cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sigurd Lillandt
Ernst Sigurd Lillandt (27. heinäkuuta 1914 Tiukka – 14. huhtikuuta 2011 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Lillandtin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Johan Lillandt ja Emilia Thomasfolk ja puoliso vuodesta 1941 Toini Tellervo Väisänen. Metsäneuvos, yritys- ja järjestöjohtaja Martin Lillandt on heidän poikansa. Sigurd Lillandt tuli ylioppilaaksi Svenska samskolan i Kristinestadista 1938 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1941, metsänhoidollisen virkatutkinnon hän suoritti 1945 ja kasvatustieteen yliopistollisen arvosanan Åbo Akademissa 1957. Lillandt oli Centralsskogssällskapet Föreningen för Skogskultur -keskusjärjestön Vaasan metsänparannuspiirin apulaismetsänhoitaja 1941–1946, Andelslaget Skogenin hankintapäällikkö 1946–1950, Helsingin metsänhoitolautakunnan piirimetsänhoitaja 1950–1954, Centralsskogssällskapet Skogskulturin Pohjanmaan metsänparannuspiirin metsänhoitaja ja vuodesta 1965 päämetsänhoitaja 1954–1965, Centralsskogssällskapet Skogskulturin toimitusjohtaja 1966–1968 ja Centralskogsnämnden Skogskulturin johtaja 1968–1978. Hän oli myös Skogsbruket-aikakauslehden päätoimittaja 1966–1978 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Lillandt sai 1973. Nuoruudessaan suunnistusta harrastanut Lillandt oli Idrottsföreningen Femmanin puheenjohtaja 1955–1962, minkä lisäksi hänellä oli sekä kotimaisia että kansainvälisiä suunnistuksen järjestötehtäviä.
Leikkauspolitiikan vastainen liike
Leikkauspolitiikan vastaiseksi liikkeeksi kutsutaan vuosien 2008–2009 taantuman sekä vuonna 2010 alkaneen euroalueen velkakriisin jälkeen lähinnä Euroopan unionin alueella ja Pohjois-Amerikassa syntyneitä kansalaisliikkeitä, jotka vastustavat eri maiden hallitusten ajamaa leikkauspolitiikkaa ja talouskuria. Niiden toimintatavat ja organisoituminen vaihtelevat, osa liikkeistä nojaa toimintansa pelkästään ruohonjuuritason kansalaisaktivismiin, kun taas jotkut ovat järjestäytyneet jopa poliittisiksi puolueiksi.
Liikkeen synty ja laajeneminen
thumb|Blockuby-liikkeen mielenosoittajia EKP:n päämajan edustalla. Leikkauspolitiikan vastainen liike sai alkunsa Kreikasta keväällä 2010, jolloin maassa nähtiin suuria mielenosoituksia EU:n ja Kansainvälisen valuuttarahaston vaatimia budjettileikkauksia vastaan. Protesteihin osallistui kymmeniätuhansia ihmisiä ja ajoittain ne laajenivat myös väkivaltaisiksi yhteenotoiksi poliisin kanssa. Marraskuussa 2010 Irlannin pääkaupungissa Dublinissa järjestettiin yksi maan kaikkien aikojen suurimmista mielenosoituksista, johon osallistui yli 100 000 ihmistä. Ammattiliittojen koollekutsumassa mielenosoituksessa vastustettiin leikkauksia ja pankkien pelastuspaketteja. Myös Dublinin mielenosoitus muuttui mellakaksi, kun anarkistit yrittivät tunkeutua parlamentin alahuoneeseen. Vuotta myöhemmin Irlannissa aloitettiin kampanja, joka vastusti maassa vallinneen talouskriisin johdosta tehtyjä veronkorotuksia.
Vuosien 2012–2015 aikana leikkauspolitiikan vastaiset mielenosoitukset ovat edelleen jatkuneet erityisesti Kreikassa ja Espanjassa ja niitä on nähty myös lähes kaikissa muissa Länsi-Euroopan maissa. Yksi suurimmista protestiliikkeistä on Saksassa vuonna 2012 perustettu Blockupy, joka on järjestänyt suuria mielenosoituksia muun muassa Frankfurtissa sijaitsevan Euroopan keskuspankin pääkonttorin edustalla. Blockupy on ilmoittanut tavoitteekseen luoda koko Euroopan laajuinen kansanliike, joka rakentaa demokratiaa alhaalta ylöspäin. Euroopan ulkopuolelle protestiliikkeitä on syntynyt Yhdysvaltain lisäksi ainakin Kanadaan.
Suomessa
Ensimmäinen merkittävämpi leikkauspolitiikkaa vastustava protesti Suomessa oli huhtikuussa 2014 Helsingissä järjestetty Nyt saa riittää! -mielenosoitus, joka keräsi noin tuhat mielenosoittajaa. Maaliskuussa 2015 noin tuhat opiskelijaa kokoontui Helsinkiin vastustamaan opintukeen suunniteltuja leikkauksia ja myöhemmin kesäkuussa puolestaan pidettiin seitsemässä eri kaupungissa varhaiskasvatukseen kohdistuvia leikkauspäätöksiä vastustavia mielenosoituksia. Suurin tapahtuma oli Helsingissä, johon poliisin arvioiden mukaan osallistui noin 3 000–4 000 ihmistä.
Varsinaisesti leikkauspolitiikan vastaisen liikkeen katsotaan kuitenkin rantautuneen Suomeen vasta elokuun lopussa 2015, jolloin Helsingissä järjestettiin suuri Joukkovoima hallituspolitiikkaa vastaan! -mielenosoitus. Ihmisiä arvioitiin paikalla olleen noin 12 000. Mukana oli lukuisia eri kansalaisjärjestöjä, kuten Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, Kepa ja Vailla vakinaista asuntoa ry. Lisäksi mielenosoitukseen osallistui muun muassa ammattiyhdistyksiä sekä vammais-, eläkeläis- ja lapsijärjestöjä. Mielenosoitukseen järjestettiin kuljetuksia eri puolilta Suomea ja joillakin paikkakunnilla oli myös pienempiä tukimielenosoituksia.
Naukratis
Naukratis oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä Saiteen nomoksessa.
Naukratis oli alun perin kreikkalainen kauppa-asema, joka kukoisti saisilaisella kaudella eli Egyptin 26. dynastian aikaan 600–500-luvuilla eaa. Kaupunki taantui hellenistisen kauden aikana 300-luvun eaa. lopulta alkaen, mutta säilyi olemassa roomalaiselle kaudelle saakka.
Maantiede
Naukratis sijaitsi Niilin suistossa Niilin läntisimmän eli Kanobikos-suuhaaran (Kanopoksen suuhaaran) itärannalla. Siksi kyseistä haaraa kutsuttiin usein myös Naukratiin suuhaaraksi (lat. Ostium Naucraticum) kaupungin merkittävyyden vuoksi. Kaupunki oli rakennettu joen varrelle noin 60 kilometriä sisämaahan Egyptin pohjoisrannikosta eli Välimeren rannasta. Aleksandrian perustamisen jälkeen Naukratis sijaitsi siitä noin 70 kilometriä kaakkoon. Kaupungin paikka on lähellä nykyistä Al-Niqrashin (El-Niqrash) kylää.
