cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
McDonnell Douglas MD-80
Käyttö Finnairilla
Viimeisen Finnairin aikataulunmukaisen MD-80-lennon AY640 operoi 3. heinäkuuta 2006 OH-LPC Tukholmasta Helsinkiin, päällikkönä MD-80-lentotoimintaryhmän päällikkö, kapteeni Markku Arjamaa ja perämiehenä kapteeni Juha Korhonen, jotka eläköityivät lennon jälkeen. Alkuperäinen suunnitelma oli luopua MD-80:sta jo vuonna 2003 ja jatkaa vanhemmalla, kokonaiskäyttökustannuksiltaan huokeammalla, mutta meluisammalla DC-9:l lä vuoteen 2006 saakka. Melumääräysten kiristyessä päätettiin ajankohdat kuitenkin vaihtaa keskenään, sillä maksettavat lentomelukorvaukset olisivat muutoin nousseet liian suuriksi. Yhteensä konetyypissä palveli 23 vuoden aikana lähes 500 lentäjää.
Tekniset tiedot
pienoiskuva|Vertailussa [[Douglas DC-9, Boeing 717 ja erilaiset MD-80-sarjan koneet.]]
Lähteet: Official MD-80 specifications, MD-80 Airport report Detailed MD-80 specifications,
Viorica Ioja
Viorica Ioja-Veres, unk. Ibolya Jozsa-Veres (s. 26. huhtikuuta 1962 Uivar, Timiș ) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 155 cm.
Ioja voitti Los Angelesin olympialaisissa 1984 kultaa perämiehellisessä nelosessa ja hopeaa kahdeksikossa. Hän voitti perämiehellisessä nelosessa maailmanmestaruuden Nottinghamissa 1986. MM-hopeaa hän saavutti samassa veneluokassa 1983 ja 1985. . Neljänneksi hän sijoittui 1981.
Viikkosavo
Viikkosavo on Kuopion alueella kerran viikossa ilmestyvä kaupunkilehti. Lehden kokonaistavoittavuus on 68 000 lukijaa (KMT 2022). Suurjakelulehti jaetaan myös Siilinjärvelle ja Kuopion liitoskuntiin. Viikkosavon ja Kuopion Kaupunkilehden toimitukset yhdistyivät alkuvuodesta 2015. Lehden päätoimittajana toimii Päivi Taskinen-Kekki.
Viikkosavo kuuluu Savon Sanomien tavoin pörssissä noteerattuun Keskisuomalainen Oyj -konserniin. Viikkosavo on menestynyt kilpailuissa hyvin, se valittiin muun muassa vuoden kaupunkilehdeksi 2004. Vuoden 2006 kisan sijoitus oli puolestaan kolmas. Vuonna 2021 lehden sijoitus oli toinen kaupunkilehtikisassa.
Savo-lehden perinteiden jatkaja
Kaupunkilehti Viikkosavo perustettiin vuonna 1972 jatkamaan 1878 perustetun Savo-lehden kunniakasta uraa. Viikkosavo on ollut ilmaisjakelulehti vuodesta 1977.
Death Angel
Death Angel on sanfranciscolainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1982 ja jatkoi toimintaansa vuoteen 1991. Vuonna 2001 yhtye aktivoitui jälleen ja toimii yhä. Death Angelin alkuperäisjäsenet olivat serkuksia ja etnisesti filippiiniläistaustaisia, sekä lisäksi soittotaidoistaan huolimatta varsin nuoria. Rumpali Andy Galeon oli ensimmäisten studionauhoitusten aikaan vasta 14-vuotias.
Yhtye on esiintynyt Suomessa ainakin Oulun Kuusrockissa heinäkuussa 1988, Oulun Kuusisaaren paviljongissa, Kauhajoen Kasinolla, Tampereen Tullikamarilla ja päivää myöhemmin Helsingin Lepakossa (yhdessä Forbiddenin kanssa) tammikuussa 1990, Tuska Open Air -metallifestivaalissa vuonna 2004, Oulun Jalometallissa 2009, Sauna Open Air -metallifestivaaleilla 2010 Danzigin lämmittelijänä. He esiintyivät myös vuoden 2020 helmikuussa Tampereen Pakkahuoneella ja Helsingin The Circuksessa.
Rumpali Will Carroll vaipui vuoden 2020 maaliskuussa 12 päiväksi koomaan saatuaan koronavirustartunnan Hän oli hengityskoneessa Pohjois-Kalifornialaisen sairaalan teho-osastolla.
Harry Rapf
Harry Rapf (16. lokakuuta 1882 – 6. helmikuuta 1949) oli yhdysvaltalainen liikemies ja elokuvajohtaja sekä -tuottaja. Hän oli yksi elokuvajätti Metro-Goldwyn-Mayerin johtajista aina vuodesta 1924 kuolemaansa saakka. Sen lisäksi hän oli mukana perustamassa Yhdysvaltain elokuva-akatemiaa AMPASia. Rapf tunnetaan myös yhtenä näyttelijä Joan Crawfordin ”löytäjistä”. Rapf näki Crawfordin tanssimassa Broadway-näytelmässä ja kutsui tämän koe-esiintymiseen, jonka kautta Crawford solmi ensimmäinen elokuvasopimuksensa MGM:n kanssa. Rapf on tuottaja Maurice Rapfin isä.
Rajarethinam Arokiasamy Sundaram
Rajarethinam Arokiasamy Sundaram (10. kesäkuuta 1905 – 28. elokuuta 1998) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. helmikuuta 1941 ja nimitettiin Tanjoren hiippakunnan piispaksi 4. helmikuuta 1953. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Louis Mathias, jota avustivat Thomas Pothacamury ja James Mendonça.
Sundaram osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 81-vuotiaana 12. syyskuuta 1986 ja eli 93:n vuoden ikään.
Väreistä
Nimensä mukaisesti teos käsittelee värejä. Alussa kirjoittaja määrittelee luonnolliset perusvärit. Näitä ovat klassisten alkuaineiden värit: ilma, vesi ja maa ovat valkoisia ja tuli (ja aurinko) keltaisia. Alkuaineiden ja niiden yhdistelmien todellinen väri tulee esiin esimerkiksi polttamalla. Esimerkiksi kun maata oleva esine poltetaan, sen jäljelle jäävä tuhka on valkoista.
Musta on muutoksessa olevien asioiden luonnollinen väri. Muut värit syntyvät näiden värien sekoittumisen seurauksena, riippuen sekoitussuhteesta ja värien voimakkuudesta. Pimeys on valon vähäisyyttä. Näemme mustaa, kun esine on luonnostaan musta tai siitä ei tule (tarpeeksi) valoa. Valo on tulen väristä.
Tämän jälkeen kirjoittaja selittää, kuinka erilaiset väriyhdistelmät syntyvät valon ja varjon vaihtelun seurauksena. Esimerkiksi lintujen siivet näyttävät vaaleanpunaisilta, jos ne näkyvät runsaassa valossa, mutta vähäisemmässä valossa samat siivet näyttävät ruskealta.
Eddie Joost
thumb|Eddie Joost Edwin David ”Eddie” Joost (5. kesäkuuta 1916 San Francisco – 12. huhtikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (shortti) ja -manageri. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 11. syyskuuta 1936 ja viimeisensä 25. syyskuuta 1955. Hän sekä löi että heitti oikealta puolelta.
Joost oli All Star -pelaajana vuosina 1949 ja 1952. Hänen joukkueinaan olivat Cincinnati Reds (1936–1942), Boston Braves (1943, 1945), Philadelphia Athletics (1947–1954) ja Boston Red Sox (1955). Hän toimi Philadelphia Athleticsin joukkueenjohtajana vuonna 1954.
