cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frank Zappa
1970-luvun lopun levyt ja elokuva
thumb|right|250px|Zappa [[Austinissa, Texasissa (1977).]] Lakisotkuista selvittyään Zappa julkaisi 1979 vielä kaksi merkittävää levyä, joista toinen, Sheik Yerbouti, oli Zappan myydyin levy ja uuden Zappa Records -levymerkin ensimmäinen julkaisu. Toinen oli kunnianhimoinen Joe's Garage. Sheik Yerboutista julkaistiin singlenä "Dancin' Fool" sekä "Jewish Princess". Jälkimmäinen kappale joutui juutalaisen "Anti-Defamation League" -lobbausryhmän kritiikin kohteeksi. Ryhmä yritti estää kappaleen esittämisen radiossa, koska se piti sen sanoituksia antisemitistisinä. Zappa kielsi syytteet jyrkästi. Albumin menestys perustui pitkälle kappaleen "Bobby Brown" suosioon. Suorasukaisten seksuaalisten sanoitusten vuoksi kappaletta ei kuitenkaan juuri kuultu Yhdysvaltojen radiossa, mutta se oli sitäkin suositumpi Euroopan maissa, joissa englanti ei ollut pääkielenä.
Kolmen LP-levyn mittainen Joe's Garage on eräänlainen rock-ooppera, jonka pääroolissa on laulaja Ike Willis. Tarina kertoo sananvapauden ja musiikin tukahduttamisesta liittyen osin Iranin islamilaiseen vallankumoukseen sekä yhdysvaltalaisten suhtautumisesta seksuaalisuuteen. Levyn tunnetuimpia raitoja ovat "Catholic Girls", "Lucille Has Messed My Mind Up" sekä nimiraita. Lisäksi mukaan on otettu pitkiä livenä äänitettyjä kitarasooloja, jotka on yhdistetty studioyhtyeen säestykseen. Mukana levyllä on sittemmin kuuluisaksi noussut rumpali Vinnie Colaiuta. Lisäksi albumilta löytyy Zappan yksi tunnetuimpia kitarakappaleita, "Watermelon in Easter Hay."
Zappan elokuva Baby Snakes sai ensi-iltansa 21.12.1979 New Yorkissa. Filmin mainoslause oli "Elokuva ihmisistä, jotka tekevät juttuja, jotka eivät ole normaaleita". Kahden tunnin ja 40 minuutin mittainen elokuva perustuu New Yorkissa vuoden 1977 pyhäinpäivän aikaan kuvattuihin konserttitaltiointeihin, mutta lisäksi mukana oli Bruce Bickfordin laatimaa savianimaatiota. Elokuva ei menestynyt teattereissa hyvin, mutta se voitti vuonna 1981 Premier Grand Prix palkinnon Pariisin ensimmäisillä kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla. Elokuvan DVD-julkaisu tuli myyntiin vuonna 2003.
1980-luvun alun levyt
thumb|right|250px|Zappa lavalla [[New Yorkissa (1980).]] Vietettyään suurimman osan vuodesta 1980 kiertueella Zappa julkaisi tuplalevyn Tinseltown Rebellion 1981. Se oli Barking Pumpkin Records -merkin ensimmäinen julkaisu ja sisälsi vuoden 1979 kiertueen kappaleita, yhden studioraidan sekä vuoden 1980 kiertueen materiaalia. Levy koostuu sekalaisista lauluista sekä taidemusiikissa Arnold Schönbergin ja Alban Bergin käyttämää puhelaulua (sprechstimme) hyödyntävästä materiaalista. Levyä kritisoitiin sanoitusten seksismistä,, mutta toisaalta kappaleita kuten nimiraita ja "The Blue Light" on myös kuvattu "hauskana kritiikkinä amerikkalaisten taipumuksesta uskoa mitä tahansa". Rumpali Vinnie Colaiutan lisäksi levyllä soittaa mm. vuoden 1980 syksyllä yhtyeeseen liittynyt ja myöhemmin maineeseen noussut kitaristi Steve Vai.
Samana vuonna ilmestyi toinen kaksoisalbumi You Are What You Is. Levyn materiaali oli enimmäkseen äänitetty Zappan uudessa studiossa nimeltään "Utility Muffin Research Kitchen" (UMRK). Studio sijaitsi Zappan kodissa antaen täydellisen työskentelyvapauden. Levyllä oli yksi instrumentaaliraita, "Theme from the 3rd Movement of Sinister Footwear", mutta muuten se sisälsi satiirisia rock-kappaleita. Kappaleissa "Dumb All Over" ja "Heavenly Bank Account" Zappa hyökkää Jerry Falwellin ja Pat Robertsonin kaltaisia televisiosaarnaajia vastaan, jotka sekä vaikuttivat Yhdysvaltojen poliittiseen johtoon että kahmivat miljoonia uskonnon avulla. Sellaiset kappaleet kuin “Society Pages” ja “I’m a Beautiful Guy” kertovat Zappan inhosta Ronald Reaganin aikakautta ja sen "törkeää vaurauden ja onnellisuuden tavoittelua" kohtaan.
Vuonna 1981 julkaistiin myös kolme instrumentaalilevyä, Shut Up 'N Play Yer Guitar, Shut Up 'N Play Yer Guitar Some More, sekä The Return of the Son of Shut Up 'N Play Yer Guitar, jotka alun perin olivat myynnissä vain postimyynnin kautta. CBS-yhtiö otti ne kuitenkin yleiseen jakeluun kysynnän vuoksi. Nämä levyt sisältävät Zappan improvisoituja kitarasooloja: materiaali on vuosien 1979 ja 1980 livetaltiointeja. Myöhemmin levyt julkaistiin kolmen levyn boksina, ja vuonna 1988 ne saivat seurakseen samanlaisen levyn, Guitar, jonka materiaali oli peräisin vuosilta 1981–82 ja 1984. Kolmas pelkkiin kitarasooloihin keskittyvä levy, Trance-Fusion, viimeisteltiin juuri ennen Zappan kuolemaa ja julkaistiin vasta 2006. Sen materiaali on enimmäkseen vuodelta 1988.
Toukokuussa 1982 julkaistiin levy Ship Arriving Too Late to Save a Drowning Witch, jolla on Zappan parhaiten myynyt single "Valley Girl" (joka nousi Billboardin pop-singlelistalla sijalle #32 ). Kappaleeseen improvisoimissaan sanoituksissa Zappan tytär Moon Unit satirisoi San Fernando Valleyn teinityttöjen puhetyyliä, minkä johdosta monet alueen fraasit saivat myös laajempaa huomiota. Monet yhdysvaltalaiset tunsivat Zappan vain näiden muutamien listoille nousseiden huumorikappaleina pidettyjen singlejen perusteella. Tästä hiukan harmistuneena Zappa ei koskaan soittanut kappaletta livenä.
Vuonna 1983 ilmestyi kaksi levyä. Ensimmäinen oli The Man From Utopia, jossa käytetään usealla raidalla Tinseltown Rebellion -levyn tapaan “Sprechstimme”-tekniikkaa. Toinen levy oli London Symphony Orchestra, Vol. 1, joka sisältää Zappan orkesterisävellyksiä Kent Naganon johtamana ja Lontoon sinfoniaorkesterin esittämänä. Samoista äänityssessioista julkaistiin toinen levy London Symphony Orchestra, Vol. 2 vuonna 1987. Materiaali äänitettiin nopeassa aikataulussa Zappan itsensä rahoittamana. Zappa ei ollut tyytyväinen ison orkesterin tuotoksiin. Esimerkiksi kappale "Strictly Genteel" äänitettiin trumpetistien lähdettyä juomatauolle. Kyseistä raitaa Zappa editoi 40 kertaa. Kapellimestari Nagano puolestaan oli tyytyväinen kokemukseen ja huomautti orkesteria puolustaakseen, että musiikki oli erittäin vaikeaa. Eräiden arvioiden mukaan äänitykset olivat kuitenkin siihen mennessä parhaat Zappan töiden orkesterilevytykset.