Kaupunki oli poikkeuksellinen siinä, että se muodosti eräänlaisen kreikkalaisen enklaavin muutoin täysin egyptiläisellä alueella. Naukratiin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa tai sitä, kuuluiko siihen lainkaan varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolisia alueita, ei tunneta.
Arkaainen ja klassinen kausi
Naukratis oli alun perin kauppa-asema eli emporion, jonka perustivat Miletoksesta tulleet siirtokuntalaiset. Samalla paikalla on kuitenkin arveltu olleen varhaisempi egyptiläinen kaupunki, jonka nimeä ei tunneta, joskin on myös ehdotettu, että kreikkalaiset olisivat olleet paikan alkuperäisiä asuttajia. Naukratiin kaupunki perustettiin faarao Psametik I:n (kreikkalaisittain Psammetikhos I, 664–610 eaa.) aikana. Hän oli aiemmin palkannut kreikkalaisia palkkasotilaita avustamaan etiopialaisten karkottamisessa Ylä-Egyptistä, ja asutti kyseiset palkkasotilaat Dafnaihin. Suunnilleen samoihin aikoihin hän salli miletoslaisten perustaa Naukratiin kauppa-asemakseen. Perinteinen käsitys miletoslaisten ensisijaisesta roolista kaupungin peristamisessa on kuitenkin myös kyseenalaistettu.
pienoiskuva|vasen|upright=0.8|Naukratislainen uuden maanviljelysvuoden alkamisen juhlaan liittynyt pullo, n. 650–550 eaa. [[Walters Art Museum.]] Naukratis nousi merkittäväksi kauppapaikaksi faarao Ahmose II:n (kreikkalaisittain Amasis, 570–526 eaa.) aikana. Hän myönsi kaupungille merkittäviä kaupallisia etuja, ja hänen ajastaan ainakin vuoden 525 eaa. persialaisvalloitukseen saakka ja ehkä jopa Aleksandrian perustamiseen saakka Naukratiilla oli käytännössä yksinoikeus Egyptin kaupalle Välimerelle. Se oli ainoa paikka, jossa kreikkalaiset saivat asua tehdessään kauppaa Egyptissä, ja ainoa satama, johon ulkomaisilla laivoilla oli lupa tulla. Kerrotaan, että jos joku laiva joutui myrskyn tai onnettomuuden vuoksi rantautumaan johonkin Egyptin muista satamista tai Niilin muista suista, se laitettiin jatkamaan matkaa Naukratiihin tai ainakin siirtämään kauppatavaransa sinne veneillä.
Minas
Minas on kaupunki Uruguayssa, Lavallejan departementissa. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 38 446.
Naukratis
Arkaainen ja klassinen kausi
Naukratis toimii jonkin aikaa Solonin asuinpaikkana hänen ollessaan Egyptissä. Hän kävi siellä kauppaa vaihtamalla attikalaista oliiviöljyä ja hunajaa egyptiläiseen viljaan, ja hänen sanotaan ottaneen lakeihinsa piirteitä eräistä faaraoiden säädöksistä. Myös Herodotos saapui Egyptiin mitä todennäköisimmin Naukratiin kautta, mutta hän ei ilmeisesti viipynyt siellä pidempään.
Minas
Kaupunki sijaitsee Santa Lucia -joen varrella. Se perustettiin 1783 ja sai nimensä läheisistä kaivoksista. Lähistöltä louhitaan graniittia, marmoria ja rautamalmia. 1900-luvun loppupuolella siitä tuli suosittu matkailukohde kukkuloiden ja metsiensä takia. Pääkaupunki Montevideoon on matkaa vain 75 km Panamericana-valtatietä pitikin.
Naukratis
Arkaainen ja klassinen kausi
Naukratis on luettu kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon jo arkaaisella ja klassisella kaudella, vaikkakin sen tarkka asema jo tuolloin on epäselvä. Ainakin on selvää, että kaupungin olemassaolo ja kukoistus on ollut suoraan riippuvainen Egyptin kulloistenkin hallitsijoiden hyvästä tahdosta, ja näin se voidaan kenties lukea tuossa vaiheessa puoli-itsenäisiin poliksiin.
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Kun Aleksanteri Suuri saapui sotajoukkoineen Egyptiin vuonna 332 eaa., Naukratiin kreikkalaiset ottivat hänet todennäköisesti mielihyvin vastaan. Aleksanteri viipyi kaupungissa noin kuusi kuukautta ja nimitti lähtiessään Egyptin sijaishallitsijaksi ja Aleksandrian rakennustöistä vastaavaksi naukratislaisen Kleomeneen. Kleomeneen hallinto oli huonoa ja sortavaa, ja hän herätti Egyptissä paljon tyytymättömyyttä kaikkia makedonialaisia kohtaan. Lopulta Ptolemaios I tuomitsi hänet kuolemaan.
Naukratis alkoi muiden Niilin suiston kaupunkien tavoin taantua Aleksandrian perustamisen jälkeen, sillä se menetti etuoikeutensa Välimeren alueen kaupassa, koska ei tämän jälkeen enää ollut ainoa kreikkalainen kauppapaikka Egyptin rannikolla, eikä se muutoinkaan kyennyt sijaintinsa vuoksi kilpailemaan Aleksandrian, Välimeren suurimman ja uudenaikaisimman sataman kanssa. Naukratis säilyi kuitenkin edelleen olemassa kauppapaikkana, ja muun muassa löi omaa hopea- ja pronssirahaa noin vuoden 332/331 eaa. aikoihin. Sinne myös rakennettiin lisää julkisia rakennuksia vielä Ptolemaios I:n ja Ptolemaios II:n aikana. Ainakin arkeologian peruusteella kaupunki taantui lopullisesti roomalaisella kaudella 100-luvun jaa. jälkeen, vaikkakin siitä on joitakin mainintoja vielä tämän jälkeen.
Hellenistisellä kaudella Naukratis oli varmuudella hallinnoltaan itsenäinen polis, ja jakoi tuon aseman Aleksandrian ja Ptolemaisin kanssa. Roomalaisella kaudella sama asema oli Egyptissä myös Antinoopoliilla.
Naukratiista olivat jo mainitun Kleomeneen lisäksi kotoisin myös grammaatikot Athenaios ja Julius Pollux sekä joukko vähän tunnettuja, Athenaioksen lainaamia historioitsijoita, kuten Fylarkhos, Herostratos, Lykeas ja Psykharmos. Heliodoros Emesalainen väitti, että myös komediakirjailija Aristofanes olisi ollut kotoisin sieltä, mutta tämä ei pidä paikkansa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Naukratitēs ja Naukratiōtēs.
Athenaios antaa kuvauksen kaupungin ylellisestä pitoelämästä ja muistakin ylellisyyksistä. Osa paikallisista juhlista oli symbola -tyyppiä, eli niissä kaupunki kustansi juhlahuoneen ja viinin, mutta vieraat toivat omat ruokatarvikkeensa. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin yksi.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|upright=0.8|Naukratiin ennallistettu asemakaava. A. Hellenion? B. Nykyinen arabikylä E. Apollonin ja Heran temppelit? F. Dioskuurien temppeli? G. Afroditen temppeli?
