cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suojeluskunta
Suojeluskuntien lakkauttaminen
30. syyskuuta 1944 Suojeluskuntajärjestö kenraaliluutnantti Malmbergin johdolla ja Suomen Punainen Risti tekivät sopimuksen, jonka mukaan suojeluskuntajärjestön omaisuus siirtyisi sen lakkauttamisen myötä Punaiselle Ristille. Järjestö ei ehtinyt lakkauttaa itse itseään, kun valvontakomission päällikkö Andrei Ždanov lähetti 30. lokakuuta presidentti Mannerheimille kirjeen, jossa vaadittiin suojeluskuntien lakkauttamista. 3. marraskuuta Mannerheim allekirjoitti eduskunnan hyväksymän lain (770/1944), jolla suojeluskunnat lakkautettiin. Tämän jälkeen puolustusministeriö määräsi 6. marraskuuta, että järjestön toiminta on lakkautettava seuraavana päivänä. Ždanov oli jo ennen kirjallista lakkautusvaatimusta ilmoittanut suullisesti usealle henkilölle, ettei valvontakomissio pitänyt suojeluskuntajärjestön toiminnan jatkumista suotavana.
Valvontakomission brittiläiset jäsenet saivat tiedon suojeluskuntien lakkautusvaatimuksesta vasta sen jättämistä seuranneena päivänä. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen Helsinkiin lähettämä ”poliittinen edustaja” Francis Shepherd esitti epäilynsä lakkauttamisen tarkoituksenmukaisuudesta, koska hän piti toimenpidettä kovana iskuna suomalaisille, jotka olivat tosin ottaneet sen vastaan järkevästi ja rauhallisesti. Shepherd pelkäsi, että lakkauttamisesta saattaisi seurata väärinymmärrettyyn patriotismiin ja venäläisvastaisuuteen perustuvan maanalaisen järjestön syntyminen. Kuvaavaa oli, ettei Britannian ulkoministeriö, jolle Shepherd toimitti asiasta raportin, ollut edes tiennyt suojeluskuntajärjestön olemassaolosta.
Suojeluskuntien tehtävät Puolustusvoimien aluejärjestönä siirtyivät sotilaspiireille, joita kutsuttiin ”aluejärjestöksi” vielä 1960-luvulla.
Myös Lotta Svärd -järjestö aloitti toimenpiteet omaisuuden siirtämiseksi Suomen Naisten Huoltosäätiölle, nykyiselle Lotta Svärd -säätiölle. 23. marraskuuta 1944 Valvontakomissio määräsi myös Lotta Svärdin lopetettavaksi.
Sotien jälkeen suojeluskuntalaisten suosimat marssilaulut kuten Vilppulan urhojen muistolle muuttuivat poliittisesti epäkorrekteiksi.
Matti Försti
Matti Försti (s. 14. helmikuuta 1963 Evijärvi) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Förstin valmennusura alkoi 1990-luvun alussa ja ensimmäinen merkittävä pesti oli vuonna 1995, kun hän astui pietarsaarelaisen Jeppis Wolleyn peräsimeen. Sen jälkeen hän siirtyi valmentamaan Kannuksen Uraa supersarjaan, joka oli aikanaan Suomen toiseksi korkein sarjataso. Försti valmensi Uraa kolmen vuoden ajan, minkä jälkeen hän siirtyi Kokkolan Tiikereiden naisten kakkossarjajoukkueen valmentajaksi. Försti luotsasi Jymyä kolmen vuoden ajan ja nosti Jymyn ykkössarjaan. Nurmon-vuosien jälkeen hän on valmentanut Lännen aluejoukkuetta.
Kokkolan Tiikerit nousi miesten ykkössarjaan monien vaikeiden vuosien jälkeen. Heti ensimmäisen kauden jälkeen kaudeksi 2009–2010 Tiikerit palkkasi kokeneen valmentajan Matti Förstin, joka valmensi Tiikerit aina hopealle asti. Liigakarsinnoissa Tiikerit hävisivät Hurrikaanille. Seuraavana kautena Tiikerit voittivat sarjan ja liigakarsinnoissa Joensuun Riennon otteluvoitoin 3–2. Liigakaudella 2011–2012 Försti valmensi Tiikereitä kauden alussa, kunnes luopui tehtävästään.
Timaios Lokroilainen
Timaios Lokroilainen (, ; 400-luku eaa.) oli pythagoralainen filosofi, joka tunnetaan ennen kaikkea Platonin hänen mukaansa nimetystä dialogista Timaios. Dialogin mukaan hän oli kotoisin Suur-Kreikan Lokroi Epizefyrioista nykyisestä Etelä-Italiasta.
Timaioksen lisäksi Timaios esiintyy puhujana myös Platonin dialogissa Kritias. Myöhempiä antiikin aikaisia viittauksia häneen ovat:
Kaikki antiikin aikaiset viittaukset Timaiokseen on johdettu Platonilta. Näin ollen on periaatteessa mahdollista, että hän olisi ollut vain kuvitteellinen henkilö, jonka Platon keksi dialogiaan varten.
Kansallissäätiö
Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Säätiö ei julkaise yksityishenkilöiltä saamiaan lahjoituksia.
Säätiö rakennutti Helsingin Itä-Pasilaan vuonna 1974 arkkitehti Ilmo Valjakan suunnitteleman toimitalon, joka on sittemmin myyty ulkopuolisille. Säätiön vuosikokousten ja hallitusten kokousten pöytäkirjoja sekä Pasilan taloprojektin asiakirjoja säilytetään Kokoomuksen keskusarkistossa eli Porvarillisen Työn Arkistossa.
Falcon 9 laukaisu 26
Falcon 9 laukaisu 26 oli SpaceX:n Falcon 9 Full Thrust -kantoraketin laukaisu, joka vei ABS 2A ja Eutelsat 117 West B -tietoliikennesatelliitit supersynkroniselle geostationaariselle siirtoradalle. Falcon 9 -raketti laukaistiin onnistuneesti Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:ltä 15. kesäkuuta 2016 kello 14.29 UTC-aikaa.
Laukaisu
thumb|left|upright=0.65|Falcon 9 -raketti nousee SLC-40:ltä. Falcon 9 -raketin ensimmäinen vaihe saapui laukaisupaikalle muutamia tunteja edellisen Thaicom 8 -satelliitin laukaisun jälkeen 27. toukokuuta 2016. Rakettivaiheen maakoekäyttö SpaceX:n Texasin McGregorissa oli suoritettu laukaisupaikalle saapumista edeltävällä viikolla.
Laukaisua edeltävä ensimmäisen vaiheen moottorien muutamien sekunnin maakoekäyttö suoritettiin onnistuneesti 13. kesäkuuta. Raketin ensimmäinen laukaisuyritys tarkentui 15. kesäkuuta kello 14.29 UTC-aikaa auenneeseen 44-minuuttiseen aikaikkunaan. Raketin polttoainesäiliöiden täyttö käynnistyi suunnitellusti noin 35 minuuttia ennen laukaisua. Falcon 9 Full Thrust -raketin moottorit käynnistettiin kolme sekuntia ennen laukaisua. Raketti nousi Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:ltä kello 14.29 UTC-aikaa, yhdeksän Merlin 1D -moottorin saavutettua halutun tehon. Ensimmäinen vaihe sammutettiin kaksi minuuttia ja 36 sekuntia lennon alun jälkeen. Toinen rakettivaihe irtautui ensimmäisestä kolme sekuntia myöhemmin, ja sen Merlin 1D Vacuum -moottori käynnistyi kahdeksan sekuntia irtautumisen jälkeen. Satelliittia nousun aikana suojannut nokkakartio irtautui 47 sekuntia toisen vaiheen käynnistämisen jälkeen.
