cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grand Line
Uusi maailma
Grand Line on jaettu kahtia Red Linella. Ensimmäinen puoli (Päinvastoin-vuoresta East Bluen halki toiselle puolelle Red Linea) on nimeämättä. Toinen puoli (Päinvastoin-vuoresta West Bluen läpi toiselle Red Linen puolelle) tunnetaan "Uutena maailmana". Tässä osassa Grand Linea hallitsevat "Yonkout" kuin keisarit ja ne, jotka aloittivat "uuden ajan".
Kasos (kaupunki)
Rakennukset ja löydökset
Nykyisen Agía Marínan kylän lähellä sijaitsee nimellä Ellinokamára tunnettu luola, joka on ollut käytössä jo kivikaudella ja jonka uskotaan olleen käytössä kulttikeskuksena minolaisella ja mykeneläisellä kaudella sekä antiikin aikana. Luolasta on löydetty keramiikkaa aina mykeneläiseltä kaudelta lähtien. Kivistä on löydetty kirjoitusta lineaari-A- ja lineaari-B-kirjoituksilla sekä kreikkalaisella kirjaimistolla. Luolan julkisivuna on suurista kivistä tehty, oviaukolla varustettu muuri, joka on ajoitettu 400-luvulle eaa.
Grand Line
Ilmasto
Grand Linen sää on epätavallinen. Sää ja merivirrat ovat petollisia, sillä ne voivat vaihtua yhtäkkiä esimerkiksi lumimyrskyiksi. Lisäksi kovakin myrsky saattaa loppua hetkessä. Grand Linella sijaitsee monia saaria, mutta niiden säät ovat joskus hyvinkin erilaisia. Saarien ilmastot on jaettu neljään osaan: Kesäsaaret, syyssaaret, talvisaaret ja kevätsaaret. Jokaisella saarella on myös omat neljä vuodenaikaa. Ne ovat silti eroavaisia toisistaan. Esimerkkinä kesäsaaren talvi ja talvisaaren talvi. Erilaisia säitä voi siis kaiken kaikkiaan löytää 16 erilaista Grand Linella.
Navigointi
Normaali kompassi ei toimi Grand Linella johtuen useista magneettikentistä. Monet saaret myös sisältävät paljon metallia joka sekoittaa kompassin. Jotta navigointi olisi mahdollista Grand Linella, on kehitetty apuvälineitä kuten lokitikku. Lokitikku lukitsee aina seuraavan saaren magneettikentän ja kun seuraavalle saarelle pääsee, lokitikku osoittaa taas uutta saarta. Grand Linella on kaikkiaan seitsemän reittiä mitä pitkin voi lokitikun avulla kulkea, mutta Grand Linen viimeiseen saareen, Rafteliin ne kokoontuvat. Seuraavan saaren magneettikentän poimiminen saattaa joskus viedä pari päivää, joskus jopa vuoden. Onneksi on kehitelty ikitikku. Tämä versio osoittaa aina tiettyä saarta eikä koskaan vaihdu. Tämä helpottaa merellä kävijöitä löytämään tietyn saaren.
Jouni Haikonen
Jouni Haikonen on suomalainen entinen koripalloilija. Haikonen voitti pelaajaurallaan kolme Suomen mestaruutta Helsingin NMKY:n paidassa vuosina 1984, 1985 ja 1987. Hän on ensimmäinen pelaaja Suomen koripallomaajoukkueessa, joka on onnistunut kolmen pisteen heitossa maaottelussa. Ensimmäisessä maaottelussaan hän heitti 19 pistettä, joka on historian toiseksi paras maaotteludebyytti.
Mielenvireys
Mielenvireys ry on oululainen vuonna 1970 perustettu Mielenterveyden keskusliittoon kuuluva yhdistys. Sen tarkoituksena on aktivoida, ja yhdistää Oulun sekä ympäristökuntien alueella asuvia psyykkisistä häiriöistä kuntoutuvia henkilöitä.
Toiminta-ajatuksena on mielenterveyskuntoutujien toimintakyvyn ylläpitäminen, syrjäytymisen ehkäisy sekä aseman parantaminen luomalla edellytyksiä omaehtoiselle vertaistoiminnalle.
Yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Oulun keskustassa, jossa järjestetään ohjattua harraste- ja viriketoimintaa sekä vertaisryhmätoimintaa arkipäivisin. Yhdistyksen jäsenillä on mahdollisuus osallistua tuettuun retki- ja harrastustoimintaan. Toimintaan osallistuu viikoittain noin 150 ihmistä.
Yhdistyksen toiminnan rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus.
Jarmo Kuusisto
Jarmo Kuusisto (5. huhtikuuta 1961 Uusikaupunki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-liigassa vuosina 1979–1998 Rauman Lukossa ja Porin Ässissä. Lisäksi hän pelasi Rauman Lukon 1-divisioonaan kaudeksi 1983–84 pudonneessa joukkueessa (Lukko nousi kauden jälkeen takaisin SM-Liigaan), kauden 1996–97 Ruotsissa Tukholman AIK:ssa sekä uransa loppupuolella 2 kautta (1998–2000) Tanskassa Herningissä ja useita kausia Ranskassa.
Kuusisto edusti Suomea 92 A-maaottelussa, 38 B-maaottelussa ja kahdeksassa nuorten maaottelussa. Arvokisoissa Kuusisto pelasi nuorten MM-kisoissa 1981 ja aikuisten MM-kisoissa vuosina 1987, 1989 ja 1990.
Peliuransa jälkeen Kuusisto on toiminut valmentajana Italian Alleghessa 2004-05, Ranskan Brest Albatrosesissa (ns. 2-joukkue, jossa aiemmin itse pelasi) 2006–2011 ja Suomisarjan HC Satakunnassa 2011–.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – miesten pikakilpailu
Miesten pikakilpailu ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 12. helmikuuta 2021.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 14.30.
Vasili Rotšev (nuorempi)
Vasili Vasiljevitš Rotšev (s. 23. lokakuuta 1980 Syktyvkar) on Venäjää edustanut maastohiihtäjä ja lajin maailmanmestari, joka kuuluu etniseltä taustaltaan suomensukuiseen kansaan, komeihin. Rotšev voitti maailmanmestaruuden perinteisen tyylin sprintissä Oberstdorfissa vuonna 2005. Näistä kisoista hän sai myös pronssia Venäjän joukkueessa viestistä. Vuonna 2006 Torinon olympialaisissa hän saavutti parisprintistä pronssia Ivan Alypovin kanssa. Maastohiihdon maailmancupissa Rotšev on voittanut kaksi osakilpailua ja ollut yhteensä kuusi kertaa palkintokorokkeella. Sapporossa vuonna 2007 Rotšev saavutti sprinttiviestissä ja viestissä hopeaa.
Rotševi lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2014.
Vasili Rotšev on naimisissa entisen hiihtäjän Julija Tšepalovan kanssa. Vasilin isä Vasili Pavlovitš Rotšev ja äiti Nina Rotševa olivat myös aikanaan menestyneitä hiihtäjiä. Äitinsä puolelta Rotševilla on marilaisia sukujuuria.
Margaret (Saksa)
Prinsessa Margaret (Margarethe Beatrice Feodora von Preußen, 22. huhtikuuta 1872 – 22. tammikuuta 1954) oli Preussin ja Saksan prinsessa ja Saksan keisari Fredrik III:n ja keisarinna Viktorian tytär. Näin ollen hän oli muun muassa Saksan keisari Vilhelm II:n ja Kreikan kuningatar Sofian sisar sekä Britannian kuningatar Viktorian tyttärentytär. Prinsessa Margaret oli myös Hessen-Kasselin prinssin Friedrich Karlin vaimo vuodesta 1893 ja vuodesta 1925 Hessenin maakreivitär.
