cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sosialistinen Työpuolue
Sosialidemokraattinen Uudistuspuolue
"Ehdotus ohjelmaksi Suomen Sosialidemokraattiselle Uudistuspuolueelle" julkaistiin Työn Vallassa 3.7.1918. Ohjelman periaatteellisessa osassa puolue asetti päämääräkseen "tuotannonvälineitten siirtämisen yhteiskunnan haltuun, jolloin suurtuotanto oltuaan tähän saakka riistetyille luokille kurjuuden lähteenä, muuttuu köyhälistön ja koko ihmiskunnan korkeimman menestyksen ja täydellistymisen lähteeksi." Puolueen kerrottiin olevan "työläisten ja pienviljelijäin luokkataistelupuolue", joka vastusti "luokkavihan lietsomista" ja taisteli "laillisilla ja parlamentaarisilla keinoilla". Puolue halusi edistää pienviljelyä, jota pidettiin kansantaloudellisesti suurmaataloutta etevämpänä. Puolue kannatti "kansainvälisyyden periaatetta, jonka päämääränä on kansojen vapaa liitto kansallisen itsemääräämisoikeuden pohjalla." 13-kohtaisessa lähimpien vaatimusten ohjelmassa kannatettiin tasavaltaista hallitusmuotoa, kansanäänestyksiä, sananvapautta, sukupuolten välistä tasa-arvoa, koulupakkoa, progressiivista verotusta, maksuttomia oikeudenkäyntejä ja terveydenhuoltoa, tehokasta työsuojelua, minimipalkan määräämistä sekä kansanvakuutusta työntekijöille ja vastustettiin vakinaista armeijaa, valtionkirkkoa ja uskonnonopetusta. Ohjelman laatijat nojautuivat etenkin Eduard Bernsteinin ja Eduard Davidin revisionistisiin ja reformistisiin ajatuksiin. Ohjelman kerrottiin eroavan SDP:n vanhasta ohjelmasta esimerkiksi sen käsityksissä liikkeiden keskittymisestä, pääomien kasaantumisesta, työväen kurjistumisesta ja liikepulista. Ohjelma korosti yhteiskunnan asteittaista kehittämistämistä (kautskyläisen) vallankumouksellisuuden sijaan. SDP:n maltillisten tavoin Uudistuspuolue kannatti yhteistyötä liberaalien porvareiden kanssa.
Ohjelmaluonnoksen laatijat valitsivat kolmehenkisen toimikunnan (J. K. Kari, Vihtori Kosonen, Niilo Rauvala) edistämään uuden puolueen järjestäytymistä. Työn Vallan lisäksi Uudistuspuolueen suuntausta kannatti vuonna 1918 ilmestynyt Itä-Suomen Työmies -lehti. Puolueen kannatus jäi vähäiseksi, mutta tutkija Hannu Soikkasen mukaan ryhmän edustamat näkemykset kuvasivat työväen tuntoja laajemminkin. Monien sosialidemokraattien ärtymys suuntautui sodan päätyttyä nimenomaan oman puolueen johtohenkilöihin ja vanhoihin ohjelmallisiin linjauksiin. Toiminnan aloittamista hidasti työväenjärjestöjä koskenut toimintakielto. Uudistuspuolue ilmoitti yhdistyksen perustamisaikeesta Helsinkiin syyskuun lopussa. Kosonen arvosteli voimakkaasti samaan aikaan tapahtunutta SDP:n toiminnan uudelleen aloittamista. Osa Uudistuspuolueen alkuvalmisteluissa mukana olleista piti Kososen linjaa liian jyrkkänä suhteessa SDP:n Suomen Sosialidemokraattiin ja kapinaan osallistuneisiin.
Sosialistinen Työpuolue
Puoluehanke laitettiin uudelleen vireille helmikuussa 1919. Työn Vallassa julistettiin, että SDP oli siirtynyt liiaksi vasemmalle ja oikeistososialistien toiminta sen puitteissa oli osoittautunut "kaikin puolin mahdottomaksi". Maaliskuun eduskuntavaaleissa kehotettiin kuitenkin vielä äänestämään SDP:tä. Kosonen kierteli esitelmöimässä oikeistososialismista ympäri maata. Sosialidemokraattisen Uudistuspuolueen Turun paikallisyhdistys muodostettiin helmikuussa ja Viipurin sekä Lahden paikallisosastot maaliskuussa. Toukokuussa kaksi uudistuspuolueeseen kuulunutta Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston sosialistisen ryhmän jäsentä äänesti suojeluskunnille myönnettävien avustusten puolesta, jolloin he saivat paheksumislausunnon SDP:n kunnallisjärjestöltä.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2004
Ateenan kesäolympialaisissa 2004 miekkailussa kilpailtiin kymmenessä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla, kalvalla että säilällä ja joukkuekilpailussa kalvalla. Vuoden 2004 olympialaiset olivat ensimmäiset, jossa ohjelmassa oli myös naisten säiläkilpailu.
