cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jim Hutton
pienoiskuva|Jim Hutton televisiosarjassa Ellery Queen vuonna 1976. Dana James ”Jim” Hutton (31. toukokuuta 1934 Binghamton, New York – 2. kesäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet nähtiin lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjan Ellery Queen (1975–1976) nimiroolissa. Hän kuoli maksasyöpään 45-vuotiaana. Näyttelijä Timothy Hutton on hänen poikansa.
Hutton tuli tunnetuksi Paula Prentissin parina. Hän oli Prentissin tavoin huomattavan pitkä (1,96 m).
Risto Ihamuotila
Risto Veikko Artturi Ihamuotila (s. 15. toukokuuta 1938 Espoo) on suomalainen Helsingin yliopiston entinen kansleri vuoteen 2002. Yliopiston eri tehtävissä hän on toiminut noin 30 vuotta.
Ihamuotila väitteli tohtoriksi vuonna 1968. Hänestä tuli Suomen Akatemian nuorempi tutkija ja jo 1973 Helsingin yliopiston maatalouspolitiikan professori. Hän kohosi dekaaniksi 1979, rehtoriksi 1992 ja lopulta kansleriksi vuosiksi 1996–2003.
Hänen isänsä Veikko Ihamuotila toimi Maataloustuottajien Keskusliiton puheenjohtajana. Hänen veljensä Jaakko Ihamuotila taas on toiminut yritysjohtajana. Muita sisaruksia ovat Matti Ihamuotila ja Anna-Leena Verkasalo. Hänen vaimonsa, Kristiina Ihamuotila, on tekstiilitaiteilija. Heidän poikansa Mika Ihamuotila on toiminut pankkimaailmassa ja sittemmin Marimekon toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana.
Teoksessaan Yliopistomies ja maajussi Risto Ihamuotila kertoo yliopistomaailman vaiheista mutta myös elämästään, ja mukana on osuvia henkilökuvia mm. tieteentekijöistä sekä politiikan ja kulttuurielämän päättäjistä.
Ihamuotilan perheen koti on Nuuksiossa sijaitseva Histan tila, joka on ollut Ihamuotilan hoidossa lähes 40 vuotta ja suvun hallussa jo yli sata vuotta. Histan tila siirtyi Risto Ihamuotilalle vuonna 2000. Lapsena Risto sisaruksineen asui Histalla.
Ihamuotila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1984.
Aarre Käpylä
Aarre Käpylä (s. 1964) on suomalainen voimanostaja. Hän voitti lajissaan maailmanmestaruuden vuonna 1990 sarjassa alle 110 kg ja junioreiden maailmanmestaruuden vuotta aikaisemmin. Hänellä on nimissään maastavedon Suomen ennätykset 385,0 kg sarjassa alle 110 kg ja 380,0 kg sarjassa alle 125 kg. Ensin mainittu tulos oli myös Euroopan ennätys. Käpylä on kilpaillut menestyksekkäästi myös voimamieskilpailuissa.
Saint-Aignan (Morbihan)
Saint-Aignan on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Pontivyn kaupungista pohjoiseen.
Saint-Aignan on Blavetjoen sekä joesta padotun tekojärven Lac de Guerlédanin rannalla. Blavetjoen pato Barrage de Guerlédan on puoliksi Saint-Aignanin sekä Mûr-de-Bretagnen kuntien alueella. Hieman alempana joella on pienempi Saint-Aignanin pato, joka muodostaa pienen järven. Se on samalla kompensointiallas, jonka avulla varastoidaan vettä ja säädetään veden paluuta Blavetjokeen.
Saint-Aignanin kirkko on peräisin 1400-luvulta. Sen nähtävyys on puinen alttaritaulu Jeesuksen puu.
Nassau (Cookinsaaret)
Nassau on saari Cookinsaarilla, Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee Cookinsaarten pohjoisessa saariryhmässä, eikä sillä ole laguunia, toisin kuin muilla ryhmän saarilla. Saarella oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 78 asukasta, jotka asuvat yhdessä kylässä. Saarelle pääsee ainoastaan laivalla, sillä siellä ei ole lentokenttää.
Kirkkopalvelut
Kirkkopalvelut ry on seurakuntien ja kristillisten toimijoiden valtakunnallinen yhteistyö- ja palvelujärjestö, hyvinvointi- ja koulutuspalvelujen tuottaja sekä hyväntekeväisyystoimija.
Järjestön tehtäviin kuuluvat muun muassa Yhteisvastuukeräyksen organisointi, sekä Kotimaanapu-, Ruoka-apu.fi- ja Vapaaehtoistyo.fi -palveluiden ylläpito. Lisäksi Kirkkopalvelut järjestää Kirkkopäivät ja Tiekirkko-toimintaa.
STEP-koulutus on ammattiopisto, kansanopisto ja opintokeskus. Se tarjoaa ammatillista koulutusta vuosittain 3 500 opiskelijalle, ja on kasvatus- ja ohjausalan suurin kouluttaja Suomessa. Oppilaitoksen vapaan sivistystyön lyhytkursseihin osallistuu tuhansia opiskelijoita vuosittain. Päiväkoti Valona toimii Järvenpäässä ja lastenkoti Valona Pieksämäellä. Valona Vanhuspalvelut tarjoaa tehostetun palveluasumisen hoitopaikkoja ikäihmisille Pieksämäellä. Kirkkopalvelujen omistama Kotimaa Oy on kustannusyhtiö ja viestinnän asiantuntijapalveluyritys.
Kirkkopalvelut sai alkunsa kun kaksi kirkollista järjestöä, Suomen Kirkon Sisälähetysseura ja Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto päättivät 1990-luvun alkupuolella yhdistyä. Virallisesti yhdistyminen saatettiin päätökseen vuonna 2001. Useiden yhdistymis- ja yritysjärjestelyiden myötä syntyi nykymuotoinen Kirkkopalvelut ry. Vuonna 2013 Kirkkopalvelut yhdistyi Suomen Kirkon Seurakuntaopiston Säätiön kanssa.
Sulake
Historia
Louis-François-Clement Breguet ehdotti vuonna 1847, että lennätinasemia suojattaisiin salamoiden iskuilta käyttämällä pienempiä johtimia, jotka sulaisivat virran kasvaessa ja siten suojaisivat rakennuksen muita sähkölaitteita ja johtimia.
Lattasulakkeita käytetään ajoneuvoissa ja muissa pienoisjännitejärjestelmissä. Lattasulakkeen kehitti ja patentoi Littelfuse vuonna 1976, ja se syrjäytti autoissa aikaisemmin yleiset lasiputki- ja Bosch-sulakkeet 1980-luvun alkupuolella.
Thomas Edison patentoi sulakkeen osana sähkönsiirtojärjestelmäänsä.
Perusominaisuudet
Sulakkeen koko (nimellisvirta) määrää, kuinka suuren kuormituksen sulake jatkuvasti kestää. Jos nimellisvirta ylitetään, sulake palaa.
Kuvasta oikealla näkyy miten aika ja kasvanut virran määrä vaikuttavat sulakkeen paloaikaan. Pienellä ylikuormituksella sulake kestää kauemmin palamatta, vastaavasti kun nimellisvirta kasvaa sulake palaa nopeammin. Sulakkeen toimintaperiaate perustuu näihin kahteen muuttujaan, aikaan ja nimellisvirran kasvuun, sillä sulakkeen ensisijainen tehtävä on suojata sähköjohtoja ylikuumenemiselta ja välttää johdon suojien sulaminen. Matala ylikuormitus on sallittua pidemmän ajanjakson kuin korkea kuormitus, joka aiheuttaa johtojen nopeamman lämpenemisen.
