cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Velleius Paterculus
Julkaisu
Velleiuksen historian teksti perustuu yhteen ainoaan käsikirjoitukseen, jonka Beatus Rhenanus löysi benediktiiniluostarista Murbachissa Alsacessa vuonna 1515. Käsikirjoitus oli peräisin 700-luvulta. Tämä käsikirjoitus on kuitenkin nykyään kadonnut. Rhenanus kertoo käsikirjoituksen olleen "niin hirveässä kunnossa" ettei sitä pystyttäisi koskaan korjaamaan. Rhenanuksen mukaan käsikirjoituksen kaikki osat olivat jollain tavalla vaurioituneita ja hän arvelee ettei käsikirjoituksen laatija ollut ymmärtänyt sanaakaan sen sisällöstä. Rhenanus viivytteli julkaisun kanssa koska hän sai kuulla että Georgius Merula oli löytänyt toisen version tekstistä Milanossa. Tämä ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa ja Rhenanus julkaisi Velleiuksen Historiaen editio princepsin vuonna 1520. Tämä julkaisu sisälsi myös Rhenauksen sihteerin Burerin, joka vertasi julkaistavaa tekstiä käsikirjoitukseen ennen julkaisua, laatiman liitteen, joka sisälsi vaihtoehtoisia versioita tekstistä. Rhenanuksen editio princeps oli ainut versio Velleiuksen kirjasta vuoteen 1834 asti, jolloin löydettiin Bonifacius Amberbachin tekemä kopio alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Näiden kahden version avulla nykytutkijat ovat pystyneet arvioimaan alkuperäisen käsikirjoituksen sisällön. Tästä huolimatta Velleiuksen historia on yksi eniten vaurioituneista nykypäivään säilyneistä antiikin aikaisista teksteistä.
Vaikutus eri aikakausina
Velleiusta ei mainita usein antiikin aikaisissa ja keskiaikaisissa lähteissä. Tacitus ei mainitse Velleiusta, vaikka onkin todisteita siitä että hän käytti tämän Rooman historiaa lähteenä. 300-luvulla elänyt Sulpicius Severus käytti Velleiuksen teosta lähteenään. 1200-luvulla Roger Bacon ylisti Velleiusta siitä että hän sisällytti yleisesti historiaa käsittäneeseen teokseensa myös kirjallisuuden historiaa. Vuosien 1520 ja 1933 välillä Velleiuksen teoksesta painettiin jopa 47 eri versiota, mikä osoittaa että sitä arvostettiin, erityisesti 1600- ja 1700-luvuilla.
Taiska (albumi)
Taiska on Taiskan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1978.
Prahan pörssi
Prahan pörssi (PSE) ( eli BCPP) on Tšekin tasavallan arvopaperikaupan päämarkkinapaikka ja syyskuusta 2005 lähtien Keski- ja Itä-Euroopan toiseksi suurin arvopaperipörssi. Vaikkakin Prahan ensimmäinen pörssi avattiin 1861, nykyisen PSE:n kaupankäynti alkoi 6. huhtikuuta 1993.
Muhonen
Muhonen on suomalainen sukunimi. Muhonen-nimisiä henkilöitä:
Považská Bystrica
Považská Bystrica on kaupunki Luoteis-Slovakiassa. Kaupunki sijaitsee Váh-joen varrella noin 30 kilometrin päässä Žilinasta. Kaupungin asukasluku oli 41 241 vuonna 2011. pienoiskuva|Považská Bystrican linnoistuksen rauniot|vasen
Jaakko Kaprio
Jaakko Arthur Kaprio (s. 23. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen lääkäri, joka työskenteli pitkään geneettisen epidemiologian professorina Helsingin yliopistossa (2001–2020) ja jatkaa tutkimusprofessorina (2018–) Suomen molekyylilääketieteen instituutissa (FIMM). Hän oli akatemiaprofessori vuosina 2013–2017 ja johti Suomen molekyylilääketieteen laitosta vuosina 2015–2018.
Opinnot ja ura
Kaprio tuli ylioppilaaksi Geneven kansainvälisestä koulusta (1970). Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1976) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (LKT 1984). Hänen kaksospareilla tehty, tupakoinnin vaikutusta sepelvaltimotaudin ilmaantuvuuteen tarkastellut englanninkielinen väitöskirjansa (1984) oli otsikoitu The incidence of coronary heart disease in twin pairs discordant for cigarette smoking : a six year follow-up of adult like-sexed male twin pairs. Helsingin yliopiston epidemiologian dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1987.
Työurallaan hän on toiminut Helsingin yliopiston kansanterveystieteen assistenttina (1976–1981), apulaisopettajana (1981–1982). Sitten hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti (1983–1985), ensin nuorempi sitten vanhempi tutkija (1985–1997). Tänä aikana hän oli post doc -tutkijana Yhdysvalloissa (1987–1989) ja vierailevana tutkijana yhdysvaltalaisessa Indianan yliopistossa (1990). Hän toimi Turun yliopiston apulaisprofessorina (1995–1997) ja Oulun yliopiston kansanterveystieteen professorina (1997–2005). Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut osa-aikaisesti Helsingin yliopiston geneettisen epidemiologian professori ja osa-aikaisesti Kansanterveyslaitoksen (nykyinen THL) tutkimusprofessori. Hän oli kanadalaisen Albertan yliopiston (Edmonton) vieraileva tutkija vuosina 2006–2007.
Opetus- ja julkaisutoiminta
Kesäkuuhun 2019 mennessä Kaprio oli toiminut 51 väitöskirjatyön virallisena ohjaajana.
Kaprio on poikkeuksellisen tuottelias tieteentekijä. Marraskuussa 2020 Kaprion julkaisuluettelossa oli jo yli 1 300 nimikettä. Monet tieteellisistä artikkeleista on laadittu yhteistyössä laajan yhteistyöverkoston kanssa. Merkittävä osa artikkeleista on ilmestynyt korkeatasoisissa tiedelehdissä kuten New England Journal of Medicine, Lancet, JAMA, BMJ, PNAS, Nature, PLOS Medicine, PLOS Genetics, PLOS Biology, Nature Genetics ja Nature Neuroscience. Professori Kaprio oli noussut Google Scholar -hakupalvelun aineistoon pohjautuvassa, heinäkuun 2020 espanjalaisessa tutkijatilastossa listan sijalle 312 hakupalvelun listaamista maailman 4 238 huippututkijasta koko uran kattavien viittausten perusteella. Kaprion koko uran julkaisuja koskeva h-indeksi oli tämän luettelon mukaan 162 (tai 165 marraskuussa 2020), yli 130 000 viittausta. Hänen julkaisuihinsa on viitattu erityisen kasvavasti 2010-luvulta lähtien (vuodesta 2015 lähtien marraskuun 2020 lopulle jo yli 70 000 viittausta!). Kaprio on tämän tilaston mukaan eräs kaikkein viitatuimmista suomalaisista tieteentekijöistä, (joilla on Google Scholar profiili); häntä ylemmäs listalla sijoittuivat suomalaisista tai Suomessa työskentelevistä ulkomaalaisista tutkijoista ainoastaan Kapriota FIMM:n johtajana seurannut Mark Daly (h=202), Markku Laakso (h=172) ja Mika Kivimäki (h=169) sekä osin Ruotsissa työskentelevä Leif Groop.