Keräilypakko
Taudinkuvaus
Keräilypakosta kärsivä ihminen kerää kotiinsa ja sen ympäristöön pakonomaisesti tavaraa. Ajatus tavaroiden poisheittämisestä aiheuttaa keräilypakkoa sairastavassa ahdistusta, mutta toisaalta tavarapaljous aiheuttaa häpeäntunnetta. Kertynyt tavara vaikeuttaa jokapäiväistä elämää sekä aiheuttaa terveys- tai tulipaloriskin. Keräilypakko eroaa kuitenkin merkittävästi keräilyharrastuksesta, jossa mielenkiinnon kohteet kerättäviin esineisiin ovat rajattuja ja keräily on järjestelmällistä. Keräilypakkoon sairastutaan yleensä jo teini-iässä. Sairastuneen keräilemät asiat voivat ovat esimerkiksi:
Eläimiin kohdistuva keräilypakko
Keräilypakko voi ilmetä myös erilaisten eläinten, kuten koirien, kissojen tai muiden lemmikkieläinten hamstraamisena. Tällöin keräilypakko aiheuttaa kärsimystä sairastuneen lisäksi myös keräämisen kohteena oleville eläimille, joiden hoidosta ja hyvinvoinnista sairastunut ei usein pysty pitämään huolta. Asuntoon voi myös kerääntyä eläinten ulostetta sekä niiden raatoja.
Hoito
75 prosentilla keräilypakkoon sairastuneista diagnosoidaan masennus tai ahdistuneisuushäiriö. Keräilypakkoa hoidetaan SSRI-lääkityksellä sekä kognitiivisella terapialla.
Ida Aalle-Teljo
Ida Sofia Aalle-Teljo (alk. Ahlstedt, vuosina 1906–1912 Aalle, 6. toukokuuta 1875 Nurmijärvi – 17. kesäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja työväenliikkeen vaikuttaja, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Hän oli Suomen varhaisen työväenliikkeen merkittävimpiä naisvaikuttajia, joka tunnetaan myös äänioikeustaistelijana sekä myöhempinä vuosinaan yhtenä suomalaisen vanhainkotitoiminnan kehittäjistä. SDP:n kansanedustajana Aalle-Teljo toimi vuosina 1907–1917.
Lapsuusvuodet
Nurmijärvellä syntyneen Aalle-Teljon vanhemmat olivat itsellinen Juho Ahlstedt ja Maria Magdalena Eerikintytär. Perheessä oli kaikkiaan seitsemän lasta. Aalle-Teljo työskenteli piikana, kunnes hänet lähtettiin yhdeksänvuotiaana sisarustensa kanssa Helsinkiin töihin sukulaisperheen kotileipomoon. Vuonna 1890 sukulaiset hankkivat uuden leipomon, jolloin vanha liike siirtyi Aalle-Teljon ja hänen kahden sisarensa omistukseen. Ida Aalle-Teljo kouluttautui samalla itse sokerileipuriksi.
Poliittinen toiminta
1890-luvun lopulla Aalle-Teljo lähti mukaan yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Hän osallistui Kansanvalistusseuran kirjekursseille ja kävi Raittiusyhdistys Koiton ja Helsingin Työväenyhdistyksen kokouksissa. Vuonna 1898 Aalle-Teljo oli mukana perustamassa Helsingin Työväenyhdistyksen naisosastoa, toimien myös sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1901 saakka. Vuonna 1899 hän osallistui Turussa järjestettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen ja heinäkuussa 1900 Aalle-Teljo valittiin Työläisnaisten Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1921 saakka. Hän oli myös ainoa Työväenpuolueen ensimmäiseen puoluetoimikuntaan valittu nainen. Aalle-Teljo oli puoluetoimikunnassa vuodet 1899–1903 ja 1905–1906.
1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana Aalle-Teljo toimi Työväenpuolueen seuraajan SDP:n kiertävänä puhujana ja taisteli myös aktiivisesti yleisen äänioikeuden puolesta. Syksyllä 1903 hän lähti mukaan venäläistämistoimenpiteisiin kohdistunutta passiivista vastarintaa harjoittaneen kagaalin toimintaan, johon hänet pyysi työläisaktivisteihin lukeutunut Reino Drockila. Aalle-Teljo muutti Kotkaan ja perusti kansankeittiön, joka oli samalla venäläisvastaisen propagandan välityspaikka. Yritys joutui lopettamaan jo toukokuussa 1904 santarmien tekemän ratsian jälkeen. Aalle-Teljo vältti kuitenkin pidätyksen ja palasi Helsinkiin. Kotkan aikanaan hän ehti toimimaan myös paikallisen työväenyhdistyksen varapuheenjohtajana.
Kesällä 1904 työläisaktivistit perustivat Helsinkiin salaisia proletaarikomiteoita, joiden kantavina voimina toimivat Aalle-Teljon johtamat Helsingin Työväenyhdistyksen naiset. Kutsuntalakkoja organisoidessaan hän joutui useita kertoja pidätetyksi. Vuonna 1905 Aalle-Teljo kiersi edelleen SDP:n agitaattorina eri puolilla maata ja vieraili myös tutustumassa sosialidemokraattien toimintaan Ruotsissa ja Tanskassa. Syksyn 1905 suurlakon aikana hänet valittiin Helsingin suurlakkokomitean jäseneksi ja Aalle-Teljo piti myös puheita pääkaupungissa pidetyissä kansalaiskokouksissa. Maaliskuussa 1907 järjestetyissä ensimmäisissä eduskuntavaaleissa hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Aalle-Teljo toimi kansanedustajana yhtäjaksoisesti lokakuuhun 1917 saakka. Elokuussa 1910 hän osallistui Suomen virallisena edustajana Kööpenhaminassa pidettyyn toisen internationaalin kongressiin, jossa päätettiin kansainvälisen naistenpäivän viettämisestä. Kokouksessa olivat mukana myös Hilda Herrala, Aura Kiiskinen, Hilja Pärssinen ja Miina Sillanpää. Vuonna 1912 Aalle-Teljo avioitui kapellimestari Kyösti Teljon kanssa.
Sisällissodan aika
Vuoden 1918 sisällissodan edellä Sosialidemokraattinen Naisliitto suhtautui kielteisesti aseelliseen yhteenottoon ja sodan sytyttyä Aalle-Teljo tunnettiin jyrkkänä naisten aseistautumisen vastustajana. Hänet kuitenkin määrättiin Naisliiton ehdotuksesta punaisten eduskunnan eli Työväen pääneuvoston jäseneksi. Aalle-Teljon varsinaisena tehtävänä sodan aikana oli moraalin ylläpito, jonka vuoksi hän kiersi puhumassa rintamalla ja toreilla.
Toimintansa vuoksi Aalle-Teljo joutui sodan loppuvaiheessa pakenemaan Helsingistä huhtikuun puolivälissä. Hän suuntasi aviomiehensä kanssa aluksi Kotkaan, jossa Aalle-Teljo piti puheen paikallisessa vappujuhlassa. Hän oli myös 40 muun työväenjohtajan kanssa yksi vappuna päivätyn rauhanneuvottelujulistuksen allekirjoittajista. Kun SDP:n kansanedustajia ja muita työväenjohtajia alettiin teloittamaan heti antautumisen jälkeen, päätti pariskunta paeta Neuvosto-Venäjän kautta Viroon 3. toukokuuta. Heidät pidätettiin Viron vapaussotaan osallistuneiden suomalaisten ilmiannon johdosta maaliskuussa 1919 Tallinnassa ja toimitettiin takaisin Suomeen. Aalle-Teljo sai valtiopetoksesta 12 vuoden vankeustuomion ja lisäksi hänet tuomittiin menettämään kansalaisluottamuksensa 15 vuoden ajaksi. Myöhemmin vankeusaikaa kuitenkin lyhennettiin ja Aalle-Teljo vapautui vankilasta tammikuussa 1922.
