan aikaan liitettiin Tammisaaren kaupunkiin). Kuitenkin vuoden 1978 alussa Lohjan maalaiskunnan nimi muuttui Lohjan kunnaksi ja Loimaan maalaiskunnan nimi Loimaan kunnaksi sekä vuoden 1980 alussa Kemin maalaiskunnan nimi Keminmaaksi.
Suuressa osassa maalaiskunta-sanaa nimessään käyttäneistä kunnista on ollut sellainen hallinnollinen erikoisuus, että niiden kunnanvirasto ei ole sijainnut omassa kunnassa, vaan samannimisessä naapurikaupungissa tai -kauppalassa. Myös maantieteelliseltä muodoltaan suuri osa niistä oli erikoisia: Suuri osa niistä ympäröi keskellä olevaa kaupunkia tai kauppalaa joka suunnalta, jolloin kaupunki tai kauppala muodosti maalaiskunnan sisällä enklaavin ja maalaiskunta oli "reikäleipäkunta." Toisaalta Heinolan maalaiskunta koostui kahdesta erillisestä osasta. Jyväskylän maalaiskunnan rajat taas muistuttivat kahdeksikkoa, sillä kunta käsitti kaksi samaa kokoluokkaa olevaa lohkoa, jotka olivat toisiinsa yhteydessä noin kilometrin levyisen ja noin kahden kilometrin pituisen käytävän kautta. Suomessa on ollut kaikkiaan 36 maalaiskunta-sanaa nimessään käyttänyttä kuntaa, tosin ei koskaan näin monta yhtaikaa. Enimmillään jopa yli puolella kaikista Suomen kaupungeista ja kauppaloista oli naapurinaan maalaiskunta-sanaa nimessään käyttävä kunta. Nykyisin niitä ei ole enää yhtäkään, mikä johtuu enimmäkseen kuntaliitoksista. Useimmat näistä kunnista on liitetty kokonaan viereiseen samannimiseen kaupunkiin tai kauppalaan. Näin tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1959, kun Seinäjoen maalaiskunta liitettiin Seinäjoen kauppalaan ja viimeisen kerran vuonna 2009, kun viimeinen nimessään maalaiskunta-sanaa käyttänyt kunta, Jyväskylän maalaiskunta, liittyi vapaaehtoisesti osaksi Jyväskylän kaupunkia. Eräät maalaiskunta-sanaa nimessään käyttäneet kunnat on liitetty useampaan kuin yhteen kuntaan kuten Kuopion maalaiskunta Kuopion kaupunkiin ja Siilinjärven kuntaan vuonna 1969. Eräät ovat muuttaneet nimensä jättäen maalaiskunta-sanan nimestään pois. Näistäkin osa on sittemmin kadonnut kuntaliitoksissa, mutta eräät ovat vielä nimensä vaihtaneina olemassa: entinen Helsingin maalaiskunta nimellä Vantaa vuoden 1972 alusta, jolloin kunta muuttui maalaiskunnasta kauppalaksi, entinen Ikaalisten maalaiskunta nimellä Ikaalinen vuoden 1972 alusta, jolloin kunta muuttui maalaiskunnasta kauppalaksi ja kuntaan kuulunut Ikaalisten epäitsenäinen kauppala lakkautettiin, entinen Kemin maalaiskunta nimellä Keminmaa vuoden 1980 alusta sekä entinen Pietarsaaren maalaiskunta nimellä Pedersören kunta helmikuusta 1989. Koiviston maalaiskunta, Käkisalmen maalaiskunta, Sortavalan maalaiskunta ja Viipurin maalaiskunta taas olivat jääneet luovutetulle alueelle.
Maalaiskunta-sanaa nimessään käyttäneiden kuntien kunnanrajakilvissä käytäntö vaihteli: esimerkiksi Jyväskylän maalaiskunnan rajakilvessä oli käytetty mlk-lyhennettä, mutta Rovaniemen maalaiskunnan kyltissä puolestaan kokonaista maalaiskunta-sanaa.
Luettelo maalaiskunta-sanaa nimessään käyttäneistä Suomen kunnista
Huomautus: ruotsinkielisten nimien osalta Helsingin maalaiskunta ja Pietarsaaren maalaiskunta eivät kuuluneet tähän kategoriaan, vaan niiden ruotsinkieliset nimet o(li)vat Helsinge ja Pedersöre, niissä ei ollut tarpeen tehdä eroa kaupungin ja viereisen maalaiskunnan välille.
