cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2021
Pelijärjestelmä
Vuoden 2021 turnaukseen pelijärjestelmää oli muutettu aiemmasta. Kyseisen järjestelmän oli tarkoitus tulla käyttöön jo vuoden 2020 turnaukseen, joka kuitenkin peruttiin. Lohkopelit ja puolivälierät pelattiin kuten vuoden 2019 turnauksessa. Eli A-lohkossa pelasivat maailmanrankingin viisi korkeimmalle sijoitettua, ja loput viisi pelasivat B-lohkossa. Välieriin oli kuitenkin tullut muutos. Vuoden 2019 tavoin välieräparit eivät välttämättä enää vuoden 2021 kisoista alkaen noudatakaan kaavaa A1/B3–A4/A5 ja A2/B2–A3/B1, sillä välieriin päässeet joukkueet sijoitettiin pelaamaan niin, että parhaimmin menestynyt kohtaa heikoimmin menestyneen ja kakkonen kohtaa kolmosen. Järjestelmä erosi vuoden 2019 kisoista myös sikäli, että puolivälierien häviäjät pelasivat keskenään viidennestä sijasta. Ensin ne pelasivat välierät, joiden voittajat pääsivät pelaamaan viidennestä sijasta. Välieräparit määräytyivät samalla tavoin kuin puolivälierien voittajillekin. Viidennen sijan ottelun voittaja sai seuraaviin maailmanmestaruuskisoihin lohkopaikan A-lohkosta.
Sijoittelu määriteltiin seuraavin perustein:
Pudotuspeleissä koti- ja vierasjoukkueet jaettiin niin, että paremmin lohkopeleissä menestynyt joukkue (Katso ylle.) oli oikeutettu pelaamaan pudotuspelin kotijoukkueena.
Joukkueiden järjestys lohkomenestyksen mukaisesti
Sijoitukset ennen puolivälieriä taulukkomuodossa:
Turnauspuu
Välieräparit määräytyivät joukkueiden alkulohkomenestyksen mukaan.
Sijoitusottelu 5. sijasta
Tämän ottelun voittaja on oikeutettu pelaamaan A-lohkossa seuraavissa naisten maailmanmestaruuskisoissa.
Välierät
Välierissä parit sijoitettiin uudestaan niin, että toisessa välierässä parhaimmin lohkopeleissä menestynyt kohtasi heikoimmin menestyneen ja toisessa välierässä kakkonen kohtaa kolmosen. Edelliskausilla käytetty A1–B3 vs. A4–A5 sekä A2–B2 vs. A3–B1 ei näin ollen välttämättä toteudu.
Kosovska Mitrovica
Kosovon Mitrovica ( tai Mitrovicë,, Kosovska Mitrovica) on kaupunki Kosovossa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 84 235 asukasta. Kaupungin alueella sijaitsee Ibar- ja Sitnica-joen yhtymäkohta.
Mitrovica oli Kosovon merkittävä taloudellinen alue, sillä kaupungin lähellä sijaitsi Trepcan kaivos. Vuosina 1873–1878 valmistui Skopjeen johtava rautatie, joka yhdisti kaupungin Thessalonikin satamaan. Lisäksi Kosovosta oli rautatieyhteys Belgradiin ja Länsi-Eurooppaan.
Kosovon sodan jälkeen kaupunki on jakautunut jyrkästi albaanien asuttamaan etelä- ja serbien asuttamaan pohjoisosaan.
Mitrovicassa sijaitsee kaksi isoa kauppakeskusta, Lux Mall ja Mitrovica Mall. Molemmat ovat uusia.
NMS Smeul (1888)
NMS Smeul oli Romanian kuninkaallisen laivaston Naluca-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Le Havresta Ranskasta. Se laskettiin vesille 1888.
Palvelus
Aluksen kaksi yhden naulan tykkiä vaihdettiin 1907 yhteen konekivääriin. Alus upposi 16. huhtikuuta 1917 osuttuaan Tonavan suistossa miinaan.
Isolepinkäinen
Isolepinkäinen (Lanius excubitor) eli vanhalta nimeltään lapinharakka on pohjoisella havumetsävyöhykkeellä pesivä lepinkäislaji. Yleisväritykseltään vaaleanharmaan isolepinkäisen pyrstö on musta, mustilla siivillä on valkeaa kirjailua ja silmien ylitse kulkee musta naamio. Linnun pituus on 24–25 cm, siipien kärkiväli 30–36 cm ja paino 50–70 grammaa. Lempinimi "lapinharakka" on osuva, sillä isolepinkäinen muistuttaa olemukseltaan hyvin paljon harakkaa, vaikka ei olekaan sille sukua.
Yhdysvaltain sotilassuklaa
thumb|Sotilassuklaata Sotilassuklaa on kuulunut vuodesta 1937 lähtien Yhdysvaltojen armeijan kenttäolosuhteissa käytettäviin ruoka-annoksiin. Suklaan tarkoitus on kaksitahoinen: toisaalta sen tehtävänä on parantaa joukkojen taistelutahtoa, mutta toisaalta sen on tarkoitus toimia taskukokoisena hätäravintona. Sotilaskäyttöön tarkoitettu suklaa valmistetaan yleensä armeijan asettamien vaatimusten mukaisesti erikoistuotantona. The Hershey Company on suurin yksittäinen sotilassuklaan valmistaja.
Isolepinkäinen
Isolepinkäinen pesii Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa, mutta talvehtii etelässä. Tyypillisiä elinympäristöjä ovat rämeet, niityt, havumetsien reunat ja hakkuuaukeat. Naaras munii 3–8 munaa ja hautoo niitä 15–16 vuorokautta. Isolepinkäinen syö liskoja, jyrsijöitä, hyönteisiä ja pikkulintuja.
Yhdysvaltain sotilassuklaa
Taistelutahdon kohottamiseen käytettävä sotilassuklaa ei juurikaan poikkea kaupoissa myytävistä tuotteista maun tai koostumuksen osalta. Usein suklaa kuitenkin pakataan ja valmistetaan eri muotoon kuin tavallisesti.
Emigre
Emigre Inc. on yhdysvaltalainen digitaalisten kirjaintyyppien eli fonttien valmistaja ja myyjä.
Yhdysvaltain sotilassuklaa
Hätäravintona käytettävä sotilassuklaa poikkeaa huomattavasti tavallisesta suklaasta. Suklaan tarkoituksena oli taata taistelutilanteessa sotilaiden käyttöön nopeasti sulava energia-annos, ja niinpä aluksi suklaasta pyrittiin tekemään mahdollisimman epämiellyttävän makuinen, jotta joukot eivät nauttisi sitä ennen kuin todellisessa hätätilanteessa. Tässä onnistuttiinkin varsin hyvin, sillä vaikka suklaan makua yritettiin parantaa myöhemmin, se ei koskaan saanut kovin ylistäviä arvioita. Hätäravinnoksi tarkoitetut suklaat valmistettiin mahdollisimman energiatiheiksi, helpoiksi kuljettaa ja lämmönkestäviksi. Jalkaväen sotilaat joutuivat usein taistelemaan trooppisissa ja aavikkomaisissa olosuhteissa, joissa tavallinen suklaa sulaisi hyvin nopeasti, joten lämmönkestävyys oli tärkeätä.
