cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uno Harva
Suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosenttina 1915–1926
Sinnikkäiden ja toistuvien yritysten ansiosta Harva nimitettiin suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan 31.3.1915. Teologiseen tiedekuntaan dosentuurin ei katsottu syystä tai toisesta sopivan koska uskonnontutkimuksen oli tiedekunnassa katsottu sisältyvän uskontohistorian oppiaineeseen. Nimityksen myötä Harva jatkoi M. A. Castrénin työtä, jonka oli katsottu Castrénin kuoleman jälkeen jääneen pysähdyksiin.
Yksi Harvan oppilaista oli tuolloin Martti Haavio, joka ihaili Harvaa suuresti.
"”Kun dosentti Holmberg – – aloitti luentonsa kello viisi illalla suomalais-ugrilaisesta mytologiasta, hän toi mukanaan kynttilän, sytytti sen ja sammutti sähkön. Oli esillä vainajainpalvelus. – – Uno Holmbergin 'iltahartaudet' (kuten sanoimme) olivat minulle juhlaa ja samoin meille jokaiselle. Hän oli, se on käsitykseni, senaikaisista yliopiston opettajista loistokkain luennoitsija."
Kysymys uskontotieteen professuurista
Harvan dosentuurin lisäksi uskontotieteellä ei ollut mitään edustusta suomalaisessa yliopistossa. Teologisen tiedekunnan uskontotieteellinen dosentuuri ei ollut saanut jatkajaa Rafael Karstenin (dosenttina vuodesta 1905) saatua nimityksen käytännöllisen filosofian professoriksi 1922. Syynä oli luultavasti Karstenin poleeminen ja uskontokriittinen tutkimustyö. Samana vuonna Karstenin voimakkaasti ajama uskonnonvapauslaki hyväksyttiin, minkä perusteella muun muassa itämaisen kirjallisuuden professori Knut Tallqvist esitti uskontotieteen professuurin perustamista historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan ja viran myöntämistä Harvalle.
Nimitystä puolsi voimakkaasti myös tuleva professori ja pääministeri Edwin Flinck (myöhemmin Linkomies). Nimitys kaatui kuitenkin yliopistollisen byrokratian rattaisiin. Oli nimittäin tehty jo aiemmin periaatepäätös Johan Edvin Reinin nimittämiseksi sinä vuonna kreikkalaisen ja bysanttilaisen filologian professuurinkaan, minkä myötä professorinvirasta kilpailleet Harva ja Gunnar Landtman eivät kumpikaan saaneet virkaa.
Suomen hallituskin otti vuonna 1925 kantaa professuurin perustamisen puolesta, mutta silloinen yliopiston rehtori Hugo Suolahti syystä tai toisesta jarrutti vastaan kaikin voimin ja onnistui kilpistämään Harvan pyrkimykset professuurin perustamisesta. Opetusministeriö (jonka ministerinvirkaa toimitti tuolloin E.N. Setälä) järjesteli yliopiston byrokratiaa joustavammaksi, jolloin useampia professorinvirkojen voitiin perustaa helpommin. Seuraavana vuonna eduskunta epäsi yliopiston sitä varten hakemat varat ja professuuri jäi taas toteutumatta.
Tämän sinnikkään taistelun jälkeen Turun yliopisto tarjosi Harvalle sinne perusteilla olevaa sosiologian professorin virkaa. Harva hylkäsi tarjouksen aluksi ajatuksenaan pyrkiä edelleen uskontotieteen professorin virkaan. Turun yliopiston nopeutettua Harvan pyynnöstä professuurin perustamisprosessia, Harva harkitsi asiaa uudelleen ja otti tarjouksen sittenkin vastaan. Harva muutti perheineen Turkuun vuonna 1926.
Sosiologian professorina 1926–1949
Koska uskontotiede ei saanut jalansijaa Helsingin yliopistossa, Turkuun perustettava sosiologian professorin virka räätälöitiin todellisuudessa juuri Harvan intressejä koskevaksi. Viran luonteen määrittelivät nimittäin teoreettisen filosofian professori Eino Kaila sekä Rafael Karsten. Kirjeessään Harvalle Kaila kirjoittaa:
"”Mitä erityisesti sosiologia-nimeen tulee, näyttää siltä kuin professuuri olisi nimitettävä niin, jotta se saataisiin onnellisesti ajetuksi läpi hoitokunnassa – hoitokunnan hyväksyminen näet tarvitaan siihen nähden, millä aineella vaihtuva professuuri kulloinkin täytetään.”"
Sosiologian alaisuuteen katsottiin kuuluvan myös vertailevan uskontotieteen ja kansantietouden, joten tuoreen professorin ei tarvinnut vaihtaa painopistettään. Professorin ominaisuudessa Harva palasi oman tutkimustyönsä tulosten esittelyyn ja hänen luentojensa aiheet käsittelivät laajasti tapakulttuuria, maailmanuskontoja, ja myyttiperinteitä.
Uno Harva tutkijana
Harva keräsi elämänsä aikana paljon aineistoa erityisesti suomensukuisten kansojen tavoista ja uskomusperinteestä, mutta ei kehittänyt aineistonsa pohjalta mitään tiettyä teoriaa. Tutkimustyössään hän keskittyi myytin merkityksen ja funktion tutkimiseen. Hän tutki erityisesti uskonnon syntyä ja alkuperää, myytin vaikutusta käytännön elämään, suomensukuisten kansojen maailmanselitysmalleja ja šamanismia.
Harvalla on laaja merkitys suomalaisen ja suomensukuisten kansojen kulttuurin perinteen dokumentoijana. Hänen työnsä kattaa laajan maantieteellisen alueen ja sisältää tietoa muun muassa haltiauskosta, Sammosta, perhetavoista, ajanlaskusta ja shamanismista.
Eräs Harvan tunnetuimpia yksittäisiä teorioita on E. N. Setälän kanssa kehitetty teoria Sammosta maailmanpylväänä tai maailmanpuuna. Harva julkaisi aiheesta useita artikkeleita ja kaksi teosta.
Tutkimusmatkat
Uno Harvan tutkimustyön mielenkiinto kohdistui aiemmista tutkijoista (Heikki Paasonen, K. F. Karjalainen, Kai Donner, M. A. Castren) poiketen yksinomaan tapakulttuurin ja uskomusjärjestelmien tutkimiseen. Aiemmat tutkijat olivat olleet kielitieteellisesti painottuneita. Harvan tutkimusmatkat kohdistuivat enimmäkseen suomensukuisten kansojen asuma-alueille Siperiaan ja Etelä-Venäjälle.
Uno Harva yhteiskunnallisena vaikuttajana
Yliopistotyönsä ohessa Harva osallistui aktiivisesti myös yhteiskunnallisiin ja paikallisiin asioihin. Hänellä oli voimakas sosiaalinen omatunto joka sai hänet toimimaan aktiivisesti kansansivistyksellisissä ja yhteiskunnallisissa rooleissa. Harva toimi muun muassa seuraavissa yhdistyksissä ja seuroissa:
Perhe
Harvan puoliso oli lastenkirjailija Elin Munsterhjelm. Heillä oli kolme lasta, Anna-Margareta (1915–1931) Kirsti-Inkeri (1918–1931), ja Martti (1920–2010). Tyttäret kuolivat vuonna 1931 johonkin sairauteen Turussa.
Kuolema
Uno Harva kuoli 13. elokuuta 1949 Turussa 66-vuotiaana pitkään potemiinsa sydänvaivoihin.
