cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Lukaševitš
Ura
Lukaševitš aloitti uransa karting-sarjoissa vuosina 2001–2005 ja voitti Mini Class -tittelin ja Russian Karting Cupin mestaruuden vuonna 2002. Vuonna 2006 Lukaševitš kilpaili Formula Ford 1800 Benelux -sarjassa ja sijoittui 12:nneksi. Vuonna 2007 Lukaševitš kilpaili Formula Palmer Audi -sarjassa ja sijoittui 15:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2009 Lukaševitš piti välivuotta rahoitusongelmien takia, kunnes siirtyi vuonna 2010 GP3-sarjaan Status-talliin. Hän ei saavuttanut pisteitä, mutta ajoi kahta kilpailua lukuun ottamatta maaliin saakka kaikissa kilpailuissa. Lukaševitš jatkoi GP3-sarjassa vuonna 2011 jääden jälleen ilman pisteitä koko kauden aikana. Hän osallistui myös Toyota Racing Series -sarjaan samana vuonna voittaen yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi.
Akuma (Street Fighter)
Akuma on japanilaisen pelitalon Capcomin Street Fighter -pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jonka loi Noritaka Funamizu ja hahmosuunnittelun teki Bengus. Sarjan kotimaassa Japanissa hahmo tunnetaan nimellä Gōki (, "vahva henki"). Hahmon ensiesiintyminen oli vuonna 1994 ilmestyneessä Super Street Fighter II Turbossa.
Hahmon syntymä
Akuma esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1994 ilmestyneessä Street Fighter II:n viimeisessä versiossa, Super Street Fighter II Turbossa. Jos pelaaja saavutti tietyt pelivaatimukset yksinpelissä, Akuma ilmestyy pelin viimeisessä ottelussa tappaen loppuvastuksen M. Bisonin ja haastaen pelaajahahmon kaksintaisteluun. Akuman ilmestyminen otteluun muistuttaa yhdysvaltalaisen pelilehden Electronic Gaming Monthlyn vuoden 1993 aprillipilaksi kirjoitettua vitsiartikkelia, jonka mukaan Street Fighter II:n pelaaminen tietyillä pelivaatimuksilla siirtää loppuottelun pomohahmoksi Bisonin paikalle Sheng Longiksi kutsutun piilotetun hahmon. Artikkeli oli tarkoitettu humoristiseksi huijaukseksi, mutta monet Street Fighter II:n pelaajat luottivat vilpittömästi artikkelin todenmukaisuuteen. Akuman sijoittaminen piilotetuksi hahmoksi, yhtäkkinen ilmestyminen loppuotteluun ja erittäin tehokkaat hyökkäykset olivat yhtäläisyyksiä Electronic Monthlyn artikkelin Sheng Longin kanssa. Capcom kuitenkaan ei ole vahvistanut Sheng Longin suhdetta Akuman ensiesiintymiseen Super Street Fighter II Turbossa.
Akuman alkuperäinen nimi Japanissa on Gōki, mutta Capcom USA päätti uudelleennimetä hahmon Super Street Fighter II Turbon Yhdysvaltain-julkaisussa. Capcom USA antoi hahmolle nimeksi "paholaista" tarkoittavan japaninkielisen sanan.
Akuma on synkkäpiirteinen itäaasialainen mies, jolla on punaiset silmät ja hiukset. Hänellä on yllään kookkaista helmistä punottu rukousnauha, ruskeat sandaalit ja obivyöllä sidottu hiilenmusta karategi. Akuman hahmoon liitetään "taivasta" tarkoittava kanjimerkki, joka ilmestyy tietyissä Akuman erikoishyökkäyksissä, kuten Shun Goku Satsussa.
Pelaaminen
Akumalla on sama pelimekaniikka kuin Ryulla ja Kenillä: hänen erikoishyökkäyksensä ovat Shōryūken-nyrkki, Hadōken-energiapallo ja Tatsumaki Senpū Kyaku -potku. Akuman liikkeet ovat kuitenkin tehokkaampia Ryun ja Kenin liikkeet. Hänen Gō Shōryūkenillaan (, "vahva nouseva lohikäärmenyrkki") on Kenin Shōryūkenin tuhovoima ja Ryun Shōryūkenin kantama, hänen Tatsumaki Zankūkyakunsa (, "ilmassa viiltävä pyörremyrskypotku") on tehokkaampi ja liikkuu nopeammin kuin tavallinen Tatsumaki Senpū Kyaku ja hänen Gō Hadōkeninsa (, "vahva aaltoliikenyrkki") on voimakkaampi kuin tavallinen Hadōken. Akuman pitkänmatkan hyökkäyksiin kuuluvat myös ilmassa tapahtuva Zankū Hadōken (, "ilmassa viiltävä aaltoliikenyrkki") ja sen voimakkaampi versio Tenma Gō Zankū (, "demonin suuri ilmasivallus"). Akuman tehokkaimpia erikoisliikkeitä ovat pitkänmatkan hyökkäys Messatsu Gō Hadō (, "tuhoava vahva aalto"), lyöntihyökkäys Messatsu Gō Shōryū (, "tuhoava vahva nouseva lohikäärmenyrkki") ja potkuhyökkäys Messatsu Gō Rasen (, "tuhoava vahva kierre").
Akuman ikonisin superhyökkäys on Shun Goku Satsu (, "välitön helvettimurha"), joka kuuluu Street Fighter -sarjan voimakkaimpiin liikkeisiin. Shun Goku Satsussa Akuma tarttuu vastustajaansa, minkä jälkeen peliruutu muuttuu hetkellisesti mustaksi ja vastustajan paikalla nähdään kirkkaiden välähdysten sarja. Hyökkäyksen päätyttyä Akuma seisoo maassa makaavan vastustajan edessä. Lisämateriaaleissa hyökkäyksen on kerrottu siirtävän taistelijat silmänräpäykseksi helvettiin, jossa tuhat raivoisaa demonia hyökkää Shun Goku Satsun uhrin kimppuun. Street Fighter IV esittelee hyökkäyksestä vielä voimakkaamman version nimeltä Shin Shun Goku Satsu (, "aito välitön helvettimurha"). Street Fighter III 3rd Strike esittelee Akumalle uuden superhyökkäyksen Kongō Kokuretsu Zanin (, "mantereita tuhoava läpäisevä purkaussivallus"), jossa Akuma kanavoi kaiken voimansa nyrkkiinsä ja lyö maahan aiheuttaen valtavan räjähdyksen.
Rooli
Street Fighter Alpha -sarjan mukaan Akuma ja hänen vanhempi veljensä Gouken opiskelivat budolajien mestarin Goutetsun alaisuudessa. Goutetsu antoi veljeksille opetusta nimettömässä taistelulajissa, joka yhdisteli karaten, judon ja kenpōn piirteitä. Vuosien saatossa Gouken ei voinut hyväksyä taistelutyylinsä väkivaltaista luonnetta ja lähti pois Goutetsun luota perustaakseen oman dōjōn, jossa hän sovelsi Goutetsun opetuksia ja loi niiden pohjalta itsepuolustukseen perustuvan taistelutyylin. Akuma puolestaan jatkoi Goutetsun koulutusta päästen käsiksi oppeihin Satsui no Hadōksi (, "murhanhimoisen aikomuksen aalto") kutsutun voiman hallinnasta. Satsui no Hadōn hallitsemisen saavuttamiseksi Akuman oli luovuttava kaikista inhimillisistä emootioista menettäen kyvyn myötätuntoon muita ihmisiä kohtaan. Akuma jätti Goutetsun jatkaakseen taistelutyylinsä koulutusta yksin ja Satsui no Hadōn voimalla hän onnistui kielletyn tappotekniikan Shun Goku Satsun suorittamisessa. Akuma palasi Goutetsun luokse osoittaakseen voimansa, surmasi kaksintaistelussa entisen mestarinsa Shun Goku Satsulla ja otti Goutetsun ruumiista tämän helminauhan voitonmerkiksi. Vuosia myöhemmin Akuma haastoi Goukenin, mutta hän hävisi mittelön veljelleen ja pyysi Goukenia tappamaan hänet. Gouken ei kuitenkaan suostunut pyyntöön, jonka myötä Akuma vannoi järjestävän uusintaottelun veljensä kanssa. Vuosia myöhemmin Akuma palasi ja oletettavasti tappoi veljensä. Goukenin oppilaan Ken Mastersin palatessa Yhdysvalloista hän huomasi kaksintaistelun ja ryntäsi Goukenin dōjōon löytäen mestarinsa ruumiin. Ken syöksyi suutuspäissään metsään löytääkseen Akuman, joka nujersi hänet ottelussa. Ken kertoi Goukenin poismenosta tämän toiselle oppilaalle Ryulle, joka lähti maailmalle etsimään Akumaa.