Emigre
Emigre aloitti vuonna 1984 Zuzana Lickon ja Rudy VanderLansin julkaisemana kalifornialaisena taide- ja designlehtenä. Ensimmäiset kirjaintyypit olivat Lickon Emigre-lehteä varten suunnittelemia, ja myöhemmin lehden lukijat saattoivat ostaa niitä. Sittemmin Licko ja VanderLans perustivat samannimisen yrityksen kirjaintyyppien myyntiä varten. Se oli yksi ensimmäisistä pienistä fonttivalmistajista. Nykyisin Emigren fonttivalikoimaan kuuluu yli 250 alkuperäistä kirjaintyyppiä, joiden suunnittelijoina on useita tunnettuja kirjainmuotoilijoita kuten Jonathan Barnbrook.
Isolepinkäinen
Levinneisyys
Isolepinkäinen pesii Euraasiassa Keski- ja Pohjois-Euroopasta Siperian läpi aina Tyynenmeren rannikolle asti. Sitä tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Labradoriin. Se on holarktinen laji, joka talvehtii pesimäalueensa eteläosissa tai sen eteläpuolella. Fennoskandian ja Venäjän yhteenlaskettu pesimäkanta on luultavasti noin 330 000 pesivää paria.
Suomessa isolepinkäistä tavataan harvalukuisena aukeiden maiden pesimälintuna koko maassa Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 4 000 – 8 000 paria. Isolepinkäistä tavataan runsaimpana Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Kanta on taantunut selvästi 1970-luvun huippuvuosista ja lintu on luokiteltu uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettävien lajien joukkoon.
Emigre
Emigre on voittanut useita palkintoja, kuten Chrysler award for innovation in design. Vuonna 2011 viisi Emigren digitaalista kirjaintyyppiä hankittiin New Yorkin MoMA:n pysyvään kokoelmaan.
Isolepinkäinen
Ravinto
Isolepinkäinen syö ensisijaisesti myyriä ja hiiriä. Joskus ravinnosta yli 90% on pikkujyrsijöitä. Pikkulintuja, päästäisiä, liskoja ja sammakoita esiintyy myös ravintovalikoimassa. Lisäksi lintu syö myös jonkin verran isoja hyönteisiä, kuten kovakuoriaisia, heinäsirkkoja, kaskaita, mesipistiäisiä, matoja, hämähäkkejä ja kotiloita. Hyönteisravinnon määrä ei yleensä ylitä 15% kokonaisravinnosta. Poikkeustapauksissa laji voi myös ruokailla haaskoilla tai syödä metsämarjoja. Saalistustapana on tähystely korkealta n. 2-15 metrin korkuiselta tähystyspaikalta, josta lintu syöksyy saaliin kimppuun. Isolepinkäinen voi myös käyttäytyä haukan tapaan ja lekutella paikallaan saalista tähystäessään. Lintu varastoi myös usein ravinnoksi saamiaan pikkunisäkkäitä seivästämällä niitä oksanhakoihin tai piikkilangoille.
Nimi
Suvusta kertova tieteellinen nimi Lanius (lat.) tarkoittaa "teurastajaa". Nimi johtuu linnun tavasta seivästää saaliitaan okaisiin. Vanha englantilainen nimi isolepinkäiselle oli Greater butcher-bird eli iso teurastajalintu. Lajinimi excubitor (lat.) tarkoittaa "vartijaa". Carl von Linnén mukaan nimi tulee siitä, että lintu piti tarkasti silmällä haukkoja.
Isolepinkäisen historiallisia nimiä 1800-luvun lähteissä ovat olleet lapinharakka, hiiriharakka (Lönnrot, 1861) ja isompi lepinkäinen. K. E. Kivirikko antaa 1900-luvun alun nimiksi myös metsähakki ja metsäharakka.
Edwin Charles Tubb
Edwin Charles Tubb (1919 – 10. syyskuuta 2010) oli brittiläinen kirjailija, joka kirjoitti etupäässä scifiä. Hän julkaisi oman nimensä lisäksi yli 20 nimimerkillä, kuten Arthur MacLean, Charles Grey ja Volsted Gridban.
Ahascraghinsetteri
Ahascraghinsetteri (Ahascragh Setter) on sukupuuttoon kuollut irlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Ahascraghinsetteri oli punainen.
Alkuperä
Rotu lienee saanut nimensä Connachtissa sijaitsevasta Galwayn kreivikuntaan kuuluvasta Ahascraghin kylästä. Se oli punaisen irlanninsetterin edeltäjä. Vielä 1700-luvulla suurin osa irlantilaisista settereistä oli punavalkoisia ja punaiset olivat erittäin harvinaisia. Oli kuitenkin olemassa paikallinen punainen rotu nimeltä ahascraghinsetteri. Irlantilainen koira-asiantuntija W.C. Bennett kuvaili sitä 1890-luvulla seuraavasti:
Paul Hunter
Paul Alan Hunter (14. lokakuuta 1978 – 9. lokakuuta 2006) oli brittiläinen snookerpelaaja. Hunter meni kesällä 2004 Jamaikalla naimisiin Lindsey Fellin kanssa. Parin ainoa lapsi, tytär Evie Rose, syntyi 26. joulukuuta 2005.
Holmajärvi
Holmajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Sävijoen alueeseen.
Paul Hunter
Hunter ilmoitti 6. huhtikuuta 2005, että hänestä oli löydetty neuroendokriinisia kasvaimia, joiden aiheuttajaa ei tiedetty. Hän kuoli sairauteensa 27-vuotiaana 9. lokakuuta 2006. Hänen hautajaispäivänsä oli 19. lokakuuta.
Fire Action
Fire Action on helsinkiläinen hevimetalliyhtye, joka on perustettu vuonna 2012. Bändi soitti alkuaikoina keikoillaan paljon lainakappaleita 1980-luvun hardrock- ja hevimetallibändien tuotannoista. Ensilevyn "Rock Rock Brigade" (2016) myötä yhtye on keskittynyt oman materiaalin esittämiseen. Lainakappaleita on kuultu lähinnä encoreina.
Holmajärvi
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Siihen laskee kolme tulo-ojaa läheisltä soilta. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 1,6 metriä pitkä laskuoja Sävijokeen.
Järven rantaviiva on 520 metriä pitkä ja ranta on puoliksi metsäistä suota ja puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantoja ei ole rakennettu, mutta sen vierestä kulkee metsätie Taipaleen kylästä.
Fire Action
Historia
Kitaristi Juri Vuortama ja rumpali Samuli Häkkilä vaikuttivat yhtyeessä Alliance 1999–2006.
Rickie Lee Jones
Jones vietti lapsuusvuotensa Phoenixissa Arizonassa. 21-vuotiaasta eteenpäin hän esiintyi pienissä paikoissa Venicessä Kaliforniassa laulaen jazzstandardeja ja omia kappaleitaan. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Rickie Lee Jones vuonna 1979, ja siltä irroitettu single Chuck E's in Love muodostui Jonesin uran suurimmaksi hitiksi Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi toi hänelle parhaan uuden artistin Grammyn seuraavana vuonna. Parhaimmillaan se oli Billboardin albumilistalla sijalla 3.