Kaupungin asemakaavasta tiedetään joitakin seikkoja. Satamakaupunkina sille olivat tärkeitä satamat ja telakat. Kaupungissa oli erilliset kaupunginosat miletoslaisille, samoslaisille ja aiginalaisille, ja kussakin niissä oli oma pyhäkkönsä, miletoslaisilla Apollonille, samoslaisille Heralle ja aiginalaisilla Zeukselle. Kaupungin muilla kreikkalaisilla oli yhteinen pyhäkkö nimeltä Hellenion (myös Helleneion), joka oli kaupungin suurin ja tunnetuin. Kaupungissa palvottiin myös muun muassa Dionysosta, johon liittyi Dionysia-juhla, sekä Afroditea, jolloin siellä on ollut myös näille omistetut pyhäköt. Arkeologisesti pyhäköt ovat kaupungin parhaiten tunnettu osa, ja suurimman osan olemassaolo on voitu vahvistaa kaivauksissa.
Kaupungin eteläosa oli egyptiläisiä kortteleita. Kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa oli prytaneion, jossa vietettiin juhlia Hestia Prytaniin syntymäpäivänä. Kaupungissa tiedetään myös olleen ainakin Savenvalajien portti ja Savenvalajien katu sen lukuisten keramiikkapajojen vuoksi.
Kaupungin paikalta tehtyjä on löytöjä on muun muassa Aleksandrian Kreikkalais-roomalaisessa museossa.
Leena Huhta
Leena Elina Huhta (s. 4. tammikuuta 1982 Tornio) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Alatornion Pirkkoja ja hänen valmentajanaan toimii Matti Åman. Kalevan kisoissa Huhta on voittanut pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 2001.
Johann Bernoulli
Johann Bernoulli (myös Jean ja John, 27. heinäkuuta 1667 – 1. tammikuuta 1748) oli sveitsiläinen matemaatikko, joka kuului tunnettuun matemaatikkojen sukuun. Hän kehitti differentiaalilaskentaa ja löysi ratkaisun katenoidikäyrälle.
Bernoulli opiskeli Baselin yliopistossa lääketiedettä, lähti sitten Geneveen ja myöhemmin Pariisiin, jonka matemaatikkopiireissä hän tutustui Guillaume de l’Hôpitaliin. L’Hôpital ihaili Bernoullia, joka ymmärsi Leibnizin kehittämiä laskentamenetelmiä, ja palkkasi Bernoullin opettamaan itseään. Opetus jatkui myöhemmin kirjeenvaihdon muodossa. L'Hôpital julkaisi myöhemmin matematiikan oppikirjoja, ja häneen nimiinsä kirjattu L’Hôpitalin sääntö on itse asiassa Bernoullin kehittämä – asia, joka harmitti Bernoullia suuresti.
Vuonna 1695 Bernoulli sai professorin viran Hollannissa Groningenin yliopistossa. Hänen poikansa, joista tuli myös matemaatikkoja, syntyivät siellä. Hollannin vuosinaan Johann Bernoulli joutui kiistoihin veljensä Jacob Bernoullin kanssa, sekaantui Leibnizin ja Newtonin väliseen erimielisyyteen, oli syytettynä uskonnollisesta harhaoppisuudesta ja menetti tyttärensä taudeille. Johann Bernoulli muutti perheineen takaisin Sveitsiin, missä hän sai tuberkuloosiin menehtyneen veljensä viran Baselin yliopistossa. Hän oli arvostettu tiedemies, monet yliopistot yrittivät houkutella häntä professorikseen, ja hänestä tuli Pariisin, Berliinin, Lontoon, Pietarin ja Bolognan tiedeakatemioiden jäsen. Hänen hautakivessään lukee "Oman aikansa Arkhimedes".
Bernoulli oli kuuluisan sveitsiläisen matemaatikon Leonhard Eulerin opettaja Baselin yliopistossa.
Mandanit
Mandan-intiaanit kuuluivat siouxien hokan-murreryhmään. Heidän puheensa muistutti Wisconsinissa asuneiden winnebagojen murretta. Mandanien oma perimätieto tuntee kaksi eriävää tarinaa heidän alkuperästään. Näistä toinen kertoo heidän olleen alkuperäisiä Pohjois-Dakotan asukkaita. Toisen lähteen mukaan he aloittivat vaelluksensa läheltä merenrantaa ja kulkivat kohti pohjoista Mississippijokea myötäillen.
Esihistoriallisen muuttoliikkeensä jälkeen mandaneista tuli paikallaan pysyviä maanviljelijä-metsästäjiä. He kutsuivat itseään nimellä numakiki ’ihmiset’. Mandanit asuivat puoliksi maanalaisissa majoissa, jotka kohosivat maastosta esiin ruohottuneina kumpareina. Mandaneilla oli enimmillään kymmenkunta kylää ja heidän lukumääränsä on saattanut olla jopa 9 000–15 000 henkeä. Ensimmäiset eurooppalaisten tekemät havainnot mandaneista ovat 1700-luvun alusta. Tällöin mandanien tiedettiin käyneen kauppaa Kanadasta ja Isoiltajärviltä tulleiden ranskalaisten kanssa. Saman vuosisadan aikana kaupankäynti kohosi mandanien keskuudessa merkittävään asemaan, kunnes päättyi 1837 tulleen isorokon aiheuttamaan tuhoon, josta selvisi hengissä vain hieman yli sata mandania.
Ensimmäiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1738 ranskalainen löytöretkeilijä Pierre La Vérendrye teki vierailun mandanien kyliin. Hänellä oli mukanaan 50 miestä käsittävä retkikunta ja 25 assiniboine-opasta. La Vérendryen tarkoituksena oli laajentaa Yläjärven alueen turkiskauppaa kohti länttä ennen Hudsonlahden englantilaisia kauppiaita. Samalla retkikunnan toiveena oli löytää vesireitti Tyynellemerelle. Mandanit järjestivät vierailleen suuret pidot, mutta halusivat vihollisinaan pitämiensä assiniboinien poistuvan kylistä.
pienoiskuva|Mandan kylä ([[George Catlin)]] Védendrye oli hämmästynyt joidenkin mandanien vaaleasta ihonväristä ja hiuksista. Hän teki huomioita myös mandanien kylistä, joiden kadut ja aukeat torit pidettiin puhtaina ja siisteinä. Paaluvarustukset kylien ympärillä olivat yli neljän metrin korkuisia. Niitä ympäröi metrien syvyinen ja levyinen vallihauta. Kyliä oli kuusi ja Verendrye piti niitä "valloittamattomina". Hän ei uskonut poikkipuin tuettuja ja taitavasti rakennettuja paaluvarustuksia intiaanien tekemiksi ja oli varma, että mandanit olivat joskus esihistoriallisella ajalla olleet tekemisissä eurooppalaisten kanssa.
Mandanit kohtelivat retkikuntaa ystävällisesti kaikissa kylissään. Vuoden 1739 alussa Vedendrye ja hänen miehistönsä palasivat Fort La Reineen.
Tasankojen kaupankäynti
Kaupankäynnistä tuli elintärkeä osa mandanien elämää. Aluksi ympäristössä liikkuvat heimot tulivat ostamaan ruokaa, mutta kun tarjonta ja markkinat laajenivat, alkoi kaupankäynti lisääntyä merkittäväksi. Monimutkainen kauppaverkosto kehittyi metsästäjien ja maanviljelijöiden välille. Paimentolaisheimot toivat mukanaan kuivattua puhvelinlihaa, erilaisia nahkoja, vaatteita ja tiipiiden tekotarpeet. Hevoset, tuliaseet ja eurooppalaisen kaupan mukana leviävät muut hyödykkeet löysivät tiensä kauppapaikoille. Tavaroiden mukana kulkeutuivat uusille alueille myös eri suunnista lähteneet kulttuurivaikutteet.
