cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panaman kanavan historia
Ranska aloittaa kanavan rakennustyöt
De Lessepsin hanke törmäsi pian ongelmiin. Trooppiset taudit ja onnettomuudet rakennustyömaalla tappoivat vuosikymmenen aikana vähintään 20 000 työläistä, ja luonnonilmiöt vaikeuttivat kanavan valmistumista. Panama on yksi maailman sateisimpia paikkoja, ja lukuisat rankkasateet aiheuttivat mutavyöryjä ja vuorovesi nousi lähes kuuden metrin korkeudelle, mikä puolestaan aiheutti tulvia. Vuoroveden korkeaa nousua De Lesseps ei ollut ottanut huomioon lainkaan, sillä Suezilla vuorovesi ei ollut niin korkea kuin Panamassa.
Billy Papke
Stanley Ketchelin kuoltua vuonna 1910 Papke oli harvoja keskisarjan maailmanmestaruustittelin hamuajia. Hän matkusti Pariisiin. Siellä hän kohtasi ranskalaisen Georges Carpentierin, jonka voitti. Hän hävisi tittelin lopulta vuonna 1913 maanmiehelleen Frank Klausille.
Billy Papke eli loppuelämänsä huonoissa oloissa masentuneena. Vuonna 1936 50-vuotiaana hän ampui vaimonsa ja itsensä. Papke valittiin International Boxing Hall of Fameen vuonna 2001.
Edelweiss
Edelweiss tai Edelweiß voi tarkoittaa seuraavia:
Panaman kanavan historia
Ranska aloittaa kanavan rakennustyöt
De Lessepsin perustama Panama-yhtiö teki konkurssin vuonna 1889 virheellisten laskelmien ja kavallusten seurauksena, ja koko kanavahanke jouduttiin keskeyttämään jo samana vuonna. Lukuisat ongelmat, kuten onnettomuudet rakennustyömaalla sekä väärinkäytökset yhtiön sisällä, olivat verottaneet hanketta pahasti, ja Ranskassa alkoi oikeudenkäyntien sarja yhtiötä ja sen johtoa vastaan.
Yhtiön johto oli lahjonut huomattavia virkamiehiä ja poliitikkoja Ranskassa aina Ranskan kansalliskokouksen jäsenistä maan pääministeriin Georges Clemenceau’hun. Vaikka yhtiön rahoituskriisi oli tullut jo esille, yhtiön johto oli antanut pääministerille osakkeita, jotta kanavaprojektiin saataisiin lisärahoitusta Ranskan valtiolta. Tapaus paisui, ja Ranskan historian suurin korruptioskandaali, niin kutsuttu Panama-skandaali, tuli esille vuosina 1892–1893. Lopputuloksena oli Ranskan hallituksen eroaminen. De Lesseps tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen, mutta tuomio kumottiin jo samana vuonna.
Panaman itsenäistyminen
200px|thumb|Kolumbian neuvottelija Tomás Herrán [[Washington (DC)|Washingtonissa vuonna 1903.]] 1900-luvun vaihteessa Yhdysvallat kävi sotaa Espanjaa vastaan ja saavutti vaikutusvaltaa alueella. Panama, joka oli ollut osana Kolumbiaa jo siitä lähtien, kun De Lesspsin rakennusprojekti oli alkanut kannaksella, oli alkanut vaatia itsenäisyyttä. Itsenäistymispyrkimykset johtivat konservatiivien ja liberaalien väliseen valtataisteluun, joka yltyi sisällissodaksi (tuhannen päivän sota) vuonna 1899. Yhdysvaltain diplomaattinen väliintulo vuonna 1902 päätti sisällissodan ja johti lopulta koko Panaman miehitykseen.
Yhdysvallat onnistui sovittelemaan rauhan Kolumbian riitelevien osapuolten välille. Kolumbia suostui hyväksymään Yhdysvallat välittäjäksi, sillä lyhyt mutta verinen sisällissota oli verottanut pahasti maan taloutta ja lisännyt sen riippuvuutta kahvista, jonka hinta oli romahtanut.
Rauhansuunnitelman vastineeksi Yhdysvaltain ulkoministeri John Hay painosti Kolumbian hallitusta allekirjoittamaan Hay–Herrán-sopimuksen, joka olisi tarkoittanut Yhdysvaltojen oikeutta rakentaa kanava loppuun ja pitää sitä hallussaan 99 vuotta, 10 miljoonan dollarin kertakorvausta sekä 250 000 dollarin vuosivuokraa, mikäli Kolumbia olisi suostunut vuokraamaan alueen Yhdysvalloille. Kolumbian neuvottelijana toimi Tomás Herrán, joka piti sopimusta hyvänä Kolumbian taloudelliselle kehitykselle. Kolumbian kongressi kuitenkin kieltäytyi ratifioimasta sopimusta.
Panamassa separatistit ajoivat maakunnan irtautumista Kolumbiasta. Separatistit liittoutuivat Yhdysvaltojen kanssa Kolumbiaa vastaan, jotta itsenäisyyssuunnitelma toteutuisi näin kansainvälisellä tuella. Yhdysvalloille panamalaisten separatismi sopi hyvin, koska näin keskeneräinen kanavaprojekti saatettaisiin valmiiksi ilman viivyttelyä Kolumbian taholta.
3. marraskuuta 1903 Panaman paikallinen johto antoi itsenäisyysjulistuksen. Sanotaan, että sen takana oli Panamassa asuva ranskalainen Philippe Bunau-Varilla, joka halusi jatkaa De Lessepsin kesken jättämää kanavaprojektia. Yhdysvallat tunnusti Panaman itsenäisyyden ja lupasi turvata samalla Panaman suvereniteetin mahdollista Kolumbian hyökkäystä vastaan. Yhdysvaltain laivaston taistelulaivat tulivat panamalaisseparatistien avuksi Panamanlahden edustalle Kolumbian armeijan vastainvaasion välttämiseksi.
Panaman kanava siirtyy Yhdysvaltain hallintaan
Kaupan myötä Yhdysvallat sai haltuunsa 1 432 neliökilometrin maapinta-alan, jota ruvettiin kutsumaan Panaman kanavavyöhykkeeksi. Panaman kanavavyöhyke oli siitä lähtien Yhdysvaltain territorio, jossa päti Yhdysvaltain lainsäädäntö, eikä Panaman valtiolla ollut mitään juridisia oikeuksia valtion kahtia jakavalla vyöhykkeellä. Panaman kanavan rakennustyömaa-alue siirtyi Panamalta Yhdysvalloille Hay–Bunau-Varilla-sopimuksen myötä vuonna 1903. Sopimuksen osapuolet olivat Philippe-Jean Bunau-Varilla, josta oli tullut itsenäisen Panaman valtion edustaja, sekä Yhdysvaltain ulkoministeri John Hay. Hay–Bunau-Varilla-sopimus oli sisällöltään sama kuin Hay–Herrán-sopimus, ja Panamalle maksettiin kanavasta 10 miljoonan dollarin korvaus sekä 250 000 dollaria vuosivuokraa.
