cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tšuktšimeri
Biologia
Tšuktšimeren alueella elää noin 2 000 jääkarhua, puolet Yhdysvaltojen jääkarhuista ja kymmenesosa maapallon koko jääkarhupopulaatiosta. Jääkarhujen tärkeintä ravintoa ovat norpat, jotka viettävät pääosan elämästään jään pinnalla. Muita jäällä eläviä hyljelajeja ovat juovahylje, partahylje ja täplähylje. Hylkeiden lisäksi merijäätä käyttävät lepopaikkana mursut, joita muuttaa Tyyneltämerelle Tšuktšimerelle kesän ajaksi.
Tšuktšimeri on tärkeä elinalue myös monille valaslajeille. Sen matalissa vesissä liikkuu harmaavalaiden lisäksi uhanalaisia silli- ja ryhävalaita. Kasegaluk Lagoonissa ruokailee ja kasvattaa poikasiaan noin 3 500 maitovalasta. Monet Alaskan rannikon alkuperäiskansoista ovat perinteisesti pyydystäneet rannikolla liikkuvia grönlanninvalaita.
Athanasius Kircher
pienoiskuva|200px|Athanasius Kircher. Athanasius Kircher (2. toukokuuta 1602 – 27. tai 28. marraskuuta 1680) oli saksalainen jesuiitta ja oppinut, joka julkaisi noin 40 teosta eri aloilta, muun muassa orientalismista, geologiasta ja lääketieteestä. Hän teki myös varhaisen tutkimuksen Egyptin hieroglyfeistä. Hän oli myös ensimmäisiä jotka tarkkailivat mikrobeja mikroskoopilla, ja esitti että rutto on bakteerien aiheuttamaa. Kircheriä on tuotantonsa laadun ja laajuuden takia pidetty viimeisenä, joka yritti tietää kaiken. Nykynäkökulmasta hän oli välillä oikeassa, välillä väärässä ja usein hänen näkemyksenä ovat naurettavia. Kircherin asema ja merkitys oppineena ajatella väistyi rationalismin yleistymisen myötä.
Kircherin ajatuksia eri aloilta
pienoiskuva|200px|Latium, 1671.
Egyptologia
Kircher muistetaan nykyään lähinnä Egyptiä koskevista uskomuksistaan. Hän piti muinaisegyptiä kielenä, jota Aatami ja Eeva puhuivat, ja hieroglyfejä okkultistisina symboleina. Kircher luuli kykenevänsä lukemaan ja kääntämään hieroglyfejä ja julkaisi aiheesta neljä teosta. Kaikki käännökset ovat kuitenkin osoittautuneet vääriksi.
Sinologia
Kircher oli kiinnostunut Kiinasta ja julkaisi aiheesta epätasaisena pidetyn ensyklopedian. Siinä julkaistu Kiinan kartta on hyvätasoinen. Sen sijaan lukua lohikäärmeistä ei pidetä yhtä pätevänä. Kirja pohjautui pitkälti jesuiittalähetyssaarnaajien kokemuksiin. Kircher piti kiinalaisia Haamin jälkeläisinä, tulkitsi Konfutsen olevan Mooses ja arveli kiinalaisten kirjoitusmerkkien perustuvan hieroglyfeihin.
Minh Ly
Minh Ly (s. 24. maaliskuuta Vietnam ) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hitsaajana työskennellyt Ly muutti Vietnamista Las Vegasiin vuonna 1986. Hän oli töissä keittiöapulaisena paikallisessa kiinalaisessa ravintolassa 1980-luvun lopulla. Pelijakajanakin toiminut Ly, kuten monet muutkin Vegasissa, aloitti pokeriuransa pienten limiittien käteispeleissä saadakseen lisäansioita. Lystä tuli menestyvä korkeiden limiittien käteispelaaja ennen siirtymistään turnauspokeriin.
Athanasius Kircher
Geologia
Vuonna 1638 Kircher kävi Etelä-Italiassa ja tutustui Vesuviukseen, jonka kraatteriin hänet laskettiin. Hänen luonnontieteelliset ajatuksensa tuli kirjattua Mundus Subterranus -teokseen, jossa hän mm. esittää, että vuorovesi-ilmiö johtuu veden virtauksesta maanalaisiin meriin ja niistä pois. Samassa kirjassa Kircher julkaisi myös Atlantiksen kartan.
Biologia
Arca Noëssa Kircher esitti ajatuksensa, että vedenpaisumuksen jälkeen eläinlajit muuttuivat toisiksi vaeltaessaan uusiin ympäristöihin: esimerkiksi peuroista tuli pohjoisessa poroja. Lisäksi olisi syntynyt uusia lajeja risteytymällä, kuten kilpikonnasta ja piikkisiasta vyötiäinen.
Minh Ly
Pokeriura
Ly voitti World Poker Tour -kiertueeseen kuuluvan the 2nd Doyle Brunson North American Poker Championship -turnauksen Las Vegasissa 18. lokakuuta 2005. Lopussa Lynin  voitti Dan Harringtonin  -käden, kun yhteisiksi korteiksi tuli. Ly ansaitsi voitostaan 1 060 050 dollaria.
Athanasius Kircher
Lääketiede
Kircherillä on melko moderni asenne lääketieteeseen. Hän tutki mm. ruttoon kuolleiden verta mikroskoopilla. Scrutinium Pestis -teoksessa hän kirjoittaa, että veressä on pieniä matoja ja arveli, että mikro-organismit aiheuttavat sairauden. Päätelmä oli sinänsä oikea, mutta todennäköistä on, että Kircher näki mikroskoopilla verisoluja eikä ruton aiheuttajaa Yersinia Pestis tä.
Tekniikka
Vuonna 1646 Kircher julkaisi Ars Magna Lucis et Umbrae -teoksen, jossa hän kuvasi taikalyhdyn toimintaperiaatteen. Kyseessä on koje, jonka avulla voi heijastaa lasilevylle maalattuja kuvia seinälle. Kircher ei keksinyt laitetta mutta esitti joitakin parannuksia aiempiin malleihin. Kircherin ansio on mystiikan vieminen pois kuvien heijastamisesta. Kircher kirjoitti, että kuvia esitettäessä yleisölle tulee selittää, että kyseessä on täysin luonnollinen ilmiö.
Minh Ly
Pokeriura
Minh Ly oli mukana High Stakes Pokerin toisella tuotantokaudella. Ly asuu Temple Cityssä Kaliforniassa. Hän pelaa vakituisesti Bellagion suurten panosten käteispelissä (niin sanotussa "The Big Gamessa") ja on naimisissa Lu Binhin kanssa.
Athanasius Kircher
Tekniikka
Kircher rakensi myös magneettisen kellon. Sen mekanismin hän kuvasi kirjassa Magnes (1641).
Minh Ly
Pokeriura
Barry Greensteinin mukaan Ly hallitsee kaikki pelimuodot hyvin, mutta hänen rajoittunut englannintaitonsa vähentää hänen saamaansa huomiota.
Athanasius Kircher
Tekniikka
Kircher suunnitteli tai kuvasi myös puhetorven, ikiliikkujan, tuuliharpun ja kissapianon, kuvitteellisen soittimen, johon kissat olisi järjestetty niiden äänenkorkeuden mukaan, ja haluttu kissa saataisiin ääntelemään painamalla kosketinta, johon sidottu lanka vetäisi kissan häntää.
Minh Ly
Pokeriura
Elokuussa 2007 Lyn pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria.
Athanasius Kircher
Teokset
Kircherin päätyöt ikäjärjestyksessä: pienoiskuva|200px|Tutkimus korvista teoksessa Musurgia universalis, 1650. pienoiskuva|200px|Arithmologia.