Synclavier
Uransa lopulla Zappa teki suurimman osan musiikistaan synclavierilla, jota hän käytti sekä sävellyksessä että esittämisessä. Synclavier perustui FM-synteesillä muodostettuihin soitinääniin eikä pian muotiin tulleisiin äänitettyihin soitinääniin, sampleihin. Koska hänen sävellyksensä olivat hyvin monimutkaisia, synclavier oli Zappan unelmien täyttymys. Häntä ihastutti, miten kuinka tahansa monimutkainen musiikki voitiin nyt elektronisesti soittaa millä soitinäänillä tahansa, milloin tahansa ja yhden millisekunnin tarkkuudella. Zappa halusi kuitenkin yhä tehdä musiikkia myös oikeiden muusikoiden kanssa. Vuonna 1984 julkaistiin peräti neljä levyä. Boulez Conducts Zappa: The Perfect Stranger sisältää orkesteritöitä kapellimestari Pierre Boulezin johtamana. Boulezin Zappa oli maininnut jo debyyttilevynsä kannessa vaikuttimenaan. Orkesterina oli Boulezin oma Ensemble InterContemporain, jonka lisäksi levyllä kuullaan myös synclavierilla tehtyä musiikkia. Jälleen kerran Zappa oli tyytymätön orkesterin työhön, ja piti esitysten harjoittelua liian vähäisenä, mutta levyn kansitekstissä hän kuitenkin kiittää Boulezia tämän pyrkimyksestä tarkkuuteen.
Thing-Fish on kolmen vinyylin mittainen Broadway-musikaalin tyylinen teos, joka käsittelee moninaisia, myös dystooppisia, aiheita. Sekalaisen kokonaisuuden aiheita ovat ainakin feminismi, homoseksuaalisuus, hallituksen eugeniikka-politiikka ja väite, että Yhdysvaltojen hallitus levittää HIViä. Musikaali sai kantaesityksensä näyttämöllä vasta vuonna 2003. Teos on koostettu jo olemassa olleista nauhoituksista, jotka Zappa yhdisti synclavierilla tehtyyn uuteen materiaaliin ja tuoreisiin lauluosuuksiin. Vuonna 1984 ilmestyi vielä Francesco Zappa -niminen levy, jossa on synclavierilla toteutettuna 1700-luvulla eläneen Francesco Zappan (ei sukua) musiikkia sekä Them or Us, joka on raskaasti editoiduista live- ja studiokappaleista koottu kaksois-LP.
Politiikkaa
1980-luvun lopulla Zappan kiinnostus Yhdysvaltain politiikkaa kohtaan tuli entistä suuremmaksi osaksi hänen elämäänsä. Vuoden 1988 kiertueen aikana hän kehotti nuorempia fanejaan käymään äänestämässä ja hänellä oli jopa joskus Yhdysvaltain keikoillaan mukana koppeja, joissa saattoi virallisesti rekisteröityä äänestäjäksi. Zappalle pohdittiin myös Libertaaripuolueen ehdokkuutta presidentinvaaleissa.
9. syyskuuta 1985 Zappa esitti vetoomuksensa Yhdysvaltain senaatin kaupan, teknologian ja kuljetuksen komitean edessä hyökäten Parents Music Resource Center (PMRC) -nimistä musiikin kontrollijärjestöä vastaan. Järjestön oli perustanut senaattori Al Goren vaimo Tipper Gore. Mukana oli monia muitakin näkyvien poliitikkojen puolisoita. Etukäteen valmistellussa puheenvuorossaan Zappa sanoi:
Zappa liitti joitakin pätkiä PMRC-tapauksen kuulemisista kappaleeseensa "Porn Wars" vuoden 1985 albumilta Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention. Kappaleessa Zappan kuullaan puhuvan senaattoreiden Fritz Hollings, Slade Gorton ja Al Gore kanssa sekä keskustelevan erityisesti floridalaisen senaattori Paula Hawkinsin kanssa siitä, millä leluilla Zappan lapset leikkivät (näistä Al Gore sanoi olevansa itse Zappa-fani). Zappa myös väitteli PMRC:n edustajien kanssa CNN:n Crossfire-ohjelmassa vuosina 1986 ja 1987.
Albumi Jazz from Hell julkaistiin vuonna 1986. Tästä julkaisusta Zappa sai ensimmäisen Grammy-palkintonsa. Se myönnettiin vuonna 1988 parhaan instrumentaalirock-kappaleen sarjassa. Yhtä livenä soitettua kitarasooloa lukuun ottamatta levy koostui synclavierilla toteutetusta musiikista. Vaikka levy oli täysin instrumentaalinen sitä myytiin paikoin "explicit lyrics" -tarralla varustettuna (tarran oli lanseerannut Recording Industry Association of America yhteistyössä PMRC:n kanssa). Ainoa levystä löytyvä epäilyksiä aiheuttava ilmaisu on kappaleen "G-Spot Tornado" nimi.
Viimeinen rock-kiertue ja remasterointiprojekti
Zappan viimeinen rockyhtyeen kanssa tekemä kiertue alkoi vuonna 1988. Muusikoita oli 12 ja repertuaariin kuului yli sata kappaletta. Yhtye kuitenkin hajosi sisäisiin kiistoihin ennen kiertueen loppua. Kiertueen materiaalia kuullaan useammalla levyllä. Näitä ovat Broadway the Hard Way, jossa on vanhojen lisäksi uusia vahvasti poliittisia kappaleita; The Best Band You Never Heard in Your Life, jossa on Zappan tunnetuimpia vanhoja kappaleita sekä covereita, kuten Maurice Ravelin Boléro ja Led Zeppelinin "Stairway to Heaven"; sekä lähinnä instrumentaalikappaleista ja avantgardemusiikista koostuva Make a Jazz Noise Here. Lisäksi pienempiä pätkiä kiertueelta on otettu mukaan myös levysarjan You Can't Do That on Stage Anymore osille 4 ja 6.
Vuoden 1986 tienoilla Zappa aloitti suuren projektin aikaisempien levyjensä uudelleenjulkaisemiseksi. Hän valvoi henkilökohtaisesti albumiensa uusien CD-painosten remasterointia. Jotkut fanit kritisoivat kuitenkin uusia painoksia siitä, etteivät ne olleet aina täysin uskollisia alkuperäisille julkaisuille.
1990-luku
1990-luvun alussa Zappa vieraili Tšekkoslovakiassa pitkäaikaisen ihailijansa presidentti Václav Havelin pyynnöstä. Havel kutsui Zappan hallituksensa ulkomaankaupan, kulttuuriasioiden ja turismin avustajaksi. Zappa oli pyynnöstä mielissään ja ehti jo tavata liikemiehiä, jotka olivat kiinnostuneet sijoittamaan Tšekkoslovakiaan, mutta Yhdysvallat painosti Havelia vetämään toimeksiannon takaisin. Zappan poliittinen ura sai joka tapauksessa lopun, kun hänellä diagnosoitiin vuonna 1991 pahanlaatuinen eturauhassyöpä. Tämän jälkeen Zappa omistautui nykymusiikin synclavier- ja orkesteritöille.
