cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cecily Neville
”Queen by right”
Kun Cecilyn poika Edvard oli noussut Englannin valtaistuimelle, Yorkin herttuatar eli kuningataräiti ryhtyi valikoimaan kuningaspojalleen soveliasta vaimoa Euroopan prinsessoista. Koko valtakunta kokikin järkytyksen, kun Edvard IV meni naimisiin englantilaisen leskirouvan Elisabet Grayn kanssa. Cecily raivostui tästä ja alkoi haalia itselleen tiluksia ja rakennuksia sekä kutsua itseään nimellä ”Queen by right”.
Riki Harakawa
Riki Harakawa (s. 18. elokuuta 1993 Yamaguchi) on japanilainen jalkapalloilija.
Cecily Neville
”Queen by right”
Edvardin kuoltua vuonna 1483 hänen veljensä Gloucesterin herttua Rikhard nousi valtaan. Vaikka William Shakespearen näytelmä Rikhard III esittää Cecilyn Rikhardia inhoavana, todellisuudessa Cecily oli innokkaasti auttamassa nuorinta poikaansa valtaan turvatakseen sukunsa vallan ja oman asemansa Yorkin suvun matriarkkana. Mahdollisesti Cecily kuitenkin siirtyi Rikhardin vastustajiin ennen Bosworthin taistelua, kun sai todisteita siitä, että Rikhard olisi murhannut Edvardin pojat ja sillä tavoin anastanut kruunun.
Riki Harakawa
Jalkapallomaajoukkue
Harakawa kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2016, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella.
Cecily Neville
”Queen by right”
Rikhard hävisi Bosworthin taistelun vuonna 1485 lancasterilaisen Richmondin jaarlin, Henryn joukoille ja kuoli legendan mukaan itse Richmondin miekasta. Rikhardin kuoltua York-suku sammui ja Richmondin jaarlista tuli Englannin kuningas Henrik VII, mutta Yorkien aseman turvasi Henrikin ja Edvardin tyttären Elisabetin avioliitto.
Cecily vietti loppuelämänsä uskonnollisissa toimissa ja kuoli toukokuussa 1495.
Ife
Ife eli Ile-Ife on ikivanha joruboiden kaupunki Nigerian lounaisosassa. Sieltä on löytynyt jäänteitä asutuksesta vuodesta 500 eaa. alkaen. Nykyisin se on keskikokoinen yliopistokaupunki, jossa on noin 490 000 asukasta (2015 arvio). Obafemi Awolowon yliopisto on Jyväskylän yliopiston yhteistyökumppani. thumb|150px|left|Ifeläinen terrakottaveistos 1100-1300-luvulta Ife on ollut jorubien kulttuurin keskeinen paikka, jossa myyttien mukaan jumalat aloittivat maailman luomisen. 600–900-luvulla siellä kehittyi upeaa realistista kuvanveistotaidetta; säilyneet veistokset esittävät ihmisiä, eläimiä ja muita arkipäivän asioita.
Skjomtinden
Skjomtinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Narvikin kunnassa Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 575 metriä. Sen eteläpuolella sijaitseva Kongsbakktinden (1 558 m) kuuluu samaan vuorimassiiviin.
thumb|left|100px|Skjomtinden nähtynä [[Skjombrua-sillan itäpäästä toukokuussa 2009.]]
Luettelo Lesothon kaupungeista
Tämä on luettelo Lesothossa sijaitsevista kaupungeista.
Beta Canum Venaticorum
Beta Canum Venaticorum eli Chara on Ajokoirien tähdistön toiseksi kirkkain tähti. Nimi Chara tarkoittaa kreikan kielessä iloa.
Se on noin 27,3 valovuoden päässä Maasta oleva G0V-tyypin tähti.
Chara on Aurinkoa muistuttava tähti, jonka massa, läpimitta ja kirkkaus ovat kaiken lisäksi lähellä Aurinkoa, ja se on melkein Auringon kaksonen. Tähti mm. pyörii suunnilleen samalla nopeudella kuin Aurinko. Chara on kuitenkin Aurinkoa hieman vanhempi ja kirkkaampi tähti. Sen metallipitoisuus on hieman Aurinkoa alhaisempi.
Aikaisemmin Charaa arveltiin spektroskooppiseksi kaksoistähdeksi, mutta uusien tutkimusten mukaan tähdellä ei ole seuralaista. Siltä ei ole onnistuttu myöskään löytämään spektritutkimuksilla eksoplaneettaa tai kaukoputkella seuralaisena olevaa ruskeaa kääpiötä. Charalla toki saattaa seuralaisia olla, mutta useimmat muiden tähtien planeetat ovat vieläkin nykyisten havaintolaitteiden havaitsemiskyvyn alapuolella.
Fahrenheit 451
Fahrenheit 451 on vuonna 1953 ilmestynyt Ray Bradburyn romaani. Kirja on saanut nimensä paperin syttymispisteestä, jonka Bradbury kuuli olevan 451 astetta Fahrenheit-asteikolla eli noin 233 celsiusastetta.
Juoni
Teos on tulevaisuudenkuvitelma, dystopia, ydinsodan ajasta. Kirjan mukaan tulevaisuuden Yhdysvalloissa hallitsijat kontrolloivat kansaa tylsyttämällä ihmisten mielet äärimmäisyyksiin viedyllä roskaviihteellä. Jotta ihmiset eivät saisi mielelleen virikkeitä, kaikki kirjallisuus on kielletty. Kirjan päähenkilö on palomies Guy Montag. Palomiesten tehtävänä ei kuitenkaan ole sammuttaa tulipaloja vaan sytyttää niitä: löydetyt kirjat poltetaan, kuten myös kirjojen omistajan talo. Montag ryhtyy kuitenkin ajattelemaan asioita uudestaan, kyseenalaistaa vallitsevan järjestelmän ja joutuu lopulta vaikeuksiin.
Merkitys
Vuonna 2002 antamassaan haastattelussa Bradbury kertoi pitävänsä Fahrenheit 451:tä ainoana todellisena tieteiskirjallisuuden teoksenaan ja muita kirjojaan fantasiana: ”Kirja perustuu tosiasioihin ja toisaalta myös vihaani niitä ihmisiä kohtaan, jotka polttavat kirjoja.”
Kirjan mukaan on otettu käyttöön HTTP-virhekoodi HTTP 451, jota voidaan näyttää internetsivuilla, jotka eivät lakisyistä ole saatavilla. Tällaisia syitä olisivat esimerkiksi kansallisen turvallisuuden uhkaaminen, tekijänoikeus- ja yksityisyydensuojan rikkomukset sekä muut lait ja oikeuden määräykset.
François Truffaut ohjasi kirjan pohjalta englanninkielisen elokuvan Fahrenheit 451, joka valmistui vuonna 1966. Toinen filmatisointi on HBO-maksukanavan tuottama, Ramin Bahranin käsikirjoittama ja ohjaama samanniminen elokuva vuodelta 2018.
Luettelo Libanonin kaupungeista
thumb|Libanonin kartta Tämä on luettelo Libanonissa sijaitsevista kaupungeista.
Robert Hood
thumb|225px|Hood levysoitinten ääressä Dublinissa huhtikuussa 2009 Robert Hood on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Hänet tunnetaan erityisesti työstään minimalistisen teknomusiikin parissa. Hood oli myös mukana perustamassa detroitilaista Underground Resistance -kollektiivia "Mad" Mike Banksin ja Jeff Millsin kanssa 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Muutamaa vuotta myöhemmin, jo UR:n jätettyään, hän perusti oman levymerkin nimeltään M-Plant. Hänen levytyksiään on julkaistu M-Plantin lisäksi ainakin Millsin Axisilla, Juan Atkinsin Metroplexilla ja eurooppalaisella Tresorilla.
