cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tukholman pörssi
OMX AB julkaisee Helsingin, Tukholman, Kööpenhaminan ja Islannin pörsseissä noteerattujen osakkeiden hinnoista yhteistä listaa nimellä Pohjoismainen lista. Pörssejä ei ole kuitenkaan yhdistetty, vaan ne toimivat edelleen erillisinä, kukin oman maansa lainsäädännön alaisena.
Recuay
thumb|right|200px|Recuayn kulttuuri vasen|pienoiskuva|160x160px| Recuay kulttuurin patsas noin vuodelta 500 eaa. Recuay oli intiaanikulttuuri Perussa ennen inkoja. Se oli Mochen ja Nascan kulttuurien aikoihin ensimmäisenä vuosituhannella ajanlaskumme alun jälkeen ehkä noin 300/100 eaa.–500/600 eaa. tai 400–700 jaa. Kulttuurin ajoitus on vieläkin epämääräinen. Kyseessä oli klassinen, edistynyt intiaanikulttuuri. Recuayn kulttuuria ei ole tutkittu niin paljon kuin muita intiaanikulttuureja muun muassa Perun alueen sissisotien takia.
Daniel Rutherford
Daniel Rutherford (3. marraskuuta 1749 Edinburgh, Skotlanti – 15. marraskuuta 1819) oli skotlantilainen kemisti ja lääkäri, joka tunnetaan parhaiten typen eristämisestä vuonna 1772.
Elämä
Vuonna 1786 hänet nimitettiin Edinburghin kasvitieteen professoriksi ja Edinburghin kuninkaallisen kasvitieteellisen puutarhan hoitajaksi professori John Hopen (1725-86) kuoleman jälkeen. Rutherford hoiti näitä virkoja kuolemaansa saakka.
Typen eristäminen
Joseph Blackin tutkiessa hiilidioksidin ominaisuuksia hän havaitsi, että kynttilä ei palanut siinä. Kun kynttilää poltettiin suljetussa ilmasäiliössä, kynttilä sammui lopulta, eikä jäljelle jäänyt ilma ylläpitänyt liekkiä. Tämä oli normaalia, mutta kun kynttilän aiheuttama hiilidioksidi imeytyi kemikaaleihin, osa ilmasta jäi imeytymättä.
Hän antoi tutkimuskohteen silloisen oppilaansa Daniel Rutherfordin ratkaistavaksi. Rutherford piti hiirtä ilmatiiviissä tilassa, kunnes se kuoli. Sitten hän poltti kynttilää jäljellä olevassa ilmassa, kunnes se sammui. Sen jälkeen hän poltti siinä fosforia, kunnes se ei enää palanut. Sitten ilma johdettiin hiilidioksidia imevän liuoksen läpi. Jäljelle jäänyt ilma ei ylläpitänyt palamista, eikä hiiri voinut elää siinä.
Krimmlerin putoukset
thumb|Yksi Krimmlerin putouksistaKrimmlerin putoukset ovat Itävallan puoleisten Alppien suurimmat vesiputoukset. Ne sijaitsevat Hohe Tauernin kansallispuiston läntisimmässä osassa, kapeassa laaksossa. Putouksia on kolme ja ne ovat kaikki enemmän kuin 100 m pitkiä. Putouksilta alkaen virtaa Salzachjoki. Putousten yläosaan pääsee polkua pitkin.
Anarkismi
pienois|pysty=0.6|Musta lippu, anarkistien symboli 1880-luvulta alkaen. Anarkismi on taloudellisista ja yhteisöllisistä valtahierarkioista vapaata yhteiskuntaa tavoitteleva poliittinen ideologia, joka korostaa yksilönvapautta. Anarkistit vastustavat valtiota siihen sisältyvän pakkovallan vuoksi.
Sana ”anarkismi” tulee kreikan johtajattomuutta tai esivallan puutetta tarkoittavasta sanasta. Joskus anarkismi suomennetaan hallituksettomuudeksi. Poliittisesta filosofiasta puhuttaessa anarkismi ei tarkoita yhteiskunnallista sekasortoa, vaikka käsitteellä anarkia on arkikielessä sellainen sisältö. John Zerzan on määritellyt anarkismin autoritarismin vastaisuudeksi.
Sekä anarkismi että sosialismi kehittyivät teollisen vallankumouksen seurauksena ja vastasivat sen ajan yhteiskunnan ongelmiin. Yleisesti ottaen anarkistit suhtautuvat kriittisesti edustukselliseen demokratiaan, eivätkä äänestä valtion järjestämissä vaaleissa. Merkittäviä anarkisteja ovat muun muassa Pierre-Joseph Proudhon, Pjotr Kropotkin, Mihail Bakunin, Emma Goldman ja Max Stirner.
Käsitteen käyttö
pienois|pysty=0.6|[[Anarkistimerkki.]] pienois|pysty=0.6|Punamusta lippu, [[anarkososialismin symboli.]] Sana ”anarkismi” tulee muinaiskreikan johtajattomuutta tai esivallan puutetta tarkoittavasta sanasta, joka keskiajalla käännettiin latinaksi muodossa anarchia.
Käsitteen varhaisimmat käytöt osana poliittista sanastoa juontavat Ranskan vallankumouksen aikaan. Terrorin aikana oman valtansa turvaamiseen keskittyneet jakobiinit ja girondistit ryhtyivät kutsumaan yhteiskunnallista vallankumousta ajaneita sanskulotti- ja raivopäät-liikkeiden jäseniä tasavaltaa hajottaviksi anarkisteiksi. Jotkin myöhemmät anarkistit ovat pitäneet näitä liikkeitä esianarkisteina, jotka ajoivat muun muassa sukupuolten tasa-arvoa sekä hajautettua suoraa demokratiaa. Kyseisten liikkeiden jäsenet eivät kuitenkaan itse identifioituneet anarkisteiksi.
Monet myöhemmät anarkistit pitivät lisäksi Ranskan vallankumouksen aikaista terroria osoituksena valtiososialismin ja vallan keskittämisen mahdottomuudesta ja osoituksena poliittisen vallankumouksen riittämättömyydestä. Anarkistien näkemyksen mukaan vallankumouksen tulisi ulottua poliittisen vallan sijaan yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen ulottuvuuteen ilman poliittisen vallan tavoittelua. Anarkismin mukainen vallankumous kattaisi ihanteellisesti siis pelkän vallanvaihdon sijaan muutoksen sosiaalisissa ja taloudellisissa suhteissa. Valta siis hajautettaisiin keskitetyltä vallankäytön elimeltä paikallistason kansanvaltaisiin instituutioihin.
Anarkismin voinee näin ollen käsitteellistää sanan esittäjän näkökulmasta käsin: keskitetyn vallankäytön kautta politiikkaa tekevät tahot näkevät paikallistason kansanvaltaisuuden uhkana omalle asemalleen ja pitävät anarkismia ennen kaikkea yhteiskunnallisena sekasortona, kun taas keskitettyä valtaa (usein siis valtiota tai jopa diktatuuria) vastustavat anarkistit näkevät keskitetyn poliittisen vallan väistämättömästi useiden tahojen yli valtaa käyttävänä ja sortavana instituutiona, jolloin ruohonjuuritason osallistavuuteen ja yhteistyöhön perustuva suora demokratia (so. sosiaaliset anarkismit) onkin paradoksaalisesti tae yhteiskunnallisen sekasorron välttämiselle.