Ruotsi
Suomen lisäksi maalaiskuntia on ollut myös Ruotsissa. Ruotsin kielessä maalaiskuntaa tarkoittaa sana landskommun. Ruotsissa pitäjät muutettiin maalaiskunniksi vuoden 1862 kuntauudistuksessa. Eri kuntamuotojen väliset erot poistettiin vuoden 1971 kuntauudistuksessa, josta lähtien Ruotsissa on ollut vain kuntia (kommun).
Suomen tavoin Ruotsissakin joidenkin maalaiskuntien nimissä oli aiemmin sana landskommun erotukseksi samannimisestä kaupungista. Seuraavassa luettelossa ovat tällaiset kunnat vuonna 1916:
Näiden 37 kunnan lisäksi oli olemassa Alingsåsin maaseurakunta ja Rödene -niminen maalaiskunta. Kauppaloiden tapauksessa kauppalan nimen perään liitettiin sana köping, mutta maalaiskunnan nimen perään ei liitetty mitään sanaa.
Vuoden 1916 jälkeen oli olemassa vielä nämä kaupunkien kanssa samannimiset maalaiskunnat:
Kanada
Kanadassa jokainen provinssi päättää itse kunnallishallinnostaan. Alberta, Manitoba, New Brunswick ja Saskatchewan ovat ainoat provinssit, joissa on maalaiskuntia. Maalaiskunnilla on kevyemmät lakisääteiset velvoitteet kuin kaupunkikunnilla.
Venäjä
Venäjän kunnat ovat kaupunkikuntia tai maalaiskuntia.
Viro
Viron kunnat ovat kaupunkeja tai maalaiskuntia.
Suomen Hypoteekkiyhdistys
Suomen Hypoteekkiyhdistys (Hypo) on suomalainen yksityinen asuntorahoitukseen erikoistunut luottolaitos. Yhdistys perustettiin vuonna 1860. Suomen ainoana hypoteekkiyhdistyksenä se on pankki- ja finanssiryhmittymistä riippumaton. Asuntorahoituksen lisäksi yhdistys harjoittaa talletuspankkitoimintaa tytäryrityksensä Suomen Asuntohypopankki Oy:n eli Hypo-pankin kautta.
Historiaa
Suomen Hypoteekkiyhdistys perustettiin vuonna 1860. Se oli Suomen ensimmäinen ja pitkään myös ainoa kiinnitysluottolaitos. Yhdistyksen tarkoituksena oli kiinnitysluoton myöntäminen maaseudulle. Luottoa myönnettiin kiinnitetyn tilan maan arvoa vastaan; metsän tai rakennusten arvoa ei otettu huomioon. Alkuvaihe oli vaikea, sillä sisään- ja uloslainauskorkojen ero oli liian pieni, mutta ongelmista selvittiin. Ainoana kiinnitysluottolaitoksena yhdistyksen merkitys oli suuri koko 1800-luvun lopun.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Hypoteekkiyhdistyksen merkitys alkoi laskea. Vuonna 1918 antolainaus käytännössä loppui mutta käynnistyi uudelleen 1925. Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen yhdistyksen toiminta muodostui jälleenrakennus- ja asuttamislainojen myöntämisestä.
Toiminta
Suomen Hypoteekkiyhdistys harjoittaa talletuspankkitoimintaa tytäryrityksensä Suomen Asuntohypopankki Oy:n eli Hypo-pankin kautta. Yhdistys ja pankki muodostavat yhdessä Hypo-konsernin.
Hypo-konsernin tase on n. 2000 miljoonaa euroa. Asuntolainakanta n. 1420,7 miljoonaa euroa. Talletus- ja hypoteekkiobligaatiokanta n. 1000 miljoonaa euroa. Ydinvakavaraisuus (Core Tier 1) 14,0 % standardimenetelmällä laskien. Asiakasmäärä n. 25000. Henkilöstöä vuonna 2015 oli keskimäärin 50. Vuoden 2015 tilinpäätöksen mukaan Suomen Hypoteekkiyhdistyksen liikevoitto oli n. 7,5 miljoonaa euroa. Kulu-tuottosuhde n. 50 %. Luototusaste n. 40 %. Järjestämättömien saatavien määrä oli n. 0,16% lainakannasta.
