cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arylah (Viljuiskin ulus)
Arylah eli Aryylaax  on maalaiskunta (nasleg) Viljuiskin piirissä Sahan tasavallassa. Se sijaitsee piirin keskiosassa, Viljuijoen eteläpuolella, 73 kilometriä piirikeskuksesta Viljuiskista kaakkoon. Arylahin kunnan keskuskylä ja ainoa asutuskeskus on Hampa, jossa on keskiasteen koulu, terveyskeskus, kauppa ja kulttuurikeskus. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa. Karjatalous tuottaa lihaa ja maitotaloustuotteita, hevostalous puolestaan lihaa.
Asukasluvun kehitys:
Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat
Juoni
Neuvostoliittolainen sukellusvene ajaa karille Massachusettsin osavaltion rannikolla. Saadakseen aluksensa irti sukellusveneen miehistö joutuu rantautumaan ja etsimään apua, mutta huhut Neuvostoliiton maihinnoususta Yhdysvaltain maaperälle alkavat pian levitä.
Gus Hutchison
Augustus "Gus" Hutchison (s. 26. huhtikuuta 1937 Atlanta Georgia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1970, Yhdysvaltain GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä.
Uransa alkuaikoina Hutchison perusti Georgian osavaltioon menestyksekkään kemianteollisuusyrityksen Chemscopen vuonna 1962, mutta ennen yrityksensä perustamista hän oli ajanut kilpaa pienemmissä autoluokissa 1950-luvun lopulla.
Hutchison voitti SCCA Formula A -sarjan mestaruuden vuonna 1967. Sarjan vaihduttua F5000-luokaksi, Hutchison jatkoi ajoaan SCCA-sarjoissa Lolan ja Marchin autoilla. Kilpauransa jälkeen Hutchison keskittyi omaan yritykseensä, Solar Kineticsiin, joka sijaitsee Dallasissa.
Oliiviöljy
thumb|Oliiviöljyä
Oliiviöljy on viljellyn oliivin hedelmistä saatu ruokaöljy, jota käytetään ruoanlaitossa etenkin Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Sitä pidetään Välimeren ruokavalion olennaisena osana.
Historia
Oliivipuu on lähtöisin Vähästä-Aasiasta, mistä se ihmisen avulla levisi Välimeren muillekin rannikkoalueille. Puuta levittivät esimerkiksi foinikialaiset, jotka olivat ensimmäisiä oliiviöljyn kauppiaita. Foinikialaisten arvellaan vieneen puun Espanjaan ja Pohjois-Afrikkaan, ja kreikkalaiset levittivät sen Italiaan.
Arkeologisten todisteiden mukaan oliiviöljyä puristettiin jo 6000–4500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Oliivien tarhaaminen oliiviöljyn valmistamiseksi aktivoitui Kreetan minolaisen kulttuurin aikana, ja minolaisten amforien perusteella varsinaista oliiviöljyn tuotantoa oli jo 3500–4000 eaa. Kreetan saarelle oliivilehtoja perustettiin vilkkaasti noin vuodesta 2500 eaa. alkaen. Ensimmäinen kirjallinen kuvaus oliiviöljyn puristamisesta on heprealaisen Raamatun kuvauksessa israelilaisten paosta Egyptistä. Homeros kutsui oliiviöljyä ”kultaiseksi nesteeksi”, jonka mystinen loisto valaisi historian.
Oliiviöljyä käytettiin ruoanlaiton lisäksi myös esimerkiksi valaistukseen. Oliiviöljyn polttaminen oli aina ajanlaskun alkuun asti kreikkalaisten ainoa valaisukeino, ja oliiviöljylamppuja käytettiin Kreetalla aina 1900-luvulle saakka.
Rooman valtakunnan aikana oliivitarhoja perustettiin paljon uusille alueille ja oliiviöljyn tuotanto levisi. Iberiasta ja Pohjois-Afrikasta myytiin oliiviöljyä esimerkiksi Englantiin, Ranskaan, Italiaan ja Saksaan. Öljyn suosio perustui sen monikäyttöisyyteen: sitä käytettiin esimerkiksi monissa rituaaleissa, voitelussa, saippuan valmistusaineena, kauneudenhoidossa ja lääkkeenä.
Sadonkorjuu
Oliiviöljy tehdään oliivin eli öljypuun luumarjojen eli oliivien hedelmälihasta. Sadonkorjuun aikaan aurinkoisena päivänä oliivipuiden alle levitetään verkot, joille kypsyneet oliivit ravistellaan. Verkoista oliivit kerätään tai haravoidaan verkkosäkkeihin tai muovilaatikoihin, entisaikaan vielä juuttisäkkeihin. Oliivit toimitetaan puristamoon mahdollisimman nopeasti, jotta oliivien omat entsyymit eivät pääse pilkkomaan rasvoja liikaa happamoittaviksi vapaiksi rasvahapoiksi. Laadukkainta öljyä saadaan ehjistä ja kypsistä oliiveista, jotka on käsitelty oikein.
Puristus
thumb|Oliiveja menossa myllyyn Oliivit huuhdotaan ensin kylmällä vedellä, joka poistaa oksan- ja kaarnanpalat, mullan, lehdet, etanat sekä muut mahdolliset roskat. Tämän jälkeen oliivit punnitaan ja kaadetaan myllyyn, jossa oliivien hedelmäliha rikotaan ja vaivataan massaksi. Aikanaan se tapahtui suurten kivisten pyörien avulla kivisessä maljassa, nykyään useimmin terästankeissa. Siemenet poistetaan myöhemmin. Tasaiseksi hierottu massa, josta öljy alkaa erottua, siirretään kuitumattojen väliin lempeään puristukseen tai nykyisin useimmiten sentrifugiin, joka erottelee kasvisnesteen, öljyn ja siemenet. Tätä kutsutaan kylmäpuristukseksi, massan lämpötila on korkeimmillaan noin 30 celsiusastetta. Tätä seuraa vielä viimeistelevä erottelu öljyseparaattorissa. Öljy varastoidaan ruostumattomiin terästankkeihin. Oliiviöljyä kuljetetaan pienistä puristamoista teräksisissä elintarvikkeiden kuljetukseen soveltuvissa tankkiautoissa. Niistä öljy suodatetaan paperisuodattimien läpi keskusvaraston terästankkeihin odottamaan pullotusta.
Neitsytoliiviöljyn valmistuksessa saa käyttää vain mekaanisia menetelmiä. Puristamista, pesemistä ja siivilöimistä lukuun ottamatta öljyä ei ole käsitelty millään tavalla, eikä siihen ole sekoitettu muita aineita.
Ominaisuudet
Oliiviöljyn väri voi vaihdella vihreästä kullankeltaiseen. Väri ei itsessään riipu öljyn laadusta vaan oliivien substanssien sisällöstä. Klorofylli värjää öljyn vihreäksi, karoteeni keltaiseksi. Sadonkorjuun alussa kerätyistä oliiveista syntyvässä öljyssä klorofyllipitoisuus on korkea, joten öljyn värikin on vihreämpää.
Oliiviöljyssä on noin 70 prosenttia kertatyydyttymättömiä, 14 prosenttia monityydyttymättömiä ja 11 prosenttia tyydyttyneitä rasvahappoja. Oliiviöljyn tyypillinen rasvahappokoostumus:
Tokoferoleja oliiviöljyn painosta on 0,015–0,017 prosenttia. Oliiviöljyssä on runsaasti E-vitamiinia sekä esimerkiksi fenoleja, polyfenoleja, fenolihappoa, steroleja, kuten Beeta-sitosteroleja, skvalaania, beetakaroteenia, terpeenejä, a-klorofylliä ja beetaklorofylliä.
