cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osteomeles anthyllidifolia
Osteomeles anthyllidifolia (,, ei suomenkielistä nimeä) on ruusukasvien heimoon kuuluva kukkakasvilaji, joka on kotoisin Havaijilta (kaikki saaret paitsi Kahoolawe ja Niihau), Cookinsaarilta, Tongalta, Pitcairnilta ja Rapalta sekä Taiwanilta ja Japanin Riukiusaarilta.
Ulkonäkö ja koko
Osteomeles anthyllidifolia kasvaa joko pystynä kolmimetrisenä tai matalana lamoavana pensaana. Moniosaiset lehdet ovat järjestäytyneet vuorottain oksille ja jakautuvat 15–25 lehdykkään. Pienet, pitkulaiset lehdykät ovat 1,5 senttimetriä pitkiä ja 0,7 senttimetriä leveitä.
Valkoiset kukat sijaitsevat 3–6 kukan terttumaisissa kukinnoissa oksien päissä; niissä on viisi 7–11 millimetrin mittaista terälehteä. Hedelmä on kypsänä valkoinen, halkaisijaltaan senttimetrin mittainen, omenantapainen epähedelmä, joka sisältää 1,5 millimetrin mittaisia keltaisia siemeniä.
Elinympäristö
Osteomeles anthyllidifolia kasvaa kuivissa tai tuoreissa metsissä, pensaikoissa, rannoilla ja laavakentillä 2000–2320 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvi on ruderaattilaji, joka kykenee tehokkaasti kilpailemaan häiriintyneen elinympäristön muiden kasvien kanssa.
Lääkekäyttö
Osteomeles anthyllidifolian lehtiä ja juuren kuorta käytetään syvissä leikkauksissa, siemeniä ja silmuja puolestaan lasten ulostuslääkkeenä.
Mona Dahle
Mona Dahle(-Sivertsen) (s. 24. elokuuta 1970 Trondheim) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja sijoittui joukkueineen lisäksi neljänneksi vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa.
Soittorasia
thumb|250px|Soittorasian koneisto. Pyörivä sylinteri ylhäällä oikealla, sen alapuolella eri mittaiset kielet joista tulee eri korkuisia säveliä, kun sylinterin kohoumat näppäilevät niitä. pienois|pysty|Soittorasia toiminnassa. Soittorasia on pieni jousimekanismilla toimiva koje, joka soittaa tietyn sävelmän. Yleisin käyttötarkoitus lienee lasten nukuttamiseen tarkoitetuissa leluissa, mutta erilaiset soittorasiat ovat melko yleisiä myös koriste-esineinä. Ensimmäiset soittorasiat valmistettiin 1700-luvulla.
Soittorasian pohjalla olevaa tekniikkaa, jossa sylinterissä olevat piikit tallentavat melodian, käytettiin sittemmin kutomakoneissa tallentamaan kuvioita. Tästä kehitettiin edelleen laitteet, joissa ohjelma tallennettiin reikäkorteille.
Huawei Watch
Huawei Watch on Huawein valmistama älykello, joka on osa Android Wear -sarjaa. Se julkaistiin IFA-tapahtumassa Berliinissä 2. syyskuuta 2015. Älykellossa on 1,4 tuuman AMOLED-näyttö, jonka tarkkuus on 400 × 400 pikseliä.
Kokemäen Pallo
Kokemäen Pallo (KoPa) oli vuosina 1994–2021 Kokemäellä toiminut jalkapalloseura. Sen toiminta alkoi, kun urheilun yleisseurat Teljän Nousu ja Kokemäen Kova-Väki yhdistivät jalkapallotoimintansa. Vuoden 2022 alussa Kokemäen Pallo lakkautettiin ja se liittyi Kokemäen Kova-Väkeen.
KoPa:n kotikenttä oli Pitkäjärven kenttä. KoPa:n naisten joukkue pelasi korkeimmillaan Suomen kolmannella sarjatasolla Naisten Kakkosessa ja miesten edustusjoukkue neljännellä sarjatasolla Kolmosessa. Kaudella 2012–2013 Kokemäen Pallon naisten futsaljoukkue osallistui Naisten Futsal-liigaan. Se pelasi kotiottelunsa Peipohjassa Sataedu Areenalla.
Tunnetuin entinen KoPa-pelaaja on kaksi A-maaottelua ja yli 200 Veikkausliigan ottelua pelannut Sampsa Timoska. Myös Veikkausliigassa FC Jazzin ja FC Interin riveissä esiintynyt Jan Timoska on edustanut Kokemäen Palloa.
Henriette Henriksen
Henriette Henriksen(-Løge) (s. 12. kesäkuuta 1970 Stavanger) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Laura Pyrrö
Laura Liisa Pyrrö (s. 21. heinäkuuta 1978 Luumäki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Ura
Pyrrö on esiintynyt mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Opera Cava -festivaaleilla sekä ulkomailla Dalhallan oopperafestivaaleilla Ruotsissa ja Brasovin oopperassa Romaniassa. Hänen roolejaan ovat olleet mm. Mozartin Taikahuilun Pamina, Bizet’n Carmenin Micaela, Straussin Lepakon Rosalinde, Janácekin Ovelan ketun Kettu ja Poulencin monologiooppera La Voix humaine. Jukka Linkolan Hallin Janne -oopperan kantaesityksessä Pyrrö lauloi naispääroolin Santran.
Pyrrön repertuaariin kuuluu oopperan lisäksi liediä, operettia, kirkkomusiikkia, modernia ja barokin ajan musiikkia sekä klassista musikaalia. Pyrrö on myös esiintynyt musiikkiteatterirooleissa mm. Helsingin Kaupunginteatterissa ja Teatteri Imatrassa. Esitetyistä kirkollisista teoksista mainittakoon Bachin kantaatti Jauchzet Gott in allen Landen ja Johannespassio, Rossinin ja Pergolesin Stabat Materit sekä Mozartin c-mollimessu ja motetti Exsultate, jubilate.
Pyrrö on esiintynyt useimpien Suomen kaupunginorkestereiden solistina ja kotimaan lisäksi konsertoinut mm. Ruotsissa, Virossa, Venäjällä, Hollannissa, Unkarissa, Islannissa ja Yhdysvalloissa. Syksyllä 2010 Nova Records julkaisi Pyrrön levyn Oskar Merikannon yksinlauluista. Pyrrö osallistui 2014 musiikkikilpailuun  Tähdet, tähdet, jossa hän esitti eri musiikkigenrejä aina Rap-musiikista oopperaan ja heavyrokkiin.
Vuonna 2002 Pyrrö voitti ensimmäisen palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa.
Ap
Ap tarkoittaa seuraavia:
Kara (joki)
Kara on Karanmeren Baidaratanlahteen laskeva joki Venäjällä Euroopan ja Aasian rajalla. Joki muodostaa osittain Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan luoteisrajan Nenetsian autonomista piirikuntaa ja Komin tasavaltaa vasten.
Karajoen katsotaan alkavan kahden sen alkujoen (Suuren ja Pienen Karajoen) liittymäkohdasta Komin ja Jamalin Nenetsian rajalla. Karajoen pituus on 257 kilometriä ja sen valuma-alue on 13 400 km² suuruinen. Nenetsian Ust-Karan kylä sijaitsee Karanmeren Baidaratanlahden Karanlahden itälaidalla, noin 11 kilometriä joen laskukohdasta pohjoiskoilliseen.
