cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bad Soden am Taunus
Historia
1900-luvun suursodat vahingoittivat Sodenia ja sen kylpylätoimintaa, mutta eivät ratkaisevasti. Kummankin maailmansodan jälkeen miehittäjät hyödynsivät kaupungin tasokkaita hotelleja asuinpaikkoinaan. Ranskan ja Britannian joukot miehittivät aluetta 1918–1930, ja Yhdysvaltain joukot 29. maaliskuuta 1945 alkaen. Sotien välisenä aikana vesilähteiden hyödyntämistä jatkettiin, ja Soden sai virallisesti Bad-etuliitteen 1922. Kansallissosialistisen kauden tuhoihin kuului muun muassa Sodenin juutalaisyhteisön hävittäminen ja toisen maailmansodan pommitukset.
Toisen maailmansodan jälkeinen nousu oli ripeää. Bad Soden sai kaupunkioikeudet 1947 ja nimi Bad Soden am Taunus virallistettiin 1955. Vuonna 1961 avattiin uusi kylpyläpuisto Salinenstraßen ja Eichwaldin väliin, vanhakaupunki saneerattiin 1989–1997. Bad Sodenin kylpylätoiminta loppui 2001.
Bad Sodenin historiallisia rakennuksia on muun muassa 1870-luvulla rakennettu Badehaus. Kaupungin keskeinen puisto on Quellenpark, jonka alueella tai läheisyydessä on muun muassa Solbrunnen, arkkitehti Friedensreich Hundertwasserin piirtämä Hundertwasserhaus ja evankelinen kirkko.
Talous ja liikenne
Bad Sodenin asukkaiden ostovoimaindeksi on 176,5 (2017, Saksan liittotasavalta = 100,0). Hyvä talousmaantieteellinen sijainti on houkutellut kaupunkiin useiden suuryritysten toimipaikkoja.
Bad Sodenista on suora paikallisjunayhteys Frankfurt am Mainin päärautatieasemalle. Frankfurt am Mainin lentoasema sijaitsee Bad Sodenin eteläpuolella. Bundesstraße 8 kulkee Bad Sodenin länsipuolitse, Bundesautobahn 66 eteläpuolitse.
Richard Sabol
Richard Sabol (s. 31. tammikuuta 1994 Prešov, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Ranskan Ligue Magnusin Chamonix HC:ssä.
Seuraura
Sabol on HC Prešovin kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 2009–2010 seuran B-nuorista ikäluokan pääsarjassa pelaavaan HC Košiceen. Kaudeksi 2010–2011 Sabol palasi taas Slovakian B-nuorten pääsarjaan nousseeseen Prešoviin. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi sieltä HC Banská Bystrican junioreihin. 17-vuotias Sabol pelasi suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorissa, mutta hän debytoi myös miesten peleissä pelattuaan viisi ottelua Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. hokejová liga SR:ssä Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen ohjelmassa, HK Orange 20:n joukkueessa.
Kaudeksi 2012–2013 Sabol siirtyi Pohjois-Amerikkaan ja USHL-junioriliigan Green Bay Gamblersiin, jossa hänen vastuunsa jäi kuitenkin vähäiseksi. Sabol palasi kaudeksi 2013–2014 HC Banská Bystricaan. Hän toimi pääasiassa seuran miesten joukkueen kolmosmaalivahtina Extraligassa, jossa Sabol pelasi Banská Bystrican paidassa neljä ottelua. Hän pelasi Extraligaa kauden aikana kuitenkin myös 17 ottelun verran HK Orangessa. Loppukauden Sabol pelasi pääasiassa Banská Bystrican A-nuorissa.
Sabol siirtyi kaudeksi 2014–2015 Itävallan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Inter-National-Leaguen Kapfenberg Steelersiin, jossa hän kantoi pääasiallisen torjuntavastuun. Kaudeksi 2015–2016 Sabol palasi kotimaahansa ja siirtyi 1. ligan HC 46 Bardejoviin. Hän toimi joukkueen pääasiallisena ykkösmaalivahtina ja torjui Bardejovin finaaleihin, mutta mestaruuden vei kuitenkin HC Nové Zámky otteluvoitoin 3–2. Finaalikaksikko pelasi tämän jälkeen vielä Extraligan karsinnoissa kohdaten ŠHK 37 Piešťanyn, mutta Bardejov jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kaudeksi 2016–2017 Sabol siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue TuTon maalinsuulle. Hän jäi joukkueessa lähinnä kolmosvahdiksi Kristian Järviselle ja TPS-laina Karolus Kaarlehdolle ja pelasi alkukaudella vain yhden ottelun. Sabol vietti syyskautensa lähinnä lainalla Suomi-sarjajoukkue VG-62:ssa, kunnes hän palasi joulukuussa henkilökohtaisiin syihin vedoten kotimaahansa ja Sabolin sopimus TuTon kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Hän vietti loppukauden edellisenä keväänä Extraligaan nousseen HC Nové Zámkyn vahvuudessa, mutta Sabol jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Chamonix HC:hen.
Maajoukkueura
Sabol edusti Slovakiaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. Kahdessa ensimmäisessä turnauksessa hän toimi joukkueensa kolmosmaalivahtina ja puki ainoastaan yhteen otteluun vuoden 2012 turnauksessa, jossa Sabol pelasi myös noin 24 minuuttia. Vuoden 2014 turnauksessa hän toimi puolestaan Slovakian pääasiallisena vastuunkantajana.
Sabol pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin hän toimi lähinnä Slovakian kakkosmaalivahtina Patrik Rybárille ja pelasi kaksi ottelua. Joukkue putosi seuraavaksi vuodeksi IA-divisioonaan, jossa Sabol jakoi tasaisesti torjuntavastuun Patrik Romančíkn kanssa pelaten kaksi ottelua viidestä. Slovakia voitti turnauksen kaikki ottelunsa ja Sabolilla oli paras päästettyjen maalien keskiarvo (1.00).
Sabol pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011, jolloin hän kantoi suurimman osan Slovakian torjuntavastuusta, kuten myös aiemmin samana vuonna World U-17 Hockey Challengessa.
Siggo Frondelius
Siggo Gunnari Frondelius, Vestrogotus (syntyjään Qvist, noin 1648 Länsi-Götanmaa, Ruotsi – noin 1733 Impilahti) oli ruotsalaissyntyinen, pääasiassa Impilahdella vaikuttanut kirkkoherra. Hänen isänsä oli Gunnarus Siggonius († 1676), Nårungan kirkkoherran poika.
Frondelius valmistui Turun yliopistossa ylioppilaaksi 8. lokakuuta 1687. Hän aloitteli papinuraansa Pälkjärvellä apulaispappina vuonna 1697. Sieltä hän päätyi Salmiin kappalaiseksi (1700–1705) ja lopulta Impilahdelle kirkkoherraksi, jossa hän toimi vuodesta 1722 alkaen aina kuolemaansa asti.
Salmin kunta joutui Frondeliuksen toimiessa kappalaisena Suuren Pohjan sodan aikaan venäläisten hyökkäyksen kohteeksi. Joko vuoden 1700 tai 1701 talvella aseistetut venäläiset hyökkäsivät Salmin kirkkoon ja surmasivat useita kirkossaolijoita. Frondelius onnistui pakenemaan kirkon sivuovista, vaikkakin joutui venäläissotilaiden takaa-ajamaksi. Päästyään rannalle Frondelius jatkoi ryömimällä heikkoa jäätä pitkin Lunkulansaarelle asti ja sieltä turvaan. Venäläiset eivät uskaltaneet lähteä heikolle jäälle, mutta huolimatta onnistuneesta paostaan Frondeliuksen omaisuus joutui venäläisten käsiin ja hänen talonsa kirjoineen poltettiin.
