cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karjala
pienoiskuva Karjala (, keskiajalla Корѣла, Korěla; ) on valtaosin Fennoskandian itäosassa sijaitseva kulttuuris-maantieteellinen alue. Karjalan alue jakautuu Suomen ja Venäjän valtioiden kesken. Aluetta rajaa lounaassa Suomenlahti ja Saimaa, koillisessa Vienanmeri sekä etelässä Ääninen ja Laatokka.
Historiallis-kansatieteellisenä käsitteenä Karjalalla tarkoitetaan karjalaisten asuinaluetta, joka käsittää suunnilleen Venäjältä nykyisen Karjalan tasavallan, Karjalankannaksen sekä Suomessa nykyisen Etelä- ja Pohjois-Karjalan sekä kaakkoisen Kymenlaakson. Varhaisella keskiajalla Karjalaan kuuluivat vielä Savilahden pogosta ja itäisin Pohjois-Savo. Keskiaikaiseen Novgorodin valtion Karjalaan laskettiin kuuluvaksi myös Äänisen itäpuolinen alue. Karjalaiset jakautuvat kahteen toisilleen hyvin läheiseen ryhmään: karjalaisiin, joka on yksi suomalaisten heimo, sekä samannimiseen omaan itämerensuomalaiseen kansaan, karjalaisiin.
Karjala-käsite
Karjala on laaja käsite, ja eri yhteyksissä nimellä saatetaan tarkoittaa milloin laajempaa, milloin suppeampaa aluetta. Suomen nykymaakunnista Karjalaan luetaan yleensä Etelä-Karjala ja Pohjois-Karjala. Nämä alueet pääosin muodostavat Suomelle jääneen osan Karjalan historiallisesta maakunnasta, josta suuren osan Suomi kuitenkin joutui luovuttamaan Neuvosto­liitolle Moskovan rauhassa vuonna 1940. Luovutettuihin alueisiin kuului Karjalankannas lukuun ottamatta kaakkoisinta, Neuvosto­liitolle ennestäänkin kuulunutta osaa, Viipuri ja Viipurin­lahden länsi- ja lounais­puolinen alue aina Suomen nykyiseen rajaan saakka sekä Laatokan Karjala. Historiallisesti Pohjois-Karjalaan on tosin katsottu kuuluvaksi myös Rautavaaran ja Kaavin kunnat sekä entisen Säyneisen kunnan alue, jotka nykyisin luetaan Pohjois-Savoon. Säyneisen kunta oli osa entistä Juankosken kaupunkia.
Nykyään Venäjään kuuluvista Karjalan alueista valtaosa kuuluu Karjalan tasavaltaan. Se käsittää suurimman osan historiallisten Aunuksen ja Vienan Karjaloiden alueesta sekä aiemmin Suomelle kuuluneen Laatokan Karjalan ja sen pohjoisosan Raja-Karjalan. Sen sijaan aiemmin Suomelle kuulunut osa Karjalankannasta on nykyisin hallinnollisesti osa Leningradin aluetta. Karjalan tasavaltaan kuuluu myös Puudožin piiri Äänisen itäpuolelta. Historiallisen Vienan Karjalan pohjoisin osa, Kantalahden seutu, kuuluu nykyisin Murmanskin alueeseen. Lisäksi Keski-Venäjällä Tverin alueella asuvien karjalaisten asuma-alueesta käytetään yleisesti nimitystä Tverin Karjala .pienoiskuva|Historiallinen Suomen Karjala (vaaleampi osa sijaitsee [[Venäjällä).]]
Nimen alkuperä
Nimen Karjala alkuperästä on kehitetty useita teorioita. Nykyaikainen tulkinta tukee kansanomaista arvelua, että se on johdos sanasta karja. Karja ei kuitenkaan ole alun perin tarkoittanut kotieläimiä, vaan joukkoa, yleensä sotajoukkoa. Se onkin lainaa germaanisista kielistä, joissa sanan vastine myös tarkoitti sotajoukkoa.
Historia
vasen|pienoiskuva|241x241px|[[Theodor Schwindtin piirustus vuodelta 1893 Käkisalmelta löydetyistä pronssista valetuista ja hopealla koristelluista rautakautisista miekoista.]] Karjalankannaksen ja Laatokan länsirannikon rautakauden arkeologinen löytöaineisto kasvaa merovingiajalta lähtien. Alueelta on löytynyt länsisuomalaisten jättämiä muinaisesineitä, joita pidetään todisteena kantaväestön keskuuteen asettuneista hämäläisistä. Tällöin syntynyt uusi kulttuuri kehittyi ristiretkiajalle tultaessa kukoistavaksi muinaiskarjalaiseksi kulttuuriksi. Karjalasta tunnetaan ainakin 50 rautakautista asuinpaikkaa sekä 40 muinaislinnaa. Esihistoriallisen ajan lopussa koko Karjala kuului Novgorodin valtapiiriin.
Karjalaiset sotivat Novgorodin ensimmäisen kronikan mukaan hämäläisiä ja varsinaissuomalaisia vastaan usein muiden alueen Itämerensuomalaisten kansojen kanssa Novgorodin tukemana. Ensimmäinen maininta karjalaisten ja Novgorodin laivoilla tekemästä sotaretkestä hämäläisiä vastaan on vuodelta 1191. Karjalaiset olivat Eerikinkronikan mukaan osallisina myös Sigtunan tuhoon vuonna 1187. He myös tekivät tuhoisan sotaretken Ruotsiin vuonna 1257, minkä seurauksena kuningas Valdemar pyysi Paavi Aleksanteri IV antamaan ristiretkijulistuksen karjalaisia vastaan. Ruotsalaiset tekivät vuonna 1293 Karjalaan kohdistuneen kolmannen ristiretken, jonka seurauksena karjalaiset menettivät 14 kihlakuntaa ja alue alkoi hiljalleen ajautua Ruotsin vallan alaisuuteen.
Ruotsin ja Novgorodin sotaretket jatkuivat Karjalan valloittamisen jälkeen ja ne päättyivät vuonna 1323 solmittuun Pähkinäsaaren rauhaan, jonka seurauksena Inkerin ja Laatokan Karjalan verotusoikeudet menivät Novgorodille, Länsi-Karjalan jäädessä Ruotsin kuningaskunnan vaikutuspiiriin. Rauhanteon jälkeen Karjalan herruudesta kahakoitiin ja kuitenkin sodittiin toistuvasti, kunnes Stolbovan rauha 1617 toi Laatokan länsi- ja pohjoispuoliset seudut Ruotsille. Suuri Pohjan sota lopetti melko pitkän rauhanjakson, ja vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Ruotsi luovutti Venäjälle Viipurin ympäristöineen sekä eteläosan Käkisalmen lääniä. Hattujen sodan päättäneessä Turun rauhassa 1743 Ruotsi menetti loputkin Karjalasta lukuun ottamatta nykyistä Pohjois-Karjalaa. Suomen sodassa 1808–1809 Venäjä valloitti loputkin Suomesta, ja vuonna 1812 Vanha Suomi, joka käsitti Venäjän aiemmin valloittamat alueet eli Viipurin kuvernementin, liitettiin takaisin muun Suomen yhteyteen, osaksi Suomen suuriruhtinaskuntaa Viipurin lääniksi. pienoiskuva|[[Karjalaiset (kansa)|Karjalainen ja suomalainen heimosoturi taistelevat rinta rinnan venäläisiä bolševikkeja vastaan 9. tammikuuta 1922 Rukajärven länsipuolella Tšolmossa. Taistelu oli osa Itäkarjalan kansannousua ja heimosotia.]] Suomalaisen kansallistunteen voimistuessa syntyi toiveita myös Itä-Karjalan liittämisestä Suomen yhteyteen. Ensimmäinen maailmansota ja Venäjän sisällissota tarjosivatkin tähän orastavan mahdollisuuden. Niin sanotuilla heimosodilla pyrittiin vuosien 1918–1922 välillä siirtämään Suomen rajaa itään. Menestys oli kuitenkin vähäistä. Venäjän puolella asuneet Itäkarjalaiset nousivat myös itse aseelliseen vastarintaan Neuvosto-Venäjää vastaan itäkarjalaisten kansannousun myötä talvella 1921–1922 tavoitteenaan alueen itsenäisyys. Kansannousu kuitenkin epäonnistui ja sen loppuvaiheessa Suomeen saapui noin 30 000 karjalaista pakolaista.
