cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barcarola (veistos)
pienoiskuva|Barcarola-veistos Yliopistonkadun ja Kauppiaskadun kulmassa Turussa. Barcarola on kuvanveistäjä Ukri Merikannon teos Turussa Yliopistonkadun ja Kauppiaskadun kulmassa. Veistos on yli kolmemetrinen ja se on valmistettu teräksestä ja kivikaarista, jotka on leikattu ja hiottu harmanvalkoisesta dioriitista. Kivikaarien takana on arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema Kiinteistö Aleksandra, joka myös verhoiltu dioriitilla. Barcarola paljastettiin vuonna 1991 ja teos tilattiinkin juuri Pekka Pitkäsen pyynnöstä.
Merikannolle tyypillisiä ovat teokset, jotka koostuvat kolmesta tai neljästä toisiinsa liitetystä kappaleesta, joiden koverat ja kuperat muodot herättävät mielikuvia tuulen pullistamista purjeista tai veneistä. Myös teosten nimissä on usein jotain mereen tai veteen liittyvää.
Muodon ja nimeämisen perusteella Barcarolaa voisi sanoa hyvinkin tyypilliseksi Merikannon teokseksi. Barcarola on Venetsian gondolieerien käyttämä musiikkityyli, jonka sanotaan simuloivan veneen lipumista aalloilla gondolieerin rytmikkäästi soutaessa venettä.
Lähteet
60.45254°N, 22.26674°W
Kotkan kaupunginvaltuusto
thumb|Kotkan kaupungintalo Kotkan kaupunginvaltuusto on Kotkan kaupungin ylintä päätösvaltaa käyttävä elin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka valitaan kerrallaan neljän vuoden toimikaudeksi. Kaupunginvaltuusto valitsee 13-jäsenisen kaupunginhallituksen ja lautakuntien jäsenet.
Jäsenet
===Kausi 2017–2021 ===
Matti Piipponen (laulaja)
Matti Juhani Piipponen (26. helmikuuta 1937 Helsinki – 1. tammikuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän esiintyi paitsi Suomessa myös ulkomailla, muun muassa Düsseldorfin oopperassa. Hän oli vuosina 1973–1978 Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksen professori. Hänet tunnettiin myös liedlaulajana ja oratoriosolistina.
Luvata
Luvata Group oli vuosina 2005–2017 toiminut suomalainen kuparituotteita valmistanut yritys. Luvata-nimi on nyt käytössä Mitsubishi Materials -yhtiön divisioonana Luvata Special Products, jonka Suomessa toimiva yhtiö on Luvata Pori Oy.
Vuoden 2008 Talouselämä 500 -listauksessa Luvata oli Suomen 26:nneksi suurin yritys. Alkuvuodesta 2011 Luvata työllisti 7 800 työntekijää 19 maassa. Porin tehdas työllisti noin 550 henkilöä. Alkuvuonna 2018 Mitsubishin omistama Luvata Special Products työllisti noin 1 700 henkeä seitsemässä maassa.
Vuonna 2011 Luvatan valssattujen tuotteiden liiketoiminta myytiin saksalaiselle Aurubis AG:lle, joka toimi tuolloin myös Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Hollannissa ja Italiassa. Vuosina 2016–2017 Aasian kupariputkiliiketoiminta myytiin kiinalaiselle Zhejiang Hailiang Co. Ltd:lle, Pohjois-Amerikan lämmönsiirtotoiminnot yhdysvaltalaiselle Modine Manufacturing Companylle ja kupariputkiliiketoiminnot Waybill USA Inc.:ille;  Luvatan erikoistuotteiden valmistus myytiin japanilaiselle Mitsubishi Materials -yhtiölle, joka jatkaa toimintaa Porissa nimellä Luvata Pori Oy. .
Etelä-Korfu
Etelä-Korfu ( eli Δήμος Νότιας Κέρκυρας, Dímos Nótias Kérkyras) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Sen väkiluku on 15 681 (vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella). Kunnan kuntakeskus on Lefkímmi.
Etelä-Korfun kunta käsittää nimensä mukaisesti Korfun saaren eteläosan. Kunta syntyi 1. syyskuuta 2019, kun aiempi vuonna 2011 Kallikrates-suunnitelman myötä muodostettu Korfun kunta jaettiin Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kolmeksi kunnaksi, joista muut ovat Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kunta ja Pohjois-Korfun kunta.
Kunnan osat
Etelä-Korfun kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka olivat vuosina 2011–2019 osa Korfun kuntaa ja jotka vastaavat vuoden 2011 Kallikrates-suunnitelmaa edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat (vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella):
Rynnäkkötykkipataljoona
thumb|300px|Rynnäkkötykkipataljoonan Sturmgeschütz III Ausf. G-rynnäkkötykkejä lippujuhlapäivän ohimarssissa 4.6.1944 Ensossa. Kuvassa 3./Ryn.Tyk.P:n I ja II joukkueen vaunuja. Rynnäkkötykkipataljoona oli osa Suomen armeijan sotienaikaista Panssaridivisioonaa. Se perustettiin Panssaridivisioonaan, III Panssaripataljoonan tilalle, suoraan divisioonan komentajan alaisuuteen. Rynnäkkötykkipataljoona oli paperilla olemassa jo kesällä 1942, mutta käytännön varustelutyö alkoi vasta vuoden 1943 puolella.
Rynnäkkötykkikalusto
Nimensä mukaisesti rynnäkkötykkipataljoonan taistelukalusto koostui rynnäkkötykeistä.
Pataljoonan ensimmäiset rynnäkkötykit olivat mallia BT-42, kotimaassa uudella tornilla ja 114 mm haupitsilla varustettuja sotasaalispanssarivaunuja. Nämä vaunut eivät kuitenkaan olleet paras mahdollinen kalusto uusimpia neuvostopanssareita vastaan: vanhalla 114 mm haupitsilla ammuttu ontelokranaatti ei ollut riittävän läpäisykykyinen, eikä vaunu itsessään ollut kovin vahvasti panssaroitu.
BT-42-vaunujen seuraajaksi oli saatu hankituksi Saksasta uusia tehokkaita Sturmgeschütz III -rynnäkkötykkejä. Vaunuja tilattiin kaiken kaikkiaan 59 kappaletta, joista ensimmäiset 30 saapuivat Suomeen ajoissa kesän 1944 taisteluihin. Varaosatilanne oli heikompi, minkä takia – ainakin numeronsa perusteella huono-onninen – vaunu Ps. 531-13 purettiin osiksi. Uudet vaunut osoittautuivat varsin tehokkaiksi ja säilyivät käytössä vielä pitkälle sotien jälkeenkin.
Pataljoona kesän 1944 taisteluissa
Pataljoona kulki taistelusta toiseen mm. Perkjärven ja Tali-Ihantalan kautta Vuosalmelle.
Pataljoonan 29 rynnäkkötykistä tuhoutui sodan taisteluissa kahdeksan, niistäkin osan tuhosivat omat joukot vaunun hylkäämisen yhteydessä. Ainakin 87 vihollisvaunua tuhoutui rynnäkkötykkipataljoonan miesten toiminnan ansiosta.
Pataljoona jatkosodan jälkeen
Vihollisuuksien loputtua Suomen ja Neuvostoliiton välillä, tuli välirauhan ehtojen mukaisesti entiset saksalaiset aseveljet poistaa maasta. Myös Rynnäkkötykkipataljoona osallistui tähän Lapin sodaksi kutsuttuun operaatioon.
