cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hissi
Varavoimakäyttö
Jos sairaalassa käytetään varavoimana generaattoria, yhdysvaltalaisten turvamääräysten mukaan tarvitaan lisäksi keskeytymätön virransyöttö, koska terveydenhuoltolaitosten on koetettava hätägeneraattorinsa kuormitettuna vähintään kerran kuukaudessa. Kokeen aikana hissi saa virtaa vain yhdestä lähteestä, joten ilman keskeytymätöntä virransyöttöä hissit eivät toimi sähkökatkon sattuessa.
Hydraulihisseissä
Hydraulihissien varavoimatoiminto ajaa hissit alimmalle pysähdystasolle ja avaa ovet, jotta matkustajat pääsevät poistumaan. Ovi sulkeutuu yleensä tietyn ajan kuluttua ja hissi pysyy usein pois käytöstä niin kauan, että se nollataan (yleensä päävirtakytkimellä). Hydraulipumpun käynnistykseen tarvittavan suuren sähkövirran vuoksi hydraulihissejä ei voi käyttää tavallisilla varavoimajärjestelmillä. Esimerkiksi sairaaloissa ja hoitokodeissa on tavallisesti omat hätägeneraattorit, jolloin vältetään tämä ongelma. Sähkövirtaa rajoittavien hydraulipumppujen käynnistinten, ”pehmeäkäynnistyskontaktoreiden”, avulla voidaan välttää suuri osa tästä ongelmasta, jolloin pumpun sähkövirta rajoittaa vähemmän varavoiman käyttöä.
Helsingin kaupungin pelastuslaitos
Helsingin pelastuslaitos vastaa palonehkäisyn valvonta- ja tarkastustehtävistä, palo- ja pelastustoiminnasta, lääkinnällisestä pelastustoiminnasta eli ensihoidosta ja kiireellisestä sairaankuljetuksesta Helsingin kaupungin alueella. Helsingin pelastuslaitos vastaa myös Helsingin pelastustoimen poikkeusolojen riskianalyysin ylläpitämisestä ja kehittämisestä, pelastustoimen poikkeusolojen valmiussuunnittelusta sekä väestönsuojeluvalmiuden suunnittelusta ja kehittämisestä. Lisäksi pelastuslaitos koordinoi Helsingin kaupungin väestönsuojeluun varautumista.
Helsingin pelastuslaitos ylläpitää omaa oppilaitosta, Helsingin Pelastuskoulua, joka antaa ammatillista koulutusta palomies-ensihoitajan ja paloesimiehen ammattiin. Pelastuskoulu kouluttaa henkilöstöä Helsingin pelastuslaitoksen tarpeisiin, ei yleisille työmarkkinoille. Helsingin Pelastuskoulu on valtion ylläpitämän Pelastusopiston ohella ainoa pelastusalan koulutusta antava oppilaitos Suomessa.
Historia
Pelastuslaitos jatkaa Helsingin vakinaisen palokunnan perinnettä. Vuonna 1755 vahvistettiin ensimmäinen palotointa koskeva ohjesääntö Helsingin kaupungissa. Suomen ollessa osa Venäjän keisarikuntaa uudistettiin Helsingin kaupungin palontorjuntavalmiutta vaiheittain. Helsinkiin perustettiin vuonna 1861 Helsingin palokunta (myöhemmältä nimeltään Helsingin palolaitos), joka oli ensimmäinen vakituinen palokunta Suomessa. Helsingin kaupungissa panostettiin alusta alkaen ammattipalokunnan toimintaan. Ensimmäinen vapaaehtoispohjalta toimiva palokunta, Helsingin VPK, perustettiin kaupunkiin vuonna 1864, eli kolme vuotta palolaitoksen perustamisen jälkeen. Palolaitos toimi eri puolilla kaupunkia, mutta sillä ei ollut alkuaikoina vakituisia asemia. Vakituisen henkilökunnan ohella palolaitos käytti paljon kaupunkilaisten työvoimaa tulipalojen sammuttamisessa. Helsingin palolaitos sai ensimmäisen asemansa vuonna 1891, kun Erottajan paloasema valmistui Korkeavuorenkadulle. Kallioon Agricolankadulle valmistui ensimmäinen paloasema vuonna 1914. Kallion asemasta tuli keskuspelastusasema vuonna 1975, kun operatiivisen toiminnan keskeisimmät toiminnot ja laitoksen johto muuttivat Erottajan asemalta Kallioon. Helsingin pelastuslaitoksen asemaverkosto on muuttunut kaupungin kasvamisen myötä. Käpylän asema perustettiin vuonna 1931 ja Haagan asema vuonna 1961 ja Malmin asema vuonna 1977. Uusimmat asemat ovat Mellunkylän, Herttoniemen ja Jätkäsaaren asemat, jotka avattiin vuonna 2003 (Mellunkylä), 2006 (Herttoniemi) ja 2011 (Jätkäsaari).
Helsingin palolaitos ja Helsingin väestönsuojelukeskus yhdistettiin vuonna 1991 Helsingin pelastuslaitokseksi. Yhdistymisen tarkoituksena oli tehostaa pelastus- ja väestönsuojelutoimintaa Helsingin kaupungissa. Helsingin väestönsuojelukeskus oli perustettu talvisodan alla vuonna 1939 ja se huolehti väestönsuojelutoiminnasta Helsingissä.
Vuonna 2004 muodostettiin Suomeen 22 aluepelastuslaitosta. Aluepelastuslaitoksille siirtyivät aikaisemmin kuntien vastuulla olleet pelastustoimen tehtävät. Lakimuutoksen jälkeen Helsingin pelastuslaitos on yksi 22 aluepelastuslaitoksesta, mutta uudistuksen myötä laitoksen alueellinen toiminta-alue ei muuttunut.
Hälytystoiminta siirtyi pois Helsingin pelastuslaitoksen vastuulta 1.10.2005 alkaen. Hälytystoimintaa ja Helsingin hätäkeskusta on ylläpitänyt tästä lähtien valtion Hätäkeskuslaitos.
Organisaatio
Helsingin pelastuslaitosta johtaa pelastuskomentaja. Pelastuslaitoksen pelastuskomentajana toimii Jani Pitkänen. Aiempi pelastuskomentaja Simo Weckstén toimi 1.11.2012-31.1.2020. Pelastuslaitoksen ylin päättävä elin on kaupunginvaltuuston valitsema Helsingin kaupungin pelastuslautakunta, jolle on siirretty kunnallista päätösvaltaa. Pelastuslautakunta ohjaa ja kehittää Helsingin pelastuslaitoksen toimintaa.
Helsingin pelastuslaitoksen palveluksessa oli vuoden 2020 lopussa 720 henkilöä, joista vakituisessa työsuhteessa oli 631 henkilöä ja määräaikaisessa 89 henkilöä.
Toimialat
thumb|300px|Helsingin pelastuslaitoksen johtokeskusyksikkö. Pelastuslaitos jakautuu kolmeen osastoon:
Myllyjärvi (Espoo, Lahnus)
Myllyjärvi on pieni järvi koillisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Lahnuksessa. Sen lähin naapurijärvi on Luukinjärvi etelässä. Järvien välistä kulkee Vihdintie.
Myllyjärven pitkänomainen luoteeseen työntyvä lahti on nimeltään Haaraviikki.
Lahnuksen Myllyjärvi on suurin Espoon kolmesta Myllyjärvestä. Toiseksi suurin Myllyjärvi sijaitsee Röylässä ja pienin Myllyjärvi puolestaan Velskolassa.
