cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laura Ingalls Wilder
Kirjailijanura
Wilderin tytär Rose Wilder Lane, joka työskenteli San Francisco Bulletinin toimittajana, rohkaisi 1910-luvulla äitiään kirjoittamaan muistelmat lapsuudestaan. Wilder kirjoittikin 1920-luvulla omaelämäkerran nimeltä Pioneer Girl, mutta kustantajat torjuivat sen. . Hän muokkasi siitä ensin lasten kuvakirjan When Grandma Was a Little Girl. Siitä syntyi lopulta laajennettu kertomus Pieni talo suuressa metsässä (Little House in the Big Woods 1932, suomennettu 1961), joka aloitti moniosaisen sarjan. Wilder muokkasi teostaan monin tavoin. Hän vaihtoi kertojaksi kolmannen persoonan. Hän siisti tekstiä lapsilukijoita varten jättämällä pois siinä alun perin olleet väkivaltaiset ja järkyttävät kohtaukset. Hän kuvasi perheen edestakaisen vaelluksen näyttämään todellista suoraviivaisemmalta siirtymiseltä länttä kohti pyrkimyksessään korostaa kansakunnan rakentamisen teemaa. Hän myös jätti kokonaan pois vaiheen, jolloin perhe asui Iowassa.
Wilderin muistelmat julkaistiin vuosina 1932–1943 Pieni talo -lastenkirjasarjana. Kukin kirja keskittyy yhteen paikkaan, jossa Wilder oli elänyt. Wilder kirjoitti kirjat yhdessä tyttärensä Rosen kanssa. On myös esitetty arveluja, että Rose Wilder Lane olisi jopa kirjoittanut kirjat. Laura Wilder on itse kutsunut muistelmiaan ”ei historiikiksi vaan tositarinaksi, joka perustuu historialliseen totuuteen”.
Wilderin kirjoista tuli suosittuja, ja ne käännettiin monelle kielelle.
Viimeiset vuodet ja kuoleman jälkeen
Almanzo Wilder kuoli vuonna 1949. Laura Wilder Ingalls eli viimeiset vuotensa maatilallaan Rocky Ridgessä ja kuoli 10. helmikuuta 1957. Hänen kuolemansa jälkeen hänen tyttärensä Rose Wilder Lane editoi ja julkaisi äitinsä päiväkirjaan ja keskeneräisiin käsikirjoituksiin perustuvia teoksia. Pioneer Girl julkaistiin vuonna 2014. Wilderin kirjeenvaihto vuosilta 1894–1956 julkaistiin vuonna 2016.
Laura Ingalls Wilderin elämään perustuvaa televisiosarjaa Pieni talo preerialla esitettiin Yhdysvalloissa televisiossa vuosina 1974–1982. Sarjassa Wilderiä esittää Melissa Gilbert. Menestyssarja toi myös Wilderin kirjoille uusia lukijoita.
American Library Associationin lastenkirjallisuusjaosto (ALSC) perusti vuonna 1954 Laura Ingalls Wilder Medal -palkinnon kunnioittamaan Wilderin panosta lastenkirjallisuuteen. Palkinto myönnettiin sen perustamisvuonna Wilderille. Palkinto sai vuonna 2018 uuden nimen Children’s Literature Legacy Award, koska palkinnon myöntäjän mielestä Wilderin tuotannossa heijastuu alkuperäiskansoja ja värillisiä kohtaan vanhentuneita asenteita, jotka eivät ole yhteneväisiä myöntäjän nykyisten arvojen kanssa.
Suomennetut teokset alkuperäisessä julkaisujärjestyksessä
pienoiskuva|Laura Ingalls Wilder: Pitkä talvi preerialla, Gummerus 1969. Kansitaiteilijana Garth Williams.
Pentti Eskola
Pentti Eskola voi tarkoittaa seuraavia:
Gaël Monthurel
Gaël Fabrice Gabriel Monthurel (s. 22. tammikuuta 1966 Conches-en-Ouche) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän oli vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa mukana saamassa pronssia. Lisäksi hän sijoittui vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa joukkueineen neljänneksi.
TonleSap Airlines
TonleSap Airlines on kambodžalainen alueellinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2011. Yhtiön kotipaikka sijaitsee maan pääkaupunki Phnom Penhissä. TonleSap Airlines operoi lentoja yhden koneen laivastolla Siĕm Réabin kansainväliseltä lentoasemalta Kiinaan ja Taiwanin saarelle.
Historia
Yhtiö perustettiin vuonna 2011 ja sen ensimmäinen reittilento lennettiin 21. tammikuuta 2011.
Kohteet
TonleSap Airlines lentää neljään kohteeseen Phnom Penhistä.
SC Langenthal
SC Langenthal on sveitsiläinen jääkiekkoseura. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä
Joukkue kaudella 2023-2024
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Joan Josep Nuet
pienoiskuva|Joan Josep Nuet Joan Josep Nuet i Pujals (s. 1964 Reus) on katalonialainen poliitikko. Hänet valittiin Katalonian alueparlamenttiin vuonna 2015 vasemmistolaisen Catalunya Sí que es Pot -vaaliliiton listalta. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin suunnilleen samojen ryhmittymien muodostaman Catalunya en Comú - Podem -vaaliliiton listalta.
Nuet toimi Katalonian parlamentin puhemiehistön kolmantena sihteerinä vuosina 2015–2017, jolloin Carles Puigdemontin johtama hallitus valmisteli ja järjesti kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Kansanäänestyksen ja sitä seuranneen itsenäisyysjulistuksen jälkeen Espanja nosti Katalonian hallituksen ministereitä, parlamentin puhemiehistöä ja eräitä muita avainpoliitikkoja vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan.
Espanjan korkein oikeus käsitteli puhemiehistön syytteitä 9. marraskuuta 2017 ja määräsi puhemies Carme Forcadellin maksamaan jopa 150 000 euron takuut vastineeksi siitä, ettei tämä joutuisi tutkintavankeuteen. Forcadell vietti yhden yön vankilassa, mutta vapautui seuraavana päivänä maksettuaan takuut. Oikeus ei hyväksynyt, että Forcadell olisi maksanut takuut jo samana päivänä, jona ne määrättiin ja Nuet arveli, että Forcadell pyrittiin näin saamaan tarkoituksella edes hetkeksi vankilaan. Neljälle muulle puhemiehistön jäsenelle (Anna Simó, Lluís Corominas, Lluís Guinó ja Ramona Barrufet) määrättiin 25 000 euron takuut, ja syytetyistä vain Nuet päästettiin tutkinnan ajaksi vapaaksi ilman rajoituksia.
Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte ( lievennettiin Nuetin osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta", mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen.
Nuet ja hänen puolueensa ei kannata Katalonian itsenäistymistä, mutta hän kannattaa katalonialaisten itsemääräämisoikeutta ja asian ratkaisemista kansanäänesyksellä. Häntä vastaan nostettu syyte perustuu siihen, että Espanjan mielestä Katalonian parlamentin puhemiehistö rikkoi Espanjan lakia salliessaan parlamentissa edes keskustelun mahdollisesta itsenäistymisestä.
De Toppers
thumb|De Toppers 2009. De Toppers on hollantilainen yhtye. Sen muodostivat Gordon Heuckeroth, René Froger ja Gerard Joling vuonna 2005. Vuonna 2008 Gerard Joling jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Jeroen van der Boom.
Yhtye edusti Alankomaita Eurovision laulukilpailussa 2009 kappaleella Shine, joka sai 11 pistettä ja sijoittui 17. sijalle toisessa semifinaalissa, mutta ei päässyt finaaliin.
