cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Risto Ankio
Ankio sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kolmesta suomalaisesta heikoimpana neljänneksi. Tokion 1964 olympialaisissa hän oli kahdestoista. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1961 ja pronssia vuonna 1963.
Ankio paransi syyskuussa 1961 Suomen ja Pohjoismaiden ennätyksen tulokseen 458 cm. Tämä jäi viimeiseksi terässeipäällä hypätyksi ennätykseksi. Maaliskuussa 1962 Ankio hyppäsi lasikuituseipäällä epävirallisen sisäratojen Euroopan-ennätyksen 476 cm.
Kesäkuussa 1962 hän voitti Helsingin olympiastadionilla käytyjen Marskin kisojen seiväskilpailun stadionin ennätyksellä 460 cm; tuossa kisassa käytettiin ensimmäistä kertaa Suomessa alastulopaikalla Superlon-vaahtomuovipehmusteita. Kauhavan juhannuskisoissa 1962 Ankio sijoittui tuloksella 450 cm toiseksi kilpailussa, jossa Pentti Nikula hyppäsi uuden maailmanennätyksen 494 cm. Ennätyksensä 487 cm Ankio hyppäsi vuonna 1964.
Ankio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1961 sekä saavutti SM-pronssia vuosina 1963 ja 1964. Sisäradoilla hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1962. Hän edusti seuratasolla Viialan Viriä ja Lauttasaaren Pyrintöä. Hänen valmentajansa oli Valto Olenius.
Työura
Risto Ankio valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1960 ja työskenteli sitten pari vuotta Helsingin kaupungin tietokonekeskuksessa IBM 1401 -suurtietokoneen parissa. Hän opiskeli lisää tietotekniikkaa ASLA-Fulbright-stipendiaattina Kalifornian osavaltionyliopistossa Los Angelesissa (CSULA) 1964–1965 ja sitten kesän ajan General Electric -yhtiössä Arizonan Phoenixissa. Hän sai työpaikan Nokia-yhtiöstä ja teki työuransa pankkien automaattisen tietojenkäsittelyn parissa.
Myyrmannin räjähdys
Myyrmannin räjähdys oli kotitekoisen pommin räjähdys, joka tapahtui Vantaalla Myyrmäen kaupunginosassa kauppakeskus Myyrmannissa 11. lokakuuta 2002. Kauppakeskuksen aulassa meneillään olleen lapsille suunnatun pelle-esityksen aikana räjähti hauleilla päällystetty kotitekoinen pommi, joka surmasi seitsemän ihmistä ja haavoitti arviolta lähes 200:aa ihmistä; 164:n tiedetään hakeutuneen sairaanhoitoon. Osalle loukkaantuneista jäi pysyviä fyysisiä vammoja.
Teon motiivi ei koskaan selvinnyt. Tahallisuudesta ei ole varmaa näyttöä. Spekuloinneissa räjähdyksen syistä on kolme teoriaa noussut yli muiden: onnettomuus, itsemurhaisku tai tahallaan aiheutettu räjähdys, jossa tekijä kuoli vahingossa itse.
Tapahtumapaikka
Räjähdyspaikka oli Myyrmannin ensimmäisen kerroksen keskusaukiolla noin 45 metrin päässä kauppakeskuksen eteläisestä, Iskostorin puoleisesta sisäänkäynnistä, McDonalds-ravintolan, Musta Pörssi -myymälän ja Citymarketin kohdalla. Räjähdyspaikan vieressä olivat kierreportaat, jotka johtivat ylempiin kerroksiin sekä alas kauppakeskuksen pysäköintihalliin. Lähellä olivat myös toiseen kerrokseen johtaneet liukuportaat sekä hissit. Räjähdyksen voima ulottui kattorakenteisiin, jotka vaurioituivat, mutta eivät sortuneet. Pahimmat vahingot rajoittuivat melko suppealle, noin 400 neliömetrin alueelle. Pommissa olleiden haulien jälkiä löytyi kauppakeskuksen sisällä enimmillään 70 metrin päästä räjähdyspaikasta läheltä pohjoista, Paalutorin puoleista sisäänkäyntiä.
Uhrit
Räjähdyshetkellä kauppakeskuksessa oli arvioiden mukaan kaikkiaan 1 000–2 000 asiakasta. Kuolonuhreista kolme oli alaikäisiä, jotka olivat vuonna 1985 syntyneet tyttö ja poika ja vuonna 1995 syntynyt tyttö. Nuorin uhreista oli Suomessa asuneen irakilaisperheen tytär, joka menehtyi matkalla sairaalaan. Kuolleet aikuiset olivat vuosina 1963 ja 1965 syntyneet naiset, vuonna 1978 syntynyt mies sekä vuonna 1983 syntynyt mies, joka oli ajokortin ja tutkimusten kautta pommin valmistajaksi paljastunut vantaalainen kemiantekniikan opiskelija ja kemian harrastaja Petri Erkki-Tapio Gerdt (17. huhtikuuta 1983 – 11. lokakuuta 2002) Surmansa saaneista yksi oli kotoisin Nurmijärveltä, muut Vantaalta. Kuolleiden ja loukkaantuneiden saamat vammat aiheutuivat pommissa olleiden haulien ohella räjähdyksessä rikkoutuneiden lasien sirpaleista.
Aineelliset vahingot
Kauppakeskuksen kiinteistölle aiheutui noin kahden miljoonan euron aineelliset vahingot. Noin sadalle Myyrmannissa toimineelle liikkeenharjoittajalle koitui erilaisia omaisuus-, tuote- tai välillisiä vahinkoja. Vahinkojen kokonaisarvo nousi noin 4,7 miljoonaan euroon.
Tutkinta
Tapausta tutkittiin kuutena murhana ja törkeänä tuhotyönä. Tutkinnan yhteydessä kuulusteltiin 350 henkilöä ja tarkistettiin yli 700 vihjettä. Tutkijoille selvisi, että Petri Gerdt toimi yksin eikä tekoon osallistunut muita henkilöitä. Tapauksen jälkeinen tekninen tutkinta oli Suomen rikoshistorian laajimpia; keskusrikospoliisin rikosteknisessä laboratoriossa käytiin läpi noin 750 kilogrammaa räjähdyspaikalta kerättyä romua ja silppua.
Räjähdystä edeltäneet kevät ja syksy
Petri Gerdt valmistui ylioppilaaksi keväällä 2002. Sen jälkeen hän työskenteli kolme kuukautta kesätöissä tavaratalo Hong Kongissa, jossa hän oli viimeistä kertaa töissä pommi-iskua edeltäneenä sunnuntaina. Osa pommin raaka-aineista ja osista oli hankittu työpaikalta. Kesän jälkeen Gerdt jatkoi tavaratalossa työskentelyä vain satunnaisesti opiskelu- ja harrastuskiireisiin vedoten.
Kesän ja syksyn aikana Gerdt haali pommiin tarvittavat kemikaalit useista eri liikkeistä.
Perjantai 11. lokakuuta
Gerdtin vanhemmat lähtivät aamulla töihin normaalisti eivätkä he havainneet mitään erikoista poikansa käytöksessä. Gerdt lähti kotoaan Tikkurilasta aamupäivän aikana ennen kello kahtatoista. Gerdt jätti matkapuhelimensa suljettuna hyllyyn, josta poliisi sen myöhemmin löysi. Hän jätti myös tietokoneensa päälle lepotilaan.