Yhdysvallat rakentaa kanavan loppuun
thumb|Kaivinkone Panaman kanavan työmaalla (1886). thumb|250px|Panaman kanavaa rakennetaan vuonna 1907. Yhdysvaltain presidentti Roosevelt lähetti kanavavyöhykkeelle armeijan pioneerijoukot, joiden tehtävä oli valvoa työmaata sekä osallistua apuvoimina sen rakentamiseen. Rakentaminen alkoi uudelleen vuonna 1904. Työmaata valvoi eversti George Washington Goethals, jolla oli rajattomat oikeudet kanavatyömaalla. Oikeudet koskivat kaikkea aina työmarkkinoista luonnonilmiöiden ja trooppisten tautien torjuntaan. Keltakuumetta levittävät hyttyset saatiin kuriin tuhoamalla niiden pesät. Savimaa ja useat mutavyöryt olivat ongelma, sillä maanvieremät tukkivat kaivaukset useaan otteeseen. Niiden saaminen uudelleen esille tuotti myös pioneerijoukoille isoa vaivaa.
Goethalsin johdolla työmaalla ei sallittu minkäänlaista lakkoilua eikä työnseisauksia. 11 vuotta Goethalsin johtamat pioneerijoukot kaivoivat yhdessä tuhansien muiden työläisten kanssa kanavaa Karibialta kohti Tyyntämerta. Suurin osa työläisistä oli läheisiltä Karibian saarilta tulleita afrokaribialaisia sopimustyöläisiä. 5 600 rakennustyömiestä kuoli rakennustöiden aikana.
Kanava avautuu liikenteelle
thumb|Panaman kanavan sulkuja rakennetaan (1910). 300px|thumb|SS Ancon oli ensimmäinen kanavan läpi kulkenut laiva 15. elokuuta 1914. Kanavatyömaa maksoi Yhdysvalloille 375 miljoonaa dollaria. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson avasi 82 kilometriä pitkän Atlantin ja Tyynenmeren yhdistävän kanavan liikenteelle 15. elokuuta 1914. Matka Yhdysvaltain rannikolta toiselle lyheni kanavan myötä noin 15 000 kilometrillä.
Kanavan avaamisen jälkeen Yhdysvaltojen sotilashallinto lakkautettiin, yhdysvaltalaiset joukot poistuivat Panamasta, ja 8 kilometrin levyinen vyöhyke kanavan molemmin puolin siirtyi Yhdysvaltojen siviilihallintaan. Panama jäi kuitenkin Yhdysvaltojen suojelualueeksi vuoteen 1939 saakka. George Washington Goethalsista tuli Panaman kanavanvyöhykkeen ensimmäinen siviilikuvernööri.
Panaman poliittinen ja taloudellinen asema
Uusi Panaman kanava oli merkittävä taloudellinen tekijä pienen, lähinnä kumista ja banaaneista riippuvaisen valtion kansantaloudelle. Kanava loi kuitenkin myös jännitteitä alueelle, sillä maata hallitseva pieni eurooppalaisperäinen eliitti ei katsonut hyvällä alueelle jääneitä kymmeniätuhansia afrokaribialaisia työläisiä. Vierastyöläisten oli alun perin määrä lähteä kanavalta työmaan valmistuttua.
Panaman kanavavyöhykkeen pieni amerikkalainen väestö eli alueella hyvin eristäytynyttä elämää. Heillä oli omat koulut, sairaalat ja ravintolat, joissa he nauttivat korkeatasoista elämää piilossa maan valtaväestöltä. Panaman kansantalous ja maata hallitseva eurooppalaisperäinen eliitti oli 1920- ja 1930-luvuilla sidoksissa kanavaan, jonka kautta se oli puolestaan riippuvainen yhdysvaltalaisesta pääomasta. Yhdysvaltain dollarista tuli maan virallinen maksuväline, vaikka tavallisten panamalaisten keskuudessa puhutaankin edelleen Panaman balboasta. Ainoastaan kolikot ovat paikallisia, seteleinä käytetään yhdysvaltalaisia. Kanavavyöhykkeellä toimi myös kaksi suurta yhdysvaltalaista monikansallista yritystä. Kumiyhtiö Goodyear Rubber ja hedelmäyhtiö United Fruit Company saivat toimia maassa lähes monopolin asemissa. Yhdysvaltalainen sähköyhtiö huolehti Panaman kaupungin sähköntarpeesta. Sama koski myös muuta kaupungin infrastruktuuria, jota hoitivat yhdysvaltalaiset yhtiöt.
Yhdysvaltojen kanssa tehty sotilaallinen yhteistyösopimus lujitti Panaman poliittista elämää lähemmäs Yhdysvaltoja. Vuonna 1931 Panamassa tapahtui maan ensimmäinen vallankaappaus, joka oli ensimmäinen tempaus, jolla Yhdysvallat onnistui lujittamaan asemaansa Panamassa. Presidentti Ricardo Adolfo de la Guardian valtaan noussut hallitus (1941–1945) julisti toisen maailmansodan aikana sodan Saksaa ja sen tukemia akselivaltoja vastaan ja salli Yhdysvaltain perustaa sotilastukikohtia Panaman valtion rajojen sisäpuolelle. Panaman kanava oli sodan aikana hyvinkin tärkeä strateginen paikka, jonka avulla Yhdysvallat onnistui siirtämään sota-aluksia valtamereltä toiselle.
Panamalaisnationalismin nousu Panaman kanavalla
thumb|220x220px|Panaman kanavan vyöhykkeen lippu. Panamalaisten kansallishenki nousi vuosina 1917–1918, ja Yhdysvaltain merijalkaväki joutui pitämään usein kovaakin kuria kanavan alueella. Panamán ja Colónin kaupungit olivat panamalaisnationalismin tärkeimpiä keskittymiä.
Panaman presidenttinä toimi vuosina 1912–1924 populistinen Belisario Porras, jonka aikana maahan perustettiin hallitusta myötäileviä Panaman työväenliitto sekä sosialistinen Työläisten yleinen ammattiliitto. Panamaan tuli myös paljon sosialisteja, anarkisteja ja internationalisteja Euroopasta ja muualta Latinalaisesta Amerikasta.
Lokakuussa 1925 Panaman kaupungissa alkoi lakko, jonka syy oli se, että työläiset kieltäytyivät maksamasta vuokraa Panama-yhtiölle. Lakko levisi myös Colóniin. Kansa alkoi järjestäytyä kaduilla, ja yleisiä kokouksia pidettiin ympäri Panamaa. Kolumbuksen päivänä 21. lokakuuta Yhdysvaltain merijalkaväki miehitti Panamán ja Colónin kaupungit Panaman hallituksen pyynnöstä. Miehityksen tuloksena kaikki ulkomaalaiset agitaattorit karkotettiin maasta.
Toisen maailmansodan jälkeinen aikakausi ei synnyttänyt valtavia avoimia kansallistuntoja panamalaisten keskuudessa. Panaman kansantalouden suurin tulojen kohde oli vielä tuolloinkin banaanit, vaikka kanava oli huomattava työnantaja sekä tulonlähde Panamalle.
Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasserin päätös kansallistaa Suezin kanava vuonna 1956 sai joissain panamalaisissa aikaan innostusta lähteä vaatimaan kanavaa Panaman haltuun. Innostus jäi kuitenkin puheeksi, sillä Yhdysvalloilla oli Panamassa suurin maansa rajojen ulkopuolella oleva sotilastukikohta.
