cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tonio Kröger
Novelli kuvaa Antonio ”Tonio” Krögerin, nuoren pohjoissaksalaisen pojan kehitystä lapsuudesta tunnetuksi taiteilijaksi. Kröger on kasvanut kauppiasisän ja taiteellisen äidin vaikutuksen alla. Hän halveksii ympäristönsä porvarillista elämää, mutta pitää toisaalta omaa taiteellisuuttaan heikkoutena ja kadehtii tavallisten ihmisten elinvoimaisuutta. Tonion kasvettua hänestä tulee kuuluisa kirjailija Etelä-Saksassa. Hänen oma sisäinen konfliktinsa ei ratkea myöskään hänen paluullaan takaisin pohjoiseen, sillä hän ei edes halua ratkaista sitä. Hänen mielestään taiteilija on erottanut itsensä pysyvästi normaalista elämästä.
Novellissa on havaittavissa runsaasti linkkejä Mannin omaan elämään. Mann on itse kotoisin Lyypekistä, kun taas Krögerin synnyinpaikkaa ei mainita muuten, kuin että se on Itämeren rannalla oleva kauppakaupunki, ja kirjassa viitataan kaupungin olevien työmiesten puhuvan saksan ja tanskan sekoitusta. Tämä viittaa selkeästi Lyypekkiin, joka on kautta historian ollut tärkeä Itämeren satamakaupunki. Lisäksi Mannin perhe muutti Lyypekistä Müncheniin Mannin isän kuoltua, ja myös Kröger muutti sinne isänsä kuoleman jälkeen. Mann oli myös vanhaa kauppiassuvun jälkeläinen, joka ryhtyi kirjailijaksi, kun taas Kröger on kauppiassuvun vesana ryhtynyt runoilijaksi. Krögerin äiti on etelämaalainen, Mannin äiti taas brasilialainen. Näistä yhteyksistä johtuen Tonio Krögeriä pidetään yleensä varsin omaelämäkerrallisena romaanina.
Novellissa on myös selkeä viittaus Mannin samaan aikaan tekemään sukueepokseen Buddenbrookit. Kyseisessä kirjassa mainitaan Krögerit Buddenbrookien sukulaissukuna.
Reeta Kivihalme
Reeta Kivihalme (s. 1959 tai 1960 ) on suomalainen toimittaja ja tv-tuottaja, joka työskentelee nykyisin Ylen ajankohtaistoimituksen päällikkönä. Aiemmin hän on tuottanut muun muassa Ylen tv- ja radiouutisia sekä Ajankohtainen kakkonen -ajankohtaisohjelmaa. Lisäksi hän on työskennellyt Radiomafialla, Radio 957:lla ja Tampereen radiossa. Kivihalme voitti Jyrki Richtin, Salla Paajasen ja Taina Kanervan kanssa ”Vuoden journalistinen teko 2010” -palkinnon Ajankohtaisen Kakkosen homoillan myötä vuonna 2011.
Pertti Ylermi Lindgren
pienoiskuva|oikea|[[Kirsti Wallasvaara ja Pertti Ylermi Lindgren Kreivin kuvauksissa vuonna 1970.]] Peter (aiemmin Pertti) Ylermi Lindgren eli ”kreivi” Lindgren (13. huhtikuuta 1936 Turku – 19. helmikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi ) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka tuli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa tunnetuksi lukuisten naissuhteidensa vuoksi.
Elämä
Pertti Ylermi Lindgren syntyi köyhään turkulaisperheeseen, ja lapsuudesta saakka hänen elämässään tapahtui monia ikäviä asioita, jotka muokkasivat hänen persoonaansa. Kun perheen isä oli kaatunut sodassa, Pertti ja hänen pikkuveljensä Jorma lähetettiin sotalapsina Ruotsiin, jossa Pertti oppi ruotsin kielen ja herraskaiset tavat. Suomeen paluunsa jälkeen Pertti sijoitettiin sosiaaliviranomaisten esityksestä lähellä Pietarsaarta sijainneeseen koulukotiin, jossa hän joutui muita pienikokoisempana poikajoukon ja sadististen opettajien kiusanteon kohteeksi. Ennen pitkää hän karkasi koulukodista ja muutti takaisin Ruotsiin, jossa hän työskenteli eräässä vaatetustehtaassa. Ruotsissa Lindgren myös aloitti seikkailunsa naismaailmassa.
Lindgren julkaisi 1960-luvun lopulla Jallu-lehdessä muistelmansa, joiden mukaan hän oli ollut 76 kertaa kihloissa ja istunut vankilassa niihin liittyneiden rahahuijausten takia yli kolme ja puoli vuotta. Ruotsin Malmössä Lindgren oli esiintynyt kreivi Oxenstiernana ja myös Heidenstamina. Lindgren oppi ruotsin kielen ollessaan sotalapsena Ruotsissa. Lindgren siirtyi sittemmin rikolliselta uralta iskelmälaulajaksi. Vuosina 1967-1970 hän levytti kaikkiaan 6 kappaletta, mm. Toivo Kärjen-Vexi Salmen "Älä muista minua pahalla" ja Toivo Kärjen-Juha Vainion "Täällä hypnotiseerataan". Hän muutti lopulta kokonaan Ruotsiin.
Lindgren muutti Tukholmaan vuonna 1976 ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hän hankki myös perushoitajan koulutuksen ja ehti työskennellä seitsemän vuotta dementiahoitajana, kunnes joutui lopettamaan hoitajan työn saatuaan sydäninfarktin. Lindgren jatkoi kuitenkin laulajanuraansa ja esiintyi myös Suomessa.
Lindgren käytti nimiä Tage Efraim Melin, Toni Peter William Axel Alexander Oscar Oxenstierna, Benjamino Giovanni Torrini, Gunnar af Heidenstam ja Bernhard af Creutz. Hän vaihtoi virallisesti etunimekseen Peter muutettuaan Ruotsiin vuonna 1976.
Tiettävästi Lindgren oli naimisissa kahdesti, ja hänellä oli kolme lasta. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen Kreivi: Tasavallan Casanova (1992).
Aleksanteri Kaskimäki
Aleksanteri Pekka Olavi Kaskimäki (s. 6. helmikuuta 2004 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kaskimäki osaa pelata myös laidassa. Häntä on yleisesti pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista Suomessa.
Seuraura
Kaskimäki on Jokipoikien kasvatti. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui tehoilla 22+26=48 koko B-nuorten Mestiskarsintojen maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä neljänneksi. Kaskimäki siirtyi kaudeksi 2020–2021 Helsingin IFK:n organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan alkukaudestaan seuran U20-joukkueessa tehden 13 ottelussa tehot 1+1=2. HIFK:n U18-joukkueessa Kaskimäki pelasi kolme ottelua tehden kaksi maalia. Seuran junioreiden kausi päättyi kuitenkin joulukuun 2020 vaihteessa, kun pääkaupunkiseudulla juniorikiekkoilun kilpailutoiminta keskeytettiin koronavirusrajoitusten vuoksi.
Toukokuussa 2022 Kaskimäki teki HIFK:n kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen.