Ensimmäinen rakettivaihe kääntyi ympäri paineistettua typpeä käyttävien pienten ohjausmoottorien avulla ja jatkoi ballistisella radalla kohti noin 680 kilometriä Floridan rannikolta sijaitsevaa ASDS-lauttaa Of Course I Still Love You. Rakettivaihe jätti ensimmäisen jarrutuspolton tekemättä vähäisempien polttoainevarantojensa takia ja jatkoi ballistisella radalla kohti Atlantilla odottavaa laskeutumisalustaa. Ensimmäinen vaihe teki myöhemmin ensimmäisen, kolmea moottoria käyttävän 20-sekuntisen paluupolttonsa (engl. re-entry burn). Tätä seurasi varsinainen laskeutumispoltto, joka tehtiin alkuun kolmella moottorilla, joista kaksi sammutettiin hieman ennen laskeutumista. Laskeutumispolton kolmimoottorisen osan aikana yksi moottoreista oli toiminut vajaateholla, minkä seurauksena rakettivaihe teki kovan laskeutumisen lautalle ja tuhoutui.
Toinen vaihe saavutti pysäköintiradan kuuden minuutin ja 35 sekunnin polton jälkeen. Satelliitit ja rakettivaiheen pysäköintiradalta siirtoradalle vienyt 64 sekunnin poltto tapahtui 16 minuuttia ja 32 sekuntia myöhemmin. ABS 2A -satelliitin päälle asennettu Eutelsat 117 West B -satelliitti irtautui ensimmäisenä rakettivaiheesta noin kolme ja puoli minuuttia moottorin sammuttamisen jälkeen. ABS 2A irtautui viittä minuuttia minuuttia myöhemmin. Falcon 9 -raketin toinen vaihe jäi satelliittien irtautumisen jälkeen hyvin elliptiselle kiertoradalle.
Mikko Kilkkinen
Mikko Kilkkinen (s. 8. lokakuuta 1984 Helsinki) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi vuonna 2002 Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Hän on kaikkien aikojen nuorin tangokuningas saatuaan tittelin 17-vuotiaana. Mikko Kilkkinen -niminen esikoisalbumi julkaistiin Tangomarkkinoilla vuonna 2003 vuosi kruunauksen jälkeen.
Englannin muodolliset kreivikunnat
pienoiskuva|Englannin muodolliset kreivikunnat. Englannin muodolliset kreivikunnat (ceremonial counties) muodostavat aluejaon, jossa Englanti on jaettu seremoniallisista syistä 47 kreivikuntaan. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija nimittää jokaiseen kreivikuntaan lordiluutnantin (lord-lieutenant) ja suurseriffin (high sheriff), jotka edustavat toisaalta hallitsijaa kreivikunnassa ja toisaalta kreivikuntaa hovin tilaisuuksissa. Koska Englannin kaikki osat kuuluvat johonkin muodolliseen kreivikuntaan, niitä käytetään myös Englannin tilastollisena ja maantieteellisenä aluejakona. Muodolliset kreivikunnat poikkeavat historiallisista kreivikunnista.
Suur-Lontoo ja muutamat muut metropolikreivikunnat ovat yhteneväisiä muodollisten kreivikuntien kanssa. Jokainen hallinnollinen kreivikunta sisältyy samannimiseen muodolliseen kreivikuntaan, mutta Englannissa on myös muodollisia kreivikuntia, joihin ei sisälly hallinnollista kreivikuntaa. Muodolliseen kreivikuntaan voi sisältyä myös yksi tai useampia yhtenäishallintopiirejä.
Luettelo muodollisista kreivikunnista
Vuodesta 1997 lähtien Englanti on jakaantunut seuraaviin muodollisiin kreivikuntiin:
Rick Perry
James Richard ”Rick” Perry (s. 4. maaliskuuta 1950) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Texasin osavaltion 47. kuvernöörinä vuosina 2000–2015. Vuosina 2017-2019 hän toimi Yhdysvaltain energiaministerinä.
Perry toimi jo aiemmin varakuvernöörinä vuosina 1999–2000. Hän on kuolemanrangaistuksen kannattaja, uskonnollisten konservatiivien suosikki ja kuuluu Teekutsuliikkeeseen. Hän pyrki republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2012 vaaleihin, mutta vetäytyi kisasta 19. tammikuuta 2012 ja asettui tukemaan Newt Gingrichiä. Kesäkuussa 2015 Perry ilmoittautui ehdolle republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2016 vaaleihin. Hän luopui ehdokkuudestaan syyskuussa 2015, kuukausia ennen esivaalien alkamista.
Perryllä on vaimonsa Anita Thigpen Perryn kanssa kaksi lasta.
Joulukuussa 2016 Donald Trump ilmaisi aikovansa nimittää Perryn energiaministeriksi. Senaatti vahvisti Perryn nimityksen maaliskuussa 2017.
Varhainen elämä
Rick Perry syntyi Joseph Perrylle ja Amelia Holtille Haskellissa, Texasissa. Hänen sukunsa on asunut osavaltiossa Texasin vallankumouksesta saakka. Perry kasvoi osavaltion länsiosissa ja opiskeli Texas A&M Universityllä. Hän oli myös Boy Scouts of America -partioliikkeen jäsen.
Nuoruutensa aikana Perry toimi maanviljelijänä ja Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjänä.
Uran alkuvaiheet
Perry valittiin Texasin edustajainhuoneeseen edustamaan osavaltion 64. vaalipiiriä vuonna 1984. Tällöin hän oli vielä demokraattisen puoleen jäsen. Hän siirtyi republikaaneihin 1989.
Perry haastoi menestyksekkäästi Texasin maatalouskomissaari Jim Hightowerin vuonna 1990. Karl Rove toimi hänen kampanjapäälikkönään.
Perry tuki presidentti Bill Clintonin ajamaa terveydenhuoltouudistusta huhtikuussa 1993. Seuraavana vuonna hänet uudelleenvaliittiin maatalouskomissaariksi.
Vuonna 1998 Perry päätti, ettei hän enää pyrkisi kolmannelle kaudelle maatalouskomissaarina. Sen sijaan hän päätti pyrkiä Texasin varakuvernööriksi. Voitettuaan vaalit Perry korvasi eläköityvän Bob Bullockin.
Kuvernöörinä
thumb|220px|vasen|Kuvernööri Perry puhumassa Houstonissa. Rick Perry astui Texasin kuvernöörin virkaan 21. joulukuuta 2000, jolloin Yhdysvaltain presidentiksi valittu George W. Bush erosi Texasin kuvernöörin virasta. Hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2002.
Perryllä oli kova linja rikollisuutta vastaan. Tästä huolimatta Perry allekirjoitti lain, joka lakkautti kannabiksen hallussapidosta epäiltyjen automaattiset pidätykset.
Perry tukee kuolemanrangaistusta. Hän käytti kesäkuussa 2002 veto-oikeutta lakiin, joka olisi kieltänyt kehitysvammaisten kuolemaantuomittujen teloitukset. Perryn kauden aikana Texasissa teloitettiin yhteensä 279 vankia.
Hänet uudelleenvalittiin 2006 ja 2010. Vuonna 2014 Perry ilmoitti, ettei enää pyrkisi neljännelle kaudelle.