Suomen kuningaskuntahanke
Prinssi Friedrich Karlin vaimona Margaret oli vuoden 1918 syksyllä suunnitellun Suomen kuningaskunnan kuningatar. Juuri Hohenzollern-sukuun kuulunut vaimo (vieläpä keisarin sisko) oli keskeisiä syitä siihen, miksi suomalaiset olivat halukkaat valitsemaan juuri Friedrich Karlin kuninkaakseen.
Friedrich Karlia tapaamassa käyneiden suomalaisten lähetystöjen mukaan Margaretin yhdennäköisyys veljensä kanssa oli silmiinpistävä, "vain housut puuttuivat".
Lapset
Margaretilla oli kuusi poikaa, joista neljä oli kaksosia.
MaYaN
MaYaN on Alankomaissa perustettu sinfonista death metalia soittava yhtye. MaYaN on saanut nimensä mayojen korkeakulttuurista.
Billy Zumbrun
Billy "The Kid" Zumbrun (s. 12. lokakuuta 1972) on entinen raskaansarjan nyrkkeilijä Yhdysvaltain Ogdenista, Utahista. Hän kohtasi urallaan monia aikansa huippunyrkkeilijöitä, kuten Riddick Bowen, Michael Grantin, ja Alexander Dimitrenkon.
Abundantia
thumb|right|200px|Abundantia, [[Rubens, noin 1630.]] Abundantia oli roomalaisen mytologian vaurauden ja yltäkylläisyyden jumalatar. Hyvän onnen ja rikkauksien tuojana hänen tunnuksenaan oli runsaudensarvi, jota hän kantoi tuoden lahjoja ja maallista hyvää mukanaan. Runsaudensarvi oli peräisin Amaltheia-vuohelta, jolta Juppiter oli imeväisenä katkaissut sarven ja korvauksena muuttanut sen tuomaan kaiken tarvittavan; myöhemmin sarvi oli päätynyt Abundantian huolehdittavaksi.
Abundantia oli jossain määrin saanut alkunsa kreikkalaisen mytologian Demeteristä, ja hän oli käytännössä sama jumaluus Copian ja Annonan kanssa. Vaikka Abundantialle omistetuista temppeleistä tai alttareista on ollut nähtävissä vain harvoja merkkejä, hänen kuvansa koristi roomalaisia kolikoita kautta aikain.
Vuosittaiset juhlat, joissa Abundantiaa kunnioitettiin, sijoittuivat elo- ja joulukuuhun.
Kim Kye-gwan
Kim Kye-gwan (s. 6. heinäkuuta 1943 Pohjois-P’yŏngan, Korea) on Pohjois-Korean varaulkoministeri. Hän on ollut johtava hahmo maiden välisissä neuvotteluissa, kuten Pohjois-Korean, Kiinan, Etelä-Korean, Yhdysvaltain, Venäjän ja Japanin välisissä kuusikantaneuvotteluissa Pohjois-Korean joukkotuhoaseista.
Elokuussa 2009 Kim Kye-gwan tuli tervehtimään Bill Clintonia lentokentälle tämän tultua Pjongjangiin neuvottelemaan Laura Lingin ja Euna Leen vapauttamisesta.
Jacob Pitman
Jacob Pitman (1810–1890) oli englantilainen arkkitehti. Hän muutti nuorena Australiaan, ja toimi siellä arkkitehtina ja rakentajana, perusti swedenborgilaisen seurakunnan ja opetti veljensä Isaac Pitmanin kehittämää pikakirjoitusjärjestelmää.
Pitman lähti Australiaan vuonna 1837, samana vuonna jolloin hänen veljensä Isaac Pitman julkaisi pikakirjoitusjärjestelmänsä. Hän toi mukanaan Isaacin laatimia oppikirjoja ja opetti järjestelmää Australiassa.
Ratavartija
thumb|Ratavartijan talo Ruotsissa
Ratavartija on nykyisin poistettu rautatiealan ammatti.
Ratavartijan tehtävänä oli hoitaa tiettyä tavallisesti noin viiden kilometrin pituista rataosuutta; hän huolehti siitä, että rata pysyi kunnossa, tasoristeysten laippaurat olivat puhtaat, naulat ja pultit kohdallaan ja muutenkin varmistaa rataosuuden toimivuus. Samoin hän toimi rataa kunnostavien topparoikkien ohjaajana. Ratavartija toimi tarvittaessa myös rataosuutta lumesta puhdistavan laatikkolumiauran päällikkönä.
Ratavartijan käytössä oli pienemmillä radoilla käsiresiina, VR:n radoilla yleensä moottoriresiina. Virkaan kuului yleensä asunto, tavallisesti pienehkö mökki rataosuuden varrella. Ratavartijoiden esimiehenä toimi ratamestari.
Ammatti alkoi vähitellen hiipua ratojen kunnossapidon koneellistuessa, ja lopullisesti se katosi sähköistyksen ja kauko-ohjauksen myötä. Jokioisten museorautatie oli viimeinen ratavartijaa käyttänyt rautatie. Sielläkin tehtävä siirtyi 1990-luvun lopuilla osin radan kunnossapitäjille; käytönaikaiset tarkastukset ja esimerkiksi ylikäytävien laippaurien puhdistukset tekee ennen kutakin ajokertaa joko vuorossa oleva Minkiön asemapäällikkö tai hänen tehtävään määräämänsä henkilö. Työhön pyritään yhdistämään tarpeen vaatiessa muitakin tehtäviä, esimerkiksi kaluston siirtoja.
Ratavartijat populaarikulttuurissa
Hannu Leminen ohjasi vuonna 1950 elokuvan Ratavartijan kaunis Inkeri. Elokuvassa kuvataan jonkin verran rautatiemiljöötä ja ratavartijan ammattia.
Bonnin yliopisto
Bonnin yliopisto on Bonnissa, Saksassa sijaitseva yliopisto. Vuonna 1818 perustettu yliopisto on nykyisin yksi Saksan suurimmista yliopistoista. Yliopistossa opiskelee noin 32 000 opiskelijaa ja työskentelee noin 550 professoria.
Yliopistossa ovat opiskelleet tai työskennelleet muun muassa Karl Marx, Friedrich Nietzsche, Joseph Schumpeter ja paavi Benedictus XVI. Yliopiston tutkijat ovat saaneet viimeisen 30 vuoden aikana kaksi Nobel-palkintoa.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bonnin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 94. Se luokiteltiin Saksan neljänneksi parhaaksi yliopistoksi.
Tiedekunnat
Bonnin yliopistossa toimii nykyisin seitsemän tiedekuntaa:
Archer John Porter Martin
Archer John Porter Martin (1. maaliskuuta 1910 Lontoo – 28. heinäkuuta 2002 Llangarron) oli brittiläinen biokemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1952 erotuskromatografian kehittämisestä yhdessä Richard Laurence Millington Syngen kanssa.
Martin opiskeli Bedfordissa ja Cambridgen yliopistossa. Aluksi Martin keskittyi fysikaaliseen kemiaan, mutta siirtyi myöhemmin Dunn Nutritional Laboratoryyn ja vuonna 1938 hän siirtyi Leedsiin. Vuodesta 1946 vuoteen 1948 hän toimi Boots Pure Drug Companyn biokemianosaston johtajana. Jonka jälkeen hän liittyi Medical Research Counciliin. Hänet nimitettiin National Institute for Medical Researchin fysikaalisen kemian osaston johtoon.