Pataljoonan siirto alkoi aamulla 20. syyskuuta, jolloin ensimmäiset vaunut lastattiin Ouluun suuntaaviin juniin. Pataljoona pyrki kohti Ylikiiminkiä, mikä osoittautui lähes mahdottomaksi vesistöjen ylityksiin liittyvien vaikeuksien takia. Saksalaiset olivat vetäytyessään tuhonneet sillat ja miinoittaneet tiet, mikä teki panssarijoukkojen käytöstä erittäin vaikeaa. Lisäksi tiestön vähäisyys rajoitti liikkumista entisestään. Oulun ja Kemin välillä oli useita vuolaita jokia, joiden ylitse rynnäkkötykit olisi tullut siirtää. Pataljoona siirtyi Kiiminkiin 17. lokakuuta.
Epäsuotuisten tieolojen takia pataljoona päätettiin siirtää meritse Kemiin 21. lokakuuta. Pataljoonan 3. komppania oli siirretty kokonaisuudessaan 25. lokakuuta mennessä. Loputkin pataljoonasta oli tarkoitus siirtää, mutta pataljoonan komentajan everstiluutnantti Åkermanin käskystä siirrot keskeytettiin. Pataljoona pitäisi silloiset asemansa ja vanhimmat ikäluokat kotiutettaisiin, jäljelle jäävät nuoret ikäluokat keskitettäisiin 3. komppaniaan.
Uudelleenjärjestelyjen myötä 3. rynnäkkötykkikomppaniasta tuli Panssaripataljoonan 3. komppania. Lopullisesti rynnäkkötykit poistettiin - silloisen Panssariprikaatin - koulutuskäytöstä 1966.
Winterborn (albumi)
Winterborn on suomalaisen melodisen death metal -yhtyeen Wolfheartin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 2013. Levy nousi Suomen virallisella listalla sijalle seitsemän, ja se oli Levykauppa Äxän äänestyksessä vuoden debyytti.
Kappaleesta "Routa pt. 2" kuvattiin musiikkivideo.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Tuomas Saukkonen.
Marjane Satrapi
Marjane Satrapi (s. 22. marraskuuta 1969 Rašt, Iran) on iranilainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja, joka asuu ja työskentelee Ranskassa. Hän eli lapsuutensa Teheranissa vauraassa ja länsimaalaistuneessa perheessä. Töissään Satrapi on käsitellyt lähinnä omaa perhettään sekä yleisemmin Iranin lähihistoriaa ja kulttuuria. Yksi hänen töidensä keskeisistä teemoista on vapaamielisten iranilaisten yhteentörmäily perinteiden ja uskonnollisten vallanpitäjien kanssa.
Vuonna 1983 Satrapin vanhemmat lähettivät 14-vuotiaan tyttärensä Itävaltaan turvaan Iranin vaikealta tilanteelta. Myöhemmin Satrapi muutti takaisin Iraniin, opiskeli ja avioitui siellä ja myöhemmin erosi miehestään. Tämän jälkeen Satrapi muutti Pariisiin, jossa hän asuu tälläkin hetkellä. Satrapin ura sarjakuvan parissa käynnistyi hänen tutustuttuaan ranskalaiseen sarjakuvataiteilija David B.:hen.
Kuuluisuuteen Satrapi nousi palkitulla omaelämäkerrallisella sarjakuvaromaanilla Persepolis (2000–2003). Alun perin neliosainen teos on julkaistu Suomessa kahtena niteenä. Suomennoksen ensimmäinen osa Persepolis: Iranilainen lapsuuteni kertoo Satrapin lapsuudesta Iranissa, jota runtelevat vuoron perään Mohammad Reza Pahlavin vihattu hallinto, sitä vastaan nouseva islamilainen vallankumous ja lopulta Irakia vastaan käytävä sota. Toinen osa Persepolis 2: Kotiinpaluu kertoo murrosikäisen Satrapin kokemuksista Wienissä ja hänen paluustaan Iraniin, jossa sota on päättynyt, mutta uskonnollinen diktatuuri jatkuu. Sarjakuvien pohjalta tehtiin myös piirroselokuva Persepolis vuonna 2007 (ohjaajina Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi). Vuonna 2003 Satrapi voitti vuoden parhaan albumin palkinnon Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla teoksella Pistoja. Vuotta myöhemmin hän voitti saman palkinnon teoksella Luumukanaa. Ensin mainittu teos kertoo teheranilaisnaisten juoruista, jälkimmäinen erään Satrapin sukulaismiehen traagisista vaiheista 1950-luvun Teheranissa.
Nykyisin Satrapi tekee muun muassa kolumneja The New York Times -lehdelle. Satrapi on naimisissa ruotsalaisen Mattias Ripan kanssa. Äidinkielensä persian lisäksi hän puhuu ranskaa, saksaa, englantia, ruotsia ja italiaa.
Persepolis
Sarjakuvan nimi viittaa historialliseen Persepoliin kaupunkiin. Kun islamilaiset fundamentalistit pääsevät valtaan, tyttöjen pitää käyttää huivia. Satrapi pelastuu vain täpärästi uskonnollisen poliisin käsistä. Hänen sukulaisiaan ja ystäviään joutuu vankilaan ja teloitetaan. Sodan kuvataan pönkittävän uskonkiihkoilijoiden hirmuhallintoa. Sarjakuvassa on runsaasti huumoria, joka kumpuaa esimerkiksi siitä, kuinka ihmiset vastustavat uskonnollista valtaa. Teos kuvaa myös iranilaisen kulttuurin rikkautta ja pitkää historiaa. Sitä vastoin fundamentalismin kuvaus on herättänyt kauhua ja pahoinvointia. Sarjakuvakriitikko Heikki Jokisen mukaan teoksen sanoma totalitarismin ja uskonkiihkoilun vaarasta on aina ajankohtainen.
SBS Rupu
SBS Rupusakki eli SBS Rupu on Huittisissa toimiva salibandyseura. Sillä on 11 joukkuetta, joissa pelaa lähes 250 pelaajaa. SBS Rupun suurin saavutus on naisten Salibandyliigan 4. sija kaudelta 2006–2007, jolloin naisten päävalmentaja Matti Kaipio nousi myöhemmin Suomen naisten salibandymaajoukkueen päävalmentajaksi. Myös SBS Rupun C-juniorit pelasivat kaudella 2012-2013 SM-sarjaa valmentajanaan Jussi Tommila. SBS Rupun miehet nousivat kaudelle 2020-2021 takaisin 2. divisioonaan.
Historia
SBS Rupun toiminta alkoi 1990-luvun alkupuolella Huittisten Laitisen asuinalueelta, missä joukko omistautuneita pallonpotkijoita kokoontui pelailemaan jalkapalloa. Kaukalojalkapallon ohella osallistuttiin myöhemmin myöskin salibandy- puulaakiturnauksiin. Joukkueelle piti keksiä nimi, jolloin Laitisen Rupusakki sai nimensä.
1990-luvun puolivälissä Rupusakki panosti yhä enemmän salibandyyn ja vuoden 1995 alkusyksyllä päätettiin lähteä miesten valtakunnalliseen sarjaan nimellä Puulaakiseura Rupusakki. Toisella kaudellaan, kaudella 1996-1997, toimintaan mukaan saatiin myös nais- ja juniorijoukkueita. Kauden 1998-1999 alussa seuran nimeä lähdettiin muuttamaan ja näin nykyinen SBS Rupusakki, eli SBS Rupu sai nimensä.