Syytökset vääristä kuolemantuomioista
Muun muassa Amnesty International on syyttänyt Perryä kuolemantuomioiden liiallisesta käytöstä ja syyttömien teloituksista. Yksi tunnetuimmista tapauksista on Cameron Todd Willinghamin teloitus vuodelta 2004. Syyttäjän mukaan Willingham sytytti tarkoituksella talonsa palamaan tappaen samalla kolme lastaan. Texas Forensic Science Commissionille toimivan asiantuntija Craig Beylerin mukaan Willinghamin lapset tappanut tulipalo ei mitenkään olisi voinut olla tuhopoltto. Perryn kuvernöörinvirasto sai raportin 88 minuuttia ennen Willinghamin teloitusta, mutta sitä ei tästä huolimatta lykätty.
Energiaministerinä
thumb|220px|oikea|Presidentti Trump ja energiaministeri Perry. Yhdysvaltain presidentiksi valittu Donald Trump julkisti 14. joulukuuta 2016 nimittävänsä Rick Perry energiaministeriksi.
Senaatti hyväksyi Perryn nimityksen 2. maaliskuuta 2017 äänin 62–37.
Perry erosi energiaministerin virasta 1. joulukuuta 2019. Hänen seuraajaksi nimitettiin Dan Brouillette.
Polskie Linie Lotnicze LOT
Polskie Linie Lotnicze LOT, kansainvälinen nimi LOT Polish Airlines (yleiskäytössä usein lyhyesti LOT), on vuonna 1928 perustettu puolalainen lentoyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Varsova, ja kotikenttä Varsovan lentoasema (Frederic Chopin). LOT on kuulunut vuodesta 2003 alkaen kansainväliseen Star Alliance -lentoyhtiöallianssiin ja hallinnoi tytäryhtiönään lyhyen matkan lentoihin erikoistunutta EuroLOTia. Yhtiön omistavat Puolan valtio (67,97 %), Towarzystwo Finansowe Silesia sp. z o.o. (25,1 %) ja työntekijät (6,93 %). Työntekijöitä yhtiössä on noin 3 900 (lokakuu 2009).
pienoiskuva|LOTin pääkonttori Varsovassa.
Historia
Vuonna 1922 ”Aerolloyd” Polish Airlines -niminen osakeyhtiö perustettiin. 5. syyskuuta säännöllinen yhteys Gdańskista Varsovaan ja sieltä edelleen Lvoviin avattiin. Vuonna 1925 ”Aerolloyd” muuttui ”Aerolot”-osakeyhtiöksi ja tekniset tilat siirrettiin Gdańskista Wrzeszczin lentokentältä Varsovaan Mokotówin lentokentälle. Poznańiin perustettiin Aero Sp. z o.o. [Ltd.] -niminen lentokuljetusyhtiö, ja se aloitti keväällä säännöllisen liikenteen kolmen kaupungin välillä: Poznań–Łódź–Varsova. Vuonna 1928 Kuljetusministeriön alainen siviili-ilmailuosasto kehitti perustavanlaatuisia muutoksia Puolan ilmakuljetukseen ohjelmallaan, jolla kaikki yksityiset ilmakuljetusyritykset lopetettiin. Yksi valtion omistama yritys perustettiin 29. joulukuuta 1928. Sen nimeksi tuli Linje Lotnicze Sp. z o.o. [LOT Airlines Ltd.].
1. tammikuuta 1929 yhtiön säännöllinen lentotoiminta käynnistyi. Senhetkiset yhteydet lisääntyivät kahdella: Varsovasta Katowiceen ja Bydgoszcziin. Toukokuussa perustettiin erikoisyhtiö, joka lensi Varsovan ja Pozńanin väliä kansallisen yleisnäyttelyn vuoksi. Yhtiön graafisen tunnuksen suunnittelukilpailu julistettiin. Voittajaksi valittiin Tadeusz Gronowski, varsovalainen graafinen taiteilija, ja hänen muotoilemansa tyylitelty lentävä kurki. Yhtiön nimeen lisättiin adjektiivi ”Polish”.
Vuonna 1930 LOT Polish Airlines liittyi Air Transportation Association -järjestöön (IATA).
Vuonna 1937 avattiin lentoreitti Helsinkiin.
Laivasto
pienoiskuva|LOTin [[Boeing 737-800 Tallinnan Lennart Meri -lentoasemalla.]] pienoiskuva|LOTin [[Boeing 787-9 Naritan kansainvälisellä lentoasemalla.]] pienoiskuva|LOTin entinen [[De Havilland Canada Dash 8|de Havilland Canada Dash 8 Q400 Gdańsk Lech Wałęsan lentoasemalla.]] pienoiskuva|LOTin [[Embraer 175|Embraer E175 Frankfurt am Mainin lentoasemalla vanhassa värityksessä.]] pienoiskuva|LOTin [[Embraer 195|Embraer E195LR Schipholin kansainvälisellä lentoasemalla.]]
Nykyinen laivasto
Helmikuussa 2023 LOT Polish Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 10,5 vuotta.
Laivaston kehitys
Vuonna 2011 LOT oli ensimmäinen lentoyhtiö Euroopassa, joka otti käyttöönsä Boeing 787 Dreamliner -lentokonetyypin.
Boeing 787:t asetettiin alkuvuonna 2013 lentokieltoon. LOT vaati Boeingilta tämän vuoksi 33 miljoonan dollarin vahingonkorvauksia. Sanomalehti Rzeczpospolita uutisoi myöhemmin, että LOT ja Boeing olivat päässeet asiassa sopuun, mutta eivät julkistaneet sopimuksen yksityiskohtia. Yhtiö on operoinut kyseisellä myös Finnairin lentoja.
Al Plastino
Alfred John Plastino (15. joulukuuta 1921 New York, New York, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 2013 Patchogue, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka piirsi useiden vuosikymmenien ajan DC Comicsin supersankareita, kuten Batmaniä ja Teräsmiestä. Hän loi Terästytön ja Avaruussankarien legioonan.
Nuoruus
Al Plastino syntyi Manhattanilla vuonna 1921 ja varttui Bronxissa. Hän oli vasta kuusivuotias, kun hänen äitinsä kuoli. Hänen isänsä valmisti ja myi hattuja. Plastino värvättiin toisen maailmansodan aikana veljensä kanssa armeijaan. Suurimman osan armeija-ajastaan hän piirsi sotajulisteita ja teki kuvituksia armeijan lehtiin.
Ura
Plastino teki vuosina 1944–1948 sarjakuvaa Hap Hopper, Washington Correspondent, jonka tekijänä hän seurasi Jack Sparlingia. Sodan jälkeen hän työskenteli newyorkilaisella studiolla, jossa hän teki piirroksia armeijan harjoitusoppaisiin. Siellä Plastino kuuli, että DC Comics etsi Teräsmiehen piirtäjää. DC Comicsilla hänestä tuli Wayne Boringin ohella 1950-luvun merkittävimpiä Teräsmiehen piirtäjistä. Hän työskenteli Superman-sarjakuvalehden parissa vuoteen 1968. Hän piirsi DC Comicsille myös useisiin Teräsmiehen spin-off -lehtiin, kuten Superman’s Girl Friend, Lois Lane ja Superboy. Terästyttö-hahmon Plastino loi vuonna 1959 yhdessä Otto Binderin kanssa.