Sankarikaupunki
Sankarikaupunki on arvonimi, joka Neuvostoliitossa myönnettiin yhteensä 12 Venäjän, Ukrainan tai Valko-Venäjän kaupungille paikkakunnan puolustukseen liittyvistä saavutuksista suuren isänmaallisen sodan eli toisen maailmansodan aikana. Sankarikaupunkia vastaava sankarilinnoituksen arvonimi myönnettiin lisäksi valkovenäläiselle Brestin linnoitukselle.
Ensimmäiset sankarikaupungin arvonimet myönnettiin 8. toukokuuta 1965, jolloin tuli kuluneeksi 20 vuotta maailmansodan päättymisestä Euroopassa.
Nimitystä sankarikaupunki käytettiin jo sodan aikana 1942. Ensimmäinen virallisissa lähteissä oleva maininta on käsky ampua kunnialaukaukset Leningradin, Odessan, Sevastopolin ja Stalingradin sankarikaupungeissa toukokuun alussa 1945.
Luettelo sankarikaupungeista
Alla on lueteltu sankarikaupungit ja vuosi, jolloin tunnustus myönnettiin.
Sankarikaupungin obeliski
thumb|90px|Sankari­kaupungin obeliski Pietarissa Sankarikaupunkeihin ja Brestin sankarilinnoitukseen on pystytetty muistopylväs, sankarikaupungin obeliski. Obeliskiin liittyy sankaruudesta myönnetty Leninin kunniamerkki, kullattu tähti ja arvonimen myöntämisestä kertova Neuvostoliiton korkeimman neuvoston ukaasin teksti.
Alkaliteetti
Alkaliteetti (AT) (myös Alkaliniteetti) eli veden puskurikyky tai hapon sitomiskyky tarkoittaa vesiliuoksen emästen kykyä neutraloida siihen lisätyt hapot. Alkaliteetti ilmaistaan yksikkönä mmol/l (millimoolia/litra). Asiditeetti ilmaisee liuoksen happojen kykyä neutraloida siihen liuenneet emäkset.
Mittaaminen
Liuoksen puskurointikyky happamoitumista vastaan voidaan mitata titraamalla liuosta vahvalla yksiarvoisella hapolla. Siihen valitaan aina suolahappo, joka on helposti saatavilla. Liuoksen sisältämät emäkset määrittävät sen happamuustason rajat, joiden välissä puskurointia on olemassa. Tuntemattomalle erilaisia emäksiä sisältävälle liuokselle nuo rajat voidaan määrittää titrausmenetelmällä. Liuoksen happamuustaso mitataan pH-mittarilla eli potentiometrillä. Näyte titrataan suolahapolla samalla seuraten pH-arvoja. Liuosta tulee sekoittaa jatkuvasti, sillä ekvivalenssipisteessä kaksikin pisaraa ylittää se arvon helposti ja liuos muuttuu nopeasti happamaksi. Kun puskurointikyvyn alarajan pH-arvo ylittyy, määritetään suolahapon menekki ja sovitetaan se litran suuruiseen liuosmäärään. Tulos ilmoitetaan yksikössä mmol/l.
Kemialliset puskuriliuokset
Kemialliset puskuriliuokset muodostetaan sellaisista vesiliukoisista joko heikon hapon ja sen suolan tai heikon emäksen ja sen suolan seoksesta. Heikot hapot ja emäkset liukenevat ioneina liuokseen ja reaktion tasapaino pyrkii ylläpitämään saman happamuustason vaikka siihen lisättäisiin happoa tai emästä.
Lääketiede
Ihmisen kehon nesteet kuten esimerkiksi veri tulee säilyttää tietyn happamuustason eli sen pH tulee olla 7,4. Veri onkin eräänlainen puskuriliuos, jossa sen kemialliset muutokset eivät aiheuta useinkaan happamuustasoon muutoksia. Veren alkaliteettia seurataankin tarvittaessa verikokein muutoksien havaitsemiseksi. Liian suuri happamuustaso (yli pH 7,45) aiheuttaa alkaloosin ja liian pieni taso (alle pH 7,35) asidoosin.
Henry Morton Stanley
right|thumb|Henry Morton Stanley Henry Morton Stanley (alk. John Rowlands, 28. tammikuuta 1841 Denbigh, Wales – 10. toukokuuta 1904 Lontoo, Englanti) oli walesilainen tutkimusmatkailija, toimittaja ja poliitikko. Hänet tunnetaan erityisesti Kongojoen kartoituksesta ja tutkimusmatkailija David Livingstonen löytämisestä.
Alkaliteetti
Biokemialliset prosessit
Yhteiskunnalliset toiminnot huolehtivat jätevesistä, jätteistä ja talousveden saannista. Toimintojen hallinnassa tulee ymmärtää biologisten prosessien kemialliset reunaehdot tuottaa talousvettä raakavedestä ja puhdistaa jätevettä päästökriteerit täyttäväksi. Myös maatalouden ja elintarviketeollisuuden tuotantomenetelmät vaativat nykyaikana korkeatasoista prosessointia, missä hävikit jäävät pieniksi ja laatu pysyy aiempaa korkeammalla. Tuotteiden pitkät myynti- ja käyttöajan ovat seurausta tuotekehityksestä, missä esimerkiksi happamuudensäätöaineet tasaavat ympäristön rasitusvaikutuksia tuotteen säilytyksessä, kuljetuksessa ja nauttimisessa.
Henry Morton Stanley
Nuoruus
Stanleyn (joka oli vielä tuolloin nimeltään John Rowlands) vanhemmat eivät olleet naimisissa, ja hänen isänsä kuoli varhain. Hän varttui köyhäintalossa 15-vuotiaaksi saakka. Vuonna 1859, 18-vuotiaana, hän matkusti Yhdysvaltoihin New Orleansiin, missä hän sai töitä varakkaan kauppiaan Henry Morton Stanleyn sihteerinä. Stanleystä tuli käytännössä Rowlandsin isä, ja hän antoi tälle oman nimensä. Stanley osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan aluksi Etelävaltioiden, mutta vangiksi joutumisensa jälkeen Pohjoisvaltioiden joukoissa.
Alkaliteetti
Luonnonsuojelu
thumb|Meriveden alkaliniteetti. Luonnonvesien happamoituminen on noussut varteenotettavaksi ympäristöongelmaksi. Vesistöjen tilaa seurataan mittauksin, joilla seurataan esimerkiksi sen ravintotilannetta, happamuutta, ja biodiversiteettiä. Vesistöjen happamuutta seurataan tiiviisti, mutta sen antama informaatio tulee liian myöhään. Tärkeämpää on seurata vesistön alkaliteettia, koska se ilmaisee liukumista kohti happamoitumista aikaisemmin.
Henry Morton Stanley
Lehtimiehen ura ja Livingstonen löytäminen
Sodan loputtua Stanley sai töitä toimittajana Missouri Democrat -lehden erikoiskirjeenvaihtajana ja New York Herald -lehden avustajana vuonna 1867. Stanley raportoi Heraldille Abessiniasta Britannian sotaretkestä, kunnes lehti palkkasi hänet etsimään kadoksissa olevaa tutkimusmatkailija tohtori David Livingstonea Afrikasta vuonna 1869. Stanley matkusti Sansibariin ja löysi Livingstonen 10. maaliskuuta 1871 Ujijista läheltä Tanganjikajärveä nykyisessä Tansaniassa. Tästä kohtaamisesta muistetaan Stanleyn kuuluisat sanat: ”Doctor Livingstone, I presume?”.