Street Fighter Alpha 2:ssa Akuman haastaa kaksintaisteluun vanha kiinalainen salamurhaaja Gen, joka ottelun aikana saavuttaa Akuman kunnioituksen voimallaan. Genin suusta alettua vuotamaan verta Akuma oivaltaa tämän olevan kuolemansairas, joten Akuma jättää ottelun kesken säästääkseen vastapuolen hengen. Myöhemmin Akuma päihittää muay thain maailmanmestarin Adonin vastustajan, jonka myötä Adonille paljastuu Akuman mestaruus Satsui no Hadōssa, joka antoi Ryulle voiman kukistaa Adonin entisen mestarin Sagatin. Akuman saatua selville Ryun piilevät voimat hän alkaa pakkomielteisesti suunnitella nuoren miehen Satsui no Hadōn herättämistä, jotta Ryusta tulisi yhtä armoton ja väkevä kuin Akumasta. Lopulta Ryu päätyy Akuman saarelle Gokuentōlle ja haastaa tämän kaksintaisteluun. Ottelun päätteeksi Ryu voittaa Akuman, joka tosiasiassa teeskenteli heikkoa kokeillakseen nuoren miehen voimia. Akuma kertoo Ryulle Satsui no Hadōn mahdista ja lyö nyrkillä maahan upottaen Gokuentōn merenpohjaan. Akuma jättää Ryun yksin kellumaan veteen ja uskoo tämän aikovan oppia Satsui no Hadōn hallinnan. Street Fighter Alpha 3:ssa Ryu kuitenkin hylkää Satsui no Hadōn, koska hän ei hyväksy voittoa Akuman brutaaleilla ja epärehellisillä menetelmillä.
Super Street Fighter II Turbossa Akuma osallistuu rikollisjärjestön Shadaloon johtajan M. Bisonin järjestämään toiseen World Warrior -turnaukseen, jonka päätteeksi hän tappaa Bisonin Shun Goku Satsulla. Street Fighter IV:ssa Akuma aistii Satsui no Hadōn heräävän Ryun sisällä ja lähtee maailmalle löytääkseen tämän. Akuman saavuttua perille Ryu on ehtinyt hävitä ottelun kaksintaistelusta Akuman kanssa selvinnyttä Goukenia vastaan. Akuma raivostuu huomatessaan Goukenin sulkeneen Satsui no Hadōn Ryun kehossa, joten hän haastaa veljensä uusintaotteluun panoksena nuoren miehen kohtalo. Ottelun lopputulos on epäselvä, mutta Gouken on hengissä hahmon loppunäytöksessä Super Street Fighter IV:ssa. Street Fighter III: 2nd Impactissa Ryu on lopullisesti hylännyt Satsui no Hadōn ja Akuma jatkaa yksin taistelutyylinsä koulutusta.
Street Fighter Alpha 2:ssa, Street Fighter Alpha 3:ssa ja epäkaanonisen Capcom vs. SNK -pelisarjan peleissä esiintyy Akuman vaihtoehtoinen versio nimeltä Shin Akuma (, "oikea Gōki"). Hahmolla on vitivalkoiset hiukset, violetinsävyinen iho ja sininen karategi. Shin Akuma ei ole hahmon alter ego, vaan Satsui no Hadōn täyden voiman valjastanut Akuma. Pelissä Capcom vs. SNK 2: Mark of the Millennium 2001 Shin Akuma syntyy SNK:n The King of Fighters -sarjan vakiokonnan Rugal Bernsteinin kanavoitua Orochi-voimansa Akumaan. Marvel Super Heroes vs. Street Fighterissa Ryhmä-X:n arkkivihollinen Tuho muuttaa Akuman kyborgiksi nimeltä Cyber Akuma (, "mekaaninen Gōki").
Vastaanotto
Vuonna 2008 Akuma pääsi viidennelle sijalle IGN:n luettelossa 25 parhaimmasta Street Fighter -sarjan hahmosta. Samana vuonna GameDailyn luettelossa 20 parhaimmasta Street Fighter -hahmosta Akuma sijoittui yhdeksännelle sijalle. GameSpot on kutsunut Akumaa Street Fighterin "nimekkäimmäksi" ja "kovimmaksi" hahmoksi.
Breda Ba.88
Breda Ba.88 Lince (suom. Ilves) on italialainen kaksimoottorinen kevyt pommikone. Antonio Paranon ja Giuseppe Panzerin suunnittelemaa konetyyppiä käytti Regia Aeronautica. Bredan pääkoelentäjä Furio Niclot teki ensilennon lokakuussa 1936. Prototyyppikone käytti kahta Gnome-Rhône K-14 -tyypin tähtimoottoria. Niiden teho oli 900 hv (671 kW).
Konetyyppi on ulkoasultaan hyvin helppo tunnistettava. Sulavan sikarimainen muotoilu päättyy takaosan kaksoisperäsimiin. Korkeusvakain ulottuu sivuvakaimen ohitse, kuten esimerkiksi Caproni Ca.135:ssa.
Breda Ba.88 Lince kykeni kuljettamaan enintään 1 000 kg suuruisen pommilastin. Toimintasäde oli 1 640 km. Koneen huippunopeus oli 490 km/h ja lakikorkeus 8 000 m. Puolustusaseina olivat 3x 12,7 mm Breda-SAFAT kk:t ja 1x 7,7 mm liikuteltava kk yläampumossa.
Petteri Punakuono (elokuva)
Petteri Punakuono on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut animoitu musikaalielokuva. Sen suomenkielisissä päärooleissa esiintyvät muun muassa Ulla Tapaninen, Mari Vainio, Petteri Summanen, Jarkko Tamminen, Petra Karjalainen, Johanna Matila, Jukka Rasila ja Markus Bäckman. Elokuva oli hyvin tappiollinen, tuottaen vain 113 484 dollaria Yhdysvaltojen lipputuloista.
Juoni
Revontulet leiskuvat Pohjoisnavan yllä juhlien uuden porovasan syntymää. Pienokainen onkin todella ainutlaatuinen hehkuvan punaisine kuonoineen. Tarmokas Petteri toivoo pääsevänsä vetämään Joulupukin rekeä. Unelma toteutuu, kun Petteri rientää Joulupukin avuksi vapauttamaan parhaan ystävänsä Juulian ilkeän Myrsky-Mairen kynsistä. Samalla urhea sankari pelastaa miljoonien lasten joulun.
Samuel B. Moore
Samuel B. Moore (1789 – 7. marraskuuta 1846) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alabaman kuudentena kuvernöörinä maaliskuusta marraskuuhun 1831.