Jonesin toinen albumi Pirates (1981) päätyi parhaimmillaan Billboardin listalla sijalle 5. Pirates sisälsi aiempaa monimutkaisempia kappalerakenteita ja paljon Jonesin tavaramerkiksi muodostunutta korkeaa, intensiivistä laulua. Seuraavat albumit eivät enää ole myyneet näin hyvin, mutta vuoden 1989 Flying Cowboys pääsi lähelle näiden lukemia. Sitä myytiin amerikkalaisen kultalevyn eli 500 000 kappaleen verran.
Fire Action
Historia
Seuraavana vuonna bändi alkoi esittää myös omia kappaleita keikoillaan.
Rickie Lee Jones
Vuonna 2001 Jones sai uransa seitsemännen Grammyn covereita sisältävästä albumistaan It's Like This. Hän julkaisi muistelmansa Last Chance Texaco: Chronicles of an American Troubadour vuonna 2021.
Suomessa Jones on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1992 ja 1999.
Paul Hunter
Hunterin ammattilaisuran suurimmat saavutukset olivat kolme ranking-turnausvoittoa, kolme Masters-voittoa Wembleyllä sekä 114 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnauksissa.
Fire Action
Historia
Laulaja Barzola lähti yhtyeestä joulukuussa 2017. Kokoonpanon viimeinen keikka soitettiin Vantaalla 10. marraskuuta 2017 ruotsalaisen Hekatomb-yhtyeen kanssa.
Paul Hunter
Ura
Vuonna 2001 Hunter saavutti arvostetuimman kutsuturnauksen The Mastersin voiton, kaataen finaalissa Fergal O'Brienin erin 10–9. Hunter oli ottelussa jo 3–7 -tappiolla, mutta käänsi vielä ottelun edukseen.
Vuonna 2002 Hunter voitti peräti kaksi ranking-turnausta, joista toinen oli Welsh Openin voiton uusiminen ja toinen tuli British Open -turnauksesta. Finaaleissa kaatuivat Ken Doherty erin 9–7 sekä Ian McCulloch erin 9–4. Tämän lisäksi hän voitti toista kertaa peräkkäin The Masters -turnauksen, jonka finaalissa hän kaatoi Mark Williamsin erin 10–9.
Fire Action
Historia
Laulaja Gary L. James liittyi virallisesti toukokuussa 2018. Yhtye suuntasi kesäkuussa studioon nauhoittamaan uusia kappaleita, jotka kitaristi Juri Vuortama oli kirjoittanut sinä aikana, kun uutta laulajaa etsittiin. Bändi levytti ensimmäistä kertaa urallaan myös lainakappaleen. Kyseessä on hevimetalliversio Paul Oxley's Unit -yhtyeen hitistä "Spanish Bars" vuodelta 1981. Paul Oxley's Unit oli Suomen suosituin yhtye vuosina 1980-81.
Paul Hunter
Ura
Vielä vuonna 2004, ennen sairastumistaan, Hunter osoitti olevansa yksi Wembleyn legendoista, sillä hän voitti jälleen kerran finaalin katkaisufreimissä erin 10–9. Tämä kolmaskaan voitto ei tullut helppoa vastustajaa vastaan, sillä hävinnyt finalisti oli Ronnie O'Sullivan, joka on yksi lajin menestyneimmistä pelaajista.
Fire Action
Historia
Single "Spanish Bars" julkaistiin 22. elokuuta 2018. Kappaleen musiikkivideo ilmestyi samaan aikaan.
EP "Fahrenhater" julkaistiin 30. marraskuuta 2018.
Paul Hunter
Ura
Hunterin valmentajana toimi pitkään vuoden 1986 maailmanmestari Joe Johnson. Suurimman lyöntisarjansa 146 Hunter ehti tehdä vielä vuonna 2005 Premier League -kutsuturnauksessa. Hän saavutti korkeimman rankinginsa (#4) vuosina 2004–2005. Hunter oli lahjakas ja kunnioitettu pelaaja, ja hänen kuoltuaan kauden tulokaspalkintoon lisättiin hänen nimensä ja nykyään lajin kattojärjestö WBPSA jakaa palkinnon nimellä WBPSA Paul Hunter Newcomer of the Year.
Iso Oksjärvi (Jämsä)
Iso Oksjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Okskulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122 metriä mpy.
Teollisuusstandardi
Teollisuusstandardi ei ole virallisesti sertifioitu standardi, vaan jonkin markkina-asemaltaan vahvan valmistajan luoma käytäntö, jossa käytetään sen kehittämiä teknisiä ratkaisuja laajasti yleisenä perusratkaisuna.
1980-luvulla kun IBM PC:n kaltaisia samaa arkkitehtuuria käyttäviä mikrotietokoneita ryhdyttiin valmistamaan, laajeni IBM PC:n avoimen arkkitehtuurin perusratkaisu siinä määrin, että sen mukaisesti valmistettuja "kloonattuja" mikrotietokoneita alettiin kutsua teollisuusstandardin mukaisiksi. Esimerkkejä: Valokopioinnin alueella samankaltaisen standardin on muodostanut alan edelläkävijä Xerox, joka kehitti tavalliselle toimistopaperille tulostavan kopiokoneen. Sähköisessä digitaalisessa muodossa olevien tekstien ja kuvien tulostamisen teollisuusstandardi on Adoben PDF. Automaattiaseiden valmistusta on Itä-Euroopassa yhdenmukaistanut ja siihen on vaikuttanut Kalašnikov.
Teollisuusstandardista voi tulla standardi myöhemmin, mikäli se sertifioidaan johonkin standardointijärjestelmään kuten ISO:on tai DIN:iin.
Nuorikkala
thumb|Nuorikkalan [[Tahviossa sijaitseva Tahvion koulu.]] Nuorikkala on Raision kaupunginosa, joka sijaitsee Raisionlahden ja Uudenkaupungin radan välissä. Alueen talot ovat lähinnä pientaloja. Raision keskustaan Nuorikkalasta on matkaa noin kaksi kilometriä. Tarjolla on myös luontomaisemia ja kävelyreitistö. Yksi kaupungiosan alueista on maaseutumainen Tahvio, jossa sijaitsee Tahvion koulu. Nuorikkalan katuja on nimetty Raision ystävyyskaupunkien mukaan, kuten Csongradinkatu, Sigtunankatu, Kingiseppinkatu, Newalankatu ja Ystävyydenkatu.
Jevgeni Dolmatovski
thumb|upright|Jevgeni Domatovski [[Leipzigissa vuonna 1954.]] Jevgeni Aronovitš Dolmatovski (, 5. toukokuuta 1915 Moskova – 10. syyskuuta 1994 Moskova ) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Konnektivismi
Konnektivismi on George Siemensin ja Stephen Downesin vuodesta 2005 kehittelemä oppimisteoria, joka perustuu sosiaalikontruktivistiseen näkemykseen oppimisesta, joka tapahtuu verkkoympäristössä. Oppiminen on elinikäistä ja se tapahtuu osana sosiaalista verkostoa. Siemensin ja Downesin mukaan kaikki tieto on jakautunut verkostoihin ja kun tiedon solmukohdat kytkeytyvät toisiinsa, tapahtuu oppimista. Solmukohdat voi olla mitä tahansa internetin yhteen kytkemiä, esimerkiksi blogeja, Twitter, keskusteluja, foorumiviestejä, YouTube videoita tms.
Jevgeni Dolmatovski
Jevgeni Dolmatovski syntyi juutalaisen juristin perheeseen. Hän kävi opettajaopiston ja avusti jo varhain pioneerilehtiä. Vuonna 1933 Dolmatovski meni töihin Moskovan metron rakennustyömaalle ja pääsi opiskelemaan kirjallisuusinstituutin iltalinjalle. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa ilmestyi vuonna 1934.