Kaskimäestä odotettiin parhaimmillaan ensimmäisen kierroksen varausta NHL:n varaustilaisuudessa 2022. Marraskuussa 2021 kanadalaisen The Sports Network-kanavan asiantuntija Craig Button listasi hänet rankingissaan sijalle 26. NHL:n varaustilaisuuteen 2022. Lopulta St. Louis Blues varasi Kaskimäen kolmannella kierroksella numerolla 73. Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2022–2023 hän pelasi HIFK:ssa 41 runkosarjaottelua tehopistein 3+4=7 ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 3+1=4.
Maajoukkueura
Kaskimäki pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin Kaskimäki toimi Suomen varakapteenina. Pronssiottelussa Tšekkiä vastaan hän sai syöttöpisteen Joakim Kemellin tekemään 2–1-johtomaaliin, joka jäi lopulta Suomen 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja se ratkaisi joukkueelle MM-pronssin.
Kaskimäki pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Hän voitti Suomen sisäisen tehotilaston lukemalla +2. Kaskimäki edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän toimi joukkueen kapteenina ja johdatti Suomen kultaan. Kaskimäki jakoi tehoilla 2+3=5 Suomen sisäisen pistepörssin voiton Oskari Vuorion, Lenni Hämeenahon ja Jere Lassilan kanssa.
Kaskimäki edusti myös alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta Sveitsin Lausannessa järjestetyissä nuorten olympiakisoissa vuonna 2020. Hän on toiminut myös joukkueen varakapteenina valmistavissa otteluissa. Yhteensä Kaskimäki on pelannut 13 nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Pelityyli
EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Kaskimäen selkeä vahvuus on hyvä liike, joka koostuu räjähtävästä kiihdytyksestä ja hyvästä huippunopeudesta. Alasen mukaan hän on väläytellyt myös kykyä haastaa puolustajia yhdellä yhtä vastaan. Alasen mukaan Kaskimäki on joutunut vielä antamaan tasoitusta fysiikan kanssa, mikä on näkynyt erityisesti kaksinkamppailuissa.
Kaskimäki on itse maininnut luistelun, pelikäsityksen, laukomisen ja maalinteon vahvuuksikseen, joita hän haluaa kehittää edelleen.
Khalid Islambuli
Islambuli oli kotoisin pohjoisesta Egyptistä ja opiskeli sotilasakatemiassa. Hän oli arvoltaan luutnantti ja kuului Egyptin islamilainen jihad -järjestöön.
Islambuli osallistui 6. lokakuuta 1981 voitonpäivän paraatiin Kairossa. Presidenttiä kohti heitettiin kranaatteja, ja Islambuli ampui Sadatin rynnäkkökiväärillään. Hänet ja muut salaliittolaiset pidätettiin. Islambuli todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin 15. huhtikuuta 1982.
Islambulia pidettiin Iranissa marttyyrinä. Eräs katu Teheranissa nimettiin hänen mukaansa.
Porfyrioksen puu
thumb|300px|a) [[:Kuva:Arbor porphyrii (from Purchotius' Institutiones philosophicae I, 1730).png|Porfyrioksen puu Purchotiuksen teoksesta Institutiones philosophicae I, 1730. b) Porfyrioksen puu, todennäköisesti peräisin Boethiuksen tekemästä käännöksestä. c) Tieteen puu (Ramon Llull), joka hyödyntää Porfyrioksen puun rakennetta.]] Porfyrioksen puu (myös scala praedicamentalis) on hierarkkinen eli puurakenteinen ontologia, joka on peräisin Porfyrioksen teoksesta Eisagoge. Ontologia muodostuu riveistä, joissa keskimmäisenä ovat universaalit eli suvut (genus) ja lajit (species), ja laitimmaisina rajoittavat piirteet (differentia specifica).
Ylimpänä hiearkiassa on substanssi. Kun hierarkiassa ylempänä olevaan universaaliin, sukuun, liitetään joku rajoittava piirre, saadaan yhtä tasoa alempana oleva universaali, laji. Esimerkiksi kun substanssiin liitetään rajoittava piirre ”aineellinen”, muodostuu laji kappale; kun kappaleeseen liitetään rajoittava piirre ”elollinen”, muodostuu laji eläin; ja kun eläimeen liitetään rajoittava piirre ”järjellinen”, muodostuu laji ihminen. Ihminen on siis ”järjellinen eläin”: eläinlaji, jonka erottaa muista eläimistä järjellisyys. Yksittäisiin ihmisiin kuuluvat muun muassa Sokrates ja Platon.
!colspan="2" align="center"|Substanssi !colspan="2" align="center"|Kappale !colspan="2" align="center"|Eläin !colspan="2" align="center"|Ihminen !colspan="2" align="center"|Platon
Porfyrioksen puuta käytettiin logiikan opetuksessa 1800-luvun loppupuolelle saakka.
Lapinorvokki
Lapinorvokki (Viola biflora) on orvokkeihin kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa rakenteeltaan metsä- ja aho-orvokkia. Kukat ovat keltaisia ja niiden muoto muistuttaa keto-orvokin kukkia. Kukkavarsi on pysty, hento ja haaraton, 7–15 cm pitkä.
Levinneisyys
Suomessa lapinorvokkia kasvaa vain aivan pohjoisessa, esimerkiksi Inarin seudulla. Skandinavian niemimaan pohjoisosien lisäksi lajia esiintyy kuitenkin myös Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja Siperiassa. Tunturien rinteillä koivumetsissä laji kasvaa korkeaksi ja isokukkaiseksi, kun taas puurajan yläpuolella se on todella matala, harvalehtinen ja pienikukkainen.
Kai Palm
Kalle "Kai" Palm (s. 28. tammikuuta 1948 Nurmes) on suomalainen romanitaustainen muusikko. Hän on aloittanut jo nuorena poikana 1960-luvulla junissa muusikonuran laulamalla harmonikansoittaja Topi Ahosen säestämänä, mutta ammattimaisesti viimeistään kuusitoistavuotiaana. Bändimuusikkona toimittuaan hän on saanut aikaan myös kaksi pitkäsoittoista levyä. Muusikkona Palm on monitaitoinen: laulunsa lisäksi hän käsittelee akustista ja bassokitaraa sekä rumpuja.
Jo 1970-luvulla tehty LP-levy Tširigli on Palmin omia tekstejä ja sävellyksiä. Sointi on persoonallinen ja pehmeä. Levylle mahtuu kahdeksan romaninkielistä lähinnä blues- ja rock-tyyppistä iskelmää, joista Soske jeeal toori on varsin nopeatempoinen rautalankarockesitys. Suomenkieliset kappaleet ovat hyytäviä tangoja, erityisesti Valheen kyyneleet. Muusikkona Palm on monitaitoinen: käsittelee kitaraa, bassokitaraa ja rumpuja.
Myöhemmin Kai Palm on tehnyt työtä lasten kanssa arvostaen kieltään ja taustaansa. Romanilapset laulavat -vihko on ilmestynyt opetushallituksen tuottamana. Laulut ovat Kai Palmin.
Diskografia
A-puoli
B-puoli
Washboard Blues
”Washboard Blues” on Hoagy Carmichaelin, Fred B. Callahanin ja Irving Millsin kirjoittama musiikkikappale. Se oli sittemmin suursuosioon nousseen Carmichaelin ensimmäisiä menestyneitä kappaleita. Kappale sävellettiin alun perin Curtis Hitchin Happy Harmonists -yhtyeelle, joka nauhoitti sen Gennett Recordsille vuonna 1924. Säveltäjä Carmichael soitti nauhoituksessa pianoa. Ensimmäisen testinauhoituksen jäätyä 20 sekuntia liian lyhyeksi Carmichael lisäsi improvisoidun pianosoolon, joka vuosia myöhemmin kehittyi itsenäiseksi sävellykseksi ”Lazybones”.
