cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amedeo Modigliani
Varhainen elämä, taideopinnot ja Pariisiin muutto
Primitiivinen taide oli Pariisissa tuolloin yleinen kiinnostuksen kohde. Monet keskeiset taiteilijat, kuten Paul Gauguin, Constantin Brâncuși, Henri Matisse ja Pablo Picasso, tekivät arkaisoivia puu- ja kiviveistoksia. Modigliani ystävystyi läheisesti Brancusin kanssa ja sai häneltä vahvoja vaikutteita.
Taiteilijanura
thumb|upright=0.6|Modiglianin malli ja rakastettu Jeanne Hebuterne Modiglianin ateljeessa Montparnassella. Tuottelias Modigliani teki Pariisin vuosina 1906–1920 noin 420 maalausta, lukemattomia piirustuksia ja 31 veistosta. Veistoksia hän teki kivestä 1914 alkaen. Pelkistetyissä, tavallisesti päätä kuvaavissa veistoksissa on tyyliteltyjä vaikutteita afrikkalaisesta, oseanialaisesta ja kykladisesta veistotaiteesta.
Viime vaiheet ja perintö
Modigliani kuoli tuberkuloosiin 35-vuotiaana. Hänen terveytensä oli ollut heikko jo nuorena, hän muun muassa joutui lopettamaan koulun 14-vuotiaana keuhkopussintulehduksen vuoksi. Viimeisinä Pariisin vuosina terveyttä heikensivät myös päihteet.
Modigliani on toiminut boheemitaiteilijan perustyyppinä. Hänen elämänvaiheistaan on kirjoitettu paljon ja tehty useita elokuvia, kuten Elin päivästä päivään (1958) ja Modigliani (2004).
Ateneumin taidemuseon kokoelmassa on vuonna 1955 hankittu öljymaalaus Taidemaalari Léopold Survagen muotokuva. Ateneumin taidemuseossa nähtiin syksyllä 2016 Amedeo Modiglianin retrospektiivi, jossa oli esillä yli sata Modiglianin teosta.
Tuomenkehrääjäkoi
Tuomenkehrääjäkoi (Yponomeuta evonymella) on perhonen, jonka toukat elävät tuomissa. Ne kehräävät tuomeen harsomaisen kudoksen, joka peittää lehtiä, oksia ja joskus koko puun. Toukat pystyvät syömään koko puun lehdettömäksi. Tästä puu selviytyy kuitenkin yleensä hyvin.
Koko ja ulkonäkö
Aikuisella perhosella on puhtaan valkoiset etusiivet, joissa on siiven suuntaisesti viisi epäsäännöllistä riviä pieniä mustia pilkkuja. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat. Tuntosarvet ovat hieman etusiipiä lyhyemmät ja valkoisten poikkiviirujen kirjomat. Siipiväli 20–24 mm.
Yponomeuta -sukuun kuuluu kahdeksan Suomesta tavattua lajia, joista jossain määrin mainittavia tuhoja aiheuttavat myös pihlajankehrääjäkoi (Yponomeuta padellus) ja omenankehrääjäkoi (Yponomeuta malinellus). Lajit muistuttavat ulkonäöltään huomattavasti tuomenkehrääjäkoita.
Levinneisyys ja lentoaika
250px|pienoiskuva|vasen|Toukkien kutomaa seittiä. 250px|pienoiskuva|vasen|Heinä-elokuussa kasvavat tuomelle uudet lehdet. Tuomenkehrääjäkoin levinneisyys on palearktinen ulottuen Irlannista ja Iberian niemimaalta Skandinaviaan ja idässä edelleen Koreaan ja Japaniin saakka. Suomessa lajia tavataan koko maassa, mutta se harvinaistuu pohjoista kohti. Toukkia tavataan kesäkuussa. Aikuiset perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta elo-syyskuun vaihteeseen.
Dan Tigerstedt
Dan Tigerstedt (s. 1954 Helsinki) on suomalainen musiikkiäänittäjä, -miksaaja ja -tuottaja. Tigerstedt on ollut mukana yli 500 suomalaisen albumin tekemisessä.
Tuomenkehrääjäkoi
Elinympäristö ja elintavat
Tuomenkehrääjäkoita tavataan kaikkialla tuomia kasvavilla paikoilla. Toukat elävät suurina ryhminä erittämänsä seitin suojissa ja syövät puut runsaana esiintyessään jopa täysin lehdettömiksi. Tuomet selviävät yleensä tuhosta hyvin ja kasvattavat uudet lehdet myöhemmin kesällä. Jos huomattava tuho kuitenkin toistuu useita vuosia peräkkäin, puut saattavat kuolla. Kukin toukkaryhmä syö kaikki oksan lehdet ja lehtien loputtua ne siirtyvät joukkona uuteen oksaan. Täysikasvuiset toukat koteloituvat tiiviinä ryhminä seitin suojiin. Toukkien seittejä on tuomissa alku- ja keskikesällä ja loppukesällä koteloituneista toukista kuoriutuu aikuisia perhosia.
Naaras munii nuorille oksille noin 60 munan rykelmiä, joiden läpimitta on joitakin millimetrejä. Osa munista kuoriutuu jo syksyllä, mutta toukat eivät poistu munasta ennen kevättä. Yleensä muna on talvehtiva elämänvaihe.
Dan Tigerstedt
Tigerstedtin ura alkoi vuonna 1975 Leif Kiviharjun omistamassa Parkville-studiossa Helsingin Puistolassa. Sieltä studio laajensi Mellunmäkeen ja toimi nimellä Birdland. Vuonna 1980 Tigerstedt palkattiin Musiikki-Fazerin perustamaan Takomo-studioon, jossa 1980-luvulla syntyi Tigerstedtin äänittämänä monia klassikkolevyjä, menestyneimpinä Dingon kolme tunnetuinta albumia (1984–1986). Takomon lopetettua vuonna 1990 hän siirtyi välivuoden jälkeen Finnvox-studiolle. Vuodesta 2003 Tigerstedt on toiminut myös Oy KoDa Productions Ab:n studiopäällikkönä.
Tigerstedtille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Tuomenkehrääjäkoi
Elinympäristö ja elintavat
Tuomenkehrääjäkoita voidaan torjua myrkyttämällä tai suihkuttamalla puut puhtaiksi vedellä. Euroopan alueella tuomenkehrääjäkoikantaa pitävät kurissa ainakin 34 eri parasitoidihyönteistä ja 15 muuta saalistajaa. Lajin torjumiseksi feromonipyydyksillä on olemassa myös kaupallisesti saatava feromoni.
Ravintokasvi
Toukkien ensisijainen ravintokasvi on tuomi (Prunus padus), vähemmissä määrin myös muutamat muut ruusukasveihin kuuluvat puulajit.
Burgers
Burgers on Hot Tunan ensimmäinen studioalbumi ja kokonaisuudessaan kolmas albumi.
Inakari (Tornio)
Inakari ja Kataja olivat alun perin kaksi eri saarta, jotka nykyään muodostavat yhden saaren Perämeren pohjukassa Tornion ja Haaparannan edustalla. Suomen ja Ruotsin raja kulkee saaren poikki, ja saarella sijaitsee Ruotsin itäisin maapiste.