Stuart Challender
Stuart David Challender (19. helmikuuta 1947 – 13. joulukuuta 1991) oli australialainen kapellimestari. Hän siirtyi vuonna 1968 Eurooppaan ja opiskeli orkesterinjohtoa Hampurissa ja Wienissä.
Challender toimi vuosina 1987–1991 Sydneyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Häntä edelsi Zdeněk Mácal ja seurasi Edo de Waart. Hän kuoli AIDSin komplikaatioihin vuonna 1991.
Shawn Colvin
Shawn Colvin (s. 10. tammikuuta 1956 Vermillion, Etelä-Dakota ) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan 1997 julkaistusta singlestä "Sunny Came Home".
Henkilökohtainen elämä
Colvin syntyi Vermillionissa Etelä-Dakotassa ja vietti nuoruutensa Londonissa Ontariossa ja Carbondalessa Illinoisissa. Colvin oppi soittamaan kitaraa 10-vuotiaana. Colvin on ollut naimisissa kahdesti: Ensin Simon Tassanon kanssa vuonna 1993, josta erosi kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1997 hän avioitui valokuvaaja Mario Erwinin kanssa, josta erosi 2002. Hänellä on vuonna 1998 syntynyt tytär.
Ura
Colvin muutti Austiniin Texasiin ja liittyi yhtyeeseen nimeltä Dixie Diesels. Vuonna 1983 hän muutti New Yorkiin ja liittyi Buddy Millerin yhtyeeseen. Vuonna 1987 tuottaja Steve Addabbo palkkasi hänet taustalaulajaksi Suzanne Vegan lauluun "Luka". Tämän johdosta Colvin sai levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa ja julkaisi debyyttialbuminsa Steady On yhteistyössä tuottajakumppanin John Leventhalin kanssa vuonna 1989. Levy voitti Grammyn parhaasta nykyaikaisesta folk-albumista. Toinen albumi Fat City julkaistiin vuonna 1992 ja sai Grammy-ehdokkuuden parhaasta nykyfolk-albumista. Laulu "I Do not Know Why" oli Grammy-ehdokkaana parhaasta naislaulajan popesityksestä.
Vuonna 1996 Colvin julkaisi albumin A Few Small Repairs ja vuonna 1997 menestyssinglen "Sunny Came Home", joka voitti vuoden laulun ja vuoden levytyksen Grammyn vuonna 1998. A Few Small Repairs -albumi myi platinaa.
Palm Springs
thumb|230px|Palm Springsin keskustaa Palm Springs on kaupunki Riversiden piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli vuonna 42 807 asukasta ja lukuisia golf-kenttiä. Kaupungin pinta-ala on 246,3 neliökilometriä, josta vettä 2,2 neliökilometriä.
Shawn Colvin
Ura
Kesäkuussa 2016 ilmestyi Colvinin ja Steve Earlen yhteisalbumi Colvin & Earle.
Palm Springs
Väestö
Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 78,3% ilmoitti edustavansa etnisesti valkoisia ("whites"), 3,9% mustia tai afroamerikkalaisia ja 3,8% aasialaisia.
Turun vaakuna
thumb|200px|[[Turku|Turun vaakuna|alt=]] Turun kaupungin vaakuna pohjautuu keskiaikaiseen sinettiin vuodelta 1309. Vaakunan goottilainen A-kirjain pohjautuu kaupungin latinankielisen nimen Aboa alkukirjaimeen. Lilja on vaakunoissa usein käytetty kuvio, ja se symboloi myös Neitsyt Mariaa, jolle Turun tuomiokirkko on pyhitetty. Vaakunan virallinen selitys on: ”Sinisessä kentässä kultainen goottilainen A-kirjain, jonka ympärillä neljä hopealiljaa 1+2+1.” On esitetty, että vaakunan A kirjaimeksi tulkittu merkki pohjautuu keskiaikaiseen monogrammiin, jossa on koristeellisesti kirjoitettuna A ja M -kirjaimet päällekkäin symboloiden Ave Mariaa. Vastaava monogrammi löytyy esimerkiksi Maarian ja Västeråsin vaakunoista.
Nykyisen vaakunan on virallisesti piirtänyt Tauno Torpo vuonna 1965. Herttuankruunu vaakunan laella viittaa Turun sijaintiin Varsinais-Suomen maakunnassa, jonka historiallinen vaakuna on ollut varustettu herttuankruunulla vuodesta 1557 lähtien.
Alkuperäinen vuoden 1309 sinetti
Alun perin Turun kaupungin vaakunassa näkyvä sinetti on ollut kiinnitettynä Thore-nimisen kaniikin antamassa todistuksessa. Todistuksella on vahvistettu Turun tuomiokirkossa esitetyn ja luetun Uppsalan arkkipiispa Nils Kettilssonin kirjelmä, joka koski Ragvald-kaniikin piispaksi valitsemisesta tehtyä valitusta. Asiakirja on päivätty 20. kesäkuuta 1309. Nykyisin siitä puuttuu osa reunaa ja tekstiä, jossa arvellaan kuitenkin lukeneen ”Sigillum civicum (borghensium) in Abo”. Teksti viitannee kaupungin keskieurooppalaiseen piirteeseen, koska porvareista puhuttaessa käytettiin useimmiten sanaa ”borgenses” eikä ”cives”. Jälkimmäinen on Skandinaviassa tavallisempi latinaksi kirjoitetuissa keskiaikaisissa asiakirjoissa.
Sinetin goottilainen A-kirjain tulee latinankielisestä Turun nimestä Aboa. Tätä ajatusta vahvistaa myös vastaavankaltainen sinetti, joka löytyy Ruotsista Västeråsin sinetistä, joka on vuodelta 1307 ja perustuu Västeråsin latinankieliseen nimeen Aros. Kirjaimet eivät muutenkaan olleet lainkaan harvinaisia keskiaikaisissa sineteissä mitä todistavat muun muassa Naantalin, Rauman ja Porvoon sinetit. Kirjainvaakunoissa ei siis ole kyse heraldisesta vaakunasta vaan sinettitieteestä.
Gunnar Clément on esittänyt, että Turun vaakunan esikuvana olisi toiminut Italialaisen Arezzon kaupungin vaakunaa. Yhtäläisyyden on kuitenkin arveltu olevan vain sattumaa, koska on hyvin epätodennäköistä, että kaukaisessa maankolkassa Turussa olisi pystytty 1300-luvun taitteessa tutkimaan tarkasti erilaisia mahdollisuuksia sinetin esikuvaksi. Sitä seikkaa että Turun lilja on saanut sinetissä firenzeläisen muodon, voidaan pitää täysin luonnollisena, koska firenzeläisen rahan levinneisyys oli suuri tuon ajan Euroopassa. pienoiskuva|233x233px|Turun vaakuna 1860-luvulta. Vielä 1860-luvulla vanhaan sinettiin perustuvasta Turun vaakunasta esiintyi useita muunnelmia, joissa muun muassa vaakunan kilven väri saattoi olla sinisen sijaan punainen, A-kirjaimen ja liljojen ollessa hopeisia. Vuosina 1860–1861 venäläisheraldikko Bernhard von Köhne laati muiden Suomen suuriruhtinaskunnan kaupunkien tavoin omat ehdotuksensa Turun vaakunaksi. Köhne suunnitteli kaksi vaihtoehtoa; toinen noudatti edellä mainittua puna-hopeista värimallia, toisessa ehdotuksessa vaakunan kilpi oli hopeinen, A-kirjain punainen ja liljat siniset. Kumpikaan Köhnen ehdotuksista ei kuitenkaan vakiintunut kaupungin käyttöön. Vuonna 1892 julkaistussa kirjassaan Finlands städers vapen Valtionarkiston ylimääräinen amanuenssi George Granfelt esitti Turun vaakunan sen nykyisen mallin tapaan sinikilpisenä kultakirjaimin ja hopeisin liljoin. Granfeltin laatima malli vakiintuikin Turun kaupungin tunnukseksi.