Pienoisjännitesulakkeet
Pienoisjännitteeksi luokitellaan alle 50 voltin vaihtojännite- ja alle 120 voltin tasajännite.
Esimerkkejä pienoisjännitesulakkeista:
Pienjännitesulakkeet
pienoiskuva|upright|10 A automaattisulake Pienjännitteeksi luokitellaan 50–1 000 voltin vaihtojännite ja 120–1 500 voltin tasajännite.
Seuraavassa taulukossa on esitetty tavallisimpien 230 voltin sähköverkon kotitalouksissa käytettyjen sulakkeiden sallittu kuormitus. Joskus on käytössä myös pienempiä sulakkeita (2 A tai 4 A) eräitä laitteita varten (esim. vesipumppu tai huippuimuri).
Sulakkeen varokepesän pohjaan päin tuleva osa on eripaksuinen erikokoisilla sulakkeilla. Tämän takia nimellisvirraltaan liian suuri sulake ei sovi varokepesän pohjakoskettimeen. Sulakkeen koko selviää sulakkeen merkkinastan tai varokepesän pohjakoskettimen tunnusväristä tai sulakkeen numeromerkinnöistä.
Suurjännitesulakkeet
pienoiskuva|upright|115 kV suurjännitesulake Suurjännitteeksi luokitellaan yli 1 000 V vaihto-, ja yli 1 500 V tasajännitteet.
Kahvasulakkeiden (yleissulake gG) kokoja
Kahvasulakkeita käytetään myös pienjännitteellä, esimerkiksi kiinteistön pääsulakkeina.
Valintakriteerejä ja muita rajoituksia
Sulakkeiden valintakriteerejä ovat
Irmgard von Stephani
Irmgard von Stephani (20. syyskuuta 1895 – 5. lokakuuta 2007) oli Saksan vanhin elossa oleva henkilö 21. heinäkuuta 2005 alkaen.
Irmgard von Stephani syntyi Kasselissa lähes kaksi vuosikymmentä ennen ensimmäisen maailmansodan alkua ja oli Natsi-Saksan aikana jo keski-ikäinen.
Stephani ei ollut koskaan naimisissa eikä hänellä ole lapsia. Hän vietti Berliinissä 111-vuotispäiväänsä syyskuussa 2006. Tällöin hänellä oli ongelmia kuulon ja näön kanssa, mutta hän kävi yhä ulkona kävelyillä. Horst Köhler muisti naista tämän 110-vuotispäivänä.
Stephani kuoli pari viikkoa 112-vuotispäivänsä jälkeen lokakuussa 2007.
Barnaul
Barnaul on 625 679 (2012) asukkaan kaupunki Altain aluepiirissä Etelä-Siperiassa Venäjällä. Se sijaitsee Objoen varrella noin 200 km Novosibirskista etelään. Kaupunki on Altain aluepiirin hallinnollinen ja kulttuurinen keskus sekä rautatiesolmu keskellä kaivosteollisuusaluetta.
Kaupunki on Uralin alueen merkittävän teollistajan Akinfi Demidovin perustama 1730-luvulla. Kaupunginoikeudet Barnaul sai 1771. Seutu soveltuu maastonsa vuoksi maanviljelyyn, ja Barnaulin taimitarha on Suomessakin tunnettu.
Alttiiksi asettumisen etiikka
Alttiiksi asettumisen etiikka: Laadullisen tutkimuksen eettisiä kysymyksiä on vuonna 1996 ilmestynyt artikkelikokoelma, jonka ovat toimittaneet Aino Palmroth ja Ismo Nurmi. Kirja on ilmestynyt Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarjassa. Teoksen artikkelit perustuvat Jyväskylän yliopiston 1995 Tutkimusetiikan päivänä pidettyihin puheenvuoroihin.
Paratiisi (kappale)
Paratiisi on Rauli Badding Somerjoen sävellys ja sanat siihen on tehnyt Somerjoki yhdessä Arja Tiaisen kanssa. Kappale on Teoston raporttien mukaan ollut useana vuonna Suomen soitetuin kappale niin elävässä musiikissa kuin mediasoitossakin. Antero Jakoilalla oli iso rooli siihen, että kappaleesta muodostui sellainen kuin se on. Jani Uhlenius vaikutti myös kappaleen muotoon. Arja Tiainen teki kaksi säkeistöä, joita Somerjoki täydensi. Kitarasoolon kappaleeseen soittaa Jukka Tolonen. Somerjoen levytys kappaleesta on vuodelta 1973. Hän kertoi dokumentissa Lähikuvassa Rauli Badding Somerjoki miettineensä kahden kuukauden ajan toisen säkeistön sanoja. Kappale julkaistiin myös ”Mä jäin kii” -singlen B-puolella.
Formoteroli
Formoteroli (C19H24N2O4) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä keuhkoputkia laajentavana lääkeaineena astman ja keuhkoahtaumataudin hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö
Formoterolia käytetään yleensä fumaraattisuolan dihydraattina, joka on kiteistä ainetta. Lääkeaine vaikuttaa sitoutumalla β2-adenergisiin reseptoreihin ja on sen agonisti eli aktivoi sitä. Tämän seurauksena keuhkoputkia ympäröivä sileä lihaskudos rentoutuu ja keuhkoputket pääsevät laajenemaan. Formoterolin vaikutus alkaa noin 5 minuutin kuluttua lääkkeen oton jälkeen ja kestää noin 12 tuntia. Se kuuluu siis pitkävaikutteisiin β2-reseptorien agonisteihin. Formoteroli on kiraalinen yhdiste, jota myydään joko (R,R)- ja (S,S)-enantiomeerejä sisältävänä raseemisena seoksena tai pelkkänä (R,R)-enantiomeerina eli arformoterolina. (R,R)-enantiomeeri on lääkeaineena noin 1 000 kertaa (S,S)-enantiomeeria tehokkaampi. Formoterolia käytetään inhalaattoreissa erityisesti vaikean ja keskivaikean astman hoidossa yhdessä glukokortikoidien kanssa.
Paratiisi (kappale)
Sittemmin kappaleen ovat Suomessa levyttäneet myös Esko Rahkonen (1975), Veijo Tapio (1978), Helvi Wathen (1984), Janne Koivunen (1991), Jarmo Hannula (1999), Sakari Kuosmanen (1999), Ville Valo (1999), Mikko Alatalo (2000), Larharyhmä (2000), The Steelers (2000), Matti ja Teppo (2002), Tomi Metsäketo (2006), Jani Wickholm (2008), Paula Koivuniemi (2009) sekä Agents & Vesa Haaja (2012). Näistä Kuosmasen ja Valon versiot lienevät tunnetuimpia. Ruotsissa kappaleen on levyttänyt Bo Kaspers Orkester vuonna 2006 nimellä "Paradiset" albumilla Hund (käännös Bo Sundström). Krista Siegfrids on laulanut Paradiset-version uudelleen Ikean mainosta varten (2016).
Helsingin Sanomat pyysi kevään 2009 juttusarjassa lukijoita nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukosta ”Paratiisi” tuli äänestyksessä viidenneksi.
