cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Näppäimistö
Perusnäppäimet
Näppäimistön perusosan kolmella keskimmäisellä rivillä ovat edustettuina useimmin tarvittavat latinalaiset kirjaimet sekä osa välimerkeistä, erikoismerkeistä ja (ainakin ruotsalais-suomalaisessa näppäimistössä) tarkkeista. Kirjainnäppäimiin on tavallisesti merkitty vain suuraakkoset, vaikka niiden oletusarvoisena syötteenä ovat pienaakkoset; suuraakkosia voi kirjoittaa pitämällä samanaikaisesti alhaalla - eli -näppäintä, jonka symbolina saattaa myös olla pelkkä lihava ylänuoli. Vaihtonäppäimiä on itse asiassa kaksi, alimman kirjainrivin vasemmalla ja oikealla laidalla, mutta vaikutukseltaan ne ovat yhteneväiset. Kymmensormijärjestelmässä vasemmanpuoleista vaihtoa käytetään silloin, kun kirjoitusmerkki näppäillään oikealla kädellä, ja vastaavasti oikeanpuoleista vaihtoa käytetään, kun merkki näppäillään vasemmalla kädellä.
Vasemmanpuoleisen vaihtonäppäimen yläpuolella olevan -näppäimen avulla suuraakkoset saa lukittua oletusarvoisiksi, jotta kirjoittajan ei tarvitsisi jatkuvasti pitää vaihtonäppäintä alhaalla, jos hän esimerkiksi haluaa kirjoittaa kokonaisia sanoja suuraakkosin. Tällöin yleensä syttyy erityinen merkkivalo, useimmiten näppäimistön oikeaan ylänurkkaan. Samalla vaihtonäppäimen vaikutus kääntyy kirjainnäppäinten osalta päinvastaiseksi, eli sen avulla voidaankin haluttaessa kirjoittaa pienaakkosia suuraakkosten lomaan. Pienaakkoset palautuvat oletusarvoisiksi ja merkkivalo sammuu, kun -näppäintä painetaan uudelleen.
Perusnäppäimistön ylärivin näppäimillä voidaan kirjoittaa numeromerkit sekä joukko erikoismerkkejä, välimerkkejä ja (monissa näppäimistöasetteluissa) tarkkeita. -näppäin ei vaikuta muihin kuin kirjainnäppäimiin (toisin kuin mekaanisten kirjoituskoneiden ), joten numeronäppäimillä kirjoitetaan caps lockista riippumatta aina oletusarvoisesti numeroita. Numeronäppäinten erikois- ja välimerkit on kirjoitettava vaihtonäppäimen (tai -näppäimen) avulla.
Perusnäppäimistön alimman rivin keskellä sijaitsee kaikista levein näppäin, jossa yleensä ei ole mitään kaiverrusta. Sillä kirjoitetaan välilyönti. Välilyöntinäppäimen oikealla puolella sijaitsee (alternate graphic) ‑erikoisnäppäin, jota käytetään vaihtonäppäimen tapaan joidenkin erikoismerkkien kirjoittamiseen. Muihin kuin kirjainnäppäimiin onkin yleensä merkitty kahdesta neljään eri merkkiä. Tällöin näppäimen vasempaan alanurkkaan asemoitu merkki on näppäimen oletussyöte ja sen yläpuolella oleva tuotetaan vaihtonäppäimen avulla. Näppäimen oikeaan alanurkkaan mahdollisesti asemoitu merkki tuotetaan -näppäimen avulla, oikeaan ylänurkkaan mahdollisesti asemoitu merkki taas vaihtonäppäimen ja -näppäimen yhdistelmällä.
Esimerkkejä:
Palautusnäppäin ja askelpalautin
pienoiskuva|Sininen palautusnäppäin. Oikeanpuoleisen vaihtonäppäimen yläpuolella on normaalia näppäintä selvästi isompi palautusnäppäin, nykyään englanniksi useammin Enter (näppäin), jonka symbolina on vasemmalle kääntyvä kulmanuoli. Palautusnäppäimen nimi periytyy vanhoista kirjoittimista, joissa paperitela tai kirjoituspää piti aina riviä vaihdettaessa palauttaa lähtöasentoon vaununpalautus-koodilla (carriage return). Nykyaikaisissa tekstinkäsittelyohjelmissa palautusnäppäin tuottaa yleensä näkymättömän kirjoitusmerkin, joka osoittaa tietokoneelle kappaleen päättyvän.
Palautusnäppäimen yläpuolella on askelpalautin, jota symboloi vasemmalle osoittava nuoli. Myös askelpalauttimen nimi periytyy kirjoituskoneista, joissa vastaava näppäin siirsi paperitelaa yhden askelen verran takaisinpäin. Nykyaikaisissa tekstinkäsittelyohjelmissa askelpalautin pyyhkii pois kohdistinta edeltävän merkin. Selaimissa tai tiedostonhallinnassa sen avulla voi yleensä palata edelliselle sivulle tai ylemmälle hakemistotasolle.
Sarkain
pienoiskuva|Tabulaattori. Ylimmän kirjainrivin vasemmalla puolella on niin sanottu sarkain- eli tabulointinäppäin, jossa tavallisesti on oikealle osoittava, pystyviivaan päättyvä nuoli [⇥] ja sen yläpuolella samanlainen mutta vasemmalle osoittava nuoli [⇤] ilmaisemassa, että vaihtonäppäimellä vaikutus kääntyy päinvastaiseksi. Sarkainnäppäimen tarkoitus vaihtelee käytettävän ohjelman mukaan, mutta esimerkiksi tekstinkäsittelyohjelmissa se tuottaa tavallisesti näkymättömän merkin, joka ohjaa kohdistimen eli kursorin asettumaan erikseen asetettavaan sarkainkohtaan. Toisaalta taulukoissa sarkainnäppäin ei tuota minkäänlaista merkkiä, vaan sen avulla siirretään kohdistinta solusta toiseen.
Tarkenäppäimet suomalaisessa näppäimistössä
Suomessa käytössä olevat näppäimistöt ja näppäimistöasettelut poikkeavat jossakin määrin esimerkiksi tavallisesta yhdysvaltalaisesta tai saksalaisesta näppäimistöstä. Eroavaisuudet koskevat pääasiassa niin kutsuttujen tarkkeitten ja kielikohtaisten kirjainmerkkien sekä joittenkin erikoismerkkien sijoittelua näppäimistöllä.
Tarkenäppäinten erikoispiirre on, että merkki ei näppäiltäessä tule heti näkyviin. Tarkkeita ei ole tarkoitettu käytettäviksi itsenäisinä kirjoitusmerkkeinä, vaan ne esiintyvät tavallisesti vain jonkin kirjaimen lisukkeina (é, ü, ñ, ç, ā), joten kirjoitettaessa ne jäävätkin odottamaan seuraavaa kirjainta ja ilmestyvät näkyviin vasta sen kera. Näin suomalaisella näppäimistöllä on varsin helppo kirjoittaa useitten eurooppalaisten kielten erikoismerkkejä.
Perinteisessä ruotsalais-suomalaisessa näppäimistöasettelussa on numerorivissä askelpalauttimen vasemmalla puolella tarkenäppäin, johon on kaiverrettu akuutti (´) eli oikealle kallistuva aksenttimerkki ja sen yläpuolelle gravis (`) eli vasemmalle kallistuva aksenttimerkki). Aksenttimerkin alapuolella on toinen näppäin, johon on kaiverrettu treema (¨) eli kaksi yläpuolista pistettä, sen yläpuolella sirkumfleksi (^) eli ylöspäin osoittava nuolenkärki ja oikeassa alanurkassa aaltoviiva (~) eli tilde.