Vaakunan valinta
8. huhtikuuta 1949 vahvistettiin Suomessa laki kunnanvaakunoista, josta sai alkunsa heraldinen toiminta ja nykyaikainen suomalainen vaakunatiede. Uusi laki velvoitti suomalaisia kaupunkeja tarkastamaan omat vaakunansa heraldisten sääntöjen mukaisiksi. Jos ongelmia ei ollut, voitiin vanha vaakuna vahvistaa myös lakimuutoksen jälkeen kunnan viralliseksi tunnukseksi.
Elokuussa 1950 Turun kaupunki jätti Valtionarkistolle lausuntopyynnön Turun kaupungin tunnuksesta, joka perustui jo tuolloin vuoden 1309 sinettiin. Valtionarkisto vastasi toteamalla kaupungin perinteisesti käyttämän sinetin hyväksyttäväksi ja pyysi Turun kaupunkia vahvistuttamaan kyseisen vaakunan uuden kunnanvaakunalain mukaan. 5. maaliskuuta 1951 kaupunginvaltuutettu ja taidemaalari Weikko Puro tekikin kaupunginvaltuustossa aloitteen, jonka mukaan vaakuna-asiaa vielä pohdittaisiin erikseen sitä varten perustettavassa komiteassa. Samana vuonna 16. syyskuuta komitea asetettiin ja sen puheenjohtajaksi tuli museonjohtaja Niilo Valonen. Jäseniksi valittiin professori Svante Dahlström, dosentti Arvo Viljanti sekä päätoimittaja ja taidemaalari, komiteasta aloitteenkin tehnyt, Weikko Puro.
Vaakunan valintakomitean jäsen dosentti Arvo Viljanti sai vuonna 1956 Turun kaupungilta apurahan tutkiakseen vaakunan taustoja Euroopassa. 28. helmikuuta 1959 Viljanti päätti tutkimuksensa ja jätti lausuntonsa kaupunginhallitukselle, joka päätti saman vuoden kesäkuussa pyytää vielä lausunnon myös toiselta komitean jäseneltä professori Svante Dahlströmiltä. Dahlström jätti oman lausuntonsa 31. tammikuuta 1960. Kaksi saatua lausuntoa olivat yhteneväiset vaakunan kuvan suhteen, mutta erimielisiä vaakunan väristä. Tähän mennessä komiteassa ei enää ollut muita jäseniä, koska Niilo Valonen oli muuttanut pois Turusta ja Weikko Puro oli kuollut.
Edellä mainittujen lausuntojen lisäksi kaupunginhallitus päätti vielä pyytää lausuntoa vaakunataiteilija Ahti Hammarilta, erityisesti vaakunan kruunun muodosta. Hammar antoi lausuntonsa 6. joulukuuta 1965, minkä jälkeen kaupunki päätti että tunnus jota oli perinteisesti käytetty jo ennen uutta kunnanvaakunalakia täyttää uudetkin heraldiset vaatimukset. Tästä syystä ei ollut tarvetta vahvistaa uutta normaalivakuunaa, vaan vanhan tunnuksen käyttöä jatkettiin. Vaakunan selitykseksi tuli ”Sinisessä kentässä kultainen goottilainen A-kirjain, jonka ympärillä neljä hopealiljaa 1 + 2 + 1”.
thumb|200x200px|Turun kaupungin lippu.Turun kaupunki käyttää vaakunan lisäksi siihen pohjautuvaa lippua, jossa 1300-luvun sinetin tunnukset ovat asetettuna neliönmuotoiselle pohjalle.
Kiista kirjaimen merkityksestä
Virallisen selityksen mukaan Turun vaakuna ja sitä edeltävä keskiaikainen sinetti pohjautuvat goottilaiseen A-kirjaimeen joka puolestaan tulee Turun latinankielisestä nimestä Aboa. Tämän puolesta puhuvat lukuisat todisteet, mutta erityisesti kirkolliset piirit ovat esittäneet omia väitteitä joiden mukaan vaakunassa olisikin koristeellisesti kirjoitettuna A ja M -kirjaimet päällekkäin symboloiden Ave Mariaa.
Harald Fleetwood on tehnyt vertailevaa tutkimusta Turun, Västeråsin ja Skänningen sineteistä ja todennut, että kuvioita pidetään yleisesti A-kirjaimina, mutta erojakin sineteistä löytyy. Suurin ero on A-kirjaimen poikkiviivoissa, joka on Skänningen tyypissä suora, mutta Turun ja Västeråsin tyypeissä kulmanmuotoinen, jolloin viiva saa kirjaimen muistuttamaan A ja M -kirjainten yhdistelmää. Fletwoodin mukaan Ave Maria -tulkinnat ovat perusteltuja, koska sekä Turun että Västeråsin tuomiokirkot on pyhitetty Neitsyt Marialle. Eräässä Maunu Ladonlukon laatimassa kirjeessä vuodelta 1277 mainitaan ”Ecclesia Beatae Mariae virginis arosiae” ja paavi Nikolaus IV:n bullassa 1292 mainitaan ”cathedralis ecclesia beatae Mariae Aboensis”.
Fletwoodin mukaan myös liljat symboloivat Neitsyt Mariaa ja ovat kunnioitus Jumalan äidille. Neitsyt Maria kuvataankin usein puhtautta symboloivan liljan kera, mutta yleisesti Turun vaakunan liljoilla on arveltu olevan vain dekoratiivinen funktio. Taiteilijat käyttivät keskiajalla sinetin suunnittelun aikaan mielellään damaskointia tyhjien tilojen täyttämiseen.
Willgodt Odhner
Willgodt Theophil Odhner (10. elokuuta 1845 Dalby, Värmlannin lääni – 2. syyskuuta 1905 Pietari) oli ruotsalainen insinööri ja tehtailija. Hänet tunnetaan aritmometriksi tai leikillisesti snurraksi ( = hyrrä, rulla) kutsutun varhaisen laskukoneen, mekaanisen nelilaskimen keksijänä.
Odhner jätti insinööriopintonsa Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa kesken ja muutti 23-vuotiaana Venäjän Pietariin parempia ansiomahdollisuuksia etsimään. Siellä hän pääsi töihin Alfred Nobelin isonveljen Ludvig Nobelin konepajayritykseen, mutta alkoi vapaa-aikanaan kehitellä omia ideoitaan. Vuonna 1871 hän sai korjattavakseen ranskalaisen Charles Xavier Thomas’n monimutkaisen laskukoneen ja alkoi miettiä, miten siitä saisi yksinkertaisemman käyttää ja pienemmän kooltaan. Hän sai ensimmäisen prototyyppinsä kokoon vuonna 1874 ja sitä seuraavalle versiolle patentin 1878 Saksassa ja seuraavana vuonna Ruotsissa. Aivan samoihin aikoihin keksittiin kaksi muuta tulevan toimistoelämän keskeistä välinettä, lankapuhelin ja kirjoituskone, ja kaikki kolme olivat käytössä 1900-luvun loppupuolelle saakka.
Odhner kehitteli kannettavaa ”Arithmometeriään” vielä toistakymmentä vuotta ennen kuin se otettiin tuotantoon vuonna 1890 ja perustettiin yritys Original-Odhner AB. Valmistuslisenssejä annettiin muillekin, ja patenttisuojan päätyttyä 1907 valmistajia tuli yhä lisää. Laite oli kooltaan vain 18×13×13 senttimetriä. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen vuonna 1905 kuolleen Odhnerin työn jatkajat siirsivät valmistuksen Pietarista Ruotsiin, jossa Original-Odhner fuusioitui vuonna 1942 Åtvidabergin kanssa ja muodostui Facit AB.