Luettelo Latvian kaupungeista
Tämä on luettelo Latvian kaupungeista. Latviassa on yhteensä 77 kaupunkia, joista kolme suurinta ovat pääkaupunki Riika, osin venäjänkielinen Daugavpils ja satamakaupunki Liepāja. Vuoden 2012 alussa kaupungeista vain seitsemässä asui yli 30 000 asukasta ja 19:ssä yli 10 000. Suuri enemmistö Latvian kaupungeista on siten pikkukaupunkeja. Kaupungeista pienin oli Durbe, jonka asukasluku oli vain 612.
Hallinnollisesti yhdeksän keskeisintä on kansallista, suoraan valtion keskushallinnon alaista kaupunkia (: Riika, Daugavpils, Liepāja, Jelgava, Jūrmala, Ventspils, Rēzekne, Jēkabpils ja Valmiera). Oheisessa taulukossa kaupungit on esitetty vahvennettuna. Muut ovat kuntahallinnon alaisia kaupunkeja.
Latvian kaupungit ja niiden sijainti
Oheisessa taulukossa on lueteltu Latvian suurimmat kaupungit 1. tammikuuta 2012 asukastilastojen mukaan, koska virallisen väestönlaskennan (1.3.2011) tulokset eivät olleet vielä täysin valmistuneet. Vuoden 2012 alun tilastoissa Latvian asukasmäärä oli kuitenkin 2 217 053 henkeä mikä on selvästi (noin 10 prosenttia) enemmän, kuin edellisvuoden väestönlaskennan ilmoittama asukasluku 2 067 887. Virallisen väestönlaskennan mukaiset kaupunkien asukasluvut tulevat siten poikkeamaan alla olevista arvoista; useimmilla paikkakunnilla asukkaita pitäisi olla vähemmän kuin vuoden 2012 alun tilasto kertoo.
Taulukon kaupungit ovat järjestettävissä nimen, asukasluvun ja historiallisen alueen mukaan.
Kartta
Oheisessa kartassa on esitetty Latvian suurimpien kaupunkien sijainnit. Kartalla on esitetty yli 5 000 asukkaan kaupunkien sijainti, taulukossa on pienempiäkin kaupunkeja.
Kartassa pääsee vastaavaan artikkeliin klikkaamalla kaupungin tai alueen nimeä tai sen karttasymbolia. Kaupungin koon mukaan karttasymboli vaihtuu:
TVkaista
TVkaista oli maksullinen verkkopalvelu, jonka tilaaja sai käyttöönsä tallenteet valitsemiensa televisiokanavien kaikista ohjelmista neljän viikon ajalta. TVkaistalla pystyi tallentamaan 15 maksutonta suomalaista televisiokanavaa. TVkaista-palvelua tarjonnut TVkaista Oy asetettiin konkurssiin helmikuussa 2014. TVkaistan edustaja kuitenkin kiisti maaliskuussa 2014, että TVkaista-palvelulla olisi tekemistä konkurssiin asetetun yhtiön kanssa. Palvelusta vastaava taho ei ole tiedossa. Viestintäviraston mukaan TVkaista.fi-verkko-osoitteen omistaa konkurssiin asetettu TVkaista Oy.
TVkaista nousi julkisuuteen ensimmäisen kerran syyskuussa 2006, kun tieto siitä levisi koekäyttäjiltä. Testiversio vedettiin pois julkisesta käytöstä pian sen jälkeen. Palvelu lanseerattiin uudestaan syyskuussa 2007. TVkaistan beetaversio avattiin marraskuussa 2008. Se sisältää yhteisöllisiä toimintoja.
TVkaistan toimintaperiaate
TVkaista väitti, että käyttäjä hallinnoi henkilökohtaista tallentavaa digiboksia TVkaistan välityksellä. Kyseessä on IPTV-teknologiaan perustuva erillinen laite, jota säilytetään TVkaistan konesalissa. Jokaiselle palvelun käyttäjälle on väitetty olevan oma digitallennin, jonka voisi halutessaan lunastaa itselleen korvausta vastaan.
Oikeudenkäynnissä vuonna 2015 ilmeni kuitenkin, että henkilökohtaisia tallenteita ei ollut, vaan kaikesta materiaalista oli yksi kopio, jota näytettiin kaikille.
Yhteensopivat laitteet ja käyttöjärjestelmät
TVkaista toimi tietokoneella, jossa on Windows-, Mac OS- tai Linux-käyttöjärjestelmä. TVkaistaa voi käyttää myös Android-älypuhelimilla, iPhone-älypuhelimella, iPod Touch -mediasoittimella, PlayStation 3- ja PlayStation Portable -pelikonsoleilla, Boxee-mediatoistinohjelmistolla sekä S60- ja Windows Mobile -matkapuhelimilla, joihin on asennettu Skyfire-selain. Etukäteen ladattuja videoita voi katsella myös S60-ohjelmistoalustalla varustetuilla matkapuhelimilla sekä iPod-mediasoittimilla. TVkaistan käyttäjät ovat lisäksi kehittäneet ohjelmistolaajennuksia XBMC Media Centerille sekä Popcorn Hour -mediasoittimelle.
TVkaista-digiboksi
Erillisen olohuoneeseen tarkoitetun TVkaista-digiboksin ilmoitettiin tulleen myyntiin 30. syyskuuta 2008. Sillä olisi voinut käyttää TVkaistaa Internetin välityksellä ja katsella lähetyksiä myös reaaliaikaisesti. Laitteen kerrottiin olevan aluksi saatavilla vain maanpäälliseen lähetysverkkoon. Sen sanottiin tukevan teräväpiirtolähetyksiä ja Conax-salattuja maksukanavia.
TVkaistan laillisuus
Kun TVkaistan testiversio vuoti julkisuuteen syksyllä 2006, sekä Yleisradio että tekijänoikeusjärjestöt kyseenalaistivat nopeasti palvelun laillisuuden. Pian tuon jälkeen TVkaistan kokeiluversio vedettiin pois käytöstä. Palvelun laillisuus asetettiin uudestaan kyseenalaiseksi helmikuussa 2008, kun Yleisradion lakiosaston päällikkö Katri Olmo väitti, että TVkaista rikkoo lakia tallentamalla ohjelmat käyttäjän puolesta.
Loppuvuodesta 2009 kävi ilmi, että TVkaistan toimintaa on tutkittu kesästä 2009 alkaen tekijänoikeusrikomuksena. Kiista koskee tulkintaa palvelun luonteesta sekä sisällön tallennuksessa ja jakelussa tarvittavista oikeuksista ja sopimuksista. Tapauksen esitutkinta valmistui keväällä 2011, ja asia siirtyi syyteharkintaan lokakuussa 2011.