Frondelius avioitui elämänsä aikana kahdesti. Ensimmäinen vaimo oli Tohmajärven vapaaherrakunnan inspehtorin ja kruunun hallintovirkamiehen Sven Stillen tytär Katarina Stille (1665–1731), jonka kuoleman jälkeen Frondelius avioitui Susanna Auvoniuksen (1684–1760) kanssa. Kaikki kahdeksan lasta ovat hänen ensimmäisestä avioliitostaan.
Darko Miličić
Darko Miličić (s. 20. kesäkuuta 1985 Novi Sad, Vojvodinan sos. alue, Jugoslavia) on serbialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Miličić syntyi Vojvodinan alueen pääkaupungissa Novi Sadissa ja aloitti NBA-uransa Yhdysvalloissa vuonna 2003. Miličićin joukkueina NBA:ssa olivat Detroit Pistons (2003–2006), jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2004, Orlando Magic (2006–2007), Memphis Grizzlies (2007–2009), New York Knicks (2009–2010), Minnesota Timberwolves (2010–2012) ja Boston Celtics (2012). Marraskuussa 2012 hänestä tuli vapaa pelaaja Celticsin purettua hänen sopimuksensa Miličićin omasta pyynnöstä.
Vuonna 2013 Miličić ilmoitti lopettavansa NBA-uransa ja keskittyvänsä potkunyrkkeilyyn. Hän pohti paluuta kotimaansa kentille vuonna 2015 mutta pyörsi mielensä.
Maija! Hitit 1999–2019
'''Maija! Hitit 1999–2019''' on Maija Vilkkumaan kokoelma-albumi, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2019. Levyllä on yksi uusi kappale, ”Kultakala”.
Oubritenga
thumb|Oubritengan departementit Oubritenga on provinssi Burkina Fason keskiosassa Plateau-Centralin hallintoalueella. Sen pääkaupunki on Ziniaré, jossa on hieman yli 60 000 asukasta. Koko provinssinssa asukkaita oli vuoden 2006 väestönlaskennassa yhteensä 237 290.
Jalkaväkirykmentti 26 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 26 eli ns. Ässärykmentti oli Suomen maavoimien 12. divisioonan yksikkö jatkosodassa.
Perustaminen
Perustamisen yhteydessä oli ongelmia joukkojen saapumisen kanssa, koska kesäloma-ajan vuoksi kutsukortit eivät tavoittaneet kaikkia. Kaluston määrä ja laatu oli riittävä.
Keskittäminen
Yksiköiden vajaista miehistövahvuuksista huolimatta, siirtyi rykmentti 20. - 26. kesäkuuta autokuljetuksin lähelle valtakunnan rajaa Miehikkälän kirkonkylän pohjoispuolelle. Tänne kuljetettiin myös myöhemmin ilmoittautuneet. Jalkaväkirykmentti 26 sai vasta ryhmitysalueella hevoset ja ajoneuvot. Osa saaduista valjaista ja ajoneuvoista oli erittäin huonossa kunnossa.
Rykmentti siirtyi marssien Taavetin asemalle heinäkuun ensimmäisten päivien aikana ja suoritti junamatkan Joutsenoon, mistä marssittiin rajalle. Se ryhmitettiin seuraavasti:
Reservissä olevat II ja III Pataljoona jatkoivat Miehikkälässä aloitettua koulutusta. I Pataljoonan joukot olivat kaikki asemissa noin kahdeksan kilometrin levyisellä alueella.
Sotatapahtumat
Jalkaväkirykmentti 26 eteni 21.–30. elokuuta 1941 Imatran eteläpuolelta Viipurin etelä-kaakkoispuolelle (Länsi-Kannaksen valtaus). Tämän hyökkäysvaiheen aikana rykmentti oli siirretty 12. divisioonan alaisuudesta 4. divisioonan alaisuuteen, ja tässä komentosuhteessa se lähetettiin syyskuun alussa Itä-Karjalaan, missä se osallistui mm. Petroskoin valtaukseen johtaneisiin taisteluihin. Joulukuun alussa rykmentti oli mukana Karhumäen valtauksessa, jonka jälkeen miehet kieltäytyivät siirtymästä rintamavastuuseen muualle.
Uudelleen järjestelyjä ja lakkauttaminen
Syyskuussa 1941 Jalkaväkirykmentti 26 oli järjestetty kaksipataljoonaiseksi ja Erillinen Pataljoona 21 oli toiminut rykmentin kolmantena pataljoonana nimellä (III/JR 26), mutta 6. joulukuuta 1941 sen käskettiin käyttää aikaisempaa nimeään.
Kaksipataljoonaiseksi supistettu Jalkaväkirykmentti 26 kuului Päämajan suunnittelemiin kotiutettaviin rykmentteihin. Rykmentti kuului II Armeijakunnan alaiseen 4. divisioonaan, mutta siinä tapahtuneen joukkokieltäytymisen vuoksi suurin osa rykmentin henkilöstöä siirrettiin tammikuun puolivälissä 1943 Äänislinnaan VII Armeijakunnan komentajan alaiseksi. Sieltä Jalkaväkirykmentti 26 kotiutettiin Päämajan 5. maaliskuuta 1943 antaman käskyn perusteella.
Komentajat
Rykmentinkomentajina olivat:
Anakreonttinen runous
Anakreonttinen runous on muinaiskreikkalaisen lyyrikon Anakreonin (500-luku eaa.) mukaan nimetty tyylisuuntaus eurooppalaisessa runoudessa 1700-luvulla. Anonyymiä kokoelmaa Anakreonteia pidetään Anakreonin tekemänä. Suuntauksen aiheita ovat rakkaus, ystävyys, luonto, viini ja seuranpito.
Paulon Säätiö
Paulon Säätiö on yleishyödyllinen suomalainen säätiö, joka jakaa apurahoja lääketieteellisen tutkimustyön, liikesivistyksellisen tutkimus- ja koulutustyön sekä kuvataiteen ja säveltaiteen edistämiseksi. Lisäksi säätiö pyrkii edistämään näiden alojen toimintaa tukemalla Paulon lääketieteen symposiumin ja Kansainvälisen Paulon sellokilpailun järjestämistä. Vuonna 2006 säätiö käytti kaikkiaan 496 000 euroa apurahoihin ja säätiön tukemien alojen edistämiseen.
Säätiön historiaa
Paulon Säätiön toiminta alkoi vuonna 1965 ravintoloitsija Reko Paulon (s. Grigori Pawlow, 1891 - 1957) lesken Hulda Paulon (1884 - 1963) ja heidän tyttärensä Marja Paulon (1921 - 1965) testamenteissaan tekemien lahjoitusten rahoituksella. Ensimmäiset apurahat säätiö jakoi vuonna 1966.
Hevossaari (Heinola)
Hevossaari on Heinolan kaupunginosa ja Ruotsalaisen suurin saari. Saaren länsipuolella on Kausanselkä, pohjoispuolella Kollarinselkä, itä- ja eteläpuolella Hevossaaren- eli Uittimensalmi. Saaren mitat ovat noin 0,5 km x 1,5 km.
Saarelle pääsee maanteitse, ja sinne kulkee työmatka-aikoina paikallisliikenteen bussi. Saarelle johtava rautatie on nykyisin vajaakäytössä.
Hevossaaressa on uimaranta. Siellä on myös muita uimapaikkoja. Saaren kiertäminen on mahdollista soutajille ja melojille. Matkaa kertyy 10–15 km lähtöpaikasta riippuen.