Vuonna 1992 Zappa aloitti yhteistyön saksalaisen kamarimusiikkiryhmän, Ensemble Modernin, kanssa. Sairaudestaan huolimatta Zappa kutsui ryhmän jäsenet Los Angelesiin harjoittelemaan uusia sävellyksiä sekä vanhempien teoksien uusia sovituksia. Zappa oli tyytyväinen lopputuloksiin ja tuli hyvin toimeen muusikoiden kanssa, joten syksyksi päätettiin järjestää vielä konsertit Saksassa ja Itävallassa. Sairautensa vuoksi hän pystyi osallistumaan vain kahteen Frankfurtissa järjestettyyn konserttiin. Ensimmäisessä konsertissa hän johti alkusoiton sekä teokset "G-Spot Tornado", "Welcome to the United States" sekä "Food Gathering in Post-Industrial America". Loput esityksestä johti kamariorkesterin oma kapellimestari Peter Rundel. Yleisön suosionosoitusten kerrotaan kestäneen 20 minuuttia. Konsertti jäi Zappan viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi muusikkona, koska sairauden aiheuttamat kivut alkoivat viedä ilon esiintymisistä. Näiden konserttien materiaalia kuullaan Zappan viimeisellä elinaikanaan julkaisemalla levyllä The Yellow Shark (1993). Ennen kuolemaansa Zappa ehti viimeistellä vielä Jazz From Hell -levyn tyyliä jatkokehittäneen teoksen Civilization Phase III, mutta se julkaistiin postuumisti. Zappan kuoltua hänen vaimonsa ilmoitti taiteilijan lähteneen "viimeiselle kiertueelleen".
Perhe
Zappa oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen avioliitto Kay Shermanin kanssa oli voimassa vuodet 1959–1964. Tästä avioliitosta ei syntynyt lapsia. Toisen vaimonsa, Gail Sloatmanin, kanssa Zappa oli aviossa kuolemaansa asti. Perheeseen syntyi neljä lasta, joiden nimet ovat Moon Unit, Dweezil, Ahmet Emuukha Rodan sekä Diva Muffin (Dweezilin nimi oli alun perin "Ian Donald Calvin Euclid", koska sairaalassa ei haluttu laittaa nimeä "Dweezil" syntymätodistukseen. Nimi kuitenkin muutettiin myöhemmin virallisesti). Tonight Show -tv-ohjelmassa juontaja Jay Leno kysyi Zappalta, miksi hän oli antanut lapsilleen niin oudot nimet, jolloin Zappa vastasi: "Siksi että halusin!". Zappa on myös sanonut, että jos lapsilla on vaikeuksia nimiensä takia, se johtuu sukunimestä.
Ennen kuolemaansa Zappa kehotti vaimoaan jättämään "typerän musiikkibisneksen" ja "myymään kaiken". Vaimo kuitenkin perusti Zappa Family Trustin, jonka avulla hän on valvonut tiukasti Zappan musiikin käyttöoikeuksia ja on esimerkiksi haastanut oikeuteen Zappan musiikkia esittäneitä tahoja, jotka ovat käyttäneet tavaramerkiksi rekisteröityä Zappan sukunimeä ilman lupaa.
Zappa Suomessa
Väkilukuun suhteutettuna Zappa oli 1970-luvun alussa Suomessa todennäköisesti suositumpi kuin missään muualla. Albumit Waka/Jawaka ja The Grand Wazoo nousivat Suomessa albumilistan Top 10:een. Zappa esiintyi Suomessa viidesti, vuosina 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1988. Musa-lehden vuosiäänestyksessä 1973 Zappa oli ylivoimainen voittaja ulkomaisten muusikoiden sarjassa. Suomen arvostetuimmat muusikot ylistivät Zappaa kilpaa.
Zappa vieraili Suomessa ensimmäisen kerran Helsingin Juhlaviikoilla vuonna 1973. Hän konsertoi Finlandia-talossa ja julkitoi ihastuksensa siitä, että Suomessa hänelle annettiin esiintymispaikaksi loistokas konserttitalo, kun muualla hän sai tyytyä "kaiken maailman rähjäisiin urheiluhalleihin!" . Livetaltiointi julkaistiin postuumisti nimellä Road Tapes, Venue #2 vuonna 2013. Syyskuussa 1974 Frank Zappan yhtye esitti Helsingin konsertissaan oman versionsa Unto Monosen "Satumaa"-tangosta. Esitys ja muuta materiaalia samasta konsertista on live-albumilla You Can't Do That On Stage Anymore, vol. 2 (1988).
Zappa sai idean "Ms. Pinky" -kappaleeseensa Eki-sedän hänelle vuonna 1976 lahjoittamasta Kalle-lehdestä. Suomalaisille Zappan tunnetuin sävellys lienee "Bobby Brown Goes Down". Yhtye nimeltä Kontra on myös levyttänyt suomeksi Zappan kappaleen "Let's make the water turn black" nimellä "Mökö ja Luru". Maarit levytti 1970-luvulla suomeksi Juicen sanoittaman Zappa-klassikon "Dog Breath" nimellä "Hikiset henget".
Suomalainen yhtye Ensemble Ambrosius teki vuonna 2000 levyn The Zappa Album, jossa se soitti barokki-instrumenteilla 15 Zappan sävellystä.
Kesäkuussa 2009 Zappan poika Dweezil toi Zappa Plays Zappa -yhtyeensä Helsinkiin Kulttuuritalolle, missä Frank oli esiintynyt 35 vuotta aiemmin. Siellä kuultiin Satumaasta vain alkusoitto. Etenkin Roxy & Elsewhere -levyä painottaneen konsertin kohokohtia olivat Helsingin Sanomien kriitikon mukaan "G-Spot Tornado", "The Black Page", "Penguin In Bondage" ja "Zomby Woof". Dweezilin löytämiä muusikoita pidettiin taitavina.
Musiikkilaitteisto
Zappa käytti hyvin paljon Gibsonin ja Fenderin kitaroita, joissa oli joko Seymour Duncanin tai DiMarzion mikrofonit. Hän käytti yleensä Fender Stratocastereissa DiMarzion mikrofoneja saadakseen kitarasta äänekkäämmän.
Zappan kolmella ensimmäisellä levyllä käyttämä kitara oli Gibson ES-5 Switchmaster, ja hän käytti Fender Deluxe -vahvistinta.
Zappa käytti myös kahta tai kolmea vahvistinta yhtä aikaa, ja kytkettynä erilaisiin stereoefekteihin. Vahvistimet olivat Marshall, Acoustic, Carvin, Mesa/Boogie, Pignose ja Orange Amplifiers -merkkisiä, ja hän hyvin usein liitti ne miksauspöytään tai PA-laitteistoon Sennheiser 421 -mikrofoneilla. Hän käytti lavalla useimmiten Marshallin vahvistinta, joka oli kytketty kaiutinkaappiin, jossa oli 4x12-tuumaista JBL:n kaiutinta.
Zappa käytti kitarassaan myös Barcus Berryn kontaktimikrofonia, joka oli asennettu kaulan sisään. Näin hän sai otelaudalta ja kaulasta kuuluvat äänet vahvistettua tavallisen kitarasoundin lisäksi. Zappan plektrat olivat Fenderin heavy-tyyppisiä. Sen sijaan että olisi polkenut wahwahia sen tyypillisen käyttötavan mukaisesti, hän saattoi asettaa sen tiettyyn asentoon saaden näin aikaan omalaatuisia efektejä soundiinsa.
