cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Erik Nordenskiöld
Huomionosoituksia
Nordenskiöldin muistomerkki paljastettiin 13. toukokuuta 1985 Helsingin Kaivopuiston eteläkärjessä. Kuvanveistäjä Heikki Häiväojan ja arkkitehti Eric Adlercreutzin muotoilemat kolme graniittipaatta kuvaavat ahtojäitä ja jäävuoria. Merta katselevan Nordenskiöldin rintakuvan on veistänyt Häiväojan tytär Johanna Häiväoja. Muistomerkissä oleva reliefi esittää Koillisväylä-reitin karttaa ja Vega-alusta. Helsingin yliopiston taidekokoelmiin kuuluu Walter Runebergin vuonna 1878 veistämä Nordenskiöldin marmorinen rintakuva. Nordenskiöldin syntymäkodin paikalla olevan talon seinässä Helsingin Bulevardilla on latinankielinen muistolaatta.
Hymyjen maa
Hymyjen maa on Heikki Häkkisen ohjaama independent-tuotantona tehty suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Adolf Erik Nordenskiöld
Huomionosoituksia
Rahapaja Moneta julkaisi vuonna 2007 Nordenskiöldin kunniaksi kymmenen euron hopearahan A. E. Nordenskiöld ja Koillisväylä. Vuonna 2008 Suomen ja Grönlannin postit julkaisivat Nördenskiöld-aiheiset postimerkkiarkit. Toukokuussa 1998 Pohjola-Norden postimerkkisarjassa julkaistiin postimerkki, jonka aiheena on Nordenskiöldin Vega-alus.
Oikeutettu sota
Katolinen kirkko
Katolisen kirkon virallinen kanta oikeutettuun sotaan löytyy katolisen katekismuksen jakeesta 2309. Sen mukaan sota on oikeutettu jos seuraavat ehdot täyttyvät yhtä aikaa:
Adolf Erik Nordenskiöld
Teoksia
pienoiskuva|pysty|[[Eric Adlercreutzin, Heikki Häiväojan ja Johanna Häiväojan toteuttama Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki (1985) Helsingin Kaivopuistossa.]] Nordenskiöld kirjoitti tutkimusmatkojensa tuloksista useissa teoksissa — useimmat painettu Tukholmassa.
Oikeutettu sota
Luterilainen kirkko
Luterilaisen kirkon oppi korostaa laillisen esivallan oikeutusta ja edellyttää ihmisiä kunnioittamaan sitä. Oikeutettu sota ja asepalvelus mainitaan Augsburgin tunnustuksessa sallittuina.
Hymyjen maa
Elokuvassa ohjaaja Häkkinen, tuottaja-leikkaaja Joni Luomanen ja Jari Vuoristo lähtevät Thaimaahan auttamaan pulaan joutunutta ystäväänsä, joka on alkoholisoitunut ja menettänyt perheensä sekä omaisuutensa.
Itä-Karjalan keskitysleirit
thumb|Suomalainen propagandakuva: [[Suomen puolustusvoimat|Suomalaista sotilashenkilöstöä ja miehitetyn Itä-Karjalan ei-suomensukuista väestöä äänislinnalaisella internointileirillä sveitsiläisten lehtimiesten vierailun aikana, jatkosodan loppuvaiheessa.|182px]]
thumb|182px|Neuvostoliittolaisessa propagandassa käytetty [[Galina Sankon Petroskoissa sijainneella leirillä ottama kuva, joka otettiin suomalaisten jo lähdettyä.]]
Itä-Karjalan keskitysleirit olivat suoraan Suomen puolustusvoimain ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheimin alaisen Itä-Karjalan sotilashallintoesikunnan, ylipäällikön itsensä käskystä muodostamia internointileirejä, joihin sotilashallinto eristi vuosina 1941–1944 Suomen Neuvostoliitolta jatkosodassa valtaaman Itä-Karjalan osan. Alueen väestö jaoteltiin seuraavasti:
Itä-Karjalan sotilashallinnon ylläpitämät internointileirit eivät olleet saksalaismallisia tuhoamisleirejä, joilla olisi pyritty aktiivisesti tai vaikkapa työhön uuvuttamalla surmaamaan johonkin tiettyyn etniseen ryhmään kuuluva väestö. Vuonna 1943 Itä-Karjalan leirejä alettiinkin keskitysleirin sijaan nimittää siirtoleireiksi. Pyrkimyksenä oli, paikkansapitävästi, luoda esimerkiksi ulkomaalaiselle lehdistölle saksalaisten keskitysleireistä eriävä mielikuva.
Ensimmäinen Itä-Karjalan internointileireistä perustettiin 24. lokakuuta 1941 Äänislinnaan. Sinne määrättiin asettumaan kaikki kaupungissa oleskelevat, vuosina 1891–1924 syntyneet niin sanotut epäkansalliset miehet. Itä-Karjalan pääkaupunkiin ensiksi perustetulle leirille sijoitettavia niin sanottuja epäkansallisia henkilöitä arvioitiin olevan yhteensä 10 000 henkeä. Aluksi heidät jaettiin ainakin kolmeen osaan: ensimmäinen ihmisjoukoista määrättiin siirtymään etelään Kukonmäelle, toinen lounaaseen suksitehtaan lähelle ja kolmas Golikovkaan. Marraskuussa 1941 perustettiin Äänislinnaan ei-suomensukuisia varten vielä kaksi leiriä lisää. Äänislinnan ulkopuolella, Suomen miehittämän Itä-Karjalan eri osissa internointileirejä toimi jatkosodan eri vaiheissa ainakin Alavoisessa, Kinnasvaarassa, Kolvasjärvellä, Koropissa, Lusmassa, Pyhäniemellä, Uslangassa ja Viteleessä.
Taustaa
Osmo Hyytiä osoitti vuoden 2008 tutkimuksessaan, että Itä-Karjalan venäläinen väestö siirrettiin syksyllä 1941 internointileireille ylipäällikkö Mannerheimin käskystä. Sotilashallinto perusteli venäläisten siirtoja sillä, että väestö asui sotatoimialueella ja se voisi piilotella sissisotaa käyvää vihollista.
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana vuonna 1941 Suomi valtasi ensin takaisin talvisodan päätteeksi solmitun Moskovan rauhansopimuksen perusteella Neuvostoliitolle luovuttamansa alueet. Sen jälkeen hyökkäys ulotettiin Itä-Karjalaan puolustuksellisesti edullisimmalle Laatokka–Syväri–Ääninen-linjalle. Suomen sodanjohto antoi jo 8. heinäkuuta 1941 käskyn vallatun alueen väestön käsittelystä. Se jaettiin luotettaviksi ja epäluotettaviksi kansallisuuden perusteella. Sissisodan estämiseksi epäkansallinen väestö oli vangittava ja toimitettava internointileireihin. Kansalliseen suomensukuiseen väestöön kuuluneet suomalaiset, karjalaiset tai vepsäläiset saivat vihreän oleskeluluvan, epäkansalliseen väestöön punaisen kortin. Tarkoituksena oli ”Suomen kansaan elimellisesti liittyvän ja rodullisesti puhtaan kantaväestön luominen Itä-Karjalaan”. Näin vallatun alueen väestö eroteltiin suomensukuisiin yhteistyökumppaneihin ja vihollismaan väestöön, joka siirrettiin internointileireihin. Suomessa Itä-Karjalan suomensukuisen väestön koettiin joutuneen venäläismiehityksen kohteeksi. Suomen kansan vuosisatoja kestänyt Ruotsin ja Venäjän toimesta tapahtunut kahtiajako saataisiin vihdoinkin korjatuksi.