Tammikuun 9. päivän mellakat 1964
thumb|260x260px|Panamalaisia opiskelijoita mielenosoituksessa Panaman kanavan alueella 9. tammikuuta 1964. Panamassa oli ollut mielenosoituksia jo aiemmin 1950-luvulla koskien Yhdysvaltain läsnäoloa kanavalla, mutta 9. tammikuuta 1964 järjestettiin ensimmäinen vakava mielenosoitus, joka yltyi avoimeksi verilöylyksi.
Panaman ja Yhdysvaltain välillä oli ollut jo kauan kiistaa siitä, kumman valtion lippu liehuisi kanavavyöhykkeellä. Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy oli sallinut vuonna 1963 Panaman lipun liehumisen Yhdysvaltain lipun rinnalla kaikissa siviilirakennuksissa kanavavyöhykkeellä. Kuukausi Kennedyn kuoleman jälkeen kanavavyöhykkeen kuvernööri Robert J. Fleming hylkäsi tämän käytännön, mutta ei sallinut samalla Yhdysvaltain ja Panaman lippujen käyttöä kanavavyöhykkeellä olevissa siviilirakennuksissa.
Tilanne kävi ongelmalliseksi, kun kanavavyöhykkeellä olevan Balboan lukion yhdysvaltalaiset opiskelijat eivät halunneet noudattaa lippumääräystä ja päättivät nostaa Yhdysvaltain lipun koulunsa lipputankoon. Oppilaat kieltäytyivät kuitenkin nostamasta samalla Panaman lippua Yhdysvaltain lipun rinnalle. Tämä symbolinen lipun nosto johti siihen, että noin 200 panamalaista opiskelijaa tunkeutui kanavavyöhykkeellä sijaitsevan Balboan lukion pihamaalle ja vaativat, että myös Panaman lippu tulisi nostaa salkoon. Panamalaisia opiskelijoita piiritti Balboan lukion pihalla noin 2 000 yhdysvaltalaista opiskelijaa, jotka vastustivat panamalaisten vaatimusta lipun nostamisesta. Heidän tuekseen paikalle olivat tulleet myös Panaman kanavan omat poliisivoimat, jotka yrittivät pitää yllä järjestystä lukion pihalla.
Välikohtaus johti siihen, että molemmat osapuolet, niin panamalaiset kuin yhdysvaltalaiset, alkoivat kiistellä keskenään, minkä valtion lipun tulisi edustaa koulun lippua tangossa. Panamalaiset ja yhdysvaltalaiset alkoivat laulaa kummankin maan kansallislauluja kilpaa, ja yrittivät näin ollen ripustaa molempien maiden lippua yhtä aikaa koulun pihalla sijaitsevaan lipputankoon. Siitä alkoi joukko käsirysyjä, joiden seurauksena Panaman lippu meni riekaleiksi. Välikohtaus eskaloitui, sillä Panaman kanavavyöhykkeen poliisivoimat päättivät tilanteen hillitsemisen takia työntää panamalaisia opiskelijoita palaamaan takaisin linja-autoille ja lähtemään pois kanavavyöhykkeeltä takaisin Panaman puolelle.
Lähtiessä takaisin kohti Panaman ja kanavavyöhykkeen rajaa panamalaiset opiskelijat alkoivat samalla mellakoida kanavavyöhykkeen raja-alueella heitellen koko ajan kotitekoisia pommeja, polttopulloja ja kiviä. Tilanteen eskaloitumisen vuoksi heidän tueksi Panaman puolelta virtasi lisää opiskelijoita, ja mielenosoitukset laajenivat ja osa opiskelijoista yritti tunkeutua kanavavyöhykettä suojaavan raja-aidan yli kanavavyöhykkeen puolelle.
Tämän jälkeen Panamassa ja kanavavyöhykkeellä syttyi vakavia mellakoita. Tuona aikana väkivaltaiset mielenosoitukset Panaman eri kaupungeissa ja kanavavyöhykkeellä eskaloituivat useiden päivien mellakoiksi, joiden seurauksena ammuskeltiin, mellakoitiin ja osoitettiin mieltä Yhdysvaltain poliittista ja sotilaallista läsnäoloa vastaan.
Tilanteen rauhoittamiseksi kanavavyöhykkeellä kanavan hallinnosta vastaavat viranomaiset pyysivät avuksi 100 Yhdysvaltojen merijalkaväen sotilasta, jotka avasivat tulen mielivaltaisesti kohti mellakoivia panamalaisia. Kaikkiaan noin 22 panamalaista kuoli ja 500 loukkaantui eri välikohtauksissa, ja neljä Yhdysvaltojen merijalkaväen sotilasta sai mellakoissa surmansa.
Todellisuudessa mellakoiden taustalla oli kuitenkin poliittisia ja taloudellisia kysymyksiä, sillä kanavavyöhykkeen ja Panaman väliset elintasoerot olivat hyvin suuret.
Kanavavyöhyke oli tuolloin Yhdysvaltain hallitsema territorio, jossa vallitsi myös eri lainsäädäntö ja hallinto kuin Panamassa. Kanavavyöhyke oli taas monien panamalaisten silmissä Yhdysvaltain sotilaallisen, poliittisen ja kaupallisuuden symboli keskellä Panamaa, jonka lait eivät olleet siellä voimassa, sillä alue oli Yhdysvaltain eksterritoriaalinen vyöhyke.
Panaman kanavan suurin osa hallinnon työntekijöistä oli jo tuolloin syntyperäisiä amerikkalaisia, ja elämäntapa oli siellä hyvin amerikkalaista. Kanavalla työskenteli jo tuolloin paljon paikallisia panamalaisia, joiden elintaso oli alhaisempi kuin kanavavyöhykkeellä asuvien syntyperäisten amerikkalaisten. Paikallisilla panamalaisilla ei ollut samanlaisia mahdollisuuksia menestyä kanavasta samalla tavalla kuten siellä asuvien amerikkalaisten kohdalla, sillä paikallisten palkka oli pienempi ja asuinolosuhteet huonommat kuin syntyperäisten amerikkalaisten.
Tapahtumista sai alkunsa Marttyyrien päivä, joka tunnetaan Panamassa nimellä Día de los Mártires. Päivä on edelleen kansallinen vapaapäivä Panamassa.
Neuvottelut kanavan tulevaisuudesta
Virallinen neuvotteluyhteys Panaman ja Yhdysvaltojen välille saatiin aikaan vuonna 1967, ja maiden välille palautettiin takaisin diplomaattiset suhteet, jotka olivat olleet katkolla vuoden 1964 mellakoiden takia.
Maat pääsivät sopimukseen uusien neuvoteluiden sisällöistä, joiden pohjalta olisi tarkoitus jatkaa neuvotteluita, kunnes sopimus kanavan tulevaisuudesta syntyisi.
Presidentti Johnson epäonnistui saamaan lopullista sopimusta Chiarin kanssa kanavasta hallintokautenaan, joten neuvottelut jatkuivat vielä monta vuotta. Vuonna 1968 Panaman presidentti Marco Robles hävisi vaalit vastaehdokas Arnulfo Arias Madridille. Arnulfo Arias Madrid ehti olla vallassa yksitoista päivää, kun Panaman kansalliskaartin komentaja, kenraali Omar Torrijos syrjäytti hänet sotilasvallankaappauksessa. Samalla Panaman vanha valtaeliitti menetti ensimmäistä kertaa poliititsen vallan.