Suomi säilytti suuriruhtinaskunnan rajat itsenäistyessään vuonna 1917 (Tarton rauhansopimuksessa lisäyksenä Petsamo vuonna 1920), mutta menetti suuren osan historiallisesta Karjalan alueesta Moskovan rauhassa 1940. Jatkosodan alettua Suomi valloitti alueet takaisin, mutta joutui perääntymään kesän 1944 hyökkäyksessä ja syksyllä Moskovan välirauhassa luopumaan niistä.
Karjaloiden nykyrajat
Suomen nykyinen itäraja seuraa suunnilleen vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhassa määriteltyä Pietari Suuren rajaa. Luovutettu Karjala kuului lähes kokonaan Viipurin lääniin, jonka Suomen puolelle jääneistä osista muodostettiin Kymen lääni, johon liitettiin myös muutamia itäisimpiä ennen Uudenmaan lääniin kuuluneita kuntia. Tosin pohjoisempana Viipurin läänin muista Suomelle jääneistä alueista erilleen jäänyt läntisin osa entisestä Korpiselän kunnasta liitettiin Tuupovaaraan, joka kuului silloin Kuopion lääniin (myöhempien kuntaliitosten vuoksi se kuuluu nykyisin Joensuuhun). Entisen Kymen läänin alue jakautuu kahteen nykymaakuntaan: ne kunnat, joissa puhutaan kaakkois- eli karjalaismurteita, muodostavat Etelä-Karjalan maakunnan, kun taas länsimurteiset eli lähinnä hämäläiset kunnat muodostavat Kymenlaakson maakunnan. Kymenlaakson itäosa (alueet Kymijoen itäpuolella) sijaitsee historiallisessa Karjalassa. Vuonna 1997 Kymen lääni lakkautettiin, ja sen alue liitettiin uuteen Etelä-Suomen lääniin. Kuopion läänin itäosasta muodostettiin 1960 suurin piirtein vanhaa Täyssinän rauhan rajaa lännessä ja pohjoisessa noudatellen Pohjois-Karjalan lääni, joka vuonna 1997 lakkautettiin ja sen alue liitettiin Itä-Suomen lääniin. Pohjois-Karjalan läänin alueelle oli historiansa aikana muodostunut Pohjois-Karjalan nykymaakunta.
Venäjälle kuuluneen Itä-Karjalan pääosasta muodostettiin vuonna 1920 Karjalan työkansan kommuuni, joka koostui pelkästään karjalaisten asuma-alueista. Tällainen yksikkö sai kuitenkin keskusvallan huolestumaan, ja vuonna 1923 perustettiinkin Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, johon liitettiin laaja venäjänkielinen alue Äänisen ympäristöstä ja Vienanmeren rannikolta. Näin autonomisen tasavallan asukkaiden enemmistöksi saatiin venäläiset. Heti talvisodan jälkeen 1940 Karjalan ASNT muutettiin Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Jatkosodan päätyttyä 1944 Suomeen kuulunut osa Karjalankannasta liitettiin Leningradin alueeseen. Neuvostodiktaattori Josif Stalinin kuoltua Karjalais-Suomalainen neuvostostasavalta menetti asemansa "erillisenä" neuvostotasavaltana ja se palautettiin autonomiseksi neuvostostasavallaksi vuonna 1956. Vuonna 1991 Neuvostoliiton hajotessa nimeksi tuli Karjalan tasavalta.
Merten syvyyksissä
Merten syvyyksissä on australialais-kanadalainen yhteistuotantoon perustuva animoitu televisiosarja ja sarjakuvakirja. Sen ovat luoneet Tom Taylor ja James Brouwer ja sen on julkaissut Gestalt Comics. Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV2:lla.
Äänityöt
Suomennos: Tarja Hilli
Tuottaja: Jaana Hovinen
Yle Versionti 2015
Timo Korhonen (pesäpalloilija)
Timo Korhonen (s. 31. joulukuuta 1961) on suomalainen pesäpalloilija. Korhonen edusti koko pääsarjauransa Sotkamon Jymyä. Korhonen saavutti urallaan kolme SM-kultaa kaudella 1990, kaudella 1992 ja kaudella 1993, yhden SM hopean kaudella 1991 ja yhden SM-pronssin kaudella 1994. Korhonen pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 156 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 74 tavallista juoksua, toi 59 juoksua ja keräsi 641 kärkilyöntiä. Korhonen pelasi urallaan 38 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 26 tavallista juoksua, toi 13 juoksua ja keräsi 155 kärkilyöntiä. Korhonen pelasi urallaan kaksi alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän keräsi yhden kärkilyönnin.
Paroni Zemo
Paroni Zemo (toinen paroni Zemo esiintyi ensin nimellä Feenix) on nimi Marvel-kustantamon luomille superroistoille. Marvel-universumissa on vaikuttanut kaksi tunnettua miestä, joilla on Paroni Zemon titteli. Nämä ovat useimmiten aiheuttaneet hankaluuksia Kostajille ja Kapteeni Amerikalle.
Alkuperäinen Paroni Zemo nähtiin ensimmäisen kerran takautumassa The Avengers -lehden numerossa 4 (1964), mutta nimettiin ja esiteltiin kokonaan vasta The Avengers -lehden numerossa 6 (1964). Toinen Paroni Zemo esiintyi Captain America -lehden numerossa 168 (1973). Ensimmäisen Paroni Zemon loivat Stan Lee ja Jack Kirby, toisen Tony Isabella ja Sal Buscema.
Paroni Heinrich Zemo
Ensimmäinen paroni Zemo oli natsi-Saksan nerokas tiedemies, joka keksi useita aseita mukaan lukien superliiman, jonka liimaamia esineitä ei pystytty irrottamaan mitenkään (myöhemmin superroisto Ansamies keksi vasta-aineen superliiman vaikutukselle.) Hän piti huppua taistellessaan Kapteeni Amerikkaa vastaan. Eräässä kohtaamisessa Zemo oli kehittänyt superliiman, mutta Kapteeni Amerikka sai sen selville ja hajotti koeputket. Huppu jäi paroni Zemolle päähän superliiman vaikutuksesta. Paroni Zemo taisteli Kapteeni Amerikkaa vastaan useita kertoja tapahtuman jälkeen raivoissaan kasvojensa menetyksestä.
Kapteeni Amerikka selvisi kuitenkin useista hyökkäysyrityksistä. Kuultuaan että Kapteeni Amerikka oli hengissä Zemo käski tiiminsä Pahuuden Mestarit liimaamaan koko kaupungin superliimalla. Kapteeni Amerikka saapui paikalle Kostajien: Thorin, Rautamiehen, Jättiläisen ja Ampiaisen kanssa. Kostajat voittivat Zemon ja Pahuuden mestarit.