Anarkismi käsitteenä sisältää vahvoja kielteisiä konnotaatioita. Käsitettä anarkismi on käytetty mustamaalaamaan erilaisia yhteiskunnallisia liikkeitä. Anarkismin vastustajat ovat yhdistäneet käsitteeseen mielikuvia kaaoksesta. Pierre-Joseph Proudhonin, ensimmäisen anarkistiksi itseään kuvanneen filosofin, ajattelu tarkoitti kuitenkin sekasorrolle vastakkaisia edistyksen, yhteistyön ja egalitarismin ihanteita.
Klassinen anarkismin määritelmä
pienois|Anarkismin suhde valtaan ja vapauteen sekä kapitalismiin ja sosialismiin anarkistiliikkeen mukaan. Anarkismin klassisen määritelmän mukaan se on ajattelutapa, jossa vastustetaan valtiota, siihen sisältyvän pakkovallan, poliittisen auktoriteetin sekä valtakoneiston muodollis-oikeudellisuuden ja byrokraattisuuden vuoksi. Perimmäisenä tavoitteena on valtion lakkauttaminen. Myös muut kuin anarkistit voivat kannattaa valtion vallan rajoittamista ja jopa sen lakkauttamista, mutta klassisen määritelmän mukaan anarkistin pitää vastustaa valtiota nimenomaan aikaisemmin mainittujen kolmen periaatteen vuoksi. Poliittisen auktoriteetin vastustamisen vuoksi anarkistit eivät toimi puoluepolitiikassa, eivätkä he esimerkiksi äänestä valtion järjestämissä vaaleissa.
Taustaa
Historiallisesti anarkismi on 1800-luvulta lähtien ollut vapautta ja tasavertaisuutta korostava sosialistinen työväen aate, jonka edustajat pitivät aatettaan vaihtoehtona marxilaiselle valtion haltuunottamiseen tähdänneelle sosialismille. Anarkistien ja marxilaisten tiet erosivat ensimmäisen internationaalin vuoden 1872 Haagin kongressissa. Myöhemmin on syntynyt myös muita, ideologialtaan merkittävästi anarkismin perinteestä poikkeavia ajattelusuuntia, jotka liittävät itsensä anarkismiin.
Ensimmäiset vaikutteet
pienois|pysty|James Northcote, [[William Godwin, 1802. Godwinia pidetään ensimmäisenä anarkistifilosofina.]] Varhaisimmat anarkistisiin teemoihin viittaavat ajatukset ovat peräisin 500-luvulta ennen ajanlaskumme alkua, jolloin niitä esitti Kiinassa taolainen filosofi Laozi sekä myöhemmin muun muassa Zhuangzi. Vastaavaa ajattelua antiikin Kreikassa edustivat kyynikkojen koulukuntaan lukeutunut Diogenes Sinopelainen ja stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen.
Modernin anarkismin varhaisimpana edeltäjänä pidetään ranskalaisen renessanssifilosofin Étienne de La Boétien ajatuksia, joita hän esitti 1500-luvun puolivälissä. Myöhemmin sen syntyyn vaikutti muun muassa ranskalainen kirjailija Jean-Jacques Rousseau 1700-luvun jälkipuoliskolla. Termiä ”anarkisti” alettiin ensimmäisen kerran käyttämään yleisemmin Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1790-luvulla. Tuolloin vaikutti muun muassa Raivopäiksi kutsuttu köyhälistön aseman parantamista ajanut liike.
Modernin anarkismin synty
Ensimmäisenä varsinaisena anarkistifilosofina pidetään 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa vaikuttanutta englantilaista William Godwinia, vaikka hän ei itse käyttänytkään nimitystä omissa teoksissaan. Godwinin pääteos on vuonna 1793 ilmestynyt Political Justice, jossa hän muun muassa esitti, että valtiovallalla on haitallinen vaikutus yhteiskunnalliseen kehitykseen. Godwin oletti valtion syrjäytyvän tarpeettomana kansan tietoisuuden lisääntyessä. Godwin ei kannattanut vallankumouksellisuutta, vaan ajoi muutosta rauhanomaisen kehityksen kautta.
Ranskalainen Pierre-Joseph Proudhon oli ensimmäinen itseään anarkistiksi kutsunut filosofi ja poliitikko. Vuonna 1840 julkaistun Qu’est-ce que la propriété? (Mitä on omaisuus?) -teoksensa myötä häntä pidetään modernin anarkismin perustajana. Proudhon vastusti valtiota, järjestäytynyttä uskontoa sekä kapitalismia, ja hänen ajattelullaan oli suuri vaikutus myöhempien vuosikymmenten anarkisteihin. Ensimmäinen itseään libertaarina pitänyt filosofi oli ranskalainen anarko-kommunisti Joseph Déjacque. Muita ennen vuonna 1864 tapahtunutta kansainvälisen työväenliikkeen järjestäytymistä vaikuttaneita anarkistifilosofeja olivat muun muassa saksalainen Max Stirner ja ranskalainen Anselme Bellegarrigue.
Kansainvälisen työväenliikkeen nousu ja 1800-luvun suuntaukset
pienois|pysty|[[Nadar, Mihail Bakunin, noin 1860. Bakunin on ehkä historian merkittävin anarkisti.]] Merkittävimmät anarkistien liikkeet ovat juontuneet 1800-luvulla voimistuneesta työväenliikkeen liikehdinnästä. Aate voidaan tässä historiallisessa muodossaan nähdä sosialismin yhtenä muotona. Anarkistisia liikkeitä syntyi erityisesti ”Euroopan hullun vuoden” 1848 myötä, jolloin kymmenessä Euroopan valtiossa nähtiin eri pituisia vallankumouksia ja kapinoita vallitsevaa hallintoa vastaan. Vuonna 1864 perustettiin työväenliikkeen ensimmäinen internationaali, joka kokosi samaan yhteistyöjärjestöön eri suuntauksia, joihin anarkistien lisäksi kuului muun muassa blanquisteja, sosiaalidemokraatteja, radikaaleja sosialisteja sekä eri maiden ammattiliittojen jäseniä.
Ensimmäisessä internationaalissa historian merkittävimpiin anarkisteihin lukeutuva Mihail Bakunin kiisteli Karl Marxin kanssa siitä, tavoitetaanko sosialistinen yhteiskunta parhaiten tuhoamalla valtio heti, vai käyttämällä valtiota uuden yhteiskunnan rakentamisen apuvälineenä. Bakunin oli sitä mieltä, että jos työväenliike kaappaa vallan, syntyy uusi ”proletariaatin diktatuuri”, joka on vielä nykyistä valtaa pahempi. Bakuninin ja Marxin riitely huipentui vuoden 1872 syyskuussa pidetyssä Haagin kongressissa, jolloin kansainvälinen työväenliike hajosi anarkisteihin ja marxilaisiin. Taustalla oli suhtautuminen edellisen vuoden Pariisin kommuunin tapahtumiin, jossa molempien osapuolten edustajilla oli ollut merkittävä osuus. Marx syytti kommuunin epäonnistumisesta anarkisteja, jotka hänen mielestään olivat haaskanneet aikaa suoran demokratian mukaisiin äänestyksiin ja kokouksiin hallituksen armeijan tuhoamisen sijasta. Bakuninin kannattajat, joista merkittävin ryhmä oli sveitsiläisiä kelloseppiä edustanut Juran liitto, erosivat internationaalista Haagin kongressissa ja perustivat muutamaa viikkoa myöhemmin Sveitsissä anarkistisen internationaalin. Vuonna 1872 tapahtunut työväenliikkeen hajaannus on näkyvissä vielä nykypäivänäkin anarkistien ja puoluepolitiikassa mukana olevien vasemmistolaisten välillä.