Panaman epävakaan tilanteen vuoksi neuvottelut junnasivat paikallaan. Torrijosin uusi radikaalihallitus Roder Popular toteutti maareformin, lopetti talousoligarkian vallan maassa ja kehitti peruspalveluita.
Torrijos halusi edeltäjänsä tavoin uuden sopimuksen kanavasta, ja alkoi neuvotella Yhdysvaltojen kanssa kanavan tulevaisuudesta uudelleen. Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin nimittämä neuvotteludelegaatio neuvotteli useasti Torrijosin kanssa uuden sopimuksen sisällöstä vuosina 1973–1976.
Neuvotteludelegaatio pääsi Panaman hallituksen kanssa yhteisymmärrykseen siitä mikäli uusi pysyvä sopimus kanavasta syntyisi tulevaisuudessa, niin Panaman kanavavyöhyke, joka oli silloin Yhdysvaltain territorion asemassa, tultaisiin lakkauttamaan. thumb|300px|Jimmy Carterin puhe Washingtonissa 7. syyskuuta 1977 Panaman kanavan sopimuksen allekirjoitustilaisuudessa Amerikan valtioiden järjestön päämajassa. Yhdysvaltojen istuva presidentti Gerald Ford halusi saada sopimuksen Panaman kanssa kanavasta ennen 1970-luvun loppua. Vuoden 1976 presidentinvaalien aikana kysymys Panaman kanavasta nousi poliittiselle areenalle Yhdysvalloissa. Istuvan presidentti Fordin vastaehdokas republikaanipuolueen esivaaleissa, Ronald Reagan, vastusti sopimusta. Demokraattien ehdokas Jimmy Carter kannatti kuitenkin neuvotteluiden jatkamista, vaikkei sopimukseen heti päästäisi Panaman kanssa.
Yhdysvaltain presidentinvaalien jälkeen vuonna 1976 uuden presidentti Jimmy Carterin läheinen neuvonantaja Sol Linowitz ja uusi ulkoministeri Cyrus Vance onnistuivat käännyttämään Carterin uuden sopimuksen kannalle, joten Carter päätti jatkaa neuvotteluita Panaman kanssa. Sopu uudesta sopimuksesta syntyi 10. elokuuta 1977.
Torrijos–Carter-sopimus 1977
Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja kenraali Omar Torrijos allekirjoittivat sopimuksen, jota myöhemmin kutsuttiin Torrijos–Carter-sopimukseksi, Washingtonissa 7. syyskuuta 1977 Amerikan valtioiden järjestön päämajassa, 27 Amerikan valtion päämiehen läsnä ollessa. Vanha vuoden 1903 Hay–Bunau-Varilla-sopimus jäi näin ollen historiaan.
Uusi sopimus oli kaksiosainen. Ensimmäinen osa koski Panaman kanavan pysyvää puolueettomuutta, kansainvälisenä vesitienä, sekä kanavan turvallisuutta. Sopimuksen mukaan Yhdysvalloilla oli kaikki oikeus puolustaa kanavaa ja turvata sen puolueettomuus sotilaallisesti mahdolliselta ulkopuoliselta uhalta. Toinen osa sopimuksesta koski Panaman kanavavyöhykkeen ja Panama Canal Companyn lakkauttamista, territorioaseman purkamista ja kanavan siirtymistä Yhdysvaltain ja Panaman yhteishallintoon Panama Canal Commissionin alaisuuteen vuoteen 1979 mennessä.
Senaatti ratifioi Torrijos–Carter-sopimuksen
Vaikka sopimus Panaman ja Yhdysvaltojen välille syntyi, oli Carterilla edessä vaikein tehtävä edessä: saada Yhdysvaltain senaatti ratifioimaan sopimus lopullisesti. Carter tarvitsi kolmannes senaatin enemmistöstä sopimuksen taakse, jotta se voitaisiin ratifioida virallisesti laiksi. Monet senaattorit vastustivat Panaman kanavan luovuttamista Panamalle. Etenkin republikaanipuolueen senaattorit vastustivat sopimusta, sillä he eivät halunneet luovuttaa kanavaa Torrijosille, jonka harjoittamaa politiikkaa he pitivät liian vasemmistomyönteisenä. Kova vastustus senaatissa oli melkein kaataa koko sopimuksen ratifioinnin, kunnes Carter onnistui saamaan kansalaisten tuen sopimukselle. Sopimuksen sisällöstä ja kanavan tulevaisuudesta käytiin useita virallisia keskustelutilaisuuksia sekä gallup-kyselyitä.
Tunnetuimmat republikaanivaikuttajat, kuten Henry Kissinger, Gerald Ford, Richard Nixon, Howard Baker ja David Rockefeller puhuivat sopimuksen puolesta, ja antoivat täyden tuen Carterille. Torrijos itsekin yritti pr-kampanjaa, jotta senaattorit ratifioisivat sopimuksen kutsumalla heidät Panamaan. Jopa Torrijosin ystävä, Hollywood-näyttelijä, vannoutunut republikaani ja tunnettu konservatiivi John Wayne kampanjoi sopimuksen ratifioinnin puolesta Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltain senaatti suostuteltiin hyväksymään sopimuksen ratifiointi kahdessa eri istunnossa, jotta saataisiin laaja keskustelu sopimuksen sisällöstä ennen varsinaista äänestystä. Yhdysvaltain senaatilta kesti kuitenkin kuusi kuukautta ratifioida sopimus. Monet senaattorit edelleen vastustivat sopimusta, vaikka monet arvovaltaiset yhdysvaltalaiset kannattivat sopimuksen ratifiointia julkisessa keskustelussa. Carter onnistui saamaan sopimuksen ensimmäisen osan läpi senaatissa 16. maaliskuuta 1978. Senaattorit äänesti sopimuksen puolesta äänin 68–32. 52 demokraattisenaattoria ja 16 republikaanisenaattoria äänestivät sopimuksen ratifioinnin puolesta. Sopimuksen toinen osa hyväksyttiin senaatissa 18. huhtikuuta 1978. Carter hyväksyi lain sopimuksesta 27. syyskuuta 1979.
Panaman ja Yhdysvaltojen yhteishallinta
280x280px|thumb|Yhdysvaltain armeijan rangereita [[Panamán kaupungissa joulukuussa 1989.]] Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Panaman sotilasjohtaja Omar Torrijos vaihtoivat sopimuksia kanavan yhteishallinnasta Panamássa 16.–17. heinäkuuta 1978.
Panaman kanavavyöhykkeen ja Panama Canal Companyn toiminta lakkautettiin, ja niiden toiminta siirrettiin Panama Canal Commissionin alaisuuteen vuonna 1979.
Panaman kanavavyöhykkeen oma poliisi, joka toimi United States Marshals Servicen alaisuudessa, lakkautettiin vuonna 1982. Siirtymäkauden päättymisen jälkeen vastuu kanavan turvallisuudesta siirtyi Canal Commissionin poliisin alaisuuteen.
Vuodesta 1914 kanavavyöhykettä hallinnut siviilikuvernöörin virka lakkautettiin. Viimeisenä kuvernöörinä oli Harold Parfitt, joka toimi virassa vuosina 1975–1979. Hänen seuraajansa Dennis McAuliffe toimi Panama Canal Commissionin ensimmäisenä hallintovirkamiehenä vuoteen 1989 asti. Sopimuksessa korostettiin, että vain Panaman lippu liehuisi siitä lähtien Panaman kanavan yllä, ja Yhdysvaltain lippu laskettaisiin alas vuoteen 1979 mennessä.