Alttiiksi asettumisen etiikka
Vastaanotto
Filosofi Juha Varto kirjoitti Niin & näin -lehden arvostelussa, että teos on kokonaisuutena outo. Hänen mukaansa se antaa tutkijoista kuvan viisastelijoina. ”Jotkut lauseet ovat pitkiä kuin nälkävuosi ja yhtä kauhistuttavia. Sivistyssanat lisääntyvät heti kohdissa, joissa kirjoittaja ei enää tarkalleen tiedä, mistä puhuu.”
Formoteroli
Valmistus
Formoterolin synteesin ensimmäisissä vaiheissa p-hydroksiasetofenoni nitrataan ja hydroksyyliryhmä suojataan bentsyylieetterinä. Seuraavassa vaiheessa suoritetaan bromaus ja tässä reaktiossa muodostuva tuote reagoi N-bentsyyli-1-(4-metoksifenyyli)propan-2-amiinin kanssa. Tämän jälkeen nitroryhmä pelkistetään raudan avulla aminoryhmäksi ja karbonyyliryhmä natriumboorihydridin avulla hydroksyyliryhmäksi. Seuraavaksi yhdiste reagoi muurahaishapon kanssa ja suojaryhminä toimivat bentsyyliryhmät poistetaan vedyttämällä. Näin muodostuu raseeminen seos. On myös kehitetty asymmetrinen synteesimenetelmä, jossa muodostuu ainoastaan formoterolin (R,R)-enantiomeeria.
Toomas Tõniste
Toomas Tõniste (s. 26. huhtikuuta 1967 Tallinna, Viro) on virolainen poliitikko ja maan entinen valtiovarainministeri. Vuonna 2001 hänet palkittiin Viron Punaisen Ristin kolmannen luokan kunniamerkillä.
Crozes-Hermitage
Crozes-Hermitage on kunta itäisessä Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Kunta sijaitsee Rhône-joen laaksossa. Se on ollut tunnettua viinintuotantoseutua ja alueen viinit saivat AOC statuksen jo vuonna 1937.
45 mm panssarintorjuntakanuuna m/1932 (19-K)
45 mm panssarintorjuntakanuuna m/1932 (19-K), 45-мм противотанковая пушка образца 1932 года (19-К) (Suomessa 45 K 32, tuttavallisemmin piiskatykki) oli toisessa maailmansodassa käytetty neuvostoliittolainen panssarintorjuntatykki. Suomi sai talvi- ja jatkosodan aikana satoja piiskatykkejä sotasaaliiksi ja siitä tuli suomalaisten eniten käyttämä panssarintorjuntatykki sotien aikana.
Tykin kehitys
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kärsivät sekä Saksa että Neuvostoliitto samankaltaisesta ongelmasta. Neuvostoliitto oli eristäytynyt ja eristetty valtio ja kaipasi uusia aseita rajojensa turvaksi. Saksan tehokkaan aseistautumisen esteenä oli Versailles’n rauhansopimus joka rajoitti uusien saksalaisaseiden kehittämistä. Pulmallisessa tilanteessa maat ryhtyivät salaiseen yhteistyöhön uusien asejärjestelmien kehittämisessä. Tällaisen yhteistyön tuloksena syntyi myös neuvostoliittolainen 45 mm panssarintorjuntatykki.
Saksalainen Rheinmetal-Borsig oli kehittänyt vuonna 1925 37 mm panssarintorjuntatykin, jonka kopiota neuvostoliittolaiset ryhtyivät valmistamaan lisenssillä antaen uutuudelle mallinimen M-30. Neuvostoliitto kehitti aseesta pian uuden version, jossa kaliiperi oli vaihdettu 45 mm:iin ja muun muassa tykin tähtäimiin oli tehty muutoksia. Ase oli kuitenkin edelleen varsin suora kopio saksalaistykistä. Neuvostoliittolaisversio sai mallinimen m/1932 kehittämisvuotensa mukaan.
Tykki koki vielä kaksi mallimuutosta, joilla pyrittiin poistamaan alkuperäisessä tykkimallissa ilmenneitä puutteita. Vuonna 1937 valmistunut versio m/1937 oli varustettu uusilla pyörillä ja akselijousituksella, mikä nopeutti tykin liikuttelua. Lisäksi tykin tulinopeutta kasvatettiin uudella puoliautomaattisella sulkulaitteella. Ase toimi puoliautomaattisena varmasti vain panssariammusta käytettäessä rekyylin ollessa riittävän voimakas, mutta tulinopeus kasvoi silti myös sirpaleammusta käytettäessä lukon ollessa nopeakäyttöisempi. Ulkoisesti puoliautomaatin erotti kauempaa pyörien pinnavanteista. Viimeinen vuonna 1938 valmistukseen otettu kehitysversio m/1938 oli saanut edelleen uudistuksia jousitukseensa. Seuraava neuvostoliittolainen 45 mm panssarintorjuntatykki m/1942 eli 45 K/42 oli aivan uusi ase ja muistutti edeltäjiään ainoastaan ulkomuodoltaan.
Tykkiin valmistettiin kolmea kranaattimallia: varsinaisessa panssarintorjunnassa käytettävää panssarikranaattia, jalkaväkeä vastaan käytettävää sirpalekranaattia ja lähitorjuntaan tarkoitettua kartessia. Kartessia käytettäessä tykki toimi kuin suuri haulikko. Ammus koostui putkilosta, joka oli täytetty teräskuulilla, jotka levisivät haulien tavoin putkilon hajotessa ammuttaessa. Sirpalekranaattilaukauksen paino oli 2,9 kg, josta kranaatti 2,1 kg. Panssarikranaattilaukauksen paino oli 2,4 kg, josta kranaatti 1,425 kg. Vastaavat lähtönopeudet olivat 335 m/s ja 760 m/s. Suomessa aseeseen valmistettiin panssariammus, jonka lähtönopeus oli 760 m/s ja paino 1,4 kg. Kartessiammus painoi 2,2 kg. Tykin putki voitiin suunnata sivusuunnassa 1 000 piirun eli 60 asteen alalla. Korotuskulma oli –8 – +25 astetta.
Talvisodasta suureen isänmaalliseen sotaan
Tykkimalli osoittautui oivalliseksi talvisodan taisteluissa. Yksinkertaisena, helppokäyttöisenä, kevyesti liikuteltavana ja tarkkana aseena se oli suosittu niin puna-armeijan kuin aseita sotasaaliiksi saaneiden suomalaistenkin keskuudessa. Talvisodassa tykkimalli ei joutunut kuitenkaan vielä todellisiin panssarintorjuntatehtäviin suomalaisten vaatimattomien panssarivoimien vuoksi.
Tykin panssarikranaatin läpäisy oli hyvä toisen maailmansodan alkuvuosina. Arvot olivat 1 000 m:n etäisyydeltä 40 mm, 33 mm ja 12 mm 90, 60 ja 30 asteen kulmassa. 500 metrin matkalta läpäisy oli noin 25 prosenttia enemmän.
Saksan käynnistettyä hyökkäyksensä Neuvostoliittoon kesällä 1941 tykki oli tehokas saksalaisia PzKpfw I- ja II-vaunuja vastaan yli 1 000 metrin päästä. III- ja IV-sarjan vaunujen etupanssarin panssarikranaatti läpäisi 700 metriin asti ja tornit 1 000. metriin. Tykin muunnos oli käytössä BT-sarjan ja T-26-panssarivaunuissa. Suomalaisten käyttämiä T-26-sotasaalisvaunuja ja brittiläisiä Vickers-vaunuja vastaan tykki oli tehokas 1 500 metriin saakka. Vuodesta 1942 eteenpäin tykki oli tehoton PzKpfw IV H -sarjan vahvistettuja etupanssareita vastaan.