Luokitus
Oliiviöljyn virallisen luokituksen tekee Kansainvälinen Oliiviöljyneuvosto (IOOC). Laatuluokkia on perinteisesti neljä, mutta ylin extra virgin -öljy tullaan luokittelemaan jatkossa Extrissimo-laatuiseksi. Oliiviöljyn laadun merkittävin kriteeri on oliiviöljyn happamuuden määrä: mitä pienempi, sen parempi. Happamuusprosentti ei saisi ylittää 3,3:a. Myös oliivien orgaaniset olosuhteet ja ominaisuudet vaikuttavat öljyn laatuun.
Euroopan unioni jakaa oliiviöljyt seuraaviin luokkiin:
Tuottajat ja käyttäjät
Suurimmat oliiviöljyn tuottajamaat määrällisesti 2010-luvun lopulla ovat Espanja noin 50 prosentin osuudella, Italia ja Kreikka. EU:n ulkopuolella merkittäviä oliiviöljyn tuottajamaita ovat Marokko, Turkki, Tunisia ja Syyria, jotka tuottavat yhdessä noin 20 prosenttia maailman oliiviöljystä.
Oliiviöljyä käytetään eniten Kreetalla, 31 litraa henkeä kohti vuodessa. Seuraavaksi suurimpia käyttäjiä ovat mannerkreikkalaiset, italialaiset, espanjalaiset, portugalilaiset ja kyproslaiset.
Käyttö
Oliiviöljy on monikäyttöistä ja hyvin suosittua ruoanlaitossa etenkin Välimeren maissa. Oliiviöljyä lisätään sellaisenaan monenlaisiin ruokiin, kuten salaatteihin, keittoihin ja muhennoksiin tai leivän päälle. Oliiviöljyllä voidaan korvata voi leivonnaisissa. Oliiviöljyä käytetään myös säilöntäaineena ja marinadina.
Oliiviöljyä käytetään paistamiseen, sillä se sietää korkeita lämpötiloja. Oliiviöljy ei hapetu kuumennettaessa yhtä paljon kuin siemenöljyt, jotka sisältävät enemmän monityydyttämättömiä rasvahappoja. Jalostetun oliiviöljyn savuamispiste on jopa 240 °C, kun ekstra-neitsytöljyn savuamispiste on vain noin 165–190 °C.
Säilytys ja säilyvyys
Oliiviöljy säilyy parhaiten 10–15 celsiusasteen lämpötilassa. Jääkaappilämpötilassa oliiviöljy jähmettyy väliaikaisesti. Metallinen säilytysastia edesauttaa öljyn vahingollista oksidaatiota.
Oliiviöljyn runsaat antioksidantit auttavat oliiviöljyä säilymään kauan käyttökelpoisena. Esimerkiksi Kreikassa oliiviöljypulloon painettava viimeinen myyntipäivä on noin 14 kuukautta pullotuksesta ja 18 kuukautta sadonkorjuusta. Avatussa pullossa säilytetty oliiviöljy on käyttökelpoista vielä vuoden kuluttua viimeisen myyntipäivän jälkeen, jos sitä on säilytetty huoneenlämmössä ja valolta suojattuna mutta korkki päällä.
Terveysvaikutukset
Oliiviöljyn sanotaan vähentävän haitallista LDL-kolesterolia ja triglyseridien määrää veressä sekä alentavan verenpainetta. Joidenkin tutkimustulosten mukaan oliiviöljyn käyttäminen päivittäisessä ruokavaliossa vähentää syövän riskiä. Yhdysvaltain ruoka- ja lääkevirasto on hyväksynyt terveysväittämän käytön, jonka mukaan on olemassa viitteitä siitä, että päivittäinen oleiinihappoa vähintään 70 prosenttia sisältävän ruokaöljyn käyttö 20 gramman annoksella saattaa vähentää sydän- ja verisuonitautien riskiä, jos sillä korvataan enemmän tyydyttynyttä rasvaa sisältäviä ravintorasvoja.
Haavaista paksusuolentulehdusta sairastavilla tehdyssä tutkimuksessa on saatu viitteitä siitä, että 50 millilitran kuumentamattoman neitsytoliiviöljyn päivittäinen nauttiminen vähentää tehokkaasti sairauteen liittyvää ummetusta ja alentaa merkittävästi matala-asteisesta tulehduksesta kertovaa herkkää CRP-arvoa. Terveellisyyden kannalta neitsytöljyjen etu puhdistettuihin öljyihin nähden ovat niiden terveelliset polyfenolit. Niiden haitta on huonompi sopivuus kuumentamiseen. Neitsyt- ja ekstra-neitsytoliiviöljyihin tulee puristusvaiheessa muitakin oliivin osasia. Siksi niitä liikaa kuumennettaessa syntyy syöpää aiheuttavia PAH-yhdisteitä. Jalostetun oliiviöljyn katsotaankin soveltuvan paistamiseen paremmin. Osa asiantuntijoista katsoo, että puhdistamattomia eli neitsyt- ja ekstra-neitsytöljyjä ei saisi ollenkaan kuumentaa. Toisten mielestä riittää, että öljy ei ala savuta. 2000-luvun alussa puhdistusprosessia muutettiin niin, että PAH-yhdisteet tuskin enää ovat ainakaan Suomessa ongelma puhdistetuissa oliiviöljyissä.
Markkinoilla olevat väärennökset
Osaa oliiviöljyn nimellä myytävästä öljystä on jatkettu halvemmalla rypsi- tai soijaöljyllä. Väärennettyyn oliiviöljyyn lisätään esimerkiksi beetakaroteenia, klorofylliä ja mausteita, jotta se muistuttaisi aitoa. Aito oliiviöljy jähmettyy jääkaapissa ainakin jonkin verran toisin kuin enemmän monityydyttyneitä rasvahappoja sisältävä ruokaöljyt.
Zinjibar
Zinjibar on kaupunki Etelä-Jemenissä Adeninlahden rannalla. Sen asukasluku on 20 071 (2004), toisten lähteiden mukaan asukkaita olisi yli 50 000.
Zinjibar tunnettiin kauppakaupunkina ja monia muita alueen kaupunkeja vauraampana. Kaupan kehittymiseen vaikutti etenkin ympäröivä maaseutu. Zinjibar oli aikanaan osa Fadlin sulttaanikuntaa. Sulttaanikunta hallittiin alkujaan Shuqrasta, mutta pääkaupunki siirtyi Zinjibariin vuonna 1962. Sulttaanikunnan tarina päättyi kuitenkin Etelä-Jemenin itsenäistymiseen samalla vuosikymmenellä.
Terroristijärjestö al-Qaida valtasi kaupungin vuoden 2011 levottomuuksissa, opposition väitteen mukaan presidentti Ali Abdullah Saleh salli sen tarkoituksella, varoituksena. Valtausta seurasivat taistelut hallinnon joukkojen yrittäessä takaisinvaltausta. Valtaus onnistui kuitenkin vasta kesäkuussa 2012. Sisällissodan puhjettua al-Qaidan taistelijat ovat kuitenkin toistuvasti edenneet ja vetäytyneet kaupungista. Vuonna 2015 kaupungissa käytiin taisteluja myös hutheja vastaan.
Pohjantuuli
Albumi valittiin paikallisradioiden Vuoden levyksi.
