cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai Bolštšakov
Nikolai Bolštšakov (s. 11. toukokuuta 1977 Žakasij) on venäläinen maastohiihtäjä, MM-mitalisti.
Bolštšakov saavutti Canmoren nuorten MM-kilpailuista 1997 hopeaa 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa. Aikuisten arvokisoissa hän debytoi Lahden MM-kisoissa 2001, jossa hän sijoittui takaa-ajossa 29:nneksi ja vapaan sprintissä 35:nneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui viestissä kuudenneksi ja 30 kilometrin vapaan yhteislähdössä seitsemänneksi.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 Bolštšakov hiihti ankkuriosuuden Venäjän joukkueessa, joka saavutti pronssia Saksan ja Norjan jälkeen. Kultajoukkue Norja voitti Venäjän noin 20 sekunnin erolla. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Vasili Rotšev, Jevgeni Dementjev ja Nikolai Pankratov. Samoissa kisoissa hän hiihti lisäksi 15 kilometrin vapaalla kahdenneksitoista.
Bornholm
Bornholm on Tanskalle kuuluva saari Itämeressä, Ruotsin Skånen ja Puolan Pommerin rannikon välillä sekä saarella sijaitseva samanniminen kunta. Saari on syntynyt lohkoliikunnan tuloksena horstimuodostumaksi. Saaren pinta-ala on 587 neliökilometriä ja suurin pituus 40 kilometriä. Saaren pohjois- ja keskiosat ovat pääosin gneissigraniittia, etelästä löytyy kerrostuneita kivilajeja. Bornholmin pääelinkeinoja ovat maanviljely, sikojen ja lampaiden hoito, kalastus, saviteollisuus ja turismi. Saarella on 39 922 asukasta (2014). Suurin taajama on Rønne. Hallinnollisesti saari muodostaa Bornholmin kunnan, joka kuuluu Pääkaupunkialueen hallintoalueeseen.
Historia
pienoiskuva|Ryhmä [[Bautakivi|bautakiviä, korkein on ”Hellig Kvinde”.]] Rautakaudella saarelle pystytettiin bautakiviä, joita on luetteloitu yli 1 000.
Historiansa aikana Bornholm on kuulunut Tanskalle, paitsi vuosina 1525–1575, jolloin se oli läänitettynä Lyypekille ja 1658–1660, jolloin Bornholm oli Ruotsin hallussa.
Toisen maailmansodan alkupuolella Natsi-Saksa valtasi Tanskan ja 10. huhtikuuta 1940 myös Bornholmin ja rakensi saarelle massiivisia linnoitteita ja tykistöpattereita, torjuakseen Liittoutuneiden sukellusveneitä ja merisota-aluksia Itämerellä. Toisen maailmansodan lopussa Neuvostoliitto pommitti saarta. Sen saksalainen varuskunta halusi antautua länsiliittoutuneille Neuvostoliiton sijaan ja lähetti viestejä Kööpenhaminaan, mutta sieltä ei vastattu. 9. toukokuuta 1945 Neuvostoliitto teki saarelle maihinnousun. vallaten saaren Saksan 12 000 sotilaan antauduttua ja miehitti saarta 5. huhtikuuta 1946 saakka. Nykyisin saarella on Naton tutka-asema.
Bornholmin kunta luotiin 1. tammikuuta 2003 yhdistämällä viidestä entisestä kunnasta (Allinge-Gudhjem, Hasle, Nexø, Rønne ja Aakirkeby) ja silloisesta maakuntahallituksesta. Samalla Bornholm sai amtin aseman. 1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä Bornholmin erityisasema omana amtinaan lakkasi ja se liitettiin Pääkaupunkialueen hallintoalueeseen.
Riigikogun vaalit 1999
Riigikogun, eli Viron parlamentin vaalit järjestettiin 7. maaliskuuta 1999, jolloin valittiin 101 edustajaa Viron parlamenttiin, Riigikoguun.
Tulokset
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet ! colspan="3"| Äänet ! colspan="2"| Paikat ! width="75"| Ääniä ! width="30"|% ! width="35"|+/– ! width="30"| Paikat ! width="35"|+/–
Suomen iskelmäkuningas 1952, 1953, 1954
Suomen iskelmäkuningas 1952, 1953, 1954 on Kalevi Taurun kokoelmalevy, jota on tehty vain 300 kpl. Levylle on liitetty vuonna 1998 äänitetty kappale "Ko elämä ol oikiaa"
Galaktoosi
Galaktoosi C6H12O6, on monosakkaridi (aldoheksoosi). Galaktoosia vapautuu esimerkiksi laktoosin pilkkoutuessa elimistössä sekä myöskin lehtikasvien fotosynteesissä. Galaktoosista on D- ja L-enantiomeeri.
Eläinkokeissa on havaittu, että maidon hajoamistuote D-galaktoosi aiheuttaa ennenaikaista vanhenemista.
Galaktosemiasta kärsivällä galaktoosin hajoaminen ei onnistu, minkä seurauksena galaktoosia kertyy vereen, kudoksiin ja virtsaan. Galaktoosin saanti voi galaktosemiasta kärsivillä johtaa hengenvaarallisiin oireisiin.
Karthala
Karthala on aktiivinen tulivuori Komoreilla, Grande Comoren saaren eteläpäässä. 2 361 metriä korkea kilpitulivuori on toinen Grande Comoren muodostavista tulivuorista. Se on myös koko Komorin saarten korkein kohta sekä eräs maailman suurimmista aktiivisista tulivuorista. Toistuvat sortumiset ovat synnyttäneet Karthalan huipulle kolme kilometriä leveän ja neljä kilometriä pitkän kalderan.
Purkaukset
Sekä kaldera että itse vuori ovat muotoutuneet vähitellen jokaisen purkauksen ja laavavirtojen seurauksena. Karthalan viimeisin suuri purkaus tapahtui vuonna 2005, jolloin tuhansia saaren asukkaita evakuoitiin turvaan. Pienempiä purkauksia vuorella on sattunut muun muassa toukokuussa 2006 ja tammikuussa 2007, jolloin Grande Comoren saari asetettiin purkauksen vuoksi hälytystilaan. 1903 vuoresta purkautuneet myrkylliset kaasut surmasivat 17 henkeä. Vuonna 1860 Karthalasta lähtöisin oleva laavavirta ylsi saaren länsirannikolla sijaitsevan Komorien pääkaupungin Moronin pohjoispuolelle, 13 kilometrin päähän tulivuoresta. Laavavirrat ovat yltäneet rannikolle saakka useamminkin sekä saaren länsi- että itäpuolella. Keskimäärin Karthalalla on ollut tapana purkautua 11 vuoden välein ja 1800-luvulta lähtien purkauksia on kertynyt yli toistakymmentä.
Helsingin Juniorijouset
Helsingin Juniorijouset (The Helsinki Strings) on Csaba ja Géza Szilvayn vuonna 1972 perustama jousiorkesteri. Orkesterin viitisenkymmentä soittajaa ovat 10–20 -vuotiaita ja he opiskelevat musiikkia Itä-Helsingin musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa.
Orkesteri teki ensimmäisen pitkä­soittonsa Scandia-levy­merkille vuonna 1978. Sen jälkeen on yhtyeeltä ilmestynyt useita pitkä­soittoija, niin että niiden yhteis­määrä on nykyisin 40 kappaletta.