Paulo Sérgio Machado
thumb|right|Paulo Sérgio Machado
Paulo Sérgio Machado (s. 22. marraskuuta 1945 Patrocínio) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Patos de Minasin hiippakuntaan 8. huhtikuuta 1972 ja nimitettiin Ituiutaban hiippakunnan johtoon 1. heinäkuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. syyskuuta Carlo Furno, jota avustivat Benedito de Ulhôa Vieira ja Jorge Scarso.
Lakkaasi
thumb|250px|Malli [[silkkivyökääpä|silkkivyökäävän lakkaasin rakenteesta]] Lakkaasi on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi fenolien hapettumista kinoneiksi ja fenolien hapettavia kytkentäreaktioita, mutta toisaalta myös polyfenolien pilkkoutumisia pienemmiksi molekyyleiksi. Entsyymiä tavataan useissa mikro-organismeissa ja sienissä sekä eräistä kasveista. Lakkaasin EC-numero on EC 1.10.3.2 ja CAS-numero 80498-15-3. Lakkaasia käytetään esimerkiksi paperi- ja tekstiiliteollisuudessa kuitujen valkaisuun.
Rakenne ja biologinen rooli
Ensimmäisen kerran lakkaasi eristettiin vernissasumakista (Toxicodendron vernicifluum tai Rhus vernicifera) 1800-luvun lopulla. Sen rakenne selvitettiin noin 100 vuotta myöhemmin. Lakkaasia esiintyy useissa mikrobeissa ja sienissä. Kasvikunnassa sitä tuottavat sumakkikasvit sekä eräät muun kasvilajit kuten vuorivaahtera, loblollymänty ja huiskahevoskastanja. Lakkaasi on rakenteeltaan monomeeri ja koostuu yhdestä polypeptidiketjusta, jossa on noin 500 aminohappoa. Entsyymiin on kuitenkin usein sitoutunut useita polysakkaridiyksiköitä. Lakkaasi vaatii toimiakseen neljä kupari-ionia sitoutuneena entsyymiin. Entsyymissä on kolme erilaista sitoutumiskohtatyyppiä kupari-ioneille. Kupari-ionien tehtävä on sitoutua happeen ja olla apuna hapetusreaktioiden katalyysissä. Lakkaasin molekyylimassa on suurimmillaan noin 125 kDa. Lakkaasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-, hydroksidi- ja atsidi-ionit. Lakkaasi hyväksyy substraateikseen useantyyppisiä fenoleita, jotka se hapettaa kinoneiksi ja lisäksi entsyymi voi katalysoida hapettuneiden yhdisteiden kytkentäreaktioita.
Lakkaasi muodostaa fenolisista yhdisteistä kinoneja ja radikaaleja. Nämä radikaalit voivat reagoida keskenään muodostaen ristiinlinkittyneitä rakenteita. Sienissä lakkaasi avustaa lahottamista hajottamalla ligniiniä. Lisäksi entsyymillä on merkitystä itiöemien kasvussa, itiöiden tuotannossa ja solujen tarttumisessa toisiinsa. Kasveissa lakkaasi voi osallistua ligniinin biosynteesiin ja se kovettaa eräiden kasvilajien pihkan lakkamaiseksi.
Käyttö
Koska lakkaasi hajottaa ligniiniä käytetään sitä selluteollisuudessa ligniinin poistamiseen ja sellun valkaisemiseen. Tekstiiliteollisuudessa sitä käytetään niin ikään kuitujen valmistamiseen ja käsitellyissä farkuissa indigon tummansinisen värin vaalentamiseen kuluneen vaikutelman aikaansaamiseksi. Entsyymiä voidaan käyttää myös fenolisten yhdisteiden pitoisuuksien määrittämiseen ja elintarviketeollisuudessa mehujen kirkastamiseen.
Dominikaaninen tasavalta
thumb|Dominikaaninen tasavalta satelliittikuvassa maaliskuussa 2006. thumb|Dominikaanisen tasavallan kartta. thumb|Playa de Cayo Levantado, Dominikaaninen tasavalta.
Dominikaaninen tasavalta on pinta-alaltaan ja asukasluvultaan Karibianmeren toiseksi suurin valtio. Dominikaaninen tasavalta käsittää pääosin Hispaniolan saaren itäosan, läntistä osaa hallitsee Haitin valtio. Kristoffer Kolumbuksen veli Bartolomeo perusti saarelle Amerikan vanhimman espanjalaiskaupungin Santo Domingon vuonna 1496.
Korkokuva ja vesistöt
Dominikaaninen tasavalta on vuoristoinen valtio. Vuoristot ja laaksot jakavat sen pohjoiseen, keskiseen ja lounaiseen alueeseen. Pohjoisessa on kapea Atlantin rannikkokaistale, Cordillera Septentrional -vuoristo, Cibaonlaakso ja Samanán niemimaa. Rannikon suuntaisesti kulkeva Cordillera Septentrional kohoaa korkeimmillaan yli tuhanteen metriin.
Ilmasto
Dominikaanisen tasavallan ilmasto on trooppinen, mutta ilmastoon vaikuttavat leudontavasti vuoristoinen korkokuva ja ympäri vuoden puhaltavat pasaatituulet. Vuoden keskilämpötila vaihtelee keskusvuoriston 21 asteesta rannikkotasankojen 28 asteeseen. Vuoristoinen koillisosa saa eniten sadetta, sadanta on yli 2 540 millimetriä vuodessa. Sisämaassa lähellä Haitin rajaa sademäärä on enää 760 millimetriä.
Dominikaaninen tasavalta on hurrikaanialuetta. Hurrikaaneja tavataan siellä kesäkuusta marraskuuhun. Trooppinen myrsky tai hirmumyrsky osuu alueelle keskimäärin joka toinen vuosi. Vuonna 1979 Hurrikaani David aiheutti pahoja tuhoja. Hispaniolan saarella kuoli 1 200 ihmistä ja 80 000 jäi kodittomiksi.
Elävä luonto
Dominikaanisen tasavallan kasvillisuus vaihtelee rehevästä sademetsästä aavikoihin. Vuoristoalueilla kasvaa edelleen alkuperäisiä metsiä, mutta monien rinteiden alaosista ja laaksoista metsät on kaadettu. Kosteimmilla alueilla kasvaa ruohikkoja ja sademetsää ja kuivemmilla alueilla matalia pensaikkoja ja pensasaroa. Joillakin rannikkoalueilla on puolestaan mangrovesoita. Maassa kasvaa yli 300 kämmekkälajia ja 5 600 muuta kasvilajia. Eläimistöön kuuluu krokotiileja, leguaaneja ja 254 lintulajia. Hispaniolanamatsoni on saarella kotoperäinen papukaijalaji. Palmulainen on Dominikaanisen tasavallan kansallislintu.
Dominikaanisessa tasavallassa on 16 kansallispuistoa ja 67 muuta luonnonsuojelualuetta. Kansallispuistoista suosituimpiin kuuluvat Armando Bermúdezin kansallispuisto johon sisältyy Pico Duarten huippu sekä Jose del Carmen Ramirezin kansallispuisto. Jaraguan kansallispuisto on maan syrjäisimmässä osassa Pedernalesin niemimaalla. Se on pinta-alaltaan maan suurin, ja se tunnetaan monipuolisesta linnustostaan ja rannoilla pesivistä merikilpikonnista.