Martin erikoistui biokemiaan muun muassa E- ja B2-vitamiineihin. Martin kehitti tekniikoita, jotka johtivat kromatografian keksimiseen. Erotuskromatografian hän kehitti työskennellessään aminohappojen erottamisen parissa. Myöhemmin hän kehitti kaasu-nestekromatografian. Martin sai töistään lukuisia kunnianosoituksia.
John George Children
thumb|John George Children. Benjamin Rawlinson Faulknerin maalaama muotokuva vuodelta 1826. John George Children (18. toukokuuta 1777 – 1. tammikuuta 1852 Halstead, Kent) oli brittiläinen kemisti, mineralogi ja eläintieteilijä.
Children pääsi Royal Societyn jäseneksi vuonna 1807 ja hän toimi seuran sihteerinä 1826 ja 1830–1837. Vuonna 1833 hän oli perustamassa Lontoon kuninkaallista hyönteistieteellistä seuraa (Royal Entomological Society of London).
Hänen tyttärensä Anna Atkins oli kasvitieteilijä.
Children nimesi linnuista muun muassa hietikkofrankoliinin (Pternistis clappertoni, nykyisin Francolinus clappertoni). Hänen kunniakseen on nimetty pytonlaji (Antaresia childreni) ja mineraali (childreniitti).
Marsha Blackburn
Blackburn istui vuosina 2003-2019 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Tennesseen 7. vaalipiiristä, ja oli ehdolla Tennesseen senaattoriksi välivaaleissa 2018. Hän voitti paikan ja aloitti työt senaattorina 3. tammikuuta 2019.
Suomen muinaiskaupungit
pienoiskuva|[[Hämeenlinna| <font color="#0066cc">Hämeenlinnan Varikkoniemestä löytyneen  <font color="#0066cc">ristiretkiaikaisen  kaksihuoneisen hirsirakennuksen pienoismalli. ]] Suomen muinaiskaupungit ovat rautakauden ja varhaiskeskiajan kauppapaikkoja, joiden olemassaoloa koskevia teorioita on esitelty lähinnä perimätiedon ja paikannimistön perusteella.
Perimätieto kertoo rautakauden lopun ja varhaiskeskiajan suomalaisista kauppapaikoista tai muinaiskaupungeista. Näitä ovat esimerkiksi Halikon Rikala, Kokemäen Teljä, Raumaa edeltänyt Unio, sekä mahdollisesti Turkua edeltänyt Koroinen. Näitä kauppapaikkoja ei ole kuitenkaan pystytty toistaiseksi todistamaan arkeologisesti. Kuitenkin muun muassa Unto Salo on arvellut, että Suomeen perustettiin jo 1000-luvulla kaupungeiksi nimitettyjä kauppapaikkoja. Muinaiskaupungit olivat arvailujen mukaan kaupunkien esiasteita, joissa kauppiailla saattoi olla kiinteitäkin asuntoja ja varastorakennuksia. Kaupunki-sana on skandinaavista alkuperää. Varmuudella on voitu paikallistaa yksi viikinkiaikainen kauppapaikka Hiittisten saarella. Paikalta on löydetty kaupankäyntiin liittyvää esineistöä, kuten punnuksia ja rahoja sekä uhripaikka, keskiaikainen kappeli ja hautausmaa. pienoiskuva|[[Rikalan Linnamäki, jolla on sijainnut rautakautinen muinaislinna.]] Koroisista on tehty runsaasti löytöjä, mutta ne voivat viitata myös alueen tunnettuun kirkolliseen historiaan. Kaakkois-Suomessa sijaitsevia Vehkalahtea ja Vironlahtea kutsutaan varhaisissa 1300-luvun lähteissä kaupunkiin viittaavalla latinankielisellä termillä civitas, mutta näiden tapauksessa kyseessä on ollut mahdollisesti lähinnä kauppapaikka. Rikalaa kutsuttiin vielä 1800-luvun lopussa kansan kielessä kaupungiksi tai Rikalan kaalikaupungiksi. Sieltä on löytyny Rikalan muinaislinnan lisäksi myös rikas ristiretkiaikainen ruumiskalmisto.
Hämeenlinnan Varikonniemessä on ollut rautakautinen asuinalue. Tutkijat eivät kuitenkaan ole yksimielisiä siitä, edustiko se kaupunkimaista asutusta. Alueelta on tutkimusten perusteella kuitenkin löydetty tiheästi asuttu kauppapaikka ja käsityöläiskeskus, joka on ympäröity todennäköisimmin kiviperustusteisella puuvarustuksella. Pohjoisosassa, varsinaisen asuinpaikan ulkopuolella on satamaksi tulkittu, padolla tai laiturilla suojattu, rantautumispaikka.
1200-luvulla saksalainen käsitys kaupungeista kaupunkioikeuksineen levisi Suomeen. Ensimmäisenä virallisena kaupunkina pidetään Turkua. Uusien kaupunkien perustamisen myötä oletetut muinaiskaupungit ehkä kuihtuivat vähitellen saavuttamatta virallisen kaupungin asemaa. Toisaalta asutus on Suomessa säilynyt samoilla alueilla monissa paikoissa kuitenkin vuosisadasta toiseen. Esimerkiksi Turkua ei perustettu asumattomalle maalle, vaan paikalla on sijainnut luultavasti talonpoikaiskylä.
Bel Kaufman
Bella "Bel" Kaufman (10. toukokuuta 1911 Berliini – 25. heinäkuuta 2014 New York) oli saksalaissyntyinen venäläis-yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja. Hänen tunnetuin teoksensa on Opin sauna eli neiti Barrettin seikkailut peruskoulussa (Up the Down Staircase, 1965), josta on tehty myös Robert Mulliganin ohjaama elokuva (, 1967). Kirja on suomennettu vuonna 1968.
Osin omaelämäkerrallinen kirja kertoo elämän absurdiudesta 1960-luvun alun yhdysvaltalaisessa kaupungin koulussa. Sen leikekirjamainen muoto koostuu opettaja Sylvian kirjeistä lähiöön muuttaneelle entiselle kollegalle, oppilaiden koevastauksista ja kommenteista sekä kouluhallinnon absurdeista kaavakkeista.
Vasili Rotšev
Vasili Rotšev on seuraavien urheilijoiden nimi:
Yoshinori Kitase
thumb|right|Yoshinori Kitase Yoshinori Kitase (, s. 23. syyskuuta 1966) on videopelisuunnittelija, joka on ollut Square Enixin työntekijä vuodesta 1991 lähtien. Hänen merkittävimpiä tehtäviään ovat olleet ohjaajan roolit Chrono Triggerissä sekä kolmessa peräkkäisessä Final Fantasy -pelissä, Final Fantasy VI:ssa Final Fantasy VII:ssa ja Final Fantasy VIII:ssa, joka jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen. Sittemmin hän on lähinnä tuottanut pelejä, joista esimerkkeinä Final Fantasy X, Kingdom Hearts sekä näiden jatko-osat. Lisäksi hän on toiminut käsikirjoittajana ja karttasuunnittelijana.
Tällä hetkellä Kitase työskentelee tuottajana Final Fantasy XIII:n ja Compilation of Final Fantasy VII -kokoelman parissa. Hän myös johtaa Square Enixin 1. tuotanto-osastoa.
Yhdystie 9572
Yhdystie 9572 on yhdystie, joka kulkee Muonion ja Kittilän kuntien alueella Lapissa. Tien pituus on 10,6 km.
Yhdystie 9572 eroaa Kittilän Rauhalassa kantatiestä 79, kulkee luoteeseen Jerisjärven itäreunaa ja päättyy Muonion puolella tielle 957. Tie on normaali päällystetty kapeapientareinen kaksikaistainen maantie.