Sosialistinen Työpuolue
Sosialistinen Työpuolue
Puolue perustettiin 8.-9. kesäkuuta 1919 Helsingissä pidetyssä kokouksessa. Väliaikaiseen puoluetoimikuntaan valittiin viisi helsinkiläistä (Otto J. Vuorio, Niilo Rauvala, August Vuorinen, Vilho Viitanen ja Vihtori Kosonen) ja lisättyyn puoluetoimikuntaan kuusi henkilöä muualta maasta (Timo Korpimaa, P. A. Heinonen, Väinö Merivirta, Kaarlo Salmela, Arvid Nuutinen ja Emil Viinikainen). Kokous hyväksyi 7-kohtaisen lauselman "puolueen menettelytavoista, järjestäytymisestä ja suhteista tärkeimpiin ajankysymyksiin". Siinä vaadittiin ammattiyhdistys- ja osuustoiminnan erottamista puolueista, suojeluskuntien säilyttämistä toistaiseksi, armahdusta kapinasta tuomituille sekä sodanaikaisen terrorin julkisen käsittelyn lopettamista. Puolue vastusti hyökkäyssotaa Venäjälle, mutta antoi tukensa Karjalan heimoveljien taisteluille. Kokouksessa hyväksytty ohjelma muotoiltiin uudistuspuolueen aiemman luonnoksen pohjalta pienin muutoksin. Muutoksilla puolue halusi korostaa etenkin laillisia toimintamuotoja ja tukea kansallisuusaatteelle. 30. kesäkuuta pidetyssä puoluetoimikunnan kokouksessa puheenjohtajaksi valittiin Kosonen, puoluesihteeriksi Vuorio ja rahastonhoitajaksi Vuorinen. Vuorio nimettiin myös puolueen järjestäjän ja puhujan toimeen. Vuorio kierteli puhumassa ainakin Turun seudulla, missä hän oli aiemmin toiminut SDP:n piirin luennoitsijana.
Työpuolueen mukaan SDP ei ajanut maatyökansan asiaa, koska puolue ei tukenut pienviljelyn edistämistä tai viljelyskelpoisen maan luovuttamista tilattomille. Työpuolue kannatti suurtilojen maiden pakkolunastuksia pienviljelijöille ja se halusi perustaa Suomeen satojatuhansia uusia pientiloja.
Työn Valta ilmestyi viimeisen kerran 13. syyskuuta 1919. Lopettamisen syyksi ilmoitettiin puutteelliset paino-olot ja tilaajamäärän väheneminen. Viimeisen numeron mukaan Suomen työväki oli siirtynyt voimakkaasti vasemmalle ja "puhtaan sosialismin" kannattajajoukko oli jäänyt mitättömän pieneksi. Loppuvuonna puolueen oli tarkoitus julkaista vielä joululehti Talvi-ilta, jonka avustajiksi ilmoitettiin monia tunnettuja nimiä kuten Albert Gebhard, Akseli Gallen-Kallela, Tyko Sallinen, Heikki Tandefelt, Viljo Kojo, Alvar Kangasmaa, Eino Leino, Larin Kyösti, L. Onerva, Aarni Kouta, Selma Anttila, Severi Nuormaa ja Leevi Madetoja. Sanomalehti Osakeyhtiö Työn Valta teki konkurssin.
6. syyskuuta 1919 Työn Vallassa kirjoitettiin, että puolueen kannattajat aikovat pysyä erillään SDP:stä ainakin niin kauan kuin bolševismin kannattajat saivat kuulua puolueeseen. Vasemmistosuuntauksen kannattajat alkoivat erota SDP:stä joulukuun 1919 puoluekokouksen jälkeen.
Azerbaidžanin presidentti
Azerbaidžanin presidentti on Azerbaidžanin valtionpäämies. Hänet valitaan suoralla kansanvaalilla seitsemänvuotiselle toimikaudelle, sama henkilö voi toimia presidenttinä rajoittamattoman määrän kausia. Tarvittaessa järjestetään toinen äänestyskierros.