Harmaapeukaloinen
Harmaapeukaloinen (Thryothorus griseus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaapeukaloista tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 90 800 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jess Willard
thumb|Jess Willard Jess Willard (29. joulukuuta 1881 St.Clere, Kansas, Yhdysvallat – 15. joulukuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari vuosina 1915–1919.
Jess Willard työskenteli cowboyna lähes kolmenkymmenen vuoden ikäiseksi ennen kuin alkoi vakavissaan nyrkkeillä. Hän kuitenkin suurikokoisena menestyi erinomaisesti ja yllättäen Havannassa 5. huhtikuuta 1915 voitti maailmanmestaruuden Jack Johnsonilta tyrmäyksellä 26. erässä. Maailmanmestaruuden vei vasta sodan jälkeen Jack Dempsey 4. kesäkuuta 1919 Ohion Toledossa. Ottelu päättyi tyrmäykseen kolmannessa erässä.
Nyrkkeilyuran jälkeen Willard esiintyi vaudeville-esityksissä sekä Buffalo Billin kiertueella.
Puolustusvoimien materiaalilaitos
Puolustusvoimien Materiaalilaitos (PVMATL) oli Pääesikunnan alainen sotilaslaitos, joka vastasi maavoimien sekä muiden puolustushaarojen kanssa yhteisestä sotavarustuksesta ja huollon järjestelyistä. Laitos perustettiin 1. tammikuuta 1993 aiemmin pääesikunnan organisaatioon kuuluneet materiaalihallinnon osat ja varikkolaitos.
Laitoksen tärkeimpänä tehtävänä oli huollon materiaalin ja sotavarusteiden hankintatoimi sekä varikoiden toiminnan ohjaaminen.
Organisaatio
Materiaalilaitoksen liitettäessä varikot saivat myös uudet nimet. Siihen kuuluivat seuraavat varikot :
Laitoksen esikunta PvMatLE sijaitsi Tampereella.
Lakkauttaminen
Puolustusvoimien organisaatiomuutoksessa 1. tammikuuta 2008 materiaalilaitos muutettiin maavoimien materiaalilaitokseksi, jolloin se siirrettiin osaksi maavoimia ja maavoimien komentajan alaisuuteen. Varikoista muodostettiin neljä huoltorykmenttiä ja kolme laitosta. Hämeenlinnaan perustetun Länsi-Suomen huoltorykmentin alaisuuteen liitettiin ajoneuvo- ja talousvarikoista sekä varasto-osastoista. Pohjois-Suomen huoltorykmenttiin liitettiin Tervolan varikko ja varasto-osasto ja esikunta muodostettiin Ouluun. Itä-Suomen huoltorykmentti koostui Lievestuoreen ja Kuopion varikoista sekä varasto-osastoista esikuntanaan Kouvola. Etelä-Suomen huoltorykmentin esikunta perustettiin Helsinkiin ja siihen liitettiin huoltokeskus ja varasto-osastosta.
Elektroniikkalaitos muodostettiin Lylyn ja Riihimäen varikoista ja esikunta sijoitettiin Riihimäelle. Niinisalossa esikuntaansa pitävä koeampumalaitos jatkoi toimintaansa. Räjähdelaitos, jonka esikunta sijoitettiin Ähtäriin, muodostui Ähtärin, Keuruun, Parkanon ja Haapajärven varikoista.
Päälliköt
Puolustusvoimien materiaalilaitoksen ja maavoimien materiaalilaitoksen johtajina ovat olleet :
Perinteet
Materiaalilaitoksen vuosipäivää vietettiin 1. tammikuuta ja perinnepäivä on 30. marraskuuta.
Blaž Medvešek
Blaž Medvešek (s. 10. heinäkuuta 1980 Maribor) on slovenialainen uimari. Hän edusti aktiiviurallaan ljubljanalaista PK Ilirija -seuraa ja on pituudeltaan 191 cm.
Medvešek karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 alkuerissä sekä 100 että 200 metrin selkäuinnissa. Saman vuoden Valencian lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.54,61 sekä sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa ja kuudenneksi 50 metrin selkäuinnissa. Fukuokan MM-kilpailuissa 2001 hän oli 100 metrin selkäuinnissa neljästoista. Antwerpenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui kuudenneksi 100 ja 200 metrin selkäuinneissa.
Medvešek saavutti Moskovan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2002 pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.53,66. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli 200 metrin selkäuinnissa kahdeksas. Barcelonan MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kahdeksanneksi  ja 100 metrin selkäuinnissa kymmenenneksi.
Medvešek voitti 200 metrin selkäuinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuden Dublinissa 2003 ajalla 1.52,60. Madridin EM-kilpailuissa 2004 hän oli neljäs sekä 100 että 200 metrin selkäuinnissa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kahdeksanneksi 200 metrin selkäuinnissa  ja kuului 14:nneksi sijoittuneeseen Slovenian 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueeseen.
Medvešek saavutti Wienin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2004 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.52,39 ja sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa. Montrealin MM-kilpailuissa 2005 hän oli 100 metrin selkäuinnissa kahdeksas ja 200 metrin selkäuinnissa kymmenes sekä kuului Slovenian sekauintiviestijoukkueeseen, joka hylättiin loppukilpailussa.
Kukka Paavilainen
Kukka Paavilainen (s. 1976 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli aluksi Lahdessa ja valmistui vuonna 2005 sekä humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta että kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta. Vuonna 2010 hän aloitti Kuvataideakatemiassa tohtoriopinnot. Paavilaisen töitä kuuluu muiden muassa Kiasman ja Tampereen taidemuseon kokoelmissa.
Paavilainen sairastui parikymppisenä vaikeaan masennukseen ja jäi myöhemmin kotiäidiksi pyrkiessään vähentämään lastensa masennusriskiä.
Kauko Salomaa
thumb|Kauko Salomaa vuonna 1950
Kauko Johannes Salomaa (28. helmikuuta 1928 Viipurin maalaiskunta – 29. heinäkuuta 2016 Vantaa ) oli suomalainen pikaluistelija.
Salomaa edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Oslossa 1952 hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi, 10 000 metrillä 12:nneksi, 5 000 metrillä 13:nneksi ja 500 metrillä 24:nneksi. Cortina d'Ampezzossa 1956 hän oli 10 000 metrillä 17:s ja 5 000 metrillä 21:s. Hänet valittiin jo Sankt Moritzin 1948 olympialaisiin, mutta hän joutui sairastumisen vuoksi jäämään niistä pois. Salomaa osallistui neljä kertaa MM-kilpailuihin vuosina 1949–1955 ja kuudesti EM-kilpailuihin vuosina 1950–1956. Vuonna 1955 hän voitti yhteispisteissä Pohjoismaiden mestaruuden.
Salomaa voitti Oulun olympiakatsastuksissa 13. tammikuuta 1952 1 500 metrin kilpailun ajalla 2.25,3, 3 000 metrin ajalla 5.04,3 sekä 5 000 metrin kilpailun uudella Suomen-ennätyksellä. Toisissa olympiakatsastuksissa Kuusankoskella 26.–27. tammikuuta hän voitti 5 000 metriä ajalla 8.38,4 ja 3 000 metriä ajalla 5.07,1.