Vuonna 2019 Huittisiin valmistui Tahto Areena, jossa SBS Rupu pelaa kotiottelunsa.
Heikki Kulta
Heikki Kulta (s. 14. syyskuuta 1955 ) on suomalainen Formula 1 -kilpailuista kirjoittava toimittaja, joka on työskennellyt vuodesta 1978 asti Turun Sanomissa. Kulta raportoi myös Helsingin Sanomissa. Hän tekee myös F1-analyysiennakoita ja kirjoittaa formulakolumneja.
Kulta oli 22-vuotias tuore Turun Sanomien toimittaja, kun hänet lähetettiin Ahvenanmaalle tekemään juttua suhdetoimintakeikalla olevista moottoriurheilun tähdistä. Kullan uran ensimmäiseksi formulahaastateltavaksi tuli Niki Lauda, silloinen hallitseva maailmanmestari. Kulta itse katsoo siirtyneensä päätoimiseksi formulatoimittajaksi kauden 1983 Imolan osakilpailusta. Hänen uransa 300. formulakilpailu oli kauden 2014 Australian osakilpailu Melbournessa.
Urheilutoimittajain liitto valitsi Kullan vuoden toimittajaksi vuonna 1994 ja 1999 hän sai AKK:n tunnustuspalkinnon numero 1.
Elmore James
Elmore James (oik. Elmore Brooks, 27. tammikuuta 1918 – 24. toukokuuta 1963) oli blues-kitaristi ja -laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti sähköisen slide-kitaransoiton pioneerina.
Elämä ja ura
James syntyi Mississippin Richlandissa. Hän alkoi soittaa teini-iässä käyttäen esiintyessään nimiä "Cleanhead" ja "Joe Willie James". Toisen maailmansodan aikana hän palveli Tyynellämerellä laivastossa sijoitettuna Guamin saarelle. Sodan jälkeen James palasi Mississippiin ja asettui lopulta Cantonin kaupunkiin.
James alkoi levyttää Trumpet Records -nimiselle merkille Jacksonin kaupungin läheisyydessä vuoden 1951 tammikuusta alkaen. Aluksi hän levytti taustamuusikkona, mutta jo saman vuoden lokakuussa James sai mahdollisuuden tehdä musiikkia omalla nimellään, ja heti ensimmäinen single, "Dust My Broom", oli suuri hitti R&B-maailmassa. Kappale levytettiin myöhemmin uudestaan. Alkuperäisen version tunnistaa huuliharpusta. Kappaleen kuuluisa slide-kitarariffi on oikeastaan Robert Johnsonin saman nimisen kappaleen riffi siirrettynä sähkökitaralle.
1950-luvun aikana James levytti sellaisille yhtiöille kuin Chess, Bihari Brothers' Flair ja Modern. Hänen taustayhtyeensä nimi oli Broomdusters. Vuonna 1959 James levytti monia tunnetuimmista kappaleistaan Fire Records -merkille. Näihin kuuluvat hidas blues-standardi "The Sky is Crying", niin ikään usein coveroitu "Look on Yonder Wall", rytmiltään poikkeuksellinen "Done Somebody Wrong" sekä nopeatempoinen kappale "Shake Your Moneymaker". Kaikki nämä kappaleet kuuluvat bluesin tunnetuimpiin levytyksiin.
Vaikutus
James tunnetaan sähköisestä slide-kitaroinnistaan sekä voimakkaasta lauluäänestään. Häntä on usein luonnehdittu nimityksellä "King of the Slide Guitar", ja hän onkin ainakin merkittävimpiä pioneereja sähköisen slide-soittamisen alalla. James teki suuren vaikutuksen moniin nuoremman polven kitaristeihin, etenkin Duane Allmaniin, joka alkoi kehitellä sähköistä slide-soittoa Elmoren esimerkin innoittamana. Samoin The Rolling Stonesin kitaristi Brian Jones oli suuri Elmore Jamesin ihailija. Englannin ensimmäisenä tunnettuna slide-kitaristina pidetty Jones jopa käytti aivan uransa alkuvaiheessa taiteilijanimeä "Elmo Lewis", joka oli mukaelma Elmore Jamesista. Elmore James oli myös Jimi Hendrixin suurimpia suosikkeja, mihin Hendrixin nuoruudessaan käyttämä taiteilijanimi "Jimmy James" tiettävästi viittasi.
Vuonna 2013 ”Dust My Broom” (1951) valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.
Brightonin rautatieasema
Brighton Station on Brightonin ja Hoven kaupungin päärautatieasema Englannin etelärannikolla, ja sen asemapäällikkönä toimii Mark Epsom. Rautatieasema rakennettiin vuonna 1840, ja se yhdisti alkujaan Brightonin ja Shoreham-by-Sean kaupungin. Hieman myöhemmin asemalta oli yhteydet myös Lontoon London Bridgen rautatieasemaan, joka sijaitsi 82 km pohjoiseen, ja itään Lewesiin. Vuonna 1846 Brightonin rautatieasemasta tuli osa London, Brighton and South Coast Railwayn rautatieverkostoa.
Historia ja kehitys
The London and Brighton Railway rakensi matkustaja- ja tavara-aseman sekä veturivarikon Brightonin pohjoisrajalle. Alue oli haastava, sillä se sijaitsi hieman alle kilometrin päässä merenrannasta ja toi mukanaan huomattavia kaivaustöitä.
Matkustaja-asema
Arkkitehti David Mocattan vuosina 1839 ja 1840 suunnittelema italialaistyylinen, kolmekerroksinen matkustaja-asema rakennettiin vuonna 1840, ja siihen kuului myös rautatieyhtiön pääkonttori. John Urpeth Rastrickin rakentama laiturialue koostui neljästä viistokatosta, joista kaikki olivat noin 76 m pitkiä.
Rautatieasemaa laajennettiin vielä 1800-luvulla, mutta siihen voitiin lisätä vain muutama laituri vaikeasti viettävästä alueesta johtuen. Aseman liikenne kuitenkin lisääntyi, ja sen tiloista tuli riittämättömiä 1870-lukuun mennessä. Sen takia olemassa olevia laitureita pidennettiin niin, että niihin mahtui kaksi junaa. Kaikki kolme erillistä kattoa korvattiin yhdellä vuosina 1882-1883. Nykyinen, vuosina 1999 ja 2000 kunnostettu katto on tehty kaarevasta lasista ja raudasta, ja se suojaa laitureita.
Junayhteydet
Rautatieasemalta kulkee usein junia Gatwickin lentoaseman ja London Victorian rautatieasemalle sekä Thameslinkin kautta Keski-Lontoon läpi Bedfordiin. Useimmat Lontooseen menevät tai sen kautta kulkevat junat käyttävät Brightonin päärataa. Jotkut junat kulkevat myös Salisburyn ja Bristolin kautta Wessexin päärataa. Lewesiin ja kauemmaksi menevät junat ylittävät aseman jälkeen vaikuttavan London Roadin sillan.
CrossCountry-yhtiö ei liikennöi enää Brightonista. Birminghamiin ja pohjoiseen menevien matkustajien täytyy matkustaa Keski-Lontoon kautta tai vaihtaa junaa East Croydonissa ja Watford Junctionissa. Myös South West Trains liikennöi ennen säännöllisesti Brightonista Readingiin ja Paigntoniin, mutta vuorot loppuivat joulukuussa 2007. Tämä aiheutti joitakin häiriöitä työmatkalaisille, sillä Brightonista ei ole suoria yhteyksiä Basingstokeen eikä Winchesteriin.