Plastino piirsi 1966–1972 päivittäistä Batman-strippiä, ja vuonna 1970 hän jatkoi Henning Dahl Mikkelsenin Ferd'nand-strippiä, jota hän teki eläköitymiseensä vuoteen 1989 saakka. Plastino piirsi 1982–1983 myös Miina ja Kusti -strippiä Ernie Bushmillerin kuoleman jälkeen.
Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat
thumb|right|200px| Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien tunnus.
Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat (Koninklijke Luchtmacht, KLu) on Alankomaiden ilmapuolustuksen yksi osa. Se perustettiin 1. heinäkuuta 1913.
Historiaa
Alankomaat oli puolueeton ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen keisarillisen Saksan sotateollisuuden osa siirrettiin Hollantiin – Anthony Fokker siirsi tehtaansa Berliinistä Amsterdamiin sodan hävinneestä maasta. Mukana tuli likimain kaikki uuden tehtaan perustamisessa tarvittava mukaan lukien valmiita lentokoneita. Fokkerista tuli kuitenkin aidosti hollantilainen yhtiö – sen ja Alankomaiden ilmavoimien suhde oli vankka Fokkerin konkurssiin asti, joka tapahtui vuonna 1995.
Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa Alankomaiden ilmavoimat jäivät Saksan ja Japanin asevoimien jalkoihin. Toukokuussa 1940 Alankomaiden ilmavoimilla oli 29 Fokker D.21 ja 41 Fokker G.1 -lentokonetta. Ilmavoimat taistelivat urheasti, mutta useat koneista tuhoituivat tai jäivät ilman ampumatarvikkeita kahden taistelun täyteisen päivän jälkeen.
Ilmavoimien käytössä oli ainoastaan kevyt pommikone Fokker C.X, jotka kaikki tuhoutuivat taisteluissa. Fokker T -sarjan keskiraskaat pommikoneet ja vesilentokoneet (T4, T5 ja T8W), joista T4 vesilentokoneet olivat pääosin käytössä Hollannin Itä-Intiassa, T5 keskiraskaita pommikoneita taistelivat toukokuussa, kunnes tuhoutuivat. T5-koneita oli palveluksessa 12 kappaletta. Kahdeksan taisteluissa selvinnyttä T8W-vesilentokonetta pakenivat Britteinsaarille.
Nato-maa
Toisen maailmansodan jälkeen Alankomaat on liittynyt kansainvälisiin verkostoihin, muun muassa Natoon. Alankomaiden ilmavoimat on toiminut lentokonevalinnoissa osin kuten Saksa (F-104 Starfighter), osin kuten Naton pienemmät maat (F-16).
Kolonialistinen eposodi 1950–1960-luvulla
Indonesia katsoi toisen maailmansodan tuodessa sille itsenäisyyden Hollannin kolonialismista myös Uuden-Guinean kuuluvan siihen. Hollanti pyrki pitämään sen hallinnossaan ja piti huolen, etteivät maan siirtyminen tapahtuu mahdollisimman hitaiden neuvotteluiden jälkeen. Indonesia lopulta katkaisi diplomaatiset suhteet Hollantiin, jolla oli vaikutusta muun muassa Hollannin öljyteollisuuteen. Vastatoimena Hollanti lisäsi vuonna 1958 asevoimiaan Uudessa-Guineassa, mukaan lukien Hawker Hunter -hävittäjälentokoneita. Biakin saarelle tuli indonesialaisia, jota pidettiin sotilasoperaation alkuna. Hollanti asensi tutkia saarelle. Vuonna 1960 Hollanti lisäsi varustautumistaan Uudessa-Guineassa – myös lisää lentokoneita (Commando Luchtverdediging Nederlands Nieuw-Guinea) lentotukialuksella. Elokuussa 1962 arveltiin Indonesian olevan valmis hyökkäyksellä vapauttamaan Uuden-Guinean eurooppalaisesta hallinnosta – Hollanti vetäytyi kansainvälisen paineen alla.
Kylmä sota
Hollannin panostus muun muassa ilmavoimiin ei kylmän sodan loppupuolellakaan – esimerkiksi 1970-luvun inflaatiovuosina tai 1980-luvun euro-ohjusväittelyjen aikana – hiipunut.
2000-luku
2000-luvulla Hollannin ilmavoimat varautuu F-35-koneiden käyttöönottoon.
Interflug
thumb|right|Interflugin Iljušin Il-62 vuonna 1988. Interflug (saks. Interflug GmbH, Gesellschaft für Internationalen Flugverkehr mbH) oli Saksan demokraattisen tasavallan kansallinen lentoyhtiö. Se lensi enimmäkseen neuvostoliittolaisilla koneilla kuten Iljušin Il-62 ja Tupolev Tu-134, mutta loppuvaiheessa sen kalustoon kuului myös Airbusin A310-koneita. Yhtiö lakkautettiin kannattamattomana vuonna 1991 Saksan jälleenyhdistyttyä. Interflug lensi viimeiset lentonsa Berliinistä Wieniin ja takaisin Tu-134 -koneella 30. huhtikuuta 1991.
Magnetiitti
Magnetiitti (Fe3O4) on spinelliryhmään kuuluva oksidimineraali ja tärkeä rautamalmimineraali. Kemiallisesti se on rauta(II,III)oksidia. Puhdas magnetiitti sisältää 72 % rautaa. Magnetiitti voi myös sisältää prosentin verran vanadiinia tai titaania. Nimensä mukaisesti magnetiitti on vahvasti magneettinen materiaali, tarkemmin sanottuna ferrimagneetti.
Kidejärjestelmältään magnetiitti on kuutiollinen. Kiteet ovat usein oktaedreja tai rakeisia aggregaatteja. Magnetiitin väri on raudanmusta tai harmaanmusta. Viirun väri on musta. Kiilto on himmeä metallinkiilto. Magnetiitin kovuus on 5,5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,9–5,2 g/cm³. Se ei sula kaasuliekissä, mutta liukenee suolahappoon.
Magnetiittimalmeja esiintyy magmakivissä ja metamorfiiteissa. Esiintymiä on muun muassa Kolarin ja Kemijärven alueilla. Myös Ruotsissa, Intiassa ja Yhdysvalloissa on suurehkoja esiintymiä.
Myös eliöiden aivoissa esiintyy magnetiittia, ja sitä löytyy ihmisellä etenkin aivokalvosta. Monet eläimet suunnistavat magnetiittihiukkasten fysikaalisiin ominaisuuksiin perustuvan magneettikompassinsa avulla.
Pohjoispuiston koulu
Pohjoispuiston koulu on Hyvinkään Parantolan kaupunginosassa toimiva noin 550 oppilaan suomenkielinen yläkoulu (luokka-asteet 7–9).
Raamatuntutkijat
Raamatuntutkijat on uskonnollinen liike, joka polveutui pastori Charles Taze Russellin opetuksista. Hänen seuraajansa kutsuivat itseään "raamatuntutkijoiksi". Russellin kuoleman jälkeen he hajaantuivat, ja heistä tuli muutama pienempi ryhmä. Jotkut ryhmistä ovat lakanneet uskomasta pastori Russellin opetuksiin. Suurin yksittäinen ryhmä, joka polveutuu Raamatuntutkijoista, on Jehovan todistajat. Varsinaisia Raamatuntutkijoita on kuitenkin vielä tuhansia ympäri maailman.
