cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Mário Vaz
Ennen presidentiksi valintaansa Vaz oli Bissaun pormestari 2004-2009, ja valtiovarainministerinä Carlos Gomes Júniorin hallituksessa, joka syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella vuonna 2012.
Vazin virkakausi alkoi 23. joulukuuta 2014. Hänen kauttansa rampautti pitkä valtataistelu PAIGC-puolueen sisällä. Viiden vuoden aikana maassa oli yli puolenkymmentä pääministeriä eikä parlamentti ollut siksi toimintakykyinen. Ensimmäisenä pääministerinä toimi Domingos Simões Pereira, joka pyrki luomaan hallituksen kaikista parlamentin puolueista. Vaz erotti Pereiran jo seuraavan vuoden elokuussa. Vaz kuului PAIGC:n toisinajattelijoihin, mutta Pereiran puolella oli suurin osa puolueesta. Vaz valitsi seuraavaksi pääministeriksi Baciro Dján, joka ei kuitenkaan pystynyt luomaan hallitusta. Carlos Correia oli osapuolestan sovintaehdotus, mutta Vaz erotti tämän toukokuussa 2016.
Limerick FC
Limerick Football Club on jalkapalloseura Limerickin kaupungista. Vuonna 2018 seura pelaa Irlannin korkeimmalla sarjatasolla League of Ireland Premier Divisionissa.
Seura on perustettu vuonna 1937. Limerick haki heti samana vuonna paikkaa Irlannin pääsarjaan ja saikin sen, kun Dolphins of Cork vetäytyi liigasta. 1940-luvulla seura kohtalaista menestystä Irlannin liigassa, mutta ensimmäisen mestaruuden Limerick saavutti vasta kaudella 1959–60. FAI Cupin Limerick voitti vuonna 1971. Limerick voitti Irlannin mestaruuden jälleen kaudella 1979–80. Vuonna 1982 seura saavutti toisen FAI Cupin voiton. Vuonna 2006 seura vaihtoi nimekseen Limerick 37, joskin vaihtoi nimen takaisin Limerick FC:ksi vuonna 2009.
Teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä
Teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä on Pate Mustajärven vuonna 2019 oman levymerkkinsä Turpiini Recordsin kautta julkaisema levy. . Levyn sanoitukset ovat yhtä lukuun ottamatta Mustajärven itse kirjoittamia. Sävellyksistä vastasi Ari Kankaanpää. Idean levyn nimeen Mustajärvi sai luettuaan Seura-lehdestä Suomen nälkävuosia käsitelleen jutun, joka päättyi lauseeseen ”teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä”. Albumi julkaistiin digiversiona, CD:nä ja tuplavinyylinä. Tuplavinyylin bonuksena on "Ore no ani Anton”, joka on japaninkielinen versio kappaleesta "Veljeni Anton".
Daniel Buren
thumb|Daniel Buren, 2014. Daniel Buren (s. 25. maaliskuuta 1938) on ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan muun muassa mustavalkoraidallisista marmoripylväistä koostuvasta teoksesta Les deux plateaux Palais-Royalin pihalla Pariisissa.
Buren syntyi Boulogne-Billancourtissa ja opiskeli École des Métiers d'Artissa ja École Nationale Supérieure des Beaux Artsissa. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 Praemium Imperiale.
Vuonna 1988 Porin taidemuseo järjesti Daniel Burenin näyttelyn. Keväällä 1991 Burenin Lippumeri, 288 vihreävalkoraitaista lippua saloissa, hallitsi Helsingin Rautatientoria juhlistaen vastapäisen Ateneumin taidemuseon avajaisia peruskorjauksen jälkeen. Espoon modernin taiteen museo Emmassa on 17. heinäkuuta 2022 saakka Burenin näyttely Going for a Walk in a Zigzag. Sitä kaavailtiin jo kesälle 2021, mutta se siirtyy koronapandemian takia.
Güdül
Güdül on piirikunta Turkin Ankaran maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Güdülin väkiluku oli 8 892.
Pandoran lipas
Pandoran lipas on kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä esine, joka liittyy Pandoran myyttiin Hesiodoksen kirjassa Työt ja päivät. Hesiodos kertoi, miten uteliaisuus sai Pandoran avaamaan hänen puolisonsa haltuun jätetyn lippaan. Avatusta lippaasta pääsivät valloilleen ihmiskuntaa vaivaavat kiroukset. Myöhemmissä kuvauksissa tarinan painopiste on siirtynyt Pandorasta itsestään lippaan sisältöön. Pandora oli nainen, jonka jumalat loivat rankaisemaan ihmisiä.
Alkuperäisessä kertomuksessa mainittu astia ei ollut lipas, vaan suuri säilytysruukku, mutta siihen viittaava sana käännettiin väärin. Nykyään sanonta Pandoran lipas edustaa ajatusta suurten onnettomuuksien lähteestä tai lahjasta, joka näyttää arvokkaalta, mutta osoittautuukin kiroukseksi.
Hesiodoksen mukaan Zeus kosti Prometheukselle tulen varastamisen taivaasta esittelemällä kauniin Pandoran Prometheuksen veljelle Epimetheukselle. Pandora avasi hänen valvontaansa jätetyn ruukun, jossa olivat sairaudet, kuolema ja monia muita pahoja asioita, jotka näin levisivät maailmaan. Pandora kiirehti sulkemaan ruukun, mutta sinne jäi jäljelle vain yksi asia. Siihen viittaava sana on yleensä käännetty toivoksi, mutta sillä voi olla myös pessimistisempi merkitys: pettävä toivo.
Tästä tarinasta on peräisin ilmaisu avata Pandoran lipas, joka tarkoittaa odottamattomiin ongelmiin johtavan asian tekemistä tai aloittamista.
Alkueläimet
250px|thumb|Leishmania donovani-[[kinetoplastidit|harvasiimaeliö luuytimessä.]] Alkueläimet (Protozoa; : ’ensimmäinen’, zoa: ’eläin’) ovat mikroskooppisia ja yksisoluisia aitotumaisia eliöryhmiä, jotka ovat elintavoiltaan eläinmäisiä eli toisenvaraisia ja liikuntakykyisiä. Saksalainen Otto Bütschli jakoi vuosina 1880–1889 tällaiset eliöt edelleen ulkonäön ja elintapojen perusteella juurieläimiin (Sarcodina), itiöeläimiin (Sporozoa), ripsieläimiin (Infusoria) ja siimaeliöihin (Mastigophora). Nykyisessä tieteellisessä luokittelussa fylogeneettisesti eli kehityshistoriallisesti yhtenäistä alkueläinten ryhmää ei kuitenkaan ole, vaan sanaa käytetään lähinnä tiettyä elintapaa kuvaavana yleisnimityksenä.
Alkueläimiä esiintyy kaikkialla, missä on vettä: ihmisten elimistössä, eläimissä, kosteassa maassa, suolaisessa ja makeassa vedessä. Amebat, joita on myös kutsuttu juurijalkaisiksi, liikkuvat solukalvoulokkeiden eli valejalkojen avulla; ripsieläimet ripsipeitteiden avulla, eräät ekskavaatteihin kuuluvat siimaeliöt yhden tai useamman uimasiiman avulla ja itiöeläimet muiden eläimien tai eliöiden avulla.
André Dussollier
André Dussollier (s. 17. helmikuuta 1946 Annecy) on ranskalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kolmella Césarilla vuosina 1993, 1998 ja 2002.