Paitsi tarkkeena voidaan aaltoviivaa tietoteknisissä yhteyksissä käyttää yksinäänkin esimerkiksi kotihakemiston symbolina (etenkin Linux- ja Unix-järjestelmissä) ja sirkumfleksiä puolestaan yläindeksin korvikkeena esimerkiksi potenssilaskuissa (2^3 = 23). Aaltoviiva esiintyy itsenäisenä merkkinä myös esimerkiksi eräissä kielitieteellisissä merkinnöissä. Tällaista harvinaisempaa käyttöä varten tarkkeet saadaan tuotettua kirjoittamalla tarkemerkin jälkeen kirjaimen sijasta välilyönti tai kirjoittamalla tarke kaksi kertaa peräkkäin.
Laajennetussa suomalaisessa näppäimistöasettelussa on mukana lukuisia muitakin tarkemerkkejä: hattu, kaksoisakuutti, lyhyysmerkki eli breve, pituusmerkki eli makron, ogonek eli häntä, poikkiviiva, sedilji, yläpuolinen ja alapuolinen piste, yläpuolinen ympyrä ja niin edelleen. Tämä mahdollistaa suomen kielen š- ja ž‑kirjainten suositusten mukaisen kirjoittamisen sekä muitten, etenkin pohjois- ja keskieurooppalaisten, kielten kirjoittamista vielä huomattavasti laajemmin kuin perinteinen ruotsalais-suomalainen näppäimistö.
Vanha ruotsalais-suomalainen näppäimistö, jota esiintyi pääasiassa mekaanisissa kirjoituskoneissa huomattavasti ennen kotitietokoneitten yleistymistä, erosi nykyisestä muun muassa siten, että skandinaavisten kirjainten näppäimet, ja  sijaitsivat alaoikealla, välittömästi :n vieressä. Tärkeimmiksi katsottujen tarkkeitten paikka oli tuolloinkin yläoikealla. Näppäinten määrä oli yleensä pienempi kuin nykyään: esimerkiksi näppäimet ja  saattoivat puuttua kokonaan, koska katsottiin, että numeroitten 0 ja 1 sijasta voitiin käyttää kirjaimia O ja l. Koska -näppäintä tai sitä vastaavaa mekanismia ei tunnettu, voitiin kullakin näppäimellä tuottaa korkeintaan kaksi erilaista merkkiä. Niinpä esimerkiksi aaltosulkeita, hakasulkeita tai ät-merkkiä ei tuon ajan ruotsalais-suomalaisissa näppäimistöissä esiintynyt.
Näppäimistöön merkitsemättömien kirjainten ja merkkien tuottaminen
Näppäimistön merkinnät eivät yleensä kerro koko totuutta käytettävissä olevasta merkkivalikoimasta. Nykyaikaisissa Suomen oloihin kotoistetuissa tietokonejärjestelmissä esimerkiksi Alt Gr -näppäin yhdessä Ö-näppäimen kanssa saattaa tuottaa niin sanotun tanskalaisen Ö:n (Ø), vaikkei sitä olisikaan näppäimistöön erikseen merkitty. Tämä näppäinyhdistelmä toimii ainakin laajennetussa suomalaisessa näppäimistössä, joka on vuonna 2008 vahvistettu kansalliseksi standardiksi. Niin sanottu hattu saadaan samassa näppäimistöasettelussa pitämällä Alt Gr:ää pohjassa ja painamalla samaan aikaan suoran heittomerkin näppäintä. Kun tämän jälkeen painetaan esimerkiksi S-näppäintä, saadaan tarkkeellinen kirjain š.
Komento- ja ohjausnäppäimet
Näppäimistön alimmalla rivillä vasemmassa reunassa on eli ctrl-näppäin (control, ) ja välilyöntinäppäimen vasemmalla  eli alt-näppäin (alternate, vaihtoehtoinen), joita voidaan käyttää yhdessä muiden näppäinten kanssa antamaan käyttöjärjestelmälle ja ohjelmille komentoja.
Joissain näppäimistöissä ja lähes kaikissa kannettavissa tietokoneissa on kyseisen valikkonäppäimen sijasta eli Function -näppäin jota pohjassa pitämällä voi saada numerorivistä erinäisiä lisätoimintoja. Tätä on hyödynnetty esimerkiksi kannettavissa tietokoneissa kirkkauden säätämiseen ja mediakontrolleihin. Pienemmissä näppäimistöissä joissa ei ole funktionäppäimiä (F1–F12), voi Fn-näppäimellä aktivoida kyseiset toiminteet tavallisten numeronäppäinten avulla. Fn-näppäin voi sijaita joko vasemman tai oikean Ctrl-näppäimen vieressä.
thumb|Esc-näppäin amerikkalaisen näppäimistön yläkulmassa.|vasen
thumb|Ohjaus- ja erikoisnäppäimiä.|250x250px
Perusnäppäimistöosan oikealla puolella on tavallisesti kohdistimen ohjausnäppäimiä: neljä erillistä nuolinäppäintä (arrow keys) ja niiden yläpuolella näppäimet home (jolla kohdistin siirtyy rivin alkuun), end (rivin loppuun), page up (edelliselle sivulle) ja page down (seuraavalle sivulle). Samaan näppäinryhmään kuuluva insert-näppäin asettaa tekstinsyötön niin sanottuun päällekirjoitustilaan, jolloin jokainen vanhan tekstin lomaan lisättävä merkki korvaa sen alle jäävän vanhan merkin, sen sijaan että uudet merkit työntäisivät vanhaa tekstiä edellään, kuten tavallisesti. Delete-näppäin puolestaan poistaa kohdistinta seuraavan merkin kirjoittamatta mitään tilalle.
thumb|250px|Erillinen numeronäppäimistö.
Samat kohdistimen ja tekstinsyötön ohjausnäppäimet sisältyvät myös näppäimistön oikeassa laidassa olevaan erilliseen numeronäppäimistöön, vaikka niiden asettelu on erilainen. Numeronäppäimistön vasemmassa ylänurkassa on lisäksi num lock -näppäin, joka toimii samaan tapaan kuin kirjainnäppäimiin vaikuttava caps lock: sen avulla numeronäppäimistön voi lukita laskinmaiseksi näppäimistöksi, jolla voi yksikätisesti syöttää lukuja ja laskea yksinkertaisia aritmeettisia perusyhtälöitä (yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskuja).
Kannettavien tietokoneiden näppäimistössä on yleensä hieman vähemmän näppäimiä ja erilainen näppäinjärjestys. Esimerkiksi erillinen numeronäppäimistö puuttuu yleensä tilansäästön vuoksi kokonaan. Niin sanotuissa multimedianäppäimistössä on lisäksi joitakin ohjelmoitavia erikoisnäppäimiä esimerkiksi äänenvoimakkuuden säätöön sekä selaimen ja yleisimpien apuohjelmien käynnistykseen ja sammuttamiseen.
Kytkimet
The Handbook of Human-Computer Interaction suosittelee, että näppäinten liikkeen tulisi olla 1,3–6,4 mm ja painallukseen käytettävän voiman 28–142 g. Tutkimusten mukaan käyttäjät eivät ole tarkkoja näiden suhteen vaan sopeutuvat kulloiseenkin tilanteeseen.