Myöhemmin Zemo liittoutui Lumoojattaren ja Teloittajan kanssa tuhotakseen Kostajat.
Zemo antoi Simon Williamsille supervoimat ja Williamsista tuli Ihmemies. Ihmemies houkutteli Kostajat ansaan, mutta Ihmemies pelasti Kostajat Zemolta. Zemo ampui Ihmemiestä, mutta Kostajat ehtivät Jättiläisen laboratorioon ja tallensivat hänen tajuntansa tietokoneeseen. Zemo kuoli myöhemmin kun Kapteeni Amerikka pudotti kallionlohkareet hänen päällensä.
Paroni Helmut Zemo
Paroni Heinrich Zemon poika Helmut Zemo kuuli isänsä kuolemaan johtaneesta tilanteesta ja syytti tästä Kapteeni Amerikkaa. Helmut käytti isänsä muistiinpanoja apunaan kun hän loi uudestaan useita isänsä luomia keksintöjä, mukaan lukien Liima-X. Zemo otti nimen Feenix ja vangitsi Kapteeni Amerikan ja Haukan Liima-X:ää sisältävän padan alle. Nämä kuitenkin pakenivat ja Kapteeni taisteli Feenixiä vastaan. Taistelussa Zemo putosi nesteeseen ja Kapteeni Amerikka ja Haukka luulivat Zemon kuolleen.
Tosiasiassa Zemo lavasti kuolemansa pakenemalla salaisesta putkesta padan alla ja piiloutui uuteen piilopaikkaansa Meksikossa. Zemon kasvot kuitenkin arpeutuivat pahasti nesteen takia ja hän alkoi käyttää samanlaista huppua kuin isänsä. Zemo liittoutui Arnim Zolan luoman mutantin Primuksen kanssa ja he yrittivät tuhota Kapteeni Amerikan, mutta epäonnistuivat.
Tämän jälkeen Zemo kokosi Pahuuden Mestareina tunnetun superrikollisryhmän tarkoituksenaan tuhota Kostajat. Tässä nämä kuitenkin epäonnistuivat ja joutuivat vankilaan. Zemo on yhä uudelleen yrittänyt tuhota Kapteeni Amerikan ja Kostajat kuitenkaan onnistumatta.
Ukonnuolet
Sitten he aiheuttivat mellakan LAUTAlla voidakseen vapauttaa Kuukiven. Hän oli ehkä kaikkein epätodennäköisin valinta ajatellen faktaa että hän oli pettänyt Zemon hänen Pahuuden mestareiden jäsenenä. Zemo kuitenkin ajatteli että tiimi tarvitsisi pätevän psykologin ohjaamaan heitä lain oikealla puolella. Pian Zemo vapautti heidät maailmaan Ukonnuolina. Ryhmään kuului Kansalainen V(paroni Zemo),Tekno(Fiksaaja),Atlas(Goljatti),Mach-1(Kuoriainen),Laululintu(Kirkuva Mimi) ja Meteoriitti(Kuukivi).
Ukonnuolet taistelivat lukuisia superroistoja vastaan joihin kuului Romutusryhmä, Rottalauma, Hullu Haihattelija ja hänen Hämmästyttävä Androidinsa, Kangin kasvava mies ja uudelleen järjestetty Pahuuden mestarit. Zemo raivostui entisen tiiminsä nimen käytöstä, mutta ei voinut tehdä mitään Kansalaisena V:nä.
Pian Kuukivi ryhtyi pettämään Zemoa ja kokosi kaikki jäsenet kokoontumiseen.Kuukivi oli alkanut pitää sankarina olosta ja niin olivat myös Atlas, Laululintu ja Mach-1.Kun Kostajat ja Ihmeneloset palasivat kuolleista joka oli ollut pelkkä illuusio Zemo kertoi Ukonnuolien oikeat henkilöllisyydet YPKVV:lle jotta Ukonnuolten olisi pakko turvautua Zemoon.
Ukonnuolet hyökkäsivät Kostajien kimppuun mutta Meteoriitti ja muut sanoivat Zemolle että he pitävät sankarina olosta.Ukonnuolten jäsenet lähtivät pakoon mutta Tekno pysyi uskollisena Zemolle.Loput jäsenet yrittivät saada hyväksyntää YPKVV:ltä mutta he eivät saaneet. Ukonnuolet piiloutuivat ja nyt sekä paroni Zemo että YPKVV jahtaavat heitä. Kuitenkin Haukansilmä johtaa nyt tiimiä koska hän tietää millaista on olla entinen hyväksyntää hakeva rikollinen.
Esko-Juhani Tennilä
Esko-Juhani Tennilä (s. 10. lokakuuta 1947 Rovaniemi) on suomalainen vasemmistopoliitikko ja entinen kansanedustaja. Eduskunnassa vuodesta 1975 istunut Tennilä oli vuonna 2011 yhdessä kokoomusta edustavan Ilkka Kanervan kanssa silloisista kansanedustajista pisimpään eduskunnassa toiminut edustaja. Tennilä on valittu eduskuntaan neljältä eri listalta (SKDL 1975–1979, oma 1983, Deva 1987, vas. 1991–2011). Hän päätti kansanedustajauransa 2011 päättyneeseen kauteen.
Poliittinen ura
Tennilä tunnetaan entisenä SKP:n vähemmistöläisenä eli taistolaisena. Keväällä 1971 Hämeen Yhteistyö -lehdessä hän kertoi, miten taistolaiset pyrkivät käymään RUK:n saadakseen johtajakoulutusta sosialistisen vallankumouksen varalle.
Talvella 1983 SKDL:n Lapin piiriä hallitsi puolueen enemmistön niin sanottu kirveslinja, joka pudotti Tennilän pois puolueen viralliselta eduskuntavaalien ehdokaslistalta pari kuukautta ennen vaaleja, koska hänen katsottiin rikkoneen ryhmäpäätöksiä. Tennilä lähti vaaleihin omalla listallaan ja keräsi miltei 15 000 ääntä, kun SKDL:n viralliselta listalta pääsi eduskuntaan vain yksi ehdokas, Niilo Koskenniemi, selvästi pienemmällä äänimäärällä.
Kesäkuussa 1995 Tennilä erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä ja hän perusti vasemmistoryhmän (va-r, ruots. Vänstergruppen, 1995–1998) Mikko Kuopan kanssa. Vähän myöhemmin ryhmään liittyi myös Veijo Puhjo.
Vasemmistoliittoa edustava Tennilä on profiloitunut erityisesti Lapin edustajaksi. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Tennilä keräsi Lapin vaalipiiristä toiseksi suurimman äänimäärän kaikista ehdokkaista, ja kaikista eniten vaaleissa 1979, 1983, 1995, ja 1999. Tennilä tunnetaan myös Suomen Nato-jäsenyyden voimakkaana vastustajana. Eduskunnassa Tennilä oli viimeisellä edustajakaudellaan varsinaisena jäsenenä suuressa valiokunnassa ja varajäsenenä ulkoasianvaliokunnassa. Hän oli myös Yleisradion hallintoneuvoston ja Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsen.
Tennilä on kaikkien aikojen yhdeksänneksi useimmin täysistunnoissa puhunut kansanedustaja.
Ennen eduskuntauraansa Tampereen yliopistosta sosionomiksi valmistunut Tennilä toimi muun muassa Hämeen Yhteistyön ja Ajankohtaisen kakkosen toimittajana.