Sodan jälkeen
Vapauduttuaan Aalle-Teljo oli varaton ja työtön, mutta sosialidemokraattinen puolue palkkasi hänet välittömästi kiertäväksi puhujaksi. Pariskunta asui lyhyen aikaa Porissa, kunnes muutti Kyösti Teljon uuden työpaikan myötä Kotkaan vuonna 1923. Aalle-Teljo perusti kaupunkiin leipomon ja kahvikaupan lainavarojen turvin ja vuosikymmenen loppupuolella hän avasi tasokkaan Mokka-nimisen ravintolan. Aalle-Teljo jatkoi myös kunnallispolitiikassa Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1929–1933. Vuoden 1931 presidentinvaalissa hän oli Väinö Tannerin valitsijamiehenä.
Vampires Are Alive
Vampires Are Alive on DJ Bobon esittämä kappale, joka edusti vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Sveitsiä.
Kappale päätyi semifinaalissa 20. sijalle ja sai 40 pistettä. Kappale oli suurimpia ennakkosuosikkeja, mutta se karsiutui kilpailun semifinaalissa.
Kappale julkaistiin erillisenä singlenä sekä artistin vuonna 2007 ilmestyneeseen albumiin Vampires.
Bofors 57 Mk3
Mk3 on yleistykki, jota voidaan käyttää maa-, meri- ja ilmamaaleja vastaan. Aseella voi ampua erityyppisiä ammuksia, myös ohjelmoitavia 3P-ammuksia (Pre-fragmented, Programmable, Proximity). Samanaikaisesti voi olla ladattuna kahta eri ammustyyppiä, joita voidaan vaihtaa keskenään milloin tahansa. Tykki toimii kauko-ohjatusti, varatoimintona gyroskooppistabiloitu paikallinen ohjaus. Tietokoneohjattu air burst -sarjatulitoiminto mahdollistaa mm. ohjusten torjunnan. Mk.1 on pääpiirtein vastaava, kuin Mk.3, mutta siitä puuttuu joitakin ominaisuuksia, kuten automaattinen ammussyöttö ja 3P ammukset.
Valtteri Jokinen
thumb|right|Valtteri Jokinen
Valtteri Jokinen (s. 12. helmikuuta 1983 Oulu) on suomalainen judoka. Hän edustaa Riihimäen Judoseuraa ja hänen valmentajanaan toimii isä Jukka-Pekka Jokinen. Hänen pituutensa on 164 cm ja painoluokkansa alle 60 kg. Jokinen asuu Lahdessa ja on naimisissa toisen suomalaisen huippujudokan Jaana Jokisen kanssa. Jokinen on koulutukseltaan liiketalouden tradenomi.
Urheilu-ura
Pekingin karsintojen jälkeen Jokinen kärsi loukkaantumisista. Kahden eri leikkaushoidon vaatineen kuntoutuksen välissä hän kuitenkin osoitti jälleen kuntonsa syksyn -09 MM-kisojen 16. sijallaan, jonka jälkeen vuorossa oli olkapääleikkaus. Keväällä 2010 Jokinen teki vahvan paluun juuri Lontoon olympiakarsintojen alkaessa ottamalla hyviä pistesijoja.
Judon karsinnat alkoivat toukokuussa 2010 ja kestivät huhtikuuhun 2012. Jokinen sijoittui painoluokkansa miehet-60 kiloa maailmanlistalla 22. parhaan joukkoon ja lunasti henkilökohtaisen paikan vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Hän voitti Lontoon olympialaisissa Marokon Yassine Moudatirin ja hävisi eteläkorealaiselle Choi Gwang-Hyeonille, ja sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Harjoittelu
Harrastuksiin kuului ennen judoa koirien kasvatus, jalkapallo, jääkiekko, laskettelu ja lumilautailu. Judon lisäksi Jokisen harjoitusohjelmaan kuuluu kaudesta riippuen muun muassa juoksu, melonta, pyöräily, rullaluistelu, telinevoimistelu, uinti ja voimaharjoittelu.
Kaluunakäki
Kaluunakäki (Tapera naevia) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö
Kaluunakäki kasvaa 27–30 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin tumman ruskeassa päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja päälaella on musta ja punaruskea töyhtö. Kaluunakäen selkä ja siivet ovat ruskeat, ja niissä on runsaasti mustia juovia. Rinta on väriltää ruskehtava ja vatsa valkoinen. Linnun pitkä pyrstö on harmahtavan ruskea ja valkokärkinen.
Levinneisyys ja elintavat
Kaluunakäkeä esiintyy Meksikon eteläkärjestä Argentiinaan ulottuvalla alueella. Lajin elinympäristöä ovat pensaikot, metsien reunamaat ja ruohomaat. Kaluunakäen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat ja hämähäkit. Laji liikkuu tavanomaisesti yksin tai pareittain. Kaluunakäki on pesäloinen ja munii katettuja pesiä rakentavien orneerojen, peukaloisten ja varpusten pesiin.
Trajanuksen temppeli (Pergamon)
Historia
Trajanuksen temppelin paikalla on ollut kulttipaikka jo varhaisemmin hellenistisellä kaudella. Trajanukselle omistettu temppeli rakennettiin paikalle roomalaisella kaudella 100-luvun jaa. alkupuolella. Sen rakentaminen alkoi Trajanuksen itsensä (keisarina 98–117 jaa.) eläessä ja se valmistui seuraavan keisarin eli Hadrianuksen aikana (117–138 jaa.).
pienoiskuva|vasen|Trajanuksen temppelin raunioita. Roomalaisaikainen temppeli on tunnistettu Trajanukselle omistetuksi muun muassa piirtokirjoituksista ja rahojen kuvituksista, joissa Trajanus yhdistetään Zeus Filiokseen (latinaksi Juppiter Amicalis). Tämä ”Ystävyyden Zeus” symboloi mahdollisesti Rooman ja Vähän-Aasian kreikkalaiskaupunkien välistä ystävyyttä. Hadrianus kävi itse Pergamonissa vuonna 123 tai 124 jaa., ja myönsi kaupungille neokoros-oikeuden, jonka ilmentymä temppeli oli. Näin Pergamonista tuli keisarikultin virallinen keskus Vähässä-Aasiassa.
Rakennus
pienoiskuva|vasen|Trajanuksen temppelialueen raunioita.
Temppeli sijaitsi Pergamonin akropoliin pohjoisosassa luoteeseen Athenen temppelistä ja Pergamonin kirjastosta. Sitä ympäröi noin 58 × 68 metrin kokoinen temenos-aukio. Temppeliin liittyvä rakennuskokonaisuus on ollut roomalaisaikaisen Pergamonin huomattavimpia, ja se on myös nykyisin kaupungin arkeologisen alueen parhaiten säilyneitä osia.
Varsinainen temppeli sijaitsi aukion keskellä. Se oli peripteraalitemppeli, joka oli rakennettu marmorista ja edusti korinttilaista tyyliä. Sen lyhyillä sivuilla oli kuusi pylvästä ja pitkillä sivuilla yhdeksän pylvästä. Temppeli oli rakennettu myöhäishellenististen ja roomalaisten temppelien tapaan podiumille. Sisäänkäynti oli lounaaseen päin. Alttari oli tavan mukaan ulkona temppelin sisäänkäynnin edustalla.