Konnektivismi
Keskeisintä toimintaa on oppimisverkostojen (PLN, personal learning network) rakentaminen ja erilaisiin tiedon virtoihin kytkeytyminen. Nykypäivänä jotkut tieteenalat muuttuvat nopeasti ja kehittyminen vaatii enemmän kykyä pysyä ajan tasalla. Vielä 60- luvulla tiedon uusiutuminen kesti 12 – 15 vuotta, kun nykypäivänä vanha tieto voidaan korvata uudella jo 6- 18 kuukaudessa.
Jevgeni Dolmatovski
Vuonna 1937 Dolmatovski valmistui kirjallisuusinstituutista ja hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Hänen isänsä ja muita perheenjäseniä menehtyi Stalinin vainoissa, mikä ei kuitenkaan häirinnyt nuoren runoilijan optimismia ja menestystä. Dolmatovski liittyi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1941.
Konnektivismi
Oppimisen kannalta tärkeitä asioita on jakaa omia tuotoksia verkossa, näin ihmiset sekä oppivat että opettavat toisiaan verkossa. Myös verkossa voidaan ”sulkeutua seinien sisään”, mikäli juurtuneita ajattelutapoja ei kyseenalaisteta. Olennaista onkin ihmisten välinen vuorovaikutus.
Jevgeni Dolmatovski
Dolmatovski osallistui talvisotaan, josta hän kirjoitti joukon taiteellisesti korkeatasoisia runoja. Ne julkaistiin kokoelmana Tri vremeni goda (”Kolme vuodenaikaa”) vuonna 1940. Toisen maailmansodan aikana Dolmatovski oli sotakirjeenvaihtajana ja julkaisi useita runokokoelmia. Vuonna 1950 hän sai Stalin-palkinnon kokoelmasta Slovo o zavtrašnem dne (”Sana huomispäivästä”, 1949). Sota-aikana Dolmatovski laati useita suosittuja lauluja. Hän toimi myös kääntäjänä ja kirjoitti artikkeleita kirjailijatovereistaan.
Konnektivismi
Opettajan rooli on nykypäivänä enemmänkin ohjata opiskelijoita ottamaan asioista itse selvää omia verkostojaan hyödyntäen. Opettajan tehtäväksi jää ohjata opiskelijat oikeiden verkostojen ääreen, jotta opiskelijat oppivat löytämään hakemansa tiedon luotettavista lähteistä. Oman alan asiantuntijoita kannattaa seurata esim. Twitterissä, jossa asiantuntijat jakavat esimerkiksi viimeisintä tutkittua tietoa.
Jevgeni Dolmatovski
Dolmatovskin huomattavin teos on Moskovan metron rakentajista kertova runoromaani Dobrovoltsy (”Vapaaehtoiset”, 1956), jonka pohjalta tehtiin elokuva. 1970- ja 1980-luvulla ilmestyivät toisen maailmansodan alusta kertova proosakirja Zeljonaja brama ja muistelmateos Bylo. Dolmatovskin kolmiosaiset kootut teokset julkaistiin vuonna 1989.
Dolmatovskin runot ovat sujuvia, yksinkertaisia ja aiheiltaan ajankohtaisia. Hän oli yksi stalinismin ajan runoilijoista, joka uhrasi lahjansa kommunistipuolueen palvelukseen.
Irakleótes
Irakleótes (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ηρακλεωτών, Dimotikí Enótita Irakleotón) on yksi Grevenán kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Grevenán alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 890 (vuonna 2011).
Irakleótesin kunnallisyksikkö käsittää Grevenán kunnan pohjoisosan. Sen suurin asutus on Ágios Geórgioksen kylä. Irakleótes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Grevenán kuntaan yhdessä Ágios Kosmáksen, Avdéllan, Dotsikón, Filippaíoin, Górgianin, Mesoloúrin, Perivólin, Samarínan, Smíxin, Theódoros Ziákaksen ja Véntzion kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Irakleótesin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
János Arany
János Arany (2. maaliskuuta 1817 – 22. lokakuuta 1882) oli unkarilainen runoilija. Häntä sanottiin "balladien Shakespeareksi": hän kirjoitti yli 40 balladia, jotka on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle. Toldi-trilogia (1847) on romanttinen ritariaikaa kuvaava trilogia.
Arany oli osallisena vallankumouksellisessa toiminnassa ja päätyi vankilaan. Pian sen jälkeen Arany käänsi kolme Shakespearen näytelmää unkariksi. Kerrotaan hänen opetelleen englantia vankilassa vertailemalla englanninkielistä ja saksankielistä Raamattua toisiinsa.
Budapestin metrossa on Arany János -niminen asema, joka sijaitsee samannimisen kadun varrella. Tämä katu, kuten monet muutkin Unkarissa, on nimetty runoilijan muistoksi.
Suomennetut teokset
Aranyn runojen suomennoksia on julkaistu myös antologioissa ja lehdissä.
Suomennettuja runoja
János Aranyn runoja on julkaistu suomeksi myös seuraavissa antologioissa: Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan, suom. ja toim. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970
Vapauden tulet, toim. Arvo Turtiainen, suom. Otto Manninen ym., Kansankulttuuri 1952
Unkarin albumi 1, toim. Antti Jalava, Jyväskylä : Weilin ja Göös 1881. Runo suomentanut suom. Arvid Genetz
Simon-Victor Tonyé Bakot
pienoiskuva|Simon-Victor Tonyé Bakot Simon-Victor Tonyé Bakot (s. 24. maaliskuuta 1947) on kamerunilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Doualan hiippakuntaan 15. heinäkuuta 1973 ja nimitettiin Doualan vihkipiispaksi sekä Simininan titulaaripiispaksi 26. tammikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Donato Squicciarini, jota avustivat Simon Tonyé ja André Wouking.
Tonyé Bakot nimitettiin Edéan piispaksi 22. maaliskuuta 1993 ja Yaoundén arkkipiispaksi 18. lokakuuta 2003. Hän erosi 29. heinäkuuta 2013.
Aléxandros Panagoúlis
Henkilöhistoria
Aléxandros Panagoúlis syntyi Glyfádassa, Ateenassa. Hän oli Athiná ja Vasíleios Panagoúliksen toinen poika. Hänen isänsä oli Kreikan armeijan upseeri. Hän oli Geórgios Panagoúliksen, diktatuurin uhrin, sekä Efstáthioksen, poliitikon, veli. Hän opiskeli Ateenan kansallisessa teknillisessä korkeakoulussa mekaniikan ja sähkötekniikan tiedekunnassa.
Politiikka
Teinivuosistaan lähtien demokraattiset arvot olivat innoittaneet Panagoúlista. Hän liittyi Geórgios Papandréoun johdossa olleeseen Keskustaunionin (E.K) nuorisojärjestöön (O.N.E.K). Järjestöstä tuli myöhemmin Helleeninen Demokraattinen Nuoriso (E.DI.N). Parlamentaarisen järjestyksen palauttamisen jälkeen hänestä tuli tämän saman järjestön (E.DI.N) pääsihteeri 3 syyskuuta 1974.