Teokset
Valikoima Harvan tutkimustyöstä.
Linja 10 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 10 (linja 10) on yksi Pariisin metron linjoista. Linja yhdistää Pont de St-Cloudin Boulognessa Gare d'Austerlitziin. Linja on vähiten liikennöity Pariisin metron linjoista (lukuun ottamatta bis-linjoja). Linjalla on haamuasema nimeltään Croix Rouge Sèvres-Babylonen ja Mabillonin välissä. Asema suljettiin vuonna 1939.
Kartta ja asemat
Linja haarautuu lännen ja idän suuntien osuuksiin.
Idän suunnan asemat
Lännen suunnan asemat
Osuudet yhdistyvät.
Tedjärvi
Tedjärvi (myös Kedrojärvi, Keträjärvi ; ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä samannimistä järveä Äänisen Lismanlahden länsipuolella 30 kilometriä Kontupohjasta maanteiteitse koilliseen. Taajamassa on 547 ja kunnassa 835 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Tedjärven kunnan pinta-ala on 908,8 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Karhumäen piirin Suurlahden, etelässä Kontupohjan piirin Novinkan, lounaassa Kontupohjan ja Kentjärven, lännessä Hirvaan ja pohjoisessa Käppäselän kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Äänisniemen harjualueeseen. Sen maisemaa leimaavat pitkät ja kapeat harjut sekä kapeat järvet ja Äänisen lahdet. Kunnan alueella virtaavat Lismajoki (ven. Ližma), Tšebinka, Tšontšupa, Sjargeža ja Vikšretška. Järviä ovat Äänisen lisäksi Tedjärvi (Kedrozero) ja Tarasmozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat diabaasi, gabrodiabaasi, tuffiitti, hiekka ja sora. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Konje-, Razlomnoje- ja Palasuot.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011 pelattiin kahdessa lohkossa, joiden parhaat jatkoivat kamppailua noususta Lentopallon mestaruusliigaan.
Tedjärvi
Historia
1700-luvulla Tedjärven kylässä toimi kivimurskaamo ja Lisman kylässä rautavalimo. Ennen 1920-lukua Tedjärvi oli osa Kontupohjan kuntaa. 1920-luvulla perustettiin Kontupohjan piirin Lisman kyläneuvosto, johon myös Tedjärven kylä kuului. Seudun asutus oli etupäässä venäläistä. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Nykyinen Tedjärven taajama on rakennettu 1960-luvulla metsätyömaan asutukseksi.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011
Nousukarsinnat
Kahden ottelun yhteistulos ratkaisi jatkoon menijän.
Tedjärvi
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Kontupohjan ja Käppäselän välinen maantie sekä Muurmannin rata, jolla on Tedjärven, Ilomselän, Lisman, Mäntselän ja Novyi Posjolokin asemat. Joukkoliikenne hoidetaan rautateitse. Aitniemen pohjoispuolella on laivalaituri.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011
Loppuottelut
Tiikerit ja Veto selvisivät karsintaan Mestaruusliigan kahta heikointa joukkuetta vastaan.
Liigakarsinta
Koska Salon Piivolleyltä evättiin liigalisenssi kaudelta 2011-2012, myös Korson Veto nousi kabinettipäätöksellä mestaruusliigaan.
Putoamiskarsinnat
Mikkelin Passarit löi Kontiolahden Iskun vieraissa 3-2 ja kotonaan 3-0. Puijo Wolley Juniorit kaatoi Säkylän vieraissa 3-1 ja kotonaan 3-2.
Ellsworth
Ellsworth Handcrafted Bicycles on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Yritys on erikoistunut maastopyörien valmistukseen hyvin pienelle kuluttajaryhmälle. Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Vancouverissa Washingtonin osavaltiossa.
Yrityksen perustaja on Tony Ellworth.
Ellsworth on kehittänyt polkupyöriin portaattoman automaattivaihteiston, josta se käyttää nimitystä Nuvinci. Vaihteistoa käytetään "The Ride" -malliston pyörissä. Mallisto on suunniteltu Cruiser-tyyppisen käyttöön.
Liivin kieli
Liivi (līvõ kēļ) on uralilaisten kielten päähaaraan eli suomalais-ugrilaisiin kieliin kuuluva kieli, joka on suomen lähisukukieli, eli itämerensuomalainen kieli. Lähin liivin sukukieli on viro. Liivin kieltä puhuivat liiviläiset Latviassa Kuurinmaalla Liivinrannassa. Laajasti levinneen uutisen mukaan kielen viimeinen syntyperäinen puhuja, Viktor Berthold, kuoli vuonna 2009, mutta todellisuudessa viimeinen liivin äidinkielinen puhuja oli kanadanliiviläinen Grizelda Kristiņa, joka kuoli 103-vuotiaana 2. kesäkuuta 2013. Vuonna 2022 uutisoitiin, että Latviassa elää täysin liivinkielinen 2,5-vuotias lapsi, jonka vanhemmat ovat liivin kielen aktivisteja.
Nuottaruoho
Nuottaruoho (Lobelia dortmanna) on parvekekukkana tunnetun sinilobelian eli sinielvikin (Lobelia erinus) sukuinen vesikasvi.
Liivin kieli
Historia
Kielitieteilijät eivät ole täysin varmoja siitä, miten liivin kieli erosi muista itämerensuomalaisista kielistä. Epäselvyyttä on esimerkiksi siitä, onko liivi läheisempää sukua eteläviron kieliryhmän kielille vai pohjoisvirolle.
Nuottaruoho
Ulkonäkö ja koko
Nuottaruohon 30–70 cm pitkä varsi pysyy enimmäkseen veden alla, mutta kukinto nousee veden pinnalle. Kukinnolla ei kuitenkaan ole juuri merkitystä, sillä pölytys tapahtuu kukan sisässä jo ennen sen aukeamista. Varren tyvessä on kapeiden jäykkien kaarevien lehtien muodostama lehtiruusuke. Kukat ovat valkoisia tai vaaleansinisiä ja muodoltaan kellomaisia.
Liivin kieli
Historia
Paikannimistötutkimuksen perusteella liivinkielisten alueet ulottuivat ennen paljon nykyistä laajemmalle. Liivinkielisten paikannimien verkko kattaa noin puolet nykyisen Latvian alueesta. Monet liivinkieliset ovat siirtyneet käyttämään indoeurooppalaista latvian kieltä eli lättiä, jota Latviassa pääasiallisesti puhutaan. Latvian kieli on kuitenkin saanut paljon vaikutteita liivistä; latvian eroavaisuudet liettuaan nähden ovat osittain liivin vaikuttamia. Toisin päin latvian kieli on vaikuttanut liiviin hyvin voimakkaasti, niin sanastoon kuin kielioppiinkin. Latvian kielen vaikutus onkin erkaannuttanut liiviä huomattavasti muista itämerensuomalaisista kielistä.
Nuottaruoho
Levinneisyys
Nuottaruohoa tavataan Pohjoismaissa, muun muassa Suomessa ja Ruotsissa, Skotlannissa ja Uudessa Englannissa, sekä paikoin Baltian maissa.
