cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljaympyrä
Yleispiirteitä
Viljaympyröitä tehdään viljapelloille, jotka ovat yleensä helppojen kulkuyhteyksien varrella teiden lähellä. Viljaympyrät syntyvät öisin, ja ne havaitaan yleensä heti seuraavana aamuna. Tekijöitä ei ole koskaan onnistuttu kuvaamaan itse teossa, lukuun ottamatta pilailijoita.
Luonnolliset selitykset
Erään näkemyksen mukaan kuviot ovat syntyneet erilaisten luonnonilmiöiden kuten pyörretuulien myötä. Tasmanialaisten viljaympyröiden alkuperäksi on esitetty myös vallabeja, jotka loikkivat huumaantuneina ympyrää syötyään saarella viljeltävien oopiumunikoiden siemenkotia. Aiheuttajiksi on ehdotettu myös esimerkiksi kiimaisia siilejä, Maan energiakenttiä tai ”ley-linjoja”. Joidenkin viljaympyräpaikkojen läheisyydessä on havaittu valoilmiöitä.
Älykkäät tekijät
thumb|Britannian puolustusministeriölle lähetetty piirros, jossa kuvataan, miten avaruusalus tekisi viljaympyrän. Monimutkaiset viljakuviot ovat älyllisten olentojen tekemiä, sillä luonnonilmiöt tai eläimet eivät saa aikaan sellaista jälkeä. Jotkut ovat uskoneet tekijöiden olevan avaruusolentoja, jotka ovat luoneet kuviot joko avaruusaluksillaan tai etäämmältä energiasäteiden avulla. Myös aikamatkustajia, tuntemattomia elämänmuotoja tai ihmiskunnan globaalia psyykkistä voimaa on ehdotettu ilmiön taustalle. Joidenkin mielestä viljaympyröissä on viestejä.
Nykyaikaiset viljaympyröiden tekijät suunnittelevat teoksensa ensin tietokoneella, laserkohdistimilla ja satelliittivälineistöllä. Korret taivutetaan, niitä ei murreta. Taivutussuunta voi vaihdella kuvion sisällä, ja suunnan vaihtelua käytetään tekstuurien luomiseksi. Viljaympyröiden teossa on perinteisesti käytetty puulankkuja, narua ja teloja. Korsien taipuminen on antanut viitteitä siitä, että taivutuksessa on saatettu käyttää nykyisin myös mikroaaltoja.
Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY
Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY ry on yli 4500 henkilöjäsenen ja yli 330 yritys- ja yhteisöjäsenen asiantuntijaverkosto, joka pyrkii jäsentensä ammattitaidon, osaamisen ja kilpailukyvyn kehittämiseen ja alan arvostuksen lisäämiseen.
Viljaympyrä
Tekijöiksi ilmoittautuneita
Vuonna 1991 brittiläiset taiteilijat Doug Bower ja Dave Chorley ilmoittivat tehneensä viljaympyröitä 20 vuoden ajan. Kaksikon mukaan he paljastivat tekonsa, koska valtio suunnitteli viljakuvioiden tutkimusta ja he eivät halunneet nähdä tuhlattavan verovaroja asiaan. Toisen tiedon mukaan syynä oli Bowerin vaimo, joka sai selville miehen yölliset retket ja pakotti hänet tunnustamaan asioiden oikean laidan. Bower kertoi saaneensa innoituksen viljaympyröiden tekoon Tullyn ufotapauksesta. Vuosia myöhemmin Bower tarkensi, että heidän tarkoituksenaan ei ollut tehdä taidetta vaan saada kuviot näyttämään ufojen laskeutumisalustoilta.
Suomessa
thumb|Viljaympyrä Vantaalla 1998. Kesällä 1998 viljaympyröitä ilmestyi Suomessa muun muassa Vantaalle. Niiden alkuperä ei selvinnyt. Suomenojalla Espoossa havaittiin viljapeltokuvioita heinäkuussa 2000.
Arkkitehtitoimisto K2S
Työt
K2S:n suunnittelemia rakennuksia:
Lisäksi toimisto on toteuttanut aluesuunnittelu- ja korjausrakentamishankkeita sekä näyttelyarkkitehtuuria.
Aki Kaurismäen Suomi-trilogia
Suomi-trilogia on kolmesta elokuvasta koostuva Aki Kaurismäen ohjaama ja käsikirjoittama kokonaisuus. Kaikki osat ovat juoneltaan itsenäisiä elokuvia. Trilogian kaikki kolme osaa ovat olleet mukana Cannesin elokuvafestivaalien kilpailusarjassa.
Elokuvat tarkastelevat Suomea vähäosaisten näkökulmasta. Elokuvien aiheina ovat työttömyys, kodittomuus ja syrjäytyminen. Trilogia koostuu seuraavista elokuvista:
Jevhen Petruševytš
thumb|Jevhen Petruševytš. Jevhen Petruševytš (3. kesäkuuta 1863 Busk, Galitsia, Itävallan keisarikunta – 29. elokuuta 1940 Berliini, Saksa) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1918–1919 lyhytaikaisen Länsi-Ukrainan kansantasavallan presidenttinä.
Petruševytš opiskeli oikeustiedettä Lvivin yliopistossa ja toimi lakimiehenä Sokalissa ja Skolessa. Hänet valittiin Ukrainan kansallisdemokraattisen puolueen edustajana Itävallan valtakunnanneuvostoon vuonna 1907 ja Galitsian maapäiville vuonna 1910. Vuonna 1917 hänestä tuli Itävallan parlamentin ukrainalaisryhmän puheenjohtaja. Kun keisari Kaarle I ensimmäisen maailmansodan lopussa lupasi muuttaa Itävalta-Unkarin liittovaltioksi, Petruševytš kutsui Lviviin 18. lokakuuta 1918 ukrainalaisten kansalliskokouksen, jossa julistettiin perustetuksi Länsi-Ukrainan valtio. Keisarikunnan hajottua se julistettiin kokonaan itsenäiseksi kansantasavallaksi ja Petruševytš valittiin sen presidentiksi. Länsi-Ukrainan kansantasavalta yhdistyi tammikuussa 1919 Ukrainan kansantasavallan kanssa, jolloin hänet nimettiin Ukrainan direktoriohallituksen kuudenneksi jäseneksi. Puolan armeijan vallattua pääosan Galitsiasta Länsi-Ukrainan hallitus luovutti kesällä 1919 kaiken toimivaltansa Petruševytšille, josta tuli nimellisesti alueen diktaattori, mutta hänen armeijansa joutui pian peräytymään itään Ukrainan kansantasavallan alueelle. Riitaannuttuaan direktorion johtajan Simon Petljuran kanssa hän erosi hallituksesta ja lähti Ukrainasta marraskuussa 1919.
Petruševytš perusti heinäkuussa 1920 Wienissä Länsi-Ukrainan pakolaishallituksen. Se menetti merkityksensä, kun Kansainliitto vuonna 1923 tunnusti koko Galitsian kuuluvan Puolalle. Petruševytš asui sen jälkeen maanpaossa Saksassa.
Arnold Rosenquist
Emil Arnold Rosenquist (27. huhtikuuta 1907 Helsinki – 27. toukokuuta 1964 Helsinki ) oli suomalainen upseeri ja urheiluvaikuttaja.
Henkilöhistoria
Arnold Rosenquistin vanhemmat olivat filosofian tohtori Oskar Rosenquist ja Julie-Frederique Lippe-Dubois. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1930–1936 oli Elvi Packalén ja toinen vuodesta 1939 Margaretha Philip. Rosenquist tuli ylioppilaaksi 1930, valmistui Kadettikoulusta 1929, suoritti alemman oikeustutkinnon 1932 sekä filosofian kandidaatin tutkinnon 1934 ja filosofian lisensiaatin tutkinnon 1952.