Neuvostoliitto ei kuitenkaan luopunut tykkimallin käytöstä. Aseet sijoitettiin pääpuolustusasemien sivustoihin, joista käsin niiden tehtävänä oli tulittaa saksalaisvaunuja herättäen siten niiden huomion. Tarkoituksena oli saada vihollisvaunu kääntymään kohti syöttiä, jolloin se paljasti heikommin panssaroidun kylkensä päälinjassa oleville tehokkaammille panssarintorjuntatykeille. Näin neuvostojoukkojen 76 mm tykkien ei tarvitsisi puhkoa vaunujen vahvimpia etupanssareita.
Komennus saksalaisvaunuja sivustasta härnäävän 45 mm tykin tuliasemaan ei ollut miellyttävimmästä päästä ja se olikin usein seurausta jostakin palvelusrikkeestä. Vaarallisesta tehtävästä ja siinä käytetystä aseesta ryhdyttiin neuvostojoukkojen keskuudessa käyttämään lempinimeä Proshait rodina (Hyvästi synnyinmaa).
Suomalaiset piiskatykit
Tykkimalli oli yleinen Suomea vastaan talvisodassa hyökänneillä neuvostojoukoilla ja ripeään ammuntaan kykenevä ase sai suomalaisilta nimen piiskatykki. Suomalaisjoukot saivat talvisodan aikana sotasaaliiksi yhteensä 125 45 mm pst-tykkiä ja 59 000 ammusta. Suurin osa tykeistä oli mallia M-32. Ammuksista suurimmassa osassa oli panssarikranaatti. Suomalaiset ottivat sotasaalisaseet välittömästi käyttöön olosuhteiden niin salliessa, sillä panssarintorjunta-aseista oli ankara pula. Tykki osoittautui käytettävyydeltään ja panssarinläpäisykyvyltään paremmaksi kuin talvisodan aikaiset ruotsalaiset Bofors-tykit. Panssarikranaatti saattoi läpäistä BT-sarjan vaunun tornin kokonaisuudessaan.
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana suomalaiset joukot saivat runsaasti uutta sotasaalismateriaalia ja suomalaisten käytössä olevien neuvostoliittolaisten panssarintorjuntatykkien määrä kasvoi vuonna 1942 jo yli 600:aan. Tykit olivat käytössä jatkosodan loppuun saakka, vaikka niiden teho uusia venäläispanssareita vastaan oli lopulta varsin heikko.
Suomen puolustusvoimien vahvuuteen piiskatykit kuuluivat aina 1980-luvun lopulle saakka, jolloin ne myytiin deaktivoituina keräilijöille tai romutettiin.
John Sedgwick
thumb|John Sedgwick John Sedgwick (13. syyskuuta 1813 – 9. toukokuuta 1864) oli opettaja, ammattisotilas ja unionin armeijan kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Konfederaation tarkka-ampuja tappoi hänet Spotsylvanian käräjätalon taistelussa.
Lapsuus ja nuoruus
Sedgwick syntyi Litchfield Hillsissä Cornwallin kaupungissa Connecticutissa. Hänet nimettiin isoisänsä John Sedgwickin mukaan (Theodore Sedgwickin veli), joka oli Yhdysvaltain vapaussodassa ollut kenraali George Washingtonin alaisuudessa. Opetettuaan kaksi vuotta hän meni Yhdysvaltain sotilasakatemiaan, valmistui 1837, ja sai komennuksen luutnantiksi tykistöön. Hän taisteli Seminole-sodissa ja sai kaksi väliaikaista ylennystä Meksikon–Yhdysvaltain sodassa, kapteeniksi Contrerasissa ja Churubuscossa, ja majuriksi Chapultepecissa. Palattuaan Meksikosta hänet siirrettiin ratsuväkeen ja hän palveli Kansasissa, Utahin sodassa mormonien kansannousua vastaan ja intiaanisodissa.
Sisällissota
Sisällissodan alussa Sedgwick palveli everstinä ja avustavana tarkastajakenraalina Washingtonin sotilashallinnossa. Hän menetti ensimmäisen Bull Runin taistelun, koska toipui kolerasta. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 31. elokuuta 1861, jolloin hän komensi 2. prikaatia kenraalimajuri Samuel P. Heintzelmanin divisioonassa Potomacin armeijassa, sitten omaa divisioonaansa, mikä liitettiin 2. divisioonaksi II armeijakuntaan Virginian niemimaan sotaretkelle. Virginiassa hän taisteli Yorktownissa ja Seven Pinesissa ja haavoittui käteen ja jalkaan Glendalen taistelussa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 4. heinäkuuta 1862.
Antietamin taistelussa II armeijakunnan komentaja kenraali Edwin V. Sumner lähetti impulsiivisesti Sedgwickin divisioonan massiiviseen hyökkäykseen ilman kunnon valmisteluja. Hänen divisioonansa kohtasi konfederaation joukot, joita komensi kenraalimajuri Thomas J. "Stonewall" Jackson, kolmelta suunnalta, mikä johti 2 200 miehen tappioihin. Sedgwickiin itseensä osui kolme luotia, ranteeseen, jalkaan ja olkapäähän ja hän oli poissa toiminnasta Fredericksburgin taisteluun saakka.
26. joulukuuta 1862 lähtien hän johti lyhyesti II armeijakuntaa ja IX armeijakuntaa, ja lopulta VI armeijakuntaa Potomacin armeijassa, mitä hän komensi kuolemaansa saakka 1864. Chancellorsvillen taistelussa hänen joukkonsa saivat käskyn pitää hallussaan Fredericksburgia kun taas kenraalimajuri Joseph Hookerin neljä muuta armeijakuntaa suorittivat taisteluliikkeen Robert E. Leen vasenta sivustaa vastaan. Hän oli hidas toiminnassaan, mutta kuitenkin ylitti Rappahannock-joen ja hyökkäsi kenraalimajuri Jubal Earlyn pientä joukkoa Marye's Heightsissä. Liikkuen hitaasti länteen yhdistyäkseen Hookerin joukkoihin ja saadakseen Leen ansaan armeijanpuolikkaiden väliin, Leen II armeijakunta pysäytti hänet (kenraalimajuri J.E.B. Stuartin komennossa, seurauksena Jacksonin kuolemasta) Salem Churchin taistelussa, pakottaen hänet perääntymään takaisin Rappahannockin yli.
Gettysburgin taistelussa hänen joukkonsa saapuivat taisteluun myöhään illalla 2. heinäkuuta 1863 ja seurauksena vain muutamat yksiköt ottivat osaa unionin viimeisiin vastahyökkäyksiin Wheatfieldissa. 1864 Overland-sotaretkellä VI-armeijakunta oli unionin armeijan oikeassa sivustassa Wildernessin taistelussa ja puolustautui kenraaliluutnantti Richard S. Ewellin toisen armeijakunnan hyökkäyksiä vastaan.