Dussollier on esiintynyt lukuisissa ranskalaisissa menestyselokuvissa, joista kansainvälisesti tunnetuimpia ovat olleet Musta hehku (1986), Tunteeton sydän (1992), Tuttu laulu (1997), Varastettu elämä (1998), Pitkät kihlajaiset (2004) ja Vallan piiri (2004).
Amor-asteroidit
thumb|198px|Esimerkkinä Amor-asteroidi Ganymedin rata (sinisellä) verrattuna sisimpien planeettojen ratoihin (punaisella). Kuvan uloin planeetta on Jupiter Amor-asteroidit ovat joukko radallansa Maata lähelle tulevia asteroideja, joiden pienin etäisyys Auringosta on enemmän kuin Maan keskietäisyys, mutta vähemmän kuin Marsin. Amor-asteroidien radat eivät leikkaa Maan rataa, mutta ne tulevat silti melko lähelle Maata. Amorit ovat saaneet nimensä vuonna 1932 löydetyn 1221 Amorin mukaan, vaikka joitain ryhmän jäseniä oli löydetty jo ennen sitä. 433 Eros oli esimerkiksi löydetty jo vuonna 1898. Suurin Amor-asteroidi on 1036 Ganymed, jonka läpimitta on noin 32 kilometriä. Sen keskietäisyys Auringosta on noin 2,66 AU:ta. Joillain Amor-asteroideilla, kuten 3122 Florencella on omia kuitaan.
Joitain Amor-asteroideja
267px|pienoiskuva|oikea|Amor-asteroidi [[Kuu (yleisnimi)|kuineen Arecibon radioteleskooppilla kuvattuna.]] Oheisessa taulukossa on lueteltuna muutamia Amor-ryhmän asteroideja.
( * ) Numeroitu, mutta ei vielä nimetty
Claude Pinoteau
upright|pienoiskuva|Claude Pinoteau [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2011.]]
Claude Pinoteau (25. toukokuuta 1925 – 5. lokakuuta 2012 ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Bowsyterrieri
Bowsyterrieri (Bowsy Terrier) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.
Luonne ja käyttäytyminen
Bowsyterrieri tunnettiin hyvistä tappeluominaisuuksistaan.
Alkuperä
Rotu syntyi todennäköisesti turnspitin ja paikallisten, matalaraajaisten terriereiden välisestä risteytyksestä.
Etymologia
Skottilaisissa paikallismurteissa bowsy tarkoittaa joko tuuheaa tai käyrää. Käyrä saattaa viitata tyypillisen turnspitin käyriin eturaajoihin, jotka tämä rotu on saattanut siltä periä.
Naglfar
thumb|Naglfar, 2019 Naglfar on ruotsalainen black metal -yhtye Uumajasta. Yhtyeen nimi viittaa aasojen alukseen Nagelfariin.
Bay City Rollers
Bay City Rollers eli BCR (myöhemmin The Rollers) on skotlantilainen popyhtye. Vuonna 1969 perustettu yhtye hajosi vuonna 1981, mutta se teki vielä 1980- ja 1990-luvuilla lyhyitä paluukiertueita. Huippusuosionsa aikana yhtye esitti sekä coverversioita, ammattisäveltäjien yhtyeelle kirjoittamia lauluja että omaa materiaalia, jota sävelsivät pääasiassa Eric Faulkner ja Stuart Wood.
Yhtye esiintyi vielä 2020-luvulla kahdella eri kokoonpanolla. Toisen kokoonpanon keulakuva oli Les McKeown ja toisen oli Ian Mitchell kunnes hän kuoli 2020. Kumpikin heistä oli kokoonpanojen ainoa jäsen yhtyeen huippuvuosilta. Muut muusikot on palkattu yhtyeeseen myöhemmin, eivätkä ole aiemmin soittaneet yhtyeessä.
Bay City Rollers esitti teinipoppia ja oli erityisesti tyttöjen suosiossa. Tytöt ilmaisivat faniuttaan skottiruutuisilla kaulaliinoilla, joihin usein kirjailtiin suosikkiesiintyjän nimi: Eric, Woody, Alan, Les tai Derek. Bay City Rollersia voidaan pitää myöhempien poikabändien, kuten New Kids on the Blockin tai Take Thatin, esiasteena.
Alkuvaiheet
Yhtyeen löysi Edinburghista Skotlannista perunamyyjän poika Tom Paton, josta tuli heidän ajoittain kiistanalainen managerinsa. Alun perin Saxons-niminen yhtye valitsi nimensä heittämällä tikan Yhdysvaltain kartalle. Se osui Michiganiin lähelle Bay Cityä.
Yhtyeen kokoonpano vaihteli useaan otteeseen vuosina 1971–1974, jolloin sen kappaleista nousi 17 myyntilistoille Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Niistä ensimmäinen oli ”Keep On Dancing”, joka sijoittui Britanniassa yhdeksänneksi.
Vuonna 1976 yhtye pääsi Billboardin Hot 100 -listan kärkeen kappaleella ”Saturday Night”, jota ei koskaan julkaistu Britanniassa. Pian sen jälkeen kappale ”Money Honey” sijoittui yhdeksänneksi. Yhtye nousi myyntiloistoille samana vuonna sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa Dusty Springfield -coverilla ”I Only Want To Be With You”, joka jäi heidän viimeiseksi top 10 -kappaleekseen Britanniassa.
1970-luvun loppua kohden yhtyeen suosio alkoi hiipua. Paton erotettiin vuonna 1979, ja päälaulaja vaihtui. Leslie McKeownin tilalle tuli Duncan Faure. Yhtyeen nimeksi otettiin The Rollers. Uudella nimellä julkaistiin kolme albumia, joista yksi oli Ricochet (1981), mutta pian yhtye hajosi.
Hajoamisen jälkeen (1981–)
1980- ja 1990-luvulla yhtyettä yritettiin useaan otteeseen elvyttää muutamien alkuperäisten jäsenten avulla, esimerkiksi uudenvuoden konsertilla vuonna 1999. Kiinnostus heräsi Britanniassa televisiossa näytettyjen dokumenttien sekä samalla mainostetun Greatest Hits -kokoelman myötä. Se nousi julkaisuvuotenaan 2004 korkeimmillaan sijalle 11.
Yhtyeestä syntyi kaksi versiota, jotka molemmat tekivät kiertueita: Les McKeown's Legendary Bay City Rollers ja Ian Mitchell's Bay City Rollers siihen saakka, kunnes Ian Mitchell kuoli syyskuussa 2020. Nämä kaksi nimeltä mainittua olivat ainoat alkuperäiset jäsenet yhtyeen huippuvuosilta.
Kokoonpanot
Vuosien 1973–1976 tunnetuin kokoonpano:
McKeown otettiin Gordon Clarkin tilalle, joka lauloi ”Keep On Dancing” -kappaleella. Alan Longmuirin tilalla oli vähän aikaa irlantilais-amerikkalainen kitaristi Ian Mitchell, jonka tilalle tuli kitaristi Pat McGlynn. Mitchellin liittyessä Stuart Wood siirtyi basistiksi. Albumin It's A Game äänitysten alkaessa McGlynn erotettiin ja albumi tehtiin kokoonpanolla McKeown–Faulkner–Wood–D.Longmuir. Alan Longmuir palasi yhtyeeseen vuonna 1978. 1979 McKeownin tilalle tuli eteläafrikkalainen laulaja Duncan Faure.