Historia
Hispaniolan saaren alkuperäisasukkaita ovat taíno-intiaanit. Kristoffer Kolumbus rantautui Hispaniolan saarelle vuonna 1492. Espanjalaisten mukanaan tuomat taudit, heidän siirtomaapolitiikkansa ja sodat romahduttivat taínojen lukumäärän noin miljoonasta alle tuhanteen muutamassa vuosikymmenessä. Espanjalaiset alkoivat tuottaa sokeriviljelmilleen afrikkalaisia orjia, ja vuoteen 1520 mennessä lähes kaikki maatyöläiset olivat afrikkalaistaustaisia.
Hispaniola oli Espanjan siirtomaatoimien ensimmäinen kohde. Santo Domingo asutettiin jo 1496, ja saarelle perustettiin Amerikan ensimmäinen katedraali, luostari, sairaala ja yliopisto. Hispaniola kukoistikin 1500-luvun ensimmäisen puoliskon, mutta Espanjan kiinnostus siirtyi saaresta Meksikoon ja Peruun, mistä löytyi helpommin saatavilla olevaa kultaa ja hopeaa.
Hispaniola taantui Espanjan takapajuiseksi siirtomaaksi, ja se kärsi brittien, hollantilaisten ja ranskalaisten hyökkäyksistä. Ranskalaiset pyrkivät 1600-luvun puolivälissä asuttamaan saaren länsiosaa, mikä aiheutti kolme vuosikymmentä kestäneen sodan espanjalaisten ja ranskalaisten siirtolaisten välille. Euroopassa käydyn yhdeksänvuotisen sodan päättäneessä Rijswijkin rauhassa 1697 Espanja luovutti saaren länsiosan Ranskalle. Saint-Domingue-nimisestä siirtokunnasta muodostui myöhemmin Haitin valtio.
Bertha Benz
Bertha Benz (o.s. Ringer, 3. toukokuuta 1849 – 5. toukokuuta 1944) oli autoinsinööri Karl Benzin vaimo ja liikekumppani sekä ensimmäinen ihminen, joka suoritti pitkän maantieajon bensiinikäyttöisellä autolla 5. elokuuta 1888.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Haiti valloitti saaren itäosankin espanjalaisilta vuonna 1821. Dominikaaninen tasavalta itsenäistyi haitilaisten vallasta 27. helmikuuta 1844. Ensimmäiseksi presidentiksi nousi Pedro Santana.
Bertha Benz
Elämäkerta
thumb|Benz Patent-Motorwagen Nr 3 vuodelta 1888. Tällä ajoneuvolla Bertha Benz suoritti suurta julkisuutta saaneen [[Automatkailu|automatkansa, joka oli yhteen suuntaan pituudeltaan n. 106 km]]
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Vuosina 1916–1924 Yhdysvaltojen joukot miehittivät Dominikaanista tasavaltaa sisäisten levottomuuksien jälkeen.
Bertha Benz
Elämäkerta
Bertha Ringer syntyi vuonna 1849 lounais-Saksan Pforzheimin kaupungissa. Hän rahoitti henkilökohtaisella omaisuudellaan sulhasensa Carl Benzin yritystoimintaa, josta kehittyi Benzin ensimmäinen patentoitu automobiili. Naimattomana naisena hänellä oli tähän mahdollisuus, avioiduttuaan Benzin kanssa hän, tuon ajan lainsäädännön mukaan, menetti oikeutensa omaisuuden hallintaan.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Vuonna 1930 Dominikaanisessa tasavallassa tapahtui vallankaappaus, jonka jälkeen valtaan nousi Rafael Leónidas Trujillo. Hän toimi maan presidenttinä vuosina 1930–1938 ja 1942–1952, käytännössä kuitenkin yhtäjaksoisesti diktaattorina 1930–1961. Trujillon valtakausien välissä maassa oli nimellisesti muita presidenttejä, esimerkiksi hänen veljensä, Héctor Trujillo. Valtakautensa aikana Trujillo murhautti armotta hallintonsa arvostelijat, ja esimerkiksi vuonna 1937 hän käski murhata maassaan olevat haitilaiset. Jopa 20 000 heistä surmattiin. Trujillon yksinvaltius ja rakennushankkeiden suurellisuus ovat herättäneet vertailuja samaan aikaan hallinneisiin Hitlerin, Mussolinin ja Francon tyyppisiin diktaattoreihin. 1950-luvun lopulla kansa ja katolinen kirkko kääntyivät Trujilloa vastaan, samoin Yhdysvallat. Vuonna 1960 Trujillo yritti murhauttaa salaisella palvelullaan häntä julkisesti arvostelleen Rómulo Betancourtin. Tämä käänsi Yhdysvallat Trujilloa vastaan. Trujillo murhattiin 30. toukokuuta 1961, ja Yhdysvaltojen tiedustelupalvelu CIA on yhdistetty murhaan.
Bertha Benz
Elämäkerta
Bertha ja Karl olivat tavannet ensimmäisen kerran vuonna 1869. Vuotta myöhemmin he vaihtoivat kihlat ja avioon he astuivat vuonna 1872. He saivat kaikkiaan viisi lasta: Eugen (s. 1. toukokuuta 1873), Richard (s. 21. lokakuuta 1874), Klara (s. 1. elokuuta 1877), Thilde (s. 2. helmikuuta 1882) ja Ellen (s. 16 maaliskuuta 1890).
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Tämän jälkeen maan poliittiset olot olivat pitkään epävakaat. Vasemmistolainen Juan Bosch nousi presidentiksi vaaleilla Trujillon salamurhan jälkeen vuonna 1962. Hän ehti kuitenkin hallita vain vajaan vuoden, kunnes siviilijuntta syrjäytti hänet 1963. Huhtikuussa 1965 Yhdysvallat lähetti sotilasjoukkoja Dominikaaniseen tasavaltaan estääkseen kommunistien uhkaavan valtaannousun. Maassa esiintyi hallituksen vastaisia levottomuuksia 26. lokakuuta 1965.
Bertha Benz
Automatka
Elokuun 5. päivänä vuonna 1888, kertomatta asiasta aviomiehelleen tai pyytämättä viranomaisilta mitään lupia, Bertha Benz ajoi poikiensa, 13-vuotiaan Richardin ja 15-vuotiaan Eugenin kanssa, Benzin pariskunnan verstaan viimeisimmällä Patent Motorwagen -automobiililla Mannheimista Pforzheimiin; näin hänestä tuli historian ensimmäinen henkilö, joka suoritti moottoroidulla ajoneuvolla kahden eri pisteen välisen matkan. Siihen asti motorisoidut ajot olivat olleet lähinnä koneenkäyttäjän ja kuljettajan yhdessä suorittamia lyhyitä koeajoja, jotka palasivat takaisin lähtöpisteeseensä. Tämän uraauurtavan ajomatkan yhdensuuntaisen sivun pituus oli noin 106 kilometriä.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Trujillon valtakaudella maan pääkaupungin Santo Domingon nimi oli muutettu Ciudad Trujilloksi, mutta vanha nimi palautettiin käyttöön pian hänen kuolemansa jälkeen.