Emin Pashan pelastusretkikunta
thumb|Emin Pashan pelastusretkikunnan reitti Vuoden 1885 lopulla tuli Eurooppaan kirje Sudanin eteläisestä maakunnasta Emin Pashalta, joka oli alueen egyptiläisen hallinnon virkamies, ja joka oli jäänyt mahdi-kapinan ahdistamaksi. Tapaus sai suurta julkisuutta, koska vähän aiemmin Sudanissa oli tapettu Sudanin kenraalikuverööri britti Charles George Gordon. Lehdistö vaati Pashan pelastamista.
Stanley halusi lisää kuuluisuutta ja päätti varustaa retkikunnan pelastamaan Emin Pashan. Retkikunta pääsi liikkeelle maaliskuussa 1887. Reitti kulki Atlantin rannikolta Kongo-jokea pitkin kohti Ugandaa. Joulukuussa 1887 hän saapui Albertjärvelle ja hän tapasi Emin Pashan 29.4.1888. Pasha ei kuitenkaan halunnut tulla pelastetuksi ja lähteä Eurooppaan, vaan hän oli odottanut varusteita miehilleen, jotta olisi voinut puolustautua kapinallisia vastaan. Stanleyllä ja Pashalla oli myös erilainen näkemys siitä kuinka kohdella afrikkalaisia. Pasha kohteli heitä ystävällisesti, mutta Stanley ei piitannut kuinka heidän kävi. Stanley sai kuitenkin Eminin lähtemään ja paluumatka alkoi huhtikuussa 1889 kohti Intian valtamerta. Rannikolle päästyään Emin Pasha kuitenkin kieltäytyi lähtemästä Eurooppaan ja Stanley jäi ilman uutta sankaruutta.
Myöhäiset vaiheet
Stanley oli Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin jäsen unionistien ja Lambeth Northin edustajana vuosina 1895–1900.
Teokset
Henry Morton Stanleyn kirjoittamia, matkojaan käsitteleviä kirjoja:
Postuumisti julkaistu:
Taipale (yhtye)
Taipale on suomalainen instrumentaaliyhtye, joka alkoi kuopiolaisen kitaristin Markus Väisäsen sooloprojektina vuonna 2008. Väisäsen savusaunan hajuisista folk/jazzrock -sävellyksistä koostuva ensimmäinen CD ilmestyi nimellä Markus Väisänen: "Taipale" vuonna 2009. Levyllä vierailivat mm. puhaltaja Jukka Eskola sekä steelkitaristi Antti Vuorenmaa.
Sahra Wagenknecht
thumb|upright|Sahra Wagenknecht
Taipale (yhtye)
Keikkailun myötä Väisäsen sooloprojekti kasvoi yhtyeeksi Vuorenmaan liityttyä neljänneksi jäseneksi jo vakiintuneeseen trioon. Samalla myös basisti Kalle Ylitalo alkoi osallistua sävellystyöhön. Ensimmäinen Taipale-yhtyeen nimellä julkaistu CD "The Weight Of A Ghost" julkaistiin 2011. Taipaleen jäsenten lisäksi levyllä soittavat kitaristit Esa Kuloniemi ja Timo Kämäräinen sekä viulistit Tero Hyväluoma ja Päivi Hirvonen.
Sahra Wagenknecht
Sahra Wagenknecht (s. 16. heinäkuuta 1969 Jena) on saksalainen vasemmistopoliitikko. Hänet valittiin Bundestagin jäseneksi ensimmäistä kertaa vuonna 2009 Nordrhein-Westfalenista. Hän on vuodesta 2010 toiminut Dietmar Bartschin kanssa Vasemmisto-puolueen parlamenttiryhmän johdossa.
Wagenknecht syntyi iranilaiselle isälle ja saksalaiselle äidille. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän oli aiemmin naimisissa Ralph-Thomas Niemeyerin kanssa, mutta solmi vuonna 2014 uuden avioliiton Oskar Lafontainen kanssa.
Frédéric Perez
Frédéric Perez (s. 19. heinäkuuta 1961 Oran, Algeria) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja oli siellä mukana saamassa pronssia.
Länsi-Pasilan kappeli
Länsi-Pasilan kappeli Helsingin Länsi-Pasilassa on vuonna 1985 valmistunut Meilahden seurakunnan entinen kirkollinen tila, yksi neljästä. Maistraatintorin laidalla sijaitseva keltainen tiilijulkisivuinen rakennus on arkkitehtien Eric Adlercreutz ja Erja Luhtala suunnittelema.
Kappelin urut ovat 11,5-äänikertaiset italialais-barokkityyliset urut.
Kappeli poistui seurakunnan käytöstä vuoden 2016 lopussa. Se on tarkoitus korvata Keski-Pasilan uuteen kauppakeskus Triplaan vuonna 2019 valmistuvilla seurakuntatiloilla.
Samin Gómez
Samin Gómez Briceno (s. 4. helmikuuta 1992 Maracay, Venezuela) on venezuelalainen autourheilija.
Ura
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2006. Hän on urallaan kilpaillut muun muassa Formula Renault Challenge- ja Formula Pilota China -sarjoissa.
Vuonna 2012 Gómez kilpaili Formula Abarth -sarjassa. Vuonna 2013 Gómez kilpaili GP3-sarjassa Jenzer-tallissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2014 Gómez ajoi kaksi kilpailua Auto GP World Series -sarjassa saavuttaen kaksi pistettä. Vuonna 2015 Gómez teki paluun GP3-sarjaan ajaen Campos Racing -tallissa.
Thierry Perreux
Thierry Perreux (s. 4. maaliskuuta 1963 Soisy-sous-Montmorency) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Ruotsi kesäolympialaisissa 2008
Ruotsi osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008 134 urheilijan joukkueella. Maa saavutti urheilulajeissa viisi mitalia, joista neljä oli hopeista ja yksi pronssinen.
Goodnews Bay
Goodnews Bay on kaupunki Länsi-Alaskassa. Se sijaitsee samannimisen lahden pohjukassa Beringinmeren rannalla. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 230. Näistä 92,61% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Pablo Neruda
250px|thumb|Pablo Neruda Yhdysvaltain [[Kongressin kirjastossa 20. kesäkuuta 1966]]
Pablo Neruda, alkuperäiseltä nimeltään Ricardo Eliecer Neftalí Reyes Basoalto (12. heinäkuuta 1904 Parral, Chile – 23. syyskuuta 1973 Santiago, Chile) oli Nobel-palkittu chileläinen runoilija, diplomaatti ja kommunistipuolueen poliitikko. Nerudaa pidetään yhtenä 1900-luvun tärkeimmistä runoilijoista ja latinalaisamerikkalaisista kirjailijoista.
Elämä ja ura
Neruda syntyi rautatietyöläisen ja opettajan perheeseen. Hän muutti vuonna 1921 Chilen pääkaupunkiin Santiagoon opiskelemaan yliopistossa ranskan kielen opettajaksi. Hän kuitenkin keskeytti opinnot pian ja keskittyi ensisijaisesti tärkeimpään harrastukseensa, runoihin. Nerudan esikoiskokoelma Crepusculario ilmestyi 1923 ja vuotta myöhemmin Veinte poemas de amor y una canción desesperada, josta oli tuleva hänen tunnetuin teoksensa. Molemmat kokoelmat saivat hyviä arvosteluja. Kirjailijanimensä hän otti tšekkiläisen runoilijan Jan Nerudan mukaan. Vuosina 1927–1935 Neruda pääsi maineensa ansiosta kunniakonsuliksi useisiin maihin ja asui muun muassa Burmassa, Colombossa, Buenos Airesissa ja Barcelonassa. Tuona aikana hän kirjoitti muun muassa surrealistisia runoja.