Don Warrington
Don Warrington (s. 23. toukokuuta 1951 Trinidad ja Tobago) on brittiläinen näyttelijä. Warrington on näytellyt useissa englantilaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänet nimitettiin vuonna 2008 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan. Samana vuonna hän osallistui brittiläiseen TV-ohjelmaan Strictly Come Dancing tanssiparinaan latinalaistansseihin erikoistunut Lilia Kopylova.
Centrospermae
Centrospermae on vanha nimitys kohokkikasvien (Caryophyllaceae) ja niiden sukulaisten kasvilahkolle (Caryophyllales). Nimi on tullut ajankohtaiseksi molekyylitaksonomian tuloksena syntyneessä luokittelussa, jossa Caryophyllales on laajentunut käsittämään suuren joukon heimoja, joita aiemmin ei pidetty kohokkikasvien lahkon sukulaisina. Nyt nimitystä voidaan käyttää ns. varsinaisista Caryophyllales-lahkon heimoista, lahkon ydinryhmästä (engl. Core Caryophyllales).
Tuntomerkit
Kladin kasvit ovat ruohovartisia. Kukinto on viuhkomainen. Kukissa on mesiäinen hetiön tai maljamaisen pohjuksen (hypanthium) sisäpuolella. Emilehdet sijaitsevat kohdakkain kehälehtien kanssa. Luotit ovat hieman laajenneet. Siemenaiheet ovat luokkimaisesti taipuneita (kampylotrooppisia) ja kiinnittyvät tavallisesti pohja- tai keski-istukkaan, mistä ryhmänimi Centrospermae ('keskussiemeniset') johtuu. Hedelmä sisältää useita tai paljon mustia siemeniä, joissa on käyrä alkio. Lisäksi ryhmässä on useita kemiallisia, anatomisia ja geeneihin liittyviä tuntomerkkejä.
Vanhastaan ryhmän tärkeimpänä tuntomerkkinä pidettiin betasyaania kukkien väripigmenttinä, kun se muilla koppisiemenisillä on antosyaania.
Luokittelu
Lisäksi on kaksi sukua (Macarthuria ja Hypertelis), jotka ilmeisesti ansaitsisivat omat heimonsa, mutta ne ovat vielä tieteellisesti nimeämättä.
Jorma Likovuori
Jorma Kalevi Likovuori (s. 18. huhtikuuta 1937 Lahti) on suomalainen Hollolan Pyhäniemessä asuva kirjailija.
Bosco Verticale
pienoiskuva|Bosco Verticale talot rakenteilla vuonna 2011. Bosco Verticale (pystysuora metsä) on Italiassa Milanon kaupungissa olevat kaksi tornitaloa. Vuonna 2014 valmistuneet talot ovat 18- ja 24-kerroksiset. Jokaisessa asunnossa on vähintään yksi parveke, ja talojen seinille on istutettu 900 puuta. Arkkitehti Stefano Boerin suunnittelemat talot voittivat vuonna 2014 Saksan arkkitehtuurimuseon ja Frankfurtin kaupungin myöntämän kansainvälisen tornitalopalkinnon.
Jorma Likovuori
Likovuori on työskennellyt maa- ja sahatyömiehenä 1950- ja 1960-luvuilla.
Michele Lupo
Michele Lupo (4. joulukuuta 1932 Corleone – 27. kesäkuuta 1989 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Lupo työskenteli aluksi kuvaussihteerinä ja myöhemmin Camillo Mastrocinquen ja muiden ohjaajien apuohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli Maciste, il gladiatore più forte del mondo vuonna 1962. Sen jälkeen Lupo teki muun muassa teknisesti taitavia jännityselokuvia kuten Colpo maestro al servizio di Sua Maestà Britannica (1967) ja Miljoonan dollarin mies (Un Uomo da rispettare, 1972), italowesternin California – mies ilman lakia (California, 1977) sekä Bud Spencerin tähdittämiä suosittuja seikkailuelokuvia.
Huhtanen
Huhtanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Behaviour
Behaviour on Pet Shop Boys -duon vuonna 1990 julkaisema pop-albumi. Se on yhtyeen viides albumi, jos mukaan lasketaan remix-albumi Disco. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin nimellä Behavior.
Levystä julkaistiin remasteroitu kahden cd:n versio vuonna 2001.
Seinäjoen seutukunta
Seinäjoen seutukunta (vuoteen 2004 Pohjoisten seinänaapurien seutukunta) on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kuusi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 142. Seinäjoen seutukunnan asukasluku on noin 131 000.
Jean-Baptiste Lemoyne
upright|pienoiskuva|Jean-Baptiste II Lemoyne ennen vuotta 1754.
Jean-Baptiste Lemoyne (1704–1778) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänen tekemänsä muotokuvaveistokset, varsinkin terrakottaan tehdyt naisten muotokuvat, ilmentävät siroa, eloisaa rokokoota Vuonna 1768 hänestä tuli taideakatemian rehtori. Lemoyne oli Ludvig XV:n suosikki ja muutenkin hienoston runsaasti arvostama. Lemoynea pidetään yhtenä ajan parhaista kuvanveistäjistä. Hän oli eteväksi katsottua taiteilijasukua.
Seinäjoen seutukunta
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Blake Bortles
Blake Bortles (s. 28. huhtikuuta 1992 Oviedo, Florida) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edusti urallaan viittä eri seuraa kausina 2014–2021.
Bortles oli vuoden 2014 NFL:n varaustilaisuuden kolmas varaus. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi yliopistojalkapalloa Keski-Floridan yliopiston joukkueessa. Bortles pelasi Jacksonville Jaguarsin aloittavana pelinrakentajana viiden kauden ajan. Tämän jälkeen hän sai vain lyhyitä sopimuksia varamiehenä eri joukkueissa. Lokakuussa 2022 Bortles ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Alps Hockey League
Alps Hockey League on jääkiekkoliiga, jota pelataan Italiassa, Itävallassa ja Sloveniassa. Sarja perustettiin Inter-National-Leaguen tilalle kaudelle 2016–2017. Sarja toimii Itävallan toiseksi korkeimpana sarjatasona. Sarjaan osallistuu yhteensä 16 joukkuetta, kolmesta eri maasta. Sarjan Itävallan joukkueet ovat toiseksi korkeammalta sarjatasolta tuttuja, sekä maan pääsarjan ICE Hockey Leaguen kakkosjoukkueita. Italiasta sarjaan osallistuu 7 joukkuetta. Joukkueet pelaavat myös sarjan sisällä Italian mestaruudesta. Näiden lisäksi sarjassa pelaa kaksi joukkuetta Sloveniasta, HDD Jesenice sekä HK Celje.
Bahianvireo
Bahianvireo (Hylophilus amaurocephalus) on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Brasilian koillisosan Piauista etelään. Lajia tavataan myös Boliviassa. Alexander von Nordmann kuvaili lajin holotyypin Bahian ja Minas Geraisin rajaseudulta vuonna 1835.
Kollo (departementti)
thumb|225px|Tillabérin alueen departementit. Kollo on departementti Nigerin Tillabérin alueella. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä Nigerjoen varrella. Departementin pinta-ala on 10 002 neliökilometriä. Asukkaita on 431 000 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Kollon departementti rajoittuu pohjoisessa Tillabérin alueen Tillabérin, Ouallamin ja Filinguén departementteihin, idässä Dosson alueen Boboyen departementtiin, etelässä ja lounaassa Sayn ja lännessä Téran departementteihin. Alueen keskellä sijaitsee Niameyn kaupunkialue.