Bertha Benz
Automatka
Vaikka matkan nimellinen syy oli Berthan tarkoitus käydä vierailulla äitinsä luona, hänellä oli mielessään myös muut syyt. Bertha halusi osoittaa aviomiehelleen että heidän tuotteensa oli oikeasti käyttökelpoinen väline ihmisten kuljettamiseen pitkienkin etäisyyksien päähän. Pariskunta oli sijoittanut huomattavasti rahaa Karlin keksinnön kehittämiseen, ja tempauksellaan Bertha halusi valaa uskoa mieheensä, joka tuskaili olemattomien myyntitulosten aiheuttamien huolien alla.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Trujillon jälkeen seuraava pitkäaikainen valtionpäämies oli vaaleilla valtaan noussut Trujillon entinen suojatti Joaquín Balaguer, joka oli presidenttinä 1966–1978. Balaquer jatkoi Trujillon perinteitä poliittisten vastustajiensa ihmisoikeuksien polkemisessa. Tämän jälkeen vallassa oli 1978–1986 pari liberaalin PRD-puolueen edustajaa, jolloin maassa oli suhteellisen vapaata ja ihmisoikeuksiakin kunnioitettiin. Balaquer palasi vielä presidentiksi pariksi kaudeksi. Balaquerin jälkeen 1996 maan johtoon nousi vaaleilla valittu PLD-puolueen edustaja Leonel Fernández, jonka aikana maan talous kasvoi. Talous hiipui seuraajan Hipólito Mejían kaudella 2000–2008. Fernández valittiin taas vuonna 2008 presidentiksi. Fernandez on koettanut rakennuttaa maahan länsityylistä infrastruktuuria, muun muassa metron. Hän on uudistanut hallintoa ja sotavoimien johtoa päästäkseen eroon korruptiosta ja huumekaupasta.
Bertha Benz
Automatka
thumb|250px|"Maailman ensimmäinen tankkauspiste", Wieslochin apteekki. Etualalla Bertha Benzin matkan kunniaksi pystytetty muistomerkki.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Vuonna 2012 presidentiksi valittiin Danilo Medina Sanchez ja hänet valiittiin toukokuun vaaleissa vuonna 2016 uudelle nelivuotiskaudelle Dominikaanisen tasavallan presidentiksi.
Bertha Benz
Automatka
Matkansa aikana Bertha kohtasi, mutta myös ratkaisi, lukuisia ongelmia. Benzin ajoneuvo käytti polttoaineenaan petrolieetteriä. Sen laboratorioissa käytettyä jatkojalostetta nimeltään ligroiini oli saatavilla apteekeista, joten Berthan oli löydettävä matkan varrelta sellainen, saadakseen polttoainetäydennystä. Hän pysähtyi matkalla Wieslochin kaupungissa, jonka apteekista muodostui näin maailman ensimmäinen kaupallinen polttoaineen myyntipiste. Matkan varrella paikallinen kyläseppä korjasi venyneen, moottorilta taka-akselille voimaa välittäneen ketjun. Vauhdin hidastimena toiminut nahkavöinen jarrulaite ei ollut toiminnaltaan kovin tehokas eikä myöskään luotettava. Berthan ajokokemuksen aikana heränneiden ajatusten myötä Karl kehitti paremmalla kitkamateriaalilla toimivat jarrut. Mäkien kiipeäminen oli työlästä ja vaati välillä poikien antamaa työntöapua ja tämän kokemuksen perusteella Karl kehitti seuraaviin ajoneuvoihinsa muuttuvat välityssuhteet. Tukkeutuneen polttoaineputken avaamiseen Bertha käytti pitkää hattuneulaa ja vioittuneen sytytysjohtimen eristeen suojana hän käytti sukkanauhaa. Bertha poikinensa lähti Mannheimista matkaan aamun sarastaessa ja perillä Pforzheimissa he olivat myöhään illalla. Täältä hän lähetti miehelleen sähkeitse tiedon onnistuneesta, vaikkakin luvattomasta matkastaan. Takaisin Mannheimiin hän ajoi seuraavana päivänä.
Dominikaaninen tasavalta
Historia
Elokuussa 2020 Dominikaanisen tasavallan uudeksi presidentiksi nousi Luis Abinader, joka oli voittanut kuukautta aiemmin maan presidentinvaalit. Parlamenttiin Abinaderin puolue PRM (Partido Revolucionario Moderno) sai 18 maan senaatin 32 paikasta ja 92 parlamentin alahuoneen 190 paikasta. Valtaan nousseet Abinader ja hänen johtamansa PRM syrjäyttivät maata sitä ennen 16 vuotta johtaneen PLD-puolueen (Partido de la Liberación Dominicana).
Politiikka
thumb|Kansallispalatsi Santo Domingossa.
Lainsäädännöllinen valta on kaksikamarisella eduskunnalla. Sekä ylähuoneen eli senaatin 32 jäsentä että alahuoneen jäsenet valitaan yleisillä vaaleilla nelivuotiskaudelle. Alahuoneen kokoon vaikuttaa asukasluku, mutta vähimmillään alahuoneessa on kaksi edustajaa jokaisesta provinssista sekä kaksi edustajaa Distrito Nacionalista. Vuoden 2016 vaaleissa alahuoneeseen valittiin 190 edustajaa. Myös presidentin kausi on nelivuotinen, ja vuoden 2015 perustuslain lisäys antoi presidentille mahdollisuuden kahteen peräkkäiseen kauteen.
Dominikaanisen tasavallan puoluejärjestelmää on vuodesta 2006 hallinnut Partido de la Liberación Dominicana (PLD). Kaksi muuta suurempaa puoluetta ovat perinteisesti olleet Partido Revolucionario Dominicano (PRD) ja Partido Reformista Social Cristiano (PRSC). PRD:n hajottua siitä eronnut Partido Revolucionario Moderno (PRM) nousi vuoden 2016 vaaleissa PRD:tä suositumpi. Parlamentin suurimmaksi puolueeksi nousi vuoden 2020 vaaleissa PRM ja samalla päättyi 16 vuotta jatkunut PLD-puolueen valta.
Hallinnollinen jako
Dominikaaninen tasavalta on jaettu 31 provinssiin. Lisäksi valtion pääkaupunki Santo Domingo on oma hallinnollinen yksikkönsä, Distrito Nacional. Keskushallinto johtaa provinsseja presidentin nimittämän kuvernöörin kautta. Provinssit on vuorostaan jaettu kuntiin (municipios, yksikössä municipio).
Talous
Dominikaanisen tasavallan talous perustui pitkään maataloudelle, mutta 1900-luvun lopulla talous on monipuolistunut. Vuonna 2017 bruttokansantuotteesta 9,9 prosenttia tuli valmistusteollisuudesta, 9,8 prosenttia rakennusalalta, 8,5 prosenttia kaupasta, 8,2 prosenttia liikennealalta ja 7,9 prosenttia matkailusta. Maanviljely tuottaa edelleen ruokaa kotimaantarpeisiin ja myös vientiin. Sokeriruoko on tärkein rahakasvi, mutta sokerin hinnan lasku on nostanut myös kahvin, kaakaon ja muiden vientikasvien osuutta. Dominikaanisessa tasavallassa on Antillien suurimmat mineraalivarat, ja maasta kaivetaan muun muassa kultaa, hopeaa, kuparia, sinkkiä, nikkeliä ja bauksiittia.
Väestö
Dominikaanisen tasavallan asukasluku vuonna 2018 oli Yhdistyneiden kansakuntien arvion mukaan 10 882 996. Vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 9 445 281.
Etnisesti pääosa väestöstä, 73 %, on mulatteja. Noin 16 % on valkoisia ja noin 11 % mustia. Lukemiin ei kuitenkaan ole laskettu Dominikaanisen tasavallan haitilaisvähemmistöä, johon kuuluu noin kymmenesosa väestöstä. Haitilaisia on tullut luvallisesti ja toisaalta luvatta vuoristoisen rajaseudun läpi.