Vallattujen alueiden väestö koostui lähes kokonaan naisista, alle 15-vuotiaista lapsista ja vanhoista miehistä. Sotakuntoinen miespuolinen väestö oli otettu puna-armeijaan. Äänisniemen, Syvärinlaakson ja Maanselänkannaksen pääosin venäläinen väestö siirrettiin etulinjasta taemmaksi leireihin paitsi neuvostopartisaanien hyökkäysten ehkäisemiseksi, myös siviilien itsensä suojelemiseksi. Äänisniemelle oli sitä paitsi pakkautunut ei-suomensukuista syntyperää olevia pakolaisia eri puolilta Karjalais-suomalaista sosialistista neuvostotasavaltaa, ja odottaessaan turhaan kuljetusta Äänisjärven ylitse he jäivät Suomen puolustusvoimien miehittämälle alueelle. On arvioitu, että rintamien läheltä evakuoituja taikka pakolaisia saattoi olla jopa 16 600 Itä-Karjalan leireihin sijoitetuista ihmisistä. Tämä tarkoittaisi yli 69 prosenttia leirien korkeimmasta väkiluvusta, joka oli 23 984 henkeä 1. huhtikuuta 1942.
Oikeusopillista taustaa
Suomi oli liittynyt vuonna 1922 Haagin IV yleissopimukseen, joka oli hyväksytty maasodan lakeja ja tapoja käsitelleessä konferenssissa vuonna 1907. Suomi oli allekirjoittanut, mutta ei ratifioinut Genevessä vuonna 1929 laaditun sotavankien kohtelua koskevan yleissopimuksen, joka täydensi Haagin maasotaohjesääntöä ja paransi sotavankien asemaa. Jatkosodan alettua päämaja antoi käskyn sotavankien käsittelystä. Sen mukaan Neuvostoliitto ei ollut yhtynyt Haagin IV yleissopimukseen – Neuvostoliiton suhde siihen oli epäselvä ja tulkinnanvarainen – joten Suomi ei ollut velvollinen soveltamaan sopimuksen sotavankien kohtelua koskevia määräyksiä neuvostosotavankeihin. Kuitenkin yleissopimuksen ydinkohtia oli noudatettava ja sotavankeja oli kohdeltava asiallisesti. Suomi ilmoitti elokuussa 1941 Punaisen Ristin kansainväliselle komitealle noudattavansa Haagin IV yleissopimusta, jos Neuvostoliitto niin tekisi. Neuvostoliitto ei tarttunut Suomen tarjoukseen.
Leirien olot
Kuolleisuus miehitetyn Itä-Karjalan internointileireillä oli 37,5 ‰, eli se oli huomattavasti korkeampi kuin saman alueen vapaan väestön keskuudessa (26 ‰) tai Suomessa (13,1 ‰). Heinäkuun 1. päivänä 1942 Suomen miehittämän alueen 21 984 leiriläisestä 99,1 prosenttia oli kirjattu epäkansallisiksi ja ainoastaan 197 henkilöä kansallisiksi. Mikäli suoranaisia julmuuksia on tapahtunut, niin niihin todennäköisesti pätee sama kuin sotavankileirien osalta. Toisin sanoen julmuuksia ei yleensä liene organisoitu komentoportaasta käsin, vaan mahdollinen väkivalta on ollut satunnaisempaa.
Ravinto
Internointileirien asukasmäärä oli suurimmillaan 23 984 henkeä vuoden 1942 huhtikuussa. Internointileirit määrättiin noudattamaan sotavankileirien ravintoannoksia. Laskennallisia ravintosuosituksia ei kuitenkaan kyetty noudattamaan käytännössä, sillä perunakin loppui jo vuoden 1942 alussa. Tämä näkyi leirien kuolemansyytilastoissa, joissa perussyyksi tai lisätekijäksi kuolemaan on arvioitu usein aliravitsemus. Samaan aikaan myös emämaassa Suomessa oli huutava pula elintarvikkeista. Lisäksi kuolemiin on arvioitu liittyvän myös jossain määrin ikärakenne, sillä 20–30-vuotiaiden naisten sekä alaikäisten lasten osuus leireillä oli liki puolet.
Miehityshallinto jakoi ravintoa epätasaisesti niin kutsutun kansallisen, epäkansallisen ja vapaan väestön kesken. Työssä käyvän niin sanotun kansallisen henkilön päivittäinen ruoka-annos sisälsi laskennallisesti alle 2 000 kilokaloria, kun taas työssä käyvän niin sanotun epäkansallisen henkilön noin 1 800 kilokaloria. Kesäkuussa 1942 leiriläisistä lähes 97 prosenttia sai pienimmän eli niin sanotun A-annoksen, jonka ravintoarvo vaihteli 1 500–2 000 kilokalorin välillä, kun vastaavasti ravitsevinta ruoka-annosta nauttiva, Itä-Karjalassa oleskeleva Suomen kansalainen saattoi kuluttaa 2 700 kilokaloria vuorokaudessa.
Korkeimmillaan kuolleisuus leireillä oli kesällä 1942, jolloin leirien vahvuudesta väheni 500–600 asukasta kuukaudessa. Näistä suurin osa oli lapsia ja vanhuksia. Äänislinnan leireillä kuoli 3 017 ihmistä vuonna 1942. Itä-Karjalan internointileirien kuolleisuus nousi vuoden loppuun mennessä 3 516 henkeen. Vuoden lopussa leiriläisiä oli jäljellä 14 862.
Suunnitelmat
Itä-Karjalan niin sanottu epäkansallinen väestö oli tiettävästi äänisniemenvenäläisiä lukuun ottamatta tarkoitus vaihtaa Natsi-Saksan miehittämille alueille joutuneisiin suomensukuisiin, kuten inkerinsuomalaisiin, kenties virolaisiin tai muihin kansallisuuksiin. Muun muassa tästä syystä heidät oli koottu yhteen. Siviili-internoitujen luovuttaminen toisen valtion sotavoimille oli tosin jo Suomen ulkoministeriön kotijoukkojen esikunnan keväällä 1942 kansainvälisen oikeuden asiantuntijalta E. Castrénilta pyytämän lausunnon mukaan arveluttavaa Haagin IV yleissopimuksen perusteella, mikäli luovutettavien omaa suostumusta ei ollut.
Skull & Bones
Skull & Bones on yhdysvaltalaisen Cypress Hill -rapyhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2000.
Sormiharjoitus
Sormiharjoitus on soittimen soittoteknisessä harjoittelussa käytettävä asteikko-, sävelkuvio- tai muu harjoitus. Joskus sormiharjoitus voi olla vain toistettava tai transponoitava kuviomalli. Monipuolisimmat sormiharjoitukset voidaan katsoa etydeiksi. Yleensä sormiharjoituksella ei kuitenkaan ole sävellykselle tunnusomaista muotoa tai arvoa.
1479 Inkeri
1479 Inkeri on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Väisälän lapsenlapsen Inkeri Neuvon mukaan.
Inkerin likimääräinen läpimitta on 22 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,67 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 4 kuukautta.