Perintö
Bay City Rollersin skottilaisuus oli merkittävä tekijä yhtyeen markkinoinnissa, ja BCR olikin yksi harvoista yhtyeistä, joiden faneilla oli hyvin erottuva pukeutumistyyli. Siihen kuuluivat suurimmalta osalta nilkkoihin ylettyvät tartaani-kuvioiset housut ja samanlaiset huivit.
Yhtyeellä oli Yhdysvalloissa kuusi top 40 -listalle päässyttä kappaletta. 2000-luvulla tehty televisiodokumentti tutki epäilyjä, joiden mukaan yhtyeen managerit ja levy-yhtiö veivät suurimman osan yhtyeen tuloista. On epäilty, että Bay City Rollers myi 100–300 miljoonaa levyä, joiden tuotto olisi ollut viisi miljardia puntaa, josta yhtye on saanut hyvin vähän. BBC:n mukaan yhtye myi 70 miljoonaa levyä, mutta useat tahot, kuten levy-yhtiö, ovat kiistelleet tästäkin luvusta.
Basisti ja perustajajäsen Alan Longmuir kuoli kesäkuussa 2018 70-vuotiaana.
Laulaja Les McKeown kuoli äkillisesti kotonaan huhtikuussa 2021 65-vuotiaana.
Kiukaisten kulttuuri
pienoiskuva|[[Ruokolahti|Ruokolahdelta löytynyt Kiukaisten kulttuurin poikkikirves. ]] Kiukaisten kulttuuri oli Lounais-Suomen kivikauden viimeinen jakso, joka ajoittui välille 2350–1800 eaa. tai 2000–1500/1300 eaa. Sen esineistö yhdisti varhaisemman kampakeraamisen ja myöhäisemmän nuorakeraamisen kulttuurin piirteitä. Kiukaisten kulttuurin alue ulottui rannikolla Merenkurkusta Viipurinlahdelle. Se on nimetty Matti Kauppisen Kiukaisten Uotinmäestä löytämien asuinpaikkojen mukaan.
Kiukaisten kulttuuri
Kiukaisten kulttuuri rannikkoseuduille sijoittui aikaisemman vasarakirveskulttuurin alueelle. Kiukaisten kulttuurissa tunnettiin myös maanviljely.
Kiukaisten ajan esineistö sekoitti kahta kulttuuria: kampakeraamisen ajan työkalutyypit ja vasarakirveskulttuurin reikäkirveet olivat käytössä rinnan. Keramiikka taas sisälsi sekä kampa- että nuorakeraamisia piirteitä. Tämän on katsottu johtuvan siitä, että mantereiseksi kiristyvä ilmasto pakotti kampakeraamisen ja nuorakeraamisen kulttuurin väestöt liittymään toisiinsa. Keraamiset astiat olivat tasapohjaisia ja leveäsuisia sekä runsaasti koristeltuja.
Kielen on aiemmin oletettu olleen suomalais-ugrilaista, mutta kulttuurin kieltä uskottiin muokanneen myös vaikutteet jostakin varhaisesta indoeurooppalaisesta kielestä - kyseeseen tulisi jokin pohjoinen indoeurooppalainen esikantagermaaninen-esikantabalttilainen kieli vasarakirveskulttuurin jäämistönä. Aiemmin nuorakeraamiseen kulttuuriin yhdistettiin kantabalttilainen lainasanakerrostuma, mutta kielitieteen kannalta ajoitus on sille liian varhainen. Viime vuosina on kuitenkin perusteltu Suomen uralilaistuneen aiemmin oletettua myöhemmin, ks. Uralilaiset kielet.
Kalastus oli pääelinkeino. Merellinen elämä loi yhteyksiä meren yli Skandinaviaan ja Baltiaan, joiden esineistöä kulkeutui Suomeen. Metsästyksen ja kalastuksen lisäksi ajalta on todisteita myös maanviljelystä, etenkin sisämaasta. Etelähämäläisten soiden kerrostumista on löydetty vehnän, ohran ja kauran siitepölyä, jotka on radiohiilimenetelmällä ajoitettu 3 500–4 000 vuotta vanhoiksi. Lisäksi on löydetty jauhinkiviä ja piisirppejä, joiden vastineita tunnetaan nykyisestä Ruotsista.
Itä- ja Pohjois-Suomessa vallitsi Kiukaisten kulttuurin aikaan ns. Pöljän keramiikka. Tällä kulttuurilla oli yhteyksiä itään. Kiukaisten esineistöä, reikäkirveitä ja tasatalttoja, kulkeutui myös Karjalankannakselle ja Laatokalle asti.
PFK Beroe Stara Zagora
Profesionalei Futbolei Klub Beroe Stara Zagora eli PFK Beroe Stara Zagora tai vain Beroe on jalkapalloseura Stara Zagoran kaupungista. Kaudella 2021–2022 seura pelaa Bulgarian korkeimmalla sarjatasolla A PFG:ssä. Beroe on voittanut Bulgaria mestaruuden kertaalleen. Tämä tapahtui kaudella 1985–86. Bulgarian Cupin Beroe on voittanut vuosina 2010 ja 2013.
Reaalikoe
Reaalikoe on yksi ylioppilastutkinnossa järjestettävistä kokeista, jossa testataan reaaliaineiden osaamisen tasoa. Reaaliaineiksi luetaan kaikki muut lukion oppiaineet paitsi kielet ja matematiikka. Nykyisin reaalikokeen aineet ovat uskonto (joko evankelis-luterilainen tai ortodoksinen), elämänkatsomustieto, psykologia, filosofia, historia, yhteiskuntaoppi, fysiikka, kemia, biologia ja maantiede, sekä uusimpana tulokkaana vuodesta 2007 lähtien myös terveystieto.
Vuosina 1921–2005 ylioppilaskirjoituksiin kuului niin kutsuttu vanha reaalikoe, jossa kaikkien reaaliaineiden tietämys mitattiin samassa koetilanteessa. Kevään 2006 uudistuksessa reaalikoe muutettiin ainereaaliksi, jossa kirjoitetaan yhdessä kokeessa vain yksi reaaliaine. Uudistuksella pyrittiin vastaamaan kritiikkiin, jonka mukaan vanha reaalikoe ei ollut yksittäisen aineen osalta vaativuudeltaan ja laajuudeltaan samalla tasolla kuin esimerkiksi matematiikassa. Toisaalta uutta koetta on niin ikään kritisoitu yleissivistyksen (laaja-alainen osaaminen) mittaamatta jäämisestä.
Vanha reaalikoe
Reaalikoe on ollut osa ylioppilaskirjoituksia vuoden 1921 ylioppilastutkintoasetuksesta lähtien. Tuohon vuoteen asti ylioppilaskirjoituksiin olivat kuuluneet vain kielten ja matematiikan kokeet, tosin vielä 1920-luvullakin esim. mekaniikan tehtäviä oli myös matematiikan kokeessa.
Syksyyn 2005 asti käytössä oli niin kutsuttu vanha reaalikoe. Tällöin kaikkien reaaliaineiden tietämys testattiin yhdessä kokeessa. Alkujaan kysymyksiä oli viidestä aineesta tai aineryhmästä:
Myöhemmin monen aineen aineryhmät hajotettiin historia ja yhteiskuntaoppi -ryhmää lukuun ottamatta: näin fysiikka ja kemia sekä biologia ja maantiede saivat täysin omat kysymyksensä, samoin kuin psykologia ja filosofia vuodesta 1996 alkaen.