Salomaa edusti seuratasolla Helsingin Luistinkiitäjiä (HLK), Tikkurilan Jääveikkoja, Viipurin Luistinseuraa ja Helsingfors Skridskoklubbia (HSK). Hän voitti Suomen mestaruuden yhteispisteissä vuosina 1950, 1953 ja 1955 sekä kymmenen matkamestaruutta vuosina 1950–1957. Suomen-ennätystä hän paransi 5 000 metrillä Oulussa 13. tammikuuta 1952 (8.30,9) sekä 1 500 metrillä vuonna 1955 (2.20,3).
Kauko Salomaa saavutti SM-pronssia pyöräilyssä. Hänen veljensä Martti Salomaa oli pikaluistelun Suomen-mestari ja EM-kisaedustaja.
Rima Hadley
pienoiskuva|Rima Hadley on kiemurteleva kapea muodostelma Kuussa.
Rima Hadley on kiemurteleva kanavamainen muodostelma Kuussa. Se on luultavasti romahtanut ikivanha laavatunneli. Laakso sijaitsee Mare Imbriumin tasangon reunalla Apenniinien vuoriston lähellä. Amerikkalaisten kuualus Apollo 15 laskeutui sen lähelle, ja astronautit kävivät muodostelman reunalla.
Aiheesta muualla
Mons Hadley
Fotoniikka
Fotoniikka eli fotonitiede tai valotiede on tieteen ja tekniikan ala, jossa käsitellään esimerkiksi fotonien tuottamista, säteilyä, siirtoa, modulointia, signaaliprosessointia, kytkemistä ja vahvistamista. Aaltohiukkasdualismin mukaan sähkömagneettisella säteilyllä on sekä aaltoliikkeen että hiukkasten ominaisuuksia. Sähkömagneettinen säteily etenee valokvantteina eli fotoneina. Vastaavasti elektronit kuljettavat sähköä, ja tieteenalaa kutsutaan elektroniikaksi. Fotoniikka kattaa sähkömagneettisesta spektristä ultraviolettisäteilyn valon, eli silmälle näkyvän sähkömagneettisen spektrin osan, aina infrapunasäteilyyn.
Sanoja optiikka ja fotoniikka käytetään usein synonyymeinä, vaikkakin merkitys vaihtelee tapauskohtaisesti. Kreikan sana όptικά (optics) viittaa erityisesti näkemiseen ja siihen liittyviin instrumentteihin. Tarkkaan ottaen optiikka on näin ollen näkötiedettä. Englannin sana photonics tulee puolestaan kreikan sanasta photon (fοtον), joka merkitsee valoa. Fotoniikka on näin ollen valotiedettä. Toisen määritelmän mukaan fotoniikka on yhteisnimitys optiikalle ja optoelektroniikalle.
Fotoniikan uusimpia tutkimusaloja ovat mikrofotoniikka, piifotoniikka, nanofotoniikka ja biofotoniikka.
Fotoniikan teollisuus on melko tuntematon käsite. Fotoniikka on kuitenkin yksi merkittävimmistä teknologioista, joka tekee muut sovellukset mahdollisiksi (”enabling technology”). Esimerkkeinä mainittakoon valokuitu,CD-soitin,viivakoodinlukija, laserleikkaus lääketieteessä ja teollisuudessa, hologrammi, optinen litografia mikropiirien valmistukseen, kamera, LED,  näytöt (esim. OLED-näyttö), plasmapaneelinäyttö, nestekidenäyttö, DLP, sähköinen paperi,  lääketieteellinen tähystys endoskoopeilla ja nielaistavilla kapseleilla sekä aurinkokenno. Esimerkiksi Time Magazine listasi 50 parasta keksintöä vuonna 2011, joista 12:ssa fotoniikka oli merkittävä osa. . Fotoniikan merkitys on lisäksi kasvussa: se tulee osittain korvaamaan elektroniikkaa useissa teknologioissa, ja valon ja sähkön hyviä puolia tullaan yhdistämään. Tätä vuosisataa kutsutaankin fotonin vuosisadaksi, kun edellinen vuosisata, 1900-luku, oli elektronin vuosisata.
Fotoniikan vaikutuksesta Suomelle tärkeisiin teemoihin (biotalous, cleantech ja ympäristö, digitalisaatio, hyvinvointi ja terveys, kiertotalous, tekoäly ja opetus) sekä muihin globaalisti tärkeisiin teemoihin (kamerateknologia, teollisuus 4.0, liikenne, matkailu, kaivosteollisuus, virtuaalitodellisuus ja lisätty todellisuus, energia ja turvallisuus) on julkaistu Eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan tilaama raportti.
Fotoniikka Suomessa
Suomessa voi suorittaa fotoniikan maisteritutkinnon ja jatko-opintona tohtoritutkinnon Itä-Suomen yliopistossa Joensuun kampuksella. Tarjolla on myös kokonaan englanninkielinen kaksivuotinen maisterikoulutusohjelma suomalaisille ja ulkomaisille opiskelijoille. Fotoniikan yliopistotason opintoja voi suorittaa myös muissa Suomen yliopistoissa, kuten Oulun yliopistossa, jossa painopistealueena on elektroniikan vaativa soveltaminen fotoniikassa ja kuvantava mittaustekniikka ; Tampereen yliopistossa, jossa painopistealueena on puolijohdekalvoihin liittyvä fotoniikka, kuten laserteknologia ja epälineaarinen optiikka (Tampereen yliopistossa on myös tarjolla kokonaan englanninkielinen kaksivuotinen maisterikoulutusohjelma) sekä Aalto-yliopiston Perustieteiden korkeakoulussa ja Sähkötekniikan korkeakoulussa, joissa painopistealueina ovat mikro- ja nanofotoniikka. Fotoniikan tutkimusta harjoitetaan yliopistojen ohella myös VTT:llä.
Fotoniikan tutkimus ja innovaatio (Photonics Research and Innovation, PREIN) on yksi kuudesta Suomen Akatemian Lippulaivaohjelmaan kuuluvasta osaamiskeskittymästä. Mukana ovat Tampereen yliopisto, Itä-Suomen yliopisto, Aalto-yliopisto ja VTT.
Fotoniikan yritys- ja tutkimustoiminnan sekä koulutuksen etuja ajaa ja kehittää Photonics Finland -järjestö. Suomessa sijaitsee myös Euroopan kansallisten optiikan ja fotoniikan akateemisten järjestöjen katto-organisaation European Optical Societyn pääkonttori.
G4 (televisiokanava)
G4 (tunnetaan myös nimellä G4 TV) on yhdysvaltalainen kaapeliverkossa lähetetty televisiokanava, joka keskittyy videopeleihin. Kanavan toiminta aloitettiin vuonna.
Tunnettuja ohjelmia kanavalla olivat muun muassa Attack of the Show, jossa olivat Olivia Munn ja Kevin Pereira.
Kanavan toiminta lopetettiin vuonna.
Kanavan päämaja sijaitsi Los Angelesissa ja Kaliforniassa.
Chinatown (Singapore)
Chinatown on Singaporessa sijaitseva kiinalaisten asuttama kaupunginosa, chinatown. Hokkienkiinaa puhuvat kauppiaat asuttivat nykyiset Telok Ayer- ja Chulia-kadut. Teochewiä puhuvat kalastajat asettuivat Boat Quayn lähistölle ja kantonilaiset kauppiaat Pagoda- ja Temple-katujen ympäristöön. Chinatownissa sijaitsee muun muassa vuonna 1827 valmistunut Sri Mariammanin temppeli, joka on Singaporen vanhin hindutemppeli.