Moore syntyi Tennesseessä, mutta muutti nuorella iällä Alabamaan. Hänet valittiin Alabaman edustajainhuoneeseen vuonna 1823 ja Alabaman senaattiin 1828. Hän nousi kuvernööriksi senaatin puhemiehen paikalta, kun edellinen kuvernööri Gabriel Moore siirtyi kesken kauden Yhdysvaltain senaatin jäseneksi. Osavaltiolla ei ollut tuohon aikaan varakuvernööriä.
Moore pyrki jatkokaudelle kuvernöörinä vuoden 1831 vaaleissa, mutta jäi kolmanneksi, John Gaylen voittaessa. Muutaman välivuoden jälkeen Moore valittiin vuonna 1834 uudelleen Alabaman senaattiin. Hänet valittiin 1835 senaatin puhemieheksi, mutta hän hävisi paikan seuraavana vuonna tulevalle kuvernöörille Hugh McVaylle. Moore lopetti poliittisen uransa jäätyään valitsematta jatkokaudelle Alabaman senaattiin vuonna 1838.
Samuel B. Moore kuoli Alabamassa.
The Hush Sound
The Hush Sound on indie-yhtye Yhdysvalloista. Aiemmin yhtye kulki nimellä The Hush, mutta kyseinen nimi oli jo käytössä toisella artistilla. Sekaannusten välttämiseksi nimi muunnettiin The Hush Soundiksi.
Historia
The Hush Soundin perusti Greta Salpetar yhdessä Bob Morrisin kanssa. Kaksikko tapasi toisensa Gretan ollessa 12-vuotias, Bob oli tuolloin 15. Greta harrasti klassista pianon soittoa, kun taas Bob rakasti rockmusiikkia.
Virallisesti yhtye perustettiin Vuoden 2004 loppupuolella. Yhtyeen alkuaikoina kaksikko soitti pelkästään akustista musiikkia, Bob säesti kitarallaan Gretan pianoa. Pari kuitenkin tuli siihen tulokseen, ettei tämä riittänyt heille – saadakseen haluamansa soundin he tarvitsisivat yhtyeelleen basistin ja rumpalin. Löydettyään yhtyeelle rumpalin Darren Wilsonin sekä basistin Chris Fallerin The Hush Sound suuntasi levytysstudioon.
Ilman levy-yhtiön tukea The Hush Sound julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa So Suddenin 11. lokakuuta 2005.
Panic! at the Discon kitaristi Ryan Ross törmäsi yhtyeeseen purevolume-sivustolla. Pidettyään kuulemastaan Ross kertoi yhtyeestä Fall Out Boyn Pete Wentzille, joka kiinnostui The Hush Soundista niin, että ehdotti sopimusta levy-yhtiönsä Decaydance Recordsin kanssa.
Levytyssopimuksen jälkeen yhtyeen ensimmäinen albumi So Sudden julkaistiin uudelleen Decaydance Recordsin alaisena. Pian tämän jälkeen yhtye aloitti seuraavan albumin työstämisen. Like Vines valmistui syksyllä 2006, levyn tuotti Sean O'Keefe yhdessä Fall Out Boyn Patrick Stumpin kanssa.
23. lokakuuta 2008 The Hush Sound ilmoitti MySpace-sivullaan basistinsa Chris Fallerin eroavan ja tämän tilalle liittyvän Mike LeBlancin.
Dead Memories
Dead Memories on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin single vuodelta 2008. Kappale julkaistiin myös vuoden 2008 albumilla All Hope Is Gone. Kappaleesta on tehty musiikkivideo.
Olavi Lehti
Olavi Johannes Lehti (2. maaliskuuta 1914 Salo – 25. lokakuuta 1993 Turku) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti.
Lehti kävi Kadettikoulun 1936–1938 ja sodan jälkeen Sotakorkeakoulun vuonna 1946 (ye-upseeri 1948). Kadettikoulun jälkeen Lehti palveli nuorempana upseerina Porin rykmentissä 1938–1939 ja toimi talvisotaan siirryttäessä 1. prikaatin adjutanttina ja tiedustelu-upseerina. 1940–1941 hän toimi komppanianpäällikkönä ja Kadettikoulussa kouluttajana. 1941 hän toimi myös Jalkaväkikoulutuskeskus 5:n pataljoonan komentajana. Jatkosodan sytyttyä Lehti toimi komppanianpäällikkönä JR 49:ssä, JR 7:ssä sekä JR 28:ssa 1941–1942. Senaikaisessa Maasotakoulussa harjoitusupseerina hän toimi 1942–1944. Pataljoonankomentajana Lehti toimi 3. Prikaatissa 1944.
Jatkosodan jälkeen hän työskenteli 2. divisioonan esikunnassa toimistoupseerina 1944–1946. Sotakorkeakoulussa hän opetti 1947–1952. Hänet sijoitettiin Panssarintorjuntapataljoonan komentajaksi 1952–1955. 2. divisioonan esikunnassa toimistopäällikkönä Lehti työskenteli 1955–1957. 1. Divisioonan esikunnan ye-osaston päällikkönä hän toimi 1957–1959. Taistelukoulun johtajan apulaisena hän toimi vuodet 1959–1962. 2. Divisioonan esikuntapäällikkönä Lehti palveli 1962–1965. Sotakorkeakoulun maanpuolustuskurssin johtajana hän toimi 1965–1968 yleten tässä tehtävässä kenraalikuntaan, minkä jälkeen hän johti Sotakorkeakoulua 1968–1971. Uransa päätteeksi Lehti toimi Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana 1971–1974. Hän jäi eläkkeelle kenraalimajurina, mutta sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi puolustusvoimien 75-vuotisjuhlien yhteydessä kesäkuussa 1993 muutamaa kuukautta ennen kuolemaansa.
Lehti oli Upseeriliiton puheenjohtaja vuosina 1970–1972 ja Sotilasaikakauslehden päätoimittaja vuosina 1969–1971.
Ylennykset: Vänrikki 1938, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1947, everstiluutnantti 1957, eversti 1962, kenraalimajuri 1967, kenraaliluutnantti 1993.
Botella
Botella on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ilion
Ilion tai Ilium (lat.) voi viitata seuraaviin:
Polaroid SX-70
SX-70 on Polaroid companyn valmistama, kokoontaitettava pikakamera. Sitä on pidetty muotoilun klassikkona. Mallin kehitti Edwin Land, ja se tuotiin markkinoille vuonna 1972.
Muotoilu ja tekniset ominaisuudet
SX-70 oli valmistuessaan kevyempi ja nopeakäyttöisempi kuin aikaisemmat kamerat. Sen suunnittelija Edwin H. Land oli Polaroid-yhtiön johtaja, joka oli jo kehittänyt useita muitakin kameramalleja. Landin tavoitteena oli saada kamera mahtumaan povitaskuun. Kameran pienuus, kokoontaittuvuus ja keveys olivat pitkän kehittelyprosessin tulos. Ne vaativat myös uudenlaisia materiaaliratkaisuja ja uusien tuotantolinjojen perustamista. SX-70:n pintamateriaalit ovat nahka ja ohuella kromikerroksella päällystetty muovi. Myös objektiivista piti saada aiempaa pienempi, jotta kameran koko ei kasvaisi. Se onnistui majakkalampuissa käytetyn fresnel-tyyppisen, monitahoisen linssin avulla.