CPAN
Comprehensive Perl Archive Network (CPAN) on laaja kokoelma Perlillä kirjoitettuja ohjelmia, moduuleita ja dokumentaatiota. Sen pääsivusto on cpan.org, minkä lisäksi arkisto on peilattu moniin muihin paikkoihin Internetissä.
Perlin moduulit
Kuten monissa muissa ohjelmointikielissä, Perlissä voi käyttää ulkoisia kirjastoja, jotka sisältävät uudelleenkäytettävää koodia. Niitä kutsutaan moduuleiksi. Moduulit asennetaan UNIX-tyyppisissä järjestelmissä yleensä hakemistoihin /usr/lib/perl5, /usr/local/lib/perl5 ja niiden alihakemistoihin.
Perl sisältää muutamia päämoduuleita, joita tarvitaan usein. Esimerkiksi ExtUtils::MakeMaker, jota käytetään laajennusmoduulien kääntämiseen ja CGI.pm, jota käytetään CGI-ohjelmien toteuttamiseen.
CPAN:in tarkoitus
CPAN:in päätarkoitus on auttaa ohjelmoijia löytämään helposti moduulit ja skriptit jotka eivät tule normaalin Perl-jakelun mukana. Sitä käytetään myös uusien Perl-versioiden levittämiseen, kuten myös rinnakkaisprojektien, kuten Parrotin levittämiseen.
CPAN on tärkeä lähde Perl-ohjelmoijille. Sen sisältämät 9000 moduulia voivat säästää ohjelmoijalta helposti viikon työn. Jotkut niistä, kuten DBI-moduulit, joita käytetään SQL-tietokantojen käsittelyyn, ovat lähes korvaamattomia. Toiset, kuten List::Util-moduuli on vain erittäin hyödyllinen moduuli, joka sisältää muutaman yleisesti käytetyn funktion.
Klaipėdan kapina
Klaipėdan kapina oli Liettuan järjestämä kapina Memelin mandaattihallintoalueella 3. - 9. tammikuuta 1923. Tapahtuman seurauksena Memel menetti Ranskan valvoman mandaattiasemansa ja siitä tuli autonominen osa Liettuaa. Liettuan ja Saksan välinen rajasopimus vuonna 1928 vahvisti alueen jäämisen Liettualle.
Tausta
200px|thumb|Memelin alue oranssilla Itä-Preussin kartalla. Suuri osa Itä-Preussin alueesta kuului niin sanottuun Vähä-Liettuaan, jossa oli suuri liettualainen vähemmistö. Saksan vuoden 1910 väestönlaskennan mukaan Memelin alueella asui 149 766 asukasta, joista 67 345 puhui äidinkielenään liettuaa. Alueen saksalainen väestö asui pääosin Memelin kaupungissa ja sen lähistön kylissä, kun taas liettualaiset asuttivat maaseutua. Paikalliset liettualaiset olivat pääosin luterilaisia toisin kuin katolilaiset Liettuan liettualaiset. Liettuaa alue kiinnosti paitsi sen liettualaisvähemmistön, myös sen sataman takia. Liettualaiset tahot olivat neuvotelleet aluekysymyksistä saksalaisten kanssa jo vuonna 1918, mutta varsinaisesti ne nousivat esiin Pariisin rauhanneuvotteluissa 1919. Versailles’n rauhassa päätettiin, että alue erotetaan Saksasta, ja helmikuussa 1920 alue siirtyi ranskalaiseen valvontaan.
Vuonna 1921 Liettuan seimas päätti vaatia aluetta itselleen. Aluetta havitteli kuitenkin myös Puola, jolta siltäkin puuttui toimiva Itämerensatama. Puolan vaatimuksia tuki Ranska ja liettualaisten Saksa, jossa uskottiin alueen takaisin saamisen olevan tulevaisuudessa helpompaa Liettualta kuin Puolalta. Myös Iso-Britannia tuki Liettuaa, mutta mitään päätöksiä alueen kohtalosta ei tehty. Ranska ja Puola olivat myös kiinnostuneita ajatuksesta tehdä alueesta vapaavaltio, mikä olisi sopinut myös Memelin vaikutusvaltaisille tahoille.
Kapina
190px|thumb|vasen|Kapinoitsijoiden antama julistus 7. tammikuuta 1923. 240px|thumb|Liettualaisia kapinallisia Klaipėdassa. Liettuassa Ernestas Galvanauskasin hallitus alkoi suunnitella alueen sotilaallista haltuunottoa syksyllä 1922. Tällöin heräsi ajatus lavastetusta kapinasta alueella, jota liettualaiset sitten tukisivat sotilaallisesti. Liettuasta pyydettiin tukea hankkeelle sekä Venäjältä että Saksalta, mikä vähensi uhkaa Puolan tasavallan suunnalta toimenpiteisiin ryhdyttäessä.
Kansan tahtoa ilmaisevaksi tarkoitetun kansannousun ongelmana oli kuitenkin paikallisen väestön haluttomuus liittyä Liettuaan. Vastustusta ei ilmennyt pelkästään paikallisten saksalaisten, vaan myös liettualaisten taholta. Väestöstä - saksalaisten ja liettualaisten - vapaavaltiota kannatti 90 prosenttia vuoden 1921 lopussa.
Paikalliset liettualaismieliset järjestöt yrittivät vaikuttaa paikallisten mielipiteisiin, mutta vähäisin tuloksin. Tästä huolimatta 3. tammikuuta 1923 Šilutessa kokoontui Martynas Jankusin johdolla Vähä-Liettuan pelastuksen korkein komitea, joka julistautui korkeimmaksi päättäväksi elimeksi ja ilmoitti liittävänsä Klaipėdan alueen Liettuaan.
9. tammikuuta Liettuan armeija, suojeluskunta ja paikalliset vapaaehtoiset hyökkäsivät alueelle eversti Jonas Povolinskas-Budrysin komennossa 1 400 sotilaan vahvuudella ja ottivat kaupungin haltuunsa 15. tammikuuta 1923 käytyään lyhyen taistelun ranskalaisia joukkoja vastaan, jotka pakotettiin perääntymään pois alueelta. Kahakassa kuoli kaksi siviiliä, kaksitoista liettualaissotilasta ja kaksi ranskalaissotilasta. Siviilikomissaari Jean Gabriel Petisné antoi nostaa valkoiset liput antautumisen merkiksi, koska ranskalaisilla ei ollut sotilaallista voimaa vastustaa liettualaisia. Liettuan hallitus oli valinnut kapina-ajankohdan siksi, kun ranskalaiset olivat kiinni Reininmaan miehityksessä Saksan sotakorvauksien vakuudeksi. Lisäksi hankkeelle oli haettu hyväksyntä Neuvostoliitosta ja Saksasta.
Osteomeles schwerinae
Osteomeles schwerinae on ruusukasvien heimoon ja Osteomeles-sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.
Ulkonäkö ja koko
Kasvin kukat ovat valkoisia ja muistuttavat orapihlajien kukkia. Kukista kypsyy pieniä sinimustia marjoja, jotka ovat itse asiassa omenan tapaisia epähedelmiä.
Assamaka
Assamaka (myös Assamakka) on kylä ja raja-asema Nigerin Agadezin alueen Tchirozérinen departementin Ingallin kunnassa. Se sijaitsee Nigerin ja Algerian rajalla 450 kilometriä Agadezista luoteeseen. Kylässä 365 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Osteomeles schwerinae
Levinneisyys ja elinympäristö
Osteomeles schwerinae kasvaa luonnonvaraisena 1000-3000 metrin korkeudella Manner-Kiinan Gansun, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Tiibetin ja Yunnanin maakunnissa sekä Taiwanilla. Lajia esiintyy pensaikoissa, rinteillä, pelloilla, tienvarsilla ja sekametsissä.