Divehin kieli
Divehi (myös dhivehi) on indoarjalainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Malediiveilla, missä se on virallisen kielen asemassa. Divehiä puhuu äidinkielenään noin 300 000 ihmistä. Lakshadweepin alueella Intiassa puhutaan kielen mahl-nimistä murretta. Divehi on aikojen saatossa saanut huomattavia vaikutteita arabiasta, malajalamista sekä persiasta. Divehillä on oma kirjoitusjärjestelmänsä, thaana, jonka lukusuunta on oikealta vasemmalle.
Brightonin rautatieasema
Onnettomuudet
4. elokuuta 1909 Terrier No. 83 Earlswood -veturin vetämä moottorijuna törmäsi puskuriin kuljettajan virheen vuoksi. Onnettomuudessa vahingoittui yhdeksäntoista ihmistä.
Divehin kieli
Kielioppi
Divehin substantiivit taipuvat määräisyydessä (määräinen, epämääräinen tai määrittelemätön), luvussa (yksikkö tai monikko) ja kuudessa sijassa:
Lainasanat
Lainasanat sulautetaan divehiin riippuen siitä, viitataanko sanalla A) ihmiseen, B) esineeseen tai C) toimintaan.
Jos lainasanalla viitataan ihmiseen, sanan perään voidaan liittää suffiksi -eh (yksiön epämääräinen) tai -un (monikko). Jos lainasanan perään ei ole liitetty suffiksi, sana ilmaisee yksikön määräisen käsitteen:
Jos lainasanalla viitataan esineeseen, sanan perään voidaan liittää suffiksi -eh (yksikön epämääräinen), -uthah (monikko) tai -u (yksikön määräinen):
Jos lainasanalla viitataan toimintaan, sanan perään voidaan asentaa sana kuranee (tahallinen preesens), koffi (tahallinen imperfekti), kuraane (tahallinen futuuri), vanee (tahaton/passiivin preesens), vejje (tahaton/passiivin imperfekti) tai vaane (tahaton/passiivin futuuri):
Lukujärjestelmä
Divehissä on kaksi lukujärjestelmää, joista molemmat ovat aivan samat lukuun 30 saakka, jolloin järjestelmät eroavat. Kun puhutaan esim. vuoden 1931 luvusta, toisessa järjestelmässä luku 1 asennetaan luvun 30 eteen (eh-thirees '31' eli "yksi ja kolmekymmentä") ja toisessa taas asennetaan 30 luvun perään (thirees-ekeh '31' eli "kolmekymmentä + yksi"). 60-lukua tarkoittava sana fas dholhas (viisi kahtatoista) johtuu hyvin vanhasta duodesimaalijärjestelmästä, joka on hävinnyt melkein kokonaan.
Tekstinäyte
Siirtokirjoitus:
Nominoë
Nominoë (n. 800–851) oli ensimmäinen yhdistyneen Bretagnen hallitsija.
Nominoë ilmestyy historiallisiin lähteisiin ensimmäisen kerran Vannesin kreivinä. Tuolloin hän oli frankkien hallitsija Ludvig Hurskaan vasalli. Vuonna 831 Ludvig teki hänestä keisarin delegaatin (missus imperatoris). Joissain lähteissä häntä kutsuttiin myös herttuaksi. Ludvig Hurskaan kuoltua hänen kolme poikaansa kiistelivät hänen valtakuntansa jaosta. Kaarle Kaljupää sai vuonna 843 solmitulla Verdunin sopimuksella valtakunnan läntiset alueet, joihin kuului muun muassa nykyinen Ranska. Nominoë nousi kapinaan häntä vastaan, mutta kapinan tarkasta syystä on kiistaa historiantutkijoiden kesken. Nominoën joukot voittivat joka tapauksessa Kaljupään joukot Ballonin taistelussa vuonna 845 ja Kaarlen piti tämän takia tunnustaa Bretagnen autonomia seuraavana vuonna. Nominoë jatkoi kuitenkin alueidensa laajentamista tämänkin jälkeen. Hän hyökkäsi Anjouun ja Maineen, mutta hän kuoli vuonna 851 Vendômessa.
Joissakin myöhemmissä historiallisissa lähteissä Nominoëta on kuvailtu myös itsenäisen Bretagnen kuninkaaksi. Vaikka tästä ei olekaan voitu varmistua, jotkin historioitsijat kuten esimerkiksi Arthur de la Borderie levittivät tätä käsitystä kiivaasti. Nominoë esiintyy henkilönä myös kaunokirjallisuudessa, kuten esimerkiksi Jakez Rioun näytelmässä Nomenoe Oe!.
Cronhjelm af Hakunge
thumb|Cronhjelm-suvun aatelisvaakuna. Cronhielm on ruotsalainen kreivillinen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara, Cronhjelm af Hakunge, on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen kreivillisenä sukuna 2. Suku elää Ruotsissa, mutta suomalainen sukuhaara on sammunut vuonna 1993.
Suku on lähtöisin Saksasta ja sen edustaja Polycarpus Crumbygel aateloitiin Ruotsissa 8. syyskuuta 1675, mutta suvun edustajaa ei esitelty kuninkaalle. Suku korotettiin vapaaherralliseksi 16. marraskuuta 1691 ja se esiteltiin 1693 ritarihuoneella numerolla 94 Cronhjelm Flostan ja Hakungen vapaaherra sekä Seklorabergin, Hyltenäsin ja Hvilstadin isäntä.
Cronhjelm af Hakunge oli Creutzin ohella toinen Suomen aatelin kahdesta kreivillisestä suvusta, jotka saivat kreivin arvon jo Ruotsin vallan aikana. Suvun suomalainen haara polveutuu vuonna 1799 kuolleesta kapteeni Polycarpus Cronhjelmista, jonka perhe oli 1800-luvun alkuun mennessä vajonnut varsin vaatimattomaan asemaan. Hänen pojanpoikansa saivat kasvatuksensa Pietarissa, minkä seurauksena suku osin venäläistyi 1800-luvun aikana.
Jean-Jacques Kantorow
upright|pienoiskuva|Jean-Jacques Kantorow vuonna 2009.
Jean-Jacques Kantorow (s. 3. lokakuuta 1945 Cannes) on ranskalainen kapellimestari ja viulisti. Hänellä on venäläiset sukujuuret. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa voitti merkittävän palkinnon vuonna 1960. Hän aloitti uransa viulistina ja voitti 1960-luvun aikana lukuisia kilpailuja Euroopassa.
Kantorow levytti viulistina paljon keskeistä konsertto-ohjelmistoa. Glenn Gould ihaili hänen soittoaan, ja Grove Dictionaryssa hänen sanotaan soittajana "yhdistävän ranskalaisten ja venäläisten koulukuntien parhaat piirteet".
Kantorowista tuli Auvergnen kamariorkesterin pääkapellimestari vuonna 1985 ja Ensemble Orchestral de Parisin pääkapellimestari 1993. Hän on lisäksi johtanut muun muassa Orchestre de Parisia, Alankomaiden kamariorkesteria, Tapiola Sinfoniettaa ja Helsingin kamariorkesteria. Hän on opettanut Strasbourgin, Rotterdamin ja Pariisin konservatorioissa.