Virallisesti kanavan siirtyminen kokonaan Panaman haltuun tapahtuisi 31. joulukuuta 1999.
Yhdysvallat syrjäyttää Noriegan
thumb|300px|Panaman sotilasjohtaja, kenraali Manuel Noriega vangittuna Yhdysvaltain ilmavoimien lentokoneessa, jolla hänet vietiin Miamiin oikeuden eteen tuomittavaksi rahanpesusta ja huumekaupoista. Kuvan miehet ovat [[DEA|Yhdysvaltain huumepoliisin agentteja.]]Yhdysvaltain armeijan 20 000 sotilasta vyöryi viimeisen kerran 20. joulukuuta vuonna 1989 Panaman kaupunkiin. Heidän tarkoituksenaan oli saada kiinni Panaman sotilasjuntan kenraali Manuel Noriega, jota Yhdysvaltain hallitus syytti rahanpesusta ja huumekaupoista Kolumbian huumekartellin kanssa.
Taisteluiden aikana Panaman kaupungin slummit tuhottiin lähes maan tasalle, ja kymmeniätuhansia panamalaisia kuoli. Operaatio päättyi Panamassa vuoden 1990 vaihteessa, kun viimeiset Yhdysvaltain joukot palasivat takaisin kanava-alueelle. Taisteluiden aikana Panaman kanava pysyi suljettuna. Noriegan syrjäyttämisen jälkeen Panaman asevoimat lakkautettiin, ja maan poliisivoimat ottivat vastuun maan turvallisuudesta naapurimaa Costa Rican mallin mukaan.
Kanava luovutetaan Panamalle
thumb|300px|Panaman kanava luovutettiin virallisesti Panaman haltuun 31.12.1999. Kuvassa edessä ovat Espanjan kuningas [[Juan Carlos I (vas), Panaman presidentti Mireya Moscoso (keskellä) ja Yhdysvaltain entinen presidentti Jimmy Carter (oik) joulukuun 31. päivän juhlallisuuksissa vuonna 1999 Panaman kanavalla.]] Vuoden 1997 alussa Yhdysvallat aloitti ensimmäisen vaiheittaisen vetäytymisen kanavalta. Panaman ja Yhdysvaltojen yhteisen sopimuksen mukaisesti Yhdysvaltain olisi määrä poistua Panaman kanavalta kokonaan vuoden 1999 viimeiseen päivään mennessä.
Yhdysvallat vetäytyminen Panaman kanavalta oli rauhallinen, eikä mitään välikohtausta tapahtunut. Yhdysvaltain poistuessa kanavalle jäi hyvän infrastruktuurin lisäksi useita hehtaareita käyttämätöntä maa-aluetta. Tähän valtavaan käyttämättömään maa-alueeseen kuului myös laaja sotilaskoulutusalue, School of the Americas, jossa Yhdysvallat oli kouluttanut Latinalaisten Amerikan valtioiden sotilaita 1960- ja 1970-luvuilla aikana, jolloin monet Latinalaisen Amerikan valtiot ja niiden hallitukset olivat käyneet sotaa vasemmistolaisia kumouksellisia vastaan omalla maaperällä. Lisäksi siellä oli myös koulutettu useita oikeistolaisia sissiliikkeitä, joiden tarkoitus oli vastustaa Keski-Amerikassa paikallisia vasemmistolaisia hallituksia.
Panama Canal Commission toiminta loppui 31. joulukuuta 1999, ja kanava siirtyi näin ollen Panama Canal Authorityn haltuun, joka on Panaman valtion alainen itsenäinen organisaatio, joka vastaa kanavan hallinnasta.
Yhdysvaltain sotilaallinen läsnäolo kanavalla päättyi samalla, ja loput 7 000 Yhdysvaltain armeijan sotilasta poistuivat kanavalta, ja kaikki Yhdysvaltain sotilastukikohdat luovutettiin Panaman haltuun.
Kanava luovutettiin Panamalle 31. joulukuuta 1999 juhlallisuuksissa, joihin osallistui useiden valtioiden päämiehiä Latinalaisen ja Pohjois-Amerikan maista. Kanavan luovutuspuheen piti Yhdysvaltain puolesta entinen presidentti Jimmy Carter, sekä Panaman puolesta presidentti Mireya Moscoso.
Kanava siirtyi 31. joulukuuta 1999 kello 24.00 keskiyöllä virallisesti Panaman haltuun.
María Bonet
María Bonet (s. 1. toukokuuta 1985) on espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan espanjalaisesta televisiosarjasta Serranon perhe, jossa hän näytteli Helena Riveraa vuosina 2005–2006 yhteensä 24 jaksossa.
Rafael Iglesias
Argentino Rafael Iglesias (25. toukokuuta 1924 Avellaneda, Argentiina – 1. tammikuuta 1999 San Juan, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä. Hän voitti raskaan sarjan olympiakultaa Lontoossa 1948 ennen Gunnar Nilssonia ja John Arthuria.
Teosto-palkinto
Teosto-palkinto on Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teoston vuodesta 2003 alkaen vuosittain jakama palkinto, jolla halutaan edistää suomalaista luovaa säveltaidetta nostamalla esiin rohkeita, omaperäisiä ja innovatiivisia teoksia. Palkinto voidaan jakaa 1–4 teokselle tai teoskokonaisuudelle, ja sen rahallinen arvo on ollut 40 000 euroa. Mikäli palkinnon saajia on vain yksi, palkinnon suuruus on 25 000 euroa. Palkinnon saajan päättää Teoston asettama kolmihenkinen jury esiraadin valitsemien ehdokkaiden joukosta. Vuosina 2010 ja 2021 palkinto päätettiin jättää jakamatta.
Artafernes
Artafernes persialaisen Akemenidien hallitsijasuvun jäsen. Hänen veljensä oli Dareios I. Artafernes oli Lyydia satraappi noin vuodesta 513 eaa. vuoteen 493 eaa. Ennen Artafernestä Lyydian satraappina oli Otanes. Noin vuonna 499 eaa. Artafernes yritti vallata Naksoksen saaren, mutta epäonnistui. Pian tämän jälkeen Joonian kreikkalaiset kaupungit, jotka kuuluivat Artaferneen alaisuuteen, alkoivat kapinoida. Artafernes sai Joonian kapinan kukistettua vuoteen 493 eaa. mennessä.
Artafernestä seurasi Lyydian satraappina hänen oma poikansa, jonka nimi oli myös Artafernes. Tämä nuorempi Artafernes johti lyydialaisia ja myysialaisia kun Kserkses I hyökkäsi Kreikkaan.
Ososen talo
Ososen talo on Tampereella Aleksanterinkadun ja Verkatehtaankadun kulmassa sijaitseva, myöhäisjugendia edustava liike- ja asuinrakennus, jonka on suunnitellut Heikki Tiitola. Talon rakennutti kauppias G. W. Osonen, ja se valmistui vuonna 1910.
Ososen talo vaurioitui pahoin, kun Kyttälää pommitettiin talvella 1940. Rakennus on alun perin ollut kolmikerroksinen ja osittain nelikerroksinen, mutta vuonna 1988 sitä on korotettu kahdella ullakkokerroksella. Talo on nykyään suojeltu.