Kuolema
Sedgwick kaatui Spotsylvanian käräjätalon taistelun alussa 9. toukokuuta 1864. Hänen armeijakuntansa oli tiedustelemassa etenemislinjoja konfederaation puolustuslinjan vasemmalla sivustalla, ja hän johti tykkipatterien sijoittamista. Konfederaation tarkka-ampujat olivat noin 1 000 jaardin päässä, ja heidän laukauksensa saivat hänen esikuntansa jäsenet ja tykkimiehet maastoutumaan. Sedgwick harppasi ympäriinsä avoimessa maastossa, ja hänen muistetaan lausuneen: "Mitä? Miehet väistelevät tuolla tavoin yksittäisiä luoteja? Mitä teette kun he avaavat tulen koko linjalla? Häpeän teitä. He eivät osuisi elefanttiin tuolta etäisyydeltä." Vaikkakin häpeissään hänen miehensä jatkoivat säpsähtelyä ja hän toisti: "Häpeän teitä kun väistelette noin. He eivät osuisi elefanttiin tuolta etäisyydeltä." Muutamaa sekuntia myöhemmin hän kaatui eteenpäin pieni luodinreikä vasemman silmänsä alapuolella.
Sedgwick oli korkea-arvoisin unionin kaatunut (nimityspäivästään vanhin kaikista kaatuneista kenraalimajureista) sisällissodassa. Kuultuaan hänen kuolemastaan kenraalimajuri Ulysses S. Grant kysyi toistuvasti "onko hän todella kuollut?".
On Every Street
On Every Street on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin kuudes ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991. Albumi sisältää mm. yhtyeen hitit "Calling Elvis" ja "Heavy Fuel". On Every Street nousi Britannian albumilistan ykköseksi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mark Knopfler.
La Garenne-Colombes
La Garenne-Colombes [la gaʁɛn kɔlɔ̃b] on Ranskan kunta Pariisin luoteisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 10 kilometriä Pariisin keskustasta eli Notre-Dame-kirkosta. Siellä on arviolta 29 072 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 1,78 neliökilometriä. Se onkin yksi Euroopan tiheimmin asutetuista kunnista.
La Garenne-Colombes kuului vuoteen 1910 saakka pohjoispuolella sijaitsevaan Colombesin kuntaan. Muut rajanaapurikunnat ovat Bois-Colombes idässä, Courbevoie etelässä ja Nanterre lännessä. Kunta on melko pieni verrattuna muihin Hauts-de-Seinen kuntiin ja koostuu enimmäkseen enintään nelikerroksisista asuintaloista. Hyvin lähellä sijaitsee moderni toimistotornien rykelmä La Défense.
Loudness
Loudness on japanilainen hard rock/heavy metal -yhtye. Yhtyeen perusti vuonna 1981 japanilainen Akira Takasaki, josta tuli myöhemmin maassaan tunnettu kitaravirtuoosi.
Yhtyeen vaiheet
Kitaristi Takasaki ja rumpali Munetaka Higuch perustivat Loudnessin vuonna 1981. Loudnessin ulkomaanmenestys oli suurinta 1980-luvun puolivälissä. Vuonna 1985 julkaistu Thunder In The East -albumi nousi 74. sijalle Yhdysvaltain Billboard -listalla, mikä oli siihen astisista korkein listasijoitus miltään japanilaisyhtyeeltä. Levy säilyi listoilla 23 viikkoa. Seuraavana vuonna albumi Lightning Strikes nousi listalla sijalle 64.
Pian vuoden 1987 Hurricane Eyes -albumin julkaisun jälkeen yhtyeen laulaja, Minoru Niihara erotettiin ja tilalle valittiin aiemmin Obsession -yhtyeessä laulanut Mike Vescera. Laulajavaihdoksen uskottiin kasvattavan yhtyeen suosiota ulkomailla, mutta näin ei kuitenkaan käynyt, vaan Loudnessin suosio alkoi pikemmin hiipua niin kotimaassaan kuin ulkomailla.
Loudness hajosi alkuperäisestä kokoonpanostaan vuonna 1988 kunnes palasi taas yhteen vuonna 2000. Jäseniin kuuluvat jälleen laulaja Minoru Niihara, kitaristi Akira Takasaki, basisti Masayoshi Yamashita sekä rumpali Munetaka Higuchi.
Huhtikuussa 2008 Higuchilla todettiin maksasyöpä, johon hän menehtyi 30.11.2008. Seuraavana vuonna yhtye ilmoitti jatkavansa uuden rumpalin, Masayuki Suzukin kanssa. Alkuvuodesta 2018 hän sai lievän aivoinfarktin, ja hänet korvasi kiertueella tilapäisesti Ryuichi Nishida.
Killian-asiakirjat
Killian-asiakirjoja koskeva kiista, joka tunnetaan myös nimellä Memogate ja Rathergate, koski CBS-televisiokanavan vuonna 2004 julkaisemaa kuutta muistiota. Asiakirjat julkaistiin 60 Minutes Wednesday -ohjelmassa 8. syyskuuta 2004, alle kaksi kuukautta ennen Yhdysvaltain vuoden 2004 presidentinvaaleja. Asiakirjat koskivat istuvan presidentin George W. Bushin asepalvelusta ilmakansalliskaartissa, ja ne olivat Bushin komentajan, everstiluutnantti Jerry B. Killianin hallussa.
Grafologia
thumb|Benjamin Franklinin allekirjoitus. Grafologia eli käsialantutkimus tarkoittaa 1900-luvun alusta peräisin olevaa ja projektiiviseen ilmaisuanalyysiin perustuvaa menetelmää ihmisen luonteenpiirteiden selvittämiseksi käsialasta. Se kehitettiin alkujaan psykologiseksi tutkimusmenetelmäksi, eikä sillä ole tekemistä ennustamisen tai mystiikan kanssa. Käsialan tutkimista harjoitetaan esimerkiksi persoonallisuuden, työtehtävään sopivuuden tai parisuhteen arviointia varten.
Killian-asiakirjat
Merkittävää asiakirjoissa oli se, että niiden mukaan Bush oli vuonna 1972 kieltäytynyt menemästä määrättyyn lääkärintarkistukseen ja täten kieltäytynyt noudattamasta komentoa ylemmältä upseerilta. Lääkärintarkistuksen laiminlyönti johti lentokieltoon. Toisen muistion mukaan Killiania painostettiin ylhäältä päin kaunistelemaan Bushin palvelustietoja.
Grafologia
Useat skeptikot ja mekanisistisen tai kvantitatiivisen lähestymistavan omaksuneet tutkijat luokittelevatkin grafologian nykyisin näennäistieteeksi empiiristen ja tilastollisten todisteiden puuttumisen sekä taustalla olevan teorian epämääräisyyden ja tulkinnanvaraisuuden vuoksi. Tekniikkaa käytetään kuitenkin laajasti virallisissa ja epävirallisissa yhteyksissä eri puolilla maailmaa. Suomessa useimmat psykologit ovat yhtä mieltä siitä, ettei menetelmä empiirisesti toteennäyttämättömänä ole hyväksyttävä eikä käyttökelpoinen psykologisessa testauksessa. Grafologinen analyysi ei vallitsevan nykymääritelmän mukaan ole varsinainen psykologinen testi, sillä tutkittava tuotos ei perustu standardoituun ärsykeaineistoon, ellei sitten koulussa opittuja mallikirjaimia mielletä sellaiseksi. Ääritapauksissa grafologinen analyysi on rinnastettu suoraan astrologiaan, fysionomiaan ja frenologiaan. Aihetta koskeva alkuperäinen julkaisutieto on pääosin saksankielistä ja peräisin 1900-luvun ensimmäisiltä vuosikymmeniltä, eikä niissä ole sovellettu tämänhetkiseen tieteenfilosofiseen ajatteluun kuuluvaa ilmiöiden kvantitatiivista tutkimusta.
Killian-asiakirjat
CBS:n uutistuottaja Mary Mapes oli saanut asiakirjat everstiluutnantti Bill Burkettilta, joka toimi kansalliskaartin Texas Army National Guard -yksikössä.