Taivaan sfäärit
Nykyisen käsityksen mukaan planeetat kiertävät Aurinkoa muutoin lähes tyhjässä avaruudessa. Antiikin ja keskiajan ajattelijat sen sijaan olettivat taivaan sfäärien olevan paksuja, harvasta aineesta kohdistuvia sisäkkäisiä pallokuoria, joista jokainen oli suorassa kosketuksessa sekä lähimmän sisemmän että ulomman pallokuoren kanssa. Tämän olettamuksen ja Ptolemaioksen episykliteorian perusteella tehtiin myös aikoinaan yleisesti hyväksyttyjä arvioita taivaankappaleiden etäisyyksistä: Auringon oletettiin olevan 6,4 miljoonan ja tähtien 117 miljoonan kilometrin päässä Maasta. Nykyisin etäisyyksien tiedetään olevan moninkertaisesti suurempia: näkyvä maailmankaikkeus ulottuu miljardi]]en valovuosien päähän ja sitä paitsi laajenee jatkuvasti.
Albert Van Heldenin mukaan on ilmeistä, että suunnilleen vuodesta 1250 aina 1600-luvulle saakka Euroopassa jokseenkin kaikki oppineet tunsivat Ptolemaioksen mallin sisäkkäisine pallokuorineen ja siitä johdetut kosmiset mittasuhteet. Vielä senkin jälkeen, kun Kopernikuksen aurinkokeskeinen malli oli omaksuttu, taivaallisten sfäärien mallista esitettiin uusia versioita, joissa sfäärien keskipisteenä kuitenkin oli Aurinko ja jossa eri planeettojen sfäärit olivat sisimmästä uloimpaan järjestyksessä Merkurius, Venus, Maa ja Kuu, Mars, Jupiter ja Saturnus.
Teoria taivaan sfääreistä menetti kuitenkin uskottavuutensa tieteellisen vallankumouksen myötä. Vielä 1600-luvun alussa Johannes Kepler käsitteli taivaan sfäärejä, vaikka hänen mukaansa sfäärit eivät kannattaneetkaan planeettoja vaan päätteli, että ne kulkivat ellipsin muotoisia ratoja pitkin Keplerin lakien mukaisesti. Saman vuosisadan lopulla Newtonin mekaniikka ja yleinen gravitaatiolaki syrjäyttivät kreikkalaiset ja keskiaikaiset teoriat maanpäällisten ja taivaallisten kappaleiden liikkeistä ja selittivät samalla, miten Keplerin lait seurasivat taivaankappaleiden välisistä vetovoimista.
Varhaiset käsitykset sfääreistä ja ympyräradoista
Antiikin Kreikassa, ajatus taivaan sfääreistä ja renkaista esiintyi ensimmäisen kerran Anaksimandroksen kosmologiassa 500-luvulla eKr. Hänen kosmologiassaan sekä Aurinko että Kuu olivat avoimia aukkoja tihentyneen ilman sisällä olevissa putkimaisissa tulirenkaissa; nämä renkaat olivat ikään kuin pyörän vanteita, jotka pyörivät keskellä olevan Maan ympärillä. Myös kiintotähdet olivat avoimia aukkoja vastaavanlaisissa pyörän vanteissa, mutta tähtiä vastaavia pyöriä oli niin paljon, että niiden vanteet yhdessä muodostivat yhtenäisen Maata ympäröineen pallonkuoren. Kaikki nämä pyöränvanteet olivat alun perin muodostuneet alkuperäisestä tulikehästä, joka ympäröi Maata joka puolelta mutta joka oli hajonnut moneksi erilliseksi renkaaksi. Niinpä Anaksimandroksen kosmogonian mukaan aluksi oli pallopinta, josta taivaan renkaat muodostuivat, ja osa näistä renkaista vuorostaan oli muodostanut tähtien sfäärin. Maasta katsottuna Auringon rengas oli korkein, Kuun alempi ja tähtien sfääri kaikkein alimpana.
Anaksimandoksen jälkeen hänen oppilaansa Anaksimenes (n. 585–528/524 eKr.) selitti, että tähdet, Aurinko, Kuu ja planeetat koostuivat kaikki tulesta. Mutta sen sijaan, että tähdet oli naulojen tai nastojen tavoin kiinnitetty pyöreään kristallipalloon, Aurinko, Kuu, planeetat ja myös Maa leijailivat suuremman kokonsa vuoksi ilmassa lehtien tavoin. Sen sijaan, että kiintotähdet tekivät vuorokaudessa taivaanpallon mukana täyden kierroksen Maan ympäri, Aurinko, Kuu ja planeetat eivät hänen mukaan olleet kiertoliikkeessä laskunsa ja nousunsa välillä, vaan laskettuaan ne vaakatasossa Maan ympäri kuin lakki pään ympäri, kunnes ne jälleen nousivat. Anaksimandroksesta poiketen hän väitti kiintotähtien olevan kaikkein kauimpana Maasta. Anaksimeneen käsityksestä, että tähdet oli kiinnitetty kristallipalloon kuin kiinteään taustaan, tuli yksi kosmologian perusperiaatteista aina Kopernikuksen ja Keplerin aikaan saakka.
Anaksimeneen jälkeen Pythagoras, Ksenofanes ja Parmenides olivat kaikki yhtä mieltä siitä, että maailmankaikkeus oli pallomainen. Myöhemmin Platon selitti Timaios-dialogissaan, että maailmankaikkeus oli pallomainen, koska pallo oli kaikkein täydellisin ja yhdenmukaisin muoto, ja että sen ulkorajana oli kiintotähtien pallonkuori. Mutta hänen mukaansa planeetat olivat pyöriviin renkaisiin asetettuja pyöreitä kappaleita, eivät pyörän vanteita niin kuin Anaksimandroksen kosmologiassa.
Planetaaristen sfäärien ilmaantuminen
Vanteiden sijaan Platonin oppilas Eudoksus kehitti samankeskisiin pallopintoihin eli sfääreihin perustuvan planetaarisen mallin, jossa Aurinkoon ja Kuuhun liittyi kolme, viiteen planeettaan taas neljä sfääriä kuhunkin, kaikkiaan siis 26 sfääriä. . Kallippus muokkasi tätä järjestelmää käyttämällä Auringolle, Kuulle, Merkuriukselle, Venukselle ja Marsille viisi sfääriä kullekin, kun taas Jupiteriin ja Saturnukseen niitä liittyi edelleen vain neljä; kaikkiaan sfäärejä oli siis 33. Jokainen planeetta oli kiinnitetty sisimpään siihen liittyvistä sfääreistä. Vaikka Eudoksuksen ja Kallippuksen mallit kuvailivat kvalita­tiivisesti planeetojen liikkeiden tärkeimpiä ilmiöitä, ne eivät olleet riittävän tarkkoja, jotta niiden avulla olisi voitu tehdä kvantita­tiivisia ennusteita. Viime aikoihin saakka kreikkalaisen tieteen historian tutkijat ovat pitäneet näitä sfäärejä pelkästään geometrisina malleina mutta eräät uudemmat tutkimukset viittaavaat siihen, että ne käsitettiin fysikaalisesti todellisiksi tai on päädytty siihen, että käytettävissä olevan rajallisen aineiston perusteella ei voida ratkaisevasti selvittää, miten niiden luonne ymmärrettiin.