Michael Anthony (nyrkkeilijä)
Michael Parris, paremmin tunnettu nimellä Michael Anthony (s. 4. lokakuuta 1957 Georgetown) on guyanalainen entinen nyrkkeilijä ja maansa ainoa olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Moskovan olympialaisissa 1980 alle 54-kiloisten sarjasta.
Inakari (Tornio)
Saari on matala ja matalarantainen. Suomen puolella länsirannalla on rakennuskeskittymä. Saarta peittää pääasiassa lehtipuiden muodostama metsikkö. Inakarin kaakkoispuolella sijaitsee pieni Posin saari.
Suullisten lähdetietojen mukaan Inakarin itäpuolella laivaväylän tuntumassa merenpohjassa kerrotaan olevan laivanhylky. Samoin saaren eteläpuolella on kerrottu lepäävän laivanhylyn.
Kihlaus (täsmennyssivu)
Kihlaus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Urška Žolnir
Urška Žolnir (s. 9. lokakuuta 1981 Žalec) on slovenialainen judoka.
Žolnir voitti 63 kilon sarjassa olympiakultaa Lontoossa 2012 ja pronssia Ateenassa 2004. Hän on voittanut samassa painoluokassa myös MM-pronssia Kairossa vuonna 2005 ja Pariisissa 2011. Euroopan-mestaruuskisoissa Žolnir on saavuttanut kultaa vuonna 2009, hopeaa 2007 sekä pronssia 2008 ja 2011. Junioreiden EM-kilpailuissa hän voitti kultaa 61 kg:n sarjassa 1997 ja 63 kg:n sarjassa 1999. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yhdeksän turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja yhdeksän kolmossijaa. Masters-/GP-/Grand Slam -kilpailuissa hänellä on neljä voittoa, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Žolnir valittiin vuonna 2012 Slovenian Vuoden urheilijaksi, jonka hän jakoi jääkiekkoilija Anže Kopitarin kanssa.
Pyhäranta
Pyhäranta (aik. Pyhämaan Rohdainen) on Suomen kunta, joka kuuluu Vakka-Suomen seutukuntaan ja Varsinais-Suomen maakuntaan. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on merialueita ja 0 km² sisävesiä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Pyhärannan naapurikunnat ovat Laitila, Rauma ja Uusikaupunki.
Maantiede
Pyhäranta oli vuonna 2015 Varsinais-Suomen maakunnan pohjoisin ja Etelä-Suomen mantereen läntisin kunta.
Pyhärannan kirkonkylässä Rohdaisissa sijaitsee muun muassa kauppa, ravintola, kukkakauppa, terveysasema ja leirintäalue.
Selkämeren kansallispuisto sijoittuu Pyhärannan, Kustavin, Uudenkaupungin, Rauman, Eurajoen, Luvian, Porin ja Merikarvian vesille.
Pyhärannan Natura-kohteita ovat Uudenkaupungin saaristo, Kulju-Taipaleenlahden salmimainen kaksiosainen sisälahti, joka erottaa Pyhämaan mantereesta, ja Otajärvi, joka on yksi Suomen parhaista lintuvesistä lajimoninaisuudeltaan ja parimäärältään.
Kylät
Hirslahti, Ihode, Kauhianpää, Kaukka, Kaunissaari, Kukola, Lahdenvainio, Nihtiö, Nuuski, Polttila, Radansuu, Reila, Reitula, Rihtniemi (Verknäs), Rohdainen, Santtio (Sandnäs), Valkama (Vitby), Varhokylä ja Ylikylä (Överby).
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Pyhärannassa oli 2 077 asukasta, joista 874 asui taajamissa, 1 168 haja-asutusalueilla ja 35:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pyhärannan taajama-aste on 42,8 %. Pyhärannan taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken :
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Ihoden taajama sijaitsee pääosin Pyhärannassa, mutta pieneltä osin myös Laitilassa.
Historia
Nykyinen Josef Stenbäckin suunnittelema kansallisromanttista tyyliä edustava Pyhärannan kivikirkko valmistui vuonna 1909. Samalla paikalla on aiemmin ollut kaksi kirkkoa, vuosina 1690 ja 1758 valmistuneet Pyhärannan puukirkot.
Hallinto
pienoiskuva|150x150px|Pyhärannan lippu Pyhärannan kunnanjohtan viran väliaikaiseksi hoitajaksi nimettiin tammikuussa 2022 Merja Koski. Kosken edeltäjä oli Harri Hiitiö, jonka viranhoidossa oli epäselvyyksiä ja ongelmia. Hiitiö valittiin kunnanjohtajaksi heinäkuussa 2018, ja hänen edeltäjänsä oli Matti Muukkonen.
Kunnanvaltuustossa on 19 paikkaa, joista 13 on Yhteislista Yhteisen Pyhärannan, viisi kokoomuksen ja yksi perussuomalaisten hallussa kaudella 2021–2025.
Talous
Vuonna 2015 kunnassa oli 509 työpaikkaa. Niistä 7,7 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 42 % palveluissa ja 48,5 % jalostuksessa. Pyhäranta oli Suomen neljänneksi teollistunein kunta: 39,3 prosenttia työvoimasta sai elantonsa teollisuudesta. Toisaalta palveluiden osuus oli pienempi kuin koko maan keskiarvo 75 %.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat moottoriajoneuvojen osien ja varusteiden tukkukauppa Hallikallio, ikkunoita valmistava Saint-Gobain Glass Finland Oy ja AMH-Systems, joka suunnittelee ja toteuttaa paperi- ja elintarviketeollisuudelle järjestelmäratkaisuja materiaalien käsittelyyn ja liikuttamiseen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Pyhärannassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat :
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pyhärannan alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä vaikuttaa paikkakunnalla ainakin rukoilevaisuus.
Ruokakulttuuri
Pyhärannan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla raastetusta perunasta tehty pannukakku (riivat pannkakko) ja lipeäkalakeitto (livekalasoppa).
Muuta
pienoiskuva|Partioleiri Reilassa. Reilan alueella sijaitsee vuodesta 1969 toiminut Reilan harjoitus- ja ampuma-alue, jota käyttää Puolustusvoimat. Leirialue oli vuoteen 2009 asti myös pitkälti Lounais-Suomen Partiopiirin ja sitä edeltäneen Varsinais-Suomen Partiopiirin käytössä. Alueesta luovuttiin vuoden 2015 alussa.
Uimanen
Uimanen on Keski-Suomessa Multialla Pirttiperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä.Järven tilavuudeksi on saatu 40 100 kuutiometriä eli 0,040 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 2,9 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Uitamonjärven alueeseen (35.673) se kuuluu.
Ilmari Laurila
Ilmari Laurila (23. joulukuuta 1897 Kauhava – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja) oli isänsä Matti Laurila vanhemman ja veljensä Matti Laurila nuoremman tavoin valkoinen lapualainen sotilas Suomen sisällissodassa. Heistä kolmesta käytettiin valkoisella puolella toisinaan yhteisnimitystä Lapuan lumiaura. Veljesten äiti oli Anna Liisa Mukari.