Historian alkuaika
Russellin vaikutuksia ja ajatuksia käyttäneitä ihmisiä:
Uuden Liiton Raamatuntutkijat
Vuonna 1909 pastori Russell mainitsi, ettei uskollisten kristittyjen tosi kirkkoa kutsuta Uuden Liiton Raamatuntutkijoiden pariin, mutta Uusi Liitto oli tulevaisuutta. Kyseessä oli liitto, joka koski Israelin kansakuntaa. Tämä sai suuren osan lähtemään Raamatuntutkijoiden liikkeestä. Lopputulos oli Uuden Liiton Raamatuntutkijoiden (englanniksi The New Covenant Bible Students) muodostuminen. He alkoivat pitää kristittyjen uskovien konferensseja opettaen, että kristityt kerättäisiin Uuden Liiton alle. E. C. Hennings, joka oli aiemmin toiminut Australian Raamatuntutkijoiden haaratoimistossa muodosti ryhmittymän, joka alkoi julkaista Uusi Luominen -nimistä lehteä (The New Creation) vuonna 1940. Tämä johti taas uuteen ryhmittymään, jonka nimi oli the Christian Millenial Fellowship. Ryhmittymästä tuli Uuden Luomisen Raamatuntutkijoiden julkaisutalo. M.L. McPhail vei Uuden Liiton Raamatuntutkijat Yhdysvaltoihin ja muodosti Uuden Liiton Uskovaiset (New Covenant Believers) vuonna 1909. Ryhmä julkaisi lehteä, jonka nimi oli The Kingdom Scribe) vuoteen 1975 saakka. Ryhmä on vieläkin olemassa nimellä Bereijalaisten Raamatuntutkijoiden Kirkko (Berean Bible Students Church).
Vuonna 1928 italialaisten Raamatuntutkijoiden yhdistys Hartfordista, Connecticutin osavaltiosta otti tukensa pois Vartiotorniseuralta ja vaihtoi nimensä Lopunajan Raamatuntutkijoiden Kirkoksi (Millennial Bible Students Church). Lopulta he hylkäsivät Russellin opetukset virheellisinä. Ryhmä toimii nykyään New Jerseyssä.
Yhdistyneet Raamatuntutkijat
Useat Raamatuntutkijoiden seurakunnat, jotka pitäytyvät pastori Russellin kirjoituksissa ja näkemyksissä, sanovat olevansa "Yhdistyneitä Raamatuntutkijoita". Kaikki seurakunnat ovat autonomisia, ja vaikka he käyttävät tätä nimitystä, heillä ei välttämättä ole minkäänlaista yhteyttä muihin seurakuntiin. Tämän nimen käyttäjät ovat suurin osio niistä joukoista, jotka erosivat Vartiotorni-seurasta Russellin kuoleman jälkeen. He eivät hyväksyneet Joseph Franklin Rutherfordin valintaa Vartiotorni-seuran uudeksi presidentiksi, eivätkä hänen tekemiään oppimuutoksia. Vuonna 1918 Rutherford erotti neljä Vartiotorniseuran entistä johtokunnan jäsentä. He pitivät itsenäisen Raamatuntutkijoiden konventin erillään Vartiotorni-seurasta. Muutaman kuukauden kuluttua pitämässään toisessa konventissa he perustivat Pastori Russellin raamattuinstituutin. He alkoivat julkaista lehteä, jonka nimi oli The Herald of Christ's Kingdom, ja lehden päätoimittaja oli R. E. Streeter. Lehteä julkaistaan vielä nykyäänkin, mutta pastori Russellin instituuttia ei enää ole, lukuun ottamatta lehden toimituskomiteaa.
Australian Berealaisten Raamattu Instituutti (The Australian Berean Bible Institute) muodostettiin vuonna 1918. He julkaisivat lehteä nimeltä "The Voice and the People's Paper". Joitakin seurakuntia on yhä olemassa, mutta Raamatuntutkijoiden määrä Australiassa arvioidaan olevan alle 100. Joulukuussa 1918 Charles E. Heard ja muutamat muut pitivät Rutherfordin suosituksia ostaa sotaobligaatioita Russellin pasifistisien opetuksien vastaisena. Lopputuloksena oli StandFast Bible Students Associationin perustaminen Portlandissa, Oregonissa. Nimen alkuperä tulee heidän päätöksestään seisoa pastori Russellin pasifististen opetusten takana. Ryhmä hajosi, ja siitä muodostui pienempi ryhmä nimeltä Elijah Voice Society, jonka perusti John A. Herdersen ja C. D. McCray vuonna 1923. Heidät tunnistettiin saarnaamistyöstään ja pasifistisesta toiminnastaan.
Vuonna 1928 Norman Woodworth (C.J. Woodworthin serkku) lähti Vartiotorni-seurasta. Hän oli ollut tekemisissä Vartiotorni-seuran radiolähetysten kanssa. Hän muodosti itsenäisen Raamatuntutkijoiden radio ohjelman "Frand and Earnest". Rahoituksen hoiti Raamatuntutkijoiden Brooklynin seurakunta. Vuonna 1931 perustettiin Aamunkoiton Raamatuntutkijoiden Liitto (Dawn Bible Students Association). Perustajana toimi Norman Woodworth ja muutamat muut. Heidän tarkoituksenaan oli julkaista Raamatun tutkielmia joiden julkaisemisen Vartiotorni-seura virallisesti lopetti vuonna 1927. He julkaisivat lehtistä nimeltä Raamatuntutkijoiden Radiokaiku. Julkaisusta tehtiinkin nopeasti lehti, ja sen nimeksi muutettiin The Dawn and Herald of Christ's Presence. Aluksi sitä julkaistiin joka toinen kuukausi ja myöhemmin joka kuukausi. Nykyään he yhä julkaisevat lehteä sekä radio ja televisio-ohjelmia. Viime aikoina he ovat alkaneet vetäytyä pois Charles Russellin ajatuksista.
Vuonna 1974 ryhmä raamatuntutkijoita katkaisivat yhteytensä Aamunkoiton raamatuntutkijoihin ja alkoivat kutsua itseään Riippumattomiksi Raamatuntutkijoiksi (Independent Bible Students). He päättivät aloittaa uuden ei-opillisen uutis- ja tietolehden julkaisemisen. Lehden nimeksi tuli Raamatuntutkijoiden uutiskirje (The Bible Students Newsletter). Lehden menekki kasvoi, ja se on nykyään yksi laajimmin levinnyt Raamatuntutkijoiden julkaisu.
Vaikka Raamatuntutkijoiden seurakunnilla ei ole keskitettyä johtoa, jäsenet pysyvät hyvin sidoksissa toisiinsa. He pitävät vuosittain tai joka toinen vuosi konventteja, jotka pidetään kesäisin. Jäsenet läheltä ja kaukaa ottavat osaa näihin tapahtumiin. Kansainvälinen konventti pidetään Euroopassa, ja se on suurin Raamatuntutkijoiden tapahtuma.
Muita ryhmiä
Vuonna 1917 Alexander F.L. Freytag, joka oli toiminut Sveitsin Vartiotorni-seuran haaratoimiston johtajana vuodesta 1898 eteenpäin, perusti järjestön nimeltä Jehovan Enkelin Raamattu ja Traktaattiseura. (Angel of Jehovah Bible and Tract Society, tunnettu myös nimillä Philanthropic Assembly of the Friends of Man and The Church of the Kingdom of God ja Philanthropic Assembly). Kun hän alkoi julkaista mielipiteitään, Vartiotorni-seuran presidentti Rutherford erotti hänet vuonna 1919. Hän julkaisi kahta lehteä, kuukausittaista The Monitor of the Reign of Justice ja viikoittaista Paper for All. Hänen perustamallaan liikkeellä on noin 71 500 jäsentä toiminnassa noin 12 maassa (2009), maissa kuten Sveitsi, Saksa, Ranska, Belgia, UK, USA, Meksiko, Brasilia, Kanada, Australia ja erityisesti Italiassa. . Liike on vuodesta 1951 lähtien keskittänyt toimintansa filantropiaan jättäen nimensä loppuosasta "and The Church of the Kingdom of God" pois.