Kalvokytkin
Tavallisimpien näppäimistöjen kytkimet perustuvat kalvoon. Tässä rakenteessa näppäinhatut on sijoitettu kumisten kupujen päälle. Kupujen alla on kerroksittainen muovikalvo. Näppäinhatun painuessa alas kupu painuu alas ja painaa ensimmäisen kalvon läpi eristekalvosta yhteen alimman kalvon kanssa, minkä kone tulkitsee merkin annoksi. Painalluksen hellittäessä kumikupu palauttaa näppäinhatun alkuasentoonsa. Tässä mallissa näppäinhattu liikkuu täydet 2,5–4,0 mm.
Tämä rakenne on halpa valmistaa, mutta muihin verrattuna se ei ole kovin kestävä: näille malleille on luvattu iäksi ainoastaan 1–10 miljoonaa painallusta. Ajan myötä kumi voi kovettua ja tuntuma muuttuu kovemmaksi tai pehmeämmäksi.
Saksikytkin
pienoiskuva|Saksikytkimen toimintaperiaate. Kalvokytkimen alalaji on saksikytkin. Tätä tyyppiä käytetään kannettavien tietokoneiden näppäimistöissä. Saksimekanismin vaikutuksesta näppäinhattu liikkuu vain 2 mm. Liike tuntuu kalvomallia vakaammalta, ja näppäimet palautuvat voimakkaammin.
Tämä malli on hieman kalvomallista kalliimpi. Sen käyttöikä on 1–20 miljoonaa painallusta.
Mekaaninen kytkin
pienoiskuva|Kokonainen mekaaninen kytkin (sininen) ja ruskea kytkin osiin purettuna.
Mekaaniset näppäimistöt perustuvat mekaanisiin kytkimiin, jollainen on jokaisen näppäimen alle. Tällaiset näppämistöt ovat kalvomallisia mutkikkaampia, kalliimpia ja laadukkaampia. Jokaisen näppäimen alla on itsenäinen kytkin, joka voidaan ainakin periaatteessa irrottaa ja vaihtaa sen vikaannuttua.
Mekaanisia kytkimiä on erilaisia malleja, jotka tunnetaan värikoodien nimillä. Esimerkiksi kirjoittamiseen ja koodaamiseen käytettävät siniset kytkimet antavat selvän kosketustuntuman ja naksahtavat painettaessa, kun taas punaiset kytkimet ovat epälineaariset, hiljaiset ja muistuttavat tuntumaltaan kalvonäppäimiä ja niitä suositellaan esim. pelikäyttöön.
Mekaanista näppäintä ei tarvitse painaa pohjaan saakka. Useissa tapauksissa näppäinhattu kulkee 4 mm matkan pohjaan, mutta signaali painalluksesta lähtee koneelle jo 2 mm:n kohdalla. Signaalin lähdettyä näppäinmekanismi alkaa vastustaa liikettä aiempaa voimakkaammin. Näin mekanismi ilmaisee kirjoittajalle, että sormen voi siirtää seuraavalle näppäimelle jo ennen törmäystä pohjaan. Tämän ansiosta nopean kirjoittamisen pitäisi olla miellyttävämpää.
Hyvin suunniteltu kytkin ei palaudu off-asentoon samassa kohdassa kuin signaali lähtee, vaan vasta myöhemmin, koska tämä estää useiden signaalien lähtemisen samalla painalluksella.
Mekaanisia näppäimistöjä myydään myös osina, joten käyttäjä voi vaihtaa näppäimistön kotelon, taustalevyn (backplate), kytkimet, näppäinhatut ja johdon halutessaan tai rakentaa näppäimistön haluamistaan osista. Lisäksi jotkut näppäimistöt ovat ohjelmoitavia, joten näppäinten ja led-taustavalon toimintaa voi säätää.
Lineaarinen mekaaninen kytkin
Lineaarinen mekaaninen kytkin ei ilmaise erikseen, missä vaiheessa signaali on lähtenyt. Vaadittava painalluksen voima pysyy samana koko matkan. Esimerkkejä: Deck ; Cherryn mustakantaisilla kytkimillä varustetut näppäimistöt.
Kosketustuntuman antavat mekaaniset kytkimet
pienoiskuva|IBM:n kytkimen [[Nurjahdus|nurjahtava jousi]] Näissä malleissa on tuntuva palaute ja selvä naksu. Esimerkkejä: SteelKeys 6G, Cherryn sinikantaisilla kytkimillä varustetut näppäimistöt.
Kuuluvaa palautetta antavat mekaaniset mallit
Ääni on kovempi, mutta yleensä suurempaa voimaa ei tarvita niillä kirjoittamiseen. Esimerkki: Strongman-kytkimillä varustetut mallit, kuten Cherry SMK85.
Jäykät ja kovaääniset mekaaniset kytkimet
Tämäntyyppisten näppäimistöjen tuntuma muistuttaa IBM Selectric -kirjoituskonetta.
Nämä mallit ovat harvinaisia nykyään, mutta ne olivat suosittuja tietokoneiden alkuaikoina. Monet vannovat näiden mallien nimiin edelleen. Vastaavan hyödyn voi kuitenkin saada uudemmista, kosketustuntumalla varustetuista mekaanisista näppäimistöistä.
Näppäimistömatriisi
Näppäimistön kytkimet on tyypillisesti kytketty matriisiin. Näppämistön kaikkien näppäinten kytkeminen suoraan näppäimistöä ohjaavan mikrokontrollerin tai vastaavan pinneihin on mahdotonta. Tämän vuoksi näppäimistön kytkimet on järjestelty matriisiin, jonka linjoja skannataan millisekuntien välein.
Liitännät
Erillisen näppäimistön liitäntöjä on lukuisia erilaisia. PC-koneissa liitin on aluksi ollut iso ja pyöreä DIN5-liitin, IBM PS/2-koneiden myötä pienempi pyöreä PS/2-liitin ja nykyisin usein USB-liitin. Applen tietokoneet ovat aiemmin käyttäneet ADB-liitintä, Sunin työasemat sarjaliitäntään perustuvia DB15 (Sun3-koneet) ja MiniDIN8-liittimiä (Type 5 -näppäimistöt). Nykyisin yleisimmät käytössä olevat liitännät ovat USB sekä PS/2.
Liitäntä voi olla myös johdoton infrapuna- tai radioyhteydellä (esim. Bluetooth) varustettu näppäimistö. Enemmistö langattomista näppäimistöistä perustuu kuitenkin langan päässä sijaitsevaan vastaanottimeen.
Muoto
Näppäimistön muoto vaikuttaa kirjoitustehoon ja virheiden määrään. Tutkimusten mukaan paras muoto on sivulta katsottuna kaareva; toiseksi paras profiili on porrastettu. Tasainen profiili on kaikkein huonoin.
Tutkimuksissa kaikki käyttäjät pitävät jonkin verran kallistetusta näppäimistöstä. Puolelle tutkimuksiin osallistuneista sopivin kulma on 15–25°. Sopiva kulma riippuu istuimen korkeudesta ja käyttäjän omasta pituudesta.
Näppäimet
Useimmissa näppäimistöissä näppäimen muoto on kaareva tai kovera. On olemassa myös litteitä näppäimiä.
Näppäinten keskikohtien tulisi olla vähintään 19 mm:n päässä toisistaan, sillä tiheämpi asettelu hidastaa kirjoittamista. ANSI-standardi suosittelee, että näppäimen koko on 12 × 12 mm.
Ohjelmointikieli
Historia
pienoiskuva|oikea|Valikoima ohjelmointikieliin liittyviä kirjoja. Ohjelmien kaltaisia ratkaisuja on käytetty muun muassa kutomakoneille ja automaattipianoille ennen digitaalisen tietokoneen kehittämistä.