Saaren eteläosassa sijainnut korkeahko soramäki on vuosikymmenien kuluessa käytetty seudun vilkkaan rakennustoiminnan raaka-aineeksi. 1990-luvulla lopetettuun soramonttuun puuhattiin tuolloin kaupallista matkailutoimintaa, esimerkiksi villin lännen teemakylää.
Puukemia Oy rakennutti saareen Keijukankaalle toistakymmentä yksi- tai kaksikerroksista asuintaloa, jotka oli tarkoitettu saarelle aiotun ksylitolia valmistavan tehtaan toimihenkilöiden ja työntekijöiden käyttöön. Jo aivan tehtaan rakennustyön alkuvaiheessa tehtaasta kuitenkin luovuttiin, mutta asuintalot jäivät. Ensin niitä vuokrasi kaupunkilaisille Puukemia, ja sittemmin Heinolan kaupunki, jolle alue myöhemmin siirtyi. Taloissa asui suuria lapsiperheitä, parhaimmillaan asukkaita oli noin 150. Kun kaupunki alkoi myöhemmin varata yhä enemmän tilaa tehtaille, asukkaat häädettiin ja kaikki talot purettiin ja jyrättiin maan tasalle 1970-luvun lopulla.
61.2125°N, 25.97361°W
The Boomtown Rats
The Boomtown Rats on irlantilainen punk-/uuden aallon yhtye, joka perustettiin 1975. Yhtyeen laulaja ja näkyvin jäsen on Bob Geldof. Muut alkuperäisjäsenet ovat kosketinsoittaja Johnny Fingers, kitaristit Garry Roberts ja Gerry Cott, basisti Pete Briquette ja rumpali Simon Crowe. Yhtye teki comebackin vuonna 2013.
Historia
Boomtown Rats muodostettiin Irlannissa, Dún Laoghairen kaupungissa lähellä Dublinia vuonna 1975, mutta yhtye muutti Lontooseen lokakuussa 1976. Debyyttisinglensä Lookin' After No. 1 yhtye julkaisi elokuussa 1977. Tätä seurasi debyyttialbumi The Boomtown Rats syyskuussa 1977. Toinen albumi A Tonic for the Troops julkaistiin kesäkuussa 1978.
Lokakuussa 1979 julkaistu kolmas albumi The Fine Art of Surfacing sisälsi singlenäkin julkaistun hitin "I Don't Like Mondays", josta tuli yhtyeen suurin menestyskappale. Bob Geldof kertoi säveltäneensä kappaleen kuultuaan 16-vuotiaan tytön Brenda Ann Spencerin Kaliforniassa tekemästä joukkomurhasta, jossa kuoli kaksi aikuista ja haavoittui useita koululaisia. Spencer ei katunut tekoaan, ja ainoa selitys jonka hän antoi oli "En pidä maanantaipäivistä [engl. "I Don't Like Mondays"]. Tämä piristää päivää."
Yhtyeen neljäs albumi Mondo Bongo julkaistiin tammikuussa 1981, ja samoihin aikoihin kitaristi Gerry Cott erosi yhtyeestä. Jäljelle jääneet jäsenet julkaisivat viidennen albumin V Deep helmikuussa 1982. Kuudes ja viimeinen albumi In the Long Grass julkaistiin vuonna 1984.
Näihin aikoihin yhtyeen suosio alkoi hiipua, ja samalla Geldof keskittyi enemmän muihin projekteihinsa kuten Band Aid -hyväntekeväisyysbändin julkaisemaan singleen "Do They Know It's Christmas?" ja muun muassa Lontoossa ja Philadelphiassa järjestettyihin Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertteihin.
Suomessa yhtye on esiintynyt Ruisrockissa vuonna 1978, Kulttuuritalolla 1981, Tulivuorirockissa 1984 ja Kivenlahti Rockissa 2015.
ITap
iTap eroaa T9-järjestelmässä siinä, että iTap pyrkii täydentämään sanoja, fraaseja tai jopa kokonaisia lauseita sanan alun perusteella. T9 ei arvaa kirjoitettua sanaa ennen kuin käyttäjä on syöttänyt koko sanan pituudenverran merkkejä. iTap käyttää ennakoimiseen ohjelman sisään rakennettua sanalistaa. Sanalista sisältää myös fraaseja ja usein käytettyjä lauseita, joita iTap voi täydentää syötettävän sanan kontekstista riippuen.
Kontekstiriippuvaisuudesta johtuen iTap-järjestelmää pidetään T9-järjestelmää vaikeampikäyttöisenä. Käyttäjä ei voi helposti ennakoida, miten iTap täydentää sanan tai lauseen eri käyttökerroilla. Lisäksi käyttäjä joutuu selaamaan läpi suuremman listan mahdollisia sanoja kuin T9:ssä, koska iTap tarjoaa valittavaksi eripituisia sanoja.
T9-järjestelmän tapaan käyttäjä voi syöttää iTap-järjestelmään uusia sanoja.
iTap on saatavissa 25 kielelle, myös suomeksi.
Gorgoroth
Gorgoroth on vuonna 1992 perustettu norjalainen black metal -yhtye. Vuonna 1993 yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa. Heti sen julkaisun jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen Embassy Recordsin kanssa. Pian julkaistiin heidän ensimmäinen täysimittainen albuminsa, Pentagram. Vuonna 1995 julkaistun Antichristin ansiosta Gorgorothista alkoi pian tulla yksi suosituimmista black metal -yhtyeistä.
Vuonna 1998 yhtye solmi levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa, kunnes levy-yhtiö irtisanoi yhtyeen vuonna 2004 erään Puolassa esitetyn konsertin jälkeen. Tuolloin lavalla nähtiin muun muassa lampaanpäitä ja ristiinnaulittua esittäviä alastomia malleja ja käytettiin yli 80 litraa lampaanverta. Tapaus johti poliisitutkintoihin, minkä vuoksi Gorgoroth irtisanottiin Nuclear Blastilta. Nykyisin yhtye kuuluu Regain Recordsiin.
Alcalá del Valle
Alcalá del Valle on kunta Cádizin maakunnassa Espanjassa. Kunnan väkiluku on noin 5200 (vuonna 2015).
Alcalá del Valle on yksi niistä 19 kylästä, jotka muodostavat Valkoisten kylien reitin (espanjaksi Ruta de los pueblos blancos).
Komuz
Komuz (joskus gopuz tai kopuz) on kirgisialainen kielisoitin, ja sitä käytetään yleisesti Keski-Aasialaisten kansojen keskuudessa. Se muistuttaa luuttua. Komuzissa on yleensä kolme kieltä. Sitä käytetään lähinnä kirgisialaisessa kansanmusiikissa.
Siinä on päärynän muotoinen kaikukoppa joka on yleensä tehty aprikoosi-, pähkinä- tai kataja-puusta. Kielet ovat perinteisesti olleet suolista tehtyjä mutta nykyisin käytetään myös nailonia ja joskus myös metallia. Ne viritetään kieltenpitimestä tallan ja yli kaulan päähän jossa on viritystapit joilla soitin viritetään. Otelaudassa ei ole nauhoja.
Fundão
Fundão on kunta Portugalissa, joka sijaitsee Castelo Brancon piirissä. Sen pinta-ala on 700,2 km² ja asukasluku noin 29 000. Väestöntiheys on 42/km². Kunnan juhlapäivä on 15. syyskuuta. Kunta tuottaa paljon esimerkiksi persikkaa, oliiviöljyä, viiniä, paperimassaa ja vihanneksia.