Mallusjärvi
Mallusjärvi on Porvoonjoen vesistön suurin järvi. Sen pinta-ala on 520 hehtaaria. Järvi on savinen, mutta se on hyvä lintuhavaintokohde. Järvi sijaitsee Orimattilan eteläisessä kylässä, jonka nimi on Mallusjoki.
Mallusjärven alueella on havaittu mm. jänkäsirriäinen, tiiralokki ja mustatiira.
thumb|left|Mallusjärvi etelästä.
Mallusjärveltä lähtevissä ojissa ja joissa on useita koskia: Porvoossa, entisen Porvoon maalaiskunnan alueella Porvoonjokea pitkin Strömsberginkoski, Henttalankoski, Askolassa Vakkolankoski, Hiirikoski, Onkimaankoski, Pukkilassa Syvänojan ylikoski, Syvänojan alikoski, Naarkoski ja Napiankoski sekä Orimattilassa Hakoistenkoski.
Mallusjärvellä on 2018 valtakunnallinen asiantuntijoiden tarkkailema levänseurantapaikka Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan leirikeskuksella.
Mirka Rintamäki
Mirka Rintamäki (s. 7. tammikuuta 1993 Nurmo) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 224 runko- ja loppusarjaottelua sekä useita pudotuspelejä. Hän pelasi Itä–Länsi-ottelussa vuonna 2014. Hän on saavuttanut yhden SM-hopean (2016) ja kaksi SM-pronssia (2015, 2017). Kaudella 2019 hän edustaa tamperelaista Manse PP:tä. Hänen kasvattajaseuransa on Nurmon Jymy.
Vorna (täsmennyssivu)
Vorna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Michael Cunningham
Michael Cunningham (s. 6. marraskuuta 1952) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän aloitti kirjallisen uransa aikakauslehdissä julkaistuilla novelleilla. Esikoisromaani Golden States ilmestyi vuonna 1984.
Cunningham aloitti novellistina. Yksi novelleista on valittu vuoden 1989 parhaiden yhdysvaltalaisten novellien kokoelmaan. Hän on koonnut runoantologioita ja kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia. Hän opettaa kirjoittamista Yalen yliopistossa.
Maailmanmaineeseen Cunningham kohosi neljännellä romaanillaan Tunnit (1998). Romaani liikkuu kolmella aikatasolla, joita yhdistää salaisesti Virginia Woolfin romaani Mrs Dalloway; itse asiassa Woolf suunnitteli romaanilleen alun perin nimeä Tunnit. Ensimmäinen taso sijoittuu vuoden 1923 Lontooseen, jossa Virginia Woolf aloittelee romaaninsa kirjoittamista. Toisella tasolla vuoden 1949 Los Angelesissa kotirouva pakenee arjen paineita hotelliin lukemaan Woolfin romaania. Kolmannella aikatasolla juhlia mielellään järjestävä Clarissa Vaughan asuu 1900-luvun lopun New Yorkissa. Hän on saanut lempinimensä ”Mrs Dalloway” Woolfin samaisen romaanin mukaan. Cunningham sai teoksestaan Pulitzer- ja PEN/Faulkner-palkinnon. Stephen Daldry on vuonna 2002 ohjannut romaanin pohjalta elokuvan Tunnit, jonka pääosissa ovat Nicole Kidman, Julianne Moore ja Meryl Streep.
Romaanin Säkenöivät päivät (2005) kolme tarinaa sijoittuvat 1850-luvulle, nykyaikaan ja tulevaisuuteen. Jokaisessa päähenkilöinä ovat mies, nainen ja nuori poika.
Charles Pahud de Mortanges
Charles Pahud de Mortanges (13. toukokuuta 1896 Haag – 7. huhtikuuta 1971 Haag) oli alankomaalainen kenttäratsastaja ja moninkertainen olympiavoittaja.
de Mortanges kilpaili urallaan neljissä olympialaisissa. Pariisin olympialaisissa 1924 hän voitti joukkuekenttäratsastuksen ja oli neljäs yksilökilpailussa. Amsterdamissa 1928 de Mortanges voitti sekä yksilö- että joukkuekilpailun. Neljä vuotta myöhemmin Los Angelesissa 1932 hän uusi yksilökilpailun voiton ja oli mukana Alankomaiden joukkueessa, kun Alankomaat saavutti olympiahopeaa joukkuekilpailussa. Viimeisen kerran hän oli mukana Münchenin olympialaisissa 1936, jolloin hän jäi ilman tulosta yksilö- ja joukkuekilpailussa.