Peter Hollingworth
Hollingworth valmistui teologian lisensiaatiksi Melbournen yliopistosta vuonna 1960. Hän toimi saurakuntatehtävissä 25 vuotta ja opiskeli samalla sosiologiaa. Vuonna 1985 hänestä tuli piispa ja 1989 Brisbanen arkkipiispa.
Hollingworth nimitettiin kenraalikuvernööriksi kesäkuussa 2001. Hän erosi tehtävästä toukokuussa 2003. Eron syynä oli tuolloin esilletullut lasten hyväksikäyttötapaus, jossa Hollingworth oli arkkipiispana suojellut alaistaan.
Luettelo pikkuplaneetoista: 110001–111000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 110001:stä ja päättyen 111000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 110001-110250
Paul Pogba
Paul Labile Pogba (s. 15. maaliskuuta 1993 Lagny Sur Marne) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Hän lukeutuu myös Ranskan maajoukkueen pelaajiin. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä, jossa Pogba pystyy pelaamaan sekä hyökkäävässä että puolustavassa roolissa. Pogban vanhemmat ovat kotoisin Guineasta.
Seurajoukkueura
Pogba aloitti uransa juniorina ranskalaisissa amatöörijoukkueissa Roissy-en-Brie ja Torcy. Vuonna 2007 hän siirtyi ammattilaisjoukkue Le Havreen, josta hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin englantilaisen Manchester Unitedin junioriakatemiaan. Pogba nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012 ja hän teki debyyttinsä ammattilaisena Liigacup-ottelussa Leeds Unitedia vastaan 20. syyskuuta 2011. Pogban sopimus päättyi kauteen 2011–2012, jonka jälkeen hän siirtyi italialaiseen Juventukseen.
Pogba voitti Juventuksessa neljä peräkkäistä Serie A -mestaruutta 2013–2016, kaksi Italian cupia (2015, 2016) ja kaksi Italian supercupia (2013, 2015). Hän pelasi Mestarien liigan loppuottelussa kaudella 2014–2015, jolloin Juventus hävisi Barcelonalle. Pogba voitti lahjakkaimmalle alle 21-vuotiaalle jalkapalloilijalle jaettavan Golden Boy -palkinnon vuonna 2013. Hänet valittiin Serie A:n kauden joukkueeseen 2013–2014, 2014–2015 ja 2015–2016. Hän pelasi Juventuksessa kaikkiaan 124 Serie A-ottelua, joissa sekä teki että syötti 28 maalia.
Pogba siirtyi takaisin Manchester Unitediin elokuussa 2016 maailmanennätyksen rikkoneella 89 miljoonan punnan (105 miljoonaa euroa) siirtosummalla. Hän voitti Englannin liigacupin ja Eurooppa-liigan mestaruudet 2017. Hänet valittiin Valioliigan kauden joukkueeseen 2018–2019, jolloin hän teki 13 ja syötti yhdeksän maalia. Hän pelasi Unitedissa kaikkiaan 157 valioliigaottelua, joissa hän teki 29 ja syötti 41 maalia. Mestarien liigan 25 ottelussa hän on tehnyt kaksi ja Eurooppa-liigan 25 ottelussa viisi maalia. Pogba siirtyi takaisin Juventukseen heinäkuussa 2022.
Maajoukkueura
Pogba palasi kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012. Hän pelasi kuusi ottelua Ranskan voittaessa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2013. Ensimmäisen ottelunsa Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan maaliskuussa 2013. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli MM-karsinnassa Valko-Venäjää vastaan saman vuoden syyskuussa.
Pogba pelasi MM-kilpailuissa 2014 Ranskan kaikissa viidessä ottelussa. Hän teki maalin ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelussa Nigeriaa vastaan. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua Ranskan saavuttaessa EM-hopeaa 2016. Hän onnistui maalinteossa puoilvälieräottelussa Islantia vastaan. Hän pelasi kuusi ottelua Ranskan voittaessa maailmanmestaruuden 2018. Loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän teki voittomaaliksi jääneen 3–1-osuman. Vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän pelasi Ranskan kaikki neljä ottelua.
Pogba on pelannut 91 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Robert Blum
thumb|250px|Robert Blum, August Hungerin maalaama muotokuva vuosien 1845 ja 1848 väliltä. Robert Blum (10. marraskuuta 1807 Köln – 9. marraskuuta 1848 Wien, Itävalta) oli saksalainen poliitikko, vuoden 1848 Frankfurtin kansalliskokouksen demokraattien johtaja ja yksi vallankumousvuoden tunnetuimmista henkilöistä Saksassa. Hänet teloitettiin hänen osallistuttuaan epäonnistuneeseen kansannousuun Wienissä lokakuussa 1848.
Varhaisemmat vaiheet
Blum syntyi Kölnissä köyhän ja sairaalloisen tynnyrintekijän perheeseen. Hänen koulunkäyntinsä jäi kesken varojen puutteen vuoksi, vaikka häntä pidettiin lahjakkaana oppilaana. Lapsena sairastamansa tuhkarokon vuoksi hän kärsi koko ikänsä näköongelmista, mikä haittasi työntekoa eri ammateissa. Blum oli alkujaan ensin käsityöläisoppilas ja sitten kauppa-apulainen. Myöhemmin hän eli lehtimiehenä ja kirjailijana Leipzigissa. Blum kohosi näkyväksi liberaalipoliitikoksi vuoden 1848 maaliskuun vallankumousta edeltäneinä vuosina eli niin sanotun vormärzin aikana. Vuodesta 1839 alkaen hän oli yksi äänekkäimpiä oppositiopoliitikkoja Saksin kuningaskunnassa. Hän oli lahjakas puhuja ja journalisti sekä taitava järjestämään poliittista liikehdintää kuten kansankokouksia ja adresseja. Blum auttoi rakentamaan Saksan liberaaleille kansallisen, valtiorajat ylittävän organisaation, ja hän perusti vuonna 1847 oman kustantamon Blum & Co:n. Hän tuki myös katolisesta kirkosta vuonna 1844 erkaantunutta saksalaiskatolista (deutschkatholische) liikettä. Saksin liberaaliopposition jakautuessa kahtia Blum liittyi radikaaliin siipeen. Elokuun 1845 Leipzigin levottomuuksien aikana hän onnistui estämään yhteenoton sotilaiden kanssa pidättelemällä vihaisia kansanjoukkoja armeijan miehittäessä kaupungin. Hänet valittiin vuonna 1847 Leipzigin kaupunginvaltuustoon, mutta häntä estettiin ottamasta paikkaansa vastaan, koska häntä pidettiin mielipiteiltään liian radikaalina.
Jussi Ziegler
Timo Jussi Ziegler (s. 16. huhtikuuta 1975, Königstein, Saksa) on saksalais-suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on baritoni. Hän on opiskellut laulua Jorma Elorinteen ja Pirkko Törnqvist-Paakkanen oppilaana ja valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta.