Verner Weckman
Johan Verner Weckman (26. heinäkuuta 1882 Loviisa – 22. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen olympiaurheilija ja teollisuusmies. Hän oli kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Suomen ensimmäinen olympiavoittaja. Weckman voitti niin sanotuissa Ateenan välikisoissa 1906 kultaa kreikkalais-roomalaisen painin keskiraskaassa sarjassa. Samoissa kisoissa hän otti hopeaa sarjavoittajien kisassa (avoimessa sarjassa). Myöhemmin hän toimi Suomen Kaapelitehdas Oy:n toimitusjohtajana ja sai vuorineuvoksen arvonimen.
Yrjö Saarela
Yrjö Erik Mikael Saarela (13. heinäkuuta 1884 Oulujoki – 30. kesäkuuta 1951 Oulujoki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Verner Weckman
Weckman syntyi maanviljelijän poikana ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin lyseosta vuonna 1902. Sirkuksen ammattipainijoiden innoittamana Weckman alkoi harrastaa painia ja voitti yli 70 kg:n sarjan Suomen-mestaruuden vuonna 1904. Vastustajana oli tuolloin kuuluisa voimamies ja toinen tuleva olympiavoittaja Verner Järvinen. Vuonna 1905 Weckman siirtyi opiskelemaan Saksaan Karlsruhen teknilliseen korkeakouluun ja voitti samana vuonna keväällä Duisburgissa kreikkalais-roomalaisen painin raskaan sarjan epävirallisen maailmanmestaruuden.
Yrjö Saarela
Henkilöhistoria
Saarela asui elämänsä maatilalla Oulujoen kunnassa, noin kymmenen kilometriä Oulun kaupungista Oulujokea ylävirtaan. Hänestä tuli aikuisena oman tilansa isäntä. Saarela yhdisti työn ja harjoittelun, sillä hän valitsi rengeikseen kovakuntoisia miehiä, jotka olivat kiinnostuneita painista. Kuuluisin Saarelan rengeistä oli monissa näytösotteluissa vastustajana ollut Jaakko Pikkarainen.
Verner Weckman
Ateenan välikisoissa 1906 Weckmanista tuli ensimmäinen suomalainen olympiavoittaja 29. huhtikuuta tämän voitettua loppuottelussa itävaltalaisen Rudolf Lindmayerin. Ottelussa oli itävaltalainen mattotuomari, joka ei tahtonut hyväksyä Weckmanin ensimmäistä selätystä, mutta kun Weckman selätti vastustajansa vajaata minuuttia myöhemmin uudelleen ja kehotti tuomaria laittamaan sormensa Lindmayerin hartioiden ja maton väliin, oli tämän pakko myöntyä.
Yrjö Saarela
Henkilöhistoria
Saarelan asuinseutu on saanut nykyään Saarelan kaupunginosan nimen. Alueelta löytyy erilaisia painiin liittyviä kadunnimiä kuvaten alueen urheilullista merkkimiestä.
Saarela on haudattu Oulujoen hautausmaalle.
Verner Weckman
Weckman lopetti aktiiviuransa olympiavoittoon. Koska Kansainvälinen Olympiakomitea ei laske vuoden 1906 välikisojen saavutuksia virallisiksi, Weckman on vuoden 1908 Lontoon olympiavoiton ansiosta ensimmäinen Suomen virallisen olympiakultamitalin voittaja.
Yrjö Saarela
Painijan ura
Saarela edusti aktiiviaikanaan Oulunsuun Pohja -nimistä seuraa. Hän kuului vuoden 1908 Lontoon olympiakisojen voittajasuosikkeihin. Raskaan keskisarjan finaalissa 22. heinäkuuta Saarela hävisi toiselle suomalaiselle Verner Weckmanille. Maailmanmestaruuden Saarela voitti Helsingin kisoissa 1911. Seuraavana vuonna kesällä 1912 käydyissä Tukholman olympiakisoissa Saarela huipensi painijanuransa raskaan sarjan olympiavoittoon.
Tukholman olympiakisojen jälkeen Saarela siirtyi ammattilaiseksi sirkusareenoille. Tämä ura jäi lyhyeksi pian alkaneen ensimmäisen maailmansodan johdosta. Hän palasi amatööriareenoille edustaen uransa loppupuolella vuodesta 1924 alkaen Oulun Pyrintöä, jossa hän toimi niin painijana kuin valmentajanakin. Saarela osallistui myös Suomen painimaajoukkueen valmennukseen. Vielä vuonna 1929 Saarela saavutti SM-pronssia 45-vuotiaana.
Ndebele
Ndebele voi viitata seuraaviin:
Sándor Veress
thumb|right|Sándor Veress
Sándor Veress (1. helmikuuta 1907 Cluj Napoca – 4. maaliskuuta 1992 Bern) oli unkarilais-sveitsiläinen säveltäjä, etnomusikologi ja pianisti.
Alenia Spazio
Alenia Spazio oli italialainen avaruusteollisuusyritys, joka yhdistettiin Alcatel Spacen kanssa 1. heinäkuuta 2005 muodostomaan Alcatel Alenia Space. Se oli yksi Euroopan unionin suurimmista avaruusteollisuusyrityksistä ennen siirtymistään osaksi Thales Alenia Space -yhtiötä vuoden 2007 alussa.
Sándor Veress
Veress opiskeli sävellystä Zoltán Kodályn johdolla ja viimeisteli pianonsoiton opintonsa Béla Bartókin johdolla. Hän toimi vuosina 1943–1949 Kodályn seuraajana Franz Lisztin musiikkiakatemian sävellysprofessorina. Etnomusikologina hän teki myös kansanmusiikin keräystyötä ja avusti Béla Bartókia Unkarin tiedeakatemiassa. Vuonna 1949 Veressille myönnettiin Kossuth-palkinto. Pian Veress kuitenkin siirtyi Sveitsiin koettuaan monien taiteilija- ja tieteilijäkollegoidensa tavoin Unkarin yhteiskunnallisten olojen muuttuneen sietämättömiksi. Säveltäjän ura voidaankin jakaa tämän ratkaisun perusteella Unkarin- ja Sveitsin-jaksoihin; ensin mainitulle tunnusomaista oli unkarilaisten kansanmusiikkivaikutteiden ja italialaiseen polyfoniseen laulutyyliin pohjautuvan kontrapunktisen rakentelun yhdistely. Maastamuuttonsa jälkeen Veress alkoi kasvavissa määrin omistautua musiikin luomiselle kaksitoistasäveljärjestelmän pohjalta.
Alenia Spazio
Alenia Spazion perustaminen
Italia aloitti oman avaruustoimintansa 1960-luvun alussa. Tuolloin se toimi bilateeralipohjalta yhteistyössä NASAn kanssa, muun muassa laukaisemalla satelliitteja amerikkalaisella Scout-kantoraketilla omalta laukaisualustaltaan Kenian rannikolta. Ensin alan yhtiöiden määrä kasvoi, mutta kuten muissakin maissa, se alkoi lopulta vähetä fuusioiden seurauksena. Alenia Spazio perustettiin vuonna 1990 yhdistämällä Aeritalia Space Systems Group (Torinossa) ja Selenia Spazio (Roomassa). Molemmat kuuluivat Italian valtion täysin omistamaan Finmeccanica-konsortioon.