Historiaa
Tien kummassakin päässä oli jo aiemmin päällystämättömät tiet paikallista liikennettä varten, mutta päiden välissä oli vain merkitsemätön vaelluspolku. 1990-luvun alussa tieyhteys rakennettiin kiistelyn jälkeen kansallispuiston läpi. Tiehanke oli tullut vireille jo vuonna 1982. Rakentamispäätöstä vastustivat muun muassa Nuorten Naisten Kristillinen Yhdistys, jolla on Tunturikeimiö-niminen maja tien läheisyydessä ja Suomen luonnonsuojeluliitto. Tietyömaalla tien rakentamisen vastustajat kahlitsivat itsensä kaivinkoneisiin.
Erityisesti matkailuyrittäjät kannattivat tien rakentamista, sillä se lyhentää matka-aikaa Kittilästä Hotelli Jerikseen ja Pallakselle noin kymmenen minuuttia. Aiempi reitti kiertää Jerisjärven etelä- ja länsipuolelta kantatietä 79 ja seututietä 957 pitkin; matka on noin 20 km pidempi.
T-64
T-64 on neuvostoliittolainen taistelupanssarivaunu, joka otettiin käyttöön 1967 vähän ennen T-72:ta. T-64 oli parempilaatuinen ja kalliimpi versio kuin massavalmistukseen tarkoitettu T-72. Toisin kuin T-72, T-64:ää ei koskaan valmistettu vientiin, vaan se oli yksinomaan neuvostoarmeijan käytössä. T-64 oli ensimmäinen Neuvostoliiton taistelupanssarivaunu, jossa oli automaattilataaja ja kolmihenkinen miehistö.
Kehitys
230px|thumb|vasen|T-64 valokuvassa 1980-luvulta. T-64 suunniteltiin Malyševin tehtaalle Harkovassa A. A. Morozovin ohjauksessa. Vaunun ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1960 ja sille annettiin kehittelynimi Objekt 430. Sitä seurasivat Objekt 432 vuonna 1962 ja Objekt 434b vuonna 1967. Vuonna 1963 oli tilattu esituotantoerä ja vuoteen 1964 mennessä oli rakennettu 54 vaunua. Tämän jälkeen tuotantomäärät lisääntyivät nopeasti ja joulukuuhun 1965 mennessä käytössä oli 218 vaunua. Vaunun eri mallien tuotantoa jatkettiin venäläisten lähteiden mukaan vuoteen 1987 saakka ja yhteensä vaunua tuotettiin noin 8 000 kappaletta.
Uk
Uk tarkoittaa seuraavia:
T-64
Kehitys
Ukraina on käyttänyt T-64-vaunuja Itä-Ukrainan sodan aikana. Niitä on päätynyt myös Itä-Ukrainan separatistien käsiin. Osa niistä on oletettavasti vallattu Ukrainan armeijalta tai armeijan varikoilta. Naton mukaan osa niistä on tullut Itä-Ukrainaan Venäjältä.
Ominaisuudet
T-64 muistuttaa ulkokuoreltaan jonkin verran T-72-vaunua. Sen pääaseena toimii 125 mm 2A26M2 panssarivaunukanuuna, kun taas T-72- ja T-80-vaunuissa on 125 mm 2A46 panssarivaunukanuuna. T-64-vaunussa on sama ABC-suojajärjestelmä kuin edellämainituissa vaunuissa, mutta sen telaketjut ovat hieman kapeammat. Muita eroja ovat viisisylinterinen vastamäntädieselmoottori ja hieman poikkeava tykkitorni. Infrapuna-valonheitin on sijoitettu kanuunan vasemmalle puolelle. T-64:n aseistukseen kuuluvalla 12,7 mm NSVT-ilmatorjuntakonekiväärillä voi T-72-vaunusta poiketen ampua vaunun sisältä.
Malleja
250px|thumb|Ukrainalainen T-64BM.
Kairon sopimus
Kairon sopimus oli 27. syyskuuta 1970 Jordanian sisällissodan lopettamiseksi solmittu sopimus. 27. syyskuuta solmittiin rauhansopimus Kairossa Jordanian kuningas Husseinin ja Palestiinan vapautusjärjestön johtajan Jasser Arafatin välille.
Nasserin johtama Egypti ja monet muuta arabimaat halusivat säilyttää arabien yhtenäisyyden ja sen takia tukivat sopimuksen tekoa. Sopimuksen solmimisen takia PFLP vapautti kaappaamiensa lentokoneiden matkustajat. Sopimus syntyi Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasserin aloitteesta. Nasser itse kuoli sydänkohtaukseen seuraavana päivänä. Hajaannus arabimaailmassa olisi merkinnyt Nasserille uutta suurta takaiskua.
Kairon arabivaltioiden kokoukseen osallistui yhdeksän arabivaltiota. Joukossa oli muun muassa Sudanin presidentti Jaafar Nimeiry, joka oli ollut mukana välitysprosessia valmisteltaessa sekä Saudi-Arabian kuningas Faisal, Kuwaitin emiiri Sabah III Al-Salim Al-Sabah, Libyan johtaja Muammar Gaddafi, Libanonin presidentti Suleiman Franjeh, Tunisian pääministeri Bahi Ladgham sekä Pohjois-Jemenin edustaja Ahmed al-Shami.
Nasser oli vedonnut tulitaukoon Jordanian ja PLO:n välille. Neljätoistakohtaisessa sopimuksessa määrättiin sotilaalliset operaatiot lopettavaksi ja sotavankien vapautus sekä joukkojen vetäminen normaaleihin tukikohtiinsa. Sopimuksessa määriteltiin myös aselevon valvontakomission valtuudet ja velvoitteet.
Kuningas Hussein nimitti 26. syyskuuta Jordaniaan uuden hallituksen, jonka pääministeriksi tuli palestiinalainen Ahmed Toukan, mutta hallituksessa istuvien sotilashenkilöiden läsnäolo ei vedonnut vastapuoleen ja 70-vuotiaalla Toukanilla ei ollut palestiinalaisten täyttä tukea. Jordanian kuningas ja Palestiinan vapautusjärjestön johtaja Jasser Arafat allekirjoittivat 13. marraskuuta Ammanissa sopimuksen, jonka laatijana oli tunisialainen diplomaatti Bahi Ladgham.
Oulun lentokonekaappausyritys 1986
Oulun lentokonekaappausyritys 1986 tapahtui Oulun lentoasemalla 20. toukokuuta 1986, kun reittilennolle Oulusta Helsinkiin kello 17 iltapäivällä lähdössä ollut Finnairin reittikone yritettiin kaapata.
Tapahtumat
Vuoteen 1986 mennessä lentomatkustaminen oli sujunut Suomessa häiriöittä vuonna 1978 tapahtuneen, Aarno Lamminpartaan tekemän Oulun lentokonekaappauksen jälkeen.
Kaappauksen suunnittelivat Oulunsuun sairaalan suljetulla osastolla potilaina olleet 20-vuotiaat oululaiset Kai Mikael Aalto ja Markku Järvenpää. Kaappaajien tarkoituksena oli vaatia 60 000 markkaa rahaa Aallon perustamalle äärioikeistolaiselle Suomen Kansallishumanistinen puolue -nimiselle järjestölle.
Kaappausta varten Aalto ja Järvenpää harjoittelivat ”hypnoottis-magneettisia katseita”, joilla oli määrä lamauttaa ihmisten vastarinta. Heillä oli myös aseena starttipistooli, jonka tehoa kokeiltiin ennen kaappausta epäonnistuneessa ryöstöyrityksessä. Kaappaajien aikomuksena oli lentää aluksi Helsinkiin ja jatkaa matkaa edelleen Hampuriin Saksaan.