Jesse Hemery oli yksi lupaavimmista Raamatuntutkijoista Englannissa. Pastori Russell oli nimittänyt hänet Maailmanlaajuisen Raamatuntutkijoiden presidentiksi vuonna 1901. Hän pysyi asemassaan vuoteen 1946 saakka. Vuonna 1951 Vartiotorniseuran presidentti N.H. Knorr erotti hänet, ja hän perusti liikkeen nimeltä Goshen Fellowship. Hän kuoli vuonna 1955, ja hänen perustamansa pieni ryhmittymä on yhä olemassa. Nykyään ryhmää johtaa Frank Lewis Brown.
Soluseinä
thumb|200px|Läpinäkyvien soluseinien erottamia kasvisoluja Soluseinä on kasvisolujen ja lähes kaikkien bakteerien solukalvon ulkopuolinen rakenne. Soluseinä tukee solun rakennetta, suojaa sitä ja antaa solulle muodon. Eläinsolussa ei ole soluseinää ja myös mykoplasmoilta se puuttuu.
Kasvien soluseinä
Kasvien soluseinä on muodostunut selluloosasta, hemiselluloosasta, ligniinistä ja pektiinistä.
Sienten soluseinä
Sienisoluissa soluseinä on muodostunut glukosamiinista kitiinistä. Kaikilla sienillä ei ole soluseinää
Bakteerien soluseinä
Bakteereiden soluseinä on verkkomainen ja harvasilmäinen. Bakteerit voidaan jakaa gramnegatiivisiin ja grampositiivisiin soluseinän rakenteen perusteella. Grampositiivisten bakteerien soluseinässä useita päällekkäisiä peptidoglykaanikerroksia ja teikkohappoja, polysakkarideja ja proteiineja. Gramnegatiivisten bakteerien seinässä vain yksi peptidoglykaanikerros, ja sen ulkopuolella ylimääräinen ulkokalvo lipopolysakkarideista ja proteiineista. Soluseinän värjäytymisreaktioita (gramvärjäys) käytetään bakteerien tunnistukseen.
Leo Kinnunen
Leo Juhani ”Leksa” Kinnunen (5. elokuuta 1943 Tampere – 26. heinäkuuta 2017 ) oli suomalainen kilpa-ajaja. Hänestä tuli vuonna 1974 ensimmäinen suomalainen Formula 1 -kuljettaja.
Uran alku
pienoiskuva|Leo Kinnunen (vasemmalla) ajaa [[Volvo PV544:llä Jyväskylän Suurajoissa elokuussa 1964.]] Kinnusen ura moottoriurheilun parissa alkoi 1960-luvun alkupuolella ralleissa Volvo Amazonilla, ja hän kävi ajokillaan muun muassa Monte Carlossa. Vuosikymmenen puolivälissä hän ajoi jäärata-, maarata- ja rata-ajoja menestyksekkäästi Fiat Abarthilla ja sai jopa kutsun Torinoon neuvottelemaan yhteistyöstä Abarthin kanssa. Käynti ei kuitenkaan johtanut sopimukseen. 22-vuotiaana Kinnunen sai paikan AAW Racing -tallissa, ja hän ajoi erilaisilla VW-malleilla, kuten VW Mac 1, Formula Vee, ja Sunbeam Imp. Varhaisimpia ansioita ovat muun muassa jäärata-ajojen SM alle 1000-kuutioisissa 1966, rallin SM-kakkonen 1967 ja Keimolan moottoriradan avajaiskilpailussa 1966 V-luokan lähdön kolmas sija.
Ura lähtee nousuun
Kinnusen ura lähti nousuun. Ensimmäiseksi tuli voitto Daytonan 24 tunnin ajosta Pedro Rodríguezin ja Brian Redmanin kanssa. Seuraavassa kilpailussa tuli 4. sija Sebringissä, ja perään voitot Brands Hatchissa ja Monzassa sekä 2. sija Targa Floriossa Porsche 908:lla, missä hän ajoi vieläkin voimassa olevan kierrosennätyksen (33m36sek). Tätä kilpailua seurasi vaisumpi loppukausi, kun neljä kilpailua viidestä päättyi keskeytykseen, mutta sen ainoan loppuun ajetun Watkins Glenissä hän voitti. Lopputuloksena Gulf-tiimin voittama vuoden 1970 mestaruus (kilpailussa ei ollut henkilökohtaisia palkintoja jaossa). Kauden aikana Kinnunen ajoi myös yhden kilpailun Interserietä Keimolassa, missä hän sijoittui kahdeksanneksi, sekä kaksi kilpailua Euroopan ESC-sarjassa 2-litraisille, missä hän sijoittui 2. ja 3. sijalle Mugellossa ja Nürburgringillä. Nämä kaksi ajoa riittivät kauden lopputuloksissa viemään hänet sarjan 11. sijalle.
Kaudella 1971 Kinnunen päätti keskittyä Interserie-sarjaan. Hän ajoi Porsche 917 Spyderiä kotimaiselle AAW-Finland-tallille. Kinnunen voitti kilpailun Zolderissa ja Keimolassa (voitti päivän molemmat lähdöt) ja sijoittui 2. sijalle Hockenheimissa ja 3. sijalle Imolassa, ja hän voitti vuoden 1971 Interserien. Samana vuonna Kinnunen ajoi yhden kilpailun ICM-sarjaa Targa Floriossa Autodeltan Alfa T33/3lla parinaan Rolf Stommelen. Kilpailu päättyi ensimmäiseen kierrokseen saksalaisen rutattua auton. Kinnunen osallistui vielä toiseen kilpailuun Björn Waldegårdin kanssa yksityisellä Porsche 911S-mallilla Nürburgringillä, missä hän sijoittui 16:ksi. pienoiskuva|Kinnunen ja Haldi Porsche 911 autolla WCM-sarjan osakilpailussa Targa Florio 1973 Vuoden 1972 Interserien Leo ajoi jälleen AAW:lla autona tällä kertaa Porsche 917/10TC – 12-sylinterinen, 850 DIN-hevosvoimainen, 4,5-litrainen maantiekiitäjä. Kinnunen oli sarjan ylivoimainen voittaja ja hän voitti 9 lähdössä 18 kilpailusta, muun muassa Keimolan molempien lähtöjen voitto (samalla hän teki Keimolan vieläkin voimassa olevan kierrosennätyksen 1:11,74 – keskinopeus 165,4 km/h). Kaudella 1973 Kinnunen ajoi edelleen AAW:n Porsche 917/10TCtä ja voitti tälläkin kaudella Interserien. Hän voitti 6 lähtöä ja oli 2. sijalla seitsemässä lähdössä. Lisäksi hän osallistui yhteen WCM-sarjan (ex-ICM) kilpailuun Claude Haldin kanssa Martini Racingin Porsche Carrera 911-autolla Targa Floriossa, missä hän sijoittui kolmanneksi.