Rosenquist toimi upseerina eri joukko-osastoissa vuodesta 1930, sota-aikana päämajan palveluksessa, rykmentin komentajan apulaisena, pataljoonan komentajana sekä sotilasasiamiehenä Ranskassa 1942–1945 ja Sveitsissä 1942–1946. Pääesikunnan ulkomaantoimiston päällikkö hän oli vuodesta 1946 vuoteen 1948, jolloin hän erosi puolustusvoimien palveluksesta. Rosenquist, joka oli toiminut 1930-luvulla partiojärjestön johtotehtävissä, työskenteli sittemmin liike-elämän palveluksessa.
Hän oli Suomen Olympiakomitean pääsihteeri 1950–1961 ja Suomen olympiajoukkueiden johdon jäsen 1952, 1956 ja 1960. Reservin kornetiksi Rosenquist ylennettiin 1927, vänrikiksi 1929, luutnantiksi 1931, kapteeniksi 1939 ja majuriksi 1942.
FC Sochaux
Football Club Sochaux-Montbéliard, eli FCSM tai Sochaux, on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1928. Seura pelaa kotiottelunsa Montbéliardin kaupungissa.
Historia
Seura perustettiin 1928 Peugeot'n autotehtaan työntekijöiden seuraksi Jean-Pierre Peugeot'n johdolla. FC Sochaux on yksi ranskalaisen jalkapalloilun pioneeriseuroista ja oli mukana perustamassa Ranskan liigaa. Olympique de Marseillen, Stade Rennais'n ja OGC Nicen ohella se on ainoa seura, joka pelasi ensimmäisellä liigakaudella 1932–1933 ja on edelleen mukana pääsarjassa. Sochaux kehittyi nopeasti Ranskan ensimmäiseksi ammattilaisseuraksi ja voitti mestaruuden 1935 sekä 1938.
Toisen maailmansodan jälkeen FC Sochaux putosi kehityksen kärjestä liigan keskikastin joukkueeksi. Se ei kyennyt budjetillaan taistelemaan suurseurojen kanssa ja tuli tunnetuksi lähinnä kasvattajaseurana. Se kuitenkin pysyi pääasiallisesti pääsarjatasolla ja pelannut maailmansodan jälkeen vain 10 kautta Division 2:ssa. Suuret meriitit ovat kuitenkin kiertäneet seuraa, joskin se voitti 2004 Coupe de la Liguen ja 2007 Coupe de Francen mestaruuden.
Kauden 2013–2014 päätteeksi Sochaux putosi pääsarjasta.
Lavr Kornilov
thumb|Lavr Kornilov vuonna 1916. Lavr Georgijevitš Kornilov (, 30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1870 Ust-Kamenogorsk – 13. huhtikuuta 1918 lähellä Jekaterinodaria) oli venäläinen kenraali ja kasakka. Hänet nimitettiin Venäjän armeijan ylipäälliköksi ensimmäisen maailmansodan aikana elokuussa 1917. Hän johti Kornilovin kapinana tunnettua epäonnistunutta vallankaappausyritystä Venäjän väliaikaista hallitusta vastaan syyskuussa 1917.
Elämäkerta
Kornilov syntyi Ust-Kamenogorskissa nykyisessä Kazakstanissa. Hänen isänsä oli kasakka ja äitinsä eri tietojen mukaan joko kazakki tai kalmukki. Sotilasuransa huipulla ollessaan Kornilov korosti avoimesti eksoottista etnistä taustaansa.
Kornilov oli voimakastahtoinen ammattiupseeri, joka osallistui vuonna 1905 everstiluutnanttina Venäjän–Japanin sotaan ja toimi vuosina 1907–1911 Venäjän sotilasattaseana Pekingissä. Hän komensi ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän 48. divisioonaa eteläisellä rintamanosalla vuonna 1915. Hän jäi haavoittuneena itävaltalaisten vangiksi Przemyślin luona maaliskuussa 1915, mutta tervehdyttyään hän pakeni seuraavana vuonna takaisin Venäjän puolelle ja sai komentoonsa armeijakunnan. Kesällä 1917 hän hurjistui, kun hänen joukkojensa kurittomuus pakotti hänet perääntymään. Tällöin hän määräsi tykistön ampumaan omia karkaavia joukkojaan.
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Kornilov oli aluksi Pietarin sotilaspiirin komentajana. Hän koetti estää Venäjän armeijan hajaantumisen. Palattuaan rintamalle hän toimi Venäjän 8. armeijan komentajana kesäkuussa 1917 niin sanotun Kerenskin hyökkäyksen yhteydessä. Venäjän väliaikainen hallitus nimitti Kornilovin armeijan ylipäälliköksi 1. elokuuta (18. heinäkuuta) 1917. Häntä pidettiin ammattiupseerina, joka ei sekaantuisi politiikkaan.
thumb|Kornilov [[Moskovassa elokuussa 1917.]] Syyskuussa 1917 Kornilov yritti kaapata vallan Pietarissa, sillä hän uskoi väliaikaisen hallituksen vievän maan kaaokseen. Väliaikaisen hallituksen johtaja Aleksandr Kerenski julisti Kornilovin erotetuksi 9. syyskuuta (27. elokuuta), mutta joutui pyytämään apua muun muassa bolševikkien punakaartilta saadakseen sotilasvallankaappauksen torjutuksi. Kornilov ei koskaan päässyt Pietariin saakka, koska rautatietyöläiset estivät hänen joukkojensa kuljetuksen. Hän antautui 14. (1.) syyskuuta ja hänet vangittin Byhoviin. Bolševikit kaappasivat vallan ja syrjäyttivät itse Kerenskin marraskuun alussa 1917.
Kornilov onnistui pakenemaan arestista Donille, missä hän oli kasakoiden atamaanin Aleksei Kaledinin suojeluksessa. Yhdessä kenraali Mihail Aleksejevin kanssa Kornilov perusti Novotšerkasskissa vuoden 1917 lopulla vapaaehtoisarmeijana tunnetun valkoisen armeijan, joka taisteli Venäjän sisällissodassa. Kornilovista tuli kyseisen armeijan komentaja. Kun bolševikkien joukot valtasivat Rostovin helmikuun lopussa 1918, Kornilov johti 4 000 miestä käsittäneet joukkonsa etelään kolme kuukautta kestäneelle ”jäämarssille” talvisen Kubanin aron halki. Kornilov ryhtyi 10. huhtikuuta piirittämään Jekaterinodarin kaupunkia, mutta sai surmansa kolme päivää myöhemmin, kun vastapuolen tykistö sai onnekkaan täysosuman hänen päämajanaan toimineeseen maalaistaloon. Valkoisten jouduttua perääntymään bolševikit kaivoivat Kornilovin ruumiin haudasta ja polttivat sen roskakasassa. Kornilovin seuraajaksi vapaaehtoisarmeijan komentajana tuli Anton Denikin.
EE-ilmiö
EE-ilmiö tarkoittaa, että tutkija tai tutkimuksen kohde odottaa saavansa tietyn lopputuloksen kokeesta ja on taipuvainen löytämään sen saaduista havainnoista (expectancy effect) tai että tutkija vaikuttaa tutkimuksen tulokseen (experimenter effect, esimerkiksi odotettua paranormaalia ilmiötä ei saada aikaan tutkimustilanteessa).