Teoksessaan Metafysiikka Aristoteles kehitti Eudoksoksen matemaattisten mallien perusteella sääfeihin perustuvan fysikaalisen kosmologian. Aristoteleen mallissa pallomainen Maa on maailman­kaikkeuden keski­pisteessä ja planeettoja liikuttaa joko 47 tai 55 toisiinsa liittyvää sfääriä, jotka muodostavat yhtenäisen planeetta­järjestelmän, kun taas Eudoksuksen ja Kallippuksen malleissa jokaisella planeetalla oli oma joukkonsa sfäärejä, jotka eivät kytkeyneet seuraavan planeetan sfääreihin. Aristoteleen mukaan sfäärien ja sen mukaisesti myös liikuttajien tarkka lukumäärä voitiin määrittää tähtitieteellisten tutkimusten avulla, mutta hän lisäsi Eudoksuksen ja Kallippuksen ehdottamiin sfääreihin vielä muita, joiden tehtävänä oli kumota ulompien sfäärien vaikutus. Aristoteleen mukaan nämä sfäärit koostuivat muuttumattomasta viidennestä alkuaineesta, eetteristä. Kutakin saman­keskistä sfääriä liikuttaa oma liikkumaton liikuttajansa, jota sfääri rakastaa ja joka juuri sen vuoksi saa sfäärin liikkumaan.
thumb|Ptolemaioksen taivaan sfäärien malli. Kuvassa Venuksen, Marsin, Jupiterin ja Saturnuksen [[episyklit, eksentriset deferentit ja ekvanttipisteet. George von Peuerbachin teoksesta Theoricae novae planetarum vuodelta 1474.]]
Noin vuonna 150 jKr. Ptolemaios kehitti Almagest-teoksessaan tähtien ja planeettojen liikkeelle geometriset ja ennustuskykyiset mallit, ja teoksessaan Planeettahypoteesit hän kehitti yhtenäisen fysikaalisen mallin kosmoksesta. Olettamalla deferentit eksentrisiksi ja käyttämällä episyklejä hän sai geometrisen mallinsa matemaattisesti yksityis­kohtaisemmaksi ja sen mukaiset ennusteet tarkemmaksi kuin aikaisemmat maailman­kaikkeuden mallit, joissa sfäärit oli oletettu saman­keskisiksi. Ptolemaioksen fysikaalisessa mallissa jokainen planeetta kuuluu kahteen tai useampaan sfääriin, mutta sen sijaan, että hän teoksensa Planeetta­hypoteesit ensimmäisessä kirjassa kuvailee niitä pallo­pintoina, toisessa kirjassaan hän käsittä ne pikemminkin paksuiksi sisäkkäisiksi pallomaisiksi vyöhykkeiksi. Hänen mukaansa jokainen planeetta liikkui tasaisella nopeudella pitkin episykliä, jonka keskipiste taas liikkui tasaisella kulma­nopeudella ekvanttipisteen suhteen, joka oli hieman syrjässä Maasta siten, että Maa ja ekvantti­piste sijaitsivat symmetrisesti deferentin keskipisteen suhteen. Ptolemaioksen sisäkkäisiin pallo­kuoriin perustuvan mallin perusteella voitiin myös arvioidan maailmankaikkeuden mittasuhteita: Saturnuksen suurin etäisyys oli 19 865 kertaa ja etäisyys tähtiin ainakin 20 000 kertaa Maan säteen suuruinen.
Planeettojen sfäärit sijoitettiin sisäkkäin maailmankaikkeuden keskustassa sijainneen pallomaisen, paikoillaan pysyvän Maan ympärille tavallisimmin tässä järjestyksessä: Kuu, Merkurius, Venus, Aurinko, Mars, Jupiter, Saturnus. Yksityiskohtaisemmissa malleissa seitsemään planeettojen sfääriin sisältyi muita sekundaarisia sfäärejä. Planeettojen sfäärien ulkopuolella oli tähtien sfääri, jossa olivat kiintotähdet. Eräiden tähtitieteellisten havaintojen selittämiseksi monet oppineet olettivat sitä paitsi, että kahdeksannen eli tähtien sfäärien ulkopuolella oli vielä kaksi tai kolme sfääriä: yhdeksäs, joka selitti tasauspisteiden prekession, kymmenes, joka selitti oletetun trepidaation, sekä mahdollisesti yhdestoista, joka selitti ekliptikan kaltevuuden vaihtelut. Sisempien planeettojen keskinäisestä järjestyksestä kaikki eivät kuitenkaan olleet samaa mieltä. Platon seuraajineen sijoitti ne järjestykseen Kuu, Aurinko, Merkurius ja Venus, minkä jälkeen ulommat planeetat olivat tavanomaisessa järjestyksessään. Sitä vatoin Ptolemaios sijoitti molemmat Auringon alapuolelle ja Venuksen Merkuriuksen yläpuolelle, mutta huomautti, että toiset olivat sijoittaneet molemmat Auringon yläpuolelle. Jotkut keskiaikaiset ajattelijat kuten al-Bitruji sijoittivat Venuksen sfäärin Auringon yläpuolelle mutta Merkuriuksen sen alapuolelle.
Kopernikus arveli, että empiirinen syy siihen, miksi Platon seuraajineen sijoitti Merkuriuksen ja Venuksen Auringon yläpuolelle oli se, että jos ne olisivat Auringon alapuolella, heijastaessaan Auringon valoa ne näyttäisivät suurimman osan ajastaan vain puolipallolta ja joskus ne myös peittäisivät Auringon, mutta kumpaakaan ilmiötä ei ollut havaittu.
Tähtitieteelliset käsitykset
pienoiskuva|vasen|Maa ja sitä ympäröivät seitsemän taivaallista sfääriä, [[Beden teoksesta De natura rerum 1000-luvun lopulta]]
Keskiajalla joukko tähtitieteilijöitä, ensimmäisenä heistä al-Farghānī, yritti laskea Ptolemaioksen sisäkkäisiin sfääreihin perustuvan mallin perusteella tähtien ja planeettojen etäisyyksiä. Al-Farghānīn mukaan tähtien etäisyys oli 20 110 Maan sädettä, mikä vastasi 65 357 500 mailia (105 180 700 kilometriä), kun hänen mukaansa Maan säde oli 3 250 mailia (5 230 km). Hieman näistä poikkeaviin lukuihin päädyttiin Ptolemaioksen Almagest-teoksen johdannoksi laadittussa Tashil al-Majisti -nimisessä tekstissä, jonka kirjoitti todennäköisesti Thābit ibn Qurra. Al-Battānī esitti teoksessaan Zij edeltäjistään riippumatta omia arvioitaan taivaankappaleiden etäisyyksistä. Hänen mukaansa tähtien etäisyys oli 19 000 kertaa Maan säde.
Vuosituhannen vaihteen aikoihin arabialainen tähtitieteilijä Ibn al Haytham kehitti Ptolemaioksen maakeskistä episyklimallia sisäkkäisiin pallokuoriin perustuen. Vaikka hänen käsityksensä oli samantapainen kuin Ptolemaioiksen, yksityiskohdissaan se poikkeaa edeltäjästään siinä määrin, että hänen on arveltu kehittäneen käsityksensä itsenäisesti. Optiikkaa käsittelevän teoksensa 15. ja 16. luvuissa hän myös kirjoitti, etteivät taivaan sfäärit ole kiinteää ainetta.
1100-luvun lopulla espanjalainen muslimitähtitieteilijä al-Bitrūjī (Alpetragius) yritti selittää planeettojen monimutkaiset liikkeet ilman Ptolemaioksen episyklejä ja eksentrisyyksiä pelkästään Aristoteleen käsityksen mukaisilla samankeskisillä sfääreillä, jotka liikkuivat eri nopeuksilla idästä lähteen. Tämän mallin avulla laaditut tähtitieteelliset ennusteet olivat paljon epätarkempia, mutta siitä keskustelivat monet myöhemmät eurooppalaiset tähtitieteilijät ja filosofit.