Dezső Lemhényi
Dezső Lemhényi (9. joulukuuta 1917 Budapest – 4. joulukuuta 2003 Budapest) oli vesipalloilija. Hän kuului Unkarin kultaa voittaneeseen joukkueeseen vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä. Lisäksi hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän oli naimisissa toisen olympiaurheilijan, Olga Tass-Lemhényin kanssa.
Bakumatsu
Bakumatsu (jap. 幕末) viittaa Japanin historiassa Edo-kauden viimeisiin, kaoottisiin vuosiin, jolloin Tokugawa-shōgunaatin valtakausi päättyi. Vuosien 1853 ja 1869 välillä Japani lopetti sakokuksi kutsutun eristäytyneen ulkopolitiikkansa ja siirtyi feodaalisesta shōgunaatista keisarin johtamaan Meiji-hallintoon. Aikakautta leimasivat ishin shishiksi kutsuttujen keisaria kannattavien kansallismielisten ja shōgunia tukevien shinsengumi-miekkamiesten yhteenotot. Bakumatsun käännekohta oli Boshin-sota vuosina 1868–1869, jonka seurauksena valta saatiin palautettua keisarille. Yleisesti Bakumatsu oli levotonta aikaa ja silloin oli paljon taisteluja.
Olaus Petri
thumb|250px|Olaus Petriä esittävä patsas Tukholman [[Suurkirkko (Tukholma)|Suurkirkon luona.]]
Olaus Petri, myös muodossa Olavus Petri latinalaistettu, alkuaan Olof Persson, (6. tammikuuta 1493 – 9. huhtikuuta 1552 Tukholma ) oli Wittenbergissä opiskellut ruotsalainen uskonpuhdistaja ja pappi. Hän oli kotoisin Örebrosta, Närken maakunnasta. Hänen isänsä oli seppämestari Peder Olofsson ja äitinsä Kerstin Larsdotter. Hän saarnasi uskonpuhdistuksen puolesta ja käänsi Raamatun ruotsiksi. Olaus Petriä pidetään ruotsin kirjakielen isänä samaan tapaan kuin aikalaistaan Mikael Agricolaa suomen kielen isänä. Olaus Petri toimi 1531–1533 Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan kanslerina. Häntä pidetään yleisesti Pohjoismaiden merkittävimpänä renessanssiajattelijana.
Ensimmäinen asiakirjamerkintä Olavus Petristä on kesältä 1516, jolloin hän kirjoittautui opiskelijaksi Leipzigin yliopistoon. Matrikkeliin kirjattu nimimuoto on Paulus Phase de Svezia, jonka katsotaan tarkoittavan Olavus Petriä. Syksyllä 1516 Olavus kirjoittautui Laurentinus-veljensä kanssa Wittenbergin yliopistoon. Siellä he opiskelivat nopeasti: filosofian maisterin oppiarvo tuli jo vuoden 1518 promootiossa. Uskonpuhdistaja Martin Luther vaikutti tuolloin samassa kaupungissa; veljesten myöhempien vaiheiden perusteella on päätelty heidän ryhtyneen jo tuolloin uskonpuhdistuksen kannattajiksi. Olavus palasi kotimaahansa vuonna 1519. Hän sai Strängnäsin tuomiokirkosta kaniikin tehtävän ja toimi hetken aikaa piispa Matthias Gregoriin kanslerina. Piispa toimi puolestaan perinteen mukaisesti kuninkaan kanslerina. Piispa kuitenkin surmattiin kerettiläisenä marraskuussa 1520 sisällissotaan liittyvässä Tukholman verilöylyssä.
Olaus Petri laati lukuisia uskonnollisia kirjoituksia, mutta parhaiten hänet tunnetaan tuomarinohjeistaan, jotka julkaistiin ensi kerran painettuina vuonna 1616 (teos nimellä Rättegångs–Oordningh, Ruotsissa laajalle levinneet Tuomarinohjeet eli Swenska Dommar Regler). Olaus Petrin tuomarinohjeet ovat olleet jo runsaan 360 vuoden ajan lakikirjan johdantona sekä Ruotsissa että Suomessa. Vuosisatojen kuluessa tuomarinohjeista on tullut olennainen osa pohjoismaista oikeusperinnettä. Oikeusfilosofiassa hänen ajatuksensa luetaan usein luonnonoikeudelliseen koulukuntaan kuuluviksi.
Olaus Petrin tuomarinohjeet
Tuomarinohjeita ei ole koskaan sellaisenaan vahvistettu lakiteksteiksi, mutta vanhan tavan mukaisesti nämä tuomarinohjeet painetaan nykyäänkin Ruotsissa ja Suomessa lakikirjojen alkusivuille.
Historioitsija
Olaus Petri, humanisti ja uskonpuhdistaja, teki merkittävää työtä myös historiankirjoituksen parissa. Hänen työnsä rakentui antiikin ja keskiajan perinteille, mutta hän harrasti edeltäjiään ja aikalaisiaan vahvempaa lähdekritiikkiä, analysoi aiempaa laajemmin syy-seuraussuhteita ja vaati kaikkien henkilöiden toiminnan puolueetonta kuvaamista. Olaus Petri käytti ruotsia latinan sijasta ja kirjoitti akateemista yhteisöä laajemmalle yleisölle käyttäen selvää ja yksinkertaista kieltä.
Olaus Petrin näkökulmasta historioitsijan tehtävä oli kertoa totuuden kaikki puolet, niin hyvät kuin pahatkin. Historioitsijan velvollisuus Jumalaa kohtaan oli kertoa tapaukset niin kuin ne olivat sattuneet. Koska Jumala oli kaikkitietävä ja kaikkivaltias, olisi loppujen lopuksi pahasta väännellä totuutta. Olaus Petri arvosti empiriaa. Kun lähteet olivat niukkasanaisia tai epäselviä, oli parempi olla spekuloimatta. Kuulopuheita ja suullisia kertomuksia hän piti epäluotettavina ja niin helppoina vääristellä, että niitä ei voinut käyttää luotettavina lähteinä. Olaus Petri kiinnitti huomiota siihen, että ajan saatossa muistot haalistuvat ja että kertoja ei koskaan kerro tarinaa juuri siten kuin hän on sen kuullut. Keskiaikaiset historioitsijat puolestaan selvittivät kyllä joitain syysuhteita, mutta he eivät katsoneet historioitsijoiden tehtävänä olevan kysyä, miksi jokin asia tapahtui. Sen sijaan heidän tehtävänään oli kertoa opettavainen ja mieluiten mukava kertomus. Yhteensattumusten tulkinta kuului filosofeille ja teologeille.
Juridisen kokemuksensa pohjalta Olaus Petri vaati historioitsijalta pitkälti samoja asioita kuin tuomarilta. Tuomarinohjeissaan hän määritteli nämä hyväksi yleissivistykseksi, asiantuntemukseksi, oikeudenmukaiseksi todistusten (lähteiden) arvioinniksi, tunteettomaksi puolueettomuudeksi ja syyttömyysoletukseksi. Olaus Petrin merkittävin ero antiikin historioitsijoihin, vaikka tämä ei ollutkaan hänelle ainutlaatuista, oli se, että hän käsitti historian lineaariseksi, eteneväksi prosessiksi, ei sykliseksi. Jumala oli kerran aloittanut maailman ja jonain tulevana hetkenä maailma myös loppuisi.
