cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jim Murphy
Poliittinen ura
Murphy valittiin parlamentin jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 1997 Eastwoodin vaalipiiristä.
Vuodesta 2000 vuoteen 2001 Murphy oli jäsenenä parlamentin alahuoneen tarkastusvaliokunnassa, jonka tärkeimpänä tehtävänä on valtion taloudenhoidon valvonta. Maaliskuussa 2001 Murphy nimitettiin nuoremmaksi ministeriksi Helen Liddelin alaisuuteen, joka toimi silloin Skotlannin asioista vastaavana ministerinä. Vuosien 2001 ja 2005 parlamenttivaaleissa Murhpy uusi paikkansa parlamentissa. Vuoden 2005 vaalien jälkeen Murphy toimi hallituksen kabinettiministerinä, jonka vastuualueeseen kuului esimerkiksi julkisten palveluiden uudistaminen.
Kesäkuussa 2007 Murphy nimitettiin Britannian eurooppaministeriksi. Lokakuussa 2008 pääministeri Gordon Brown nimitti Murphyn Skotlannin asioiden ministeriksi ministerikierrätyksen yhteydessä.
Yksityiselämä
Murphyllä on Claire-niminen vaimo, joka on ammatiltaan opettaja. Parilla on kolme lasta, kaksi poikaa ja yksi tytär.
Murphy on Celtic FC -jalkapalloseuran kannattaja.
Teudoald
Teudoald tai Teodoald (k. 741) oli vuonna 714 lyhyen aikaa frankkien major domus eli käskynhaltija. Hän oli Grimoald II:n avioton poika ja Pipin Heristalilaisen pojanpoika.
Sastamalan kirkko
thumb|250px|Sastamalan keskiaikainen kivikirkko alttarilta päin. thumb|250px|Kellotapuli on sijoitettu Rautaveden rannalle, jotta se kuuluisi järven yli. Kuva on vuodelta 2014, jolloin lautavuorausta uusittiin. Sastamalan Pyhän Marian kirkko on Sastamalan Karkussa sijaitseva 1400-luvun lopulla rakennettu harmaakivikirkko, jolla on suuri kansallinen perinnearvo. Se pyhitettiin keskiaikaiseen tapaan Neitsyt Marialle. Paanukattoisen kivikirkon pohjoissivuun liittyy sakaristo. Runkohuoneen länsipäädyn ikkuna-aukot ovat alkuperäiset, muu aukotus on joko muurattu umpeen tai avattu myöhemmin. Tynnyriholvatussa kirkkosalissa on harvinainen maalattia. Kirkossa ei järjestetä enää säännöllisiä jumalanpalveluksia, mutta se toimii kesäisin Suomen tiekirkkona ja siellä järjestetään satunnaisesti kaste- ja vihkitilaisuuksia. Sastamala Gregoriana on kirkossa jokavuotinen musiikkitapahtuma.
Kirkko sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Sastamalan keskustasta Vammalasta ja noin kahden kilometrin päässä seututie 249:ltä, jolta on opastus kirkolle.
Historia
Sastamalan kirkon syntyhistorioita on ollut yhtä monta kuin kertojiakin. Viimeisetkään tutkimukset eivät vieläkään ole avanneet kirkon varhaisvaiheita aukottomasti, mutta joitakin aiempia väitteitä on voitu kumota. Seurakunta on suomalaisittain vanha, sillä varhaisin asiakirjamerkintä seurakunnasta on vuodelta 1328, ja verotusjärjestelmästä voi päätellä sen syntyneen joskus 1200-luvun lopulla. Sastamala mainitaan 1200-luvun Pyhän Henrikin legendassa, joka kertoo 1150-luvun tapahtumista.
Suurimmillaan Sastamala käsitti koko Pohjois-Satakunnan ja Karkussa sijaitsi alueen keskus. Eräiden perimätietojen mukaan Sastamalan kirkossa on käyty mm. Vesilahdesta, Pirkkalasta, Lempäälästä, Kangasalta, Parkanosta ja Merikarvialta, jopa Keuruulta, Kauhajoelta, Seinäjoelta ja Kuortaneelta. Kaukaisimpien asukkaiden kirkossakäynnit olivat kuitenkin harvinaisia. Kun alueille muodostui itsenäisiä seurakuntia, käynnit Sastamalan kirkossa vähenivät.
Sastamalan seurakunnan aiemmat kirkot
Karkun ensimmäinen kirkko on rakennettu, kuten monesti muuallakin Satakunnassa, vanhan hiidenmäen kohdalle järven vastarannalle. Sastamalan tapauksessa se rakennettiin Karkunkylään. Tiedetään, että paavi Gregorius IX antoi kirjeessään 31.1.1229 piispa Tuomaalle oikeudet ottaa kirkon haltuun pakanuuden aikaiset uhrilehdot ja kulttipaikat. Mikäli osa kylän väestä oli vastustanut hiidenmäen eli Vihtiälänsaaren kirkollista käyttöä, oli Tuomaalla nyt ajatukselleen arvovaltaista taustatukea. Myöhemmin, kun asiat oli pitäjässä selvitetty, rakennettiin uusi puukirkko hiidenmäelle eli Vihtiälänsaaren lähistölle. Ei kuitenkaan tiedetä, onko paikka sama kuin nykyisen kirkon paikka.
Arkeologiset kaivaukset vahvistavat sen ajatuksen, että kirkon paikalle oli haudattu jo rautakaudella. Kaivauksista selvisi myös, että hautauksia olisi tehty myös myöhemmin, sillä paikalta on löydetty entisten hautojen jäänteitä, ennen vuotta 1250 lyöty raha sekä joitakin koruja samalta ajalta. Kaivauksilla havaittu kivijalka kivikirkon ulkopuolella herätti ajatuksen, että puukirkolla olisi ollut kivisakasti. Tälle on ehdotettu ajoitukseksi jopa 1200-lukua, mutta tutkimukset eivät vahvista tätä. Kivikirkon seinästä, kyseisen sakastin kohdalta, löytyi muuria tukenut katkaistu hirsi, joka ajoitettiin 1400-luvulle. Sakastia on voitu käyttää aikaisintaan viimeisen puukirkon yhteydessä. Sellaisen kirkon olemassaoloon viittaa muut kivikirkon ajoitetut hirret.
Kirkon rakentaminen
thumb|250px|Sastamalan kirkon pohjakuvio, jonka alta löydettiin jäänteet pienemmästä rakennuksesta kirkon sisältä ja Luukkaan kappelista kirkon ulkopuolelta. Perimätiedon mukaan kirkon rakensivat munkit, joiden luostarirakennukset sijaitsivat samalla mäellä. Munkkiveljet kuuluivat todennäköisesti Dominikaaniveljeskuntaan, joka tuli tänne Ruotsista. He toivat muuraustaidon tullessaan ja vastasivat sekä suunnittelusta että toteutuksesta.