Ososen taloon avattiin vuonna 1993 Suomen ensimmäinen Siipiweikot-ravintola, joka sijaitsee siellä edelleen. Vuodesta 2016 alkaen rakennuksessa on ollut myös Arto Rastaan illallisravintola Dining 26 by Arto Rastas. Sen paikalla oli aiemmin Tampereen Voimailuseuran Boxing Bingo. Tämä yli 40 vuoden ajan toiminut Tampereen viimeinen bingohalli suljettiin elokuussa 2014.
Syrhämä
Juoni
Tarina kertoo Syrhämästä, maasta, joka sijaitsee tunnetun maailman hämärillä syrjäseuduilla sekä ilkeästä Herjävuorten Silmittömästä Sääskestä, joka hallitsee pahuuden voimalla Syrhämää ja on vanginnut Velho Valveen. Jokaisessa jaksossa seikkailee kolmen 9-vuotiaan lapsen joukkue, joka yrittää selviytyä ketteryyttä, nokkeluutta ja näppäryyttä vaativista tehtävistä. Ohjelmassa Kettu toimii lasten kanssa pelastaakseen Syrhämän Silmittömän Sääsken pahoilta aikeilta. Myöhemmin toisella kaudella Valve on kadonnut ja Silmitön Sääski vangitsee Pajupuron asukkaat. Ja Syrhämään saapuu Seppä, joka voi takoa tulesta luotteen, mahtiesineen, joka voi murtaa Silmittömän sääsken valtaa. Luotteen syntyyn tarvitaan neljä elementtiä, maata, ilmaa, tulta ja vettä. Jotta luote voidaan takoa tulesta, lasten on haettava puuttuva elementti Konnasuolta.
Hahmot
Kettu: Kettu on velho Valveen uskollinen kannattaja. Hän auttaa kaukomaiden lapsia heidän tehtävissään.
Kaukomaiden lapset: Kaukomaiden lapset tulevat Syrhämään auttamaan velho Valveen kirjoittamien viestien kautta. Myöhemmin toisella kaudella he auttavat Seppää vapauttamaan Silmittömän Sääsken vangitsemat Pajupuron kylän asukkaat. Jokaisessa jaksossa on eri lapset.
Mäkärä: Silmittömän Sääsken apuri. Isojalkainen ja melko kömpelö. Ei esiinny toisella kaudella.
Sääsket: Sääsket ovat Silmittömän Sääsken johtama suuri armeija. Sääskillä on yllään suuri kaapu ja pitkät kynnet, eivätkä ne ole erityisen viisaita. Sääsket eivät osaa ihmisten kieltä, ne vain ääntelevät ja sihisevät.
Kaarne: Entisistä metsistä kotoisin oleva Silmittömän Sääsken palvelija, joka ratsastaa mustalla hevosella. Kaarne ei puhu ollenkaan isännälleen tekemänsä vaitiolovelvollisuuden vuoksi. Syrhämästä kertovassa dokumentissa "Muistatko Syrhämän", ohjelman luoja Silja Sillanpää kertoi Kaarnen olevan Syrhämässä asuvan Ketun sisar.
Velho Valve: Syrhämän hyvä voimavelho, jonka Silmitön Sääski vangitsi Herjävuorten tyrmään. Kettu ja kaukomaiden lapset voivat kuitenkin lähettää esineitä hänelle Maan korvessa löytyvän Oikokomeron kautta.
Puksu: Syrhämän kulkukauppias, joka myy kaikenlaista tavaraa, jonka käyttötarkoituksesta ei voi aina olla varma. Toisella kaudella hän välttyi vangitsemiselta, kun hänen sallittiin perustaa Pajupuroon puoti kallista vuokraa vastaan.
Maltti: Syrhämän ennustaja, joka tunnetaan hänen käsitervehdyksestään. Hän tietää kaiken entisestä, nykyisestä ja tulevasta. Hän usein testaa kaukomaiden lasten tarkkaavaisuutta lukemalla opettavaisia tarinoita Tietämys-nimisestä kirjasta tai laittamalla näitä ratkaisemaan tehtäviä Katsomus-nimisestä kirjasta.
Kinahmi: Kinahmi on Pajupuron kylän viekasmielinen asukas. Toisella kaudella hän vartioi Vangittujen varastoa.
Risu: Majatalon isäntä, joka pelästyy aina nähdessään lapsia, koska pelkää näiden läsnäolon houkuttelevan sääskiä paikalle. Oli toisella kaudella vankina Herjävuorilla
Usva: Neito, jonka tehtävä on opastaa kaukomailta saapuneet lapset Usvarannasta Ketun luokse ja johdattaa nämä myös Oikokomerolta takaisin kotiin.
Vahatukko: "Metsän ukko ja Maan korven portin lukko". Hän vartioi Maan korpeen vievää Korvenrajan porttia.
Kipinä: Kuljettaa vaunuillaan tavaroita valtakunnasta toiseen. Hän myös auttaa kaukomaiden lapsia palaamaan tehtävän jälkeen kotiin, mikäli tehtävän aikana ei tarvitse käydä Oikokomerolla. Oli toisella kaudella vankina Herjävuorilla.
Seppä: Kallion vahva mies, joka velho Valveen kadottua päätti toisella kaudella auttaa Silmittömän Sääsken vallan lopullisessa murtamisessa takomalla luotteiksi kutsuttuja mahtiesineitä, jotka pala palalta heikentäisivät Silmitöntä Sääskeä.
Konniainen: Konnasuon vartija, joka säilyttää lokeroissaan puuttuvaa elementtiä. Elementin saamiseksi on ratkaistava Konniaisen haaste.
Rooleissa
Tamperelaisen Tukkateatterin jäsenet esiintyivät sarjassa mm. sääskien ja Pajupuron kyläläisten rooleissa.
Östermalm
thumb|200px|Östermalmia kuvattuna ilmasta. Alhaalla vasemmalla kiertää [[Strandvägen -puistokatu.]]
Östermalm on vuonna 1926 perustettu yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin keskustassa, ja kuuluu Östermalmin kaupunginosa-alueeseen. Se on maa-alaltaan 2,56 neliökilometrin suuruinen ja siellä asuu noin 37 000 ihmistä.
Östermalm mielletään yhdeksi Tukholman hienostuneimmaksi alueeksi, hyvin kalliiden asuntojensa ja varakkaiden asukkaidensa vuoksi. Kaupunginosassa on myös runsaasti eri maiden suurlähetystöjä, muun muassa Suomen, Yhdysvaltain sekä Norjan. Suurlähetystöjen kansoittamaa naapurustoa kutsutaan nimellä Diplomatstaden.
John Barnes
John Barnes voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Novgorodin alueen hallinnollinen jako
Historia
Vuonna 1958 Pihkovan alueeseen kuulunut Holmin piiri liitettiin jälleen Novgorodin alueeseen.
Vuonna 1960 lakkautettiin Opetšenski Posadin piiri ja seuraavana vuonna lakkautettiin Belebjolkan ja Zalutšjen piirit.