Integraalifilmi
SX-70-kamerassa käytetään helppokäyttöistä integraalifilmiä. Uudenlainen filmi tuli saataville samaan aikaan SX-70-kameroiden kanssa, mutta sitä on käytetty useimmissa sen jälkeen tuotetuissa Polaroid-kameramalleissa. Integraalifilmi erosi aikaisemmista pikafilmityypeistä siten, että kuvan kehittäminen ei enää vaatinut kuvaajalta toimenpiteitä. Kuva työntyi automaattisesti ulos kamerasta, kehittyi ja tuli näkyviin muutamassa minuutissa. Sitä edeltävissä pikafilmeissä filmin negatiivi- ja positiivifilmikerrokset oli valotuksen jälkeen otettava erilleen ja kehitettävä kemiallisesti. Integraalifilmin tunnistaa valkokehyksisestä, neliömäisestä formaatista, jossa on leveä alamarginaali.
1898
Vuosi 1898 oli normaalivuosi, joka alkoi lauantaista.
Loris Kessel
Loris Kessel (1. huhtikuuta 1950 Lugano, Ticino, Sveitsi – 15. toukokuuta 2010 Montagnola, Ticino, Sveitsi)  oli sveitsiläinen F1-kuljettaja.
Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausilla 1976–1977. Hän oli parhaimmillaan kahdestoista Belgian GP:ssä 1976. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa. Kessel muistetaan parhaiten vuoden Saksan osakilpailusta, missä RAM Racingin autot joutuivat poliisin takavarikoimiksi, koska Kessel vaati kauden alussa maksamaansa rahasummaa takaisin tultuaan korvatuksi muilla maksukuljettajilla kesken kauden. Le Mansin 24 tunnin ajoissa vuonna 1993 Kessel sijoittui Porsche 962 -autolla C2-luokan kolmanneksi yhdessä Otto Altenbachin ja Jürgen Oppermannin kanssa.
Kilpauransa jälkeen Kessel johti Sveitsin Luganossa autoliikettä sekä omaa kilpailutiimiään, joka kilpaili Ferrari Challenge -sarjoissa ja FIA:n GT3 Euroopan mestaruussarjassa.
Etelämeri
Etelämeri on vanha nimitys sille merialueelle Tyynenmeren lounaisosassa, jossa Polynesian ja Melanesian saariryhmät sijaitsevat.
Karhujärvi
Karhujärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Lähdetään Korkeasaareen
Lähdetään Korkeasaareen on suomalainen käännöskappale yhdysvaltalaisen laulaja-sanoittajan Tom Paxtonin sanoittamasta kappaleesta ”Going to the Zoo”. Suomenkielisen käännöksen kappaleeseen teki Matti Kontio.
Kappaleen sanoissa ollaan menossa Korkeasaaren eläintarhaan viettämään aikaa koko päiväksi.
Laskin
thumb|Moderni funktiolaskin thumb|[[Casion valmistama graafinen laskin]] Laskin tai laskukone on mekaaninen tai elektroninen laite, joka suorittaa numeerisia laskutoimituksia yleensä näppäimistöltä annettujen ohjeiden mukaan. Helmitaulu lasketaan vanhimmaksi laskukoneeksi, joskin siinä ihmisen itse suorittamat rutiinit muodostavat olennaisen osan ”mekaniikkaa”. Helmitaulussa liikutellaan tankoon kiinnitettyjä helmiä, ja sillä voidaan laskea paitsi yhteen- ja vähennyslaskuja, myös kerto- ja jakolaskujen sekä neliöjuurien kaltaisia monimutkaisempia toimituksia.
Historiaa
pienoiskuva|vasen|Helmitaulu pienoiskuva|vasen|Programma 101. Ensimmäisen laskevan koneen kehitti saksalainen tieteilijä Wilhem Schickard noin vuonna 1623. Ensimmäisiä laskimia olivat Blaise Pascalin ja Gottfried Leibnizin 1600-luvulla kehittämät mekaaniset laskukoneet. Blaise Pascal keksi Ranskassa vuonna 1642 koneen, joka laski yhteen- ja vähennyslaskuja. Kone toimi hammaspyörillä, joita liikuteltiin puikkoja vääntämällä. Leibniz rakensi hieman myöhemmin koneen, joka pystyi suorittamaan myös kerto- ja jakolaskuja automaattisesti.
1700-luvulla Philipp Matthäus Hahn esitteli ensimmäisen toimivan mekaanisen laskukoneen, joka perustui Leibnizin koneelle. Hahnin laitteessa oli kaksitoista rumpua, jotka aktivoitiin käsiveivillä.
Vuonna 1955 julkaistu IBM 608 oli ensimmäinen täysin transistoripohjainen laskukone. 1960-luvulla ilmeistyivät ensimmäiset täysin elektroniset pöytälaskimet, jotka käyttivät elektronisia komponentteja useilla piirilevyillä. Ensimmäiset pöytäkoon elektroniset laskimet olivat elektroniputkia käyttävät Anita Mk VII ja Anita Mk VIII (1961). Ensimmäisiä transistoria käyttäviä pöytälaskimia olivat IME 84 (1964) ja Sharp Compet CS10A (1964). Ohjelmoitavat laskimet ilmestyivät tarpeeseen toistaa samoja laskutoimituksia kun tuon ajan tietokoneet olivat vielä suuria ja kalliita. Ensimmäisiä ohjelmoitavia pöytälaskimia olivat Mathatron (1964) ja Programma 101 (1965). Vuonna 1968 julkaistu HP 9100 oli ohjelmoitava tieteislaskin, jossa oli muun muassa logaritmit, neliöjuuri ja trigonometriset toiminnot.
1970-luvun alussa tulivat markkinoille ensimmäiset integroituihin piireihin perustuvat taskulaskimet. Varhaiset laskimiin suunnatut piirit eivät toimineet yleiskäyttöisessä tietokoneessa, johon tarvittiin kyky suorittaa käskyjä ulkoisesta ROM-muistista. Mikropiirien kehitys pudotti myös laskimien hintoja nopeasti 1970-luvulla ja hintakilpailun myötä useat yritykset lopettivat laskinten valmistamisen. Ensimmäinen mikropiirejä käyttävä laskin oli Victor 3900, joka käytti 29 mikropiiriä ja kuvaputkinäyttöä. Sharp QT-8D oli ensimmäinen MOS LSI mikropiirejä (tarvitsi vain neljä mikropiiriä) käyttävä laskin ja ensimmäinen VFD-näyttöä käyttävä.
Ensimmäinen taskuun sopiva elektroninen laskukone, joka käytti LED-näyttöä oli Busicom LE-120A. Vuonna 1972 julkaistua Clive Sinclairin suunnittelemaa Sinclair Executivea on sanottu ensimmäiseksi varsinaiseksi "slimline"-taskulaskimeksi. Ensimmäinen kädessä pidettävä ohjelmoitava laskin oli HP-65 vuonna 1974. Ensimmäinen graafinen laskin oli Casio fx-7000G vuonna 1985. HP-28C oli tieteislaskin, jossa voitiin käyttää symbolista laskentaa ja tuki RPL-ohjelmointikieltä.
1970- ja 1980-luvuilla elektroniikan kehityksen myötä laskimista tuli käytännöllisiä yhä useammille ja ne yleistyivät myös kouluissa. Nykyiset laskimet vaihtelevat kooltaan ja ominaisuuksiltaan huomattavasti. Vaikka runsaasti toimintoja sisältävän laskimen saakin nykyisellä teknologialla esimerkiksi rannekelloon tai osaksi matkapuhelimen tai PDA-laitteen ohjelmistoa, on pelkkiin peruslaskutoimituksiin kykeneville pöytälaskimillekin edelleen paikkansa.