Ilmari Laurila toimi Lapuan suojeluskunnassa joukkueenjohtajana ja 1. maaliskuuta alkaen Lapuan suojeluskunnasta muodostetun Pohjois-Hämeen rykmentin II pataljoonan 2. komppanian päällikkönä. Ilmari Laurila kaatui Länkipohjan taistelussa 16. maaliskuuta 1918 haavoittunutta sitoessaan.
Ilmari Laurila on haudattu Lapuan sankarihautaan. Hänen nimensä on Lapuan yhteiskoulun muistotaulussa.
Struma
Struma eli Strymónas  on joki, joka virtaa Balkanin niemimaalla Bulgarian ja Kreikan alueella. Sen kokonaispituus on noin 400 kilometriä. Pituus Bulgarian puolella on noin 290 kilometriä ja Kreikan puolella lähteestä riippuen noin 110–118 kilometriä. Tämä tekee siitä Bulgarian viidenneksi ja Kreikan kuudenneksi pisimmän joen.
thumb|left|240px|Struma-joki. Struma saa alkunsa Vitosha-vuorilta Bulgarian itäosista Sofian lounaispuolelta, noin 2 180 metrin korkeudelta merenpinnasta. Joki ylittää Bulgarian ja Kreikan rajan Promachónaksen kylän kohdalla ja kulkee tämän jälkeen linnoitetun Roúpelin solan läpi. Toiselle puolella jäävät Belasitsavuoret (myös Bélles tai Kerkíni) ja toiselle Slavjanka eli Órvilos. Strumajoen laakso on merkittävin reitti Bulgarian ja Kreikan välillä, ja sitä kautta kulkee myös Thessaloniki–Sofia-valtatie. Kreikan puolella joki kulkee koko ajan Sérresin alueyksikön alueella. Joki laskee Egeanmeren pohjoisosassa olevaan Strymonikóslahteen eli Orfanóksenlahteen Amfípolin kunnassa.
Strumajoen varrella on 56 tekojärveä ja patoa sähköntuotannon, vesihuollon, tulvasuojelun ja kastelun tarpeisiin. Suurimmat padot ovat Studena, Pchelina ja Djakovo Bulgariassa. Kreikassa joen varrella on Kerkíni-tekojärvi. Strumajoen sivujokiin kuuluvat Stroumitsa Bulgarian puolella sekä Angítis, Boútkovas, Exávis, Krousovítis ja Xiropótamos Kreikan puolella. Joen valuma-alue on yhteensä 18 078 neliökilometriä, joista 10 797 neliökilometriä sijaitsee lounaisessa Bulgariassa ja 7 281 neliökilometriä pohjoisessa Kreikassa. Joen virtaama Bulgarian ja Kreikan rajalla on noin 2 500 miljoonaa kuutiometriä vuodessa. Joki virtaa keskimäärin 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Nothing but the Beat
Nothing but the Beat on ranskalaisen DJ:n David Guettan viides studioalbumi, joka ilmestyi 26. elokuuta 2011.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
CD 1
Kesto: 41:44
Nothing but the Beat 2.0
Nothing but the Beat 2.0 on uusintapainos ranskalais-DJ David Guettan 26. elokuuta 2011 julkaistusta Nothing but the Beat -albumista. Nothing but the Beat 2.0 julkaistiin 10. syyskuuta 2012 ja se sisältää viisi ennenjulkaisematonta kappaletta.
Työntekijöiden sitouttaminen
Työntekijöiden sitouttaminen on talouselämässä kutsuttu henkilöstöjohtamisen menettelytapa, jolla yritys pyrkii asettamaan yrityksen työntekijöille muita arvoja kuin mitä työsopimuksessa on välittömästi sovittu. Työntekijöiden sitouttaminen -terminä on erityisesti 1980-luvun lopulla yleistynyt tapa, jolla selitetään työntekijöiden luottamusta työnantajaa kohtaan. 'Sitouttamisella'-sanana on vapaaehtoinen luonne: työntekijä sitoo itse itsensä sovittuihin työpaikan menettelytapoihin, arvoihin ja käytäntöihin. Työntekijöitään sitouttava yritys näkee työntekijöissään muita arvoja kuin pelkkä työvoima tai tuotannontekijä, esimerkiksi pyrkien toimillaan edistämään työyhteisön koheesiota. Toisaalta työntekijöiden sitouttamisella pyritään jäykistämään työmarkkinoita, työntekijöiden vapaata liikkumista eli paremman työpaikan etsimistä. Sitouttamiseen liittyy velvollisuusetiikka: sitouttava osapuoli, työnantaja, pyrkii synnyttämään tai laajentamaan työntekijöiden velvollisuuden tunnetta, erotuksena puhtaasta markkinatalouden työsopimustilanteesta.
Sitouttamismenetelmät voidaan jakaa karkeasti kahteen eri toimintatapaan:
Ikonion
Ikonion oli antiikin aikainen kaupunki Fryygiassa tai Lykaoniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Konyan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede
Ikonion sijaitsi nykyisen keskisen Anatolian ylängön lounaisosassa noin metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Se luettiin antiikin lähteissä joskus Fryygian itäisimmäksi kaupungiksi ja joskus puolestaan yhdeksi Lykaonian tärkeimmistä kaupungeista.
Raja (vuoden 2018 elokuva)
Raja on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut ruotsalainen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Ali Abbasi. Elokuva perustuu kirjailija John Ajvide Lindqvistin novelliin Gräns, ja hän on myös käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Isabella Eklöfin ja Ali Abbasin kanssa.
Ikonion
Maantiede
Ikonionin akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi nykyisen Konyan keskustassa oleva kukkula, jolla nykyisin sijaitsee sulttaanien palatsi ja moskeija. Kaupungin ympärillä oli yli 500 neliökilometrin kokoinen hedelmällinen tasanko. Seudulla oli myös hyvä ilmasto ja hyvin vettä. Ikonionista pohjoiseen sijaitsi Laodikeia Katakekaumene ja etelään Lystra.
Raja (vuoden 2018 elokuva)
Elokuva kertoo Tinasta, joka on aina tuntenut olevansa ulkopuolinen ja jolla on erityinen suhde luontoon. Hän on erinomainen tullivirkailija, koska hän pystyy hajuaistillaan paljastamaan jokaisen, jolla on jotain salattavaa.
Ikonion
Historia
Ikonion oli seutunsa vanhimpia kaupunkeja, ja sen paikalla on ollut asutusta viimeistään 2000-luvulla eaa. Fryygialaisen myytin mukaan kaupunki olisi ollut ensimmäinen, joka asutettiin koko maailman tuhonneen vedenpaisumuksen jälkeen. Heettiläisissä lähteissä paikan nimi esiintyy muodossa Ikkuwanija. Fryygialaiset asuttivat paikan heettiläisten valtakunnan romahtamisen jälkeen.
Raja (vuoden 2018 elokuva)
Vastaanotto
Elokuva on ollut kansainvälinen arvostelumenestys, se sai esimerkiksi Un certain regard -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Kotimaassaan Ruotsissa elokuva sai kuusi Guldbagge-palkintoa, muun muassa parhaasta elokuvasta ja Eero Milonoff parhaasta miessivuosasta. Kriitikoiden arvosanoja keräävä Metacritic on antanut elokuvalle 25 kriitikon arvion perusteella arvosanan 75/100 ja Rotten Tomatoes sivuston arvosana elokuvalle on 97%, joka perustuu 130 arvioon.