Koko rakennuskokonaisuus oli tehty tynnyriholvatun rakennelman päälle. Se koostui yhdestatoista holvatusta tunnelista. Länsi-, pohjois- ja itäsivuilta aukiota ympäröivät puoli-korinttilaista tyyliä edustavat pylväiköt. Sisäänkäynti aukiolle oli idemmän pylväikön eteläosasta. Eteläsivulta eli laakson puolelta kokonaisuus oli tuettu suurella tukimuurilla, mutta tällä puolella ei ollut pylväikköä, mikä mahdollisti sen, että temppeli näkyi akropoliilta hyvin alakaupunkiin ja kauemmaskin.
Paikalta on löydetty Trajanusta, Hadrianusta ja Zeus Filiosta esittäneiden veistosten osia, jotka osaltaan osoittavat roomalaisen temppelin olleen omistettu Trajanukselle. Myös paikalla aikaisemmin olleista hellenistisen kauden rakennuksista on löydetty joitakin jäänteitä, mukaan lukien eksedran jäänteet.
Wimbledonin tennisturnaus 2001
Wimbledonin tennisturnaus 2001 alkoi 25. kesäkuuta ja päättyi 9. heinäkuuta 2001.
Miesten kaksinpeli
Goran Ivanišević – Patrick Rafter 6–3, 3–6, 6–3, 2–6, 9–7
Miesten nelinpeli
Donald Johnson / Jared Palmer –  Jiří Novák /  David Rikl 6–4, 4–6, 6–3, 7–6
Naisten nelinpeli
Lisa Raymond / Rennae Stubbs –  Kim Clijsters /  Ai Sugiyama 6–4, 6–3
Sekanelinpeli
Leoš Friedl / Daniela Hantuchová –  Mike Bryan /  Liezel Huber 4–6, 6–3, 6–2
Partick Thistle FC
Partick Thistle Football Club on vuonna 1876 perustettu jalkapalloseura Skotlannin Glasgow'sta. Joukkue pelaa kaudella 2021–2022 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa.
Mercury-Atlas 6
Mercury-Atlas 6 (MA-6, myös Friendship 7 kutsukoodin ja avaruuskapselin nimen mukaan) oli 20. helmikuuta 1962 tapahtunut Yhdysvaltain miehitetty avaruuslento, joka oli osa Mercury-avaruusohjelmaa. Lentoa voidaan pitää Yhdysvaltain ensimmäisenä todellisena avaruuslentona määrittelytavasta riippuen, sillä kapseli ei pelkästään ylittänyt tiettyä etäisyyttä maan pinnasta, josta avaruuden katsotaan alkavan, vaan avaruualus myös kiersi maapallon.
Astronautti John Glenn kiersi Mercury 6 -avaruusaluksellaan maapallon kaikkiaan kolme kertaa. Lentokorkeus vaihteli 159 ja 265 kilometrin välillä. Lento kesti noin viisi tuntia.
Halifax-luokka
Halifax-luokka on Kanadan kuninkaallisen laivaston ja myöhemmin Kanadan asevoimien kahdentoista fregatin muodostama alusluokka. Luokan alukset otettiin palvelukseen 1992-1997.
Modernisointi
Kanadan hallitus aloitti kesäkuussa 2007 projektin, jonka tavoitteena oli modernisoida luokan alukset. Modernisointi sisälsi uuden taistelunjohtojärjestelmän, Harpoon-järjestelmän päivityksen, uuden tutkajärjestelmän, omalaitetunnistimeen moodin S/5, taktisen datalinkin ja omasuojajärjestelmän. Modernisointiin liittyivät myös ESSM ja Thales Sirius IRST.
Työt ensimmäisellä aluksellä HMCS Halifaxilla aloitettiin lokakuussa 2010 ja viimeisen aluksen modernisointi saatiin päätökseen vuonna 2017. Ensimmäinen modernisoitu alus palasi palvelukseen vuonna 2012.
Alukset
Päätös kuuden aluksen hankinnasta tehtiin 22. joulukuuta 1977. Aluksia piti alkuperäisen suunnitelman mukaan valmistaa kaksikymmentä, mutta pitkittynyt suunnittelujakso nosti kustannuksia merkittävästi. Suunnittelutyö jaettiin Saint John Shipbuidersin ja Paramax Electronicsin kesken aj Saint John Shipbuilders vastaanotti tilauksen ensimmäisen erän valmistamisesta vasta kesäkuussa 1983. Joulukuussa 1987 tilattiin toinen kuuden aluksen erä.
Yhdeksän luokan aluksista valmistettiin Saint John Shipbuilding Limitedillä Saint Johnissa New Brunswickissa ja loput kolme Marine Industries Shipyardsilla Sorelissa.
Dennis Hastert
Hastert valittiin Illinois'n osavaltion edustajainhuoneeseen 1980 kolmeksi kaudeksi. Hän edusti Illinois'ta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 1987 marraskuuhun 2007.
Tapanilan VPK
Tapanilan VPK on vuonna 1915 perustettu vapaapalokunta, joka toimii Helsingin Tapanilassa. Tapanilan VPK on yksi Helsingin 15 sopimuspalokunnasta. VPK toimii Helsingin kaupungin Pelastuslaitoksen alaisuudessa.
Tapanilan VPK:lla on kolme osastoa: hälytysosasto, nuoriso-osasto ja naisosasto. Hälytysosasto suorittaa palo-, myrsky-, eläin- ja pelastustoimen hälytystehtäviä. VPK:n palokuntatalo on osoitteessa Päivöläntie 50.
Ib Melchior
pienoiskuva|Ib Melchior vuonna 2007. Ib Jørgen Melchior (17. syyskuuta 1917 Kööpenhamina, Tanska – 14. maaliskuuta 2015 West Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli kirjailija, elokuvatuottaja, elokuvaohjaaja ja matalan budjetin elokuvakäsikirjoittaja.
Melchiorin romaaneihin kuuluvat muun muassa Code Name: Grand Guignol, Eva, The Haigerloch Project, The Marcus Device, Order of Battle: Hitler’s Werewolves, Sleeper Agent, The Tombstone Cipher ja The Watchdogs of Abaddon.
Hänen tietoteoksiinsa kuuluvat kirjat Quest: Searching for Germany’s Nazi Past ja Lauritz Melchior: The Golden Years of Bayreuth. Vaimonsa Cleo Baldonin kanssa Ib Melchior kirjoitti kirjat Reflections on the Pool: California Designs for Swimming ja Steps & Stairways.
Melchior kirjoitti myös Hour of Vengeance -näytelmän, jonka perustana oli viikinki Amledin tarina, joka inspiroi myös William Shakespearea Hamletin kirjoittamisessa.
Melchior kirjoitti ja ohjasi The Angry Red Planetin vuonna 1959 ja vuonna 1964 elokuvan The Time Travelers. Televisiolle Melchior kirjoitti alkuperäisen Äärirajoilla-sarjan toisen tuotantokauden jakson ”The Premonition”.
Paul Bartel sovelsi Melchiorin novellia ”The Raceria” elokuvamuotoon kulttielokuvaan Kalmanralli 2000 vuonna 1975. Myöhemmin Kalmanralli 2000 tehtiin uudestaan vuonna 2008, ja sen nimeksi tuli Death Race – Kuolonajot.
Militant Order of Saint Brigitte of Sweden myönsi vuonna 1965 Melchiorille komentajamerkin.
Melchior kuoli 97-vuotiaana kotonaan Kalifornian West Hollywoodissa 14. maaliskuuta 2015.