Robert Blum
Vuoden 1848 vallankumous
Vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen puhjettua Blum ryhtyi yhdessä Karl Biedermannin kanssa puoltamaan liberaaleja poliittisia uudistuksia. Blum pyrki saamaan laajat kansanjoukot mukaan liikkeeseen ja perusti kansanvalistuksellisen Vaterlandsverein-järjestön sekä julkaisi kansalaisille tarkoitetun politiikan sanakirjan Staatslexikon für das deutsche Volk. Blum valittiin Frankfurtin kansalliskokousta valmistelleen esiparlamentin varapuheenjohtajaksi sekä perustuslakivaliokunnan jäseneksi. Itse kansalliskokouksessa hän oli jäsenenä sääntö-, vaali- ja keskusvaltavaliokunnissa. Vasemmiston johtohahmona hänet valittiin myös yhdeksi varapuhemieheksi. Hän kannatti kansalliskokouksen vasemmiston järjestäytymistä ja hänestä tuli kokouksen vasemmistolaisen Deutscher Hof -ryhmän johtaja sekä yksi sen julkaiseman Deutsche Reichstagszeitungin toimittajista. Kansalliskokouksessa Blum puolusti ajatusta kansansuvereniteetista ja vaati Saksan tasavallan perustamista. Aluksi hän oli sitä mieltä, että Frankfurtin kansalliskokouksella olisi yksinään oikeus perustuslain säätämiseen Saksalle, mutta kun kansalliskokouksen työ kohtasi vaikeuksia, hän pani toivonsa Saksan valtioiden parlamentteihin, joista monissa radikaalit olivat saaneet vahvan aseman.
Jussi Ziegler
Vuonna 2005 Ziegler sai toisen palkinnon Merikanto-laulukilpailussa ja ensimmäisen palkinnon Kangasniemen laulukilpailussa.
Robert Blum
Vuoden 1848 vallankumous
thumb|275px|Blumin teloitusta esittävä [[Carl Steffeckin aikalaismaalaus.]] Blum ei kuulunut vuoden 1848 kaikkein radikaaleimpaan vasemmistoon, sillä hän vastusti väkivaltaisia kansannousuja ja vaati yhtenäisen Saksan perustamista lainsäädännön avulla. Frankfurtissa työskentelynsä aikana hän menetti vähitellen uskonsa kansalliskokoukseen ja Saksan vallankumoukseen. Blum ja Julius Fröbel lähtivät 12. lokakuuta 1848 kansalliskokouksen vasemmistoryhmien edustajina viemään solidaarisuusadressia Wienin kapinallisille. Perillä Blum liittyi itse kapinallisiin ja tuki heitä puhein sekä kirjoituksin. Hän antautui Wienin kapinan kukistamisen yhteydessä 29. lokakuuta ja joutui muutamaa päivää myöhemmin Itävallan viranomaisten pidättämäksi. Sekä Blum että Fröbel tuomittiin sotaoikeudessa kuolemaan 8. marraskuuta, vaikka he vetosivat parlamentaariseen koskemattomuuteensa Saksan kansalliskokouksen jäseninä. Blum teloitettiin ampumalla Wienin Brigittenaussa seuraavana päivänä. Teloitusta oli seuraamassa noin 2 000 ihmistä. Fröbel sai armahduksen. Blumin teloitus oli Itävallan uuden kanslerin Felix Schwarzenbergin symbolinen ele, jolla hän paitsi rankaisi tunnettua vallankumouksellista, myös ilmaisi ettei Itävalta tunnustanut Frankfurtin kansalliskokousta. Schwarzenbergia kannusti tähän Alexander von Hübner, joka oli entinen Itävallan pääkonsuli Leipzigissa ja Blumin henkilökohtainen vihamies. Saksassa Blumin teloitus herätti tyrmistystä ja radikalisoi kansalliskokousta.
Jussi Ziegler
Ziegler on laulanut Giovanni Paisiellon Sevillan parturi -oopperan Basilion roolin ja esiintynyt Giacomo Puccinin La bohèmessa. Hän on laulanut myös lied-konserteissa. Porin Oopperan tuottamassa Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperassa hän esitti 2007 Jussi Harrin roolin.
Völuspá
pienoiskuva|Lorenz Frølich: Odin ja Völva. Völuspá ( "Näkijättären ennustus") on runo, joka koostuu 65 lyhyestä säkeistöstä, jotka käsittelevät muinaisen pohjolan maailmankuvaa. Runo kertoo jumalten, ihmisten ja hirviöiden maailman historian, aina sen alusta Ragnarökiin saakka. Vaikka se on aihepiiriltään pakanallinen, on sen kuvakielessä nähtävissä kristillistä vaikutusta. Völuspán on luultavasti sepittänyt skaldi, joka on saanut vaikutteita kristinuskosta, sillä tässä runossa vanhalla pakanauskolla on eettisiä puolia, joita ei löydy muista Edda-runoista. Völuspássa kuvatut maisemat ovat Islannista, ja uskotaankin, että runo olisi sepitetty Islannissa noin vuonna 1000, niihin aikoihin kun islantilaiset kokivat vanhan muinaisuskonsa katoavan ja kristinuskon puolestaan nousevan.
Tarinan kertoo ikivanha alkujättiläisten kasvattama völva eli näkijätär. Näkijättären kuvaama kosminen mullistus on symbolinen esitys hiipuvan germaanisen maailman vääjäämättömästä tuhosta, jonka jumalten ja ihmisten kauhistuttavan pahat teot ovat saaneet aikaan. Runo alkaa siitä, kun näkijätär muistaa maailman luomisen ja varhaisen kulta-ajan sekä sen, kuinka pahuus ja riita saapuivat maailmaan ja kuinka Balderin kuolema aiheutti lisää rauhattomuuksia. Sitten näkijätär siirtyy varsinaiseen profetiaan. Hän kertoo viime aikojen moraalisesta rappiosta ja Ragnarökista, hyvien ja pahojen voimien välisestä taistelusta, joka päättyy maailman loppuun. Sen jälkeen merestä nousee uusi maa, ja alkaa uusi kulta-aika.
Kansallismielinen toimintapuolue
MHP:n edeltäjä oli Tasavaltalainen maaseudun kansallispuolue (Cumhuriyetçi Köylü Millet Partisi; CKMP), jonka johtoon entinen eversti Alparslan Türkeş nousi vuonna 1965. Puolue vastusti kommunismia. Türkeş vahvisti 1969 Adanan puoluekokouksessa asemansa johtajana ja vaihtoi puolueen nimeksi MHP:n. MHP käytti 1970-luvulla politiikassaan uskonnollisen MNP:n tavoin hyväksi vaa'ankieliasemaansa parlamentissa. MHP kiellettiin vuonna 1981. Vuoden 1980 vallankaappauksen jälkeen, jossa kaikki olemassa olleet puolueet oli hajotettu, puolue perustettiin uudelleen vuonna 1983 nimellä Konservatiivipuolue (MP). Se otti vuonna 1985 nimekseen Milliyetçi Çalışma Partisi (MCP). Vuoden 1987 parlamenttivaaleissa MCP sai vain 2,9 prosentin kannatuksen ja jäi alle kymmenen prosentin äänikynnyksen. Vanhan nimensä MHP puolue otti uudelleen käyttöön vuonna 1993. Vuoden 1995 parlamenttivaaleissa kannatus nousi lähelle äänikynnystä.