Liivin kieli
Historia
400px|thumb|oikea|Liiviläisten historialliset asuinalueet Latviassa, Liivinranta mustalla.Liivinmaa kristillistyi Baltian alueista ensimmäisenä. Keskiajalla Saksalainen ritarikunta taisteli liiviläisiä ja muita Baltian pakanakansoja vastaan pakottaen nämä kasteeseen. Liivin kielen alkuperäinen alue käsitti sekä Liivinmaan länsiosan että Kuurinmaan pohjoisosan. Liivinmaalla puhutuista murteista katosi viimeisenä Salatsin liivi 1800-luvulla. Itäliivin ja länsiliivin murteisiin jakautuva Kuurinmaan liivi on säilynyt nykypäiviin asti. Matteuksen evankeliumin käänsi Kuurinmaan liivin länsimurteelle pizālainen opettaja Jan Princ ja itämurteelle Nika Pollmann. Kummankin version tarkisti ja viimeisteli F. J. Wiedemann. Britannian ja ulkomaiden raamattuseura toimitti vuonna 1863 kummastakin 250 kappaleen painoksen, joka jaettiin Liivinrannan asukkaille. Vielä 1930-luvulla liivin kielellä kirjoitettiin merkittävää kirjallisuutta. Esimerkiksi Uusi Testamentti käännettiin tuolloin liiviksi. Merkittävimpiä tuon ajan kirjallisuuden vaikuttajia olivat Kōrli Stalte ja Peter Damberg. Myös suomalaiset ja virolaiset kielentutkijat, kuten Lauri Kettunen, vaikuttivat liivinkielisen kirjallisuuden kehittymiseen. Ponnisteluista huolimatta Uutta testamenttia ei saatu heti julkaistua, vaan se julkaistiin rahoitusvaikeuksien tähden vasta vuonna 1942. Sitä ennen kuitenkin julkaistiin vuonna 1936 Edgar Vaalgamaan kääntämä katekismus (Pišķi katkismus) ja vuonna 1937 yhtenä niteenä evankeliumit sekä Apostolien teot.
Nuottaruoho
Elinympäristö
Nuottaruoho kasvaa karuissa kirkasvetisissä vähäravinteisissa hiekka- ja sorapohjaisissa järvissä.
Liivin kieli
Nykytilanne
Latvian kieltä käyttämään siirtyneet liiviläiset vaikuttivat latvian kielen liiviläismurteisiin, joita puhutaan sekä Kuurinmaalla että Liivinmaalla. Olennainen ero latvian kieleen näillä murteilla on, että niiden puhujat käyttävät liivin kielen mukaista ääntämystapaa.
Liivinkielinen kuukausijulkaisu Līvli (suom. Liiviläiset), joka alun perin ilmestyi joulukuusta 1931 elokuuhun 1939, herätettiin jälleen henkiin vuonna 1992. Nyt lehti on tosin latviankielinen.
Liivin kieli on hävinnyt normaalista käytöstä täysin. Isovanhemmilta opittuna kielenä sitä puhuu arviolta kymmenen ihmistä. Lisäksi on vielä noin kymmenen kielen opetellutta kielentutkijaa ja viisi kielen itsenäisesti opiskellutta. Vielä useampi on osallistunut liiviläisille kesäleireille tai yliopistokursseille ja oppinut näin ymmärtämään kieltä, mutta eivät käyttämään sitä keskustelemiseen. Liivinkieliseen opetukseen kouluissa osallistuu noin kymmenen henkeä, joista suurin osa on etnisiä liiviläisiä. Liivinkielistä tekstiä pystyy lukemaan arviolta 50–60 henkilöä. Vuoden 2011 lopussa liivin kielellä pystyi kattavasti keskustelemaan noin 20 etnistä liiviläistä.
Liivinkielistä runoutta on julkaistu suomeksi kaksikielisessä antologiassa Kerran olin taivaan suolajärvi, jonka runoilijat ovat Valt Ernštreit, Baiba Damberg ja Ķempi Kārl. Kokoelman on toimittanut ja runot suomentanut raakakäännöksen pohjalta Olli Heikkonen. Vuonna 2022 kieliaktivistipariskunta Renāte ja Jānis Medņu julkaisivat lapsille ja heidän vanhemmilleen suunnatun oppikirjan, joka on nimetty heidän liiviä äidinkielenään puhuvan lapsensa Kuldin mukaan. Suomeksi teoksen nimi merkitsee 'kultalapsi' ja nimi Kuldi 'kulta'.
Opetus
Liivin kieltä opetetaan perustasolla muutamissa kouluissa Riiassa, Staicelessä, Ventspilsissä, Kolkassa ja Dundagassa. Lisäksi opetusta järjestetään vuosittain järjestettävillä kesäleireillä. Liiviläisten kulttuurikeskus järjestää puhujaryhmiä, joiden tarkoituksena on pitää liivin kieltä elossa normaalissa puhekäytössä. Liivin kieltä voi opiskella ylemmällä tasolla Helsingin ja Turun yliopistoissa Suomessa, Tarton yliopistossa Virossa, Budapestin yliopistossa Unkarissa sekä Latvian yliopistossa. Säännöllisesti sitä opetetaan kuitenkin vain Tarton ja Latvian yliopistoissa, muissa yliopistoissa se yleensä sisältyy itämerensuomalaisten kielten yleiseen opetukseen.
Kielen piirteet
Liivin kielelle tyypillinen piirre on painottomien tavujen redusoituminen. Sama piirre on havaittavissa myös viron kielessä, mutta liivissä se vaikuttaa voimakkaampana. Latvian kielen vaikutuksesta ö ja ü ovat vaihtuneet e:ksi ja i:ksi. Liivi kuuluu periferiakieliin, eli siitä puuttuu astevaihtelu. Liivissä h on kadonnut kaikkialta.
Liivin kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla: A a, Ā ā, Ä ä, Ǟ ǟ, B b, (C c), D d, Ḑ ḑ, E e, Ē ē, F f, G g, H h, I i, Ī ī, J j, K k, L l, Ļ ļ, M m, N n, Ņ ņ, O o, Ō ō, Ȯ ȯ, Ȱ ȱ, Õ õ, Ȭ ȭ, P p, (Q q), R r, Ŗ ŗ, S s, Š š, T t, Ţ ţ, U u, Ū ū, V v, (W w, X x, Y y), Z z, Ž ž.
Suluissa olevia kirjaimia käytetään vain vieraskielisten nimien kirjoittamiseen. Mainitsemisen arvoinen muoto-opillinen erityispiirre on kieltoverbin muinaisen menneen ajan taivutuksen säilyminen, joka on kieliryhmän muista kielistä käytännössä kadonnut.
Kielinäyte
Terve! Hyvää päivää! Minä itse tarvitsen Minä kuulin sen (omalta) isältäni Minä puhun rantakieltä ('liiviä') Tänään (Tänä päivänä) on niin kaunis ilma yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan, yhdeksän, kymmenen
“Kui kaj, ku vīmõ sadāb!” kītiz liepālind istõs līed allõ.
“Nǟ, väggi sūr kaj!” rõkāndiz miedlinki, kis istīz liepālindõn ležgõl.
“Až paldīņ vȯlks knaš āiga,” kītiz vel liepālind, “siz ma līndaks pids nurmõ ja nītõ mängõs.”
“Bet ma,” kītiz miedlinki, “ma līndaks tīe jūrõ ja kuoŗŗõks kubbõ pǟgiņ magḑizt mietā.”
"Kuinka sääli, kun sataa (*'vihmaa sataapi' )!", sanoi perhonen, joka istui lehden alla.
"Kyllä, tosi surullista ('väen suuri kaiho')", sanoi mehiläinen, joka istui perhosen vieressä.
"Jos sää olisi nyt hyvä", sanoi vielä perhonen, "silloin ('siis') minä lentäisin pelloilla ('nurmilla') ja niityillä".