Green Rose
Green Rose (kansainvälinen nimi, suom. Vihreä Ruusu, alun perin ) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Go Soo, Lee Da-hae ja Lee Jong-hyuk.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1927
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1927 pelattiin Wienissä 24.–29. tammikuuta. Isäntäjoukkue Itävalta voitti mestaruuden. Kisojen ensikertalainen Unkari liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi kisojen avauspäivänä. Ensimmäisen kerran nimettiin Fair Play -joukkue ja sen arvon sai Belgia.
Constantin Cantemir
pienoiskuva|Constantin ja vanhin poika Antioh Cantemir. Aikalaiskuvaus. Constantin Cantemir (1627 – 21. elokuuta 1693 Iași, Moldova (nyk. Romania)) oli Moldovan ruhtinas kesäkuusta 1685 maaliskuuhun 1693. Hän jäi viimeiseksi pajarineuvoston valitsemaksi Moldovan ruhtinaaksi.
Constantin oli alkujaan maatyöläistaustainen palkkasoturi, joka 17 vuoden palveluksen jälkeen yleni valakialaisruhtinas Grigore I Ghican ylimmäksi adjutantiksi. Suuren Turkin sodan aikana hän ansioitui monissa taisteluissa osmanien puolella ja pääsi näin sulttaanin suosioon.
Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Grigore Ghican tytär Anastasia. Vuonna 1670 hän meni naimisiin jalosukuisen Ana Bantăşin kanssa ja nousi Moldovan voivodiksi, ruhtinaaksi 71-vuotiaana vuonna 1685.
Kouluja käymätön Constantin ei itse osannut lukea, mutta huolehti molempien poikiensa Antiohin ja Dimitrien koulutuksesta. Molemmista pojista tuli aikanaan moldovalaisruhtinaita ja hänen tyttärensä Elisaveta avioitui ruhtinas Mihai Ion Racovitan kanssa. Myös toisen tyttären Ruxandran aviomies Lupu Costachi oli moldovalaisylimys.
Constantin ehti avioitua vielä kolmannen kerran, Ruxandra Harasin kanssa. Hän kuoli luonnollisesti Iașissa vuonna 1693.
Constantin oli rohkea, mutta oppimaton. Politiikassa hän oli opportunisti, joka totteli osmanivaltaa, mutta kertoi turkkilaisten liikkeistä näiden vastustajille Habsburgien Itävallalle ja Puola-Liettualle.
Vuonna 1691 hän mestautti merkittävän historioitsijan ja oppineen Miron Costinin ja hänen veljensä hetman Velicico Costinin vallankaappausjuonitteluista syytettynä. Jälkikäteen paljastui, että veljekset olivat joutuneet salaliiton uhreiksi. Constantin ehti katua päätöstään useita kertoja.
Simo K. Kivelä
Simo K. Kivelä (s. 1942 ) on matematiikan tutkija ja lehtori Teknillisestä korkeakoulusta 1971–2006. Hän on matematiikan lehtori emeritus.
Mick Audsley
Mick Audsley (s. 1949 Lontoo) on brittiläinen elokuvaleikkaaja. Hän on voittanut BAFTA-palkinnon Stephen Frearsin elokuvan The Snapper leikkauksesta vuonna 1994 ja ollut ehdolla vuoden 1988 elokuvasta Valheet ja viettelijät. Audsley on leikannut myös muun muassa elokuvat Prick Up Your Ears (1987), Veren vangit (1994), 12 apinaa (1995), Harry Potter ja liekehtivä pikari (2005) ja Idän pikajunan arvoitus (2017).
Charlottenburgin linna
thumb|Charlottenburgin linna Berliinissä. thumb|upright|Vaaliruhtinas [[Fredrik Vilhelm (Brandenburg)|Fredrik Vilhelmin ratsastajapatsas Charlottenburgin linnan edustalla.]] Charlottenburgin linna on Saksan pääkaupungin Berliinin jäljellä olevista linnoista suurin ja ainoa Preussin kuninkaiden hovilinna Berliinissä. Se sijaitsee Charlottenburgin alueella.
Rakentaminen ja arkkitehtuuri
Linnan rakennutti alun perin Preussin kuninkaan Fredrik I:n puoliso Sophie Charlotte italialaiseen barokkityyliin arkkitehti Arnold Neringin suunnitelmien mukaan. Kun Fredrik vuonna 1701 kruunattiin Preussin kuninkaaksi ja Sophie Charlottesta tuli näin Preussin kuningatar, aloitettiin linnan laajennustyöt, joista vastasi arkkitehti Eosander von Göthe. Sophie Charlotten kuoleman jälkeen vuonna 1705 Fredrik nimesi linnan puolisonsa muistoa kunnioittaakseen Charlottenburgiksi.
Alkoholivieroitusoireyhtymä
Alkoholivieroitusoireyhtymäksi nimitetään tilaa, jonka aiheuttaa pitkään kestäneen runsaan alkoholinkäytön katkeaminen tai merkittävä väheneminen. Se on ohimenevä tila, mutta kestää pitempään ja oireilee voimakkaammin kuin tavanomainen krapula. Pahin vaihe paranee itsestään muutamassa vuorokaudessa. Jotkin oireet, kuten ahdistuneisuus ja unettomuus voivat kuitenkin jäädä päälle viikoiksi. Mahdollisten muiden oireiden joukkoon lukeutuvat hikoilu, pulssin kohoaminen ja vapina. Joskus esiintyy hetkellisiä aistiharhoja. Kuitenkin vain harvalle kehittyy vakava psykoosi, kuten juoppohulluus eli delirium tremens.
Alkoholivieroitusoireyhtymä on varoitusmerkki alkavasta tai jo kehittyneestä alkoholismista. Hoito perustuu pitkälti lääkkeisiin, kuten diatsepaamiin.
Charlottenburgin linna
Rakentaminen ja arkkitehtuuri
Lnnan puistossa on kolme huomattavaa rakennusta: Belvedere (vuodelta 1788) toimii posliinimuseona, jossa on erityisen laaja kokoelma Königliche Porzellanmanufakturin (KPM) tuotteita 1700–1800-luvuilta. Schinkel-paviljongin sisustus kuvastaa arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin antiikkivaikutteista tyyliä. Lisäksi tässä rakennuksessa on esillä Berliini-aiheisia 1800-luvun maalauksia. 33-vuotiaana vuonna 1810 kuollut kuningatar Luise nousi Napoleonin sotien aikana isänmaallisen palvonnan kohteeksi, ja Luisen mausoleumi (1815) tehtiin hänen kunniakseen. Sitä on myöhemmin laajennettu, jotta myös myöhempiä kuninkaallisia voitiin haudata sinne.
Entisöinti
Toisessa maailmansodassa Charlottenburgin linna kärsi merkittäviä vaurioita. Vuodesta 1945 alkaen sitä korjattiin, ja nykyisin se on museona. Restauroinnista tuli kylmän sodan aikana kunnia-asia Länsi-Saksalle sen jälkeen, kun Itä-Saksassa hävitettiin vuonna 1950 lievästi vaurioitunut Berliner Stadtschloss, joka oli toiminut kuninkaan kaupunkilinnana‎. Restaurointi oli suuri työ, sillä monet rakennuksen osat olivat tuhoutuneet täysin. Linnan kappelin kattomaalaukset entistettiin värivalokuvien perusteella, mutta muissa tiloissa olleita Antoine Pesnen kattomaalauksia ei voitu palauttaa. Entisöinti valmistui 1980-luvulla.