Assamaka
Assamakan kautta kulkee autiomaareitti Algerian In Guezzamista (28 kilometriä) Nigerin Arlitiin (210 kilometriä). Pohjoisessa se jatkuu Algerian Tamanrassetiin ja etelässä Arlitin uraanirekkoja varten päällystettynä maantienä Agadeziin ja Niameyhin. Toinen autiomaareitti kulkee Tigue Dan Tessoumin kautta Ingalliin.
Osteomeles schwerinae
Luokittelu
Osteomeles schwerinae kuuluu ruusukasvien heimoon ja sukuun Osteomeles. Sen kuvaili ensimmäisenä Camillo Karl Schneider vuonna 1906. Lajilla on kaksi alalajia:
Käyttö
Osteomeles schwerinaen marjat ovat syömäkelpoisia; ne ovat makeita ja niitä voidaan syödä raakoina tai käyttää hyytelöiden ja hillojen valmistukseen. Kasvia viljellään myös puutarhoissa koristekasvina ja bonsaina.
Walter Johan Borg
Elämäkerta
Samana vuonna, jolloin Walter Borg syntyi, hänen isänsä pakeni rippikirjan mukaan Amerikkaan. Siihen aikaan ei ollut harvinaista, että nuoret miehet, jotka saivat kutsun Venäjän armeijaan, pakenivat. Vuonna 1881 Walter muutti äitinsä kanssa Pietarsaaresta tämän kotikaupunkiin Vaasaan. Vuonna 1890 hän sai lopputodistuksen Brahestads Borgare- och Handelsskolasta. Tämä oli nelivuotinen kaupallinen oppilaitos, jolla oli hyvä maine. Vuonna 1894 Borg muutti Vaasasta Hankoon, missä hän työskenteli konttorivirkailijana. Siellä hän avioitui 20. maaliskuuta 1894 Ida Ojalan kanssa. Heillä oli kuusi poikaa ja kaksi tytärtä. Vuonna 1896 hän muutti perheensä kanssa Vaasaan. Vaasasta perhe muutti vuonna 1900 Tampereelle ja sieltä Turkuun. Turussa hän oli johtajana Bore-yrityksen satamatoimistossa. Muutaman vuoden kuluttua hän erosi ja perusti vuonna 1898 oman elintarvikealalla toimivan liikkeen.
Ei ole tiedossa, milloin Borgin poliittinen sitoutuminen alkoi, mutta hän teki itseään tunnetuksi aktivistina. Sen ansiosta, että hänellä oli työsuhde Bore-yrityksessä, hän pystyi auttamaan monia Venäjän vallankumouksellisia, jotka pakenivat Suomen kautta Venäjältä, muun muassa Leniniä.
Vuonna 1903 perustettiin Turun ruotsalainen työväenyhdistys, jonka jäseneksi Borg liittyi. Hänestä ei koskaan tullut yhdistysaktiivia, saati poliittista henkilöä, sillä etenevä keuhkosairaus rajoitti hänen osallistumistaan.
Sanomalehti Arbetet, joka oli perustettu vuonna 1909, innosti Borgia kovasti. Hänestä tuli lehden liikkeellepaneva voima, ja pian hän hoiti koko lehden. Lehden vastaava päätoimittaja hän ei halunnut olla, ja päätöstä kunnioitettiin, luultavasti hänen huonon terveytensä ja oman yrityksensä takia. Hänen lankonsa Janne Ojala otti vastuun lehdestä. Hän ei ehtinyt toimia vuottakaan, ennen kuin häntä syytettiin maan­petoksesta ja hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion - samoin kävi hänen seuraajalleen Ivar Hörhammerille.
Borgin tehtäväksi tuli lehden toimittaminen, ja samalla hän oli myös sen ahkerin kirjoittaja. Hän jatkoi toimitustyötä kunnes ei enää jaksanut, ja senkin jälkeen hän jatkoi vielä lehteen kirjoittamista. Kuva Walter Borgista makaamassa sängyssä 40 asteen kuumeessa ja sanelemassa artikkeleita vaimolleen on säilynyt jälkipolville.
Sisällissodan syttyessä Walter Borg oli, kuten usein ennenkin, Nummelan parantolassa. Tällä kertaa hän ei jäänyt sinne pitkäksi aikaa. Turun punainen komentaja tarjosi hänelle päällikön virkaa Suomen Pankin Turun konttorissa ja hän suostui.
Huhtikuun alussa 1918 saksalaiset joukot nousivat maihin Hangossa ja Loviisassa ja alkoivat edetä Helsingin suuntaan. Koska myös Tampere pian sen jälkeen menetettiin, punaisten sota oli menetetty ja vetäytyminen itään alkoi. Turusta lähti pakolaisia junalla. Yöllä 8. huhtikuuta lähti ensimmäinen pakolaisjuna ja sen mukana Walter Borg.
Lopulta Walter Borg päätyi, kuten monet muut pakolaiset, Petrogradiin (Pietariin). Täällä hän kirjoitti päiväkirjaansa. Huhtikuun 22. päivästä lähtien päiväkirja muutti luonnetta ja sisälsi nyt päivittäisiä kirjeitä hänen vaimolleen Idalle. Päiväkirja päättyy äkillisesti. Syy löytyy ensimmäisestä kahdesta kirjeestä, joka myös pakolaisena Pietarissa ollut Karin Smirnoff (s. Strindberg) kirjoitti Ida Borgille.
Karin Strindberg lähetti hänen päiväkirjansa ja muut tavarat samana kesänä Ida Borgille.
Connor Franta
thumb|Connor VidConissa vuonna 2014 Connor Joel Franta (s. 12. syyskuuta 1992) on yhdysvaltalainen videobloggaaja. Hän saavutti YouTubessa 5 miljoonan tilaajan rajan 4. marraskuuta 2015. Hän oli our2ndlife-ryhmän jäsen vuodesta 2012, mutta erosi myöhemmin henkilökohtaisten syiden takia.
Franta on julkaissut kaksi elämäkertaa A Work in Progress, jota on myyty yli 200 000 kappaletta. Kirja oli The New York Timesin best sellers -listalla 16 viikkoa. Toinen kirja on nimeltään Note to self joka kertoo Connor Frantan sisäisistä ajatuksista ja tunteista. Lisäksi hän on julkaissut Common Culture -nimellä musiikkikokoelmia. Franta on myös kerännyt yli 190 000 dollaria The Thirst Projectiin vuonna 2015 ja auttanut näin kaivojen rakentamisessa Swazimaahan.
Worcester (täsmennyssivu)
Worcester voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Raapale
Raapale on tasan sadan sanan pituinen novelli, joka on lyhyydestään huolimatta selkeä kokonaisuus, jossa on alku ja loppu. Varsinaisen tekstin lisäksi kirjoittaja saa käyttää korkeintaan viittätoista sanaa otsikkoon ja mahdollisiin väliotsikoihin. Raapale keksittiin 1980-luvulla englantilaisten scifi-harrastajien keskuudessa, josta sen toi vuosikymmenen lopulla Suomeen Aikakone-lehti (nro 2/1989). Suomenkielisen sanan raapale keksi kirjailija Johanna Sinisalo, joka itsekin kirjoitti raapaleita.
Suomen Mensa järjesti vuonna 2006 jäsenilleen raapalekirjoituskilpailun osana 40-vuotisjuhlallisuuksiaan. Kisan satoa julkaistiin Tietotila Oy:n julkaisemassa Raapaleantologiassa.