Vanhat kassakoneet
pienoiskuva|Vanhanaikainen kassakone Toinen sovellutus vanhoista laskukoneista ovat vanhat kassakoneet. Ne toimivat vipuja asettelemalla ja kammesta vääntämällä tai vaihtoehtoisesti näppäimiä painamalla ja kammesta vääntämällä, usein niin, että jokaisella desimaalilla on oma vipunsa tai näppäinsarjansa. Suuremmissa on sähkömoottori. Tyypillisestä nämä laitteet osasivat vain yhteen- ja vähennyslaskun, joiden avulla pidettiin kirjaa kassalippaassa olevasta rahamäärästä; muu laskeminen suoritettiin paperilla.
Mekaaniset laskukoneet
Mekaaniset laskukoneet toimivat samalla periaatteella, mutta osasivat myös kymmenellä kertomisen ja jakamisen, eli käytännössä pilkun siirron.
1900-luvun loppupuolella kehitettiin edelleen mekaanisia laskimia, jotka kykenivät suoraan kertomiseen ja jakamiseen, mahdollisesti myös tekemään rajoitetusti vaikeampia operaatiota, kuten neliöjuuren. Täyssähköiset laskimet kuitenkin veivät markkinat ennen näiden ominaisuuksien yleistymistä.
Curta on pieni käteen sopiva mekaaninen laskukone.
Elektroniset laskimet
Elektroniset laskimet pitkälti syrjäyttivät mekaaniset 1900-luvun loppupuolella. Näppäimistön ohella niiden tärkein käyttäjälle näkyvä osa on numeronäyttö. Eri malleissa numerot voidaan muodostaa joko LEDeistä tai nestekiteiden avulla. Pöytälaskimet olivat pöydällä pidettäviä kirjoituskoneen kokoluokkaa olevia laskimia. Taskuun sopivat taskulaskimet yleistyivät 1970-luvulla nopeasti.
Taskulaskimet voidaan jakaa ominaisuuksien mukaan: nelilaskimet, funktiolaskimet ja graafiset laskimet. Nelilaskimella voidaan suorittaa vain yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskuja. Funktiolaskimissa on näppäimet myös esimerkiksi juurten, logaritmien ja trigonometristen funktioiden laskemista varten. Graafisissa laskimissa on suuri näyttö, jolla ne voivat esittää funktioiden kuvaajia.
Jotkin elektroniset laskimet ovat ohjelmoitavia ja joitakin ohjelmoitavia pöytälaskimia kuten Programma 101 on kutsuttu henkilökohtaisiksi tietokoneiksi.
Ohjelmalliset laskimet
Ohjelmallinen laskin eli laskimen toiminnan suorittava tietokoneohjelma on vaihtoehto laskukoneelle. Ohjelmallisia laskimia on ollut pitkään saatavina käyttöjärjestelmien mukana tai erikseen ladattavina sovelluksina sekä tietokoneille että älypuhelimille.
Eräs varhainen ohjelma on Unixin dc, joka on ollut käyttöjärjestelmän mukana jo vuonna 1971.
Oğuzin piirikunta
thumb|250px|Oğuzin piiri Azerbaidžanin kartalla. Oğuzin piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1216 neliökilometriä. Asukkaita on 40 500 henkeä (vuonna 2010).
Oğuzin piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, idässä Qəbələn, etelässä Ağdaşin ja lännessä Şəkin piirikuntiin.
Piirin keskus on Oğuzin kaupunki (vuoteen 1991 saakka Vartaşen). Lisäksi siihen kuuluu 30 maalaiskuntaa. Kyliä on yhteensä 31. Kaupunkiväestön osuus on 17,2 % (vuonna 2010).
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 85,1 % on azereja, 12,0 % lezgejä ja 2,0 % turkkilaisia. Lisäksi on muun muassa udeja ja juutalaisia. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (12,1 % vuonna 1959).
Oğuzin kautta kulkee Qaraməryəmin ja Balakənin välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Paikallislehtenä ilmestyy Oğuz Yurdu.
Makrillit
Alaheimot ja suvut
Sukuja on 15 kahdessa alaheimossa.
Rhabditophora
Rhabditophora on laakamatojen alajakso. Se sisältää heisimatojen, kidusmatojen ja tiehytmatojen luokat, sekä osan aiemmin värysmatoihin luokitelluista lahkoista.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
thumb|300px|Talvikisojen mäkihyppyä Papulan hyppyrimäessä. Viipurin kansainväliset talvikisat järjestettiin Viipurissa 23.–28. helmikuuta 1910. Niiden ohjelmaan kuului yhteensä 12 urheilulajia, joiden joukossa oli varsinaisten talvilajien lisäksi myös paini, telinevoimistelu ja ammunta sekä hevos- ja autokilpailuja. Talvikisojen yhteydessä käytiin myös vuoden 1910 yleisluistelun EM-kilpailut, jotka Keski-Euroopassa vallinneen leudon sään takia siirrettiin Viipuriin Itävallan Klagenfurtista.
Taustaa
thumb|300px|Viipurin talvikisojen ravintolapaviljonki Papulanlahden rannalla. Viipurin talvikisojen esikuvana voidaan pitää olympialaisten lisäksi myös Pohjoismaisia kisoja, joita oli pidetty vuodesta 1901 lähtien. Ensimmäiset talviolympialaiset järjestettiin vasta 1924. Viipurin ainoiksi jääneiden talvikisojen jälkeen Suomessa käynnistyivät muun muassa Puijon talvikisat vuonna 1916, Suomen talvikisat Helsingissä 1919 ja Salpausselän Kisat 1923. Ne olivat kuitenkin lyhyemmät perinteiset hiihtokilpailut, ilman jäälajeja tai muita urheilukilpailuja. Viipurin talvikisojen puuhamiehenä toimi varakkaaseen teollisuussukuun kuulunut viipurilainen Johan Fredrik Alexis Hackman, joka oli Hackmanin perheyrityksen johtaja. Hän oli innokas urheilumies ja toimi myös talvikisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Yksittäisten kilpailuiden järjestelyistä vastasivat paikalliset urheiluseurat ja yhdistykset.
Suorituspaikat ja osallistujat
Kisojen pääsuorituspaikat olivat Viipurin keskustan pohjoispuolella sijaitsevat Salakkalahti ja Papulanlahti. Salakkalahdella käytiin luistelukilpailut ja pelattiin jääpallo-ottelut. Papulanlahdelle puolestaan tehtiin virstan eli noin killometrin mittainen rata muita kilpailuja varten. Hiihtokilpailujen näyttämönä toimi Imatran kaupunginosassa sijaitseva Papulanmäki ympäristöineen. Osallistuijia talvikisoihin saapui Suomen lisäksi kuudesta eri maasta, heidän lisäkseen mukana oli myös Venäjällä asuvia virolaisia, saksalaisia ja brittejä. Nimekkäimpiä urheilijoita olivat olympiakultamitalistit Adolf Lindfors, Ludovika ja Walter Jakobsson sekä Per Thorén. Mukana oli myös lukuisia omien lajiensa MM- ja EM-mitalisteja sekä olympiaedustajia.
Olosuhteet
Kilpailujen suurimmaksi ongelmaksi muodostuivat huonot keliolosuhteet. Kisojen ajan vallitsi aurinkoisen pakkassään sijasta leuto, pilvinen ja sateinen sää, joka auttamattomasti latisti tunnelmaa. Se teki myös urheilijoiden olosuhteet vaikeiksi, erityisesti siitä kärsivät pika- ja taitoluistelijat, jotka joutuivat kilpailemaan pehmeällä ja jopa sohjoisella säällä. Talvikisat kiinnostivat yleisöä myös Suomen suuriruhtinaskunnan ulkopuolella, läheisestä Pietarista saapui junalasteittain ihmisiä seuraamaan kilpailuja. Venäläiset tulivat seuraamaan erityisesti luistelukilpailuja. Kritiikkiä kisat saivat lähinnä Papulanlahden rannalle ulkomaisia vieraita varten pystytetystä ravintolapaviljongista, joka ei ollut innokkaimpien raittiushenkisten urheilumiesten mieleen. Lisäksi paheksuttiin kaupallisuutta, kun rakennuksen ulkoseinillä oli suuria alkoholimainoksia.