Espanjan sisällissota ja Nerudan ystävän García Lorcan murha saivat Nerudan lähestymään poliittisesti ensin tasavaltalaisia ja sitten kommunistisia liikkeitä. Toimittuaan erilaisissa konsulintehtävissä muun muassa Ranskassa ja Meksikossa Neruda palasi 1943 Chileen, ja hänet valittiin 1945 kommunistipuolueesta Chilen senaattiin. Vuonna 1947 Neruda joutui presidentti González Videlan epäsuosioon ja piileskeli maan alla, kunnes pääsi 1949 pakenemaan Chilestä. Elettyään useissa Euroopan maissa ja Neuvostoliitossa hän palasi Chileen 1952, ja hän eli lopun elämäänsä Chilessä vauraana ja arvostettuna. Hänelle myönnettiin 1953 Stalin-palkinto. Palattuaan Chileen Neruda osallistui muun muassa Salvador Allenden vaalityöhön. Tämän aikakauden julkaisuista suuri osa on poliittista.
thumb|200px|Pablo Neruda Nobelin kirjallisuuspalkinnon myöntämistilaisuudessa. Neruda sai 1971 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Ennen Nerudaa Nobelin kirjallisuuspalkinto oli myönnetty viidelle espanjankieliselle ja kahdelle latinalaisamerikkalaiselle kirjailijalle.
Muistelmissaan Neruda tunnusti, että toimiessaan Chilen konsulina Ceylonissa vuosina 1929–1930, hän raiskasi naisen, paariaryhmään kuuluvan tamilin. "Hän oli oikeassa, kun halveksui minua", Neruda kirjoitti.
Kuolema
Virallisten tietojen mukaan Neruda kuoli eturauhassyöpään 23. syyskuuta 1973, sairaalassa Santiagossa vain pari viikkoa vastustamansa Chilen sotilasvallankaappauksen jälkeen.
Myöhemmin useat henkilöt, muun muassa Nerudan entinen autonkuljettaja, ovat väittäneet, että todellisuudessa Neruda murhattiin. Niinpä huhtikuussa 2013 hänen jäänteensä kaivettiin ylös haudasta kuolinsyyn selvittämistä varten. Tutkimus suoritettiin Pohjois-Carolinan yliopistossa Yhdysvalloissa, ja siinä tarkistettiin, löytyykö Nerudan jäänteistä viitteitä myrkytyksestä. Viitteitä myrkytyksestä ei löytynyt.
USS Brooklyn
USS Brooklyn voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Pablo Neruda
Kuolema
Kansainvälinen oikeuslääketieteilijöiden asiantuntijaryhmä ilmoitti vuonna 2017 uusista tutkimuksista, joiden mukaan Neruda ei kuollut eturauhassyöpään. Ruumiista löydettiin tuntematonta bakteeria. Vuonna 2023 kerrottiin, että Nerudan hampaasta oli löytynyt merkkejä Clostridium botulinum -bakteerista, jonka tuottama myrkky aiheuttaa botulismia. Tutkijoiden mukaan bakteeri ei voinut päätyä Nerudan ruumiiseen luonnostaan, joten johtopäätös on, että hänet murhattiin. Uusiin tuloksiin päästiin tutkimusmenetelmien valtavan kehityksen ansiosta.
Suomennetut teokset
Kaj Chydenius on säveltänyt Nerudan runoja: ”Jos minä kuolisin”, ”La reina”, ”Vedenneito ja juopot”, ”Väli-Amerikka”, joita on levytetty.
Bostonin kuristaja
pienoiskuva|Albert Henry DeSalvo Bostonin kuristaja on nimi, joka annettiin 1960-luvulla Bostonissa toimineelle sarjamurhaajalle.
Kolmetoista naista murhattiin 14. kesäkuuta 1962 – 4. tammikuuta 1964 Bostonin alueella. Iältään uhrit sijoittuivat 19 ja 85 ikävuoden välille. Jokainen uhri murhattiin omassa asunnossaan; heidät oli raiskattu ja sitten kuristettu vaatekappaleilla kuoliaaksi. Koska murtojälkiä ei löytynyt, uhrit ilmeisesti tunsivat hyökkääjän tai ainakin päästivät hänet sisään vapaaehtoisesti. Monia uhreista oli pahoinpidelty hirvittävin tavoin ja asunnot myllätty täysin sekaisin tavalla, jonka katsottiin viittaavan psykopaattiin.
Albert DeSalvo
27. lokakuuta 1964 etsiväksi tekeytynyt tuntematon mies pääsi sisään erään nuoren naisen asuntoon. Hän sitoi uhrinsa sänkyyn ja raiskasi tämän, mutta keskeytti yhtäkkiä toimensa ja lähti paikalta anteeksi pyydellen. Poliisi otti naisen kuvauksen perusteella kiinni Albert Henry DeSalvon (3. syyskuuta 1930 – 26. marraskuuta 1973). Kun tämän valokuva julkistettiin, lukuisat naiset tunnistivat hänet samaksi mieheksi, joka oli käynyt heidän kimppuunsa. DeSalvo tuomittiin vuonna 1967 elinkautiseen vankeuteen useista seksuaali- ja omaisuusrikoksista. Vankilassa hän tunnusti olleensa myös Bostonin kuristaja. DeSalvon syyllisyyteen ei kuitenkaan uskottu. Hänet murhattiin selliinsä kuusi vuotta myöhemmin. DeSalvon surmaajaa tai surmaajia ei koskaan saatu selville.
Vuonna 2001 tehdyt DNA-testit eivät osoittaneet DeSalvoa syylliseksi Mary Sullivanin kuolemaan. Tuolloin saadut DNA-näytteet eivät kuitenkaan olleet niiden kunnon vuoksi käyttökelpoisia. DeSalvo antoi myös itse ymmärtää, että hän oli ottanut murhista syyt niskoilleen kuuluisuuden ja rikastumisen toivossa. Kesällä 2013 DeSalvon DNA:ta päästiin vertaamaan uhreista löytyneeseen vieraaseen DNA:han, kun rikostutkijat saivat luvan DeSalvon haudan avaamiseen. Testien perusteella paljastui, että DeSalvo oli kyseisten murhien tekijä 99,99% todennäköisyydellä.
Tiikeri (sarjakuva)
Tiikeri on yhdysvaltalaisen Bud Blaken vuosina 1965–2004 piirtämä strippisarjakuva. Sarjan kaikki henkilöhahmot ovat lapsia, ja sen huumori on arkista ja viatonta. Sarjaa levitti King Features Syndicate -sarjakuvasyndikaatti, ja se ilmestyi parhaimmillaan 1970-luvulla noin 400:ssä lehdessä eri puolilla maailmaa. Blaken eläköidyttyä sarja jatkui uusintoina ja hänen kuollessaan joulukuussa 2005 se ilmestyi yhä noin sadassa lehdessä. Suomessa sitä julkaisi muun muassa Helsingin Sanomat vuodesta 1965 alkaen. Tiikerissä on arvostettu varsinkin sen taitavaa piirrostyötä. Sarja palkittiin Yhdysvalloissa vuoden parhaana huumorisarjakuvana kolmesti, vuosina 1970, 1978 ja 2000.