Kaivauksilla havaittu neliön muotoinen kivijalka liittynee perimätietona tunnettuun Luukkaan kappeliin, joka oli sisämitoiltaan 7 x 7 metriä ja jonka seinien paksuus oli 1,4 metriä. Kirkon seinästä voi päätellä, että Luukkaan kappeli rakennettiin ensin, ja kirkko sitten. Kappelin eteläseinää käytettiin hyväksi, kun kirkon pohjoisseinää muurattiin. Kirkon seinästä löydettiin hirrenpätkä, joka oli jäänyt sinne kappelin purkamisen yhteydessä 1700-luvulla. Hirsi oli veistetty männystä, joka kaadettiin syksyllä 1496 tai keväällä 1497. Tämä tieto saattaa kertoa Luukkaan kappelin todellisen iän. Sastamalan kirkon muita puuhirsiä ajoittamalla on todettu siinä käytetyn kahden aikaisemman kirkon puutavaraa. Seurakunnalla on voinut olla käytössään aikajärjestyksessä kolmaskin puukirkko, ennen kivikirkon rakentamista. Kaivauksilla havaittiin kirkon sisältä myös toisen rakennuksen kivijalka, joka oli yhteydessä pohjoispuolella olevaan Luukkaan kappeliin. Tämä on voinut olla kyseinen kolmas kirkko tai luostarirakennus.
Kirkko rakennettiin alun perin korkeaksi ja jyrkkäkattoiseksi. Molemmat päädyt ovat olleet kiviseinää, joka on tukenut kattoa. Ainakin pohjoisella kiviseinällä oli ollut suuri valkoinen risti. Myöhemmissä vaiheissa kirkon rakenteita on muutettu suuresti johtuen sen heikoista perustuksista. Luukkaan kappelin itäpuolelle on 1400-luvulla rakennettu holvikaarinen sakasti.
Kirkon aktiivikäyttö
thumb|240px|left|Luukkaan kappelin jäännökset ovat yhä nähtävillä. thumb|200px|Kirkon itäpääty. thumb|200px|Toinen seinätuki itänurkassa. Kirkon aktiivivuosista tiedetään vähän. Asiakirjatietojen mukaan kirkko tuhoutui vuonna 1568 tulipalossa, josta saatiin pelastettua kirkon irtaimistoa. Seurakunnan arkistoista on löytynyt 23.3.1694 päivätty pöytäkirja, jossa mainitaan kirkon asehuone sen ainoan kerran.
Luukkaan kappeli purettiin todennäköisesti vuonna 1703; siitä on maassa jäljellä kiviperustukset. Vuonna 1777 vailla laipoita olleeseen kirkkoon rakensi Anders Högerman puisen tynnyriholvin. Nyt katto ilmeisesti maalattiin, mikä vaikutti suuresti sisätilojen ilmeeseen. Kymmenen vuotta myöhemmin kirkon perustuksien heikkous alkoi vaivata, koska vuonna 1787 rakennettiin seinätuet kirkon eteläisiin nurkkiin estämään seiniä kallistumasta enempää. Pienellä kumpareella kirkon itäpuolella on vuonna 1792 rakennettu puinen kellotapuli, johon saatiin piirustukset Tukholman yli-intendentinvirastosta.
Noin 70 vuotta myöhemmin Karkun rovasti A. J. Gummerus oli pelännyt kirkon romahtamista. Seinät olivat taipuneet kaareviksi ja niissä oli suuria halkeamia. Siksi kirkkoa korjattiin vuosina 1866–1867. Katto purettiin, kallistunut länsipääty kaadettiin maahan ja itäpäätyä purettiin noin 14 metriä. Länsipääty rakennettiin uudestaan kahdesta vierekkäisestä hirsiseinästä, jotka tuettiin toisiinsa poikkiparruin. Tämän päädyn ja toisen pään kivipäädyn varaan rakennettiin lopuksi matalampi katto. Länsipäädyn hirsimateriaali koostuu lähes kokonaan kivikirkkoa edeltäneen, 1440-luvun lopussa rakennetun puukirkon hirsistä. Hirsistä erottaa vieläkin maalauksia, joita seinissä oli ollut. Jos tieto pitää paikkansa, voi vain ihmetellä, missä hirret olivat tällä välillä olleet käytössä.
Kirkon säännöllinen käyttö päättyi 1913, minkä jälkeen se oli vuosikymmenien ajan lähes autiona. Tapulissa olleet kolme kelloa siirrettiin Karkun uuteen kirkkoon sen valmistuttua.
Entisöintiä
1920-luvulla Karkun ja Tyrvään seudun kotiseutuharrastajat kaavailivat kirkosta museota, mutta hanke kariutui kirkkohallituksen kielteiseen lausuntoon.
Pirkanmaan Maakuntaliitto toimeenpani vuonna 1959 kirkon palauttamisen entiseen asuunsa. Katto nostettiin entiseen korkeaharjaiseen muotoonsa ja sen rakenteita vahvistettiin. Työt hoiti diplomi-insinööri Paavo Simula samalla, kun arkeologi Reijo Palmroth tutki alueen perusteellisesti. Tutkimuksien jälkeen kirkon maalattiaa laskettiin alkuperäiseen tasoonsa, mistä aiheutui myöhemmin kosteusvahinkoja puulattialle, joka rakennettiin ilmeisesti myös tässä vaiheessa.
Vuonna 1966 laitettiin katolle paanut, ja 1970-luvun lopulla entisöitiin tapuli. Kirkonmaapohjan kosteudesta johtuen lattiaan tarttui lattiasieni, joka levisi koko kirkkoon. Puulattia purettiin vuonna 1977 ja tilalle tehtiin taas maalattia.
Esineistö
thumb|left|250px|Alttaripääty. Kivinen kastemalja 1200-luvulta näkyy alttarin oikealla puolella. thumb|250px|Puisia keskiaikaisia pyhimyspatsaita. Sastamalan kirkossa on säilynyt hieno kokoelma kirkon historiasta kertovia esineitä. Vanhin esineistä on kivinen kastemalja, joka on peräisin 1200-luvulta. Vastaavia kastemaljoja ei ole Suomessa säilynyt kuin muutama, ja Sastamalan kirkon kastemalja on yksi parhaiten säilyneistä. Maljan sisäpinnalla voi edelleen nähdä aavistuksen punaista okraa, jolla kastemalja on joskus ollut koristeltu. Maljasta puuttuvat ainoastaan puiset kannet, joiden kiinnitystapit näkyvät edelleen maljan kummallakin sivulla.
Lähes yhtä vanha on kalkkikivinen hautakiven puolikas, jossa näkyy vuosiluku 1304. Sitä, kenelle hautakivi kuuluu, ei ole saatu selville, sillä kivessä lukevat vain sanat "tässä lepää". Kiven on päätelty kuuluneen papille tai piispalle, sillä kiveen on kaiverrettu risti "W". Tavallinen kansa ei saanut käyttää hautakivissään ristinmerkkiä. Myös hautakiven erikoinen materiaali, kalkkikivi, viittaa merkittävään henkilöön.
Kaksiosaisen alttaritaulun yläosan kuva-aiheena on Kristus ristillä ja alaosa esittää Pyhää ehtoollista. Alttaritaulun on lahjoittanut vuonna 1759 Turun akatemian vouti Johan Lundvik. Kirkkoherra Gabriel Wegelius lahjoitti vuonna 1745 kirkolle 24- ja 8-haaraiset kynttiläkruunut, joista suurempi siirrettiin uuteen kirkkoon sen valmistuttua. Uuteen kirkkoon siirrettiin niin ikään nimismies Johan Forssin vuonna 1736 lahjoittama 16-haarainen kruunu.