Jälkimmäisessä EE-ilmiössä on parapsykologiaan uskovien mielestä kyse siitä, että skeptiset tutkijat estävät ilmiöt, kun taas skeptikoiden mielestä EE-ilmiö on osoitus siitä, ettei paranormaaleja ilmiöitä voida toistaa kontrolloiduissa olosuhteissa.
Devotio moderna
Devotio moderna oli 1400-luvun alussa syntynyt alankomaalainen hurskausliike, jonka tienraivaajana oli Geert Groote (1340–1384) ja jonka tyypillinen edustaja oli Tuomas Kempiläinen (1379–1471).
Ulkoisesti liike ei eronnut paljon edeltäjistään tertiaareista: päämääränä oli maallikoiden uskonnollisen elämän aktivoiminen levittämällä rukousnauharukouksia, Isämeitää ja Ave Mariaa, ja ennen kaikkea syventämällä Kristuksen kärsimyksen mietiskelyä. Uskonto tuli sopeuttaa tavallisen ihmisen tasolle.
Liike kuului Alankomaiden ja Reininmaan kaupunkikulttuuriin: 1400-luvun puolivälissä heillä oli Alankomaissa 87 veljestaloa (mm. Grooten itsensä perustama Windesheimissa). Liike sai huomattavan merkityksen reformaation valmistajana.
Arminiolaisuus
Perustaja Jakob Arminius
Arminiolaisuuden perusti Jacobus Arminius (1560–1609), joka oli uskonnonopettaja Leidenissä 1609. Vuonna 1609 Arminius halusi pehmentää oppia predestinaatiosta ja armosta, ja tämän vuoksi hän joutui yhteen opettajatoverinsa Francis Gomarin kanssa, sekä pastoreiden ja opettajien kanssa, jotka noudattavat belgialaista uskontunnustusta. Hän kuitenkin kuoli pian sen jälkeen jatkuvasti laajenevan kiistan aikana.
Jyrsijöiden juoksupyörä
thumb|Oravanpyörä pienoiskuva Jyrsijöiden juoksupyörä on omilla jaloillaan seisova tai häkin seinään kiinnitettävä laite, jossa jyrsijä (esimerkiksi hamsteri) voi juosta. Juoksupyörän käyttö tyydyttää pienessä häkissä tai terraariossa elävän jyrsijän suurta liikunnan tarvetta. Juoksupyörä voi olla tehty muovista, puusta tai metallista, ja sen juoksupinta voi olla joko umpinainen tai puolallinen. Hiiret, ja varsinkin hamsterit, käyttävät juoksupyörää, mutta gerbiilit voivat järsiä sitä. Syyrialaisen hamsterin juoksupyörän halkaisijan tulee olla vähintään 20 cm, kääpiöhamsterille taas käy pienempi. Mikäli lemmikin selkä ei kestä juoksupyörää, täytyy hankkia isompi.
Arminiolaisuus
Dortin kirkolliskokous (1618–1619)
linkki=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a8/The-Synod-of-Dort-in-a-seventeenth-century-Dutch-engraving.jpg/200px-The-Synod-of-Dort-in-a-seventeenth-century-Dutch-engraving.jpg|vasen|pienoiskuva|241x241px| Dortin kirkolliskokous 13. marraskuuta 1618.
Dordrechtin kanon
Yhteenveto Dordrechtin kanoneista viidessä kohdassa:
Asettamalla yllä olevien pisteiden englanninkielisten vastineiden nimikirjaimet vierekkäin, saamme kukan (englanninkielisen) nimen: TULIP – (1. Total Depravity, 2. Unconditional Election, 3. Limited Atonement, 4. Irresistible Grace, 5. Perseverance of The Saints). Englanninkielisessä maailmassa tätä lyhennettä käytetään viittaamaan kalvinismin viiteen kohtaan. Vaikka nämä viisi kohtaa esittävät uskollisesti ja oikein kalvinismin olemuksen, kalvinismi kokonaisuudessaan on paljon enemmän kuin tämä.
Arminiolaisuuden viisi kohtaa
Arminiolaisuuden viiden kohdan sisältö on seuraava:
Synodin seuraukset
Arminiolaisuuden esittämät näkymykset tuomittiin vuonna 1619 Dordtin kanoneissa, jotka määrittelivät reformoitujen kirkkojen virallisen opin arminiolaisuuden haastamissa uskonkysymyksissä.
Vaikutukset
Arminianismista tuli suhteellisen vaikutusvaltainen liike Euroopassa, ja se innoitti kasvavaa humanistista kulttuuriliikettä. Uskonnollisena suuntauksena, omina erillisinä kirkkokuntinaan, se on nykyään suhteellisen pieni, mutta koska se vaikutti Englannin kirkkoon (virallisesti vuodesta 1628), metodismin perustajaan John Wesleyhyn ja Yhdysvaltojen reformoituun herätysliikkeeseen 1800-luvun puolivälissä, sen opillinen kanta elää edelleen anglikaanisessa kirkkojen yhteisössä, metodismissa, baptismissa ja monissa evankelikaalisissa kirkkokunnissa Yhdysvalloissa. Ja jos vain usko riittää, liike liittyy hyvin esimerkiksi Søren Kierkegaardin "uskon irrationalismin" subjektiiviseen filosofiaan.
29. hikō sentai
Kalusto
Yhtymän kalustona olivat :
Komentajat
Yhtymän komentajina olivat :
Valkoinen helvetti
Valkoinen helvetti on yhdysvaltalainen lentoelokuva, joka oli osa aikansa Yhdysvaltain ilmavoimien toimintaa propagoivaa elokuvatuotantoa. Ohjaaja oli William A. Wellman.
Juoni
pienoiskuva|Douglas C-47, samantyyppinen kone kuin elokuvassa käytetty. Lentäjä Dooley (John Wayne) miehistöineen joutuu jäätävissä lento-olosuhteissa tekemään Douglas C-47 Skytrain-kuljetuskoneella (Douglas DC-3:n sotilasversio) pakkolaskun Kanadan pohjoisosiin. Lasku onnistuu telineet ulkona.
Radisti alkaa lähettää viestiä pakkolaskusta. Pakkolaskun tehneen koneen miehistö tekee majan, tekee nuotiolla savua ja pyrkii pysymään toimintakunnossa vähällä ruoalla. Yksi miehistöstä lähtee metsästämään lumisateeseen, eksyy ja kuolee, joka on elokuvan ainoa kohtaus, jossa on nainen edes jotenkin romanttisessa roolissa esillä. Elokuvassa John Wayne rukoilee enemmän kuin kaikissa muissa elokuvissaan yhteensä.
Elokuvan yleisilme on dokumentaarisen oloinen, vakava. Toisaalla sotilaslentäjät ja Yhdysvaltain ilmavoimien rahtikoneita joko keikkatyönä tai kansalliskaartilaisina lentävät siviililentäjät alkavat etsiä kadonnutta konetta.Muut lentäjät ovat tuntemattomampia näyttelijöitä, osa yli-ikäisiä tai ylipainoisia, joka voi merkitä sitä, että elokuvalla on yritetty rekrytoida Korean sodasta palaavia siviililentäjiä USAFin palvelukseen.
Lopussa koneen radiopeilaus onnistuu ja leiri löytyy. Parvi DC-3:ia pudottaa huoltoa leiriin.