Ikonion
Historia
pienoiskuva|vasen|upright|[[Niken patsas nykyisestä Konyasta tai sen lähistöltä. Konyan arkeologinen museo.]] Ikonion hellenisoitui eli kreikkalaistui vaiheittain 200-luvulta eaa. lähtien. Vaikka kaupungin nimi oli todennäköisesti fryygialaista alkuperää, antiikin kirjailijat johtivat sen usein sanasta eikōn, ’kuva’, ja tämä tuotti tarun, jonka mukaan nimi olisi ollut peräisin Perseuksen sinne tuomasta Medusan kuvasta. Tämän vuoksi Stefanos Byzantionlainen katsoi, että nimi olisi kuulunut kirjoittaa Eikonion. Kyseinen muoto esiintyykin Eustathioksella ja bysanttilaisilla kirjailijoilla sekä joissakin rahoissa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Ikonieus.
Vuonna 25 eaa. Ikonionista tuli osa Rooman Galatian provinssia. Kaupungilla oli itsehallinto kuin kreikkalaisella poliksella, ja sitä hallitsi kansalaisten neuvosto. Strabon kutsuu Ikonionia vielä pikkukaupungiksi, mistä voidaan päätellä, että se oli vielä ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla melko vähämerkityksellinen paikka. Plinius vanhempi ja Apostolien teot puolestaan antavat kuvan varsin suuresta kaupungista, jossa asui sekä kreikkalaisia että juutalaisia. Näin kaupunki vaikuttaa kehittyneen suhteellisen lyhyessä ajassa merkittäväksi. Roomalaisellakin kaudella Ikonion vaikuttaa säilyneen luonteeltaan suhteellisen kreikkalaisena paikkana.
Apostoli Paavali kävi Ikonionissa sekä ensimmäisellä, toisella että kolmannella lähestysmatkallaan, ja se mainitaan siksi usein Apostolien teoissa sekä myös Toisessa kirjeessä Timoteukselle. Ensimmäisellä lähetysmatkallaan vuosina 47–48 hän tuli sinne Pisidian Antiokiasta ja jatkoi sieltä Lystraan ja Derbeen. Toisella (vuonna 50) ja kolmannella (vuonna 53) matkalla Paavali tuli sinne Lystrasta ja jatkoi Pisidian Antiokiaan. Kristinusko kohtasi kaupungissa aluksi suurta vastustusta. Tunnettuihin käännynnäisiin kuului Thekla (Tekla). Juutalainen vaikutus kristilliseen oppiin Ikonionissa sai Paavalin kirjoittamaan Kirjeen galatalaisille (eli galatialaisille).
Ikonionista tuli roomalainen colonia eli sotilassiirtokunta keisari Hadrianuksen aikana vuonna 130 nimellä Colonia Aelia Hadriana Augusta Iconiensium. Se mainitaan coloniana vielä keisari Gallienuksen aikaisissa rahoissa 200-luvulla. Varhaiselta kristilliseltä kaudelta lähtien Ikonion oli piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Iconium, Iconiensis).
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Neljän [[evankelistan symbolit oletettavasti kirkosta peräisin olevassa kivessä nykyisestä Konyasta tai sen lähistöltä. Konyan arkeologinen museo.]]
Nykyisen Konyan alueelta ja lähistöltä tehtyjä löytöjä on esillä Konyan arkeologisessa museossa.
Kiinalainen keittiö
250px|thumb|Ateria [[Jiangsun maakunnassa. Aterioita pidetään tärkeinä sosiaalisina hetkinä perheen tai ystävien kesken.]] Siu laap -kauppa Guangzhoussa.|thumb|250px Kiinalainen keittiö syntyi Kiinan eri osissa ja on sieltä levinnyt ympäri maailmaa, myös länsimaihin.
Ruokailussa käytetään yleensä syömäpuikkoja, keittojen syömisessä lusikkaa. Perinteisesti veitsen ja haarukan käyttöä on pidetty barbaarisena, koska näiden välineiden katsotaan muistuttavan aseita. Ruoka on tämän vuoksi usein pilkottu valmiiksi sopiviksi pieniksi paloiksi. Kala tarjotaan usein kuitenkin kokonaisena, josta aterioijat ottavat paloja puikoillaan.
Kantonissa sanotaan "syötävä on kaikkea, mikä liikkuu". Eräs alueen tunnetuimmista ruokalajeista on nimeltään "Lohikäärme taistelee tiikerin kanssa", jonka pääraaka-aineet ovat kissa ja käärme. Kantonin kaupunkiin keskittyneet liikeyritykset pyydystävät jopa 10 000 kissaa eri puolilta Kiinaa, joista maksetaan keskimäärin 1,50$ kappaleelta. Viime vuosina kissan syömisestä on kuitenkin tullut sosiaalisesti arveluttavaa monille, erityisesti länsimaalaistuneille keskiluokkaisille kiinalaisille.
Saarenmaan ritarikunnan rakennus
pienoiskuva|Ritarikunnan rakennus Kuressaaressa Saarenmaan ritarikunnan rakennus on kulttuurihistoriallinen rakennus Kuressaaren keskustassa, Viron Saarenmaalla. Sen rakennutti 1700-luvun loppupuolella von Dellingshausen. Saarenmaan ritarikunta hankki rakennuksen haltuunsa vuonna 1800. Rakennus restauroitiin arkkitehti A. Kukkurin johdolla vuonna 1976. Tuolloin palautettiin sen alkuperäinen ulkoasu.
Tiedän uskovani, uskon tietäväni
Kirjoittajat käsittelevät kirjeissään muun muassa uskoa ja tietoa, moraalin perusteita, kristillistä kirkkoa sekä uskontojen merkitystä yleisesti. Siinä missä emerituspiispa Pihkala puhuu uskon ja näkymättömän maailman puolesta, tähtitieteen professori Valtaoja nojautuu tieteelliseen maailmankatsomukseen.
Valtaoja ja Pihkala ovat aiemmin julkaisseet keskustelukirjan Nurkkaan ajettu Jumala?, joka voitti Vuoden kristillinen kirja -palkinnon vuonna 2004. Tiedän uskovani, uskon tietäväni onkin eräänlaista syventävää jatkoa Valtaojan ja Pihkalan edelliselle kirjalle.
Vastaanotto
Kirja sai ilmestyessään hyvän vastaanoton ja se palkittiin vuonna 2010 Vuoden kristillinen kirja -palkinnolla. Kirja myös nousi ilmestyessään tietokirjallisuuden myyntitilastojen kärkeen.
Jyväskylän yliopiston historian professori Juha Sihvola kuvaili Helsingin Sanomissa Valtaojan näkemysten edustavan agnostista uskonnottomuutta jyrkän uusateismin sijasta ja Pihkalan taas keskitien luterilaisuutta. Hänen mukaansa kirja ei kuitenkaan tarjoa yllätyksiä uskonnonfilosofiaan ja teoreettiseen etiikkaan tutustuneille.