"Mutta minä", sanoi mehiläinen, "minä lentäisin töihin ('työn juureen') ja keräisin paljon makeaa hunajaa ('mettä')".
Downhill City
Downhill City on Hannu Salosen ohjaama, vuonna 1999 valmistunut saksalais-suomalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva. Pääosia elokuvassa esittävät Franka Potente (Peggy), Teemu Aromaa (Artsi Sompanen), Andreas Bruckner (Hans) ja Michaela Rosen (Doris). Elokuvassa esiintyy yhtye 22-Pistepirkko.
Brasilian Sosiaalidemokraattinen puolue
Brasilian Sosiaalidemokraattinen puolue (, PSDB) on poliittinen puolue Brasiliassa. Puolue sai presidentinvaaleissa 2018 4,76 prosenttia äänistä, joka on noin viisi miljoonaa ääntä. Puolue oli neljänneksi suurin. Puolue kuuluu keskusta-vasemmistoon.
Vapautemme hinta
Vapautemme hinta on Suomen Kuvalehden vuonna 1941 julkaisema kirja, johon on painettu kaikkien talvisodassa kuolleiden suomalaisten sotilaiden nimet sekä myös heidän kuvansa, jos sellainen on ollut olemassa. Sotilaat on ryhmitelty läänin mukaan ja läänissä on pyritty naapurikunnat sijoittamaan lähekkäin. Sotilaiden kotiseurakunnan kirkon kuva on myös liitetty mukaan. Lopussa on kuvat kaikista talvisodan ilmapommituksissa kuolleista sekä henkilöhakua helpottava hakemisto.
Taiteilija Seppo Renvall on tehnyt kirjan pohjalta samannimisen videotaideteoksen.
Makigumo
Valmistus
Alus tilattiin Fujinagatalta. Se laskettiin vesille 5. marraskuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 14. maaliskuuta 1942 Maizurun telakalla ensimmäisenä päällikkönään Fujita Isamu.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 10. hävittäjäviirikköön, joka liitettiin 10. huhtikuuta 1. lentolaivaston 10. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 4.–5. kesäkuuta amiraali Nagumon iskuosastoa Midwayn taistelussa. Aluksen miehistö avusti Kazagumoa pelastamaan lentotukialus Hiryun eloonjääneet, minkä jälkeen vaurioitunut alus upotettiin torpedoimalla. Makigumo vaurioitui lievästi pelastustoimessa.
Alus suojasi 26. lokakuuta amiraali Aben osastoa Santa Cruz -saarten taistelussa. Alus upotti Akigumon kanssa torpedoimalla Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Hornetin. Alus suojasi 3.–5. marraskuuta Suzuyaa ja Mayaa Trukilta Shortlandsiin. Alus kuljetti 10. marraskuuta joukkoja Guadalcanalille. Se suojasi 13.–14. marraskuuta amiraali Nishimuran tykistöosastoa Guadalcanalin taistelussa. Alus pelasti 14. marraskuuta Kazagumon kanssa Kinugazan eloonjääneet.
Alus suojasi 16.–17. marraskuuta Chokaita Shortlandsilta Rabauliin, josta se kuljetti joukkoja Bunaan. Alus kuljetti 22. marraskuuta uudelleen joukkoja Bunaan. Se kuljetti 28.–29. marraskuuta joukkoja Bunaan, mutta ilmahyökkäys keskeytti operaation. Alus kärsi lieviä vaurioita lähelle osuneesta pommista sekä tulipalosta. Makigumo suojasi 16.–21. joulukuuta joukkojenkuljetusalus Kiyozumimarua Rabaulista Wewakille ja takaisin. Alus matkasi 23.–29. joulukuuta Trukilta Japaniin, jossa se siirrettiin telakalle huoltoon.
Palvelukseen palattuaan Makigumo siirtyi 9.–27. tammikuuta 1943 Japanista Trukin ja Rabaulin kautta Shortlandsiin. Alus oli 1. helmikuuta Guadalcanalin taisteluiden jälkeen evakuoimassa sotilaita saarelta, kun se osui miinaan väistellessään Yhdysvaltain laivaston partioveneen hyökkäystä. Räjähdyksessä sai surmansa kolme ja haavoittui seitsemän miehistönjäsentä. Yūgumon miehistö pelasti 237 eloonjäänyttä, yhtenä heistä komentaja Fujitan. Yūgumo upotti torpedoimalla Makigumon, joka upposi noin viisi kilometriä Savon saarelta lounaaseen.
Vostok
Vostok (, ’itä’) tarkoittaa seuraavia asioita:
Hippokrates Gelalainen
Hippokrates (, k. noin 490 eaa.) oli kreikkalaisperäiseen Pantaridien dynastiaan kuulunut Sisilian tyranni. Hänen isänsä oli Olympian kisojen voittaja Pantares ja hänen edeltäjänsä oli hänen veljensä Kleandros, joka salamurhattiin. Hippokratesta tukivat kauppiaat ja ratsuväen komentaja Gelon. Hän yhdisti useita kaupunkivaltioita yhden vallan alle. Hän sai hallintokaupunkinsa Gelan lisäksi valtaansa Zanklen ja Katanen ja käytännössä koko Sisilian itärannikon lukuun ottamatta Syrakusaa, jota hän piiritti 492–491 eaa. ja voitti Helorosjoella saaden valtaansa viereisen Kamarinan. Noin vuoden kuluttua Hippokrates sai surmansa Hyblan piirityksessä. Hänen seuraajakseen tuli Gelon.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
pienoiskuva|260px|IUCN:n päämaja Sveitsin Glandissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN, ) on kansainvälinen luonnonvarojen suojelemista edistävä ympäristöjärjestö. Järjestön nimi oli maaliskuuhun 2008 saakka The World Conservation Union ja sitä ennen, vuoteen 1990 saakka International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. Vuonna 1948 perustetun järjestön päämaja sijaitsee Sveitsin Glandissa.
Järjestön tarkoitus
Järjestön toimikenttään kuuluvat kaikki maailman eläin- ja kasvilajit, maailman erilaiset luontokohteet eli ekosysteemit ja suuri määrä merkittäviä, ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevia asioita. Järjestö pitää yllä lajien uhanalaisuusluokitusta ja maailman luonnonsuojelualueiden luokitusta.
Järjestön jäsenkokoukset (maailmankongressit) pidetään joka neljäs vuosi. Vuonna 2008 kokouspaikkana oli Barcelona. Syksyllä 2012 Maailmankongressi järjestettiin Jejun saarella Etelä-Koreassa. Jäsenkokoukselle esitetyistä jäsenaloitteista on syntynyt merkittäviä kansainvälisiä sopimuksia, kuten uhanalaisten lajien kauppaa säätelevä Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskeva yleissopimus eli CITES-sopimus.
Valtiot ja kansalaisjärjestöt jäseninä
IUCN on maailman laajin ympäristöalan verkosto, johon kuuluu niin valtioita kuin kansalaisjärjestöjä. IUCN:ään kuuluu yli 1 400 jäsenorganisaatiota 140 maasta. Jäseninä on 90 valtiota ja 120 muuta valtion organisaatiota sekä lähes 1000 kansalaisjärjestöä ja 40 muuta organisaatiota.
Suomalaiset jäsenet muodostavat Suomen kansallisen IUCN-komitean
Suomesta jäsenenä on vuodesta 1968 Suomen valtio, jota edustaa ympäristöministeriö. Muita jäsenorganisaatioita ovat Suomen luonnonsuojeluliitto, Natur och miljö, WWF Suomi, Suomen riistakeskus, BirdLife Suomi ja Korkeasaaren eläintarha.