Juniorijousten yli 70 televisio-ohjelmasta ”Viuluviikarit Musiikkimaassa” -sarja on vaikuttanut Suomen musiikkikasvatukseen. Helsingin Juniorijousten jäsenistä on kasvanut satoja ammattimuusikoita – kansainvälisen tason solisteja, kamari- ja orkesterimuusikoita, konserttimestareita, kapellimestareita, jousisoiton opettajia ja muita musiikkialan ammattilaisia. Orkesteri on tehnyt noin 50 ulkomaan kiertuetta konsertteineen, muun muassa vuonna 2013 se soitti Wienin filharmonikkojen kultaisessa salissa.
Juniorijousten perustajat (1972) ja pitkäaikaiset johtajat Csaba ja Géza Szilvay siirtyivät eläkkeelle vuonna 2010. Lukuvuoden 2010–2011 Juniorijousia johti Pirkko Simojoki. Syksystä 2011 lähtien orkesteria on johtanut viulutaiteilija ja konserttimestari Jukka Rantamäki.
Njassajärvi
Njassajärvi eli Malawijärvi on itäisessä Afrikan sijaitsevan Itä-Afrikan hautavajoaman eteläisin järvi, joka luetaan yhdeksi Afrikan suurista järvistä. Se on maailman yhdeksänneksi suurin järvi ja siinä on enemmän kalalajeja kuin missään muussa maailman järvessä. Järven eteläpäässä sijaitseva Malawijärven kansallispuisto kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
Nimet
Järvi tunnetaan myös nimillä Lake Nyasa, Lake Nyassa, Lake Niassa ja Lake Malawi. Järven ”löysi” tunnettu skotlantilainen tutkimusmatkailija ja lähetyssaarnaaja David Livingstone, siksi järveä kutsutaankin joskus Livingstonen järveksi (Livingstone’s Lake). Livingstonen kerrotaan kysyneen 1860-luvulla paikallisilta ihmisiltä järven nimeä. Vastaukseksi hän sai ”njassa”, joka tarkoittaa järveä. Livingstone merkitsi järven nimeksi Njassajärvi.
Sijainti ja geologia
thumb|left|[[Itä-Afrikan hautavajoama kartalla. Njassa- eli Malawijärvi kartan alalaidassa.]] thumb|left|Näkymä järvelle [[Likoman saarelta.]] thumb|left|Järvessä elää noin tuhat eri kalalajia. Yksi lajeista on [[Nimbochromis livingstonii.]] Njassajärvi on eteläisin Itä-Afrikan hautavajoaman suurista järvistä, ja koko maailman yhdeksänneksi suurin ja kolmanneksi syvin järvi. Se on noin 560 km pitkä ja leveimmältä kohdaltaan 75 km leveä. Järven pinta-ala on 29 600 km² ja tilavuus 8 400 km³. Järven keskisyvyys on 264 metriä ja syvin kohta ylettyy 700 metrin syvyyteen.
Järvi laskee eteläpäästään Shirejokeen, joka johtaa Malombejärveen ja edelleen Sambesiin, joka laskee Intian valtamereen. Virtaama järvestä on varsin pieni sen kokoon nähden. Siihen virtaavat joet tuovat vuodessa noin 29 km³ vettä ja sadanta 39 km³. Shirejoen kautta järvestä virtaa kuitenkin vain 12 km³ vettä vuodessa. Järvestä kuitenkin haihtumalla poistuu peräti 57 km³ vettä. Veden kierron hitauden takia monet ravinteet ja kemikaalit jäävät järveen ja lopulta joko hautautuvat sedimentteihin tai haihtuvat taivaalle.
Järvessä on useita saaria. Niistä asutusta on ainoastaan Likomassa ja Chizumulussa. Asumattomiin saariin kuuluvat muun muassa Mumbo, Thumbi West, Mbenji ja Katale.
Ilmasto
Njassajärven valuma-alueella on selkeä kuivakausi toukokuulta marraskuulle ja sadekausi joulukuulta huhtikuulle. Lämpötila vaihtelee 22 asteesta 27 asteeseen. Tuulet puolestaan puhaltavat etelästä touko-syyskuussa ja pohjoisesta marras-maaliskuussa.
Luonto
Järvessä elää 800–1000 kalalajia, enemmän kuin missään muussa järvessä. Lajistossa on kaloja 11 heimosta, mutta kirjoahventen osuus lajeista on yli 90 prosenttia. Kirjoahvenista lähes kaikki ovat kotoperäisiä. Monimuotoisuus on runsaimmillaan rannikkoalueiden kivikkoisissa vesissä, ja paikoin 50 neliömetrin alueelta voi löytyä yli 500 yksilöä 22 lajista. Sen lisäksi, että Njassajärven lajisto on kotoperäistä, monet lajit ja värimuodot saattavat esiintyä vain tietyillä kallioilla ja rannoilla.
Poliittinen maantiede
Njassajärveä ympäröivät Mosambikin, Malawin ja Tansanian valtiot. Suunnilleen kolme neljännestä järvestä kuuluu Malawille, loput Mosambikille. Malawin ja Mosambikin välinen raja menee suurin piirtein järven keskirajalla, mutta Malawin ja Tansanian raja kulkee järven rantaviivaa pitkin. Tansania ei kuitenkaan hyväksy rajan sijaintia, ja maa on sitä mieltä, että rajan kuuluisi kulkea järven keskilinjaa pitkin.
Kalastus ja matkailu
Kalaisa Njassajärvi tarjoaa suotuisat mahdollisuudet kalastukseen. Kala on Malawin asukkaille yksi tärkeimmistä ravinnonlähteistä. Koska Malawi on bruttokansantuotteella mitattuna maailman kymmenen köyhimmän maan joukossa, Njassajärven mahdollistama luontomatkailu tuo maalle arvokasta valuuttatuloa. Kalastus tehostui 1960-luvulla brittiläisten siirtomaaisäntien tuotua mukanaan perämoottorit. Niiden avulla kyläläiset pääsivät kalastamaan aiempaa laajemmalla alueella, mutta tulivat myös riippuvaisiksi kalliista polttoaineesta. Nykyisin liikakalastus on ongelma Njassajärvellä ja sitä yritetään rajoittaa, koska kalakannat eivät kestä tehostunutta pyyntiä. Liikakalastuksen seurauksena Malawin asukkaat sairastavat bilhartsiaa eli skistosomiaasia. Hoitamattomana tauti voi johtaa kuolemaan, eikä tavallisilla malawilaisilla useinkaan ole varaa lääkkeisiin. Suomen WWF on yksi suurimmista järven tukijoista. Ravinnonsaannin lisäksi Njassajärven värikkäitä kaloja pyydetään myös akvaariokaloiksi.
Riku Hahl
Riku Markus Hahl (s. 1. marraskuuta 1980 Hämeenlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Hahl oli keskushyökkääjä, ja hän on pelannut paljon niin sanottuna puolustavana sentterinä, minkä vuoksi hän teki maaleja vain hyvin vähän. Hänet tunnetaan alivoimaspesialistina.
Seurajoukkueet
Hahl aloitti uransa SM-liigassa HPK:n rivissä kaudella 1998–1999. Colorado Avalanche varasi hänet NHL:ään vuoden 1999 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 183. Hän pelasi Suomessa vielä kaudet 1999–2001, jonka jälkeen siirtyi Pohjois-Amerikkaan.
"Riksa" Hahl pelasi Coloradossa kaudet 2001–2004, kunnes palasi työsulun takia kaudeksi 2004–2005 takaisin HPK:hon. Kauden 2005–2006 hän pelasi Sveitsissä HC Davosin riveissä.
Kausiksi 2006–2008 Hahl siirtyi kiekkoilemaan Ruotsin Elitserienin Timrå IK:hon. Timråsta Hahl siirtyi Frölundaan.
Maajoukkue
Hahl on edustanut maajoukkueurallaan Suomea neljissä arvokisoissa. Vuonna 2004 hän oli mukana maailmancupissa toiseksi sijoittuneessa joukkueessa.