Hätäradio
Radistin käyttämä käsinveivattava hätäradio on BC-778/SCR-578/AN-CRT3, joka perustui Kolmannen valtakunnan Luftwaffen lentokoneiden hätälähettimiin. Siti piti veivata noin kaksi kierrosta minuutissa sähkön tuottamiseksi. Se lähetti automaattisesti SOS-signaalin tai sillä voi lähettää Morse-koodia. Se toimi 500 kHz taajuudella, myöhemmät mallit toimivat 8,28 MHz tai 8,346 MZ taajuudella
Concrete (Washington)
Concrete on kaupunki Washingtonin osavaltiossa, Skagitin piirikunnassa. Kaupungin asukasluvun arvioitiin vuonna 2009 olevan 835. Pinta-alaltaan kaupunki on noin 3,2 neliökilometriä. Kaupunki on saanut nimensä merkittävän betoniteollisuutensa mukaan.
Sara Melleri
Sara Melleri (s. 14. helmikuuta 1986 Turku) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä ja laulaja. Melleri on käynyt Kallion ilmaisu­taidon lukiota ja opiskellut vuodesta 2005 näyttelemistä Teatteri­korkea­koulussa, josta hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi keväällä 2011. Hän myös opettaa Teatterikorkeakoulussa ja ohjaa sekä käsikirjoittaa omia näytelmiään.
Valkoinen helvetti
Näyttelijät
Lähde:
Sara Melleri
Ura
Teatterissa hän on näytellyt muun muassa Lady Macduffia Q-teatterin Macbeth-näytelmässä (2008–2009) ja pää­henkilöä Wendla Berg­mania Helsingin Kaupunginteatterin Spring Awakening -musikaalissa (2009). Marras­kuussa 2013 hänen esikois­ohjauksensa Pop Slut sai kanta­esityksensä Koko-teatterissa.
Melleri on näytellyt pieniä rooleja elo­kuvissa Hymy­poika (2003), Matti (2005), Ganes (2007) ja Vuonna 85 (2013), sekä toista pää­roolia Siiriä elo­kuvassa Sisko tahtoisin jäädä vuodelta 2010. Hän sai roolista parhaan nais­sivu­osan Jussi-palkinnon. Melleri on näytellyt myös televisiossa pää­roolia Yle TV2 -kanavan 12-osaisessa sarjassa Rakastuin mä luuseriin (2005). Melleri sai ensimmäisen elo­kuvan pää­osansa elo­kuvassa Kikka!, jossa hän näyttelee iskelmä­laulaja Kikkaa. Elo­kuva sai ensi-iltansa 12. lokakuuta 2022. Melleri palkittiin roolista parhaan pääosan Jussilla.
Yksityiselämä
Sara Mellerin isä oli kirjailija Arto Melleri, äiti oli näyttelijä Kaija Kangas ja setä Ylen entinen uutis­päällikkö Jorma Melleri. Melleri sai esikois­lapsensa keväällä 2011.
Valdemar Sandelin
Valdemar Edmund Sandelin (17. helmikuuta 1917 Tampere – 28. elokuuta 1990 Tampere) oli suomalainen ammattientarkastaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Hän toimi Hämeen läänin maaherrana 1970-luvulla.
Sandelinin vanhemmat olivat puuseppä Väinö Edmund Kristoffer Sandelin ja Hilda Josefina Tamminen. Hän kävi kansakoulun ja ammattikoulun ja työskenteli sitten Tampereella Valmet Oy:n palveluksessa levyseppänä vuosina 1939–1950. Hän oli myös yrityksen pääluottamusmiehenä. Sandelin toimi Tampereen ammattientarkastuspiirin ammattientarkastajana 1950–1962 ja kansanedustajakautensa jälkeen hän oli Hämeen läänin maaherrana vuosina 1973–1979.
Sandelin oli naimisissa vuodesta 1943 Anna Mirjam Lahtisen kanssa.
Johnny Lattner
thumb|Lattner vuonna 2004 John Joseph Lattner (24. lokakuuta 1932 – 13. helmikuuta 2016 ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti Heisman Trophyn (1953) ja kaksi Maxwell Awardia (1952, 1953).
Luotuaan uran Notre Damen yliopistossa Lattner pelasi lyhyesti ammattilaistasolla seuranaan Pittsburgh Steelers. Hän on kuulunut College Football Hall of Fameen vuodesta 1979.
Markku Blomqvist
Markku Valdemar Blomqvist (23. joulukuuta 1933 Uskela – 20. heinäkuuta 2000 Kajaani) oli suomalainen näyttelijä.
Blomqvist näytteli pitkään Turun kaupunginteatterissa sekä usein myös televisiossa ja elokuvissa. Hänen merkittävimpiä elokuvaroolejaan ovat karjalaisen turkiskauppias ja kartanonomistaja Markki Bohattovin rooli elokuvassa Antti Puuhaara vuodelta 1976, Morfeuksen rooli Timo Linnasalon Eeva-Liisa Manner -filmatisoinnissa Eros ja Psykhe (1997) sekä Musta-Pekan rooli Mikko Niskasen elokuvassa Nuoruuteni savotat (1988). Lisäksi hän näytteli sivuosia muun muassa Renny Harlinin elokuvassa Jäätävä polte (1986) sekä Taavi Kassilan elokuvassa Petos (1988).
Elokuvien lisäksi Blomqvist esiintyi myös televisiosarjoissa Tuntemattomalle jumalalle (1993) ja Kultainen salama (1994). Hän oli kiinnitettynä myös Kajaanin kaupunginteatterissa.
1970-luvulla Blomqvist levytti muutaman laulun. Vuonna 1976 hän esiintyi Toni Edelmannin albumilla Kauhea murhamies Lalli. Seuraavana vuonna puolestaan syntyi Blomqvistin tunnetuin levytys ”Liehuva liekinvarsi”. Tällä Jukka Siikavireen säveltämällä ja Erkki Mäkisen sanoittamalla kappaleella Blomqvist osallistui myös Suomen euro­viisu­karsintoihin.
Blomqvist oli näyttelijä Mauno Blomqvistin veli. Veljesten ainoa yhteinen elokuva oli Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama Tulipää (1980).
Tilkkutäkki 2
Tilkkutäkki 2 on Tilkkutäkki -kokoelmalevysarjan toinen osa, joka julkaistiin 2. elokuuta 2006 levymerkillä Warner Music Finland. Se ylsi Suomen virallisen listan toiselle sijalle.
Antti Halme
Antti Alarik Halme (4. maaliskuuta 1923 Akaa – 10. kesäkuuta 1996 Viiala) oli suomalainen tiedotussihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja 1960- ja 1970-luvuilla.
Halmeen vanhemmat olivat ulosottomies Aarne Nikolai Halme ja Martta Johanna Vilén. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1938 kemian laboranttikurssin Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa. Halme työskenteli Viialan nahkatehtaalla laboranttina 1938–1945 ja työnjohtajana 1945–1956. Halme siirtyi tämän jälkeen politiikan pariin toimien Pohjois-Hämeen sos.dem. piirin piirisihteerinä Tampereella vuosina 1956–1966, Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän tiedotussihteerinä 1970–1973 sekä maa- ja metsätalousministerin poliittisena sihteerinä 1972 ja työministerin poliittisena sihteerinä 1972–1973. Vuodesta 1976 alkaen Halme toimi Eläkkeensaajien keskusliiton tiedotussihteerinä.
Halme oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1966–1970 ja 1973–1975 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli jälkimmäiselle edustajakaudelleen 11. syyskuuta 1973 Hämeen läänin maaherraksi valitun Valdemar Sandelinin tilalle. Halme oli myös mukana kunnallispolitiikassa Viialan kunnanvaltuuston jäsenenä.
Halme oli naimisissa vuodesta 1944 Taimi Tuulikki Peltosen kanssa.
Hopalong Cassady
thumb|250px|Cassady vuonna 1953. Howard "Hopalong" Cassady (2. maaliskuuta 1934 – 20. syyskuuta 2019 Tampa, Florida ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti vuonna 1955 Ohion osavaltionyliopistossa pelatessaan Heisman Trophyn ja Maxwell Awardin.