Bakuninin tavoin Venäjältä Keski-Eurooppaan emigroituneet anarkistit olivat saaneet innoituksensa maassa toimineista mir-yhteisöistä. Niillä tarkoitettiin maaseudun kyläkuntia, jotka olivat usein suhteellisen omavaraisia ja joille valtio ilmeni käytännössä lähinnä verottajan muodossa. Kaupungistuneeseen yhteiskuntaan liittyvä anarkismi, josta 1800-luvun lopussa syntyi ammattiyhdistysliikkeen kautta vaikuttava anarkosyndikalismi, pyrki muodostamaan talousjärjestelmän, jossa tuotantovälineet olisivat yhteisomistuksessa ja tehtaat demokraattisesti työntekijöiden johtamia. Näissä sosialistisen anarkismin muodoissa ajateltiin, että pohjimmiltaan valta olisi paikallisilla yksiköillä, jotka muodostaisivat keskenään ylemmän tason organisaatioita suuremman mittakaavan asioiden hoitamista varten.
Kuuluisista anarkisteista ainakin Bakunin ajatteli, että poliiseja ei tarvittaisi sosialistisessa yhteiskunnassa, sillä jopa seksuaalirikollisten toimet johtuvat vain repressiivisestä, sorronkaltaisesta, yhteiskuntajärjestyksestä. Monet ihmiset yhdistävät anarkismin nykyään vain virkavallan tai muun ylemmän määräysvallan puuttumiseen. Anarkosyndikalismissa keskeisempää oli kuitenkin paikallistason yksiköihin perustuvan sosialismin perustaminen.
1900-luvun alkuvuosikymmenet
pienois|[[Nestor Mahno johti Ukrainassa niin sanottua Mustaa armeijaa vuosina 1918–1921.]] Vuonna 1918 Saksan keisarikunnan Baijerissa toimi hetken aikaa anarkistinen tasavalta, jonka kuitenkin Münchenin ympärille syntynyt saartorengas verisesti kukisti. Historian kuluessa anarkistiset liikkeet ovat päässeet pisimmälle Ukrainassa ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä vuosina sekä Espanjan Kataloniassa 1930-luvulla. Ukrainassa anarkistit pitivät niin sanottua Mahnovštšynaa hallussaan usean vuoden Venäjän sisällissodan aikana. Alueella toimi Nestor Mahnon johtama Musta armeija, joka koostui talonpojista ja työläisistä. Se kukisti Venäjän valkoisen armeijan, ollen välillä liittoutunut bolševikkien kanssa, mutta hävisi lopulta taistelun näille. Anarkistien tappio johti Mahnovštšynan joutumiseen neuvostovallan alle muun Ukrainan tavoin.
Katalonian maakunnan anarkistit aloittivat sisällissodan puhkeamisen myötä heinäkuussa 1936 niin sanotun Espanjan vallankumouksen. Vallankumousta johtivat Barcelonassa anarkosyndikalistinen CNT-ammattiliitto ja FAI-järjestö. Anarkistien punamustat liput liehuivat Barcelonan kollektivisoiduissa tehtaissa ja anarkistiseen yhteiskuntamalliin pyrittiin myös Katalonian maaseudulla. Vallankumous kuitenkin keskeytyi vuoden 1937 Barcelonan toukokuun tapahtumien myötä. Silloin käydyssä tasavaltalaisten keskinäisessä valtataistelussa anarkistit ja heidän tukenaan olleet trotskilaiset menettivät valta-asemansa hallitukselle ja Josif Stalinin Neuvostoliiton tukemille kommunisteille.
Espanjan sisällissodan aikana nähtiin myös tiettävästi ainoa kerta, kun anarkisteja on ollut minkään maan hallituksessa. Tuolloin muun muassa Federica Montseny toimi lyhyen aikaa Espanjan toisen tasavallan kansanrintamahallituksen sosiaali- ja terveysministerinä.
Anarkismin eri suuntauksia
Anarkistiseen liikkeen sisällä vaikuttaa useita painotuksiltaan toisistaan eroavia suuntauksia, jotka kuitenkin jakavat samat filosofiset ja usein myös käytännölliset lähtökohdat.
Anarkoindividualismi
Anarkoindividualismi viittaa usein William Godwinin luomaan aatteeseen. Hänen kirjaansa Political Justice pidetään ensimmäisenä anarkismin teoksena. Godwin oli filosofinen anarkisti ja vastusti vallankumouksellista toimintaa. Hänestä minimivaltio oli pienin paha, mutta tiedon lisääntyessä se asteittain muuttuisi merkityksettömäksi ja voimattomaksi. Godwin kannatti äärimmäistä individualismia ja ehdotti, että työnteossa luovuttaisiin kaikesta yhteistyöstä, koska tämä johtaisi suurimpaan yleiseen hyvään. Godwin oli utilitaristi. Godwin vastusti hallintoa, koska se rajoitti yksilön oikeutta ”yksityiseen päätöksentekoon”, esti häntä itse päättämästä, mitkä teot maksimoisivat hyvän (utiliteetin). Max Stirner vei myöhemmin tämän ajatuksen äärimmilleen.
Anarkoindividualismi sellaisena, joksi Max Stirner ja Pierre-Joseph Proudhon sen Godwinin jälkeen määrittelivät, on katsantokanta, joka pyrkii hävittämään kaikki erilaiset vallan muodot. Anarkoindividualistien ehdottama, Proudhonin ajatusten innoittama talousmalli tunnetaan mutualismina.
Anarkosyndikalismi
Tunnetuimpia anarkosyndikalistisia ammattiliittoja ovat amerikkalainen IWW sekä 1930-luvulla Espanjassa yli miljoonajäseniseksi noussut CNT. Molemmat ovat aktiivisia myös nykyään, mutta niiden jäsenmäärä on vain murto-osa huippuvuosista. Ruotsissa puolestaan toimii vuonna 1910 perustettu SAC, jolla on noin 3 000 jäsentä. Anarkosyndikalistien tunnusvärit ovat musta ja punainen ja ne esiintyvät anarkosyndikalisteihin yhdistetyssä punamustassa lipussa.
Anarkokommunismi
Anarkokommunismi painottaa ihmisten keskinäistä yhteistyötä ja tuotantovälineiden yhteisöllistä omistamista.
Ekoanarkismi
pienois|pysty|Ensimmäisiin ekoanarkisteihin lukeutuva [[Élisée Reclus.]] Ekoanarkismi on 1800-luvun loppupuolella syntynyt perinteiseen anarkismiin ympäristötietoisuutta liittävä muoto, jonka tavoitteena on perustaa ekologisesti kestävä yhteiskunta. Ekoanarkismin eräs keskeisistä teeseistä on se, että valtahierarkioihin perustuvat yhteiskunnalliset ja taloudelliset rakenteet ovat merkittävä ympäristön vahingoksi koituva tekijä.
Anarkoprimitivismi
Anarkoprimitivismi pohtii erityisesti kirjoitetun kulttuurin, eläinten ja kasvien kesyttämisen, työnjaon ja erikoistumisen, uskonnon, paikalleenasettumisen sekä kaupunkikulttuurin ja teknologian merkitystä nykytilanteeseen päätymisessä ja kaikista ylivallan muodoista vapautumisessa. Sivilisaatiota edeltävät ja sen jälkeiset mahdolliset kulttuurit nähdään ainoina mahdollisuuksina anarkialle.