Suomen luonnonsuojeluliiton edeltäjä Suomen luonnonsuojeluyhdistys oli IUCN:n perustajajäsen.
Suomen IUCN-komitean puheenjohtaja on ympäristöneuvonantaja Matti Nummelin ulkoasiainministeriöstä. IUCN:n päättävä elin IUCN Council on hyväksynyt Suomen IUCN-komitean virallisesti kansalliseksi toimielimeksi keväällä 1999.
Sekvenssi (liturgia)
thumb|200px|Sequentia Lauda Sion. Sekvenssi (lat. sequentia, [jotain] seuraava) on latinankielinen runo, joka on kirjoitettu ei-klassisessa runomitassa ja usein kristillisestä aiheesta. Se oli alkuaan messun hallelujan laajennus, sitten runomittainen virren tapainen laulu.
Sekvenssit olivat erityisen suosittuja 900–1200-luvuilla, jolloin niitä esitettiin messun halleluja-osan jälkeen. Sekvenssi kehittyi halleluja-laulun loppuun lisätystä juhlallisesta pitkästä melismasta, johon alettiin lisätä 800-luvulla latinankielisiä ja 900-luvulla kansankielisiä uusia sanoja. Näin syntyneen sekvenssirunouden ensimmäinen kukoistuskausi oli 900-1000 luvuilla ja toinen 1100-1200-luvuilla,jonka tärkein sekvenssirunoilija oli Adam Victorilainen. Hymnit ja sekvenssit eroavat toisistaan sävelmien luonteen perusteella. Hymneissä lauletaan samalla sävelmällä jokainen säkeistö, sekvenssissä enintään kaksi peräkkäistä säkeistöä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
Countdown 2010 - Luonnon puolesta
IUCN ja Euroopan komissio lanseerasivat vuonna 2004 Countdown 2010 -nimisen aloitteen, jonka tarkoituksena on kiinnittää kansalaisten, yritysten, kuntien ja muiden toimijoiden sekä median huomio keinoihin, joilla voidaan pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen. Kukin EU-maa on vuorollaan vastuussa aloitteen eteenpäin viemisestä EU-puheenjohtajuutensa aikana.
Sekvenssi (liturgia)
Keskiajan lopulla kehittyi tapa, että pitkän latinankielisen sekvenssin välissä seurakunta lauloi "kansankielisen värssyn", säkeistön. Näistä säkeistöistä on myöhemmin muodostunut virsiä.
Vastauskonpuhdistuksen aikana Trenton kirkolliskokouksessa (1545-1563) pyrittiin katolisen kirkon jumalanpalveluskäytäntöä yhtenäistämään, ja suurin osa sequentia-runoista jätettiin pois. Trenton kirkolliskokous hyväksyi tridentiinisen messun osina käytettäväksi vain neljä sekvenssiä:
Vuonna 1727 käyttöön hyväksyttiin vielä viides sekvenssi, Stabat Mater, jota voidaan käyttää Jeesuksen äidin tuskien muistopäivänä, 15. syyskuuta. Stabat Materin tekijä on Jacopone da Todi.
Laurent Dufaux
Laurent Dufaux (s. 20. toukokuuta 1969 Montreux) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1991–2004. Hän aloitti ammattilaisuransa Helvetia - La Suisse -joukkueessa 1991–1992, edusti O.N.C.E.-Look-Mavicia 1993–1994, Festina-Lotusta 1995–1998, Saecoa 1999–2001, Alessiota 2002–2003 ja Quick Step-Davitamonia 2004.
Dufaux sijoittui Espanjan ympäriajossa 1996 toiseksi kuusi minuuttia ja 23 sekuntia maanmiehelleen Alex Züllelle hävinneenä. Espanjan ympäriajossa 1997 hän oli Züllen ja Fernando Escartínin jälkeen kolmas. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui neljänneksi 1996 ja 1999. Hän voitti 1996 etapin sekä Ranskan että Espanjan ympäriajossa. Hän voitti Dauphine Liberen vuonna 1993 tasan kolmen minuutin erolla kolumbialaiseen Oliverio Rincóniin ja seuraavana vuonna 55 sekunnin erolla ennen ranskalaista Ronan Penseciä. Hän voitti Tour de Romandien 1998 minuutin ja 17 sekunnin erolla Alex Zülleen ja Züri-Metzgeten vuonna 2000 tasa-ajalla ennen Jan Ullrichia ja Francesco Casagrandea. Hän voitti maantieajon Sveitsin-mestaruuden 1991.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Cantores Minores
Cantores Minores (”Pikkukanttorit”) on Helsingin tuomiokirkon virallinen poikakuoro. Se on Suomen suurin ja ammattimaisin poikakuoro ja kuorokoulu, joka toimii pääkaupunkiseudulla poikien ja nuorten miesten musiikillisena ja henkisenä kasvattajana. Kuorossa on 3–25-vuotiaita poikia ja nuoria miehiä lähes 500. Se on Suomen vanhin kirkollinen poikakuoro (perustettu vuonna 1952). Kuoron pysyvänä suojelijana toimii Suomen tasavallan presidentti. Cantores Minores on kuuluisa erityisesti Bachin, Händelin ja Mendelssohnin suurten kirkkomusiikkiteosten produktioistaan ja ammentaa inspiraationsa vahvasti saksalaisesta luterilaisesta poikakuorotraditiosta. Kuoro esiintyy kotimaan lisäksi jatkuvasti myös ulkomaisilla kuorofestivaaleilla ja musiikkijuhlilla. Kuoro on tehnyt suuria konserttikiertueita Japaniin, Yhdysvaltoihin, Venäjälle ja kaiken kaikkiaan 22 Euroopan maahan. Cantores Minores on saanut merkittävää tunnustusta niin musiikillisella kuin kasvatuksellisella saralla: Suomen valtion Musiikkitoimikunta myönsi kuorolle musiikin valtionpalkinnon. vuonna 2014. Maaseudun Kukkasrahasto säätiö palkitsi kuoron helmikuussa 2015 Vuoden Kasvattaja 2014 -palkinnolla. Vuonna 2017 kuoro oli yksi viidestä ehdokkaasta Vuosisadan Kulttuuriteko -kategoriassa Vuosisadan Kulttuurigaalassa. Cantores Minores juhli vuonna 2022 70-vuotis juhlavuottaan. 70-vuotis juhlaviikoilla kuoro esitti Cimarosan Requiemin ja kuuluisan Leipzigin Tuomaskuoron kanssa H-mollimessun.
Cantores Minores voitti ensimmäisenä suomalaisena kuorona BBC:n järjestämän ensimmäisen kansainvälisen 'Let the People Sing' -kilpailun vuonna 1965 ja oli Yleisradion nimeämä Vuoden Nuorisokuoro kaudella 2009-2010.
Historia
Kirkkoherra Kustaa Aapo Santavuori sai vuonna 1952 ajatuksen kansainvälisen tason poikakuoron perustamisesta tuolloin satavuotista toimintaansa juhlineen Helsingin Suurkirkon yhteyteen. Santavuori kutsui pastori Tarmo Nuotion Helsingin eteläisestä seurakunnasta perustamaan tällaista kuoroa, jonka esikuvina olisivat Leipzigin Tuomaskuoro, Dresdenin Kreuzkuoro ja Wiener Sängerknaben. Nuotio siirtyi Suurkirkkoon helmikuun alusta 1952 ja ryhtyi kokoamaan kuoron laulajistoa saman vuoden syksyllä. Äänenmuodostuksen ohjaajaksi kutsuttiin amerikansuomalainen maisteri ja muusikko Ruth-Esther Hillilä, joka oli Suomessa stipendiaattina. Uuden poikakuoron ensimmäiset harjoitukset pidettiin joulukuussa 1952.