Bostonin kuristaja
George Nassar
Albert DeSalvo tutustui vankilassa elinkautista vankeusrangaistusta istuneeseen George Nassariin, jolla oli tuomiot kahdesta murhasta. Sittemmin on pidetty mahdollisena, että DeSalvo saattoi saada tietoja kuristusmurhista Nassarilta. Nassaria on luonnehdittu vaaralliseksi ja manipuloivaksi psykopaatiksi, jonka älykkyysosamäärä on neron tasolla. Nassar sopi Bostonin kuristajan profiiliin ja muistutti kuvattua epäiltyä myös ulkonäöltään. Myös eräs mahdollisesti Bostonin kuristajan kanssa keskustellut nainen kertoi Nassarin ja kohtaamansa miehen ulkonäöllisestä samankaltaisuudesta. Kyseinen tuntematon mies oli yrittänyt päästä naisen asuntoon väittämällä itseään maalariksi, jonka oli määrä kartoittaa asuntoon tekeillä olevaa maalausurakkaa. Nainen ei päästänyt miestä sisään ja myöhemmin hänelle selvisi, ettei mitään maalausurakkaa ollut todellisuudessa edes suunnitteilla.
Tiikeri (sarjakuva)
Sarjan päähenkilö on Tiikeri-niminen lippalakkipäinen poika ja muut hahmot ovat hänen kavereitaan.
Ricky Minard
Ricky Donell Minard jr. (s. 11. syyskuuta 1982 Mansfield, Ohio ) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies tai pieni laitahyökkääjä. NBA:han vuonna 2004 varattu Minard pelasi etenkin Italiassa ja Venäjällä mutta myös Ukrainassa, Yhdysvalloissa, Turkissa, Ranskassa, Saksassa ja Suomessa. Hän pelasi useaan otteeseen myös Euroliigaa ja Eurocupia. Minard voitti Eurocupin mestaruuden vuonna 2011 ja Ukrainan mestaruuden sekä cup-mestaruuden vuonna 2014. Suomessa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2016.
Euroopan huippusarjoissa
Minard pelasi vuodet 2000–2004 Morehead State Universityssa. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han 48. vuorolla vuoden 2004 varaustilaisuudessa. Hän oli myös ensimmäinen varaus D-Leagueen samana vuonna. Minard pelasi kauden 2004–2005 Columbus Riverdragonsissa.
Vuonna 2005 Minard siirtyi Eurooppaan, Italian pääsarjaan. Hän pelasi Italiassa eri seuroissa vuoteen 2010 saakka ja pelasi myös Eurocupissa ja Euroliigassa. Vuonna 2010 Minard siirtyi Venäjälle Himkiin, jossa hän voitti vuoden 2011 Eurocupin mestaruuden.
Seuraavalla kaudella Minard edusti ukrainalaista Azovmaš Mariupolia kunnes palasi Italiaan, jossa pelasi jälleen pääsarjassa vuoteen 2013 asti. Vuonna 2013 Minard edusti turkkilaista Beşiktaşia Euroliigassa. Kaudella 2013–2014 Minard pelasi ukrainalaisessa BK Budiveljnyk Kiovassa sekä Euroliigaa että Eurocupia. Kauden 2014–2015 Minard keskittyi perheeseensä ja pelasi vain viisi ottelua Ranskan pääsarjassa sijaistettuaan joukkueen amerikkalaispelaajaa.
Tampereen Pyrintö
Kauden 2015–2016 Minard aloitti pelattuaan kaksi ottelua Saksan pääsarjassa, mutta hän loukkaantui ja palasi toipumaan Yhdysvaltoihin. Marraskuussa 2015 Minard sirtyi Suomen pääsarjaan Tampereen Pyrintöön. Ensimmäisessä Korisliiga-ottelussaan Minard teki 14 minuutissa 14 pistettä ja otti kuusi riistoa. 5. maaliskuuta 2016 Minard otti Helsinki Seagullsia vastaan yhdeksän pallonriistoa, mikä oli Pyrinnön ulkomaalaispelaajien ennätys ja jäi yhden riiston päähän Pasi Kauhan vuonna 1996 syntyneestä seuraennätyksestä. Minard pelasi runkosarjan monipuolisesti 11,9 pisteen, 4,9 levypallon, 2,4 korisyötön ja 2,3 pallonriiston keskiarvoilla, ja Pyrintö sijoittui runkosarjassa neljänneksi. Pudotuspeleissä joukkue voitti ensin Bisonsin 3–1 ja välierissä Helsinki Seagullsin 4–3. Loppuotteluissa Pyrintö hävisi Kouvoille 1–4. SM-hopeaa saavuttanut Minard heitti kauden piste-ennätyksekseen 31 Bisonsia vastaan 5. huhtikuuta ja paransi pistekeskiarvoaan pudotuspeleissä 16,6:een. Hän oli sekä runkosarjassa että pudostuspeleissä sarjan toiseksi paras pallonriistäjä. Aamulehden kaudenpäätösarvio kehui Minardia sarjan parhaimmistoon kuuluvaksi pelaajaksi.
Minard ja Pyrintö olivat kiinnostuneita jatkamaan yhdessä jo kauden 2015–2016 aikana, ja jatkosopimus julkistettiin 15. elokuuta 2016. Toisella Pyrinnön-kaudellaan Minard peransi henkilökohtaisia tilastojaan. Hänen pallonriistojen keskiarvonsa runkosarjassa laski 1,8:aan per ottelu ollen silti sarjan neljänneksi paras. Minardin kauden tilastollisiin huippuhetkiin kuuluivat Kouvoja vastaan pelatun avausottelun 12 levypalloa joista viisi hyökkäyspäässä, marraskuun Karhu-ottelussa syntynyt tupla–tupla 11 korisyötöllä, marraskuinen Korihait-ottelu jossa syntyi hänen kauden paras pistelukemansa 25 ja teholukemansa 35 sekä helmikuun Nokia-ottelu, jossa Minard teki tupla–tuplan ja hankki lisäksi vastustajalle kymmenen virhettä. Pyrintö eteni pudotuspelivaiheeseen jossa hävisi kuitenkin heti puolivälierissä Salon Vilppaalle. Minard ei ole pelannut ammattilaisena tämän jälkeen.
Pelityyli ja ominaisuudet
Minard pystyi pelaamaan pelipaikkoja 1–3. Pyrinnön päävalmentaja Ilkka Palviainen kehui Minardin pelinluku- ja syöttötaitoja tämän siirryttyä joukkueeseen. Suomessa pelatessaan Minard otti runsaasti pallonriistoja. Minardin heittotaitoa ja johtajuutta kehuttiin, ja häntä kuvailtiin erinomaiseksi puolustajaksi: joukkuetoveri Ville Pekkolan mukaan Minardilla oli nopeat ja ulottuvat kädet, mikä auttoi myös pallonriistoissa.
NBA:n varaustilaisuuden yhteydessä vuonna 2004 Minardin kuvailtiin olleen nopea pelaaja, joka pystyi luomaan oman heittonsa tarpeen mukaan.
Yksityiselämä
Minard on perheellinen mies. Perhe asuu Yhdysvalloissa, mutta Minardin poika muutti syksyllä 2016 opiskelemaan Tampereella kansainväliseen kouluun isänsä työpaikan myötä.