Red Nicholsin yhtye Five Pennies nauhoitti ”Washboard Bluesin” vuonna 1927 laulaja Fred Callanin kanssa. Kun Carmichael kuuli Nicholsin version kappaleestaan, hän päätti lopullisesti hylätä työnsä lakimiehenä ja lähteä musiikkiuralle. Samana vuonna Carmichael lauloi ja soitti pianoa Paul Whitemanin orkesterin nauhoituksessa kappaleesta.
Americana
Americana voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Alan G. MacDiarmid
Alan Graham MacDiarmid (14. huhtikuuta 1927 – 7. helmikuuta 2007) oli uusiseelantilainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2000 yhdessä Alan J. Heegerin ja Hideki Shirakawan kanssa työstään sähköä johtavien polymeerien kehitys- ja tutkimustyössä. Köyhistä oloista lähtenyt MacDiarmid suoritti perustutkintonsa erinomaisin arvosanoin, ja sai Fulbright-stipendin Yhdysvaltoihin, missä hän teki väitöskirjansa vuonna 1953. Hän liittyi Pennsylvanian yliopiston henkilökuntaan ja nousi siellä professoriksi vuonna 1964. Hän vietti paljon aikaansa vierailemalla luennoijana eri maissa.
Pääomavero
Pääomavero tarkoittaa Suomen tilastoissa veroa, jota peritään varojen tai nettovarallisuuden arvoista tai siirrettyjen varojen arvoista. Pääomaveroja ovat esimerkiksi perintö- ja lahjavero.
Ņikita Jevpalovs
Ņikita Jevpalovs (s. 9. syyskuuta 1994 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ranskan pääsarjassa Ligue Magnus-joukkue Boxers de Bordeaux'ssa. Jevpalovs on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
Jevpalovs aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Riiassa. Hän pelasi kauden 2009–2010 SK Riian B-nuorissa voittaen mestaruuden. Jevpalovs siirtyi kaudeksi 2010–2011 Pohjois-Amerikkaan GMHL-junioriliigan South Muskoka Shieldiin. Hän sijoittui tehoilla 48+43=91 liigan pistepörssissä kolmanneksi. Jevpalovs valittiin kauden päätteeksi GMHL:n parhaaksi hyökkääjäksi ja vuoden tulokkaaksi. Kauden 2011–2012 hän vietti kotimaassaan Venäjän nuorten sarja MHL:n HK Riiassa.
QMJHL-joukkueBlainville-Boisbriand Armada varasi Jevpalovsin 40. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jossa ensimmäinen kausi toi 60 runkosarjaottelussa tehot 18+21=39 ja 15 playoff-ottelussa tehot 3+5=8. Kaudella 2013–2014 hän oli tehoilla 28+26=54 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Kevään 2013 pudotuspeleissä Jevpalovs oli tehoilla 10+6=16 Armadan paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Christopher Clappertonin kanssa. Kaudella 2014–2015 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Jevpalovs sijoittui tehoilla 49+51=100 koko QMJHL:n maalipörssissä toiseksi edellään vain Baie-Comeau Drakkarin Maxime St. Cyr ja hän jakoi pistepörssin toisen sijan Halifax Mooseheadsin Nikolaj Ehlersin kanssa edellään vain joukkuetoveri Danick Martel. Kevään 2015 pudotuspeleissä Jevpalovs oli Armadan paras syöttäjä viidellä syöttöpisteellään ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +1. Jevpalovs valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Tammikuussa 2015 NHL-varaamaton Jevpalovs teki kolmivuotisen tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Kauden 2015–2016 hän aloitti AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuudessa. Jevpalovsin tulokaskausi toi 60 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän pelasi osan kaudestaan myös ECHL-joukkue Allen Americansissa, jossa Jevpaļovs voitti kauden päätteeksi Kelly Cupin. Myös syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi Sharks lähetti hänet Barracudaan.
Maajoukkueura
Jevpalovs pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista molemmissa turnauksissa hänet palkittiin Latvian yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2012 turnauksessa hän voitti joukkueensa sisäisen pistepörssin tehoilla 2+3=5. Jevpalovs palkittiin turnauksen Ruotsia vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Latvian ottelun parhaana pelaajana. Vuoden 2013 turnauksessa hän toimi joukkueensa varakapteenina. Jevpalovs palkittiin Slovakiaa vastaan pelatun karsintasarjan ottelun päätteeksi Latvian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Latvia putosi IA-divisioonaan vuoden 2014 turnaukseen, jossa Jevpalovs jatkoi joukkueen varakapteenina ja oli Latvian paras pistemies tehoilla 4+5=9. Turnaus päättyi hopeaan.
Jevpalovs pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän toimi Latvian kapteenina. Latvian A-maajoukkueessa Jevpalovs on pelannut kolme ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 17. huhtikuuta 2015 Bergenissä Norjaa vastaan. Jevpalovs sai ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn poikittaisesta mailasta.
Deutsche Grammophon
Deutsche Grammophon on saksalainen vuonna 1898 perustettu Euroopan vanhin toimiva levy-yhtiö. Muun muassa äänilevyjen valmistajana tunnettu yhtiö on nykyisin klassiseen musiikkiin erikoistunut levymerkki vuodesta 1948 alkaen ja yhä levy-yhtiö, joka on vuodesta 1999 ollut osa Universal Music Groupia.
Historiaa
Deutsche Grammophonin perustajista Emile Berliner oli vuonna 1851 Saksassa syntynyt yhdysvaltalainen gramofonin, gramofonilevyn, mikrofonin ja siten äänilevyteollisuuden monipuolinen keksijä. Vuonna 1870 hän otti tarjotun paikan vastaan Yhdysvaltoihin sekatavarakauppaan Washingtoniin. Myöhemmin hän työskenteli Bell Telephone Companyn puhelintehtaalla käyden vuodesta 1873 alkaen sähkötekniikan iltakursseja. Emil sai 75 000 dollaria vuonna 1877 patentistaan keksimäänsä mikrofoniin Bell Telephone Companylta. Käydessään 1881 Saksassa Emil perusti veljensä kanssa Hannoveriin J. Berliner - Telefonfabrik puhelintehtaan, jonka tiloihin perustettiin myöhemmin äänitepuristamo Deutsche Grammophon. Deutsche Grammophon on maailman vanhin yhä toiminnassa oleva levy-yhtiö. Emil Berliner lähetti veljenpoikansa Joseph Sandersin Yhdysvalloista Saksaan perustamaan yhtiötä.
Saksalainen äänilevytehdas
Deutsche Grammophon GmbH:n perustivat vuonna 1898 veljekset Joseph, Jacob ja Emile Berliner Hannoveriin. Yhtiö toimi Emil Berlinerin E. Berliner's Gramophone -yhtiön Saksan sivuhaarana ja Englantiin aiemmin samana vuonna perustetun Gramophone Companyn, The Gramophone Co. Ltd. emoyhtiön äänitetehtaana. Vuonna 1900 uuden yhtiön Deutsche Grammophon AG:n pääkonttori perustettiin Berliiniin, kun omistajaksi tulivat lisäksi Orpheus Musikwerke GmbH ja mainittu The Gramophone Co. Ltd.