Ada Lovelace kirjoitti 1800-luvulla Charles Babbagen analyyttiselle koneelle algoritmin Bernoullin lukujen laskemiseen, jonka johdosta Lovelacea pidetään ensimmäisenä ohjelmoijana. Tärkeimpänä havaintona pidetään sitä, että Lovelace hahmotti ohjelman ja algoritmin abstraktin ilmaisun, jolloin kone voi tehdä lähes mitä vain.
Ensimmäisenä ylemmän tason ohjelmointikielenä pidetään Konrad Zusen 1940-luvulla kehittämää Plankalkülia. Kielen kuvaus julkaistiin kuitenkin vasta 1972 ja ensimmäinen kääntäjä kielelle toteutettiin vasta 1998. Kieli oli korkean tason imperatiivinen kieli.
Small-Scale Experimental Machine (SSEM) oli ensimmäinen tietokone, jossa ohjelma voitiin tallettaa tietokoneen muistiin ja ohjelmaa voitiin vaihtaa ilman fyysisiä muutoksia tietokoneeseen (tallennetun ohjelman tietokone).
Ennen vuotta 1954 lähes kaikki ohjelmointi tehtiin matalan tason ohjelmointikielillä kuten konekielellä tai assemblyllä. 1950-luvun lopulla syntyneitä ohjelmointikieliä olivat ALGOL, COBOL ja Fortran. Suuri osa ohjelmoijien työstä liittyi tuon ajan tietokoneiden rajoitteisiin. Varhaiset automaattisen ohjelmoinnin menetelmät olivat kalliita käyttää koska ne hidastivat tietokonetta 5-10-kertaisesti. FORTRANin kehitykseen vaikutti myös, että myös ohjelmoijien kustannukset olivat suuret ja merkittävä osa ajasta kului debuggaukseen. Taloudelliset syyt olivat merkittävä tekijä FORTRAN-projektin rahoittamiseen.
Telekuuntelu
Telekuuntelu tarkoittaa pakkokeinoa, jossa suomalainen viranomainen kuuntelee tai tallentaa viestintää ja/tai sen tunnistetietoja salassa sen kohteelta.
Ohjelmointikieli
Historia
Ohjelmointikielet voidaan jakaa sukupolviin seuraavasti:
Telekuuntelu
Telekuuntelulupa
Pidättämiseen oikeutetun virkamiehen on aina ennen telekuuntelun käyttöä pakkokeinona saatava lupa tuomioistuimelta. Lupa telekuunteluun voidaan antaa enintään kuukaudeksi kerrallaan. Edes tapauksessa, jossa toimenpide ei sietäisi viivytystä, ei telekuuntelua saa aloittaa ennen tuomioistuimen lupaa.
Ohjelmointikieli
Historia
Neljännen sukupolven kielistä on keskusteltu 1970-luvulta alkaen. Niin kutsuttujen "ei-proseduraalisten" kielten on sanottu olevan neljännen sukupolven kieliä, mutta myös assemblya voi sanoa "ei-proseduraaliseksi". Neljännen sukupolven kielien ilmestyminen on hyvin dokumentoitu, mutta ohjelmien monimuotoisuus on tehnyt vaikeaksi tarkan määrittelyn. Neljännen sukupolven kielet on kehitetty pragmaattisemmin kuin akateemiseen työhön perustuen.
Telekuuntelu
Telekuuntelulupa
Luvan antamisen edellytyksenä on lisäksi, että rikoksella on tavoiteltu erityisen suurta hyötyä ja rikos on tehty erityisen suunnitelmallisesti.
Ohjelmointikieli
Historia
1960- ja 1970-luvuilla Simula oli merkittävä kieli, jonka ajatuksia Smalltalkissa kehitettiin edelleen. Tämä vaikutti olio-ohjelmointikielien kehitykseen.
Telekuuntelu
Telekuuntelulupa
Tuomioistuimelle on päätöksen tekemiseksi kyettävä esittämään seuraavat tiedot:
Ohjelmointikieli
Historia
Viidennen sukupolven kieliä on toisinaan mainostettu, mutta laitteistoabstraktion kannalta neljäs sukupolvi on jo korkeimmalla tasolla. Eräät tahot esittävät että viides sukupolvi perustuu enemmän ohjelmalle annetun rajoitteiden määrittelyyn kuin ongelmanratkaisualgoritmin kehittämiseen: käyttökohteena pääasiassa tekoälytutkimus.
Telekuuntelu
Telekuuntelulla saatavat tiedot
Telekuuntelulla voidaan saada poliisin tietoon esimerkiksi sähköpostiosoite, IP-osoite, käyttäjätunnus ja salasana, profiili tai muu televerkkoon sisältyvä tieto. Myös välitettäviä "viestejä" voidaan saada tietoon. Viesteillä tarkoitetaan valikoituville vastaanottajille välitettäviä puhelu, sähköposti-, teksti- tai ääniviestiä ja muuta vastaavaa sanomaa.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Ohjelmointikielet ovat formaaleja kieliä, joita käytetään äärellisellä automaatilla (nykyään usein tietokone tai ohjelmoitava logiikka). Ohjelmointikielissä on rajallinen määrä sanoja ja sääntöjä, joita ohjelmoinnissa voi käyttää. Sääntöjen mukaisesti tulos on aina deterministinen. Sanojen ja sääntöjen ulkopuolella tulos on epädeterministinen (määrittelemätön) ja yleensä virhe.
Telekuuntelu
Teleoperattoreiden avustamisvelvoite
Teleyrityksen on ilman aiheetonta viivytystä tehtävä televerkkoon telekuuntelun edellyttämät kytkennät sekä annettava esitutkintaviranomaisen käyttöön telekuuntelun toimeenpanoa varten tarpeelliset tiedot, välineet ja henkilöstö. Sama koskee niitä tilanteita, joissa telekuuntelua tai televalvontaa toteuttavat esitutkintaviranomaiset teknisellä laitteella. Teleyrityksen on lisäksi annettava tutkinnanjohtajan käyttöön hallussaan olevat teknisen seurannan toimeenpanoa varten tarpeelliset tiedot.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Ohjelmointikielet poikkeavat luonnollisista kielistä säännönmukaisuuden ja rajatun kieliopin suhteen.
Telekuuntelu
Tarkkailun kohteen oikeudet
Epäiltyyn kohdistetusta telekuuntelusta on viipymättä ilmoitettava hänelle kirjallisesti sen jälkeen, kun asia on saatettu syyttäjän harkittavaksi, taikka esitutkinta on muuten päätetty tai se on keskeytetty. Pakkokeinosta on kuitenkin ilmoitettava epäillylle viimeistään vuoden kuluttua sen käytön lopettamisesta.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Ohjelmointikielet noudattavat abstraktioperiaatetta siinä suhteessa, että käyttäjän ei tarvitse tietää miten asia on toteutettu vaan ainoastaan sen rajapinta: komponentin toteutusta voidaan muuttaa ilman sen vaikuttamista tai ilmoittamista sen käyttäjälle. Periaatetta käytetään yleisesti ohjelmoinnissa toistuvien kaavojen vähentämiseen.
Telekuuntelu
Telekuuntelulla selvitettävät rikokset
Asiasta säädetään pakkokeinolain 10 luvun 3 §:ssä.
Esitutkintaviranomaiselle voidaan antaa lupa kohdistaa telekuuntelua rikoksesta epäillyn hallussa olevan tai hänen oletettavasti muuten käyttämäänsä teleosoitteeseen tai telepäätelaitteeseen, jos epäiltyä on syytä epäillä:
Ohjelmointikieli
Yleistä
Yleensä ohjelmointikielen sanotaan olevan Turing-täydellinen jos sitä voi käyttää simuloimaan Turingin konetta. Yleiskäyttöiset ohjelmointikielet ovat Turing-täydellisiä. Ensimmäisenä yleiskäyttöisenä ylemmän tason kielenä pidetään FORTRAN:ia.