Salin takaseinällä olevalla hyllyllä on 16 puista pyhimyksenkuvaa, jotka asiakirjatietojen mukaan saatiin viime hetkellä pelastetuiksi kirkon vuonna 1568 tuhonneesta tulipalosta. Osa kuvista on aikojen kuluessa turmeltunut tunnistamattomiksi, mutta muista on tunnistettu Neitsyt Maria, Pyhä Birgitta, Johannes Kastaja, kaksi evankelista Johanneksen kuvaa, Pyhä Anna sylissään Maria ja Jeesus, Prinsessa ja Pyhä Yrjö sekä kaksi tuntematonta apostolia. Veistokset ovat 1300- ja 1400-luvuilta. Esineistöön kuuluvat vielä öylättien paistinraudat, tiimalasi, vanha puinen arkku ja vuodelta 1668 oleva puupenkki.
Kirkon penkit ja saarnatuoli on tehty vuosien 1866–1867 korjauksen yhteydessä. Kirkossa on tallella myös vanha, 1600-luvulta peräisin oleva saarnatuoli.
Pappila
Kirkon lähellä on vuonna 1839 valmistunut Karkun vanha pappila. Rakennus toimi pappilana vuoteen 1949, jolloin se myytiin silloiselle Nokian kauppalalle lasten kesäsiirtolaksi. Nykyisin pappilassa tarjotaan ruoka- ja majoituspalveluja. Kirkko ja pappila muodostavat yhdessä arvokkaan rakennusympäristön.
Nykykäyttö
Kesäisin kirkossa järjestetään kaste- ja vihkimistilaisuuksia. Kirkko toimii myös tiekirkkona.
Sastamalan kirkossa järjestetään vuosittain heinäkuussa Vammalan vanhan musiikin päivät Sastamala Gregoriana. Tapahtuman taiteellisena johtajana on brittiläinen luuttutaiteilija Michael Fields.
Sastamalan kirkko esitti TV2:n Hovimäki-sarjan kuvauksissa vuosina 1998–2002 kuvitteellista Hirvikosken kirkkoa ulkoapäin. Sarjan kirkon sisäkuvaukset tehtiin Tampereella sijaitsevassa Messukylän vanhassa kirkossa.
Gustaf Heinrich Martens
Gustaf Heinrich Martens (1842–1912) oli lintutieteilijä, joka nimesi uudenseelanninmeriharakan (Haematopus finschi) 1897 (Ornithologische Monatsberichte).
Charlie Kane
Charles ”Charlie” Kane (s. 2. heinäkuuta 1968 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen nyrkkeilijä. Hän edusti Isoa-Britanniaa Soulin kesäolympialaisten 1988 kevytsarjassa sijoittuen jaetulla sijalla viidenneksi.
Kane on pituudeltaan 183-senttimetrinen ja painaa 60 kilogrammaa.
Camden
Camden (London Borough of Camden) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä. Se muodostettiin vuonna 1965 yhdistämällä Hampsteadin, Holbornin ja St Pancrasin kaupunginosat. Camdenin pinta-ala on 22 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin ihmistä.
Camden sijaitsee Lontoon Cityn luoteispuolella ja Westminsterin pohjoispuolella. Siellä sijaitsevat muun muassa British Museum ja British Library sekä suuri puistoalue, Regent’s Park, jossa on myös Lontoon eläintarha. Camdenissa on myös useita oppilaitoksia, esimerkiksi Lontoon yliopisto.
Uudenseelanninmeriharakka
Uudenseelanninmeriharakka (Haematopus finschi), joka joskus luokitellaan myös meriharakan alalajiksi, on Uuden-Seelannin Eteläsaaren kotoperäinen kahlaaja. Se talvehtii myös Pohjoissaaren rannoilla. Lajin holotyypin kuvaili Gustaf Heinrich Martens 1897, ja nimesi sen Otto Finschin kunniaksi.
Korn (albumi)
Albumi oli merkittävä julkaisu uudenlaisen metalin, kuten vaihtoehto- ja nu metalin kehityksessä. Vaikka kyseinen albumi ei julkaisuaikanaan saavuttanut kummoista menestystä se sai kuitenkin myöhemmin arvostusta yhtyeen aktiivisen keikkalun ansiosta 1994-1995 ja nykyään albumia pidetäänkin fanien keskuudessa erittäin merkittävänä julkaisuna. "Blind", "Clown", "Shoots and Ladders", ja "Need To" julkaistiin singleinä, joista kolme ensimmäistä ovat nousseet jonkin sortin klassikoiksi yhtyeen tuotannossa. Musiikkivideot on tehty kappaleista "Blind", "Clown" ja "Shoots and Ladders" sekä epävirallinen kappaleesta "Faget", joka on julkaistu ainoastaan yhtyeen videotallenteissa Who Then Now ja Deuce.
Äänimaailma levyllä on raskaampi ja sisältää eniten kitarariffipohjaista soitantaa, jotka ovat jääneet hieman vähemmälle myöhemmillä yhtyeen julkaisuilla. Albumilla esitellään Kornille myös erittäin ominaiset elementit, kuten alavireiset, raskaat, mutta yksinkertaiset kitarariffit, funktyyliset basso-osiot, scat-tyyppinen raivoava laulanta, rytmikäs mutta aggressiivinen rumputyöskentely sekä rauhallisemmat kertosäkeet, joista kontrastina erittäin äänekkäät kertosäkeet. Näistä elementeistä myöhemmin vaikutteita ottivat mm. yhtyeet Limp Bizkit ja Slipknot.
KoЯn sisältää paljon karkeaa kielenkäyttöä, jonka takia se sai Parental Advisory leiman. Albumia myydään myös versiona, jonka kansi ei sisällä kyseistä leimaa.
Albumin sanoitukset
Albumin sanoitukset ovat suurimmilta osilta laulajan Jonathan Davisin huonoja elämänkokemuksia, kuten huumeista ja nuoruuden pahoista muistoista. Esimerkiksi "Need To" kertoo parisuhteen tuottamista kommunikaatio-ongelmista, "Blind" kertoo Jonathanin huumeidenkäytöstä nuorempana. "Shoots and Ladders" kertoo kuinka pienet lapset eivät tiedä lastenlorujen alkuperäisiä negatiivisia viestejä. "Faget" on sanojensa puolesta kenties yksi Jonathan Davisin henkilökohtaisimmista kappaleista, sillä se kertoo hänen osastaan koulukiusattuna ja häntä monesti haukuttiin homoksi, josta kappaleen titteli. Mutta kenties järkyttävin sisältö lienee kappaleessa "Daddy", joka kertoo Davisin lapsuuden vihasta vanhempiaan kohtaan koska eivät uskoneet että häntä käytettiin seksuaalisesti hyväksi. Kappale päättyykin Davisin noin kolmen minuutin nyyhkintään.
Albumilta poisjätetyt kappaleet
Albumin sessioissa saatiin valmiiksi myös monia muita kappaleita, mutta ne karsittiin pois lopullisesta versiosta.
1995
Kappale "Faget" aiottiin julkaista singlenä radiosoittoon, mutta sitä ei julkaistu hieman arkaluonteisen aiheensa ja kielenkäyttönsä takia.
Sukuseurojen keskusliitto
Sukuseurojen keskusliitto ry (SSK) toimii suomalaisten sukuyhteisöjen yhdyselimenä ja edistää uusien sukuseurojen perustamista sekä suku- ja henkilöhistoriallista tutkimustyötä. SSK:n tavoitteena on saada kaikki suomalaiset sukuseurat keskenään järjestölliseen yhteistyöhön.
SSK toimii yhteistyössä muiden vastaavien järjestöjen, kuten Suomen Sukututkimusseuran ja Karjalan Liiton kanssa. SSK on myös kouluttava järjestö, joka järjestää muun muassa yhdistystoiminnan toimihenkilökursseja, sukuseuratyön kehittämiskursseja ja sukuseurajulkaisujen työstämiskursseja.