Kaikkiaan kokeessa oli alkujaan noin 30, myöhemmin jopa yli 60 kysymystä, joista halutessaan sai aluksi vastata haluamaansa määrään tehtäviä (jopa kaikkiin), mutta vuonna 1932 vastausten määrä rajattiin kymmeneen. Kokelas valitsi vasta koetilanteessa, mihin ja minkä aineiden kysymyksiin vastaa. Ainoana rajoituksena oli, että uskontoa koskien piti etukäteen ilmoittaa, vastaako evankelisluterilaisen uskonnon, ortodoksisen uskonnon vai elämänkatsomustiedon kysymyksiin. Jokaisesta vastauksesta annettiin 0 – 6 pistettä. Poikkeuksena olivat kokeeseen vuonna 1965 lisätyt tavallista vaikeammat ns. jokerikysymykset, joita siitä lähtien oli aina yksi jokaisesta aineesta; niihin annetut vastaukset arvosteltiin asteikolla 0 – 9. Kokeessa sai myös vastata usean eri aineen tehtäviin, mikä käytännössä tarkoitti, että kokelaan valinnanmahdollisuudet olivat tällöin noin kymmenkertaiset ainereaaliin nähden. Tästä huolimatta monien reaaliaineiden osallistujien taso nousi merkittävästi uudistuksen myötä.
Aineiden jako
Uudessa reaalikokeessa kirjoitetaan vain yhden reaaliaineen koe reaalikoepäivää kohti. Ainereaaleja voi kirjoittaa korkeintaan kuusi. Reaalikoepäiviä on tutkintokertana kaksi, ja aineet on jaoteltu näille kahdelle päivälle. Jako perustuu todennäköisiin suosikkipareihin eri reaaliaineissa: esimerkiksi historian ja yhteiskuntaopin kokeet ovat eri päivinä, niin että molemmat on mahdollista kirjoittaa. Ensimmäisenä päivänä on psykologian, filosofian, historian, fysiikan ja biologian kokeet. Viikon päästä toisena ainereaalikoepäivänä on uskonnon, elämänkatsomustiedon, yhteiskuntaopin, terveystiedon, kemian ja maantieteen kokeet.
Pisteytys
Ainereaalissa pisteytys ja tehtävien määrä vaihtelee. Tehtäviä ja vastauksia (tehtävien määrä/vastausten enimmäismäärä) on eri aineissa ylioppilastutkinnon sähköistymisen seurauksena seuraavasti: uskonto 9/5, elämänkatsomustieto 9/5, psykologia 9/5, filosofia 9/5, historia 9/5, yhteiskuntaoppi 9/5, fysiikka 11/7, kemia 11/7, biologia 11/7, maantiede 9/5 ja terveystieto 9/5. Tehtävät arvostellaan asteikolla pääsääntöisesti asteikolla 0–20 p, mutta luonnontieteissä asteikolla 0-15 p. Niin kutsutut jokeritehtävät (3 kappaletta/aine) asteikolla 0–30 p, luonnontieteissä 0-20 p. Kaikissa ainereaaleissa ensimmäinen kaikille pakollinen tehtävä arvostellaan asteikolla 0-20 p. Ainereaalin maksimipistemääräksi muodostuu täten 120 p. Jokaisessa aineessa on lisäksi oppiainerajat ylittäviä tehtäviä, joissa tarvitaan muidenkin aineiden tietoja täysien pisteiden saamiseksi. Näiden määrää ei ole ennakkoon määrätty ja kukin ainejaosto tekee päätökset kyseisten tehtävätyyppien osalta. Ylioppilastutkintolautakunnan ohjeissa (2023) kuitenkin määrätään, ettei oppiainerajat ylittävissä tehtävissä saa edellyttää toisen oppiaineen "yksityiskohtaisia tietoja eikä taitoja", mitä linjausta on pidetty tulkinnanvaraisena. Ainerajat ylittävät tehtävät arvostelee alustavasti kyseisen kokeen ainetta opettava aineenopettaja. Lopullisen arvostelun tekee kyseisen aineen sensori. Ainerajat ylittäviä tehtäviä ei merkitä erikseen. Oppiainerajat ylittävät tehtävät otettiin reaalikokeen pysyväksi elementiksi keväästä 2023 alkaen, vaikkakin niitä oli esiintynyt jo aiemmin.
Arvostelu
Tehtävät arvostelee ensin lukion aineenopettaja, joka lähettää kokeet ylioppilaslautakunnan sensorille. Tämä tarkastaa kokeet vielä kerran ja tekee tarvittaessa muutoksia pisteytykseen. Arvosana tulee ylioppilaskokelaiden suhteellisesta pistejakaumasta (Gaussin käyrä), josta muodostetaan pisterajat. Huipputuloksia (laudatur) on vähän, vain 5% kaikista kokelaista. Vastaavasti keskitason arvosanoja (magna, cum laude, lubenter) tulee suhteellisen paljon. Jos tutkinnon pisteet jäävät alle approbaturin pisterajan, tutkinto on hylätty (improbatur). Kompensaation avulla opiskelija, joka on saanut yhdessä pakollisessa kokeessa hylätyn arvosanan, voi päästä ylioppilaaksi – tällöin muut, paremmat arvosanat kompensoivat tulosta.
Antti Hassi
Antti Vilhelm Hassi (28. joulukuuta 1931 Jämsä – 23. tammikuuta 2019 Helsinki ) oli Taideteollisen korkeakoulun professori.
Henkilöhistoria
Hassin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Hassi, aiemmin Granberg, ja postinhoitaja Hilja Maria (Maija) Norrgård. Hänen veljiään olivat professori Osmo Hassi ja metsäneuvos Yrjö Hassi.
Urallaan Hassi työskenteli määrätietoisesti muotoilun ja taidekasvatuksen aseman vahvistamiseksi. Eläkkeelle muista tehtävistä jäätyään hän toimi vielä Muotoilun tutkimuslaitoksen johtajana vuosina 1995–2000. Hassi palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä vuonna 2009.
Hannu Jurmu
Hannu Jurmu on opiskellut musiikkia ensin Oulun kaupungin konservatoriossa ja sen jälkeen Sibelius-Akatemiassa ja suorittanut siellä kaksi musiikin maisterin tutkintoa (kirkkomusiikki 1989 ja oopperakoulutus 2005). Jurmu on voittanut useita palkintoja monissa kotimaisissa laulukilpailuissa ja 2002 hänelle myönnettiin Benjamino Gigli –palkinto kauniista italialaisväritteisestä äänestään ja ansiokkaasta roolityöskentelystään oopperan parissa.
Hannu Jurmu on kaivanut esiin arkistojen kätköistä, kantaesittänyt ja levyttänyt suuren määrän suomalaista laulumusiikkia. Hän on levyttänyt kaikkiaan parisenkymmentä albumia mm. Alba Records-, Naxos- ja BIS-levymerkeille. Keskeisiä levytyksiä ovat olleet mm. Jean Sibeliuksen ja Yrjö Kilpisen lauluista koostuvat levyjulkaisut sekä suomalaisia romansseja, serenadeja ja kansanlauluja, joulumusiikkia ja hengellistä musiikkia ja oopperaa sisältävät levytykset.
Ooppera-, operetti- ja konserttilaulajana Jurmu on toiminut vuodesta 1994. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu yli 65 ooppera- ja operettiroolia. Jurmu on esiintynyt sekä Savonlinnan oopperajuhlilla että Suomen Kansallisoopperassa. Hän esittää myös klassista liediä ja viihdemusiikkia. Jurmulta on julkaistu seitsemän soololevyä ja neljä kokonaista oopperalevytystä. Solistiuransa ohella Hannu Jurmu toimii Tapiolan seurakunnan kanttorina ja valmistelee musiikin tohtorin tutkintoa Taideyliopiston Sibelius-Akatemian DocMus-tohtorikoulun taiteilijakoulutuksessa.