Deutsche Grammophon perustettiin puristamaan gramofonilevyjä Britannian markkinoille Gramophone Companylle. Emile Berlinerin hydrauliset puristimet hankittiin Yhdysvalloista. Lisäksi yhtiö perusti oman levymerkin Grammophon. Vuonna 1907 Hannoverin tehtaassa oli jo 200 äänitteen puristuskonetta, kun uutuutena kaksipuolinen äänilevy tuli markkinoille.
Polyphon-Grammophon-Konzernin aika
Berlinerin veljesten kotikaupungissa Hannoverissa alkuun toimineella yhtiöllä oli yhteyksiä amerikkalaiseen Emile Berlinerin Victor Talking Machine Companyyn ja brittiläiseen emoyhtiöönsä Gramophone Companyyn, mutta suhteet viilenivät ensimmäisen maailmansodan sytyttyä ja koska Saksan hallitus otti haltuunsa vihollisen omaisuutena Deutsche Grammophonin ja Brittiläisen Gramophonen sijoitukset Saksassa. Saksalainen Polyphonmusikwerke AG. osti yhtiön valtiolta 24. huhtikuuta 1917.
Jo 1913 miltei kaikki Deutsche Grammophonin liiketoiminta oli siirretty Hayesiin Middlesexiin Englantiin emoyhtiö Gramophone Companylle. Vuonna 1916 Deutsche Grammophon oli suljettuna ja uusi omistaja sai lähinnä toimimattoman yhtiön vuonna 1917.
Vielä Emil Berlinerin eläessä 8. toukokuuta 1925 hänen englantilainen yhtiönsä The Gramophone Co. Ltd perusti sodassa menetetyn Deutsche Grammophonen tilalle Electrola GmbH yhtiön Saksaan. Electrola käytti nyt myös emonsa His Master's Voice, HMV-levymerkkiä ja Victor -levymerkkiä, joilla oli kummallakin Nipper-koira logossaan. Samana vuonna englannin emoyhtiö Gramophone osti Columbia Graphophone Company Ltd. yhtiön, josta johtuen Electrolasta tuli vuonna 1931 Emilen uraa jatkaneen Electrical and Musical Industries Ltd.EMIn tytäryhtiö.
Uusi Deutsche Grammophon GmbH
Lopulta vuonna 1932 Deutsche Grammophon ja omistaja Polyphon yhdistettiin ja pääkonttori siirtyi jälleen Hannoveriin. Polydor tuli siten yhteiseen yhtiöön. Pian Leipzigin tehdas lopetettiin. Heikon myynnin ja velkakriisin vuoksi vuonna 1937 yhtiö perustettiin jälleen Deutsche Grammophon GmbH nimisenä, kun rahoittajat olivat Deutsche Bank ja Telefunken Gesellschaft.
Vuonna 1941 yhtiön osti sähköalan yhtiö Siemens & Halske. Levymerkki Siemens Spezial perustettiin klassiselle musiikille ja Siemens Polydor viihdemusiikille. Toisen maailmansodan tuhottua sekä tehtaan että pääkonttorin yhtiö avasi pienen valmistamon Berliiniin, kunnes tehdas ja pääkonttori jälleen rakennettiin Hannoveriin.
Deutsche Grammophon levymerkin aika
Vuonna 1946 DG alkoi ensimmäisenä yhtiönä käyttämään ainoastaan magneettista ääninauhaa. Vuonna 1948 klassiselle musiikille perustettiin levymerkki Deutsche Grammophon Gesellschaft, jota julkaisi myös Decca Yhdysvalloissa. Punainen Polydor muotoutui populaarimusiikin levymerkiksi ja musta Brunswick muodostettiin ulkomaisen musiikin levymerkiksi. Hopeisesta Archiv Produktionista tuli klassisen musiikin levymerkki. Toisen maailmansodan tuloksena EMIn Electrolan patentoitua Nipper-koiran etiketeissä, niin Deutsche Grammophon oli menettänyt oikeuden käyttää koiraa gramofoneineen lopullisesti. Levymerkki Grammophon lopetettiin.
5. heinäkuuta 1949 Deutsche Grammophon hyväksyi olla käyttämättä vanhaa levymerkin tunnusta sopimuksella Electrola Gesellschaft m.b.H:n kanssa, jonka myötä Electrola sai rajoittamattoman lisenssin tunnuksen käyttöön ensimmäinen päivä heinäkuuta 1951 alkaen. Yksi syy ongelmaan oli ollut jo 30 vuotta, että tavaramerkin sai Saksassa myytyä vain yhtiön myynnin yhteydessä. Emile Berlinerin alkuperäisillä HMV:llä ja Deutsche Grammophonin Grammophon -levymerkillä oli kummallakin logonaan koiralogo. Etikettien kuva oli taidemaalari Francis Barraudin vuonna 1899 maalaama koirastaan Nipper kuuntelemassa fonografia, joka oletetaan Ediphone -diktafoniksi, koska sillä pystyi äänittämään koiran isännän ääntä. Englantilaisen Gramophonen vuonna 1901 sadalla punnalla ostamaa kuvaa käyttivät myös Emilen Victor Talking Machine Company, Victor, HMV:n tavaratalot ja RCA Records.
Polydorista tuli populaarimusiikkiyhtiö vuonna 1946, kun taas keltaisesta väristään tunnetusta Deutsche Grammophon -merkistä tuli klassillisen musiikin yhtiö. Ranskalaisten ei kuitenkaan odotettu ostavan mitään merkiltä nimeltä Deutsche Grammophon Gesellschaft, joten Polydor pysyi Deutsche Grammophonin vientiyhtiönä siellä.
Vuonna 1954 DGG perusti Britanniaan yhtiön Polydor Records Ltd. Vuonna 1956 ensimmäistä kertaa täsmälleen nykyinen levymerkki Deutsche Grammophon otettiin käyttöön keltaisella logolla, kun tähtikuvio korvattiin tulppaanikruunulla, jonka suunnitteli Siemensin mainontakonsultti Hans Domizlaff.
PolyGram muodostuu
Vuonna 1962 Siemens muodosti alankomaalaisen Philipsin kanssa yhteisyrityksen DGG/PPI Record Group, josta tuli PolyGram vuonna 1972. Tällöin Deutsche Grammophon (DGG) oli vakiinnuttanut maineensa laadukkailla klassisen musiikin äänityksillä ja sillä oli listoillaan suuri joukko huippuluokan kapellimestareita, muusikoita ja laulajia. Tytärlevymerkki Archiv Produktion kasvatti yleisön kiinnostusta eurooppalaiseen keski- ja renessanssiajan musiikkiin, gregoriaaniseen kirkkolauluun ja alkuperäissoittimilla soitettuihin äänitteisiin.
Deutsche Grammophon oli CD-levyjen tuotteistamisen edelläkävijöitä ja julkaisi Herbert von Karajanin ja Berliinin filharmonikoiden levytyksiä CD-muodossa jo vuonna 1981.
Kukkula
Kukkula on maankohouma, joka ei erotu merkittävästi muusta maastosta. Kukkula ei vaikeuta asutusta ja useita kaupunkeja onkin rakennettu kukkuloiden lähistölle, kuten esimerkiksi Rooma ja Turku. Merkitykseltään lähelle kukkulaa suomen kielessä tulevat nimitykset kunnas ja kankare, jotka suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön teoksessaan Puhdas maantiede (1930) esittämässä luokittelussa on määritelty niin, että kunnas on alle 10 metriä korkea, ja kankare on korkeudeltaan 10–20 metriä. Näitä korkeampi on mäki, joka on korkeudeltaan 20–50 metriä.