Hän pelasi myös vuoden 2005 MM-kisoissa. Hahl edusti Suomea vuoden 2006 MM-kisoissa Latvian Riiassa, ja oli mukana voittamassa pronssia. Hän keräsi turnauksessa tehot 3+2. Kanadassa pelatuissa vuoden 2008 MM-kisoissa hän oli myös mukana voittamassa pronssia. Hahl pelasi myös vuoden 2010 MM-kisoissa.
Nordic Gold
200px|thumb|50 sentin [[eurokolikko on tehty Nordic Goldista]]
Nordic Gold on metalliseos, jonka seostus on 89 % kuparia, 5 % alumiinia, 5 % sinkkiä ja 1 % tinaa. Nordic Goldia käytetään lähes ainoastaan rahametallina. Ensimmäinen tästä seoksesta valmistettu kolikko oli Ruotsin 10 kruunua.
Muita Nordic Goldista valmistettuja kolikkoja ovat mm.:
Nordic Goldin kehitystyö tehtiin Outokumpu Copperin, Västeråsin T&K-laboratoriossa. Seoksen keksijä on ruotsalainen Mariann Sundberg. Nordic Gold on Outokumpu Copper Oyj tuotemerkki.
Rebecca Schaeffer
Rebecca Lucile Schaeffer (6. marraskuuta 1967 – 18. heinäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Schaefferin piti mennä 18. heinäkuuta 1989 Kummisetä III -elokuvan koekuvauksiin, mutta hän joutui kyseisenä päivänä häntä pitkään vainonneen Robert John Bardon uhriksi. Bardo selvitti palkkaamansa yksityisetsivän avulla Schaefferin asuinpaikan ja kävi ampumassa Schaefferin tämän kotiovelle Los Angelesissa. Bardo oli raivostunut, koska Schaefferin esittämä roolihahmo harrasti elokuvassa Kohtauksia luokkataistelusta Beverly Hillsissä (Scenes from the Class Struggle in Beverly Hills) seksiä pojan kanssa. Bardon mielestä Schaeffer menetti kohtauksen myötä viattomuutensa, ja Schaefferistä tuli hänen mukaansa tyypillinen ”Hollywood-lutka”.
Bardo tuomittiin teosta elinkaudeksi vankeuteen. Tapauksen jälkeen Kaliforniassa säädettiin laki, jonka mukaan paikallinen ajoneuvohallintokeskus Department of Motor Vehicles ei saa luovuttaa ihmisten kotiosoitteita. Schaefferille tarkoitettu rooli Kummisetä III:ssa meni Sofia Coppolalle.
Kvanttikemia
Kun esimerkiksi molekyylien ominaisuuksia tutkitaan tietokonelaskuilla, ei kenties ole ollenkaan tarpeellista valmistaa itse molekyyliä kokeellisesti. Kvanttikemia ja molekyylimallintaminen ovat nykyisen kemiantutkimuksen perustyökaluja.
Historia
Kvanttikemian historia on jatkoa kvanttimekaniikan historialle ja teorialle. Fyysikko ja kemisti Michael Faraday oli suuressa roolissa kvanttimekaniikan perustan luonnissa löytäessään katodisäteiden olemassaolon vuonna 1838. Albert Einsteinin suhteellisuusteoria vuodelta 1905 oli seuraus aiemmista kvanttimekaniikan teorioista. Monet pitävät kvanttikemian syntymänä Schrödingerin yhtälön löytämistä ja sen soveltamista vetyatomin perustilan ratkaisemiseksi vuonna 1926. Toinen suuri vaikuttaja kvanttikemian tutkimuksen edistämisessä oli amerikkalainen Linus Pauling, joka sai kemian Nobelin palkinnon työstään vuonna 1954.
Valenssisidosteoria
Valenssisidosteoria tarkastelee yksittäisiä sidoksia. Siinä vierekkäisten atomien orbitaalit peittävät toisiaan ja elektronit, jotka sijaitsevat orbitaaleilla, keskittyvät muodostuville sidosorbitaaleille. Täten elektronit lokalisoituvat tiettyyn sidokseen. Malli toimii useimmissa kaksiatomisissa molekyyleissä, mutta tätä suuremmissa teoriaa joudutaan laajentamaan hybridiorbitaaleihin.
Johan Fredrik Aminoff
pienoiskuva|Vasemmalla J. F. Aminoff, keskellä [[J. A. Ehrenström ja oikealla G. M. Armfelt. René Théodore Berthonin maalaus Kolme kustaviaania pohtimassa tulevaisuuttaan vuodelta 1803. ]]
Johan Fredrik Aminoff (26. tammikuuta 1756 Bromarv – 30. maaliskuuta 1842 Bromarv) oli suomalainen kreivi, sotilas ja valtiomies, joka vaikutti kustavilaisen ajan Ruotsissa ja myöhemmin autonomisessa Suomessa.
Kvanttikemia
Molekyyliorbitaaliteoria
Molekyyliorbitaaliteoria tarkastelee molekyyliorbitaalien muodostumista yhdistelemällä atomien valenssikuoren orbitaaleja. Tällöin molekyyliorbitaaleja muodostuu niin monta kuin atomeilla on valenssiorbitaaleja. Muodostuvat orbitaalit jakautuvat sitoviin ja hajottaviin. Sitovien orbitaalien elektronit keskittyvät sidokseen osallistuvien atomien väliin, kun taas hajottavien orbitaalien elektronit pyrkivät pois atomien välistä. Vain ne atomiorbitaalit, joiden energiat ovat samaa suuruusluokkaa ja symmetria on sopiva, pystyvät muodostamaan molekyyliorbitaaleja.
Johan Fredrik Aminoff
Elämä
J. F. Aminoff kuului Ruotsiin asettuneeseen venäläistaustaiseen ja sotilassukuna tunnettuun Aminoffin aatelissukuun. Hän syntyi Riilahden kartanossa ja hänen vanhempansa olivat ratsumestari Fredrik Aminoff ja Maria Elisabet Rotkirch. Aminoff palveli vuonna 1763 vain seitsemänvuotiaana vapaaehtoisena Uudenmaan ja Hämeen rakuunarykmentissä mutta ei jäänyt sotilasuralle, vaan opiskeli Turun akatemiassa ja siirtyi vuonna 1770 Tukholmaan kuningas Adolf Fredrikin paašipojaksi. Uudeksi hallitsijaksi seuraavana vuonna tullut Kustaa III suosi Aminoffia. Tämä palveli vuodesta 1772 upseerina leskikuningattaren henkirykmentissä ja seuraavasta vuodesta alkaen Henkikaartissa. Hän yleni 1773 vänrikiksi, 1775 luutnantiksi, 1777 armeijankapteeniksi, 1781 alikapteeniksi, 1782 kapteeniksi ja 1787 everstiluutnantiksi. Vuonna 1788 syttyneessä Kustaa III:n sodassa Aminoff seurasi kuningasta sotanäyttämölle Suomeen. Hän osoitti keväällä 1790 Utin, Brobyn, Liikkalan ja Pirttimäen taisteluissa sellaista urheutta, että kuningas ylensi hänet samana vuonna everstiksi ja nimitti hänet Porin rykmentin komentajaksi. Saadessaan vuonna 1791 Marlow-Trochendorfin lahjoitusmaatilan Pommerista Aminoff merkittiin myös Pommerin aateliin.