Punasaarni
Punasaarni (Fraxinus pennsylvanica) on Pohjois-Amerikan itä- ja keskiosista kotoisin oleva kesävihanta puu, joka kuuluu saarnien sukuun ja öljypuukasvien heimoon. Se on laajimmalle levinnyt saarnilaji Pohjois-Amerikassa ja sopeutunut hyvin ääriolosuhteisiin. Sitä käytetään paljon koriste- ja maisemointikasvina ja esimerkiksi baseballmailojen materiaalina.
Myyrmannin räjähdys
Perjantai 11. lokakuuta
Kello 12.12 Gerdt nousi linjan 84 bussiin, joka kulki Tikkurilan ja Mellunmäen väliä. Tutkimuksissa ei selvinnyt hänen tekemisiään ja liikkeitään seuraavan neljän tunnin aikana. On arveltu, että hän olisi piilottanut osan pommitarvikkeista Mellunmäen läheisiin metsiin ja viimeistellyt samalla pommiaan. Mellunmäessä sijaitsee ensimmäisen maailmansodan aikaisten linnoitteiden raunioita, joiden joukosta on helppo löytää kätköpaikkoja. Hän mahdollisesti kävi myös Itäkeskuksessa tai metrolla liikkuen muualla Helsingin alueella.
Punasaarni
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|180px|Lehvästö muuttuu syksyllä kullankeltaiseksi. Punasaarni on nopeakasvuinen puu, joka voi kasvaa levinneisyysalueensa eteläosissa lähes 40 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 60–75 senttimetriä paksuksi. Levinneisyysalueensa pohjoisosissa se jää kuitenkin yleensä vain 15–18 metriä korkeaksi ja 45–60 senttimetriä paksuksi. Sillä on roteva ja suora runko, leveä latvus, pystyt haarat sekä laaja ja suhteellisen lähelle maanpintaa levittäytyvä juuristo. Kaarna on punaruskeaa ja vanhemmiten leveäuurteista ja kapeiksi ja limittäisiksi harjanteiksi halkeilevaa.
Myyrmannin räjähdys
Perjantai 11. lokakuuta
Kello 16.10 Gerdt nousi linjan 84K bussiin Mellunmäen metroasemalta ja palasi Tikkurilaan. Todennäköisesti hän ei enää käynyt kotonaan.
Kello 17.10 Gerdtistä oli varma havainto Tikkurilan Asematiellä. Silminnäkijä havaitsi Gerdtin kulkevan kohti Tikkurilan asemaa ja sen viereistä bussiterminaalia.
Punasaarni
Ulkonäkö ja koko
Punasaarni kukkii myöhäiskeväällä yleensä ennen lehtien puhkeamista, Floridan korkeudella maalis–huhtikuussa ja pohjoisempana huhti–toukokuussa. Se on kaksikotinen kasvi eli sen hede- ja emikukat sijaitsevat eri puuyksilöissä. Pienet, kehälliset kukat muodostavat huiskiloita oksien kärkeen ja lehtihankoihin. Tuulen pölytettyä emikukat niistä kehittyy 3–5 senttimetriä pitkiä, liereähköjä ja siivekkäitä pähkylöitä, jotka muuttuvat kypsyessään vihreästä ruskeaksi. Pähkylät leviävät puun ympäristöön tuulen ja virtaavan veden mukana.
Myyrmannin räjähdys
Perjantai 11. lokakuuta
Kello 17.15 Gerdt nousi linjan 50 tai kello 17.18 linjan 55 bussiin. Kumpikin niistä kulki Tikkurilasta Myyrmäkeen.
Punasaarni
Levinneisyys
thumb|240px|Vanhemmiten kaarna muuttuu harjanteiseksi. Punasaarni on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista ja Suurilta tasangoilta. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Nova Scotiaan ja Cape Bretonin saarelle, luoteessa Albertan kaakkoisosiin, lounaassa Texasin kaakkoisosiin ja kaakossa Georgiaan ja Floridan luoteisosiin. Lisäksi se on karannut istutuksista luontoon Utahissa ja Coloradossa.
Elinympäristö
Punasaarni on sopeutunut hyvin erilaisiin kasvuympäristöihin. Se on vaatimaton maaperän suhteen ja sietää kohtalaisesti tulvimista ja varjostusta. Parhaiten se menestyy runsasravinteisessa ja kosteassa maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä ja sisältää savea, silttiä ja hiesua. Se kasvaa valta- tai sekapuuna tuoreissa ja kosteissa, keski- ja runsasravinteisissa lehtimetsissä, usein jokivarsilla ja tulvatasangoilla.
Käyttö
Punasaarni on taloudellisesti merkittävä puulaji vain levinneisyysalueensa eteläosissa. Sen karkeasyinen puuaines on lujaa, kovaa, painavaa, taipuisaa ja erittäin iskunkestävää. Se ei ole yhtä arvostettua kuin valkosaarni, vaikka ne muistuttavatkin toisiaan niin paljon, että molempia myydään usein valkosaarnen nimikkeellä. Punasaarnen puusta tehdään lähinnä työkalujen kahvoja ja baseballmailoja mutta myös huonekaluja ja sisustuselementtejä. Kauniin muotonsa, sopeutumiskykynsä sekä hyvän tuholais- ja taudinkestävyytensä vuoksi sitä istutetaan paljon katujen varsille koristekasviksi ja käytetään vanhojen avolouhosten maisemoinnissa. Se tarjoaa myös suojaa ja ravintoa monille eläimille, esimerkiksi linnuille, peuroille, biisoneille ja kanadanmajaville.
Punasaarni oli tasankointiaaneille pyhä puu ja tärkeä raaka-aineiden lähde, josta tehtiin jousia, nuolia, rumpuja, telttakeppejä, tiipiin kiinnitystappeja ja lihankuivaustelineitä. Omahat ja pawneet uskoivat sen maagisiin voimiin ja säilyttivät seremonialliset ja symboliset esineensä siitä rakennetuissa telineissä. Cheyennet rakensivat siitä majoja, joissa harrastettiin aurinkotanssia.
Myyrmannin räjähdys
Perjantai 11. lokakuuta
Kello 18.00 Gerdt saapui Myyrmäkeen. Hänen liikkeistään kello 18.00 ja 19.20 välisenä aikana ei ole tarkkaa tietoa.
Kello 19.20 valvontakamera kuvasi Gerdtin varmuudella ensimmäisen kerran Myyrmannissa. Valvontakamerat eivät kuitenkaan kuvanneet räjähdyspaikkaa.
Kello 19.30 Gerdt istui räjähdyspaikan viereisillä penkeillä. Pommin sisältänyt reppu oli vielä tuolloin hänen jalkojensa vieressä. Viereisen McDonalds-ravintolan edustalla esiintyi ilmapalloja jakanut pelle, joka oli Project Hope -yhdistyksen vapaaehtoistyöntekijä. Paikalla oli runsaasti lapsiperheitä seuraamassa esitystä.
Kello 19.30–19.35 Gerdtin liikkeistä on epämääräisiä silminnäkijähavaintoja. Rikostutkimuksen mukaan pommi oli räjähtäessään hänen sylissään, noin metrin korkeudella, Gerdtin ollessa räjähdyshetkellä pystyasennossa.
Kello 19.35 pommi räjähti Gerdtin sylissä surmaten hänet välittömästi. Gerdtin ruumis sinkoutui 15 metriä ja paiskautui vasten urheilukauppa Intersportin ikkunaa. Gerdtin lisäksi pommi surmasi kuusi ihmistä ja useita satoja loukkaantui, joista osa vakavasti. Ensimmäinen hätäpuhelu soitettiin kello 19.36.49. Heti räjähdyksen jälkeen Myyrmannin liikkeet suljettiin ja kauppakeskuksessa olleet, vahingoittumattomina selvinneet asiakkaat ohjattiin ulos. Varsinaista pakokauhua ei silminnäkijöiden mukaan syntynyt.