Jurmulle myönnettiin Beniamino Gigli -palkinto vuonna 2002.
Scott City Subdivision
Scott City Subdivision on Kansasin osavaltion keski- ja länsiosassa Yhdysvalloissa sijaitseva Kansas and Oklahoma Railroadin hallinnoima ja liikennöimä 193,5 kilometrin mittainen rautatieosuus, joka yhdistää Great Bendin ja Scott Cityn kaupungit.
Rataosan Great Bendistä Scott Cityyn on alun perin rakentanut Atchison, Topeka and Santa Fe Railway. Liikenteen vähetessä AT&SF myi rataosan paikalliselle tavaraliikennettä välittävälle rautatieyhtiölle Central Kansas Railwaylle, jonka Kansas and Oklahoma Railroad myöhemmin hankki omistukseensa. Scott Cityn ja Shallow Waterin välinen osuus on lakkautettu.
Martti Santavuori
Martti Jaarli Olavi Santavuori, vuoteen 1906 Sandberg, (11. marraskuuta 1901 Merikarvia – 8. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, suomentaja ja ammattiupseeri. Hän oli erikoistunut kuvaamaan historiallisissa romaaneissaan muun muassa sodankäyntiä.
Elämä
Martti Santavuoren veli oli tuomiorovasti Kustaa Aapo Santavuori.
Kirjallinen tuotanto
Kirjailijana Santavuorelle oli rakas lajityyppi erityisesti historiallinen romaani. Nuorukaisena kokemaansa sisällissotaa hän käsitteli romaanissa Lähtö (1962). Santavuoren monipuolisen kirjailijanuran tunnetuin teos lienee silti dokumenttiromaani Suomen kuningas (1965). Ensimmäiset teoksensa 1930-luvun alkupuolella hän julkaisi salanimellä Olavi Uoma. Santavuori kirjoitti myös useita tietoteoksia ja suomensi yli 30 kirjaa. Vuosina 1958–1964 hän toimi Suomen kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Vaaka
thumb|250px|[[Laboratorioissa käytettävä vaaka]] right|thumb|Tasapainovaakoja museossa right|thumb|Moderni mekaaninen tasapainovaaka painoerojen mittaamiseen
Vaaka on yhteisnimitys erilaisille massan ja painon mittauslaitteille. Kappaleen massan tai painon määrittämistä vaa’alla sanotaan punnitsemiseksi. Vaakaa on kutsuttu myös puntariksi tai käsivaa’aksi.
Klassinen tasapainovaaka käsittää kaksi astiaa varren varassa. Toiseen laitetaan punnittava esine ja toiseen astiaan lisätään massaltaan tunnettuja punnuksia, kunnes astiat ovat tasapainossa. Tällöin vaakakuppien momenttien summa tasapainopisteen suhteen on nolla, ja ilmaisemalla tasapainoehto tai -ehdot matemaattisesti voidaan punnittavan esineen paino laskea.
Jousivaa’assa on tunnettu jousivakio ja siinä mitataan jousen venymää matkaa, joko niin että esine ripustetaan jousesta riippumaan, tai niin että kappale puristaa jousta sen päältä.
Painovoima ei kuitenkaan ole tarkalleen yhtä suuri edes kaikkialla maan pinnalla, vielä vähemmän muilla taivaankappaleilla. Tasapainovaaka kuitenkin antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä myös punnusten paino vaihtelee sijainnin mukaan samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa’an antama tulos riippuu painovoiman paikallisista vaihteluista. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa, jousivaaka painoa.
Nykyisin useimmat vaa’at ovat elektronisia ja perustuvat sähköiseen anturiin, esimerkiksi pietsokiteeseen tai venymäliuska-anturin vastusarvon muutokseen mekaanisessa jännityksessä. Yksinkertainen mikropiiri mittaa anturisignaalin muutoksen ja esittää muutosta vastaavan painolukeman numeronäytöllä.
Käytännössä tärkeitä vaakoja ovat esimerkiksi henkilövaa’at, kaupoissa käytettävät vihannes- ja hedelmävaa’at sekä postilähetysten punnitsemiseen käytetyt kirjevaa’at.
Tarkkuus
Vaa’an ulkoinen tarkkuus riippuu olennaisesti sen virityksestä. Vaaka on asetettava putoamiskiihtyvyyttä kohtisuoraan, mikä voidaan moderneissa vaaoissa tehdä pienen vaa’assa kiinteästi olevan vesivaa’an avulla. Vaaka viritetään tarkkuuspunnuksilla, joiden massa tiedetään tarkasti. Viritys on syytä suorittaa suunnilleen sen massaisilla tarkkuuspunnuksilla kuin mitä tuntemattoman massaisen kappaleen massa on. Erityisesti vanhoissa tasapainovaaoissa hyvin eri massaisten kappaleiden, esimerkiksi massaltaan 2 g ja 2 kg, mittaustuloksien virhe voi riippua huomattavasti punnittavan kappaleen massasta.
Nollaus ja taaraus
Ennen punnitusta vaaka tavallisesti nollataan joko käsin säätönupista tai se voi tapahtua automaattisesti elektronisissa vaaoissa. Jos punnittava aine on astiassa, vaaka voidaan taarata niin, että se näyttää nollaa tyhjällä astialla ja punnitustuloksessa näkyy vain punnittavan aineen paino.
thumb|240px|left|[[Quentin Massys’in maalauksessa Rahanlainaaja ja hänen vaimonsa (1514) käytetään tasapainovaakaa.]]
Skandinaavinen muinaisusko
Skandinaavinen muinaisusko on Skandinavian ihmisten esikristillisellä ajalla harjoittamaa uskontoa. Siihen kuuluivat jumalat ja muut yliluonnolliset olennot, kosmologia, käsitykset kuolemanjälkeisestä elämästä, vahva usko kohtaloon sekä mytologia. Skandinaaveilla ei ollut varsinaisia temppeleitä tai papistoa, vaan he suorittivat uskonnollisia seremonioitaan usein ulkotiloissa. Uskontoon kuului muun muassa eläin- ja ihmisuhreja sekä ennustamista.
Historia
Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan jo kivi- ja pronssikaudella eläneiden ihmisten rituaaleista, uskomuksista ja myyteistä tehdä varovaisia päätelmiä. Parhaiten tunnetaan kuitenkin rautakauden uskonto, josta on säilynyt yksityiskohtaisia kirjoitettuja kuvauksia.
Pronssikauden uskonnollisuus
Pronssikauden ajalta ei Skandinavian kansanuskomuksista ole muistiinpanoja, mutta niitä voidaan jäljittää kalliotaiteen avulla. Kallioihin tehtyjen kuvakenttien arvellaan olleen uskonnonharjoituksen keskuksia. Kuvien aiheina on riistaeläimiä, aseita, soittimia, palvontamenoja, veneitä ja maanviljelyyn liittyviä aiheita. Kuvien tulkinta on kuitenkin vaikeaa, koska ne voi ajatella joko konkreettisiksi arkielämän kuvauksiksi tai symboliikaksi. Niissä on kuitenkin uskonnollisia piirteitä, kuten hedelmällisyyden turvaamiseen liittyviä symboleja. Erityisen arvoituksellisia ovat labyrinttikuviot. Niiden ajatellaan tarkoittanneen maagista voimaa.