Marian Suski
Marian Franciszek Suski (2. marraskuuta 1905 Kielce – 25. joulukuuta 1993 Wrocław) oli puolalainen miekkailija. Hän sai miesten säilän joukkuekilpailussa pronssia vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja kilpaili siinä uudelleen vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä jääden joukkueineen neljännelle sijalle.
Suski oli Leszek Suskin setä tai eno.
Campos
Campos voi tarkoittaa seuraavia:
Fidel V. Ramos
Fidel Valdez Ramos (18. maaliskuuta 1928 – 31. heinäkuuta 2022 ) oli filippiiniläinen sotilas ja poliitikko. Häntä pidetään sotasankarina vuoden 1986 vallankumouksesta, joka syrjäytti Ferdinand Marcosin. Hänestä tuli maan 12. presidentti 30. kesäkuuta 1992 Corazón Aquinon jälkeen. Vuonna 1998 häntä seurasi Joseph Estrada.
Elämäkerta
Ramos syntyi 1928 Lingayenissa, Pangasinanissa. Hän on YK-diplomaatin poika ja Ferdinand Marcosin pikkuserkku. Hän valmistui 1950 West Pointin sotilasakatemiasta Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna Illinoisin yliopistosta insinööriksi. Hän taisteli yhdysvaltalaisjoukkojen mukana Korean sodassa ja komensi filippiiniläisjoukkoja Vietnamin sodassa. Vuonna 1980 hän suoritti kauppatieteiden tutkinnon Ateneo de Manilan yliopistosta.
Ramos palveli Marcosia yli 20 vuotta poliisijoukkojen komentajana ja luotettuna avustajana. Kun Marcosin valta oli romahtamassa, Ramos siirtyi Aquinon puolelle, joka käänsi tasapainon hänen puolelleen. Aquinon noustua valtaan, hän nimitti Ramosin armeijan esikuntapäälliköksi ja myöhemmin puolustusministeriksi. Hänen on sanottu torjuneen seitsemän vallankaappausyritystä uutta hallitusta vastaan.
Ramos on naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Ramos on saanut useita mitaleja sotilasuransa aikana, ml. U.S. Military Academy Distinguished Award, Yhdysvaltain ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Joulukuussa 1991 Ramos julisti presidenttiehdokkuutensa. Hän voitti vaalit niukasti 11. toukokuuta 1992 senaattori Miriam Defensor-Santiagoa vastaan. Näin hänestä tuli maan kolmas ilokanopresidentti ja ensimmäinen metodisti.
Kautensa lopussa Ramos alkoi puhua perustuslain muutoksesta saadakseen pysyä virassaan vielä toisen kauden. Laajat protestit pakottivat hänet luopumaan aikeesta ja Joseph Estrada seurasi häntä presidenttinä 1998. Virkakautensakin jälkeen Ramos oli pitkään yksi vaikutusvaltaisemmista poliitikoista Filippiineillä.
Konrad Adenauer
Konrad Hermann Joseph Adenauer (5. tammikuuta 1876 Köln, Preussi, Saksa – 19. huhtikuuta 1967 Bad Honnef, Länsi-Saksa) oli merkittävä saksalainen valtiomies. Hän oli Saksan liittotasavallan ensimmäinen liittokansleri (1949–1963), ja hän oli myös ulkoministerinä (1951–1955) liittoutuneiden sallittua viran perustamisen.
Lapsuus ja nuoruus
pienois|vasen|pysty|Adenauer vuonna 1896. Adenauer syntyi ja vietti lapsuutensa Kölnissä. Hän opiskeli lakia ja kansantaloutta Freiburgin, Münchenin ja Bonnin yliopistoissa ja valmistui isänsä tavoin juristiksi.
Poliittinen ura
Adenauer valittiin 1906 Kölnin kaupungin avustavaksi pormestariksi. Hän oli vuodesta 1906 aktiivinen katolisessa Zentrum-puolueessa, joka oli tuolloin katolisen Reininmaan merkittävin puolue. Adenauer oli Kölnin ylipormestari 1917–1933 ja Preussin valtioneuvoston presidentti vuosina 1920–1933. Valtioneuvosto oli valtiollinen perustuslakielin, jossa olivat edustettuina Preussin provinssit ja muut sen alaisuuteen kuuluvat alueet. Ollessaan Kölnin ylipormestarina Adenauer harrasti myös keksintöjen tekemistä. Hän kehitti ensimmäisen maailmansodan pula-aikana kölniläisen pettuleivän, ”Kölner Brot”, ja hankki keksinnölleen myös patentin. Adenauerin merkitys Preussin ja Saksan politiikassa 1920-luvulla oli huomattava. Hän kieltäytyi valtakunnankanslerin virasta vuonna 1926 ja jäi mieluummin Kölnin ylipormestariksi.
Adolf Hitler oli jo noussut valtaan, kun Adenauer määräsi keväällä 1933 hakaristiliput poistettaviksi Kölnistä Reinin yli meneviltä silloilta. Maaliskuussa 1933 kansallissosialistit erottivat Adenauerin ylipormestarin virasta ja kielsivät häntä oleskelemasta Kölnin hallintopiirin alueella. Vuonna 1934 oli Adenauer lyhyen aikaa pidätettynä niin sanotun Röhm-puhdistuksen yhteydessä. Valtaosan Hitlerin valtakaudesta Adenauer eli politiikasta syrjässä kotonaan Rhöndorfissa ja vietti aikansa lähinnä ruusuja kasvattaen. Hitleriä vastaan 20. heinäkuuta 1944 kohdistuneen epäonnistuneen attentaattiyrityksen jälkimainingeissa Adenauer pidätettiin, koska hänellä epäiltiin olleen yhteyksiä attentaatin suorittaneisiin oppositiopiireihin. Adenauer vapautettiin marraskuussa 1944.
Toisen maailmansodan jälkeen
Keväällä 1945 yhdysvaltalaiset miehitysjoukot määräsivät Adenauerin Kölnin ylipormestariksi. Tässä virassa hän oli syksyyn 1945, jolloin brittiläiset miehitysjoukot (Köln kuului brittiläiseen miehitysvyöhykkeeseen) erottivat Adenauerin erimielisyyksien vuoksi.
Adenauer valittiin tammikuussa 1946 CDU:n puheenjohtajaksi brittiläisellä miehitysvyöhykkeellä. Vuonna 1948 hänet valittiin Saksan uutta peruslakia valmistelevan parlamentaarisen neuvoston puheenjohtajaksi. Vuonna 1949 hän oli SPD:n Kurt Schumacherin vastaehdokkaana liittokansleriksi. Hänet valittiin niukimmalla mahdollisella enemmistöllä: hänen oma äänensä ratkaisi. Vuonna 1950 hänet valittiin CDU:n puheenjohtajaksi liittotasolla.
Talousreformisti
Adenauerin kanslerikauden alkuajan tärkeimpiä tavoitteita oli Saksan jälleenrakentaminen. Adenauerin talouspolitiikan peruspilari oli Saksan liittotasavallan ehdoton suuntautuminen läntiseen maailmaan Yhdysvaltojen johdolla sekä pyrkimys eurooppalaiseen integroitumiseen demokratian pohjalta. Varsinkin suhteet Ranskaan olivat Adenauerille erityisen tärkeät.
Messene
Messene oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Messeniassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Messínin kunnassa lähellä Archaía Messínin Mavrommátin kylää, noin 16 kilometriä pohjoisluoteeseen nykyisestä Messínin kaupungista.