Kustaa III:n salamurhan jälkeen hänen suosikkinsa joutuivat uuden Gustaf Adolf Reuterholmin johtaman holhoojahallituksen epäilysten alaisiksi. Vuoden 1793 lopussa Aminoffia, Johan Albrecht Ehrenströmiä, Gustav Mauritz Armfeltia ja Armfeltin rakastajatarta Magdalena Rudenschöldiä syytettiin kuulumisesta ”Armfeltin salaliittoon”, sillä Aminoff, Ehrenström ja Rudenschöld olivat kirjeenvaihdossaan ulkomaille lähetetyn Armfeltin kanssa pohtineet holhoojahallituksen syrjäyttämistä. Aminoff määrättiin aluksi poistumaan maasta, mutta hänet vangittiinkin Stralsundissa ja vietiin Tukholmaan. Ruotsin korkein oikeus tuomitsi hänet syyskuussa 1794 kuolemaan sekä menettämään kunniansa, aatelisarvonsa ja omaisuutensa. Tuomio kuitenkin lievennettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Aminoff joutui istumaan vankeudessa Karlstenin linnassa vain kaksi vuotta, sillä uudeksi hallitsijaksi kohonnut Kustaa IV Aadolf armahti hänet marraskuun alussa 1796 ja palautti hänen kansalaisuutensa ja sotilasarvonsa kuukautta myöhemmin. Toukokuussa 1798 Aminoff sai takaisin myös Porin rykmentin komentajuuden ja seuraavan vuoden marraskuussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Aminoff toimi Suomen Talousseuran puheenjohtajana Turussa vuosina 1801–1802. Hän sai Miekkaritarikunnan komentajamerkin.
Kvanttikemia
Tiheysfunktionaaliteoria
Tiheysfunktionaaliteoriaa käytetään mikroskooppisten systeemien elektronirakenteen tutkimiseen. Pierre Hohenberg ja Walter Kohn loivat perustan teorialle vuonna 1964 osoittamalla elektronisysteemin perustilan elektronitiheyden määrittävän systeemin tilan yksiselitteisesti. .
Johan Fredrik Aminoff
Elämä
Suomen sodan sytyttyä vuonna 1808 Aminoff määrättiin ylipäällikkö Wilhelm Mauritz Klingsporin päämajaan esikuntapäälliköksi ja neuvonantajaksi, eikä hän saanut komentaa joukkoja tai ottaa osaa taisteluihin, mikä lienee katkeroittanut häntä. Hänen näkemyksensä Suomen puolustusmahdollisuuksista olivat pessimistiset, mutta hän neuvoi silti maaliskuussa Hämeenlinnassa Klingsporia käymään taisteluun perääntymisen sijaan. Lohtajalla syyskuun lopussa solmitun väliaikaisen aselevon jälkeen Aminoff lähetettiin kertomaan aselevon ehdoista kuninkaalle, joka korotti hänet tällöin vapaaherraksi. Introdusointi Ruotsin ritarihuoneelle jäi kuitenkin suorittamatta. Useiden muiden suomalaisten upseerien tavoin Aminoff laski aseensa Kainuun antautumissopimuksen mukaisesti, palasi kotiinsa ja jäi pysyvästi asumaan Suomeen, minkä jälkeen hänestä tuli Venäjän keisarin alamainen. Hän johti vuonna 1810 Pietariin matkustanutta upseerivaltuuskuntaa, joka sai keisari Aleksanteri I:n suostumaan siihen, että suomalaiset upseerit saivat säilyttää palkkansa ja palkkatilansa, vaikka armeija hajotettiikin. Aminoff pyysi ja sai lopullisesti eron Ruotsin armeijasta saman vuoden kesäkuussa.
Kvanttikemia
Kvanttimekaaninen atomimalli
Kvanttimekaaninen atomimalli kuuluu kokonaisuudessaan modernin fysiikan piiriin ja esitetään melko vaativalla matemaattisella kielellä. Kvanttimekaniikassa elektroni ajatellaan samanaikaisesti sekä hiukkaseksi että aalloksi. Elektronia tarkastellaan siis aaltoliikkeenä, johon Erwin Schrödinger kehitti aaltoyhtälön. Hänen mukaansa atomin ytimeen sitoutunut elektroni näyttää seisovalta aallolta. Aaltoyhtälön ratkaisuista saadaan todennäköisyystiheys elektronin esiintymiselle atomiytimen ympäristössä. Ratkaisun avulla vetyatomin elektronille saadaan mahdolliset energiatilat, joihin elektroni voi sijoittua atomiytimen ulkopuolella. Nämä energiatilat esitetään atomiorbitaaleina, joita kuvaa sarja kvanttiluvuiksi nimettyjä lukuja. . Kvanttilukuja on neljä, joista pääkvanttiluku, sivukvanttiluku ja magneettinen kvanttiluku on saatu aaltoyhtälön ratkaisun perusteella. Lisäksi on olemassa neljäs kvanttiluku, spinkvanttiluku.
Johan Fredrik Aminoff
Elämä
Keisari kutsui Aminoffin vuonna 1811 Suomen asiain komitean jäseneksi Pietariin, mutta hän ei tullut enää toimeen komiteaa johtaneen vanhan ystävänsä G. A. Armfeltin kanssa ja pyysi eroa vuonna 1814. Hän kuitenkin säilytti yhä keisarin suosion, ja vuoden 1819 Suomen-matkallaan tämä korotti hänet kreiviksi. Aminoffille tarjottiin vuonna 1821 Suomen asiain komitean puheenjohtajuutta, mistä hän kuitenkin kieltäytyi. Sen sijaan hän toimi vuosina 1821–1827 Turun akatemian sijaiskanslerina. Tässä tehtävässä hän osoittautui taantumukselliseksi. Pyrkiessään estämään vapaamielisten aatteiden leviämisen hän sai aikaan muun muassa A. I. Arwidssonin erottamisen akatemiasta vuonna 1822. Aminoff vetäytyi tehtävästään Turun palon jälkeen ja vietti eläkepäivänsä omistamassaan Riilahden kartanossa. Hän omisti lisäksi vuosina 1818–1833 Sällvikin maatilan Pohjassa sekä 1818–1835 Bastön säteritilan Finströmissä Ahvenanmaalla. Lisäksi hän omisti kaksikymmentä osaketta Turun Seurahuoneesta.
Aminoff sai 1811 salaneuvoksen ja 1823 presidentin arvonimen.
Kvanttikemia
Ab initio-menetelmät
Ab initio -menetelmillä pystytään mallintamaan matemaattisesti fysikaalisia ja matemaattisia malleja. Matemaattisen monimutkaisuuden vuoksi Schrödingerin yhtälöiden analyyttiset ratkaisut eivät tuota kunnollista tulosta, minkä takia joudutaan tyytymään pelkkiin approksimaatioihin.
Johan Fredrik Aminoff
Elämä
Aminoff menehtyi 86-vuotiaana vuonna 1842. Hänet haudattiin Aminoff-suvun hautakappeliin, joka sijaitsee Bromarvin kirkon hautausmaalla. Arkkitehti Carl Ludvig Engel suunnitteli hautakappelin Aminoffin toiveiden mukaan.
Kvanttikemia
Ab initio-menetelmät
Jos tarkasteltavana oleva systeemi on pieni (atomit, molekyylit), tavallinen valinta Schrödingerin yhtälön ratkaisuun on Hartree-Fock ja siihen pohjautuvat aaltofunktiomenetelmät. Suurempiin systeemeihin (kiinteä aine, suuret molekyylit, klusterit) paremmin soveltuva menetelmä on tiheysfunktionaaliteoria.