Deutsche Grammophon
PolyGram muodostuu
DGG/Polydor -yhtiö eteni Yhdysvaltain markkinoille vuonna 1969, jolloin isot amerikkalaiset klassisen musiikin levymerkit kuten Columbia Masterworks ja RCA (RCA Red Seal ja RCA Victor) olivat kannattavuussyistä luopumassa monista taiteilijoistaan ja tekivät huonolaatuisia levyjä. Deutsche Grammophonin korkea äänitysten ja vinyylipuristeiden laatu toi yhtiölle sopimuksen Arthur Fiedlerin ja Boston Pops Orchestran kanssa.
Universal Music omistajana
Vuonna 1997 Seagram osti PolyGramin ja siten Deutsche Grammophon GmbH yhtiön ja levymerkin. Yhtiö on nykyinen avainyhtiö Universal Music Groupin klassisesta musiikista vastaavasta osasta Decca Label Group Decca levymerkin kera. Se hallinnoi amerikkalaisen Deccan ja Westminster Recordsin julkaisuja, joiden yhtiöiden aiempi omistaja oli MCA Records. Seagram myi sittemmin Universal Music Groupin Vivendille.
Tämän päivän säveltäjiin, jotka ovat julkaisseet tuotantoaan Deutsche Grammophonin kautta lukeutuvat muun muassa Sofia Gubaidulina, Oliver Knussen, Mark Anthony Turnage, Peter Eötvös ja Philip Glass. Vuonna 2011 Tori Amos teki sopimuksen DGG:n kanssa.
Deutsche Grammophonin tunnetuimman kapellimestarin Herbert von Karajanin lisäksi merkille ovat levyttäneet Karl Böhm, Eugen Jochum, Leonard Bernstein, Pierre Boulez, Claudio Abbado ja Christian Thielemann. Uusimpiin kiinnityksiin kuuluu Gustavo Dudamel.
Deutsche Grammophon GmbH toimii yhä omana yhtiönään Saksasta käsin levymerkkeineen klassisen musiikin alueella. Polydor Ltd. toimii yhä Britanniasta käsin omana yhtiönään ja sillä vahva toimintakenttä popmusiikin alueella mittavalta Universal Music Groupin artistiryppäältä.
Jyri Hietaharju
Jyri Hietaharju (s. 23. huhtikuuta 1981 Seinäjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hietaharjun kasvattajaseura on TP-Seinäjoki. Lisäksi Hietaharju on pelannut FC Santa Clausissa. Kaudella 2006 Hietaharju pelasi uransa ensimmäisen kauden Veikkausliigassa. Otteluja kertyi kaiken kaikkiaan 24 ja hän oli joukkueensa tehokkain pelaaja kolmella maalilla ja kuudella maalisyötöllä. Hietaharju johti myös seuraavalla kaudella VPS:n tehopörssiä. Vuoden 2007 kesäkuussa hänet valittiin Veikkausliigan kuukauden pelaajaksi. Juniorina Hietaharju voitti Palloliiton kansalliset taitokilpailut kahdesti.
Amundsen–Scott
thumb|Amundsen-Scott tammikuussa 2006. Etualalla niin sanottu seremoniallinen etelänapa.
Amundsen-Scott (virallisesti Amundsen-Scott South Pole Station) on Yhdysvaltojen ylläpitämä tutkimusasema Antarktiksella ja maailman eteläisin vakituisesti asuttu paikka. Asema perustettiin vuonna 1956, ja se on nimetty ensimmäisinä ihmisinä etelänavalle päässeiden tutkimusmatkailijoiden Roald Amundsenin ja Robert Falcon Scottin mukaan.
Tutkimusaseman rakennus rakennettiin noin 400 metrin päähän maantieteelliseltä etelänavalta vuonna 1975, mutta se liikkuu jäätikön mukana noin 10 metriä vuodessa sitä kohti. Aseman alla on paksu mannerjäätikkö, joten se sijaitsee 2 835 metriä merenpinnan yläpuolella. Kesäkuukausina asemalla työskentelee jopa 150 henkilöä, mutta talvikuukausiksi miehitystä (ns. "winter-overs") pienennetään noin viiteenkymmeneen. Kesäisin asema on yhteydessä ulkomaailmaan Lockheed C-130 Hercules -rahtikoneilla, jotka operoivat rannikolla sijaitsevalta McMurdon tutkimusasemalta. Talvikuukausina, helmikuun puolivälistä lokakuun loppuun, asema on fyysisesti kokonaan eristetty ulkomaailmasta, sillä kylmyyden takia sinne ei ole mahdollista lentää.
Lämpötila Amundsen-Scottissa vaihtelee vuosittain joulukuun −28 °C:sta heinäkuun −60 °C:een. Vuoden aikana asemalle sataa noin 20 senttimetrin lumikerros, mikä vastaa 6–8 senttimetriä vettä. Tuulennopeus on keskimäärin 5,5 m/s. Asemalla tehtävä tutkimus keskittyy glasiologiaan, geofysiikkaan, seismologiaan, meteorologiaan, yläilmakehän fysiikkaan, tähtitieteeseen ja biolääketieteeseen.
Asemalla käytetään samaa aikavyöhykettä kuin Uudessa-Seelannissa, sillä kaikki asemalle tulevat ihmiset ja tavarat lentävät Uuden-Seelannin Christchurchista McMurdoon ja sieltä asemalle. Myös aseman lentopaikkatunnus (Jack F. Pauluksen lentoasema) NZSP viittaa Uuteen-Seelantiin.
Ensimmäiset naparetket
Norjalainen tutkimusmatkailija Roald Amundsen saapui Etelänavalle koiravaljakkoineen 1911. Käsipelillä rekeä vetävä Robert Falcon Scottin johtama retkikunta saapui etelänavalle vuoden 1912 alussa, menehtyäkseen paluumatkalla paleltumiin, uupumukseen ja nälkään. 29. marraskuuta 1929 yhdysvaltain laivaston upseeri Richard Evelyn Byrd lensi tukikohdastaan Little Americasta noin 18 tunnissa etelänavalle ja takaisin.
IGY, Dufekin Deep Freeze 2 ja Que Sera Sera
Byrdiä seurasi laivastossa Antarktiksen tutkimusten johtajana amiraali George J. Dufek. 1956 alkoi operaatio Deep Freeze 2. Tämä liittyi kansainvälisen geofysiikan vuoteen, jolloin monet maat perustivat tutkimusasemia Etelämantereelle. Yhdysvaltain laivasto ja tiedemiehet päättivät perustaa tutkimusaseman Etelänavalle.