Kello 19.38 ensimmäiset pelastusyksiköt saapuivat paikalle. Ensitietojen perusteella epäiltiin ilmapallojen täyttöön käytetyn kaasupullon räjähdystä klovniesityksessä. Ensimmäisenä Myyrmanniin saapunut poliisipartio löysi Petri Gerdtin ajokortin kauppakeskuksen lattialta Citymarketin kassojen edustalta. Ratkaisevaksi vihjeeksi osoittautunut ajokortti kulkeutui illan aikana Tikkurilan poliisiasemalle ja sieltä seuraavana aamuna Keskusrikospoliisin haltuun. Kaikkiaan 59 loukkaantunutta, joista kahdeksan oli lapsia, kuljetettiin ambulansseilla ja Medi-Heli-helikopterilla Töölön, Meilahden, Jorvin, Peijaksen ja Hyvinkään sairaaloihin sekä Lastenklinikalle, ja neljän seuraavan vuorokauden aikana leikattiin 27 potilasta 47 toimenpiteessä.
Kello 20.04 STT julkaisi ensimmäisen uutisen Myyrmannissa tapahtuneesta räjähdyksestä. Yle lähetti tapahtumasta ylimääräisen uutislähetyksen.
Kello 20.50 viimeiset vakavasti loukkaantuneet potilaat oli siirretty sairaaloihin. Rikospaikkatutkijat siirtyivät räjähdyspaikalle. Koska pommin räjähdys antoi viitteitä terrorismista, Myyrmannissa kävi myös Suojelupoliisin tutkija. Epäilykset pommi-iskusta heräsivät, kun sairaaloihin tuotujen potilaiden leikkaushaavoista oli löytynyt teräshauleja.
Kello 21.00 viranomaiset pitivät ensimmäisen tiedotustilaisuuden Myyrmannissa.
Kello 21.30 kriisiapupiste avattiin Kilterin koululla lähellä Myyrmannia.
Kello 22.00 Kymmenen uutisissa kerrottiin ensimmäisen kerran julkisesti, että kyse oli pommin räjähdyksestä. Varmuus asiasta oli saatu juuri ennen uutislähetyksen alkamista.
Kello 23.10 pelastuslaitos lopetti pelastustyöt. Tapaus siirtyi poliisin hoidettavaksi.
Lauantai 12. lokakuuta
Kello 03.00 poliisi tiedotti epäilevänsä Myyrmannin räjähdystä tahalliseksi rikokseksi onnettomuuden sijaan.
Lauantaina hieman puolen päivän jälkeen rikostutkijat olivat saaneet DNA-tutkimuksen avulla selville räjäyttäjän henkilöllisyyden. Välittömästi tämän jälkeen poliisi teki kotietsinnän Gerdtin kotiin Tikkurilaan. Poliisi takavarikoi Petri Gerdtin huoneesta hänen tietokoneensa, pommin valmistusohjeet, hauleja sekä pommin rakentamisessa tarvittavia kemikaaleja. Myös Gerdtin koulu ja hänen työpaikkansa tarkastettiin.
Sunnuntai 13. lokakuuta
Radion ja television uutislähetyksissä paljastettiin, että Myyrmannin pommi-iskusta oli vastuussa 19-vuotias vantaalainen kemiantekniikan opiskelija Petri Gerdt, joka oli myös itse saanut surmansa räjähdyksessä.
Maanantai 14. lokakuuta
Räjähdyksen tutkinta jatkui tapahtumapaikalla tehdyillä teknisillä tutkimuksilla. Poliisi järjesti Myyrmannin sisätiloissa rekonstruktion, jolla pyrittiin selvittämään pommin tarkka sijainti räjähdyshetkellä. Samana päivänä keskusrikospoliisi julkaisi tietokoneella tehdyn kuvan, jossa mallinuken pään tilalle oli asetettu Petri Gerdtin kasvot. Nukelle oli puettu samanlaiset vaatteet kuin Gerdtillä oli ollut yllään räjähdyksen tapahtuessa. Krp toivoi saavansa kuvan avulla lisää tietoa Gerdtin liikkeistä ennen räjähdystä. Vihjeiden taso paranikin kuvan ansiosta huomattavasti, ja Gerdtin liikkeitä pystyttiin kartoittamaan jopa edeltäneelle torstaille.
Myyrmannin naapurissa sijainneessa Espoon-Vantaan teknillisessä ammattikorkeakoulussa, jossa Gerdt oli opiskellut, laskettiin lippu puolitankoon, ja koko koulu hiljentyi surujuhlaan. Sisäministeriö suositti tiistaiksi yleistä suruliputusta koko maahan.
Myöhemmin
Myyrmannin räjähdystä seuranneen viikon aikana poliisi otti kiinni neljä nuorta, jotka olivat keskustelleet räjähteistä samoilla Internetin keskustelupalstoilla kuin Gerdt, ja myös heidän koteihinsa tehtiin kotietsinnät. Myöhemmin kaksi heistä tuomittiin sakkorangaistuksiin räjähderikoksista, joilla ei ollut yhteyttä Myyrmannin pommi-iskuun.
Tekijä
Pommituksen tehnyttä Gerdtiä kuvailtiin hiljaiseksi, yksinäiseksi, eristäytyväksi, ujoksi, kiltiksi, toiset huomioon ottaneeksi ja toisia arvostaneeksi henkilöksi. Hänellä ei ollut todettu mitään psyykkistä häiriötä tai muuta vastaavaa. Hänen isänsä Armas Gerdt kuvailee poikansa olleen herkkä luonne, joka tirautti lapsena itkut pienestä kaatumisesta tai tukkapöllystä ja joka pienempänä sai tahtonsa läpi. Isä kuvailee Gerdtiä jossain määrin lapselliseksi luonteeksi.
Seurustelusuhteita tai muuten laajaa kaveripiiriä hänellä ei tiettävästi ollut koskaan. Hän ei saanut yhtään ystävää edes koripalloharrastuksensa parista, jossa hän oli hyvä ja sai muun muassa arvokkain pelaaja -palkinnon. Gerdt oli erittäin yksinäinen, ja monet hänen kontakteistaan olivat netissä. Gerdtin luona ei käynyt muita hänen ikäisiään, paitsi joskus tietokonepelejä pelaamassa perheen tietokoneella, jollaista tuohon aikaan monella ei vielä ollut. Käynnit kuitenkin loppuivat Gerdtin ollessa kymmenvuotias.
Gerdt vietti paljon aikaa huoneessaan ja perheen tietokoneella. Muun ajan hän oli koulussa tai koripalloharjoituksissa. ”Kun Petri ei ollut koulussa tai koripalloharjoituksissa, hän oli kotona”, Gerdtin isä kuvailee. 11. lokakuuta 2002 Petriä ei kuulunut illalla kotiin, mikä oli epätavallista. Perhe oli lauantaiaamuna 12. lokakuuta 2002 ihmetellyt, missä hän voisi olla: ”Eikä hän (Petri) edes voinut olla kenenkään luona yötä, sillä hänellä ei ollut yhtään kaveria”, Gerdtin isä kuvailee.
Henkilöhistoria
Petri Erkki-Tapio Gerdt syntyi perheeseen ensimmäisenä lapsena. Gerdtin syntymästä vuosi myöhemmin heidän perheensä muutti Tikkurilaan omakotitaloon. Alueella ei ollut juuri lainkaan lapsiperheitä, joissa olisi ollut samanikäisiä lapsia, joten Gerdt jäi tämänkin ympäristön osalta yksin. Myöhemmin hän oli haluton enää menemään yksin ulos. Ainoa hyvä ja oman tasoinen ystävä oli hänen pikkusiskonsa. ”Jos sisko oli kotona, Petrillä oli kaveri”, isä kuvailee.