Kuuban kommunistinen puolue
Puolue perustettiin heinäkuussa 1961, kaksi vuotta sen jälkeen kun Fidel Castro oli valittu maan pääministeriksi. Se perustettiin nimellä Organizaciones Revolucionarias Integradas (ORI) yhdistämällä Castron johtama Movimiento Revolucionario 26 de Julio, Partido Socialista Popular (PSP) ja Directorio Revolucionario 13 de Marzo.
Maaliskuussa 1962 se sai nimen Kuuban sosialistisen vallankumouksen yhdistynyt puolue, lyh. PURSC. Lokakuussa 1965 nimeksi tuli Kuuban kommunistinen puolue, jolloin myös keskuskomitea muodostettiin.
Puolueella on nuorisojärjestö Nuorten kommunistien liitto.
Cantù
Cantù on kaupunki Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee historiallisen Brianzan alueella. Kaupungin tärkein nähtävyys on Basilica di Galliano. Cantù on tunnettu pitsinvalmistuksesta.
Urheilu
Koripalloseura Pallacanestro Cantù on kaupungin kuuluisin urheiluseura. Cantù on myös isännöinyt useasti Italian ympäriajon etappikaupunkina.
Hyperlinkki
thumb|Osoitin muuttuu hyperlinkin päällä sormen kuvaksi. Hyperlinkki on sähköisessä asiakirjassa esiintyvä kuva, teksti tai sana, johon liittyy jokin toiminto. Useimmiten toiminto siirtää käyttäjän näkymän johonkin toiseen asiakirjaan tai saman asiakirjan toiseen kohtaan.
Hyperlinkkejä käytetään erilaisissa hyperteksti järjestelmissä, joista tunnetuin on World Wide Web. Juuri hyperlinkit ovat hypertekstin määrittelevä ominaisuus. Hypertekstijärjestelmissä liikkuminen perustuu hyperlinkkeihin. Hyperlinkkejä kutsutaan usein vain linkeiksi.
Linkki erottuu muusta tekstistä usein väriltään (esimerkiksi sinisenä) ja tai muotoilultaan (kuten alleviivattuna). Sitä käytetään viemällä osoitin linkitetyn sanan päälle ja valitsemalla se. Tämän lauseen neljäs sana on hyperlinkki.
Hyperlinkin historia
thumb|Useat verkkosivut ovat hyperlinkeillä linkitettyinä toisiinsa. Linkki on tekstissä (mediassa) etenemisen tai siihen pääsyn erityinen keino. Ennen kuin hypertekstin tietystä muodosta tuli World Wide Webin myötä laajasti tunnettu ja käytetty tekstin muoto, haluttiin toisinaan korostaa hyvinkin yksioikoisesti hyperlinkin eroa muihin tekstin rakenteisiin ja muotoihin. Esitettiin, että ”perinteinen” ilman linkkejä oleva teksti rajoittaisi etenemisen sivulta toiselle tapahtuvaksi eli lineaariseksi. Kirjallisuustieteessä näitä ilmiöitä tarkastellaan laajemmin esimerkiksi osana intertekstuaalisuutta.
Linkki myös määriteltiin yhdessä solmun käsitteen kanssa siten, että hypertekstin kokonaisuus muodostuu lyhyiden tekstien tai muun median rakenteista eli solmuista, joita linkit yhdistävät.
Hyperlinkkiä verrattiin teksteissä perinteisesti käytettyihin alaviitteisiin. Näin verrattaessa määritellään yksinkertainen, yksisuuntaisesti viittaava linkki. Linkin ajatusta voidaan kuitenkin muunnella ja ilmentää useilla eri tavoilla. Ne riippuvat hypertekstin toteutuksesta, hypertekstijärjestelmästä (engl. hypertext system).
Jo viime vuosisadan alkupuolella Mundaneumin kehittäjä Paul Otlet hahmotteli ajatusta asiakirjoja yhdistävästä linkistä. Otlet'n versio oli vieläpä kehittyneempi kuin nykyiset hyperlinkit: hänen linkkinsä sisälsi merkityksiä, jotka kertoivat esimerkiksi siitä, oliko linkin kohde kulloinkin tarkastellun asiakirjan puolella vai sitä vastaan.
Hyperlinkin idean keskeisenä historiallisena esittäjänä pidetään Vannevar Bushia, joka vuonna 1945 julkaistussa artikkelissa As We May Think kirjoitti mm. seuraavasti: "Hän löytää toisen asiaankuuluvan kohdan ja sitoo nämä kaksi toisiinsa. Näin hän rakentaa monien kohteiden polun. Toisinaan hän lisää oman kommentin joko linkittämällä sen pääpolkuun tai liittämällä sen sivureitillä tiettyyn kohteeseen." Lainauksessa kuvitteellisen Memex-laitteen käyttäjä siis etsii laitteen sisältämistä tallenteista kiinnostavia aineistoja, kommentoi niitä ja linkittää niitä toisiinsa.
Vuonna 1968 Douglas Engelbart esitteli hyperlinkkejä On-Line Systemillä monen muun asian kanssa.
Linkin ideasta toteutuksiin ja merkityksiin
Erityisesti ennen World Wide Webin yleistymistä kehiteltiin erillisiä järjestelmiä ja demoja useista lähtökohdista 1960-luvun loppupuolelta lähtien. Niissä oli tarjolla viittaavan linkin ohella useita muita linkitysmalleja. Esimerkiksi yhdessä ensimmäisistä kaupallisista hypertekstin toteutuksista, 1987 esitellyssä Guidessa voitiin käyttää viittaavan linkin (jump) ohella erilliseen ikkunaan avautuvaa linkkiä (popup) sekä korvaavaa linkkiä (replacement link), joka aktivoituna korvasi linkin tekstin toisella, yleensä laajemmalla tekstillä aiheuttamatta hyppyä solmusta toiseen.
Linkit voivat olla kaksisuuntaisia, jolloin hypertekstin kiinnityskohdat eli ankkurit kummassakin päässä linkkiä toimivat samalla tavalla. Tätä ominaisuutta korostettiin esimerkiksi Intermedia-järjestelmässä.
Linkit voidaan tyypitellä niiden merkityksen (semantiikan) eli käytännössä niiden yhdistämien solmujen tai tekstikohtien välisen suhteen mukaan. Tällaisen tyypittelyn esitti esimerkiksi Randall H. Trigg kehittämäänsä, tieteellisen julkaisemisen rakenteisiin liittyvään Textnet-järjestelmään. Eräissä hypertekstinäkemyksissä korostetaan käyttäjän linkeille antamia merkityksiä.
Hyperlinkit HTML- ja XHTML-kielissä
HTML-koodissa hyperlinkkejä merkitään -elementillä. Esimerkiksi linkki Wikipediaan tehtäisiin koodilla:.
HTML-kielessä hyperlinkki voi kätkeä alleen myös sähköpostiosoitteen, jolloin se avaa käyttäjän sähköpostiohjeman valmiiksi sekä tarjoaa sähköpostilomakkeen, jolloin käyttäjä voi vaivatta lähettää sähköpostia vastaanottajalle.
Linkittämisen oikeus
Webin kehittäjä Tim Berners-Lee pitää linkittämisen vapautta keskeisenä osana sananvapautta.
Joulukuussa 2018 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti, että hyperlinkit ovat suojeltu osa vapaata ilmaisua. Oikeustapaus sai alkunsa Unkarissa, jossa eräs poliittinen puolue nosti paikallisen uutissivuston syytteeseen poliittisesta loukkaamisesta, kun se linkitti erään henkilön Youtube-haastattelun sivulleen. Haastattelu ei ollut uutissivuston itsensä tekemä. Unkarilaiset oikeudet tuomitsivat uutissivuston herjauksesta, mutta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin otti kannan, jonka mukaan pelkästään hyperlinkin julkiseminen ei aiheuta sitä, että linkin julkaiseva henkilö olisi vastuussa linkin sisällöstä.