Mika Karttunen (shakinpelaaja)
Mika Karttunen (s. 30. toukokuuta 1981) on suomalainen kansainvälisen mestaritason shakinpelaaja. Hän on shakin Suomen-mestari vuosilta 2002, 2006, 2007, 2009, 2010, 2013 ja 2014. Karttusella on nykypelaajista eniten Suomen-mestaruuksia ja yhteensä 14 SM-mitalia.
Peliuran lisäksi Karttunen on toiminut 2000-luvulla aktiivisesti suomalaisen shakkielämän edistäjänä, muun muassa Suomen Shakkiliiton nuorison päävalmentajana (2007–2008 ja 2011–2014), Suomen Shakki -lehden kirjoittajana (2000–) ja Suomen Shakkiliiton hallituksen jäsenenä (2012–2014, 2014–2016).
Karttunen perusti vuonna 2011 yhdessä kansainvälisen shakkimestari Heikki Lehtisen kanssa Shakkilinna-projektin, joka edistää lasten ja nuorten shakkitoimintaa Suomessa. Shakkilinna toimii pääasiassa Pirkanmaalla, mutta on oppimateriaalien osalta myös valtakunnallinen toimija. Shakkilinnan merkittävin valtakunnallinen hanke on interaktiivinen shakin opetussivusto Avainsiirto, joka on toteutettu yhteistyössä Suomen Shakkiliiton ja Tampereen yliopiston kanssa.
Karttunen on kirjoittanut kolme shakkikirjaa. Vuonna 2015 julkaistiin 2000-luvun shakkistrategia (ISBN 978-952-68254-1-0), vuonna 2018 Suomalainen pikashakin mytologia – viiden minuutin shakkia (ISBN 978-952-94-0786-6) ja vuonna 2022 ''Shakki, matti! – Joka kodin shakkiopas'' (ISBN 978-952-381-064-8).
Karttusen korkein Elo-luku on 2496, jonka hän saavutti elokuussa 2022.
Tõnis Palts
Tõnis Palts (s. 29. maaliskuuta 1953 Kuressaare) on virolainen yrittäjä ja poliitikko. Hän on toiminut Tallinnan pormestarina ja valtiovarainministerinä 2000-luvun alkupuoliskolla ja edusti Reformipuoluetta.
Valmistuttuaan lukiosta Tõnis Palts opiskeli radiotekniikkaa Tallinnan ammattikorkeakoulussa vuosina 1971-1976. Vuoteen 1987 asti hän työskenteli valtion omistamassa kalastusyrityksessä, jossa hän viime vaiheessa toimi viestintäosaston johtajana. Sen jälkeen hän oli vuoden ajan hankintaosaston johtaja.
Viron itsenäistymisen myötä Palts perusti tietoliikennealan yrityksiä, joiden myötä hänestä tuli Viron rikkaimpia. Vuosina 1993-1999 hän oli mukana matkapuhelinyritys Levicom Cellular AS:n hallituksen jäsenenä ja toimitusjohtajana. Vuosina 1996-2001 hän toimi teleoperaattori AS Ritabellin ja Tallinnan kaapelitelevisioyhtiön hallituksen puheenjohtajana ja vuosina 1999-2002 Levicom BroadBandin hallituksen puheenjohtajana. Palts yhtenä suurimpana omistajana myi Levicomin ja Ritabelin omistuksiaan ruotsalaiselle telejätille Tele2:lle 2000-luvun alussa, joka on ollut hänen varallisuutensa pohjana.
Liikejohtotehtäviensä jälkeen Palts siirtyi politiikkaan. Hän liittyi Res Publica-puolueeseen ja toimi myös puolueen suurena rahoittajana. Vuoden 2001 aikana kesäkuu-joulukuu 2001 Tallinnan pormestarina. Keskustapuolueen voitto Tallinnan kaupunginvaltuustovaaleissa pakotti Paltsin eroamaan ja nosti Keskustan vahvan miehen Edgar Savisaaren kaupungin johtoon. Hän toimi valtakunnan politiikassa sen jälkeen, ja hänestä tuli huhtikuussa 2003 Partsin hallituksen valtiovarainministeri, jossa tehtävässä hän toimi puolen vuoden ajan lokakuuhun 2003. Tällöin käynnistyneet tutkimukset ja syytteet Paltsin liiketoimien mahdollisista veroepäselvyyksistä pakottivat hänet eroamaan valtiovarainministerin tehtävästä. Hänet valittiin syyskuussa 2003 suurella äänimäärällä riigikogun jäseneksi, jossa tehtävässä hän toimi lokakuuhun 2004. Sen jälkeen hänestä tuli uudelleen Tallinnan pormestari, jossa tehtävässä hän toimi marraskuuhun 2005.
Sen jälkeen Tõnis Palts palasi yritysmaailmaan palaten vielä yhden vaalikauden riigikogu-edustajaksi vuonna 2011 Isänmaan ja Res Publican liitto (IRL) -puolueen riveissä. Yritystoiminnassa hän sijoitti mm. Ukrainaan taksiliiketoimintaan. Lisäksi hänellä oli maaomaisuutta Venäjän miehittämällä Krimin alueella.
Kaikki on hyvin (Riuttan albumi)
Kaikki on hyvin on Riuttan debyyttialbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2013.
Jussi Tella
Jussi Tella (s. 1971) on suomalainen kansainvälisen mestaritason shakinpelaaja. Hänen kansainvälinen vahvuuslukunsa on ollut korkeimmillaan 2 440 tammikuussa 2002.
Kurkilampi (Multia)
Kurkilampi on Keski-Suomessa Multialla Pirttiperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä.Lammen tilavuudeksi on saatu 151 500 kuutiometriä eli 0,152 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 4,0 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Uitamonjärven alueeseen (35.673) se kuuluu.
Hugo Ilander
Hugo Lorentz Ilander myöh. Ilanmaa (27. lokakuuta 1896 Helsinki – 4. huhtikuuta 1956) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Frans Simeon Ilander ja Anna-Liisa Väänänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1934 Margerita Zuleima Limnellin kanssa.
Opinnot
Hän kävi viisi luokka Helsingin suomalaista reaalilyseota. Hän suoritti sotilashallinnollisten kurssien I jakson vuonna 1927 ja II jakson vuonna 1930.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Tämä rakennusmestarin poika liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 29. maaliskuuta 1917. Hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkärirykmenttiin ja armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin. 1. divisioonan tiedonantovälineosaston merkinantojoukkueen johtajaksi hänet nimitettiin 18. elokuuta 1918, josta hänet siirrettiin edelleen saman divisioonan esikuntaa adjutantiksi 12. marraskuuta 1919. Kaartin jääkäripataljoonaan 1. komppanian päälliköksi hänet nimitettiin 23. maaliskuuta 1921, josta hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1922 alkaen 6. Erillisen konekiväärikomppanianpäälliköksi, josta hänet siirrettiin 8. toukokuuta 1926 alkaen Polkupyöräpataljoona 3:een, missä toimi 19. toukokuuta 1926 – 30. marraskuuta 1927 välisen ajan konekiväärikomppanian päällikkönä ja 30. marraskuuta 1927 – 27. kesäkuuta 1928 aliupseerikoulun johtajana. Aliupseerikoulun johtajan paikalta hänet siirrettiin 27. kesäkuuta 1928 Suomen valkoisen kaartin talouspäällikön apulaiseksi ja edelleen 25. marraskuuta 1930 Viestipataljoona 1:een, missä hän toimi talouspäällikkönä. Armeijasta hän erosi 29. joulukuuta 1930. Vuonna 1934 hän siirtyi Helsingin kaupungin tulo- ja omaisuusverolautakunnan palvelukseen, missä työskenteli vuoteen 1936 saakka, jolloin siirtyi Kansallis-Osake-Pankin Myllykosken konttorin johtajaksi.