Konrad Adenauer
Liittokansleri
Adenauer pyrki parantamaan suhteet myös juutalaisiin. Vuonna 1952 solmittiin Saksan liittotasavallan ja Israelin välinen valtiosopimus, jonka perusteella Saksan liittotasavalta maksoi Israelin valtiolle korvauksia vuosina 1933–1945 tehdystä kansanmurhasta.
Messene
Messenen arkeologinen alue on vuodesta 2014 ehdolla lisättäväksi Unescon maailmanperintöluetteloon.
Konrad Adenauer
Liittokansleri
Adenauer kävi ensimmäisellä vierailullaan Berliinissä 16. huhtikuuta 1950. Hänet valittiin liittokansleriksi toistamiseen 9. lokakuuta 1953.
pienois|vasen|Nato-sopimuksen allekirjoittamistilaisuus [[Pariisissa vuonna 1954.]] 1950-luvun alusta lähtien Adenauerin kauden Saksan liittotasavaltaa leimasi Saksan talousihmeeksi sanottu valtava talouskasvu ja elintason nousu. Saksan talouden menestyksen arkkitehtina voidaan pitää talousministeri Ludwig Erhardia. Sisäpoliittisia ongelmia olivat ennen kaikkea suhteet Itä-Saksaan ja Neuvostoliittoon, Hitlerin valtakauden aikaisten organisaatioiden jäsenten integroituminen yhteiskuntaan sekä jälleenvarustautuminen. Liittotasavallan länsisuuntautuminen huipentui vuonna 1955 siihen, että länsivallat tunnustivat Saksan liittotasavallan suvereniteetin, tosin rajoituksin, sekä Natoon liittymiseen. Samalla kuitenkin pyrittiin ”Geneven hengessä” parantamaan ja kehittämään suhteita Neuvostoliittoon. Vuonna 1957 solmittiin niin sanotut Rooman sopimukset, jotka olivat eurooppalaisen integraatiokehityksen perusta.
Messene
Historia
pienoiskuva|vasen|Stadion, taustalla [[Ithómi (vuori)|Ithomevuori.]]
Konrad Adenauer
Liittokansleri
Vuonna 1961 Adenauer valittiin Berliinin muurin rakentamisen jälkimainingeissa liittokansleriksi neljännen kerran. CDU oli menettänyt ehdottoman enemmistön, ja Adenauer joutui hyväksymään yhteistyön vapaiden demokraattien FDP kanssa. Niin sanotun Der Spiegel -skandaalin yhteydessä Adenauer joutui kasvavan kritiikin kohteeksi koska hän – ilman minkäänlaisia todisteita – syytti kyseisen aikakauslehden julkaisijaa Rudolf Augsteinia maanpetturuudesta. Nykyisen käsityksen mukaan Adenauerin varsin patriarkkinen hallitustyyli ei enää vastannut ajan henkeä. Myös Hallsteinin oppi alkoi jo tuolloin – Neuvostoliiton menestyksellisen ulkopolitiikan johdosta – olla haitaksi. Adenauerin suosio alkoi laskea. Vapaiden demokraattien ministereiden jätettyä liittohallituksen väliaikaisesti Adenauer joutui hallituskriisin lopettamiseksi lupautumaan eroamaan vuoden 1963 aikana.
Messene
Historia
Messenen paikka on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä neoliittisella kaudella tai varhaisella helladisella kaudella. Ensimmäisen paikalla olleen kaupungin nimi oli Ithome. Noin 800–700-luvuilla eaa. läheiselle Ithomevuorelle perustettiin Zeus Ithomataksen kultti. Samoihin aikoihin rakennettiin alakaupunkiin heroon sekä Artemis Orthian ja Asklepioksen pyhäköt. Kaupunki taantui, kun Sparta liitti alueen itseensä vuosina 743–724 eaa. käydyn ensimmäisen messenialaissodan jälkeen, ja asukkaista tuli Spartan helootteja.
Konrad Adenauer
Liittokansleri
Vuonna 1959 Ranskan presidentiksi valitun Charles de Gaullen kanssa Adenauerilla oli erittäin tiiviit suhteet, vaikka hän vieroksui tämän kansallismielisyyttä. Ranskan kanssa solmittiin ystävyyssopimus, Élysée-sopimus, vuonna 1963.
Vanhuus ja kuolema
Adenauer erosi liittokanslerin virastaan lokakuussa 1963 ja kristillisdemokraattisen puolueen puheenjohtajan virasta 21. joulukuuta 1965. Hän vietti elämänsä viimeiset vuodet – jälleen ruusuja kasvattaen – Rhöndorfissa Bonnin lähellä. Adenauer kuoli 19. huhtikuuta 1967.
Jälkiarvioita ja merkitys
pienois|oikea|Adenauer [[Time-lehden kansikuvassa, 1954.]] Jälkikäteen arvioiden Adenauerin valtakauden voidaan katsoa olleen Saksan liittotasavallan ja eurooppalaisen integroitumisen kannalta ainutlaatuisen tärkeä. Adenauer loi patriarkaalisella hallitustavallaan saksalaisiin sodan jälkeen uutta uskoa tulevaisuuteen. Nykyvalossa Adenauerin kautta voidaan arvostella sen suhteen, että Hitlerin kautta ei työstetty henkisesti. Siinä lienee yksi syy 1960-luvun lopulla Saksassa tapahtuneeseen opiskelijoiden radikalisoitumiseen.
Messene
Historia
Messenen kaupungin perusti samalle paikalle thebalainen kenraali Epameinondas vuonna 369 eaa. sen jälkeen, kun Sparta oli hävinnyt Leuktran taistelun vuonna 371 eaa. Kerrotaan, että kaupunki olisi rakennettu 85 päivässä. Messenestä tuli Spartasta vapautuneen Messenian pääkaupunki. Kaupungissa järjestettiin muun muassa Ithomaia-kisat Zeuksen kunniaksi.
Konrad Adenauer
Jälkiarvioita ja merkitys
Perustellusta kritiikistä huolimatta Adenauerin merkitystä Saksan sodanjälkeisessä historiassa ei voida kiistää. Hän nauttii edelleen saksalaisten keskuudessa suurta arvostusta.
Vuonna 2003 Adenauer valittiin Saksan television äänestyksessä kaikkien aikojen suurimmaksi saksalaiseksi.
Messene
Historia
Suuri osa kaupungista tuhoutui ja hylättiin noin vuonna 360–370 jaa. Rooman valtakunnan taantumisen, barbaarien hyökkäysten ja maanjäristysten seurauksena. Paikalla on ollut asutusta bysanttilaisena aikana noin 900–1200-luvuilla.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat vuonna 1895 Themistoklís Sofoúliksen johdolla. Ne jatkuivat vuosina 1909–1925 Geórgios Oikonómoksen ja vuosina 1957–1975 Anastásios Orlándoksen johdolla. Uusin kaivaus- ja entisöintiprojekti alkoi vuonna 1987 ja jatkuu edelleen.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Asklepieioniin kuulunut odeion. pienoiskuva|Arsinoen lähdekaivo.