Kuitenkin Euroopan unionin maaliskuussa 2019 hyväksymän tekijänoikeusdirektiivin 11 artikla rajoittaa internetin isojen alustapalveluiden kuten Facebookin ja Googlen oikeutta esittää otteita lehtiartikkeleista palveluissaan. Hyväksyttyjä ovat vain yksittäiset sanat tai hyvin lyhyet lauseet, ja näin ollen uutisen otsikon sisältö voi jäädä todella pintapuoliseksi ja lisäksi ingressi täysin pimentoon. Laajempi artikkeleiden esittäminen vaatii alustat ostamaan uutistarjoajilta lisenssin ja tätä on kutsuttu ns. "linkkiveroksi".
Linkityksen vaikutus lukemiseen
Hyperlinkkien vaikutusta tekstin lukemiseen on arvioitu kokeellisesti. Kokeellisesti arvioitiin tekstin väritystä, mutta ei löydetty haittaa useamman sanan värittämisessä. Kokeellisesti on kuitenkin todettu, että jos lauseessa on vain yksi väritetty sana niin tekstin ohittaminen vähenee. Lisäksi koehenkilöillä oli taipumus lukea uudelleen lauseita, joissa oli hyperlinkitetty epätavallisia sanoja verrattuna hyperlinkitettyihin tavanomaisiin sanoihin. Hyperlinkki korostaa tärkeää tietoa ja vihjaa lisätietoon, joka vaikeammissa aiheissa lisää edeltävän tekstin lukemista uudelleen.
J. Nielsenin mukaan sininen väri oli mahdollisesti virhe johtuen silmän tavasta havaita sinistä väriä, mutta käytäntö pitäisi säilyä koska käyttäjät tietävät sinisen tarkoittavan hyperlinkkiä, jolloin ihmiset tunnistavat sen nopeammin.
Sými
Sými (myös Sími), antiikin Syme, on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Sými sijaitsee Välimeressä Turkin rannikolla Ródoksesta 44 kilometriä luoteeseen. Saaren pinta-ala on 58,1 neliökilometriä ja asukasluku oli 2 590 vuonna 2011. Hallinnollisesti saari kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Sýmin kaupunki.
Sými asutettiin esihistoriallisella ajalla, ja tämän jälkeen saarta ovat asuttaneet monet eri kansat ja se on ollut monen eri kansakunnan alaisuudessa. Johanniittain ritarikunta otti Sýmin haltuunsa 1309 ja antoi saarelaisille monia kaupankäyntiä helpottavia erioikeuksia. Osmanien kaudella saarella oli huomattavan laaja autonomia. Kreikkaan saari liitettiin Dodekanesian kanssa vuonna 1948.
Nykyään Sýmin talous perustuu kaupankäyntiin, rakennusteollisuuteen ja matkailuun. Aiemmin saari tunnettiin kuitenkin pesusienensukeltajista, kalastajista ja laivanrakentajista. Saaren suosituin nähtävyys on Arkkienkeli Mikaelin luostari.
Mytologia ja etymologia
pienoiskuva|upright|[[Glaukos (merenjumala)|Glaukos ja Skylla]]
Kreikkalaisessa mytologiassa saaren nimen alkuperästä kerrotaan kahta eri tarinaa. Eustathios Thessalonikilaisen mukaan saaren ensimmäinen asukas oli merenjumala Glaukos, joka ryösti Ialysoksen kuninkaan tyttären Symen ja toi tämän vaimokseen nykyisin Sýminä tunnetulle saarelle. Ylijumala Zeuksen karkotettua titaani Iapetoksen pojan Prometheuksen tämä meni Sýmille hakemaan turvaa. Erään myytin mukaan Prometheus asui Sýmillä kuolemaansa saakka. Khariitit eli ”Kolme kaunotarta” syntyivät mytologian mukaan saarella. Toisen version mukaan Sými on puolestaan saanut nimensä meren jumalan Poseidonin nymfivaimon ja Khthonioksen äidin Symen mukaan.
Eustathioksen, Strabonin ja Stefanos Bysanttilaisen mukaan Sýmillä oli useita eri nimiä antiikin aikana, kuten Metapontis, Aigle ja Kirke. Aelianuksen ja Ptolemaioksen töistä on löydetty Sýmille myös nimitys Elkussa. Runoilija Homeroksen kirjoittamassa Ilias-eepoksessa Sýmin kuninkaana oli Troijan sodan aikana Nireus. Nireus oli kertoman mukaan raukkamainen, mutta kaunis soturi. Hän otti osaa Troijan sotaan.
Roomalaisen kirjailijan Plinius vanhemman mukaan saari sai muinaiskreikan apinaa tarkoittavan nimen Scimmia, koska se yhdessä lähisaarineen muistuttaa muodoltaan Kykladeilla sijaitsevaa Deloksen saarta. Plinius vanhemman mukaan sanasta Scimmia kehittyi sana Sými. Myös italialainen 1400-luvun matkailija Cristoforo Buondelmonti mainitsee sanan tulevan apinaa tarkoittavasta sanasta mimo tai simeia. Buondelmontin mukaan Zeus muutti Prometheuksen apinaksi, kun tämä oli luonut ihmiset ja opettanut näille pitkäikäisyyden salaisuuden. Alun perin tämä oli ollut vain jumalten yksinoikeus.
Tosin Buondelmonti kirjoitti myös, että nimi on peräisin henkilöltä nimeltä Simen, joka eli titaani Kronoksen aikoihin ja oli saaren ensimmäinen asukas. Hän mainitsee myös nimen Simia, joka olisi juontunut Simetos-nimisestä kuninkaasta. Buondelmonti kertoo myös, että nimi saattaa tulla sanasta sima, joka tarkoittaa ”lähellä”. Sými sijaitsee hyvin lähellä Vähän-Aasian rannikkoa. Turkkilainen Piri Reis on maininnut 1500-luvulla, että turkiksi ”Symia” on ”qonbsu” eli lähellä Anatoliaa.
Maantiede
Sými sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Ródoksen luoteispuolella ja Turkin Datçan niemimaan etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 58,1 neliökilometriä ja rantaviivan pituus on 85 kilometriä. Saari on noin kahdeksan kilometriä leveä leveimmältä kohdaltaan. Pohjois–eteläsuunnassa pituus on noin 13 kilometriä. Ródoksen saarelle on matkaa 24 meripeninkulmaa eli noin 44 kilometriä. Satamakaupunki Pireukseen on matkaa puolestaan 255 meripeninkulmaa eli noin 472 kilometriä.
Sými on kallioinen ja vuoristoinen saari. Saaren korkein kohta on 616 metriä korkea Vígla.
Sýmin läheisyydessä sijaitsee paljon pieniä saaria, kuten saarista suurin Nímos sekä pienemmät Sesklí, Marmarás, Pláti, Kouloúndros, Chondrós, Oxeiá, Artikonísi, Diavátes ja Troúpeto.
Hallinto, kaupungit ja kylät
pienoiskuva|Sýmin kunnan sijainti entisessä Dodekanesian prefektuurissa.