BTR-60
BTR-60 on neuvostoliittolainen kahdeksanpyöräinen panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo. Lyhenne BTR tulee edellä mainittua venäjäksi tarkoittavasta sanasta бронетранспортёр (bronetransportjor). BTR-60 tuli käyttöön Neuvostoliitossa 1961, jolloin se korvasi vanhemman BTR-152-ajoneuvon. Kaksihenkisen miehistön lisäksi ajoneuvo voi kuljettaa kahdeksan sotilasta varusteineen. Suomessa miehistö koostui ajajasta, ampujasta ja vaununjohtajasta. Ajoneuvon johtaja tähysti tilanteesta riippuen edessä tai takana olevasta kattoluukusta. Mikäli panssarijääkärit olivat kyydissä, ryhmänjohtaja johti myös ajoneuvoaa. Varsinainen vaununjohtaja alkoi johtaa kun joukkue jalkautui.
Ajoneuvossa on kaksi bensiinimoottoria rungon takaosassa, joista kumpikin käyttää kahta akselia. Ajoneuvo on amfibinen ja kulkee vedessä yhdellä suihkulla. Neljä etummaista pyörää ohjaa. Moottoreina ensimmäisessä mallissa oli kaksi kuusisylinteristä 90 hevosvoiman bensiinimoottoria.
Ajoneuvoa on käyttänyt ainakin 30 maata. BTR-60:n korvasi vuonna 1978 tuotantoon tullut BTR-70, sekä myöhemmin BTR-80, jonka tuotanto alkoi vuonna 1986.
Alkuperäisen mallin avokattoisuus osoittautui suureksi virheeksi, sillä vaikka ajoneuvosta suunniteltiinkin nopeasti umpikattoinen BTR-60PA, tämän alkuperäisen mallin vuoksi matkustajat joutuvat poistumaan kattoluukkujen kautta ja ovat siten vihollistulelle haavoittuvaisia ajoneuvosta poistuessa. BTR-60:n seuraaja BTR-70 korjasikin tämän ongelman keskimmäisten renkaiden väliin laitetuilla luukuilla ja tämä ominaisuus myös pysyi myöhemmissä BTR-ajoneuvoissa.
Käyttö Suomen puolustusvoimissa
thumb|250px|Panssarijääkärin koulutushaaratunnus. Suomessa panssarijääkäreillä on vasemmassa hihassaan BTR-60:ä kuvaava koulutushaaratunnus.
Vuoden 1991 onnettomuus Suomen puolustusvoimissa
14. kesäkuuta vuonna 1991 seitsemän varusmiestä hukkui Taipalsaarella heitä kuljettaneen BTR-60:n upottua kesken vesistöylityksen. Onnettomuuden syynä oli ajoneuvon väärä lastaustapa. Onnettomuuteen liittyi lastauksen yläpainotteisuus, sillä osa miehistöstä ja varusteista oli kannella, mikä tosin pelasti heidät. Ajoneuvossa oli moottorien jäähdytyksen venttiilit, joiden kuului olla vesiajossa siirtämässä hukkalämpöä suoraan veteen. Ne olivat kuitenkin "talviasennossa", jolloin jäähdytys toimi vajaasti ja moottorien lämmöt nousivat. Vaununjohtaja oli komentanut avaamaan kansiluukkuja jäähdytyksen parantamiseksi, mikä oli vesiajossa kiellettyä. Jonossa ajoneuvon vauhti hidastui, ja peräaalto tuli sisään avoimista jäähdytysluukuista. Lastauksen vuoksi kiikkerä ajoneuvo upposi heti. Kannella olleet pelastuivat muihin ajoneuvoihin.
Iso Kirja
thumb|250px|Ison Kirjan ruokala, Iso Pata. ([[Juhannuskonferenssi 2006)]]
Iso Kirja on Iso Kirja ry:n ylläpitämä alue, jossa toimii IK-opisto ja IK-palvelut. IK-opisto (Iso Kirja -opisto) on kristillinen kansanopisto Keuruulla Pohjoisjärven rannalla. IK-opisto tarjoaa muun muassa Raamattuun sekä seurakunta-, nuoriso- ja lähetystyöhön liittyvää opetusta.
IK-opistossa voi suorittaa kansanopistotasoisia tutkintoja tai tutkintoja australialaiseen Alphacrucis Collegeen. Iso Kirja on siis yksi AC:n kampuksista.
Kansanopistotoiminnan lisäksi Iso Kirja toimii myös leirintäalueena. Siellä järjestetään lisäksi vuosittain erilaisia suurtapahtumia, mm. jokavuotiset Juhannuskonferenssi ja Youth Celebration.
Helluntaiherätyksen raamattuopisto
Iso Kirja -opistoa edelsi helluntaiherätyksen raamattuopisto, joka perustettiin Paimioon vuonna 1952. Ylläpitäjäyhdistyksen nimeksi tuli Helluntaiherätyksen Raamattu- ja kansanopistojen kannatusyhdistys. Kun toiminnan laajetessa tilat jäivät pieniksi, siirryttiin Hattulan Katinalaan vuonna 1959.
Toiseksi työpisteeksi hankittiin Lehijärven kurssikeskus 1981 ja Saukkoaavan vanha koulu retkeily- ja kurssikeskukseksi Lapista. Lehijärvellä aloitettiin lähetyskurssi yhteistyössä Suomen Vapaan Ulkolähetyksen kanssa (nykyisin Fida International ry).
Konferenssikeskus Keuruulle
Nykyiseen sijaintiinsa Keuruulle toiminta keskittyi vuonna 1990. Lähes 60 hehtaarin alue otettiin käyttöön sekä opistona että konferenssi- ja matkailualueena. Nimeksi alueelle annettiin Iso Kirja, joka viittaa Raamattuun. Vuonna 1994 aloitettiin kaksi- ja kolmivuotiset seurakuntatyön opetusohjelmat ja samana vuonna Iso Kirja -opisto teki yhteistyösopimuksen silloisen ICI Universityn (nykyinen Global University) kanssa, jonka kautta Isossa Kirjassa on mahdollista suorittaa kansainvälisiä tutkintoja tai yksittäisiä kursseja. Kansanopisto-oikeudet Isolle Kirjalle myönnettiin vuonna 1995. Vuonna 2016 Iso Kirja teki yhteistyösopimuksen australialaisen Alphacrucis Collegen kanssa. Vuonna 2017 Iso Kirja -opiston nimi muutettiin IK-opistoksi. Opistoa ylläpitää edelleen Iso Kirja ry.
Tapahtumat
Isossa kirjassa järjestetään myös kesätapahtumia: Fifteen-leirejä, jotka ovat helluntaiseurakuntien vastine rippileirille, Juhannuskonferenssi, Youth Celebration, Royal Rangers -tapahtumia sekä ratsastus- ja seikkailuleirejä.
IK-opistossa järjestetään ympäri vuoden viikonloppukursseja.
Alkyonidit
Herakleen surmattua heidän isänsä he suruissaan suistivat itsensä mereen, mutta Amfitrite pelasti heidän henkensä ja muutti heidät kuningaskalastajiksi, joita kutsuttiin alkyonideiksi heidän isänsä mukaan.
Iso Kirja
Palvelut
Ison Kirjan palvelupuoli eli IK-palvelut tarjoaa läpi vuoden majoituspalveluja. Alueella on hotelli, opiskelija-asuntola, mökkikylä ja leirintäalue. Kokonaisuudessaan majoituskapasiteettia on sadoille ihmisille ja leirintäalue mukaan luettuna tuhansille.
Leirintäalueella on noin 250 sähköpaikkaa asuntovaunuille. Asiakkaita palvelevat myös suuri rantasauna, frisbeegolfradat Iso Heitto ja Pikku Putti, uimarannat, grillikatokset ja lasten leikkipaikat.