31. lokakuuta 1956 muun muassa Dufek laskeutui luutnantti Gus Shinnin ohjaamalla laivaston R4D C-47 Skytrain-potkurikoneella Etelänavalle. Miehistön päällikkönä oli John P. Strider, ja koneessa oli yhteensä seitsemän miestä. Suksilla varustetun koneen nimeksi oli annettu "Que Sera Sera" siihen aikaan suositun iskelmän mukaan. R4D oli muunneltu DC-3. Kone oli valittu huolellisten tutkimusten pohjalta. Mukaan tullut Skymaster jossa oli mm valokuvaajia, jäi moottorivian takia pois matkan varrelle. Puolimatkan polttoainevarasto oli perustettu Duncanin vuoriston lähelle paikkaan 84° 56' S 168° W. Kone laskeutui hyppien, mutta hallitusti Etelänavan lähelle, jossa oli vain kovia lumidyynejä. Päällä kierteli pyörillä varustettu C-124 Globemaster, joka ei kyennyt laskeutumaan jäätikölle.
Dufek astui ensimmäisenä Etelänavalle Scottin vuoden 1911–1912 retken jälkeen. Oli −50 °C pakkanen. Koneen moottorit pidettiin koko ajan käynnissä kun kone oli pinnalla Etelänavalla. Miehet mittasivat lumen lämpötilan. Muutama tutkaheijastin jätettiin lumiselle laakiolle. Dufekin kamera ei toiminut. . Dufek viipyi jonkin aikaa navalla. Paleltumat alkoivat kasvaa nopeasti ulkona miesten kasvoilla. Koneen nousu oli lähtiessä vaikeaa, ja se tarvitsi nousuun avuksi JATO-raketteja. Sukset olivat jäätyneet kiinni lumeen. Ilma oli liian ohutta eivätkä potkurit olisi yksin kyenneet kehittämään tarpeeksi nopeutta.
Etelänapa-aseman rakentaminen
Lokakuun lopussa nousi pitkän yön yli työskentelyn jälkeen Jamesway-tyypin teltta, jollaisessa on kaminalämmitys ja joka muistuttaa lentokonehallia. Se on puolikiinteä, lämpöeristetty asumus. Kylmässä, väsyksissä ja nälässä raataneet miehet halusivat viiden tunnin päästä nukuttuaan kuumasta teltasta ulos. Parin päivän päästä nousi suurempi Jamesway. Laivaston ilmavoimien yksikkö VX-6 toi paikalle 11 laivaston rakennusmiestä ja 11 koirarekeä R4D-koneella. Luutnantti Dick Bowersin johtama laivaston rakennusryhmä "Seabees" alkoi rakentaa etelänapa-asemaa 20. marraskuuta. Tästä päivästä alkaen Etelänavalla on asuttu jatkuvasti.
26. marraskuuta Yhdysvaltain ilmavoimien kersantti Richard J. Patton hyppäsi laskuvarjolla Etelänavalle. Asema tuli valmiiksi seuraavan vuoden helmikuuhun mennessä. Rakenteilla olevalle asemalle toimitettiin tarvikkeita lentoteitse pääasiassa laskuvarjopudotuksilla. Globemaster-koneet kuljettivat tarvikkeita yhteensä 700 tonnia, traktoreita, talojen osia, öljyä, puuta, nauloja, huonekaluja, ruokaa, radiovälineitä ja niin edelleen satoi taivaalta etelänavalle. Joskus laskuvarjot pettivät ja tarvikkeet rikkoutuivat. Toisinaan laskuvarjon automaattinen irrottaja ei toiminut maassa, ja näin laskuvarjo saattoi vetää kovassa tuulessa tarvikelaatikon ihmisten ulottumattomiin. Laskuvarjoja käytettiin ilmeisesti sen takia, että navalla laskeutuminen ja nousu tuon ajan koneilla oli aina jonkinasteinen ongelma. Tuon ajan tekniikalla lentokoneiden suunnistus ja yhteydenpitokin oli vaikeaa, ja monesti ensimmäinen tieto saapuneesta koneesta tuli asemalle siitä, kun koneen jyrinä alkoi kuulua yllä. Asemasta oli tarkoitus tehdä omavarainen niin, että se selviäisi ilman huoltoa napayön yli. Äärimmäisen kylmyyden vuoksi lentokoneet eivät voi lentää etelänavalle talven aikana. Asema rakennettiin Clements-yhtiön tekemistä elementeistä, jotka oli valmistettu kylmää ilmastoa silmällä pitäen alumiinista, vanerista ja lasikuidusta. Elementit saattoi liittää suoraan toisiinsa kuin palapelin palat. Kolme Globemasteria vaurioitui ja yksi P2V-kone tuhoutui neljän hengen miehistöineen operaatio "Syväjäädytys 2:n" alussa. Globemasterien vaurioituminen hidasti tavaroiden kuljetusta Etelänavalle.
Ensimmäinen napayö asemalla
Napayön aikana selvitettiin muun muassa aseman tarkka sijainti tähdistä mittaamalla ja mitattiin maan akselin "napatanssia" ja revontulia.
Pakkanen laski jo 10. maaliskuuta talven alussa vähäksi aikaa lukemaan −23,2 °C.
Lämpötila putosi ulkona etelän talven lopulla 8. syyskuuta 1957 −77,2 °C:een. Etelän syksyn edetessä ilmat kylmenivät joka näkyi siinä, ettei vapaaehtoisia ulkotöihin tahtonut löytyä. Suureen Jamesway-telttaan rakennettiin hätävarasto siltä varalta, että varsinainen etelänapa-asema tuhoutuisi tulipalossa. Tulipalo on napa-alueilla pahimpia onnettomuuksia, mitä voi sattua, koska se vie ainoan suojapaikan.
Tulipaloon oli varauduttu muun muassa palohälyttimin ja rakentamalla asema niin, ettei tuli pääse helpolla leviämään. Napayönä oli tiivis tutkimusohjelma ja tekemistä yllin kyllin. Hieman yli −40 asteessa traktorit lakkasivat toimimasta. Juomavettä saatiin lumikaivoksesta, joka lopulta oli pitkä tunnelimainen rakennelma. Siihen viritettiin valaistus eristämättömin johdoin, koska eristetystä johdosta oli huutava pula, niin kuin monista muistakin tarvikkeista. Pimeässä ja kylmässä liikkuminen oli vaarallista, eksyminen tähdettömänä ja kuuttomana yönä uhkasi. Vesihöyry jäädytti lasit jolloin ei nähnyt eteensä. Tuuli pahensi pakkasen purevuutta ja juuri tällä etelänaperetkellä keksittiin pakkasen purevuusindeksi.
Pimeässä ja kylmässä liikuttiin ulkona joskus, mutta saattoi tapahtua eksymisiä jos kuu ei paistanut. Kerrankin miehet löysivät kadottamansa Etelänapa-aseman, kun putosivat seismometritunneliin. Kylmä tuntui ensimmäisenä esimerkiksi käsissä, ja tuska saattoi saada ihmisen miltei suunniltaan. Hengityksen höyry saattoi sokaista. Maaliskuussa mitattiin ulkona −73,6 °C, mikä oli kylmin siihen asti mitattu ulkoilman lämpötila. Vielä kylmempää oli 18. syyskuuta, jolloin mitattiin ennätys −74,5 °C.
Aurinko nousi 23. syyskuuta ja talvi päättyi. Näihin aikoihin ensimmäinen lentokone saapui Etelänavalle. Tammikuussa 1958 Edmund Hillaryn ja Vivian Fuchsin mantereen ylitysretkikunta saapui lumitraktoreilla etelänapa-asemalle.
Vuoden 1961 tammikuussa asemalle saapui suomalaissyntyisen majuri Antero Havolan johtama traktoriretkikunta, joka oli lähtenyt matkaan 1 300 kilometrin päässä sijaitsevalta Byrdin asemalta. Havolan retkikunta oli ensimmäinen Yhdysvaltain maaretkikunta, joka saapui etelänavalle.