Messene sijaitsee hedelmällisessä laaksossa Ithomevuoren (nykyinen Ithómi) eteläpuolella. Se oli linnoitettu kaupunki, jolla on strateginen sijainti, sillä se hallitsi sekä pohjoispuolella sijainnutta Stenyklaroksen että eteläpuolella sijainnutta Makarian laaksoa. Monet merkittävimmät pyhäköt olivat Ithomevuorella, joka oli kaupungin akropolis eli linnavuori, kun taas alakaupungissa oli lukuisia muita merkittäviä julkisia rakennuksia. Alakaupungin pohjakaava noudattaa Hippodamokselle tyypillistä geometristä suunnitelmaa. Merkittävimpiin rakennuksiin lukeutuvat:
Artemis Limniatiksen temppeli
Artemis Limniatiksen temppeli sijaitsi Ithomevuorella. Temppeli rakennettiin 200-luvulla eaa. ja se edusti joonialaista tyyliä.
Zeus Ithomataksen pyhäkkö
Zeus Ithomataksen pyhäkkö sijaitsi myös Ithomevuorella. Se rakennettiin geometrisella kaudella 800–700-luvuilla eaa. Temppelissä oli argoslaisen Agedalaan veistämä Zeuksen kulttipatsas. Nykyisin temppelin paikalla on perimätiedon mukaan noin vuonna 725 perustettu Voulkánoksen luostari (Moní Voulkánou).
Asklepieion
Asklepieion oli Asklepioksen ja Hygieian pyhäkkö. Sen ydinalueen ympäröi lähes neliönmuotoinen peripteros, jonka jokaisella neljällä sivulla oli stoa eli pylväshalli. Sen koko oli noin 71,9 x 66,7 metriä ja se edusti korinttilaista tyyliä. Peripteroksen keskellä oli Asklepioksen temppeli. Sen koko oli noin 13,7 x 27,9 metriä ja korkeus noin 9 metriä. Siinä oli 6 x 12 pylvästä ja se edusti doorilaista tyyliä. Messenessä Asklepios ei ollut ensisijaisesti parantajajumala vaan kaupungin myyttisiä esi-isiä.
Kokonaisuutta ympäröi suuri määrä huoneita, jotka oli omistettu eri kulteille. Asklepieioniin kuului myös pienempi ekklesiasterion tai teatteri-odeion, jota kutsuttiin myös nimellä Dekterion. Sen näyttämön leveys on 21 metriä.
Buleuterion
Neuvoston kokoontumispaikka eli buleuterion oli myös osa Asklepieion-kokonaisuutta. Sen koko oli noin 20,8 x 21,6 metriä. Rakennus oli katettu. Siinä oli seinät kolmella sivulla ja sisäänkäynti lännestä. Asklepieioniin kuului myös mm. neuvoston arkistorakennus, jonka koko oli noin 16,5 x 19,8 metriä.
Stadion pienoiskuva|Stadion pohjoispäästä nähtynä.
Stadion on hevosenkengän muotoinen. Sen pituus on noin 175 metriä ja se aukeaa etelään päin. Se on säilynyt suhtellisen hyvin. Siihen liittyi gymnasion, joka muodostui doorilaista tyyliä edustaneistä stoista stadionin kolmella sivulla. Näistä länsistoan pituus oli noin 110 metriä. Stadionin eteläpäässä oli heroon-mausoleumi, joka oli pieni doorilainen temppeli. Siinä oli etupuolella neljä pylvästä. Se liittyi Saithidakseen ja tämän sukuun (Saithidai) ja oli rakennettu ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Teatteri
Teatteri sijaitsee arkeologisen alueen luoteislaidassa. Se oli käytössä ainakin 200-luvulta eaa. 300-luvulle jaa. Sillä järjestettiin myös poliittisia kokouksia, kuten Filippos V:n ja Aratos Sikyonilaisen tapaaminen vuonna 214 eaa.
Kaupunginmuuri pienoiskuva|Kaupunginmuuria.
Kaupunginmuuri ympäröi sekä kaupungin että Ithomevuoren. Se rakennettiin 200-luvulla eaa. ja se on merkittävä antiikin sotilasarkkitehtuurin edustaja. Sitä on säilynyt noin 9,5 kilometrin matkalta. Muurissa on ollut useita torneja ja portteja. Merkittävin oli pohjoisosassa sijainnut pääportti, jolta alkoi Megalopolikseen vievä tie.
Muut rakennukset
Muihin rakennuksiin ja rakennelmiin kuuluvat muun muassa agora ja siellä ollut Arsinoen (Leukippoksen tyttären) lähdekaivo, Messene-jumalattaren pyhäkkö, roomalaiset huvilat sekä lukuisat hautamuistomerkit ja heroonit.
Esinelöydöt
Kaupungin kaivauksissa tehtyjä esinelöytöjä esittelee Antiikin Messenen arkeologinen museo. Se sijaitsee arkeologisen alueen pohjoispuolella Mavrommátista tulevan tien varressa.
USS Gloucester (1891)
USS Gloucester oli Yhdysvaltain laivaston tykkivene.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto osti 23. huhtikuuta 1898 J. Pierpoint Morganin Philadelphialaisen Neafie and Levyn vuonna 1891 valmistaman jahdin Corsairin. Alus otettiin palvelukseen 16. toukokuuta päällikkönään Richard Wainwright.
Palvelus
Alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivastoon, jonka mukana se oli Kuuban vesillä vuonna 1898. Alus osallistui 3. heinäkuuta Santiagon taisteluun, jossa se ei kärsinyt tappioita. Alus tunkeutui 25. heinäkuuta Guanicassa Puerto Ricossa vallaten sen maavoimien käyttöön. Gloucester ja USS Wasp valtasivat 1. elokuuta Arroyon, joka luovutettiin seuraavana päivänä maavoimien hallintaan.
Syksyllä alus purjehti pitkin itärannikkoa New Yorkista Provincetowniin. Alus oli 1899-1902 koululaivana Annapoliksessa. ALus palautettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1902 Norfolkissa ja se oli Pohjois-Atlantin laivueen komentajan esikuntana vieraillen Länsi-Intiassa ja pitkin Etelä-Amerikan itärannikkoa. Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1905 Pensacolassa Floridassa.
Alus liitettiin osaksi Massachusettsin ja New Yorkin Naval militiaa New York Cityyn, kunnes se palautettiin palvelukseen 7. huhtikuuta 1917 Brooklynissä. Alus valvoi New Yorkin satama-aluetta, kunnes se poistettiin alusluettelosta 12. elokuuta 1919. Alus myytiin 21. marraskuuta.
Begin the Celebrations of Sin
Begin the Celebrations of Sin on suomalaisen black/death metal -yhtyeen Searin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Dynamic Arts Records.
Kelkkailun maailmanmestaruuskilpailut
Kelkkailun maailmanmestaruuskilpailut viittaa seuraaviin maailmanmestaruuskilpailuihin:
Max Jensen
Max Jensen (1. lokakuuta 1933 – 1979) oli ensimmäisiä suomalaisia judokoita. Ammatiltaan hän oli markkinointipäällikkö ja toimi ICI:llä. Jensen graduoi judon 1. danin Pariisissa elokuussa 1961 toisena suomalaisena. 2. danin hän graduoi Ichirō Abelle 17 heinäkuuta 1964 yhdessä Väinö Haukan kanssa. Jensen kirjoitti kaksi ensimmäistä suomenkielistä judo-kirjaa.