Sándor Veress
Veressin Unkarissa viettämältä ajalta peräisin ovat muiden muassa baletti Térszili Katicza, viulukonsertto ja oratorio Szent Ágoston zsoltára az eretnekek ellen. Sveitsin-ajalta ovat peräisin muiden muassa konsertot, joissa soolosoittimina ovat piano, klarinetti, jousikvartetti ja kaksi pasuunaa. Veress sävelsi Sveitsissä myös runsaasti kamarimusiikkiteoksia, joihin kuuluvat sellosonaatti, pianotrio ja harvinaislaatuisille kokoonpanoille laaditut teokset. Vokaaliteosten joukossa ovat Elegie, joka on sävelletty soitinkokoonpanosäesteisesti Walther von der Vogelweiden runoon ja Glasklangespiel, joka on sävelletty suurelle kuorolle Hermann Hessen teksteihin.
Veress oli pitkään vakavasti sairas, mutta otti Sveitsin kansalaisuuden viimeisinä elinkuukausinaan. Hän jätti pedagogisella työllään jälkensä musiikkielämään molemmissa asuinmaissaan; hänen oppilaidensa joukossa olivat György Ligeti, György Kurtág, Lajos Vass, Heinz Holliger, Heinz Marti ja Jürg Wyttenbach.
Alenia Spazio
Aeritalia ja Selenia
Aeritalia oli pääosin lentokoneteollisuusyritys, joka oli valmistanut satelliittien rakenteita ja lämmönsäätöjärjestelmiä 1970-luvulta asti. Yhtiö valmistautui myös Europa-kantorakettien nokkakartioiden valmistukseen, mutta raketin kehitystyö epäonnistui muualla Euroopassa. Yhtiö sai urakoita NASAn avaruussukkulaan liittyvästä Euroopan avaruusjärjestön Spacelab-laboratoriomoduulista 1970-luvun lopussa. 1980-luvulla Italia laati ensimmäisen kansallisen avaruusohjelmansa. Sen puitteissa yhtiö pääsi rakentamaan italialaisia satelliitteja.
1970-luvun lopussa Selenia-yhtiöön perustettiin avaruusosasto, josta tuli Selenia Spazio vuonna 1983. Sen taustalla oli ESA:n ensimmäisten tietoliikennesatelliittien radiojärjestelmien suunnittelu ja valmistus. Yhtiö valmisti antenneja INTELSATin ja EUMETSATin satelliiteihin. Yhtiö kehitti ensimmäisen italialaisen tietoliikennesatelliitin (Sirio 1) vuosina 1969–1977.
Fuusioituminen
1. heinäkuuta 2005 ranskalainen Alcatel ja Finmeccanica fuusioivat avaruusyksikkönsä, muodostaen Alcatel Alenia Space ja Telespazio -yhtiöt. Alcatel omistaa Alcatel Alenia Space -yhtiöstä 67 % ja Finmeccanica 33 %. Ranskalainen Pascale Sourisse tuli yhtiön johtajaksi Alcatel Space -yhtiöstä. Vuonna 2004 syntyneen yhtiön liikevaihto oli 1,8 miljardia euroa ja työntekijämäärä 7 200 ihmistä, ja siitä tuli EU:n suurin avaruusalan yhtiö. Telespaziossa omistussuhteet olivat toisin päin. Sen työntekijämäärä oli 1 400 ihmistä ja liikevaihto 350 miljoonaa euroa.
Vuonna 2006 Alenia Spazio oli osa Alcatel-Alenia Space -yhtiötä. Alcatel Espacen ja Alenia Spazion yhdistyessä Alenialla oli neljä omaa tehdasta Italiassa. Se omisti täysin avaruusalalla toimivan Laben-yhtiön, jonka toimipaikka on Italiassa.
Vuoden 2006 huhtikuussa Alcatel ja amerikkalainen Lucent Technologies pyrkivät yhdistymään tietoliikennealalla. Samaan aikaan Alcatel irrotti satelliittitehtaansa fuusiosta, ja Thales osti Alcatelin osuuden Alcatel-Alenia Space -yhtiöstä (AAS). British Aerospace myi samaan aikaan Airbusista omistamansa osuuden ja liikkeellä oli huhuja, että EADS ostaisi AAS-yhtiön, jolloin EU:hun syntyi avaruusalan monopoli. Näin ei kuitenkaan käynyt.
Lähteet
Alenia Spazio Alenia Spazio
Telstar
right|frame|Telstar-satelliitti
Telstar on useiden tietoliikennesatelliittien nimi. Telstar 1 ja 2 laukaistiin 1960-luvun alussa, mutta lisää samannimisiä satelliitteja on tehty 1980-luvulta alkaen.
Telstar I laukaistiin 10. heinäkuuta 1962 ja samana päivänä se välitti suoraa televisiolähetystä Yhdysvalloista Ranskaan. Se oli AT&T-tietoliikenneyhtiön ensimmäinen tietoliikennesatelliitti, muttei maailman ensimmäinen tietoliikennesatelliitti.
Historia
J. R. Pierce ym. Bell Labsin tutkijoita oli pohtinut 1950-luvun lopulla satelliittitietoliikennettä. Syksyllä 1960 Bell-yhtiö aloitti Telstarin kehitysprojektin. Tavoitteena oli toteuttaa tietoliikenneyhteys 50–120 yksinkertaisen n. 11 300 km korkealla kiertoradalla lentävän satelliitin avulla. Bell Labs arvioi, että tällainen konstellaatio satelliitteja kattaisi koko maailman, kun vähintään 40 satelliittia lentää naparadoilla ja 15 ekvaattoriradoilla. Järjestelmä olisi tarvinnut 25 maa-asemaa. Tavoitteena oli, että tusina piensatelliittia laukaistaisiin samalla kantoraketilla. Kustannukset olisivat olleet silloisen näkökannan mukaan valtavat, silloisessa rahassa 500 miljoonaa dollaria. AT&T oli kuitenkin tuolloin Yhdysvalloissa puhelinoperaattorina monopoliasemassa ja olisi pystynyt kuolettamaan panostuksen ja keräämään katettakin.
Bell Telephone Laboratories suunnitteli ja rakensi Telstar-satelliitin AT&T:n rahoituksella. NASAn osa projektissa oli satelliittien laukaisu ja seuranta. Tästä AT&T maksoi NASAlle kuusi miljoonaa dollaria. Koska NASAlla oli kantorakettien monopoli, se pystyi neuvottelemaan aseman, jossa hanke katsottiin merkittävältä osalta NASAn hankkeeksi. NASA otti nimiinsä osan Telstarin kehityksestä syntyneistä patenteista. Kyse oli Yhdysvaltain liittovaltion laajemmasta operaatiosta, jossa pyrittiin estämään satelliittitietoliikenteen monopolit, mm. Hughes Aircraft kärsi tästä.
1950-luvun lopussa Eisenhowerin hallitus salli myös yksityisten yritysten kehittävän satelliittitietoliikennettä. Elokuussa 1960 NASA päätti alkaa tutkia tietoliikennesatelliitteja, mutta GEO-radan satelliittien kehittäminen oli tässä jätetty Yhdysvaltain asevoimille, jolla oli Project Advent jo menossa. AT&T ja Hughes olivat molemmat osoittaneet NASAlle kykynsä tällä alalla, NASA valitsi RCA:n kehittämään Relay-satelliittia. Kyse oli viestintäpolitiikasta, jossa NASAn lisäksi vaikutti ja päätti Yhdysvaltain viestintävirasto FCC, ja siitä seuranneesta työnjaosta avaruusteollisuudessa. 24. heinäkuuta 1961 Kennedy julkisti lausunnon, jossa tuli ilmi, että hallitus pyrki estämään yhden yrityksen pääsyn monopoliasemaan satelliittitietoliikenteessä.