Türkeşin vuonna 1997 tapahtuneen kuoleman jälkeen MHP pyrki Devlet Bahçelin johdolla esittämään itsensä maltillisena oikeistopuolueena ja alkoi tavoitella myös muslimiäänestäjiä luvaten muun muassa hijabin käyttökiellon kumoamista valtiollisissa laitoksissa, kuten yliopistoissa. Vuoden 1999 vaaleissa MHP sai korkeimman kannatuksensa luvattuaan muun muassa kiinnisaadun kurdijohtaja Abdullah Öcalanin hirttämistä ja pääsi mukaan koalitiohallitukseen. Hallituksessa MHP kuitenkin taipui siihen, ettei Öcalania hirtetty. Se perusteli kannanmuutosta sillä, ettei se halunnut "asettaa Turkkia hankalaan asemaan kansainvälisellä näyttämöllä". MHP ei vastustanut Turkin pyrkimystä liittyä Euroopan unioniin, mutta vuoden 2002 parlamenttivaalien alla se äänesti parlamentissa EU:n yhdenmukaistamislakeja vastaan. Vaaleissa MHP hävisi ja jäi ilman parlamenttipaikkoja.
MHP vastustaa jyrkästi neuvotteluja kurdiseparatistien kanssa ja arvostelee valtapuolue AKP:tä korruptiosta ja autoritarismista. MHP on kuitenkin tukenut AKP:ta joissain asioissa, kuten hijabin sallimisessa, vuoden 2007 presidentinvaaleissa ja 2015 parlamentin puhemiehen vaaleissa. Se on pitkään ollut parlamentin kolmanneksi suurin puolue.
Heinäkuun 2007 vaaleissa MHP sai 14,3 prosenttia äänistä ja 71 paikkaa suuressa kansankokouksessa. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai 13 prosenttia äänistä, kesän 2015 vaaleissa 16,3 prosenttia, mutta loppuvuoden uusintavaaleissa vain 11,9 prosenttia ja jäi neljänneksi suurimmaksi puolueeksi HDP:n jälkeen.
Harmaat sudet -järjestön on katsottu olevan yhteyksissä puolueeseen ja toimineen sen aseellisena siipenä.
Oikeus ja kehitys -puolue
Oikeus ja kehitys -puolue (, myös AK Parti, AKP) on turkkilainen, vuonna 2001 perustettu poliittinen puolue. AKP on konservatiivinen ja islamistinen puolue, joka ajaa liberaalia markkinataloutta ja Turkin jäsenyyttä Euroopan unionissa.
Vastustajien mukaan AKP tukeutuu liiaksi uskontoon ja pyrkii tuomaan islamistisia aineksia perustuslain mukaan maalliseen Turkkiin. Sen tukialuetta on maaseutu ja kannattajia erityisesti talonpoikien jälkeläiset, jotka ovat muuttaneet miljoonittain kaupunkeihin.
Historia
Oikeus ja kehitys -puolue on perustettu entisen pääministerin Necmettin Erbakanin Hyvepuolueen raunioille, joka kiellettiin vuonna 2001. Erbakanin Hyvepuolue puolestaan oli perustettu armeijan vuonna 1997 suorittaman vallankaappauksen jälkeen lakkautetun Hyvinvointipuolueen pohjalle. Hyvepuolueen pohjalle perustettiin Onnellisuuspuolue (SP), johon myös Erbakan liittyi, sekä maltillisempi Oikeus- ja kehityspuolue (AKP).
AKP pääsi valtaan vuoden 2002 vaaleissa, minkä jälkeen se ajoi läpi parlamentissa uudistuspaketit tavoitteenaan saada käyntiin Turkin EU-jäsenyysneuvottelut. Vuoden 2007 presidentinvaalin alla Turkin armeija julkisti muistion virallisella verkkosivustollaan, jossa vastustettiin AKP:n presidenttiehdokasta perusteluna Turkin tasavallan sekulaarisuuden puolustaminen. Vastustuksesta huolimatta AKP kykeni nimittämään ehdokkaan presidentinvaaliin, mikä osaltaan johti Turkin armeijan vaikutusvallan vähenemiseen. Maaliskuussa 2008 Turkin pääsyyttäjä Abdurrahman Yalçınkaya pyysi perustuslaillista oikeutta lakkauttamaan puolueen. Syyttäjä vaati myös pääministeri Erdoğanin ja presidentti Abdullah Gülin sulkemista politiikasta viideksi vuodeksi. Syyttäjänvirasto syytti AKP:ta pyrkimyksistä murentaa Turkin sekulaarista järjestelmää. AKP:n edustajat pitivät syytteitä perusteettomina ja poliittisina. 30. heinäkuuta annetun tuomion mukaan puolue on maallisuutta vastustavien toimien keskipiste. Kuusi oikeuden 11 tuomarista äänesti sen lakkauttamisen puolesta, joten lakkautus jäi yhden äänen päähän. Sen puoluetuki kuitenkin leikattiin puoleen.
Useita merkittäviä vaikuttajia niin armeijan, poliitikkojen, akateemikkojen kuin toimittajien parista pidätettiin ja tuomittiin lokakuussa 2008 alkaneiden ns. Ergenekon-oikeudenkäyntien seurauksena. Ergenekon-nimen saanutta salaliittoverkostoa syytettiin pyrkimyksistä luoda poliittinen kaaos ja provosoida sotilaallisia iskuja AKP:ta vastaan. Viisi vuotta kestäneet oikeudenkäynnit tulivat päätökseen vuonna 2013. Arvioiden mukaan oikeudenkäyntien vaikutus oli merkittävä sen vähentäessä huomattavasti Turkin armeijan mahdollisuuksia vaikuttaa maan politiikkaan. Ergenekon-tuomiot näyttäytyivät joillekin tärkeänä askeleena Turkin armeijan tuomiseksi siviilijohdon hallintaan, mutta oikeudenkäyntien nähtiin myös muuttuneen hallituksen keinoksi vaientaa vastustajiaan.
Kesäkuussa 2011 pidetyissä vaaleissa AKP sai noin 50 % annetuista äänistä, ja puolueen arvioidaan saavan noin 325 paikkaa eli vajaan 2/3 parlamentista.
Erdoğanin väistyminen ja paluu
Elokuussa 2014 puolueen puheenjohtaja Erdoğan valittiin heti ensimmäisellä äänestyskierroksella Turkin presidentiksi. Hänen seuraajakseen AKP:n johtoon ja pääministeriksi nousi Ahmet Davutoğlu, joka vahvisti jo aiemmin Erdoğanin esittämät pyrkimykset presidentin valtaoikeuksien kasvattamisesta. Binali Yıldırım nostettiin pääministeriksi ja AKP:n johtoon Davutoğlun erottua toukokuussa 2016. Davutoğlun eron taustalla olivat pitkään jatkuneet erimielisyydet presidentti Erdoğanin kanssa, ja Yıldırımin odotettiin olevan edeltäjäänsä enemmän Erdoğanin linjalla. AKP:n puoluekokouksessa Yıldırım puolusti presidenttijohtoisen järjestelmän etuja ja vaati Turkille uutta perustuslakia, joka lisäisi presidentin valtaoikeuksia. Perustuslain muuttaminen presidenttijohtoiseen suuntaan oli jo pitkään kuulunut puolueen tavoitteisiin.
Vain vuotta myöhemmin Yıldırım väistyi AKP:n johdosta presidentti Erdoğanin palattua puheenjohtajaksi ylimääräisessä puoluekokouksessa toukokuussa 2017. Aiemmin huhtikuussa järjestetyssä kansanäänestyksessä oltiin hyväksytty perustuslain muutokset Turkin siirtymisestä AKP:n ajamaan presidenttijohtoiseen järjestelmään. Muutokset tekivät myös mahdolliseksi presidentti Erdoğanin liittymisen takaisin puolueeseen. Yıldırım puolestaan valittiin puoluekokouksessa samalla AKP:n uudeksi varapuheenjohtajaksi.