Toiminta lähti käyntiin myötätuulessa, ensimmäinen julkinen esiintyminen oli äitienpäivänä 1953, ja kesällä pidetyn leirin jälkeen laulajien lukumäärä nousi kolmeenkymmeneen. Vuonna 1954 alkanut itävaltalaisen Peter Lacovichin 1954–1958 ja 1960–1962 melkein kymmenvuotinen johtajankausi loi perustan toiminnalle, ja jo silloin kuoro koki monia menestyksen hetkiä. Lacovichin johtajankauden lyhyellä välikaudella Harald Andersén (1959–1960) väliaikaisena johtajana mm. nauhoitti CM-kuoron laulamana koko Piae cantiones -kokoelman alkuperäismuodossaan. Vuonna 1962 tuli johtajaksi saksalainen Heinz Hofmann (johtaja vuosina 1962–1987). Hänen 25 vuotta kestänyt innostunut ja dynaaminen johtajankautensa vakiinnutti Cantores Minores -kuoron koulutus- ja konserttitoiminnan muodot ja loi kuorolle mainetta myös ulkomailla.
Vuonna 2014 Cantores Minores sai musiikin valtionpalkinnon. Helmikuussa 2015 Maaseudun Kukkasrahasto Säätiö myönsi kuorolle Vuoden kasvattaja 2014 -palkinnon.
Kuoro
Pääkuorossa (A-kuoro) laulaa vuonna 2021 n. 160 9–25-vuotiasta poikaa ja miestä. Kuoron kokoonpano on SSAATTBB (1. ja 2. sopraano, 1. ja 2. altto, 1. ja 2. tenori, 1. ja 2. basso). Äänenmurroksen jälkeen pojat siirtyvät poikaäänistä miesääniin. Kaikilla eri stemmoilla on omat järjestys- ja nuottiprefektinsä. Prefektit ovat kuoronjohtajan nimeämiä luottamushenkilöitä, jotka pitävät kuoron sisäisestä järjestyksestä huolen. Näiden lisäksi kuorossa on päänuottiprefekti vastaamassa kuoron nuoteista sekä pääjärjestysprefekti ja musiikillinen pääprefekti. Kuoro harjoittelee aktiivisesti useita kertoja viikossa (poikaäänet 3 ja miesäänet 2 kertaa viikossa) ja konsertoi sekä kotimaassa että ulkomailla. Matkat suuntautuvat usein Eurooppaan, mutta Cantores Minores on tehnyt myös lukuisia kiertueita Pohjois-Amerikkaan ja Japaniin sekä Intiaan.
Cantores Minores oli Yleisradion nimeämä Vuoden nuorisokuoro kaudella 2009–2010.
Cantores Minores -kuoron entisistä laulajista koostuva CM Alumnikuoro (ent. CM Seniorikuoro) esiintyy ja konsertoi vuosittain projektiluontoisesti. Tämä n. 30 laulajan kokoonpano edustaa n. 1 %:a kuoron riveissä 70 vuoden aikana laulaneista yli 3000 cantislaisesta. Kuoro on toiminut aktiivisesti vuodesta 1993 lähtien ja se on tehnyt neljä kansainvälistä konserttimatkaa (1996 Viro, 2000 Saksa, 2004 Englanti, 2010 Italia). Kuoroa ovat johtaneet mm. CM-alumni Ari Häyrinen (1993-2007) ja Filip Häyrynen (2019). Tällä hetkellä kuoron johtajana toimii kapellimestari Hannu Norjanen.
Koulutusryhmät ja musiikkileikkikoulu
Kuoron yhteydessä toimii CM koulutusryhmät B-, Koraali- ja Cappellakuoro, jotka valmentavat 7–11-vuotiaita poikia esiintyvään A-kuoroon. Vuonna 2010 aloitti kuoron ensimmäinen B-valmennusryhmä Espoossa. Koulutusryhmissä opiskelee ja laulaa tällä hetkellä n. 110 poikaa. Halutessaan pojat voivat myös opiskella huilun- ja pianonsoittoa. CM-musiikkiopistossa toimii myös 3–6-vuotiaiden laulupainotteinen musiikkileikkikoulu, joissa musiikkia harrastaa tällä hetkellä n. 130 poikaa. Musiikkileikkikoulut toimivat Itäkeskuksessa, Jätkäsaaressa, Pakilassa, Perkkaalla, Pihlajamäessä, Tikkurilassa ja Meritullissa. Kuoro tekee yhteistyötä Kaisaniemen ala-asteen koulun ja Kruununhaan yläasteen kanssa.
Ohjelmisto
Cantores Minoresin vakituiseen repertuaariin kuuluvat muun muassa Johann Sebastian Bach in suurteokset (Matteus-passio ja Johannes-passio, jotka esitetään vuorovuosin, Jouluoratorio sekä H-mollimessu), kuten myös säveltäjän motetit. Muista merkittävistä kuoroteoksista voidaan mainita esimerkiksi Brahmsin ja Mozartin Requiemit. Kuoron a cappella -ohjelmisto on läpileikkaus koko klassisen kuoromusiikin historiasta, aina Orlando di Lassosta Olli Kortekankaaseen. Suomalainen kuoromusiikki on ohjelmistossa luonnollisesti vahvasti edustettuna (säveltäjinä muun muassa Einojuhani Rautavaara, Jukka Linkola, Joonas Kokkonen ja Leevi Madetoja). Jouluaikaan kuoro laulaa perinteisiä joulusävelmiä kymmenissä konserteissa. Kuoro oli mukana levyttämässä Lähetysseuran 150-vuotisjuhlalevyä "Maailman kauneimmat joululaulut" syksyllä 2009 yhdessä mm. Jari Sillanpään ja Tarja Turusen kanssa.
Kuoron viimeaikaisista musiikillisista aluevaltauksista voidaan mainita J. S. Bachin Magnificatin esittäminen vuonna 2007 ja Suomen kantaesityksensä lokakuussa 2008 saanut Robert D. Levinin täydentämä ”Suuri” C-mollimessu. Syksyllä 2009 Cantores Minores esitti muutaman vuoden tauon jälkeen Mozartin Requiemin. Keväällä 2010 olivat ensi kertaa ohjelmistossa Bernsteinin Chichester Psalms ja Andrew Lloyd Webberin Requiem. Syksyllä 2010 oli vuorossa Brahmsin Ein deutsches Requiem, joka oli samalla kuoron edellisen johtajan professori Christian Hauschildin muistokonsertti. Teos esitettiin myös Dresdenissä yhdessä Dresdenin Kreuzkuoron kanssa marraskuussa 2010. Lokakuussa 2012 Dresdenin Kreuzkuoro saapui Cantores Minores -kuoron 60-vuotisjuhlille, joiden yhteydessä kuorot esittivät yhdessä F. Mendelssohn Bartholdy n Elias-oratorio n. Lokakuussa 2014 esitettiin kahdentoista vuoden tauon jälkeen Felix Mendelssohn Bartholdy n Paulus-oratorio. Lokakuussa 2015 kuoro järjesti XI Helsingin Bach-viikon, jonka päätöskonsertissa esitettiin J. S. Bachin Messu h-molli. Marraskuussa 2015 kuoro esitti yhdessä Kaartin Soittokunnan kanssa John Rutterin Requiemin. Pyhäinpäivän aaton konsertin ohjelmassa marraskuussa 2016 oli kuorohistorian ensimmäisen kerran G. F. Händel in Messias-oratorio ja vuonna 2019 Joseph Haydnin oratorion Luominen. Kesäkuussa 2019 kuoro esitti Felix Mendelssohn Bartholdy n teoksen Lobgesang (Sinfonia nr. 2). Vuonna 2021 järjestetyllä XII Helsingin Bach-viikolla kuoro esitti säveltäjämestarin Johannes-passio n ja h-mollimessun. Syyskaudella 2022 on ohjelmassa yli 40 vuoden tauon jälkeen Domenico Cimarosa n Requiem, jonka kuoro kantaesitti Suomessa vuonna 1971. Kuoro esitti vuonna 2012 ensimmäisen kerran Iiro Rantalan Jouluoratorion.