Topi Rönni
Topi Rönni (s. 5. toukokuuta 2004 Hausjärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tapparaa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Espoo Metro Areena
Espoo Metro Areena (aikaisemmin Barona Areena ja LänsiAuto Areena) on Espoon Tapiolan Urheilupuistossa sijaitseva, vuonna 1999 valmistunut urheilun ja viihteen monitoimihalli. Espoo Metro Areena oli valmistumisestaan lähtien vuoden 2016 konkurssiinsa asti jääkiekon SM-liigassa pelaavan Espoo Bluesin kotihalli. Blues oli kevääseen 1998 asti nimeltään Kiekko-Espoo ja se pelasi kotiottelunsa Matinkylän jäähallissa. Uuden hallin valmistumiseen asti Blues pelasi evakossa Helsingin jäähallissa. Vuosina 2016–2018 Espoo United käytti Espoo Metro Areenaa omana kotihallinaan. Vuodesta 2018 alkaen areena on toiminut Suomen koripallomaajoukkueen kotihallina. Metro Areenalla pelattiin myös Vuoden 2019 jääkiekon naisten MM-kisat. Suomi-sarja kaudella 2019-2020 Kiekko-Espoo siirtyi pelaamaan Metro Areenalle.
Topi Rönni
Seuraura
Rönni syntyi Hausjärven Lavinnossa, mutta hän muutti jo lapsena perheineen Pälkäneen Laitikkalaan. Rönni aloitti jääkiekkoilun Pälkäneen Luja-Lukossa, josta hän siirtyi sittemmin Valkeakosken Kiekko-Ahmaan ja Hauhon Sisuun. Rönni siirtyi E-juniori-ikäisenä Tapparaan, jota hän pitää kasvattajaseuranaan. Rönni voitti kauden 2018–2019 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Ensimmäisellä U20 SM-sarjan kaudellaan 2020–2021 hän pelasi seuran SM-liigajoukkueessa yhden harjoitusottelun. Kaudella 2021–2022 Rönni oli tehoilla 10+19=29 Tapparan U20-joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+18=29. Hän teki seurassa myös liigadebyyttinsä 30. lokakuuta 2021 Mikkelin Jukureita vastaan. Rönni merkittiin Tapparan nelossentteriksi laidoilleen Jere Henriksson ja Petteri Puhakka. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.30 minuuttia. Rönnillä mitattiin myös ottelun paras luistelunopeus (34,24 km/h). Hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa Mestarien liigan pudotuspelien ensimmäisen kierroksen ensimmäisessä ottelussa 16. marraskuuta 2021 vieraissa ruotsalaista Växjö Lakers HC:tä vastaan. Rönni keräsi ottelusta teholukeman +2, kun hän oli jäällä myös Tapparan avausmaalin aikana, kun ottelu päättyi 2–2-tasapeliin. SM-liigassa Rönni avasi maalitilinsä kahdella osumalla viidennessä ottelussaan 11. joulukuuta 2021 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänen toinen osumansa syntyi siirretyn rangaistuksen aikana. Pasi Arola valitsi Rönnin ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi.
Rönni pelasi kauden 2021–2022 aikana Tapparan SM-liigajoukkueessa kaikkiaan 19 runkosarjaottelua tehopistein 2+2=4 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. CHL:ssä Rönni pelasi kaksi ottelua tehden yhden maalin. Hän voitti CHL-hopeaa. Rönni pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa tammikuussa 2022. Viikkoa myöhemmin hän pelasi yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä.
Espoo Metro Areena
Historia
Monitoimiareenan suunnitteli arkkitehtitoimisto Matti Savolainen Oy, ja rakennusprojektista vastasi Rakennuttajatoimisto CMC Oy. Noin 20 miljoonan euron hintainen hanke rahoitettiin pääosin yksityisillä varoilla kuten sponsorisopimuksilla sekä aitioiden ja klubi-istuinten myynnillä. Ensimmäinen yleisötapahtuma järjestettiin 28. tammikuuta 1999, kun hallissa pelattiin jääkiekon SM-liigan ottelu Blues–HIFK, jonka HIFK voitti maalein 3–1. Vuonna 2001 areenan pääomistajaksi tuli liikemies Jussi Salonojan omistama Erja-yhtymä Oy. Henkilöstöpalveluyritys Barona tuli hallin nimisponsoriksi kymmenvuotisella sopimuksella tammikuussa 2009. Sitä ennen rakennus tunnettiin LänsiAuto Areenan nimellä. Barona Areenan nimi päätettiin vaihtaa, kun Espoon kaupunki sopi hallia hallinnoivan yrityksen kanssa yhteistyösopimuksen 2015. Nimi vaihtui virallisesti 7. lokakuuta 2015.
Topi Rönni
Seuraura
Calgary Flames varasi Rönnin toisella kierroksella 59. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2022. Syyskausi 2022–2023 Rönnillä jäi suurimmaksi osaksi väliin polvivamman ja sairastelun vuoksi. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 22 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5. Rönni ei pelannut otteluakaan pudotuspeleissä, mutta hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Mestarien liigassa Rönni pelasi viisi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti CHL:n mestaruuden. Rönni pelasi osan kaudestaan vielä myös Tapparan U20-joukkueessa. Hän sijoittui tehoilla 5+10=15 U20 SM-sarjan pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Oskari Luoto. Neljännessä finaaliottelussa 5. huhtikuuta 2023 vieraissa Jokereita vastaan hän sai syöttöpisteen Luodon tekemään Tapparan 2–6-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliin, kun siirretyn rangaistuksen aikana syntynyt tekemä osuma siirsi joukkueen 0–3-johtoon. Maali ratkaisi Tapparalle U20 SM-sarjan mestaruuden. Rönni teki ottelussa myös Tapparan 0–2-johtomaalin ylivoimalla. Toukokuussa 2023 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Espoo Metro Areena
Ominaisuudet
Halli on rakennettu nykytrendin mukaisesti helposti muunneltavaksi urheilun ja viihteen monitoimihalliksi. Hallin yleisökapasiteetti vaihtelee tilaisuuksien mukaan. Jääkiekko-ottelussa kiinteitä istumapaikkoja on 6 982. Lisäksi hallissa on ravintolatiloja sekä runsaasti erikokoisia aitioita ja kokoustiloja. Areenan pääasiallinen käyttäjä oli vuoden 2016 konkurssiinsa asti jääkiekon SM-liigassa pelannut Espoo Blues. Hallissa ovat esiintyneet myös Suomen jääkiekko- ja koripallomaajoukkue, Korisliigassa pelaava Espoon Honka ja Salibandyliigaa pelaava Esport Oilers. Hallissa on pelattu myös kaksi KHL-jääkiekkoliigan ottelua. Palloilun lisäksi areena on isännöinyt mm. nyrkkeily-, taitoluistelu-, tanssi- ja vapaaottelukilpailuja. Musiikkiviihteen puolelta hallissa ovat vierailleet monet kotimaiset ja kansainväliset artistit. Uuden Musiikin Kilpailu on järjestetty areenalla neljä kertaa; 2013, 2014, 2017 ja 2018. Urheilun ja viihteen ohella areena on toiminut erilaisten messu-, myynti- ja yritystapahtumien näyttämönä.
Topi Rönni
Maajoukkueura
Rönni pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Rönni valittiin myös Suomen MM-kisaehdokkaaksi vuoden 2021 turnaukseen, mutta hän kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta.