Telstar 1
Telstar 1 laukaistiin 10. heinäkuuta 1962 952 km x 5650 km kiertoradalle Delta-kantoraketilla. Satelliitin massa oli 77,6 kg. Se oli kulmikas mutta perusmuodoltaan pallomainen, halkaisijaltaan 88 cm. Kuudesta rakennetusta prototyyppisatelliitista laukaistiin kaksi. Runkoon kiinnitetyt aurinkopaneelit tuottivat 15 W sähkötehon. Satelliitti oli spin-stabiloitu ja pyöri 200 kierrosta minuutissa. Sen vastaanottotaajuus oli 6390 MHz ja lähetystaajuus 4170 MHz.
Telstar oli ensimmäinen satelliitti, joka käytti kulkuaaltoputkea (TWT, travelling wave tube) vahvistimena, koska transistorivahvistimilla ei saatu vaadittua 3 W lähetystehoa.
Maa-asema
AT&T rakensi satelliitin maa-aseman Andoveriin, Maineen. Ranskan Pleumeur-Bodoussa oli sen kopio, ja Englannissa Goonhilly Downsissa kolmas maa-asema. Satelliitti asettui matalalle kiertoradalle, kiersi maapallon kahden ja puolen tunnin aikana. Sen sijainti salli mannertenvälisen tiedonsiirron 20 minuutin ajan joka kierroksella. Satelliitti pystyi välittämään yhtä mustavalkoista televisiokanavaa ja 600 puhelua.
Lyhyt toiminta-aika
9. heinäkuuta 1962 Yhdysvallat räjäytti Operaatio Fishbowlin puitteissa Starfish-ydinkokeen ydinaseen avaruudessa. Neuvostoliitto teki oman ydinkokeensa avaruudessa lokakuussa 1962. Telstar 1 kärsi joko näistä ydinkokeista tulleesta säteilystä tai normaalista avaruussäteilystä, jolloin osa sen transistoreista hajosi neljän kuukauden toiminnan jälkeen. Korjaavat ratkaisut mahdollistivat satelliitin käytön vielä kaksi kuukautta pidempään.
Poliittinen näkyvyys
Telstar sai länsimaissa suuren mediahuomion. Esimerkiksi Britanniassa sen väitettiin tulleen tunnetummaksi kuin Sputnik oli ollut 1957. Sen tarkoitus oli osoittaa, että Yhdysvaltain avaruustoiminta on hyödyllistä. Se esitettiin Yhdysvaltain liittovaltion saavutuksena vaikka oli yksityisen yrityksen toteuttama hanke.
AT&T menetti tavoittelemansa roolin GEO-radan tietoliikenteessä. 31. elokuuta 1962 Kennedy allekirjoitti lain satelliittitietoliikenteestä (Communications Satellite Act), joka antoi kansainvälisen satelliittitietoliikenteen monopoliaseman Comsat-yhtiölle, jossa myös valtio oli osakkaana.
Telstar 2
AT&T laukaisi Telstar II -satelliitin 7. toukokuuta 1963. Bell Labs oli kehittänyt teknologiaa, kuten transistoreita, aurinkokennoja ja TWT-vahvistimia. Muut yhtiöt saivat kuitenkin valtion päätöksellä hyödyn. Satelliitissa, jonka paino oli 80 kg, oli 3600 aurinkokennoa.
Satelliitti joutui 240 km aiottua korkeammalle radalle. Rata oli elliptinen: apogeum oli 975 km, perigeum oli 10800 km ja inklinaatio 43 astetta.
Martiskainen
Martiskainen voi tarkoittaa:
Valpo I
Valtiollinen poliisi (lyh. Valpo, ) oli Suomen valtion poliisi- ja tiedusteluorganisaationa Etsivän Keskuspoliisin seuraaja, joka toimi vuosina 1938–1944. Se tunnetaan myös nimillä Valkoinen Valpo ja Valpo I erotuksena sotien jälkeen toimineesta uudistetusta Valposta, joka tunnetaan Punaisena Valpona tai Valpo II:na.
Perustaminen
Joulukuussa 1938 hyväksyttiin eduskunnassa säädökset, laki ja asetus, sisäministeriön johdon ja valvonnan alaisesta Valtiollisesta poliisista (Valpo). Ne tulivat voimaan 1. tammikuuta 1939. Lain mukaan Valpon tehtävänä oli varjella Suomen itsenäisyyttä sekä valtio- ja yhteiskuntajärjestystä. Asetus määräsi Valpon valvomaan matkustajaliikennettä ja ulkomaalaisia sekä järjestämään ja säilyttämään tarpeelliset tiedot henkilöistä ja yhtymistä. Päällikön nimittäminen säädettiin valtioneuvoston tehtäväksi. Valpon päälliköksi nimitettiin lakkautettavan Etsivän Keskuspoliisin päällikkö Paavo Säippä.
Toiminta
Vuonna 1939 säädettiin Tasavallan suojelulaki vakoojia ja sabotöörejä vastaan sota-aikana ja asetus, jolla määrättiin henkilökohtaisen vapauden rajoittamisesta. Sisäministeri Urho Kekkosen käskystä Valtiollinen poliisi pidätti 16.10.1939 272 SKP:n toimitsijaa. Talvisodan sytyttyä Valpo määräsi turvasäilöön satoja juutalaisia ja ulkomaalaisia.
Valpon toiminta perustui ilmiantojärjestelmään. Paikallisia tiedustelutietoja työpaikoilta ja kunnista Suomessa saatiin sekä palkallisten että palkattomien tiedustelijoiden avulla. Tiedot kirjattiin kortistoihin ja asiakirjoihin. Laajimmillaan Valpon henkilökortisto oli talvisodan aikana, jolloin siinä on arvioitu olleen 400 000–500 000 suomalaisen tiedot. Suomalaisista Valpoa kiinnostivat erityisesti kommunisteiksi epäillyt työntekijät, joiden nimeämisessä, pidätyksissä ja irtisanomisissa Valpo, työnantajat ja suojeluskunnat toimivat yhteistyössä. Suurimmilla työpaikoilla ja kommunistisessa puolueessa Valpolla oli salassa toimivia tiedonantajia.
Sisäministeri Ernst von Born erotti Paavo Säipän tammikuussa 1941. Helmikuun 1. päivänä 1941 Arno Anthoni nimitettiin Säipän seuraajaksi. Hän oli toiminut aiemmin nimismiehenä, Uudenmaan läänin poliisitarkastajana, Helsingin poliisimestarina ja liikkuvan poliisikomennuskunnan päällikkönä. Anthonin apulaispäällikkönä toimi Bruno Aaltonen.
Valpo tutki sota-aikana Aseveliliiton työjärjestön painostamana ja sisäministeri Toivo Horellin vuonna 1941 antamasta määräyksestä Suomi-Neuvostoliitto -seuran ja SDP:n kansanedustajien muodostaman sosialistisen eduskuntaryhmän epäiltyä sodanvastaista toimintaa. Suomessa oleskelleet Neuvostoliiton diplomaatit olivat Valpon tarkkailussa vuosina 1940-41. Kesäkuussa 1941 Valpo aloitti valtion turvallisuuden kannalta vaarallisina pitämiensä henkilöiden pidätykset. Jatkosodan sytyttyä sisäministeri Horelli määräsi 400–500 henkilöä nopeasti turvasäilöön otettaviksi.
Jatkosodan aikana Valpo oli yhteydessä Saksan salaiseen poliisiin Gestapoon ja Saksan tiedusteluun Suomessa sekä teki Saksan viranomaisten kanssa yhteistyötä henkilöluovutuksissa. Vakiintunut käytäntö oli, että Anthoni ilmoitti ulko- ja sisäministeriön luvalla Viroa miehittäneille saksalaisille Suomeen saapuneiden virolaisten pakolaisten nimet ja Saksa antoi Suomelle vastineeksi hyödyllisiä tiedustelutietoja.