Oulusta Helsinkiin lähdössä olleessa koneessa oli 90 matkustajaa ja viiden hengen miehistö.
Järvenpää teki kaappausyrityksen lopulta yksin sen jälkeen, kun Aalto oli joutunut pidätetyksi yritettyään anastaa kaappausta varten ilma-aseen eräästä urheiluvälineliikkeestä. Jutun tutkintapöytäkirjojen mukaan poliisi sai pidätettynä olleelta Aallolta ennakkovaroituksen kaappauksesta, mutta hänen puheitaan ei otettu vakavasti. Järvenpäällä oli hallussaan sen verran rahaa, että hänen onnistui päästä Oulun lentoasemalle. Lentoasemalla hän ryntäsi lähtövalmiina olleeseen Finnarin koneeseen ohi hämmästyneiden lentoemäntien. Hän pääsi sisään koneeseen ilman matkalippua ja lähtöselvitystä. Koneen kapteeni teki hälytyksen heti Järvenpään astuttua koneeseen. Matkustajat ohjattiin ulos koneesta, johon jäivät vain kaappari ja miehistö.
Sattumoisin maastoharjoituksissa lähellä lentoasemaa olleet Karhu-ryhmän konstaapelit saapuivat paikalle jo parin minuutin kuluttua hälytyksestä. Paikalle osunut lentomekaanikko keksi viivyttää koneen lähtöä kaatamalla mukanaan olleesta astiasta öljyä maahan koneen moottorin alle ja selittämällä ulos koneesta tulleelle kaappaajalle, että ”moottorin korjaus” kestäisi ainakin kaksi tuntia. Kaappaaja palasi sisälle koneeseen, jossa hänelle juotettiin lisää olutta. Vahvassa humalassa olleen kaappaajan vaatimukset kävivät yhä sekavammiksi.
Tilanteen vakavuuden selvittyä poliisin korkein johto poliisiylijohtaja Olli Urposta ja sisäministeri Kaisa Raatikaista myöten hälytettiin Ouluun, Tilanne Oulussa ehti kuitenkin laueta, kun Urponen ja Raatikainen olivat vielä Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Jälkipuinti
Alibi-lehden haastattelussa elokuussa 1986 Kai Aalto sanoi kaappausyrityksen olleen hänen ideansa, johon hän sai houkutelluksi Markku Järvenpään mukaan.
Moni asiantuntija on myöhemmin arvioinut, että Oulun kaappausyritys ratkaistiin liian hätäisesti. Tilanne olisi ollut täysin toinen, jos kaapparilla olisi ollut starttipistoolin sijaan oikea ase. Tällöin seurauksensa olisi saattanut olla täydellinen katastrofi.
Kaappareista Järvenpää teki myöhemmin itsemurhan Mikkelin lääninvankilassa. Kai Aalto toimi 1990-luvulla Pekka Siitoimen Kansallisdemokraattisen puolueen KDP:n varajohtajana ja oli kunnallisvaaleissa 1992 ehdokkaana Oulussa. 2000-luvulla Aalto on toiminut Olavi Mäenpään Suomen Kansan Sinivalkoiset -ryhmän ja Vapauspuolueen Oulun aluejohtajana sekä ollut mukana helluntailaisessa herätysliikkeessä. Viimeksi Aalto on ollut Sinivalkoinen Rintama r.p:n ehdokkaana vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.
Suoneidonvaippa
Suoneidonvaippa (Epipactis palustris, myös Helleborine palustris) on Euroopassa ja Aasiassa laajalti tavattava kämmekkäkasvilaji. Se on rauhoitettu ja luonnonsuojeluasetuksessa erityisesti suojeltava laji. Suomessa laji on harvinaistunut ja luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Koko levinneisyysalue huomioon ottaen se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Lähikuva kukasta pienoiskuva|vasen|Epipactis palustris var. ochroleuca pienoiskuva| Suoneidonvaipalla on laajalle levittyvä, runsashaarainen ja vaakasuora maavarsisto, jonka avulla se voi muodostaa monikymmenvartisia klooneja. Varren vihreät lehdet ovat suvun Suomessa kasvavista lajeista pisimmät ja kapeimmat. Ne kasvavat 6–12 cm pitkiksi ja ovat puikeita–kapeansuikeita ja ehytlaitaisia. Varsi on 15–50 senttimetrin korkuinen, ja sen latvassa on 3–15-kukkainen kukinto. Kukkien ulkopinta vaihtelee vihertävästä rusehtavaan. Kukan labellum eli huuli on kermanvalkoinen, ja siinä on punaista kirjailua. Huulen valkea kurouma on laaja ja siten hyvin erottuva. Suoneidonvaippa kukkii heinä-elokuussa.
Lukuisat eri hyönteislajit käyvät suoneidonvaipan kukissa. Tärkeimmiksi pölyttäjiksi on havaittu muurariampiaisten koiraat. Suoneidonvaipan kukkien kaksiosaisen huulen kärkiosa liikkuu kosketettaessa, ja sen on uskottu auttavan pölyttäjän asennon muuttamisessa niin, että siitepölymyhkyt tarttuvat sen päähän.
Elinympäristö
Laji on lettojen kasvi, ja se on menettänyt lukuisia esiintymiä soiden ojituksen vuoksi. Lajia tavataan joskus myös kalkkipitoisilla merenrantaniityillä. Tehokkaan siementuotantonsa ansiosta suoneidonvaippa ilmestyy joskus ihmisen muovaamaan ympäristöön, kuten teiden varsille, vanhoihin kalkkilouhoksiin ja jätemaille. Kasvia pidetään Suomessa erityisen vaateliaana varsinkin kalkin määrän suhteen. Se on meillä kalkinvaatija.
Verné Lesche
Verné Lesche (myöh. Vanberg, 11. lokakuuta 1917 Helsinki – 21. huhtikuuta 2002 Kongsberg, Norja) oli suomalainen pikaluistelija ja maailmanmestari. Hänen aktiiviuransa ajoittui vuosille 1933-1949 eli välissä oli maailmansodan aika, jolloin kilpailutoiminta oli hyvin rajallista.
Verné Leschen vanhemmat olivat Ruotsalaisen teatterin näyttelijä Jalo Lesche ja Hilma Lesche. Lesche oli ennen toista maailmansotaa maailman parhaita pikaluistelijoita. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana koulutyttönä. Jo seuraavana vuonna hän teki 1 500 metrillä naisten ME:n. Seuraavina vuosina hän kilvoitteli Norjan Laila Schou Nilsenin kanssa paremmuudesta. Vaikka Schou Nielsen ottikin 1930-luvun lopulla kaikki ME:t nimiinsä, Verné Lesche oli maailman paras pitkillä matkolla eli 3 000 ja 5 000 metrillä, Hän voitti maailmanmestaruuden kahdesti, ennen ja jälkeen maailmansodan vuosina 1939 ja 1947. MM-kisoissa hän saavutti lisäksi kolme hopeaa (1934, 1936 ja 1938) ja yhden pronssin (1937). Suomen mestaruuksia Lesche voitti urallaan 11 kappaletta (1933–1945, 1947 ja 1949 ).
Venäläiset eivät tulleet heti sodan jälkeen MM-kisoihin. He vierailivat kuitenkin Norjassa helmikuussa 1946. Siellä venäläinen Tatjana Karelina luisteli Leschen parina ja alitti Schou Nielsenin virallisen ME:n. Ennätystä ei hyväksytty, koska Neuvostoliitto ei ollut vielä kansainvälisen liiton jäsen. Lesche vieraili norjalaisten naisluistelijoiden kanssa pian sen jälkeen kilpailukiertueella Neuvostoliitossa maaliskuussa 1946. Hän oli tällöin ensimmäinen suomalainen urheilija, joka sodan jälkeen kilpaili Neuvostoliitossa.