Rönni pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021, jolloin hän jakoi tehoilla 3+3=6 Suomen sisäisen pistepörssin voiton Joakim Kemellin, Jani Nymanin ja Kasper Kulonummen kanssa. Rönni edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän voitti kultaa. Rönni voitti Suomen sisäisen syöttöpörssin neljällä syöttöpisteellään.
Július Haas
Július Haas (s. 28. syyskuuta 1948 Žilina) on slovakialainen, Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän voitti Tšekkoslovakian maajoukkueessa maailmanmestaruuden Prahan MM-kisoissa 1972 ja saavutti MM-pronssia Tukholmassa 1970.
Haas voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1968. Hän teki turnauksessa viisi maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Tukholmassa 1970 hän teki viisi maalia ja sai kaksi syöttöpistettä yhdeksässä ottelussa. Prahan MM-kisoissa 1972 hän pelasi joukkueensa kymmenestä ottelusta viidessä. Hän keräsi tehopisteitä kuuden maalin ja kolmen syötön verran mutta suurin osa niistä tuli kahdessa ottelussa viimeiseksi sijoittunutta Sveitsiä vastaan.
Haas edusti huippuvuosinaan 1967–1977 Slovan Bratislavaa. Viimeisinä pelivuosinaan hän pelasi alemmilla sarjatasoilla ja toimi myös valmentajana.
Topi Rönni
Maajoukkueura
Rönni edusti myös alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta Sveitsin Lausannessa järjestetyissä nuorten olympiakisoissa vuonna 2020, jolloin hän voitti koko turnauksen jäähypörssin 41 minuutillaan. Rönni on kuulunut myös alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Rönni voitti Pohjola-leirin taitokilpailun vuonna 2019.
Pelityyli
EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Rönni on monipuolinen sentteri, joka on varsin vastuullinen kiekottomana, tiputtaen syvälle auttamaan puolustajiaan omalla alueella. Alasen mukaan hän on käyttökelpoinen alivoimalla ja 187-senttisenä keskushyökkääjänä hän pystyy pelaamaan varsin fyysisesti ja irrottamaan tällä tavoin vastustajia kiekosta. Alasen mukaan Rönnin hyökkäyspelaamisen keskiössä ovat fiksu sijoittuminen ja hyvä pelisilmä syötöille. Alasen mukaan hänellä on myös kiekollista taitoa ja hän on luistelijana kohtalainen, mutta ei kuitenkaan juuri erotu luistelullaan ikäluokastaan.
Muuta
Rönni harrasti lapsena myös yleisurheilua Pälkäneen Luja-Lukossa sekä Tampereen Pyrinnössä, jossa hän on voittanut kiekonheiton 14-vuotiaiden SM-hopeaa. Rönnin ykköslaji yleisurheilussa oli pitkään korkeushyppy, mutta hän joutui jättämään lopulta hyppy- ja juoksulajit kokonaan säären rasitusmurtuman takia. Rönni harrasti myös koripalloa Pälkäneen Luja-Lukossa. Hän on saanut lajissa kutsun myös Suomen juniorimaajoukkueeseen, mutta myös koripallon Rönni joutui lopettamaan rasitusmurtumien vuoksi.
Leonid Markelov
Leonid Igorevitš Markelov (, s. 25. toukokuuta 1963 Moskova) oli Venäjään kuuluvan Marin tasavallan päämies vuosina 2001–2017. Markelov on venäläinen, ja koulutustaustaltaan puolustusministeriön alaisesta Puna-armeijan instituutista valmistunut juristi.
Topi Rönni
Muuta
Vuonna 2017 Rönni perusti 13-vuotiaana Pälkäneen ensimmäisen 4H-yrityksen, Topin AutoFixin, jonka toimialana oli autojen pesu, siivous ja renkaiden vaihto.
Leonid Markelov
Markelov oli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen jäsen ja äärikansallismielisen Vladimir Žirinovskin kannattaja. Merkelov pääsi duumaan yhdeksi kaudeksi 1990-luvun alkupuolella. Liike-elämän puolella hän nousi suuren Rosgostrah-vakuutusyhtiön varapresidentiksi.
Espoo Metro Areena
Ominaisuudet
Espoo Metro Areenan yhteydessä on harjoitushalli, jonka tehtävänä on palvella mm. Espoo Bluesin junioritoimintaa. Noin 500-paikkainen halli valmistui elokuussa 2015.
Leonid Markelov
Joulukuussa 2004 Markelov valittiin uudelle presidenttikaudelle valtapuolue Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana Vladimir Putinin tukemana. Vuoden 2009 lopussa presidentti Medvedev esitti tuolloin voimassa olleen Venäjän lainsäädännön mukaisesti tasavallan parlamentille Merkelovin valitsemista kolmanneksi kaudeksi. Tätä ennen paikallista lainsäädäntöä oli muutettu niin, että presidentin toimikausi muuttui viisivuotiseksi. Tammikuussa 2010 Markelov aloitti kolmannen kautensa Marin tasavallan johdossa.
Miesten 10 metrin ilmapistooli ammunnan Euroopan-mestaruuskilpaissa 2007
10 m ilmapistoolilla miehet ampuvat 60 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin. Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Leonid Markelov
Huhtikuussa 2017 Venäjän presidentti Vladimir Putin on hylännyt johtaja Marin tasavalta Leonid Markelov, joka erosi omasta pyynnöstään.
Miesten 10 metrin ilmapistooli ammunnan Euroopan-mestaruuskilpaissa 2007
Miesten ilmapistooli EM-kilpailut 2007 järjestettiin 16. maaliskuuta, Deauvillessä.
Finaali
FEE= Finaalieuroopanennätys
Peruskilpailu
ME= Maailmanennätys EM= Euroopanennätys
Joukkuekilpailu
JME= Joukkuemaailmanennätys JEE= Joukkueeuroopanennätys
Jonny spielt auf
Jonny spielt auf opus 45 on Ernst Křenekin ooppera, joka kantaesitettiin Leipzigissa helmikuussa 1927. Teos yhdisti ennenkuulumattomalla tavalla jazz-aineksia taidemusiikkiin. Oopperan libretossa esiintyy myös pikajunia, poliisiautoja ja muita uuteen, nykyaikaiseen elämäntapaan kuuluvia aineksia. Oopperasta tuli hyvin suosittu, ja se käännettiin nopeasti 14 kielelle.
Oopperan päähenkilö oli musta, mikä herätti pahennusta kansallissosialisteissa. Oopperaa vastaan järjestettiin laajoja mielenosoituksia, jotka alkoivat Wienissä talvella 1927–1928. Natsien mielestä ooppera levitti ”juutalais–nekru-saastaa” oopperaohjelmistoon. Křenekin musiikki kiellettiin lopulta kokonaan vuonna 1938 pääosin oopperan vuoksi. Oopperan suosio lähti 1900-luvun lopulla kasvuun, kun natsien kieltämää musiikkia ryhdyttiin laajemmin esittämään ja levittämään.
Paráfora
Paráfora on kreikkalaisen poplaulaja Sákis Rouvásin 13. albumi, joka ilmestyi 14. joulukuuta 2010.