1200-luvulla tähtitieteilijä al-'Urḍi ehdotti Ptolemaioiksen pallokuorimalliin perusteellista muutosta. Teoksessaan Kitāb al-Hayáh hän esitti uudelleen määrittämisensä parametrien avulla uudet arviot planeettojen etäisyyksille. Hänen mukaansa Auringon etäisyys oli 1 266 kertaa Maan säde, mikä pakotti hänet sijoittamaan Venuksen sfäärin Auringon sfäärin ulkopuolelle, ja mallia edelleen kehittäessään hän lisäsi planeettojen halkaisijat niitä vastaavien sfäärien paksuuteen. Täten hän päätyi arvioimaan, että tähtien etäisyys oli 140&nbps;177 kertaa Maan säteen suuruinen.
Suunnilleen samoihin aikoihin oppineet Euroopan yliopistoissa alkoivat pohtia, mitä Aristoteleen uudelleen löytyneestä filosofiastä ja Ptolemaioksen tähtitieteestä seurasi. Sekä tähtitieteen tutkijat että populaarit kirjoittajat yrittivät tehdä sisäkkäisten kuorten mallin perusteella päätelmiä maailmankaikkeuden mittasuhteista. Tähtitieteen alkeita käsittelevässä Campanus of Novaran teoksessa Theorica planetarum laskettiin tämän mallin pohjalta planeettojen etäisyyksiä ja saatiin tulokseksi 22 612 Maan sädettä eli 73 387 747 100/660 mailia. Roger Bacon esitti teoksessaan Opus Majus Al-Farghānīn arvion, jonka mukaan tähdet olivat 20 110 maan säteen eli 65 357 700 mailin etäisyydellä, mistä hän sai maailmankaikkeuden ympärysmitaksi 410 818 517 3/7 mailia. Että tämän mallin katsottiin vastaavan fysikaalista todellisuutta, ilmenee selvästi Baconin teoksessa Opus Majus olevasta laskelmasta siitä, kuinka kauan kestäisi kävellä Kuuhun, sekä Englannissa tuolloin suositusta teoksesta South English Legendary, jossa sanotaan, että matka korkeimpaan tähtitaivaaseen kestäisi 8000 vuotta. Tämän sisäkkäisten pallokuorien malliin perustuvan käsityksen maailmankaikkeuden mittasuhteista tekivät yleisemmin tunnetuksi varsinkin Maimonideen, Gossuin Metziläisen ja Dante Alighierin kirjalliset teokset.
Filosofiset ja teologiset käsitykset
Enemmän kuin tällaiset matemaattiset laskelmat, filosofeja kiinnosti taivaan sfäärien luonne, niiden yhteys siihen, mitä Jumala oli ilmoittanut luomastaan maailmasta, sekä niiden liikkeen syyt.
Muslimioppineet väittelivät 1100-luvulla Fakhr al-Din al-Razin kommentaariin perustuen siitä, olivatko taivaan sfäärit todellisia konkreettisia fysikaalisia kappaleita vai pelkästään abstrakteja ympyröitä, joita pitkin eri tähdet ja planeetat liikkuivat. Tätä väittelyä kuvannut Adi Setia huomautti, että useimmat oppineet, myös tähtitieteilijät, pitivät niitä kiinteinä pallokuorina, joita pitkin tähdet kulkivat, ja että tätä käsitystä näyttivät tukevan myös taivaan­kappaleiden liikkeitä kuvailevat Koraanin kohdat. Kuitenkin Al-Razi mainitsee, että jotkut muslimioppineetkin kuten Dahhak pitivät niitä vain abstraktioina. Al-Razi itse ei ottanut asiaan selvää kantaa, mutta hänen mukaansa taivaan luonteesta ei voitu saada varmaa tietoa muutoin kuin jumalallisista ilmestyksistä ja profeetallista traditiosta. Setia päätteli: "Niinpä näyttää siltä, että al-Razille (sekä muille ennen häntä ja hänen jälkeensä) tähti­tieteelliset mallit, voitiinpa niiden avulla järjestää taivaat tai ei, eivät perustu terveisiin järjellisiin todistyksiin, ja näin ollen mitkään niitä koskevat älylliset ponnistukset eivät ei kuvailla tai selittää taivaallisia tosi­asioita."
Kristityt ja islamilaiset filosofit lisäsivät Ptolemaioksen järjestelmän uloimman pallon­kuoren ulkopuolelle liikkumattoman alueen, empyreumin, jonka oletettiin samalla olevan Jumalan ja kaikkien valittujen asuinpaikka. Keskiajan kristityt samastivat tähtien sfäärin ja Raamatun taivaan­vahvuuden (firmamentin), ja toisinaan he olettivat Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaisesti, että firmamentin yläpuolella oli näkymätön vesikerros. Toisinaan mainitaan myös ulompi sfääri, jossa enkelien oletettiin asuvan.
Tieteenhistorioitsija Edward Grantin mukaan on ilmeistä, että keskiajan skolastiset filosofit ajattelivat taivaan sfäärien olevan kiinteitä siinä mielessä, että ne olivat kolmiulotteisia ja jatkuvia, mutta eivät välttämättä kovia. Useimmat heistä olettivat taivaan sfärien koostuvan jonkinlaisesta jatkuvasta nesteestä.
Keskiajan tähtitieteilijät ja filosofit kehittävät useita erilaisia teorioita taivaan sfäärien liikkeiden syistä. He yrittivät selittää sfäärien liikkeen sen materiaalin avulla, josta niiden uskottiin koostuvan, ulkoisten liikuttajien kuten taivaallisten älyllisten olentojen taikka sisäisten liikuttajien kuten sielujen tai vaikuttavien voimien avulla. Useimmat näistä malleista olivat pelkästään kvalitatiivisia, mutta toisinaan tehtiin myös kvantitaviivisia analyysejä, jotka yhdistivät toisiinsa liikkeen nopeuden, vaikuttavan voiman ja vastuksen. Keskiajan lopulla yleinen käsitys Euroopassa oli, että taivaankappaleita liikuttavat ulkoiset älylliset olennot, jotka samastetiin ilmestyksissä esiintyneiden enkelien kanssa. Ulon liikkuva sfääri oli Primum mobile, joka pyörähti Maan ympäri kerran vuorokaudessa ja vaikutti kaikkiin sisempiin sfääreihin. Sitä vuorostaan liikutti liikkumaton liikuttaja, joka samastettiin Jumalan kanssa. Jokaista alempaa sfääriä liikutti jokin alempi henkiolento, jotka vastasivat Aristoteleen useita liikkumattomia liikuttajia.
Renessanssi
upright=1.2|pienoiskuva|Thomas Diggesin kopernikaaninen aurinkokeskinen taivaan kehien malli vuodelta 1576
1500-luvun alkupuolella Nikolaus Kopernikus uudisti tähtitieteellisiä käsityksiä perusteellisesti väitteellään, että keskuksena ei ollut Maa vaan Aurinko. Kuitenkin hän antoi suur­teokselleen nimen De revolutionibus orbium coelestium ("Taivaan sfäärien pyörimisestä"). Vaikka Kopernikus ei käsitellyt sfäärien fysikaalista luonnetta yksityis­kohtaisesti, hänen harvat mainintansa osoittavat selvästi, että monien edeltäjiensä tavoin hänkin oletti, että oli olemassa taivaallisia sfäärejä, joskaan ne eivät olleet kiinteitä. Kopernikus hylkäsi yhdeksännen ja kymmenennen sfäärin, sijoitti Kuun kehän Maan ympärille ja siirsi Auringon kehältään maailman­kaikkeuden keskustaan. Planeettojen radat kiersivät maailman­kaikkeuden keskusta seuraavassa järjestyksessä: Merkurius, Venus, suuri kehä, johon sisältyivät Maa ja Kuun kehä, sekä kauemapa Mars, Jupiter ja Saturnus. Näiden ulkopuolella hänenkin järjestelmässään oli tähtien sfääri, jota hän piti liikkumattomana.