Mun Jopo
Mun Jopo on poikabändi Kliffin kappale, joka on ensimmäinen singlejulkaisu yhtyeen vuonna 2014 julkaistavalta esikoisalbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX-kanavan iltapäiväohjelmassa 24. helmikuuta 2014. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Jorma Hiekkanen ja Alex Johanssen, sekä tuottanut Jimi Constantine. Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Miamissa.
Sudenporkkanat
Sudenporkkanat (Ammi) on sarjakukkaiskasvisuku (heimo Apiaceae). Kahta lajia käytetään muun muassa leikkokukkina.
Iloinen tiede
Iloinen tiede (, La gaya scienza) on filosofi Friedrich Nietzschen teos. Se ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1882. Esipuheessa Nietzsche kuvaa teosta: "Huvitteluksi kauan kestäneen puutteen ja voimattomuuden jälkeen". Sen on suomentanut J. A. Hollo, säkeiden suomennokset: Aarno Peromies ja Toivo Lyy. Suomennoksen on julkaissut Otava 1963.
Teos on kuuluisin Nietzschen keskikauden teos. Siinä esitetään ensimmäistä kertaa kuuluisa teesi Jumalan kuolemasta. Teoksessa esitetään myös ikuisen paluun ajatus.
Termi "iloinen tiede" viittaa runouteen ja musiikkilyriikkaan; termi (gai saber) on peräisin Provencesta 1200-luvulta. ("Murheellinen tiede", dismal science, puolestaan on taloustiede.)
Onni Valakari
Onni Valakari (s. 18. elokuuta 1999 Motherwell) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kyproksen liigassa pelaavaa Pafosia. Valakari on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueet
Valakarin kasvattajaseura on Käpylän Pallo, jonka lisäksi hän on juniorina edustanut Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Sen edustusjoukkuetta valmensi tuolloin Valakarin isä Simo Valakari. Vuonna 2015 Valakari esiintyi kahdesti myös Kakkosta pelanneessa seuran reservijoukkueessa SJK Akatemiassa. Keväällä 2017 hän siirtyi Ykkösessä pelanneeseen Turun Palloseuraan. Valakari teki liigadebyyttinsä vuotta myöhemmin TPS:n noustua Veikkausliigaan ja siirtyi elokuussa 2018 isänsä valmentamaan norjalaiseen Tromssaan. Tammikuussa 2020 Valakari teki sopimuksen Kyproksen pääsarjassa pelaavan Pafos FC:n kanssa. Marraskuussa 2022 hänen sopimustaan jatkettiin kesään 2026 asti.
Maajoukkue
Valakari on edustanut Suomen U18-, U19- ja U21-maajoukkueita. Vuonna 2019 hänet valittiin vuoden U21-pelaajaksi. U21-maajoukkueen valmentaja Juha Malinen on pitänyt Valakarin vahvuuksina muun muassa sopeutuvaisuutta, syöttötaitoa sekä sulavaa kääntymistä pallon kanssa.
Valakari debytoi A-maajoukkueessa 11. marraskuuta 2020 Ranskaa vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän teki Suomen toisen maalin 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa. Valakari valittiin myös Suomen joukkueeseen vuoden 2021 EM-kisoihin.
Yksityiselämä
Onni Valakari syntyi Skotlannissa, jossa hänen isänsä Simo Valakari pelasi Motherwellin joukkueessa. Valakarin veli on maalivahtina pelaava Paavo Valakari.
Josef Chávez
Josef Alexander Chávez Valencia (s. 12. elokuuta 1990 Lima, Peru) on perulainen jalkapalloilija.
Katukiekon maailmanmestaruuskilpailut
Suomi voitti ensimmäisen mitalinsa vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Kyseessä oli hopeamitali, jonka Suomi otti edettyään turnauksen finaaliin, jossa kuitenkin kisaisäntä Slovakia voitti sen 4–3.
Josef Chávez
Chávez pelasi Valkeakosken Hakassa 12 Veikkausliigan ottelua kaudella 2010 ja 15 ottelua kaudella 2011.
Kansan Sana
Kansan Sana oli Kuopiossa vuosina 1945–1992 ilmestynyt SKDL:n (vuodesta 1990 lähtien Vasemmistoliiton) sanomalehti. Vuosina 1992–1994 sen toimintaa jatkoi Itä-Suomen Viikko.
Alkuvaiheet
Lehden kustantajana toimi aluksi SKP:n omistama Kustannusosakeyhtiö Yhteistyö, kunnes Kustannusosakeyhtiö Savon Sana pääsi toimimaan vuonna 1946. Määrältään vaatimattomasta osakepääomasta valtaosan omisti Yhteistyö. Muita huomattavia omistajia olivat SKP:n ja SKDL:n Kuopion piirijärjestöt. Kansan Sanan levikkialueeksi suunniteltiin koko silloista Kuopion lääniä Pohjois-Karjala mukaan lukien, Mikkelin läänin pohjoisosaa ja Kainuun maakunnan eteläosaa. Tosiasiassa lehti oli kuitenkin koko ajan lähinnä kuopiolaisten järjestöaktiivien käsissä.
Lehden linja ja sisältö
Ohjelmaltaan Kansan Sana oli puoluelehti, joka palveli etupäässä kansandemokraattisen liikkeen sisäistä tiedotustarvetta. Aloittaessaan se ilmoitti tehtävikseen palkkatyöläisten ja pienviljelijöiden asian ajamisen, työväen voimien yhdistämisen sekä taistelun fasismia ja taantumusta vastaan. Lehden keskeisiin teemoihin kuului myös Suomen ja Neuvostoliiton ystävyyden ja yhteistyön edistäminen. Puoluelehtimäisyys merkitsi ideologian ja oman liikkeen asioiden korostamista sekä ulkomaanuutisten ja yleisten kotimaanuutisten jättämistä vähemmälle huomiolle. Kansan Sana pyrki kiinnittämään erityistä huomiota maakunnalliseen uutisvälitykseen ja varsinkin 1970-luvulta lähtien ammattiyhdistysliikkeen ja muiden työväen järjestöjen toimintaan.
Puoluelehtenä Kansan Sana joutui 1960-luvun puolivälissä mukaan SKP:n enemmistön ja vähemmistön väliseen valtataisteluun. Vähemmistön käsissä ollut yhtiön johtokunta erotti vuonna 1967 lehden päätoimittajan Kaarlo Koskisen ja toimitussihteeri Kullervo Kaukosen, mikä johti toimituksen ja kirjapainotyöntekijöiden toista viikkoa kestäneeseen lakkoon. Osin henkilösuhteistakin johtunut lakko päättyi sovittelun jälkeen erottamisten peruuttamiseen ja lehden jäämiseen puolueen enemmistön linjalle. Kansan Sanan lakko oli kommunistien ensimmäisiä julkisia välienselvittelyjä ja sai siksi myös valtakunnallista julkisuutta. SKP:n Kuopion piiri ja molempien puolueiden Joensuun piirit (SKP, SKDL) joutuivat kuitenkin vähemmistön haltuun, mikä jatkossa vaikeutti lehden toimintaa.
Tekniikka, talous ja toimitus
Savon Työn kirjapaino oli lehden lakkauttamisen jälkeen menetetty sosiaalidemokraateille, jotka julkaisivat siellä omaa Savon Kansa -lehteään. Kansan Sanaa alettiin painaa entisessä IKL:n Yhtyneiden Lehtien Kirjapainossa, jonka kapasiteetti osoittautui kuitenkin täysin riittämättömäksi. Toimitus työskenteli aluksi muutaman neliön huoneessa Taskisen saunan vintillä Kuopion Haapaniemellä. Pian saatiin hankittua oma kirjapaino sekä toimitus- ja painotilat Turon talosta Niiralasta. Lehteä painettiin pikapainolla 1950-luvun alkupuolelle, jolloin hankittiin rotaatiopainokone. Vuonna 1957 Kansan Sana muutti Kuopion keskustaan rakennettuun järjestötalo Työnkulmaan. Vuonna 1964 valmistui oma lehtitalo Itkonniemelle, jonne vuonna 1967 saatiin uusi rotaatio.