Telekuuntelu
Telekuuntelulla selvitettävät rikokset
Rikoksen esitutkintaa toimittavalle viranomaiselle voidaan antaa lupa kuunnella ja tallentaa televiestejä, joita epäilty lähettää hallussaan olevasta tai oletettavasti muuten käyttämästään teleliittymästä, teleosoitteesta tai telepäätelaitteesta, taikka tällaiseen teleliittymään, teleosoitteeseen tai telepäätelaitteeseen tulevia hänelle tarkoitettuja viestejä, jos saatavilla tiedoilla voidaan olettaa olevan erittäin tärkeä merkitys rikoksen selvittämiselle. Huumausainerikos on yleisin peruste telekuuntelun käynnistämiseen.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Tietylle sovellusalueelle erikoistuneet täsmäkielet eivät yleensä ole Turing-täydellisiä.
Telekuuntelu
Liiketoimintarikokset
Lupa telekuunteluun voidaan antaa myös, kun jotakuta on syytä epäillä liike- tai ammattitoimintaan liittyvästä: Edellä 3 momentissa tarkoitetun luvan antamisen edellytyksenä on lisäksi, että rikoksella on tavoiteltu erityisen suurta hyötyä ja rikos on tehty erityisen suunnitelmallisesti.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Ohjelmointikielissä sallittu syntaksi on usein esitetty konteksivapaalla Backus–Naur-muodolla (BNF). Kontekstivapaata kielioppia kuten BNF voidaan käyttää kääntäjän kääntäjän kuten YACC-ohjelman kanssa. Lähdekoodin kääntäminen ohjelmatiedostoksi ei vielä tarkoita että ohjelman suoritus toimii oikein. Muun muassa nollalla jakaminen on useissa kielissä syntaksin mukaan mahdollista, mutta tulosta ei voida määrittää.
Lynn Laken lentoasema
Lynn Laken lentoasema  on lentoasema Kanadan Manitoban provinssissa, noin 1 km Lynn Laken kaupungista länteen. Kentän omistaa ja sitä ylläpitää Lynn Laken aluehallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2005 yhteensä 1 407.
Telekuuntelu
Liiketoimintarikokset
Lupa telekuunteluun voidaan antaa myös, kun on syytä epäillä jotakuta törkeästä parituksesta, jossa on tavoiteltu erityisen suurta hyötyä ja rikos on tehty erityisen suunnitelmallisesti tai jota tarkoitetaan rikoslain 20 luvun 9 a §:n 1 momentin 3 kohdassa.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Verratessa ohjelmointikieliä kuten FORTRAN, LISP, APL ja SNOBOL ne eroavat ilmaisumuodossa, kontrollirakenteiden valinnassa ja käytössä, sekä tiedon esityksen tyypissä ja hallinnassa. Ohjelmointikielen semantiikka määrittää sen abstraktin konemallin ja kun algoritmi vastaa kielen mallia ohjelmointi on kätevää ja toteutus on tehokas; kun algoritmin vaatima prosessointi ei vastaa kielen mallia ohjelmointi on vaikeaa ja ohjelma on tehoton.
Telekuuntelu
Liiketoimintarikokset
Myös törkeästä parituksesta epäiltyä taikka edellä mainittujen rikosten rangaistavasta yrityksestä epäiltyä voidaan telekuunnella tietyin edellytyksin.
Ohjelmointikieli
Yleistä
Muita eroja ovat muun muassa tyyppijärjestelmän toteutus ja poikkeuksien käsittely. Muistikäsittely voi olla ohjelmoijan vastuulla tai kieli voi tukea automaattista roskienkeruuta.
Käyttö
Ohjelmointikielillä asian voi ilmaista vain rajallisella määrällä toimintoja, esimerkiksi muuttujan saldo arvon vähentäminen 10:llä ilmaistaan:  tai.
Esimerkiksi C-kielessä vaihtoehtoja on runsaasti, sillä kokonaislukumuuttujan arvoon voi lisätä yhden useammalla eri tavalla:
Erillisinä lauseina näiden merkitys on aivan sama, eli muuttujan arvon kasvattaminen yhdellä, mutta lausekkeen osana viimeisen rivin merkitys poikkeaa aiemmista. Kolme ylintä tapaa palauttavat lausekkeen osana ollessaan muuttujan uuden arvon, kun alin palauttaa vanhan, vaikka kasvattaakin itse muuttujan arvoa. Arvon lisäykseen oikotienä käytettävät käytettävät operaattorit kuten  ja   ovat peräisin tilanteesta, jossa jokainen ominaisuuden lisäys kasvatti kääntäjän tarvitsemaa muistimäärää mutta uusien ominaisuuksien käyttäminen pienensi sen tarvitsemaa muistia. B-kielen ja C-kielen kehityksen yhteydessä käytettävissä olevan tietokoneen rajallinen muistimäärä oli usein ongelma.
Ohjelmointikielten jaottelu
Ohjelmointikielet voidaan jaotella eri ryhmiin kielen paradigman mukaan:
Ohjelmointikielet voivat toteuttaa useaa paradigmaa eli ovat moniparadigmaisia. Esimerkiksi C++ tukee eri paradigmoja (proseduraalinen-, olio- ja geneerinen ohjelmointi) ja on siten moniparadigmainen kieli.
Campina Grande
Campina Grande on kaupunki Paraíbassa, Brasiliassa. Kaupungin asukasluku oli 385 213 vuonna 2010. Se on asukasluvulta Paraíban toiseksi suurin kaupunki. Campina Grande on teknologiaosaamisen keskus Brasilian koillisosassa.
Ohjelmointikieli
Ohjelmointikielten jaottelu
Ohjelmointikielet sanotaan voitavan jakaa deklaratiivisiin ja imperatiivisiin, joiden alalajeja ovat funktionaaliset, logiikkapohjaiset ja proseduraaliset ohjelmointikielet.
Campina Grande
Historia
Vuonna 1697 kapteeni Teodósio de Oliveira Lêdo ja ariúsintiaanit asettuivat asumaan alueelle, jota nykyään on Campina Grande. Vuonna 1790 asutus sai nimeksi Vila Nova da Rainha (Kuningattaren uusi kylä) ja sai kaupunkioikeudet.
Telekuuntelu
Kritiikki
Helsingin Sanomien vuonna 2014 tekemän selvityksen mukaan Suomen poliisi pääsee käsiksi epäiltyjen puhelinkeskusteluihin ja teletietoihin hyvin ylimalkaisilla hakemuksilla. Selvitys koski eräitä Helsingin käräjäoikeudessa julkisiksi tulleita telepakkokeinopäätöksiä vuosilta 2010–2013.