SiCafe on avoinna läpi leirintäkauden kesäkuun alusta elokuun puoliväliin saakka. Ravintola Iso Pata palvelee läpi vuoden opiskelijoiden ruokalana sekä valmistaa tarjoilut juhliin.
Isossa Kirjassa voi myös järjestää yksityistilaisuuksia.
Koulutus
CORE 1.0: Ison Kirjan opintokokonaisuus, joka valottaa Raamatun yleistietoutta, kristillistä oppia ja seurakuntapalvelusta. Kurssi voidaan suorittaa joko omana kokonaisuutenaan tai osana muita opintoja.
CORE EN: Vastaa CORE 1.0:n sisältöä, mutta opetus on englanniksi.
CORE 2.0: Ensimmäisen vuoden opintojen jälkeen voi jatkaa suorittamaan tutkintoa. CORE 2.0:lla syvennytään erityisesti seurakunnan johtamiseen, Raamatun tulkintaan ja teologiaan.
CORE TELLUS: Yhden lukuvuoden mittainen lähetystyöhön valmistava koulutuslinja. Suositellaan käytäväksi vähintään yhden vuoden Raamatun perusopintojen jälkeen.
CORE AC: Koulutuslinja, jolla suoritetaan tutkinto Alphacrucis Collegeen. Tähän voidaan sisällyttää esim. CORE 1.0, CORE 2.0 ja CORE TELLUS.
IK:n Seurakuntatyön tutkinto: Koostuu CORE 1.0:n ja CORE 2.0:n opinnoista. Tutkintoon sisältyy myös päättötyö ja 3–6 kuukauden päätoiminen työharjoittelu kotimaassa tai ulkomailla.
Live lähetys: (2 viikkoa tammikuussa tai elokuussa). Se on tarkoitettu kaikille, jotka aikovat lähetysharjoittelijoiksi koti- tai ulkomaan lyhyt- tai pitkäaikaisaktioihin tai muihin evankelioimistehtäviin. Koulutus sopii hyvin myös lähettäjälle, sillä se antaa laaja-alaista ymmärrystä lähetystyöstä, sen tarpeista ja eri kulttuurien kohtaamisesta.
Team Action -linja (1 kalenterivuosi): Team Action -linja on kalenterivuoden mittainen koulutuskokonaisuus, jossa on mahdollisuus yhdistää teoria ja käytäntö sekä saada näkökulmaa erityisesti evankelioinnista kotimaassa ja työstä lähetyskentillä. Aluksi opiskellaan Raamattua syksyn verran CORE 1.0:lla, jonka jälkeen lähdetään puoleksi vuodeksi ulkomaille harjoitteluun.
Taistelun tie
Taistelun tie on Risto Orkon Suomi-Filmin uutiskatsauksista koostama dokumenttielokuva vuodelta 1940.
Elokuva käsittelee Talvisotaa. Siinä seurataan muun muassa Karjalankannaksen sekä Raatteen tien taisteluita, suomalaisten kaupunkien pommituksia sekä sotavankien oloja Suomessa.
Binomilause
Alkeisalgebrassa binomilause kuvaa binomin potenssin algebrallisen kehittämisen. Lauseen mukaan on mahdollista kehittää (x + y)n summaksi, jossa termit ovat muotoa axbyc, siten että eksponentit b ja c ovat ei-negatiivisia kokonaislukuja ja b + c = n. Lisäksi jokaisen termin kerroin a on tietty positiivinen kokonaisluku, joka riippuu n:stä ja b:stä. Kun eksponentti on 0, on x tai y jätetty pois kehitelmästä. Esimerkiksi: thumb|Pascalin kolmion viisi ensimmäistä riviä. Kolmiossa alapuolella oleva luku on kahden sen yläpuolella olevan luvun summa.
Kerroin a termissä xbyc  tunnetaan binomikertoimena \tbinom nb tai \tbinom nc (näillä kahdella on sama arvo). Nämä kertoimet voidaan laskea kaavasta missä b! tarkoittaa luvun b kertomaa.
Lauseen väite
Lauseen mukaan on mahdollista kehittää mikä tahansa potenssi (x + y):n summaksi, joka on muotoa
Viimeinen lauseke seuraa edellisestä ja on symmetrinen x :n ja y :n ensimmäisen lausekkeen kanssa, ja verrattaessa kertoimiin huomataan, että binomikertoimien jono kaavassa on myös symmetrinen.
Esimerkkejä
Tavallisin esimerkki binomilauseesta on x + y:n neliö:
Binomikertoimet 1, 2, 1 tässä lausekkeessa vastaavat Pascalin kolmion kolmatta riviä. Korkeampien potenssien kertoimet x + y:lle vastaavat kolmion seuraavia rivejä :
Huomaa, että
Esimerkki
xy2n kerroin
on koska on kolme kolmen kirjaimen pituista x,y  jonoa, joissa on tarkalleen kaksi y'tä, nimittäin,
vastaten kolmea kaksialkioista osajoukkoa joukosta { 1, 2, 3 }, nimittäin,
missä jokaisessa osajoukossa eritellään yn paikka vastaavassa jonossa.
Yleinen tapaus
Kun kehitetään auki (x + y)n niin se tuottaa 2n tulojen summaa, jotka ovat muotoa e1e2 ... en missä jokainen ei on x tai y. Kun järjestellään termejä uudelleen, niin huomataan, että jokainen tulo on muotoa xn−kyk k: n  arvoilla  0:sta n:ään. Kun k tunnetaan, saadaan seuraavista kaikista lauseista sama arvo:
Tämä todistaa binomilauseen.
Binomisarja
Jos eksponentti n ei ole positiivinen kokonaisluku eikä nolla, ei lauseketta (1 + x)^n voida kehittää polynomiksi. Yleistetyn binomilauseen mukaan sille on kuitenkin olemassa sarjakehitelmä:
missä yleensä pätee kuitenkin vain, |x| < 1 (ja eräissä tapauksissa silloinkin, kun |x| = 1), jolloin sarja suppenee. Tässä kertoimille käytetään myös merkintää. Tätä sarjaa sanotaan binomisarjaksi.
Erikoistapauksessa, kun n on positiivinen kokonaisluku, sarjan kertoimet n+1:nnestä lähtien ovat kaikki nollia, jolloin tuloksena saadaan algebran binomilause.
David Milne
thumb|right|David Milne David Milne (8. tammikuuta 1882 – 26. joulukuuta 1953) oli kanadalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kirjailija.
Elämäkerta
Hän syntyi lähellä Paisleyä, Ontariossa vuonna 1882. Hän kasvoi Kanadassa, mutta muutti taideopiskelujen vuoksi New Yorkiin, jossa hän työskenteli muotoilijana ja maalasi vapaa-ajallaan. Myöhemmin hän palasi takaisin Kanadaan. Vuonna 1917 hän liittyi Kanadan armeijaan ja hänet lähetettiin Eurooppaan osallistumaan Ensimmäiseen maailmansotaan. Milnen työ sotataiteilijana Englannissa ja Ranskassa vuonna 1919 tuotti lähes 70 teosta, enimmäkseen akvarellejä.
Milne valitsi töihinsä yksinkertaisia ja tavallisia aiheita, joihin hän maalaamalla lisäsi arvokkuutta ja tärkeyttä. Toistuva mustan värin käyttö on hänen maalaustuotantonsa ominaispiirre.
Milne kehitti oman värillisen kuivaneulagrafiikan painomenetelmän. Jokaista väriä varten on oma painolaattansa, jonka Milne pyyhki rätillä niin, että kaivertamattomille laatan osille jäi myös epätasaisia väripintoja.