Maastohiihto
Maastohiihdon ohjelmaan kuului neljä kilpailua, joista miesten 30 kilometriä oli myös vuoden 1910 SM-kilpailujen ainoa matka. Lisäksi järjestettiin naisten ja alle 17-vuotiaiden poikien kilpailut sekä viisihenkisten joukkueiden viestihiihto Kotkasta Viipuriin, jonka voitti Haminan VPK ajalla 12 tuntia ja 30 minuuttia. Naisten kilpailussa toiseksi sijoittunut Helena Tietäväinen oli vasta 13-vuotias. Kilpailujen yhteydessä järjestettiin myös suksinäyttely, jonka voitti helsinkiläinen Oy Otto Brandt Ab.
Mäkihyppy
Mäkihypyssä järjestettiin yleisen lisäksi myös alle 17-vuotiaiden sarja. Hyppääjien suorituksia haittasi molemmissa huono keli, jonka ansiosta hyppyjen pituudet jäivät lyhyiksi. Kilpailupaikkana toimi Papulanmäen rinteeseen rakennettu hyppyrimäki.
Tavu
Tavu on puhutun kielen rytmiyksikkö, joka koostuu yhdestä tai (yleensä) enintään muutamasta äänteestä, joista yksi on tavua muodostava eli syllabinen. Yhdestä tai useammasta tavusta puolestaan muodostuu sanoja. Lapset omaksuvat äidinkielelleen ominaisen tavurakenteen luonnostaan, ja jo pikkulapset osaavat jakaa sanoja tavuihin, mikä ilmenee esimerkiksi painokkaasti puhuttaessa tai huudettaessa: äi·ti!, Suo·mi, Suo·mi!.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Pikaluistelu
thumb|300px|Pikaluistelijat [[Nikolai Strunnikov ja Oscar Mathisen.]] Talvikisojen pikaluistelukilpailut käytiin jääpallon ja taitoluistelun tapaan Salakkalahden jäällä. Kansalliset kilpailut olivat samalla myös vuoden 1910 SM-kilpailut ja kansainväliset puolestaan yleisluistelun EM-kilpailut. Ne alun perin piti järjestää Itävallan Klagenfurtissa, mutta leudon talven johdosta kilpailut siirrettiin ensin Norjan Kristianiaan ja sen jälkeen Tukholmaan. Lopulta EM-kilpailut päätettiin pitää Viipurin talvikisojen yhteydessä. Molempien kilpailujen tasoa heikensi huono sää, SM-kilpailuita haittasi lumisade ja EM-kilpailujen aikana oli vesisadetta, joka pehmensi jään sohjoiseksi.
Jukolan humppa
Jukolan humppa on Eläkeläiset-yhtyeen vuonna 2006 julkaisema single.
Tavu
Kun sanojen tavurakenteeseen halutaan kiinnittää erityistä huomiota, voidaan puhua tavaamisesta ja kirjoituksen yhteydessä tavuttamisesta. Yleensä tavujen rajoja ei kirjoituksessa tarvitse erikseen merkitä.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
SM-kilpailut
Yleisluistelun SM-kilpailuihin osallistui yli 20 luistelijaa Hangosta, Helsingistä, Joensuusta, Oulusta, Porista ja Viipurista. Kilpailuissa luisteltiin 500, 1 500 ja 5 000 metrin matkat ja lopputulokset laskettiin sijapisteistä. Voittajaksi selvisi vuoden 1905 Euroopan mestari Johan Wikander, toiseksi sijoittui tuleva MM-pronssimitalisti Väinö Wickström ja kolmanneksi Helsingfors Skridskoklubbia edustanut hämeenlinnalainen Arne Schrey. Mukana olivat myös muun muassa neljänneksi sijoittunut vuoden 1902 MM-hopeamitalisti Jussi Wiinikainen sekä kahdeksanneksi jäänyt vuoden 1901 maailmanmestari Franz Fredrik Wathén.
Tavu
Muutamissa kielissä kuten kiinassa lähes kaikki kantasanat ovat yksitavuisia. Myös esimerkiksi englannissa ja ruotsissa yksitavuisia sanoja on huomattavan paljon. Suomen kielessä perussanavartalot ovat tavallisimmin kaksitavuisia, mutta yksitavuisiakin sanoja on jonkin verran. Kolmi- tai useampitavuiset sanat ovat tavallisimmin muiden sanojen johdannaisia.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
EM-kilpailut
Vuoden 1910 yleisluistelun EM-kilpailuissa oli Suomen lisäksi osallistujia Itävalta-Unkarista, Norjasta, Ruotsista, Tanskasta ja Venäjältä. Matkoja oli neljä; 500, 1 500, 5 000 sekä 10 000 metriä. Mestaruus ratkaistiin SM-kilpailujen tapaan sijapisteet laskemalla. Paras suomalainen oli kuudenneksi sijoittunut Björn Damstén.
Taitoluistelu
Taitoluistelukilpailut käytiin jääpallon ja pikaluistelun tapaan Salakkalahden jäällä ja myös niitä haittasi huono keli. Mukana olivat muun muassa ensimmäinen olympiakultaa voittanut suomalaisnainen Ludovika Jakobsson, joka tuolloin vielä kilpaili tyttönimellään Eilers ja edusti synnyinmaataan Saksaa. Miesten kilpailun paras oli Per Thorén, joka kaksi vuotta aikaisemmin oli voittanut yksinluistelun kultamitalin Lontoon olympialaisissa.
Tavu
Määritelmä ja suhde prosodiaan
Tavu liittyy läheisesti prosodian käsitteistä niin painoon, kvantiteettiin kuin intonaatioonkin. Usein sanassa on yhdellä tavulla pääpaino, minkä lisäksi pitkissä sanoissa voi yhdellä tai useammalla tavulla olla sivupaino. Osa tavuista on painottomia. Painollisten ja painottomien tavujen vuorottelusta pitkälti muodostuu kielelle ominainen puherytmi. Tätä luontaista rytmiä voidaan runoudessa sovittaa runomittoihin, joissa yleensä kaksi tai kolme tavua – niistä yksi muita voimakkaampana – muodostaa niin sanotun runojalan. Lauluissa jokainen yksittäinen sävel (nuotti) vastaa tavallisimmin yhtä tavua, mutta joskus sävelkorkeus vaihtuu kesken tavun ja tavua saatetaan venyttää hyvinkin pitkäksi.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Jääpallo
thumb|250px|Jääpalloturnauksen voittanut Polyteknikkojen Urheiluseura. Talvikisojen jääpalloturnauksen osallistui neljä joukkuetta. Voittajaksi selvisi Viipurin Reippaan loppuottelussa kukistanut Polyteknikkojen Urheiluseura Helsingistä. Varsinaisen turnauksen jälkeen Helsingin IFK haastoi Polyteknikot vielä ystävyysotteluun, jonka HIFK voitti 7–1. Ottelut pelattiin Salakkalahden jäällä ja niiden tuomarina toimi Pietarissa asuva englantilainen J. Lindgard.