Huhtikuussa 2018 presidentti Erdoğan ilmoitti, että maan presidentin- ja parlamenttivaalit järjestetään ennenaikaisesti kesäkuussa 2018. Edellisenä vuonna kansanäänestyksessä niukasti hyväksytty presidentin valtaa lisäävä perustuslain uudistus astuisi myös voimaan ennenaikaisesti vaalien jälkeen.
Kansainväliset suhteet
Euroopan kansanpuolue (EPP) hyväksyi tammikuussa 2005 AKP:n tarkkailijajäseneksi. AKP oli Erdoğanin johdolla jo pitemmän aikaa ilmaissut puolueen kiinnostuksen jäsenyyttä kohtaan ja EPP antoi viimein alustavan hyväksynnän sille marraskuussa 2004. EPP:n sisällä AKP:n mukaantulo oli ollut vaikea kysymys, sillä moni sen jäsenpuolueista vastusti Turkin jäsenyyttä Euroopan unionissa.
AKP hylkäsi lopulta tavoitteensa tulla Euroopan kansanpuolueen täysjäseneksi, ja puolue tiedotti 12. marraskuuta 2013 liittyneensä jäseneksi Euroopan konservatiivien ja reformistien allianssiin (AECR, myöh. ACRE). AECR oli perustettu vuonna 2009 joukon pitkälti euroskeptisismiä edustaneiden puolueiden irrottauduttua EPP:stä ja muodostettua oman ryhmänsä Euroopan parlamentissa.
Marc-Antoine Charpentier
Marc-Antoine Charpentier (1643 Pariisi – 24. helmikuuta 1704 Pariisi) oli ranskalainen barokin aikakauden säveltäjä. Hän syntyi Pariisissa tai sen lähellä ja opiskeli Roomassa Giacomo Carissimin johdolla. Charpentier sävelsi muun muassa oratorioita, messuja ja oopperoita.
Charpentierin sävellyksiin viitataan usein H-numerolla Hugh Wiley Hitchcockin vuonna 1982 julkaiseman luettelon Les Œuvres de Marc-Antoine Charpentier: Catalogue raisonné mukaan. Charpentier'n Te Deumin preludi on käytössä Euroopan televisio- ja radioliiton tunnussävelenä, joka soitetaan muun muassa Eurovision laulukilpailujen alkunumerona.
William Deane
William Patrick Deane (s. 4. tammikuuta 1931) on australialainen juristi. Hän toimi Australian kenraalikuvernöörinä vuosina 1996-2001.
Hän on opiskellut kansainvälistä oikeutta Australian lisäksi Haagissa. Ennen kenraalikuvernöörin virkaa hän työskenteli Australian korkeimman oikeuden tuomarina.
Ultra
Ultra on
Ludwig Laqueur
pienoiskuva|Ludwig Laqueur Ludwig Laqueur (25. heinäkuuta 1839–20. huhtikuuta 1909) oli saksalainen silmälääkäri, joka syntyi Festenbergissä Sleesiassa.
Laqueur opiskeli lääketiedettä Breslaussa ja Berliinissä ja valmistui tohtoriksi vuonna 1860. Vuosina 1863–1869 hän työskenteli Richard Liebreichin assistenttina silmätautisairaalassa Pariisissa. Vuonna 1873 hänestä tuli apulaisprofessori Strasbourgin yliopistoon, jossa hän sai täydet professorinvaltuudet 1877.
Laqueur tunnetaan fysostigmiiniä – kalabarpavussa esiintyvää antikoliiniesteraasina toimivaa alkaloidia – koskevista tutkimuksistaan. Hän julkaisi 1876 kirjoitelman Ueber eine neue therapeutische Verwendung des Physostigmin, jossa suositteli yhdistettä glaukooman eli silmänpainetaudin hoitoon. Yhdistettä käytetään tähän tarkoitukseen edelleen. Laquer huomasi, että kalabaruutteet alensivat silmänpainetta merkittävästi. Hän kärsi itsekin glaukoomasta, minkä vuoksi hän pystyi itse todentamaan tutkimustuloksensa. Tämä pidettiin kuitenkin hänen kollegoiltaan salassa hänen kuolemaansa asti.
J. Lo
J.Lo on yhdysvaltalaisen laulaja Jennifer Lopezin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Euroopassa 16. kesäkuuta 2001.
Jaakko Kankaanpää
Jaakko Kankaanpää (s. 1962) on kirjallisuuden suomentaja, joka on kääntänyt englannista tieteiskirjallisuutta ja fantasiaa (muun muassa Michael Crichtonin, Orson Scott Cardin ja Kim Stanley Robinsonin romaaneja), dekkareita (muun muassa Agatha Christien, P. D. Jamesin ja Alexander McCall Smithin kirjoja), yleistä kaunokirjallisuutta kuten Robert Harrisin romaaneja, Eoin Colferin nuorten- ja lastenkirjoja sekä tietokirjallisuutta. Kankaanpää on suomentanut myös roolipelejä, kuten RuneQuestia, Roolimestaria ja Taru sormusten herrasta -seikkailupeliä.
Heinäjärvi (Jämsä, Heräkulma)
Heinäjärvi on Jämsän keskiosassa Heräkulmassa sijaitseva neljän hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kymmenen kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 80 kilometriä koilliseen.
Jaakko Kankaanpää
Kankaanpään suomennos David Eaglemanin kirjasta Incognito: Aivojen salattu elämä oli yksi vuoden 2013 kolmesta J. A. Hollon palkinnon ehdokkaasta. Hänen suomennoksensa Adam Smithin kirjasta Kansojen varallisuus oli saman palkinnon ehdokkaana vuonna 2016. Kankaanpäälle myönnettiin WSOY:n kirjasäätiön tunnustuspalkinto vuonna 2015 ja Otavan kirjasäätiön Erkki Reenpää -palkinto 2021.
Kankaanpää pelaa kirjailijoiden jalkapallojoukkueessa FC Kynässä laitapuolustajana.
Heinäjärvi (Jämsä, Heräkulma)
Maantiede
Heinäjärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta.
Suomessa on 57 Heinäjärvi-nimistä yli hehtaarin laajuista vakavettä, neljä niistä Jämsässä. Heräkulman Heinäjärven lisäksi on Paljakan Heinäjärvi, Turkinkylän Heinäjärvi ja Sammallahden Heinäjärvi.
Tela (Honduras)
Tela on kunta ja kaupunki Hondurasin pohjoisrannikolla Atlántidan departementissa. Se sijaitsee Karibianmeren rannikolla, ja se on Hondurasin vanhin espanjalaisten perustama kaupunki. Kaupungissa oli vuoden 2010 arvion mukaan 35 178 asukasta.
Historia
100px|left|thumb|Cristóbal de Olid 300px|right|thumb|Telanlahden hiekkarantaa ja laiva ankkurissa Espanjalainen konkistadori Cristóbal de Olid perusti Telan 3. toukokuuta 1524, joka oli Pyhän ristin juhlapäivä. Kaupunki saikin nimekseen Triunfo de la Cruz, ja Olid julisti sen aluksi itsenäiseksi siirtokunnaksi. Myöhemmin nimeä lyhennettiin käytännössä muotoon "T de la +", ja vuoteen 1829 mennessä sitä oli alettu kutsua Telaksi. Triunfo de la Cruz jäi kuitenkin elämään paikkakunnan nimistössä, sillä yhtä alueen kukkuloista kutsutaan edelleen sillä nimellä.
Lähistöllä oli paaluasutteinen intiaaniasutus Tehuacan, jossa oli muun muassa vesi- ja ruokavaroja. Intiaaniväestöstä kerrotaan, että he olivat taitavia purjehtijoita Hondurasinlahdella.