Yves Chauvin
Yves Chauvin (10. lokakuuta 1930 Menen, Belgia – 28. tammikuuta 2015 ) oli ranskalainen kemisti. Hän sai yhdessä Robert H. Grubbsin ja Richard R. Schrockin kanssa vuoden 2005 Nobelin kemianpalkinnon työstään alkeenien metateesin kehittämisessä.
Chauvin opiskeli kemiaa Lyonin teknisessä oppilaitoksessa. Varusmiespalveluksen ja muiden olosuhteiden takia hän ei koskaan opiskellut tohtoriksi asti, vaan lähti töihin teollisuuteen jo nuorena.
Heimaeyn sauvakirkko
300px|thumb|Heimaeyn sauvakirkko Heimaeyn sauvakirkko on sauvakirkko Heimaeyn saarella, Islannin Vestmannasaarilla. Se valmistui 30. heinäkuuta 2000, ja se oli lahja Norjalta Islannille sen kunniaksi, että Islannin ensimmäisen kirkon rakentamisesta oli kulunut tuhat vuotta. Ensimmäisen kirkon oli rakennuttanut Norjan kuningas Olavi Tryggvenpoika. Sauvakirkon esikuvana toimi Holtålenin sauvakirkko vuodelta 1170. Heimaeyn sauvakirkko rakennettiin Norjan Lomissa, josta se kuljetettiin laivalla Islantiin.
Kirkko sijaitsee Heimaeyn satamassa maalla, joka muodostui vuoden 1973 tulivuorenpurkauksessa.
Vanha testamentti
pienois|pysty|Osa hepreankielistä Pentateukkia eli [[Tooraa (2. Moos 20:1-5)]] Vanha testamentti (VT) on ensimmäinen kristinuskon pyhän kirjan Raamatun kahdesta testamentista. Vanha testamentti pohjautuu juutalaisuuden pyhään kirjaan Tanakiin. Kristinuskon Raamatusta poiketen Tanak ei sisällä Uutta testamenttia eikä apokryfisiä kirjoja. Samaten Tanakin järjestys on erilainen kuin Vanhassa testamentissa.
Vanhaan testamenttiin kuuluu uskonnosta tai kirkkokunnasta riippuen 39, 47 tai 50 kirjaa. Vanhan testamentin kirjat on kirjoitettu pääosin heprean kielellä. Aramean kielellä on kirjoitettu Danielin kirjan jakeet 2:4b–7:28 sekä Esran kirjan jakeet 4:8–6:18 ja 7:12–26. Kreikan kielellä on kirjoitettu joitakin deuterokanonisia kirjoja, jotka osa kristillisistä kirkoista lukee osaksi Vanhaa testamenttia.
Vanha testamentti sisältää kertomuksen maailman synnystä ja kertoo, miten Jumala valitsi Israelin omaksi kansakseen muiden kansojen keskuudesta ja miten hän johdatti kansaansa historian lävitse. Historiallisiksi kirjoiksi sanotaan tavallisesti Vanhan testamentin alkupuolen kirjoja Ensimmäisestä Mooseksen kirjasta Esterin kirjaan saakka. Tästä nimityksestä huolimatta ne sisältävät myös runoja, mietelmiä ja ylistyksiä sekä käskyjä ja ohjeita siitä, miten ihmisten tulisi elää – tärkeimpänä juutalaisen lain ja kymmenen käskyä.
Historiallisten kirjojen jälkeen Vanhassa testamentissa seuraa joukko runollisia kirjoja, joista huomattavin on Psalmien kirja, sekä mietelmäkirjoja kuten Saarnaajan kirja.
Vanhan testamentin loppupuoliskon Jesajan kirjasta Malakian kirjaan saakka muodostavat profeettojen kirjat. Profeettakirjoissa on muun muassa ennustuksia tulevasta Messiaasta, joka vapahtaisi maailman synnistä. Profeettakirjat on koottu niiden profeettojen julistuksesta, jotka toimivat Israelin ja Juudan alueilla 700–500 luvuilla eaa. Profeetat jaetaan kirjoitustensa pituuden perusteella suuriin ja pieniin profeettoihin. Suuret profeetat olivat Jesaja, Jeremia, Hesekiel ja Daniel ja pieniä profeettoja muun muassa Aamos, Miika ja Malakia.
Vanhan testamentin kirjat on kirjoitettu noin vuosina 1400–400 eaa.
Vanhan testamentin kirjat
Protestanttinen Vanha testamentti sisältää Lutherin seuraaman Hieronymuksen Veritas Hebraican mukaisesti samat kirjat kuin Tanak, mutta kirjojen järjestys ja numerointi on erilainen. Protestanttisen laskutavan mukaan kirjoja on 39, mutta juutalaisen laskutavan mukaan 24. Tämä johtuu siitä, että juutalaiset katsovat Samuelin kirjojen, Kuningasten kirjojen ja Aikakirjojen muodostavan kukin yhden kirjan, ryhmittelevät kaksitoista niin sanottua pientä profeettaa yhdeksi kirjaksi, sekä lukevat myös Esran ja Nehemian kirjat yhdeksi kirjaksi.
Katolinen ja ortodoksinen kirkko käyttävät Vanhasta testamentista aleksandrialaista versiota, joka on hieman laajempi kuin protestanttien käyttämä palestiinalainen versio. Aleksandrialainen versio sisältää myös kirjat joita kutsutaan deuterokanonisiksi kirjoiksi. Protestantit lukevat nämä kirjat kuuluviksi apokryfikirjojen joukkoon. Syynä siihen, miksi ortodoksien ja katolisten Raamatussa on mukana myös apokryfikirjat, on varhaisen kreikankielisen Vanhan testamentin käännöksen, Septuagintan, pitäminen kanonisena. Tämä käännös oli laajalti käytössä varhaiskristittyjen parissa, ja myös suurin osa Uudessa testamentissa olevista Vanhan testamentin lainauksista tulee siitä (300 lainausta 350:stä, mukaan lukien monia Jeesuksen sanoja).
Vanhan testamentin käyttö kristinuskossa
Vanhan testamentin ja Uuden testamentin välisestä suhteesta ei ole kristittyjen parissa selvää päätöstä. Oppineet ovat keskustelleet jonkin verran siitä, päteekö Uusi testamentti juutalaisiin, sekä siitä, missä määrin Vanha testamentti sitoo kristittyjä. Esimerkiksi vain harvat kristityt noudattavat juutalaisuuden ruokasäädöksiä, mutta suurin osa kristityistä katsoo kymmenen käskyn olevan sitovia, pois lukien sapatti. Vanhan testamentin lakien pätevyys vaikuttaa keskusteluihin useissa asioissa, kuten homoseksuaalisuuteen ja naisten asemaan liittyvissä kysymyksissä. Suurin osa kristityistä katsoo kuitenkin, että Vanhan testamentin ymmärtäminen on välttämätöntä Uuden testamentin ymmärtämiselle, ja että Vanhan testamentin kirjat ovat Jumalan inspiroimia samalla tavalla kuin Uuden testamentin kirjat.
Varhaiskristillisyydessä jotkut tahot, kuten gnostilaiset, menivät jopa niin pitkälle, että katsoivat Vanhan testamentin jumalan (Jahven) olevan eri olento kuin Uuden testamentin Jumala. He kutsuivat Vanhan testamentin jumalaa platonilaisesti demiurgiksi ja katsoivat sen olevan vain eräänlainen paha luojajumala. Myöhemmin Markion, vaikka ei ollutkaan teknisesti gnostilainen, meni niin pitkälle, että katsoi, ettei Vanhaa testamenttia tulisi lainkaan ottaa osaksi kristillistä Raamattua. Valtavirran kristillisyys kuitenkin hylkäsi tämän näkemyksen.