Mandaneista ja heidän naapureistaan hidatsoista tuli kaksi rikkainta tasankojen kansaa, ainakin mitä tuli aineelliseen hyvinvointiin, elämän helppouteen ja ruokavarastojen kokoon. Suurimmat heidän kylistään toimivat kesäaikaan kohtaamispaikkoina monille alueen muille heimoille. Crowt, cheyennet, creet, assiniboinet, gros ventresit ja siouxit kävivät säännöllisesti vierailuilla mandankylissä. Kauppamatkat saattoivat venyä kuukaudenkin pituisiksi. Monista intiaaneista tuli tasankojen merkkikielen taitajia. Tämä kesäinen markkinatapahtuma katkaisi ympäristön sodankäynnit, ja salli vihollisten käydä kauppaa samoilla kauppapaikoilla.
1700-luvun puolenvälin jälkeen ranskalaiset kauppiaat alkoivat tehdä yhä enemmän vierailuja mandanien ja hidatsojen yhdistettyihin kauppakeskuksiin. Eurooppalaisen teollisuuden monet tuotteet otettiin vastaan suurella innolla. Hevosten mukana tasangoille tullut ratsastuskulttuuri toi mukanaan lisääntyviä levottomuuksia. Pohjois-Dakota täyttyi hevosilla liikkuvista metsästäjistä, jotka tulivat eri suunnilta ja vaihtoivat usein asuinpaikkaa. Siouxien monet eri heimot tunkeutuivat yhä lähemmäs mandanien kyliä ja alkoivat tehdä niihin hyökkäyksiä. Pohjoisilta lakeuksilta hyökkäilivät assiniboinet ja idästä ojibwat.
1700-luvun loppupuolella mandanien väkiluku supistui. Vihollisten hyökkäysten lisäksi heidän kyliinsä levisivät valkoisten kauppiaiden mukana kulkeutuneet kulkutaudit. Vuonna 1781 mandanien kyliin kauppatavaroiden mukana tullut isorokko aiheutti epidemian, joka surmasi paljon asukkaita ja sai eloonjääneet jättämään kylänsä. Etsiessään hieman pohjoisemmilta alueilta uusia asuinpaikkoja mandanit lyöttäytyivät yhä tiiviimmin naapureihinsa hidatsoihin, jotka saman kulkutaudin kokeneina olivat jättäneet vanhat asuinalueensa.
Retkikunnan vierailu
Vuonna 1804 Meriwether Lewisin ja William Clarkin johtama 45-miehinen retkikunta majoittui Pohjois-Dakotaan nykyisen Bismarckin kaupungin laitamille. Yhdysvaltain kongressi oli salaa rahoittanut tutkimushankkeen, jonka tarkoituksena oli kartoittaa länttä ja sen intiaanialueita. Lähestyvän talven suojaksi retkikunta rakensi Fort Mandanin, joka sijaitsi lähellä mandanien kahta kylää, Metutankea ja Ruptaria. Viettäessään viisi kuukautta mandanien parissa Lewis ja Clark tutustuivat näihin paremmin ja tekivät yllättävän havainnon: monet intiaaneista olivat vaaleaihoisia ja heillä oli punertavat tai vaaleat hiukset ja siniset tai harmaat silmät.
Tuho
Taidemaalari George Catlin kävi tutustumassa 1830-luvulla kymmenissä eri intiaanikylissä ja ikuisti päälliköiden muotokuvia ja heimojen tärkeitä tapahtumia. Catlin saapui myös mandanien luo ja sai näiltä lämpimän vastaanoton. Hän pääsi näkemään läheltä kansan kulttuuria ja maalasi lukuisia kuvia heidän kulttuuristaan.
Vuonna 1833 mandanit saivat vieraikseen sveitsiläisen taiteilijan Karl Bodmerin ja saksalaisen prinssi Maximilian zu Wied-Neuwiedin. Bodmerin tehdessä maalauksiaan tutki prinssi Maxmilian intiaanien ulkonäköä ja tapoja. Heidän työnsä (Reise in das innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834), samoin kuin Catlinin, ovat jääneet jälkipolville muistuttamaan mandaneista, joiden elämänkaari koki traagisen lopun vain muutamaa vuotta myöhemmin Bodmerin ja Maxmilianin lähdön jälkeen. Kesällä 1837 American Fur Companyn jokilaiva St. Peter saapui mandan-kylän rantaan tuoden mukanaan kauppatavaraa etelästä. Aluksen lastin mukana tullut isorokko levisi mandanien kyliin ja kylvi kuolemaa ympärilleen. Monet taudista selvinneet mandanit tekivät itsemurhan nähtyään peilistä taudin runtelemat kasvonsa. Muiden heimojen soturit käyttivät syntynyttä kaaosta hyödykseen. He varastivat taudin saastuttamista mandankylistä hevosia ja muuta tavaraa ja toivat tartunnan omiin kyliinsä.
Nykyaika
Mandanien kieltä puhuu vain muutama heimon vanhan sukupolven edustaja. Kiinnostus kielen oppimiseen ja sen elvyttämiseen on kuitenkin lisääntynyt nuorison keskuudessa.
Kylät ja elinkeinot
pienoiskuva|[[Karl Bodmerin näkemys mandan-päällikön asunnosta]] Mandanien kulttuuri jakoi varsin selkeästi miesten ja naisten tehtävät. Sodankäynti ja metsästys kuuluivat heimon jokaiselle miehelle, kun taas maanviljely, ruoanlaitto ja asunnosta huolehtiminen olivat naisten asioita. Toukokuussa aloitettiin maissin, pavun, tupakan, kurpitsan ja auringonkukan viljely. Naisten työkaluina olivat erilaiset kaivukepit, haravat ja puiset tai biisoninluusta tehdyt kuokat. Puutarhojen ja peltojen tuholaiset; preeriakoirat, linnut ja pikkujyrsijät pyrittiin torjumaan erilaisin biisoninnahasta muotoilluin pelottimin. Naiset saattoivat hieroa eri puolille kehoaan salviaa, koska sen uskottiin suojelevan heidän satoaan madoilta ja taudeilta. Sadonkorjuu alkoi elokuussa ja päättyi lokakuussa. Mandanien naiset keräsivät myös erilaisia juuria, poimivat marjoja ja kalastivat. Heillä oli myös omat seuransa kuten miehilläkin.
Miehet metsästivät biisonien lisäksi peuroja, hirviä, karhuja, antilooppeja sekä vesilintuja. Pojat aloittivat metsästyksen harjoittelun heti opittuaan kävelemään. Seitsemänvuotiaina he pääsivät jahtaamaan jäniksiä. Nuoret miehet hikoilivat mandanien alkeellisessa saunassa päästääkseen eroon ominaishajuistaan. Tämän jälkeen naamioiduttiin sudentaljoihin ja lähdettiin pyydystämään biisoneita. Ennen hevosten saapumista metsästysmatkat tehtiin jalan. Aseina olivat nuolet, jouset, kirveet ja nuijat.