Linnan edustalla on Andreas Schlüterin veistämä suuren vaaliruhtinaan eli Fredrik Vilhelmin ratsastajapatsas. Patsas sijaitsi alkujaan Kurfürstenbrücke-sillalla Mittessä. Se siirrettiin sieltä Charlottenburgiin toisen maailmansodan jälkeen.
Vuodesta 2004 vuoden 2006 alkuun linna oli jonkin aikaa Saksan presidentin virka-asuntona, kun Bellevuen linna oli korjattavana.
Lortet
Lortet on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées'n alueella. Se sijaitsee Nestejoen varrella.
Marek Svatoš
Marek Svatoš (17. kesäkuuta 1982 Košice, Tšekkoslovakia – 5. marraskuuta 2016 Lone Tree, Colorado, Yhdysvallat ) oli slovakialainen jääkiekkoilija. Rightin puolelta pelaavan Svatošin vahvuuksiin kuuluivat hyvä laukaus ja sijoittuminen. Hänet tunnettiin myös hyvin loukkaantumisherkkänä pelaajana. Svatošin olkapäät leikattiin useaan otteeseen.
Ura
Svatoš pelasi jo 17-vuotiaana 19 ottelua Slovakian Extraliigassa kaudella 1999–2000. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi WHL:n Kootenay Icen riveihin, valittiin tulokkaiden tähdistöön ja varattiin kesällä 2001 Colorado Avalancheen seitsemännellä kierroksella numerolla 227. Svatoš pelasi vielä seuraavankin kauden WHL:ssä. Hän voitti WHL:n mestaruuden ja valittiin läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Svatoš voitti Kootenay Icessä myös koko katto-organisaation CHL:n mestaruuden, Memorial Cupin.
Kaudeksi Svatoš siirtyi Avalanchen organisaatioon kolmivuotisella tulokassopimuksella. Hän pelasi kuitenkin kaikki kauden ottelunsa vielä farmijoukkue Hershey Bearsissa. Olkapäävamma lopetti Svatošin kauden tammikuussa 2003. Kaudella hän pelasi kaikki ottelunsa NHL:n puolella, mutta kausi jäi silti lyhyeksi jälleen olkapäävamman takia. Svatoš loukkaantui jo lokakuussa 2003. Hän pelasi runkosarjassa neljä ottelua tehoin 2+0=2. Svatoš pelasi myös 11 ottelua NHL:n pudotuspeleissä. Työsulkukauden 2004-2005 hän pelasi kokonaan Hershey Bearsissa.
Svatoš teki kesällä 2005 vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Uusi tulokaskausi oli hänelle menestys. Svatoš oli tulokkaiden pistepörssissä viides tehoilla 32+18=50. Hän oli tulokkaista myös kolmanneksi paras maalintekijä. Svatoš oli Colorado Avalanchen paras maalintekijä yhdessä Joe Sakicin kanssa. Svatošin osumista yhdeksän oli voittomaaleja. Kovista tehoistaan huolimatta hänen kautensa päättyi 61 otteluun ja jälleen olkapäävammaan. Svatošille kausi oli pisteiden valossa tähän mennessä paras. Kesällä 2006 Svatoš teki taas vuoden jatkosopimuksen ja elokuussa se pidentyi taas vuodella.
Loukkaantumisherkkänä pelaajana tunnettun Svatošin kausi päättyi maaliskuussa 2008 polvivammaan. Seuraavana kesänä hän teki Avalanchen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, joka toi hänelle 2,05 miljoonaa dollaria kaudessa. Viimeinen sopimuskausi oli Svatošille todellinen pettymys, kun 54 ottelussa syntyi vain tehot 7+4=11.
Svatoš siirtyi syyskuussa 2010 vapaana agenttina KHL-joukkue Avangard Omskiin. Hän teki siellä 19 ottelussa tehot 3+5=8, kunnes Svatoš sai lähteä joukkueesta joulukuussa 2010. Hän palasi samassa kuussa NHL:ään ja teki loppukauden mittaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Sinne päästäkseen Svatošin oli selvitettävä waivers-lista, josta Nashville Predators nappasi hänet riveihinsä jo päivää myöhemmin. Svatoš pelasi Predatorsissa yhdeksän ottelua tehoin 1+2=3, mutta joukkue asetti hänet waivers-listalle, josta Ottawa Senators nappasi Svatošin riveihinsä helmikuussa 2011.
Svatoš oli loukkaantumisten takia pelaamatta koko kauden 2011–2012. Seuraavan kauden alussa hän pääsi Florida Panthersiin harjoitusleirille, muttei saanut sopimusta joukkueeseen. Tämän jälkeen hän siirtyi KHL:n HC Slovan Bratislavaan. Kauden 2013–2014 Svatoš pelasi kasvattajaseurassaan HC Košicessa.
Svatoš löytyi kuolleena kodistaan marraskuussa 2016. Kuolisyyntutkijan raportin mukaan Svatošin kuolema johtui huumeiden yliannostuksesta ja hänen verestään löytyi kuolinhetkellä kodeiinia, morfiinia ja masennuslääkettä. Svatošilla oli historiaa heroiinin käytöstä ja hän oli ollut myös huumevieroituksessa. Hänellä oli myös havaittu masennuksen oireita ja hän kärsi itsetuhoisista ajatuksista.
Maajoukkue
Svatoš pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002. Hän voitti seitsemällä osumallaan kisojen maalipörssin ja valittiin tähdistökentälliseen. Vuonna 2000 Svatoš pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kokemusta miesten peleistä Svatošilla löytyi Torinon olympialaisista 2006 ja MM-kilpailuista 2010.
Sphinginae
Sphinginae on kiitäjäperhosten alaheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti lähes 400 lajia, joista viittä tavataan Euroopassa.
Alaheimon lajit ovat yöllä tai hämärässä lentäviä, keskikokoisia tai kookkaita perhosia. Etusiivissä on suojaväri mutta takasiivet saattavat olla värikkäät. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiinsa sivuilla. Imukärsä on lähes aina hyvin kehittynyt ja perhoset vierailevat ahkerasti kukilla. Etu- ja takasiipeä yhdistävä frenulum saattaa puuttua ja keskimmäisen raajaparin sääressä on yhdestä kahteen paria kannuksia. Huulirihmojen ensimmäisen jaokkeen paljaalla alueella ei ole aistinkarvoja.
Kolumbianromisko
Kolumbianromisko (Chauna chavaria) on romiskoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosista.
Koko ja ulkonäkö
Kolumbianromisko on hyvin suurikokoinen lintu ja voi kasvaa 76–94 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kolumbianromisko on yleisväritykseltään harmaa. Päälaki ja työhtö ovat vaaleanharmaat ja silmien ympärillä on paljas punainen ihoalue. Nokka on punainen ja koukkupäinen. Linnun kurkku ja posket ovat valkoiset ja pitkä kaula on musta. Kolumbianromiskon siivet, selkä ja pyrstö ovat tummanharmaat ja siiven alapuoella on valkoista. Lajin vatsa on väriltään ruskehtavan harmaa. Klumbianromiskon jalat ovat pitkät, paksut ja väriltään punaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kolumbianromiskoa tavataan ainoastaan Kolumbian pohjoisosista ja pieneltä alueelta Venezuelan kaakkoisosasta. Lajin elinympärsitöä ovat kosteikot kuten suot, marskimaat, laguunit ja hitaasti virtaavien jokien rannat. Kannan kooksi arvioidaan 1 500–7 000 aikuista lintua. Kantaa uhkaavat elinympäristön vähentyminen saastumisen ja maatalousmaaksi muuttamisen takia, munien keräily ja lintujen pyydystäminen lemmikeiksi. Kolumbianromisko luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi. Kolumbianromiskot elävät yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Linnunravintoa ovat vesikasvien lehdet, juuret ja siemenet. Kolumbianromiskon pesimäkausi alkaa loka-marraskuussa. Pesä on suuri litteä alusta, joka rakennetaan vesikasveista. Naaras munii 2–7 munaa.