30. syyskuuta 2015 Helsingin käräjäoikeus totesi TVkaistan laittomaksi palveluksi ja tuomitsi yrityksen entisen toimitusjohtajan 11 kuukauden ehdolliseen vankeuteen tekijänoikeusrikoksesta ja kavalluksesta. Yrityksen entinen tekninen johtaja sai tekijänoikeusrikoksesta ja teollisuusrikoksesta seitsemän kuukauden ehdollissen vankeusrangaistuksen. Lisäksi he joutuvat korvaamaan asianomistajille yhteensä 280 000 euroa ja 107 000 euron oikeudenkäyntikulut. Helsingin Hovioikeus piti 1.6.2017 julkaistussa ratkaisussaan tuomion pitkälti samana, mutta katsoi, että televisioyhtiöillä oli muiden hyvitysten lisäksi oikeus myös yhteensä noin 130 000 euron erilliseen hyvitykseen televisiolähetysten signaalin luvattomasta käytöstä.
Kanavavalikoima suomenkielisessä TVkaistassa
TVkaistan käyttäjä voi valita tallennettavat kanavat 15 Suomessa näkyvän maksuttoman televisiokanavan joukosta. Halutessaan käyttäjä voi valita kaikki 15 kanavaa. Valittavina ovat seuraavat kanavat:
TVkaista Sverige
TVkaista Sverige julkaistiin 11. marraskuuta 2008 ja lopetettiin vuonna 2009. Sillä pystyi tallentamaan enintään viittä Ruotsissa näkyvää maksutonta TV-kanavaa. Muuten se toimi samoin kuin suomenkielinen TVkaista. Hintoihin sisältyivät sisällön omistajille tilitettävät maksut, jotka välitettiin Kopioston kautta.
TVkaista Sverigen kanavavalikoima oli seuraava:
Lapsille suunnattu Barnkanalen ja tiedekanava Kunskapskanalen näkyvät samalla kanavapaikalla eri aikoihin.
Black Mask (sarjakuvahahmo)
Black Mask on DC Comicsin kustantamissa sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen rikollinen, jonka loivat Doug Moench ja Tom Mandrake. Hahmo teki ensiesiintymisensä Batman sarjakuvan numerossa 386, elokuussa 1985.
Sarjakuvissa
Roman Sionis syntyi rikkaaseen perheeseen Gotham Cityssä. Hänen vanhempiaan kiinnosti kuitenkin enemmän heidän oma imagonsa kuin lapsensa. Kun Roman syntyi, tapahtui onnettomuus: lääkäri pudotti hänet pää edellä lattialle. Pojan vanhemmat olivat kuitenkin enemmän huolissaan siitä miten he voisivat salata pojan loukkaantumisen rikkailta ystäviltään. Sionis koki toisen onnettomuuden lapsena, kun hän vietti perheensä kanssa aikaa maalla. Hänen kimppuunsa hyökkäsi vesikauhuinen pesukarhu. Myös tämän onnettomuuden Sionsin vanhemmat pitivät salassa ja kielsivät poikaansa kertomasta siitä kenellekään.
Valmistuessaan high schoolista hän sai korkea-arvoisen työaseman isänsä yhtiöstä Janus Cosmeticsista. Työskennellessään Sionis rakastui työväenluokan sihteeriin Circeen, jota hänen vanhempansa eivät hyväksyneet ja vaativat välittömästi eroa. Suutuspäissään Sionis poltti perheensä kartanon maantasalle tappaen vanhempansa. Kuoleman seurauksena hän peri perheensä omaisuuden ja yrityksen. Sionis ei kuitenkaan ollut yhtä hyvä liikemies, kuten isänsä ja pilasi Janus Cosmeticsin toiminnan rahoittamalla lopulta pieleen menneeseen kasvomaalaus meikkiin. Epätoivossaan Sionis yritti suurella rahalla saada ryhmän kemistejä luomaan tuotteen, jolla pelastaisi yrityksensä. Kemistit loivat vedenkestävän meikin, jonka tuotantoa ei ehditty kunnolla testata sen ollessa jo myynnissä. Lopulta tuote osoittautui kuolettavaksi myrkyksi, joka pilasi useiden satojen naisten kasvot. Pian Sionisin kihlattu Circe erosi hänestä koko yhtiön työntekijöiden edessä. Samoihin aikoihin menestyksekkääksi liikemieheksi noussut Bruce Wayne tarjoutui pelastamaan yhtiön mikäli Sionis luovuttaisi omistajuuden ja Wayne saisi itse päättää yhtiön lautakunnan jäsenet. Sionis suostui tarjoukseen, mutta oli vihoissaan kokemastaan nöyryytyksestä, että meni perheensä hautarakennukseen ja rikkoi äitinsä ebenpuusta tehdyn arkun kannen. Hajottamastaan kannesta Sionis kaiversi naamion, jonka myötä hänestä tuli rikollinen nimeltä ”Black Mask”.
Rikollisena
Sionis huomasi pian olevansa luonnonlahja rikollisena ja sai koottua suuren rikollisryhmän työskentelemään hänelle. Sionis kutsui tätä nimellä ”False Face Society”, jonka jäsenten täytyi pitää hänen kokoelmastaan valittua naamiota rikosten ja Sionisin läsnäolon aikana. Organisaatio sai valtaa menestyksekkäästi Gothamin alamaailmassa, kunnes Black Mask päätti kostaa Bruce Waynelle. Hän sieppasi Wayne-teollisuuden toimitusjohtajia laittaen heille naamiot, jotka sisältivät kuolettavaa meikkiä, jota Janus Cosmetics aikanaan tuotti. Black Mask kohdisti hyökkäyksensä myös Circeen ja pilasi hänen kasvonsa kemikaaleilla saadakseen pakosta entisen kihlattunsa takaisin. Circe kuitenkin tappoi itsensä, johtaen Black Maskin korvaamaan Circen mallinukkeen, jolle hän puhui kuten oikealle ihmiselle.
Sieppaukset saivat herätettyä Batmanin huomion, joka ryhtyi metsästämään ”False Face Society” -organisaatiota. Hän sai vähitellen selville Black Maskin olinpaikan, joka olikin Sionis perheen kartanon raunioiden keskellä, yrittäen sytyttää ne tuleen paetakseen, mutta jäi palavien liekkien loukkuun. Batman onnistui pelastamaan hänet, mutta Sionisin mustanaamio oli palanut kiinni hänen kasvoihinsa.
Black Mask vietti jonkun aikaa Arkhamin mielisairaalassa, mutta pakeni Banen hyökättyä rakennukseen. Tämän johdosta Black Mask kokosi False Face -organisaationsa ja otti uuden oikean käden miehen Tattoon. Hän ryhtyi polttamaan Waynen rakennuksia ja sieppasi myöhemmin Bruce Waynen ystävän ja Waynetechin toimitusjohtajan Lucius Foxin. Batman onnistui takaa-ajon päätteeksi pelastamaan Foxin Black Maskin kidutukselta ja toimitti Tattoon vankilaan muiden organisaation jäsenten kanssa. Black Mask onnistui kuitenkin pakenemaan.
Black Mask on ollut vastuussa Batmanin apulaisen Orpheuksen kuolemasta ja Stephanie Brownin pahoinpitelystä. Lopulta Kissanainen tappoi Black Maskin ampumlla tätä päähän. Myöhemmin Jeremiah Arkhamista tuli uusi Black Mask.
The Batman
Black Mask esiintyi ensi kerran televisiossa 11. marraskuuta 2006 Batman-animaatiosarjan jaksossa ”The Breakout”. Sarjassa hänet kuvattiin vaikutusvaltaisena rikollispomona, jolla oli apunaan oikean käden miehen lisäksi laaja ja tekninen rikosorganisaatio. Black Mask yritti vaatia lunnaita uhkaamalla tuhota Gotham City sähköaaltoja tuottavalla generaattorilla. Hahmon äänenä toimi James Remar.