Seremoniat
pienoiskuva|Taiteilija George Catlin pääsi tutustumaan O-kee-pa-seremoniaan Tärkeimmät rituaalit olivat o-kee-pa-seremonia ja biisonitanssi. Ensin mainittu oli heidän elämänsä tärkein seremonia, joka oli eräänlainen ihmisten, eläinten ja maitten luomiskertomus. Tapahtuma oli nelipäiväinen. Siihen kuului oleellisena osana nuorten miesten hyväksytyksi tuleminen mandanien yhteisön jäseneksi. Nuorukainen sai valita sukulaisen, joka lävisti hänen rintansa kahdesta kohtaa. Näin syntyneistä rei’istä nuori mies nostettiin nahkahihnoihin asetettujen koukkujen avulla roikkumaan mandanien lääkemajan poikkipuuhun. Itsekidutuksen aikana vaellettiin eläimiksi muotoutuneina henkien maailmaan ja etsittiin täältä voimaa ja hyviä neuvoja miten selvitä läpi elämän. Kun nuorukainen menetti tajuntansa, hänet laskettiin maahan. Tajuihin palaaminen tapahtui ilman ulkopuolista apua. Tämä seremonia oli testi nuoren miehen voimista ja sietokyvystä ja samalla varmin tae siitä, että hän oli soturiksi tulemisen arvoinen.
pienoiskuva|Mandanien biisonitanssia kuvattiin pohjoisten tasankojen värikkäimmäksi. Karl Bodmerin maalaus. Puhvelitanssissa siihen osallistujat kantoivat yllään eläinten taljoja ja yrittivät houkutella biisonien henkiä lähemmäs kylän rajoja. Vanhemmat miehet istuivat ympyrässä katsellen, kun nuoret miehet esittelivät vaimojaan tai sellaisiksi aikovia. Kun naiset olivat tulleet hyväksytyiksi osallistuivat miehet tanssiin värjäten itsensä punaisin, mustin ja valkoisin värein. Biisonintaljoihin pukeutuneina he aloittivat hurjan tanssin, joka kuvasi sekä metsästäjiä että metsästettäviä. Tapahtuma pidettiin kylän keskellä olevalla torilla, jonka ainoana rakennuksena oli rituaalisiin tarkoituksiin rakennettu lääkemaja. Viimeisenä päivänä joku tanssiin osallistuneista naamioitui nälänhädän hengeksi. Kyläläiset kivittivät häntä, kunnes "nälkä" oli ajettu pois. Tämän toimituksen jälkeen järjestettiin suuret pidot. Hyvät suhteet henkimaailmaan takasivat elämän jatkuvuuden, riittävän sadon ja hyvän metsästysonnen.
Epäilyt eurooppalaisesta alkuperästä
George Catlin yritti kerätä tutkimusaineistoa, joka yhdistäisi mandanit vanhaan legendaan prinssi Madocista ja hänen kadonneesta siirtokunnastaan. Mandanien sioux-murteessa esiintyi monia walesin kieltä muistuttavia sanoja, jotka Catlin merkitsi paperille. Lisäksi mandanit käyttivät veneitä, jotka oli punottu pajusta ja päällystetty nahalla. Samanlaisia käytettiin Walesissa. Merkittävin asia oli eurooppalainen ulkonäkö kasvonpiirteitä myöten. Catlin totesikin muistiinpanoissaan, että mandanit erosivat niin paljon kaikista muista lähialueiden heimoista, että heidän täytyi olla lähtöisin jostain hyvin kaukaa. pienoiskuva|Mandanit käyttivät walesilaistyylisiä härkäveneitä
Walesilainen tutkija John Evans vietti yhden talven mandanien parissa jo 1700-luvun lopulla selvittääkseen näiden alkuperää. Hän ei ollut kuitenkaan löytänyt riittävästi todisteita mandanien sukulaisuudesta walesilaisiin, joten vaaleaihoisten intiaanien mysteeriä ei pystytty ratkaisemaan. Jotkut tutkijat ovat esittäneet teorian, jonka mukaan mandanit olisivat olleet viikinkien jälkeläisiä. John Evans totesi omien tutkimustensa lopputuloksena, että mandanit eivät olleet ainakaan walesilaisia.
Prinssi Maximilian kuvasi tapaamiaan mandaneita rotevatekoisiksi, leveäharteisiksi ja lihaksikkaiksi ja pituudeltaan keskimittaisiksi. Naiset olivat lyhyehköjä, mutta niin ikään harteikkaita. Mandanien nenät eivät olleet kaarevia eivätkä leveitä, vaan pääosin suoria ja enemmänkin kapeita. Heidän poskipäänsä eivät olleet korkealla kuten siouxeilla.
Jenne Langhout
Jenne Langhout (27. syyskuuta 1918 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. maaliskuuta 2010 Hilversum) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Luettelo Kurikan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kurikan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kurikan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kurikkaan on liitetty Jurvan ja Jalasjärven kunnat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat
Alue-sarakkeessa on entisten kuntien nimiä Kurikka, Jurva ja Jalasjärvi sekä näiden alla kyliä.
Pajujärvi (Padasjoki)
Pajujärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kailankulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,5 metriä mpy.
Aloisius Lilius
Aloisius Lilius (Luigi Lilio, Luigi Giglio) (n. 1510–1576) oli italialainen lääkäri, filosofi ja kronologi. Hän kehitti gregoriaanisen kalenterin.
Lilius laati juliaanisen kalenterin uudistamiseksi esityksen nimeltä Compendium novae rationis restituendi kalendarium (suomennettuna Tiivistelmä uudesta suunnitelmasta kalenterin korvaamiseksi). Uusi kalenteri otettiin käyttöön kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen, kun hänen veljensä Antonio esitteli hänen työnsä tulokset paavi Gregorius XIII:lle. Christopher Clavius teki tekstiin pieniä muutoksia, minkä jälkeen se hyväksyttiin vuonna 1582.
Liliuksen mukaan on nimetty kraatteri Kuussa.
Crashdïet
Crashdïet on sleaze rock/glam metal -yhtye, joka on kotoisin Tukholmasta Ruotsista. Yhtyeeltä on julkaistu viisi albumia: Rest in Sleaze (2005), The Unattractive Revolution (2007), Generation Wild (2010), The Savage Playground (2013) ja Rust (2019).
Historia
Yhtye perustettiin alun perin vuonna 2000. Se sai paljon vaikutteita muun muassa yhtyeiltä Guns N' Roses, Mötley Crüe, Skid Row ja Hanoi Rocks. Crashdïet kehitti itselleen kulttimaineen julkaistessaan ensimmäiset demonsa, joista moni oli ladattavissa yhtyeen virallisilla kotisivuilla.
Vuonna 2005 Crashdïet julkaisi ensimmäisen albuminsa Rest in Sleazen ja lähti Ruotsin-kiertueelle saman vuoden syksyllä mainostaakseen albumiaan. Albumi myi yleisesti ottaen hyvin, vaikka yhtye ei ollutkaan kovin tunnettu Ruotsin ulkopuolella. Yhtye soitti myös Download-festivaalilla Britanniassa vuonna 2005 mainostaakseen albumiaan. Crashdïet julkaisi neljä singleä ensimmäiseltä albumiltaan: ”Riot in Everyone”, ”Breakin' the Chainz”, ”Knokk 'Em Down” sekä ”It's a Miracle”.
20. syyskuuta 2007 huhuttiin, että Twisted olisi lähtenyt yhtyeestä. Väitettiin tämän lähettäneen yhtyeen muille jäsenille sähköpostin sanoen ettei halunnut olla osa sitä enää pitempään. Yhtyeen basisti Peter London ja yhtyeen levy-yhtiö kielsivät myöhemmin nämä väitteet. Albumi julkaistiin 3. lokakuuta 2007.