Grafologia
Grafologia on käsitteellisesti eri asia kuin käsiala-analyysi, jota käytetään muun muassa rikostutkinnassa selvittämään, kuka on kirjoittanut tutkimuksen alaisen tekstinäytteen.
Käsialasta on yritetty tehdä päätelmiä jo ainakin antiikin Roomassa ja Kiinassa ajanlaskumme alussa. Kuitenkin varsinaisena ensimmäisenä grafologiatutkimuksena pidetään italialaisen Camillo Baldin (1537—1634) vuonna 1622 kirjoittamaa teosta Trattado come da una letterera missiva si conoscano la natura e qualita dello scriviente ("Tutkimus menetelmästä tunnistaa kirjoittajan luonteenlaatu hänen kirjoituksestaan").
Grafologisen analyysin teoriaa
Erilaisilla projektiivisuuteen perustuvilla teorioilla on psykologiassa pitkä perinne. Niitä kehiteltiin erityisesti 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa, ja ne perustuvat yleisellä tasolla ajatukseen, jonka mukaan henkilö ilmentää persoonallisuutensa tiedostumattomia ominaisuuksia myös kaikessa inhimillisessä toiminnassaan. Siitä johdettuna ajatellaan, että henkilö sijoittaa ulkopuolisesti analysoitavissa olevaan toimintaansa juuri omalle persoonallisuustyypilleen ominaisia toimintapiirteitä.
1900-luvun alkupuolella mm. saksalainen filosofi ja psykologi Ludwig Klages (1872-1952), psykologi Hans Jacoby sekä tšekkiläis-brittiläinen Robert Saudek (1880-1935) kehittelivät jo 1800-luvulla esiteltyjä psykologisia teorioita, joiden mukaan käsiala ilmaisee ihmisen persoonallisuutta samaan tapaan kuin vaikkapa ilmeet tai eleet. Tämä teoria perustui oletukseen ns. tahdottomista ilmaisuliikkeistä ja niiden välittymisestä kirjoittamiseen, sekä toisaalta näihin liikkeisiin liittyvästä alitajuisesta symboliikasta.
Esimerkkinä teoriaan liittyvästä perussymboliikasta Klages mainitsee sen, että ihmiset tyypillisesti pyrkivät assosioimaan sellaisia käsitteitä kuin "henki", "sielu" ja "korkeus" käytännön käsitteeseen kuten "ylös" tai "korkea", esimerkiksi käsitteissä "korkeatasoinen", "korkea ajattelu" ja "jumala on ylhäällä". Vastaavasti teorian mukaan esimerkiksi liike oikealle mielletään eteenpäin ja pois itsestä kulkevaksi liikkeeksi. Myös vaakatasoisella kirjoituspaperilla ihmiset mieltävät tällaisten suuntien olemassaolon. Näillä oletuksilla esimerkiksi kirjoitusrivin perusviivan yläpuolinen alue symboloi kirjoittajan aineettomia ja henkisiä ominaisuuksia ja alapuolinen alue puolestaan ruumiillisia ja vietillisiä piirteitä.
Klagesin teorian mukaan käsialasta voidaan päätellä kolme pääpiirrettä:
Grafologisen analyysin metodologia ei perustu yksittäisten käsialanpiirteiden mekanistiseen erottelemiseen, mittaamiseen ja pisteyttämiseen, vaan päinvastoin nimenomaan korostaa, ettei sellainen menetelmä ole käyttökelpoinen. Siinä korostetaan kokonaisuuden merkitystä enemmän kuin osiensa summana ja tulkitsijan intuitiota. Tällainen metodi on vastoin monien nykypsykologien näkemystä. Nykyaikaiset persoonallisuuden analysointiin käytettävät menetelmät perustuvat puolestaan nimenomaan käsitteiden mahdollisimman tarkkaan määrittelyyn ja erotteluun, tulosten pisteytykseen ja tilastolliseen päättelyyn.
Kritiikki
Grafologisen teorian paikkansapitävyyden ja toimivuuden tarkka osoittaminen on osoittautunut vaikeaksi ellei peräti mahdottomaksi. Tästä seuraa suurin osa sitä vastaan kohdistetusta kritiikistä. Epäilijät katsovat, että subjektiiviset kokemukset grafologisen analyysin toimivuudesta perustuvat niin sanottuun illusoriseen korrelaatioon eli kuviteltuun yhteyteen. Monet grafologit taas puolustautuvat sillä, että persoonallisuus- ja käyttäytymispsykologian kaltaisten jo sinänsä jokseenkin subjektiivisten ja epäeksaktien ilmiöiden tutkiminen empiiris-eksaktilla metodilla on hankalaa jo sen vuoksi, että tutkittavien suureiden (luonteenpiirteet) täsmällinen määrittely ja mittaaminen on vaikeaa tai miltei mahdotonta.
Grafologisia käsitteitä on myös helppo arvostella epämääräisiksi, subjektiivisiksi ja monitulkintaisiksi. Esimerkiksi Klagesin kuvaama piirre rytmi ja siihen olennaisesti liittyvä muototaso on eri asia kuin säännöllisyys, joka puolestaan on eri piirre kuin huolellisuus. Lisäksi Klages esittää erilaisille käsialassa havaittaville ominaisuuksille sekä positiivisen että negatiivisen tulkintamerkityksen, mikä on suoraviivaiseen ajatteluun tottuneille omiaan hämärtämään asiaa lisää.
Grafologian käyttö henkilö- ja soveltuvuusarviointitesteissä
Laissa yksityisyyden suojasta työelämässä todetaan (13 §), että "Työntekijää voidaan hänen suostumuksellaan testata henkilö- ja soveltuvuusarvioinnein työtehtävien hoidon edellytysten tai koulutus- ja muun ammatillisen kehittämisen tarpeen selvittämiseksi. Työnantajan on varmistettava, että testejä tehtäessä käytetään luotettavia testausmenetelmiä, niiden suorittajat ovat asiantuntevia ja testauksella saatavat tiedot ovat virheettömiä. Tietojen virheettömyyttä varmistettaessa on otettava huomioon testausmenetelmä ja sen luonne.
Lain perusteluissa mainitaan tähän pykälään liittyen, että "Kansainvälisen työjärjestön ILO:n ohjeissa todetaan, että grafologiset, astrologiset ja muut näihin verrattavat testit tulisi olla poissuljettuja työnantajan taholta esimerkiksi työhönottotilanteessa". Lisäksi todetaan muun muassa, että "testien tuloksista saatavan tiedon tulisi olla välittömästi työsuhteen kannalta tarpeellista. Tämä vaatimus jo osaltaan vaikuttaa sekä testien sisältöön että niiden laajuuteen. Kun työnantajan olisi päätyessään testauksen tarpeellisuuteen käytettävä vain luotettavia testausmenetelmiä, tulisi hänen selvittää tarjolla olevista vaihtoehdoista tarkoitukseen sopiva testimenetelmä ja testin suorittaja".
Lisäksi perustelussa todetaan, että työnantaja tai hänen edustajansa ei yleensä ole testimenetelmien asiantuntija, eikä käyttäytymistieteisiin liittyviltä testeiltä ei voida käytännössä vaatia täydellistä virheettömyyttä.