Talvi- ja Jatkosota
Talvisotaan hän osallistui pataljoonan komentajana Täydennys Jalkaväkirykmentti 3:n III pataljoonassa ja koulutusupseerina päällystökursseilla. Näistä tehtävistä hänet siirrettiin myöhemmin Jalkaväenkoulutuskeskus 4:n komentajaksi, josta hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 63:n II pataljoonan komentajaksi. Rykmentti oli hänelle tuttu entinen Täydennys JR 3, jonka mukana hän osallistui Taipaleen taisteluihin. Taipaleelta hänet siirrettiin erikoistehtäviin 2. divisioonan esikuntaa. Välirauhan aikana hän toimi Jalkaväenkoulutuskeskus 10:ssä ja 11:ssä, josta hänet lomautettiin. Kunnes Jatkosodan syttyessä hänen apuaan jälleen tarvittiin ja hänet sijoitettiin talousupseeriksi ja talouspäälliköksi Jalkaväkirykmentti 25:een, jonka mukana otti osaa Vainikkalan taisteluun. Rykmentistä hänet siirrettiin talouspäälliköksi 43. Sotasairaalaan, josta hänet kotiutettiin vuonna 1942.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän palasi siviiliaikaiseen tehtäväänsä KOP:n Myllykosken konttorin johtajana, josta tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1956. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet
Hän toimi Viipurin rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1926 ja puheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös Kristiinankaupungin Rotaryklubin jäsenenä.
Saturnuksen kuut
thumb|Saturnuksen kuujärjestelmä. Saturnukselta tunnetaan 82 kuuta (vuonna 2019). Kuiden kokonaismäärää ei tulla koskaan tarkoin määrittelemään, koska renkaiden jääkappaleet ovat kaikki teknisesti kuita, ja on vaikea vetää rajaa pikkukuun ja suuren renkaankappaleen välille. Saturnuksen tunnetuimmat ja suurimmat kuut ovat sisimmästä uloimpaan: Atlas, Prometheus, Pandora, Epimetheus, Janus, Mimas, Enceladus, Tethys, Telesto, Calypso, Dione, Helene, Rhea, Titan, Hyperion, Japetus ja Phoebe.
Saturnuksen kuista suurin on 5 150 kilometrin läpimittainen Titan, joka sisältää yli 90 % Saturnusta kiertävästä massasta renkaat mukaan lukien. Titan on ainoa kuu Aurinkokunnassa, jolla on merkittävä kaasukehä, joka koostuu enimmäkseen typestä. Titanissa on myös hiilivetyjärviä. Saturnuksen toiseksi suurimmalla kuulla Rhealla saattaa olla heikko oma rengasjärjestelmä. Mimas-kuussa on suuri kraatteri, Enceladuksen pinta on lähes peilinkirkas ja näyttää melko äskettäin muokkautuneelta. Useimmat Saturnuksen kuista ovat jäisiä kraatterien peittämiä, kylmiä ja kaasukehättömiä kappaleita, joiden tiheys on alhainen. Kuiden tiheys on noin 0,6–1,7 g/cm³. Kuut koostuvat kivestä ja jäästä, ja suuremmat kuut näyttävät olevan tiheämpiä, koska puristuvat tiiviimmin kasaan.
Kuiden tutkimisen historiaa
thumb|Saturnuksen kuita Cassini-avaruusluotaimen kuvassa. Etualalla Dione, taustalla Titan. Prometheus renkaan vieressä ja Telesto ylhäällä. Saturnukselta tunnettiin kahdeksan kuuta optisilla kaukoputkilla tehdyillä suorilla havainnoilla, ennen valokuvaustekniikan kehittymistä:
Valokuvaustekniikan kehittymisen ja pitkien valotusaikojen myötä löydettiin seuraavat kuut:
Ulkoplaneettoja kuvaamaan lähetettyjen luotaimien ja kehittyneempien kaukoputkien myötä on vuodesta 1980 lähtien löydetty runsaasti uusia kuita:
Vuonna 1997 laukaistu Cassini-luotain tutki Saturnuksen kuujärjestelmää vuodesta 2004, jolloin se ohjattiin Saturnuksen kiertoradalle. Luotaimen mukana kulkenut Huygens-luotain laskeutui Titanin pinnalle vuonna 2005 ja otti kuvia kuun pinnasta.
Saturnuksen kuiden jaottelu
Saturnuksen kuita voidaan jaotella ryhmiin:
Saturnuksen kuujärjestelmän gravitaatioilmiöitä
thumb|Janus kiertää lähes samalla radalla Epimetheuksen kanssa. Saturnuksen kuujärjestelmässä näkyy monenlaisia taivaanmekaanisia ilmiöitä. Pan on pieni kuu, joka ”paimentaa” Saturnuksen renkaita Encken jaoksi kutsutussa aukossa A-renkaan sisäpuolella. A-renkaan ulkoreunaa pitää paikoillaan rataresonanssi Epimetheus- ja Janus-kuiden kanssa, jotka kiertävät lähes samalla radalla vaihdellen ratojaan säännöllisin jaksoin. Enceladus ja Dione ovat niin sanotussa 1:2 rataresonanssissa, eli Enceladus kiertää kaksi kierrosta siinä missä Dione yhden. Tethys-kuun kanssa samalla radalla kiertää troijalaisten asteroidien tapaisesti 60° edellä ja 60° jäljessä kaksi pientä kuuta, Telesto ja Calypso. Saturnuksen kuiden kiertoajoista voidaan johtaa resonansseja ja eksponenttilaki kiertoajoille.
Saturnuksen kuiden alkuperä
Saturnuksen sisemmät kuut näyttävät syntyneen samaan aikaan Saturnuksen kanssa, sillä ne kiertävät Saturnusta suunnilleen samassa tasossa kuin mitä Saturnus pyörii melko pyöreillä radoilla. Tämä viittaa siihen että näillä on yhteys. Oletetaan, että Saturnuksella on ollut esiplanetaarista kiekkoa muistuttava kaasulevy ympärillään. Siihen virtasi kaasua ja jää- sekä kivihitusia ja suurempiakin kappaleita esiplanetaarisesta kiekosta. Tässä teoriassa on omat ongelmansa, sen mukaan alkuaurinkosumu on liian kuuma ja materian kertyminen liian nopeaa. Vastaus tähän on se, että Saturnuksen kuiden synty alkoi silloin, kun alkuaurinkosumun kaasu oli jo huvennut, ja kaasua virtasi vain vähän.