Tavu
Etymologia
Suomen sana tavu on Elias Lönnrotin oppitekoisesti lainaperäisestä tavata-verbistä (< myöhäismuinaisruotsin stafva, joka nykyruotsissa esiintyy muodossa stava) muodostama (1847). Aiemmin Lönnrot käytti muotoa tavut (taivutus: gen. tavuen : part. tavutta : ill. tavueen). Koko 1800-luvun ajan tavu-muodon rinnalla esiintyi myös Daniel Europaeuksen itämurteiden pohjalta muodostama muoto tavuu.
Tavun rakenne
Tyypillisesti tavu muodostuu sen ytimenä eli sonanttina toimivasta vokaalista, jonka edellä tai jäljessä voi esiintyä yksi tai useampi konsonantti (eli kerake). Joissain kielissä, kuten englannissa, saksassa ja tšekissä, esiintyy myös tavuja, joissa ei ole lainkaan vokaalia vaan tavun ytimenä toimii jokin konsonantti (esimerkiksi , jossa jälkimmäisen tavun ytimenä toimii -äänne).
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Curling
Curlingissa olivat vastaikkain Moskovan englantilaisista koostunut curlingkerho ja Viipurin Reippaan joukkue, jonka kapteenina toimi Suomessa asunut skotti George Easton. Hänet tunnettiin myös jalkapalloilijana, joka oli kaksi vuotta aikaisemmin voittanut kaikkien aikojen ensimmäisen Suomen mestaruuden Helsingin Unitaksen riveissä. Talvikisojen curlingottelu Viipurin Reippaan ja Moskovan englantilaisen curlingklubin välillä päättyi viipurilaisten voittoon lukemin 15–10. Kyseessä oli ensimmäinen Suomessa pelattu kansainvälinen curlingottelu. George Eastonin maahan tuoman lajin harrastaminen oli Suomessa alkanut vasta edellisenä talvena Viipurissa
Tavu
Tavun rakenne
Suomessa tavun ytimenä on aina vokaali, joka voi olla lyhyt (esim. a), pitkä (esim. aa) tai diftongi (esim. au). Erilaisia tavuja on suomessa vajaat 3000, ja yleensä tavuun kuuluu 1–4 äännettä. Kotoperäisissä sanoissa tavujen rakenne voi monimutkaisimmillaan olla muotoa KVRK, jossa K on konsonantti, V vokaali ja R resonantti (r, l, m tai n): kers·kuu, kelk·ka, lamp·pu, lant·tu. Puhekielessä voi esiintyä myös tavuja, joiden muoto on KVKs: kaks, laps (mutta kirjakielisemmin äännettäessä s aloittaa näissä tapauksissa uuden tavun: kak·si, lap·si). Kaikki kielet eivät salli näin monimutkaisia tavurakenteita, mutta toisaalta joissain kielissä rakenne voi olla mutkikkaampikin. Esimerkiksi japanissa vain muoto KV on sallittu.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Potkukelkkailu
Potkukelkkailussa kilpailtiin 3 000 metrin matkalla Papulanlahden kilometrin pituisella radalla. Kilpailua lähdöstä maaliin johtaneen voittajan aika oli 9,26.
Raviurheilu
thumb|250px|Talvikisojen ravikilpailut Papulanlahden jäällä. Ravikilpailut pidettiin Kelkkalan raviradan sijaan muidenkin kilpailujen näyttämönä olleella Papulanlahden jääradalla. 2 000 metrin matkan voitti Pohjois-Hämeen Hippoksen omistama ori Valpas, jota ohjasti kuuluisa viipurilainen hevosmies Fritz Buttenhoff. Valppaan voittoaika 3,18 oli uusi Suomen ennätys.
Tavu
Tavun rakenne
Suomessa KV on yleisin tavutyyppi, ja se muodostaa yksin n. 36–40 % puhevirran tavuista. Seuraavaksi yleisin on KVK (27–31 %). Vokaalialkuiset tavut ovat selvästi harvinaisempia (VK n. 4–7 %, V 3–4 %, VV 1 %, loput alle 1 %).
Tavut voidaan lajitella yhtäältä avo- tai umpitavuiksi ja toisaalta lyhyiksi tai pitkiksi tavuiksi. Avotavuja ovat kaikki vokaaliin päättyvät (esim. kaa·tu·a, lai·va, uu·ni) ja umpitavuja konsonanttiin päättyvät (esim. kat·seet, as·tut·han). Lyhyitä tavuja puolestaan ovat ne, jotka päättyvät lyhyeen vokaaliin (esim. ma·ta·la, a·la) ja pitkiä kaikki muut eli ne, jotka päättyvät joko pitkään vokaaliin (esim. kaa·tuu), diftongiin (esim. tie, työ) tai konsonanttiin (esim. et·sit·hän).
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Autourheilu
Autokilpailut käytiin myös Papulanlahden jäällä. Niihin osallistui kahdessa luokassa neljä kilpailijaa ja matkana oli 10 kilometriä. Pienempien koneiden luokan voitti helsinkiläinen S. Nikolajeff jr saksalaisella Adler-merkkisellä autolla ajalla 17,34 ja isompien luokan viipurilainen johtaja W. Kasubskij niin ikään saksalaisella Stoewerilla. Tämän jälkeen ajettiin vielä tasoitusajo, jossa hävinneet saivat aikaeron verran tasoitusta. Tasoitusajon paras oli viipurilainen N. Garoff ranskalaisella autollaan Clément-Bayard.
Poroajokilpailut
Viipurin talvikisojen ohjelmassa piti helmikuun 25. päivänä olla Papulanlahden radalla järjestettävät poroajokilpailut. Suomen Urheilulehden mukaan yleisöä oli saapunut kilvanajoa seuraamaan jopa 10 000 katsojaa, mutta suureksi pettymykseksi paikalle ei milloinkaan ilmaantunut yhtään poroa.
Gordon Moakes
Gordon Peter Moakes (s. 22. kesäkuuta 1976) on brittiläinen muusikko, joka on tunnettu indie rock -yhtye Bloc Partyn basistina ja taustalaulajana. Moakes on mukana myös Young Legionnaire -yhtyeessä.
Tavu
Tavukirjoitus, abugida ja han’gŭl
Abugida taas on kirjoitusjärjestelmä, jossa konsonantti + inherentti vokaali (yleensä a) ilmaistaan yhdellä kirjoitusmerkillä, ja muut vokaalit (myös pitkät) merkitään yleensä siihen tulevalla tarkkeella. Käytännössä abugida tulee hyvin lähelle tavukirjoitusta, jos kielen tavuista valtaosa on tyyppiä KV (konsonantti + vokaali).
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Ammunta
Talvikisojen ampumakilpailut järjestettiin 27. helmikuuta Säiniön ampumaradalla Viipurin maalaiskunnassa. 100 ja 150 metrin matkat voitti kaksi kertaa olympialaisissakin mukana ollut turkulainen Frans Nässling.
Tavu
Tavukirjoitus, abugida ja han’gŭl
Edelleen korean kirjoitusjärjestelmässä han’gŭlissa, joka lähtökohtaisesti on aakkoskirjoitusta (eli kullakin konsonantilla ja vokaalilla on oma kirjoitusmerkkinsä), kirjaimet ladotaan yhteen tavuittain.
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Telinevoimistelu
Telinevoimistelussa kilpailtiin pakollisessa ja vapaassa ohjelmassa. Molemmissa oli seitsemän osallistujaa, suomalaisten lisäksi mukana oli kaksi Pietarin saksalaisen voimistelukerhon edustajaa.
Paini
Painiin osallistui suomalaisten lisäksi pietarilaisia urheilijoita. Raskaan sarjan voitti kymmenen vuotta myöhemmin Antwerpenin kesäolympialaisissa kultaa paininut Adolf Lindfors. Kolmanneksi sijoittunut Nikolai Gavrilik tunnetaan myös kuulantyönnön sekä kiekon- ja moukarinheiton Suomen mestarina.