Carl Enckell
Carl Johan Alexis Enckell (7. kesäkuuta 1876 Pietari – 26. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, upseeri, yritysjohtaja ja diplomaatti. Hän oli Suomen viimeinen ministerivaltiosihteeri Pietarissa vaiheikkaana vuonna 1917 ja itsenäisyyden aikana moninkertainen ulkoasiainministeri. Enckellin uran merkityksellisimmän vaiheen muodosti Suomen luotsaaminen sodasta pysyvään rauhantilaan 1944–1948. Hän profiloitui etenkin Suomen idänsuhteissa.
Enckell on ollut ulkoasiainministerinä Suomessa neljänneksi pisimpään. Hän toimi poliittisesti sitoutumattomana kymmenen eri hallituksen ulkoasiainministerinä vuosien 1918–1950 aikana.
Uran alku: upseeri, liikemies, diplomaatti
Enckellin suvussa oli paljon upseereita. Carl Enckellin isä Carl Enckell oli jalkaväenkenraali Venäjän armeijassa ja siirtyi Suomeen johtamaan Haminan kadettikoulua pojan ollessa seitsemänvuotias. Siellä myös Enckell kouluttautui upseeriksi. Valmistuttuaan kurssinsa priimuksena vuonna 1896 hän liittyi eliittiyksikkönä tunnettuun henkikaartin Izmailovon rykmenttiin, missä hän oppi sujuvaa venäjää. Hän jätti kuitenkin upseerinuran jo kolmen vuoden kuluttua ja meni Dresdeniin opiskelemaan insinööriksi. Valmistuttuaan hän palasi Suomeen ja työskenteli koneinsinöörinä paperi- ja metalliteollisuuden palveluksessa, ja siirtyi vuonna 1911 Kone ja Silta Oy:n toimitusjohtajaksi. Yhtiö menestyi hyvin, ja Enckell valittiin nopeasti Metalliteollisuuden Työnantajaliiton ja Yleisen Työnantajaliiton varapuheenjohtajaksi sekä Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 venäjäntaitoinen Enckell nimitettiin Suomen ministerivaltiosihteeriksi Pietariin. Eduskunnan hyväksyttyä kesällä valtalain konservatiivinen Enckell painosti Venäjän väliaikaisen hallituksen johtajat hajottamaan Suomen eduskunnan lain torjumiseksi, mikä myös onnistui. Tämän johdosta hänellä oli pitkään huono maine Suomen vasemmiston silmissä.
Marraskuun 1917 alussa Enckell sukkuloi Helsingin ja Pietarin väliä uutta Suomen ja Venäjän suhteet määrittelevää perustuslakia sorvattaessa. Niin kutsutun Ståhlbergin komitean esityksen hän ehti vielä esitellä väliaikaiselle hallitukselle 5. marraskuuta, mutta saavuttuaan uudelleen Pietariin 7. marraskuuta Suomen eduskuntapuolueiden hyväksymän manifestiluonnoksen kanssa hän saattoi vain todeta uuden vallankumouksen tapahtuneen matkan aikana. Suomen julistauduttua itsenäiseksi Enckell muodosti P. E. Svinhufvudin ja K. G. Idmanin kanssa Suomen senaatin valtuuskunnan, joka pyysi ja sai Venäjän neuvostohallitukselta tunnustuksen itsenäisyydelle. Enckell nimettiin myös Suomen diplomaattiseksi edustajaksi Pietariin, mutta toimi jäi hyvin lyhyeksi valtiosuhteitten pian katketessa valkoisen Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä.
Enckellistä tuli marraskuussa 1918 Suomen järjestyksessä toinen ulkoministeri, ja hänen tehtäväkseen tuli nyt vuorostaan hankkia valtionhoitaja C. G. E. Mannerheimin kanssa Suomen itsenäisyydelle tunnustus maailmansodan voittaneilta ympärysvalloilta. Enckell johti Suomen valtuuskuntaa Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919 sekä Kansainliitossa sen käsitellessä Ahvenanmaan kysymystä. Enckellin taktiikkana oli viivyttää päätöksen tekemistä Ahvenanmaasta, kunnes suurvallat menettäisivät kiinnostuksensa wilsonilaiseen vähemmistökansallisuuksien (ruotsinkielisten ahvenanmaalaisten) oikeuksien ajamiseen. Taktiikka toimi, ja Ahvenanmaa päätettiin vuonna 1921 jättää Suomelle.
Vasta itsenäistyneessä Suomessa entinen ministerivaltiosihteeri Enckell oli harvoja, jolla oli edes jonkinlaista kokemusta diplomaattisista tai niiden kaltaisista tehtävistä, joten nuori kansakunta turvautui häneen usein. Enckell oli vuosina 1919–1926 Suomen diplomaattisena edustajana Pariisissa ja vuosina 1920–1926 samanaikaisesti Kansainliitossa. Hän toimi myös kahden lyhytikäisen virkamieshallituksen ulkoministerinä vuosina 1922 ja 1924 ja edusti Suomea eräissä kansainvälisissä konferensseissa. Hän palasi vuonna 1927 kotimaahan liike-elämän pariin. Hän oli ensin Liittopankin toimitusjohtajana ja sitten Helsingin Osakepankin johtokunnan jäsenenä sekä vuosina 1936–1946 Teollisuudenharjoittajain keskinäisen palovakuutusyhtiön toimitusjohtajana.
Paluu huipulle vaikeina aikoina
Suomen ulkopolitiikan pariin Enckell palasi kohtalokkaana aikana vuonna 1944. Kyseisen vuoden helmikuussa hän kävi J. K. Paasikiven kanssa Moskovassa epävirallisissa rauhantunnusteluissa, jotka eivät kuitenkaan vielä johtaneet rauhaan Linkomiehen hallituksen torjuessa Neuvostoliiton kovat ehdot. Elokuussa nimitettiin Antti Hackzellin – toisen tsaarinaikaina Venäjään liikesuhteiden kautta tutustuneen henkilön – johtama uusi hallitus rauhan solmimista varten, ja Enckell palasi pitkän tauon jälkeen ulkoministeriksi. Hackzellin saatua halvauskohtauksen kesken välirauhanneuvotteluiden Enckell joutui dramaattisissa oloissa matkustamaan Moskovaan ja asettumaan Suomen valtuuskunnan johtoon. Välirauhansopimus allekirjoitettiin 19. syyskuuta.
Enckell jatkoi ulkoministerinä yhtäjaksoisesti kaikissa sotien jälkeisissä hallituksissa aina K.-A. Fagerholmin sosiaalidemokraattista vähemmistöhallitusta myöten, yhteensä viiden ja puolen vuoden ajan. Näinä vuosina hän oli yksi Paasikiven linjan keskeisistä arkkitehdeista. Enckellin ja apulaisulkoministeri Reinhold Sventon asemaa presidentti Paasikiven avustajina ja neuvonantajina korosti kummankin täydellinen venäjän taito ja se, että ulkoministeriön korkeimman virkamiehen, poliittisen osaston päällikön virka oli Enckellin koko ulkoministerikauden ajan ilman haltijaa. Enckellillä ja Sventolla oli kielitaitonsa ylläpitämiseksi tapana jopa keskustella ja käydä kirjeenvaihtoa keskenään venäjäksi. Enckell oli Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtajana sekä Pariisin rauhankonferenssissa elokuussa 1946 että YYA-sopimuksesta neuvoteltaessa Moskovassa huhtikuussa 1948. Hän allekirjoitti Suomen edustajana Pariisin rauhansopimuksen 10. helmikuuta 1947 ja yhtenä Suomen edustajista myös YYA-sopimuksen 6. huhtikuuta 1948. Enckell jäi eläkkeelle 73-vuotiaana vuonna 1950.