Liitto perustettiin keväällä 1979 nimellä Sukuyhteisöjen Tuki. Vuonna 1991 yhdistyksen nimi muutettiin Sukuseurojen Keskusliitoksi. Uusi nimi ilmensi paremmin 1990-luvun toimintatapojen muutosta ja keskusliiton lisääntyneitä palvelumahdollisuuksia. SSK:n toimiston tehtäviin kuuluu sukuseuratoiminnan ja sukututkimuksen tekeminen tunnetuksi sekä yhdistysten opastus ja neuvonta.
Keskusliitto julkaisee Suomen kulttuurilehtien luetteloon kuuluvaa Sukuviesti-lehteä, jonka vastaava toimittaja on Eine Kuismin. SSK tuottaa sukuseurojen ja harrastajien käyttöön kirjallista materiaalia, kuten alan oppi- ja käsikirjoja. SSK:n pääsihteeri on Eine Kuismin ja hallituksen puheenjohtajana toimii Irina Baehr-Alexandrowsky.
Nakkerinlampi (Savitaipale)
Nakkerinlampi on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Ellosenpään kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Taudinjoen valuma-alueeseen (14.196) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,7 metriä mpy.
Reimsin 12 tunnin ajo
Reimsin 12 tunnin ajo (Reims 12 Hour ja 12 Heures internationales de Reims) oli moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajettiin Reims-Gueuxin moottoriradalla Ranskassa. Kilpailu kesti nimensä mukaisesti 12 tuntia.
Kilpailu järjestettiin yhdeksän kertaa vuodesta 1953 vuoteen 1967: vuoden 1955 peruttiin Le Mansin vuoden 1955 onnettomuuden johdosta.
Žitný ostrov
pienoiskuva|300x300px|Žitný ostrovin sijainti Slovakiassa Žitný ostrov (Ruissaari), jota kutsutaan myös Veľký Žitný ostrov (Iso Ruissaari), sen erottamiseksi Malý Žitný ostrovista (Pieni ruissaari )  on joen saari Lounais- Slovakiassa, joka ulottuu Bratislavasta Komáromoon. Se sijaitsee Tonavan, sen sivujokien Pienen Tonavan ja Váhin välissä. Saari on pääosa Tonavan tasangosta. Se on Euroopan suurin jokisaari, jonka pinta-ala on 1886 neliökilometriä, pituus 84 kilometriä ja leveys 15 - 30 kilometriä.
Saaren tärkeimmät kaupungit ovat Komárno (Révkomárom), Dunajská Streda (Dunaszerdahely) ja Šamorín (Somorja). Bratislavan kaupunginosista Vrakuňa ja Podunajské Biskupice sijaitsevat myös saarella. Slovnaftin öljynjalostamo sijaitsee myös saarella. Saari on Slovakian suurin juomavesivarasto ja yksi suurimmista Euroopassa. Lämpimän ilmastonsa, hyvän maaperänsä ja vesivarojensa vuoksi se on tärkeä maatalousalue, joten siellä on hyvät olosuhteet kasvintuotannolle. Se on Slovakian hedelmällisin alue, jonka seurauksena suurin osan saaren metsistä on kaadettu.
Žitný ostrovin eteläosassa Tonavan varrella sijaitsee Dunajské luhyn suojelualue.
Etymologia
Saaren nykyinen slovakiankielinen nimi on uusi ja se on johdettu foneettisesta samankaltaisuudesta saksan Schütt (tarkoittaen oja) ja slovakian Zito (ruis). Tämä nimi hyväksyttiin ja sitä käytetään yleisesti myös siksi, että saari on hyvin hedelmällinen alue, jota käytetään kasvintuotantoon.
Saaren alkuperäinen nimi on unkarilaista alkuperää (1250 Chollocuz). Stanislav nimestä virheellisesti rekonstruoitu nimi kuten *Čalov (kuten tšekin Čálovice, serbian Čalovići tai puolan Nieczałów, Varsik kuten *Čelov (kuten Čelovce Itä-Slovakiassa). Unkarilainen nimi Csallóköz on johdettu Pienen Tonavan vanhasta unkarilaisesta nimestä Csalló.
Atte Jääskeläinen
Atte Sakari Jääskeläinen (s. 2. elokuuta 1965 Forssa) on opetus- ja kulttuuriministeriön ylijohtaja. Hän on toiminut myös Lappeenrannan–Lahden teknillisen yliopiston työelämäprofessorina, yliopiston Advisory Boardin puheenjohtajana, media- ja johtamiskonsulttina ja London School of Economicsin Visiting Senior Fellow'n roolissa.
Koulutus ja ura
Jääskeläinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari. Hän toimi notaarina ja notaarien vanhimpana Helsingin raastuvan- ja käräjäoikeudessa 1993–1994.
Jääskeläinen työskenteli Helsingin Sanomissa, muun muassa politiikan toimituksen esimiehenä (2001–2004), ja taloustoimituksen esimiehenä (1995–2001). Hän oli Helsingin Sanomissa pankkiasioihin erikoistunut taloustoimittaja Suomen 1990-luvun laman ja pankkikriisin aikana. Sen jälkeen hän toimi 2004–2006 Suomen Tietotoimiston päätoimittajana ja toimitusjohtajana.
Jääskeläinen työskenteli vuosina 2007–2017 Yleisradion Uutis- ja ajankohtaistoiminnan johtajana ja vastaavana päätoimittajana. . Hänet palkattiin Yleisradioon vuoden 2007 alusta sen ensimmäiseksi vastaavaksi päätoimittajaksi yhtiön yhdistettyä radio- ja tv-uutiset Yle Uutisiksi. Kesällä 2007 hän nousi Ylen johtoryhmän jäseneksi vastaamaan uutisista, aluetoiminnasta ja urheilusta.
Jääskeläinen oli kaudella 2017–2018 Visiting Fellow Britanniassa Oxfordin yliopiston Reuters-instituutissa. Hän oli myös 2017–2021 Visiting Fellow London School of Economics and Political Science LSE:ssä ja myöhemmin Visiting Senior Fellow ja Co-Director kansainvälisessä tutkimusprojektissa, joka tutki Euroopan kansallisten uutistoimistojen tulevaisuuden toimintamalleja.
Valtioneuvosto nimitti 6.8.2020 Jääskeläisen opetus- ja kulttuuriministeriön ylijohtajan määräaikaiseen virkasuhteeseen 1.10.2020-30.9.2025 väliseksi ajaksi.
Jääskeläinen on kirjoittanut kirjan Euroopan valuuttajärjestelmä EMS ja Suomi ja kirjan "Mitä tapahtuu huomenna, kun tekoäly poistaa järjettömyydet.