Milne kuoli Bancroftissa, Ontariossa 26. joulukuuta 1953. Vaikka Group of Seven -taiteilijaryhmä saattoi hänet varjoon hänen uransa alkuaikoina, pidetään Milneä nykyisin yhtenä Kanadan tärkeimmistä taiteilijoista.
Balme
Balme on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 105 asukasta. pienoiskuva|left
Hangon vuokra-alue
right|270px|thumb|Moskovan rauhansopimuksen liitteenä ollut kartta Hangon vuokra-alueen rajoista. Kartassa Suomen ja Neuvostoliiton valtuuskuntien allekirjoitukset. Hangon vuokra-alue oli talvisodan jälkeen Suomen Neuvostoliitolle vuokraama alue Hankoniemellä.
Taustaa
Neuvostoliitto oli vaatinut Suomelta jo ennen talvisodan syttymistä osana aluevaihtovaatimuksiaan sotilastukikohdan vuokraamista Hankoniemeltä. Hankoniemi nousi neuvottelujen piiriin lokakuussa 1939 jo aiemmin vaadittujen Suomenlahden saarten ja Karjalankannaksen eräiden osien lisäksi. Suomalaisten ja neuvostoliittolaisten neuvottelut katkesivat tuloksettomina marraskuun puolivälissä 1939 nimenomaan Hankoniemen vuoksi; muihin alueluovutuksiin suomalaiset olisivat olleet jo osittain valmiita.
Talvisodan aikana Hanko oli Turkuun ja Tampereelle suuntautuneiden pommituslentojen reitillä. Mikäli näihin kaupunkeihin tarkoitetut iskut eivät onnistuneet sään vuoksi, pommikoneet pudottivat lastinsa Hankoon palatessaan Virossa sijainneisiin tukikohtiin. Hankoa pommitettiin helmikuuhun 1940 mennessä kaikkiaan 72 kertaa ja se oli sodan aikana Suomen pommitetuin kaupunki. Maaliskuussa Hankoa ei enää pommitettu, koska se oli Moskovassa jo päätetty varata Neuvostoliiton omiin tarkoituksiin.
Sodan kestäessä kevättalvella 1940 käynnistyneiden rauhanneuvotteluiden aikana Neuvostoliitto toisti vaatimuksensa tukikohdan vuokraamisesta. Suomen neuvotteluvaltuuskunta joutui myöntymään Neuvostoliiton vaatimiin rauhanehtoihin mukaan luettuna Hankoniemen tukikohdan vuokraus. 12. maaliskuuta 1940 allekirjoitetussa rauhansopimuksessa Suomi sitoutui vuokraamaan Neuvostoliitolle 30 vuodeksi 115 neliökilometrin laajuisen vuokra-alueen, johon kuului Hankoniemen ja Hangon kaupungin lisäksi niemeä ympäröiviä merialueita sekä noin 400 saarta. Hankoniemen vuokraus ja vieraan armeijan joukkojen päästäminen omaan selustaan oli yksi vaikeimmin hyväksyttävistä rauhanehdoista Suomen valtuuskunnalle. Alueen luovutuksen yhteydessä noin 8 000 suomalaista menetti kotinsa. Ainoa myönnytys, johon Neuvostoliitto suostui Hangon kysymyksessä, oli alkuperäisen kolmen päivän evakuointiajan pidentäminen kymmeneen päivään.
Hankoniemen tukikohta
Hangon vuokra-alue luovutettiin neuvostoliittolaisille 22. maaliskuuta 1940 kello 24. Aikaa alueen suomalaisväestön evakuoimiseen saatiin vain kymmenen päivää, mikä aiheutti suuria haasteita. Evakuointia varten auto- ja rautatiekalustoa haalittiin nopealla aikataululla ympäri Lounais-Suomea ja linja-autoja jopa Ruotsista asti. Evakuoinnin yhteydessä siirrettiin myös mm. Russarön saarella sijainneet järeät lähes 50 tonnin painoiset 234/50 Be -tykit mantereelle, koska sotakalustoa haluttiin jättää neuvostoliittolaisille mahdollisimman vähän. Tykit kuljetettiin ensin jäänmurtaja Avun kannella Hankoon, josta edelleen rautateitse Turkuun. Myöhemmin Hangon alueen palauduttua Suomelle tykit palautettiin takaisin Russaröhön.
Ensimmäiset neuvostoliittolaiset laskeutuivat kahdella lentokoneella meren jäälle tehdylle väliaikaiselle kiitotielle iltapäivällä 22. maaliskuuta ja samoihin aikoihin viimeiset siviilit poistuivat alueelta junalla. Neuvostoliittolaisia oli Hangossa vastassa ilmavoimien kapteeni Tommi Maunula, jonka opastuksella he tutustuivat alueeseen. Viimeiset suomalaiset vartiosotilaat poistuivat saman päivän iltana. Hankoon jäi kuitenkin vielä tämänkin jälkeen suomalaisia sotilaita huolehtimaan sähkö- ja vesilaitoksen toiminnasta siihen asti, kunnes neuvostoliittolaiset saivat omat henkilönsä hoitamaan kyseisiä tehtäviä.
Vaikka Hankoniemi oli virallisesti merisotilaallinen tukikohta, Neuvostoliitto sijoitti sinne melko vähän merivoimien taisteluyksiköitä. Tukikohdan tärkein rooli oli Suomenlahden sulkeminen merimiinoilla ja tykistöllä, ja siksi tukikohtaan kuului myös Suomenlahden eteläpuolella Viron rannikolla, 70 kilometrin päässä Hangosta sijaitseva Osmussaari. Tukikohdan tärkeimmät Suomen puolella olleet elementit olivat Hangon syväsatama, Lappohjan ankkurointipaikka ja Russarön linnake. Tukikohdan ensimmäisenä päällikkönä toimi kontra-amiraali Sergei Belusov, ja hänen tilalleen tuli melko pian kenraalimajuri Aleksei Jelisejev.
Mariologia
pienoiskuva|Neitsyt Mariaa esittävä maalaus. Mariologia on Neitsyt Mariaa ja hänen asemaansa pelastusjärjestyksessä tutkiva teologian alue. Mariologia-termillä voidaan viitata erityisesti katolisen kirkon Maria-tutkimukseen, mutta myös muiden kristittyjen harjoittamaan tutkimukseen.
Mariologinen tutkimus
Kirkkojen käsitystä Mariasta ja Mariaan kohdistuvaa kunnioitusta tutkitaan teologisista oppiaineista etupäässä dogmatiikassa, joka muutoinkin tutkii kirkkojen oppia ja opillisia käsityksiä.
Hangon vuokra-alue
Hankoniemen tukikohta
Max Jakobsonin mukaan voi jälkiviisaasti väittää, että syksyn 1939 neuvottelut olivat ajautuneet umpikujaan toisarvoisen kohteen vuoksi. Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 osoitti neuvostoliittolaisten käsityksen Suomenlahden sulun merkityksestä vanhentuneeksi ja talvisodassa suurin uhrauksin saavutetut strategiset asemat arvottomiksi. Saksalaisjoukot etenivät nopeasti Leningradin liepeille, vaikka niin Hankoniemi kuin koko Virokin olivat Neuvostoliiton hallussa. Kun saksalaiset saivat miehitettyä Viron syyskuussa 1941, Hankoniemen tukikohta jäi saarroksiin ja se oli evakuoitava.
Mariologia
Mariologinen tutkimus
Koska kristillisillä kirkkokunnilla on Mariasta jonkin verran erilaisia käsityksiä, mariologia on myös kirkkojen välisten ekumeenisten keskustelujen kohteena. Tämän vuoksi mariologiaa tutkitaan myös ekumeniikassa. Mariologian juuret ovat Raamatun kertomuksissa, minkä vuoksi mariologisella tutkimuksella on kiinnekohdat myös Uuden testamentin eksegetiikkaan.