Diktatuurin vastustus
Panagoúlis osallistui aktiivisesti taisteluun sotilasjunttaa vastaan demokratian palauttamiseksi. Hän karkasi asevelvollisuusarmeijasta demokraattisen vakaumuksensa johdosta ja perusti Kansallinen vastarinta -järjestön. Hän pakeni Kyprokselle laatiakseen toimintasuunnitelman. Hän palasi Kreikkaan, jossa kumppaneidensa tuella järjesti diktaattori Papadópouloksen salamurhayrityksen 13. elokuuta 1968 lähellä Várkizaa. Hän epäonnistui ja hänet vangittiin.
Kuten Oriana Fallaci toteaa, hänen yrityksensä oli äärimmäinen poliittinen teko diktatuuria vastaan. Hänen vapautumisensa jälkeisessä haastattelussa Fallaci kertoo hänen todenneen ”En halunnut tappaa ihmistä. Halusin tappaa tyrannin”.
Panagoúlis tuomittiin sotilastuomioistuimessa 3. marraskuuta 1968 kuolemaan muiden Kansallisen Vastarinnan jäsenten kanssa. 17 marraskuuta 1968 hänet kuljetettiin Aíginan saarelle teloitusta varten. Kansainvälisen yhteisön taholta tulevan poliittisen painostuksen johdosta juntta ei pannut teloitusta täytäntöön ja sen sijaan eristi hänet Bogiátin (S.F.B) sotilasvankilaan 25. marraskuuta 1968.
Panagoúlis kieltäytyi yhteistyöstä juntan kanssa ja häntä kidutettiin psyykkisesti ja ruumiillisesti. Hän pakeni Bogiátista 5. kesäkuuta 1969. Hänet pidätettiin jälleen pian ja pidettiin Goudín sotilasleirissä. Hänet palautettiin eristykseen Bogiátiin, mistä hän yritti paeta uudelleen useita kertoja.
Hän todistetusti kieltäytyi juntan armahdusehdotuksesta. Elokuussa 1973 neljän ja puolen vuoden vankeuden jälkeen, hänet vapautettiin osana yleistä armahdusta, jossa Kreikan kaikki poliittiset vangit armahdettiin Papadópouloksen epäonnistuneessa yrityksessä liberalisoida hallitustaan. Panagoúlis meni vapaaehtoiseen maanpakoon Firenzeen Italiaan osallistuakseen vastarintaan. Hän oli siellä Fallacin vieraana, josta tuli hänen kumppaninsa ja elämäkerran kirjoittaja.
Demokratian palautus
Demokratian palautuksen jälkeen Panagoúlis valittiin Kreikan parlamenttiin Keskusta Unioni - Uudet Voimat (E.K-N.D) -listalta vuonna 1974. Hän esitti useita syytteitä valtavirtapoliitikoita vastaan, jotka avoimesti tai salaa olivat tukeneet junttaa. Hän ajautui lopulta erimielisyyteen puolueensa johtamisesta, josta hän erosi. Hän pysyi Kreikan parlamentissa sitoutumattomana edustajana. Hän pysyi syytöstensä takana, joissa hän syytti avoimesti Kansallisen Puolustuksen ministeri Evángelos Avérofia ja muita. Häntä todistetusti painostettiin luopumaan syytteistään.
Panagoúlis kuoli 1. toukokuuta 1976 38-vuotiaana auto-onnettomuudessa Vouliagménis-kadulla Ateenan esikaupunkialueella vain muutamia päiviä ennen hänen hallussaan olleiden juntan sotilaspoliisin arkistojen (E.S.A) suunniteltua julkaisemista. Kyseessä olleet arkistot, joita ei koskaan julkaistu, olisivat kiistatta todistaneet joidenkin valtavirtapoliitikkojen yhteistyöstä juntan kanssa. Kreikan lehdistössä on kirjoitettu paljon, että auto-onnettomuus oli järjestetty hiljentämään Panagoúlis ja estämään arkistojen julkaisu.
Runoilijan ura
Juntta kidutti Panagoúlista päivittäin julmasti vankeuden aikana. Monet uskovat, että hän säilytti toimintakykynsä tahdonvoimansa, päättäväisytensä vakaumuksensa puolustamisessa sekä huumorintajunsa avulla. Vankeutensa aikana Bogiátissa Panagoúliksen sanotaan kirjoittaneen runoja sellin seinille ja pienille paperin paloille usein käyttäen omaa vertaan musteena, kuten hänen runossaan ”Maali” kerrotaan. Monet hänen runoistaan eivät ole säilyneet. Joka tapauksessa hänen onnistui salakuljettaa joitain niistä ystävilleen vankeudesta tai kirjoittaa niitä myöhemmin uudelleen. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa julkaistiin hänen vankeusaikanaan Palermossa Italiassa 1972. Sen italiankielinen nimi on ”Altri seguiranno: poesie e documenti dal carcere di Boyati”, vapaasti suomennettuna ”Toiset tulevat seuraamaan: Runoutta ja dokumentteja Boyatin vankilasta”. Italialainen poliitikko Ferruccio Parri ja elokuvaohjaaja ja ajattelija Pier Paolo Pasolini kirjoittavat alkusanat. Tästä kokoelmasta Panagoúlis palkittiin Viareggion kansainvälisellä runopalkinnolla (Premio Viareggio Internazionnale) seuraavana vuonna. Vapautumisensa jälkeen hän julkaisi toisen kokoelmansa Milanossa, ”Vi scrivo da un carcere in Grecia”, vapaasti suomennettuna ”Minä kirjoitan sinulle kreikkalaisesta vankilasta”, jossa on Pasolinin kirjoittamat alkusanat. Hän oli aiemmin julkaissut useita kokoelmia kreikaksi, mukaan lukien ”I Bogia”, vapaasti suomennettuna ”Maali”.
Perintö
Panagoúliksen elämä ja työ ovat innoittaneet taiteilijoita. Kuuluista säveltäjä Míkis Theodorákis, jota juntta myös vainosi, on tehnyt sävellyksiä joihinkin hänen teksteihinsä. Sen lisäksi Panagoúliksen elämä ja runous on ollut useiden tutkjoiden tutkimuksen kohteena. Näihin lukeutuu Un Uomo (Ihminen), jonka hänen kumppaninsa italialainen journalisti Oriana Fallaci on kirjoittanut.
Monille kreikkalaisille Panagoúliksen tyrannisoinnin yritys on taannut hänen asemansa vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja poliittisten oikeuksien symbolina. Hän on esimerkki harvinaisesta tapauksesta, jossa salamurhan yrittäjä nostetaan demokratian sankariksi poliittisen eetoksensa vuoksi.
Kreikan valtion on Panagoúliksen ystävien ja ihailijoiden painostuksesta painanut hänen kunniakseen postimerkin (1996), puhelinkortin (1996) ja antanut hänen nimensä aukioille ja asemille, kuten lähellä Panagoúliksen kuolinpaikkaa sijaitseva Ateenan metron asema Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis (2004).
Hämäräkytkin
Hämäräkytkimeksi nimitetään laitteistoa, joka pystyy ohjaamaan valon funktiona toista (sähköistä) laitetta. Hämäräkytkin on toteutettu toiminnallisesti esim. LDR-valovastuksella: LDR-resistori ohjaa esimerkiksi kanavatransistoria tai triacia, joka releen tai kontaktorin avulla kytkee virran ohjattavaan laitteeseen. Hämäräkytkimen yhteydessä käytetään elektronisessa kytkennässä hystereesiä siten, että valoa ohjaava komponentti ei ala vuoroin kytkemään ja katkaisemaan hämärän alkaessa tai loppuessa.