Kapinallinen anarkismi
Kapinallinen anarkismi on Italiassa 1970-luvulla kehittynyt anarkismin suunta, jonka juuret ovat klassisessa anarkismissa, etenkin Bakuninin, Errico Malatestan ja Luigi Galleanin kirjoituksissa. Insurrektionalismi hylkää syndikalistiset menetelmät aikansa eläneinä ja painottaa epämuodollista organisaatiota, joka koostuu perussoluista ja läheisryhmistä. Insurrektionalistien päämäärä on yleinen kapina, kansannousu, joka kehittyy anarkistiseksi vallankumoukseksi. Perinteisen ”luokkasodan” käsitteen sijaan insurrektionalistit ovat puhuneet ”sosiaalisesta sodasta”.
Anarkistisen insurrektionalismin keskeinen teoreetikko on italialainen Alfredo Bonanno. Insurrektionalismi on voimakkainta Välimeren maissa sekä Etelä-Amerikassa. 2000-luvulla insurrektionalismi on ollut anarkismin voimakkaimmin kasvavimpia suuntauksia, ja sen vaikutukset ovat näkyneet monien maiden anarkistiliikkeissä.
Anarkokapitalismi
Anarkismin yhteydessä mainitaan joskus myös anarkokapitalismi, joka on libertaristisesta perinteestä syntynyt aate, joka pyrkii joko kaventamaan valtion vaikutusvallan minimiinsä tai lopettamaan valtiovallan instituutiona. Anarkokapitalistit ja libertaristit pyrkivät kieltämään ihmisen kehoon ja yksityiseen omistusoikeuteen kohdistuvat loukkaukset. Valtion harjoittaman tuen ja säännöstelyn asemasta he uskovat ihmisten vapaaehtoiseen yhteistyöhön, spontaaniuteen ja markkinatalouteen yhteiskunnan peruspilarina. Yksityistä omistusoikeutta pidetään anarkokapitalismissa kunnioitetumpana kuin työväenliikkeen anarkismissa ja ekoanarkismissa. Yksi anarkokapitalististen periaatteiden useimmin viitattuja edustajia on David Friedman.
Anarkokapitalistisia ja perinteisiä vasemmistoanarkistisia (erityisesti mutualistisia) näkemyksiä yhdistävänä suuntauksena voi nähdä 1990-luvun lopulla muodostuneen vasemmistolibertarismin, joka kannattaa vapaata markkinataloutta mutta ei hyväksy reaalikapitalistisille, valtiokapitalistisin keinoin kasautuneille omistuksille täyttä koskemattomuutta.
Panarkismi
Panarkismin mukaan yksilön tulee voida erota hallintoalueista ilman alueelta poistumisen pakkoa.
Anarkofeminismi
pienois|pysty|Liettualaissyntyinen anarkisti ja feministi [[Emma Goldman.]] Anarkofeminismi on suuntaus, joka korostaa sukupuolten välistä tasa-arvoa. Sen tavoitteena on päästä eroon sukupuoleen ja seksuaalisuuteen kohdistuvista rooleista. Anarkofeminismin mukaan taistelu patriarkaattia vastaan on olennainen osa luokkataistelua, eikä myöskään anarkismia voi olla ilman feminismiä tai toisinpäin. Suuntauksen juuret ovat jo Mary Wollstonecraftin 1700-luvun lopun ajatuksissa ja myöhemmin 1800-luvulla muun muassa Mihail Bakunin vastusti patriarkaattia. Merkittävin anarkofeministi on liettualaissyntyinen Emma Goldman, joka vaikutti 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä.
Ennen toista maailmansotaa Euroopassa syntyi anarkistisia naisten järjestöjä kuten Mujeres Libres Espanjassa. Ne kokivat anarkistisen liikkeen seksistisenä ja alkoivat herättää luokkatietoisuutta myös työläisnaisten parissa. Ajatuksena oli ”kaksinkertainen luokkataistelu”, joka käsitti sosiaalisen vallankumouksen lisäksi myös naisten vapautumisen.
Anarkokristillisyys
Kristillinen anarkismi pyrkii yhdistämään anarkismin kristinuskoon. Sen perustana käytetään yleensä Jeesuksen pitämää Vuorisaarnaa. Raamatun ulkopuolelta anarkokristillisyyden merkittävin filosofinen teos on Leo Tolstoin vuonna 1894 julkaistu Jumalan valtakunta on sisälläsi. Anarkistien suhtautuminen uskontoihin on perinteisesti ollut epäilevä ja jopa vihamielinen järjestäytyneen uskonnon ollessa kyseessä. Monet anarkistit, kuten Leo Tolstoin lisäksi muun muassa Dorothy Day, ovat kuitenkin olleet uskonnollisia. Anarkismi ei aatteena ole sinänsä uskonnonvastainen, vaikka se yleensä kritisoikin järjestäytynyttä uskontoa siinä, missä organisaatioita yleensäkin. Suurin osa anarkokristityistä on pasifisteja. Tunnetuin suuntausta edustava ryhmä on amerikkalainen Jesus Radicals.
Anarkismin suhde väkivaltaan
Anarkistien suhtautuminen väkivaltaan vaihtelee. Jotkut anarkistiliikkeet ovat pasifistisia. Toiset anarkistit hyväksyvät sortotoimien väkivaltaisen vastustamisen ja toisinaan myös hyökkäämisen valtion ja kapitalismin symboleita vastaan. Yleensä ilkivallan tai sabotaasin ja väkivallan välille tehdään selvä erottelu. Kannatus hyökkäävälle väkivallalle on huomattavasti harvinaisempaa kuin ilkivallan hyväksyntä. Nykyään anarkisteihin liitetään yleisesti niin sanottu musta blokki -mielenosoitustaktiikka.
Jyväskylän Pyöräilyseura
Jyväskylän Pyöräilyseura (lyhenne JYPS) on Keski-Suomessa pyöräilyn parissa toimiva rekisteröity yhdistys. JYPSin toiminta kattaa pyöräilyn harrastuksena ja kilpaurheiluna sekä pyöräilijöiden edunvalvontayhdistyksenä ja pyöräilyn edistämisen liikennemuotona. Vuonna 1935 perustetun seuran kotipaikka on Jyväskylä ja toiminta-alue kattaa koko Keski-Suomen. Jäseniä yhdistyksessä on noin 1 000. JYPS järjestää Jyväskylän Pyöräilyviikon keväisin, kilpailuja, yhteisiä pyöräilyharjoituksia ja -retkiä sekä sisäliikuntaa. Yhdistys kouluttaa pyöräilijöita kulkemiseen liikenteessä, pyöränhuoltamiseen sekä eri harrastepyöräilyn alalajeihin. JYPS osallistuu myös valtakunnallisen pyöräilynohjaajakoulutuksen järjestämiseen. Pyöräilyä liikennemuotona seura edistää kokoontumalla viranomaisten kanssa ja pitämällä yhteyttä päättäjiin, laatimalla ehdotuksia ja kannanottoja sekä konsultoimalla pyöräilyhankkeissa.
Anarkismi
Anarkismin suhde väkivaltaan
Monien anarkokapitalistien filosofiaan taas kuuluu yhtenä peruspilarina laillisuusperiaate eli vallankäytön perustuminen lakiin, vaikkei kaikkia lakeja moraalisesti kunnioitettaisikaan.
Nykyisin sabotaasia ja jopa väkivaltaa käyttäviä anarkistiryhmiä ovat muun muassa lukuisiin eurooppalaisiin kohteisiin 2000- ja 2010-luvuilla iskeneet italialainen Federazione Anarchica Informale ja kreikkalainen Tulen salaliittosolu.