Pelastustehtävä Usvasaari
Pelastustehtävä Usvasaari on brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2010. Se perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuva oli neljäs sarjasta tehty suoraan videolle julkaistu erikois-DVD. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Nitrogen Studios.
Kommunismi
Kommunismi (latinan sanasta communis, ”jaettu”, ”yhteinen” ) tarkoittaa yhteiskuntajärjestelmää, jossa vallitsee tuotantovälineiden ja hyödykkeiden yhteisomistus, sekä poliittista ideologiaa, joka pyrkii tällaisen yhteiskunnan luomiseen.
Poliittisia ja uskonnollisia liikkeitä ja ajatuksia, jotka ovat kannattaneet yhteisomistusta ja tasajakoa, on esiintynyt antiikin Kreikasta (Platonin Valtio), keskiajalle (esimerkiksi kristilliset luostariliikkeet, Thomas Moren Utopia) ja uudelle ajalle (esimerkiksi ”diggers” Englannissa 1600-luvulla). Sanoja kommunismi ja sosialismi oli puhekielessä alettu käyttää Ranskassa luultavasti 1820- ja 1830-luvuilta lähtien. Kommunismin käsite tuli laajemmin tunnetuksi, kun Karl Marx ja Friedrich Engels alkoivat kutsua itseään kommunisteiksi erottuakseen muista sosialisteista. Heidän toimestaan pieni saksalainen emigranttijärjestö Oikeamielisten liitto nimettiin uudelleen Kommunistien liitoksi, ja he kirjoittivat sille 1848 ohjelman nimeltä Kommunistinen manifesti. Myöhemmin Marx jakoi proletariaatin tekemää vallankumousta seuraavan yhteiskunnan sosialistiseen ja kommunistiseen vaiheeseen.
Työväenpuolueet kutsuivat 1800-luvulla itseään sosiaalidemokraattisiksi puolueiksi, mutta vuonna 1918 Venäjän sosialidemokraattinen puolue muutti nimensä Venäjän kommunistiseksi puolueeksi. Syynä nimenvaihtoon oli se, että Euroopan sosiaalidemokraattiset puolueet vastustivat bolševikkidiktatuurin perustamista Venäjälle vuonna 1917. Leninin mielestä sosiaalidemokratian nimi oli näin häpäisty. Tämän jälkeen kommunismin käsite alkoi yhdistyä venäläisiin kommunisteihin ja heidän politiikkaansa. Vuonna 1919 he perustivat eri maiden kommunististen puolueiden ohjaamista varten Kommunistisen internationaalin.
Modernin kommunismin kehitysvaiheita
Nykyaikaan liittyvät sosialistiset ja kommunistiset näkemykset syntyivät vastavaikutuksena teollisen vallankumouksen epäkohtiin, joihin kuului tulo- ja varallisuuserojen voimakas ja pitkäaikainen kasvu. Näiden aatteiden ensimmäisiä edustajia olivat 1800-luvulla ranskalaiset utopistisosialistit. Heidän jälkeensä Karl Marx ja Friedrich Engels halusivat kohottaa sosialismin ”utopiasta tieteeksi”. Marx ja Engels katsoivat, että uusi ja tasa-arvoinen kommunistinen yhteiskunta ei ollut pelkästään utopistinen toive, vaan historiallinen välttämättömyys, joka oli seurausta yhteiskunnan aineellisista lainalaisuuksista. Engelsin sanojen mukaan Marx ja hän käänsivät Hegelin teorian maailmanhengen kehityksestä ylösalaisin tai oikeammin jaloilleen, jolloin historian liike vaihtui hengen kehityksestä aineelliseen yhteiskuntaan. Sen oli väistämättä suuntauduttava kommunismiin, sillä tuotantovoimien kehitys tulisi vaatimaan, että kehitystä rajoittavat kapitalistiset tuotantosuhteet murretaan. Marxilaiselle kommunismille ominainen piirre on poliittisten tavoitteiden edistäminen aseellisen vallankumouksen keinoin, mikä erottaa sen rauhanomaisemmista sosialismin suuntauksista.
Ajatukset yksityisomistuksen lakkauttamisesta ja omaisuuden tasajaosta ovat herättäneet sekä kiinnostusta että vastarintaa. Ennen marxismin syntyä ne olivat saaneet vain vähän kannattajia. 1900-luvulla syntyneen sosialistisen maailmanjärjestelmän myötä kommunismin ihanteista tuli satojen miljoonien ihmisten elämään vaikuttanut ideologia. Kehitys ei silti johtanut Marxin ja Engelsin ennustamaan suuntaan. Kapitalistiset tuotantosuhteet eivät muuttuneet talouskehityksen jarruiksi. Sen sijaan sosialistisissa maissa luodut tuotantosuhteet kahlitsivat niiden kehitystä. Lisäksi teollisen vallankumouksen tuomat varallisuuserot alkoivat 1900-luvulla tasoittua muun muassa progressiivisen verotuksen ansiosta.
Tutkimuskirjallisuuden määritelmiä
Oxfordin yliopiston Dictionary of the Social Sciences huomauttaa, että kommunismi oli esiteollisissa maatalousyhteiskunnissa ”suhteellisen yleinen” yhteiskuntajärjestelmä. Nykyään sanalla viitataan kuitenkin lähinnä Karl Marxin ja hänen seuraajiensa ajatteluun. Marx ei kuvaillut tulevaisuuden kommunistista yhteiskuntaa kovinkaan tarkasti. Keskeisiä piirteitä olivat kaikkiin ihmisiin ulottuva tasa-arvo ja vapaus, joka saavutettaisiin tuotantovälineiden yhteisomistuksella. Tulevaisuuteen suuntautunut marxilaisuus erosi aiemmista kommunismin muodoista, joille ominaista oli nostalginen kaipuu yksinkertaiseen maalaiselämään. Myös Dictionary of the Social Sciences pitää sosialismin ja kommunismin tärkeimpänä erona marxilais-leninististen puolueiden pyrkimystä edistää tavoitteitaan aseellisen vallankumouksen keinoin. Käytännössä tämä on johtanut diktatuurien syntyyn, eikä tosimaailmassa toteutunut kommunismi ole juurikaan muistuttanut Marxin ja muiden yhteiskuntafilosofien ihanteita. Myöhemmin tosin syntyi niin kutsuttu eurokommunismi, joka pyrki toimimaan liberaalin demokratian instituutioiden puitteissa.
Marxilaisia määritelmiä
Vuonna 1848 Karl Marx ja Friedrich Engels tiivistivät Kommunistisessa manifestissa kommunistien poliittisen ohjelman kahteen sanaan: ”yksityisomistuksen lakkauttaminen”. Tavoite oli saavutettavissa ainoastaan väkivaltaisella vallankumouksella, jossa proletariaatti ottaa haltuunsa poliittisen vallan. Engels totesi vuonna 1878, että tuotantovälineiden pakkoluovuttaminen olisi samalla valtiovallan viimeinen itsenäinen teko, Valtiovalta oli luokkasorron väline ja näivettyi tarpeettomana, kun porvariston ja proletariaatin luokkavastakohtaisuudet katoavat yhteisomistuksen myötä.