Pesäpallon suomensarja 2013
Pesäpallon Suomensarja-kausi 2013 oli pesäpallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi ja se pelattiin neljässä lohkossa. Miesten Suomensarja alkoi 18. toukokuuta ja nousijat Ykköspesikseen olivat selvillä 7. syyskuuta.
Hämäräkytkin
Kaupallisissa hämäräkytkinsovelluksissa hämäräkytkimeen voidaan liitetään usein herkkyysasettelu, jossa kytkentähetken valonvoimakkuus on säädettävissä. Edelleen hämäräkytkimiin voidaan liittää kelloja, joissa esimerkiksi ulkovalojen ohjaus voidaan toteuttaa pimeään aikaan, mutta kellolaitteisto sammuttaa valaistuksen haluttuna ajanjaksona. Hämäräkytkinsovelluksissa voidaan käyttää mikrokontrollereita tai muita soveltuvia elektronisia kytkentöjä, jotka mahdollistavat hämärä- ja liiketunnistimien sekä kellokytkinten yhtäaikaisen käytön.
Pesäpallon suomensarja 2013
Sarjasta nousivat kauden päätteeksi Manse PP ja Ylihärmän Pesis-Junkkarit. Sarjasta putosivat lohkojen viimeiset: Haapaveden Urheilijat, NeNu-Pesis, Köyliön Lallit ja Peräseinäjoen Toive.
Ennen kautta
Kauden 2012 päätteeksi Suomensarjasta putosivat Napapiirin Pesis, Lievestuoreen Kisa, Riihi-Pesis ja Jalasjärven Jalas. Sarjasta nousivat Ykköspesikseen Haapajärven Pesä-Kiilat ja Loimaan Palloilijat.
Maakuntasarjasta kauden 2012 päätteeksi Suomensarjaan nousivat Kouvolan Pallonlyöjät 3, Cobra Team, Pöytyän Urheilijat, Alajärven Ankkurit, Haapaveden Urheilijat ja Tyrnävän Tempaus. Näistä joukkueista Kouvola, Cobra Team ja Tyrnävä eivät ottaneet sarjapaikkaa vastaan.
Kauden jälkeen sarjasta luopuivat Lestijoen Pesis ja Mynämäen Vesa. Pesäpalloliitto myönsi puuttuvat paikat Ikaalisten Tarmolle, Köyliön Lalleille, Oulun Lippo Pesikselle, Reisjärven Pilkkeelle ja sarjasta pudonneille Napapiirin Pesikselle ja Lievestuoreen Kisalle. Näistä vielä Ikaalisten Tarmo luopui paikastaan kaudelle 2013.
Ben Reilly
Ben Reilly alias Purppurahämähäkki on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvasankari. Hän oli Peter Parkerin (eli Hämähäkkimiehen) klooni ja oli myös esiintynyt Hämähäkkimiehenä.
Sarjakuva
Ben Reilly oli superroiston nimeltä Sakaali luoma klooni Peter Parkerista. Reillyn ollessa Hämähäkkimiehen klooni hänellä oli luonnollisesti samat supervoimat sekä muistot ja itse asiassa uskoikin olevansa aito.
Viisi vuotta myöhemmin Ben sai tietää May Parkerin olevan kuolemaisillaan ja palasi New Yorkiin. Pian Ben kohtasi Peterin ja he alkoivat toimia yhdessä Benin luotua uuden asun ja saatua lehdistöltä nimen Purppurahämähäkki (nimi jota hän itse inhosi). Ben joutui kuitenkin myöhemmin luopumaan henkilöllisyydestä.
Myöhemmin Parker jäi "eläkkeelle" Hämähäkkimiehen roolista kasvattaakseen lastaan ja pyysi Beniä jatkamaan Hämähäkkimiehenä (tänä aikana molemmat itse asiassa uskoivat Benin olevan aito ja Peterin olevan klooni). Vihreän Mennikäisen tekemän aivopesun takia Peter luuli olevansa klooni ja Benin aito
Lopulta Reilly kuoli taistelussa Vihreää Menninkäistä vastaan pelastaen samalla Parkerin. Tämän seurauksena Peter päätti jälleen ottaa Hämähäkkimiehen roolin.
Voimat ja varusteet
Ben Reilly on ruumiillisilta ominaisuuksiltaan tavallista ihmistä moninkertaisesti voimakkaampi, nopeampi ja ketterämpi. Hän kykenee nostamaan noin 10 tonnia ja hyppäämään useiden metrien loikkia. Hänellä on hyvin tarkat refleksit. Ben kykenee parantamaan nopeasti saamiaan haavoja ja vammoja. Hän kykenee myös kiipeämään seiniä pitkin. Hän voi roikkua jopa katossa putoamatta.
Benin taistelutapoihin kuuluu myös samankaltainen psykologinen sodankäynti mitä Hämähäkkimies harrastaa: hän pyrkii pilkkaamaan vastustajaansa katkeamattomalla vauhdilla ja useimmat vastustajat turhautuvat tästä ja menettävät otteen taistelusta harkintakyvyn kadotessa vimmaan.
Ben Reilyllä on myös "hämähäkkivaisto". Se on eräänlainen kuudes aisti, joka varoittaa häntä uhkaavasta vaarasta. Yhdistettynä hänen reflekseihinsä ja ketteryyteensä hämähäkkivaisto tekee hänestä vaikean maalin käsiaseille.
Yliluonnollisilta voimiltaan Ben kuului Hämähäkkimiehen tapaan tunnettujen supersankarien keskiraskaaseen sarjaan.
Televisio
thumb|left|Ben Reilly (oikealla) Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Hänet nähtiin myös Hämähäkkimies-animaatiosarjan finaaliseikkailussa, "Hämähäkki Sodissa", jossa monien eri maailmojen Hämähäkkimiehet yhdistivät voimansa estääkseen Spider-Carnagea tuhoamasta kaikkia maailmoja. Christopher Daniel Barnes hoiti hahmon ääninäyttelyn.
Kilpijärvi (Sastamala)
Kilpijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Sävijoen alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 150 metriä. Sillä on pari tulo-ojaa ympäröivältä suolta, mutta ei yhtään laskuojaa. Järven rantaviiva on 0,55 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota, mutta myös moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Metsät ovat hyvin kivisiä. Rannalla on yksi loma-asunto, jonne johtaa metsätie Taipaleen kylästä.
Timo T. Kaukonen
Timo Taavetti Kaukonen (15. toukokuuta 1933 Helsinki – 5. tammikuuta 1996 Kuopio ) oli tunnettu television tietokilpailuohjelmien vetäjä ja ravintoloitsija.
Hän juonsi Tauno Rautiaisen 1940-luvulla aloittamia Yleisradion Ota tai jätä -visailuja vuodesta 1963 noin kymmenen vuoden ajan. Kaukonen oli myös luomassa suomalais-virolaista Naapurivisaa ja oli sen ensimmäisen lähetyksen juontaja vuonna 1966. Hän juonsi myös Kaikki yhtä vastaan -visailua ja esiintyi pienissä rooleissa elokuvissa Millipilleri (1966) ja Pähkähullu Suomi (1967).