Englantilainen almanakkojen laatija Thomas Digges kuvaili uuden kosmologisen järjestelmän mukaisia sfäärejä teoksessaan Perfit Description of the Caelestiall Orbes … (1576). Siinä hän sijoitti "kehät" Kopernikuksen mukaiseen järjestykseen, mutta laajensi yhtä sfääriä niin, että se sisälsi "kuolevaisuuden pallon" Maan, neljä klassista alkuainetta ja Kuun, ja laajensi tähtien sfääriä äärettömän kauas sijoittaakseen siihen kaikki tähdet, minkä lisäksi se oli samalla "Suuren Jumalan hovi, valittujen ja taivaallisten enkelien asuinpaikka."
thumb|left|Kopernikuksen teoriaan perustuva Johannes Keplerin kaavio taivaan sfääreistä ja niiden välisestä tilasta (teoksesta (Mysterium Cosmographicum, 2. painos, 1621) 1500-luvulla joukko filosofeja, teologeja ja tähtitieteilijöitä, muun muassa Francesco Patrizi, Andrea Cisalpino, Petrus Ramus, Robert Bellarmine, Giordano Bruno, Jerónimo Muñoz, Michael Neander, Jean Pena ja Christoph Rothmann, hylkäsivät taivaan sfäärien käsitteen. Rothmann teki havaintoja vuoden 1585 komeetasta ja päätteli, että kun sillä ei ollut havaittavaa parallaksia, sen oli oltava kauempaa kuin Saturnus, kun taas havaitun refraktion puuttuminen osoitti, että taivaallinen alue koostui samasta aineesta kun ilma ja että näin ollen ei ollut olemassa planeettojen sfäärejä.
Myös Tycho Brahe teki vuosina 1577–1585 havaintoja komeetoista. Niiden perusteella sekä tukeutuen myös Rothmannin tutkimuksiin vuoden 1585 komeetasta ja Michael Maestlinn taulukoihin vuoden 1577 komeetan etäisyyksistä, jotka osoittivat tämän komeetan kulkeneen planeettojen pallokuorten läpi, Tycho päätteli, että "taivas oli rakenteeltaan hyvin nesteen kaltainen ja yksinkertainen". Täten Tycho vastusti niiden hyvin monien aikansa filosofien käsitystä, jotka jakoivat taivaan "eri pallokuoriin, jotka koostuivat kovasta ja läpäisemättömästä materiaalista." Edward Grantin mukaan vain harvat ennen Kopernikusta olivat olettaneet koviin taivaallisiin pallokuoriin ja päätteli, että tämä käsitys vakiintui vasta sen jälkeen, kun Kopernuksen teos De revolutionibus vuonna 1542 oli julkaistu, mutta ennen kuin Tycho Brahe vuonna 1588 julkaisi komeettoja koskevat tutkimustuloksensa.
Nuoruudenteoksessaan Mysterium Cosmographicum Johannes Kepler käsitteli planeettojen etäisyyksiä ja Koperniuksen järjestelmän edellyttämiä planeettojen sfäärien välisiä aukkoja, joihin hänen aikaisempi opettajansa Michael Maestlin oli kiinnittänyt huomiota. Omassa kosmologiassaan Kepler täytti nämä suuret aukot viidellä Platonin monitahokkaalla, jotka vastasivat sfäärien mitattuja tähtitieteellisiä etäisyyksiä. Myöhemmin Kepler itsekin käsitti nämä sfäärit vain puhtaasti geometrisiksi avaruuden alueiksi, joihin kunkin planeetta sisältyi, ei Aristoteleen aikaisemman taivaanfysiikan mukaisiksi todellisiksi pyöriviksi fyysisiksi pallokuoriksi. Näin ollen kunkin planeetan radan eksentrisyys määritti sitä vastaavan taivaan sfäärin sisä- ja ulkorajan ja siten myös sen paksuuden. Keplerin taivaanmekaniikassa planeettojen liikkeen syynä oli pyörivä Aurinko, jota taas pyöritti sen oma liikuttava sielu. Edeltäjiltään Kepler kuitenkin omaksui käsityksen liikkumattomasta tähtien sfääristä, joka oli hänen kosmologiassaan viimeinen jäänne fyysisistä taivaan sfääreistä.
Kirjallisia ja visuaalisia ilmaisuja
vasen|pienoiskuva|[[Dante Alighieri|Dante ja Beatrice katsovat korkeinta taivasta; Gustave Dorén kuvituksesta Danten Jumalaisen näytelmään, liittyy teoksen 28. laulun säkeisiin 16–39]]
Ciceron teoksessa Scipion uni, vanhempi Scipio Africanus kuvailee nousua taivaan sfääreihin, joihin verrattuna Maa ja Rooman valtakunta olivat mitättömän pieniä. Roomalainen kirjailija Macrobius laati teoksesta kommentaarin, jossa hän käsitteli monien koulukuntien ajatuksia sfäärien järjestyksestä. Hänen kommentaarinsa vaikutti suurelta osin siihen, että ajatus taivaan sfääreistä tuli varhaiskeskiajalla yleisesti omaksutuksi.
pienoiskuva|Taivaan sfäärit [[Nicole Oresmen teoksessa Le livre du Ciel et du Monde'' vuodelta 1377]] Muutamat myöhäiskeskiajan kirjailijat kiinnittivät huomiota siihen, että taivaan sfäärien fyysinen järjestys oli päinvastainen kuin niiden järjestys hengellisellä tasolla, jossa Jumala oli keskipisteenä ja Maa reunalla. Niinpä 1300-luvun alussa Dante kuvaili Jumalaisen näytelmänsä Paradiso -osassa Jumalaa valona maailmankaikkeuden keskuksessa. Siinä runoilija nousi fysikaalisen maailman yläpuolelle taivaan empyreoniin, jossa hän itse kohtasi Jumalan kasvoista kasvoihin ja hänelle annettiin ymmärrys sekä jumalallisesta että inhimillisestä luonnosta. Myöhemmin samalla vuosisadalla Nicole Oresmen teoksen Le livre du Ciel et du Monde kuvittaja käytti samaa aihetta. Hän piirsi sfäärit tavanomaiseen järjestykseen, Kuu lähimpänä Maata ja tähdet ylimpänä, mutta kuvassa sfäärit olivat yläpuolelta koveria, niin että niiden keskuksena oli Jumala eikä Maa niin kuin sfäärien ollessa alapuolelta koveria. Tämän piirroksen alapuolella oli Oresmen lainaus Psalmeista: "Taivaat julistavat Jumalan kunniaa, taivaanvahvuus ilmoittaa hänen kättensä tekoja."
Portugalilaisessa Os Lusíadas -eepoksessa vuodelta 1572 kuvaillaan taivaan sfäärejä eloisasti Jumalan rakentamana "maailmankaikkeuden suurena koneena." Siinä tutkimusmatkailija Vasco da Gamalle esitellään taivaan sfäärien mekaanista mallia. Päinvastoin kuin Ciceron esityksessä, kuvaus sfääreistä alkaa Empyreonista ja laskeutuu sitten sisään päin kohti Maata huipentuen katsaukseen maallisten valtakuntien alueista korostaen täten ihmisten tekojen merkitystä jumalallisessa suunnitelmassa.