Koulussa Gerdtiä kiusattiin ja syrjittiin voimakkaasti, vaikka hän kiisti asian sitä kysyttäessä. ”Kyllä hän (isä) joskus asiasta kysyi, mutta poika oli ylpeä, ei myöntänyt kertaakaan”, Gerdtin isä muistelee. Kiusaaminen oli pahimmillaan yläasteella, jossa kukaan ei puuttunut kiusaamiseen. Kiusaaminen näkyi muun muassa eristämisenä, porukoista ja ryhmätöistä yksinjättämisenä. Syitä kiusaamiseen olivat muun muassa Gerdtin outo kävelytapa ja liikunnalliset suoritukset koulussa (mm. luistelu ja hiihto). Häntä mahdollisesti kiusattiin vielä lukiossakin. Koska Gerdt oli melko pitkä (187 cm), kiusaaminen olisi luultavasti ollut henkistä.
Gerdtin koulumenestys oli kaikesta huolimatta hyvää. Hänellä oli suuri kiinnostus luontoon, josta kertoo myös se, että hän pärjäsi valtakunnallissa Metsävisassa 1999, josta sai kunniamaininnan.
Ylioppilaskokeet olivat menneet huonommin kuin Gerdt osasi odottaa, mikä saattoi masentaa häntä entisestään. Hän oli päässyt opiskelemaan kemiaa EVTEK:iin, vaikka oli ensisijaisesti halunnut yliopistoon. Kesän ajan hän oli ollut töissä Hong Kong -liikkeessä. Hän jopa halusi töihin viikonlopuiksi ja saattoi tehdä useita viikkoja töitä ilman vapaapäiviä. Työpaikalla hänestä pidettiin ja hän palveli asiakkaita hyvin. ”Kesällä vanhemmat olivat käyneet katsomassa, kuinka poika pärjäsi aikuisten töissä. Hyvin työ näytti sujuvan”, Gerdtin isä muistelee.
Onnettomuus
Onnettomuusteoriaa on korostanut etenkin Petri Gerdtin isä Armas Gerdt. Hän arvelee Petrin matka Myyrmanniin -kirjassaan, että Petri olisi ollut viemässä pommia räjäytettäväksi Myyrmannin läheiseen metsään, ja että pommi räjähti kauppakeskuksessa vahingossa. Petrin suunnittelemassa räjähdyspaikassa olisi saattanut olla ihmisiä, ja hän olisi odotellut Myyrmannissa parempaa hetkeä räjäyttää pommi. Hän oli kokeillut vastaavalla tavalla pienempiä pommeja. Itsetehdyt räjähteet voivat olla erittäin epävakaita ja voivat räjähtää äkkiarvaamatta. Pommi kuitenkin räjähti keskeisellä paikalla Myyrmannin kauppakeskusta, ja se oli vuorattu 6 000 teräksisellä haulilla ja nauloilla. Lisäksi aurinko oli ollut laskeneena jo tunnin verran pommin räjähdyshetkellä (aurinko laski kello 18.26).
Itsemurhaisku
Yhden teorian mukaan pommi oli itsemurhaisku. Gerdt halusi tarkoituksella kuolla iskussa ja tappaa mahdollisimman monta sivullista. Tätä teoriaa vastaan sotii itsemurhaviestin puuttuminen ja ajankohdan valitseminen eli tunti ennen sulkemisaikaa. Poliisitutkinnan mukaan Gerdt ei ollut julistautunut minkään poliittisen tai uskonnollisen ääri-ideologian kannattajaksi. Yleensä itsemurhaiskuilla haetaan julkisuutta. Itsemurhaiskun tekijä haluaa julistaa jotakin ideologista tai poliittista päätöstään miksi hän teki iskun. Itsemurhaiskua tai onnettomuutta tukee jossakin määrin Gerdtin nettikirjoittelu. Yhdessä kirjoituksessa hän kuvaa: ”Mulle ei oo sattunut suurempia onnettomuuksia, mutta kerran näin unta, että poliisiauto ajoi laukaisupaikalle. Onnex olin jo ’leijailemassa’ toiseen suuntaan.” Isän mukaan leijailu kuitenkin oli Petrin oma ilmaisu juoksemiselle.
Tahallinen pommi-isku, jossa Gerdt kuoli vahingossa itse
Tämän teorian mukaan Gerdtin oli tarkoitus jättää pommi roskakoriin tai sen päälle keskeiselle paikalle Myyrmannissa. Hän poistui pommin luota laukaistaakseen sen joko kauko-ohjaimella tai ajastimella. Jostakin syystä pommi ei kuitenkaan räjähtänyt, ja Gerdt palasi paikalle tutkimaan sitä, jolloin pommi laukesi tappaen pommin rakentajan. Tahallisen pommi-iskun teorioita vastaan puhuvat motiivin puute sekä eräät rikostutkinnassa ilmenneet seikat. Politiikka ei kiinnostanut Gerdtiä, eikä hänen käytöksessään ja kirjoittelussaan ollut havaittavissa mitään tavallisesta nuoresta miehestä poikkeavia intohimoja ideologisesti tai poliittisesti. Hän oli kiinnostunut pommeista ja niiden tuhovaikutuksista. Gerdt myös luki Che Guevaran elämäkertaa (joka jäi kesken) Tahallisen, mutta epäonnistuneen pommi-iskun mahdollisuus on poliisitutkinnassa suljettu miltei kokonaan pois.
Pommi
Rikostutkintaa johtanut Keskusrikospoliisin silloinen rikosylikomisario Tero Haapala kertoi MTV:n uutisten haastattelussa, että Myyrmannissa räjähtänyt pommi oli ”äärimmäisen likainen” ja se oli pystytty viemään kauppakeskukseen helposti ja kenenkään huomaamatta.
Gerdtin käyttämä pommi oli hänen vanhaan koulureppuunsa sullottu kahden litran virvoitusjuomapullo, jossa oli ANNM-nimistä räjähdeainetta. Pommi painoi hauleja ja nauloja lukuun ottamatta arviolta 2–3 kilogrammaa ja oli maksanut arviolta 150–180 euroa, ja siinä oli noin 6 000 teräksistä haulia ja hieman nauloja. Keskusrikospoliisin mukaan Gerdtillä saattoi olla pommi repussaan koko sen ajan, jonka hän kulki räjähdystä edeltäneenä iltapäivänä eri puolilla Vantaata ja Helsinkiä. Mahdollista on myös, että Gerdt säilytti pommia jossakin päin Myyrmäkeä, jossa hän opiskeli, ja nouti sen ennen menoaan Myyrmanniin.
Pommin aloitepanos oli mahdollisesti peroksidipohjainen räjähdeaine, kuten HMTD, joka on epävakaa räjähdeaine ja reagoi muun muassa metallien kanssa. Gerdt oli aiemmin keskustellut internetin Kotikemia-foorumilla ANNM-räjähdeaineesta ja HMTD-aloitepanoksesta. Hän oli kirjoittanut syyskuun alussa 2002 muun muassa räjäyttäneensä aiemmin HMTD:tä yskänpastillirasiassa ja kirjoitti räjähdyksen olleen "helvetin kova".