Kristinuskon leviäminen
Kristinuskon leviämisen myötä vanhat uskomukset vähitellen sulautuivat kristillisiin oppeihin, ja myöhemmin hävisivät kansan kääntyessä kristinuskoon. Aluksi kristityt lähetyssaarnaajat korostivat yhtäläisyyksiä kahden uskon välillä saavuttaakseen hyväksynnän kansan keskuudessa. He jopa kannustivat vanhojen uskomuksien säilyttämiseen kristittyjen rinnalla. Tämän vuoksi monet vanhat kirkot rakennettiin perinteiselle pakanallisille palvontapaikoille.
Lähetyssaarnaajilla oli suuri etu pohjoisiin pappeihin nähden, koska he olivat järjestäytyneitä. Pakanalliset papit toimivat yksittäin eikä heillä ollut järjestäytynyttä organisaatiota takanaan.
Jumalat
Skandinaavien jumalat eivät olleet kaikkivoipia, eivätkä toisaalta myöskään vain yhden asian jumalia. Vaikka jumalat olivatkin voimakkaampia kuin ihmiset, he olivat silti vain osa maailmankaikkeutta eivätkä ohjailleet sitä ulkopuolelta. Jumalat syntyivät maailman syntyessä, ja kun maailma tuhoutuu, myös jumalat tuhoutuvat sen mukana. Skandinaavien jumalissa oli myös monia puolia, ja he olivat ihmisenkaltaisia vahvuuksineen ja heikkouksineen.
Tärkeimpiä jumalia olivat Odin, Thor, Freija, Frigg, Freyr, Loki ja Balder. Jumalten asuinsijaa Asgårdia vartioi Heimdall. Jumalten lisäksi oli jättiläisiä, valkyrioita, menninkäisiä, kääpiöitä ja maan henkiä.
Jumalat jaettiin monissa kirjoituksissa kahteen heimoon, aasoihin ja vaaneihin. Näiden heimojen erot eivät ole täysin selvät, mutta aasoihin on usein yhdistetty sota ja kulttuuri, ja vaaneihin rauha ja hedelmällisyys.
Kosmologia
Muinaiset skandinaavit uskoivat oman maailmansa olevan vain osa paljon laajempaa maailmankaikkeutta, joka on enimmäkseen näkymätön. Jumalten ja myyttien maailma oli tuonpuoleinen. Se oli kaukainen paikka todellisuuden eri tasoilla, mutta samalla se oli lähellä, ja sen asukkaat vuorovaikuttivat ihmisten maailman kanssa. Odin esimerkiksi päätti taistelujen lopputuloksista, ukkonen oli Thorin vasaran paukahdus, ja maan henget takasivat suosikeilleen hyvät sadot. Myös ihmiset saattoivat käydä tuonpuoleisessa ja osallistua sen tapahtumiin. Tämä oli mahdollista esimerkiksi menemällä sateenkaaren taakse, meren taakse, pimeyteen, luolaan, veteen, vuorten taakse, hautakumpuun, vesiputouksen läpi tai syvälle metsään tai suolle.
Tuonpuoleinen kuvattiin ihmisten maailman kaltaiseksi mutta kaikin tavoin sitä voimakkaammaksi. Sen keskellä oli jättimäinen puu, Yggdrasil. Jumalten asuinsija Asgård sijaitsi Yggdrasilin rungon ympärillä. Jättiläiset asuivat Jotunheimissa eli Utgårdissa ja ihmiset Midgårdissa. Näitä tasoja katsotaan olleen yhteensä yhdeksän.
Skandinaavien aikakäsityksestä ei tiedetä varmasti. Jotkut ovat arvelleet heillä olleen syklinen aikakäsitys, jossa maailma syntyy ja tuhoutuu yhä uudelleen. Toisten mukaan heidän aikakäsityksensä oli lineaarinen, eikä alkuperäisessä uskonnossa maailma syntynyt maailmanlopun eli Ragnarökin jälkeen enää uudelleen, vaan uuden kultaisen ajan kuvaus on myöhempää kristillistä perintöä.
Kohtalo
Skandinaavit olivat hyvin kohtalonuskoisia. He uskoivat, että kaikki on ennalta määrättyä ja että kaikki voitiin jälkikäteen selittää. Kohtaloa vastaan ei ollut järkevää taistella. Koska asiat oli ennalta määrätty, niistä kysyttiin ennustajilta.
Kuolema
Skandinaavien kirjoituksissa ei ole johdonmukaista kuvausta siitä, mitä uskottiin tapahtuvan kuoleman jälkeen. Kuolleiden uskottiin matkaavan tuonpuoleiseen tavalla tai toisella. Vainajat polttohaudattiin hyödyllisten tavaroiden kanssa, mikä kertoo uskosta kuolemanjälkeiseen elämään. Kirjallisuudessa on kuvauksia matkasta tuonpuoleiseen pimeiden laaksojen, kuohuvien jokien ja muiden esteiden poikki jättiläisten valvonnassa. Määränpään kuvaukset vaihtelevat. Halutuin kuolemanjälkeinen paikka oli Valhalla, jonne pääsivät taistelussa kuolleet.
Vainajien uskottiin vaikuttavan kuolemansa jälkeen ihmisten elämään hyvässä tai pahassa, joten heille saatettiin uhrata ruokaa.
Uskonnollinen elämä
Muinaisten skandinaavien uskonto näkyi monin tavoin heidän jokapäiväisessä elämässään. Esimerkiksi häissä ja valojen vannomisissa käytettiin symbolista Thorin vasaraa, uhrattavan vihollisen ylle nostettiin keihäs merkiksi uhrista Odinille, ja maatilojen pohjapiirrokset suunniteltiin muistuttamaan tuonpuoleista.
Paikat
Skandinaavit pitivät uskonnollisia seremonioitaan yleensä ulkosalla. Heidän jäljiltään ei ole löydetty varsinaisia uskonnollisia rakennuksia tai temppeleitä, tai edes luotettavia kuvauksia sellaisista. Uskonnollisia seremonoita järjestettiin kuitenkin toisinaan myös kuninkaan tai heimopäällikön salissa.
thumb|[[Vanha Uppsala oli keskeinen palvontamenojen pitopaikka Ruotsissa 1000-luvulle saakka. Kuvassa vanhoja hautakumpuja.]] Skandinaavien pyhät paikat erottuivat usein jonkin näyttävän maisemallisen piirteen vuoksi. Esimerkiksi Frösön saarella ruotsalaisella järvellä suuren puun juurella oli pyhä paikka, josta oli hieno näköala ympäröiville matalille vuorille. Paikalta on löydetty runsaasti erilaisten eläinten luita, jotka kertovat siellä uhratun eläimiä 900-luvulla. Þingvellirissä Islannissa, missä keskikesän aikaan järjestettiin lainsäätäjien kokoukset, myös jumalten uskottiin olevan läsnä. Sen vuoksi lakikokouksen yhteydessä pidettiin suuria uhrijuhlia. Paikka on hyvin vaikuttava ja uskonnollisia tunteita herättävä.
Rituaalipaikkoina toimivat usein hautakummut, kuten myös suot ja muut vedet. Veteen upotettiin usein uhrilahjoja.
Pyhällä paikalla oli usein jumalia esittäviä puuveistoksia, joista jotkin saattoivat olla hyvinkin suuria. Pyhää paikkaa ympäröi usein aita, pensasaita tai köysi. Paikan ylläpito rahoitettiin käyttäjämaksuilla.