Uransa aikana Lesche luisteli neljä maailmanennätystä. Viimeisimmän hän teki viimeisissä MM-kisoissaan helmikuussa 1949 Norjan Kongsbergissä 5 000 metrillä. Vuoden 1948 kisoihin Turkuun olivat tulleet venäläisnaiset Marija Isakovan johdolla. Näihin aikoihin Suomessa Leschen rinnalle oli nousemassa Suomen naisluistelun huipulle Eevi Huttunen. Seuratasolla Lesche edusti ennen sotia ja sotien aikaan Helsingin Luistelijoita ja vuodesta 1945 Helsingfors Skridskoklubbia (HSK).
Verné Lesche avioitui kesällä 1949 norjalaisen toimittajan Malm Vanbergin kanssa ja muutti asumaan Norjan Kongsbergiin.
Rodion Cămătaru
Rodion Gorun Cămătaru (s. 22. kesäkuuta 1958 Strehaia, Romania) on entinen romanialainen jalkapalloilija. Hän debytoi maansa pääsarjatasolla Universitatea Craiovan paidassa vuonna 1974. Cămătaru edusti joukkuetta kaksitoista vuotta ja voitti liigamestaruuden vuosina 1980 ja 1981. Vuonna 1986 hän siirtyi Dinamo Bukarestin riveihin, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan maalikuninkuuden tehden 44 maalia. Tällä maalimäärällä Cămătaru voitti Euroopan Kultaisen kengän. Myöhemmin saavutus on kyseenalaistettu useiden todistajien paljastettua viimeisissä kuudessa ottelussa syntyneiden 20 maalin olleen järjestettyjä, tämä sai UEFA:n myöntämään Kultaisen kengän toiseksi sijoittuneelle Toni Polsterille.
Cămătaru lopetti uransa vuonna 1993, ja oli ennen sitä pelannut Belgiassa ja Hollannissa vuodesta 1989 lähtien. Viimeisen maalinsa ammattilaistasolla Cămătaru teki Hollannin cupin finaalissa vuonna 1993 Heerenveenin paidassa. Ottelun voitti kuitenkin Ajax.
Maajoukkuetasolla Cămătaru edusti Romanian maajoukkuetta 73 kertaa ja teki 21 maalia. Arvokisoissa hän edusti maataan vuoden 1984 EM-kisoissa sekä vuoden 1990 MM-kisoissa.
Bengt Johansson
thumb|right|Äänitarkkailija Johansson. Bengt Viktor Johansson (2. lokakuuta 1914 Helsinki – 22. kesäkuuta 1989 Ruovesi) oli suomalainen säveltäjä.
Työnsä rinnalla Johansson myös sävelsi. Varhaistuotannossa näkyy romanttisten ihanteiden ja Jean Sibeliuksen vaikutus. Varhaisista teoksista voidaan mainita pianokonsertto (1951) ja Tema con sette variazioni in modo antico per violoncello ed orchestra (1954). Vuonna 1952 Johansson piti sävellyskonsertin Helsingissä.
Johansson sävelsi 1950-luvun loppuun pääasiassa soitinmusiikkia ja ensimmäisenä Suomessa loi elektronista nauhamusiikkia (Three Electronic Etudes, 1960 ) mutta jätti sen ja alkoi 1960-luvulla kiinnostua yhä enemmän kuorolle kirjoittamisesta. Hänen pääteoksiinsa kuuluu The Tomb at Akr Çaar baritonille ja sekakuorolle vuodelta 1964; teksti on Ezra Poundin. Muita merkittäviä kuoroteoksia ovat Stabat mater (1950), Missa sacra (1960), Triptych (1965) ja Requiem (1965).
Vuonna 1975 valmistui kolminäytöksinen ooppera, Olavinlinnan 500-vuotisjuhlia varten sävelletty Linna, joka on edelleen esittämättä. Linnan jälkeen säveltäjä kirjoitti enää pienimuotoisia teoksia.
Johansson kuului vapaamuurareihin. Johanssonin puoliso oli Liisa o.s. Rahola vuodesta 1944.
Himos
200px|right|Himoksen logo thumb|Himos vuonna 2002 Himos on Jämsässä sijaitseva matkailukeskus, joka on tullut tunnetuksi Himos Hiihtovuoren hiihtokeskuksesta. Ensimmäiset laskettelurinteet avattiin vuonna 1984. Himoksen rinteiden suurin korkeusero on 151 metriä. Alueen perustivat Juhani Ojala ja Päivi Kuokkanen.
Himos on valittu vuoden hiihtokeskukseksi ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja uudestaan vuonna 2001. Lisäksi Himoksen hiihtokoulu on valittu Vuoden hiihtokouluksi vuosina 1998 ja 2002. pienoiskuva|oikea|Himos kesällä 2015 Alueella on latuverkosto, moottorikelkkareittejä ja runsaasti ympärivuotiseen käyttöön soveltuvia mökkejä. Kesällä Himoksella järjestetään tapahtumia, joista tunnetuin on Himos Festival. Kesällä Himoksella voi harrastaa muun muassa golfia, mönkijäajeluja, melontaa, kalastusta, maastopyöräilyä, sauvakävelyä sekä patikointia. Lähiseudulla on tarjolla myös värikuula-ammuntaa, koiravaljakkoajelua, ratsastusta ja kulttuuritapahtumia.
Himokselle on ollut suunnitteilla 30 miljoonan euron kylpylähanke, josta on sittemmin luovuttu.
Länsirinteet
10 hissiä:
Pohjois- ja Luoteisrinteet
5 hissiä:
Nobel (televisiosarja)
Nobel on norjalainen 8-osainen minisarja. Sarja kertoo Afganistanista palaamassa olevasta norjalaisesta erikoisjoukkojen upseerista Erling Riiserista (Aksel Hennie), joka joutuu mukaan poliittiseen salaliittoon.
Jean-Sifrein Maury
thumb|Jean-Sifrein Maury. Jean-Sifrein Maury (26. kesäkuuta 1746 Valréas, Ranska – 11. toukokuuta 1817 Rooma, Kirkkovaltio) oli ranskalainen katolinen piispa, kardinaali ja tärkeä vanhoillinen poliittinen vaikuttaja Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa.
Nobel (televisiosarja)
Sarjan ohjasi Per-Olav Sørensen ja sen tuotti Monster Scripted. Sarja esitettiin alun perin Norjan yleisradioyhtiö Norsk Rikskringkastingin kanavilla.
Jean-Sifrein Maury
Paavi Pius VI nimitti Mauryn vuonna 1792 edustajakseen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäiville Frankfurtiin ja vuonna 1794 kardinaaliksi sekä Montefiasconen piispaksi. Maanpaossa Ranskan kuninkaaksi julistautunut Provencen kreivi nimitti hänet diplomaattiseksi edustajakseen Pyhän istuimen luo, mutta hän joutui pakenemaan ranskalaisia miehitysjoukkoja vallankumoussotien aikana. Maury palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1806 ja sai pian uuden paikan Ranskan akatemiasta menettämänsä tilalle. Napoleon järjesti hänet lokakuussa 1810 Pariisin arkkipiispaksi erotettuaan aiemman arkkipiispan, minkä seurauksena Maury rikkoi välinsä paavin kanssa. Napoleon antoi hänelle myös kreivin arvon vuonna 1814. Maury erotettiin arkkipiispan virasta ensimmäisen Bourbon-restauraation yhteydessä vuonna 1814 ja hän pakeni uudelleen Roomaan. Paavi Pius VII piti häntä puoli vuotta vankeudessa Castel Sant’Angelossa ennen kuin armahti hänet. Maury kuoli Roomassa keripukkiin kolme vuotta myöhemmin.