Tavu
Äänne- eli aakkoskirjoitus
Äänne- eli aakkoskirjoitus perustuu tavun perusosiin eli äänteisiin, eikä tavujen rajoja tavallisesti merkitä näkyviin. Useimpien länsimaisten kielten oikeinkirjoituksessa noudatetaan kuitenkin sääntöä, jonka mukaan sana voidaan katkaista tavurajan kohdalta ja sanan loppuosa siirtää seuraavalle riville. Tällöin sanan katkaisu osoitetaan tavuviivana käytettävällä yhdysviivalla (tai samannäköisellä merkillä).
Suomen kielessä tavuraja on selvyyden vuoksi merkittävä aina, kun se osuu kahden samaa vokaalia tarkoittavan kirjaimen väliin, kuten voi käydä yhdyssanan osien rajalla (linja-auto) tai vokaalien välisen k:n kadottua astevaihtelun vuoksi (liuku : liu’un). Jos tavurajan merkitseminen on tarpeen pelkästään astevaihtelun takia, tavuraja osoitetaan yhdysviivan sijasta heittomerkillä.
Eräiden muiden kielten oikeinkirjoituksessa vokaalien välinen tavuraja voidaan kreikasta periytyvän käytännön mukaan tarvittaessa merkitä toisen vokaalin päälle lisättävällä treemalla eli erokepisteillä. Näin tehdään muun muassa ranskassa, hollannissa ja toisinaan englannissakin:, (myös co-operation tai cooperation).
Tavutus suomen kielessä
Tavu voi muodostua pelkästä vokaalistakin, mutta usein tavun alussa on konsonantti: ko·me·a, u·pe·a, aa·mu, mai·to. Konsonantti voi esiintyä myös tavun lopussa: ko·me·at, sääs·töt. Sanan (tai yhdyssanan osan) sisällä kahden vokaalin välissä esiintyvä konsonantti aloittaa aina uuden tavun, ja jos konsonantteja on monta peräkkäin, niistä viimeinen aloittaa uuden tavun: sääs·tää, kers·ku·a. Vain vierassanoissa tavu voi alkaa konsonanttiyhtymällä: trak·to·ri, sprint·te·ri, kon·struk·ti·o (myös konst·ruk·ti·o). Jos kaksi samaa konsonanttia on peräkkäin, niiden välissä on tavuraja: at·tri·buut·ti.
Perussäännöt
Tiivistäen suomalaisissa sanoissa tavuraja on siis:
Säännöt kuitenkin pätevät vain vanhoihin suomalaisiin sanoihin, ts. joko kantakielestä perittyihin tai riittävän kauan sitten lainattuihin.
Tomi Sivenius
Tomi Eerik Sivenius on lappeenrantalainen laulaja ja kitaristi, joka tunnetaan yhtyeistä Pronssinen Pokaali, Magneetti ja Kotiteollisuus.
Sivenius oli Kotiteollisuuden kitaristi-laulaja 1990-luvun alussa, jolloin yhtyeen nimi oli vielä Hullu ukko ja kotiteollisuus. Hän oli mukana yhtyeen kahdella vuonna 1993 julkaistulla demolla. Kotiteollisuuden jälkeen Sivenius lauloi vuosina 1995–2000 toimineessa Pronssisessa Pokaalissa, jolta ilmestyi kolme albumia. Yhtye aktivoitui uudelleen vuonna 2007, jolloin se julkaisi kokoelma-albumin ja live-dvd:n. Sivenius soitti myös kitaraa Magneetissa, jonka ainoa albumi ilmestyi vuonna 1998. Vuonna 2001 hän julkaisi sooloalbumin Osa sinua.
Täydellisyys
Täydellisyys on matematiikassa topologian peruskäsite, joka tarkoittaa sitä että metrisen avaruuden jokainen Cauchyn jono suppenee. Esimerkiksi avaruus on täydellinen, ja täydellisen avaruuden X osajoukko A on täydellinen, jos ja vain jos A on suljettu.
Tärkeä tulos on myös Banachin kiintopistelause, jonka mukaan täydellisen avaruuden X kontraktiolla itselleen on täsmälleen yksi kiintopiste a. Jono f(x), f(f(x)), f(f(f(x))) ... suppenee kohti tätä pistettä kaikilla x \in X.
Täydellisyys ei ole topologinen ominaisuus, sillä on olemassa metrisiä avaruuksia, jotka ovat homeo­morfiset, mutta joista toinen on täydellinen, toinen ei. Esimerkiksi reaalilukujen joukko \mathbf{R} on täydellinen, mutta avoin väli ]0, 1[ ei, vaikka ne ovat homeo­morfiset.
Bairen lauseen mukaan täydellisten metristen avaruuksien tiheiden avointen osajoukkojen leikkaus on tiheä.
Topologiassa metrisen avaruuden (X,d) täydellistymällä tarkoitetaan paria (\varphi,(Y,e)), missä (Y,e) on täydellinen metrinen avaruus ja on isometria Y:n tiheälle osajoukolle. Jokaisella metrisellä avaruudella on täydellistymä.
Viitoitusjärjestelmä
Viitoitusjärjestelmä tarkoittaa merenkulussa tapaa merkitä luodattu vesiväylä viitoilla ja poijuilla merialueelle.
Suomessa käytetään kansainvälistä A-viitoitusjärjestelmää, joka sisältää kardinaali- ja lateraalijärjestelmän. Lisäksi käytössä on kolme muuta viittaa: kari- ja turvavesi- ja erikoismerkki. Pääväylillä käytettävät viitat, poijut ja reunamerkit on usein varustettu valotunnuksin.
Kardinaalijärjestelmä
thumb|180px|Eteläviitta Kardinaalijärjestelmän viitat ja poijut osoittavat sen ilmansuunnan jolta puolelta väylä kulkee suhteessa viittaan eli kummalta puolen viitta ohitetaan veneellä. Viitat ja poijut on maalattu mustakeltaisiksi siten, että värien järjestys kertoo ilmansuunnan. Viittojen mustaa väriä vastaa sininen heijastin ja keltaista väriä keltainen heijastin.
thumb|left|150px| Pohjoinen
Pohjoisviitta
thumb|left|150px| Itä (klo 3)
Itäviitta
thumb|left|150px| Etelä (klo 6)
Eteläviitta
thumb|left|150px| Länsi (klo 9)
Lateraalijärjestelmä
thumb|180px|Oikeanpuoleinen poiju. Lateraalijärjestelmään kuuluu kaksi viittaa, oikeanpuoleinen ja vasemmanpuoleinen viitta. Nimensä mukaisesti ne osoittavat väylän sijainnin nimelliskulkusuuntaan katsottuna.
Nimelliskulkusuunta on merkitty nuolella merikarttaan ja sen määrittely Suomen merialueilla noudattaa pääsääntöisesti seuraavaa periaatetta: Nimelliskulkusuunta on avomereltä sisämaahan päin ja Pohjanlahdella pituussuuntaan etelästä pohjoiseen sekä Suomenlahden pituussuuntaan lännestä itään. Satamaan johtavissa väylissä nimelliskulkusuunta on satamaan päin.
Käytännössä veneen turvallinen reitti tulee varmistaa ajan tasalla olevasta merikartasta.
Poiju ja valopoiju
thumb|220px|right|Länsipoiju
Jean Shiley
Jean Shiley Newhouse (20. marraskuuta 1911 Harrisburg, Pennsylvania – 11. maaliskuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä, olympiavoittaja Los Angelesissa 1932.