13. heinäkuuta 2008 yhtyeen virallisella kotisivulla ilmoitettiin, että H. Olliver Twisted on jättänyt yhtyeen, mutta että yhtye aikoo jatkaa ilman Ollia, kunhan vain uusi - jo kolmas - laulaja löydettäisiin.
4. kesäkuuta 2009 yhtye julkaisi virallisella MySpace-sivustollaan uuden kappaleen nimeltään Caught In Despair. Simon Cruz julkistettiin Crashdïetin uudeksi laulajaksi, ja ensimmäinen keikka uudella kokoonpanolla oli lokakuussa Sweden Rock Boatissa.
Crashdïet esiintyi Rockin' Hellsinki tapahtumassa Helsingissä 7. kesäkuuta 2012 Mötley Crüen ja Hardcore Superstarin kanssa.
Hyödykemarkkina
Hyödykemarkkina on taloustieteessä ja erityisesti kilpailuoikeudessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan samalla taloudellisella markkinalla olevien hyödykkeiden ryhmää. Kaksi hyödykettä ovat samalla taloudellisella markkinalla, mikäli ne ovat taloudellisesti toistensa substituutteja - eli toisen hyödykkeen hinnan noustessa toisen hyödykkeen kysyntä lisääntyy.
Uraanin väkevöinti
right|200px|thumb|Korkeaväkevöityä uraania kiekkona 200px|thumb|Uraanin väkevöintiin käytettyjä [[Sentrifugi|kaasusentrifugeja. Piketon, Ohio, 1984.]] Uraanin väkevöinti tai uraanin rikastaminen, on uraanin isotooppirikastusta, jossa kasvatetaan rikasteessa olevan U-235:n osuutta suhteessa U-238:n osuuteen. Uraanirikastetta väkevöidään, jotta siitä saadaan ydinreaktoriin sopivaa ydinpolttoainetta tai ydinaseeseen sopivaa ydinasemateriaalia. Väkevöintilaitosta ei pidä sekoittaa uraanirikastamoon, jossa tuotetaan kemiallisesti uraanipitoisesta malmista uraanirikastetta (U3O8, triuraanioktaoksidi, jota esiintyy pikivälke mineraalissa), joka ei ilman väkevöintiä kelpaa ydinpolttoaineeksi useimpiin tavallisiin kevytvesi(ydin)reaktoreihin. Yleiskielessä väkevöinnistä puhutaan usein kuitenkin virheellisesti "rikastamisena".
Luonnossa esiintyvä uraani koostuu pääosin kahdesta isotoopista, jotka ovat stabiilimpi ja huomattavasti yleisempi U-238, n. 99,27 % ja epästabiilimpi ja huomattavasti harvinaisempi U-235, n. 0,72 %. Näistä vain U-235 soveltuu perinteiseen kevytvesireaktorin fissiiliksi ydinpolttoaineeksi. U-238:aa jää runsaasti rikastettuunkin ydinpolttoaineeseen jopa 97 %, mutta se ei pääosin osallistu fissioon eikä siten tuota energiaa perinteisessä kevytvesiydinreaktorissa. Polttoaine luokitellaan käytetyksi, kun sen isotooppinen rikastusaste on laskenut kevytvesireaktorissa luonnolliselle tasolle, eli kun polttoaineessa olevan U-235 osuus on 0,72 % kaikesta uraanista. Koska U-238 ei pääosin osallistu fissioon, polttoaineen massasta "häviää" (fissioituu tytärnuklideiksi ja energiaksi) vain erittäin pieni osa, alle 0,1 % ydinpolttoaineesta (eli noin 2–3 %-yks. sen sisältämästä uraanista). Käytetyn polttoaineen massa on lähes sama kuin käyttämättömän, mikä tekee ydinreaktorin polttoainehyötysuhteesta massaan suhteutettuna erittäin huonon.
Uraanin väkevöinti on välttämätöntä uraanissa tapahtuvan ketjureaktion aikaansaamiseksi ja ylläpitämiseksi kannattavasti reaktorissa. Väkevöinnillä nostetaan vaikutusalaa eli fission todennäköisyyttä. Kevytvesireaktoriin soveltuvan ydinpolttoaineen väkevöintiaste, eli U-235 isotoopin osuus kaikesta uraanista on noin 2–5 %. Tällaisella isotooppirikastusasteella kriittisen massan saavuttaminen ja siten ydinräjähdys on mahdoton. Suurempia rikastusasteita ei tavallisesti käytetä ydinpolttoaineen valmistuksessa, sillä isotooppirikastus hankaloituu progressiivisesti mitä puhtaampiin isotooppikoostumuksiin pyritään.
Ydinaseeseen soveltuvan ydinasemateriaalin (tässä U-235) isotooppinen väkevöintiaste pitää olla yli 90 %, jolloin kriittinen massa, hallitsematon ydinketjureaktio ja hyötysuhteeltaan massaan nähden, riittävän voimakas ja todennäköinen ydinräjähdys voidaan saavuttaa. Liian pienellä rikastusasteella, kriittinen massa ja siten aseen koko ja hinta kasvaa erittäin progressiivisesti, vain pieni osa fissiilistä aineesta fissioituu lyhyeessä ajassa ja räjähdysteho jää pieneksi tai kasvaa riski, ettei räjähdystä eli ydinketjureaktiota käynnisty lainkaan.
Yli 20 %:sti väkevöityä uraanipolttoainetta sanotaan korkea(isotooppi)rikasteiseksi uraaniksi eli HEU:ksi (Highly Enriched Uranium) ja alle 20 %:sta vastaavasti LEU:ksi (Low Enriched Uranium). Jotkut erikoisydinreaktorit, kuten raskaalla vedellä hidastettu CANDU, eivät tarvitse toimiakseen väkevöityä uraanipolttoainetta vaan pystyvät toimimaan väkevöimättömällä (isotooppirikastamattomalla) uraanirikasteella. Myös CANDU:ssa vain Uraanin isotooppi 235 osallistuu fission.
Minna Pihala
Minna Maria Pihala (s. 27. tammikuuta 1969 Eurajoki) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen kestävyysjuoksija. Uransa ajan hän edusti Merikarvian Intoa ja hänen valmennuksestaan vastasivat Esko Strömsholm ja Timo Vuorimaa. Kalevan kisoista Pihala voitti hopeaa 10 000 metrin juoksussa vuonna 2001. Samana vuonna hän saavutti SM-hopeaa myös puolimaratonilla.
Uraanin väkevöinti
Kaasudiffuusio
Uraania väkevöidään muun muassa kaasudiffuusiomenetelmällä, jossa kaasumainen uraaniheksafluoridi nostetaan korkeaan paineeseen ja ohjataan ohuiden kalvojen rajaamaan tilaan. Kevyemmän U-235:n keskimääräinen nopeus on suurempi ja se menee helpommin kalvojen läpi. Tämän jälkeen väkevöitynyt kaasu nostetaan taas korkeaan paineeseen ja siirretään seuraavaan vaiheeseen. Kalvojen läpi menemättä jäänyt hieman köyhdytetty osa siirretään edelliseen vaiheeseen. Menetelmä on varsin tehoton ja energiaa kuluttava sekä vaatii huomattavan määrän vaiheita tuottaakseen riittävästi väkevöityä uraania. Uusia laitoksia ei enää rakenneta, mutta vanhoja käytetään edelleen.