Aivan 1700-luvun lopulla garifunoja siirrettiin Saint Vincentiltä Roatan-saarelle, josta he levittäytyivät Hondurasin pohjoisrannikkoa pitkin ja sittemmin espanjalaistettiin, ja Tela on pitkälti heidän aikaansaannoksena.
Systemaattinen banaaninviljely alkoi Telan seudulla 1800-luvun lopulla aluksi pienimuotoisena. Satama ja rautatie aiheuttivat mullistavan muutoksen paikkakunnalla. Telasta tuli 1900-luvun alussa merkittävä satamakaupunki, jonka kautta kuljetettiin banaaneita. Satamaa käytti ensin Tela Railroad Company vuodesta 1912 ja sitten United Fruit Company. Banaaniplantaaseista tuli alueen talouden tukiranka aina vuoteen 1976, jolloin Tela Railroad Companyn päämaja siirrettiin La Liman kaupunkiin. Sen jälkeen Telassa on keskitytty kehittämään matkailua, maanviljelyä ja karjankasvatusta.
Kratylos (dialogi)
Kratylos on Platonin kirjoittama dialogi, joka käsittelee kielenfilosofiaa. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Nimien oikeellisuudesta (, Peri orthotētos onomatōn). Dialogissa keskustelevat Sokrates, Kratylos ja Hermogenes.
Historia
Platonin teosten joukossa Kratylos kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa. Teos voidaan nähdä myös kuuluvaksi siirtymäkauteen varhaisvaiheen ja keskivaiheen dialogien välillä. Tarkemmin dialogi on ajoitettu noin vuoteen 360 eaa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu II tetralogiaan yhdessä dialogien Theaitetos, Sofisti ja Valtiomies kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin loogisten teosten joukkoon. Aristofanes Byzantionlaisen jaottelussa dialogi kuuluu puolestaan II trilogiaan yhdessä Sofistin ja Valtiomiehen kanssa.
Sisältö
Dialogissa kaksi miestä, Kratylos ja Hermogenes, kysyvät Sokrateelta, ovatko nimet ”konventionaalisia” vai ”luonnollisia”, eli onko kieli eli Platonin tapauksessa muinaiskreikka satunnaisten merkkien järjestelmä vai onko sanoilla jokin luontainen, sisäänrakennettu suhde niihin asioihin, joita ne merkitsevät. Se on varhaisin Kreikan klassisen ajan kirjoitus joka käsittelee etymologiaa ja lingvistiikkaa.
Keskustelussa sanan suhteesta sen subjektiin Sokrates vertaa sanan alkuperäistä luomista taiteilijan työhön. Taidemaalari käyttää värejä ilmaistakseen subjektin perusolemuksen maalauksen muodossa. Samalla tavalla sanojen luoja käyttää kirjaimia, jotka ilmaisevat tiettyjä äänteitä, ilmaisemaan sanojen subjektin perusolemusta. Jotkin kirjaimet sopivat parhaiten pehmeille asioille, jotkin nestemäisille, ja niin edelleen. Sokrates sanoo, että ”tämä olisi kielen täydellisin tila”.
Kratylos kannattaa näkemystä, jonka mukaan sanojen suhde merkitsemiinsä asioihin on luontainen. Hermogeneen vasta-argumentti puolestaan on, että nimet ovat tulleet merkitsemään asioita ainoastaan tavan ja tottumuksen seurauksena; ne eivät ilmaise asioiden perusolemusta, ja siksi ne voitaisiin vaihtaa johonkin täysin asiaan liittymättömään, jos sanoja käyttävät sopisivat asioista niin.
Näiden kahden näkemyksen välinen raja on usein hämärä. Yli puolet dialogista Sokrates tekee Hermogeneen pyynnöstä arvauksia, mistä tiettyjä asioita kuvaavat nimet ja sanat ovat tulleet. Näihin lukeutuvat kahdentoista olympolaisen jumalan nimet, sekä useita sanoja, jotka kuvaavat abstrakteja asioita. Sokrates selittää muun muassa, että nimen 'Poseidon' taustalla on Posidesmon, ”jalkakahle”; 'Demeter' on hē didūsa mētēr, ”(ravintoa) antava äiti”; 'järki' (fronēsis) on forās kai rhū noēsis, ”liikkeen ja virtaamisen taju”; ja 'harmi' (aniā) on ienai, ”liikkeen estävä”. Moni nimistä olisi siis tullut ajatuksesta, joka on alun perin liittynyt nimeen, mutta sana on muuttunut ajan saatossa. Niiden sanojen, joiden alkuperää hän ei osaa selvittää, hän olettaa olevan ulkomaista alkuperää tai muuttuneen niin paljon, että ne eivät enää muistuta lähtökohtaansa juuri lainkaan.
Tom Pappas
Tom Pappas (s. 6. syyskuuta 1976, Azalea, Oregon) on yhdysvaltalainen kymmenottelija.
Pappasin isoisä oli showpainija, joka kannusti Pappasta urheilemaan. Pappas harrasti high school -aikoinaan amerikkalaista jalkapalloa, baseballia, koripalloa ja painia. Hän voitti 1995 maansa nuorten mestaruuden sekä Pan-Amerikan kisojen nuorten mestaruuden kymmenottelussa. Hän oli vuoden 1998 sivussa polvivamman takia, mutta 1999 paransi ennätystään lähes 800 pisteellä tehden uuden college-ennätyksen 8463. Hän voitti samana vuonna NCAA-mestaruuden ja kilpaili Sevillan MM-kisoissa, joissa keskeytti. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden sisäradoilla seitsenottelussa ja ulkoradoilla kymmenottelussa ja sijoittui Sydneyn olympialaisissa viidenneksi.
Pappas voitti 2002 maansa mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Seuraavana vuonna hän voitti seitsenottelun maailmanmestaruuden Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa pistein 6361. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kymmenottelun Yhdysvaltain-mestaruuden sekä MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa tuloksella 8750. Hän sai samana vuonna Jesse Owens -palkinnon. Ateenan olympialaisissa 2004 hän keskeytti.
Pappasin isä Nick piti hallussaan maanopeusennätystä yli 700 kilometrin tuntinopeudella. Hänen veljensä Paulin ennätys kymmenottelussa on 7303 vuodelta 1997.
Kylmänen Food
Kylmänen Food oli perheyritys, joka valmisti ja myi lihatuotteita 1900-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen kerran lihatuotteita myytiin Oulun kauppahallissa vuonna 1905. Vuodesta 1923 lähtien yrityksen toiminta oli säännöllistä. Kylmäsen valmistamia tuotteita olivat muun muassa kokolihatuotteet, säilykkeet ja einekset. Viimeisimpinä vuosina yritys keskitti tuotteiden valmistuksen lähinnä suurtalouskeittiöihin. Nykymuotoisen yrityksen perustivat Matti ja Pirkko Kylmänen vuonna 1954.
Tulipalo
Kylmäsen Rantsilassa sijaitseva tuotantohalli tuhoutui tulipalossa 10. marraskuuta 2017. Palo paikantui välikatolla olleeseen sähkökeskukseen. Syynä oli nollajohtovika. Keväällä suurin osa työntekijöitä irtisanottiin, mutta syksyllä 2018 on osa otettu takaisin, ja tuotantotilojen rakentamista uudelleen suunniteltiin tapahtuvaksi vähitellen. Osa tuotannosta palautui syksyllä 2018.