Saturnuksen ulommat kuut kiertävät soikeilla radoilla, jotka ovat kallellaan Saturnukseen nähden. Tämä johtuu siitä, että nämä kuut ovat Saturnuksen sieppaamia asteroideja. Saturnuksen kuujärjestelmässä ei ole samanlaista tiheä kuu lähellä planeettaa, harva kuu kauempana planeetasta -jakautumaa kuin Jupiterin kuissa, mutta pienemmät Saturnuksen kuut näyttävät harvemmilta kuin suuremmat. Tällöin Titan on tihein Saturnuksen kuista. Saturnuksen kuiden ratojen arvellaan aikojen kuluessa muuttuneen keskinäisten vuorovesivoimien takia. Vuorovesikitka on synnyttänyt joidenkin kuiden pinnalla vulkanismia, joissa pinnalla purkautuva aine on kivilaavan sijasta jäätä. Kuissa on ammoniakkia, metaania ja vesijäätä. Kaikissa kuissa ei ole ollut vulkanismia. Sisemmät suuret kuut ulottuvat noin 25 planeetan säteen päähän, suunnilleen samoin kuin Jupiterilla. Myös laskujen mukaan 20–30 planeetan sädettä on se raja, missä sisään virtaavalla kaasulla on niin suuri kulmanopeus, että se virtaa kiekkomaisesti.
Vertailun vuoksi Saturnuksen kirkkaimmat renkaat A–C kiertävät planeettaa 74 658–136 775 km:n päässä planeetan keskustasta. Rengasjärjestelmä ulottuu ainakin 66 900–483 000 km:n päähän Saturnuksen keskipisteestä. Saturnuksen oma säde päiväntasaajalla on 60 268 km. Sisin kuu Pan kiertää silloin 2,21 planeetan säteen päässä.
Kaarle Vilhelm Ferdinand
thumb|250px|Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinand. Kaarle Vilhelm Ferdinand (9. lokakuuta 1735 Wolfenbüttel – 10. marraskuuta 1806 Hampuri) oli Braunschweigin herttua vuosina 1780–1806 ja Preussin armeijan marsalkka vuodesta 1787 lähtien. Hän johti Preussin armeijaa sen lopettaessa Alankomaiden vallankumouksen vuonna 1787, palauttaen Orania-Nassau-suvun valtaan. Toista kertaa hän ei enää onnistunut vastaavassa, vaan hänen Ranskan vallankumouksellisia vastaan johtamansa yhdistynyt itävaltalais-preussilainen armeija pysäytettiin Valmyn taistelussa 1792.
Kaarle Vilhelm Ferdinand aloitti sotilasuransa seitsenvuotisen sodan alkaessa vuonna 1757, taistellen aluksi Hannoveria puolustavassa armeijassa ja myöhemmin Preussin armeijassa. Sodan aikana hän sai maineen hyvänä alipäällikkönä ja Preussin armeijan kenraali hänestä tuli vuonna 1773.
Noustuaan valtaan Braunschweigissa vuonna 1780 Kaarle hallitsi ajan ihanteen mukaisesti valistuneena itsevaltiaana. Aikaisemmat läheiset suhteet henkilötasolla hänen ja Preussin kuningas Fredrik II Suuren välillä vaihtuivat Preussin ja Braunschweigin väliseksi kiinteäksi liittolaissuhteeksi.
Vuonna 1787 Kaarle johti Preussin armeijan hyökkäystä Alankomaihin, jossa oli tarkoitus pysäyttää vuonna 1784 alkanut vallankumous ja palauttaa Vilhelm V takaisin käskynhaltijaksi. Hän onnistui tehtävässä ja menestys Alankomaissa piti yllä Preussin armeijan hyvää mainetta, vaikka Fredrik Suuri oli kuollut vuotta aikaisemmin 1786. Samanlaisen operaation Kaarle sai johtaakseen vuonna 1792, tällä kertaa Ranskan vallankumouksellisia vastaan, tavoitteena Ludvig XVI:n tukeminen.
Aluksi yhdistynyt Itävallan ja Preussin armeija eteni Pariisia kohti menestyksekkäästi, mutta ranskalaiset pysäyttivät Kaarlen Valmyn taistelussa 20. syyskuuta 1792. Taistelun jälkeen Kaarle vetäytyi hätäisesti Ranskasta ja vallankumous pelastui. Hän jätti Preussin armeijan vuonna 1794, mutta palasi palvelukseen Preussin, Venäjän ja Saksin muodostaessa neljännen liittokunnan Napoleonia vastaan vuonna 1806. Napoleonin marsalkka Louis-Nicolas Davout kuitenkin löi Kaarlen johtamat preussilaiset Jenan taistelussa 14. lokakuuta samana vuonna. Kaarle haavoittui kuolettavasti taistelun aikana ja kuoli muutaman viikon kuluttua. Jenan tappiota pidettiin yleisesti osoituksena Preussin armeijan alamäestä, joka oli alkanut Fredrik Suuren kuolemasta.
Abbé
thumb|Ranskalainen abbé 1700-luvulta.
Abbé (< = abbas, 'isä', arameaksi abba) on ranskan kielen vastine sanalle apotti. Se on Ranskassa alempiarvoisen katolisen papin arvonimi.
Paavi Leo X:n ja Frans I:n tekemällä konkordaatilla Ranskan kuningas sai oikeuden nimittää 255 Abbés commendatairesia, eli lähes jokaiselle Ranskan munkkiluostarille. He saivat tulonsa luostarilta joutumatta palvelemaan siellä.
1500-luvulta lähtien arvonimeä abbé on käytetty kaikista nuorista papeista. He pukeutuivat mustaan tai tummanviolettiin viittaa, jossa on pieni kaulus. Heidän päänsä oli ajeltu paljaaksi.
Koska abbét vain harvoin johtivat luostaria, he työskentelivät usein ylhäisissä perheissä esimerkiksi opettajina ja hengellisinä ohjaajina. Joistakuista tuli kirjailijoita.
Korisliiga-kausi 2006–2007
Korisliiga-kausi 2006–2007 oli 67. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Korisliiga-kauteen sarjanousijana lähti karkkilalainen Team Componenta ja hallitsevana mestarina Lappeenrannan NMKY.
Kauden päätteeksi Espoon Honka voitti historiansa kuudennen Suomen mestaruuden. Finaalisarjan hävinnyt Namika Lahti voitti hopeaa ja Joensuun Kataja pronssia. Runkosarjan voitti Joensuun Kataja. Pussihukat putosi runkosarjan päätteeksi sarjaporrasta alaspäin I-divisioonaan. Vuoden pelaajaksi valittiin Joensuun Katajan Sami Lehtoranta.
Ulkomaalaispelaajien määrää rajoittavat säännöt poistuivat ensi kertaa pääsarjan historiassa kaudeksi 2006–07. Liigaa kävikin pelaamassa kauden aikana ennätykselliset 91 ulkomaalaisvahvistusta.
Runkosarja
Runkosarja käynnistyi 30. syyskuuta 2006 ja päättyi 24. maaliskuuta 2007. Korisliigan 12 joukkuetta pelasivat kaikki nelinkertaisen sarjan. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät kevään pudotuspeleihin.
Sarjataulukko
Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P/O = Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O- = Päästetyt pisteet ottelua kohti, P = Pisteet
SM-karsintasarja
Runkosarjan kaksi heikointa joukkuetta pelasivat I-divisioonan toiseksi ja kolmanneksi tulleen joukkueen kanssa kaksinkertaisen sarjan yhdestä Korisliiga-paikasta. I-divisioonan voittaja, Kauhajoen Karhu nousi suoraan Korisliigaan. SM-karsintasarja alkoi 31. maaliskuuta ja päättyi 8. huhtikuuta.