Hangon vuokra-alue
Jatkosodan tapahtumat
Kesäkuun 22. päivänä 1941 klo 6.05 ryhtyi Neuvostoliitto hyökkäykseen Suomen alueelle pommittaen ja tulittaen puhtaasti suomalaisia kohteita. Klo 7.55 Puna-armeijan tykistö avasi tulen Hangon vuokra-alueelta ampuen Porsöhön, Storholmaan ja mantereelle. Näiden puolueettomuudenloukkausten johdosta ulkoministeri Witting esitti 22. kesäkuuta Neuvostoliiton lähettiläälle ministeri Orloville vastalauseen pyytäen selitystä. Ministeri Orlov lupasi kääntyä hallituksen puoleen, mutta pyydettyä selitystä ei milloinkaan saatu. Jatkosodan sytyttyä käytiin vuokra-alueen rajoilla joitakin yksittäisiä ja varsin rajattuja taisteluita. Suomalaiset eivät ryhtyneet missään vaiheessa suuroperaatioon Hangossa majailevia neuvostojoukkoja vastaan. Neuvostoliitto veti kuitenkin joukkonsa vuokra-alueelta 2. joulukuuta 1941. Joukot jättivät vuokra-alueelle runsaasti miinoitteita, jotka hankaloittivat siviiliväestön paluuta Hankoniemeen. Eduskunta mitätöi Hankoniemeä koskeneen vuokrasopimuksen 6. joulukuuta 1941 samalla kun Moskovan rauhassa menetetyt alueet julistettiin liitetyiksi jälleen Suomeen.
Mariologia
Mariologinen tutkimus
Ensimmäisenä Mariologia-termiä käytti katolinen pappi Nigido Placido vuonna 1602, ja sittemmin se onkin ollut käytössä pääosin katolisen kirkon piirissä. Ortodoksit ovat usein välttäneet termiä, koska he ovat halunneet erottua katolilaisista ja siinä on nähty skolastista vivahdetta, mutta nykyisin myös osa ortodoksiteologeista käyttää termiä.
Hangon vuokra-alue
Jatkosodan tapahtumat
Jatkosodan jälkeen Neuvostoliitto vaati Hangon vuokra-alueen sijasta itselleen Porkkalan vuokra-alueen ja Hankoniemi jäi siten suomalaisten haltuun. Lopullisesti Hangon vuokra-alueen jääminen Suomelle sinetöityi Pariisin rauhansopimuksen solmimisen yhteydessä vuonna 1947.
Mariologia
Marian kunnioitus ja rukoileminen
Ortodoksisessa ja katolisessa kirkossa Marialle osoitetaan suurta kirkollista kunnioitusta. Mariaa kuten muitakaan pyhiä ei rukoilla sanan varsinaisessa merkityksessä, vaan Marialta pyydetään esirukouksia. Marialla osoitetaan kunnioitusta (adoraatio), kun taas todellinen palvonta (vere latreia) kuuluu Jumalalle.
Hangon vuokra-alue
Rintamamuseo
Lappohjassa, alkuperäisen rintaman kohdalla sijaitsee vuonna 1981 perustettu Rintamamuseo.
Mariologia
Marian kunnioitus ja rukoileminen
Tunnetuimpia rukouksia ovat ave Maria -rukous sekä Marialle omistettu ruusukkorukous.
Reformaatiossa ei vastustettu Marialle osoitettua kirkollista kunnioitusta. Päinvastoin, Mariaa pidettiin hurskaana Jumalan äitinä. Luther kirjoitti selitysteoksen Marian ylistyslauluun (Magnificat). Reformaatiossa kuitenkin vastustettiin Marialle osoitettua liiallista kansanhurskautta. Erityisesti kritisoitiin Marialle osoitettuja rukouksia, ja muun muassa ruusukkorukousta pidettiin "hyödyttömänä" (Augsburgin tunnustuksen puolustus: Pyhien avuksihuutaminen; Luostarilupaukset). Tästä huolimatta myös reformaatiossa ajateltiin, että Maria ja kaikki pyhät rukoilevat joka hetki taivaassa ihmisten puolesta.
Ikuinen neitsyt
Raamatun kertomusten mukaan Maria oli neitsyt, koskematon, tullessaan raskaaksi, ja tapahtui Jumalan Pyhän Hengen vaikutuksesta (Matt. 1: 18-20, Lk. 1: 26-37). Tämä käsitys on otettu myös apostolisen uskontunnustuksen lauseeseen "syntyi neitsyt Mariasta"; Nikaian-Konstantinopolin uskontunnustuksen mukaan "tuli lihaksi Pyhästä Hengestä ja neitsyt Mariasta ja syntyi ihmiseksi".
Kirkossa kehittyi tämän lisäksi käsitys, että Maria on ikuinen neitsyt (semper virgo). Käsitys Marian ikuisesta neitsyydestä on ortodoksisen ja katolisen kirkon tavanomainen käsitys, mutta esiintyy myös luterilaisissa tunnustuskirjoissa ja esimerkiksi Svebiliuksen katekismuksessa. Käsitys Marian ikuisesta neitsyydestä syntyi varsin varhain ja siitä oli vahva kirkollinen traditio 300-luvulla. Lännessä käsitys vahvistettiin paikallisessa Lateraanikokouksessa 649.
Protestanttisissa kirkkokunnissa on esiintynyt sola scriptura -periaatteen johdosta vastustusta semper virgo -käsitystä vastaan, koska Uudessa testamentissa mainitaan useaan kertaan Jeesuksen sisarukset (Lk. 8:19-21, Mk. 6:3, Jh. 7:3-5, Ap.t. 1:14, 1 Kr. 9:5, Gal 1:19). Tämän vuoksi Mariaa voisi kutsua neitsyt Mariaksi, mutta ei ikuiseksi neitsyeksi. Näitä käsityksiä vastaan on sanottu, että sanat veli ja sisar ajan juutalaisessa ympäristössä viittasivat myös muihin sukulaisiin. Kirkollinen traditio on tältä osin pitänyt Raamatussa mainittuja henkilöitä Jeesuksen serkkuina. Raamattuperusteena on mainittu profeetta Hesekieliin, jonka temppelin portista lausumansa sanat on allegorisesti tulkittu viittaavan Marian kohtuun (Hes. 44:2).
Eksegeettinen tutkimus on usein pitänyt käsitystä Jeesuksen neitseellisestä syntymisestä kristinuskolle myöhäsyntyisenä käsityksenä, koska se esiintyy vasta noin 90-luvulla kirjoitetuissa evankeliumeissa (Mt., Lk.). Eksegeettinen tutkimus on herättänyt vastustusta ja johtanut keskusteluun Raamatun arvovallasta ja erehtymättömyydestä, eli raamattuteologisista käsityksistä.
Jumalansynnyttäjä
Marian epiteettinä käytetään nimitystä jumalansynnyttäjä tai Jumalan äiti (theotokos, Mater Dei). Areiolaiskiistan aikana keskusteltiin siitä, voiko Mariaa kutsua jumalansynnyttäjäksi vai pelkästään Kristuksen synnyttäjäksi. Marian kutsuminen jumalansynnyttäjäksi on siten enemmänkin kristologinen kannanotto kuin itse Mariaa koskeva käsitys.
Marian kutsuminen Jumalan äidiksi vahvistettiin Efesoksen kirkolliskokouksessa vuonna 431. Nimitys hyväksytään myös luterilaisessa kirkossa (Yksimielisyyden ohje: 8. Kristuksen persoona).