Pienyhtyeet
Cantores Minores -poikakuoron yhteydessä toimii useita pienyhtyeitä kuten CM Vokaaliyhtye (SATB), CM Swing sekä jouluisin CM Tiernapojat (SATB sekä SA, TB). Lauluyhtyeet laulavat perusohjelmiston lisäksi myös kevyempää a cappella-ohjelmistoa. Myös A-kuoro esiintyy pienemmissä kokoonpanoissa (esimerkiksi noin 40 laulajan favoriittikuorona). CM-kuorolaisia esiintyy jatkuvasti myös yksityistilaisuuksissa kuten häissä ja hautajaisissa, yhtiöiden konferensseissa sekä muissa tilaisuuksissa.
Matkat
Kuoro on tehnyt historiansa aikana 66 ulkomaille suuntautuvaa konserttikiertuetta, joihin kuoron johtaja valitsee nykyään kuoron joukosta 60 hengen matkakuoron, johon kuuluu n. 20 miesääntä ja 40 poikaääntä.
Sosiaaliliberaalinen puolue (Brasilia)
Sosiaaliliberaalinen puolue (portugaliksi: Partido Social Liberal, PSL) on äärioikeistolainen puolue Brasiliassa.
Höijer
Höijer on seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:
Princeps senatus
Princeps senatus oli Rooman senaatin johtaja. Virallisesti virkaan ei liittynyt mitään erityistä käskynvaltaa, mutta todellisuudessa viran haltijalla oli suuri arvovalta. Kensorit valitsivat aina toimikautensa alussa uuden senaatin johtajan tai jatkoivat edellisen viranhaltijan kautta viidellä vuodella. Princeps senatuksen piti olla patriisi, joka oli yleensä aikaisemmin toiminut myös kensorina.
Työväenpuolue (Brasilia)
Brasilian Työväenpuolue (, PT) on poliittinen puolue Brasiliassa.
Princeps senatus
Keisariaikana keisari oli yleensä princeps senatus.
Työväenpuolue (Brasilia)
Puolue syntyi Yhdysvaltain tukeman Brasilian vuoden 1964 sotilasvallankaappauksen ja sitä seuranneen sotilasdiktatuurin vastustuksesta.
Perustettaessa se kokosi ammattiyhdistysväkeä, vasemmiston intellektuelleja ja vapautusen teologiasta inspiraationsa saaneita katolilaisia. Puolueen perustaminen tapahtui 10. helmikuuta 1980 yksityisen katolilaisen tyttökoulun, Colégio Sionin tiloissa São Paulossa. Brasilian ammattiyhdistysten keskusjärjestö Central Única dos Trabalhadores oli järjestänyt lakkoja 1978–1980 ja vuoden 1979 armahduslaki mahdollisti monien vasemmistolaisten palata maahan. Puolueen rekisteröinti hyväksyttiin 1982. Työväenpuolue omaksui idealogiakseen silloisen demokraattisen sosialismin aallon. Myöhemmin 2000-luvulla se on siirtynyt sosiaalidemokratian suuntaan.
Christopher Hitchens
Christopher Eric Hitchens (13. huhtikuuta 1949 Portsmouth, Britannia – 15. joulukuuta 2011 Houston, Yhdysvallat ) oli brittiläis-yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän kirjoitti artikkeleita, kolumneja ja esseitä useisiin lehtiin, kuten Vanity Fair, The Atlantic, The Nation ja Slate. Kirjoitustensa myötä hänestä tuli vakioesiintyjä television keskusteluohjelmissa ja kysytty luennoitsija.
Hitchens arvosti Thomas Jeffersonia ja George Orwellia ja arvosteli ankarasti muun muassa Äiti Teresaa, Henry Kissingeriä ja Bill Clintonia. Voimakkaiden mielipiteiden esittäjänä Hitchens sai osakseen sekä runsaasti kiitosta että voimakasta paheksuntaa. Poliittisena havainnoitsijana ja poleemikkona Hitchens aloitti uransa vasemmistolaisissa julkaisuissa. Hitchens alkoi tehdä eroa poliittiseen vasemmistolaisuuteen 1980-luvun lopulla, jolloin hän alkoi arvostella sitä taipumuksesta kulttuuriseen relativismiin ja länsimaiden syyttämiseen maailman ongelmista. Ratkaiseva sysäys oli länsimaisen vasemmiston ”vaisu reagointi” ajatolla Khomeinin Salman Rushdielle julistamaan fatwaan. New Yorkin syyskuun 11. päivän iskut vahvistivat hänen näkemystään siitä, että Yhdysvaltain on puututtava kansainvälisiin kriiseihin sekä arvosteluaan ”islamilaista fasismia” kohtaan.
Hitchens sanoi edustavansa valistuksen arvoja, kuten järkeä, tiedettä, vapaamielisyyttä sekä kirkon ja valtion eroa. Uskonnot edustivat Hitchensille totalitarismia, moraalisen vastuun ohittamista, suvaitsemattomuutta, järjettömyyttä ja väkivaltaa. Uskontokritiikistä ja ateismista hän kirjoitti vuonna 2007 ilmestyneessä kirjassaan Jumala ei ole suuri: Kuinka uskonto myrkyttää kaiken.
Uskontokritiikki
Hitchens muun muassa sanoi olevansa pettynyt siihen, miten Yhdysvaltain uskonnollisissa yhteisöissä vastattiin syyskuun 11. päivän terrori-iskuihin. Helsingin Sanomien haastattelussa vuonna 2008 hän sanoi: ”Silloin olisi ollut hyvä hetki puolustaa yhteiskuntaa, joka erotti valtion ja kirkon toisistaan ja antoi arvon sananvapaudelle ja vapaalle tutkimukselle. Mutta ei!” Maailman uskonnollisimman maan Hitchens sanoo olevan Pohjois-Korea. Hitchensin mukaan se on käytännössä teokratia, valtio jota hallitsee jumalhahmo.
Hitchensin mielestä Äiti Teresa ei ollut köyhien vaan köyhyyden ystävä. Todellista köyhien auttamista olisi Hitchensin mukaan ollut naisten tasa-arvo ja koulutus. Hitchens puolusti islam-kriitikko Ayaan Hirsi Alia ja Muhammad-pilapiirroksia julkaissutta Jyllands-Postenia.