Enckell sai kahdesti sekä 1. luokan Vapaudenristin (jälkimmäisellä kerralla rintatähden kera) että Valkoisen Ruusun suurristin (jälkimmäisellä kerralla jalokivien kera) ja myös useita korkeita ulkomaisia kunniamerkkejä. Hän julkaisi vuonna 1956 kaksiosaiset muistelmat, jotka keskittyivät Suomen itsenäistymisen aikoihin ja 1920-lukuun.
Enckell kuoli 82-vuotiaana Helsingissä.
Perhe
Carl Enckellin vaimo oli hänen Saksassa tapaamansa englantilaissyntyinen Lucy Marie Frieda Agathe Margareta Ponsonby-Lyons. Heidän poikansa oli diplomaatti, filosofian kandidaatti Ralph Enckell. Carl Enckellin veli oli kenraali Oscar Enckell, joka osallistui hänen kanssaan Moskovan välirauhanneuvotteluihin syyskuussa 1944.
Taiwaninkoira
Taiwaninkoira, joka tunnetaan myös nimillä taiwan native dog, formosanvuoristokoira (formosan) ja tugou on taiwanilainen koirarotu. Nykyisin se on levinnyt koko saarelle ja sitä pidetään vahti- ja seurakoirana.
Alkuperä
thumb|250px|Kuva vuodelta 1871, jossa on taiwanilaisia metsästäjiä paikallisen koiran kanssa. Taiwaninkoira polveutuu eteläaasialaisista paariatyyppisistä metsästyskoirista, joita tavattiin alun perin saaren keskisellä vuoristoalueella. Alkuperäisasukkaat käyttivät alun perin taiwaninkoiraa metsästykseen, mutta nykyään puhdasrotuiset yksilöt ovat erittäin harvinaisia. Eräältä taiwanilaiselta kasvattajalta, Chen Ming-nanilta, meni 10 vuotta löytää neljä jalostukseen sopivaa koiraa. Chenillä oli ollut lapsena taiwaninkoira ja 1980-luvulla hän aloitti liiketoiminnan, jonka tarkoituksena oli luoda puhdasrotuinen taiwaninkoira. Hän aloitti yksittäisestä pennusta, jonka hän osti alkuasukkaalta 1000 Yhdysvaltain dollarilla. Chenin mukaan Taiwanissa on todella paljon katukoiria, joita voi erehtyä luulemaan puhdasrotuiseksi taiwaninkoiraksi, mutta puhdasrotuisella on yleensä vahva suuntavaisto ja hyvä haju-, näkö- ja kuuloaisti. Hänen löytämillään puhdasrotuisilla tehdyt geenitutkimukset osoittivat, että ne olivat sukua eteläjapanilaisille koirille ja ne polveutuivat eteläaasialaisesta metsästyskoirasta.
Taiwaninkoira on melko tuntematon kotimaansa ulkopuolella ja se on rekisteröity sekä Taiwan Kennel Clubiin että International Canine Organizationiin. FCI:n viimein hyväksyttyä sen listoilleen muutama vuosi sitten kansainvälinen tunnustus on kuitenkin tuonut uutta toivoa rodun tulevaisuuden suhteen. Se on sopeutunut Taiwanin epätasaiseen ja tiheämetsäiseen maastoon ja se eli puolivillinä ennen hollantilaisten uudisasukkaiden tuloa. Tästä huolimatta se on mahdollista kouluttaa ja sitä käytetään nykyään metsästys-, vahti- ja seurakoirana ja erilaisten temppujen tekemiseen.
Markku Peltola
Peltola aloitti Helsingissä Kellariteatterissa, siirtyi 1980-luvun alussa Vaasan kaupunginteatteriin ja sieltä Kajaaniin. Laitosteattereiden jälkeen hän liittyi monitaiteelliseen Motelli Skronkle -ryhmään. Hänen viimeinen ohjauksensa Telakalle oli Aktivisti.
1980-luvun alusta asti Peltola soitti bassoa ja lauloi Motelli Skronkle -yhtyeessä. Hän teki kaksi soololevyä. Ensimmäinen, Buster Keatonin ratsutilalla, jonka julkaisi Ektro Records -pienlevy-yhtiö, ilmestyi vuonna 2003 ja toinen, Buster Keaton tarkistaa idän ja lännen, vuonna 2006.
Markku-liitto valitsi vuonna 2003 Peltolan seitsemänneksi vuoden Markuksi.
Peltola kuoli vaikeaan sairauteen 31. joulukuuta 2007 aamuyöllä kotonaan Kangasalla. Peltola on haudattu Kalevankankaan hautausmaan pohjoisen uurna-alueen muistolehtoon.
Charles Darling
Charles Frick ”Chuck” Darling (20. maaliskuuta 1930 Denison, Iowa – 6. huhtikuuta 2021 Littleton, Colorado) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Elämä ja ura
Darling pelasi vuodet 1949–1952 menestyksekkäästi Iowan yliopiston joukkueessa. Rochester Royals varasi hänet NBA:han kahdeksannella vuorolla vuoden 1952 varaustilaisuudessa. Darling ei kuitenkaan valinnut NBA-uraa vaan pelasi amatöörisarjaa Phillips 66ers -joukkueessa. Amatöörinä hänet valittiin myös Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon Melbournen kesäolympialaisiin 1956, missä maa voitti kultaa. Darling kuoli 91-vuotiaana 6. huhtikuuta 2021.
Burjaatti-Mongolien autonominen alue
Burjaatti-Mongolien autonominen alue oli lyhytikäinen hallintoalue Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti hieman nykyistä Burjatian tasavaltaa laajemman alueen.
Burjaatti-Mongolien autonominen alue perustettiin 9. tammikuuta 1922 burjaattien (tuolloin burjaatti-mongolit) asuinalueesta. Siitä tuli Burjaatti-Mongolien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 30. toukokuuta 1923.
Ross The Boss
Bronxissa lapsuutensa viettänyt Friedman oli perustamassa The Dictators -yhtyettä vuonna 1973. Levytettyään kolme albumia The Dictatorsin kanssa Friedman muutti Ranskaan ja alkoi työskennellä Shakin' Street -yhtyeen kanssa. Shakin' Street oli lämmittelybändinä Black Sabbathille heidän Heaven and Hell -kiertueellaan 1980 ja tällöin Friedman tapasi Joey DeMaion. Friedman ja DeMaio perustivat Manowarin, jossa Friedman soitti vuoden 1988 Kings of Metal -albumiin saakka. Friedman lähti yhtyeestä voidakseen soittaa enemmän bluesiin kallellaan olevaa musiikkia.
Jouko J. Salminen
Jouko Juhani Salminen (27. kesäkuuta 1927 Helsinki – 5. toukokuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Salmisen vanhemmat olivat pankinjohtaja Aamos Juhani Salminen ja Aura Amanda Jokela ja puoliso vuodesta 1952 kotitalousopettaja Raija Anneli Lauro. Salminen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1945 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1950. Yleisradion selostajakurssin hän kävi 1962 ja jatkokurssin 1963 ja teki useita opintomatkoja 1950-luvulta 1980-luvulle. Salminen oli Keski-Suomen maanviljelysseuran harjoittelija 1948–1949, Oulun läänin talousseuran veroluokittaja 1949, Kuopion maanviljelysseuran luokitusagronomi 1950, Satakunnan maanviljelysseuran kartoitustoimiston esimies 1950–1954, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran kartoitustoimiston esimies 1954–1961, kasvinviljelyagronomi 1961–1969 ja toiminnanjohtaja 1969, Etelä-Pohjanmaan maatalouskeskuksen johtaja 1970–1979 ja Maatalouskeskusten Liiton toimitusjohtaja 1979–1987. Hän oli myös Yleisradion maatalousohjelmien freelancetoimittaja Etelä-Pohjanmaalla 1962–1968 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa vapaaehtoinen maanpuolustustyö, filatelia ja puutarhanhoito. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Salminen sai 1984.