Esko-Juhani Tennilä oli nuoruudessaan 1960- ja 1970-luvuilla aktiivijalkapalloilija seuroinaan Rovaniemen Reipas ja Karihaaran Tenho sarjatasona III divisioona.
Tennilä on kirjoittanut muun muassa lastenkirjoja ja runoja.
Tennilän tuorein teos on vuonna 2014 julkaistu Jäämeri kutsuu – Koillisväylä, Murmansk ja Suomen mahdollisuudet. Kirja on matkakirjan ja raportin yhdistelmä, jossa Tennilä pohtii Koillisväylän ja Murmanskin alueen taloudellisia mahdollisuuksia Suomen kannalta.
Yksityiselämä
Tennilä on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Alexander Gabriel Lagus
pienoiskuva|Alexander Gabriel Lagus (1893 tai ennen) Alexander Gabriel Lagus (10. helmikuuta 1856 Helsinki – 10. joulukuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja valtiopäivämies.
Laguksen vanhemmat olivat professori, valtioneuvos Wilhelm Lagus ja Fredrika Kastalia Wickman ja puoliso vuodesta 1891 Emma Matilda Bellman. Lagus tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1876 ja valmistui filosofian maisteriksi 1886 ja samana vuonna metsänhoitajaksi. Hän oli kirkollisvirkatalojen metsänhoitaja vuodesta 1906. Kenraali Ruben Lagus ja jääkärimajuri Olof Lagus olivat Alexander Gabriel Laguksen poikia.
Lagus oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Sami Laine
Sami Laine (s. 28. huhtikuuta 1977) on suomalainen pesäpalloilija. Laine edusti koko uransa Superpesiksessä Hyvinkään Tahkoa. Laine saavutti urallaan yhden SM-hopean kaudella 1999 ja yhden SM-pronssin kaudella 2002. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Laine pelasi urallaan 193 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kuusi kunnaria ja 70 tavallista juoksua, toi 197 juoksua ja keräsi 693 kärkilyöntiä. Laine pelasi urallaan 52 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja kymmenen tavallista juoksua, toi 26 juoksua ja keräsi 168 kärkilyöntiä.
Kyōka
Kyōka on tankan rinnalle kehittynyt japanilaisen waka-runouden muoto. Se on tyyliltään humoristista ja ilveilevää. Pilkkaavia ja ironisia runoja kirjoitettiin jo aikaisemmin, mutta huippuunsa kyōka nousi Edo-kaudella. Kyōka-runoudessa esiintyi myös hallitsevien auktoriteettien parodiointia, joka toteutettiin pääasiassa sanaleikein ja anonyymisti. Alkuaikoinaan kyōkan harjoittaminen keskittyi pääasiassa Osakan ja Kioton alueelle, josta se myöhemmin levisi myös muualle Japaniin. 1770-luvulla kyōkasta kehittyi Edossa oma tyylinsä ja 1780-luvulla sen suosio kasvoi huomattavasti. Kyōkaa harrastettiin kaikissa yhteiskuntaluokissa ja säädyissä Kansei-kaudelle (1789–1801) saakka, jolloin kauden uudistukset rajoittivat samurai-luokan osallistumista.
Valaisevat yöpilvet
right|thumb|Valaisevia yöpilviä [[Saimaan yllä.]] right|thumb|Valaisevia yöpilviä [[Kansainvälinen avaruusasema|ISS:ltä nähtynä.]]
Esiintyminen
Valaisevia yöpilviä näkyy kesällä, kun Aurinko on 4–16 astetta horisontin alapuolella. Kun Aurinko on alle 4–6 astetta horisontin alapuolella, taivas on niin vaalea, etteivät yöpilvet näy. Toisaalta kun Aurinko on yli 16 astetta horisontin alapuolella, se ei enää valaise yöpilvien korkeudelle.
Yöpilvet alkavat näkyä noin tunti auringonlaskun jälkeen. Niiden näkyminen vaatii melko pilvettömän sään. Joskus himmeitä yöpilviä saattaa olla vaikea huomata. Niitä esiintyy huhtikuusta lokakuuhun, runsaimmin kesäkuun lopusta elokuun alkuun. Havaintohuiput ovat kesäkuun lopulla ja heinäkuun loppupuolella. Kesä on parasta havaintoaikaa, koska yöpilvien esiintymiskorkeus – mesopaussi – jäähtyy ja siellä oleva niukka kosteus tiivistyy. Kesällä Aurinko myös viettää pidemmän ajan sopivalla korkeudella horisontin alapuolella.
Yöpilviä nähdään laajoina ja kirkkaina alueina muutamia kertoja kesässä. Ne näyttävät kuituisilta, tasaisilta kerroksilta, aalloilta tai pyörteiltä ja niissä voi olla pitkiä, teräviä, kirkkaita juovia. Juovat voivat muodostaa verkon, jos kaksi yöpilvikerrosta on eri korkeuksilla. Yöpilvet voivat olla ruskeita tai punertavia horisontin lähellä, kun ilmakehä suodattaa pilvistä heijastunutta valoa. Yöpilvistä heijastuva valo on polarisoitunutta.
Vaikka valtaosa valaisevista yöpilvistä esiintyy noin 82 kilometrin korkeudessa, korkeuden vaihteluväli on 75–90 km. Valaisevia yöpilviä nähdään 45–85 leveysasteiden välissä, joskin eniten välillä 55–65°.
Rakenne ja alkuperä
Valaisevien yöpilvien paksuus on 0,5–2 km ja ne muistuttavat rakenteeltaan untuvapilviä. Pilvialue voi kattaa jopa miljoona neliökilometriä eli kolmen Suomen pinta-alan verran. Valaisevat yöpilvet ovat hienojakoisen pölyn ympärille tiivistyneitä vesijääkiteitä, pilvien aines on peräisin ehkä meteoreista ja tulivuorenpurkauksista. On myös esitetty sukkulalaukaisujen vaikuttavan niiden esiintymiseen. Valaisevat yöpilvet ovat ilmeisesti melko tuore ilmiö, sillä ensimmäinen maininta niistä on vasta vuodelta 1885, hieman Krakataun purkauksen jälkeen. Valaisevien yöpilvien perimmäistä luonnetta ja syntytapaa ei tunneta tarkkaan sillä ne sijaitsevat ilmakehän osassa, jonka tutkiminen on hyvin hankalaa. On myös arveltu, että valaisevat yöpilvet liittyisivät jollakin tapaa ilmastonmuutokseen.
Matkatoimisto
Matkatoimisto on liikeyritys, joka myy matkustamiseen ja matkailuun liittyviä tuotteita ja palveluita. Suomessa matkatoimistosta tuli luvanvarainen elinkeino 1968, matkatoimistojen tuli rekisteröityä ja antaa pankkitakuu. Kuluttajasuojalaki säädettiin alalle 1978. Kilpailu- ja kuluttajavirasto ylläpitää matkatoimistorekisteriä.
Liike- ja yleismatkatoimistot
Matkatoimistopalveluja myyvät matkatoimistot ovat agentuureja, joiden liikevaihto pääosin koostuu välityspalkkioista ja palvelumaksuista. Matkatoimistot voivat erikoistua liike- tai erikoismatkoihin. Isommilla liikematkatoimistoilla on myös omat ryhmä- ja erikoismatkaosastonsa ja ne palvelevat asiakkaitaan valtakunnallisesti palvelukeskuksista. Suomen suurimmat liikematkatoimistot 2017 ovat kansainvälisten matkatoimistoketjujen omistamia. Yleismatkatoimistot ovat pienempiä ja palvelevat paikallisesti. Ne välittävät kuluttajille tai oman paikkakunnan yritysasiakkaalle matkalippuja, seura- ja ryhmämatkoja sekä muita matkapalveluita.