Sananvapaus
Etenkin islaminuskoisia loukanneiden pilapiirrosten myötä nousseen kohun yhteydessä Hitchens painotti, että sananvapauteen tulee nimenomaan kuulua oikeus loukata. Hän käytti esimerkkinä myös Ranskassa säädettyä lakia, jonka mukaan holokaustin kieltäminen on rikos. Tämä on hänen mukaansa väärä lähtökohta, joka antaa radikaalille näkemykselle enemmän tukea kuin estäisi sen yleistymistä. Typerien näkemysten ilmaisun tulisi Hitchensin mukaan johtaa ilmaisijan ja näkemyksen naurunalaistamiseen, joka riittää typeryyksien tukahduttamiseen. Tämä on sivistyneelle kanssakäymiselle arvollisempi tapa kuin kieltely. Hitchens painotti myös voimakkaasti, että loukkaantua saa, mutta loukkaantumista ei ole oikeutta ilmaista väkivalloin.
Elämä
thumb|Hitchens The College of New Jerseyssä pitämänsä puheen jälkeen vuonna 2009. Hitchens oli lähtöisin vaatimattomista oloista, mutta vanhemmat halusivat kouluttaa hänet kalliissa yksityiskouluissa. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa, mutta sanoi eläneensä siellä kaksoisroolissa, työläisväkeen samastuvana vasemmistolaisena, joka seurusteli sujuvasti yläluokan kanssa. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muiden muassa kirjailijat Martin Amis ja Ian McEwan.
Hitchens avioitui ensimmäisen kerran Eleni Meleagroun kanssa 1981. Pariskunnalla oli poika ja tytär. Vuonna 1989 Hitchens erosi Meleagrousta ja avioitui yhdysvaltalaisen Carol Bluen kanssa. Heillä oli yksi tytär.
Syöpää sairastanut Hitchens kuoli keuhkokuumeeseen joulukuussa 2011 Teksasin Houstonissa sijaitsevassa sairaalassa. Hän oli kuollessaan 62-vuotias.
Jälkimaine
Suomen Kuvalehteen kirjoittaneen toimittaja Marko Maunulan mukaan Hitchens oli pahimmillaan mahtipontinen ja rasittava, parhaimmillaan rohkea, terävä ja omaperäinen ajattelija. Matti Apunen kirjoitti Helsingin Sanomissa Hitchensin edustaneen kaikkea sitä, mikä länsimaisessa älymystössä ja journalismissa on ollut parasta: sivistystä, johdonmukaista ajattelua ja pelottomuutta. Apusen mukaan Hitchensin teoksissa ilmeni kielen rikkaus ja laaja kirjallisuuden tuntemus.
Tunnusluku
Tunnusluku tarkoittaa seuraavia asioita:
Työväenpuolue (Brasilia)
1990-luvulta lähtien puolueen merkittävin kilpailija oli Brasilian sosiaalidemokraattinen puolue. Työväenpuoleen kannatus kasvoi 1990-luvun kuluessa. Sen edustaja, ammattiyhdistysjohtaja Luiz Inácio Lula da Silva osallistui presidentinvaaleihin 1989, 1994 ja 1998 joissa hän jäi toiselle sijalle, kunnes hänet valittiin maan presidentiksi 2002 ja uudelleen 2006. Hänen seuraajakseen tuli kahden kauden jälkeen Dilma Rousseff.
Ossi-Ensio Korvuo
pienoiskuva|Ossi-Ensio Korvuo kotitilallaan 1980-luvulla. Osmo Ensio Korvuo (1961–2004) oli suomussalmelainen viljelijä, joka tuli kotipaikkakunnallaan tunnetuksi luomuviljelyn uranuurtajana. Hän oli ahkera lehtikirjoittaja ja tunnettiin myös lahjakkaana puhutun kielen käyttäjänä. Korvuo harrasti muun muassa valokuvausta ja musiikkia sekä sävelsi myös omia kappaleita.
Ohjaaja Rauni Mollberg löysi Korvuon kainuulaisen sotamiehen Määtän rooliin elokuvaan Tuntematon sotilas. Elokuvan teon jälkeen Korvuo perusti perheen ja perheeseen syntyi kolme lasta.
Natriumbentsoaatti
Natriumbentsoaatti on bentsoehapon suola. Sen kemiallinen kaava on C6H5COONa, moolimassa 144,11 g/mol, sulamispiste > 300 °C, tiheys 1,44 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste > 100 °C, itsesyttymislämpötila > 500 °C ja CAS-numero 532-32-1. Natriumbentsoaattia valmistetaan natriumhydroksidista (lipeästä) ja bentsoehaposta.
Käyttö
Natriumbentsoaatti on yleinen säilöntäaine, jota käytetään sekä kotisäilönnässä että elintarviketeollisuudessa. Se tuhoaa suuren osan hiivoista, bakteereista ja sienistä, mutta on toimivin happamissa olosuhteissa (pH < 3,6), minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa hilloissa ja mehuissa. Natriumbentsoaatti on happamuudeltaan neutraalia. Useissa säilöntäohjeissa mainittava natriumbentsoaatti on elintarviketeollisuuden tuotteissa merkitty elintarvikelisäainekoodilla E211.
Haitat
Natriumbentsoaatti on herkistävä aine. Hengitettynä se kutittaa kurkkua. Bentsoehapoille voi olla myös allerginen. Jos virvoitusjuomaa säilytetään korkeassa lämpötilassa, natriumbentsoaatti voi juomassa yhdessä askorbiinihapon (E300) kanssa muodostaa syöpää aiheuttavaa bentseeniä. Natriumbentsoaatti salpaa solujen mitokondrioita. Toisaalta on näyttöä siitä, että natriumbentsoaatista voi olla jopa suojaavaa vaikutusta Alzheimerin taudissa, Parkinsonissa, MS-taudissa, skitsofreniassa sekä urea-sykliin vaikuttavissa sairauksissa.
Strombosia pustulata
Strombosia pustulata on ruotolehtien (Strombosia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa tavallisesti 20 metriä korkeaksi, mutta myös joitakin jopa 45 metriä korkeita yksilöitä tunnetaan. Puun runko on suora ja halkaisijaltaan 0,2–1 metriä. Latvus on pieni ja tiivis.
Strombosia pustulata kasvaa sademetsissä sekä muissa kosteissa tai varjoisissa ja sulkeutuneissa metsissä merenpinnan tasosta aina 770 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan usein lampien ja jokien rannoilta. Strombosia pustulata kasvaa luonnossa Länsi-Afrikan trooppisissa osissa Sierra Leonesta Gaboniin ulottuvalla alueella.
Strombosia pustulata -lajin siemenistä saatavasta öljystä voidaan valmistaa saippuaa. Lisäksi lajia kaadetaan luonnosta puutavaraksi, jota myydään kansainvälisestikin. Lajin puuaineksen sydänpuu on väriltään vaaleanpunaista tai -ruskehtavaa ja pintapuu kellertävää. Pintapuun ja sydänpuun välinen raja on terävästi erottuva. Sydänpuu on hyvin kestävää termiittejä sekä muita hyönteisiä vastaan.
Lieksan Into
Lieksan Into on vuonna 1908 perustettu lieksalainen urheiluseura. Alkuvuosina seuran liikuntalajeina olivat mm. voimistelu, yleisurheilu, paini, painonnosto, nyrkkeily, hiihto, lentopallo ja pöytätennis. Alkuvuosien tunnetuin urheilija oli MM-tason painija Taavi Tamminen. Tamminen voitti hopeaa Antwerpenin olympiapaineissa vuonna 1920. Tämänhetkisinä aktiivilajeina ovat salibandy, kaukalopallo ja lentopallo. Seurassa on mukana tällä hetkellä yli 200 innokkaasti liikkuvaa jäsentä.