Espanja on virallinen kieli, mutta englannin asema on varsinkin Yhdysvaltoihin suuntautuvan maastamuuton takia kasvanut. Haitilaisvähemmistö puhuu puolestaan haitinkreolia. Vuoden 2017 latinobarometri kyselyssä 48 % väestöstä on katolilaisia, 21 % protestantteja, 2 % edustaa muita uskontoja, 28 % väestöstä on uskonnottomia ja 1 % ei kertonut vakaumustaan.
Koulunkäynti on ilmaista ja pakollista 7–14-vuotiaille, mutta syrjäisimmillä alueilla lapsilla on rajoitetut mahdollisuudet koulunkäyntiin. Unescon mukaan vuonna 2016 lukutaitoisia oli 93,78 prosenttia väestostä.
Dominikaanisella tasavallalla on vaikeuksia saavuttaa YK:n asettamat vuosituhattavoitteet. Köyhyyden vähentämiseen ja tasa-arvoon liittyvien tavoitteiden arvellaan jäävän saavuttamatta. Lapsi- ja äitiyskuolleisuuden pieneneminen on pysähtynyt: 23 lasta kuolee tuhatta syntynyttä kohti, ja 153 äitiä kuolee 100 000 synnytystä kohti. Imettäminen on harvinaista. Koulun aloittavien lasten osuus on kasvanut, mutta moni jättää koulun kesken, eikä opetuksen laatu ole aina parasta mahdollista.
Vuonna 2007 maassa oli 62 000 HIV-positiivista aikuista eli 1,1 % aikuisväestöstä. Antiretroviraalilääkitystä heistä olisi tarvinnut 22 000 ja sai 8 200 henkeä eli 38 %. Avun saatavuus on parantunut roimasti, vuonna 2004 hoitoa sai vain viisi prosenttia tarvitsijoista.
Kulttuuri
thumb|Columbus-puisto Santo Domingossa.
Espanjalaisilla on ollut suurin vaikutus kieleen ja paljoon muuhunkin. Roomalaiskatolisuus on vallitseva uskonto, vähemmistössä on jonkin verran anglikaaneja ja juutalaisia. Myös espanjalaisperäinen machokulttuuri on maassa läsnä.
Dominikaanilainen keittiö on etupäässä espanjalais-, taino- ja afrikkalaisvaikutteinen. Se vastaa muita latinalaisamerikkalaisia maita, mutta ruoka-annoksille on usein omat nimet. Eräs tyypillinen aamiaisruoka on mangú (keitetty, muusattu keittobanaani) munien kera, joka tunnetaan myös Kuubassa ja Puerto Ricossa. Tukevammassa versiossa mangúun voi lisätä uppopaistettua lihaa (tavallisesti dominikaanilaista salamia) tai juustoa. Samoin kuin Espanjassa, lounas on usein päivän runsain ja tärkein ateria. Lounas koostuu yleensä riisistä, lihasta (esim. kana, nauta, porsas tai kala), pavuista ja lisäkesalaatista. ”La Bandera”, jonka nimi tarkoittaa lippua, on suosituin lounasruoka ja koostuu lihasta, punaisista pavuista ja valkoisesta riisistä. Sancocho on keitto, johon laitetaan usein useaa erilaista lihaa.
Eurooppalaiset vaikutteet näkyvät pääkaupungin siirtomaatyylisessä arkkitehtuurissa sekä kirjallisuudessa ja kuvataiteessa. Trujillon diktatuurin ajan positiivisena puolena voi nähdä hänen mieltymyksensä maalaustaiteeseen ja sen rohkaisevan vaikutuksen saaren näkyvään taiteilijayhteisöön.
Afrikkalainen perinne elää musiikissa. Merengue-tanssissa ja -laulussa kulttuurin ainesosat ovat yhdistyneet. Merengue on maan suosituin musiikkilaji, mutta bachata on maaseudulla asuvien harjoittamaa kansanmusiikkia ja tanssia. Kolmas tärkeä musiikkilaji on salsa. Güira ja guiro ovat paikallisia soittimia.
Urheilu
Jalkapallomaajoukkue on FIFA-rankingissa toukokuussa 2017 sijalla 148.
Goran Ivanišević
thumb|300px|Ivanišević syöttää [[Wimbledonin tennisturnaus 2004|Wimbledonissa 2004.]] Goran Ivanišević (s. 13. syyskuuta 1971, Split, Jugoslavia) on kroatialainen entinen tennispelaaja.
Ura
Ivanišević aloitti ammattilaisuransa vuonna 1988 ja voitti samana vuonna Frankfurtissa ensimmäisen nelinpeliturnauksensa (parinaan Rüdiger Haas).
Ivanišević tuli pian tunnetuksi vahvasta, hyökkäävästä pelityylistään ja äärimmäisen voimakkaasta syötöstään. Hän oli useiden vuosien ajan ATP-kiertueen johtava pelaaja läpisyöttöjen määrässä.
Ivanišević putosi vuonna 1991 Wimbledonin toisella kierroksella ja aiheutti turnauksen aikana kohua ilmaisemalla vahvoja patrioottisia kannanottoja Kroatian itsenäistymistä koskien ja vaatimalla serbialaissyntyistä pelaajaa Monica Selesiä ottamaan julkisesti kantaa Jugoslavian tilanteeseen, mitä Seles ei suostunut tekemään.
Vuonna 1992 Ivanišević selviytyi Wimbledonin loppuotteluun, jossa hän kohtasi Andre Agassin; Ivanišević pelasi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen kaksinpelin loppuottelussa eikä Agassikaan ollut vielä sellaista kertaakaan voittanut mutta nyt Agassi voitti ottelun viidessä erässä. Myöhemmin samana vuonna Ivanišević toi Barcelonan olympialaisissa Kroatialle pronssia sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. Hän voitti vuoden aikana myös neljä kaksinpeliturnausta.
Ivanišević selviytyi vuonna 1994 toistamiseen Wimbledonin loppuotteluun, jossa hän kohtasi tällä kertaa puolustavan mestarin Pete Samprasin. Ivanišević taisteli vahvasti kaksi ensimmäistä erää, mutta hävisi kolmannen helpohkosti ottelussa, joka päättyi lopulta lukemiin 7-6, 7-6, 6-0. Ivanišević nousi saman vuoden heinäkuussa ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla sijalle kaksi, mikä oli hänen uransa paras sijoitus.
Vuonna 1995 Ivanišević voitti Grand Slam Cupin loppuottelussa Todd Martinin suoraan kolmessa erässä (7-6, 6-3, 6-4).
Vuonna 1998 hän pelasi Pete Samprasia vastaan Wimbledonin loppuottelussa, mutta hävisi tälle viidessä erässä.
Kesällä 2001 Ivanišević oli maailmanlistalla vasta sijalla 125, mikä ei oikeuttanut automaattiseen osallistumisoikeuteen Wimbledonin turnaukseen, mutta hän sai kisajärjestäjiltä ns. villin kortin. Vastoin kaikkia odotuksia Ivanišević eteni Wimbledonin loppuotteluun, jossa hän kohtasi australialaisen Patrick Rafterin; Ivanišević oli pelannut edellisen kerran kaksinpeliturnauksen loppuottelussa vuonna 1998. Ivanišević voitti Rafterin lopulta tasaisessa viisieräisessä kamppailussa, joka kesti yli kolme tuntia. Ivanišević oli ensimmäinen villillä kortilla kisaan osallistunut Wimbledonin voittaja.
Ivanišević lopetti uransa väliaikaisesti vuoden 2001 loppupuolella olkapääleikkauksen vuoksi, mutta palasi tenniksen pariin lyhyeksi aikaa vuonna 2004. Hän lopetti uransa lopullisesti vuonna 2004 hävittyään Lleyton Hewittille Wimbledonissa.