Kristian Lumijärvi
Kristian Lumijärvi (sukunimi vuoteen 1907 Laxfeldt, 13. marraskuuta 1880 Kylmäkoski – 15. helmikuuta 1957 Sippola) oli suomalainen työkalumestari ja sosialidemokraattien kansanedustaja 1930-luvulla.
Palvelija Vilhelmiina Laxfeldtin poikana syntynyt Lumijärvi työskenteli maa-, metsä- ja puutyöläisenä. Ennen vuotta 1919 hän asui myös ulkomailla Saksassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja viimeksi kuuden vuoden ajan Englannissa. Palattuaan Suomeen Lumijärvi oli Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin toimitsijana noin 10 vuotta sekä Viipurin läänin itäisen ja läntisen vaalipiirin sosialidemokraattien piirisihteerinä. Sotien jälkeen hän oli Työtehoseuran palveluksessa työkalumestarina opastaen metsätyömiehiä työkalujen kunnostuksessa.
Lumijärvi oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1933–1936 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja oli myös Espoon kunnanvaltuuston jäsenenä.
Lumijärvi oli naimisissa vuodesta 1912 Alma Matilda Vuoren kanssa.
Doketismi
Doketismi johtui useimmiten askeettisesta käsityksestä, joka piti aineellisuutta saastaisena ja Jumalan pojan syntymää ja kuolemaa hänen arvoaan alentavana. Gnostilaisista teksteistä doketistinen tulkinta esiintyy muun muassa Pietarin ilmestyksessä ja Suuren Setin toisessa opetuksessa. Jo Uudessa testamentissa taistellaan doketismia vastaan (mm. ; ; ).
Muhammad sai doketismista vaikutteita islamilaiseen oppiin, jossa Jeesus on vain eräs profeetoista. Vrt. monofysitismi. Doketismin vastakohta on ebionitismi.
Filmation
thumb|250px|Filmationin viimeiseksi jäänyt logo
Filmation oli piirrettyjä valmistava yhtiö, joka perustettiin 1960-luvulla Yhdysvalloissa. Yhtiö muistetaan ankarasta arkistokuvien käytöstä. Tämä tarkoitti sitä, että oleellisimmat animaatiot tehtiin jo ennen kuin yhtään käsikirjoitusta oli saatu aikaiseksi, jotta jaksot pystyttiin kasaamaan helposti ja uutta animaatiota tarvitsi luoda vähän, jos ollenkaan. Näin säästettiin kuluissa. Tämä sai useat piirretyt näyttämään erittäin halvoilta.
Filmation joutui myös rajoittamaan jaksojen sisältöä, ei vain rajoitetun animoinnin, vaan myös pääasiallisen kohdeyleisön, lasten, takia. Tämä näkyi varsin selvästi Batman-sarjakuvaan pohjaavassa piirrossarjassa, jossa vakavammat ja synkemmät aiheet oli eliminoitu tehokkaasti tarpeettomalla täytekomiikalla. Monet yhtiön piirretyistä sisälsivät niin sanotun opetusosion itse jakson päätteeksi.
60-luvulla Filmation oli yksi Hanna-Barberan (nykyään Cartoon Network Studios) harvoista kilpailijoista ja sen menestyneimpiin sarjoihin lukeutuivat Archie-sarjakuvien pohjalta tehty piirrossarja sekä Star Trek'iin pohjautuva animaatiosarja jossa ääninäyttelijöinä toimivat sarjan alkuperäiset näyttelijät. Archie-piirretyn suosio johti Hanna-Barberan päätökseen luoda kuuluisa Scooby Doo -piirretty. Vaikka Filmation tuotti Batman-animaatiosarjan, itse näyttelijöillä toteutetun TV-sarjan animoidun intron tuotti yhtiön kilpailija Hanna-Barbera. Tämän lisäksi Robinilla ja Shaggy'llä oli sama ääninäyttelijä, Casey Kasem.
1980-luku oli Filmationin kulta-aikaa, kun yhtiö alkoi vuonna 1983 tuottamaan Mattelin Masters of the Universe -lelusarjaan pohjaavaa piirrossarjaa He-Man. Kyseinen sarja olikin Filmationin tuottavin ja suosituin, ja sarjalla onkin yhä vankka fanipohja. Sarjan lopun jälkeen luotu sisarsarja She-Ra: Mahdin prinsessa ei menestynyt, vaikka sen animointi oli laadultaan parempaa. He-Man-piirretyn välillä järjetön säästökuuri johti siihen, että sarjan tuottaja Lou Scheimer päätyi ääninäyttelemään suurinta osaa sarjan sivuhahmoista.
Yhtiön viimeinen piirretty oli tieteis-länkkärisarja BraveStarr. Filmation suljettiin silloisen omistajan, kosmetiikkayhtiö, L'Oréalin päätöksestä vuonna 1989.
Tuotantoa
Filmationin tuotantoa 1960-luvulta 1980-luvulle, suluissa sarjan aloitusvuosi Yhdysvalloissa:
Keilailu
Keilailu on pallopeli, jossa pyrkimyksenä on palloa rataa pitkin vierittämällä kaataa puisia, muovipäällysteisiä keiloja. Suosituin keilailumuoto on amerikkalaisperäinen versio ( tai ten-pin), jossa keiloja on kymmenen kappaletta ja ne sijaitsevat 60 jalan (18,3 metrin) mittaisen keilaradan päässä, symmetrisessä kolmiossa keilapöydällä.
Kullakin pelaajalla on kaksi heittoyritystä kaataa keilapatteri keilapallolla. Tarkoitus on oikeakätisellä keilaajalla osua hieman kärkikeilan oikealle puolelle niin sanottuun taskuun, jonka muodostavat keilat yksi ja kolme. Vasenkätisellä vastaavat keilat ovat yksi ja kaksi. Mikäli ensimmäisellä yrityksellä pelaaja kaataa kaikki kymmenen keilaa, hän tekee kaadon.
Rata ja välineet
thumb|left|Keilaratoja. Keilarata on tehty 39 polyuretaani- tai puulankusta. Rata on kokonaisuudessaan noin 30 metriä pitkä ja 106 senttimetriä leveä. Heittomatka eli yliastumisviivasta ensimmäiseen keilaan on 18,29 metriä. Radan molemmilla puolilla on kouru, joka on noin 10 senttimetriä syvä ja 23 senttimetriä leveä. Radan sivuun ajautuneet keilapallot kulkeutuvat kourua pitkin radalta keilojen ohi.
Keilat ovat 38,1 senttimetriä korkeita ja painavat 1531–1645 grammaa. Ne ovat sisältä puuta ja pinnalta muovia. Keiloja pystytetään radan päähän kymmenen kappaletta tasavälein kolmion muotoiseen kuvioon, jonka jokaisen sivun pituus on 91 senttimetriä.
Vaatetus
Keilailussa pukeudutaan tavallisiin vaatteisiin lukuun ottamatta tiettyjä erityisvarusteita. Kilpailutilanteissa tulee Suomessa käyttää Suomen keilailuliiton hyväksymää pelipaitaa. Myös suorat housut kuuluvat tapoihin, joskaan eivät ole pakolliset, säännöt vaativat vain siistien housujen käyttöä ja erikseen kieltävät shortsit, verkkarit ja farkut.