Jääskeläinen kirjoitti yhdessä hollantilaisen Maike Olijin kanssa Euroopan yleisradioliiton EBU:n News Report -julkaisut "50 ways to make it better: Building audience and trust" (2018), "The next newsroom: Unlocking the power of AI in public service journalism (2019) ja "Fast forward: Public service journalism in the viral age" (2020)
Kritiikkiä ja Sipilä-kohu
Suomen Kuvalehti julkaisi marraskuussa 2016 uutisen otsikolla ”Pääministeri Sipilä vaiensi Ylen: Uutisten johto hyllytti Sipilä-jutut – Ruben Stiller sai varoituksen”, jossa lehti paljasti, että Ylen julkaisema uutinen pääministeri Sipilän esteellisyydestä ja pääministerin reaktiot siihen olivat aiheuttaneet kuohuntaa Ylessä. Ylen ajankohtaistiimi oli kirjoittanut asiasta jatkojutun, jossa haastateltiin kahta oikeusoppinutta siitä, oliko pääministeri Sipilä ollut esteellinen päättäessään valtion sadan miljoonan euron lisärahoituksesta Terrafamelle, mutta pääministerin Ylen päätoimittaja Jääskeläiselle lähettämien sähköpostiviestien vuoksi jutun julkaisu peruttiin. Ylen johto perui useita muitakin juttuja, muun muassa Aamu-tv:stä ja A-studiosta. Kolme Ylen työntekijää kertoi nimettömänä, että Ylen johto torppasi kolme Sipilän esteellisyysepäilyjä koskevaa jatkouutista.
Helsingin Sanomat julkaisi joulukuussa 2016 jutun, jossa kerrottiin, että Jääskeläinen olisi painostanut keväällä 2016 Yleisradion toimittajia, ettei pääministeri Juha Sipilän sijoitusvakuutukseen liittyvistä asioista julkaista uutisia.
Silloinen A-studion juontaja, toimittaja Susanne Päivärinta irtisanoutui Ylestä helmikuussa 2017 syyttäen Jääskeläistä sensuurista ja kovasta johtamistyylistä. Päivärinnan mukaan Jääskeläinen asetti täyskiellon pääministeri Juha Sipilää koskevan kohun käsittelylle Ylessä. Aikaisemmin Ylestä erosivat joulukuussa 2016 Ylen ajankohtaistoimituksen esimies Jussi Eronen ja toimittaja Salla Vuorikoski, jotka niin ikään syyttivät Jääskeläistä sensuurista.
Keväällä 2017 Jääskeläinen jätti tehtävänsä Ylen uutis- ja ajankohtaistoiminnan johtajana ja vastaavana päätoimittajana pitkään jatkuneen kritiikin seurauksena. Jääskeläinen ja Ylen hallituksen puheenjohtaja Thomas Wilhelmsson mainitsivat syyksi Ylen työrauhan säilyttämisen pitkittyneen mediakohun jälkeen. Helsingin Sanomat oli julkaissut edellisenä päivänä jutun, jossa väitettiin Jääskeläisen vihjanneen puolitoista viikkoa aiemmin tehdyssä haastattelussa, että Yle voisi jättää Julkisen sanan neuvoston. Jääskeläinen itse ilmoitti Twitterissä, ettei kyse ollut vihjauksesta vaan sarkasmista.
Yle oli saanut Julkisen sanan neuvostolta maaliskuussa äänin 6–6 puheenjohtajan äänen ratkaistessa langettavan päätöksen, jonka mukaan Ylen ja Jääskeläisen toiminnan saattoi tulkita niin, että Yle oli taipunut poliittiseen painostukseen niin sanotussa Sipilä-gatessa.
Tausta
Jääskeläinen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Jääskeläinen on ollut nuoruudessa Keskustanuorten jäsen.
Tokion kansainvälinen musiikkifestivaali (World Popular Song Festival)
Tokion kansainvälinen musiikkifestivaali tunnetaan myös Yamaha-musiikkifestivaalina ja epävirallisesti ”kaukoidän euroviisuina”. Yamaha Music Foundation järjesti festivaalin vuosina 1970‒1989. Ensimmäinen kilpailu pidettiin 20.‒22. marraskuuta 1970 ja siihen osallistui 37 maata kaikista maanosista. Vuonna 1988 tapahtuma peruttiin keisari Hirohiton sairastumisen vuoksi, ja viimeisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 1989 UNICEF-hyväntekeväisyyskonserttina.
Tokion festivaaleilla esiintyi vuosien varrella lukuisia kuuluisia artisteja, kuten vuoden 1969 euroviisuvoittaja Frida Boccara, uraansa aloitellut ABBA nimellä Björn & Benny (nelikko esitti laulun "Santa Rosa" ilman mainittavaa menestystä), Céline Dion, Bryan Adams, Bucks Fizz, Tina Charles, Eros Ramazzotti, Gianna Nannini, Demis Roussos, Bonnie Tyler, La Toya Jackson, Erasure, Cissy Houston, Alice...
Iso-Britannia menestyi Tokion festivaaleilla parhaiten: sen edustajat voittivat pääpalkinnon (Grand Prix) viidesti 1970-luvulla - jopa kolme kertaa peräkkäin. Yhdysvaltoihin Grand Prix meni neljä kertaa. Toisinaan voitto meni pienten maiden edustajille: Jamaikalle v. 1972, Norjaan v. 1974, Kuubaan v. 1981 ja Unkariin v. 1983. Suomi osallistui kilpailuun kuusi kertaa ilman menestystä.
Tokion musiikkifestivaalin Grand Prix -voittajat
Vuosi, maa, artisti ja laulu
1970 Israel, Hedva & David "Ani holem al naomi" 1971 Ranska, Martine Clémenceau "Un jour l'amour" / Japani, Tsunehiko Kamijo & Rokumonsen "Tabidachi no uta" 1972 Iso-Britannia, Capricorn "Feeling" / Jamaika, Ernie Smith, "Life is Just for Livin'" 1973 Italia, Gilda Giuliani "Parigi a volte cosa fa" / Yhdysvallat, Shawn Phillips "All the Kings and Castles" / Iso-Britannia, Keeley Ford "Head over Heels" / Japani, Akiko Kosaka "Anata (You)" 1974 Norja, Ellen Nikolaysen "You Made Me Feel I Could Fly" 1975 Meksiko, Mister Loco "Lucky Man" / Japani, Miyuki Nakajima "Jidai (Time Goes Around)" 1976 Italia, Franco & Regina "Amore mio" / Japani, Sandy "Goodbye Morning" 1977 Iso-Britannia, Rags "Can't Hide My Love" / Italia, Mia Martini "Ritratto di donna" / Japani, Masanori Sera & Twist "Anta no ballade" 1978 Iso-Britannia, Tina Charles "Love Rocks" / Japani, Hiroshi Madoka "Musoubana (Fly on All the Way)" 1979 Iso-Britannia, Bonnie Tyler "Sitting on the Edge of the Ocean" / Japani, Crystal King "Daitokai (In the City of Strangers)" 1980 Yhdysvallat, Mary MacGregor "What's The Use" 1981 Kuuba, Osvaldo Rodríguez "Digamos que mas da" 1982 Yhdysvallat, Anne Bertucci "Where Did We Go Wrong" / Japani, Asuka "Hananusubito" 1983 Unkari, Neoton Família "Time Goes By" 1984 Kanada, France Joli "Party Lights" 1985 Argentiina, Valeria Lynch "Rompecabezas" 1986 Yhdysvallat, Stacy Lattisaw "Longshot" 1987 Australia, Pseudo Echo "Take on the World" 1988 (kilpailu peruttiin) 1989 (UNICEF-hyväntekeväisyyskonsertti)
Tarkemmat tiedot kunkin vuoden kilpailijoista ja heidän sijoituksistaan flaaminkielisellä sivustolla http://users.telenet.be/wpsf/. Tältä sivustolta löydät myös tiedot festivaalin kokoelma-albumeista (LP ja CD).