Kansan Sana ilmestyi aluksi kolmesti, vuosina 1950–1957 neljästi ja vuodesta 1958 lähtien viidesti viikossa. Lehden levikki oli ensimmäisenä vuonna 5 800 kappaletta. Seuraavina vuosina se nousi 7 000–8 000 kappaleen tasolle ja 10 200 kappaleeseen vuonna 1957. Levikki keskittyi ainakin 1960-luvulla SKDL:n Kuopion piiriin ja erityisesti Kuopion, Varkauden ja Iisalmen seuduille. Joensuun ja Mikkelin piireissä tilaajia oli vähän. Lehden lisäksi yhtiö sai tuloja ulkopuolisista painotöistä.
Lehden taloudellinen tilanne heikkeni voimakkaasti 1960-luvun aikana. Sen todellinen levikki laski vuoden 1959 7 000 kappaleesta alle 4 400 kappaleeseen vuonna 1966. Porvarillisten lehtien kilpailun, ideologiaan takertumisen ja sisällön heikkouden takia koko kansandemokraattinen lehdistö oli kriisissä. Myös Kansan Sana tuotti tappiota ja pysyi pystyssä vain keskusjärjestöjen tuen avulla. Tilannetta kärjisti entisestään puolueryhmien välienselvittely, jonka jälkeen henkilökuntaa supistettiin ja lehden ilmestymistiheys laskettiin kolmeen kertaan viikossa vuonna 1969. 1970-luvulla taloutta paransivat parlamentaarinen lehdistötuki ja ammattiliittojen tukimuodot. Lehden levikki kohosi 11 300 kappaleeseen vuonna 1976, mutta laski pian sen jälkeen 8 000–9 000:n tasolle.
Kansan Sanan ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli Eino A. Miettinen ja toimitussihteerinä Paavo Heinonen, joilla ei kummallakaan ollut aikaisempaa kokemusta sanomalehden toimittamisesta. Avustajina toimivat kansanedustaja Esa Hietanen, nimimerkillä Sasu Punanen kirjoittanut Yrjö Räisänen ja kirjailija Arvo Turtiainen. Vuosina 1946–1960 päätoimittajana oli Esa Hietanen, vuosina 1960–1974 Kaarlo Koskinen, vuosina 1974–1984 Erkki Antikainen, vuosina 1984–1990 Eero Karttunen ja vuosina 1990–1992 Petri Hynynen. Toimituskunta käsitti 1970-luvun lopulla seitsemän toimittajaa ja valokuvaajan. Lehdellä oli aluetoimittajat Joensuussa, Savonlinnassa (vuoteen 1962), Iisalmessa (vuosina 1957–1971) ja Varkaudessa (vuodesta 1957). Suomen Tietotoimiston uutispalvelua käytettiin vuoteen 1969 saakka, mutta tärkeämpi sija oli Demokraattisen Lehdistöpalvelun aineistolla.
Itä-Suomen Viikko
Kansan Sana muutettiin marraskuussa 1992 Itä-Suomen Viikoksi. Loppuvaiheessaan kahdesti viikossa ilmestyneen lehden tilalla alkoi ilmestyä viikkolehti, jonka tilaajat saivat entiseen tapaan myös Kansan Uutisten Viikkolehden. Muutoksen taustalla oli yhtiön taloudellinen ahdinko sekä paino- ja jakelukustannuksista saatavat säästöt. Petri Hynysen toimittama Itä-Suomen Viikko pyrki painottumaan laajempiin ajankohtaisiin teemoihin ja vähentämään puoluesidonnaisuutta. Lehden toimitus ja konttori muuttivat takaisin Työnkulmalle. Vuoden 1994 alussa perustettiin uusi kustannusyhtiö ISV-Julkaisut Oy ja painatus siirrettiin Lehtisepät Oy:lle Pieksämäelle. Uusi yhtiö teki konkurssin saman vuoden kesäkuussa. Sen taustalla oli lehdistötuen loppuminen sekä tilaus- ja ilmoitustulojen väheneminen.
Petersin projektio
450px|thumb|Gallin–Petersin projektion mukainen maailmankartta Petersin projektio eli Gallin–Petersin projektio on lieriöprojektioiden ryhmään kuuluva karttaprojektio, jossa sekä leveys- että pituuspiirit näkyvät suorina viivoina ja joissa eri alueiden pinta-alat ovat oikeassa suhteessa.
Projektio on saanut nimensä James Gallin ja Arno Petersin mukaan. Vaikka James Gall oli käyttänyt tätä projektiota jo 1800-luvulla, Arno Peters esitteli sen 1970-luvulla omana keksintönään ja suositteli sitä käytettäväksi maailman­kartoissa. Hänen ehdotuksensa herätti laajaa keskustelua karttojen ja kartta­projektioiden vaikutuksesta ihmisten käsitykseen maailmasta. Petersin projektion mukaisia karttoja ilmestyy erityisesti Afrikassa.
Gallin-Petersin projektio näyttää lähellä päiväntasaajaa sijaitsevat kehitysmaat niiden todellisessa koossa ja korostaa näin kolmannen maailman maiden merkitystä. Esimerkiksi YK:n kehitysohjelma UNDP ja monet muut kehitysjärjestöt käyttävät kartoissaan Gallin-Petersin projektiota tuodakseen esille kolmansien maiden suuren koon. Aikaisemmin pohjoiset alueet suurempina näyttävä Mercatorin projektio vaikutti 400 vuoden ajan voimakkaasti ihmisten maailmankuvaan, minkä takia sitä kritisoitiin eurosentrismista ja kolonisaatioon vaikuttamisesta, kts. artikkeli miellealue.
Matemaattinen määritelmä
Petersin projektiossa maapallon piste, jonka leveys­aste on φ ja pituus­aste λ, kuvautuu tason pisteeseen, jonka suora­kulmaiset koordinaatit ovat
missä R on projektion pohjana käytetyn karttapallon säde. Yhtäpitävästi, pituus­yksikköä vaihtamalla, nämä koordinaatit voidaan yhtäpitävästi esittää muodossa
Projektio voidaan ajatella muodostettavaksi sijoittamalla maapallon ympärille lieriö, jota venytetään pituus­sunnassaan. Venytys­kerroin, jonka arvo on 2, erottaa Petersin projektion muista oikea­pintaisista lieriö­projektioista.
Ominaisuuksia
thumb|right|384px|Gallin–Petersin projektio ja muotojen muuntumista siinä kuvaavat Tissot’n indeksit. Petersin projektio on yksi monista oikea­pintaisista lieriö­projektioista, joita erottaa toisistaan vain vaaka­suoran ja pysty­suoran akselin suhde. Tämä suhde määrittelee projektion perus­leveys­piirin, jonka kohdalla olevien pienten alueiden muodot eivät vääristy, koska sen kohdalla kartan mittakaava on kaikkiin suuntiin sama. Ellei perus­leveys­piiriksi valita päiväntasaajaa, tällaisia perus­leveys­piirejä on kaksi, samalla etäisyydellä päivän­tasaajan kummallakin puolella. Gallin–Petersin projektiossa nämä ovat 45° pohjoista ja 45° eteläistä leveyttä. On muitakin saman­tapaisia oikea­pintaisille lieriö­projektioita, joille on annettu nimet.