Olaus Petri vastusti katolista kirkkoa. Tämä näkyy siinä, miten hän irrottautui aiemmista historioitsijoiden tavoitteista. Olaus Petri ei hyväksynyt keskiaikaista ajatusta, jonka mukaan lähteen luotettavuus voitaisiin ratkaista sillä, että kirkko siunasi sen. Uskonpuhdistajana Olaus oli vapaampi paljastamaan korkeiden henkilöiden puolueellisia näkemyksiä, joita aiemmin pidettiin koskemattomina. Sovellettu yksilökohtainen metodi vaati historioitsijalta entistä suurempaa tutkimus- ja analysointipanosta. Esimerkkinä konkreettisesta asettumisesta aiempaa perinnettä vastaan toimii kuningas Maunu Eerikinpojan kuvaus. Historioitsijat olivat aiemmin katsoneet, että tämän kuninkaan hallituskausi oli alkanut hyvin, mutta muuttunut huonommaksi, kun kuningas lakkasi kuuntelemasta hengellisiä neuvonantajiaan, muun muassa pyhää Birgittaa. Pääasiallisena lähteenä tähän kritiikkiin oli Revelationes coelestes, Birgitan ilmestysten muistiinpanot, jotka myöhemmin johtivat Birgitan kanonisointiin. Tässä yhteydessä Birgitta oli jäävi, sillä hänellä oli yhteiset intressit kuningas Maunua vastustaneen aatelin kanssa. Teoksessaan En svensk krönika Olaus Petri katsoikin suurimman osan kritiikistä aiheettomaksi esittämällä Birgitan näkemykset puolueellisena kiistakirjoituksena, jonka ainoana perusteena olivat ilmestykset. Näitä hän piti luterilaisen tulkinnan mukaisesti lähinnä ylitulkittuina unina. Birgitan neuvojen huomiotta jättämistä Olaus Petri ei myöskään pitänyt aiheena kritisoida kuningasta, sillä neuvot olivat lähinnä "naisen hataraa rupattelua", katolisen mystikon merkityksetöntä hourailua.
Olaus Petri halveksui myös Ruotsissa vallinnutta verhoamatonta ylpeyttä kunniakkaasta, mutta pohjimmiltaan myyttisestä ja spekulatiivisesta menneisyydestä. Silloisen näkemyksen mukaan gootit, jotka keskiajan alussa kulkivat läpi Euroopan perustaen useita kuningaskuntia ja ryöstäen Rooman, olisivat tulleet Ruotsista. Olaus Petri kritisoi näkemystä siksi, ettei sille ollut mitään todisteita. Hän katsoi myös, ettei ollut missään tapauksessa aihetta ylistää "joukkoa lurjuksia ja tyranneja, jotka ottivat toisten maita ja kaupunkeja, joihin heillä ei ollut mitään oikeutta." Itse hän piti parempana, ettei otettaisi kantaa kysymyksiin, joissa lähteet olivat liian epäluotettavia tai -selviä.
Olaus Petri virsirunoilijana
Olaus Petri oli myös virsien kääntäjä ja virsirunoilija. Vuosi 1526 oli Ruotsin kirkon historiassa merkittävä vuosi. Silloin ilmestyi Uusi testamentti ruotsiksi sekä ensimmäinen ruotsinkielinen virsivihkonen, nimeltään ”Någre Gudhelige Wisjor” jossa oli kymmenen virttä. Vanhin kokonaisena säilynyt virsikokoelma oli ”Swenske sånger eller wijsor”. Molempien näiden tekijä oli Olaus Petri. Hänen virsivihostaan ei ole säilynyt ensimmäistä painosta. 1536 painetussa laitoksessa on 47 virttä, joista kahdeksan lienee Petrin itsensä kirjoittamia.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi virttä, jotka ovat Olaus Petrin kirjoittamia, virret 188, "On, Herra, pyhä sanasi" (O Herre Gud, din helga ord /Du sänt oss, Gud, ditt helga ord) ja 257 "Oi Jeesus, synnyit maailmaan" (O Jesu Christ, som mandom tog /O Jesus Krist, som mänska blev).
Niiden lisäksi hänen ruotsinnoksensa on pohjana kahdentoista virren suomennokselle: 17 "Ilon päivä verraton", 65 "Oi Jumalan Karitsa", 95 "Te kristityt, nyt juhlikaa", 126 "Me kiitämme sinua", 187 "Armahda, Herra Jumala", 222 "Jeesus Kristus, elämämme", 227 "Ylistys olkoon aina Isällemme", 256 "Kristus, Jumalan Poika", 261 "Oi iloitkaa, te kristityt", 262 "On hyvyydessään Jumala "(säk. 7–9 Olaus Petrin kirjoittamia), 267 "Sua syvyydestä avuksi" ja 545 "Kaikessa, Herra armias"-.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on myös kaksi Petrin kirjoittamaa virttä, virret 33 "Oi Jeesus, synnyit maailmaan" (O Jesu Christ, som mandom tog, Lutherin virren pohjalta) ja 372 "Oi armollinen Jumala." (O Fader vår, barmhärtig, god) Hänen ruotsinnoksensa on pohjana kolmentoista virren suomenkieliselle tekstille: 32 "Nyt, seurakunta, iloitse", 36 "Suo, Kristus, armo meille", 50 "Oi Pyhä Henki, Herramme",124 "On lapsi neitseelle syntynyt", 143 "Oi Jumalan Karitsa", 237 "Vain Jumala on linnamme", 345 "Oi, iloitkoon nyt jokainen", 346 "On hyvyydessään Jumala", 362 "Oi Pyhä Henki, usko tee", 387 "Jeesus Kristus, elämämme", 465 "On pääsiäinen koittanut", 466 "Te kristityt, nyt juhlikaa" ja 537 "Sinua huudan, Herrani".
August Strindberg käsitteli Olaus Petriä näytelmässään Mestari Olavi.
Inderjit Kaur Khalsa
Inderjit Kaur Khalsa eli Mervi Enqvist (syntyjään Mervi Rannikko; 22. maaliskuuta 1970 Somero) on suomalainen elokuvaohjaaja ja joogaopettaja.
Koulutus
Inderjit Kaur Khalsa opiskeli teatteritaidetta Teatterikorkeakoulussa ja New Yorkissa ja valmistui näyttelijäksi vuonna 1997. Myöhemmin hän on opiskellut fiktiokäsikirjoittamista ja suorittanut elokuvaohjaajan erikoisammattitutkinnon.
Ura
Inderjit Kaur Khalsa tutustui ensimmäistä kertaa joogaan asuessaan New Yorkissa. Siellä hän harjoitti jivamukti-joogaa opettajinaan Sharon Cannon ja Cyndi Lee. Suomeen palattuaan hän harjoitti astangajoogaa Astangajoogakoululla. Vuonna 2000 hän muutti takaisin New Yorkiin, jossa hän löysi kundalinijoogan. Hän asui vuosia Yhdysvalloissa opiskellen useiden henkisten opettajien ohjauksessa, kääntyi sikhiläisyyteen ja otti intialaisen nimen. Palattuaan jälleen Suomeen hän on kirjoittanut kolme Tammen kustantamaa kirjaa joogasta. Hän on perustanut Kundaliinijooga Helsinki -joogakoulun vuonna 2015.