Suomen edustajat ja edustussävelmät
1970 Jukka Kuoppamäki "Minä lähdin, sinä jäit" 1971 Jukka Kuoppamäki "The Zeppelin Song" (Ilmalaivalaulu) 1973 Markku Aro "Elämää vain se ymmärtää" 1974 Marion "Aurinkosilmät" – kilpailun 10. sija 1976 Frederik "Kunkku" 1977 Taiska "Boogie Man" (Boogie mies) – kilpailun 22. sija
Alaislampi
Alaislampi on Etelä-Karjalassa Lemillä Toukkalan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,2 metriä mpy.
Baltimoren yliopisto
Baltimoren yliopisto (, joskus lyhenteillä UB tai Ubalt) on julkinen yliopisto Marylandin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on osa Marylandin yliopistojärjestelmää. Yliopisto on perustettu vuonna 1925, ja se oli alun perin työläisille tarkoitettu yksityinen koulu.
Yliopistossa opiskelee noin 3 500 perustutkinto-opiskelijaa ja 3 000 jatko-opiskelijaa.
thumb|right|250px|Kampuksella sijaitseva [[Edgar Allan Poen patsas.]]
Tigranes VI
Tigranes VI oli Armenian kuningas ensimmäisellä vuosisadalla vuodet 58–63.
Tigranesin elämästä tiedetään hyvin vähän ennen vuotta 58. Hänen isänsä oli nimeltään Aleksantari, ja hänen äitinsä on tuntematon. Rooman keisari Nero asetti Tigranesin Armenian kuninkaaksi 58. Roomalaiset olivat aiemmin hyökänneet Armeniaan Kappadokiasta Gnaeus Domitius Corbulon johdolla. Samalla Armeniaan olivat hyökänneet myös Iberian Parsman I ja Kommagenen Antiokhos IV. Armenian kuningas Tiridates I pakeni pääkaupungistaan Artaksatasta.
Roomalaisten voiton jälkeen Tigranes kruunattiin kuninkaaksi, ja Nero antoi hänelle vartiojoukon puolustamaan Armeniaa. Tigranes valtasi Partian pienen vasallivaltin Adiabenen, mitä Parthian kuningas Vologases I piti Rooman aggressiivisuuden osoituksena. Parthia hyökkäsi Armeniaan, ja taisteluiden jälkeen Parthia ja Rooma tekivät rauhansopimuksen, joka nosti Tiridateen takaisin Armenian kuninkaaksi. Tigranes jätti valtaistuimen vuonna 63.
Slavomír Kňazovický
Slavomír Kňazovický (s. 3. toukokuuta 1967 Piešťany, Tšekkoslovakia ) on slovakialainen ratamelonnan olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän kilpaili kanoottimelonnassa ja edusti Dukla Trenčíniä. Hän on pituudeltaan 191 cm.
Kňazovický saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 hopeaa kanadalaisyksikön 500 metrillä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui samassa lajissa Tšekkoslovakian edustajana neljänneksi. Sydneyssä 2000 hän oli 500 metrillä viides.
Kňazovický saavutti MM-kilpailuissa kanadalaisyksikön 200 metrillä hopeaa 1998 ja pronssia 1999 sekä kanadalaisnelosen 500 metrillä pronssia 1994. EM-kilpailuissa hän sai kanadalaisyksikön 200 metrillä kultaa 1997 ja pronssia 1999 sekä kanadalaisnelosen 200 metrillä hopeaa 1997.
Save Me from Myself
Save Me from Myself: How I Found God, Quit Korn, Kicked Drugs, and Lived to Tell My Story on entisen Korn -kitaristi Brian "Head" Welchin omaelämäkerta. Kirja kertoo hänen elämänvaiheensa lapsuudesta, ajasta Kornissa, hänen huumeriippuvuudestaan, uskoontulosta, elämästä Jumalan kanssa ja hänen musiikillisen soolouransa alusta.
Hei taas
Hei taas on Ville Leinosen albumi, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 2017 levymerkillä Sound of Finland. Se sisältää cover-versioita 1980-luvun suomalaisista iskelmäkappaleista.
Save Me from Myself
Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa kovakantisena 3. heinäkuuta 2007 ja pehmeäkantisena 24. kesäkuuta 2008.
Hei taas
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 45.
Save Me from Myself
Kirjaa ei ole julkaistu suomeksi.
Hei taas
Kappaleet
Suluissa alkuperäinen esittäjä.
Save Me from Myself
Luvut
"Part I: To Hell and Back" "Part II: Heaven on Earth"
Mario & Luigi: Paper Jam Bros.
Mario & Luigi: Paper Jam Bros. (myös nimellä Mario & Luigi: Paper Jam) on AlphaDreamin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2015 Nintendo 3DS:lle.
Peli jatkaa Mario & Luigi ja Paper Mario -pelien sarjaa.
Isojoen-Honkajoen metsäpalo
thumb|Isojoen-Honkajoen suurpalo 1959. Isojoen-Honkajoen metsäpalo syttyi ja eteni Isojoen ja Honkajoen kuntien alueella heinäkuussa 1959. Palo tuhosi noin 1 500 hehtaaria (15 km²) metsää, kaksi asuintaloa sekä talousrakennuksia karjoineen. Palon alta evakuoitiin satoja asukkaita. Isojoen-Honkajoen metsäpalo oli yksi suurimmista Suomen asutetuilla alueilla olleista metsäpaloista sotien jälkeen. alt=Kuvanvaihto|pienoiskuva|Sammutusryhmä työssä. Kaikista Suomen vuoden 1958 jälkeisistä metsäpaloista Isojoen-Honkajoen metsäpalo on vuoden 1960 Tuntsan metsäpalon jälkeen toiseksi suurin. Isojoen-Honkajoen metsäpaloalueen pinta-ala oli noin 1 700 hehtaaria.
Palo alkoi helteisenä sunnuntaina, 19. heinäkuuta 1959, kehittyen suurpaloksi. Palo alkoi Isojoen puolella ja levisi yli lääninrajan Honkajoelle. Tuho-alue oli lähinnä metsää, suota ja hieman peltoa.
Sammutustöissä oli siviilejä, joilla oli reserviläisinä liikekannallepanoa vastaava velvollisuus osallistua työhön, palokuntia laajalta alueelta sekä asevelvollisia eri varuskunnista. Alueella ei juurikaan ollut teitä, mikä hankaloitti sammutusveden ja moottoriruiskujen viemistä paloalueelle. Apuna oli myös armeijan kalustoa, muun muassa radiopuhelimia, lentotiedustelua ja ruokahuoltoa.
Kekkaishi
Sarjakuva on shōnen-tyyliä. Sen päähenkilö on poika nimeltä Yoshimori, joka on perinyt tehtäväkseen käymänsä koulun alueelle ilmaantuvien yliluonnollisten olentojen karkottamisen. Tarinan toinen päähahmo on Yoshimorin naapurintyttö Tokine, joka on sekä Yoshimorin ystävä että kilpailija. He kuuluvat vanhoihin kekkaishi-sukuihin, joissa periytyy kyky käyttää psyykkisiä ja telekineettisiä voimia pitkällisen pikkulapsesta saakka aloitetun harjoituksen avulla. Yoshimorilla on kaksi veljeä, mutta vain Yoshimorilla on syntymämerkki, joka osoittaa hänet kekkaishin tehtävien perijäksi. Tätä Tokinen suvun päähenkilö ei hyväksy, mistä saadaan sarjan perusjännite, jota värittää edelleen Yoshimorin ihastuminen Tokineen.