Juhlat ja seremoniat
Skandinaavien uskonnollisiin seremonoihin sisältyi monia julkisia rituaaleja. Kalenterivuodessa oli kolme suurta juhlaa, lokakuinen talviyön juha, keskitalven joulujuhla, ja huhtikuun kesän alun juhla. Jumalilta anottiin suosiota myös silloin, kun siihen oli syntynyt erityistä tarvetta, kuten vihollisen uhatessa tai päällikön kuoltua. Seremonioita ei johtanut pappi vaan maallinen päällikkö. Seremonioihin kuului yleensä eläimen uhraus ja valojen vannominen. Eläin oli yleensä hevonen, härkä, villisika tai sika. Uhrauksen jälkeen eläin syötiin yhdessä, ja sen veri pirskoteltiin paikan ja osanottajien päälle. Lopuksi järjestettiin iloinen juhla, johon kuului juomingit, urheilua ja ennustamista.
Taikuuden harjoitus
Taikuutta käytettiin ennustamiseen ja elämän sekä luonnonkierron tapahtumien yhteydessä. Taikuudella oli myös vahingoittavia käyttötarkoituksia. Yksi pelätyimmistä taikuuden muodoista oli nimeltään seid, joka oli yleensä luonteeltaan vahingoittavaa taikuutta. Sen alkuperän arvellaan olevan kahden jumalallisen perheen, aasojen ja vaanien kannattajien vihanpidossa.
Seidiä arvostettiin ja pelättiin läpi viikinkiajan. Sen naisharjoittajat saattoivat harjoittaa sitä yhteisön tuomitsematta (yleensä ennustamiseen), mutta miesharjoittajia ei katsottu hyvällä: eräs kronikka kertoo Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan sytyttäneen poikansa talon tuleen kun tämä oli turvautunut seidiin. Poika ja hänen 80 kannattajaansa poltettiin elävältä. Miehille tämän katsottiin olevan sopimatonta, koska taikuuden manipuloivan luonteen takia sitä pidettiin ristiriidassa miehisen ihanteen, avoimuuden ja rehellisyyden, kanssa.
Mytologia
Skandinaaviseen mytologiaan kuuluvat Skandinavian rautakautisten ja varsinkin viikinkiaikaisten asukkaiden myytit, jotka kertovat maailman synnystä, rakenteesta ja tuhosta sekä jumalten, jättiläisten ja muiden olentojen seikkailuista. Tärkein myyttien lähde on Edda, joka kirjoitettiin muistiin 1200-luvulla Islannissa.
Gilesin piirikunta (Virginia)
Gilesin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 16 720 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Pearisburgin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1806.
Beroe
Beroe (lat.; ) voi viitata seuraaviin:
Leuanveto
Leuanveto on lihaskuntoharjoittelun liike, jossa vedetään vartaloa rekkitangossa ylös siten, että leuka ylittää tangon. Suorituksen alkuasennossa roikutaan suorilla käsillä. Liike voidaan suorittaa vastaotteella, jossa rystyset ovat itsestä poispäin tai myötäotteella, jossa rystyset ovat vetäjään itseensä päin.
Suoritustapa
Liike voidaan tehdä myös ristiotteella siten, että toisen käden ote on toisin päin kuin toisin. Lisäksi voidaan käyttää neutraalia otetta, jossa peukalot ovat itseen päin, jolloin kyynärnivelessä ei tapahdu ulkokiertoa eikä sisäkiertoa. Liikkeessä voidaan käyttää myös erilaisia oteleveyksiä.
Suorituksessa työskentelevät lihakset
Leuanveto on moninivelliike, jossa tapahtuu aina ojennus olkanivelessä ja koukistus kyynärnivelessä. Leveällä otteella vedettäessä tapahtuu myös olkanivelen lähennys. Lisäksi leuanvedossa tapahtuu usein myös lapaluiden lähennystä. Lapaluiden lähennys tapahtuu etenkin silloin, kun leuka työnnetään myös sivuttaissuunnassa tangon ylitse. Tärkein olkanivelen ojentaja on leveä selkälihas, jota avustavat olkanivelen ojennuksessa iso liereä lihas, kolmipäisen olkalihaksen pitkä pää ja hartialihaksen takaosa. Leveä selkälihas, iso liereälihas ja kolmipäisen olkalihaksen pitkä pää osallistuvat myös olkanivelen lähennykseen, johon myös iso rintalihas osallistuu. Kyynärniveltä koukistavat hauislihas, olkalihas ja olka-värttinäluulihas. Tärkeimmät lapaluiden lähentäjät ovat iso suunnikaslihas, pieni suunnikaslihas ja epäkäslihaksen keskiosa. Lisäksi leuanvetoon osallistuvat roikkumisen mahdollistavat sormien koukistajat ja vetosuorituksessa asentoa vakauttavat (ja jopa vetoa vauhdittavat) vatsalihakset ja selän ojentajalihas. Myös jaloilla on mahdollista vauhdittaa leuanvetoliikettä. Leveät selkälihakset ovat ulkoiselta pinta-alaltaan ihmiskehon suurimmat lihakset ja tuottavat leuanvedossa suurimman kehoa nostavan voiman kaikilla eri otteilla ja oteleveyksillä.
Leuanveto urheilulajina Suomessa
Leuanvedossa kilpaillaan Suomen-mestaruustasolla neljässä eri kilpailumuodossa: toistoleuanvedossa, lisäpainoleuanvedossa, voimaleuanvedossa sekä Super Max One -kilpailussa. Toisto- ja lisäpainoleuanvetokilpailut järjestää Suomen Leuanveto ry, joka on Suomen Antidopingtoimikunta ADT ry:n alainen lajiliitto. Voimaleuanvetokilpailujen järjestäjä on Rautakoura toiminta ja Super Max One -kilpailuja on järjestänyt Heavy-Sport ry.
Toistoleuanveto
Toistoleuanvedossa kilpailija suorittaa enimmäismäärän toistoja omalla kehonpainollaan. Toistoleuanvedossa jokaisen vedon saa aloittaa tuomarin merkin jälkeen. Merkki annetaan, kun kyynärnivelet ovat ala-asennossa täysin ojentuneina. Ylhäällä leuan kärjen tulee mennä tangon yli sekä pysty- että sivuttaissuunnassa. Lisäksi 47,5 cm päässä vetotangon pystylinjasta on pleksi, joka rajoittaa heilumista ja keinuliikettä vetosuorituksessa. Vetäjän jalat saavat osua pleksiin, mutta siitä ei saa potkaista vauhtia vetoon. Jalkojen tulee olla jokaisen vedon aikana ristissä nilkkojen kohdalta. Varpaat eivät saa nousta lantion yläpuolelle. Suoritus päättyy, kun toinen tai molemmat kilpailijan kädet irtoavat tangosta. Puristusotetta saa kuitenkin kohentaa käsiä tangosta irroittamatta. Otetta ei saa leventää eikä kaventaa kilpailusuorituksen aikana. Kilpailija ei saa painaa leukaansa tankoa vasten, eli siten tangon päällä lepääminen on kielletty. Videotuomarointi on käytössä.
SM-kisoissa ja Suomen Cup -kilpailuissa telineen korkeus lattiasta mitattuna on 260 cm ja vetoalustan korkeus on säädettävissä kilpailijan haluamalle korkeudelle. Kaikissa kilpailuissa tangon halkaisija on 28 millimetriä, ja se on 120 cm leveä. Tanko on karhennettu, suora ja taipumaton. Tangossa ei saa olla teippauksia.