Matkanjärjestäjät ja ryhmämatkatoimistot
Seura- tai ryhmämatkoja paketoivat matkanjärjestäjät. Ne myyvät tuottamiaan matkapaketteja asiakkaille, asiakasryhmille tai myyntisopimuksen tehneille matkatoimistoille. Seura- tai ryhmämatkoja tuottava matkanjärjestäjä ostaa kuljetuksen kuljetuspalveluyhtiöltä sarja- tai yksittäisryhmäpalveluna ja varaa kapasiteetin mukaiset hotellit ja muut matkaan liittyvät palvelut. Matkanjärjestäjä tekee matkasta/matkoista esitteen ja markkinoi matkoja julkisesti ja ne noudattavat vuonna 1983 sovittuja ”Yleiset matkaehtoja ja seuramatkojen markkinointiohjeita sekä vuonna 1995 voimaan tullutta valmismatkalakia.
Incoming-toimistot
Incoming-toimistot olivat erikoistuneet kotimaan matkailuun. Markkinointi tapahtui ulkomaisille matkanjärjestäjille, matkatoimistoille tai yksittäisille henkilöille. Suuremmilla incoming-toimistoilla oli yksityis-, ryhmä- ja kongressiosasto ja ne olivat yleensä jäseninä kansainvälisissä incoming-matkatoimistojen liitoissa ja yhdistyksissä. Incoming toimistot tekivät läheistä yhteistyötä Matkailun edistämiskeskuksen kanssa ulkomailla ja Suomessa. Ulkomaisten yritysten suorien matkapalvelujen ostojen lisääntyessä 1980-luvulla Suomessa alkoi varsinainen incoming-toiminta supistua ja se on sittemmin muuttunut pieneksi paikkakuntakohtaiseksi erikoisosaamisalaksi.
Gard
Roomalaiset asuttivat Gardin seudun jo antiikin aikana. Alueelta löytyykin merkittäviä roomalaisia raunioita, mm. Pont du Gardin akvedukti.
Matkatoimisto
Nettimatkatoimistot
Nettivarausmahdollisuuksia itsevarausportaalien kautta tarjoilivat suurimmat liikematkatoimistot jo asiakkailleen jo 2000-luvun alkuvuosina. Samalla ne myös kehittivät vapaa-ajan matkustajille online -varaustyökaluja. Vuonna 2007 Kaleva Travel oli Suomen suurin matkapalvelujen nettimyyjä, vuosimyynti oli 100 miljoonaa euroa. Pieniä ja erikoistuneita suureksi kasvaneita nettimatkatoimistoja on tullut markkinoille. Ne myyvät omaa tuotantoa tai välittävät lentoja, hotelleita ja autonvuokrauksia kuluttajille.
Gard
Departementista on kolme kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Aiguèze, Montclus ja La Roque-sur-Cèze.
Matkatoimisto
Kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämät matkatoimistoluvat 13.3.1969
Matkatoimistoasetuksen 442/1968 tultua voimaan, toimilupia myönnettiin 65:
Sancnity
Sancnity oli hämeenlinnalainen vuonna 1990 perustettu metallia soittanut yhtye. Se sijoittui kolmanneksi Rockin Suomen mestaruuskilpailussa vuonna 1993.
Sancity soitti melankolista ja progressiivista metallia. Se teki noin sata keikkaa ympäri Suomea ja valittiin Soundi-lehden vuoden tulokkaaksi 1993. Sancnityn video Thoughts voitti vuonna 1994 Chicagon Filmifestivaaleilla ensimmäisen palkinnon opiskelijavideoiden sarjassa.
Vuonna 1995 Sancnityn kokoonpano aloitti uuden Wooden Bone -nimisen yhtyeen.
Matkatoimisto
1952 – 1987
Myyntitilanteessa virkailija katsoi aikataulut aikataulukirjasta ja hinnat hintakirjasta, koti- ja ulkomaan hotellit katsottiin hotellikirjasta ja seuramatkojen hinnat esitteestä. Tilatut paikat ja palvelut varattiin telexillä, puhelimitse tai kirjeitse. Virkailija itse varasi ja kirjoitti liput mutta suuremmissa matkatoimistoissa oli varaus- ja lipunkirjoitustoimintoihin omat erilliset varauskeskukset ja lipunkirjoitusyksiköt. Seuramatkat varattiin puhelimitse seuramatkanjärjestäjältä. Liikematkustuksen kysynnä kasvaessa 1960-luvulla avattiin ensimmäiset matkatoimisto-oikeuksin varustetut matkapalvelupisteet asiakasyritysten tiloissa.
Lentolippujen myynnin kasvaessa entistä tärkeämmäksi, varaustoimintaa oli kehitettävä. Finnair kehitti Finnres -paikanvarausjärjestelmän, jota 1970-luvun alussa alettiin asentaa matkatoimistoihin. Palveluteknologian kehitys jatkui 1983 kun suomalaisiin matkatoimistoihin saatiin Finnairin lipunkirjoituskoneet. Paineet lentohintojen ja -sääntöjen muutokseen oli suuri. Maailmalla alkoi lentolippujen alennusmyynti ns. ämpärikauppa. Tiedonkulku- ja varausvälineenä faksit nopeuttivat ja selkeyttivät yhteydenpitoa asiakkaisiin, matkanjärjestäjiin ja palvelutuottajiin.
1988 – 2017
Vuonna 1988 Finnairin liityttyä suurten eurooppalaisten lentoyhtiöiden kehittämään yhteiseen varausjärjestelmään Amadeukseen tulivat ne suomalaisten matkatoimistojen pääasiallisiksi varausjärjestelmiksi. Pari vuotta myöhemmin matkatoimistot tilittivät myydyt lentoliput sähköisen tilitysjärjestelmän BSP:n (Bank Settlement Plan) kautta.
Vuonna 1994 Suomen liikematkamarkkinoiden volyymi oli noin 2,5 miljardia markkaa ja kolmella suurimman matkatoimiston; Arean, Suomen Matkatoimiston ja MatkaKalevan yhteinen markkinaosuus oli  60 % liikematkavolyymistä. Matkatoimistot kehittivät asiakashallintaansa ja -hankintaansa varten Travel management konseptin. 1990-luvun puolessa välissä Sähköpostiyhteys mullisti kommunikaation ja jo 1995 Kohdematkat toi Suomeen ensimmäisen itsevarausjärjestelmän (Travelogix).
Matkatoimistovirkailijakoulutus
Suomessa matkatoimistovirkailijoiksi koulutettiin alun perin kolmessa oppilaitoksessa.
Moogetmoogs
Moogetmoogs oli vuosina 1985–1993 toiminut suomalainen rock-yhtye, jonka solistina, sanoittajana ja keulahahmona oli Mauri "Moog" Konttinen. Yhtye esitti Konttisen käännöksiä 1960-luvun hiteistä.
Moottoritorpedovene Vinha
Moottoritorpedovene Vinha (MTV 6) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus
Brittiläinen valmistuslisenssin myöntänyt päätelakka toimitti alukseen pääkoneet, apukone eli ns. risteilykone oli kotimainen Olympia-moottori. Venetyypissä oli kaksi potkuria. Apukone pyöritti kytkimen välityksellä pääkoneita joihin potkurit oli kytketty, ja tarvittaessa täyttä tehoa avattiin vain pääkoneiden polttoainehanat ja kytkettiin sytytys, jolloin pääkoneet käynnistyivät. Avoimesta kaasuttimesta löi ulos pitkä tulenliekki käynnistettäessä, ja tämä sytytti parikin kertaa jopa vaarallisiksi asti kehittyneitä tulipaloja, kun liekin tielle osui jotain palavaa. Palot saatiin kuitenkin joka kerta sammumaan, mutta ne merkitsivät poikkeuksetta sitä että alus lähetettiin takaisin kotisatamaan sillä erää.