Batman: Under the Red Hood
thumb|220px|Black Mask elokuvassa [[Batman: Under the Red Hood.]] Black Mask esiintyi heinäkuussa 2010 julkaistavassa Batman: Under the Red Hood -animaatioelokuvassa, jossa hahmon äänenä toimii Wade Williams.
Elokuvan epävirallisessa jatko-osassa Batman: Death in the Family, joka sisältää useita eri vaihtoehtokohtauksia, Black Mask kuolee Punahupun tappamana kolmella eri tavalla. Ensimmäisessä kohtauksessa Punahuppu ampuu ohjuksen joka räjäyttää Black Maskin toimiston. Toisessa kohtauksessa Punahupun ampuma nuoliase kiinnittyy ikkunaan ja hajottaa sen, minkä seurauksena valtavat lasinsirpaleet halkaisevat Black Maskin pään. Kolmannessa kohtauksessa Black Mask yrittää paeta Punahupun ampumaa ohjusta, mutta ohjuksen aiheuttama räjähdys heittää toimiston oven kuolettavasti Black Maskia kohti.
Elokuvissa
Elokuvassa Birds of Prey Roman Sionisin versiota Black Maskista näyttelee Ewan McGregor.
Videopelit
Black Mask esiintyy vuoden 2011 DC Universe Online -pelissä, jossa hän ei ole pelattavana hahmona. Black Mask on myös yksi Batman: Arkham Origins -pelin päävihollisista.
Porkkanakärpänen
Porkkanakärpänen (Psila rosae eli Chamaepsila rosae) on porkkanassa tuhoja aiheuttava aikuisena 4–6 millimetrin kokoinen kiiltävänmusta kärpäslaji, jolla on keltaiset jalat ja punaruskeat silmät. Toukkana se on kellertävänvalkoinen ja jalaton pituudeltaan noin 8–10 mm. Porkkanakärpänen aiheuttaa tuhoja porkkanapenkeissä keskikesällä. Porkkanakärpänen luokitellaan tuhohyönteiseksi, ja sen lennoista varoitetaan internetissä. Kärpästä voidaan torjua erilaisilla myrkyillä, mikäli niitä kertyy pyydykseen enemmän kuin viisi viikossa. Porkkanakärpäsen aiheuttamia tuhoja voi vähentää viljelykierrolla vaihtamalla kasvupaikkaa.
Maakiitäjäiset (Carabidae) saalistavat porkkanakärpäsen munia. Porkkanakärpäsen loisia ovat ainakin Aleochara sparsa, Basalys tritoma, Chorebus gracilis, Kleidotoma nigra, Kleidotoma psiloides ja Loxotropa tritoma.
Porkkanakärpänen aiheuttaa tuhoa porkkanan lisäksi sellerille, palsternakalle, fenkolille, maustekirvelille, kuminalle, tillille ja persiljalle.
Talvipuutarha
Helsingin Talvipuutarha on yleisölle avoin kasvihuone Helsingissä Eläintarhan alueella Töölönlahden pohjoispuolella osoitteessa Hammarskjöldintie 1 A. Talvipuutarhassa on nähtävillä laaja kirjo kasveja, joista merkittävä osa tropiikista.
Talvipuutarhan takana on yleisöltä suljettu Helsingin kaupunginpuutarha, jossa kasvatetaan muun muassa kukkia kaupungin puistoihin. Mäen korkeimmalla kohdalla on kaupunginpuutarhurin virka-asunto.
Talvipuutarhan rakennus rakennettiin alun perin kenraalimajuri Jakob Julius af Lindforsille, joka lahjoitti sen Suomen puutarhayhdistykselle. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Gustaf Nyström. Talvipuutarha avattiin yleisölle 1893. Lahjoittajan toivomuksen mukaisesti pääsy kokoelmiin on alusta lähtien ollut maksuton. Helsingin kaupunki osti vuonna 1907 talvipuutarhan sekä muut puutarhayhdistyksen rakennukset, joiden alueelle kaupunginpuutarha luotiin.
Lasinen rakennus on kolmiosainen, palmuhuone, kaktushuone ja länsisiipi. Talvipuutarhassa oli ennen vuonna 2012 valmistunutta remonttia kaikkiaan noin kaksisataa vierasperäistä kasvia, kattoon asti ulottuvia palmuja ja satavuotiaita kamelioita. Toinen kamelioista kuoli. Päädyssä on seinämaalaus, jonka on 1893 tehnyt Salomo Wuorio.
Talvipuutarhan kasvihuoneissa on lapsille suunnattuja erityisnäyttelyitä: joulu- ja pääsiäissisustukset. Aikaisemmin pääsiäissisustukseen kuuluivat pienet tiput, mutta keväällä 2006 niitä ei tuotu esille lintuinfluenssapelon takia. Isossa kasvihuoneessa on myös allas, jossa ui koikarppeja.
Talvipuutarhan edessä, kohti Töölönlahden rantaa pitkin kulkevaa Helsinginkatua, on pengerretty ruusutarha. Paikka on lämmin ja aurinkoinen. Niinpä se on ensimmäisiä paikkoja, joissa sipulikukat nousevat keväällä.
Peruskorjaus
Talvipuutarha oli suljettuna remontin takia keväästä 2010 syksyyn 2011. Remonttiin jouduttiin, kun vuonna 2007 tehty kuntotarkastus paljasti, että teräsrunko on huonokuntoinen. Remontissa kaikki lasit irrotettiin, murskattiin ja vietiin kaatopaikalle, sillä kitin vuoksi niitä ei voinut kierrättää. Murskaa tuli 40 tonnia. Teräsosat hiekkapuhallettiin ja maalattiin. Säilyneet kasvit istutettiin kesän 2011 aikana uudelleen, jopa kuolleen kamelian runko säilytettiin köynnöstukena. Suuria rahapuita ja monia korkeita kasveja ei voitu säilyttää.
Puutarhaan on tuotu uusia kasveja Helsingin ja Tarton yliopistojen kasvitieteellisistä puutarhoista. Huonekuuset kaadettiin, koska niitä ei voitu siirtää. Niiden hävittämisen ansiosta suihkulähdeallas näkyy paremmin, samoin Wuorion tekemä seinämaalaus.
Aichi D3A
Aichi D3A (, kyū-kyū-shiki kanjō bakugekiki, lyhyemmin 99 kanbaku, liittoutuneiden raportointinimi Val) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien yksimoottorinen lentotukialuksille sijoitettu syöksypommittaja. Konetta valmisti Aichi kōkūki, ja sitä käytettiin toisessa maailmansodassa.
Tausta
Kesällä 1936 laivaston esikunta 11-Shi vaatimukset laivaston yksitasoiselle syöksypommittajalle, jonka tuli korvata laivaston tyypin 96 lentotukialuksille sijoitettu pommikone (Aichi D1A2). Aichi, Nakajima ja Mitsubishi toimittivat esityksensä uudeksi syöksypommittajaksi. Näistä kahdelta ensimmäiseltä tilattiin kummaltakin kaksi prototyyppiä. Nakajimalla Tokushiro Goaken johtama ryhmä toimitti AM-17-prototyypin, jossa oli alatasoinen elliptinen siipi kuten Heinkel He 70:ssä. Vaikka kiinteät laskutelineet aiheuttivat suuren ilmanvastuksen syöksyssä niin sisäänvedettävien laskutelineiden aiheuttamaa monimutkaisuutta ja painonlisäystä ei pidetty hyväksyttävänä.