Keilailussa pelaajat käyttävät erikoisvalmisteisia kenkiä, jotka sallivat toisaalta loppuliu'un heiton lopussa ja toisaalta pidon kengän ja vauhdinottoradan välillä. Halvemmissa kenkämalleissa yleensä kummankin kengän pohja on samanlainen. Päkiäosa on valmistettu yleensä nahasta, jotta kenkä liukuisi vauhdinottoradalla, ja kantaosa kumista pysähtymistä varten. Kalliimmissa kenkämalleissa toisen kengän pohja on valmistettu siten, että sen pohjat ovat vaihdettavissa, jotta kenkä liukuu aina yhtä paljon riippumatta vauhdinottoradan kitkaisuudesta. Toisen kengän pohja on taas valmistettu kumista, jotta saavutetaan suurempi kitka vauhdinottoradan ja kengän välillä. Oikeakätisellä keilaajalla liukujalka on vasen ja vasenkätisellä keilaajalla oikea.
Pelin luonne
thumb|Kierteellä heitetty pallo osumassa ykkös- ja kolmoskeilan väliin, mikä antaa usein hyvät toiveet kaadosta Keilaaja ottaa yleensä neljän tai viiden askeleen vauhdin ja pyrkii heitollaan osumaan keiloihin niin, että keilat kaatavat toisensa ketjureaktiossa. Paras osumakohta on ykköskeilan sekä kakkos- tai kolmoskeilan väliin. Epäonnistuneen heiton seurauksena voi jäädä pystyyn keiloja, jotka ovat niin kaukana toisistaan, että niitä ei voi paikata yhdellä heitolla.
Saadakseen keilat kaatumaan mahdollisimman tehokkaasti on heittäjän saatava palloonsa oikea tulokulma keiloihin nähden sekä riittävä kitka rataa vasten. Tämän takia huippukeilaajat käyttävät pallossaan voimakasta kierrettä. Tulokulmaan vaikuttaa pallon liike radalla, johon puolestaan vaikuttavat pallon vauhti, pyörintäsuunta, pyörinnän määrä sekä itse käytettävä pallo. Oikeanlaisen pallon valinnalla saadaan irti maksimaalinen hyöty radasta. Kilpakeilaajan on osattava ottaa huomioon myös ratojen öljyprofiili ja alustan kitkaisuus.
Pistelasku
Keilaaja vierittää palloa rataa pitkin ja pyrkii kaatamaan mahdollisimman paljon keiloja. Keilaajalla on yhdessä sarjassa kymmenen ruutua, joista kussakin kaksi yritystä kaataa kaikki 10 keilaa. Jos keilaaja kaataa kaikki keilat ruudun ensimmäisellä yrityksellä eli tekee ”kaadon” (merkitään X), hän saa ruudusta 10 pistettä plus kahden seuraavan heiton pisteet. Jos hän kaataa kaikki 10 keilaa kahdella yrityksellä eli tekee ”paikon” (merkitään /), hän saa ruudusta 10 pistettä plus seuraavan heiton pisteet. Jos keiloja jää kahdenkin heiton jälkeen pystyyn eli tulee ”jättö”, keilaaja saa siitä ruudusta vain kaatamiensa keilojen määrän mukaiset pisteet. Kymmenenteen ruutuun pelaaja voi tehdä kolme heittoa, kunhan hän ei tee jättöä toisella heitollaan.
Esimerkkisarja, jossa kunkin ruudun pistemäärä on lihavoituna:
Luokittelua
Kilpailijat luokitellaan Suomessa viiteen luokkaan erilaisia kilpailuja varten. Kun keilaajalle on kertynyt vähintään 24 kilpailusarjaa, määritellään hänelle hänen sarjojensa keskiarvosta luokka. Sen jälkeen hänen keskiarvonsa päivitetään viikoittain ja luokkatarkistus tehdään kahdesti vuodessa.
Historiaa
pienois|pysty=0.6|Amerikkalainen mainoselokuva keilailusta vuodelta 1958. Monessa maassa ja kulttuurissa on omat ikivanhat pelinsä, joissa esineitä kaadettiin vierivillä tai liukuvilla kivillä. Keilailuna nykyisin tunnettu laji syntyi legendan mukaan Yhdysvalloissa Connecticutin osavaltiossa 1841, kun viranomaisten kieltoa kierrettiin lisäämällä peliin kymmenes keila. Kymmenen keilan pelistä tuli Yhdysvalloissa pian hyvin suosittua. New Yorkissa perustettiin vuonna 1895 kansallinen kattojärjestö ABC, joka laati pelille yhtenäiset säännöt ja otti käyttöön nykyisen pistelaskujärjestelmän. Ammattilaisten järjestö PBA perustettiin 1958. Keilailu oli Yhdysvalloissa harrastuksena suosionsa huipulla 1960–1970-luvuilla.
Suomeen amerikkalaistyyppinen keilailu tuli 1920-luvulla, kun avattiin ensimmäinen keilahalli ja perustettiin Helsingin Bowlingliitto. Suomen Keilailuliitto perustettiin 1939. Suomi on menestynyt kansainvälisissä kilpailuissa hyvin ja saavuttanut useita arvokisamitaleita, ja Mika Koivuniemi ja Osku Palermaa ovat 2000-luvulla menestyneet myös Yhdysvaltain PBA-kiertueella.
Samankaltaisia lajeja
Muita keilailumuotoja ovat muun muassa pienoiskeilailu, saksalaisperäinen keilailu, amerikkalainen duck-pin bowling, venäläinen keilapeli, karjalainen kyykkä ja biljardin keilapeli.
Sulfaatti
thumb|right|200px|Sulfaatti-ioni SO42−
Sulfaatit ovat rikkihapon suoloja. Eräitä sulfaatteja kutsutaan kauppanimellä vihtrilli.
Vihtrilli-sanan pohjana on latinan vitriol, joka on muodostettu alkemistien ohjelauseen Visita Interiora Terrae Rectificando Invenies Occultum Lapidem alkukirjaimista: Etsi sitä, mikä on maan alla, ja kun sen kehität täydelliseksi, olet löytävä salatun kiven. Alkemistit ajattelivat, että sulfaateilla olisi keskeinen osuus viisasten kiven etsinnässä. Samalla he pitivät näitä aineita ihmisen henkisen kasvun symboleina.
Ominaisuudet
Sulfaatti-ioni on moniatominen anioni, jonka empiirinen kaava on SO42− ja moolimassa 96,07 g/mol. Ioni koostuu yhdestä rikkiatomista, jota ympäröi neljä tetraedrin muotoon asettunutta happiatomia. Sulfaatti-ioni on vetysulfaatti-ionin HSO4− konjugaattiemäs.
Sulfaattiyhdisteet ovat ioniyhdisteitä. Useimmat sulfaatit ovat hyvin vesiliukoisia. Poikkeuksia ovat huonosti veteen liukenevat kalsiumsulfaatti, strontiumsulfaatti ja bariumsulfaatti.
Sulfaattisuoloja voidaan valmistaa liuottamalla metalleja rikkihappoon tai neutraloimalla rikkihappoa emäksisellä yhdisteellä, kuten metallihydroksideilla, -oksideilla tai -karbonaateilla. Sulfaateille on tyypillistä muodostaa kaksoissulfaatteja, joissa on sekä kolmenarvoinen että yhdenarvoinen kationi, ja näitä kaksoissulfaatteja kutsutaan alunoiksi.