Miesten sarjassa kilpailijan vaatetuksena on oltava urheiluhousut, sukat ja hihaton paita, joka jättää olkapäät näkyviin. Kilpailija voi tehdä suorituksensa myös paidatta ja avojaloin. Naisten sarjassa kilpailijan vaatetuksena on oltava urheiluhousut ja hihaton paita. Kilpailija voi tehdä suorituksensa myös avojaloin.
Kilpailija ei saa käyttää käsissään siteitä, teippauksia eikä pihkaa. Ainut käsissä sallittu aine on kisajärjestäjän tarjoama magnesium. Pitkäpartaisten kilpailijoiden on tuomarin pyynnöstä sidottava partansa kumilenkillä, hiuslenkillä tai muulla vastaavalla. Mikäli tuomari ei urheilijan parran vuoksi kykene varmuudella havaitsemaan leuan kärjen ylittäneen tankoa sekä pysty- että sivuttaissuunnassa, tuomitaan veto hylätyksi. Myös sääntöjenvastainen varustus kilpailusuorituksen aikana aiheuttaa kilpailusuorituksen hylkäämisen.
Lisäpainoleuanveto
Lisäpainoleuanvedossa kilpailija vetää yhden leuan mahdollisimman suurella lisäpainolla. Lisäpainot roikkuvat lisäpainovyöhön kiinnitettyinä jalkojen välissä. Veto lähtee suoriltä käsin roikkuen, ja päätuomarin "Vedä!"-komennon jälkeen kilpailija saa tuottaa koko kehollaan kaiken mahdollisen voiman saadakseen leuan tangon ylitse. Veto on hyväksytty, kun leuan kärki ylittää vetotangon sekä pysty- että sivuttaissuunnassa. Tärkeimmät lihakset leuanvedossa ovat olkaniveltä ojentavat selän lihakset, mutta myös kyynärniveltä koukistavilla lihaksilla on tärkeä osa lisäpainoleuanvedossa. Lisäksi keskivartalo ja jalat tuovat oman pienen lisänsä kokonaisvaltaiseen lisäpainoleuanvetosuoritukseen.
Lisäpainoleuanvedossa käytetään samanlaista tankoa kuin toistoleuanvedossa. Myös kilpailijoiden vaatetussäännöt ovat samanlaisia kuin toistoleuanvedossa. Otetta ei saa korjata, mutta puristusotetta saa kohentaa otetta irroittamatta. Virallinen lisäpainovyö painaa 3 kilogrammaa. Levypainojen koot ovat 50 kg, 25 kg, 20 kg, 15 kg, 10 kg, 5 kg, 2 kg, 1 kg ja 0,5 kg. Kilpailun toimitsijat lastaavat lisäpainovyön mahdollisimman symmetrisesti eikä kilpailijalla ole mahdollisuutta vaikuttaa käytettäviin levypainoihin. Painojen lastauksessa käytetään korkeintaan kolmea isoa levypainoa (5–50 kg) ja kolmea pientä levypainoa (0,5–2 kg). Videotuomarointi on käytössä.
Voimaleuanveto
Voimaleuanvedossa suoritetaan yksi leuanveto, ja vetäjän lopputulokseksi lasketaan yhteen leuanvetäjän oma massa ja lisäpainojen massa. Tämä sääntö tekee lisäpainoleuanvedosta ja voimaleuanvedosta aivan erilaiset lajit. Lisäksi vetosuorituksen säännöt ovat erilaiset. Lisäpainoleuanvedossa suhteellisen ja absoluuttisen voiman optimaalinen suhde ratkaisevat, kun taas voimaleuanvedossa vain absoluuttinen voima ratkaisee. Voimaleuanvedossa hyväksytty veto lähtee suorilta käsiltä heilumattomasta roikunnasta ja ylhäällä leuan tulee mennä tangon yli sekä pysty- että sivuttaissuunnassa. Jalkojen kulma ei saa ylittää 45 astetta lattiasta ja voimaleuanvedossa vauhdin potkiminen jaloilla on kielletty. Suurin sallittu oteleveys tangosta on 81 cm. Pienin sallittu korotus lisäpainoissa ensimmäisen suorituksen jälkeen on 2,5 kg. Sen jälkeen nostaja saa päättää korotuksen. Lisäpainot roikkuvat jalkojen välissä lisäpainovyöhön kiinnitettyinä. Myös itse vyön massa lasketaan mukaan tulokseen.
Super Max One
Super Max One -kilpailussa pyritään tekemään yksi leuanveto mahdollisimman suurella lisäpainolla. Suoritukseen lähdetään siten, että vetäjän jalkaterät ovat kiinni lattiassa. Vedon aikana nilkat on pidettävä tukipuolan takana ja jalkoja ei saa koukistaa siten, että jalkaterät ovat kiinni tukipuolassa. Veto katsotaan loppuun viedyksi, kun vetäjän leuankärjen alapinta on käynyt vähintään vetotangon yläpinnan tasolla.
Suomen ennätykset eri kilpailumuodoissa
Voimassa olevat ennätykset, jotka on pääosin päivitetty 28. kesäkuuta 2019, toistoleuanvetoennätykset 18.–19. lokakuuta 2022:
Miehet ja pojat
(suluissa edustusseura)
Naiset ja tytöt
(suluissa edustusseura)
Kuntoilumuotona
Leuanveto on yksi kuntosaliharjoittelun perusliikkeistä. Se on monipuolinen harjoite ylävartalon lihaksille. Käytännössä leuanveto on voimaharjoittelua. Suotava tulos työikäiselle leuanvedossa on 5–10 leukaa. Tosin, naisilla on selkeästi vähemmän lihasmassaa ylävartalossa miehiin verrattuna. Tämä tekee leuanvedon lähtökohdat naisille haastavammiksi kuin miehillä. Siksi hyvä leuanvetotulos naisilla on 1–5 leukaa. Hyvä miesten tulos on lähempänä kymmentä leukaa kuin viittä. Nykyisin moni työikäinen Suomessa ei saa vedettyä yhtään leukaa.
Omalla kehonpainolla tehtävä toistoleuanveto määritellään enimmäisvoimaa tai kestovoimaa vaativaksi lajiksi sen perusteella, onko leuanvetäjä aloittelija vai ei. Aloittelijoilla kyse on usein enimmäisvoiman käytöstä. Jos henkilö kykenee vetämään kerralla useita leukoja, suorituksesta tulee asteittain kestovoimaa vaativa. Jos esimerkiksi 55 kiloa painava nainen pystyy vetämään yhden leuan 13,75 kilon lisäpainoilla, niin hän on siirtymässä toistoleuanvedossa käyttämään kestovoimaa enimmäisvoiman sijaan.
Harjoittelu
Monesti leuanvedon harjoittelun ongelmana on, että monilla ei ole tarpeeksi puristusvoimaa roikkua ja kannatella omaa painoaan. Mikäli kuntoilija ei saa vedettyä yhtään leukaa, on leuanvetoharjoittelu suotavaa aloittaa roikkumisharjoituksilla. Peruskuntoilijan olisi hyvä pystyä kannattelemaan itseään vähintään 30 sekuntia. Usein on tavallista, että kuntoilijan kehittyessä pisteeseen, jossa hän saa vedettyä yhden leuan, harjoittelu helpottuu selvästi. Liikettä voi keventää myös vastuskuminauhalla. Aloittelijat voivat harjoitella myös liikkeen jarruttavaa vaihetta, mikäli yhden leuan vetäminen ei onnistu.