Inderjit Kaur Khalsa ohjasi ensimmäisen dokumenttielokuvansa Brooklynin pojat, joka kertoo ohjaajan suhteesta entiseen amerikkalaiseen mieheensä ja heidän yhteiseen lapseensa. Elokuva sai ensi-iltansa Espoo Ciné -elokuvafestivaaleilla vuonna 2014. Hänen toinen dokumenttinsa Sota vai rauha koostuu militantin The Weather Underground -vasemmistoryhmän perustajien Bill Ayers ja Bernardine Dohrn haastatteluista. Se oli niin ikään ensi-illassa Espoo Ciné -festivaaleilla vuonna 2017. Kolmas dokumenttielokuva, runoilija Laura Eklund Nhagasta kertova Kansanvalta sai ensi-iltansa Docpoint-festivaaleilla vuonna 2022.
Max Erwin von Scheubner-Richter
Ludwig Maximilian Erwin von Scheubner-Richter, sukunimi alun perin Richter (21. tammikuuta 1884 Riika, Venäjän keisarikunta − 9. marraskuuta 1923 München, Saksa) oli baltiansaksalainen Saksan kansallissosialistisen puolueen alkuvuosien johtohenkilö ja ideologi. Hän sai surmansa marraskuun 1923 oluttupavallankaappauksessa.
Richterin isä oli saksalainen muusikko ja äiti baltiansaksalainen. Hän opiskeli kemiaa Riian polyteknillisessä opistossa 1904−1906. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana Richter liittyi hallituksen puolella taistelleeseen yksityisarmeijaan. Vuonna 1907 vallankumouksen päätyttyä hän muutti Müncheniin Saksaan jatkamaan opintojaan ja valmistui siellä insinööritohtoriksi (Doktoringenieur). Richter meni naimisiin aatelisukuisen Mathilde von Scheubnerin kanssa, joka oli 19 vuotta häntä vanhempi. Vuonna 1912 yksi hänen vaimonsa sukulaisista adoptoi hänet jolloin hänestä tuli aatelinen ja hän alkoi käyttää sukunimeä von Scheubner-Richter.
Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 Scheubner-Richter liittyi vapaaehtoisena Saksan keisarilliseen armeijaan. Hän oli aluksi länsirintamalla baijerilaisessa joukko-osastossa mutta marraskuussa 1914 hänet siirrettiin venäjänkielen taitoisena itärintamalle. Scheubner-Richter siirtyi kuitenkin lopulta Osmanien valtakuntaan jossa hän oli Saksan varakonsulina Erzurumissa. Hän oli alun perin mukana saksalaisten suunnittelemassa operaatiossa, jonka tarkoituksena oli sabotoida Venäjän Kaukasuksella sijainneita öljykenttiä. Saksalaisten agenttien oli tarkoitus soluttautua Venäjälle samalla kun turkkilaiset joukot hyökkäsivät venäläisten Karsissa sijainneita linnoitettuja asemia vastaan. Tämä hyökkäys kuitenkin epäonnistui ja suunnitelmasta oli luovuttava. Scheubner-Richter jäi sitten sodan loppuajaksi konsuliksi Erzerumiin. Tässä tehtävässä ollessaan hän dokumentoi vuonna 1915 turkkilaisten maailmansodan aikana suorittamaa armenialaisten kansanmurhaa ja vastusti julkisesti armenialaisten pakkosiirtoja ja joukkomurhia katsoen niiden perustuvan rotuvihaan ja tavoitteena olevan armenialaisten tuhoaminen.
Scheubner-Richter palasi Saksan ja Venäjän välisen sodan päätyttyä Baltiaan jossa oli käynnissä Venäjän sisällissotaan liittyneet taistelut. Hän liittyi saksalaisiin Freikorps-joukkoihin ja osallistui vastavallankumoukselliseen toimintaan. Scheubner-Richter ja toinen baltiansaksalainen Alfred Rosenberg palasivat sitten saksalaisten joukkojen mukana Venäjältä Saksaan 1918. Täällä he liittyivät mukaan Aufbau Vereinigung-järjestöön jossa oli jäseninä venäläisiä emigrantteja ja saksalaisia äärioikeiston kannattajia. Scheubner-Richteristä tuli sittemmin järjestön johtaja kuolemaansa saakka. Järjestön tavoitteena oli Saksan ja Neuvosto-Venäjän hallitusten kaataminen ja niiden korvaaminen autoritaarisilla oikeistohallituksilla. Järjestön jäsenet tekivät myös terrori-iskuja murhaten muun muassa Saksan ulkoministerin Walther Rathenaun.
Scheubner-Richter tapasi Adolf Hitlerin lokakuussa 1920 ja hänestä tuli 1921 Hitlerin johtaman NSDAP:n jäsen yhdessä Alfred Rosenbergin kanssa. Hitlerin ulkopoliittisena neuvonantajana toimineella Scheubner-Richterillä oli hyvät suhteet saksalaisiin konservatiivi- ja oikeistopiireihin muun muassa kenraali Erich Ludendorffiin. Hän hankki natseille merkittävää taloudellista tukea saksalaisilta teollisuuspiireiltä, kirkollisilta johtomiehiltä, junkkereilta ja varakkailta venäläisiltä emigranteilta. Jälkimmäiset toivoivat natsien avulla vaikuttavansa Saksan politiikkaan niin että Neuvosto-Venäjä kukistettaisiin ja tsaarinvalta palautettaisiin Venäjälle.
Oluttupavallankaappauksen aikana 9. marraskuuta 1923 Scheubner-Richter oli mukana marssimassa Hitlerin ja parintuhannen NSDAP:n jäsenen kanssa. Käsikynkkää Hitlerin kanssa marssinut Scheubner-Richter sai marssin aikana luodin keuhkoihinsa ja kaatuessaan kuolleena maahan hän veti myös Hitlerin mukanaan niin että tämän olkapää meni sijoiltaan. Oluttupakaappauksessa kuoli kaikkiaan 15 NSDAP:n jäsentä ja Hitler piti Scheubner-Richterin kuolemaa korvaamattomana menetyksenä puolueelleen. Hän omisti myöhemmin Taisteluni-kirjan ensimmäisen osan Scheubner-Richterille ja muille kaappausyrityksessä kaatuneille. Aufbau Vereinigung-järjestö menetti johtajansa Scheubner-Richterin kuoltua nopeasti merkityksensä ja se sulautui NSDAP:hen. Järjestön venäläisistä jäseneistä useat erosivat tässä vaiheessa siitä lisääntyneen slaavilaisvastaisuuden ja natsien Lebensraum-suunnitelmien vuoksi.
Karnakin temppeli
thumb|[[Ramses II|Ramses II:n patsas Karnakissa.]] Karnakin temppeli on muinaisen Egyptin toiseksi suurin temppeli ja vanha uskonnollinen keskus. Se sijaitsee Niilin rannalla Luxorissa. Temppelikompleksin vanhimmat, nyt jo kadonneet osat rakennettiin Keskivaltakunnan aikana 2055–1650 eaa. ja sitä laajennettiin huomattavasti Uuden valtakunnan aikana. Temppelialueella on monenlaisia temppelirakennuksia, kappeleita, pylväitä, torneja ja patsaita. Se koostuu kolmesta osasta, joista suurimmassa, Amonin temppelialueessa, sijaitsi Amon-jumalan temppeli.