Nykyään monet tutkijat katsovat, että heprealainen Raamattu on neutraali nimitys Vanhalle testamentille, ja sopii nimityksenä sekä juutalaiseen että kristilliseen käyttöön. Tätä nimitystä voidaan kuitenkin käyttää ainoastaan protestanttisesta Vanhasta testamentista.
Uusi testamentti sisältää lukuisia lainauksia Vanhasta testamentista, liittyen erityisesti Messiaan (kreikaksi khristos, Kristus) tuloa ennustaneiden profetioiden täyttymiseen. Kristityt katsoivat tämän Messiaan olevan Jeesus Nasaretilainen. Kristillisessä teologiassa tästä seurasi eskatologinen näkemys, että profetiat ovat täyttyneet ja että Jumalan ikuinen valtakunta on lähellä täyttymystään Jeesuksen alaisuudessa. Tällaiset odotukset kulkevat punaisena lankana kummankin testamentin läpi.
Monet kristityt katsovat, että Kristuksen saapumisen jälkeen Israelin kansa ja sille Vanhassa testamentissa annetut lupaukset on korvattu koko kristillisellä seurakunnalla eli kaikilla kristityillä sekä seurakunnalle annetuilla lupauksilla. Tämä perustuu muun muassa Galatalaiskirjeeseen, joka sanoo: ”Ja jos te kerran olette Kristuksen omia, te olette Abrahamin jälkeläisiä ja saatte periä sen, mikä hänelle oli luvattu” (Gal. 3:29 ). Periaatteessa tämä tarkoittaa, että vaikka Vanhan testamentin seremonia- ja puhtaussäädökset voidaan poistaa käytöstä, moraalilait ovat edelleen voimassa.
Aiheesta muualla
Vanha testamentti suomeksi: Vanhan testamentin alkutekstejä (hepreaksi):
John Ingle
John Ingle (7. toukokuuta 1928 – 16. syyskuuta 2012 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän loi pitkäaikaisen roolin Edward Quartermainena televisiosarjassa General Hospital.
Ingle esitti vuosina 2004–2006 Mickey Hortonia sarjassa Päivien viemää. Hän oli myös äänenä animaatiosarjassa Maa aikojen alussa.
Ingle syntyi Tulsassa, Oklahomassa, valmistui Verdugo Hills High Schoolista ja opetti vuosina 1964–1984 ilmaisutaitoa Beverly Hills High Schoolissa.
Australianenglanti
Australianenglanti on Australiassa puhuttava englannin kielen muoto. Se perustuu lähinnä brittienglantiin.
Historia
Australianenglannin oletetaan syntyneen englantilaisten, skottilaisten, walesilaisten ja irlantilaisten uudisasukkaiden kielimuotojen sekoituttua uudisasutuksen varhaisina aikoina. Nykyinen aksenttien jatkumo oli syntynyt luultavasti jo 1800-luvun alkuun mennessä.
Muodot
Australianenglanti on hyvin homogeenista kautta koko Australian, eikä siinä ole kovinkaan selviä paikallismurteita tai paikallisia aksentteja. Puhekielessä voidaan kuitenkin erottaa kolme tasoa. Hienostunut australianenglanti (Cultivated Australian) muistuttaa brittienglannin received pronunciation -kielimuotoa, ja sillä on hiukan snobistinen maine. Leveä australianenglanti (Broad Australian) on työväestön ja alemman keskiluokan käyttämä kielimuoto, jota muunmaalaiset pitävät tyypillisen australialaisena. Näiden kahden kielimuodon välissä on yleisaustralianenglanti (General Australian), jota käyttävät etenkin kaupunkilaiset.
Piirteitä
Australianenglantia puhutaan moniin muihin englannin muotoihin verrattuna suhteellisen verkkaisella rytmillä, tasaisesti vaihtuvilla painoilla ja tasaisella intonaatiolla. r ei äänny sanoissa kuten art, hair ja worker. a sanoissa kuten dance ääntyy enemmän ä:n kuin a:n tapaan. Švaa-vokaali [ə] on suhteellisen yleinen paikoissa, joissa received pronunciation -muodossa on [i].
Australianenglannissa käytetään useita omaperäisiä sanoja, jotka eivät ole levinneet maan ulkopuolelle. Moni niistä liittyy maan luontoon ja vanhoihin elinkeinoihin. Eräs kansainvälisesti tunnettu australialainen ilmaus on G’day, joka on lyhennetty muoto Good day -toivotuksesta ("hyvää päivää"). Sanojen puhekieliset muodot ovat Australiassa hyväksytympiä kuin muissa englanninkielisissä maissa. Kirosanoista yleisin ja australianenglantiin kansainvälisestikin yhdistetty on bloody, ’hemmetin’.
Lähimuotoja
Australianenglannin läheisin kielimuoto on uudenseelanninenglanti. Aiemmin näistä käytettiinkin usein jotain yhteisnimitystä, kuten australaasianenglanti. Lisäksi Australian aboriginaaleilla on omat englannin kielimuotonsa, joissa saattaa olla yleiskielestä paljonkin poikkeavia piirteitä.
Magdeburgin tuomiokirkko
Magdeburgin tuomiokirkko on kirkkorakennus Saksi-Anhaltin osavaltion pääkaupungissa Magdeburgissa, Saksassa. Se lukeutuu Saksan varhaisimpiin goottilaista arkkitehtuuria edustaviin kirkkoihin. Noin 104 metriä korkeana rakennuksena se on yksi entisen Itä-Saksan korkeimmista kirkkorakennuksista. Kirkossa sijaitsee myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Otto I Suuren hauta.
Ensimmäinen kirkko nykyisen tuomiokirkon alueelle rakennettiin vuonna 937. Se oli Pyhälle Mauritiukselle pyhitetty luostarikirkko. Nykyisen kirkkorakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1209. Työt saatiin päätökseen vuoden 1520 paikkeilla, kun kirkontornit valmistuivat.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Johann Tillyn joukot valloittivat ja ryöstivät Magdeburgin 20. toukokuuta 1631 ja kaupunki paloi lähes kokonaan. Tuomiokirkko kuitenkin säästyi tuholta kuin ihmeen kautta.
Carlos Secretário
Carlos Secretário (s. 12. toukokuuta 1970 São João de Madeira, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Inari
pienoiskuva|270px|Inarin kartta ja kyläkeskukset. pienoiskuva|Inarijärvi on Suomen suurimpia järviä. pienoiskuva|Sajos on saamelaisten parlamenttirakennus ja kulttuurikeskus Inarissa. pienoiskuva|Saamelaismuseo Siidan rakennuksia Inarissa. pienoiskuva|Keskiyön aurinko Inarijärvellä. pienoiskuva|Lemmenjoki pienoiskuva|Kiilopään aluetta Saariselällä. pienoiskuva|Kaunispään huipulla sijaitsee ravintola. pienoiskuva|246px|[[Inarijärvi Inarin kirkonkylän kohdalla heinäkuussa vuonna 2005.]] pienoiskuva|246px|Haja-asutusalueilla posti jaetaan linja-autolla usean talouden yhteiseen heittolaatikkoon.