Vuonna 2013 Kuoriaiskirjat-kustantamo julkaisi Shimo Suntilan sadan raapaleen kokoelman Sata kummaa kertomusta.
Lagan
Lagan voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pohjois-Irlannissa:
Ruotsissa:
Venäjällä:
Sukunimi:
Laser
thumb|275px|6 eriväristä laseria
Laser on laite, joka tuottaa koherenttia valoa. Koherentissa valossa kaikki valoaallot ovat saman pituisia ja värähtelevät samassa suunnassa ja samalla taajuudella. Tämä on mahdollista säteilyn stimuloidun emission avulla. Stimuloidussa emissiossa valo vahvistuu siten, että valon ohittama atomin elektroni siirtyy alempaan viritystilaan, ja lähettää valokvantin samaan suuntaan kuin ohittava valonsäde. Näin valonsäde vahvistuu.
Maailman tehokkaimmat laserit pystyvät noin 10 petawatin eli 1016 watin hetkelliseen tehoon. Vuonna 2009 Texasin yliopiston fyysikot kertoivat aikeesta nostaa tehoja noin tuhatkertaisiksi 1018 wattiin eli yhteen eksawattiin.
Laser
thumb|275px|HeNe-laser muodostaa punaisen pisteen taustalla näkyvälle valkoiselle pinnalle. Putken keskellä oleva hehku johtuu pumppauksesta, joka tarkoittaa energian syöttämistä laserin väliaineeseen. Varsinainen lasersäde on näkymätön. Laser (, valon vahvistaminen säteilyn stimuloidulla emissiolla) on optinen laite, joka tuottaa koherentin valonsäteen. Toiminta perustuu stimuloiduksi emissioksi nimitettyyn kvanttimekaaniseen ilmiöön. Laseroiva väliaine toimii optisena vahvistimena vain tietyllä aallonpituuskaistalla tai -kaistoilla aallonpituudelle. Usein väliaine on optisen resonaattorin sisällä. Tällöin valo on enemmän tai vähemmän kollimoitua ja monokromaattista.
Hehkulampuissa, joissa valo syntyy satunnaisen lämpöliikkeen vaikutuksesta, valo on epäkoherenttia, sen aallonpituuskaista on laaja ja sitä säteilee kaikkiin suuntiin.
Käytännössä laserissa valoa muodostuu kahden vastakkain olevan peilin väliin. Toinen peileistä päästää valosta ulos pienen osan, josta muodostuu varsinainen lasersäde. Kulkiessaan edestakaisin peilien välissä valosta poistuvat erisuuntaiset ja -vaiheiset komponentit.
Fysikaalinen perusta
thumb|275px|Laserin osat: 1. Aktiivinen laseroiva väliaine 2. Laserin pumppausenergia 3. Peili 4. Puoliläpäisevä peili 5. Lasersäde Laser koostuu laseroivasta väliaineesta ja resonantista optisesta kaviteetista, joka on usein esimerkiksi sopivan pituinen putki. Väliaineelta vaaditaan sopivia ominaisuuksia, jotta se olisi laseroivaa eli siinä esiintyisi stimuloitua emissiota. Jotta väliaine saataisiin laseroimaan, siihen syötetään eli pumpataan energiaa. Pumppausta voidaan tehdä optisesti syöttämällä valoenergiaa törmäysviritysmenetelmällä, jolloin energia siirtyy atomitörmäyksissä, tai syöttämällä varauksenkuljettajia väliaineeseen. Pumpattu energia synnyttää väliaineeseen viritystiloja. Kun jossain viritystilassa on enemmän hiukkasia kuin jossain toisessa alemmassa tilassa, syntyy käänteinen miehitys. Normaalisti väliaineen läpi kulkeva säde vaimenee, kun väliaine absorboi säteen fotoneita. Käänteisessä miehityksessä olevan väliaineen läpi kulkeva optinen säde kuitenkin saa aikaan enemmän stimuloitua emissiota kuin absorptiota ja säde vahvistuu. Näin ollen pumpattua laseroivaa väliainetta voidaan käyttää myös optisena vahvistimena.
Tuotettu valo on ominaisuuksiltaan samankaltainen kuin alkuperäinen signaali. Sen aallonpituus, vaihe ja polarisaatio säilyvät. Tästä johtuu laservalolle ominainen koherenssi ja polarisaatio-ominaisuuksien sekä kaviteetin rakenteen avulla saavutetun monokromaattisuuden säilyminen.
Optinen kaviteetti on peileistä muodostettu laite, joka mahdollistaa seisovien valoaaltojen syntymisen. Peilien ansiosta jokainen fotoni kulkee väliaineen läpi useita kertoja ennen kuin se emittoituu laserin suuaukosta tai menetetään absorption tai diffraktion takia. Jos väliaineen aikaansaama vahvistus on suurempi kuin aikaansaatu vaimennus, valonsäteen teho voi kasvaa eksponentiaalisesti. Koska stimuloidut emissiot kuitenkin vähentävät väliaineen vahvistuskykyä, voi vahvistus tietyssä vaiheessa saturoitua. Tällöin pumpattu energia, säteen vahvistus ja energianmenetykset ovat tasapainossa eikä säde vahvistu enempää. Liian pienillä pumppaustehoilla vahvistus on riittämätön ja syntynyt ulostuloteho olemattoman pieni.
Koherenssilla tai koherenttisuudella tarkoitetaan valon kykyä interfereroida itsensä kanssa. Koherenttisuus määritellään tavallisesti sinä matkana, jolla interferenssi on mahdollinen. Matka riippuu aallonpituudesta ja kaistanleveydestä. Hehkulampulla tehollinen kaistanleveys on noin 150 nm ja keskimääräinen aallonpituus noin 550 nm. Näiden arvojen, 550 nm ja 150 nm suhteena saadaan selville interferenssikuvion maksimien ja minimien lukumäärä. Newtonin renkaita on hehkulampun valossa muutama kappale, ja koherentti matka muutamia satoja nanometrejä. Jos kaistaa kavennetaan värisuodattimella, niin koherentti matka ja renkaiden määrä lisääntyy vastaavasti. Valon kaistanleveys jatkuvatoimisessa kaasulaserissa (esimerkiksi HeNe) on aivan olennaisesti pienempi kuin hehkulampussa, mutta ei nolla. Tämä johtuu kuumassa kaasussa tapahtuvasta Doppler-ilmiöstä. Tarkasti ottaen laservalo ei ole monokromaattista, ja sen koherenttisuus on rajallinen, mutta kuitenkin aivan eri kertaluokkaa kuin muilla valonlähteillä.
Laserit jaetaan pulssilasereihin ja jatkuvatoimisiin lasereihin. Pulssilasereilla voidaan saavuttaa merkittävästi suurempia maksimitehoja kuin jatkuvatoimisilla lasereilla. Jotkin laserit voivat tuottaa valoa monilla aallonpituuksilla. Tämä mahdollistaa hyvin lyhyiden valopulssien tuottamisen. Nämä pulssit voivat olla kestoltaan vain femtosekunnin luokkaa (10-15 s).
Vaikka sana laser viittaa erityisesti näkyvää valoa tuottavaan laitteeseen, käytetään sanaa myös muun taajuisia fotoneita tuottavista laitteista. Tässä artikkelissa sana ”valo” voi siis tarkoittaa myös esimerkiksi röntgensäteitä, infrapunasäteilyä tai ultraviolettisäteilyä. Mikroaaltoja tai radioaaltoja tuottavaa vastaavaa laitetta kuitenkin sanotaan yleensä maseriksi. Tämä johtuu historiallisista syistä, sillä ensimmäiset mikroaaltoja tuottaneet maserit rakennettiin ennen valoa tuottavia lasereita.