Osat
thumb|Karnakin temppelialueen pohjapiirros. Laajin osa on Amon-Ran temppelialue; sen koillispuolella ovat Montun rakennukset ja lounaispuolella Mutin rakennukset. Karnakin temppelialueella on kolme eri jumalalle pyhitettyä suurta osaa: Amon-Ran rakennukset keskustassa, Mutin rakennukset etelässä ja Montun rakennukset pohjoisessa. Suurin on Amonin temppelialue, joka kasvoi lopulta 123 hehtaarin laajuiseksi. Sen keskellä oli varsinainen Amonin temppeli, jonka ulkopuolella olivat 18. dynastiasta peräisin olevat Thutmosis I:n aarrekammio, Thutmosis III:n Ptah-temppeli, Amenofis III:n rakennuttama temppeli, Hatšepsutin ja Thutmosis III:n aurinkokulttipaikka sekä Amenofis II:n kuninkaankulttitemppeli.
Alueella on kymmenen pylonia eli sisäänkäytävää reunustavaa torniparia. Temppelin esipihoilla, jotka eivät olleet tavalliselta kansalta suljettuja, kuten sisäpihat, oli lukuisia kolossaalipatsaita ja sfinksejä. Nämä patsaat toimivat tavallisten ihmisten uhrilahjojen ja rukousten vastaanottajina.
Rakennushistoria
Temppelikompleksin vanhimmat osat rakennettiin Keskivaltakunnan (2055–1650 eaa.) aikana. Uuden valtakunnan kuninkaat laajensivat ja koristelivat Karnakin valtakunnantemppeliä ahkerasti. 18. dynastian perustajat Kamose ja Ahmose pystyttivät sinne muistomerkkejä, ja Amenofis I käynnisti laajennusohjelman, jossa keskivaltakunnan temppeli kunnostettiin, sen ympärille rakennettiin kappelikehä ja 10 metriä korkea portti pystytettiin. Thutmosis I laajensi rakennuksia ja ympäröi alueen kivimuurilla. Thutmosis II lisäsi Amonin temppeliin kolmannen pylonin. Amenofis III lisäsi temppeliin länsipäädyn, Horemheb rakennutti uuden pylonin, ja Seti I:n ja Ramses II:n aikana toteutettiin suuri pylvässali.
Hatšepsut jatkoi alueen uudistamista. Hän rakennutti temppelin viereen kulttiveistoskammioita ja uhrihuoneita, joista osa on säilynyt. Hän pystytti kulttireitin molemmille puolille 30-metriset obeliskit, lisäsi kaksi pylvästä ja rakennutti Amonin temppelialueen ympärille muurin, jonka itäpuolelle rakennettiin alabasterista suuri kulttiveistospyhäkkö ja obeliskit. Hatšepsutin kuoltua Thutmosis III rakennutti suuren Ahmenu-juhlatemppelin, oman venepyhäkkönsä, suuren salin kertomaan omista sotaretkistään, kuudennen pylonin ja uusia obeliskeja.
Amonin aluetta ja eteläisen Mutin aluetta yhdisti Uuden valtakunnan aikaan monia portteja ja pihoja, joissa oli kappeleita. 18. dynastian faaraot rakennuttivat välialueen valmiiksi lisäämällä siihen uusia pyloneja ja patsaita.
Faarao Akhenatenin lyhyellä valtakaudella Atonista tuli pääjumala ja muille jumalille pyhitettyjen temppelien rakentaminen Karnakissa keskeytettiin. Amonin nimet ja kuvat hävitettiin, ja niiden tilalle rakennettiin Atonin palvonta-alueita. Atonin temppelialue oli noin 130 × 200 metriä laaja, ja siihen kuului pylväskäytävien ympäröimä avopiha, jossa oli faaraon patsaita. Atonin pyhäköt olivat entisistä suljetuista pyhäköistä poiketen avoimilla pihoilla sijaitsevia alttareita. Akhenatenin kuoleman jälkeen vanhat pyhäköt entistettiin, Atonin pyhäköt purettiin, niiden kiviä käytettiin uusien pyhäkköjen ja pylonien rakentamiseen ja vanhoja kultteja jatkettiin.
19. dynastian Seti I rakennutti temppeliin yli satametrisen pylvässalin, jossa oli 134 pylvästä. Hänen seuraajansa Ramses II viimeisteli salin seinien moninaisen koristelun, jossa kuvataan kuningasta palvontamenoissa ja sotaretkillään. Kumpikin rakennutti aluetta Amonin temppelin itäpuolelle temppeleillä ja kulkuereiteillä. Kulkuereittien risteyspihan, Cachette-pihan, Ramses II koristeli lukuisin piirtokirjoituksin, kohokuvin ja steeloin.
Temppelin edustan laiturialueen kulkuekäytävällä oli Amon-Ran oinassfinksejä, joihin oli kirjoitettu Ramses II:n nimi. Seti II rakennutti sen pohjoispuolelle Theban jumalkolmikon veneiden välipyhäkön. Sen edessä oli kolossaalisia kuninkaanpatsaita, joita säilytetään nykyisin Torinossa ja Pariisissa. Kaikki ajan kuninkaat kävivät paikalla ainakin kerran johtamassa juhlakulkuetta ja rakennuttivat samalla itselleen oman muistomerkin.
Johan Larsson (jääkiekkoilija, 1992)
Johan Larsson (s. 25. heinäkuuta 1992 Lau, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Brynäs IF:ssä. Larsson on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluvat kahden suunnan pelaaminen, pelinäkemys, työntekeminen, kiekonhallinta, monipuolisuus, joukkuepelaaminen ja johtajuus. Larsson ei kuitenkaan ole teknisesti kovin taitava ja hänellä on vielä totuttelemista pohjoisamerikkalaiseen pelityyliin. Hänen heikkouksiinsa kuuluvat myös laukauksen säästeleminen, ajoittainen yliyrittäminen hyökkäyspäässä sekä luistelunopeus.
Seuraura
Larssonin kasvattajaseura on Sudrets HC. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä jo 13-vuotiaana II-divisioonassa kaudella 2005–2006, jolloin Larsson teki kahdessa ottelussa kaksi syöttöpistettä. Sittemmin hän kuului vuodet 2006–2008 joukkueen vakiokokoonpanoon.
Kaudeksi 2008–2009 Larsson siirtyi Brynäs IF:ään, jossa hän pelasi pääasiassa J20-joukkueessa. Larsson voitti keväällä 2009 J20 SuperElitin mestaruuden ja keväällä 2010 tuli hopeaa. Hän oli kaudella 2009–2010 Brynäsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+19=34. Larsson voitti keväällä 2010 myös J18 Allsvenskanin mestaruuden ja hänet valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Minnesota Wild varasi Larssonin toisella kierroksella 56. pelaajana kesällä 2010. Hän oli varaustilaisuuden viidentenä varattu ruotsalaispelaaja. Myös KHL-joukkue Metallurg Novokuznetsk varasi Larssonin kesällä 2010. Hänen varausnumeronsa oli 111.
Larsson debytoi Elitserienissä kaudella 2010–2011. Hän teki lokakuussa 2010 kaksivuotisen sopimuksen Brynäsin Elitserien-joukkueen kanssa. Larssonin tulokaskausi toi siellä 43 runkosarja- viidessä playoff-ottelussa tehot 4+6=10. Toukokuussa 2011 Larsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa, mutta hän sopi samalla pelaavansa kauden 2011–2012 lainalla Brynäsissä. Larsson teki läpimurtonsa Elitserienissä ja oli tehoilla 12+24=36 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden ja valittiin kauden päätteeksi Elitserienin vuoden tulokkaaksi.