Mauryn valitut teokset julkaistiin vuonna 1827 ja valikoitu kirjeenvaihto vuonna 1891.
Feeniks-koulu
Feeniks-nettikoulu (käytetään satunnaisesti myös nimitystä Feeniks-koulu) on yksityisrahoitteinen vuodesta 2012 nettipohjaisesti toiminut etäperuskoulu. Feeniks-koulu tarjoaa peruskoulun oppimäärän läpikäyntiin sopivia oppimistehtäviä ja oppisisällön sekä oppimisen seurannan mahdollistavan oppimisympäristön (tiedonrakentajat.fi). Opiskelu tapahtuu lähinnä omatoimisesti. Feeniks-koulu ei ole opetus- ja kulttuuriministeriön hyväksymä virallinen koulu. Feniks-nettikoulun oppilaat käyvät virallisesti kotikoulua, joten opiskelu voidaan aikatauluttaa joustavasti. Oppilas ja hänen vanhempansa vastaavat lapsen oppimisen etenemisestä ja oppimistulosten saavuttamisesta. Koska koulu ei ole virallistettu, se ei saa valtiolta tukea toimintaansa. Koululaisten perheet maksavat oppimisympäristöstä kuukausimaksun ja tarvittaessa voivat ostaa lisäksi sopimansa määrän maksullista netin Skype-yhteydellä toteutettua opinto-ohjausta tai yksityistunteja. Vuoden 2016 alussa (11.1.2016) Feeniks-koululla oli yhteensä 55 oppilasta. Feeniks-koulun kannatusyhdistyksenä toimii Kehittyvä koulu -yhdistys ry.
Feniks-koulu oli vuosina 2005–2008 toiminut oppilaiden, opiskelijoiden, vanhempien ja palkatun henkilökunnan muodostama yhteisö, joka toimii demokraattisesti ja oli uskonnollisesti ja aatteellisesti sitoutumaton. Jokaisella yhteisön jäsenellä oli yhtäläinen mahdollisuus osallistua yhteisön päätöksentekoon täysvaltaisena jäsenenä. Koulua hallinnoitiin viikoittaisella kokouksella, jossa jokaisella yhteisön jäsenellä ikään katsomatta oli yksi ääni. Taustalla oli vapaan koulujärjestelmän aate. Feeniks-koulu syntyi tarpeesta perustaa oppijayhteisö, jossa käytännössä toteutuvat demokraattisuutta ja ihmisoikeuksia kunnioittavat arvot, ja jossa oppimiselle ei aseteta keinotekoisia esteitä tai rajoituksia.
Historiaa
Koulu aloitti toimintansa syksyllä 2005. Vuosina 2005–2007 Feeniks-koulu kokoontui Keravan kirjaston julkisissa tiloissa. 2007 syyslukukautena ja keväällä 2008 koulu toimi Vantaalta Korson Kulomäessä. Syyskausi 2008 alkoi Helsingin Vallilan nuorisotalon tiloissa. Siellä opetus kuitenkin päättyi pian tilojen lyhyen käyttömahdollisuuden vuoksi. Samalla todettiin, että Feeniks-koulun toiminta laitetaan toistaiseksi tauolle. Feeniks-koulun toiminta jatkui keväästä 2012 lähtien Feeniks-nettikouluna kotona oppivelvollisuuttaan suorittavien lasten ja nuorten nettiperuskouluna.
Thalys
thumb|250px|Thalys PBKA -juna pystyy toimimaan neljällä eri jännitejärjestelmällä.
Thalys on suurnopeusjuna, joka liikennöi Ranskan, Belgian, Alankomaiden ja Saksan välillä Dortmundista, Kölnistä ja Amsterdamista Brysselin kautta Lilleen ja Pariisiin, talvisin myös Ranskan Alpeille. Thalys-junia liikennöi Thalys International -yhtiö, jonka omistavat Ranskan, Belgian ja Saksan valtiolliset rautatieyhtiöt, SNCF (62 %), NMBS/SNCB (28 %) ja DB (10 %).
Thalys-junat on muunneltu ranskalaisesta TGV-suurnopeusjunasta siten, että ne voivat kulkea Ranskan, Belgian, Alankomaiden ja Saksan rautateillä eri sähkö- ja ohjausjärjestelmissä. Junia on kahdentyyppisiä, yhteensä 26 kappaletta. Yhdeksässä junassa (PBA-junat) on kolme eri sähkönsyöttömahdollisuutta (25 kV 50 Hz, 1,5kV DC, 3 kV DC) ja ne ajavat Ranskan ja Amsterdamin välillä. Nämä junat omistaa SNCF. Junista 16 kappaletta (PBKA-junat) toimii neljällä eri jännitteellä (edellisten lisäksi 15 kV 16,7 Hz) ja ne pystyvät ajamaan kaikilla Thalys-reiteillä. PBKA-junien omistajia ovat SNCF, SNCB, DB ja alankomaalainen Nederlandse Spoorwegen (NS).
Noin 300 kilometrin matkalla Brysselistä Pariisiin (Gare du Nord) matka-aika on 1 h 22 min. Huippunopeus on 300 km/h.
Osa suurnopeusradoista ovat samoja, joita pitkin Eurostar-junat matkaavat Pariisista ja Brysselistä Lillen ja kanaalitunnelin kautta Lontooseen.
Review of Metaphysics
The Review of Metaphysics on neljästi vuodessa ilmestyvä englanninkielinen filosofinen tiedejulkaisu. Sen perusti Paul Weiss ja se on ilmestynyt vuodesta 1947. Sitä julkaisee Philosophy Education Society, Inc.
Review of Metaphysics ei omien sanojensa mukaan liity mihinkään tiettyyn koulukuntaan tai suuntaukseen, vaan on kiinnostunut kaikista lähestymistavoista perimmäisiin kysymyksiin. Review of Metaphysics on julkaissut muun muassa Martin Buberin, Hans-Georg Gadamerin, R. M. Haren, W. V. O. Quinen ja Richard Rortyn artikkeleita.
Kaksipäinen kotka
Kaksipäinen kotka tai kaksoiskotka on erityisesti vaakunoissa ja valtiollisena vertauskuvana käytetty vallan ja sotilaallisen mahdin symboli. Sitä on käytetty useissa eri kulttuureissa ja useina eri aikakausina.
Käyttö eri kulttuureissa
Kaksipäinen kotka toimi Rooman valtakunnan itäisen osan Bysantin aikaan Palaiologos-hallitsijasuvun vaakunana. Se on myös tunnettu Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tunnuksena. Kaksipäinen kotka on kuitenkin muinainen tunnus, jo sumerilaisilta ja heettiläisiltä ajoilta. Kaksipäisen kotkan muinainen versio on myös Gandaberunda (myös Berunda-nimellä) joka on hindutaruston taikavoimia omaava kaksipäinen lintu. Venäjän lisäksi kaksipäinen kotka periytyi Albanian, Itävallan ja Serbian tunnuksiksi. Kaksoiskotka on myös muun muassa Saksan ja Albanian valtiollinen vaakunaeläin.