Selvityksen perusteella kymmenissä hakemuksissa ja päätöksissä jää täysin epäselväksi, miksi poliisi epäilee jonkin tietyn puhelimen käyttäjää. Myös Helsingin käräjäoikeuden päätökset olivat usein niin huonosti perusteltuja, että salaisten pakkokeinojen käyttöä on jälkikäteen mahdotonta valvoa. Keskusrikospoliisilla puolestaan hakemukset sisälsivät paljon yksityiskohtia ja perusteluja sille, miksi juuri kyseinen puhelinnumero tai IMEI haluttiin poliisin seurantaan. Helsingin poliisi ja Helsingin huumepoliisi tekivät erityisen heikkoja ja ylimalkaisia hakemuksia, joista yksityiskohdat ja perustelut puuttuivat. Tullin hakemukset olivat selvityksessä pääosin yksityiskohtaisia, mutta poikkeuksiakin oli. Epäselvistä hakemuksista huolimatta luvat myönnettiin aina. Ylimalkaisia hakemuksia täydennetään joskus tuomareiden kysymyksillä käräjäoikeudessa tapahtuvissa lupaa hakeneiden poliisien kuulemisissa, joista ei kuitenkaan aina laadita kunnollisia pöytäkirjoja. Tämän vuoksi menettelyn laillisuutta on mahdotonta jälkikäteen tarkistaa. Hakemusten puutteista ei ole kuitenkaan koskaan huomautettu Helsingin poliisia yleisesti, eikä Helsingin apulaispoliisipäällikkö ollut koskaan kuullut yhdestäkään hylätystä kuuntelulupahakemuksesta.
Merisotakoulu
thumb|Merisotakoulu Merisotakoulu (MERISK, aik. MeriSK) on Suomen merivoimien komentajan alainen sotilasopetuslaitos, joka toimii Helsingissä Suomenlinnan Pikku-Mustalla sekä Turussa Pansion varuskunnassa. Nykymuodossaan se perustettiin vuonna 1930, mutta meriupseerikoulutusta on annettu Suomenlinnassa jo vuodesta 1779 alkaen.
Nykyään Merisotakoululla annetaan koulutusta kolmella eri osastolla: korkeakoulu-, täydennyskoulutus- ja reserviupseeriosastoilla. Korkeakouluosasto järjestää merikadettikurssit, täydennyskoulutusosasto erilaisia aliupseereeille ja muulle merivoimien henkilökunnalle suunnattuja kursseja, ja reserviupseeriosasto toimeenpanee kaksi kertaa vuodessa reserviupseerikurssin.
Historia
Vuonna 1919 perustetun Itsenäisen Suomen Kadettikoulun ohessa aloitti toimintansa vuonna 1922 itsenäinen Merikadettiosasto. Merikadettiosasto laajennettiin vuonna 1927 rannikkotykistö- ja laivastolinjat käsittäväksi meripuolustusosastoksi.
Merisotakoulu perustettiin 1. marraskuuta 1930 yhdistämällä Kadettikoulun meripuolustusosasto, Reserviupseerikoulun rannikkotykistölinja sekä Meripuolustuksen Kapitulanttikoulu. Kouluun keskitettiin merivoimien päällystö- ja alipäällystokoulutus.
Merisotakoulu toimi alussa hajallaan Katajanokalla ja Länsi-Mustasaarella, kunnes tammikuussa 1936 kaikki osastot pääsivät muuttamaan peruskorjattuun koulurakennukseen, nykyiseen Merisotakoulun päärakennukseen. Sittemmin koulu on laajentunut Pikku-Mustalla siten, että nykyään ainoastaan yksi asuinrakennus ei kuulu koululle.
Vuonna 1952 laivasto itsenäistyi omaksi puolustushaarakseen ja rannikkotykistö liitettiin maavoimiin. Samana vuonna Merisotakoulusta tuli Pääesikunnan alainen sotilasopetuslaitos, jossa annettiin koulutusta sekä laivasto- että rannikkotykistölinjalla.
Ensimmäiset kolmekymmentä vuotta Merisotakoulu koulutti päällystöä sekä laivastolle että rannikkotykistölle. Vuonna 1960 Merisotakoulu alistettiin merivoimien komentajalle. Kuusikymmentäluvun puolivälissä rannikkotykistön päällystökoulutus siirtyi Santahaminaan perustetulle Rannikkotykistökoululle. Näin jatkui aina vuoteen 1998, jolloin Merisotakoulu ja Rannikkotykistökoulu liitettiin yhteen. Uuden sotilasopetuslaitoksen nimeksi tuli Merisotakoulu ja sen sijoituspaikaksi Suomenlinna (mukaan lukien Santahaminan tilat). Merisotakoulu on isännöinyt Pohjoismaisia merikadettipäiviä (NOCA - Nordic Cadet Meeting) useita kertoja, viimeksi vuonna 2014 Kotkassa.
Joukko-osaston organisaatioon kuului vielä 1980-luvulla oma koululaiva. Roolissa toimi vuoteen 1974 Koululaiva Matti Kurki ja sen korvasi Miinalaiva Keihässalmi.
Koulun johtajisto
Merisotakoulun johtajina ovat olleet :
Sauna
Merisotakoulun sauna on maailman suurin puulämmitteinen sauna, johon mahtuu kerrallaan jopa 200 saunojaa.
Temppelipuut
Temppelipuut eli plumeriat (Plumeria) on kasvisuku oleanterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 19 lajia puita, jotka ovat kotoisin Amerikan mantereen keskiosasta. Temppelipuita viljellään laajasti koristekasveina lämpimillä alueilla.
Rantanurmikka
Rantanurmikka (Poa palustris) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, nurmikoiden (Poa) sukuun kuuluva kasvilaji. Rantanurmikka muistuttaa hieman lehtonurmikkaa (Poa nemoralis), mutta on yleensä sitä selvästi suurempikokoinen. Lisäksi lajit ovat erotettavissa toisistaan kielekkeiden ulkonäön perusteella.
Rantanurmikka on melko korkeakasvuinen ja lyhytjuurakkoinen heinälaji, joka kasvaa löyhinä mättäinä. Rantanurmikan varret voivat kasvaa metrinkorkuisiksi asti ja niissä on viidestä seitsemään nivelväliä. Pinnaltaan varret ovat sileitä. Lehdet ovat noin viisi millimetriä leveitä ja melko rentoja. Kieleke on niin ikään viiden millimetrin mittainen. Rantanurmikan kukinto on suurikokoinen ja runsashaarainen röyhy, joka on usein supussa. Tähkylät ovat keltaisen–violetinkirjavia ja harvakukkaisia; kussakin tähyklässä on kahdesta viiteen kukkaa. Rantanurmikka kukkii heinä–elokuussa.
Rantanurmikka kasvaa ravinteikkailla ja kosteilla kasvupaikoilla, kuten joenvarsilla tai lampien ja meren rannoilla, mutta voi esiintyä myös kuivemmilla paikoilla. Suomessa rantanurmikka on yleinen suuressa osassa maata. Eniten sitä tavataan Suomessa Tornio–Ilomantsi-linjan eteläpuolella, mutta myös monin paikoin pohjoisempanakin. Vähiten rantanurmikkaa tavataan Suomessa Kainuun itäosissa sekä Pohjois-Lapissa.
Aiheesta muualla
vasen|pienoiskuva|582x582px|Piirroskuva rantanurmikasta.
Mary Alice
thumb|right|Mary Alice Mary Alice Smith (3. joulukuuta 1941 Indianola, Mississippi – 27. heinäkuuta 2022 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1987 Tony- ja vuonna 1993 Emmy-palkinnon. Hän esiintyi muun muassa elokuvassa Matrix Revolutions (2003).
Alice työskenteli jonkun aikaan opettajana, mutta ryhtyi näyttelijäksi 1960-luvulla. Hän aloitti uransa yhteisöteattereissa ja 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa pääsi New Yorkin teattereihin. Hänen ensimmäinen elokuva oli The Education of Sonny Carson (1974). Alice jatkoi tämänkin jälkeen teattereissa ja voitti vuonna 1979 Obie-palkinnon näytelmän Julius Caesar Off Broadway -tuotannosta.
Alice näytteli 1980-luvulla muun muassa televisiosarjoissa Kreisi College ja All My Children. Tony-palkinnon parhaasta naispääosasta hän sai 1987 BroadwaynFences-näytelmästä ja Emmy-palkinnon 1993 parhaasta naissivuosasta draamasarjasta Kauas pois.