Prosopis
Prosopis voi viitata seuraaviin:
Sukuviesti
Sukuviesti on Sukuseurojen Keskusliitto SSK ry:n julkaisema, viisi kertaa vuodessa ilmestyvä sukuseurojen, sukututkimuksen, historian ja kulttuurin aikakauslehti, joka kuuluu Suomen kulttuurinlehtien luetteloon. Sukuviesti -lehden teema on "Sukumme eilen, tänään ja huomenna". Lehden toimitus on Espoossa ja vastaava toimittaja on Eine Kuismin.
Sukuviestin aihepiirit jakautuvat kolmeen ryhmään:
Karnosinemia
Karnosinemia on harvinainen perintötekijöistä johtuva sairaus, jonka oireina ovat neurologiset ongelmat. Sairauden aiheuttaa mutaatio karnosinaasientsyymiä koodaavassa CNDP1-geenissä. Karnosinemia-geenimutaatio on väistyvä.
Sairaus ilmenee yleensä ensimmäisen elinvuoden aikana hermostollisina ongelmina. Sairauden oireet ja merkit ovat hyvin vaihelevia, ja jotkut tapaukset ovat olleet oireettomia. Vain muutama kymmenen tapausta tunnetaan maailmanlaajuisesti. Perushoitona käytetään karnosiinivapaata ruokavaliota.
Karnosinemiaa eli karnosinaasientsyymin puutosta aiheuttaa CNDP1-geenin mutaatio autosomaalisessa kromosomissa 18. Oireina ovat hermoston kehityksen ja toiminnan ongelmat.
Frederikshavn White Hawks
Frederikshavn White Hawks on tanskalainen jääkiekkoseura Frederikshavnista. Joukkue pelaa Tanskan korkeimmalla sarjatasolla Metal Ligaenissa.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Julián Gil
thumb|right|Gill vuonna 2015. Julián Gil (s. 13. kesäkuuta 1970 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen näyttelijä, malli ja televisiojuontaja.
Ö3 Austria Top 40
Ö3 Austria Top 40 on Itävallan virallinen singlelista. Lista julkaistaan samannimisessä radio-ohjelmassa Hitradio Ö3-kanavalla aina perjantaisin. Lista aloitti toimintansa vuonna 1968 Disc Parade-nimellä.
Vuodesta 2014 lähtien listasijoituksissa on huomioitu kappaleiden myynnin lisäksi myös suoratoistopalveluiden kuuntelumäärät.
Seinäjoen keskustaajama
Seinäjoen keskustaajama on Etelä-Pohjanmaan maakunnassa sijaitsevan Seinäjoen kaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2019 lopussa taajamassa oli asukasta, ja 2016 sen maapinta-ala oli 55,27 neliökilometriä. Ennen kuntaliitosta Seinäjoen keskustaajaman itäosa (Hyllykallio ja Nurmon kirkonkylä) kuului Nurmon kuntaan.
Seinäjoen keskustaajamassa risteävä valtatie 19 tulee etelästä Jalasjärveltä ja jatkaa pohjoiseen Uuteenkaarlepyyhyn. Valtatie 18 tulee luoteesta Vaasasta ja jatkaa kaakkoon Jyväskylään. Kantatie 67 tulee Kaskisista. Seinäjoella on myös Seinäjoen rautatieasema. Seinäjoen lentoasema sijaitsee keskustaajaman eteläpuolella.
Seinäjoen tärkeimmät palvelut, kuten keskussairaala, poliisiasema, ammattikoulu, ammattikorkeakoulu ja kaupungintalo sijaitsevat keskustaajamassa. Siellä ovat myös Seinäjoen suurimmat kauppakeskukset, kuten Epstori, Torikeskus ja Prisma Seinäjoki Hyllykalliolla.
Mätönlampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Desmond Miles
Desmond Miles on kuvitteellinen hahmo Assassin’s Creed -pelisarjassa. Desmond etsii Animus-muistikoodauslaitteen avulla tietoja sarjan salamurhaajien eli assassiinien ja temppeliritarien jo vuosituhansia kestäneestä sodasta, elämällä uudelleen esi-isiensä muistoja. Desmond esiintyy pelattavana hahmona pelisarjan pääosissa Assassin’s Creed, Assassin’s Creed II, Assassin’s Creed: Brotherhood, Assassin’s Creed: Revelations ja Assassin’s Creed III. Hänen esi-isänsä muistot ovat tärkeässä osassa vielä Assassin's Creed IV: Black Flag -pelissäkin.
Historia
Desmond syntyi pieneen assassiiniyhteisöön, mutta pakeni ja ryhtyi baarimestariksi. Syyskuussa 2012 Abstergo Industries -niminen yhtiö kidnappasi ja asetti hänet geneettisiä muistoja lukevaan Animus-laitteeseen, jonka tarkoitus oli etsiä tietoja Desmondin esi-isistä. Abstergo-tohtoreiden Warren Vidicin ja Lucy Stillmanin tarkkaillessa Animuksen säätöjä, Desmond saa tietää esi-isänsä Altaïr Ibn-La’Ahadin elämästä, tämän osallisuudesta Kolmannen ristiretken päävoimien salamurhaamiseen ja myyttisistä Eedenin palasista, eritoten mielenhallintaan ja illuusioihinkin pystyvästä Eedenin omenasta. Kun Altaïrin muistot on eletty, Abstergo ilmoittaa saaneensa tietoa tarpeeksi ja käskee Desmondin tapettavaksi. Assassiiniksi paljastuva Lucy saa haltuunsa Desmondin ja tämän edeltäjän Kohde 16:n Animus-istunnoissa käytetyn muistiytimen ja karkaa Desmondin kanssa. Altaïrilta ”vuotovaikutuksen” kautta omaksutun kotkankatseen (Eagle Vision) avulla Desmond ja Lucy onnistuvat pakenemaan Abstergon Rooman laitoksesta.
Nykypäivän assassiinien piilopaikassa Shaun Hastings ja Rebecca Crane asettavat Desmondin Animuksen kehittyneempään versioon, Animus 2.0:aan, kouluttaakseen tästä samaisen vuotovaikutuksen kautta taidoiltaan pätevä ja vahva salamurhaaja. Liiallinen altistus muistoille voi tuoda esi-isän taitoja ja piirteitä Animuksessa muistoja elävälle, ja juuri tätä altistumista assassiinit haluavat hyödyntää Desmondin kohdalla, kuitenkin tämän turvallisuutta valvoen. Kohteeksi valikoituu renessanssin Italiassa, Firenzessä vuonna 1459 syntynyt Ezio Auditore da Firenze, jonka elämästä Desmond elää vuodet 1476–1499. Aikaväli käsittää Ezion kostoretken isänsä ja kahden veljensä kuolemaan osallisena olleita temppeliritareita vastaan. Jonkin ajan kuluttua Desmond näyttää omaksuneen Eziona tekemänsä taistelu- ja parkourliikkeet, mutta vuotovaikutuksesta seuraa myös hallusinaatioita. Desmond päätyykin lyhyesti todistamaan ilman Animuksen apua kuinka Altaïrin ja entisen temppeliritarin, Maria Thorpen, lapsi saa alkunsa. Desmond elää muistoja eteenpäin, ja Ezion voitettua pääsyyllisen perheensä massamurhaan, paavi Aleksanteri VI:n eli Rodrigo Borgian, avautuvat Vatikaanin kirkon salaisen holvin ovet, Eziota vastassa on hologrammin kaltainen ilmestys naishenkilöstä, joka esittäytyy Minervaksi. Minerva kertoo olevansa edesmenneen ”Ensimmäisen sivilisaation” jäsen, jotka hallitsivat maailmaa Eedenin palasilla kauan ennen ajanlaskun alkua. Paratiisi tuhoutui, kun ensimmäinen katastrofi pyyhkäisi Ensimmäisen sivilisaation jäsenet kauttaaltaan pois ja vain harva ihminenkin jäi jäljelle. Minerva osoittaa sanansa suoraan Desmondille, jolloin Ezio toimii profetian välittäjänä, kanavana jotta tieto uudelleen tulevasta maailmanlopusta saadaan välitettyä nykypäivään.