Inari on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Inari on pinta-alaltaan Suomen suurin kunta. Inarin naapurikunnat ovat lounaassa Enontekiö, etelässä Kittilä ja Sodankylä, pohjoisessa Utsjoki. Lisäksi kunta rajoittuu sekä lännessä että idässä Norjaan, idässä myös Venäjään. Inari on maan tärkeintä poronhoitoaluetta. Inarin talous nojaa voimakkaasti elämystalouteen eri muodoissaan ja kuntakuva on turismin ja rajakaupan vuoksi kansainvälinen. Auto- ja rengastestaus ovat myös kunnan suurimpia elinkeinotoimialoja. Perinteiset elinkeinot kuten poronhoito ja kalastus ovat edelleen erityisesti kulttuurillisesti tärkeitä, mutta taloudellisesti niiden merkitys on vähentynyt vuosien saatossa. Inarissa kuvataan paljon myös erilaisia tv-sarjoja, pääosan ollessa autoilussa, mutta viime aikoina myös mm. suomalais-saksalainen Ivalo-rikostrillerisarja kuvattiin pääosin Inarissa.
Carlos Secretário
Portugalin maajoukkueessa Secretário pelasi vuosina 1994–2001 yhteensä 35 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän oli mukana EM-kisoissa 1996 ja 2000.
Inari
Inarin kunnan suurin taajama ja hallinnollinen keskus on noin 3 000 asukkaan Ivalo, joka sijaitsee 39 km Inarin kirkonkylästä etelään. Inarin kirkonkylä on saamelaiskulttuurin keskus, jossa kokoontuu mm. Saamelaiskäräjät. Inarin kunnallisveroprosentti on Suomen alhaisimpia, 19 %. Inari tunnetaan taloudellisesti vahvana kuntana sekä kulttuurillisesti yhtenä Suomen monipuolisimmista kunnista. Inari on ainoa Suomen nelikielinen kunta. Turismin vuoksi Inarin kuntakuva on erittäin kansainvälinen. Suomen lisäksi Inarissa puhutaan kolmea saamen kieltä; inarinsaamea, koltansaamea sekä pohjoissaamea. Saamelaisuus näkyy vahvasti kunnan eri kylillä.
Inari on perinteisten elinkeinojen lisäksi tunnettu erityisesti Saariselästä, Inarijärvestä, kullankaivuperinteestä sekä lukuisista kansallispuistoistaan.
Esihistoria
Inarijärven vesistöalueelta on tehty rikkaita esihistoriallisia löytöjä. Paatsjoen Luusuan varhaiskivikautinen asuinpaikka on ajalta 5360 eKr. Nellimissä on kampakeramiikkaa, Vuopajassa asbestikeramiikkaa ja Luusuassa Säräisniemen keramiikka 2:aa edustavia asuinpaikkoja. Nellimissä on myös varhaismetallikautinen kvartsiittinuolien tekopaikka.
Asutuksen syntyminen
Kivi- ja pronssikauden väestöä pidetään tietynalaisina saamelaisten esivanhempina. Varsinaista saamelaiskulttuuria Inarissa edustavat Nukkumajoelta löydetyt muinaiset talvikylän paikat. Inarin saamelaisasutus tunnetaan asiakirjoista 1500-luvulta lähtien suurena Inarin lapinkylänä.
Inarin lappalaiset olivat ns. metsälappalaisia, jotka muuttivat suhteellisen vakinaisesta talvikylästä kalastamaan mm. Inarin ja Muddusjärven rannoille. Kalastuksen ohella metsästettiin etenkin peuroja ja turkiseläimiä. Riekolla oli taloudellista merkitystä 1900-luvulle asti.
Saamelaisia verotettiin jo keskiajalla kainulaisten, norjalaisten, karjalaisten ja birkarlien toimesta. Inarin lapinkylä joutui 1800-luvun alkuun asti maksamaan veroja niin Ruotsille, Venäjälle kuin Tanska-Norjalle. Saamelaiset kävivät kauppaa ensin vapaamuotoisesti, mutta 1650-luvulta lähtien kauppa pyrittiin keskittämään Inarin markkinoille.
C Club
C-Club on pop-folk-laulaja Svetlana Ražnatovićin EP. Se julkaistiin 2012.
Inari
Asutuksen syntyminen
Inarin ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1646, ja 1600-luvulla Inarin saamelaiset käännytettiin kristinuskoon. Inari kuului ensin Kemin, ja sitten 1673 perustettuun Kemin Lapin seurakuntaan. Vuonna 1757 Inarista tuli Utsjoen kappeliseurakunta. Uusi kirkko rakennettiin 1754–1760 Pielpajärven rannalle.
Suomalaisasutuksen syntyminen
Suomalainen asutus alkoi Inarissa 1758, jolloin Heikki Kyrö asettui Ivalojokivarteen. Asutus laajeni vähitellen Kyrön kyläksi eli nykyisen Ivalon keskuksen aluksi. Suomalaisuus eteni Inarin Lapissa hitaasti ja kasvoi vasta 1800-luvun alkupuolella. Kyrön lisäksi syntyivät Koppelon ja Törmäsen kylät.
1800-luvulla poronhoidon merkitys alkoi kasvaa. Siihen vaikutti erityisesti Norjan rajan sulkeutuminen, minkä jälkeen Norjan saamelaiset eivät voineet laiduntaa porojaan Inarissa. Vuonna 1912 puolet inarilaisista omisti poroja ja Inari jaettiin viiteen paliskuntaan. Saamelaiset viljelivät jonkin verran maata ja pitivät karjaa.
Vuonna 1881 Inarista tuli itsenäinen seurakunta ja se sai oman kirkkoherran 1886. Inarin kolmas kirkko rakennettiin vuosina 1884–1888 Juutuanjokisuulle.
1900-luku
Kultaliikkeellä oli suora yhteys matkailun alkuun 1920- ja 1930-luvulla. Sodankylän ja Kyrön välisen maantien valmistumisen jälkeen alkoi Ivalon nousu Inarin tärkeimmäksi liike- ja talouskeskukseksi. Vuonna 1932 Ivalosta tuli risteyspaikka kun maantie Petsamoon valmistui. Ivalosta tuli suomalaisen asutuksen keskus ja Inarin kirkonkylä säilyi saamelaisuuden keskuksena.
Inarin kirkko Juutuanjokisuulla tuhoutui talvisodan aikana. Samalle paikalle valmistui vuonna 1952 saamelaiskirkko. Ivaloon saatiin uusi kirkko vuonna 1966.
Toisen maailmansodan jälkeen
Inarin saamelaisuus voimistui ja samalla kirjavoitui toisen maailmansodan jälkeen, kun alueelle asutettiin Petsamon koltat. Pääosin koltat asettuivat Sevettijärven alueella. Lapin sodan aikana Inarin rakennuskanta tuhoutui lähes kokonaan ja mm. Ivalo rakennettiin täysin uudestaan sodan jälkeen.