Valpolla oli tiedottaja suomalaisten SS-miesten keskuudessa. Ari Kauhanen rekrytoi Henry Lindahlin tähän tehtävään vuonna 1941. Lindahl toimi Valpon tiedottajana SS-joukoissa vuoteen 1944. Ari Kauhanen toimi yhdessä Bruno Aaltosen kanssa hallitusneuvos Esko Riekin avustajana saksalaisten kanssa käydyissä suomalaisia SS-miehiä koskeneissa neuvotteluissa.
Toiminnan uudistaminen
Anthoni erosi omasta pyynnostään helmikuun lopussa 1944. Hänen tilalleen nimitettiin Paavo Kastari. Moskovan välirauhan aikana marraskuussa 1944 Kastarin tilalle nimitettiin Nikolai Saarnio, joka pian kuitenkin siirtyi Tullihallituksen pääjohtajaksi. Toukokuussa 1945 Valpo uudistettiin täysin sekä henkilöstönsä, organisaationsa että tehtäviensä osalta, jotta se pystyisi omalta osaltaan hoitamaan Liittoutuneiden valvontakomission Suomelle asettamat vaatimukset.
Sotatoimien loputtua Suomen valtiollista poliisia ja sen päällikköä Arno Anthonia arvosteltiin liiallisesta väkivallasta pidätettyjä kohtaan sekä juutalaisten ja Viron pakolaisten pakkoluovutuksista Natsi-Saksaan. Otto Brusiinin johtama komitea tutki Valpon väitettyjä väkivaltaisuuksia ja löysi todisteet 90 pahoinpitelytapauksesta. Osa pakolla luovutetuista virolaisista oli ollut talvisodassa Suomen puolesta sotineita vapaaehtoisia. Liittoutuneiden valvontakomissio ja Puola vaativat Anthonin lisäämistä sotasyyllisten luetteloon ja haastamista sotarikosoikeuteen. Vuosina 1947–1948 Turun hovioikeudessa ja korkeimmassa oikeudessa käydyn oikeusprosessin tuloksena syyte virkavirheestä Viron pakolaisten luovutusasiassa hylättiin. Anthoni kuitenkin todettiin syylliseksi jatkuvaan varomattomuuteen virantoimituksessa, mistä oli seurauksena varoitus. ===Päälliköt ===
Hölderin epäyhtälö
Matematiikassa Hölderin epäyhtälö on mittateoriaan liittyvä epäyhtälö, jota käytetään L^p-avaruuksien tutkimisessa.
Lause (Hölderin epäyhtälö). Olkoon (S, Σ, μ) mitta-avaruus ja olkoot joille 1/p+1/q=1. Tällöin kaikille mitallisille reaali- ja kompleksiarvoisille funktioille f ja g on voimassa
Summaversiolle on olemassa seuraava yleistys: Olkoot p,q,r>1 joille ja  kolme jonoa positiivisia reaalilukuja. Tällöin
Yhtälöstä on myös olemassa erikoistapaus Liapounovin epäyhtälö.
Ndebele-kuningaskunta
Ndebele-kuningaskunta oli kuningas Mzilikazin Limpopojoen pohjoispuolelle nykyisen Zimbabwen alueelle vuonna 1837 perustama kuningaskunta. Ndebelet onnistuivat helposti alistamaan alueella aikaisemmin asuneen šona-heimon. 1880-luvulla ndebelet eivät kuitenkaan onnistuneet puolustamaan kuningaskuntaansa etelästä hyökänneitä brittejä vastaan, vaan Mzilikazin pojan Lobengulan oli pakko myöntää Cecil Rhodesille kaivosoikeudet valtakuntansa alueella tuhatta kivääriä ja sadan punnan kuukausittaista vuokraa vastaan.
1890-luvulla Rhodes ajautui vaikeuksiin alueidensa afrikkalaisten kanssa ja vaikka Lobengula pyrkikin säilyttämään rauhan, monet hänen heimonsa jäsenet halusivat ajaa maahantunkeutujat pois. Aluetta hallinnoinut Rhodesin edustaja Leander Jameson käytti tilannetta tekosyynä aloittaakseen vuonna 1893 sodan Lobengulaa vastaan. Jamesonilla oli käytössään viisi maxim-konekivääriä ja hän tunkeutui helposti Lobengulan pääkaupunkiin Bulawayoon. Lobengula joutui pakenemaan ja Ndebele-kuningaskunta tuhoutui.
Boeing
Boeing on yhdysvaltalainen teollisuusyhtiö, jonka päätuotteita ovat siviili- ja sotilaslentokoneet sekä satelliitit ja kantoraketit. Boeing on Dow Jones Industrial Average -osakeindeksin suurin yksittäinen osake ja muodostaa siitä 10,9 prosenttia.
Historia
Yhtiön perusti 15. heinäkuuta 1916 Seattleen William E. Boeing, joka oli saksalaisen kaivosinsinöörin Wilhelm Böingin poika. Yhtiön pääkonttori olikin Seattlessa aina 2000-luvun alkuun, jolloin se siirrettiin Chicagoon.
Boeing aloitti lentokoneiden valmistuksen vuonna 1916 ja kehitti 1920-luvulla muun muassa lentoveneen, hävittäjäkoneita sekä ”Model 40” -postilentokoneen, johon mahtui myös kaksi matkustajaa.
Toiseen maailmansotaan Boeing vaikutti B-17 Flying Fortress- ja B-29 Superfortress -pommikoneilla.
Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö kehitti Yhdysvaltain strategisille ilmavoimille (SAC, Strategic Air Command) pitkän kantaman pommikoneita, muun muassa B-52 Stratofortressin. 1950-luvulta lähtien yhtiö on kehittänyt ydinaseita kuljettavia ohjuksia. 1960-luvulla Boeing alkoi kehittää etenkin miehitettäviä avaruusaluksia, millä oli merkittävä rooli Apollo-ohjelmassa. Se oli toinen avaruussukkuloita operoineen US Space Alliance -yhtiön omistajista.
Vuonna 1997 Boeing osti kilpailijansa McDonnell Douglasin. Siviililentokoneiden kehitys on entisissä McDonnell Douglasin tehtaissa päättynyt. Boeing ajautui B757- ja B767-koneiden kehityksen jälkeen samanlaiseen hiljaiseloon tuotesuunnittelussa kuin McDonnell Douglas aikoinaan DC-9- ja DC-10-koneiden suunnittelun jälkeen. Boeing 777 -koneen jälkeen yhtiö pohti lähes äänennopeudella lentävää Sonic Cruiser -konetta ja sittemmin suunnitteli Boeing 787 -koneen.
Valkosiipiminivetti
Valkosiipiminivetti (Pericrocotus erythropygius) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkosiipiminivettiä tavataan Intiassa ja Myanmarissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Boeing
Historia
Boeing on entisen McDonnellin St. Louisin (Missourissa) tehtaan omistajana siirtynyt valmistamaan enemmän sotilaskoneita, myös hävittäjäkoneita, kuten F-15:n, F/A-22:n ja F-35:n alihankinta.
Boeing on ollut maailman toiseksi suurin lentokonevalmistaja. Syyskuussa 2010 WTO tuomitsi sen, että Boeing on saanut muutaman edellisen vuoden aikana Yhdysvaltain puolustusministeriöltä ja Nasalta yli 24 miljardia dollaria subventioita (vuosimyynnin ollessa 70 miljardia dollaria). Huhtikuussa 2011 WTO totesi tuomiossaan, että Boeing on saanut viime vuosina 5,3 miljardia dollaria laittomia tukia Yhdysvaltain liittovaltiolta ja että nämä tuet ovat vääristäneet kilpailua Boeingin eduksi ja Airbusin haitaksi.