Dariusz Dudka
Dariusz Dudka (s. 9. joulukuuta 1983 Kostrzyn) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on 183 cm pitkä ja painaa 83 kg.
Ura
Dudka kuului kaudella 1999–2000 Celuloza Kostrzynin joukkueeseen, mutta ei pelannut yhtään ottelua. Ammattilaisuransa hän aloitti varsinaisesti KS Amica Wronkissa, jossa pelasi 93 ottelua tekemättä yhtään maalia. Vuosina 2005–2008 Dudka pelasi Wisła Krakovassa, jossa voitti Puolan mestaruuden 2005. Wisła Krakovasta Dudka siirtyi Ranskan liigan AJ Auxerreen. Sen jälkeen hän on pelannut myös espanjalaisseura Levantessa.
Ylä-Savon ammattiopisto
Oppilaitos tarjoaa 164 eri tutkintovaihtoehtoa sekä koulutuksia seuraavista osaamisalueista: teknologian, logistiikan, palvelun, luonnonvara-alan, rakennusalan ja työelämäosaamisen osaamisaloilta.
Dariusz Dudka
Ura
Puolan maajoukkueessa Dudka debytoi vuonna 2004. Sen jälkeen hän nousi maansa kärjen tuntumaan ja oli mukana MM-kisoissa 2006, missä hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi täyden ajan Puolan kaikissa kolmessa ottelussa.
Ylä-Savon ammattiopisto
Ylä-Savon ammattiopistossa opiskelee vuosittain noin 4000 opiskelijaa, joista alle 20-vuotiaita noin 30 % ja yli 30-vuotiaita noin 40 %. Lähes 70 % kaikista opiskelijoista suorittaa ammatillista perustutkintoa ja 25 % ammattitutkintoa. Henkilökuntaa on noin 210.
Ylä-Savon ammattiopisto kuuluu Ylä-Savon koulutuskuntayhtymään, jonka muodostaa kahdeksan yläsavolaista kuntaa: Iisalmi, Keitele, Kiuruvesi, Lapinlahti, Pielavesi, Rautavaara, Sonkajärvi ja Vieremä.
Ammatilliset perustutkinnot
Ylä-Savon ammattiopisto järjestää ammatillista koulutusta seitsemässä eri toimipisteessä.
Ylä-Savon ammattiopisto tarjoaa myös MAHIS-yhteistyöverkoston kautta mahdollisuutta opiskella useampaa tutkintoa yhtäaikaa. Opiskelija voi esimerkiksi suorittaa kaksoistutkintona kaksi ammatillista tutkintoa tai suorittaa ammatillisen tutkinnon ja valmistua ylioppilaaksi.
Ammattitutkinnot ja erikoisammattitutkinnot
Ammattitutkinto suoritetaan näyttötutkintona koulutuksen aikana tai oppisopimuksen kautta. Ammatti- ja erikoisammattitutkinnot on suunnattu jo työkokemusta omaaville henkilöille. Ne ovat ammattitaitoa syventäviä näyttötutkintoja. Tutkintojen suorittamiseksi järjestetään myös valmistavaa koulutusta.
Ammattitutkinnossa osoitetaan alan ammattityöntekijältä edellytetty ammattitaito. Ammattitutkinto soveltuu jo työkokemusta hankkineelle osaamisen tunnustamiseen ja päivittämiseen tai ammattitaidon kehittämiseen. Se voi olla myös väylä uudessa ammatissa tarvittavan ammattitaidon osoittamiseen.
Toimipaikat
logistiikka, palvelu, teknologia, rakentaminen, työelämäosaaminen
hallinto, opiskelijapalvelut, kuntayhtymäpalvelut, opiskelijapalvelut, Ravintola Oppimestari, kahvila-myymälä Eväsmestari, opiskelijaravintola Kaisla
palvelu, logistiikka, maahanmuuttajakoulutus, VALMA-koulutus, parturi-kampaamo Hiustaiturit
luonnonvara-ala, eläintenhoito, logistiikka, ajoneuvoala, maarakennus, maatalous, rakentaminen, sisustus- ja restaurointiartesaani
opiskelija-asuntola, opiskelijaravintola Apila, eläinhoitola Tassutupa, eläinhuoltamo Tassula
teknologia
maarakennus
Oppisopimus
Oppisopimuksella voi suorittaa kaikki ammatilliset perustutkinnot, ammattitutkinnot ja erikoisammattitutkinnot. Ammatillisissa perustutkinnoissa osoitetaan alan perustehtävien hallinta, ammattitutkinnoissa alan ammattityöntekijältä edellytettävä ammattitaito ja erikoisammattitutkinnoissa alan vaativimpien työtehtävien hallinta.
Kehittämispalvelut
Ylä-Savon ammattiopisto on osana Ylä-Savon koulutuskuntayhtymää aktiivisesti mukana Pohjois-Savon kehittämisessä. Koulutuskuntayhtymän kehittämishankkeet ovat hyödyksi koko maakunnan koulutukselle ja elinkeinoelämälle.
Ylä-Savon ammattiopisto toimii vetäjänä, koordinaattorina ja taustatukena lukuisissa hankkeissa. Ylä-Savon ammattiopisto tekee yhteistyötä yritysten, oppilaitosten, kuntien, valtion viranomaisten ja Euroopan unionin kanssa. Toiminnan kautta Ylä-Savon ammattiopisto kehittää Pohjois-Savoa yhä paremmaksi paikaksi asua, opiskella ja yrittää.
Ylä-Savon ammattiopisto on ollut mukana perustamassa Ylä-Savon SOTE kuntayhtymän ja iisalmelaisten yhdistysten kanssa Iisalmeen uutta työvalmennussäätiötä.
Historia
Ylä-Savon ammattiopiston Peltoniemen toimipisteessä on yli sen satavuotisen historian aikana annettu monipuolista maatalousalan koulutusta, sillä on ollut monta nimeä ja isännätkin ovat vuosien saatossa vaihtuneet. Aloittaessaan vuonna 1875 oppilaitos oli nimeltään ”Kaksivuotinen meijeri- ja karjakkokoulu”. Tuolloin Peltosalmen tilan omisti maanviljelijä Johannes Lagus aina vuoteen 1916, jolloin hän luovutti koulutilan pojilleen maisteri Vilho Hirvensalolle ja agronomi Lassi Olli Hirvensalolle. Vuonna 1963 valtio osti Lagus-Hirvensalon sukukoulun. Ammatillisen koulutuksen kunnallistamisen myötä oppilaitos siirtyi vuonna 1997 Pohjois-Savon ammatillisen korkeakoulutuksen kuntayhtymälle. Vuodesta 2004 alkaen Peltoniemen maaseutuopetus on ollut osa Ylä-Savon ammattiopiston tarjontaa.