Kinnunen voitti Interserie-sarjan kolme kertaa peräkkäin vuosina 1971, 1972 ja 1973.
Mukana Formula 1 -sarjassa
Vuonna 1974 AAW Racingin toiminta hiipui, ja Kinnunen päätti lähteä Formula 1 -sarjaan. Hän hankki John Surteesin tallin vanhan testiauton. Syntyi Suomen toistaiseksi ainoa F1-talli, joka toimi nimellä AAW Racing Team Antti Aarnio-Wihurin suostuttua lainaamaan sille nimensä, mutta varsinainen rahoitus tuli muun muassa Saloralta ja Colt-tupakkamerkiltä. Tallin koeajot ajettiin Keimolassa. Ylipainoinen ja alitehoinen Surtees-Ford osoittautui kehnoksi autoksi, tekniseksi ongelmakimpuksi. Lisäksi autoa oli käytetty tehtaalla koealustana, ja sen runko oli kärsinyt vaurioita. Talli ei myöskään saanut käyttöönsä parhaita mahdollisia renkaita. Kinnunen osallistui kuitenkin kuuteen GP-viikonloppuun, joista hän selviytyi vain Ruotsin Anderstorpissa lähtöviivalle asti. Aika-ajoissa Kinnusen sijoitus oli 25. ja kilpailuun pääsi vain 24 parasta. PR-syistä Kinnunen sai kuitenkin startata kilpailun ulkopuolisena. Kinnusen viereltä starttasi ulkopuolisena myös australialainen Vern Schuppan (aika-ajossa 26.). Itse kilpailussa Kinnusen tie katkesi 8. kierrokselle sytytystulpan aiheutettua ongelmia, autoon oli sen erittäin huono luotettavuus tiedostaen tankattu polttoainetta vain kymmentä kierrosta varten. Kovan onnen auto on nykyisin nähtävillä Turun Sanomien museossa. Saatuaan F1-kilpailujen sarjan päätökseen Kinnunen ajoi vielä Interserien Hockenheimin osakilpailun Martini Racingin Porsche 917/30 Turbolla, ja hän voitti molemmat lähdöt sijoittuen tällä yhdellä ainoalla osallistumisellaan koko kauden tuloslistalla 6. sijalle.
F1:n jälkeen
pienoiskuva|Leo Kinnunen Nürburgringillä Porsche 935:n ratissa toukokuussa 1977. Kinnunen jatkoi kauden 1975 Martinin tallissa ja ajoi WCM-sarjassa Herbert Müllerin kanssa Porsche 908 Turboa. Kausi ei onnistunut täysin, ja sijoituksina oli keskeytykset Monzassa ja Spassa, 7. sija Ennassa, 3. sija Nürburgringillä ja 9. sija Österreichringillä. Vuonna 1976 hän ajoi WCM-sarjassa Evon Egertzin kanssa Porsche 934:llä Dijonissa 4. sijalle, Mugellossa ja Silverstonessa 3. sijalle ja 2. sijalle Watkins Glenissä. WSC-sarjassa Kinnunen ajoi Egertzin kanssa Porsche 908:lla, mutta jäi lähtöruutuun Monzassa ja keskeytti Dijonissa. Vuoden 1976 Pohjola-rallista tuli voitto Volvo 66:lla.
Vuonna 1977 Kinnunen kilpaili vain yhden kilpailun, WCM-sarjan Nürburgringillä, mutta sen kilpailun hän joutui keskeyttämään moottorivian vuoksi. Se jäi Kinnusen viimeiseksi kansainväliseksi kilpailuksi.
Kinnunen muistetaan etenkin kyvystään mukautua erilaisiin rata- ja ajoneuvotyyppeihin. Kinnunen valittiin vuoden autourheilijaksi vuosina 1969–1973. Hän johti myös yritystä, joka erikoistui teollisuusinnovaatioiden myyntiin ja markkinointiin.
Onnellisen laakson kansa
Onnellisen laakson kansa (Friendly Persuasion) on William Wylerin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1956. Yhdysvaltain sisällissotaan sijoittuva tarina perustuu Jessamyn Westin romaaniin, josta kirjailija sovitti käsikirjoituksen yhdessä Michael Wilsonin kanssa. Pääosia näyttelevät Gary Cooper, Dorothy McGuire ja Anthony Perkins.
Juoni
Rauhaa rakastava kveekariperhe eteläisessä Indianassa joutuu sisällissodan pyörteissä lopulta valitsemaan puolensa.
Valemuistosyndrooma
Valemuistosyndrooma saa useimmiten alkunsa, kun henkilö hakeutuu terapiaan jonkin henkilökohtaisen ongelman (esimerkiksi masennuksen) takia. Terapeutti tuo esille mahdollisuuden, että henkilöä olisi käytetty lapsena seksuaalisesti hyväksi. Tämä saattaa hämmentää asiakasta, sillä hänellä ei ole muistikuvaa tällaisesta. Terapeutti voi kuitenkin kertoa, että vaikka muistoa ei ole, tämä ei tarkoita, ettei hyväksikäyttöä olisi voinut tapahtua. Henkilö onkin vain voinut torjua muiston.
Onnellisen laakson kansa
Vastaanotto ja myöhemmät arviot
Onnellisen laakson kansa voitti Cannesissa 1957 Kultaisen palmun ja tuotti Oscar-ehdokkuudet parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen (Wyler), parhaan miessivuosan (Perkins), parhaan laulun (”Friendly Persuasion (Thee I Love)”, Dimitri Tiomkin, san. Paul Francis Webster), parhaan sovitetun käsikirjoituksen (ei nimetty) ja parhaan äänityksen (Gordon R. Glennan ja Gordon E. Sawyer) kategorioissa. Käsikirjoittaja Wilsonin nimeä ei voitu mainita elokuvan tekijätiedoissa, koska hän oli Hollywoodin mustalla listalla.
Valemuistosyndrooma
Palautettujen muistojen terapian keskeisenä ajatuksena on, että lapsuudessa syntynyt, traumaattinen, torjuttu muisto voi aiheuttaa erilaisia fyysisiä ja psyykkisiä ongelmia. Ajatus traumaattisten muistojen torjunnasta on peräisin itävaltalaiselta psykiatrilta Sigmund Freudilta (1856–1939).
Asiakkaat ovat haastaneet lukuisia oikeusjuttuja esimerkiksi vanhempiaan vastaan ilmenneiden muistojen takia. Seurauksena on ollut vankilatuomioita ja miljoonakorvauksia.
Terapia saa jatkuvasti kritiikkiä osakseen. Asiakkaat ja tutkijat ovat alkaneet epäillä terapiaa ja sen toimintaperiaatteita. Esimerkiksi lähtökohdiltaan freudilainen käsitys ajatusten ja tunteiden torjunnasta on joutunut voimakkaan tieteellisen kritiikin kohteeksi, ja piilotajuista torjuntaa pidetään yleisesti kyseenalaisena ilmiönä. Tämä vie luonnollisesti pohjan pois palautettujen muistojen terapialta. Terapia on ajanut toisinaan ihmisiä vielä suurempiin ongelmiin kuin mitä heillä oli terapiaan tullessaan.
Onkin alettu puhua valemuistosyndroomasta, jossa potilas ja terapeutti luovat potilaalle harhaisia muistikuvia.
Ryan Gravenberch
Ryan Gravenberch (s. 16. toukokuuta 2002 Amsterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen.