Gerdt oli Kotikemia-foorumin vakiokeskustelija nimimerkillä ”rc” ja oli kiinnostunut pommien valmistamisesta harrastuksena. Ennen suomalaista foorumia hän luki keskusteluja ulkomaalaisilta sivustoilta. Keskustelupalstalla keskusteltiin räjähteistä, muttei jutun tutkijan mukaan yllytetty ketään rikokseen. Myöhemmin oikeus antoi internetin keskustelupalstan ylläpitäjänä toimineelle, ”Einstein”-nimimerkillä kirjoittaneelle 17-vuotiaalle hämeenlinnalaisnuorelle vapauttavan tuomion. Foorumi suljettiin pian räjähdyksen jälkeen.
Reaktioita
Tapaus järkytti varsinkin Suomea ja muita Pohjoismaita, joissa ihmishenkiä vaativat räjähdykset ovat erittäin harvinaisia. Monet suomalaiset ja ulkomaalaiset poliitikot, kuten tasavallan presidentti Tarja Halonen, pääministeri Paavo Lipponen ja Ruotsin pääministeri Göran Persson esittivät suruvalittelunsa iskun uhreille ja haavoittuneille. Sisäministeri Ville Itälä luonnehti tapausta tuoreeltaan ”rikolliseksi ja halveksittavaksi teoksi”. Hänen mukaansa kyseessä oli pääkaupunkiseudun suurin siviilionnettomuus toisen maailmansodan jälkeen. Myyrmannin räjähdys oli viikonlopun pääuutinen kaikkialla Euroopassa. Tapauksen jälkeen turvatoimia kiristettiin väliaikaisesti muissa Suomen kauppakeskuksissa.
Myyrmannin pohjoisen sisäänkäynnin edustalle Paalutorille virtasi räjähdyksen jälkeen suuri määrä kortteja ja kynttilöitä. Uhrien ja heidän omaistensa auttamiseksi perustettiin myös rahasto.
Räjähdyksessä kuolleiden muistotilaisuus pidettiin Myyrmäen kirkossa pari päivää iskun jälkeen. Myyrmannin kauppakeskuksen aineelliset vahingot olivat mittavia. Myyrmanni joutui korjattavaksi saamiensa vaurioiden vuoksi ja avattiin uudelleen 30. lokakuuta 2002, eli vajaat kolme viikkoa räjähdyksen jälkeen. Räjähdyspaikalle ei pystytetty muistomerkkiä. Räjähdyksen jälkihoitoa on myöhemmin puitu julkisuudessa. Osa vammautuneista katsoo jääneensä ilman asiallista tukea yhteiskunnan taholta.
Lukuisten yksityishenkilöiden ja yritysten kerrottiin tammikuussa 2003 aikovan vaatia korvauksia Myyrmannin pommi-iskusta. Lähes kaikki sairaalahoitoon hakeutuneet ilmoittivat hakevansa korvauksia vammoista tai henkisistä kärsimyksistä, ja yli sata yrittäjää omaisuusvahingoista. Koska iskun tekijä oli kuollut, maksajiksi olivat joutumassa Valtiokonttori ja vakuutusyhtiöt.
Sisäministeriö asetti tutkijaryhmän selvittämään Myyrmannin räjähdystä sekä sen jälkeisiä pelastustoimia. Tutkijaryhmä julkisti loppuraporttinsa 10. maaliskuuta 2003, ja sen mukaan viranomaiset olivat toimineet pääosin kiitettävästi. Pelastustoimien onnistumiseen olivat vaikuttaneet räjähdyksen sattuminen sisätiloissa, hyvät kulkuyhteydet ja Myyrmannin sijainti terveyskeskuksen vieressä. Sen sijaan puhelinverkon ylikuormittuminen oli haitannut viranomaisten keskinäistä yhteydenpitoa.
Herbert Lawford
250px|pienoiskuva|oikea|Herbert Lawford kuvassa oikealla ylhäällä. Herbert Lawford (s. 15. toukokuuta 1851 – 20. huhtikuuta 1925) oli brittiläinen tennispelaaja, joka voitti Wimbledonin tennisturnauksen vuonna 1887.
Hän voitti Oxfordin yliopiston nelinpelimestaruuden vuonna 1879. Wimbledonin kaksinpelin hän hävisi viisi kertaa.
20 Greatest Hits (Ricky Nelson)
20 Greatest Hits on kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen, 1950-luvulla levytysuransa aloittaneen laulaja Ricky Nelsonin tuotannosta. Levy on ilmestynyt Yesterdays Gold -levymerkillä vuonna 1987. LP-levyn luettelotunnus on YDG 15710 ja kasetin YDG 45710. Valmistusmaa on Portugali. Jakelusta on vastannut Movieplay Portuguesa. Levykannen on suunnitellut Hollannin Baarnissa toiminut Studio Wondergem GVN.
Herbert Lawford
Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 2006.
20 Greatest Hits (Ricky Nelson)
Kappaleet
Kappaleiden yhteydessä on 1950-luvun osalta niiden listasijoitus sekä kuukausi ja vuosi, jolloin kappale on noussut Top 10 -listalle. Näistä samalla singlellä ovat ilmestyneet kappaleparit "Stood Up" / "Waitin' in School" sekä "Believe What You Say" / "My Bucket's Got a Hole in It".
Oaksin räjähdys
Oaksin räjähdys Yorkshiressa Englannissa surmasi 361 kaivostyöläistä. Ennen Senghenyddin kaivosturmaa vuonna 1913 se oli Iso-Britannian pahin kaivosonnettomuus.
Dearne Valley Landscape Partnershipin tutkimuksessa löydettiin 383 henkilön nimet, joiden oletetaan kuolleen onnettomuudessa.
Täydelliset naiset (2. tuotantokausi)
Täydellisten naisten toista tuotantokautta esitettiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kauden tapaan sunnuntai-iltaisin kello 21.00 ABC:llä ja Suomessa Nelosella maanantai-iltaisin kello 21.00. 24 tavallisen jakson lisäksi Yhdysvalloissa esitettiin kaksi erikoisjaksoa, joissa kerrattiin kauden tapahtumia ja pohjustettiin tulevaa kauden päätöstä. Jaksot esitettiin 1. tammikuuta ja 23. huhtikuuta 2006.
Sarja jatkoi korkeiden katsojalukujen keräämistä toisella kaudella. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 22,2 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden ja se oli Yhdysvaltain television neljänneksi katsotuin televisiosarja kaudella 2005–06. 4. syyskuuta 2006 kauden aloitusjaksoa seurasi Suomessa 422 000 katsojaa ja se oli Lostin jälkeen kanavan toiseksi katsotuin ohjelma.
Kausi julkaistiin DVD:nä Suomessa 20. huhtikuuta 2007.
Tuotanto
thumb|300px|left|alt=Wisteria Lanen kartta, jossa numerot fiktiivisten hahmojen talojen osoitteina|Tämä kartta Colonial Street'istä tai Wisteria Lanesta sisältää toiselle kaudelle uudistetun 'umpikujan', jotta Edie Brittin talo (talo nro '4362') ja puisto saatiin lisättyä.
Marc Cherry, Tom Spezialy ja Michael Edelstein palasivat kaudelle sarjan vastaavina tuottajina. Käsikirjoittaja Kevin Murphy palasi myös sarjan pariin yhdessä George W. Perkinsin, Chris Blackin, Joey Murphyn ja John Pardeen kanssa.
Tällä kaudella Cherry jätti suurimman osan jaksojen kirjoittamisesta muille tuotantotiimin jäsenille. Sarjan vastaavana tuottajan toiminut Edelstein jätti sarjan kauden puolivälissä. Hän perusteli päätöstä sanomalla, että hän haluaa kokeilla jotain uutta. Myös toinen tuottaja Spezialy jätti sarjan kauden aikana.