Sosiologian professori Ann-Dorte Christensenin mukaan anarkistisessa liikkeessä rakennetaan väkivaltaan perustuvaa hypermaskuliinista identiteettiä muun muassa tappeluilla poliisin kanssa. Tämä on karkottanut naisia liikkeestä ja tuottanut homososiaalisen yhteisön uusnatsiliikkeen tapaan.
Vuonna 2017 Politico-sivuston haltuunsa saamien asiakirjojen mukaan Yhdysvaltojen turvallisuusministeriö luokittelee antifaksi kutsutun liikkeen toimet ”maan sisäiseksi terrorismiksi”. The Independent -lehden syksyllä 2017 haastatteleman poliisin mukaan Donald Trumpin vaalikampanjan aikana antifan mielenosoittajat käyttivät aseita, kilpiä ja kypäriä, sekä hakkasivat ihmisiä, heittivät pommeja ja polttopulloja, sytyttivät tulipaloja ja rikkoivat ikkunoita. Viranomaisten mukaan Yhdysvalloissa syntyneet antifasistiset ryhmittymät ovat kehittyneet muun muassa vuoden 1999 WTO:n vastaisissa mielenosoituksissa mukana olleesta mustasta blokista.
Anarkismi Suomessa
Anarkismi ei ole noussut kovin suosituksi aatteelliseksi suuntaukseksi Suomessa, mutta sen kannattajia on ollut maassa jo Suomen suuriruhtinaskunnan ajoista lähtien. Anarkistisilla ajatuksilla oli vähäistä kannatusta 1900-luvun alun suomalaisessa työväenliikkeessä ja maassa oleskeli runsaasti venäläisiä vallankumouksellisia ja sotilaita, joista osa oli anarkisteja. Myös tuon ajan tolstoilaista liikettä voidaan pitää ainakin osin anarkistisena. Vaikutteita virtasi Suomeen Venäjän lisäksi Pohjois-Amerikasta palanneiden siirtolaisten mukana. Syndikalistisen IWW-ammattiliiton jäseniä oli esimerkiksi Merimiesunionin pitkäaikainen puheenjohtaja Niilo Wälläri. Yhdysvalloissa toimi myös amerikansuomalaisten radikaalien opinahjo Työväen Opisto.
Suomen sosialidemokraattisessa puolueessa vaikutti 1900-luvun alkupuolella joitakin anarkisteja. Vuonna 1909 Kotkassa pidetyssä SDP:n edustajakokouksessa Pohjois-Amerikasta palannut, venäläistä anarkistia Pjotr Kropotkinia suomentanut Kaapo Murros esitti puoluetovereilleen anarkosyndikalistista linjaa, joka anarkisteihin jyrkän kielteisesti suhtautuneen Antti Hyvösen mukaan ”sai osittain kannatusta eräiden edustajien taholta”. Murros suhtautui epäillen luokkataistelun mahdollisuuksiin eduskunnasta käsin ja ehdotti jonkinlaista hajautettua kunnallista ja osuustoiminnallista strategiaa. Yrjö Sirola muiden mukana hyökkäsi kokouksessa tällaisia ajatuksia vastaan painottaen parlamenttityön tärkeyttä ja yleislakkoromantiikan periaatteellista virheellisyyttä. SDP:n yleistä asennoitumista anarkisteihin kuvastanee Helsingissä jo vuonna 1906 lentolehtisenä levitetty Otto Wille Kuusisen pamfletti Anarkia ja vallankumous. SDP:n puoluetoimikunnan tuolloinen varajäsen arvosteli kirjasessa kovasanaisesti väkivallan ja yksilöterrorin tielle lähteneitä ja tuomitsi tällaiset menettelytavat ”anarkistisina”. Kotkan edustajakokous kehotti puolueosastoja valppauteen tällaisten ilmiöiden suhteen ja erottamaan sellaisiin osallistuneet keskuudestaan.
Anarkistisen toiminnan huippukautena Suomessa pidetään vuosia 1906–1909. Vuoden 1905 suurlakon yhteydessä perustettujen ensimmäisten punakaartien lakkauttamisen jälkeen Suomen suuriruhtinaskunnassa alkoi useiden maanalaisten ryhmien aseellinen toiminta tsaarinvaltaa vastaan. Osa ryhmistä oli anarkistisia ja ne osallistuivat erilaisiin terroritekoihin yhdessä muiden työläisaktivistien ja porvarillisen Aktiivisen vastustuspuolueen kanssa osana aktivistiliikettä. Syksyyn 1909 mennessä ryhmien toiminta hiipui, kun useita niiden jäseniä oli surmattu ja vangittu tai he olivat lähteneet maanpakoon.
Itsenäisessä Suomessa ei varsinaista järjestäytynyttä anarkistista toimintaa ennen 1960-lukua. Vuoden 1968 opiskelijaliikehdinnän yhteydessä anarkismista kiinnostuneita aineksia kerääntyi joksikin aikaa underground-liikkeen ja Ultra-lehden ympärille. Vuonna 1989 aloitti ilmestymisensä Kapinatyöläinen-lehti ja 1990-luvulla toimi Suomen anarkistiliitto. Monet anarkistit toimivat Antifassa ja eläinoikeusliikkeessä.
Nykyisin antikapitalistiset anarkistit toimivat erilaisissa kansalaisliikkeissä ja paikallisissa anarkistiryhmissä. Anarkistisia sivustoja on muun muassa Takku.net.
Symbolit
pienois|pysty|[[IWW-ammattiliiton musta kissa.]] Tunnetuin anarkistinen symboli on niin sanottu anarkistimerkki, joka koostuu ympyröidystä A-kirjaimesta. Sen alkuperä tulee sanoista L’anarchie c’est l’ordre ”AO” (Anarkia on järjestys). Toinen näkyvä symboli on kulmittain jaettu punamusta lippu, joka liitetään yleensä anarkosyndikalismiin. Siitä on olemassa eri suuntauksille omia versioitaan, kuten anarkokapitalistien keltamusta, anarkofeministien violettimusta sekä ekoanarkistien vihermusta lippu. Anarkistit käyttävät tunnuksenaan myös pelkästään mustaa lippua. Lisäksi tunnettu on sähisevää mustaa kissaa esittävä symboli, joka on alun perin kirjailija ja ay-aktiivi Ralph Chaplinin amerikkalaiselle IWW-ammattiliitolle piirtämä. Nykyään mustaa kissaa käytetään myös useissa muissa anarkismiin liittyvissä yhteyksissä.
Ystävä sä lapsien
Ystävä sä lapsien on lastenvirsi. Sen alkuperä on ruotsalaisessa tekstissä Gud som haver barnen kär, joka on painettu ensimmäisen kerran vuonna 1780. Sen alkuperäinen versio käsitti vain nykyisen virren neljä ensimmäistä säettä, ja se julkaistiin tuolloin tukholmalaiseen hovisaarnaajan, myöhemmän piispa Gustaf Murrayn julkaisemassa lastenkirjassa Barna-Bok, joka oli omistettu Ruotsin tuolloin kaksi vuotta täyttäneelle kruununprinssille, josta myöhemmin tuli kuningas Kustaa IV Aadolf.
Myöhemmin rukous vakiintui Ruotsissa kuusiriviseen muotoon. Siri Dahlquist kirjoitti siihen viisi säkeistöä lisää, ja näin laajennetussa muodossa se otettiin Ruotsin kirkon virsikirjan lisäykseen vuonna 1921.