Sými ja sen pienemmät lähisaaret kuuluvat hallinnollisesti Sýmin kuntaan. Kunta kuuluu Ródoksen alueyksikköön ja se Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaren suurin asutus on pääkaupunki Sýmin kaupunki (2 354 asukasta). Se muodostuu kahdesta osasta. Toinen osa Gialós, jota kutsutaan myös nimellä Káto Pólis, käsittää sataman ympäristön. Toinen osa on Chorió, jonka toinen nimi on Áno Sými. Chorió sijaitsee sataman yläpuolella. Sýmin kaupungin lisäksi saarella on muutamia pienempiä asutuksia, kuten Marathoúnta, Emporeíos samannimisen lahden rannalla, Pédio niin ikään samannimisen lahden rannalla sekä Panormítis, jossa on suuri luostari. (Katso myös: Luettelo Sýmin kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Uimarannat
Sýmin uimarannat ovat pääasiassa kallioita ja kivirantoja. Hienohiekkaiset rannat puuttuvat kokonaan. Symin itärannikolla sijaitsevat Nanoún, Vathín, Ágios Geórgios Disálonaksen, Gialóksen ja Marathoúntan rannat, joille pääsee Sýmin kaupungin Gialóksesta veneillä. Sýmin kaupungin kupeessa sijaitsee pieni Nósin ranta, joka on erityisesti päivämatkailijoiden suosiossa. Pédion kylän läheisyydessä sijaitsevat hiekaton Agía Marínan ranta sekä Ágios Nikólaoksen ranta. Myös Emporeíoksen kylässä sijaitsee uimaranta.
Ilmasto
Sýmin lämpötilat ovat tavallisesti asteen tai enemmän korkeampia kuin Ródoksella. Aurinkoisia päiviä saarella on vuodessa vähintään 320. Keskikesällä Sýmin lämpötilat ovat Kreikan korkeimpia. Talvet ovat puolestaan leutoja. Saarella ei ole omaa sääasemaa.
Luonto
pienoiskuva|upright|Sypressejä Sýmin kaupungin Chorióssa
Aikoinaan Sýmiä, kuten muitakin Dodekanesian saaria, peittivät tiheät metsät, mutta saari muuttui karuksi, kun metsät hakattiin laivanrakennusmateriaaliksi. Puita tuotiin sittemmin saarelle Turkista, mutta tuonti loppui Kyproksen kriisiin vuonna 1974. Nykyisin saarella on sypressi-, oliivipuu-, rautatammi-, kataja-, mänty- ja viikunapuulehtoja. Sýmin sypressimetsä yhdessä saaren itäosan kanssa on julistettu Natura 2000 -verkoston piiriin. Lisäksi Sýmillä kasvaa granaattiomenaa, kiinanruusua, oleanteria ja ihmeköynnöksiä. Sými on nykyisin vihreimmillään tammikuusta huhtikuuhun, sillä silloin villikukat kukkivat. Sýmin vesillä kasvaa esimerkiksi pesusientä.
Saaren kukkuloilla ja kivisillä niemillä tavataan läpi vuoden esimerkiksi merikotkia ja lokkeja. Kesäkuukausien aikana saarella elää myös muun muassa käkiä. Sými on julistettu kansainvälisesti tärkeäksi lintualueeksi. Sýmillä tavataan myös vuohia, muutamia lampaita, käärmeitä ja liskoja. Aaseja Sýmillä käytetään tavaroiden kuljettamiseen paikkoihin, joihin autoilla ei pääse.
Antiikki
Sými on asutettu esihistoriallisella ajalla. Antiikin kontekstissa saari tunnetaan nimimuodossa Syme. Siitä käytettiin myös nimiä Aigle, Kirke ja Metapontis.
Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Symen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Sýmin kaupungin paikalla. Sen akropoliina toimi sama kukkula, jolla on ollut linnoitus myös myöhempinä aikoina. Kukkulalla on pelasgimuurien jäänteitä. Ensimmäisenä akropolista asuttivat kaarialaiset, mutta se oli hylätty, kun doorilaiset saapuivat Symelle. Doorilaisten lisäksi Symelle muutti lelegeja ja lakedaimonialaisia. Asuttajia saapui myös muun muassa Rhodokselta, Argoksesta ja Knidoksesta. Syme yhdessä muiden doorilaiskaupunkien kanssa joutui antiikin kreikkalaisen historioitsijan Herodotoksen mukaan vuonna 480 eaa. luovuttamaan Persian kuninkaalle Kserkses I:lle 30 laivaa. Historioitsija Diodoros Sisilialaisen mukaan taas Syme yhdessä Kosin ja Rhodoksen kanssa olisi lahjoittanut Kserkses I:lle 40 laivaa.
Kserkses I kärsi vuonna 480 eaa. Salamiin taistelussa tappion kreikkalaisia vastaan, minkä seurauksena Syme tuli osaksi Deloksen meriliittoa ja sen oli maksettava veroja Ateenalle. Historioitsija Thukydideen mukaan ateenalaiset käyttivät Symeä sotilasasemanaan ja asevarastonaan. Syme otti vuonna 378 eaa. osaa toiseen Ateenan liittoon. Yhdessä muiden Kreikan kaupunkien, kuten Ateenan, kanssa Syme nousi Makedonian kuningas Filippos II:sta vastaan tämän ollessa piirittämässä kreikkalaista Byzantionin kaupunkia. Filippos II joutuikin luopumaan Byzantionin piirityksestä. Syme, kuten muutkin Dodekanesian saaret, liitettiin vuonna 146 eaa. Rooman valtakuntaan. pienoiskuva|Sýmin kaupunki
Bysanttilainen keskiaika
Rooman valtakunnan jakauduttua Sýmistä tuli muun Kreikan tavoin osa Bysantin valtakuntaa. Bysantin vallan aikana Sými kuului muun muassa Kibyrrhaiotain teemaan eli hallinnolliseen alueeseen. Kibyrrhaiotain teema oli ”laivastoteema”, ja sen pääpaikka oli luultavasti Attaliassa. Muita teemaan kuuluneita kaupunkeja olivat esimerkiksi Knidos, Rhodos, Miletos ja Halikarnassos. Bysantin aikana sýmiläiset rakensivat Bysantille korvetteja, pieniä sotalaivoja, sekä työskentelivät niissä.
Kun neljäs ristiretki oli valloittanut Konstantinopolin vuonna 1204, Rhodoksen kuvernööri Leo Gabalas perusti Rhodokselle itsenäisen valtion, johon kuului myös Sými, ja asettui sen johtajaksi. Vuonna 1233 Nikaian keisarin Johannes III Vatatzeksen joukot hyökkäsivät Rhodokselle ja pakottivat Leon vasallin asemaan. Gabalasten valta päättyi vuonna 1249, kun nikaialaiset valtasivat Rhodoksen. Sými liitettiin vuonna 1204 perustetun Nikaian keisarikunnan osaksi. Nikaian keisari Mikael VIII Palaiologoksen joukot valtasivat Konstantinopolin takaisin vuonna 1261 ja elvyttivät Bysantin valtakunnan, johon Sými tämän jälkeen kuului jälleen.
Johanniittain ritarikunnan vallan alta osaksi osmanien valtakuntaa
Johanniittain ritarikunta eli Pyhän Johanneksen hospitaalin sääntökunta Jerusalemissa otti saaren haltuunsa vuonna 1309. Johanniittain ritarikunta antoi Sýmin asukkaille vuonna 1373 kaupankäyntiä auttavia erioikeuksia. Myös laivanrakennus kehittyi ritarien valtakaudella. Osmanit yrittivät toistuvasti vallata Sýmin, mutta sýmiläisten onnistui torjua vuosina 1460, 1485 ja 1504 tapahtuneet hyökkäykset. pienoiskuva|vasen|Sýmin satamassa oleva kolmisoudun korkokuva.