Colonial Street, jossa Wisteria Lanen lavasteet sijaitsevat, koki muutoksia toisen kauden tuotannon aikana. Umpikuja, joka tunnettiin nimellä ”Circle Drive” uudistettiin rajusti. Aikaisemmin ”Circle Drivella” näkyi kirkon julkisivu (tuttu myös Murhasta tuli totta -sarjasta), jonka korvasi kuitenkin Edie Brittin toinen koti ja Colonial Mansion -rakennus tuhottiin ja korvattiin sarjan puistolla.
Cherry on sittemmin sanonut katuvansa suurinta osaa sarjan toisesta kaudesta ja, että ABC:n tilaama ylimääräinen jakso pakotti sarjantekijät työskentelemään nopeutetulla aikataululla. Näyttelijä Teri Hatcher mainitsi toisen kauden kuvausten aikana olleista tuotanto-ongelmista, mukaan lukien epätäydelliset ja viivästyneet käsikirjoitukset. Hatcher ja toiset sarjan näyttelijät Marcia Cross, James Denton ja Felicity Huffman ilmaisivat kaikki huolensa sarjan laadun huononemisesta.
Palkinnot
Täydelliset naiset sai toisella kaudellaan yhteensä seitsemän Emmy-ehdokkuutta, mukaan lukien parhaan komediasarjan naissivuosan ehdokkuuden (Alfre Woodard roolistaan Betty Applewhitena) sekä parhaan komediasarjassa vierailevan naisnäyttelijän ehdokkuuden (Shirley Knight roolistaan Phyllis Van de Kampina). Sarja ei kuitenkaan voittanut yhtään Emmy-palkintoa. Siitä huolimatta sarja voitti toisena peräkkäisenä vuonna Golden Globe -palkinnon parhaasta musikaali- tai komediasarjasta. Sarjan pääosia esittävät naiset – Teri Hatcher, Felicity Huffman, Marcia Cross ja Eva Longoria – saivat ehdokkuudet parhaan musikaali- tai komediasarjan naispääosasta, mutta yksikään ei voittanut palkintoa. Kausi voitti myös kaikki ehdokkuutensa Screen Actors Guild Awards -gaalassa. Felicity Huffman voitti palkinnon parhaasta naisnäyttelijästä komediasarjassa roolistaan Lynette Scavona ja koko näyttelijäkaarti voitti parhaan komediasarjan näyttelijäkokoonpanon palkinnon toisena peräkkäisenä vuonna.
Päähenkilöt
Muita keskeisiä henkilöitä:
Sivuhenkilöitä
Vierailevia tähtiä:
DVD-julkaisu
Buena Vista Entertainment julkaisi sarjan toisen tuotantokauden DVD:llä Yhdysvalloissa 29. elokuuta 2006, kun kaikki jaksot oli esitetty televisiossa. Kuusi dvd-levyä sisältävä boxi sisältää kaikki kauden jaksot ja lisäksi bonus-materiaalia kuten pilalle menneitä kohtauksia, kaksi esittämätöntä tarinaa, poistettuja kohtauksia sekä muuta kuvauksiin liittyvää materiaalia. Kausi on saatavilla Yhdysvalloissa myös iTunes Storessa kokonaisena kautena sekä yksittäisinä jaksoina.
Lähteet
Gotowe na wszystko
Saksan 6. panssaridivisioona
'''Saksan 6. panssaridivisioona''' oli Saksan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan. Sen edeltäjä mekanisoitu 1. kevyt prikaati perustettiin lokakuussa 1937 kopioitaessa Ranskan kevyen mekanisoidun divisioonan kokoonpano. Uusi yksikkötyyppi oli suunniteltu armeijatason tiedustelu- ja varmistustehtäviin, jotka aiemmin olivat olleet ratsuväen vastuulla. Vuonna 1938 prikaati laajennettiin 1. kevyeksi divisioonaksi, joka osallistui sotatoimiin Puolassa. Divisioonasta muodostettiin lokakuussa 1939 sotatoimien päätyttyä 6. panssaridivisioona, koska kevyttä divisioonaa ei pidetty tehtäviinsä sopivana organisaationa.
Divisioona osallistui vuonna 1940 länsirintaman sotatoimiin Ranskassa, mistä se siirrettiin vuoden lopulla itään. Se hyökkäsi kesäkuussa 1941 Neuvostoliittoon osana Pohjoista armeijaryhmää ja divisioona taisteli Leningradin porteille ennen siirtoaan Keskustan armeijaryhmään. Se osallistui Moskovan ja Rževin-Vjazman taisteluihin. Toukokuussa 1942 divisioona vedettiin lepoon ja täydennettäväksi Ranskaan, mistä se palasi itärintamalle Etelän armeijaryhmään. Divisioona osallistui Stalingradin piiritysrenkaan murtamisyritykseen ja sen jälkeen operaatio zitadelleen. Sotaonnen käännyttyä divisioona osallistui vetäytymistaisteluihin Ukrainassa, Unkarissa ja Itävallassa ennen antautumistaan toukokuussa 1945.
1. kevyt prikaati
1. kevyt prikaati perustettiin Wuppertalissa 12. lokakuuta 1937 ensimmäisenä komentajanaan Erich Hoepner. Yksikön tehtäviin kuuluivat tiedustelu vihollislinjojen takana, vihollisen tiedusteluosastojen ja etujoukkojen tuhoaminen armeijan alaisuudessa, etulinjan ja sivustojen turvaaminen, ryhmittymisen turvaaminen, rintaman aukkojen sulkeminen, toimiminen liikkuvana reservinä ja vihollisen takaa-ajo. Prikaati oli Saksan maavoimien versio Ranskan asevoimien mekanisoidusta kevyestä divisioonasta. Prikaatin rungon muodostivat esikunta ja nelipataljoonainen kiväärirykmentti 4, jonka esikunta oli Iserlohnissa ja pataljoonat Kölnissä, Wuppertalissa ja Iserlohnissa. Lisäksi prikaatiin kuuluivat tiedustelurykmentti 6 Münsterissä ja siihen kuuluneet tiedustelupataljoona 6 Krefeldissä ja tiedustelupataljoona 8 Münsterissä, Wuppertaliin sijoitettu kaksipataljoonainen motorisoitu tykistörykmentti 76, panssaripataljoona 65 Iserlohnissa, panssarintorjuntapataljoona 41, motorisoitu pioneeripataljoona 57 Höxterissä, viestipataljoona 82 Wuppertalissa ja prikaatinviestikeskus esikunnan yhteydessä. Sotaharjoituksissa huomattiin kuitenkin ongelmia, sillä prikaati oli suurikokoinen sen komentorakenteeseen nähden.
1. kevyt divisioona
Maavoimien esikunta antoi 22. maaliskuuta 1938 määräykseen muuttaa prikaatin divisioonaksi Prikaatista muodostettiin 10. marraskuuta 1938 1. kevyt divisioona, jonka henkilöstö muodostui Westfalenin ja Reininmaan alueiden miehistä. Siihen kuuluivat aluksi nelipataljoonainen 4. mekanisoitu ratsuväkirykmentti, jonka pataljoonat oli sijoitettu Iserlohniin ja Wuppertaliin, ja Paderbornissa oli 11. panssarirykmentti. Divisioonaan kuulunut 6. tiedustelupataljoona oli Krefeldissä ja 76. motorisoidun kenttätykistörykmentin kasarmit olivat Wuppertalissa ja Sennen harjoitusalueella, 41. panssarintorjuntapataljoona oli Iserlohnissa ja 57. pioneeripataljoona Mülheimissa.