Venäjä
Bysantin sortumisen jälkeen viimeisen keisarin veljentyttären Sofia Palaiologoksen nainut Venäjän tsaari Iivana III julisti Venäjän kolmanneksi Roomaksi ja Bysantin seuraajaksi. Kaksipäisestä kotkasta tuli Venäjällä valtiollinen symboli ja vanhimmat korkokuvat ovat vuonna 1492 valmistuneessa Moskovan Kremlin Fasettipalatsin pääsalissa. Kaksoiskotka oli valtion vaakunassa aina vuoteen 1917 saakka. Tuolloin keisarivallan sortuessa ja väliaikaisen hallituksen tullessa valtaan, poistettiin vaakunasta kaksipäisen kotkan kruunut. Lokakuun vallankumouksessa samana vuonna valta siirtyi Leninin bolševikeille, jotka poistivat kaksipäisen kotkan kokonaan käytöstä.
Bolševikkien voitettua Venäjällä syttynyt sisällissota, muodostettiin vuonna 1922 uusi valtio, Neuvostoliitto. Neuvostoliitto käytti tunnuksenaan sirppiä ja vasaraa, joka oli tunnettu työväen tunnus. Sirppi ja vasara oli käytössä sekä maan lipussa että vaakunassa ja muissa valtiollisissa yhteyksissä.
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Venäjä itsenäistyi uudelleen. Venäjällä otettiin käyttöön uusi vaakuna, jossa on käytössä vanha tunnus, kaksipäinen kotka.
Suomi
Suomessa kaksoiskotka on veistoksissa Keisarinnankivi (1835) ja Pekka Jylhän veistoksessa Olen itä olen länsi (1999).
Quarterpast
Quarterpast on MaYaN-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin 20. toukokuuta 2011.
Kappaleesta War On Terror tehtiin musiikkivideo, joka on nähtävissä YouTubessa.
Stephanie Herseth Sandlin
Sandlin syntyi Houghtonin seudulla Etelä-Dakotassa ja on valmistunut Georgetownin yliopistosta. Hänet tunnettiin nimellä Stephanie Herseth ennen hänen avioliittoaan poliitikko Max Sandlinin (s. 1952) kanssa 31. maaliskuuta 2007.
Toimiessaan edustajainhuoneen jäsenenä Sandlin oli Yhdysvaltain kongressin nuorin naisjäsen.
Toyama
Toyama on Toyaman prefektuurin pääkaupunki Chūbun ja Hokurikun alueella Honshūn saarella Japanissa. Kaupungissa on 419 912 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 241,85 neliökilometriä. Toyama on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Toyama oli vanhan Etchūn provinssin pääkaupunki, mutta nykyinen kaupunki perustettiin 1. huhtikuuta 1889. Toyama tuhoutui lähes kokonaan toisessa maailmansodassa kun yhdysvaltalaiset pommittivat sen 1.–2. elokuuta 1945. Toyaman teollisuus keskittyy lääketeollisuuteen, biologiaan ja tietotekniikkaan. Kaupunkia palvelevat Toyaman lentokenttä sekä rautatieasema. Toyamaan tullaan avaamaan myös Hokuriku Shinkansenin linja vuonna 2015.
Lepopäivä
Lepopäivä voi tarkoittaa jotain seuraavista
Lokeroveriviemäri
Lokeroveriviemäri eli sinus cavernosus on heti silmäkuopan takana sijaitseva aivojen kovakalvon laskimollinen rakenne. Sinus cavernosuksia on päässä kaksi molemmin puolin kitaluuta ja niitä yhdistää etummainen ja takimmainen intercavernous sinus.
Kliininen merkitys
Potilailla joilla on infektioita silmässä, nenässä tai huulissa ja joilla lähialueiden kudokset ovat tästä syystä turvonneet, kasvolaskimon veri voi hakeutua kohti näkölaskimoita tai pterygoid plexusta ja infektio levitä näiden kautta sinus cavernosukseen. Infektiot ja tromboosi sinus cavernosuksessa ovat hengenvaarallisia.
Sinus cavernosuksen tromboosi on hyvin harvinainen sairaus. Vain 1 % aivojen verenkierron häiriöistä on kallonsisäisten laskimoiden ja laskimosinusten trombooseja ja näistäkin vain 1 % tapahtuu lokeroveriviemärissä. Se on vakava tauti johon kuolleisuus on jopa 30 %. Se kehittyy silmäkuopan selluliitin levitessä tai laskimotukoksesta, joka voi syntyä paitsi kasvojen alueen trauman seurauksena myös esimerkiksi polysytemian, raskauden tai kirurgisen toimenpiteen seurauksena. Oireena on silmäkuopan alueen kipu, silmän liikerajoitus, laajentuneet verisuonet, eksoftalmus ja yläluomen ptoosi. Oireet alkavat toispuolisina, mutta leviävät pian myös toiseen silmään. Hoitona on antibiootin, antikoagulaation ja kortikosteroidin yhdistelmä. Joskus cavernous sinuksen tromboosin aiheuttaa infektio välikorvassa tai ohimoluun mastoidiosassa olevissa kammioissa. Tällöin infektio leviää lokeroveriviemäriin sigmoidisen sinuksen ja petrosal sinuksen kautta.
Kanda Bongo Man
Kanda Bongo Man (s. 1955, Inongo) on kinshasankongolainen soukous-muusikko.
Kanda Bongo Man syntyi Inongossa, silloisessa Belgian Kongossa vuonna 1955. Hän on etniseltä taustaltaan bandundu. Kanda Bongo Man jätti koulun 18-vuotiaana.
Kanda Bongo Man aloitti muusikonuransa jo kotimaassaan, mutta siirtyi vuonna 1979 Pariisiin. Hän esiintyi vuonna 1983 WOMAD-festivaaleilla Englannissa. Heinäkuussa 2005 hän esiintyi Live 8 -konsertissa Cornwallissa.
Kaukalopallo
thumb|right|Pelipallo Kaukalopallo on 1970-luvulla jääpallosta kehitetty jääkiekkokaukalossa pelattava joukkuepeli. Vielä vuonna 2006 kaukalopallolla oli Suomessa 47 000 harrastajaa, ja se oli pääsarjatasolla seitsemänneksi seuratuin laji. Vuonna 2016 lisenssipelaajia oli noin 2 000.
Lajin historia Suomessa
Kaukalopallo syntyi alun perin Ruotsissa 1960-luvulla, mistä se rantautui Suomeen 1970-luvulla. Laji on kehitetty jääpallosta, ja aluksi laji oli hyvin samankaltainen jääpallon kanssa. 1980-luvulla sillä oli jo kuitenkin omat sääntönsä ja varusteensa, jotka erosivat huomattavasti jääpallosta.
Ensimmäiset lajin Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1975. Laji nousi Suomessa todella kansan tietoisuuteen kuitenkin 1980-luvulla, ja ensimmäinen Suomi–Ruotsi-maaottelu pelattiin vuonna 1984. Todellista kulta-aikaa lajille oli 1990-luku, kun lajin harrastajia oli Suomessa lajin tunnetuimman vaikuttajan Teuvo Ulanderin arvion mukaan yli 100 000 ja joukkueita yli 1 000.
Kaukalopallon suosio on Suomessa ollut jatkuvassa laskussa 1990-luvun jälkeen. Syitä harrastajamäärien laskulle ovat muun muassa jääkiekon ja salibandyn suosioiden kasvu 1990-luvulla, lajin junioritoiminnan vähäisyys sekä lajiliittojen keskinäiset erimielisyydet, jotka ovat jatkuneet 2010-luvulle saakka.
2000-luvun puolessa välissä lajin harrastajia arvioitiin olevan noin 50 000. Vuonna 2019 määrä oli enää joitakin tuhansia, ja lajin suurin lajin suosio oli ikämiessarjoissa.
Säännöt
Kaukalopallossa on Suomessa yhdet säännöt, lisäksi on Kaukalopalloliigaa koskevia erillissääntöjä.
Pallo on halkaisijaltaan 6 senttimetriä ja sen paino on noin 60 grammaa.