Al Khalifa
Al Khalifa eli Khalifan suku on Bahrainin kuningaskunnan hallitsijahuone, joka on hallinnut maata vuodesta 1783 lähtien. Suku tunnustaa sunnalaista uskonsuuntausta ja kuuluu Bani Utba eli utub-arabiheimoon, joka taas kuuluu laajempaan Anizah-heimoliittoumaan. Muuten Bahrainin väestö on šiialaista. Hallitsijahuoneen nykyinen päämies on Hamad ibn Isa Al Khalifa, josta tuli Bahrainin emiiri vuonna 1999. Hän korotti asemaansa kruunauttamalla itsensä Bahrainin kuninkaaksi 14. helmikuuta 2002.
Noin puolet maan hallituksen jäsenistä kuuluu hallitsijasukuun. Maan itsenäistymisestä (1971) lähtien pääministerinä on toiminut nykyisen kuninkaan setä Khalifa ibn Salman Al Khalifa.
Sodat ulkoisia vihollisia vastaan
Al Khalifan suku muutti yhdessä muiden Bani Utba-heimoon kuuluvien arabien kanssa Kuwaitista Pohjois-Qatarissa sijaitsevaan Zubaraan vuonna 1766. Alue oli houkutteleva hyvän helmisimpukkakantansa takia. Utub-heimolla oli jo Kuwaitin aikoina ollut kauppaintressejä tämän Qatarin koillisrannikon kanssa. Alun perin utubit olivat tulleet Kuwaitiin nykyisen Saudi-Arabian, silloisen Najdin kuningaskunnan alueelta aiemmin samalla vuosisadalla. Vuonna 1782 utubit alkoivat muuttaa Bahrainiin, jota Al Madhkur-niminen arabisuku hallitsi Persian shaahin mandaatilla. Bahrainia hallitseva Nasr Al Madhkur taas oli kiinnostunut helmenkalastuksen vaurastuttamasta Zubarasta, jonka suhteen Persia ja Oman tukivat näitä pyrkimyksiä. Vuonna 1783 Bani Utba-heimon ja Nasr Al Madhkurin välille puhkesi sota, jossa jälkimmäisen tueksi asettuivat persialais-omanilaiset joukot. Madhkurin suku persialais-omanilaisine liittolaisineen kuitenkin hävisi Zubaran taistelun ja Utba-heimo valtasi Bahrainin saaret. Bahrainin ensimmäiseksi hallitsijaksi tuli Ahmed al-Fateh ("Ahmed Valloittaja") eli Ahmed ibn Muhammad ibn Khalifa. Vuonna 1797 Al Khalifan hallitsijasuku muutti Qatarista Bahrainiin ensin Jawwiin ja sitten Riffaan.
Ahmed ibn Khalifan vakaan ja rauhallisen hallitsijakauden (1783–96) aikana talous ja helmentuotanto kehittyivät merkittävästi. Ahmedin kuoltua alkoivat ongelmat. Wahhabilaisia johtanut Saudin suku valtasi vuonna 1795 Al-Hasan ja seuraavana vuonna Zubaran lyöden Salim ibn Ahmed Al Khalifan joukot. Salim pakeni ensin Jawwiin ja sitten Riffaan, jonne hän rakennutti suuren linnoituksen. Vuonna 1797 Oman hyökkäsi Bahrainiin epäonnistuen valtausyrityksessään. Vuotta myöhemmin Omanin sulttaani Sultan ibn Ahmad yritti uudelleen tällä kertaa onnistuen ja asetti 12-vuotiaan poikansa Salim ibn Sultanin Aradin linnoituksen kuvernööriksi. Vuonna 1801 Zubaraan paennut Al Khalifa käytti hyväksi Omanin laivaston poissaoloa ja teki vastahyökkäyksen vallaten Bahrainin takaisin. Omanin vastahyökkäys epäonnistui seuraavana vuonna. Puhdasoppista sunnalaisuutta ajaneet wahhabilaiset tukivat Bahrainia Omania vastaan ja vuonna 1803 Saudin suku otti Bahrainin suojelukseensa. Suoraan saudikontroliin maa joutui vuonna 1810. Kun Egyptin hyökkäys heikensi wahhabilaisia, liittoutui Bahrain vuonna 1811 Omanin kanssa ja maksoi tälle eräänlaista suojelurahaa kahden vuoden ajan. Bahrain julistautui autonomiseksi, kun Sharjahin ja Ra’s al-Khaiman emiraatteja hallinneen Al Qasimin suvun hyökkäys heikensi Omania. Vuosien 1816–1828 välisenä aikana Oman hyökkäsi Bahrainiin neljä kertaa tuloksetta ja kärsien joka kerta raskaat tappiot.
Linda Catlin Smith
Smithin musiikkia ovat esittäneet muiden muassa Eve Egoyan, Elinor Frey, Philip Thomas, Colin Tilney, Vivienne Spiteri ja Jamie Parker. Smith on toiminut paitsi vapaana säveltäjänä, myös torontolaisen Arraymusic-kokoonpanon taiteellisena johtajana vuosina 1988–1993 ja monia taiteenaloja yhdistelevän performanssiryhmä URGE:n taiteellisena johtajana 1992–2006. Hän opettaa sävellystä yksityisesti ja Wilfrid Laurierin yliopistossa, Kanadan Waterloossa.
Smithin tuotantoon kuuluu esitettynä noin 75 minuutin kestoinen ooppera Facing South (2001). Hän on säveltänyt myös lukuisia teoksia orkesterille, kamarikokoonpanoille, barokkisoittimille, vokalisteille ja soolosoittimille. Kamarimusiikkiteosten joukossa on gamelanyhtyeelle ja jousikvartetille sävelletty In the High Branches (2008).
Al Khalifa
Sodat ulkoisia vihollisia vastaan
Muhammad Al Khalifan hallintokaudella (1843–68) Bahrainin uhka kohdistui osmanien, wahhabilaisten ja Persian suunnalta. Osmaneja ja persialaisia Khalifat pyrkivät miellyttämään parhaansa mukaan. Wahhabilaisia vastaan Muhammad suosi sotatoimia, joiden lopettamiksi Britannia turvautui laivastonsa interventioon. Vuonna 1861 solmittiin "Ikuinen sopimus rauhasta ja ystävyydestä", jossa Bahrain sitoutui pidättäytymään sotatoimista, merirosvouksesta ja orjakapausta vastineeksi brittien tarjoamasta suojeluksesta. Tämä sopimus lopetti osmanien, persialaisten ja wahhabilaisten Bahrainiin kohdistuneet valtapyrkimykset.
Pahimmat uhat Khalifan vallalle Bahrainissa muodosti konfliktit shiialaisen kantaväestön kanssa ja suvun sisäiset riidat. Khalifan suku kohteli Bahrainia henkilökohtaisena läänityksenään ja shiiaväestöä verotettiin mahdollisimman paljon. Suku takavarikoi omaisuutta ja maata sekä pyrki tukahduttamaan paikalliset valtainstituutiot aina 1930-luvulle asti.
Suvun sisäiset konfliktit
Khalifan suku jakautui kahtia pian Bahrainiin muuton jälkeen. Salman ibn Ahmed Al Khalifa johti toista haaraa Bahrainin pääsaarella, kun taas toista haaraa johti hänen veljensä Abdulla Muharraqin saarella. Lopulta Muharraqista tuli lähes kokonaan oma itsenäinen entiteettinsä, jolla oli oma heimohallinto. Vuonna 1826 Khalifa ibn Salman Al Khalifasta tuli uusi hallitsija, mutta sisäiseen konfliktiin maa ajautui, kun Khalifa kuoli vuonna 1834 ja hänen sedästään Abdullasta tuli koko Bahrainin ainut hallitsija.