Vuonna 1963 lakkautettiin Batetskin, Dregelin, Hvoinajan, Kresttsyn, Ljubytinon, Lytškovon, Malaja Višeran, Molvotitsyn, Mošenskojen, Mstan, Poddorjen, Polan, Šimskin, Tšudovon, Utorgošin ja Volotin piirit. Ljubytinon piiri perustettiin uudelleen jo seuraavana vuonna, Hvoinajan, Kresttsyn, Malaja Višeran, Mošenskojen, Poddorjen, Tšudovon ja Volotin piirit vuonna 1965. Vuonna 1966 muodostettiin Batetskin ja Marjovon piirit, vuonna 1968 Parfinon piiri ja vuonna 1973 Šimskin piiri.
Alajärven Ankkurit
thumb|right|Ankkureiden pelaajia kotipesän kaarella thumb|right|Ankkureiden joukkue 2015. Alajärven Ankkurit ry (AA) on vuonna 1944 perustettu urheiluseura, joka toimii Etelä-Pohjanmaalla, Alajärvellä. Seuran värit ovat sininen ja keltainen. Yleisseuran alaisuuteen kuuluvat seuraavat jaostot: hiihto, kriketti, lentopallo, pesäpallo ja yleisurheilu. Ankkurit on ollut pesäpallossa Vimpelin Vedon farmiseurana kausina 2009–2010. Alajärven Ankkurit nousi kauden 2011 päätteeksi pesäpallon pääsarjaan, Superpesikseen ja putosi takaisin ykköspesikseen kauden 2019 päätteeksi. Kaudeksi 2023 Alajärven Ankkurit nousi takaisin Miesten Superpesikseen
Alajärven Ankkurit pelaa kotiottelunsa Kitron Stadionilla. Kuuluisia Alajärven Ankkureissa pelanneita ovat mm. Pekka Peltomäki, Vesa Vainio, Matti Iivarinen, Vesa Liikala, Veijo Turpela, Tommi Murto, Kari Myllyniemi, Taavi Kivipelto, Tuomo Tallbacka, Pekka Harju ja Risto Ojanperä.
Seuran perustaminen ja toiminnan alkuvaiheet
Alajärven Ankkurit perustettiin vuonna 1944. Seuran tunnetuinta lajia, pesäpalloa, paikkakunnalla on pelattu jo tuota aikaisemmin, jo 1920-luvulta asti. Laji nousikin heti perustetun seuran menestyksekkäimmäksi lajiksi. Lajille tyypilliseen tapaan, innostus oli luonnollista seurausta sotavuosien voimakkaasta harrastuneisuudesta.
Pesäpallotoiminnan nousu alasarjoista SM-mitaleille
Ankkurit sijoittui alkuvuosinaan jo mestaruussarjakarsintoihin saakka mutta nousu jäi tuolloin haaveeksi. 1950-luvun ajan Ankkurit pelasivat pääasiassa Suomensarjan keskivaiheilla. Vuosikymmenen lopulla, 1959, joukkueen 15 vuotta kestänyt taival Suomensarjassa päättyi ja toiminta jatkui maakuntasarjassa aina 1960-luvun puoliväliin saakka. 1965 tapahtui käänne, joka muutti seuran kurssin hitaaksi kiipeämiseksi kohti mestaruussarjaa. Poikien joukkueet aloittivat vuosia kestäneen SM-mitalien sarjan. 1967 edustusjoukkue asetti tavoitteekseen mestaruussarjan joka toteutui kauden 1972 päätteeksi. Mestaruussarjapaikan vakiinnuttua 1975 sarjaan uudelleennousun myötä alkoi mitalien tavoittelu.
1980 Ankkurit saavuttivat ensimmäisen SM-mitalin: hopeaa. Joukkueeseen kuuluivat: Pekka Nummela, Jouni Peura, Aulis Peltomäki, Seppo Perälä, Kullervo Murto, Tapani Tallbacka, Simo Joensuu, Raimo Harju, Pentti Harju, Pekka Peltomäki ja pelinjohtajana toiminut Lauri Pippola.
Vuonna 1987 Ankkurit pelasivat Seinäjoen Maila-Jusseja vastaan finaalissa. Saavutuksena seuran toinen hopeamitali. Kaudeksi 1988 Ankkurit asettivat ehdottomaksi tavoitteeksi Suomen mestaruuden. Runkosarjassa Alajärvi oli kolmas, mutta pudotuspeleissä edettiin aina mestaruusotteluun saakka. Vastaan finaalissa tuli Seinäjoen Maila-Jussit. Seinäjoella tuli tappio 9-8, mutta kotona selvä voitto 8-3. Mestarijoukkueeseen kuuluivat: Matti Iivarinen, Marko Etula, Simo Joensuu, Vesa Vainio, Taavi Kivipelto, Kari Myllyniemi, Tuomo Tallbacka, Veijo Turpela, Harri Pitkänen, Jouko Etula, Ari Etula, Tero Ojajärvi ja Ari Riihimäki. Itä–Lännessä pelasivat Iivarinen, Myllyniemi, Turpela ja Etula. Pelinjohtajana Peltomäki. Vuonna 1989 Ankkurit voitti toisen mestaruuden putkeen. Loppuottelussa oli tällä kertaa vastassa Imatra. Vuosi 1992 toi SM-pronssia. Seuraavana vuonna runkosarjan sijoitus oli toinen, mutta lopullinen sija 4:s. kuten myös seuraavana vuonna. 1995 Ankkureiden sijoitus oli 6. Kauden 2001 päätteeksi Ankkurit putosi pääsarjasta ja nousi vasta vuonna 2011 takaisin.
Alajärven Ankkurit voitti B-poikien SM-kultaa vuonna 2008, ja samana vuonna Vimpelin Vedon ja Ankkureiden yhteisjoukkue KK Kings saavutti A-poikien Superpesiksessä kultaiset mitalit.
Palkitut
Etenijäkuningas:
Kärkilyöntikuningas:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Vuoden tulokas:
Kultainen maila:
Vuoden pelinjohtaja:
Kriketti
Alajärven Ankkurit on oman ilmoituksensa mukaan ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa yleisseura Suomessa, jossa kriketti on otettu seurassa harjoitettavien lajien joukkoon.
Vera Telenius laulaa Toni Edelmannin lauluja
Vera Telenius laulaa Toni Edelmannin lauluja on laulaja Vera Teleniuksen vuonna 1987 levyttämä albumi. Albumille on koottu yhdeksän Toni Edelmannin sävellystä, jotka Telenius tulkitsi. Levy-yhtiönä toimi EMI Finland. Albumista on julkaistu vuonna 2010 cd-uusintapainos. Sen julkaisusta vastasi Rocket Records.
Luettelo Pokémoneista
Tämä on luettelo kaikista Pokémon-lajeista, joita on Pokémon-pelisarjan kahdeksannen sukupolven myötä 898. Luettelossa on kansainvälisesti käytettyjen englanninkielisten nimien lisäksi alkuperäiset japaninkieliset nimet latinisaatioineen sekä japanilaisten nimien viralliset latinisaatiot, joita on käytetty tavaramerkkihakemuksissa ja japanilaisissa lisenssituotteissa.
Dístomo
Dístomo on Kreikan kylä sekä samanniminen Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Διστόμου, Dimotikí Enótita Distómou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 881 ja varsinaisen Dístomon kylän väkiluku 1 589 (vuonna 2011). Dístomo on Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan kuntakeskus.