Ensimmäinen 710 hevosvoiman 9-sylinterisellä ilmajäähdytteisellä Nakajima Hikari 1 -tähtimoottorilla varustettu prototyyppi valmistui joulukuussa 1937. Koelennot alkoivat kuukautta myöhemmin. Alustavat tulokset olivat pettymys koneen ollessa heikkotehoinen ja kaarroissa havaittujen epävakausongelmien vuoksi. Syöksyjarrut aiheuttivat värinää 90-asteen käännöksissä. Mallin hyvinä puolina oli rakenteen kestävyys ja helpohko lennettävyys. Toiseen prototyyppiin tehtiin lukuisia korjauksia ennen koelentojen aloittamista. Moottori korvattiin 840 hevosvoiman 14-sylinterisellä ilmajäähdytteisellä Mitsubishi Kinsei 3:lla. Samalla moottorin jäähdytystä muutettiin, koneen pyrstöä kasvatettiin ja syöksyjarruja vahvistettiin. Suurin muutos tehtiin siipiin, joiden kärkiväliä kasvatettiin 14,1 metristä 14,5 metriin. Muutoksessa siipipinta-ala kasvoi kaksi neliömetriä 35 neliömetriin. Samalla siipien kärkiä taivutettiin hieman alaspäin estämään koneen pyörähdys tiukoissa käännöissä. Näin muutettuna uusi Aichi D3A1 oli täysin ylivertainen kilpailijana olleeseen Nakajima D3N1:een verrattuna. Marraskuussa 1939 Aichi vastaanotti tilauksen laivaston tyypin 99 lentotukialuksille sijoitettavan syöksypommittajan tyypin 11 valmistamisesta.
Valmistus
Tuotantoversio D3A1 oli edelleen kehitetty versio prototyypeistä. Niissä oli muun muassa hieman pienemmät siivet. Moottorina oli 1 000 hevosvoiman Mitsubishi Kinsei 42 tai 1 070 hevosvoiman Kinsei 44. Lukuisat sisäiset muutokset nostivat koneen massan 3 650 kilogrammaan. Pituussuuntainen epävakaus saatiin korjattua suurella peräsimellä. Uusi kone oli erittäin liikehtimiskykyinen, mikä mahdollisti koneen toissijaisen käytön hävittäjänä, vaikka omasuojana ollut aseistus oli tehtävään liian heikko. Koneessa oli kaksi kiinteää eteenpäin suunnattua 7,7 millimetrin tyypin 97 konekivääriä ja taka-ampujalla liikuteltava 7,7 millimetrin tyypin 92 konekivääri. Koneet kykenivät kuljettamaan rungon alla yhden 250 kilogramman pommin ja kummankin siiven alla 60 kilogramman pommin. Tyyppihyväksyntä lentotukialus Kagalla ja Akagilla tehtiin 1940.
Kesäkuussa 1942 Aichi esitteli 1 300 hevosvoiman Kinsei 54 moottorilla varustetun D3A2 mallin 12 aloittaessaan koelennot ainoalla prototyypillä. D3A1:n riittämätön toimintamatka Salomonin taisteluissa oli perusteena, jotta D3A2:n polttoainemäärän kasvattamiseen 1 079 litraan. Sisäisesti konemallit olivat lähes yhtenevät. Uuteen versioon lisättiin spinneri ja taaempaan ohjaamoon uusittu kuomu. Uusi malli asetettiin tuotantoon nimellä laivaston tyypin 99 lentotukialuksille sijoitettava syöksypommittaja malli 22, mikä korvasi aiemman version ensilinjan yksiköissä syksystä 1942 alkaen.
Aichi valmisti aiemmin mainitut kaksi prototyyppiä sekä vuonna 1939 kuusi konetta tyyppihyväksyntää varten. Tuotannon alettua joulukuussa 1939 Aichi valmisti 470 kappaletta D3A1 malli 11 koneita elokuuhun 1942 mennessä, jolloin tyypin valmistus keskeytettiin. Kesäkuussa 1942 Aichi valmisti D3A2 mallin 12 prototyypin, minkä jälkeen valmisti elokuusta 1942 kesäkuuhun 1944 kaikkiaan 815 kappaletta D3A2 malli 22 koneita. Yhteensä koneita Aichi valmisti 1 294 kappaletta. Lisäksi tokiolainen Showa valmisti 201 kappaletta D3A2 mallin 22 koneita joulukuusta 1942 elokuuhun 1945.
Käyttö
Filippiinien taisteluiden jälkeen koneiden todettiin olevan auttamattomasti vanhentuneita ensilinjan tehtäviin ja lukuisia koneita siirrettiin Japaniin koulukoneiksi. Lisäksi osa koneista muutettiin laivaston tyypin 99 syöksypommituskoulukone malliksi 12 (D3A2-K). Kuitenkin viimeisen sotavuoden aikana koneita palautettiin taistelutehtäviin kamikazeiksi, missä tappiot olivat suuria ilman merkittäviä tuloksia.
Raumonjoen rautatiesilta
Raumonjoen rautatiesilta on vuonna 1901 valmistunut Suomen rataverkolla rataosalla sijaitseva Raumonjoen ylittävä rautatien silta Torniossa.
Silta toimi alun perin yhdistettynä maantie- ja rautatiesiltana, ja se on arvokas liikennerakenne sekä maamerkki. Silta on vain rautatieliikenteen käytössä, ajoneuvoliikenne siirtyi sillan viereen rakennetulle uudelle maantiesillalle 1990-luvun alussa.
Red Hot Chili Peppers
Red Hot Chili Peppers on vuonna 1983 Los Angelesissa perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka nykyisen kokoonpanon muodostavat laulaja Anthony Kiedis, basisti Flea, kitaristi John Frusciante ja rumpali Chad Smith. Red Hot Chili Peppers on yksi kaikkien aikojen kaupallisesti menestyneimmistä rockyhtyeistä. Yhtyeen levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 80 miljoonaa kappaletta ja se on voittanut kuusi Grammy-palkintoa.
Red Hot Chili Peppersin musiikki on tyyliltään funk-vaikutteista rockia, mutta yhtye on uransa varrella ammentanut vaikutteita myös punkista ja psykedeelisestä rockista. Yhtye on julkaissut kaksitoista studioalbumia, joista viimeisin on vuoden 2022 Unlimited Love. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Under the Bridge”, ”Give It Away”, ”Suck My Kiss”, ”Californication”, ”Otherside”, ”Scar Tissue”, ”By the Way”, ”Can’t Stop”, ”Dani California”, ”Snow (Hey Oh)” ja ”Dark Necessities”.
Monista henkilöstövaihdoksistaan tunnettu Red Hot Chili Peppers nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2012.
Perustaminen ja esikoisalbumi The Red Hot Chili Peppers (1983–1984)
thumb|right|upright|Laulaja [[Anthony Kiedis esiintymässä vuonna 2016.]] Fairfax High Schoolissa Los Angelesissa samalla luokalla opiskelleet laulaja Anthony Kiedis, kitaristi Hillel Slovak, basisti Michael ”Flea” Balzary ja rumpali Jack Irons perustivat Red Hot Chili Peppersin vuonna 1983. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem ja ensiesiintyminen Rhythm Lounge -klubilla Gary and Neighbor’s Voicesin lämmittelijänä noin 30 hengen yleisölle. Rhythm Loungessa soittamaansa keikkaa varten yhtye myös kirjoitti yhden varhaisimmista kappaleistaan, ”Out in L.A.”. Yhtyeen musiikillisia innoittajia olivat esimerkiksi dance-punkia soittaneet James Chance and the Contortions ja Defunkt. Yhtyeen energinen lavaesiintyminen Rhythm Loungessa johti odottamattomaan suosioon ja poiki lisää esiintymisiä Los Angelesin klubeilla ja paikallisissa musiikkitapahtumissa. Yhtye vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon Red Hot Chili Peppers.