Tekstin suomensi ensimmäisenä Arvi Jännes vuonna 1889, ja se julkaistiin Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa vuonna 1900. Vuonna 1923 Lauri Pohjanpää laati virrestä uuden suomennoksen virsikirjaan tuolloin suunniteltua lisävihkoa varten. Lopulta vuonna 1938 Ystävä sä lapsien tuli suomalaiseen virsikirjaan kolmisäkeistöisenä. Kolmannen säkeistön muotoili virsikirjakomitea. Nykyisessä virsikirjassa virren numero on 492. Virren on säveltänyt Ivar Widéen (1871–1951).
Ystävä sä lapsien on yksi suosituimpia kastevirsiä.
Sanat
1. Ystävä sä lapsien, katso minuun pienehen. Minne käynkin maailmassa, sinä olet hoitamassa. Onni täällä vaihtelee, taivaan Isä suojelee.
2. Ota, Jeesus rakkahin, suojaas koti kallehin. Siunaa äitiä ja isää, heille elinpäivää lisää. Ystävä sä lapsien, pientäs auta holhoten.
3. Pidä meitä turvissas, Jeesus, armohelmassas. Suojaas sulje isänmaamme, sulta kaiken lahjaks saamme. Johda, Jeesus rakkahin, meidät taivaan kotihin.
Ante Žanetić
Antun "Ante" Žanetić (, 18. marraskuuta 1936 Blato, Korčula, Jugoslavian kuningaskunta – 18. joulukuuta 2014 Australia) oli Jugoslaviaa edustanut kroatialainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Žanetić kuului Jugoslavian Rooman kesäolympialaisissa 1960 kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Samana vuonna Žanetićin edustama Jugoslavia saavutti hopeaa Ranskan EM-kilpailuista.
Žanetić muutti Jugoslaviasta Belgiaan vuonna 1961 ja edelleen Australiaan vuonna 1968. Hän kuoli Australiassa 18. joulukuuta 2014, 78-vuotiaana.
Lajos Kiss
Kiss voitti kajakkiyksiköiden 1 000 metrin matkalla olympiapronssia Melbournessa 1956. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 4×500 metrin kajakkiyksikköviestissä Prahassa 1958.
Kiss kuoli 31. elokuuta 2014, 80-vuotiaana. Hän oli sairastanut vakavasti vuodesta 2006, ja häneltä oli amputoitu kolme varvasta.
Fallen London
Fallen London on Failbetter Gamesin kehittämä ilmainen selaimessa toimiva tekstipohjainen seikkailupeli. Peli sijoittuu vaihtoehtoiseen steampunk-vaikutteiseen viktoriaaniseen Lontooseen, jossa salaperäinen Echo Bazaar on kaapannut kaupungin maan alle. Peli julkaistiin alun perin nimellä Echo Bazaar vuonna 2009.
AAVSO
AAVSO eli American Association of Variable Star Observersin tehtävänä on koordinoida, kerätä, arvioida, analysoida, julkaista ja arkistoida tähdistä saatavaa tietoa.
Hannu Javanainen
Hannu Tapani Javanainen (22. heinäkuuta 1954 Tampere – 27. elokuuta 2016 Äänekoski) oli Äänekosken kaupunginjohtaja vuosina 2003–2014. Syksyllä 2014 hän sairastui vakavasti ja jäi virkavapaalle. Hänen sijaisenaan toimi Matti Tuononen.
Vuonna 2013 Javanainen valittiin Keski-Suomen liikunta ry:n (KesLi) puheenjohtajaksi kaksivuotiskaudelle 2014–2015.
MTL
Lyhenne MTL voi tarkoittaa seuraavia:
Camille Saint-Saëns
Saint-Saëns oli Mozartiin ja Mendelssohniin verrattava aikansa lapsitähti. Hänen isotätinsä Charlotte – Camillen biologisen äidin adoptioäiti – alkoi opettaa 2,5-vuotiaalle pojalle pianonsoittoa huomattuaan tämän erityisen kiinnostuksen pianon ääntä kohtaan. Pojalla todettiin varsin pian olevan myös absoluuttinen sävelkorva. Ensimmäisen sävellyksensä hän teki jo paria vuotta myöhemmin ja esiintyi pianokonserteissa alle kouluikäisenä. Ensimmäisen sinfoniansa hän kirjoitti 16-vuotiaana. Saint-Saëns jatkoi pianovirtuoosina säveltäjänurastaan huolimatta, ja hänen suuri esikuvansa, Franz Liszt, piti Saint-Saënsia itsensä ohella taitavimpana urkurina. Saint-Saëns opiskeli musiikkia Pariisin konservatoriossa ja yksityisesti Charles Gounod’n johdolla. Hän toimi vuosina 1855–1877 urkurina ja kirkkomusiikin opettajana Pariisissa.
Tuotanto
Saint-Saëns sävelsi dramaattista musiikkia: oopperoita ja sinfonisia runoja sekä mykkäelokuvien taustaksi tarkoitettua musiikkia. Kaikkiaan teoslistalla on yli kolmesataa teosta, joista tunnetuimpia ovat kolmas sinfonia (niin sanottu Urkusinfonia), toinen pianokonsertto, ooppera Simson ja Delila (Samson et Dalila), sinfoninen runo Kalmantanssi (Danse Macabre) sekä orkesterisarja Eläinten karnevaali (Le carnaval des animaux). Eläinten karnevaalin esittämisen säveltäjä kielsi kantaesityksen jälkeen elinajakseen, vain osaa "Joutsen" sai soittaa. Säveltäjän kuoleman jälkeen teoksesta on tullut suosittu. Koreografi Mihail Fokin teki siihen kuuluisan soolotanssin Kuoleva joutsen alun perin Anna Pavlovalle.
Sävellyksiä
thumb|Camille Saint-Saëns viimeisinä vuosinaan 1919.
Jarmo Pienimäki
Jarmo Reino Juhani Pienimäki (s. 1973 Alavus ) on ollut Ähtärin kaupunginjohtaja vuodesta 2012. Aiemmin hän oli Ylitornion ja Pellon kuntien sivistystoimenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri.
Queensland
Queensland on pinta-alaltaan Australian toiseksi suurin osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen koillisosassa, ja sen pääkaupunki on Brisbane. Queenslandin väkiluku oli 4 703 193 vuoden 2016 väestönlaskennassa ja pinta-ala 1 852 642 km². Pinta-alaltaan se on noin 5,1 kertaa Suomen kokoinen.
Maantiede
Osavaltion pääkaupunki Brisbane sijaitsee rannikolla 100 kilometriä Uuden Etelä-Walesin rajalta pohjoiseen. Queenslandissa sijaitsee myös yksi pinta-alaltaan (43 310 km²) maailman suurimmista kaupungeista Mount Isa (pääkatu 188 km) sekä viisi Unescon maailmanperintökohdetta, joista yksi on kuuluisa Iso valliriutta. Ilmasto Queenslandissa on pääosin trooppinen.
Queenslandin pohjoisosan tunnettu turistikaupunki on Cairns.
Suurimmat kaupungit Brisbanen lisäksi ovat Gold Coast ja Sunshine Coast.
Hallinto
Queensland on Australian osavaltio, mikä tarkoittaa että sillä on oma itsenäinen hallinto ja lainsäädäntö. Osavaltion lait eivät saa olla ristiriidassa liittovaltion lakien kanssa. Kuninkaan seremoniallista valtaa osavaltiossa pitää kuvernööri. Osavaltion päämies on hallituksen pääministeri. Australian parlamentissa Queenslandilla on 12 edustajaa ylähuoneessa ja 30 edustajaa alahuoneessa.