Desmondin isä, William Miles, saapuu poikansa tueksi ja käskee assassiinien laittaa hänet Animuksen Black Room -turvatilaan, ylläpitäen Desmondin sisäisiä toimintoja keinotekoisesti. Black Roomin virtuaalisella Animus-saarella Desmond herää – itsekin virtuaalisena tekoälynä – ja yrittää tiedottaa tovereitaan herättämään hänet. Tilan vapauttamiseksi seurantamonitorit kytkettiin pois, joten Desmond on täysin omillaan mielensä palauttamisessa. Abstergolta varastetun muistiytimen mukana assassiinien Animukseen päässyt jo kuollut Kohde 16 eli Clay Kaczmarek, tapaa Desmondin ja selittää tilanteen. Altaïrin ja Ezion muistoja elämällä Desmondin mieli on pirstaloitunut, ja pikku hiljaa hänen omat muistonsa ovat sekoittuneet esi-isien muistojen kanssa. Palauttaakseen itsensä koomasta Desmondin täytyy jatkaa Ezion muistojen elämistä ja löytää ”Synch Nexus”, hetki joka erottaa Desmondin, Altaïrin ja Ezion toisistaan. Muistot sijoittuvat Ezion viimeiselle retkelle, kun hän lähtee vuonna 1511 52-vuotiaana etsimään assassiinien keskuudessa legendaksi muodostuneen Altaïrin taakseen jättämiä viisauksia. Tarina kertoo, että Altaïrin kirjastoon pääsee ympäri Konstantinopolia ripotellut Masyafin avaimet löytämällä. Ezio onnistuu nuoren Suleiman Suuren ja tulevan vaimonsa Sofia Sartorin avustuksella paikantamaan kaikki avaimet, joihin Altaïr Ensimmäisen sivilisaation teknologiaa hyödyntämällä sinetöi tärkeinä pitämiään elämänsä hetkiä. Masyafin suljetusta holvista Ezio löytää noin 400 vuotta sitten kuolleen Altaïrin luurangon. Holviin oli piilotettu Altaïrin oma Eedenin omena, joka aktivoituu Ezion läheisyydestä. Muistaen Minervan sanat Ezio puhuu Desmondille, tietäen että tämä nykypäivänä kuulee Ezion. Ezio kertoo Desmondille, kuinka ainutlaatuisia he ovat kun saavat puhua vuosisatojen halki.
Lopulta Desmond päätyy Synch Nexus -tilaan, jossa kolmas Ensimmäisen sivilisaation jäsen, Jupiter, valaisee Desmondille kuinka kauan sitten maailmaa koetellut katastrofi tulee uudestaan 21. joulukuuta 2012, ja sen voi pysäyttää vain Suurtemppelissä. Jupiter kehottaa Desmondia kiirehtimään Suurtemppeliin, mikäli tämä haluaa pelastaa maapallon tuholta. Animuksen tunkeutujaohjelman kiireisenä pitänyt Clay uhraa itsensä, jotta Desmond pääsee elämään Ezion viimeisimmät muistot. Desmond herää koomasta, ympärillään isänsä William, Rebecca ja Shaun. Desmond kertoo heille tietävänsä mitä pitää tehdä, mutta toiset ovatkin jo tulleet valmiiksi Suurtemppelin edustalle Turiniin, New Yorkiin.
Williams FW26
Autossa oli kauden alussa erikoinen keularatkaisu, joka myöhemmin kauden kuluttua vaihdettiin perinteisempään muotoon.
Autolla saavutettiin paalupaikka, yksi voitto ja kaksi kilpailun nopeinta kierrosta. Pisteitä autolla kerättiin 88, ja ne oikeuttivat valmistajien MM-sarjassa neljänteen sijaan.
Downtown Line
Downtown Line on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän linja. 41,9 kilometrin pituisella linjalla on 34 asemaa. Se kulkee Bukit Panjangista Tampinesiin.
S/S Tornator II
S/S Tornator II on nykyään Helsingissä oleva höyryhinaaja, joka valmistui vuonna 1906 Varkautelaiselta Paul Wahl & Co:n maineikkaalta konepajalta. Hinaaja rakennettiin valmistusnumerolla 418, yhtenä Oy Tornator Ab:n tilaaman neljän linjahinaajan sarjaa. Alus toimi Saimaalla Tornator-yhtiön palveluksessa vuoteen 1931, jolloin se yritysfuusion myötä liitettiin Enso-Gutzeit Oy:n Saimaan laivastoon.
Laiva ostettiin yksityisomistukseen vuonna 1969, maalattiin valkoiseksi ja sai nimen Amanda. Laiva siirrettiin merelle 1970-luvulla ja jostain syystä siitä poistettiin höyrykattila 1980-luvulla. Laiva makasi erilaisissa paikoissa Helsingin edustalla ja pääsi todella huonoon kuntoon, kunnes sen kunnostustyöt aloitettiin omistajan vaihduttua 1996.
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Urkuklaveeri
pienoiskuva|Lodewyk Theewesin (toiminta-aika 1561–79) Lontoossa vuonna 1579 rakentama urkuklaveeri, jonka yhdellä ja samalla sormiolla soitetaan niin cembaloa kuin sen alla kaapissa olevia urkuja (Victoria and Albert Museum, Lontoo, inv. 125 to CC-1890). pienoiskuva|[[Lorenz Hauslaibin (1568–1625) Nürnbergissä noin vuonna 1590 rakentama urkuklaveeri, jonka alemmalla sormiolla soitetaan positiiviurkuja ja ylemmällä virginaalia (Barcelonan musiikkimuseo, inv. MDMB 821).]]
Urkuklaveeri eli klaviorganum (engl. claviorgan; ital. claviorgano; lat. claviorganum; ransk. clavecin organisé; saks. Orgelklavier) on yksi- tai useampisormioinen kosketinsoitin, jossa on yhdistetty urkusoitin, yleensä positiiviurut, ja jokin kielikosketinsoitin, yleensä cembalo. Urkuklaveerin erityisiä muunnoksia ovat urkuklavikordi (engl. organized clavichord) ja urkupiano (engl. organized piano, organized piano forte; ransk. piano carré organisée). Näistä edellisessä urkuihin on liitetty klavikordi ja jälkimmäisessä piano. Urkuklaveerin urkuina voi positiiviurkujen sijaan olla ainakin pienikokoisimmissa soittimissa regaaliurut.
Historia
Vanhimmat tiedot urkuklaveerista ovat 1500-luvulta. Kuningas Henrik VIII:n hovin inventaariossa (1547) listataan viisi urkuklaveeria, Dresdenin hovin vastaavassa (1593) yksi. Samalta vuosisadalta on myös säilyneitä soitinyksilöitä, kuuluisana esimerkkinä Lodewyk Theewesin Lontoossa vuonna 1579 rakentama soitin (ks. kuva).