Pian perustamisen jälkeen Erich Hoepner siirtyi XVI armeijakunnan komentajaksi, ja hänen tilalleen tuli kenraaliluutnantti Friedrich-Wilhelm von Loeper. Divisioona osallistui lokakuussa 1938 Sudeettialueen ja huhtikuussa 1939 Tšekkoslovakian miehitykseen, mitä varten sille luovutettiin täydennyksenä 65. panssaripataljoona. Mekanisoidun ratsuväkirykmentin IV pataljoonasta muodostettiin 1. huhtikuuta 1939 6. moottoripyöräpataljoona. Pian Škodan tehtaiden haltuunoton jälkeen divisioonan panssariyksiköt vastaanottivat noin 130 tšekkiläisvalmisteista panssarivaunua.
Divisioona osallistui Puolan offensiiviin syyskuussa 1939, jolloin divisioona osallistui taistelutoimiin Puolan eteläosissa. Sotatoimien päätyttyä toteutetussa uudelleen järjestelyssä divisioonasta muodostettiin 18. lokakuuta 6. panssaridivisioona. Sen viimeiseksi komentajaksi ennen muutosta tuli kenraali Werner Kempf.
6. panssaridivisioona
Divisioonan nimenmuutos vahvistettiin 18. lokakuuta, jolloin siihen kuuluivat vastaperustettu 4. ja 114. kiväärirykmentin sekä 6. moottoripyöräpataljoonan muodostama 6. kivääriprikaati, 11. panssarirykmentti, 65. panssaripataljoona, 76 kenttätykistörykmentti sekä divisioonajoukkoja. Vaikka divisioona oli vahvuudeltaan pienempi kuin aiemmin perustetut divisioonat ja se oli varustettu tšekkiläisvalmisteisilla 35 (t) -vaunuilla, divisioona täytti hyvin tehtävänsä länsirintamalla.
Ranskan valtaus
Divisioona osallistui Ranskan valtaamiseen kesällä 1940. Se taisteli tiensä läpi Belgian, vyöryi yli Maasin ja osallistui kilpajuoksuun Englannin kanaalille. Divisioona eteni yhdeksässä päivässä 350 kilometriä ja hajotti sekä vangitsi brittiläisen 145. jalkaväkiprikaatin Kasselissa. Divisioona osallistui Flanderin valtaukseen sekä sen jälkeiseen etenemiseen kohti etelää Aisnelta aina Sveitsin rajalle. Taisteluiden päätyttyä yhtymä palasi Saksaan, jossa se luovutti henkilöstöä perustettavaan 16. panssaridivisioonaan. Saman aikaisesti se vastaanotti 60. jalkaväkidivisioonan 243. kiväärirykmentin, jolla täydennettiin 114. kiväärirykmenttiä ja divisioonan kenttätykistörykmenttiin perustettiin kolmas patteristo. Täydennyksen jälkeen divisioonalla oli 239 panssarivaunua, joista ainoastaan 12 oli PzKw III -vaunuja.
Operaatio Barbarossa
thumb|Divisioonan 35 (t) -vaunuja Syyskuussa 1940 divisioona lähetettiin Itä-Preussiin ja lopulta Puolaan. Divisioona ylitti operaatio Barbarossan alkaessa pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmän mukana Neuvostoliiton rajan 22. kesäkuuta 1941. Se mursi Stalin-linjan ja ylitti Väinäjoen. Divisioona taisteli Ostrovissa, jonka jälkeen se edettyään kolmessa viikossa 800 kilometriä ylitti Laukaanjoen. Maavoimien esikunta keskeytti divisioonan etenemisen, jotta huolto ja jalkaväki saavuttaisi kärjen. Divisioona sai luvan jatkaa etenemistään kohti Leningradia vasta elokuussa, jolloin Neuvostoliitto oli saanut joukkonsa järjestettyä puolustukseen.
Divisioona valtasi 9. syyskuuta Leningradin lounaispuolella Tuutarin mäet, ja se ilmoitti meren ja kaupungin olevan näköpiirissä. Divisioona siirrettiin lokakuussa keskustan armeijaryhmään, jonka mukana se osallistui yritykseen vallata Moskova. Divisioona osallistui Vjazman, Tverin, Klinin ja Moskovan taisteluihin. Kovassa pakkasessa divisioonan vaunuissa käytetyt pneumaattiset jouset, jarrut ja ohjausjärjestelmät rikkoutuivat.
Talvihyökkäys 1941–1942
Neuvostoliiton talvihyökkäys alkoi 6. joulukuuta ja kovissa taisteluissa divisioona menetti kaikki vaununsa neljässä päivässä. Vuoden 1941 loppuun mennessä divisioona oli menettänyt käytännössä kaikki moottoriajoneuvonsa joko tuhoutuneina tai hylättyinä, joten panssarirykmentistä muodostettiin jalkaväkipataljoona. Divisioona pysyi etulinjassa ja turvasi tärkeän Ržev-Vjazma tien, joka oli 9. armeijan huoltotie. Tammikuun lopulla 1942 divisioonan taisteluvahvuus oli laskenut alle tuhanteen mieheen ja kolmeen tykkiin. Divisioona aloitti harhailijoilla ja lakkautetuista huoltoyksiköistä saaduilla miehillä täydennettynä hyökkäyksen, jonka aikana työnsi neuvostojoukot 20 kilometriä taaksepäin tiestä ja valtasi yli 80 kylää.
Täydennettävänä ja uudelleen organisoitavana Ranskassa
Neuvostoliiton joukkojen toiminta rauhoittui rintamalla maaliskuussa 1942 ja huhtikuussa divisioona siirrettiin Luoteis-Ranskaan. Sen kovia kokeneet miehet saivat loman ja divisioonaa täydennettiin tuhansilla miehillä, joten se käytännössä muodostettiin uudelleen. 11. panssarirykmentti supistettiin kaksipataljoonaiseksi, mutta sen kalustoksi vastaanotettiin 160 kappaletta PzKw III -vaunuja, joissa oli pitkä 50 millimetrin tykki. Saman aikaisesti 65. panssaripataljoona lakkautettiin ja miehistö siirtyi panssarirykmentin pataljooniin. Lisäksi 6. kivääriprikaatin esikunta hajotettiin. Divisioonaan siirrettiin 22. panssaridivisioonan jäänteet.
Divisioonaan kuului uudelleenjärjestelyjen päätyttyä kaksipataljoonaiset 4. ja 114. panssarikrenatöörirykmentit, kaksipataljoonainen 11. panssarirykmentti ja kolme patteriston 76. panssaritykistörykmentti. Lisäksi siihen liitettiin 298. armeijan ilmatorjuntapatteristo ja 41. panssarintorjuntapatteristo. 6. moottoripyöräpataljoona liitettiin 57. tiedustelupataljoonaan, josta muodostettiin tiedusteluajoneuvoin ja panssaroiduin puolitelavaunuin varustettu 6. panssaritiedustelupataljoona. 76. panssaritykistörykmentin kaksi pataljoona oli varustettu kumpikin kahdellatoista 105 millimetrin haupitsilla ja kolmas patteristo kahdellatoista 150 millimetrin haupitsilla. Kaikki tykit olivat kuorma-autovetoisia, koska rykmentille ei ollut mahdollisuutta luovuttaa telatykkejä ennen seuraavaa kevättä.
Liittoutuneiden noustessa maihin Pohjois-Afrikassa divisioona siirrettiin Etelä-Ranskaan. Saman aikaisesti itärintaman eteläosien puolustus romahti ja 6. armeija joutui saarroksiin Stalingradissa.