Kaudeksi 2012–2013 Larsson siirtyi Minnesota Wildin organisaatioon. Hänet siirrettiin harjoitusleirin päätteeksi luonnollisesti farmijoukkue Houston Aerosiin lähinnä NHL:n työsulun takia. NHL-kauden alettua tammikuussa 2013 Larsson teki NHL-debyyttinsä 17. helmikuuta 2013 Detroit Red Wingsiä vastaan. Ottelu jäi hänen kauden ainoaksi NHL:ssä. Huhtikuussa 2013 Larsson kaupattiin Matt Hackettin, kesän 2013 ensimmäisen kierroksen ja kesän 2014 toisen kierroksen varausvuoron kanssa Buffalo Sabressiin vaihdossa Jason Pominvilleen ja kesän 2014 neljännen kierroksen varausvuoroon. Hän pelasi loppukautensa Sabresin farmijoukkue Rochester Americansissa.
Maajoukkueura
Larsson pelasi MM-kilpailuissa vain 19-vuotiaana vuonna 2012. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 18-vuotiaana maaliskuussa 2011 harjoitusottelussa Latviaa vastaan, kun Larsson oli valittu Ruotsin MM-leiriryhmään. Vuonna 2018 hän oli voittamassa maailmanmestaruutta.
Larsson edusti Ruotsia myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi joukkueen kapteenina ja voitti maailmanmestaruuden. Larsson voitti myös Ruotsin sisäisen syöttöpörssin. Vuoden 2011 turnauksessa hänet valittiin joukkueen top-3-pelaajaksi.
Larsson toimi Ruotsin kapteeni myös alle 18-vuotiaiden MM-hopeajoukkueen kapteenina vuonna 2010. Hän oli koko turnauksen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+8=14 Suomen Teemu Pulkkisen jälkeen. Larsson jakoi myös syöttöpörssin toisen sijan Yhdysvaltain Rocco Grimaldin kanssa. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen ja palkittiin Ruotsin top-3-pelaajana.
Muuta
Larssonin isoveljet Arvid ja Emrik pelaavat puolustajina Ruotsin I-divisioonan Visby/Roma HK:ssa.
Maakeski
Maakeski on Padasjoen kaakkoiskulmassa oleva kylä. Maakeskessä toimii aktiivinen kyläyhdistys Maakeski-seura, jonka kautta kylällä olevaa Rientolan monitoimitaloa voi vuokrata omaan käyttöönsä. Kylällä on oma vene- ja uimaranta. Maakeskestä pohjoisen suuntaan sijaitsee Nyystölän kylän uimaranta, joka on monen maakeskeläisen suosiossa.
Historia
Ensimmäinen maininta Padasjoen keskiaikaisiin, suurehkoihin kyliin lukeutuvasta Maakesken kylästä on vuodelta 1443. Kylän itäpuolella oleva Linnanmäki on saattanut kuulua linnavuorijärjestelmään. Maakesken vanhimmat rajatiedot ovat vuodelta 1478, jolloin rajatuomarina toimi Eerik Akselinpoika Tott.
Maakeskessä on ollut kaksi virkataloa sekä joukko talonpoikaistaloja. Virkatalot olivat Maakesken puustelli eli Anttilan sotilasvirkatalo ja Padasjoen seurakunnan kappalaisen virkatalo eli Kekkala. Talonpoikaistalot olivat Varis, Kipaila, Paavo eli Rauskala, Rekola, Teppinen, Lohtari, Rasvala, Salvila, Uotila, Helleri eli Nikula ja Häkkä, joista useimmat on sittemmin halottu.
Maakeskessä oli noin sadan vuoden ajan kansakoulu, sittemmin peruskoulun ala-aste. Nyt pitäjän koulut ovat kirkonkylässä. 1900-luvulla Maakeskessä oli sekä SOK:laisen Padasjoen Osuuskaupan että OTK:laisen Länsi-Päijänteen Osuusliikkeen myymälä, samoin kuin yksityiset Heinosen ja Pakkasen sekatavarakaupat ja Kahvila Tähkä. Heinosen kauppa, sittemmin Monosen kauppa, lopetti toimintansa niistä viimeisenä kesällä 2011.
Maakesken nuorisoseuran toimeliampina vuosina kylä tunnettiin vuotuisista Linnamäen hiihtokilpailuista.
Mitä Maakeski tarkoittaa?
Historiallinen Maakeski juontuu 1400-luvulta. Makæski mainitaan asiakirjoissa 1466 ja Maakeski by sekä Maankeski by eli Maakesken kylä 1484, kun taas vuodelta 1478 ovat vanhimmat tiedot Maakesken rajoista. Niitä helpommin pääsee tutkimaan kruunun tiliasiakirjojen aineistosta koottua Suomen asutuksen yleisluetteloa.
Maakesken kylän nimi on kirjoitettu Suomen asutuksen yleisluetteloon monella tavalla: Makeskus, Maakeske, Makesku, Makesko ja jopa Makeschu. Vuonna 1561 alun vokaali on merkitty pitkäksi ja sanan loppuun ilmestyy i: Maakeskij. Vuonna 1593 on asiakirjoissa Makeskis ja 1597 Makeski. Vuonna 1607 kirjuri on ajatellut kylän nimen olevan Makoskog. Noin 1630-luvulta lähtien Maakesken kylän ruotsinkieliseksi nimeksi näyttää vakiintuvan Makeskis, joka voitiin kirjoittaa myös Makäskis: suomeksi sanottuna Maakeski. Padasjoen seurakunnan kirjoissa Maakeski on aluksi joko Makeskis tai Makäskis ja 1800-luvulta lähtien Maakeskis.
Suomalaisen paikannimikirjan mukaan Maakesken kylän nimi on harvinainen, vaikkei ihan ainutlaatuinen. Sysmässä Maakeski on ollut torpan nimenä. Hämeenkoskella on Maakeskenkulmaksi kutsuttu kylänseutu. Maakeskinen on järvi Petäjävedellä. Kirjailija Toivo Jallin mukaan nimet voisivat kuitenkin olla padasjokelaista vientitavaraa. Maakesken kanssa samanlaisia keski-päätteisiä paikannimiä ovat taas esimerkiksi Hauhon Metsäkeski, Vammalan Kivikeski ja Oriveden Kuuskeski. Suomalaisessa paikannimikirjassa sarjaan liitetään myös Koskikeskinen Jämsänkoskella.
Metsänhoitaja Ilmari Kosonen on julkaissut Padasjoen Sanomissa 2.6.2016 oman selityksensä Maakesken nimestä. Hänen mukaansa kylän nimessä on sana "maag(e)", joka tarkoittaa järvimalmia. Maage selitetään viron kielen sanastoissa ja se liittyy raudantekopaikkojen paikannimiin. Kosonen selittää Maakesken näin ollen olevan "raudanteon keskuspaikka".
Miltä Maakeski näytti Kuninkaan kartastossa?
Ruotsin historiassa vuosi 1772 oli ratkaisujen vuosi. Kuningas Kustaa III kaappasi itselleen vallan. Suomen ylipäällikkö Augustin Ehrensvärd kuoli vähän sen jälkeen ja Bernt Otto Stackelberg nimitettiin hänen seuraajakseen. Stackelberg teki tärkeän havainnon: ”Mikäli minä tiedän, ei tähän asti liene mitään sotilaallista karttaa Suomesta laadittu.” Kun uhka Venäjän-sodasta näytti kuitenkin hälvenneen, toimiin ei heti ryhdytty. Asia tuli uudestaan ajankohtaiseksi, kun Kustaa III kävi Suomessa ja myös Asikkalan Anianpellossa. Kartan tekeminen aloitettiin 1770-luvun lopulla. Vuonna 1805 Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf luovutti Ruotsin sota-arkistoon kokonaisuudessaan Kuninkaallisen karttakokoelman aineksen.