Ent. Iisalmen Rouvasväen Yhdistyksen Käsityökoulu perustettiin vuonna 1897. Yhdistys muutti nimensä vuonna 1922 Iisalmen Naistenyhdistykseksi ja koulusta tuli Iisalmen käsityö- ja kutomakoulu. Vuonna 1937 siitä tuli nimeltään Iisalmen Naiskotiteollisuuskoulu. Yhdistys vuokrasi koululle kauppias Aro Väisäseltä talon Pohjolankadun varrelta ja osti rakennuksen vuonna 1919. Koulu toimi kiinteistössä vuosina 1908–1974. Sitä laajennettiin rakentamalla pohjoispäätyyn hirsiseinäinen kutomasali vuonna 1924. Oppilasmäärä vaihteli 50 tienoilla. Koulun tiloihin kuuluivat koulurakennus, piharakennus ja kaksikerroksinen aitta-puuliiteri-talli. Piharakennus toimi muun muassa opettajien asuntona. Vuonna 1974 koulu siirtyi Ylä-Savon ammatillisten oppilaitosten kuntainliitolle. Toiminta siirtyi uuteen koulurakennukseen Tähtiniemen kiinteistöön vuonna 1983. Pohjolankadun varren kiinteistön ylläpitäjäksi jäi Naisten Säätiö, joka perustettiin vuonna 1975. Talo on vakiinnuttanut nimensä tänä päivänä Naisten taloksi.
David Albelda
David Albelda Aliqués (s. 1. syyskuuta 1977 Alzira, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Albelda aloitti ammattilaisuransa Valencian B-joukkueessa kaudella 1995–1996. Kaudet 1996–1997 ja 1998–1999 hän pelasi lainassa Villarrealissa. Sittemmin hän kuului Valencian edustusjoukkueen kokoonpanoon yhtäjaksoisesti vuodesta 1999 aina vuoteen 2013 ja oli aikanaan myös joukkueen kapteeni. Hänen suurimmat saavutuksensa seurajoukkuetasolla ovat Primera Divisiónin mestaruus vuosilta 2002 ja 2004 sekä Mestarien liigan toinen sija vuosilta 2000 ja 2001.
Rusetti
thumb|Rusetti osana asua. thumb|Eräs rusetin solmimistavoista. Rusetti eli solmuke on asuste, jota käytetään yleensä muodollisen vaatetuksen kanssa.
Rusetti on kangasnauha, joka sidotaan kaulan ympärille symmetrisesti siten, että vastakkaiset päät muodostavat horisontaaliset silmukat. Solmuketta käyttävät yleensä miehet. Rusetti on usein leikattu valmiiksi muotoonsa. Tälloin esille jäävä osa on leveämpi kuin solmun alle jäävä osa.
Miehet käyttävät frakin kanssa valkoista ja smokin kanssa mustaa tai smokkivyön väristä rusettia. Arkisemman vaatetuksen kanssa solmuke on usein värillinen ja kangas kuvioitua. Rusetti on nykyään harvinainen, koska se on solmiota vaativampi solmittava ja se jättää paidan edustan paljaaksi.
Hieman toisen muotoinen rusetti kuuluu myös naisten asusteisiin. Sitä käytetään yleensä sitomaan kampausta. Taustarusetti on joihinkin naisten kansallispukuihin kuuluvan tykkimyssyn osa.
Halvard Hanevold
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Hanevold voitti 2003, silloinkin 20 kilometrin kilpailussa. Hän sijoittui vielä 39-vuotiaana sprintissä pronssille Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009.
Maailmancupissa Hanevold voitti yhdeksän osakilpailua, oli 14 kertaa toinen ja 17 kertaa kolmas. Cupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi kausilla 1997–1998 ja 2003–2004.
Hanevold lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen.
AVG AntiVirus
AVG AntiVirus on tšekkiläisen tietoturvayhtiö AVG Technologiesin (entinen Grisoft) valmistama virus- ja haittaohjelmientorjuntaohjelmisto. Siitä on julkaistu myös maksuton, vain yksityiskäyttöön tarkoitettu ominaisuuksiltaan rajallisempi versio. Se on saatavilla Windows-, Linux-, macOS- ja FreeBSD-alustoille.
Heinäkuussa 2016 Avast! osti AVG:n 1,3 miljardilla dollarilla.
Ilmaisversion ominaisuuksia
Ilmaisversio julkaistaan englanninkielisenä.
Menestyminen
Vuonna 2014 TomsGuiden testeissä AVG:n AntiVirus FREE valittiin parhaana Windows 8/8.1-alustojen ilmaisena virustorjuntaohjelmana.
Kosmos
thumb|Muinainen- ja [[keskiaikainen kosmos kuvattuna Peter Apianin Cosmographiassa (Antwerpen, 1539).]] Kosmos tarkoittaa maailmankaikkeutta, erityisesti järjestyneenä kokonaisuutena. Antiikin ajattelija Pythagoras sanoi: ”Kosmos tarkoittaa järjestäytynyttä maailmankaikkeutta”
Alkujaan sana on tarkoittanut paitsi järjestystä ja järjestelmällistä asetelmaa, myös koristetta.
Kristillisessä teologiassa sanaa on käytetty kuvaamaan luotua kaikkeutta, mukaan lukematta Jumalaa.
Sanalla kosmografia on tarkoitettu kaikkeuden yleisten piirteiden kuvausta, selittävän tähti- ja maantieteen yhteensovitusta, sekä taivaan että maan kuvaamista.
Tieteenala, joka tutkii kosmosta on kosmologia.
Mattlar
Mattlar on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Liikkuva ryhmä
pienoiskuva|[[AE Aurigae (kirkkain tähti vasemmalla) on karkulaistähti]] Karkulaistähti on tähti, joka liikkuu avaruudessa epänormaalilla nopeudella suhteessa tähtienväliseen aineeseen. Karkulaistähden ominaisliike yleensä osoittaa pois tähtiassosiaatiosta, missä se oli entinen jäsen, ennen kuin se singottiin pois.
Pohjois-Savon korkeakoulukonsortio
thumb|250px|[[Savilahti (Kuopio)|Savilahden rantaan rakentuu jatkossa Kuopion yliopiston ja Savonia-ammattikorkeakoulun yhteiskampus.]] Pohjois-Savon korkeakoulukonsortio oli yksi opetusministeriön 2006–2008 rahoittamasta kolmesta korkeakoulujen rakenteelliseen kehittämiseen tähtäävästä hankkeesta. Hankkeen avulla pyrittiin etsimään yhteistyömalleja Kuopion yliopiston ja Savonia-ammattikorkeakoulun välille. Vastaavat yliopiston ja ammattikorkeakoulun väliset selvitykset tehtiin myös Lappeenrannassa (Lappeenrannan teknillinen yliopisto ja Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulu, nyk. Saimaan ammattikorkeakoulu) ja Oulussa (Oulun yliopisto ja Oulun seudun ammattikorkeakoulu).
Hanke alkoi loppusyksystä 2005, kun Kuopion yliopisto ja Savonia-ammattikorkeakoulu esittivät omatoimisesti opetusministeriölle yhteistyön merkittävää tiivistämistä ja korkeakoulukonsortion rakentamisen edellytyksien selvittämistä. Yhteistyösopimus osapuolten kesken solmittiin 24. marraskuuta 2005.
Konsortiohankkeen merkittävin tulos oli 21. kesäkuuta 2007 tehty päätös, jonka mukaan Savonia-ammattikorkeakoulu keskittää omat Kuopion toimintonsa jatkossa Savilahdessa sijaitsevalle Kuopion yliopistokampukselle. Rinnalla edenneen Itä-Suomen yliopisto -hankkeen myötä 1. tammikuuta 2010 yhteistyön toiseksi osapuoleksi tuli Itä-Suomen yliopisto. Konsortiohanke syvensi korkeakoulujen välistä yhteistyötä, joka tulee näkymään muun muassa kampusrakentamisessa ja hammaslääkäri- ja suuhygienistikoulutuksen välisissä järjestelyissä.