Pudotuspelit
Pudotuspelit pelattiin paras viidestä -järjestelmällä eli kolme voittoa riitti ottelusarjan voittoon. Pronssimitalit jaettiin kuitenkin kahden ottelun yhteistuloksen perusteella.
IS-tähtikisa
Ilta-Sanomien jakamat tähdet olivat mukana kuudetta kertaa Korisliigassa. Jokaisessa runkosarjan ottelussa paikallisista koripallovaikuttajista koottu Ilta-Sanomien tähtiraati antoi ottelun kolmelle parhaalle pelaajalle IS-tähtiä siten, että paras pelaaja sai kolme tähteä, toiseksi paras kaksi tähteä ja kolmanneksi paras yhden tähden. Kaikkiaan IS-tähtiä jaettiin kauden aikana 119 eri pelaajalle. IS-tähtikisan voitti UU-Korihaiden Ed Nelson 64 pisteellä. Hän kuittasi voitostaan 3400 euron palkintoshekin.
Wilfrid Rudyerd Boulton
Wilfrid Rudyerd Boulton (1901–24. tammikuuta 1983 Zimbabwe) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Boulton työskenteli sekä New Yorkin luonnonhistoriallisessa museossa (American Museum of Natural History), Carnegie Museumissa Pittsburghissa että Chicagon luonnonhistoriallisessa museossa (Field Museum of Natural History in Chicago), jonka lintuosaston apulaisintendenttinä ja intendenttinä hän toimi 1931–1946. Täältä hän siirtyi Washingtoniin hallituksen palvelukseen.
1959 Boulton muutti Etelä-Rhodesiaan, missä hän jatkoi ornitologin uraansa ja osallistui viiteen tutkimusretkeen. Hän perusti Atlantica Foundationin, jonka tehtävänä on avustaa Afrikassa vierailevia ornitologeja, etenkin opiskelijoita, heidän työssään lintujen parissa.
Boulton oli American Ornithologists' Unionin jäsen 68 vuoden ajan.
Boulton nimesi linnuista muun muassa sichuaninpyyn (Arborophila rufipectus) ja sambiantöpösiepon (Batis margaritae).
Barry Feinstein
Barry Feinstein (4. helmikuuta 1931 Philadelphia, Yhdysvallat – 20. lokakuuta 2011 ) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän teki yli viisisataa musiikkialbumin kantta.
Feinsteinin kuvista erityisesti 1960-luvun musiikkielämään liittyvät kuvat ovat tunnettuja, esim. hänen Bob Dylanista tämän Britannian kiertueella ottamat valokuvat.
Strange Beautiful Music
Strange Beautiful Music on kitaristi Joe Satrianin kahdestoista soololevy.
Ranskan avoin tennisturnaus 2019 – naisten kaksinpeli
Turnauksen puolustava mestari Simona Halep putosi puolivälierässä Amanda Anisimovalle.
Ashleigh Barty voitti ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa, kun hän voitti loppuottelussa Markéta Vondroušován.
Sijoitetut pelaajat
Naomi Ōsaka (3. kierros) Karolína Plíšková (3. kierros) Simona Halep (puolivälierät) Kiki Bertens (2. kierros, keskeytti) Angelique Kerber (1. kierros) Petra Kvitová (vetäytyi) Sloane Stephens (puolivälierät) Ashleigh Barty (mestari) Elina Svitolina (3. kierros) Serena Williams (3. kierros) Aryna Sabalenka (2. kierros) Anastasija Sevastova (4. kierros) Caroline Wozniacki (1. kierros) Madison Keys (puolivälierät) Belinda Bencic (3. kierros) Wang Qiang (2. kierros) Anett Kontaveit (1. kierros) Julia Görges (1. kierros) Garbiñe Muguruza (4. kierros) Elise Mertens (3. kierros) Darja Kasatkina (2. kierros) Bianca Andreescu (2. kierros, vetäytyi) Donna Vekić (4. kierros) Caroline Garcia (2. kierros) Hsieh Su-wei (2. kierros) Johanna Konta (välierät) Lesja Tsurenko (3. kierros) Carla Suárez Navarro (3. kierros) María Sákkari (2. kierros) Mihaela Buzărnescu (1. kierros) Petra Martić (puolivälierät) Aljaksandra Sasnovitš (1. kierros)
Tekstintunnistus
Tekstintunnistus (, OCR) on yleisnimi teknologialle, jonka avulla tunnistetaan koneellisesti (varsinainen "OCR") tai käsin kirjoittamalla ("ICR", "Intelligent Character Recognition") tuotettua tekstiä, tai esimerkiksi kyselylomakkeiden rastitettuja ruutuja ("OMR", "Optical Mark Recognition") sähköisesti muokattavaan muotoon. Tunnistettava teksti on usein paperilla esim. erilaisissa asiakirjoissa, lehdissä tai erilaisissa kyselylomakkeissa, mutta voi olla myös saapuneissa sähköpostiviesteissä, tai www-sivujen palautteissa.
Historiaa
thumb|200px|CMC-7 -kirjasin thumb|200px|OCR-A -kirjasin OCR-teknologia syntyi vuonna 1929, kun Gustav Tauschek haki Saksassa ensimmäisen patenttinsa hahmojen tunnistamiseen. Tekstin tunnistamisen teknologia lähti varsinaisesti kehitykseen 1950-luvulla, jolloin sitä käytettiin aluksi pankkisekkeihin painettujen kirjasimien tunnistamiseen. Tätä kutsuttiin MICR-teknologiaksi (Magnetic Ink Character Recognition) ja sille tyypillisiä kirjasimia olivat E-13B ja CMC-7. Tässä sekkien MICR-kirjasimet painettiin musteella, joka sisälsi rautaoksidia. Sekit luettiin erityisellä laitteella, jonka lukupää tunnisti merkit niiden magneettisuuden perusteella. 1960-luvulla yleistyi merkkien optinen tunnistaminen eli varsinainen OCR-teknologia. Tätä varten kehitettiin erityiset kirjasintyypit OCR-A ja OCR-B. Vakiotyyppisten kirjasimien tunnistaminen oli helpompaa ja virheettömämpää. Nykyään esimerkiksi Xerox markkinoi tulostimia joissa voidaan käyttää MICR väriainetta, jolloin tulosteet ovat luettavissa MICR lukijoilla.
Teknologia
Merkintunnistuksessa (erityisesti "OCR" ja "ICR") kootaan skannatusta asiakirjasta havaittuja pikseleitä (pisteitä) ja verrataan niiden muodostamia hahmoja olemassa oleviin kirjainhahmoihin ja pyritään näin tunnistamaan oikea merkki, joka voi olla esimerkiksi kirjain, numero tai jokin erikoismerkki. OMR:n kohdalla ohjelmistolle annetaan koordinaatein merkitty alue ("ruutu") josta ohjelmisto "lukee" pikseleiden määrän, ja jos tummien pikseleiden määrä ylittää annetun raja-arvon tulkitaan "ruutu" rastitetuksi.