Kaasusentrifugi
thumb|120px|Zippe-tyypin kaasusentrifugi Kaasusentrifugimenetelmässä uraaniheksafluoridi laitetaan nopeasti pyörivän sylinterin sisälle, joka kerrostaa eri painoiset uraanin isotoopit hieman eri kohtiin sentrifugin sylinterin akselin ympärille. Menetelmä tehostuu lämmön aikaansaamasta vaikutuksesta ja sopivasta kohdasta otetaan väkevöitynyt osa kaasusta kaskadin seuraavaan vaiheeseen. Tarvitsee noin kuudeskymmenesosan siitä energiasta mitä kaasudiffuusiolla kuluu vastaavan väkevöintiastetta olevan määrän tuottamiseen. Yhden sentrifugin käsittelemä massavirta on pieni, joten niitä tarvitaan tuhansittain riittävän kapasiteetin aikaansaamiseksi.
Lasermenetelmät
Lisäksi on kehitetty erilaisia laserväkevöintimenetelmiä, jotka eivät ole laajassa käytössä. AVLIS-menetelmässä (Atomic Vapor Laser Isotope Separation) uraani höyrystetään tyhjiöön elektronisuihkulla ja käytetty laser ionisoi vain toisen isotoopeista, joka saadaan erotettua sähkökentän avulla. Tätä menetelmää ei ole todettu kovin käytännölliseksi. Muitakin menetelmiä on kehitetty, joista SILEX voi edetä kaupalliseen mittakaavaan.
Massaspektrometri
Sähkömagneettinen menetelmä erottelee hiukkaskiihdyttimen avulla eri painoisia uraaniatomeja siten, että niiden liikeradat taipuvat eri tavoin magneettikentässä. Tällaisia massaspektrometriin perustuvia laitteita ei useinkaan käytetä niiden suuren energiankulutuksen takia. Tosin esimerkiksi toisessa maailmansodassa sitä käytettiin parempien menetelmien puuttuessa Yhdysvalloissa ja Irakin jo keskeytyneessä ydinohjelmassa.
Muut menetelmät
Monia muitakin uraanin väkevöintimenetelmiä on kehitetty, kuten aerodynaaminen erotus, mutta ne on hylätty epäkäytännöllisinä tai epätaloudellisina.
Rantajärvi (Padasjoki)
Rantajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kailankulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Akaan seurakunta
Akaan seurakunta perustettiin jo keskiajalla. Siitä ovat myöhemmin eronneet Urjalan ja Kylmäkosken seurakunnat. Akaan kunnan keskeisimmät osat muutettiin vuonna 1946 Toijalan kauppalaksi, jolloin siitä samalla liitettiin alueita useisiin naapurikuntiin. Akaa pysyi kuitenkin edelleen seurakunnan nimenä, mutta siihen kuului sen jälkeen pelkästään Toijalan kauppala/kaupunki sekä lisäksi Akaan kunnasta Kylmäkosken kuntaan liitetty alue, joten seurakuntaraja ei vastannut Kylmäkosken ja Toijalan välistä kuntarajaa. Nykyään myös Kylmäkoski kuuluu Akaan seurakuntaan kappeliseurakuntana. Akaa tuli jälleen käyttöön myös kunnan nimenä vuonna 2007, kun Toijala ja Viiala yhdistettiin. Kylmäkoski liittyi kunnallisesti Akaan kaupunkiin vuonna 2011.
Chicago Enforcers
Chicago Enforcers oli lyhytaikainen ammattilaistason amerikkalaisen jalkapallon joukkue Chicagosta, Illinois’ta. Joukkue pelasi vain yhden kauden toimineessa XFL-liigassa kaudella 2001 osana Itäistä divisioonaa.
Joukkue luotiin vuonna 2001 osaksi Vince McMahonin perustamaa XFL:ää, jonka omistivat puoliksi showpainiorganisaatio WWE ja televisioyhtiö NBC. Enforcersin kotikenttä oli 66 944 katsojan Soldier Field.
Ainoalla kaudellaan Enforcers pelasi runkosarjassa kymmenen ottelua, joista se voitti viisi ja hävisi viisi. Joukkue selvisi Itäisen divisioonan toiselta sijalta pudotuspeleihin, joissa se hävisi välierissä Los Angeles Xtremelle lukemin 16–33.
Kiel
Kiel on satamakaupunki Itämeren rannalla Pohjois-Saksassa. Se on Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupunki. Vuoden 2014 lopussa kaupungin asukasluku oli 243 148, joten se on asukasluvultaan Schleswig-Holsteinin suurin kaupunki. Kielin pinta-ala on 118,65 km².
Historia
Kylä perustettiin 1233 ja muutettiin kaupungiksi 1242. Kiel, Holsteinin herttuakunnan pääkaupunki, oli Hansaliiton jäsen vuodesta 1284 vuoteen 1518. Herttuakunta oli Tanskan kuninkaan alaisuudessa vuodesta 1773 vuoteen 1864. Koska Tanskan kuningas kuitenkin hallitsi Holsteinia vain personaaliunionin kautta, Holstein pysyi saksalais-roomalaisen keisarikunnan osana eikä Kieliäkään liitetty Tanskaan. Edes keisarikunnan hajoaminen vuonna 1806 ei muuttanut tilannetta, vaan Tanskan kuninkaan valta perustui myöhemminkin ainoastaan hänen asemaansa Holsteinin herttuana.
Urjalan seurakunta
Urjalan seurakunta oli Akaan seurakuntaan kuulunut kappeliseurakunta viimeistään vuodesta 1540 lähtien. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muodostettiin vuonna 1590.
Kiel
Historia
1895 avattiin kaupungista alkunsa saava Kielin kanava.
Kiel oli 1900-luvun alkupuolella Saksan tärkein satamakaupunki, minkä vuoksi liittoutuneet pommittivat sen raunioiksi toisessa maailmansodassa. Kielin sotasatama räjäytettiin 5. helmikuuta 1950. Tämän vuoksi melkein kaikki kaupungin rakennukset ovat alle 70 vuotta vanhoja, vaikka kaupungissa juhlittiin suuria 750-vuotisjuhlia 1992. Tuhoista huolimatta Kiel nousi sodan jälkeen Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupungiksi, ja aluehallinto siirtyi sinne Schleswigin kaupungista.
Tiede
Kansainvälisesti tunnettuja ovat vuonna 1665 perustettu Kielin yliopisto sekä sen yhteydessä toimiva Maailmantalouden laitos.
Ilmasto
Kielissä vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 21,3 °C. Keskimääräinen alin lämpötila on nollassa tammikuussa, joka on vuoden kylmin kuukausi. Eniten sataa heinäkuussa, keskimäärin 88 mm.
Liikenne
Kiel on Saksan tärkeimpiä matkustajasatamia ja Itämerelle suuntautuvan laivaliikenteen kannalta tärkeä tavarasatama. Säännöllisiä matkustajalauttayhteyksiä on Ruotsin Göteborgiin, Norjan Osloon sekä Liettuan Klaipėdaan. Kielin sataman kautta kulki noin 6,3 miljoonaa tonnia tavaraa vuonna 2013.