Historia
Albert Einstein loi teoreettisen pohjan lasereille vuonna 1916 Planckin säteilylakia tarkastelleella tutkimuksellaan. Tähän työhön kuitenkin palattiin vasta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1953, kun Charles Townes ja jatko-opiskelijat James Gordon ja Herbert Zeiger rakensivat ensimmäisen maserin. Laite ei kuitenkaan pystynyt jatkuvan säteen tuottoon. Townes jakoi vuoden 1964 Nobelin fysiikanpalkinnon neuvostoliittolaisten Nikolai Basovin ja Aleksandr Prohorovin kanssa, jotka olivat selvitelleet jatkuvan säteen tuottamiseen liittyviä ongelmia.
Vuonna 1957 Townes ja Arthur Leonard Schawlow tutkivat Bell Labsillä infrapuna-alueen masereita. Infrapuna kuitenkin hylättiin ja tutkimus keskitettiin näkyvän valon aallonpituuksiin. Aluksi tätä laitetta kutsuttiin optiseksi maseriksi, jolle haettiin patenttia seuraavana vuonna. Asiasta myös julkaistiin tieteellinen artikkeli (Phys. Rev. Vol. 112, 6).
Ensimmäisen toimivan laserin rakensi Theodore Maiman Hughes Research Laboratoriesilla vuonna 1960. Näin hän voitti muun muassa Townesin ryhmän Columbian yliopistossa ja Schawlow'n ryhmän Bell Labseillä. Maimanin laser oli optisesti pumpattu rubiinilaser, joka tuotti 694 nm:n pulssittaista punaista valoa. Samana vuonna iranilainen Ali Javan sekä William Bennet ja Donald Herriot rakensivat ensimmäisen kaasulaserin. Siinä käytettiin väliaineena heliumin ja neonin seosta.
Basov ja Javan ehdottivat puolijohdelaseria. Ensimmäisen laserdiodin esitteli Robert N. Hall vuonna 1962. Hallin galliumarsenidilaite tuotti 850 nm:n infrapunavaloa, joka ei ollut nähtävissä ihmissilmin. Ensimmäinen näkyvän valon puolijohdelaser esiteltiin myöhemmin samana vuonna. Kuten varhaiset kaasulaserit nämä puolijohdelaitteet tuottivat vain pulssittaista valoa. Ne vaativat myös jatkuvaa jäähdytystä nestemäisellä typellä.
Ensimmäinen jatkuvatoiminen laserdiodi kehitettiin vuonna 1970 yhtä aikaa sekä Neuvostoliitossa että Bell Labsillä. Ensimmäiset laajalle levinneet sovellukset olivat viivakoodien lukija vuonna 1974 ja laserlevysoitin vuonna 1978. Ensimmäinen todella menestynyt laserin sisältänyt kulutustuote oli CD-soitin, joka tuli markkinoille vuonna 1982.
Sovellukset
thumb|300px| [[adaptiivinen optiikka|Adaptiivisen optiikan sovelluksessa ilmakehään suunnatuilla lasereilla luodaan keinotekoinen valonlähde ilmakehän aiheuttamien häiriöiden mittaamiseen.]] Laserkomponenttien halpeneminen on sittemmin johtanut yhä uusiin laajalle sovelluksiin. Samoin erikoistuvat lasertyypit mahdollistavat uusien aallonpituuskaistojen hyödyntämisen, suuremmat ulostulo- ja maksimitehot, paremman energiatehokkuuden ja tarkasti säädeltävät ulostulopulssit.
Kun laser alun perin kehitettiin, sitä sanottiin "ratkaisuksi, joka etsii ongelmaa". Nykyään niillä on lukuisia tieteellisiä, lääketieteellisiä, viihteellisiä, teollisia, sotilaallisia, lainvalvonnallisia ja tietoteknisiä sovelluksia. Vuonna 2004 maailmassa myytiin, laserdiodit pois lukien, 131 tuhatta laseria. Laserdiodeja myytiin 733 miljoonaa. Esimerkkinä laserin arkipäiväisestä sovelluksesta mainittakoon CD- ja DVD-levyt sekä vielä yleistymätön laserhammaspora, jolla hampaan poraaminen ei satu laisinkaan.
Viestinnässä ja etäisyysmittauksissa laserin monokromaattisuudesta on erityistä hyötyä jos on mahdollista käyttää atomiviivasuodatinta tai muuta optista suodatinta joka päästää läpi vain oikeanlaista laservaloa.
Lääketieteessä laserilla voidaan suorittaa näönkorjausleikkauksia sekä poistaa tatuointeja, karvoja ja syntymämerkkejä paremmin kuin esimerkiksi suodatetulla ja kohdistetulla auringonvalolla. Teollisuudessa lasereilla voidaan leikata metalleja. Lasereita voidaan soveltaa myös lentokoneiden gyroskoopeissa ja joissain fuusioreaktoreissa. Lasertutkaa käytetään nopeusvalvonnassa. Sotilaskäytössä lasereita voidaan soveltaa eräänlaisena varoituslaukauksen korvikkeena, häikäisyyn, eräänlaisena erittäin tarkasti kohdistettuna valonheittimenä / lamppuna, maalinetsinnässä ja kohteen määrittämisessä, tulevaisuudessa mahdollisesti myös aseena, esimerkiksi ampumaan alas lentokoneita, ohjuksia ja häiritseviä lintuja alueilla joilla ei saa käyttää luoteja tai hauleja (kuten kaupunkien keskustoissa). Polttomoottoreiden kipinäsytytyksen korvaajaksi suunnitellaan lasersytytystä.
Laserin käyttöturvallisuus
Laserin vaarallisuus perustuu laserin pitkään kantamaan ilmassa (toisin sanoen säde ei leviä ja hajoa tavanomaisen valokeilan tavoin). Jo pienen tehon (~1 mW) laserin säteily voi aiheuttaa näkövaurioita. Aallonpituuksilla, joilla sarveiskalvo ja linssi kohdistavat hyvin valoa, koherentti ja kapea lasersäde voi fokusoitua hyvin pienelle verkkokalvon alueelle aiheuttaen nopeasti kudosvaurioita.
Laserit on turvallisuusluokiteltu luokkiin I–IV. Luokan I laser ei aiheuta pysyviä näkövaurioita, mutta turvallisuusluokan IV laser voi polttaa iholle palovamman hetkessä.
Laser populaarikulttuurissa
thumb|300px|Laser on monille tuttu [[tietokonepeli|tietokonepeleistä ja sci-fi elokuvista.]] Populaarikulttuurissa ja erityisesti science fictionissa ja toimintaelokuvissa laser esitetään usein virheellisesti. Toisin kuin esimerkiksi Star Wars -elokuvissa nähdään, lasersäde ei koskaan näy tyhjiössä (avaruudessa). Säde on mahdollista nähdä vain, mikäli jokin väliaine kuten sumu tai pöly sirottaa sen kohti katsojaa. Intensiteetiltään suuri lasersäde näkyy ilmassa Rayleigh- tai Raman-sironnan vuoksi.
Lasersäteen eteneminen on yleensä esitetty todellista hitaampana, muistuttaen perinteisen suorasuuntausammuksen etenemistä. Todellisuudessa säde etenee valonnopeudella, joten tulituksen kohde näkee säteen lähes osuman hetkellä.