Kaukonen oli erikoistunut venäläisiin ruokaravintoloihin. Hän perusti Helsinkiin kolme venäläisravintolaa: Troikka (Caloniuksenkatu 3), Kasakka (Meritullinkatu 13) ja Saslik (Neitsytpolku 3). Troikka oli näistä ensimmäinen, ja Kasakan hän perusti vuonna 1969. Näistä Troikka ja Saslik toimivat edelleen. Kasakka lopetti toimintansa vuoden 2015 alussa.
Pikkulepinkäinen
Pikkulepinkäinen (Lanius collurio) on lepinkäisiin kuuluva varpuslintulaji.
Koko ja ulkonäkö
Naaraan likaisen kellanvalkoisessa alapuolessa on karkeita aaltomaisia kuvioita. Päälaki on ruskea tai ruskeanharmaa, niska harmaampi ja selkä himmeämmän ruskea kuin koiraalla. Yläpuolella on vaihtelevasti ruskeita suomukuvioita. Silmäjuova on ruskea, pyrstön reunat ovat kapealti valkeat. Joskus naaras on koiraan näköinen (päälaki harmaampi, silmäjuova tummempi, selkä punaruskeampi jne.), mutta alapuolella on aina jonkin verran juovia.
Vanhin suomalainen rengastettu pikkulepinkäinen on ollut 7 vuotta 10 kuukautta 6 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin rengastettu pikkulepinkäinen.
Vanhoilla ja nuorilla linnuilla on täydellinen sulkasato talvehtimisalueilla. Keväällä niitä ei siis voi määrittää iälleen pukutuntomerkkien perusteella.
Määrityksestä, katso myös arolepinkäinen, punapäälepinkäinen ja valko-otsalepinkäinen.
Levinneisyys
Pesimäalue käsittää lähes koko Euroopan sekä Keski-Aasian Länsi-Siperiaan saakka. Levinneisyyden itäraja sijoittuu Volgajoen tienoille. Euroopassa pesii noin 2,2 miljoonaa paria. Suomen pesimäkanta vaihtelee 30 000 ja 40 000 parin välillä. Runsain se on Etelä-Suomessa. Levinneisyyden pohjoisraja kulkee Tornio-Kuusamo-linjalla. Suomen pikkulepinkäiskanta on taantunut 1970-luvulta lähtien, ja myös muun Euroopan kanta on pienentynyt. Esimerkiksi Isosta-Britanniasta pikkulepinkäinen on jo kuollut sukupuuttoon.
Pikkulepinkäinen on muuttolintu, joka talvehtii trooppisessa Itä-Afrikassa. Se on yömuuttaja, eli se muuttaa öisin. Muuttoreitti kulkee Välimeren itäpään kautta. Esimerkiksi Espanjan pikkulepinkäiset lentävät ensin pari tuhatta kilometriä itään ennen kuin lähtevät suorempaan kohti talvehtimisalueitaan. Suomalaiset syysmuuttajat lentävät ensin lounasta tai etelää kohti, mutta Pohjois-Italiassa ne kääntyvät kaakkoon ja myöhemmin etelään. Keväällä ne tulevat takaisin idempää muuttoreittiä. Reitti seurailee Lähi-itää ja Itä-Eurooppaa. Kevätmuuttajat saapuvat Suomeen toukokuun alussa. Syysmuutto alkaa jo heinäkuun lopulla ja jatkuu elokuun puoliväliin paikkeille. Syyskuun puolivälissä pikkulepinkäiset ovat Suomesta pääosin jo poistuneet. Talvehtimisalueiltaan pikkulepinkäiset alkavat lähteä takaisin maaliskuun lopussa.
Lisääntyminen
thumb|Pikkulepinkäisen munia. Pesä on melko matalalla, alle metrin korkeudella, pensaassa tai puussa. Mitä piikkisempi pensas on, sitä paremmin se pikkulepinkäiselle kelpaa. Naaras munii yleensä toukokuun puolivälissä tavallisesti 3–7 munaa. Pohjoisessa muninta saattaa tapahtua vielä heinäkuun alussakin. Munia haudotaan 12-16 päivää ja poikaset osaavat lentää 15 vuorokauden ikäisinä.
Ravinto
Pikkulepinkäisen pääravintona ovat hyönteiset, erityisesti kovakuoriaiset, sekä muut selkärangattomat. Se syö myös pieniä nisäkkäitä, huonokuntoisia lintuja ja linnunpoikasia sekä matelijoita. Se saalistaa väijymällä pensaan latvassa tai langalla, josta se hyökkää saaliin kimppuun. Se varastoi saalista muiden lepinkäisten tapaan oksankärkiin ja piikkeihin.
Erityistä
Pikkulepinkäisen ja kirjokertun yhteiselosta on esitetty monenlaisia hypoteeseja. Linnut ovat samaa kokoluokkaa ja rakenteeltaan ne muistuttavat toisiaan. Ne viihtyvät samanlaisessa pensaikkoympäristössä, esimerkiksi saaristossa löydetyllä kirjokertun reviirillä on lähes poikkeuksetta myös pikkulepinkäispari. Ne myös muuttavat samaa reittiä talvehtimisalueille.
Juha K. Tapio
Juha K. Tapio (s. 17. lokakuuta 1957) on oululainen kriitikko ja kirjailija. Hän on toiminut Kaleva-lehden kirjallisuusarvostelijana.
Hän voitti novellillaan ”Frankensteinin paperit eli Gertrud Steinin toinen päiväkirja” (julkaistu Portti 1/95:ssä) Tampereen science fiction -seuran novellikilpailun 1994, ja hänen romaaninsa Frankensteinin muistikirja palkittiin Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnolla vuonna 1996 parhaana kotimaisena esikoisromaanina.
Chapman Stick
thumb|right|260px|10-kielinen Chapman Stick Chapman Stick, myös The Stick (Stick), on vahvistimeen liitettävä kielisoitin, jota soitetaan "täppäämällä". Chapman Stick muistuttaa pitkää ja leveää kitaran kaulaa, jossa on joko 8, 10 tai 12 kieltä. Kitarasta poiketen Stickin kielten pituus vastaa bassokitaran kielien pituuksia, jotka ovat jopa 36 tuumaa (91,4 senttimetriä).
Chapman Stickin on kehittänyt Emmett Chapman 1960-luvun lopussa Los Angelesissa. Varsinaisesti Chapman Stickien valmistus alkoi 1974, jonka jälkeen soitinta on kehitetty paremmaksi. Emmett Chapman omistaa useita soittimeen liittyviä patentteja. Siksi hän on soittimen ainoa valmistaja, ja vastaavanlaisia soittimia on vähän. Chapman tekee kaikki soittimet tilaustyönä, minkä vuoksi soitin on suhteellisen harvinainen ja hintava.
Muiden muassa Tony Levin (King Crimson) ja John Myung (Dream Theater) soittavat Chapman Stickiä.
Viritys
Chapman Stickien kielet on jaettu melodiakieliin ja bassokieliin. Melodiakielten ääniala ja viritys muistuttaa sähkökitaran virettä. Eroavaisuutena sähkökitaraan, kielet on viritetty kaikki tasaisiin kvartteihin.