Killian-asiakirjat
CBS oli pyrkinyt aluksi tarkastamaan asiakirjojen aitouden, mutta useiden asiantuntijoiden mukaan asiakirjat olivat väärennöksiä. Merkittävää tapauksessa oli, että tapauksesta keskusteltiin useissa blogeissa, joista tieto levisi myös valtamediaan. Suurimpana kritiikin kohteena oli asiakirjojen typografia: Asiakirjat näyttivät lähes samalta kuin ne olisi kirjoitettu Microsoft Wordin oletusasetuksilla, ja ne käyttivät vaihtelevan levyistä kirjasinta, kun 1970-luvulla käytetyt kirjoituskoneet käyttivät tasalevyistä Courier-kirjasinta.
Väinö Peltonen
Väinö Rafael Peltonen (23. kesäkuuta 1902 Askola – 18. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen Aamulehden päätoimittaja 1964–1970.
Peltosen vanhemmat olivat pientilallinen, kiertokoulun opettaja Johan Peltonen ja Ida Maria Mikkola. Kirjailija Johannes Linnankoski eli Vihtori Peltonen oli hänen setänsä. Peltonen osallistui 1918 koulupoikana Suomen sisällissotaan. Talvisodassa ja jatkosodassa hän oli rintamalehtien kuten Karjalan Viestin toimittaja ja TK-komppanian kirjeenvaihtaja. Toimittajan kokemusta Peltosella oli jo opiskeluajalta, Keski-Uusimaasta ja Iltalehdestä. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1928 hän tuli Aamulehden kaupunki- ja artikkeliosaston toimittajaksi Tampereelle. Hän toimi toisaalta jopa muotitoimittajana ja perusti lehteen mainostoimiston. 1933 hän siirtyi aikakauslehtien pariin, sitten mainosmieheksi, opettajaksi ja ammattiyhdistystyöhön, mutta palasi 1951 Aamulehteen päätoimittajan työpariksi, ensin Jaakko Tuomikoskelle  ja sitten Jaakko Hakalalle. Päätoimittajana hän työskenteli itse vuodesta 1964 aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1970. Lehtimiehenä Peltosta kiinnostivat erityisesti politiikka ja talous, kolumnistina hän käytti nimimerkkiä Jumi. Poliittiseen keskusteluun Peltonen osallistui aktiivisesti vielä eläkkeellä ollessaankin.
Peltosen puoliso vuodesta 1932 oli Anna-Maija Ritala.
Cayetana Fitz-James Stuart
pienoiskuva|Cayetana Fitz-James Stuart (vasemmalla) vuonna 1961.María del Rosario Cayetana Fitz-James Stuart y de Silva (28. maaliskuuta 1926 – 20. marraskuuta 2014), Alba de Tormesin 18. herttuatar ja Espanjan grande oli Alban suvun päämies ja kolmas naispuolinen henkilö, joka on kantanut arvoa itsenäisesti. Hän syntyi Lirian palatsissa Jacobo Fitz-James Stuartin, Alban 17. herttuan ja María del Rosario de Silva y Gurtubayn, San Vicente del Barcon 9:nnen markiisittaren ainoaksi lapseksi. Hänen kummitätinsä oli Espanjan Alfonso XIII:n kuningatarpuoliso Viktoria Eugenie Battenberg.
Sukunsa päämiehenä Cayetana Fitz-James Stuartia puhuteltiin arvovaltaisimman arvonsa mukaan Alban herttuattareksi. Hänellä oli lisäksi yli neljäkymmentä muuta perittyä aatelisarvoa. Hänet mainitaan Guinessin ennätysten kirjassa eniten aatelisarvoja omaavaksi henkilöksi maailmassa. Hän polveutui suoraan Englannin kuningas Jaakko II:n aviottomasta pojasta James FitzJamesista.
Elämä ja perhe
Cayetana Fitz-James Stuart meni naimisiin Sotomayorin herttuan pojan don Luis Martínez de Irujo y Artázcozin kanssa 12. lokakuuta 1947. Juuri toisen maailmansodan päätyttyä järjestetyt häät olivat eräs viimeisistä eurooppalaisen aateliston suurhäistä ja tapaus huomioitiin kansainvälisessä lehdistössä. The New York Times kutsui häitä "maailman kalleimmiksi". Heille syntyi kuusi lasta, joista kaikille Cayetana luovutti aatelisarvojaan jo eläessään.
Jäätyään leskeksi herttuatar meni uusiin naimisiin teologian tohtorin ja entisen jesuiittapappi Jesús Aguirre y Ortiz de Záraten kanssa 16. maaliskuuta 1978. Liitto oli skandaali 1970-luvun Espanjassa, koska Aguirre oli avioton lapsi. Aguirre oli vaimoaan kahdeksan vuotta nuorempi ja tuli hyvin toimeen tämän lasten kanssa. Hän kuoli vuonna 2001.
Vuonna 2008 tuli julki herttuattaren aikomus naida itseään 24 vuotta nuorempi virkamies Alfonso Díez Carabantes. Hänen lastensa ja Espanjan kuninkaan kerrotaan vastustaneen liittoa, ja Alban suku julkaisi samana vuonna tiedoksiannon, jonka mukaan herttuattaren ja Díezin suhde perustui pitkään ystävyyteen ja ettei siihen liittynyt avioaikeita. Herttuatar päätti kuitenkin toteuttaa naima-aikeensa ja ratkaisi lastensa vastustuskannan antamalla näille perintönsä ennakkoon. Herttuattaren omaisuus kattoi muun muassa hyvin vanhoja palatseja eri puolilla Espanjaa, vanhojen ja uusien mestareiden maalauksia mukaan lukien muiden muassa Tizian, Renoir ja Marc Chagall, ensipainoskappale Don Quixotesta, Kristoffer Kolumbuksen kirjoittamia kirjeitä, sekä valtavia maa-aloja; hänen omaisuutensa arvioitiin olevan arvoltaan 600 miljoonan ja 3,5 miljardin euron väliltä. Díez esitti julkisen vakuutuksensa, ettei tavoittelisi herttuattaren omaisuutta millään tavoin. Häät pidettiin 5. lokakuuta 2011 Palacio de las Dueñasissa Sevillassa. Flamencointoilijana tunnettu herttuatar esitti muutaman tanssiaskeleen palatsin ulkopuolelle kerääntyneelle väkijoukolle.
Seurapiirien jäsenenä herttuatar tapasi monia espanjalaisia ja ulkomaalaisia merkkihenkilöitä. Hänen Sevillan-palatsissaan kävivät vierailulla muiden muassa Jackie Kennedy, Wallis Simpson, Grace Kelly ja Monacon ruhtinas Rainier III. Vuonna 1959 hän emännöi yhdessä Yves Saint Laurentin kanssa Diorin muotinäytöksen Lirian-palatsissaan hyväntekeväisyystarkoitukseen. Liriassa kävi myös useita kuuluisia elokuvanäyttelijöitä kuten Charlton Heston, Sophia Loren, Raf Vallone ja Audrey Hepburn. Nuoruudenaikoinaan herttuatar esiintyi Richard Avedonin ja Cecil Beatonin valokuvissa ja Time- sekä Harper's Bazaar-lehtien kansissa.
Eräs herttuattaren aateliarvoista oli Berwickin herttuatar ja hän oli Englannin kuningas Jaakko II:n jälkeläinen suorassa polvessa sekä Winston Churchillin ja Walesin prinsessa Dianan kaukainen sukulainen.
pienoiskuva
Kuolema
Cayetana Fitz-James Stuart kuoli Palacio de las Dueñasissa 20. marraskuuta 2014 88 vuoden iässä. Häneltä jäi viimeinen puoliso, kuusi lasta, yhdeksän lapsenlasta sekä kolme lapsenlapsenlasta. Häntä seurasi poikansa Carlos Fitz-James Stuart, Huéscarin 14. herttua, josta tuli Alban 19. herttua.