Vinha otettiin merivoimien palvelukseen 1929. Veneen torpedot oli sijoitettu aluksen perään, joten sen täytyi liikkua torpedoja nopeammin ampuessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä.
Palvelus
Torpedoveneet Syöksy ja Vinha hyökkäsivät 6. heinäkuuta 1941 kahden Hangosta pois pyrkivän purjeveneen kimppuun. Alukset yrittivät ensin upotusta torpedoin ilman tulosta, minkä jälkeen johtoalus syöksyi purjealuksen keulan editse pudottaen syvyyspommin. Purjealus vaurioitui pahoin, minkä jälkeen torpedoveneet poistuivat paikalta ennen taistelukosketusta saattajina toimineisiin vartioveneisiin.
Vinha, Syöksy ja kolmas torpedovene sekä kaksi vartiomoottorivenettä olivat 19. heinäkuuta väijymässä neljää venäläistä kuljetusalusta ja niiden varmistuksena olleita kahta muuta alusta Kolgalahden suulla. Saattuetta ei kohdattu, mutta seuraavana aamuna havaittiin venäläinen hävittäjä, joka avasi tulen veneitä kohti. Yksi kranaatti osui aivan Vinhan perän taakse irrottaen potkurin sekä peräsimen. Alus sai myös vuodon.
Hävittäjän keskittäessä tulensa vaurioituneeseen alukseen Syöksy suoritti torpedohyökkäyksen hävittäjää vastaan. Torpedo ei osunut, mutta hävittäjän keskittyessä torpedon väistämiseen saatiin Vinha vietyä turvaan Söderskärin majakalle.
Vinha ja Syöksy olivat 2. syyskuuta partiomatkalla Koiviston eteläpuolella yllättäessään venäläisen kahden kuljetusaluksen saattueen upottaen aluksista toisen.
Puivert
Puivert on kunta Ranskan eteläosassa Auden departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Limoux’n kaupungista lounaaseen. pienoiskuva|vasen|Château de Puivert Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Puivert. Nykyinen linna on rakennettu 1300-luvun alkupuolella. Se on yksi parhaiten aikakaudeltaan säilyneistä linnoista. Linna on hyvä esimerkki Ranskan kuninkaan Filip II:n ja hänen seuraajiensa rakentamista linnoituksista paaluvarustuksen tilalle. Tästä linnoitustyylistä käytetään termiä Filipin arkkitehtuuri (architecture philippienne).
Moottoritorpedovene Vinha
Palvelus
Vinha siirrettiin Laatokalle muiden saman luokan alusten tavoin elokuussa 1943 ja aseistettiin yhdellä 20 mm:n tykillä ja kolmella miinalla.
Vinha palautettiin syksyllä 1944 Suomenlinnaan, missä se makasi muutaman vuoden odottamassa romutusta.
Nokka-ankerias
Nokka-ankerias (Nemichthys scolopaceus) on nokka-ankeriaiden heimoon kuuluva kala, jota tavataan maailmanlaajuisesti, paitsi ei Suomessa. John Richardson kuvasi lajin tieteelle vuonna 1848. Se voi kasvaa 130 senttimetrin mittaiseksi. Nokka-ankeriaita on tavattu jopa 4337 metrin syvyydessä.
Pihlajasaaret
thumb|220px|Läntisen ja Itäisen Pihlajasaaren välinen silta. thumb|220px|Pihlajasaaren kesäravintola (Villa Hällebo).
Pihlajasaaret on Helsingissä Lauttasaaren ja Ruoholahden edessä pienen matkan päässä mantereelta sijaitseva saariryhmä, johon kuuluvat Itäinen Pihlajasaari, Läntinen Pihlajasaari, Vadelmakupu sekä joukko pieniä luotoja. Pihlajasaaret on suosittu kesäulkoilualue, jossa on uimarantoja ja ravintola. Pihlajasaareen pääsee reittiveneellä Ullanlinnan Merisatamasta ja Ruoholahdesta. Pihlajasaaressa on myös vierasvenesatama.
Krimin sodan aikana Pihlajasaaret hakattiin avoimiksi, jotta vihollinen ei olisi voinut piiloutua metsiin. Viaporiin elokuussa 1855 kohdistunut tykistötuli kuitenkin ammuttiin Pihlajasaaren läheisyydestä. Todennäköisimmin juuri Krimin sodan aikana saarten eteläpuolelle upposi venäläinen Pihlajasaaren kuulahylky.
1800-luvun lopulla Helsingin kaupungin omistama Läntinen Pihlajasaari jaettiin vuokratuiksi huvilapalstoiksi, ja useimmat tuolloin rakennetut huvilat ovat vieläkin jäljellä, joskaan eivät enää yksityiskäytössä. Yhdessä niistä toimii nykyisin kesäravintola ja toisessa toimi vuosina 1995–2016 eläkeläisten virkistyskeskus Wirkkula. Huvilapalstojen vuokra-aika päättyi vuoden 1928 lopussa, ja seuraavana vuonna saaret avattiin yleisölle ulkoilualueeksi.
Tulijärvi (Virrat)
Tulijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Siekkiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 19,2 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Tradenomiliitto TRAL
Tradenomit (Tradenomiliitto TRAL ry) on akavalainen tutkintopohjainen tradenomien edunvalvonta- ja palveluorganisaatio, johon voivat liittyä tradenomi-, BBA- tai tradenomi (ylempi AMK) -tutkinnon suorittaneet tai niitä opiskelevat. Yhdistyksessä on jäseniä noin 30 000, joista noin puolet on valmistuneita tradenomeja. Yhdistys on perustettu vuonna 1996.
Organisaatio
Tradenomiliitto TRAL ry:n ylintä päätösvaltaa käyttää valtuusto, jonka jäsenet valitsevat vaaleilla. Valtuustoon kuuluu 35 jäsentä. Valtuuston toimikausi alkaa liittovaltuuston vaalin tuloksen vahvistamisesta ja kestää kolme vuotta. Viimeisimmät vaalit järjestettiin keväällä 2020.
Valtuuston opiskelijaedustajat nimittää Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry).
Valtuusto valitsee liiton hallituksen. Hallituksen toimikausi on 3 vuotta.
Liiton palveluksessa on 21 työntekijää, jotka vastaavat jäsenten edunvalvonnasta ja jäsenpalvelusta.
Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry)
Tradenomeihin kuuluu itsenäisenä yhdistyksenä Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry.), johon opiskelijat järjestäytyvät pääosin itsenäisten alueellisten yhdistysten kautta. Tradenomiopiskelijat toimii tradenomiopiskelijoiden etuja valvovana ammatillisena opiskelijajärjestönä.
Alue- ja alakohtaiset yhdistykset
Tradenomien alaisuudessa toimii myös itsenäisiä alakohtaisia ja alueellisia tradenomiyhdistyksiä:
Äkkiä Anttolassa
Äkkiä Anttolassa on 1999 ja 2000 vuosina Yle TV1-kanavalla esitetty Aleksi Mäkelän ohjaama komediasarja.