Ohio Playersin manageri Lindy Goetz ryhtyi Red Hot Chili Peppersin manageriksi nähtyään keikan, jonka aikana yhtye debytoi tunnetun tavaramerkkinsä ”socks on cocks”, esiintymisen alasti vain sukka sukupuolielinten verhona. Goetz sai neuvoteltua EMI American ja Enigma Recordsin kanssa seitsemän albumin levytyssopimuksen. Samaan aikaan myös What Is This? -yhtyeessä soittaneille Hillel Slovakille ja Jack Ironsille Red Hot Chili Peppers oli kuitenkin vain sivuprojekti, joten he erosivat yhtyeestä vuoden 1983 joulukuussa. Anthony Kiedis ja Flea pestasivat uudeksi rumpaliksi Flean vanhan ystävän Cliff Martinezin. Kitaristiksi liittyi koesoittojen kautta valittu Jack Sherman.
Varhaisen suosion rakentuminen, Freaky Styley, The Uplift Mofo Party Plan ja Hillel Slovakin kuolema (1985–1988)
Vuonna 1985 Red Hot Chili Peppers julkaisi toisen albuminsa Freaky Styley, jonka tuotti George Clinton. Clinton toi musiikkiin punk- ja funk-elementtejä ja yhtyeen musiikki monipuolistui huomattavasti. Tästä huolimatta albumi menestyi heikosti, eikä onnistunut nousemaan listoille. Yhtye itse oli kuitenkin tyytyväinen albumiin ja uuteen musiikilliseen suuntaan.
Rumpali Cliff Martinez erotettiin yhtyeestä vuoden 1986 keväällä. Alkuperäinen rumpali Jack Irons halusi palata takaisin Kiedisin, Flean ja Slovakin suureksi yllätykseksi. Alkuperäinen kokoonpano oli jälleen yhdessä, ensimmäisen kerran sitten vuoden 1983.
Anthony Kiedis hakeutui vieroitushoitoon LA Weeklyn palkittua Red Hot Chili Peppersin vuoden yhtyeenä. Kiedis tahtoi jatkaa musiikin tekemistä ilman huumeriippuvuuden aiheuttamia ongelmia. Päästyään eroon riippuvuudestaan Kiedis tunsi innostuneensa musiikista uudella tavalla ja kirjoitti yhtyeen seuraavan singlen ”Fight Like a Brave” sanoituksen lennolla kotiin vieroitushoidosta. Yhtye kokoontui Los Angelesiin levyttämään kolmatta albumiaan The Uplift Mofo Party Plan. Albumin tuottajaksi yritettiin kiinnittää Rick Rubin, joka kuitenkin kieltäytyi yhtyeen jäsenten huumeriippuvuuksien vuoksi. Tuottajaksi palkattiin lopulta Michael Beinhorn.
Vuoden 1987 syyskuussa julkaistu The Uplift Mofo Party Plan oli Red Hot Chili Peppersin ensimmäinen listoille noussut albumi. Se saavutti Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijan 148, ja menestyi kahta ensimmäistä albumia huomattavasti paremmin. The Uplift Mofo Party Planin aikaa varjostivat kuitenkin Anthony Kiedisin ja Hillel Slovakin vakavat huumeongelmat. Slovak kuoli heroiinin yliannostukseen kotonaan pian albumin julkaisua seuranneen kiertueen päätyttyä. Slovakin hautajaisten jälkeen muu yhtye ja manageri Lindy Goetz kokoontuivat Los Angelesissa pohtimaan tilannetta ja tulevaisuutta. Rumpali Jack Irons päätti erota, koska ei omien sanojensa mukaan ”halunnut olla mukana yhtyeessä, jossa hänen ystävänsä kuolivat.” Slovakin kuolema ja Ironsin lähtö saivat myös Anthony Kiedisin ja Flean harkitsemaan lopettamista, mutta he päättivät kuitenkin lopulta jatkaa.
Kokoonpanon vakiintuminen ja Mother's Milk (1988–1989)
thumb|left|Rumpali [[Chad Smith esiintymässä vuonna 2016.]] Menetettyään kaksi alkuperäisen kokoonpanon jäsentä Anthony Kiedis ja Flea aloittivat uuden kitaristin ja rumpalin etsinnän. He valitsivat Slovakin korvaajaksi Parliament-Funkadelicissa soittaneen DeWayne McKnightin pian Jack Ironsin erottua yhtyeestä. McKnight oli soittanut yhtyeen kitaristina jo aiemmin Slovakin tuuraajana. Uudeksi rumpaliksi pestautui Dead Kennedys -yhtyeessä soittanut D. H. Peligro, Kiedisin ja Flean ystävä jo useamman vuoden takaa. Uuden kokoonpanon myötä Kiedis päätti hakeutua taas vieroitushoitoon. Kokoonpanon ainoaksi levytykseksi jäi kuitenkin Flean laulama kappale ”Blues For Meister”.
Kiedisin raitistuttua aloitettiin uusi kiertue. Pian kävi selväksi, että DeWayne McKnight ei istunut yhtyeeseen. Hänet erotettiin vain kolmen konsertin jälkeen. Peligro järjesti tapaamisen nuoren kitaristin John Fruscianten kanssa, jonka Kiedis oli tavannut konsertin jälkeen jo vuotta aiemmin. Fruscianten oli määrä koe-esiintyä myös Thelonious Monster -yhtyeelle, mutta Kiedis oli vakuuttunut Fruscianten kyvyistä ja halusi hänet kitaristiksi. Red Hot Chili Peppers-faniksi tunnustautunut Frusciante esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen kitaristina syyskuussa 1988. Loppuvuoden ajan yhtye kiersi pääasiassa Yhdysvalloissa Turd Town Tour -kiertueella ja kirjoitti uusia kappaleita seuraavaa albumiaan varten. Marraskuussa Kiedis ja Flea päättivät erottaa alkoholi- ja huumeongelmien kanssa painineen D. H. Peligron, jonka korvasi joulukuussa 1988 koesoittojen kautta paikan saanut Chad Smith.
Uusiutunut Red Hot Chili Peppers levytti siihen asti menestyneimmän albuminsa Mother’s Milk. Albumi julkaistiin vuoden 1989 toukokuussa, ja se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla sijalle 52. Albumi ei noussut listoille Euroopassa, mutta Australiassa se ylsi albumilistan sijalle 33. Single ”Knock Me Down” nousi kuudennelle sijalle Modern Rock Tracks -listalla ja Stevie Wonder -cover ”Higher Ground” nousi samalla listalla sijalle 11. ”Higher Ground” nousi singlelistoille myös esimerkiksi Britanniassa, ja kappaleita soitettiin ensimmäistä kertaa myös radiossa. Mother’s Milk ylitti kultalevyrajan Yhdysvalloissa vuoden 1990 maaliskuussa. Red Hot Chili Peppersistä oli tulossa yksi Yhdysvaltain suosituimmista nousevista rockyhtyeistä.