Dístomon kylän läheisyydessä sijaitsee merkittävä bysanttilainen Ósios Loukáksen luostari, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia
Toisen maailmansodan aikana 10. kesäkuuta 1944 Natsi-Saksan SS-poliisidivisioonan miehet teloittivat Dístomossa 218 kyläläistä ollessaan etsimässä kreikkalaisia partisaaneja. Seitsemän rekkalastillista SS-sotilaita joutui hieman kylän jälkeen partisaanien väijytykseen, minkä seurauksena seitsemän saksalaista sotilasta kuoli. Tämän jälkeen jäljelle jääneet SS-miehet kääntyivät takaisin kylään ja kostotoimina tappoivat, raiskasivat ja ryöstelivät. Yhteensä 218 dístomolaista sai surmansa. Tapahtumia kutsutaan Dístomon verilöylyksi.
Dístomo oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnaksi yhdessä Antíkyran ja Aráchovan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Dístomon kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Elikónas
Elikónas, antiikin Helikon , on vuori Boiotiassa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 1 748 metriä ja prominenssi 1 290 metriä.
thumb|left|240px|Näkymä Elikónakselta [[Korintinlahti|Korintinlahdelle.]] Elikónas sijaitsee noin kymmenen kilometriä pohjoiseen Korintinlahden rannasta. Vuoren korkeimman huipun nimi on Palaiovoúna (Παλαιοβούνα). Muut korkeimmat huiput ovat Tsíveri (Τσίβερι, 1 561 m), Megáli Loútsa (Μεγάλη Λούτσα, 1 549 m) ja Motsára (Μοτσάρα, 1 526 m).
Antiikin aikana Helikonia pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa omistettuna muusille. Sen itäpuolella sijaitsi niin kutsuttu Muusien laakso, johon syntyi muusille omistettu pyhäkköalue. Ensimmäisenä Helikonvuoresta ja sen laaksosta lauloi runoilija Hesiodos teoksessaan Jumalten synty. Samalla Helikonista tuli myös runollisen inspiraation tunnus, kun Hesiodos kertoi saaneensa inspraationsa muusilta alueella. Kaksi muusien pyhää lähdettä, Aganippe ja Hippokrene, sijaitsivat vuorella. Varsinkin Hippokrenen veden uskottiin antavan runollista innoitusta.
Urheilu-Suomi
Urheilu-Suomi on Saimaa-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. joulukuuta 2017. Yhtyeen keulahahmo Matti Mikkola on ottanut musiikillisia vaikutteita 1980-luvun tietokonepeleistä ja televisiosarjoista, kuten Commodore 64:stä ja Ritari Ässästä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan yhdeksännellä sijalla, ja nousi toisella listaviikollaan kahdeksannelle sijalle.
Taustaa
Yleisradio oli tilannut Mikkolalta tunnuskappaleen saman nimiseen dokumenttisarjaan tietyillä ehdoilla, mikä ei sävellystyön edetessä tyydyttänyt Mikkolaa. Kappale sattuikin syntymään vapautuneesti musiikkibisnekseen turhautuneissa tunnelmissa, vaikka hän halusikin tehdä musiikkia mieluummin Saimaa-yhtyeen kanssa kuin yksin. Mikkola viestitti dokumenttisarjan tekijöille, että ”jos oltaisiin Ruotsissa tai Norjassa, sarjan musiikin tekisi joku indiebändi.” Ylen väki piti ehdotusta niin ikään hyvänä, ja Mikkola päätyi säveltämään tunnuskappaleen lisäksi kokonaisen soundtrackin Saimaan kanssa.
Musiikin tekeminen urheilu edellä oli Mikkolasta kiehtova ja naurattava ajatus, jota hän kommentoi seuraavanlaisesti:
11. ilma-armeija (Yhdysvallat)
thumb|11. ilmavoimien tunnus 11. ilmavoimat on Yhdysvaltain ilmavoimien Tyynenmeren ilmavoimien yhtymä, joka kuuluu Yhdysvaltain Tyynenmeren alueen alaisuuteen (}). Sen esikunta on Elmendorf-Richardsonin tukikohdassa, Alaskassa. Se suunnittelee, toteuttaa, valvoo ja koordinoi ilmavoimien toimintaa Tyynenmeren ilmavoimien komentajan ohjeiden mukaisesti. Se hallinnoi myös Alaskan alueen, Pohjois-Amerikan ilmapuolustusalueen Alaskan alueen sekä muiden paikallisten organisaatioiden ilmapuolustusjoukkojen toimintaa.
Maavoimien lentojoukot perustivat yhtymän 15. tammikuuta 1942 Elmendorf Fieldissä nimellä Alaskan Air Force, jolloin se oli osa Yhdysvaltain toisen maailmansodan joukkoja suojaten Alaskan ilmatilaa sekä osallistuen Aleuttien alueen ja pohjoisen Tyynenmeren sotatoimiin.
Yhtymä muutettiin Alaskan ilmapuolustukseksi vuoden 1945 lopulla, jolloin sen vastuulle tuli Alaskan ilmatilan suojaaminen kylmän sodan aikana. Neuvostoliiton hajotessa yhtymä liitettiin osaksi Tyynenmeren ilmavoimia vuonna 1990 ja se sai takaisin nimensä 11. ilma-armeija. Armeijankomentajana on kenraaliluutnantti Stephen L. Hoog.
Alaskan ilmakansalliskaarti
11. ilmavoimiin kuuluu kaksi merkittävää kansalliskaartin yksikköä. Ne ovat:
Pariisin esikaupunkirauhat
Pariisin esikaupunkirauhat on yhteinen yläkäsite rauhansopimuksille, jotka ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat sopivat akselivaltojen kanssa. Sopimukset neuvoteltiin Pariisin rauhankonferenssissa 1919. Niihin päättyi virallisesti ensimmäinen maailmansota. Ilmaus Pariisin esikaupunkirauhat johtuu siitä, että jokainen sopimus solmittiin jossakin Pariisin esikaupungeista.
Sopimuksissa käsiteltiin sodan osapuoliin liittyvien kysymysten lisäksi myös Kansainliiton ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n sääntöjä.
Pariisin rauhankonferenssin valmistelemat rauhansopimukset ja niiden vahvistamispäivämäärät olivat
Monikansallisten valtioiden Itävalta-Unkarin ja Turkin hajottua näillä sopimuksilla yritettiin järjestellä Itä-Eurooppa uudelleen.
Patikointi
right|thumb|Ryhmä patikkaretkellä [[Teksasissa.]] right|thumb|Patikointia [[Argentiinassa.]]
Patikointi on retkeilyn muoto, jossa edetään maastossa kävellen.
Patikointitapoja on useita, esimerkiksi kävely ilman varusteita, päiväretki kevyillä varusteilla ja varsinainen eräretkeily, jossa kannetaan kaikki tarvittava mukana.
Patikoiminen tapahtuu usein luonnossa, ja luonnon tarkkailu on eräs osa patikointia. Myös kaupunkipatikointi ja tutustuminen erilaisiin kulttuureihin eri puolilla maailmaa on nykyään suosittua. Rauhallinen liikkumistahti edesauttaa havainnoimaan ympäröivää luontoa ja ympäristöä, sillä patikoinnissa ei ole kyse urheilusuorituksesta.
Patikoinnin helpottamiseksi ja luonnon säästämiseksi kohteisiin on rakennettu ja merkitty vaellus- ja retkeily­reittejä. Patikoijille on myös julkaistu kohdeoppaita.