Bassokielten viritys eroaa useimmista kitarasoittimista siten, että kielet on viritetty kvintteihin, kuten mm. sello. Vire helpottaa sointujen muodostamista yhdellä kädellä. Kuitenkin, jotkut Stickin soittajat virittävät bassokielet melodiakielten tavoin kvartteihin, jotta melodioiden soittaminen helpottuu bassokieliltä. Matalimman bassokielen nuotti vastaa 5-kielisen bassokitaran matalaa B:tä tai C:tä, tarkemmasta vireestä riippuen.
Mallit
Chapman Stickejä on useita vakiintuneempia malleja. Koska kaikki Chapman Stickit valmistetaan tilaustyönä, mallien yksityiskohdat (kuten materiaalit ja viritys) vaihtelevat yksilöittäin.
Chapman Stickistä on myös prototyyppivaiheessa oleva akustinen versio Acoustick.
Fleur Jaeggy
Fleur Jaeggy (s. 31. heinäkuuta 1940 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen kirjailija, joka kirjoittaa italian kielellä.
Jaeggy opiskeli nuoruudessaan Sveitsin korkeakouluissa. Vuodesta 1968 lähtien hän on asunut Milanossa, jossa hän aloitti näihin päiviin jatkuneen yhteistyönsä Adelphi-nimisen kustantamon kanssa. Itävaltalaiset kirjailijat Ingeborg Bachmann ja Thomas Bernhard kuuluivat hänen ystäväpiiriinsä. Jaeggy on toiminut myös esseistinä ja kääntäjänä.
Hänen romaaninsa I beati anni del castigo (1989, vapaasti käännettynä Suloiset kurin päivät) sai Italiassa Bagutta-kirjallisuuspalkinnon. Vuoden 2014 novellikokoelma Sono il fratello di XX (Olen XX:n veli) voitti puolestaan Giuseppe Tomasi di Lampedusan kansainvälisen kirjallisuuspalkinnon.{Lähde{}
Jaeggy teki myös yhteistyötä muusikko Franco Battiaton kanssa sanoittaen muutamia tämän lauluja.
Jaeggyn teoksia on käännetty 18 kielelle, ei kuitenkaan toistaiseksi suomeksi.
Herrbed Gotthard Hällström
Herrbed Gotthard Hällström (14. kesäkuuta 1830 Oulu – 4. heinäkuuta 1911 Mikkeli) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.
Hällströmin vanhemmat olivat insinöörieverstiluutnantti Fredrik Adolf Hällström (1787–1861) ja Kristina Elisabet Hagström. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1846. Hällström valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1851, lääketieteen kandidaatiksi 1854 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1857 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1860. Hän teki opintomatkan Saksaan ja Itävaltaan 1865–1866. Hällströmistä tuli riemutohtori 1907.
Hällström oli lääkintöylihallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1855–1856 ja 1. Suomen meriekipaasin alilääkärinä 1855–1856. Hän oli Mikkelin vankilan ja sairaalan vt. lääkärinä vuodesta 1856 ja vakinaisena lääkärinä vuodesta 1857. Hän oli samalla 5. Mikkelin ruotujakoisen tarkk'ampujapataljoonan lääkärinä 1857–1860. Viimeksi Hällström oli Mikkelin piirin piirilääkärinä 1859–1896. Hän sai professorin arvon 1898.
Hällström oli naimisissa vuodesta 1857 serkkunsa Johanna Karolina Hällströmin (k. 1920) kanssa.
Keltit
Keltit ovat indoeurooppalaiseen kieliperheeseen kuuluvia kelttiläisiä kieliä puhuvia esihistoriallisia, historiallisia ja osittain myös nykyisiä kansoja. Kelttiläisyys ei ole yhtenäinen käsite, vaan sillä on viitattu niin kansalliseen, kielelliseen kuin kulttuuriseenkin eurooppalaisten kansojen ryhmään. Kelttikansat saattoivat erota toisistaan merkittävästikin fyysisiltä ja kulttuurisilta piirteiltään, eivätkä ne aina ymmärtäneet toistensa kieliä.
Keltit levittäytyivät rautakaudella suureen osaan Eurooppaa, ja kelttiläisiä heimoja asui niin Britteinsaarilla, Pohjois-Espanjassa, Ranskassa, eteläisessä Saksassa, Alppien seuduilla, Böömissä ja Pohjois-Italiassa, kuin myös Balkanilla ja Anatoliassa asti. Myöhemmin keltit sulautuivat roomalaisille hävittyjen sotien seurauksena Rooman valtakuntaan gallialaisina, boijeina, galatialaisina ja keltibereinä.
Britteinsaarten reunaosissa ja Bretagnen niemimaalla kelttiläisyys on säilynyt pisimpään. Nykyisin nimitystä saatetaan käyttää myös englantia tai ranskaa äidinkielenään puhuvista ihmisistä, jotka haluavat samaistua kelttiläisiin esivanhempiinsa. Nykyajan kelttejä ja kelttien jälkeläisiä elää varsinkin Irlannissa, Walesissa, Skotlannissa ja Ranskan Bretagnessa.
Kelttiläisyyden käsite
Kansoina keltit astuivat historian valoon 500-luvulla eaa., jolloin kreikkalaiset ja roomalaiset alkoivat solmia kauppasuhteita keskieurooppalaisiin kansoihin. He kutsuivat näitä kelteiksi (kreikk. keltoi, keltai ja galatai, lat. celtae) ja galleiksi (lat. galli). Kaikki väestöt, joista näitä termejä käytettiin, eivät kuitenkaan välttämättä puhuneet kelttiläistä kieltä. Etenkin kreikkalaiset kutsuivat myös germaaneja kelteiksi.
Ensimmäinen tunnettu maininta kelteistä on historioitsija Herodotokselta, joka mainitsi heitä asuvan Tonavalla. Kelteistä kirjoittivat myös Platon ja Aristoteles, ja 100-luvulla eaa. Polybios kirjoitti yksityiskohtaisesti Pohjois-Italian kelteistä. Julius Caesarin kuvaukset kelteistä kirjassaan Gallian sota ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. ovat erityisen tunnettuja.
On epävarmaa, oliko kelteillä itsellään mitään kelttiläisen identiteetin tunnetta tai käyttivätkö he itse tuota nimitystä itsestään. Poliittisesti keltit olivat jakautuneet moniin heimoyhteisöihin ja kielellisesti eri murteiden puhujiin. Keltit eivät myöskään muodostaneet kulttuurisesti yhtenäistä ryhmää. Britteinsaarten rautakautisten asukkaiden välinen yhteys Manner-Euroopan keltteihin havaittiin vasta 1600-luvulla, kun kelttiläisten kielten sukulaisuussuhteet opittiin tuntemaan. Vasta 1700-luvun jälkeen kelteillä alettiin tarkoittaa yleisesti kaikkia kelttiläisiä kieliä puhuneita kansoja. Sitä ennen brittejä ja irlantilaisia ei kutsuttu kelteiksi.
Nykyaikaisten arkeologisten tutkimusten kautta on saatu tutkia kelttiläistä kulttuuria ja selvitetty sen ajalliset jaksot. Arkeologit uskovat, että kelttiläistä kieltä puhuvilla väestöillä oli vahva yhteys La Tènen kulttuuriin. Kaikki tämän kulttuurin piirissä eläneet ihmiset eivät kuitenkaan ehkä olleet kelttejä, eivätkä kaikki keltit kuuluneet La Tènen kulttuurin alueeseen.