Joissakin toimintaelokuvissa on laserilla toteutettuja turvajärjestelmiä, jotka sankari saa näkymään esimerkiksi käyttäen jonkinlaista pölyä ja ohittaa järjestelmät tyypillisesti peilejä käyttäen. Todellisuudessa on halvempaa ja tavallisempaa toteuttaa turvajärjestelmä infrapuna-alueen lasereilla kuin näkyvän valon lasereilla. Tässä tapauksessa sankarilla täytyisi olla lämpökamera havaitakseen säteet.
Bertta Leppälä
Bertta Leppälä, o.s. Pykälä (18. joulukuuta 1891 Helsinki – 6. kesäkuuta 1966 Askola) oli suomalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1917–1922 Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. Bertan isä oli myös Maalaisliiton kansanedustaja Kalle Kustaa Pykälä.
Bertta Pykälä meni vuonna 1919 naimisiin kansanedustaja Juhani Leppälän kanssa. Hänen oma muistelmateoksensa julkaistiin postuumisti vuonna 1969.
Woolston
thumb|250px|Entisen Vosper Thornycroftin telakka-alue Woolstonissa
Woolston on entinen kaupunki, nykyisin Southamptonin kaupunginosa Hampshiressä, Englannissa, Itchen-joen varrella.
Woolstonissa toiminut Thornycroftin telakka oli Southamptonin alueen suurimpia työllistäjiä. Sen ensimmäinen alus valmistui vuonna 1906.
thumb|left|120px|Sulkaveistos. Woolstonin historia liittyy laivoihin ja lentokoneisiin, ja niiden kunniaksi sinne on rakennettu "Millennium Garden", jossa on puiston keskellä suuri linnun sulkaa esittävä veistos.
Aija Roivas
Aija Eliisa Roivas-Merisalo on suomalainen säveltäjä, sanoittaja, muusikko ja radiotoimittaja.
Mäntyluodon telakka
Mäntyluodon telakka on Porissa Mäntyluodon kaupunginosassa sijaitseva telakka. Sen omistaa nykyään Pori Offshore Constructions eli käytännössä telakan toimiva johto, jolle ranskalainen Technip S.A. myi sen heinäkuussa 2018.
Mäntyluodon telakka on historiansa aikana keskittynyt lähinnä öljynporauslauttojen, vähitellen yhä enemmän spar-tyyppisten lauttojen runko-osien ja muiden offshore-rakenteiden valmistamiseen.
Historiansa aikana telakalta on valmistunut 22 öljynporauslauttaa, 10 spar-lautan runkoa sekä kaksi monitoimialusta. Lisäksi se on tehnyt erilaisia öljyntuotantolauttojen osia ja muita suuria teräsrakenteita.
Nykyinen toiminta
Mäntyluodon telakka on yksi maailman merkittävimpiä spar-lauttojen runkojen valmistajia.
2000-luvulla se on toimittanut useita runkoja lähinnä Meksikonlahdelle. Telakan asiakkaita ovat maailman suurimpiin lukeutuvat öljy-yhtiöt, kuten British Petroleum, Kerr-McGee, ExxonMobil, Chevron ja Shell.
Historia
Telakka sai alkunsa vuonna 1972, kun Rauma-Repola aloitti Mäntyluodossa öljynporauslauttojen valmistamisen. Lauttoja toimitettiin lähinnä Neuvostoliittoon sekä myöhemmin myös Pohjanmeren öljykentille. Telakalla valmistui muun muassa vuonna 2011 Ohotanmerellä uponnut Kolskaja-niminen lautta.
Rauma-Repolan ja Yhtyneiden Paperitehtaiden fuusion jälkeen vuonna 1991 siirtyi Mäntyluodon telakka Rauma-Repolan muun metalli- ja konepajatoiminnan tavoin uuden Rauma Oy:n haltuun. Se luopui myöhemmin telakasta ja omistajaksi tuli norjalainen Aker Maritime.
Vuoteen 1999 saakka Mäntyluodon telakka toimi nimellä Aker Mäntyluoto Oy, jonka jälkeen se siirtyi ranskalaisen Coflexipin omistukseen. Coflexip yhdistyi pian toisen ranskalaisyrityksen Technipin kanssa ja telakka alkoi toimimaan nimellä Mäntyluoto Works.
Vuonna 2004 Mäntyluoto Works sulautui emoyhtiöönsä Technip Rauma Offshoreen ja samalla molempien nimi muutettiin nykyiseen muotoon Technip Offshore Finland Oy.
Wren
Wren viittaa muun muassa seuraaviin:
Kepitys
thumb|45px|Keppi.
Kepitys eli kepin antaminen on ruumiillisen rangaistuksen muoto. Kepityksellä tarkoitetaan yleensä toimenpidettä, jossa väärintekijää rangaistaan lyömällä tätä kepillä. Kulttuurista riippuen siihen liittyy erilaisia mielleyhtymiä ja käytäntöjä. Tavallisimmillaan kepittäminen on kepillä suoritettavaa piiskausta yleensä lasten kurittamiseksi tai BDSM-yhteyksissä. Joissakin maissa kepitys on kuitenkin lainsäädännöllinen rangaistustoimenpide. Kepillä hakataan yleensä pakaroita, mutta kohdealue voi olla myös mm. selkä, kädet ja jalkapohjat.
Kepitys kurituskeinona
Lasten ruumiillinen rankaiseminen on nykyisin kiellettyä useissa maissa. Entisaikoina se on kuitenkin ollut tavanomainen kurituskeino etenkin kouluissa. Maailmanlaajuisesti tunnetuin kepin antamisen muoto on pakaroiden pieksäminen. Iskujen määrä ja se, onko takamus paljaana vai ei sekä muut rangaistuksen täytäntöönpanoon liittyvät seikat vaihtelevat paikallisten käytäntöjen ja rikkeen vakavuuden mukaan. Kurituksessa käytetään usein kepin asemesta muitakin rankaisuvälineitä, kuten piiskaa, ruoskaa, remmiä tai mailaa.
Historiallisesti tunnetuin kepitysperinne on esiintynyt Englannissa ja sen (entisissä) siirtomaissa, joista joissakin se on edelleen käytössä. Britanniassa rehtorin oikeus kepitykseen päättyi valtion kouluissa vuonna 1986, yksityiskouluissa 1994.
Suomessa muistetaan karttakepillä sormille tai rystysille lyömisen perinne. Suomen kouluissa ruumiillinen kuritus on ollut virallisesti kiellettyä vuodesta 1914.
Lakisääteinen raipparangaistus
Kidutuksen vastaisista säädöksistä (kuten YK:n ihmisoikeusjulistuksesta) huolimatta kepitystä käytetään rikollisten rankaisutoimenpiteenä monessa maassa. Se kuuluu erityisesti monessa Aasian ja Afrikan maassa käytössä olevan islamilaisen šaria-lain rangaistusmenetelmiin.
Kepitys Singaporessa ja Malesiassa
Rangaistuskeppi valmistetaan rottingista ja liotetaan vedessä, jotta siitä tulee raskaampi ja joustavampi. Kepin tulee olla 1,2 metriä pitkä ja 1,27 senttiä paksu. Se käsitellään ennen rangaistusta antiseptisella aineella tulehdusten välttämiseksi kepityksestä aiheutuvissa haavoissa.