Hän siirtyi AVV Zeeburgiasta AFC Ajaxin junioreihin vuonna 2010 ja pääsi Ajaxin edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2018–2019, jolloin hän pelasi muutaman minuutin liigaottelussa PSV Eindhovenia vastaan ja teki Alankomaiden cupin ottelussa alemman sarjatason Te Werveä vastaan maalin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Eredivisiessa yhdeksän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessa 32 ottelua, joista 31 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki maalin kotiottelussa FC Midtjyllandia vastaan. Ajaxin kansainvälinen kausi jatkui Eurooppa-liigassa, jossa Gravenberch pelasi viisi ottelua. Kaudet 2018–2019 ja 2020–2021 päättyivät kotimaan kentillä Ajaxin tuplamestaruuteen, ja jälkimmäisellä kerralla Gravenberch teki cupin loppuottelussa Vitesseä vastaan 2–1-voitossa joukkueensa ensimmäisen maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Ajaxissa 30 Eredivisien ottelua ja teki kaksi maalia Ajaxin voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Kesällä 2022 Gravenberch siirtyi saksalaiseen Bayern Müncheniin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Bundesliigassa 24 ottelussa, mutta oli vain kolme kertaa avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Hän voitti tulokaskaudellaan Saksan-mestaruuden ja DFL-Supercupin.
Gravenberch on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 kolmessa MM-karsintaottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän pääsi vaihdosta kentälle toisessa ottelussa Itävaltaa vastaan ja pelasi kokonaan kolmannen ottelun Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän on heinäkuun 2023 loppuun mennessä pelannut 11 A-maaottelua.
Kermadecsaaret
Kermadecsaaret ovat Uuteen-Seelantiin kuuluva ryhmä saaria eteläisellä Tyynellämerellä noin 1 000 kilometriä Uuden-Seelannin Pohjoissaaresta koilliseen. Saaret ovat nykyisin vakituisesti asumattomia ja niistä vastaa Uuden-Seelannin Department of Conservation. Saaret kuuluvat merensuojelualueen ympäröimään luonnonsuojelualueeseen ja niillä tavataan esimerkiksi kotoperäisiä kasvi- ja lintulajeja.
Maantiede
thumb|vasen|Kermadecsaarten kartta. Kermadecsaaret sijaitsevat noin 800–1 000 kilometriä Uuden-Seelannin Pohjoissaaresta koilliseen eteläisellä Tyynellämerellä. Saaret ovat kooltaan suhteellisen pieniä. Suurin saarista on pinta-alaltaan 29 km² kokoinen Raoul. Saariston muita saaria ovat esimerkiksi Macauley, Curtis ja l’Esperance Rock. Pienempien saarien pinta-ala yhteensä on kuitenkin alle 4 km². Kermadecsaaret muodostavat Uuden-Seelannin yksinomaisen talousvyöhykkeen ja mannerjalustan pohjoiskärjen.
Kermadecsaaret muodostuvat pohjois-itä suuntaisesta noin 40 tulivuorta käsittävästä vuorijonosta. Suurin osa tulivuorten huipuista on meren alla. Kermadecsaaret meren pinnan yläpuolella ovat muodostuneet noin miljoona vuotta sitten. Saaret ja tulivuoret sijaitsevat Tyynenmeren- ja Australian mannerlaattojen törmäyskohdassa. Maanjäristykset ja merenalaisten tulivuorten purkaukset ovat alueella suhteellisen yleisiä.
Ilmasto
Kermadecsaarten ilmasto on subtrooppinen ja keskilämpötila vaihtelee elokuun 16°C ja helmikuun 22,4°C välillä. Keskimääräinen vuotuinen sadanta on noin 1 500 mm.
Luonto
Kermadecsaarilla tavataan 113 kotoperäistä kasvilajia tai -alalajia. Niistä 23 esiintyy ainoastaan Kermadecsaarilla. Kotoperäisten lajien lisäksi saarilla on sinne ihmisten sittemmin tuomia lajeja (esim. verililjapuu (Cordyline fruticosa) ja Alocasia brisbanensis). Saarista vain suurimmalla (Raoul) kasvaa metsää. Yleisimpiä puulajeja saarella ovat Metrosideros kermadecensis ja Rhopalostylis baueri. Eri lintulajeja saarilla tavataan 35 ja niistä kolme esiintyy vain Kermadecsaarilla. Lintulajeihin lukeutuvat esimerkiksi valkotropiikkilintu, tui, sekä uudenseelanninviherkaijan paikallinen alalaji (Cyanoramphus novaezelandiae cyanurus). Kotoperäisiä nisäkäslajeja saarilla ei ole lainkaan. Kissat, rotat ja vuohet ovat olleet ihmisten tuomia tulokaslajeja. Tulokaslajeja on sittemmin pyritty hävittämään ja esimerkiksi Raoul on nykyisin puhdistettu vuohista, kissoista ja rotista. Kermadecsaaret ovat nykyisin luonnonsuojelualue, minkä lisäksi ympäröivä merialue kuuluu Kermadecsaarten merensuojelualueeseen.
Historia
thumb|[[Cyanoramphus novaezelandiae cyanurus piirroksessa vuodelta 1891.]] Kermadecsaaret esiintyvät maorien kansanperinteessä, jossa maorit saapuivat Uuteen-Seelantiin kanooteilla. Maorinkielinen nimi saarille on Rangitāhua ja kansanperinteessä Aotea- ja Kurahaupō-kanootit kulkivat Kermadecsarten kautta. Polynesialaisista merenkävijöistä alueella 1300-luvulta lähtien on jonkin verran arkeologista näyttöä Raoul-saarelta. Saari on mahdollisesti ollut pysähdyspaikka Uuteen-Seelantiin kuljettaessa.
Ensimmäinen Kermadecsaaria kartoittanut eurooppalainen oli ranskalainen tutkimusmatkailija Antoine Raymond Joseph de Bruni d’Entrecasteaux vuonna 1793. Hän nimesi saaren komennossaan olevista kahdesta aluksista toisen kapteeni Huon de Kermadecin mukaan. Todennäköisesti jo saman vuosikymmenen aikana saarilla alkoi vierailla valaanpyytäjiä, jotka keräsivät saarilta esimerkiksi polttopuuta ja juomavettä. Saarille jätettiin myös vuohia ravinnoksi.
Saarten ensimmäiset vakituiset asukkaat olivat Raoulille vuonna 1878 saapuneet Thomas Bell ja hänen perheensä, jotka asuivat saarella seuraavat 35 vuotta. Vielä tuolloin saaret eivät virallisesti kuuluneet millekään valtiolle. Kysymys nousi esiin vasta Saksan yritettyä liittää Samoan itseensä vuonna 1885. Saksalaisten vaikutusvallan kasvamisesta huolestuneet britit nostivat lippunsa Raoulilla 31. heinäkuuta 1886 ja vuotta myöhemmin saaret liitettiin Uuteen-Seelantiin. Raoulilta yritettiin jakaa maata uusille siirtolaisille, joita saapuikin vuonna 1889. Kuitenkin vain vuotta myöhemmin kaikki siirtolaiset olivat poistuneet Bellin perhettä lukuun ottamatta. Vuonna 1908 saarilla vieraili W. R. B. Oliverin johtama tieteellinen retkikunta. Ensimmäisen maailmansodan aikana saksalainen SMS Wolf käytti saaria tukialueenaan ja sotavankeudesta karannut Felix von Luckner piilotteli jonkin aikaa Curtis-saarella vuonna 1917.