Queenslandilla on yksikamarinen 89 paikkainen parlamentti. Parlamentin edustajat valitaan osavaltion 89 vaalipiiristä suorilla vaaleilla noin kolmen vuoden välein. Vaalit voittaneen puolueen johtajasta tulee pääministeri ja hän kokoaa hallituksen. Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka allekirjoittaa osavaltion lait ja muut viralliset asiakirjat.
Osavaltion tuomiovalta on tuomioistuimilla. Alimpia tuomioistuimia ovat maistraatit, niiden yläpuolella ovat käräjäoikeudet (District Courts). Queenslandin korkein oikeus (Supreme Court) on osavaltion korkein tuomioistuin. Tuomioistuimet ovat liittovaltion tuomioistuinten alapuolella.
Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita Queenslandissa on 73. Paikallishallintoalueet vastaavat kuntia ja niillä on pieni verotusoikeus jotta ne voivat ylläpitää tehtäviään kuten kirjastoja, tiestöä tai jätehuoltoa.
Talous
Queenslandin pääelinkeinot ovat kaivosteollisuus, vehnänviljely sekä karjankasvatus.
Grand Rapids
Grand Rapids voi tarkoittaa seuraavia paikkakuntia:
Harmaapääalbatrossi
Harmaapääalbatrossi (Thalassarche chrysostoma) on pienehkö etelänalbatrosseihin kuuluva albatrossi. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster 1785.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 81 cm ja siipien kärkiväli 200–215 cm. Nimensä mukaisesti lajilla on tuhkanharmaa pää, kaula ja niska. Selkäpuoli, pyrstön ja siipien yläpuolet ovat mustahkot ja alapuoli valkoinen. Nokka on musta ja siinä on oranssi kärki ja keltaiset reunat. Sukupuolet ovat samanväriset. Nuoret linnut ovat tummempia kuin aikuiset.
Esiintyminen
Harmaapääalbatrossi pesii eteläisillä valtamerillä. Etelä-Georgialla ja Islas Diego Ramirezilla eteläisellä Atlantilla, Prince Edward Islandilla, Marionsaarella, Crozet- ja Kergueleninsaarilla Intian valtamerellä sekä Australialle kuuluvalla Macquariesaarella ja Uudelle-Seelannille kuuluvalla Campbellsaarella. Lajin kokonaispopulaatio on noin 184 730 yksilöä. Pesiviä pareja on yhteensä noin 92 300. Laji on taantunut ja on uhanalainen. Pääsyy vähenemiselle on pitkäsiimakalastus.
Elinympäristö
Pesimäsaaret ovat kallioisia. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Antarktiksen vesillä ja eteläisillä valtamerillä.
Lisääntyminen
Laji pesii vain joka toinen vuosi, jos pesintä onnistuu ja poikanen kasvaa lentokykyiseksi. Pesinnän epäonnistuessa pari pesii uudelleen seuraavana vuonna. Pesä on maassa ja munia on vain yksi. Haudonta-aika on 72 päivää ja molemmat puolisot osallistuvat hautomiseen. Poikanen on lentokykyinen keskimäärin 141 päivän ikäisenä. Emot ruokkivat sitä keskimäärin 1,2 päivän välein, keskimäärin 616 gramman annoksilla. Poikanen on painavimmillaan noin 5 kg hieman ennen lentoonlähtöään.
Laji pesii ensi kerran vasta noin 13-vuotiaana. Poikanen palaa syntymäyhdyskuntaansa vasta 6–7 vuoden ikäisenä. Pesii yhdyskunnissa kuten kaikki albatrossit.
Chesmac
Peli on graafiselta käyttöliittymältään yksinkertainen ja siirrot annetaan numero-kirjain-koodeilla. Tietokone laskee siirtoja kauan, joten pelin on kuvailtu muistuttavan kirjeshakkia. Chesmacista julkaistiin koodin pohjalta uusi versio vuonna 2014.
Kehityshistoria
thumb|Chesmacin suunnittelutarpeita esillä [[Suomen pelimuseossa.]] Raimo Suonio kertoo kehittäneensä Chesmacin ollessaan työttömänä helmikuussa 1979. Ennen sitä Suonio oli ohjelmoinut jätkänshakin eli ristinollan HP-3000-minitietokoneella töissään Koneen nosturitehtaalla. Päästyään maaliskuussa töihin mikrotietokonemyymälään Topdataan Suonio teki liikkeen omistajan Teuvo Aaltion kanssa sopimuksen, että Chesmacia myydään liikkeessä C-kasettiversiona. Peliä myytiin Suonion kertoman mukaan 104 kappaletta 68 markan kappalehintaan. Myyntitulot Suonio sai kokonaan itselleen. Kasetin B-puolelle Suonio kirjoitti Telmac-version John Conwayn Life-pelistä.
Pelin käyttöliittymä on kirjoitettu CHIP-8-kielellä ja peliosat konekielellä. Topdatan asiakkaiden pyynnöstä Prosessori-lehdessä julkaistiin ohjeet, miten keskeneräinen shakkipeli voitiin tallentaa kasetille ja kuinka sitä voi myöhemmin jatkaa.
Pelistä ei tiettävästi ole jäljellä alkuperäisiä tallenteita, mutta Suonio oli kirjoittanut pelikoodin talteen paperille. Sen pohjalta tietokoneharrastaja Jari Lehtinen teki pelistä uuden version vuonna 2014.
Pelaaminen
Chesmac on Suonion omien sanojen mukaan ”melko yksinkertainen ja hidas” shakkipeli. Pelitasoja on yhteensä kahdeksan: alimmalla tasolla peli miettii siirtoja vartin, korkeimmalla noin tunnin ajan. Ohjelmassa ei ole kirjastoa shakkiavauksista, joten peli miettii avaussiirtoa yhtä kauan kuin muitakin siirtoja. Koska Telmac 1800 ei kykene toteuttamaan graafista näkymää, siirrot annetaan kirjain-numero-koodeina. Mikäli nappuloiden sijainnit haluaa nähdä, pelitilannetta pitää seurata fyysisesti oikealla pelilaudalla. Chesmac hyväksyy vain sääntöjenmukaiset siirrot, mutta tornitus ja ohestalyönti eivät ole mahdollisia. Toimiakseen peli vaatii emolevylle asennettavan kahden kilotavun muistinlaajennuksen. Koska tietokone laskee tehtyjä siirtoja erittäin kauan, uuden version tehnyt Lehtinen kuvailee pelin muistuttavan enemmän kirjeshakkia.
Merkitys
Chesmacia pidetään ensimmäisenä kaupallisena suomalaisena tietokonepelinä. Ennen pelin löytymistä Suomen videopelialan ensimmäisenä kaupallisesti julkaistuna pelinä pidettiin Simo Ojaniemen Mehulinjaa vuodelta 1984. Markku Reunasen ja Manu Pärssisen mukaan Chesmacia ei silti voi pitää Suomen videopelialan ”lähtölaukauksena”, vaan ”pikemminkin mielenkiintoisena poikkeustapauksena”. He pitävät silti saavutuksena sitä, että Suonio sai Telmacin 1,75 MHz taajuisella prosessorilla pyörimään shakkipelin.
Škocjanin luolat
250px|thumb|Škocjanin luola.
Arkeologiset löydöt osoittavat että luolissa on asuttu kivikauden keskivaiheilta asti. Luolista on merkintöjä myös antiikin kreikkalaisten kirjoituksissa.
Valaise yö
Valaise yö on Kari Tapion esittämä kappale, joka osallistui vuoden 2008 Suomen Eurovision laulukilpailun karsintoihin. Kappale sijoittui Euroviisukarsintojen finaalissa toiselle sijalle saaden 5 prosenttiyksikköä vähemmän ääniä kuin finaalin voittanut Teräsbetoni.