Sarja sijoittuu Anttolan kuntaan ja samat päänäyttelijät suorittivat sarjan mittaan kymmeniä eri rooleja. Hahmoista muistettavimpia ovat epäonniset aikamiespojat, poikaansa jääkiekkokassissa kuljettava surkuhupaisa isähahmo sekä Maan yläpuolelle polttoainevajeen vuoksi juuttuneet avaruuspossut. Sarjan käsikirjoittivat Kari Hietalahti ja Eero Aho. Sarja julkaistiin maaliskuussa 2008 DVD:nä, jonka ikärajaksi laitettiin K-18, koska sitä ei ole tarkastettu Valtion elokuvatarkastamossa. Muita sarjassa useasti esiintyneitä näyttelijöitä olivat muun muassa Aake Kalliala, Jani Volanen, Tiina Lymi, Henry Hanikka, Teemu Lehtilä, Kari Vehkonen, Marianne Kiukkonen sekä Janus Hanski.
Sarjan kohtaukset on kuvattu Anttolan lisäksi Mikkelissä, Hirvensalmella ja Pieksämäellä.
Sketsit ja henkilöt
Avaruuspossut kertovat kahdesta nuoresta ja yhdestä aikuisesta avaruuspossusta, joiden aluksesta loppuu polttoaine ja siksi he jäävät maan yläpuolelle miettimään, kuinka selittäisivät sen äidille.
Gay Watch on pilaversio Baywatchista. Siihen kuuluvat pääasiassa rantavahdit päällikkö Hässeldörf, Siirtolainen ja Jake. Sketsiin tuli myöhemmin myös isorintainen nainen, johon rantavahdit ovat lääpällään ja sen vuoksi unohtavat aina välillä hoitaa minimaallisen ja miltei tyhjän rannan pelastustoimia.
Kesäpeliksi kutsutaan sarjan sitä osaa, jossa Wendy, Anssi ja Jenni ovat. Se on muokattu kopio elokuvasta Hohto, joka kuitenkin pyörii kahden legopalikan varassa, joita Anssi kutsuu kesäpeliksi.
Markkiot, eli kolme veljestä, joilla jokaisella on ärrävika, yrittävät olla Anttolan suurrikollisia, mutta huonolla menestyksellä.
Anttolan vannoutuneet poikamieskerholaiset muodostuu kolmesta keski-ikäisestä sinkusta, jotka asuvat yhdessä. Heillä kaikilla on ongelmia saada naisia ja he kuluttavat suuren ajan niiden hankkimiseen.
Taisto ja Ossi ovat isä ja poika. Ossi asuu suurimmaksi osaksi äidin ja Pasi-sedän luona, joten aika isän kanssa ei ole kovin hauskaa, sillä isä laittaa Ossin aina urheilukassiin ja pyörän takaosaan, eikä osaa polkupyöräillä paljon ollenkaan. Luvassa on siis paljon kaatumisia ja putoamisia, joiden takia Ossin yleisin kysymys on: "Milloin äiti tulee hakemaan?".
Tuomo ja Esko. Esko on Anttolan s-marketin ainoa kaupanpitäjä. Tuomo on töissä Eskon supermarketissa ja on palkattu grillihiilillä ja nakeilla ottamaan Markkioita kiinni. Tuomo on kehityksestä jäljessä paljon, hän on kyttyräselkäinen, ruma ja osaa ja ymmärtää vain tiettyjä sanoja.
Komissaariot Lanttu ja Suomalainen ovat Anttolan peruspoliiseja. Suomalainen on mustaihoinen ja kohtaa paljon rasismia itseään kohtaan. Lanttu puhuu sujuvaa kuopionmurretta ja on hyvin rauhallinen, paitsi rasisteja kohtaan.
Suomenruotsalaiset, joihin kuuluu "mormor" sekä hänen kaksi aikuista poikaansa. Kaikkien puhe on eräänlaista suomen ja ruotsin sekoitelmaa.
Kurssinvetäjä Pepe Arvo Kurva, joka on avoimesti homoseksuaali sekä kaksi kurssilaista, Janne ja Jukka.
Kolme juoppoa, joista etenkin Jyrki on kova kertomaan sepittämiään tarinoita kolmikon samalla nauttiessa Sinolia.
Lottovoittaja Silvennoinen on kahdessa jaksossa esiintyvä entinen lottovoittaja, joka tuhlasi miljoonansa viikossa ja ajelee siksi työkseen bussia.
Liisa Härkonen on Anttolan paikallis-TV:n utelias ja pirteä toimittaja.
Baarimikko on herkästi naurava anttolalainen, joka mainostaa aina tilaisuuden tullen "oman panimon olutta".
Monitaiteilija Sinatra Pesonen on parissa jaksossa esiintynyt vapaataiteilija, jonka taidot eivät yllä kovin pitkälle.
Ferrari FXX
Ferrari FXX on kehittynein ja tehokkain koskaan suunniteltu Ferrarin superauto, joka on kehitetty Ferrari Enzon pohjalta. FXX tunnetaankin tämän vuoksi myös nimellä Superenzo. Autoa on valmistettu ainoastaan 31 kappaletta, joista 30 myytiin ennalta valikoiduille asiakkaille (mm. Michael Schumacher ja Rubens Barrichello) ja yksi jäi tehtaan omaan käyttöön. FXX kehitettiin suurelta osin telemetriatietojen keräämiseksi tulevien mallien suunnittelua varten, eikä sillä saa ajaa yleisillä teillä. Poikkeuksellisesti maailman ainoa katulaillinen FXX löytyy Englannista.
Auto
Moottori on sijoitettu samaan tapaan kuljettajan taakse kuten Enzossakin. Moottorin iskutilavuus on kuitenkin 6,3 litraa Enzon 6,0 litran sijaan, tätä kautta teho on saatu nostettua 660 hevosvoimasta 800 hevosvoimaan. Vaihteisto hyödyntää samaa tekniikkaa kuin Ferrarin F1-autot, ja veto katkeaa vaihdon aikana alle 0,1 sekunnin ajaksi.
Hinta
Uutena FXX maksoi noin 1,5 miljoonaa euroa ja ostajan oli vakuutettava Ferrarin henkilökunta ajotaidoistaan. Nykyään FXX:istä on tullut hyvin haluttuja autoja uniikkiudensa takia ja ostaja saa pitää itseään onnekkaana, jos saa auton kahteen miljoonaan. Käypä hinta kyseisestä hyperautosta tällä hetkellä on noin kolme miljoonaa euroa.
Al Unser
thumb|Al Unser Alfred Unser (29. toukokuuta 1939 Albuquerque, Yhdysvallat – 9. joulukuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Hän voitti urallaan neljä kertaa Indianapolis 500 -kilpailun. Uransa hän ajoi pääasiassa CART-sarjassa, jonka mestaruuden voitti kausina 1983 ja 1985.
Unser aloitti uransa 1957 sprintti- ja kartingautoilla ja lopetti sen 52-vuotiaana 1992. Pitkän uransa aikana hän ajoi mm. Daytona 500- ja NASCAR-sarjoissa.
Suku
Al Unserin lähisuvussa on lukuisia kilpa-ajajia:
Maailmansilmä
Maailmansilmä on yhdysvaltalaisen fantasiakirjailijan Robert Jordanin Ajan pyörä -kirjasarjan toinen osa. Se julkaistiin vuonna 1990 englanninkielisen The Eye of the World -kirjan suomennoksen toisena osana. The Eye of the World julkaistiin alkukielellä yhtenä kirjana, mutta sarjan suomennokset on jaettu kahteen osaan, joista ensimmäinen on Vaarojen taival.