Leo Visser
Visserin uran paras vuosi oli 1989, jolloin hän voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden sekä Euroopan mestaruuden.
1988 Calgarystä hän saavutti olympiahopeaa 5 000 metrillä ja -pronssia 10 000 metrillä. 1992 Albertvillessä hän saavutti kaksi pronssia (1 500 ja 5 000 m).
Konnanvihvilä
Konnanvihvilä (Juncus bufonius) on kosteiden paikkojen matala kasvi.
Konnanvihvilän varsi on haarova, liereät lehdet harvassa. Se kukkii kesäkuusta elokuuhun, kukkavarsi on pitkä ja kukat sijaitsevat siinä yksitellen. Suojuslehdet ovat vihreät tai punertavat, ja kolme sisintä ovat paljon pidemmät kuin muut. Niiden keskellä on kuusi hedettä, joiden pituus on noin kaksi kertaa suojuslehtien pituus. Hedelmä on vaaleanruskea.
Konnanvihvilää tavataan luonnonvaraisena Euroopassa, Afrikassa, Venäjällä, Kaakkois-Aasiassa, Australiassa ja Amerikassa. Se kasvaa kosteissa ympäristöissä, sisävesien rannoilla ja riisipelloilla. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, harvinaisempi maan pohjoisissa. Sen oletetaan saapuneen ja levinneen Suomeen ihmisen myötävaikutuksella.
Korttipeli
thumb|Flaamilaisen [[Theodoor Romboutsin maalaus 1600-luvun alkupuoliskolta kuvaa kahta kortinpelaajaa.]] thumb|Kortinpelaajia. Korttipeli on pelikorteilla pelattava peli. Vaikka korttipelejä voidaan pelata lähes millaisilla korteilla tahansa, Euroopassa yleisimmin käytetään 52-korttista pakkaa. Näillä korteilla voi pelata sadoittain erilaisia pelejä. Korttipakkoja on kuitenkin monia erilaisia, kuten tarot- ja Uno-kortit. Lisäksi on olemassa keräilyyn perustuvia korttipelejä, kuten Magic: The Gathering. Korttipelejä pelataan myös uhkapeleinä. Yleisin rahapeleistä on pokeri.
Määritelmä ja ominaispiirteet
Korttipelillä tarkoitetaan peliä, jota pelataan yhdellä tai useammalla korttipakalla. Korttipelillä viitataan Suomessa usein ranskalais-englantilaisella 52 kortin pakalla pelattaviin peleihin. Korttipakkoja on kuitenkin monia erilaisia, vaikka monet eurooppalaiset pakat eroavat toisistaan lähinnä kuvitukseltaan. Tarot-kortit ovat hieman erilaisia, mutta nekin perustuvat perinteisiin pelikortteihin.
Perinteisen pakan lisäksi on olemassa lukuisia kaupallisia korttipelejä, joissa käytetään omia pakkojaan. Tällaisia pelejä ovat muun muassa Uno, Pekka-kortit ja Hullunkuriset perheet.
Korttipelien ominaispiirteisiin kuuluu se, että niissä on usein epävarmuustekijöitä. Korttipelit kuuluvat epätäydellisen informaation peleihin, sillä pelaajilla ei ole pelitilanteessa kaikkea sitä tietoa, joka muilla pelaajilla on. On kuitenkin olemassa myös täydellisen informaation korttipelejä, jossa kaikki kortit jaetaan kuvapuoli ylöspäin. Tällaisia pelejä ovat monet pasianssit.
Säännöt ja käytännöt
Useissa korttipeleissä on samantapaisia käytäntöjä, ja useimpia pelataan pöydän ympärillä. Pelaajat istuvat pöydässä niin, että he pystyvät piilottamaan helposti korttinsa muilta pelaajilta. Peli alkaa usein korttien sekoittamisella ja niiden jakamisella. Sekoittamisessa on oleellista korttien saaminen sekaisin. Peleissä, joissa kortteja kerätään järjestykseen tai sarjoihin, sekoittamisen merkitys kasvaa, sillä liian kevyt sekoittaminen jättää kortit sarjajärjestykseen.
Monissa peleissä jaetaan kaikki kortit, mutta osa korteista voidaan jättää myös umpi- tai nostopakkaan pöydälle. Pelaajille jaettuja kortteja kutsutaan kädeksi.
Englannin kielessä viitataan usein auktoriteetin osoituksena Hoylen mukaan nimettyihin sääntöihin. Tämä tulee 1700-luvulla peleistä kirjoittaneesta Edmond Hoylesta, jonka nimellä on kirjoitettu tuon jälkeen valtavasti pelioppaita. Hoyle ei itse kirjoittanut ainoatakaan sääntöopasta. Hän oli enemmän kiinnostunut pelistrategiasta.
Pelien luokittelu
Korttipelit voidaan luokitella usealla eri tavalla, eikä pelejä välttämättä pysty luokittelemaan yksiselitteisesti. Pelien jaottelun peruslähtökohtana on usein ryhmittely pelien ominaisuuksien mukaan. Pelitutkija David Parlettin mukaan korttipelien ominaisuudet voidaan jakaa niiden pelimekaniikkaan, tavoitteisiin ja koristeisiin. Koristeiden mukaan ei pysty pelejä luokittelemaan, sillä ne ovat kulttuurillisia elementtejä eikä niillä ole varsinaisesti pelaamiseen liittyvää merkitystä.
Parlett jakaa pelien mekaniikan neljään perusryhmään, tyhjiin peleihin, vaihtamispeleihin, täsmäyspeleihin ja kilpailullisiin peleihin. Suomalainen peleistä kirjoittanut Mikko Saari puolestaan kutsuu täsmäyspelejä ja kilpailullisia pelejä yhteisnimikkeellä pelaamispelit. Tyhjissä peleissä pelikortit eivät varsinaisesti ole peliväline. Tällaisia pelejä ovat esimerkiksi uhkapeli, kuten pokeri. Vaihtamispeleissä pelaajat luopuvat vuorollaan tietyistä korteistaan ja saavat yhtä monta tilalle. Tällaisia pelejä ovat esimerkiksi rommipelit ja musta pekka. Täsmäyspeleissä pelataan kortteja, jotka sopivat edellisiin kortteihin. Niiden tavoitteena voi olla sarjan jatkaminen tai pöydällä olevien korttien vangitseminen. Tällainen peli on esimerkiksi kasino. Kilpailullisilla peleillä tarkoitetaan tikkipelejä.
Pelien tavoitteet Parlett jakaa viiteen ryhmään. Tyhjissä peleissä tavoitteena on panostaa parhaaseen käteen, saada paras käsi tai vakuuttaa muut kätensä parhaudesta. Rangaistuksenvälttämispeleissä pyritään välttämään huonoja kortteja. Tällaisia pelejä ovat kaikki misäärityyppiset tikkipelit ja maija. Eroonpääsypeleissä pyritään pääsemään kaikista korteistaan eroon. Sitten on pelejä, joiden tavoitteena on muodostaa korteista tietynlaisia yhdistelmiä, ja pelejä, joissa yritetään voittaa kortteja. Jälkimmäiisä kutsutaan keräämispeleiksi.
Näiden pääluokkien lisäksi on olemassa myös esimerkiksi keräilykorttipelejä sekä huutokauppa- ja kaupankäyntipelejä. Ensimmäinen keräilykorttipeli oli The Base Ball Card Game vuodelta 1904, mutta modernit pelit syntyivät vuonna 1993 julkaistun Magic: The Gatheringin jälkeen.