Historia ja nimet
Gallin–Petersin projektion esitteli ensimmäisenä James Gall vuonna 1855 British Association for the Advancement of Sciencen (BA) kokouksessa, jossa hän samalla esitteli kaksi muutakin karttaprojektiota. Hän nimitti sitä ”ortografiseksi” projektioksi, vaikka se on aivan eri asia kuin samanniminen taso­projektio. Hän julkaisi sen vuonna 1885 Scottish Geographic Magazinessa.
Sikäli kuin projektiota ennen vuotta 1973 lainkaan käytettiin, sitä nimitettiin Gallin ortografiseksi projektioksi.
Nimeä Gallin–Petersin projektio käytti tiettävästi ensimmäisenä Arthur H. Robinson American Cartographic Associationissa vuonna 1986 julkaisemassaan pamfletissa. Petersin kannattajat nimittävät sitä yleensä lyhyesti Petersin projektioksi. Hänen alulle­panemansa keskustelun osapuolet ovat vaihdellen käyttäneet siitä nimityksiä Gallin tai Petersin projektio, kunnes viime vuosina nimi Gallin–Petersin projektio on yleistynyt.
Petersin maailmankartta
thumb|450px|Petersin projektion mukainen kartta, jonka oikea ja vasen reuna kulkevat Petersin ehdotuksen mukaisesti [[Beringinsalmi|Beringinsalmen kautta, niin että koko Venäjä on kartan oikealla puolella. <ul><li> Greenwichin kautta kulkeva isoympyrä on merkitty vihreällä, Beringinsalmen kautta kulkeva punaisella; viimeksi mainittu kulkee Firenzen kautta. </li></ul>]] Vuonna 1967 elokuvatuottaja ja historioitsija Arno Peters kehitti kartta­projektion, joka hänen tietämättään oli aivan sama kuin Gallin ortografinen projektio, ja vuonna 1973 hän esitteli sen ”uutena keksintönä”. Hän esitti sen parempana vaihto­ehtona nimenomaan Mercatorin projektiolle, joka oli alkujaan suunniteltu merikarttoja varten mutta oli tullut muutoinkin yhdeksi maailman­kartoissa yleisimmin käytetyistä projektioista. Mercatorin projektiossa saman­kokoiset alueet näkyvät sitä suurempina, mitä kauempana ne ovat päivän­tasaajasta, ja napoja lähestyttäessä mittakaava kasvaa siinä määrin, että siinä esimerkiksi Grönlanti näyttää Afrikkaa laajemmalta, vaikka todellisuudessa Afrikan pinta-ala on 14 kertaa niin suuri kuin Grönlannin. Koska suurin osa kehitys­maista on jokseenkin lähellä päivän­tasaajaa, nämä maat näyttävät Mercatorin projektion mukaisissa kartoissa liian pieniltä, minkä Peters otaksui johtaneen siihen, että niitä myös pidettiin vähemmän tärkeinä. Esittelemällään ”uudella” projektiolla nämä köyhät ja heikommat maat saatiin näkymään suhteellisesti oikean kokoisina. Tämän ajatuksen ovat huomioneet monet opetukselliset ja uskonnolliset tahot, joiden vaikutuksesta jotkin yhteis­kunnallisesti valveuteet ryhmät kuten Oxfam, National Council of Churches , New Internationalist magazine, ja Mennoniittojen keskuskomitea ovat ottaneet käyttöön Petersin projektion.
Petersin alkuperäisessä kuvauksessa projektiosta oli geometrinen virhe, jonka vuoksi perus­leveys­piirinä itse asiassa olivat 46°02′ pohjoista ja eteläistä leveyttä. Kuvaukseen liittyvästä tekstistä kuitenkin käy selville, että hänen oli tarkoitus valita perus­leveys­piireiksi 45° pohjoista ja eteläistä leveyttä, mikä tekee hänen projektionsa identtiseksi Gallin orto­grafisen projektion kanssa. Ero on kuitenkin merkityksettömän pieni.
Aiheesta käyty keskustelu
Aluksi karto­grafit eivät kiinnittäneet paljonkaan huomiota Petersin ehdotukseen. Edeltäneiden sadan vuoden aikana oli uusien projektioiden puolesta useita kertoja järjestetty kampanjoita, jotka eivät saaneet aikaan paljonkaan näkyviä tuloksia. Esimerkiksi vain 20 vuotta aikaisemmin Trystan Edwards oli esitellyt hänen mukaansa nimetyn projektion, joka sekin oli tarkoitettu syrjäyttämään nimenomaan Mercatorin projektio, ja suositellut projektiotaan ainoana oikeana ratkaisuna. Petersin projektion erotti Edwardsin projektiosta vain eri perus­leveys­piiri ja sen mukaisesti kartan leveyden ja korkeuden suhde. Lisäksi Petersin projektio oli identtinen Gallin yli sata vuotta aikaisemman projektion kanssa, vaikka Peters toden­näköisesti ei sitä tiennyt. Gallin orto­grafinen projektio ei kuitenkaan ollut saanut osakseen sanottavaa huomiota, kun se vuonna 1855 esiteltiin.
Sen lisäksi, että projektio itse ei ollut uusi, myös Petersin esittämät väitteet projektiosta olivat karto­grafeille ennestään tuttuja. Samoin kuin Petersin, monet aikaisemmatkin projektiot oli tarkoitettu vaihto­ehdoiksi nimenomaan Mercatorin projektiolle. Petersin tavoin monet muutkin olivat jo vuosi­satojen ajan ja erityisesti 1900-luvulla pitäneet Mercatorin projektion yleistä käyttöä maailman­kartoissa epä­asian­mukaisena, koska se suuresti vääristää eri alueiden pinta-aloja. Jo vuonna 1943 Stewart oli kiinnittänyt huomiota tähän ilmiöön ja vertasi täydellisen projektion tavoittelua ympyrän neliöimiseen ja yrityksiin johtaa piille tarkka murtolukuarvo, koska kartta­projektioiden matematiikka ei tee mahdolliseksi kehittää kartta­projektiota, joka objektiivisesti katsottuna olisi merkittävästi parempi kuin jokin niistä sadoista, jotka on jo esitetty. Myöskään Petersin tulkinta, jonka mukaan Mercatorin projektiota oli yleisesti käytetty poliittisista syistä, ei ollut uusi, sillä samoin oli otaksuttu saman­tapaisessa väittelyssä, jota selostettiin Kellowayn artikkelissa vuodelta 1946.
Kartografit olivatkin jo kauan epä­toivoisesti arvostelleet karttoja julkaisevia kustantamoja Mercatorin projektion liiallisesta käyttämisestä. Vuonna 1943 eräässä New York Timesin pää­kirjoituksessa todettiin, että Mercatorin projektion käyttö oli tosin vähentynyt, mutta silti sitä yhä käytettiin yleisesti varsinkin seinä­kartoissa, osittain kenties sen vuoksi, koska se täyttää suorakulmaisen kartta­lehden kokonaisuudessaan Koska Petersin esittämä projektio ei ollut sen enempää uusi kuin hänen sen puolesta esittämänsä perustelutkaan, kartografit eivät otaksuneet hänen onnistuvan yrityksessään yhtään paremmin kuin Edwards tai hänen edeltäjänsäkään.