Suomen Hypoteekkiyhdistys/Suomen Asuntohypopankki Oy ovat Finanssialan Keskusliiton, Talletussuojarahaston, Nordiska Realkredit Samrådetin (Nordic Mortgage Counsil), Mortgage Bankers Associationin ja International Housing Finance Unionin jäseniä. Hypo-konserni toimii 102-vuotiaassa Hypo Talossa, Yrjönkadun ja Bulevardin kulmassa.
Johto
Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja on vuodesta 2013 ollut Ari Pauna. Hypoteekkiyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtajana toimii Hannu Hokka ja hallituksen puheenjohtajana Pörssisäätiön toimitusjohtaja Sari Lounasmeri.
Eläkesäätiö
Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimintaan liittyy myös vuonna 1898 eläkerahasto na toimintansa aloittanut ja vuonna 1957 eläkesäätiöksi muutettu Suomen Hypoteekkiyhdistyksen eläkesäätiö. Säätiön etuusperusteinen A-osasto on toimintapiiriltään suljettu, mutta uusi vuonna 2010 voimaan tulleen lain mukainen maksuperusteinen M-osasto on kaikille Hypo-konsernin palveluksessa oleville avoin. Säätiön toimintaa valvoo Finanssivalvonta. Säätiön asiamiehenä toimii Hypoteekkiyhdistyksen ja Asuntohypopankin varatoimitusjohtajan tehtävässä 1.1.2013 lukien aloittanut varatuomari Elli Reunanen.
Pako pohjoiseen (vuoden 1983 elokuva)
Pako pohjoiseen (El Norte) on Gregory Navan ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen, espanjankielinen independent-elokuva vuodelta 1983. Kolmeen osaan jakautuva elokuva kertoo nuoren orvoksi jääneen sisarusparin, Rosan ja Enriquen, elämästä ensin väkivaltaisessa kotimaassaan Guatemalassa ja sitten vaelluksella Meksikon halki siirtolaisiksi Kalifornian Los Angelesiin.
Elokuvan käsikirjoitti ohjaaja Nava yhdessä vaimonsa Anna Thomasin kanssa, joka toimi myös elokuvan yhtenä tuottajana. He olivat ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin saajiksi. Ehdokkuutta ei aiemmin ollut myönnetty independent-elokuvalle eikä espanjankieliselle käsikirjoitukselle.
Elokuvan osarahoittajana oli Yhdysvaltojen julkisen palvelun televisiokanava PBS.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Navan ohjausta epävarmaksi, mutta pitää lopputulosta kuitenkin sydämellisenä ja koskettavana ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä. Myös ensi-illan jälkeen muun muassa The New Yorker -lehden Pauline Kael arvosteli sekä ohjauksen että käsikirjoituksen kömpelyyksiä, mutta piti kuitenkin useimpien kriitikoiden tavoin tarinan päähenkilöiden eeppistä kamppailua sankarillisen vaikuttavana.
Vladimir Salnikov
Vladimir Valerjevitš Salnikov (, s. 21. toukokuuta 1960 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen uimari, joka teki urallaan 12 maailmanennätystä 400, 800 ja 1 500 metrin vapaauinneissa. Swimming World Magazine nimesi Salnikovin vuoden 1982 miesuimariksi.
Merikapteenin poika Salnikov aloitti uimisen 7-vuotiaana, ja pian hän aloitti säännöllisen harjoittelun valmennuksessa. Hän oli mukana 16-vuotiaana Montrealin olympialaisissa 1976 ja teki 1 500 metrin vapaauinnissa Euroopan-ennätyksen mutta jäi viidenneksi. Samalla matkalla vuoden 1977 EM-kisoissa hän voitti kultaa. MM-kilpailuissa 1978 Berliinissä hän voitti kultaa sekä 400 metrin vapaauinnissa (ME-ajalla) että 1 500 metrin vapaauinnissa. Vuotta myöhemmin hän ui ensimmäisenä ihmisenä 800 metrin vapaauinnin alle 8 minuutin.