Jack F. Pauluksen lentoasema
Jack F. Pauluksen lentoasema on maailman eteläisin lentopaikka. Se palvelee Amundsen-Scottin tutkimusasemaa. Ainoa liikennöinti kentälle tapahtuu Lockheed C-130 Hercules -kuljetuskoneilla 1344 kilometrin päästä McMurdon tutkimusasemalta.
Guatemalanpöllönen
Guatemalanpöllönen (Megascops barbarus) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Guatemalassa ja Meksikossa Isthmus de Tehuantepecin ylängöillä.
Kuvaus
Aikuisen linnun pituus on 16–20 cm, ja se painaa noin 70 g. Korvatupsut ovat hyvin pienet. Siitä on olemassa vaaleanruskea ja punaruskea muoto. Naamakiehkura on vaalea, ja siinä on ohut tumma reunus. Päälaella on ruskeita, valkeita ja mustia täpliä. Yläpeitinhöyhenissä täplät ovat valkoisia. Hartiasulissa on mustareunaiset vaaleat ulkonevat töyhdöt Rinnassa on paksut ruskeat ja kellanruskeat raidat. Kyljet ja maha ovat valkeat, ja niissä on tummia nuolimaisia juovia. Siivet yltävät yli lyhyen pyrstön. Silmät ovat keltaiset. Nokka on vihreänharmaa. Varpaat ovat harmahtavanpunaiset. Punaruskeakuvioisen muodon värit eivät ole yhtä voimakkaat, ja merkit päässä ja alhaalla ovat punaruskeita. Se ääntelee lyhyinä nopeina 3–5 sekuntia kestävinä äännähdyksinä, ensin voimakkaina, sitten yhtäkkiä katkeaa.
Cartoceto di Pergolan kullatut pronssiesineet
thumb|250px
Cartoceto di Pergolan kullatut pronssiesineet ovat ainoa vielä jäljellä oleva roomalaisajan ratsastusaiheinen kullattujen pronssiesineiden löytö. Alun perin siihen kuului kaksi hevosta ja kaksi ritaria, joista vain toinen on säilynyt, sekä kaksi seisovaa naista.
Löytäminen ja restaurointi
Kesäkuussa 1946 löydettiin Italiasta Santa Lucia di Calemellosta läheltä Cartoceto di Pergolaa satoja pieniä kullattuja pronssipalasia. Löydön tekijänä pidetään Giovanni Vernareccia, joka oli tuolloin Fossombronen arkeologinen johtaja. Hän on myös kuvannut löytöä muistelmissaan. Vernarecci ja Nereo Alfieri, joka oli Soprintendenza alle Antichità delle Marchen alueellinen johtaja. Restaurointi valmistui useassa vaiheessa vuosien 1949 ja 1988 välillä. Yhteensä 318 palasta koottiin neljä patsasta.
Alkuperäinen asetelma
Esineet löydettiin läheltä Via Flaminian ja Via Saria Gallican välistä risteystä. Paikka on etäällä keskuksista, mikä on johtanut arvailuihin siitä, että asetelma siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan odottamaan uudelleensijoittamista joskus myöhäisantiikin aikana. Tai kenties bysanttilaisella ajalla sillä on myös esitetty teorioita siitä, että kyseessä on damnatio memoriae.
Esineiden alkuperäinen sijainti on epävarma. Yleisimmin hyväksytty teoria on, että asetelma oli jalustalla jossakin julkisella paikalla (todennäköisesti löytöpaikan lähellä sijainneen roomalaisen kaupungin foorumilla. Todennäköisimpiä vaihtoehtoja ovat Forum Spronii Fossombronessa, joka oli lähin kaupunki; Sentinum Sassoferratossa, josta on löydetty useita suuria patsaita; tai Suasa, sillä siellä on tehty useita vastaavankaltaisia löytöjä).
Nitroksi
Nitroksi tarkoittaa typen ja hapen seosta. Esimerkiksi ihmisten ja muiden eläinten hengittämä ilma on pääosin nitroksia. Virkistyssukelluksessa nitroksilla tarkoitetaan typen ja hapen seosta, jossa hapen osuus on 22-40 %. Näin ollen ilma ei virkistyssukelluksessa käytetyn määritelmän mukaan ole nitroksia. Tekniikka- ja ammattisukelluksessa nitroksilla voidaan tarkoittaa myös sellaisia typen ja hapen seoksia, joissa hapen osuus on yli 40 %.
Nitroksiksi kutsutaan myös hapella rikastetuksi ilmaksi, englanniksi Enriched Air Nitrox, josta käytetään lyhennettä EANx, missä x ilmaisee hapen osuutta kaasuseoksessa. Esimerkiksi EAN36-seoksessa on 36 % happea.
Nitroksilla sukeltamisen edut
Ilmalla sukeltamiseen verrattuna nitroksi antaa
Nitroksissa hapen osuus on suurempi, ja typen osuus vastaavasti pienempi kuin ilmassa. Tästä syystä sukeltajan vereen ja kudoksiin liukenee nitroksilla sukellettaessa vähemmän typpeä kuin ilmalla sukellettaessa. Vereen ja kudoksiin liukeneva typpi on ongelmallista, sillä pintaan noustessa se voi vapautua kuplina verenkiertoon ja aiheuttaa sukeltajantautia.
Typpipitoisuuden vaikutus vereen ja kudoksiin liukenevan typen määrän
Henryn lain mukaan sukeltajan vereen ja kudoksiin liukenevan typen määrä on suoraan verrannollinen typen osapaineeseen keuhkoissa; osapaineen kolminkertaistaminen kolminkertaistaa kudoksiin ja vereen liukenevan typen määrän. Osapaineella tarkoitetaan sitä osaa kaasuseoksen kokonaispaineesta, jonka tietty osakaasu tuottaa. Boylen, Daltonin ja Avogadron laeista seuraa, että typen osapaine keuhkoissa on
Nitroksin käyttöön liittyvä happimyrkytysriski
Ilmassa on noin 21 prosenttia happea, jolloin merenpinnan tasolla ilman sisältämän hapen osapaine on noin 0,21 bar. Ihmisen elimistö sietää kuitenkin jossain määrin tästä osapaineesta poikkeavia arvoja. Hapen osapaineen noustessa yli 0,5 barin ilmenee pitkäaikaisessa käytössä happi­myrkytyksen oireita. Happimyrkytys on mahdollinen sen osapaineen ylittäessä rasituksessa 1,4 ja levossa ollessa 1,6.
Happimyrkytys on melkein jokaisessa tapauksessa elimistölle vaarallinen ja voi pahimmillaan aiheuttaa jopa tajunnan menetyksen. Englanninkielistä CONVENTID sanaa voi käyttää muistisääntönä yleisimmistä happimyrkytyksen oireista :
Meren pinnan tasolla normaali hapen osapaine on 0,21 (hapen %-osuus käytettävästä kaasusta x vallitseva paine => 0,21 x 1 bar = 0,21). Esimerkiksi 40 metrissä vallitseva paine on 5 baria, jolloin hapen osapaine on vastaavasti 5 x 0,21 => 1,05. Tämän kaavan mukaan teoreettinen maksimisyvyys ilmasukellukselle on 1,4 / 0,21 => 6,6 baria eli noin 56 metriä, kun taas EAN36-seoksella sukellettaessa teoreettinen maksimisyvyys sukellukselle on 1,4 / 0,36 => 3,9 baria eli noin 29 metriä.