Parisataa vuotta sitten piirretyssä kartassa karttalehden länsilaidassa on Ödemarck eli erämaa. Sen laidasta löytyy paikannimiä: Palitas jvi (nykyinen Iso-Pallitta), sen eteläpuolelta Härva jvi (nykyinen Vähä-Hervo) sekä Iso Tarus jvi samoin kuin Wähä Tarus. Tarusten eteläpuolella on Calijärvi (nykyinen Kaalijärvi). Niin piirtyi kartalle erämaan laita.
Karttaan on piirretty polku, joka kulkee Myllykoskelta pohjoiseen maantielle jonnekin Ilolanmäen paikkeille ja toisaalta etelään, Maakeskeen nykyiselle Muurahaismäentielle. Etelään tuleva polku ylittää kaksi nimeämätöntä puroa, joista toinen lienee Maakesken ja Nyystölän rajoilla Rajalan luona edelleen soliseva Palvaanoja ja toinen on Maaksoja, joka virtaa Maaksojanmäeltä Vinnilän- ja Tulppalanmäkien editse yhtyäkseen sitten ennen Haajaista nykyiseen Kylänjokeen. Kylänjokeakaan ei ole Kuninkaan kartassa nimetty.
Karttaan piirretty Kylänjoki laskee Päijänteeseen Kunnun lahteen (suomen kielen o-kirjaimet ovat olleet vaikeita ruotsinkielisille kirjureille!), tarkemmin Lihman Pohjan lahteen (nykyinen Liimanpohja) Paranuxen Randa -nimisen torpan luona; torppa on joen itäpuolella. Nykyisessä kartassa lukee Rausa sen niemen kärjessä, jonka länsipuolella on Kylänjoen suisto.
Maantie on Kuninkaan kartastossa piirretty sivuuttamaan Maakesken taajama sen länsipuolelta. Kylän omat tiet ovat – suunnilleen – nykyinen Muurahaismäentie, Häntämäentie ja Mukulintie. Vaikka kartan tiet eivät välttämättä olleet aivan nykyisen tielinjan kohdalla, käytetään tässä niiden nykyisiä nimiä.
Muurhaismäentietä päästiin Nyystölän Myllykoskelle. Mukulintie näyttäisi menneen Päijänteen rantaan ehkä nykyisen Hörhän paikkeilta; sitä ei siis ole merkitty jatkumaan Joenniemen suuntaan.
Häntämäentie meni Anttilaan, mutta se jatkui sen ohitse (ilmeisesti Möysälänkallion länsipuolitse, nykyisen Alpakan eli Leppävaaran ohitse) Hirt Niemen (nykyisen Hirtniemen) länsirantaa pitkin Taipalen Njemen editse Kirjois njemi -nimiseen paikkaan (nykyinen Kirjosniemi). Polku lienee haarautunut jostain nykyisen Leppäkorven kohdalta ja mennyt siitä ehkä nykyisen Anttilanvuoren pohjoispuolitse Hirtniemen itäpuolelle. Häntämäentie näyttäisi yhtyneen nykyiseen Harilantiehen kenties jossain Alpakan ja Saarikon luona; karttaan merkitty polku kulki sieltä Parannusrannan kautta Konnuun ja edelleen Nyystölään jokseenkin nykyistä reittiään.
Maakesken edustalla olevista Päijänteen saarista kartassa on nimetty muun muassa Hovari Sari (eli nykyinen Huovari) ja Lammas Sari.
Kuninkaan kartaston tekoaikana Maakeskessä oli noin 350 asukasta. Taloja olivat Maakesken säteri (eli sotilaskartano eli karttaan erilleen merkitty majurin puustelli, nykyinen Anttila), Varis, Kallio-Kipaila, Kylä-Kipaila, Kangas-Paavo, Kylä-Paavo, Rekola, Teppinen, Lohtari, Rasvala, Salvila, Uotila, Sisto, Nikula, Häkkä ja Kekkala eli kappalaisen puustelli eli -kartano (jotka on kaikki piirretty ryhmäkylään). Anttilalla oli ainakin kuusi torppaa, ja Rekolalla oli yksi torppa samoin kuin Rasvalalla ja Kekkalalla. Lisäksi kylässä lienee ollut ainakin kutojan, sepän, räätälin ja karvarin torpat samoin kuin useita sotilas- ja reserviläistorppia. Itsellisillä lienee ollut omia mäkitupiansa.
Kulttuuriympäristö
Vanhan maantien ja kylän halki kulkevan Kylänjoen varteen keskittynyttä historiallista taajamaa ympäröi laajahko, metsiin rajautuva avoin peltomaisema. Sen laidalla sijaitseva seuratalo Rientola on Maakesken nuorisoseuran perustamisajalta 1920-luvun alusta. Kyläkeskuksen ulkopuolella, Lahti–Jämsä-maantien varrella sijaitsee Maakesken 1905 perustetun työväenyhdistyksen talo.
Maakeskessä on Padasjoen miesten sotaan lähtemisen muistomerkki Sallanmäellä (Maakeskenraitti 79, Maakeski).
Maakesken sankarivainajat 1939–1945
Maakesken Rientolan seinällä on – aikaisemmin koulun seinällä ollut – sankarien muistolaatta, mistä ilmenevät sodassa kaatuneiden miesten nimet sekä syntymä- ja kuolinajat. Kaikilla taulussa mainituilla sankarivainajilla on jokin yhteys Maakeskeen, mutta siinä eivät ole esimerkiksi kaikkien Maakeskessä syntyneiden tai Maakesken koulua käyneiden sankarivainajien nimet.
Maakeskeläisen päivä
Ks. Juha Nirkko (toim.): Suomalaisen päivä. SKS. 420 sivua. Mikko Korkeela: Nautakuoro vastaa, s. 76.
Lahden radioharrastajien Maakesken kuuntelupiste
Lahden Radioharrastajien kuuntelupiste on Maakeskessä. Häiriöttömät, antoisat kuunteluolosuhteet ja pitkät antennit ovat tarjolla Maakesken DX-peditioneilla. Maakeskessä sijaitsevassa kuuntelupisteessä on kuultu kesäkuusta 1997 lähtien lukuisia harvinaisuuksia; kaksi keskiaaltoperulaista, lukuisia papualaisia lyhyillä aalloilla, ja lähes sata keskiaaltojenkkiä.
Tunnettuja maakeskeläisiä
Kirjailija Timo Hännikäinen on syntyisin Maakeskestä, samoin kirjailija Toivo Jalli. Jallin teoksen Muista musta valkea on Helsingin Sanomat nimennyt kunnalliskirjastoon yhdeksi Padasjoen teokseksi. Jallin kirja Kylä maan keskellä (Padasjoki, 2001) käsittelee Maakeskeä.
Israelin ilmavoimien 69. laivue
pienoiskuva|69. laivueen F-15I vuonna 2015. '''Israelin ilmavoimien 69. laivue''' "Pathishim" (Vasarat) perustettiin Israelin itsenäisyyssodan aikana B-17-pommikoneita käyttäväksi pommituslaivueeksi.