Vuodesta 1522 lähtien Sými kuului osmanien valtakuntaan. Sulttaani Suleiman Suuri antoi sýmiläisten säilyttää erioikeutensa. Valloitusta seuranneena vuonna annetussa säädöksessä Sýmin tuli maksaa veroa vuodessa ainoastaan ”mak-tou”-nimellä tunnettu määrä rahaa. Muiden alueiden oli maksettava muitakin veroja. Sými oli myös huomattavan autonominen osmanien kaudella, ja se kykeni jopa ostamaan maa-alueita Vähän-Aasian rannikolta. Vanhimmat asukkaat käyttivät kaikkea oikeudellista, hallinnollista ja taloudellista valtaa saarella. Sýmin vanhin mies oli johtaja (theproestos). Lisäksi saaren asukkaat valitsivat vuosittaisessa kokoontumisessaan 12 neuvonantajaa. Neuvonantajiksi valittiin yleensä henkilöitä, jotka toimivat esimerkiksi pormestarin, kassanhoitajan, kaupankäynnin tarkastajan ja verojenkerääjän viroissa. Nämä valitut olivat vastuussa myös terveydenhuollosta ja koulutuksesta sekä ylläpitivät esimerkiksi julkisia rakennuksia ja satamia.
Kerrotaan, että Suleiman Suuri olisi antanut etuoikeuksia Sýmille paikallisten tarjottua sulttaanille muun muassa pesusieniä ja leipää. Etuoikeuksia uudistettiin vuosien saatossa useasti: Mehmed IV uudisti niitä vuonna 1652, Ahmed III 1721, Osman III 1755, Abd-ul-Hamid I 1774 ja 1775, Selim III 1806 ja Mahmud II 1813. Sulttaani Osman III:n valtakaudella vuonna 1755 Sýmin vuotuiseksi veroksi määrättiin 60 000 aspraa. Saaren vanhimmat lisäksi joutuivat maksamaan saarella olevalle osmanivalvojalle 30 piasteria kerran kuukaudessa. Tämä osmanivalvoja oli lähinnä vain merkki saaren kuulumisesta osmanien valtakuntaan, eikä hänellä ollut mitään erityistä tehtävää.
Sými tunnettiin pesusienensukeltajista, kalastajista ja laivanrakentajista. Tämän aikakauden muistona Sýmin satamassa on nykyisin kolmisoudun korkokuva, joka on kopio Ródoksen saarella, Lindoksessa sijaitsevasta kolmisoudusta. Matkaaja Vincent Stochove kävi Sýmillä vuonna 1630 ja kuvaili paikallisia laivoja. Laivoissa oli hänen mukaansa hyvä rakenne, yhdeksän penkkiä, taitavat merimiehet ja nopeat airomiehet. Stochoven mukaan alukset olivat voittamattomia, jos vauhti säilyi hallinnassa. Hän kertoi myös, että sýmiläiset sukeltavat jo lapsena merenpohjaan ja hakevat sieltä pesusieniä. Toinen matkaaja, Henry Blount, puolestaan kävi Sýmillä vuonna 1636. Blount kertoi sýmiläisten miesten noudattavan nuorelta iältä lähtien hyvin tiukkaa ruokavaliota, jonka ansiosta he pysyvät notkeina ja kunnossa ja saattavat olla merellä pidempään ja kalastaa pesusieniä helpommin.
Nykyisen Chorión hautausmaan paikalla toimi vuosina 1765–1821 koulu, jossa työskenteli useita korkea-arvoisia opettajia. Saarella toimi 1700-luvulla myös hagiografiakoulu.
Sými Kreikan vapaussodassa
Sýmin väestö oli vaurasta juuri ennen Kreikan vapaussodan puhkeamista vuonna 1821. Asukkaat kävivät kauppaa Smyrnan (nyk. İzmir), Konstantinopolin (nyk. Istanbul) ja Thessalonikin kanssa, ja heillä oli kaikkiaan 50 kalastusvenettä ja saman verran suuria purjealuksia. Sýmin apotti (proestos) Nikítas Chatzigiánnis lähetti vapaussodan alettua Aleksandrian patriarkka Theofilos III:lle viestin, jossa kysyttiin, miten tilanteessa meneteltäisiin.
Sými kuului kapinoivaan Kreikkaan väliaikaishallinnon toukokuussa 1823 tekemän päätöksen mukaan. Kuitenkin saari yhdessä muiden Dodekanesian saarten kanssa jäi 3. helmikuuta 1830 annetussa ”Lontoon protokollassa” vielä osaksi osmanien valtakuntaa. Tämä harmitti sýmiläisiä, minkä vuoksi he lähestyivät saman vuoden joulukuussa Ioannis Kapodistriasta kirjeellä, jossa ilmoittivat haluavansa liittyä osaksi Kreikkaa.
pienoiskuva|upright|Kirkontorni Sýmin kaupungin Chorióssa Osmanikomentaja Mehmed Sukyur bey pyrki pitämään kapinoineet saaret otteessaan muun muassa nostamalla veroja ja terrorilla. Sými myös menetti huomattavasti etuoikeuksiaan, kuten vapauden tulliverosta, ja etuoikeuksien poistamista vastustettiin ajoittain väkivaltaisestikin. Sýmin talous kuitenkin kasvoi huonosta asemasta huolimatta. Väestö vaurastui käydessään edelleen kauppaa Välimerellä, ja saarelle rakennettiin koristeellisia kirkkoja ja suuria monikerroksisia kartanoita Myös Chorión ja Gialóksen koulut olivat toiminnassa sekä saaren luostarit, kuten Arkkienkeli Mikaelin luostari ja Mihail Roukounióti, kukoistivat. Sýmillä toimi jopa painotalo, jossa painettiin aikakauslehtiä ja sanomalehtiä.
Maailmansotien aika
Italia valloitti Sýmin ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Italialaismiehityksen aikana Sýmin talous laski nopeasti. Esimerkiksi Kálymnoksen saari otti Sýmiltä merkittävimmän pesusiententuottajan aseman. Italialaiset vainosivat ja sortivat sýmiläisiä, ja useat sýmiläiset lähtivät saarelta ja muuttivat Yhdysvaltoihin ja Australiaan. Monet asukkaat joutuivat lisäksi lähtemään saarelta työn perässä, sillä purjelaivojen korvaaminen höyrylaivoilla oli kova kolaus paikallisille laivanomistajille.
Arkkienkeli Mikaelin luostarista tuli miehityksen aikana vakoilukeskus, josta vakoiltiin ympärysvaltoja. Italialaiset saivat kuitenkin vihiä tästä ja tappoivat keskuksen johtajan, apotti Chrýsanthos Maroulákiksen sekä hänen työtoverinsa. Arkkienkeli Mikaelin luostarissa vuonna 1919 järjestetyssä toisessa pandodekanesialaisessa konferenssissa päätettiin Dodekanesian yhdistämisestä Kreikkaan. Konferenssi johti siihen, että italialaiset hakkasivat ja karkottivat papit Sotíros Karanikólaksen ja Nikítas Papantoníoun.
Toinen maailmansota sai muuttoliikkeen saarelta kiihtymään entisestään. Sodan aikana Sými kärsi suuria vahinkoja pommituksissa. Suurin osa rakennuksista, muun muassa useat kartanot, tuhoutuivat. Sodan aikana, 24. syyskuuta 1944 Saksa valtasi Sýmin. Saksalaiset räjäyttivät linnoituksensa, kun havaitsivat olevansa häviämässä sodan.
Useat Sýmistä lähteneet ja sieltä karkotetut lähtivät vapaaehtoisina taistelemaan saksalaisia miehittäjiä vastaan Dodekanesiaan. Lopputuloksena Sýmillä, Kampsopouloun talossa allekirjoitettiin Dodekanesian rauhansopimus 8. toukokuuta 1945. Sopimuksella Saksa luovutti Sýmin muun Dodekanesian mukana liittoutuneille.