Praasniekka
Praasniekka (, prestolnyi prazdnik) viittaa ortodoksisessa Karjalassa vietettyihin paikallisten suojeluspyhimysten muistopäiviin. Temppelijuhlan lisäksi nimitystä voidaan käyttää myös yleisnimityksenä kirkollisesta juhlapäivästä. Nimen tausta on täysin slaavilainen.
Juhlaa vietetään yleensä sen ortodoksisen pyhän kunniaksi ja muistoksi, jolle kyseinen kirkkorakennus on pyhitetty. Praasniekkapäivä on kyseisen pyhän muistopäivä ja se selviää parhaiten ortodoksisesta kalenterista. Yksi tunnetuimmista suomalaisista praasniekoista on Ilomantsin Eliaan (Iljan) kirkon temppelijuhla, Iljan praasniekka, 20. heinäkuuta.
Praasniekka-juhlien jumalanpalvelukset ovat yleensä vigilia ja liturgia, jonka yhteydessä toimitetaan myös pieni vedenpyhitys. Lisäksi praasniekkojen yhteydessä järjestetään usein erilaisia päiväjuhlia ja muita tapahtumia.
Ari Vuori
Ari Vuori (s. 9. kesäkuuta 1962 Pöytyä) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi menestyksekkäimmät vuotensa Turun Palloseurassa.
Vuori muistetaan osana TPS:n Mustaa surma -kentällistä, joka lähes dominoi kotimaan kaukaloita 1990-luvun alussa. Siinä hänen ketjukavereinaan pelasivat etupäässä Esa Keskinen ja Jukka Vilander.
Vuori voitti TPS:ssa neljä SM-kultaa ja 3 hopeaa ja toimi viimeisellä kaudellaan joukkueen kapteenina. 2010 hän voitti TPS Urheilutoimenjohtajana SM-kultaa.
Vuori toimi NHL joukkue Los Angeles Kingsin pelaajatarkkailijana vuosina 1996–2007 ja tämän jälkeen Detroit Red Wingsin pelaajatarkkailijana vuosina 2007-2015 voittaen Stanley Cup:in 2008 sekä AHL mestaruuden 2013. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut Toronto Maple Leafsin Euroopan kykyjenetsijöiden johtajana.
Asiamiesposti
Asiamiespostit ovat Suomessa yleistyneet pienissä kunnissa varsinkin vuoden 1991 toimipaikkauudistuksen jälkeen, kun Posti Group on sulkenut pieniä toimipaikkojaan. Ruotsissa PostNord Sverige tarjoaa palveluitaan kuluttaja-asiakkaille ainoastaan asiamiesposteissa.
Pensas
Istutus ja hoito
Monet pensastaimet myydään astiataimina, joita voidaan istuttaa läpi kasvukauden. Niille sopiva istutuskuoppa on hieman juuripaakkua suurempi. Osa pensastaimista myydään paljasjuuritaimina, jotka on istutettava joko varhain keväällä tai myöhään syksyllä, jolloin ne ovat lepotilassa. Niille sopiva istutuskuoppa on sen kokoinen, että taimi saadaan istutettua oikeaan asentoon. Istutuksen jälkeisenä aikana pensaita tulee kastella usein. Pitkinä sateettomina kausina pensaiden lehtien kastelu veden ruiskutuksella on pensaita virkistävää. Pensaiden alla oleva maa pysyy kuohkeana ja rikkaruohojen kasvu vähenee kompostimullan tai kuorikarikkeen avulla. Ennen katteen levittämistä pensaiden alustoilta kannattaa poistaa rikkaruohot hyvin. Joskus pensaiden juurelle istutetaan maanpeittokasveja, jotka myös estävät rikkaruohojen leviämistä. Pensaita lannoitetaan kerran vuodessa kesällä.
Leikkaus
Ensimmäisinä vuosina pensaita leikataan runsaasti. Suurimmalle osalle pensaslajeja sopii sellainen leikkausmenetelmä, että istutusleikkauksessa poistetaan kolmasosa versoista ja vuoden kuluttua leikataan 15-20 cm istutusleikkausta korkeammalta. Myöhemmin vuosittain leikataan yleensä vain vioittuneita ja kuivuneita oksia. Joskus vanhoja ja ränsistyneitä pensaita piristetään leikkauksella. Tällöin leikkaus tehdään kevättalvella ja pensas leikataan noin 20 cm maanrajasta. Kukkivat pensaat, jotka kukkivat edellisen vuoden versoilla, leikataan heti kukinnan loputtua. Pensaita, jotka kukkivat saman vuoden versoilla, leikataan yleensä keväällä. Pensaiden ja pensasaidan leikkaamiseen voidaan käyttää pensasleikkuria.
Ken Itō
Ken Itō valmistui Tokion yliopistosta sekä fysiikan että yleiskulttuurin laitoksilta. Opiskelujen jälkeen hän työskenteli taiteellisena johtajana ooppera Monon produktiossa The Tale of Gengi (Y.T Matsudaira).
Ken Itō on toiminut kapellimestarina Yhdysvalloissa, Japanissa ja Tanskassa. Hänen töitään on esitetty ainakin Japanissa, Suomessa, Itävallassa, Yhdysvalloissa ja Englannissa. Ken Itōn tunnetuin sävellys on Cosmostrophe vuodelta 1993.
Olympiatuli
thumb|200px|Olympiatuli [[Torinon vuoden 2006 talviolympialaisissa.]] Olympiatuli on olympialaisten tunnus. Sen juuret juontavat Antiikin Kreikkaan, jossa tuli paloi soihdussa koko Olympian kisojen ajan. Olympiatulta kuljetetaan ennen olympialaisia yleensä pitkiä matkoja ennen kuin se päätyy isäntäkaupunkiin.
Tuli sytytetään auringon avulla Olympian lehdossa Kreikassa sijaitsevalla Heran alttarilla useita kuukausia ennen kisoja, ja se kuljetetaan soihtuviestinä kisapaikalle. Yksi avajaisten kohokohdista on stadionin olympiatulen sytyttäminen. Barcelonassa 1992 tuli sytytettiin palavan nuolen avulla. Pekingissä 2008 tulen sytytti voimistelija Li Ning, joka nostettiin korkeuksiin vaijerien avulla. Viestin ankkuriksi, joka sytyttää varsinaisen kisojen ajan palavan olympiatulen, valitaan yleensä joku isäntämaan maineikas urheilija. Esimerkiksi Helsingin olympialaisissa 1952 kunnian sai Paavo Nurmi.
Alkuperä
Antiikin Kreikassa harjoitettiin soihtujuoksua, jossa joukkueet kantoivat palavaa soihtua teitä ja katuja pitkin viestijuoksuna kohti maalia, joka yleensä oli jokin jumaluuden alttari. Soihdun sammuminen johti hylkäykseen. Soihtuviestissä ei kuitenkaan kilpailtu panhelleenisissä kisoissa kuten Olympian kisoissa vaan ainoastaan paikallisissa kilpailuissa. Tästä rituaalista arvellaan syntyneen paitsi nykyaikainen viestijuoksu, myös nykyaikaisten olympialaisten soihtuviesti.
Olympiatulen ensiesiintyminen uudenaikaisissa olympiakisoissa tapahtui Amsterdamin olympiakisoissa 1928. Olympiatulen kuljettaminen kisoihin tapahtui ensimmäisen kerran Berliinin olympialaisissa 1936. Leni Riefenstahlin elokuva Olympia dokumentoi soihdun matkan Kreikasta Berliiniin.
Luettelo olympiatulen sytyttäneistä henkilöistä
thumb|[[Paavo Nurmi sytyttää olympiatulen Helsingissä vuonna 1952.]]