Blood Sugar Sex Magik – kansainvälinen läpimurto ja John Fruscianten ero (1990–1992)
thumb|upright|Basisti [[Flea esiintymässä vuonna 2016.]] Mother’s Milkin menestymisen jälkeen Red Hot Chili Peppers vaihtoi levy-yhtiökseen Warner Bros. Recordsin ja palkkasi seuraavan albuminsa tuottajaksi Rick Rubinin, joka oli tuottanut aiemmin muun muassa Beastie Boysin, Run DMC:n ja Slayerin musiikkia. Rubinin oli ollut määrä tuottaa jo The Uplift Mofo Party Plan, mutta hän oli kieltäytynyt työskentelemästä yhtyeen kanssa Kiedisin ja Slovakin huumeongelmien vuoksi. Nyt Rubin koki yhtyeen olevan urallaan paremmassa asemassa ja keskittyneempi, joten hän suostui. Red Hot Chili Peppersin ja Rubinin yli kahden vuosikymmenen mittainen yhteistyö alkoi.
Uusien kappaleiden kirjoittaminen sujui vaivattomasti, ja Anthony Kiedis sai ”kirjoittaa sanoituksia uusiin kappaleisiin joka päivä.” Albumia työstettiin kuuden kuukauden ajan Los Angelesissa The Mansion -kartanossa, jossa oli aiemmin asunut taikuri Harry Houdini. Kartano muutettiin äänitysstudioksi ja rumpali Chad Smithia lukuun ottamatta koko yhtye muutti sinne asumaan albumin tekemisen ajaksi: Smith ei suostunut asumaan kartanossa, koska oli vakuuttunut huhuista, joiden mukaan siellä kummitteli. Albumin tekoprosessi dokumentoitiin videojulkaisussa Funky Monks. Yhtyeellä oli vaikeuksia keksiä nimeä albumille, joten Rick Rubin ehdotti nimeä Blood Sugar Sex Magik, joka poimittiin yhdeltä kappaleista.
Blood Sugar Sex Magik julkaistiin vuoden 1991 syyskuussa. Albumi sisälsi yhtyeen suurimpiin hitteihin lukeutuvat kappaleet ”Suck My Kiss”, ”Under the Bridge” ja ”Give It Away”, ja se nousi vuonna 1992 Yhdysvalloissa albumilistan kolmanneksi. Blood Sugar Sex Magik nosti Red Hot Chili Peppersin myös kansainvälisesti tunnetuksi. Julkaisua seurasi Blood Sugar Sex Magik Tour -kiertue, jonka aikana yhtyeen lämmittelijöinä esiintyivät Nirvana, Pearl Jam ja Smashing Pumpkins. Albumi teki yhtyeen jäsenistä kansainvälisiä rocktähtiä, mutta äkillinen ja yllättäen tullut menestys järkytti Frusciantea, jolla oli vaikeuksia oppia elämään uudessa tilanteessa. Frusciante olisi halunnut Red Hot Chili Peppersin olevan enemmänkin menestyvä underground-yhtye. Pian Blood Sugar Sex Magikin julkaisun jälkeen hän alkoi suhtautua negatiivisesti räjähdysmäiseen suosioon ja ajautui erimielisyyksiin Anthony Kiedisin kanssa. Kiertueen loppupuolella Fruscianten asenne ja tapa muuttaa kappaleiden rakennetta kesken esiintymisen alkoi haitata yhtyeen keikkoja. Kiedis turhautui yhä enemmän. Samaan aikaan Frusciante sulki tyttöystäväänsä lukuun ottamatta kaikki ihmiset ympäriltään ja ajautui vakavaan huumeongelmaan.
John Frusciante erosi Red Hot Chili Peppersistä yllättäen vain tunteja ennen yhtyeen konserttia Japanissa vuoden 1992 toukokuussa. Yhtye otti yhteyttä Jane’s Addictionissa soittaneeseen kitaristi Dave Navarroon, joka ei kuitenkaan voinut omien huumeongelmiensa vuoksi liittyä yhtyeeseen. Kitaristi Zander Schloss harjoitteli yhtyeen kanssa muutaman päivän ajan, mutta ei ollut yhtyeen mielestä sopiva henkilö paikkaamaan Frusciantea. Lopulta Fruscianten korvaajaksi palkattiin Marshall Law -nimisessä yhtyeessä soittanut Arik Marshall, jonka kanssa Red Hot Chili Peppers esiintyi Lollapalooza-festivaalin pääesiintyjänä vuonna 1992. Marshall esiintyi myös kappaleiden ”Breaking the Girl” ja ”If You Have to Ask” musiikkivideoilla sekä Simpsoneiden neljännen tuotantokauden päätösjaksossa, jossa Red Hot Chili Peppers oli vierailevana tähtenä.
Vuoden 1992 syyskuussa Red Hot Chili Peppers esitti ”Give It Away”-kappaleen MTV Video Music Awards -palkintogaalassa. Yhtye oli ehdolla seitsemään palkintoon, joista se voitti kolme. Helmikuussa 1993 ”Give It Away” toi yhtyeelle sen uran ensimmäisen Grammy-palkinnon. Yhtyeen esiintyminen Grammy-gaalassa oli samalla Blood Sugar Sex Magik -kiertueen päätös ja kitaristi Arik Marshallin viimeinen esiintyminen yhtyeen kanssa. Yhtye oli suunnitellut jatkavansa Marshallin kanssa, mutta hänellä ei ollut muun yhtyeen mielestä riittävästi aikaa uuden musiikin tekemiseen.
Uuden kitaristin löytämiseksi yhtye järjesti avoimen koesoittotilaisuuden, joihin muun muassa Buckethead osallistui. Flean mukaan hänen tyylinsä ei kuitenkaan istunut Red Hot Chili Peppersiin, eivätkä muutkaan koesoittoihin ilmaantuneista kitaristeista vakuuttaneet. Lopulta yhtyeen uudeksi kitaristiksi valikoitui Anthony Kiedisin ehdotuksesta Mother Tongue -yhtyeessä soittanut Jesse Tobias, jonka Kiedis oli nähnyt esiintyvän Los Angelesissa yökerhossa. Tobias ei kuitenkaan kestänyt yhtyeessä muutamaa soittokertaa pidempään, sillä muun yhtyeen mielestä yhteissoitossa ei ollut riittävästi kemiaa. Samaan aikaan Chad Smith sai kuitenkin kuulla, että jo aiemmin yhtyeeseen pyydetty Dave Navarro oli nyt valmis liittymään mukaan. Navarrosta tuli Red Hot Chili Peppersin virallinen kitaristi vuonna 1993.
Uusi kokoonpano, One Hot Minute ja suosion lasku (1993–1997)
thumb|left|upright|Vuosina 1993–1998 yhtyeen kitaristina soittanut [[Dave Navarro.]] Dave Navarro esiintyi ensimmäisen kerran Red Hot Chili Peppersin kitaristina vuonna 1994 Woodstock-festivaaleilla. Keikalla yhtye esitti myös varhaiset versiot uusista kappaleistaan ”Warped”, ”Aeroplane” ja ”Pea”. Woodstockin jälkeen yhtye esiintyi vielä Pukkelpop- ja Reading-festivaaleilla sekä kahdesti The Rolling Stonesin lämmittelijänä. Anthony Kiedis kuvaili The Rolling Stones -konserttien olleen ”kamala kokemus.” Dave Navarron ja muun yhtyeen välit alkoivat rakoilla jo varhain, sillä Navarron hyvin erilainen musiikillinen tausta muodostui ongelmaksi esiinnyttäessä. Samaan aikaan Kiedis oli ajautunut jälleen ongelmiin heroiiniriippuvuutensa kanssa.