Hautajaiset
Herttuattaren kuoltua hänen ruumiinsa oli esillä kaupungintalolla, missä tuhannet sevillalaiset kävivät tervehtimässä häntä viimeisen kerran. Arkun viereen oli aseteltu valokuvia herttuattaresta perheineen. Espanjan kuningas Felipe VI lähetti terveisensä herttuan pojalle puhelimitse ja toimitutti Sevillaan kaksi kukkaseppelettä. Kaupungin liput laskettiin suruliputukseen. Myös katolisen kirkon korkea-arvoiset jäsenet Juan José Asenjo ja Curro Romero sekä pääministeri Mariano Rajoy lähettivät muodolliset suruvalittelunsa. Hautajaiset pidettiin Sevillan katedraalissa. Espanjan kuningasperhettä edusti prinsessa Elena.
Aatelisarvot
pienoiskuva|Herttuattaren vaakuna. Herttuatar Cayetana de Alballa oli kahdeksantoistakertainen Espanjan granden arvo ennen kuin hän luovutti niistä neljä lapsilleen. Huéscarin ja Aliagan herttuanarvot periytyivät suoraan hänen lapsilleen Alban 17. herttuan kuoltua.
DRAM
DRAM on hajasaantimuistin tyyppi, jossa jokainen bitti tallennetaan erilliseen kondensaattoriin. Muistisolun lukeminen purkaa kondensaattorin, joten jokaisen lukuoperaation yhteydessä luettu data tallennetaan takaisin muistisoluun. Koska kondensaattorin varaus ajan myötä purkautuu myös itsekseen, koko muisti vaatii säännöllistä virkistämistä (toisin kuin staattisessa RAM-muistissa).
DRAM-muistista on kehitetty eri tyyppejä, mm. FPM, EDO, SDRAM ja DDR SDRAM.
Dynaamisten muistipiirien historia
Varhaisia kehitysaskeleita oli Toshiban "TOSCAL" BC-1411 laskin, jossa oli kapasitiivinen dynaaminen RAM-muisti. Laskimen diskreeteillä kondensaattoreilla saavutettiin 180 bitin muistikapasiteetti, jota erikoispiiri päivittää taajaan.
Robert Dennard keksi MOS-tekniikkaan perustuvan DRAM-piirin vuonna 1966 ja sai sille patentin 3,387,286 vuonna 1968. Dennardin ajatus oli että binääristä informaatiota voitaisiin säilöä positiivisena tai negatiivisena varauksena kondensaattorissa, mutta ongelmana oli varauksen häviäminen millisekunnissa. Dennard kehitti ratkaisun, jossa kanavatransistori luki varauksen ja kirjoitti sen takaisin tuhansia kertoja sekunnissa. Aikaisemmat ratkaisut olivat monimutkaisia ja vaativat paljon virtaa, jonka Dennard onnistui yksinkertaistamaan yhteen transistoriin.
Ensimmäinen kaupallisesti saatava DRAM-muistipiiri oli Intel 1103 (1969), jonka koko oli. 1 Mbit muistikoko saavutettiin 1984 ja 1 Gbit 1990-luvun lopulla.
Valentin Ovetškin
Valentin Vladimirovitš Ovetškin (22. kesäkuuta (J: 9. kesäkuuta) 1904 Taganrog – 27. tammikuuta 1968 Taškent) oli venäläinen neuvostokirjailija.
DRAM
DRAM-protokollan yleispiirteet ja piirien rakenne
Ensin valitaan aktivoitava rivi, ja kun muistipiiri on saanut rivin aktivoitua, sille ilmoitetaan tältä riviltä sarake, josta luetaan tai johon kirjoitetaan.
Valentin Ovetškin
Valentin Ovetškin syntyi pankkivirkailijan perheeseen. Varojen puutteen takia hän joutui keskeyttämään opintonsa Taganrogin teknisessä opistossa ja vuodesta 1919 lähtien työskenteli suutarina ja kulttuurityöntekijänä. Vuosina 1925–1931 hän toimi järjestämänsä maatalouskommuunin puheenjohtajana Rostovin alueen Jefremovkan kylässä. Vuonna 1929 Ovetškin hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi ja vuodesta 1931 lähtien hän toimi puolue- ja ammattiliittovirkailijana Kubanilla. Vuodesta 1934 lähtien hän työskenteli paikallislehtien kirjeenvaihtajana. Vuonna 1937 Ovetškin erotettiin puolueesta hänen puolustettuaan vainon kohteeksi joutunutta ystäväänsä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli armeijassa ja työskenteli lehtimiehenä. Vuonna 1941 Ovetškin hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi ja vuonna 1943 hänet otettiin takaisin puolueeseen.
DRAM
DRAM-protokollan yleispiirteet ja piirien rakenne
Muistipiirien kapasiteetti ilmoitetaan tyypillisesti kilobitteinä sekä piirin datan leveytenä: esimerkiksi 2 Mbit × 32 tarkoittaa 32-bittistä kahden megabitin muistia eli kahdeksan megabitin kapasiteettia. Yksi osoite viittaa siis aina dataleveyden kokoiseen datamäärään. Kun muistin leveys on jotain muuta kuin prosessorin muistiosoituksen leveys (joka on yleensä 8 bittiä), koneen muistiohjain tekee muutoksen muistin käyttämien ja prosessorin käyttämien osoitteiden välillä.
Käyttöjännite
SDRAM toimii 3,3 voltilla, FPM ja EDO (pakkaus yleensä on SIMM) toimivat 5 voltilla.
Valentin Ovetškin
Ovetškinin ensimmäinen kirja Kolhoznyje rasskazy (”Kolhoosikertomuksia”) ilmestyi vuonna 1935 ja sen jatko-osa vuonna 1939. Vuonna 1945 julkaistu, rintamasotilaiden sodanjälkeiseen aikaan kohdistamia odotuksia kuvaava kertomus S frontovym privetom (”Rintamaterveisin”) herätti laajaa huomiota. Vuonna 1954 pidetyssä kirjailijaliiton edustajakokouksessa Ovetškin arvosteli suorasanaisesti liiton byrokraattisuutta ja sodanjälkeisen neuvostokirjallisuuden valheellisuutta (ks. ristiriidattomuuden teoria). Ovetškinin pääteos ”Maaseudun arkea” (Raionnyje budni) koostuu Novyi mir -kirjallisuuslehdessä ja Pravdassa vuosina 1952–1956 ilmestyneistä kuvauksista, joissa hän kaunokirjallisuuden keinoin kritisoi kommunistipuolueen mielivaltaista ja tehotonta maatalouspolitiikkaa. Teoksella oli huomattava merkitys myöhemmän neuvostovenäläisen maaseutuproosan kehitykselle. Asuessaan Kurskissa vuosina 1958–1961 Ovetškin kirjoitti näytelmiä, joiden taiteellista arvoa pidetään vähäisenä.
Ovetškin toimi vuodesta 1954 lähtien Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja vuodesta 1958 Novyi mirin toimitusneuvoston jäsenenä. Nikita Hruštšovin uudistuksiin pettyneenä hän yritti vuonna 1961 tehdä itsemurhan, minkä seurauksena hänen toinen silmänsä sokeutui. Vuodesta 1963 lähtien kirjailija vietti hiljaiseloa Taškentissa.