Maantiede
Inari on pinta-alaltaan Suomen suurin kunta, noin viisi prosenttia koko maan pinta-alasta. Se on lähes yhtä suuri kuin Varsinais-Suomen ja Uudenmaan maakuntien maapinta-alat yhteensä. Ahvenanmaahan verrattuna Inarin maapinta-ala on lähes kymmenkertainen. Kunnan koko voidaan havainnollistaa alueena, jonka sivujen pituudet ovat linnuntietä 130 kilometriä (kunnan pohjoisraja), 90 kilometriä (itäraja), 140 kilometriä (eteläraja) ja 75 kilometriä (länsiraja). Kunnassa sijaitseva Inarijärvi on Suomen kolmanneksi suurin järvi (1 043 km²). Kaikkiaan järviä on Inarissa 8 033, mikä on enemmän kuin missään muussa Suomen kunnassa ja myös kunnan sisävesipinta-ala on Suomen kunnista suurin.
Inarissa sijaitsee kaksi kansallispuistoa. 2 860 neliökilometrin laajuinen Lemmenjoen kansallispuisto on pinta-alaltaan Suomen suurin kansallispuisto ja sijaitsee kokonaan kunnan alueella pientä Kittilän puolella olevaa osaa lukuun ottamatta. Kansallispuistossa sijaitsee Inarin korkein tunturi Morgam-Viibus, joka kohoaa 601 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta. Kunnan alueella sijaitsee myös pohjoisin osa ensmmäkseen Sodankylän ja Savukosken kunnissa sijaitsevasta Urho Kekkosen kansallispuistosta. Kansallispuistojen lisäksi kunnan alueella sijaitsee kuusi erämaa-aluetta: Hammastunturi, Kaldoaivi, Muotkatunturi, Paistunturi, Tsarmitunturi ja Vätsäri. Näistä Hammastunturi sijaitsee pieneltä osin Kittilässä sekä Sodankylässä, Kaldoaivi sekä Muotkatunturi osittain Utsjoella ja Paistunturi suurimmalta osin Utsjoella.
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle myytiin Inariin kuulunut Jäniskosken–Niskakosken alue, minkä seurauksena kunnan pinta-ala pieneni 176 km².
Elinkeinot
Inari on arktisen elämystalouden kasvukeskus Suomessa. Matkailu- ja ravintola-ala on merkittävä työllistäjä Inarin kunnassa. Inarin talous nojaakin vahvasti elämystalouteen. Kunnan alueella sijaitsee lukuisia majoitus- ja hotellikeskittymiä, joista suurin on Saariselän alue. Viime aikoina erityisesti aasialaisten turistien matkailun kasvu on ollut merkittävää.
Lisäksi kunnassa toimii huomattava määrä arktista rengas- ja autotestausta. Perinteiset elinkeinot kuten poronhoito ja kalastus ovat osa elämystaloutta sekä perinteistä elinkeinorakennetta. Merkittävä tulonlähde on myös rajakauppa, joka Inarissa on kunnan väestön kokoon nähden merkittävien palvelujen vuoksi erittäin voimakasta. Voimakkaan kasvun vuoksi viime aikoina Inaria on vaivannut asunto- ja työvoimapula.
Inarissa perustettiin nettilehti Uusi Inari syksyllä 2014. Se keräsi joukkorahoituksella noin 13 000 euroa ja ilmestyi helmi–maaliskuussa 2015.
Väestö
Inarissa asui 0 henkilöä. Heistä puhui äidinkielenään suomea 0, saamea 0 ja ruotsia 0 henkilöä. Muita kieliä puhui 0 henkilöä. Vuoden 2008 lopussa ulkomaan kansalaisia oli 73. Inarin väkiluku on laskenut vuodesta 1990 693 henkilöllä. Inari on Suomen ainoa nelikielinen kunta: kunnassa puhutaan suomen lisäksi pohjoissaamea, inarinsaamea ja koltansaamea. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Saamelaisista noin 900 on inarinsaamelaisia ja 500 kolttia. Loput ovat pääasiassa pohjoissaamelaisia. Kunnan väestö on kasvussa, pitkälti elämystalouden voimakkaan kasvun vuoksi.
Kunnan asutus on keskittynyt suurelta osin Inarijärven länsirannalle, jossa sijaitsevat suurimmat taajamat, Ivalo ja Inarin kirkonkylä. Muu osa kunnan aluetta on suurelta osin lähes asumatonta, ja siellä on myös laajoja kansallispuistoja sekä Inarijärven itäpuolella Kessin erämaa. Useissa kyläkeskuksissa on kuitenkin nykyisellään voimakkaita elämystalouden tai rajakaupan keskittymiä.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2021 lopussa Inarissa oli 7 008 asukasta, joista 4 459 asui taajamissa, 2 241 haja-asutusalueilla ja 308:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Inarin taajama-aste on 66,6 %. Inarin taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Liikenneyhteydet
Inariin on linja-autoyhteydet Oulusta ja Rovaniemeltä.
Inarin kunnassa Ivalon eteläpuolella, Törmäsen kylän luona, sijaitsee Suomen pohjoisin lentokenttä. Finnair lentää Ivalon lentoasemalle Helsingistä Ivaloon vähintään yhden edestakaisen vuoron päivittäin. Talvisesongin aikana Inariin lentää myös Norwegian. Uusia yhteyksiä ovat yhteydet Lontooseen ja Frankfurtiin. Lisäksi Ivaloon tehdään vuosittain lukuisia charterlentoja. Myös Murmanskiin on Ivalosta bussiyhteys. Ivalon lentoaseman yhteydet ovat olleet voimakkaassa kasvussa elämystalouden kasvuun liittyen.
Nähtävyydet
Kylätaajamien lisäksi Inarin kunnassa on lukuisia muita tunnettuja paikkoja ja paikannimiä, joka liittyvät muun muassa matkailuun, erilaisiin tapahtumiin ja historiaan:
Tapahtumat
Inarin kirkonkylässä Saamelaiskulttuurikeskus Sajoksessa järjestään tammikuussa alkuperäiskansojen Skábmagovat-elokuvajuhla ja elokuussa alkuperäiskansojen musiikkitapahtuma Ijahis Idja (suomeksi Yötön Yö). Heinäkuun lopulla vietetään Inariviikkoja, jolloin erilaisia tapahtumia ja konsertteja järjestetään eri puolilla Inarin kuntaa.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Inarissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta kuuluu Pohjois-Lapin seurakuntayhtymään.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Ivalonlaakson rauhanyhdistys. Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva Ivalon helluntaiseurakunta, jolla on noin sata jäsentä. Rovaniemeltä käsin toimivalla Suomen ortodoksisen kirkon Lapin ortodoksisella seurakunnalla on Inarissa kolme kirkkoa, jotka sijaitsevat Ivalossa, Nellimissä sekä Sevettijärvellä, joiden lisäksi yksi tsasouna on Keväjärvellä. Valtaosa Inarin ortodokseista on kolttasaamelaisia. Lisäksi Ivalossa on Jehovan Todistajien seurakunta.
Irgun
Irgun Tzva’i Le’umi (lyhyemmin Irgun tai heprealaisen lyhennyksen mukaan Etzel) eli ”kansallinen sotilasorganisaatio” oli sionistinen taistelujärjestö, joka irrottautui vuonna 1931 Avraham Tehomin johdolla vanhemmasta Haganah-järjestöstä. Haganah oli perustettu vuonna 1920 suojelemaan Palestiinan juutalaissiirtolaisia arabien hyökkäyksiä vastaan. Huomattavasti aggressiivisemman taktiikan omaksunutta Irgunia pidetään näkökannasta riippuen joko terroristi- tai vapautusjärjestönä.