Käytännössä paineilmalla voi riittävällä koulutuksella ja hyvillä varusteilla virkistyssukeltaa turvallisesti noin 40 metrin syvyyteen (PADIn suositusraja) ja yleisimmin virkistyssukelluksissa käytettävällä EAN32-seoksella noin 34 metrin syvyyteen.
Kodiakinkarhu
Kodiakinkarhu (Ursus arctos middendorffi) on karhun eli ruskeakarhun suurikokoisin alalaji.
Kodiakinkarhu elää ainoastaan Kodiakinsaarella ja muutamalla pienemmällä lähisaarella eteläisessä Alaskassa. Suurimmat yksilöt voivat painaa 800 kilogrammaa, mutta yleisemmin uroksen paino on noin 400 kilogrammaa ja naaraat ovat kolmanneksen uroksia kevyempiä. Uroksen säkäkorkeus voi olla 150 senttimetriä, naaraan 120 senttimetriä. Pituus voi olla jopa kolme metriä kahdella jalalla seisten. Kodiakinkarhu muistuttaa ulkoisesti paljon Kamtšatkan ruskeakarhua (Ursus arctos beringianus), mutta sen turkki on vaaleampi.
Muiden ruskeakarhujen tapaan kodiakinkarhut ovat kaikkiruokaisia. Alkukesällä ne syövät lähinnä kasvisravintoa, kesällä ja syksyllä muun muassa kutemaan tulevaa lohta. Muiden ruskeakarhujen tapaan kodiakinkarhu nukkuu talviunta. Pennut, joita on kaksi tai kolme, syntyvät talvipesään tammi–helmikuussa. Kodiakinkarhu tulee sukukypsäksi viisivuotiaana ja lisääntyy sen jälkeen noin neljän vuoden välein. Elinikä on yleensä alle 20 vuotta, joskus 30.
Kodiakinkarhu on elänyt saarillaan eristyksissä muista karhuista noin 12 000 vuoden ajan. Kodiankinkarhuja on nykyisin noin 3 500. Kanta voi hyvin ja karhuja metsästetään vuosittain noin 180 yksilöä.
Hannu Olkinuora
Hannu Pekka Olkinuora (25. maaliskuuta 1950 Helsinki – 30. elokuuta 2012 Inkoo) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli useiden medioiden ja viestintäyritysten johtotehtävissä.
Ura
Olkinuora opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi. Sanoma Oy:n toimittajakoulun hän suoritti vuonna 1976.
Olkinuora työskenteli Helsingin Sanomien taloustoimittajana vuosina 1977–1980 ja uutispäällikkönä 1981–1983. Helsingin Sanomista Olkinuora siirtyi Kauppalehden Skandinavian-kirjeenvaihtajaksi Tukholmaan, jossa hän työskenteli vuosina 1983–1985.
Palattuaan Suomeen Olkinuora toimi Kauppalehden toimituspäällikkönä 1985–1987 ja päätoimittajana 1987–1995. Aamulehden vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1995 ja hän toimi tehtävässä vuoteen 2000 asti, kunnes sai työtarjouksen Ruotsista. Hän toimi Svenska Dagbladetin päätoimittajana vuosina 2000–2002.
Vuosina 2002–2005 Olkinuora oli Alma Mediassa Alpress Oy:n toimitusjohtaja, konsernijohdon jäsen ja yhtymän lehtiyhtiöiden hallituksen puheenjohtaja. Hän toimi Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksen ensimmäisenä journalistiikan vierailevana professorina 2007–2008. Vuodesta 2005 hän oli oman konsulttiyhtiönsä Bona Mente Oy:n toimitusjohtaja.
Olkinuorasta tuli Hufvudstadsbladetin päätoimittaja ja toimitusjohtaja 15. syyskuuta 2008. Hän siirtyi uuteen toimeen Yleisradion hallituksen puheenjohtajan tehtävistä. Hän jätti Hufvudstadsbladetin päätoimittajan tehtävän elokuussa 2011.
Yksityiselämä
Olkinuora oli naimisissa pappi ja journalisti Hilkka Olkinuoran kanssa. Heidän poikansa on Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina tunnettu Jussi Olkinuora.
Hannu Olkinuora menehtyi nopeasti edenneeseen syöpään elokuussa 2012.
Amarhuu Borhuu
Amarhuu Borhuu (, ; s. 1. heinäkuuta 1987) on venäläinen laulaja, joka on syntynyt Mongoliassa. Nykyään hän asuu Ulan-Udessa. Hän tuli tunnetuksi Venäjällä Narodnyi Artist -laulukilpailusta, jossa hän voitti kolmannen kauden 61,7% ääniosuudella.
Gibril (täsmennyssivu)
Gibril on egyptiläinen arabiankielinen muunnos Gabrielista. Gibril on egyptinkielinen muunnos traditionaalisesta arabiankielisestä translitteraatiosta Jibril.
Andrés de la Cruz
Andrés de la Cruz Torres (s. 20. kesäkuuta 1986 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen merkittävimpiä roolejaan on Boliche televisiosarjassa Serranon perhe.
Andrés on ollut näyttelijä kymmenenvuotiaasta asti, ja on todella iloinen siitä. Hänellä on pikkusisko nimeltä Gema. Andrés rakastaa pop-musiikkia, jalkapalloa ja matkustamista. Hänen lempikaupunkinsa on Berliini.
De la Cruz on myös ollut osa yhtyettä nimeltä Santa Justa Klan (SJK), johon kuuluivat samassa sarjassa näytelleet Natalia Sánchez (Teté), Víctor Elías (Guille) ja Adrián Rodríguez (David). Yhtye on kuitenkin jo lopettanut.
Studioalbumit
Santa Justa Klan -yhtye lopetettiin kahden suositun albumin jälkeen.
NHL-kausi 2016–2017
NHL-kausi 2016–2017 oli National Hockey Leaguen 99. kausi. Sen aikana jokainen 30 joukkueesta pelasi 82 ottelua runkosarjassa. Kyseisen kauden palkkakatto, eli yksittäisen NHL-seuran pelaajilleen maksaman yhteispalkan yläraja, nousi edelliseen kauteen nähden 71,5 miljoonasta dollarista 73 miljoonaan dollariin.
Pudotuspelit
Lähde: Stanley Cup Playoffs Lyhenne VK tarkoittaa villin kortin joukkuetta. A1 on Atlantic-divisioonan voittaja, P2 Pacific-divisioonassa toiseksi sijoittunut joukkue ja niin edelleen.
Nokia N92
Nokia N92 on Nokian valmistama älypuhelin. Se julkaistiin perjantaina 11. toukokuuta 2007 Suomessa MTV3- ja Nelonen-televisiokanavien tultua näkyviin DVB-H-verkkoon.
Le Tampon
Le Tampon [lə tɑ̃pɔ̃] on kunta ja kaupunki Ranskalle kuuluvalla Réunionin merentakaisella hallintoalueella. Se sijaitsee Réunionin saaren eteläosan sisämaassa ja on saaren neljänneksi suurin kaupunki. Vuoden 2012 väestölaskennan mukaan Le Tamponissa oli 75 631 asukasta.