Alice näytteli elokuvassa Matrix Revolutions Oraakkelia. Hän toisti roolin myös videopelissä Enter the Matrix. Matrixin lisäksi Alice näytteli muun muassa elokucissa Sparkle (1976) ja Malcolm X (1992).
Brandstorpin piiri
Brandstorpin piiri sijaitsee Habon kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Habon kunnan piirit
John Dryden
thumb|right|John Dryden. John Dryden (19. elokuuta 1631 – 12. toukokuuta 1700) oli aikansa johtava hahmo englantilaisessa kirjallisuudessa. Hän työskenteli näytelmäkirjailijana, runoilijana, kääntäjänä ja kirjallisuuskriitikkona.
Dryden tunnetaan erityisesti satiirisista runoistaan, joissa hän kehitti herooisen säeparin käyttöä. Näitä ovat muun muassa Absalom and Achitopel (1681) ja The Medal and Mack-Flecknoe (1682).
Englannintajana hän käänsi erityisesti Vergiliuksen ja Boccaccion teoksia. Kirjallisuuskriitikkona hän vaikutti varsinkin draaman kehittymiseen, mutta myös taidekritiikin tasoon varsinkin teoksellaan Essays on Dramatic Poesy (1668). Hän oli kuningaskunnan hovirunoilija eli Poet Laureate vuosina 1668–1689.
Dryden ylisti Cromwellia säkeissä Heroic stanzas (1658) ja Kaarle II:ta runossa Astræa redux. Mutta tämän kuninkaan kausi ei ollut runoudelle kultaista aikaa. Dryden kääntyi nyt draaman alalle. Myöhemmin hän palveli hallitusta poliittisilla satiireillaan. Hän kääntyi katolisuuteen Jaakko II:n noustessa valtaistuimelle, sai poeta laureatus -arvon ja eläkkeen, mutta menetti kaiken vuoden 1688 vallankumouksessa. Loppuiällään hän oli Englannin suurin kritiikin auktoriteetti. Kiinnostavia ovat hänen draamojensa esipuheet.
Drydenin ensimmäisiä näytelmiä ovat The Indian queen (1663), The Indian emperor (1665), Secret love, or the maiden queen (1668), The conquest of Granada (1672). Niitä hän sanoi sankaritragedioiksi, ja niiden painopisteenä olivat lemmenjuonet ja urotyöt, joihin liittyi henkienilmestyksiä ja taisteluntuoksinaa. Hänen tarkoituksensa oli niissä yhdistää ranskalainen klassillinen murhenäytelmä Shakespearen romanttiseen draamaan. Näytelmät saavuttivat suurta suosiota huolimatta Buckinghamin herttuan purevasta draamallisesta satiirista The Rehearsal, joka esitettiin 1671. Dryden kääntyi sitten toiseen draamalliseen suuntaan, jonka määränä oli viljellä luonnollista klassillisuutta. Tämän suunnan näytelmiä ovat Aurengzebe (1675), Shakespeare-mukaelma All for love (1678), Oedipus (1678), The duke of Guise (1682). Etevin kaikista on Don Sebastian (1690).
Ievan polkka
Ievan polkka tai Ievan polokka (Eevan polkka) on tunnettu laulu, jonka tekstin juukalainen Eino Kettunen painatti vuonna 1928 ja jonka sävel on kansansävelmän.
Savitaipaleella Etelä-Karjalassa sävelmää on pidetty niin omana, että sitä kutsutaan Savitaipaleen polkaksi. Melodia on pääosin sama kuin Länsi-Venäjällä Smolenskin seudulla tunnettu kansantanssisävelmä Smolenski gusatšok (смоленский гусачок). Aihelma siis tunnetaan kahdella taholla.
Tausta
Ruotsin ja Venäjän raja kulki 1700-luvun jälkipuoliskolla Kymijoessa, jonka itäpuoli linnoitettiin Pietarin turvaamiseksi. Seudulla oli vuosikymmenien ajan enemmän venäläistä sotaväkeä kuin paikallisia asukkaita. Seuraavan vuosisadan alkupuolella suomalaisen kansanmusiikin ja -tanssien kerääjät mainitsivat yksikantaan Luumäen-Savitaipaleen seudulla tanssittavan ”pelkkiä venäläistansseja” eivätkä merkinneet niitä muistiin. Perinteisen musiikin tuntijat Savitaipaleella ovat kuitenkin aina olleet sitä mieltä, että sävelmä on paikkakunnalla hyvin vanha, joten se on ollut tunnettu jo ensimmäistenkin kerääjien aikaan. Kumpaa alkuperää sävelmä lieneekin, sen jälkiä voi seurata ainakin Viipurin kuvernementin aikaan 1700-luvulla jälkipuoliskolle.
Laulu
Laulussa käytetään Pohjois-Savon murretta, esimerkiksi immeeset onnee toevotti (”ihmiset toivottivat onnea”). Laulua lauletaan hieman eri sanoitusversioilla riippuen laulajasta, kuitenkin sanoittaja on sama, sanoja on muotoiltu sen mukaan kuka laulaa.
Polkan sanat kertovat Ievasta (Eeva), jonka tanssireissua äiti vahtii, kertojana on Ievaan hurmaantunut mies. Joka säkeistö loppuu kertosäkeenomaiseen rallatukseen: ”salivili hipput tupput tapput, äppyt tipput hilijalleen”, joka ei ole suomea eikä tarkoita mitään.
Myöhemmät sovitukset
Vuonna 2006 Leekspin.com-parodiasivustolta YouTubeen levinnyt Loituman sovitus kappaleesta muuttui kansainväliseksi internet-ilmiöksi. Polkan erilaisilla versioilla ja videoilla on niin paljon katselukertoja ja myös miljoonia kuuntelukertoja Spotifyssa, että Helsingin Sanomat on luonnehtinut sitä maailman tunnetuimmaksi suomenkieliseksi lauluksi.
Joissakin internetissä levinneissä versioissa nimi on kirjoitettu väärin muotoon ”Levan polkka”.
Muun muassa japanilaiselle virtuaalipoptähti Hatsune Mikulle tehtiin polkasta oma versio. Myös Holly Dolly on tehnyt oman versionsa.
Ranskan Pro A-liiga
Ranskan Pro A-liiga on Ranskassa ylin sarjataso lentopallossa. Liiga on yksi Euroopan arvostetuimmista lentopalloliigoista.
Kilpailujärjestelmä
Liigassa pelaa kaikkiaan 14. ammattilaisjoukkuetta, jotka pelaavat yksinkertaisessa runkosarjassa 26 ottelua. Runkosarjan neljä parasta joukkuetta, selviytyvät mitaliotteluihin, ja kaksi viimeistä joukkuetta runkosarjassa joutuu karsimaan paikastaan liigassa Pro B -liigan kärkijoukkueiden kanssa. Mitalipelit pelataan paras kolmesta sarjana, kuten myös finaaliottelut. Pronssiotteluja liigassa ei nähdä. Välieristä pudonneet jakavat pronssimitalit näin keskenään.
Far
Far on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se perustettiin Kalifornian osavaltiossa vuonna 1991. Vuonna 1996 yhtye solmi levytyssopimuksen Immortal Recordsin kanssa ja julkaisi esikoisalbuminsa, Tin Cans with Strings to You. Alkuvuodesta 1998 julkaistiin yhtyeen toinen albumi, Water and Solutions. Seuraavana vuonna Far hajosi.