Rangaistuksen täytäntöönpano tapahtuu niin, että tuomittu tuodaan kepitysalueelle, jossa hänen käsketään riisuutua alasti ja hänelle tehdään lääkärintarkastus. Kepitys voidaan suorittaa, mikäli hänet todetaan ruumiillisesti hyväkuntoiseksi muun muassa verenpaineen mittauksella. Sitten hänelle ilmoitetaan rikoksen vakavuudesta riippuva annettavien iskujen määrä. Enimmäismäärä iskuja on 24. Tämän jälkeen tuomittu sidotaan ranteistaan ja nilkoistaan erityiselle kepitystelineelle, ”A-kehikolle”. Hänen lantiolleen kiinnitetään suojus, joka suojaa munuaisia ja selkärankaa harhaosumilta ja rajaa nimenomaan pakarat paljaaksi. Kepityksen suorittaja asettuu tuomitun taakse. Kepitettävä ei saa nähdä rankaisijaansa. Valvoja kuuluttaa iskun numeron ja kepittäjä lyö tuomittua. Iskut annetaan 10–15 sekunnin välein. Jokaisen iskun numero kuulutetaan ääneen ja kepittäjän tulee joka iskulla sivaltaa kepillä kaikin voimin tuomitun pakaroiden poikki. Kaikki määrätyt iskut on annettava yhdellä kertaa. Jos tuomittu pyörtyy, kepitys keskeytetään kokonaan. Kun rangaistus on saatettu päätökseen, tuomitulle annetaan lääkärinhoitoa verenvuotoon ja kepinjälkiin. Rangaistus on äärimmäisen tuskallinen ja aiheuttaa pitkäaikaiset arvet.
Leppäsjärvi
Leppäsjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Leppäsjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Leppäsjärvi on osa Poltinjoen-Leppäsjärven aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 3,6 kilometriä, leveys 1,8 kilometriä ja sen pinta-ala on 208 hehtaaria. Se sijaitsee Kyrösjärven pohjoispuolella kolme kilometriä Parkanonjärven itäpuolella. Järvi on pitkänä melko selväpiirteinen. Sen eteläpää erottuu järvenselästä Mustasaaren takia ja Aureperä on puoli kilometriä pitkä lahti sen pohjoispäässä. Puoli kilometriä pitkä Totkulahti muodostaa oman vesialueensa, koska sinne pääsee 20 metriä kapean Varissalmen kautta. Mainita voi myös lyhyet Ojalahti ja Janakansaaren kainalossa oleva nimetön lahti. Järvessä on kuusi saarta. Janakansaari on nykyään niemi, joten suurin saari on Mustasaari. Muita pienempiä saaria ovat Mustassaren lähellä oleva Mustaniemenkari, Janakansaaren edustalla olevat Sippolansaari ja Myllymäensaari sekä Vainioniemen pohjoispuolella sijaitseva nimetön saari.
Anchoragen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Hiippakunta julkaisee kuukausittain ilmestyvää lehteä Catholic Anchor, jolla on noin 11 000 tilaajaa.
Leppäsjärvi
Maantietoa
Rantaviivan pituus on 15 kilometriä. Peltovaltaisin alue muodostuu järven etelä- ja kaakkoisrannoille, missa sijaitsee Leppäsjärven kylä. Järven lähiympäristössä sijaitsee 15 maatilaa ja rannoille on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Järven voi kiertää yhdysteitä 13275 ja 13271 pitkin. Ensin mainittu tie ylittää järven Varissalmessa. Parkanon ja Ikaalisten välinen raja kulkee Aureperällä järveä kiertäen 350 metrin päästä.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1973−2007. Mittausten mukaan veden hapen kyllästysaste oli päällysvedessä keskimäärin 91% ja alusvedessä noin 13 metrin syvyydessä 39%. Veden kokonaisfosforipitoisuus oli päällysvedessä keskimäärin 24 µg/l ja alusvedessä 49 µg/l. Vastaavasti kokonaistyppipitoisuus oli 540 µg/l ja 710 µg/l. Näkösyvyys oli keskimäärin 1,5 metriä. Fosforin osalta vedenlaatu oli hyvän ja tyydyttävän rajalla.
Historiaa
Vanhassa pitäjänkartassa 1800-luvulta Janakansaaren erottaa rannasta itään työntyvästä kapeasta niemestä pieni salmi. Kun vielä huomataan, että Mustasaari on piirretty nykyistä pienempänä ja että Vainioniemen rantaviiva on erilainen kuin nykyään, voidaan otaksua että Leppäsjärvelle on tehty järvenlasku. Vedenpinnan aleneminen on kaventanut Totkunlahden suun nykyiselleen siinä vaiheessa ja vasta sen jälkeen on ollut mahdollista harkita sillan rakentamista Varissalmen yli. Tästä on säilynyt hakemus, jossa talollinen Emanuel Henriksson Alakylästä haki kumppaneineen lupaa laskea Leppäsjärven vedenpintaa vuonna 1877. Siihen annettiin lupa kaksi vuotta myöhemmin 19.7.1879.
Ruojärven ja Muuraslammen laskujokea on ainakin joskus kutsuttu Aurejoeksi.
Melontareitti
Järvi kuuluu osana opastettua melontareittiä Aurejärvi–Petäjäjärvi–Vahojärvi–Ruojärvi–Leppäsjärvi–Kyrösjärvi.
Korsakoffin oireyhtymä
Korsakoffin oireyhtymä on harvinainen neurologinen sairaus, jonka aiheuttaa tiamiinin eli B1-vitamiinin puute. Oireyhtymää tavataan lähinnä alkoholisteilla, jotka ovat juoneet pitkään ja todella raskaasti: vaiva aiheuttaa totaalisen lähimuistin menetyksen. Korsakoffin oireyhtymää sairastava ei välttämättä muista, mitä hän teki muutamaa minuuttia aiemmin, joten hän joutuu koko ajan keksimään ”juttuja” täyttääkseen tyhjät kohdat.
Annette Skotvoll
Annette Skotvoll (s. 1. syyskuuta 1968 Trondheim) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän sai joukkueineen hopeaa sekä vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa että vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Hän kuului lisäksi joukkueeseen, joka sijoittui neljänneksi vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa.
Kristuksen kirkastumisen katedraali (Pietari)
Kristuksen kirkastumisen katedraali on yksi harvoista Pietarin kirkkorakennuksista, joka toimi kirkkona koko neuvostoajan. Sen vieressä sijaitsee 2000-luvun alussa rakennettu Suomen Pietarin pääkonsulaatin kansliarakennus.
Henning von Tresckow
Henning Hermann Robert Karl von Tresckow (10. tammikuuta 1901 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen kenraalimajuri, joka osallistui Adolf Hitlerin murhaamista yrittäneisiin salaliittoihin toisen maailmansodan aikana.
Von Treschkow syntyi Magdeburgissa Preussissa aatelisperheeseen. Ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla hän taisteli yhtenä nuorimmista luutnanteista. Toisessa maailmansodassa hän otti osaa Puolan offensiiviin jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä. Myöhemmin hän palveli Valko-Venäjällä 2. armeijan esikuntapäällikkönä.
Von Treschkow oli Hitlerin vastustaja. Hän asetti maaliskuussa 1943 yhdessä Fabian von Schlabrendorffin kanssa rintamalla vierailleen Hitlerin lentokoneeseen pommin, joka ei kuitenkaan räjähtänyt. Salaliittolaiset onnistuivat peittämään jälkensä hakemalla räjähtämättömän pommin pois. Hän otti osaa myös heinäkuun 20. päivän salaliittoon, joka tiivistyi Claus von Stauffenbergin pommiattentaattiyritykseen Hitlerin päämajassa 1944. Kun von Treschkow kuuli Hitlerin selvinneen murhayrityksestä, hän surmasi itsensä menemällä keskelle neuvostotykistön tulitusta lähellä Białystokia Ostrowissa. Hänet haudattiin kotiinsa. Kun natsit saivat selville hänen osallisuutensa salaliittoon, ruumis kaivettiin ylös ja hävitettiin polttamalla Sachsenhausenin keskitysleirin krematoriossa.