Urheilu
Vuosina 1936 ja 1972 Kielissä pidettiin olympialaisten purjehduskisat. Käsipalloseura THW Kiel on voittanut Saksan mestaruuden 14 kertaa sekä Euroopan mestareiden liigan vuosina 2007, 2010 ja 2012 ja on näin Saksan menestynein seurajoukkue. Jalkapalloseura Holstein Kiel pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Ystävyyskaupungit
Kielillä on ystävyyskaupunkeja seitsemässä maassa:
John Ruskin
John Ruskin (8. helmikuuta 1819 Lontoo, Englanti – 20. tammikuuta 1900 Coniston) oli englantilainen professori, kirjailija, runoilija, taidemaalari ja taidekriitikko.
Elämä
Ruskin oli sherrytehtailijan poika, ja hän suoritti opintonsa Oxfordissa. Omaisuutensa ansiosta hän saattoi matkustella ympäri Eurooppaa ja käydä museoissa opiskelemassa maalaustaidetta.
Toiminta
Ruskin kuului prerafaeliitteihin. Ryhmä syntyi 1800-luvun puolivälissä esteetikkojen (fin de siècle) ja kirjallisten piirien yhteiseksi järjestöksi. Ruskin kirjoitti teoksen The Stones of Venice (1853), joka oli eräänlaisen törmäys viktoriaaniseen yhteiskuntaan, ja sen tarkoituksena oli tuoda yhteen taide, luonto, moraali ja ihminen. Tämä teos teki hänestä eräänlaisen arts and crafts -liikkeen perustajan, kun William Morris, jonka ohjaaja hän oli, nousi liikkeen kärkihahmoksi. Kirjoitustensa ja kuulijoidensa kautta hän herätteli henkiin kuoleman kielissä ollutta englantilaista käsityötaitoa. Hän on myös jugendin edelläkävijöitä.
Vuodesta 1870 lähtien Ruskin vastusti ranskalaisen arkkitehdin Viollet-le-Ducin näkemyksiä, joiden mukaan arkkitehtuurin tuli olla yhtenäinen kokonaisuus, historiasta ja historiallisen monumentin kokonaisuudesta välittämättä. Teoksessaan The Seven Lamps of Architecture (1849) Ruskin määritteli arkkitehtuurin inhimilliseksi olioksi, jota tulee tukea ja siten restauroida sitä mahdollisimman vähän. Mutta monumentin pitää saada myös kuolla luonnollinen kuolema. Näin oli muodostunut kaksi erilaista näkemystä kansallisten aarteiden säilyttämiseksi. Ruskin sai tukea William Morrisilta, joka suositteli, että kohteita ei restauroitaisi lainkaan. Morris perustikin vanhojen rakennusten suojeluun erikoistuneen järjestön.
Ruskinin taidemaku sai hänet ihailemaan yhtä lailla Italian alkukantaista taidetta kuin englantilaista taidemaalaria William Turneria. Hän oli myös suuri taiteen propagandisti. Hänen ajatuksensa kansantajuistivat taidetta ja hänen kirjansa vaikuttivat voimakkaasti arts and crafts -liikkeeseen. Se edusti selkeästi paluuta luontoon -ajatusta, joka taiteessa merkitsi viehkeitä, aaltomaisia muotoja ja hillittyä charmia, jotka löydetään kasvien, kukkien, hyönteisten, kalojen, lohikäärmeiden, seireenien ja lintujen muodoista ja niiden väreistä kaikessa loistossaan.
Ruskin avasi Cambridge School of Art'n vuonna 1858, jonka perustuksille on rakennettu nykyinen Anglia Ruskin University. Cambridgessä, Chelmsfordissa, Peterboroughssa ja Lontoossa toimiva Anglia Ruskin University on nimetty Ruskinin mukaan.
Ruskin toimi taiteen professorina Oxfordin yliopistossa.
Ruskin vaikutti kirjailija Leo Tolstoin, kirjailija Marcel Proustin, esseisti Thomas Carlylen ja Intian itsenäisyysliikkeen johtaja Mahatma Gandhin ajatuksiin.
Henryk Roman Gulbinowicz
thumb|right|Henryk Roman Gulbinowicz Henryk Roman Gulbinowicz (17. lokakuuta 1923 – 16. marraskuuta 2020 ) oli puolalainen katolinen pappi. Hän toimi Wrocławin arkkipiispana vuosina 1976–2004 ja on ollut kardinaalina vuodesta 1985. Hän oli kuitenkin liian iäkäs voidakseen osallistua uuden paavin valintaan vuonna 2005. 180px|pienoiskuva|vasen
Texasin paras pikku porttola
Texasin paras pikku porttola on yhdysvaltalainen komediallinen musikaalielokuva vuodelta 1982. Sen pääosissa ovat Dolly Parton ja Burt Reynolds. Se on elokuvaversio Carol Hallin menestysmusikaalista.
Christiansborg
Christiansborg on palatsi Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Slotsholmenin saarella. Linnassa toimii useita keskeisiä Tanskan valtiollisia instituutioita. Suurimman osan tiloista vie Tanskan parlamentti. Linnassa sijaitsee myös pääministerin toimisto, korkein oikeus sekä kuningashuoneen tiloja, kuten vastaanottotilat, kappeli ja hevostallit.
Texasin paras pikku porttola
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa kepeäksi ja karamellinväriseksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Christiansborg
Absalonin linna
Ensimmäinen Slotsholmenille rakennettu linna oli Absalonin linna, joka rakennettiin vuonna 1167. Saxo Grammaticuksen mukaan linnan rakennutti Roskilden piispa Absalon. Linna seisoi paikallaan parisataa vuotta, ja se koki monia hyökkäyksiä ja miehityksiä. Vuonna 1349 linnan valloitti kuningas Valdemar IV:n viholliset Hansaliitosta. Hansaliiton kaupungit lähettivät kivenhakkaajia tuhoamaan linnan kivi kiveltä ja myös onnistuivat siinä.
Kööpenhaminan linna
Tuhotun Absalonin linnan tilalle rakennettiin nopeasti Kööpenhaminan linna. Uusi linna oli edeltäjänsä Absalonin linnan tavoin Roskilden piispan omistuksessa, kunnes Tanskan kuningas Eerik Pommerilainen anasti oikeudet linnaan vuonna 1417. Siitä lähtien linnassa asuivat Tanskan hallitsijat.
Kööpenhaminan linna koki useita kertoja monia suuria muutoksia, ja 1720-luvulla kuningas Fredrik IV rakennutti sen kokonaan uudestaan. Uudelleenrakennetusta linnasta tuli kuitenkin niin painava, että sen perustukset alkoivat horjua. Fredrik IV:n seuraaja, kuningas Kristian VI näkikin parhaaksi tuhota Kööpenhaminan linnan ja alkoi heti valtaan noustuaan rakennuttaa sen tilalle täysin uutta linnaa.
Ensimmäinen Christiansborg
thumb|right|250px|Ensimmäinen Christiansborg. Valtaan noustuaan kuningas Kristian VI ryhtyi saman tien rakennuttamaan Kööpenhaminan linnan tilalle uutta Christiansborgia. Linna oli arkkitehti Elias David Häusserin suunnittelema, ja se edusti barokkia. Linna valmistui suurimmaksi osaksi vuonna 1754. Vuonna 1794 linna kuitenkin tuhoutui raivoisassa tulipalossa. thumb|250px|Tuhoutunut toinen Christiansborg.