Navarron yhtyeeseen liittyminen ja Kiedisin pitkittynyt huumeriippuvuus vaikuttivat vahvasti yhtyeen seuraavan studioalbumin One Hot Minute levyttämiseen ja soundiin. John Fruscianten puuttuessa kappaleita ei enää valmistunut entiseen tahtiin. Anthony Kiedisin ja Dave Navarron oli vaikea saada aikaiseksi uutta musiikkia yhdessä. Kiedis ja Flea kirjoittivatkin albumille yhä enemmän kappaleita kahdestaan. Kiedisin huumeriippuvuus vaikutti myös, joten Flean rooli laulunkirjoittamisessa kasvoi One Hot Minuten aikana merkittävästi. Hän kirjoitti albumille sanoituksia ja myös lauloi kappaleessa ”Pea”.
Red Hot Chili Peppers aloitti One Hot Minute Tour -kiertueen 16 esiintymisellä Euroopassa vuoden 1995 syyskuussa. Yhdysvaltojen konsertteja jouduttiin siirtämään vuoden 1996 alkuun rumpali Chad Smithin murrettua ranteensa. Vuoden 1996 yhtye vietti kiertueella Yhdysvalloissa ja Euroopassa, mutta vuonna 1997 Red Hot Chili Peppers perui esiintymisensä käytännössä kokonaan ja konsertoi vain Japanin Fuji Rock -festivaaleilla. Syynä olivat sisäiset jännitteet. Eroamista harkinnut Flea oli kyllästynyt soittamaan samoja kappaleita ilta toisensa perään ja Dave Navarro oli alkanut jälleen käyttää huumeita. Anthony Kiedisin päihderiippuvuus oli laajentunut kipulääkkeisiin hänen loukkaannuttuaan moottoripyöräonnettomuudessa.
Yhtye yritti jatkaa työskentelyä Dave Navarron kanssa ja aloittaa uuden studioalbumin työstämisen. Yhteistä säveltä Navarron kanssa ei kuitenkaan enää löytynyt. Navarron huumeongelmien, huonon työasenteen ja yhtyeen puutteellisen sisäisen kemian vuoksi katsottiin parhaaksi jatkaa ilman Navarroa. Vuoden 1998 huhtikuussa Navarron ilmoitettiin jättäneen yhtyeen musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. Anthony Kiedis kertoi haastattelussa päätöksen syntyneen yhteisymmärryksessä.
Fruscianten paluu, menestysalbumi Californication ja paluu huipulle (1998–2001)
thumb|upright|Yhtyeen entinen kitaristi [[John Frusciante esiintymässä Stadium Arcadium World Tour -kiertueella vuonna 2006.]] Tieto John Fruscianten heroiiniriippuvuudesta oli levinnyt julkisuuteen hänen erottuaan Red Hot Chili Peppersistä. Heroiiniriippuvuus oli ajanut Fruscianten lähes kuoleman partaalle ja hän oli menettänyt lähes koko omaisuutensa. Frusciante ei ollut pitänyt yhteyttä lähipiiriinsä ja ystäviinsä Fleaa lukuun ottamatta. Flea taivutteli Fruscianten vieroitushoitoon tammikuussa 1998. Frusciante onnistui pääsemään eroon heroiiniriippuvuudestaan ja muutti asumaan vuokralle Los Angelesin Silver Laken kaupunginosaan.
Heroiiniriippuvuus oli kuitenkin jättänyt vahvan henkisen ja fyysisen jäljen Fruscianteen. Hän ei ollut soittanut yhtyeen kappaleita lainkaan eronsa jälkeen ja lukuun ottamatta sooloalbumiensa tekoa hän ei ollut juurikaan soittanut kitaraa. Hän oli myös menettänyt kitaransa kotinsa tulipalossa, josta oli onnistunut täpärästi pelastautumaan. Elämänmuutoksen jälkeen Frusciantella oli selvästi vaikeuksia päästä takaisin jaloilleen. Red Hot Chili Peppers kokoontui soittamaan Flean autotalliin ja Frusciante löysi uudestaan kosketuksen musiikkiin ja kyvyn soittaa kitaraa. Syntyi myös aihioita uusiksi kappaleiksi. Fruscianten paluun mukana Red Hot Chili Peppers sai takaisin keskeisen osan soundiaan ja positiivisen, terveen suhtautumisen työntekoon. Fruscianten syvällinen omistautuminen musiikille vaikutti yhtyeen tapaan työstää seuraava albumia. Vuoden 1999 kesäkuussa julkaistiin pitkään ja huolellisesti valmisteltu studioalbumi Californication, josta tuli yhtyeen uran kaupallisesti menestynein albumi.
Californicationin julkaisua seurasi menestynyt kaksi vuotta kestänyt Californication Tour -kiertue. Kiertue oli Red Hot Chili Peppersin siihenastisen uran suurin. Yhtyeen tavoitti yhä laajemman yleisön ja fanikunnan ympäri maailman. Kiertueen aikana yhtye muun muassa soitti vuoden 1999 Woodstockin pääesiintyjänä, piti suuren ilmaiskonsertin Moskovan Punaisella torilla ja konsertoi ahkerasti Euroopassa. Kiertueen Pohjois-Amerikan konserteista taltioitiin myös yhtyeen uran ensimmäinen konserttivideo, vuonna 2001 julkaistu Off the Map.
By the Way ja Kansainvälisen menestyksen jatkuminen (2002–2005)
thumb|left|Red Hot Chili Peppers esiintymässä pitkäaikaisimmassa kokoonpanossaan vuonna 2006, vasemmalta: [[Flea, Anthony Kiedis, Chad Smith ja John Frusciante.]] Californication Tour -kiertueen päätyttyä vuonna 2001 yhtye alkoi välittömästi työstää seuraavaa albumiaan By the Way. Californicationin tavoin valtaosa albumin kappalemateriaalista sai alkunsa yhtyeen kokoontuessa soittamaan jonkun jäsenen kotiin tai äänitysstudiolle. Frusciante ja Kiedis työstivät uusia kappaleita jopa useita päiviä peräkkäin keskustellen laulu- ja kitaramelodioista sekä sanoituksista. Kiedis on sanonut By the Wayn työstämisen eronneen Californicationin tekemisestä merkittävästi. Frusciante oli saanut elämänsä takaisin raiteilleen ja oli täynnä itseluottamusta uuden albumin tekemisen alkaessa.
Ennen levyttämisen aloittamista Red Hot Chili Peppers päätti, että Rick Rubin tuottaisi myös By the Wayn. Aiempien albumien levyttämisen ja kappalemateriaalin säveltämisen aikana Rubin oli antanut yhtyeelle suuresti taiteellisia vapauksia, ja yhtye uskoi tämän edesauttavan tavoitetta levyttää ainutlaatuinen albumi. Alun perin By the Way vaikutti olevan musiikillisesti hyvin erilainen kuin albumista loppujen lopuksi tuli. Yhtye oli säveltänyt ja työstänyt hardcore punk -vaikutteisia nopeatempoisia kappaleita. Rubin ei kuitenkaan ollut tyytyväinen syntyneeseen materiaaliin ja hylkäsi sen.