Juoni
Rand al'Thor jatkaa matkaa kohti Tar Valonia. Trollokkeja pakoon päässeet Mat (koko nimeltään Matrim) Cauthon, Rand al'Thor ja Thom Merrilin joutuvat eroon ystävistään Perrin Aybarasta ja Egwene al'Verestä, Aes Sedai Moirainesta, hänen kaitsijastaan Lanista ja Nynaeve al'Mearasta, Kaksvirran Viisaudesta.
Rand, Mat ja Thom nousevat Pärskeeseen, jonka on määrä viedä heidät Valkosiltaan Arinelle -jokea pitkin. Päästyään maihin he suuntaavat majataloon, jossa heidän on tarkoitus odottaa muita. Suunnitelmiin tulee muutos, kun eräs Pärskeestä heitetty mies alkaa liittää trollokit ja heihin. He joutuvat muuttamaan suunnitelmia ja päättävät lähteä Caemlyniin. Thom joutuu uhrautumaan porteilla, jotta Rand ja Mat pystyisivät jatkamaan matkaansa. Siitä lähtien Mat ja Rand matkustavat eteenpäin, selviten vaikeuksista jotka ilmaantuvat heille.
Perrin ja Egwene, joita saattavat Elyas ja lauma susia, on määrä mennä Caemlyniin, josta Moraine Sedai ja muut löytäisivät heidät. Muutaman päivän kuluttua he tapaavat Tuathat'anit ja matkaavat heidän mukana vähän aikaa, kunnes Elyaksen vaistot käskevät heitä jatkamaan omin neuvoin. Matka ei kuitenkaan suju mutkitta. He pääsevät steddingiin turvaan Pimeän valtiaan otuksilta, jotka ajavat heitä takaa, mutta joutuvat siellä Valkeuden Lasten kynsiin. Perrinin ja Loikkarin, joka on susi, surmattua pari Valkeuden Lasta, heidät vangitaan. Elyas ja sudet pääsevät pakoon, mutta loukkaantuneena. Perrinille ja Egwenelle selviää, että heidät aiotaan viedä Caemlyniin; Perrinille on langetettu hirttotuomio.
Nynaevelle selviää hirveä totuus: hän joutuu matkaamaan Aes Sedain ja kaitsijan kanssa, kunnes he löytäisivät muut. Aes Sedai pystyy löytämään pojat, sillä hän oli antanut heille loitsitut kolikot. Heidän harmikseen kaksi on jo hukannut ne, joten he lähtevät sen perään, jolla kolikko on vielä tallella.
Kun Rand ja Mat pääsevät Caemlyniin, Mat joutuu vuoteen omaksi, kun taas Rand ystävystyy heidän majatalonsa kirjastossa oleskelevaan ogieriin nimeltä Loial. Caemlyniin tuotu väärä Lohikäärme, Logain, saa Randin lähtemään ulos majatalosta. Hän kiipeää muurille, jotta näkisi väärän Lohikäärmeen ja putoaa vahingossa palatsin puutarhaan. Siellä hän tapaa Perijätär Elayne Trakandin, sekä hänen veljensä, Gawyndin ja velipuolen Galad Damodredin. Kun vartijat näkevät tunkeilijan, hänet viedään Andorin kuningattaren, Morgasen eteen. Kuningattaren neuvonantaja Elaida, joka on Aes Sedai, uskoo että Rand pitää vangita, mutta Morgase päättää vapauttaa tämän sillä ainoalla ehdolla, ettei joudu näkemään tätä enää uudestaan niissä merkeissä.
Moirainen, Lanin ja Nynaeven saatua Perrin ja Egwene pelastattetua Valkeuden Lasten kynsistä, he matkaavat Caemlyniin. Siellä he löytävät Matin ja Randin. Moiraine huomaa myös Matin huonon tilan ja parantaa tämän tilapäisesti. Sairauden syynä on Matin Shadar Logothista ottama rubiininen tikari.
Ogier varoittaa Moirainea kertomalla Pimeyden valtiaasta, joka uhkaa Maailmansilmää. Samaa vahvistavat Egwenen ja Perrinin kuulemat tarinat Tuatha'anien seurassa, kuin Matin, Randin ja Perrinin unet. Moiraine päättää lähteä etsimään Maailmansilmää ja kun aikaa ei ole paljon, he joutuvat käyttämään Väyliä, joissa matkaaminen on paljon nopeampaa, mutta myös paljon vaarallisempaa. He pääsevät nopeasti Shienariin, jossa he tapaavat Lordi Agelmar Jagadin ja Ingtar Shinowan, Fal Daran linnakkeessa, jossa he varautuvat käymään taistelua Trollokeiden armeijaa vastaan. Ryhmä lähtee liikkeelle ilman apujoukkoja, vaikka lordi Angelmar olisi halunnut.
Päästyään Turmion maahan, jossa Moiraine oli tavannut Vihermiehen, he joutuivat takaa-ajetuksi uudestaan. Heidät saatiin melkein kiinni, mutta he pääsivät Vihermiehen valtakuntaan; Maailmansilmään, joka on saidinin, Tosilähteen miehellisen puoliskon ydin. Heidän poistuessaan, he kohtaavat kaksi Hyljättyä, Aginorin ja Balthamelin. Balthamel kukistuu Vihermiehen otteeseen ja Aginor taistelussa saidinista. Randin tietämättä tämä käyttää Ainoaa Mahtia auttaakseen lordi Angelmaria voittamaan trollokit ja lopuksi voittaakseen Pimeän valtiaan.
Katatjuta
thumb|Katatjuta thumb|Näkymä koko vuorijonosta Katatjuta eli Olgavuoret (Kata Tjuṯa, engl. The Olgas) on yli 30 kupolin muotoisen kallioharjanteen muodostama vuorijono Australian Pohjoisterritoriossa. Koko kalliorykelmä on laajuudeltaan 30 neliökilometriä. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Ulurun vuoresta länteen.
Katatjuta on valtava konglomeraattiesiintymä, sorasta ja kivenlohkareista iskostumalla muodostuneita kallioita. Ne olivat aikoinaan osa merenpohjaa, mutta maankuoren liikkeet painoivat ne kasaan ja nostivat ne koholle noin 500 miljoonaa vuotta sitten. Sen jälkeen eroosio on muovannut ne rykelmäksi kallioharjanteita. Jotkin kalliot ovat muista erillään, mutta joidenkin väliin jää vain kapea rotko.
Vuorten korkein kallio on Olgavuori (Mt. Olga), jonka huippu nousee 546 metriä ympäristön yläpuolelle ja 1066 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Katatjuta on keskeisessä asemassa Australian alkuperäisasukkaiden tarinoissa, joissa kerrotaan maailman asukkaiden luomisesta muinaisella uniajalla. Vuorten nimi tarkoittaa alkuasukkaiden kielellä "monen pään maa".
Ensimmäisenä valkoisena Katatjutan näki etäältä tutkimusmatkailija Ernest Giles vuonna 1872. Hän nimesi vuoret Olgavuoriksi Espanjan tuolloisen kuningasparin mukaan. Vähän ennen Gilesiä vuorille ehti kuitenkin toinen tutkimusmatkailija, William Gosse.
Vuonna 1958 alueelle perustettiin Ayers Rockin ja Olgavuoren kansallispuisto, jonka nimi muutettiin myöhemmin Ulurun kansallispuistoksi. Vuonna 1993 voimaan tulleen kaksoisnimeämiskäytännön mukaan alue kantaa nykyään nimeä Kata Tjuṯa / Mount Olga.
Aiheesta muualla
-25.3°N, 130.73333°W