Ålandstrafiken
Ålandstrafiken on ahvenanmaalainen yhteysalus- ja linja-autoliikennettä harjoittava Ahvenanmaan maakuntahallituksen alainen yhtiö.
Useimmat Ålandstrafikenin lautat on nimetty jonkin merilinnun mukaan. Tämä oli alun perin kirjailija Anni Blomqvistin idea.
Saaristolautat
thumb|250px|[[M/S Skiftet|M/S Skiftet saapumassa Långnäsin satamaan Lumparlandiin heinäkuussa 2004.]] thumb|250px|[[M/S Ejdern|M/S Ejdern Kyrkogårdsössä Kökarissa elokuussa 2013.]] thumb|250px|[[M/S Skarven|M/S Skarven Svinön yhteysalussatamassa Lumparlandissa kesäkuussa 2013.]] thumb|250px|Ålandstrafikenin reittikartta. Pohjoinen linja on merkitty punaisella, poikittainen linja keltaisella, Föglön linja sinisellä ja eteläinen linja vihreällä. thumb|250px|Yhtiön logo vuoteen 2013
Reitistö
Alukset liikennöivät neljällä päälinjalla:
Saaristopaikat
Useimmilla lauttalinjoilla on varattu vakituisesti Ahvenanmaan saaristossa asuville muutama autopaikka, jotka ovat saatavilla aikaisitaan 72 tuntia ennen lähtöä. Saaristopaikkoja on tarjolla seuraavasti :
Lähetystoimilupa
Lähetystoimilupa on Viestintäviraston myöntämä lupa lähettää esimerkiksi radio- tai televisiolähetyksiä. Toimilupia perustellaan sillä, että lähetystaajuuksia on vain rajallinen määrä.
Toimilupien taloustiede
Aiemmin toimilupia jaettiin tiukoin ehdoin. Myöhemmin Nobel-palkittu taloustieteilijä Ronald Coase osoitti vuonna 1959 artikkelissaan sääntelyviranomaisen virheet; jatkoartikkelista tuli yhteiskuntatieteiden historian siteeratuin. Coase mullisti ajattelun taajuuksista luonnonvarana, joille tulee jakaa omistusoikeudet tehokkaasti niin, että yritykset pääsevät itse päättämään niiden käytöstä, jolloin markkinat löytäisivät tehokkaimmat tavat tuottaa langattomia palveluita. Professori Thomas Hazzlittin mukaan tämä on mullistanut matkapuhelinmarkkinat viime vuosikymmeninä.
Aluksi Coasen ehdotusta vastustettiin, mutta nykyään lähetystoimilupa huutokaupataan yli 30 maassa. Yhdysvalloissa huutokaupat ovat tuottaneet yli 52 miljardia dollaria.
Toimilupahuutokaupat Suomessa
Marraskuussa 2009 järjestettiin Suomen ensimmäinen taajuushuutokauppa, taajuusalueen 2500-2690 MHz osat, ehtona matkaviestinkäyttö. Tulot olivat paljon vähäisemmät kuin Ruotsissa ja Norjassa.
Toimilupien jakaminen ja sananvapaus
Poliitikkojen valtaa valita toimilupien saajat on pidetty uhkana sananvapaudelle, koska poliitikot voivat näin rangaista tai palkita tiedotusvälineitä sopivasta uutisoinnista.
Vuonna 2011 viestintäministeri Krista Kiuru antoi HS-päätoimittaja Mikael Pentikäisen mukaan ymmärtää, että "on sitä parempi, mitä vähemmän mediajohtajat sotkeutuvat Yle-uudistukseen." Helsingin Sanomat kuitenkin kirjoitti Yle-uudistuksesta kriittisesti, ja Kiuru antoi antenniverkon tv-toimiluvan MTV3:n Ava-kanavalle, vaikka Pentikäisen mukaan virkamiesten kerrottiin valmistelleen luvan antamisen Sanoman Neloselle. Toisen luvan saajaksi Kiuru valitsi Fox-konsernin. Pentikäisen mukaan median poliittinen sääntely on uhka sananvapaudelle ja median tehtävälle vahtia vallanpitäjiä, eikä poliitikko saisi edes vihjata, että toimiluvilla ja politiikan arvostelulla voisi olla yhteys.
Sokeainopetus
Peruskoulussa ja ammatillisissa oppilaitoksissa annettava sokeainopetus on integroitu tavallisiin opetusryhmiin. Näkövammaiset opiskelijat saavat valmentavaa opetusta, jonka ansiosta lapsi tai nuori selviää ilman erityisiä apuvälineitä yksilöllisten opetussuunnitelmien, saavutettavan oppimateriaalin ja kehittyneitten apuvälineohjelmistojen, älypuhelimien ja tablettien avulla.
Myöhemmällä iällä sokeutuneet tarvitsevat kuitenkin erityisopetusta, jota tavallisissa oppilaitoksissa ei ole mahdollista antaa. Näkövammaistaitoihin valmentavaa opetusta on tarjolla erityisoppilaitoksissa, kuten Ammattiopisto Liven Arlan toimipaikassa (ent. Keskuspuiston ammattioppilaitos) valmentavassa opetuksessa ja Näkövammaisten keskusliiton kursseilla.
Aiemmin näkövammaisten ammattikoulutus käsitti erityiset näkövammaisammatit. Perinteiset hierojan, harjantekijän ja pianonvirittäjän ammattitutkinnot ovat siirtyneet muualle. Nykyään ei enää ole erityisiä näkövammaisten ammatteja, vaan on mahdollisuus valmistua hyvin moniin erilaisiin ammatteihin.
Palm
Palm voi tarkoittaa seuraavia:
Sokeainopetus
Muinainen Egypti
Muinaisessa Egyptissä huomattava osa runoilijoista ja muusikoista oli sokeita. Egyptissä (c. 2040-1640 BCE) Sokeita harpunsoittajia on kuvattu hautojen seinillä. Tämä osoitti, että Egyptissä pidettiin huolta vammaisista
Ranskassa
Ranskan kuningas Ludvig IX perusti Pariisiin 1290 hoitolaitoksen ristiretkillä näkönsä menettäneille sotilaille. Näkövammaisopetuksen uranuurtajana on historiaan jäänyt Pariisin amiraliteetin kielenkääntäjä Valentin Hauy, joka kauan mahdollisuuksia pohdittuaan alkoi opettaa sokeaa vuonna 1784 ja laajensi opetustyötään kahdentoista oppilaan sokeainkouluksi. Sokeainkouluja alettiin perustaa eri puolille Eurooppaa, myös Pietariin, missä sokeainkoulu aloitti toimintansa 1807. Ruotsissa sokeain ja kuuromykkäin opisto avattiin 1808. Suomen ensimmäinen sokeainkoulu aloitti 1865 Helsingissä ruotsinkielisenä. Suomenkielinen sokeainopetus alkoi Kuopiossa vuonna 1871.
Eristyslaitoksia sokeille
Edinburghiin ja Bristoliin perustettiin eristyslaitoksia sokeille vuonna 1765 ja Henry Dannett perusti Liverpooliin ensimmäisen sokeitten koulun. Opetusohjelma sisälsi käsityötaitoja, muttei tiedollista opetusta. Muita oppilaitoksia sokeille oli School for the Indigent Blind Lontoossa sekä Asylum and School for the Indigent Blind Norwichissa.