Tyrone Power
thumb|right|Tyrone Power 1940-luvun alkupuolella
Tyrone Edmund Power, Jr. (5. toukokuuta 1914 – 15. marraskuuta 1958) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja seksisymboli. Hän näytteli lukuisissa elokuvissa 1930-, 1940- ja 1950-luvuilla. Hän esiintyi komean ulkonäkönsä vuoksi yleensä romanttisissa rakastajarooleissa.
Power syntyi Cincinnatin kaupungissa Ohiossa. Hänen isänsä oli mykän elokuvan näyttelijä (myös nimeltään Tyrone Power), joka kuoli 1931. Power oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa ja hänellä oli avioliitoista kolme lasta (joista yksi adoptoitu). Hänen tyttärensä Romina Power on laulaja ja näyttelijä. Sen lisäksi hänellä oli romanssit Judy Garlandin ja Lana Turnerin kanssa. Power kuoli sydänkohtaukseen Madridissa kuvatessaan elokuvaa Salomon ja Saban kuningatar.
Agakonna
Agakonna eli jättikonna (Rhinella marina, aik. Bufo marinus) on maailman suurin konnalaji.
Agakonnaa on tarkoituksella levitetty uusiin elinympäristöihin torjumaan "sokeriruokokuoriaista" (cane beetle; Dermolepida albohirtum). Mutta luontaisten vihollisten puuttuessa sekä myrkyllisyytensä ja lisääntymiskykynsä ansiosta sen populaatiot aiheuttavat tuhoa paikallisille ekosysteemeille. Agakonna onkin listattu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Ulkonäkö ja koko
Agakonnat ovat tyypillisesti 10–15 cm pitkiä. Selkäpuoli on harmaa, ruskea tai kellertävä, vatsapuoli vaalea. Varsinkin koiraan selässä on piikkimäisiä nystyjä. Takajalkojen varpaiden välissä on räpylä, etujaloissa ei. Kutuaikana koiraan etujalkoihin kasvaa uloke, jolla se voi pitää naaraasta kiinni.
Levinneisyys
Agakonna on peräisin Yhdysvaltojen eteläosasta, Keski- ja Etelä-Amerikasta. Sitä on istutettu 1920-luvulta lähtien Australiaan syömään kovakuoriaisia sokeriruokoviljelmiltä, mutta konnat eivät osoittautuneet kovin tehokkaiksi. Haitallisena vieraslajina ne lisääntyivät räjähdysmäisesti ja ovatkin nykyään Australiassa vitsaus. Ne onkin luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Käyttäytyminen ja ravinto
Agakonna on myrkyllinen. Se syö hämärässä, eikä sen tarvitse pelätä petoja myrkyllisyytensä vuoksi. Konna syö ennen kaikkea eläviä hyönteisiä, mutta myös liskoja, muita sammakkolajeja sekä pieniä jyrsijöitä.
Fouesnant
Fouesnant on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 8 076 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Fouesnantin pinta-ala on 33 neliökilometriä.
Kolttasaamelaisten historia
Nykyisin kolttia on jäljellä noin tuhat. 1970-luvulta eteenpäin kolttasaamelainen kulttuuri on jälleen virkistynyt, kieltä on alettu opiskella ja myös Neuvostoliiton aikana katkenneet yhteydet Venäjän ja Suomen kolttien välillä ovat palautuneet Neuvostoliiton hajottua.
Varhaishistoria ja kristillistyminen
Alkujaan kolttasaamelaiset ovat asuneet laajalla, Näätämöstä Petsamoon ja Tuuloman Lappiin ulottuneella alueella, jota kutsuttiin Koltanmaaksi. Seutu käsitti Suomen ja Norjan Lapin koillisimmat osat sekä Venäjällä Kuolan niemimaan luoteisosan ja jakautui seitsemään lapinkylään eli siitaan (Näätämö, Paatsjoki, Petsamo, Muotka, Suonikylä, Nuortijärvi ja Hirvas), joissa jokaisessa oli talvikylä. Perinteinen elämäntapa perustui vuotuismuuttojärjestelmään, jossa asuinpaikkaa vaihdettiin vuodenajan mukaan pääasiassa kalastusmahdollisuuksien perusteella. Talvisin asuttiin yhteisessä talvikylässä ja harjoitettiin yhteisesti suurriistan pyyntiä ja kalastusta. Keväisin perheet muuttivat omille sukualueilleen kalastamaan ja metsästämään. Poroja käytettiin ihmisten ja tavaroiden kuljettamiseen, mutta myös houkutuseläiminä peuranpyynnissä.
Ensimmäiset kristilliset vaikutteet saattoivat tulla Koltanmaalle niinkin varhain kuin 1000-luvulla. 1300-luvun alussa perustettiin Laatokalle Valamon luostari ja seuraavalla vuosisadalla Vienanmeren saareen Solovetskin luostari, josta munkki Feodorit lähti 1500-luvun alussa käännyttämään Kuolan saamelaisia. Lopullisesti koltat käännytettiin ortodoksisuuteen sittemmin kansan suojeluspyhimykseksi korotetun Trifon Petsamolaisen käskystä 1500-luvun puolivälissä, kauan ennen kuin läntisemmistä saamelaisista tuli luterilaisia. Samalla vanhat pakanalliset uskonnot joutuivat ahtaalle ja jopa joikaaminen kiellettiin. Trifon perusti Koltanmaan ensimmäisen ortodoksisen luostarin, Petsamon luostarin, jo 1500-luvun puolivälissä, ja vaikka suomalaiset tuhosivat sen vuosisadan lopussa Juho Vesaisen johdolla, ortodoksisesta uskonnosta ja kirkosta tuli olennainen osa kolttien ja muiden itäsaamelaisten yhteiskuntaa ja kulttuuria. Uudelleen Petsamon luostari perustettiin vasta 1880-luvulla.
Venäjän valtakausi
Norjan ja Venäjän rajasopimus vuonna 1330 on vanhimpia Pohjoiskalotin aluetta koskevia valtioiden välisiä sopimuksia. Se antoi venäläisille verotusoikeuden rannikolla Tromssan läänissä nykyisen Kilpisjärven korkeudelle ja Norjan kuninkaalle puolestaan idässä aina Kuolan niemimaan itäkärkeen saakka ja siitä kohti Kantalahtea Välijoelle asti. Kyseessä oli siten laaja yhteisalue. Vuonna 1517 suuriruhtinas Vasili III jakoi Venäjän Lapin kahdeksi verotusalueeksi, joista ”mantereella sijaitseviin kyliin” kuuluivat kolttasiidoista Paatsjoki, Suonikylä, Nuortijärvi, Näätämö ja Muotka.
Jo 1500-luvulla koltat kävivät keskustelua hallitsijoiden kanssa veronkantoon liittyvissä asioissa. Suonikylän ja Nuortijärven vastikään ortodoksisuuteen kastetut koltat Lev Denisov ja Petruška Ivanov valittivat ensin ruotsalaisista verottajista ja sittemmin erityisesti Kuolansuun linnoituksen kauppiaasta Jakuško Zvjagasta, joka oli vienyt kohtuuttomia veroja väkivalloin ja kavaltanut niitä itselleen. Sekä Iivana Julma, Boris Godunov että Vasili Šuiski reagoivat kirjallisesti kolttien puolesta, mikä kertoo alueen tärkeydestä Venäjän tsaarille. Vuonna 1595 solmitussa Täyssinän rauhassa Ruotsin ja Venäjän välinen rajalinja vedettiin saamelaisalueiden poikki Jäämerelle, mutta käytännössä se ei yltänyt Kuusamon pohjoispuolelle.