Vuonna 2018 Boeing ja Leonardo S.p.A. voittivat tarjouskilpailun korvata UH-1 helikoptereita MH-139 koptereilla. Boeingin ja Saabin T-X harjoitushävittäjä on voittanut tarjouskilpailun T-38 Talon hävittäjien korvaamiseksi. Lentotukialukselta laukaistava miehittämätön ilmatankkausalus MQ-25 on voittanut laivaston tarjouskilpailun.
Boeing 737 MAXin ongelmat
Vuosina 2018 ja 2019 kaksi Boeing-yhtiön Boeing 737 MAX -konetta aiheutti onnettomuuksissa yhteensä 346:n ihmisen kuolemat. Turmien syyksi paljastui automaattinen turvajärjestelmä, jonka tarkoitus oli estää koneen sakkaaminen kääntämällä koneen nokkaa alas. Järjestelmä käänsi nokan alas, vaikka kone oli liian alhaalla. Boeing tiesi konetyypin vioista, mutta ei korjannut niitä. Lentoliikenteen valvojat eivät myöskään täyttäneet viranomaistehtäväänsä. Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tehdyn sopimuksen mukaan Boeing joutui maksamaan 2,5 miljardin dollarin korvaukset johdettuaan valvontaviranomaisia harhaan: summasta 243 miljoonaa dollaria on sakkoja ja noin 2,2 miljardia dollaria käytetään korvauksiin uhrien perheille ja lentoyhtiön asiakkaille.
Toimitusjohtaja Dennis Muilenburg joutui eroamaan joulukuussa 2019 onnettomuuksista johtuen. Muilenburgin tilalla aloitti 13. tammikuuta 2020 tehtävässä David Calhoun.
Yhdysvaltain arvopaperi- ja pörssikomissio (SEC) syytti yhtiötä ja sen entistä toimitusjohtajaa Dennis A. Muilenburgia harhaanjohtaneista lausunnoista Boeing 737 MAX -koneisiin liittyen. Kaksi 737 MAX konetta joutui onnettomuuksiin vuosina 2018 ja 2019, jotka johtivat 346 ihmisen kuolemaan. Onnettomuuksien syyksi osoitettiin koneiden MCAS-järjestelmä, josta ei kerrottu lentäjille eikä siitä löytynyt tietoja lentokoneen käsikirjasta. SEC totesi, että Boeing ja Muilenburg tiesivät MCAS:in aiheuttamasta lentoturvallisuusongelmasta, mutta lausunnoissa vakuuttivat 737 MAX:in olevan turvallinen. Boeing ja Muilenburg suostuivat sakkoihin, joista 200 miljoonaa dollaria koski Boeingia ja yksi miljoona Muilenburgia.
Ezra Taft Benson
Ezra Taft Benson (4. elokuuta 1899 – 30. toukokuuta 1994) oli Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon 13. profeetta ja presidentti vuodesta 1985 aina kuolemaansa 1994. Häntä seurasi virassa Howard W. Hunter. Benson toimi myös Yhdysvaltain maatalousministerinä presidentti Dwight D. Eisenhowerin aikana vuosina 1953–1961.
Elämäkerta
Ezra Taft Benson syntyi maanviljelijän poikana Whitneyssä Idahossa. Hän oli vanhin 11 lapsesta. Benson palveli lähetyssaarnaajana Isossa-Britanniassa vuosina 1921–1923. Tämän jälkeen hän opiskeli maataloutta Utahin osavaltion yliopistossa sekä MAP-kirkon hallinnoimassa Brigham Youngin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1926. Hän suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon Iowan osavaltion yliopistossa ja aloitti tohtorinväitöskirjan tekemisen Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa. Hän ei kuitenkaan koskaan valmistunut tohtoriksi. Valmistuttuaan Benson otti kotitilansa viljeltäväkseen, mutta pian hänestä tuli myös piirikunnan maatalousneuvoja.
Vuonna 1939 Benson, joka toimi vaarnan johtajana Boisessa, Idahossa, kutsuttiin Washington, D.C.:hin Yhdysvaltain valtakunnallisen maanviljelijäin järjestön sihteeriksi. Bensonista tuli myös ensimmäisen Washington D.C:ssä järjestetyn vaarnan johtaja.
7. lokakuuta 1943 sekä Benson että Spencer W. Kimball (1895–1985) kutsuttiin MAP-kirkon kahdentoista apostolin koorumin jäseniksi. Kimball oli heistä kahdesta vanhempi, joten hän sai Bensonia korkeamman aseman koorumissa. Koska kirkon presidentiksi nousee yleensä virkaiältään vanhin apostolien koorumin jäsen, Kimball nousi myös presidentiksi ennen Bensonia. Benson valittiin kuitenkin Kimballin seuraajaksi kahdentoista apostolin koorumin presidentiksi hänen noustuaan kirkon johtoon 1973. Kimballin kuoltua 1985 Benson valittiin virkaiältään vanhimpana apostolina kahdentoista apostolin koorumissa kirkon presidentiksi, profeetaksi ja ilmestyksensaajaksi. Hänen nimityksensä vahvistettiin tavanomaisesti kirkon yleiskonferenssissa sekä vaarnakonferensseissa. thumb|150px|Benson, 1953 1953 presidentti Dwight D. Eisenhower nimitti Bensonin Yhdysvaltain maatalousministeriksi. Tämä oli vastoin yleistä tapaa, jonka mukaan MAP-kirkon apostolit eivät ota osaa politiikkaan tai hoida poliittisia virkoja sen enempää kuin muitakaan luottamustehtäviä. Kirkon tuolloinen presidentti David O. McKay kuitenkin myönsi Bensonille erikoisluvan, jonka turvin hän voi ottaa viran vastaan. Seuraavina vuosina Benson toimi sekä maatalousministerinä että kahdentoista apostolin koorumissa.
Bensonista tuli poliittisesti kiistanalainen hahmo. Hän taivutteli presidentti Eisenhowerin aloittamaan kabinettinsa kokoukset rukouksella, mikä sai poliittiset vastustajat epäilemään hänen yrittävän sotkea uskontoa politiikkaan. Tämä olisi ollut Yhdysvaltojen uskonnonvapautta korostavan periaatteen vastaista. Poliittisesti Benson oli jyrkästi oikealla, mikä johti hänet joskus kahnauksiin jopa oikeistolaisena pidetyn presidentti Eisenhowerin itsensä kanssa. Benson esimerkiksi vastusti jyrkästi valtion maksamia maataloustukiaisia tai valtion hintakontrollia, joka takasi maanviljelijöille tietyn tulotason. Bensonin mielestä tämä vääristi vapaan kilpailun ja korosti liikaa valtion roolia maatalouspolitiikan ohjailemisessa. Hän näki maataloustuissa vaarallisen siirtymän kohti sosialismia. Benson varoitti myös ärhäkkään äänensävyyn kommunismin soluttautumisesta amerikkalaiseen yhteiskuntaan. Hän vastusti kaikkea lähentymistä Neuvostoliiton ja sosialististen maiden suuntaan.
Kiistanalaisuudestaan huolimatta Benson onnistui pysyttelemään maatalousministerinä aina Eisenhowerin kauden loppuun 1961. 1958 Eisenhower nimitti hänet jopa puolisalaiseen Hätätilakomiteaan, jonka tarkoitus oli taata Yhdysvaltojen huoltojärjestelmän toimiminen sotilaallisen konfliktin tai muun hätätilan aikana.