Käsitteet sosialismi ja kommunismi olivat pitkään vakiintumattomia. Vuonna 1875 Gothan ohjelman kritiikissä Marx jakoi tulevaisuuden yhteiskunnan kahteen peräkkäiseen vaiheeseen. Ensimmäinen vaihe oli merkitsi jo tuotantovälineiden yhteisomistusta, mutta kantoi joitakin vielä porvarillisen yhteiskunnan tuntomerkkejä. Siinä periaatteena olisi ”kukin kykyjensä mukaan, kullekin työnsä mukaan”. Tällöin tuloksena ei vielä ole täydellinen työn tuotteiden tasajako. Toiseen vaiheeseen eli kommunismiin siirrytään, kun tuotantovoimien kehitys on johtanut taloudelliseen yltäkylläisyyteen. Kommunismissa periaatteena on ”kukin kykyjensä mukaan, kullekin tarpeidensa mukaan.” Vladimir Lenin esitteli tätä Marxin jaottelua teoksessa Valtio ja vallankumous vuonna 1917 juuri ennen Venäjän lokakuun vallankumousta. Hän totesi, että valtion täydellinen kuoleentuminen tapahtuisi vasta tässä korkeammassa vaiheessa. Valtion kuoleentumista odottivat myös venäläiset anarkistit. Marxin hahmottelema kommunismin ensimmäinen vaihe sai Neuvostoliitossa nimekseen ’sosialismi’.
Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitossa julkaistiin vuonna 1960 teos Marxismin-leninismin perusteet, joka esitteli NKP:n uudistunutta ideologiaa. Viimeisenä lukunaan kirja visioi näkymiä kommunistisesta yhteiskunnasta. Teos luonnehti Marxin sanoin kommunismissa vallitsevaa jakoperiaatetta lauseella ”kukin kykyjensä mukaan, kullekin tarpeidensa mukaan.” Teoksen mukaan kommunismi on ”yhteiskunta, joka tekee kerta kaikkiaan ja ikiajoiksi lopun puutteesta ja köyhyydestä”. Kommunismin vallitessa kaikki tekevät työtä yksinomaan moraalisten virikkeiden ja korkean tietoisuuden kannustamina, sillä työ itsessään on palkatonta. Työtä tehdään 20–25 tuntia viikossa, ja kukin valitsee työn omien taipumustensa ja kykyjensä mukaisesti. Rahaa ei tarvita, sillä työntekijöiden kaikki tarpeet tyydytetään ilmaiseksi. Yltäkylläisyys tervehdyttää ihmisen koko psyyken, jota huoli huomisesta lakkaa painamasta. Kaikille on myös tarjolla vaurautta tarpeeksi, sillä kommunismin oloissa ihmiset ovat riittävän valistuneita ollakseen esittämättä ilmeisen järjettömiä vaatimuksia. Marxismin-leninismin perusteet päättelee, että ”kommunismi on kaikkein oikeudenmukaisin yhteiskuntajärjestelmä, joka toteuttaa täydellisesti tasa-arvoisuuden ja vapauden periaatteet, turvaa ihmisen persoonallisuuden kukoistuksen ja tekee yhteiskunnasta työtätekevien ihmisten ystävyysliiton.
Suomen kommunistinen puolue julkaisi vuonna 1957 puolueohjelman, jossa se näki sosialismin askeleena kommunistiseen yhteiskuntaan. Sitä luonnehtisi kulttuurin kukoistus, yksilöiden vapaa kehitys ja kansakunnan eheys, kun jako riistettäviin ja riistäjiin oli kadonnut. Siirtyminen täyteen tasa-arvoon kuitenkin edellytti välivaiheena proletariaatin diktatuuria.
Antiikki ja keskiaika
Ihmiskunnan historian alkuvaiheessa ihmiset elivät pienikokoisissa ryhmissä, joiden selviytyminen perustui hankitun ruoan yhteisomistukseen, joten esimerkiksi eläimen kaatanut yksilö ei saanut yksinoikeutta lihaan, vaan jakoi sen koko ryhmän kesken. Yhteisomistus oli tehokkain tapa selviytyä teknisesti kehittymättömissä oloissa. Tätä elintapaa ei kuitenkaan voi pitää nykyaikaisen kommunismin edeltäjänä. Ensimmäisenä yhteisomistusta filosofiselta kannalta tutki Ateenassa vaikuttanut Platon. Hän loi Valtiossaan ihanneyhteiskunnan, jossa ihmiset jaoteltiin hierarkkisesti eri luokkiin kykyjensä mukaisesti. Hän näki yksityisomistuksen poistamisen tarpeelliseksi siirryttäessä laatimaansa tasapainoon perustuvaan yhteiskuntaan.
Noin 100-luvulla eaa. Lähi-idässä vaikutti juutalaisuudesta eristäytynyt essealaisten uskonlahko, jonka toiminta perustui vapaaehtoiseen köyhyyteen, askeettisuuteen ja tasa-arvoisuuteen. He kielsivät kaupanteon, koska katsoivat sen edustavan ahneutta ja toisten petkuttamista. Essealaiset eivät omistaneet mitään yksityistä, vaan kaikki heidän keskuudessaan oli yhteistä. Varhaiskristillinen kirkko omaksui nopeasti kommunalistisia piirteitä, kuten yhteinen maanomistus. Varhaiskristityt halusivat luoda uuden kansakunnan, jonka toiminta perustuisi epäitsekkyyteen ja varakkuuden jakamiseen köyhyyden ja kurjuuden poistamiseksi. He näkivät itsensä vain maallisen omaisuuden hoitajina, minkä todellinen omistaja oli Jumala. Tämä kehitys johti erilaisten yhteisöjen perustamiseen ja siitä edelleen luostarijärjestelmän kehittymiseen Rooman valtakunnassa. Luostarit olivat monesti hyvinkin suljettuja yhteisöjä, joiden jäsenillä ei ollut omaa omaisuutta.
Kristillinen yhteisöajattelu eli elinvoimaisena koko keskiajan. Keskiajalla muovautui agraarikommunismin muoto, kun maanviljelijät nousivat laajamittaisesti kapinaan eri puolilla Eurooppaa 1300-luvulta lähtien. Taustalla oli ilmaston lämpeneminen, rutto ja tyytymättömyys feodaaliseen maanomistuspolitiikkaan. Kapinat alkoivat Italiasta (1304–1307) ja jatkuivat Flanderissa (1323–1328), Ranskassa (1356), Englannissa (1381), Pohjois-Espanjassa (1437), Böömissä (1419–1434), Unkarissa (1514) ja Saksassa (1525). Yhteiskunnallisen muutoksen ja kristinuskon reformaation puolesta kamppailevia liikkeitä syntyi runsaasti. Saksassa talonpoikaiskapinan keskeisin johtohahmo oli reformaattori Thomas Müntzer. Hän uskoi vankasti yhteisomistuksen hyötyihin ja tasa-arvoisen yhteiskunnan olevan mahdollista perustaa kristittyjen kesken. Hän oli vakuuttunut siitä, että papit ja aateliset olivat pääsyyllisiä tavallisen kansan huonoihin elinoloihin, kansan riistoon ja omien etujen ajamiseen. Müntzeriä on usein pidetty radikaalisosialistien ja marxilaisten edelläkävijänä.