Kappaleen on säveltänyt ja sovittanut Pertti Haverinen. Sanoituksesta vastasivat Ilkka Vainio ja Pertti Haverinen.
Super Nintendo Entertainment System
Super Nintendo Entertainment System (yleisesti SNES) on Nintendon alun perin 1990 julkaisema videopelikonsoli. Konsoli julkaistiin 1991 Pohjois-Amerikassa ja 1992 Euroopassa. SNES oli Nintendo Entertainment Systemin (NES) seuraaja. SNES oli Sega Mega Driven suurin kilpakumppani 16-bittisen pelisukupolven aikana. Kaikkiaan konsolia myytiin maailmalla noin 50 miljoonaa kappaletta.
Japanissa konsoli tunnetaan nimellä Super Famicom, ja Etelä-Koreassa sitä levitti Hyundai Electronics merkkinimellä Super Comboy.
Kehitystyö
Kun Sega ilmoitti julkaisevansa oman 16-bittisen konsolinsa Sega Mega Driven (Sega Genesis Pohjois-Amerikan markkinoilla) vuonna 1988, Nintendon johtajat eivät aluksi osoittaneet juurikaan kiinnostusta kilpailevan konsolin kehittämiseen. Jo tätä aiemmin japanilainen NEC oli julkaissut NES-konsolin kanssa kilpailevan laitteensa, Turbografx-16:n. Turbografx-16:sta tuli Nintendolle varteenotettava vastustaja sikäläisillä markkinoilla. Sega puolestaan herätti kuluttajien huomiota sekä Pohjois-Amerikassa että Euroopassa ylivertaisen teknologiansa ansiosta, jolloin Nintendo päätti vastata haasteeseen ja alkoi nopeasti kehitellä uutta konsolia.
Tuolloinen Nintendon pääjohtaja Hiroshi Yamauchi asetti Masayuki Uemuran vastuuseen konsolin suunnittelemisesta. He olivatkin alun perin suunnitelleet jo Famicomin 16-bittiseksi konsoliksi, mutta silloiset komponentit olivat liian kalliita, ja konsolista kehitettiin 8-bittinen versio. Koska komponentit olivat nyt paljon halvempia, ei Nintendo epäröinyt rakentaa tehokkaampaa laitetta.
Julkaisu
pienoiskuva|oikea|Pohjois-Amerikan malli pienoiskuva|oikea|Japanin malli
Super Famicom julkaistiin 21. marraskuuta 1990 Japanissa 25 000 jenin hintaisena, ja sen mukana tuli kaksi ohjainta. Pakettiin ei sisältynyt yhtäkään peliä. Julkaisu tuli juuri oikeaan aikaan, sillä kilpailijoiden konsolit olivat jo alkaneet syödä markkinoita Famicomilta. Julkaisupelejä olivat Super Mario World ja F-Zero, jotka ampaisivat heti ilmestyessään myyntilistojen kärkeen. Super Famicomin kysyntä ylitti kaikki odotukset, ja ensimmäinen 300 000 laitteen erä myytiin loppuun muutamassa tunnissa. Nintendo toimitti konsolinsa yöaikaan, sillä liikkui huhuja, että yakuzat yrittäisivät varastaa konsolit. Koneen julkaisun ympärillä pyörinyt kohu ja tungos kaupoissa saivat Japanin hallituksen pyytämään videopelivalmistajia julkaisemaan tulevaisuudessa konsolinsa ainoastaan viikonloppuisin.
Super Famicomilla ei kaikkiaan ollut minkäänlaisia vaikeuksia Japanin konsolimarkkinoiden valtaamisessa; Nintendolla oli pian hallussaan 80 prosenttia Japanin markkinaosuudesta. Euroopassa SNES ei kuitenkaan koskaan saavuttanut markkinajohtajan asemaa ja Yhdysvalloissakin vasta vuonna 1994, varsinaisen 16-bittisen kauden päättymisen aikoina, lähinnä Donkey Kong Countryn suunnattoman suosion johdosta.
Monet NES-lisenssejä ostaneet yhtiöt, kuten Squaresoft, Capcom, Tecmo, Konami ja Koei, ostivat myös SNES-lisenssejä NES:n suosion vuoksi. Tämä vahva kolmansien osapuolien tuki antoi Nintendolle etumatkaa kilpailussa.
Yhdysvallat ja Eurooppa
Konsoli julkaistiin Yhdysvalloissa elokuussa 1991 200 dollarin hintaan. Ensimmäiset SNES-yksiköt paketoitiin Super Mario Worldin ja kahden ohjaimen kera. Se, ettei SNES ollut taaksepäin yhteensopiva Nintendon edellisen konsolin kanssa, kuten Sega Mega Drive edeltäjänsä Sega Master Systemin suhteen tai Atarin jotkut mallit (mm. Atari 7800), saattoi aiheuttaa kuluttajissa pientä huolta. Tämän lisäksi Sega Mega Drive oli jo saavuttanut hivenen suosiota (Segan lippulaivapelisarjan ensimmäinen osa Sonic the Hedgehog oli julkaistu vastikään). Mega Drive oli myös 50 dollaria halvempi kuin SNES.
Muutama kuukausi tämän jälkeen julkaistiin Pohjois-Amerikassa riisuttu, yhden ohjaimen sisältänyt versio Power Set 100 dollarin hintaan. Tullessaan elämänkaarensa puoleenväliin konsolia levitettiin uudelleen erilaisilla lisälaitteilla ja kylkiäispeleillä varustettuna. Yksi lisälaite oli Super Game Boy -lisälaite, jolla pystyi pelaamaan Game Boy -pelejä TV-ruudulla.
Konsolin laitteisto vaihteli vain maan TV-standardin mukaisesti. Esimerkiksi Australiaan maahantuotiin monia pelimoduuleja Euroopasta, sillä molemmat alueet käyttävät PAL-järjestelmää. Japani ja Yhdysvallat toimivat molemmat NTSC-järjestelmän alaisena, mutta alueiden erimuotoiset pelimoduulit eivät sovi toisen alueen konsoleihin.
SNES:llä on suuri kokoelma pelejä sisältäen myös monia yksinoikeudella sille tehtyjä pelejä. Sillä tehtiin myös suuri määrä menestyksekkäitä roolipelejä, kuten Squaresoftin Final Fantasy VI ja Chrono Trigger sekä Enixin Terranigma ja Dragon Quest -sarja. Jotkut SNES:n peleistä olivat uudistettuja versioita NES-peleistä; kaksi hyvää esimerkkiä ovat Super Mario All-Stars ja Ninja Gaiden Trilogy.
SNES julkaistiin Isossa-Britanniassa 150 punnan hintaisena huhtikuussa 1992, ja Manner-Euroopan julkaisu tapahtui muutamaa viikkoa myöhemmin. Eurooppalaisen mallin ulkoasu oli hyvin samankaltainen kuin japanilaisen Super Famicomin. Nintendon suurimpana ongelmana Euroopan julkaisuissa olivat kuitenkin jatkuvat levitysongelmat. Tilanne Suomen markkinoilla oli myös hyvin yksiselitteistä; virallinen maahantuoja, Bergsala, valitsi myyntiin päässeet pelit. Bergsala Oy meni myöhemmin konkurssiin. Yhtenä ongelmana Suomessa oli Segan kanssa käydyn tiukan kilpailun lisäksi pelimoduulien korkeat hinnat; uusien pelien hinta oli usein 600 markkaa (n. 100 euroa).