Itärintamalla
Divisioonan joukkojen pettymykseksi Etelä-Ranskaan matkanneiden junien määränpääksi vaihdettiin itärintama, jossa divisioona sijoitettiin Stalingradin piiritysrenkaan murtamiseksi suunnitellun hyökkäyksen kärkeen. Kotelnikovon taistelussa divisioona tuhosi panssari- ja ratsuväkiyksiköistä kootun prikaatin, jossa oli mukana myös kamelein varustettu rykmentti. 11. panssariprikaati loi sillanpään Myžkovan taakse huolimatta neuvostojoukkojen sitkeästä vastarinnasta. Hyökkäys kohti Stalingradia kuitenkin pysähtyi 40 kilometriä kaupungin eteläpuolella Bolvassiljevkassa. Divisioonaa uhkasi saarrostus ja se joutui vetäytymään 23. joulukuuta. Se menetti hyökkäyksessä yli puolet panssarivaunuistaan.
Volgalta vetäydyttyään divisioona osallistui vetäytymiseen Donilta, taisteli Donetskissa ja Harkovan vastahyökkäyksessä, jossa se muodosti saartavan siiven II SS-panssariarmeijakunnan muodostaessa toisen siiven. Harkova saatiin saarrettua 14. maaliskuuta 1943. Kuukautta myöhemmin 11. panssarirykmentin I pataljoona lähetettiin Saksaan uudelleen varustettavaksi PzKw V Panther -vaunuilla, jolloin rykmenttiin jäi vain vajaa pääosin PzKw IV -vaunuin varustettu pataljoona. Saksaan lähetetty pataljoona palasi rykmenttiin vasta reilun puolentoista vuoden päästä.
Divisioona määrättiin operaatio zitadelleen, ja se oli siten mukana Kurskin taisteluissa, Belgorodissa ja neljännessä Harkovan taistelussa, jossa divisioona puolusti kaupunkia kymmenen päivää huolimatta neuvostojoukkojen suuresta ylivoimasta. Kaupungista vetäytyessään 23. elokuuta divisioona ilmoitti tuhonneensa 1 500. neuvostopanssarivaununsa. Kykenemättä pysäyttämään neuvostojoukkojen etenemistä Dneprillä divisioona vetäytyi Etelän armeijaryhmän mukana länteen. Erich von Manstein lähetti vetäytymisen aikana divisioonan tueksi 503. raskaan panssaripataljoonan, jolla oli 34 Tiikeri-panssarivaunua, sekä 23. panssarirykmentin II pataljoonan, jolla oli 47 Panther-panssarivaunua. Vahvistuksena saaduista pataljoonista ja 11. panssarirykmentin II pataljoonista muodostettiin 11. panssarirykmentin komentajan eversti Franz Bäken johtama Raskas panssarirykmentti Bäke.
Divisioona aloitti helmikuussa 1944 vastahyökkäyksen, jossa se tuhosi 268 neuvostopanssaria ja 156 tykkiä. Muutama päivä myöhemmin Bäke johti Tšerkasyn pelastusyritystä, jolloin divisioona sai saarrostuksesta vapaaksi puolet sinne jääneistä. Divisioona jatkoi tämän jälkeen taistellen vetäytymistään halki Ukrainan. Kuukautta myöhemmin divisioonan taistellessa Ternopilissa joutui puna-armeijan etelämpänä tekemän läpimurron seurauksena koko 1. panssariarmeija, johon kuului 6. panssaridivisioonan lisäksi 17 divisioonaa, saarroksiin Kamjanets-Podilskyin alueella. Baaken käskettiin kärkeen yritettäessä ulosmurtautumista. Hyökkäys onnistui, ja se kohtasi saksalaisten etulinjan 7. huhtikuuta 1944 lähellä Butšatšia. Tappioista ja joukkojen uupumuksesta huolimatta divisioona pysyi etulinjassa pyrittäessä vakauttamaan puolustus Galitsiassa.
Uudelleenorganisointi Saksassa
Taisteluiden rauhoittuessa divisioona vedettiin toukokuussa Ternopiliin ja edelleen Saksaan, jossa se uudelleenorganisoitiin tyypin 44 panssaridivisioonaksi määrävahvuuden laskiessa 2000 miestä. Samoin se joutui luopumaan siihen liitetyistä Tiikeri- ja Panther-yksiköistä ja sille jäävien panssariyksiköiden vaunuvahvuus laski 22:sta 17:ään. Esikunta ja 114. panssarikrenatöörirykmentin II pataljoona varustettiin kuljetuspanssarivaunuin, mutta rykmentin I pataljoona jäi kuitenkin motorisoiduksi. Rykmentti muodosti lisäksi epävirallisen III pataljoonan, joka koostui vapaaehtoisista kasakoista.
Puola, Unkari ja Itävalta
Neuvostojoukkojen saarrettua osia 4. ja 9. armeijoista Babruiskissa ja Minskissä divisioona palautettiin kiireesti rintamalle Keskustan armeijaryhmän tueksi. Neuvostojoukkojen lähestyessä Itämerta 3. panssariarmeija oli jäämässä saarroksiin Liettuaan. Divisioona lähetettiin Itä-Preussiin pitämään käytävä avoinna, minkä se tekikin pelastaen 5 000 saksalaista Vilnan piirityksestä. Elokuun lopulla divisioona lähetettiin Narewjoelle Pohjois-Puolaan, missä se liitettiin Itä-Preussin eteläosaa suojanneeseen liikkuvaan osastoon. Alueella käytyjen taisteluiden aikana divisioona tuhosi 2500 neuvostopanssaria. Taisteluiden rauhoittuessa taisteluiden lujittama divisioona lähetettiin Unkariin, jossa se osallistui taisteluihin Budapestin ympäristössä kuten Balatonin vastahyökkäykseen ja lopulta vetäytymiseen Unkarista Itävaltaan ja Wienin taisteluun.
Divisioona joutui vetäytymisen aikana useaan otteeseen eroon muista joukoista tai saarroksiin, mutta se taisteli kuitenkin tiensä auki. Huhtikuussa 1945 divisioona piti hallussaan viimeistä Tonavan yli johtavaa siltaa Wienissä ja mahdollisti näin saksalaisten siviilien ja sotilaiden paon alueelta. Wien antautui 14. huhtikuuta, ja divisioona vetäytyi pohjoiseen. Divisioona päätti taistelunsa Brnon pohjoispuolella Määrissä antautuen Yhdysvaltain 3. armeijalle, joka luovutti antautuneet Neuvostoliitolle.
Sodan aikana divisioonan riveissä oli saanut surmansa 7 068, haavoittunut 24 342 ja kadonnut 4 230 miestä eli yhteensä sodan uhreja oli kaikkiaan 35 640 miestä. Sen kokonaisvahvuus ei koskaan ylittänyt 17 000 miestä, ja se oli normaalisti paljon tuon alle. Sotavankeuteen joutuneista pääosa vietti kymmenen vuotta vankileirillä ennen kotiinpaluuta.
Sotarikokset
6. panssaridivisioonan joukkoja osallistui vangittujen ranskalaisten mustien siirtomaasotilaiden joukkoteloituksiin Brillonin metsässä Ranskan valtaamisen aikana 15. ja 16. kesäkuuta välisenä yönä 1940. Teloitetut olivat senegalilaisia sotilaita 12. RTS-rykmentistä.
Komentajat
1. kevyen divisioonan komentajat: 6. panssaridivisioona komentajat:
Markku Lepistö
thumb|upright|Markku Lepistö Kölnissä vuonna 2009. Markku Lepistö (s. joulukuussa 1963 Kuortane) on suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja. Hänen soitannollinen ura alkoi syksyllä 1969 ja ensimmäisinä opettajina olivat pelimannit Kuortaneen Salmen kylässä.