Tupurlanjärvi
Tupurlanjärvi eli Tupurlajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
left|thumb|200px|Tupurlanjärven itärannat ovat jyrkkiä ja kallioisia Järven pinta-ala on 131 hehtaaria ja sen pituus on 3,0 kilometriä ja leveys suurimmillaan 1,2 kilometriä. Järveen laskee useita ojia, joita ovat esimerkiksi Loilanoja, Saikkalanjoki ja Karpalistonjoki. Järven luusua sijaitsee järven itäpäässä, josta saa alkunsa 550 metriä pitkä Otamusjoki. Järvessä on vain yksi Tupurlansaari.
Järven rantaviiva on 9,7 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi peltomaata. Huomattavan korkealle kohoaa Ryömälänvuori, joka sijaitsee järven pohjoispuolella.
Geologia
thumb|Otamusjokea Tupurlanjärven suuntaan. Kallioperässä oleva syvä murros on syynä siihen, että Tupurlanjärvi on pitkän muotoinen. Jääkauden loputtua mannerjäätikön sulamisvedet huuhtoivat pitkän itä-länsi-suuntaisen murroksen puhtaaksi ja näin murroksesta tuli keskimäärin 50 metriä syvä. Murroksessa sijaitsevat suorassa linjassa nykyiset Myllyoja, Mätikkö, Saikkalanjoki, Tupurlanjärvi, Otamusjoki ja Piikkilänjärvi. Jääkauden jälkeiset sedimentit kerrostuivat tähän murroslaaksoon ja se sai nykyisen savikerrostumansa. Karpalistonjoen tuomat sedimentit pohjoisalueen savikolta on muodostanut joen suistoon pienen deltan.
Suurin paikallinen korkeusero löytyy Tupurlanjärven ja Ryömänvuoren huipun välillä: Ryömälänvuoren korkeus on 158 metriä merenpinnan yläpuolella ja Tupurlanjärvellä 57,5 metriä.
Liikenne
Tupurlanjärveen on merkitty veneväylä, joka kulkee Kulovedeltä Otamusjoen kautta Tupurlanjärven länsipäähän.
Panssarikenraali Patton
Panssarikenraali Patton (Patton) on yhdysvaltalainen Franklin J. Schaffnerin ohjaama elokuva vuodelta 1970. Se kertoo panssarikenraali George S. Pattonista toisen maailmansodan aikana.
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa Patton pitää katsojille puheen sodasta ja sotimisesta. Käsikirjoittaja Francis Ford Coppola kertoi elokuvan Blu-ray-version alussa olevassa esittelyvideossa käyttäneensä kohtauksessa kohtia useista Pattonin pitämistä puheista.
Panssarikenraali Patton voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja kuusi muuta Oscaria. George C. Scott voitti Oscarin roolistaan Pattonina, muttei ottanut palkintoaan vastaan. Hän oli ensimmäinen näyttelijä, joka on kieltäytynyt palkinnostaan.
Panssarikenraali Patton valittiin vuonna 2003 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kino Engel
Kino Engel on elokuvateatteri Helsingin Kruununhaassa. Teatteri on osa Torikortteleita Senaatintorin laidalla Sofiankadulla. Engelissä on kaksi salia, joista pienemmässä on 55 ja suuremmassa 68 paikkaa. Kesäisin teatterin sisäpihalla esitetään ulkoilmaelokuvia. Vuonna 1985 perustettu teatteri tunnettiin alun perin nimellä Amanda.
Engeliä on kutsuttu art house- ja boutique-elokuvateatteriksi. Sen esitystoiminnasta vastaa suomalainen elokuvien maahantuoja Cinema Mondo, ja teatteri kuuluu Europa Cinemas -verkostoon. Jäsenyyden edellytyksenä on, että teatterin esitettämistä elokuvista merkittävä osa tulee olla eurooppalaisia ei-kansallisia tuotantoja. Muita verkostoon kuuluvia elokuvateattereita ovat Helsingissä Korjaamo Kino, Maxim ja Orion sekä Espoossa Kino Tapiola, Lahdessa Kino Iiris, Tampereella Niagara ja Kuopiossa Kino Kuvakukko.
Anatoli Grišin
Anatoli Kuzmitš Grišin (, 8. heinäkuuta 1939 Moskova, Venäjän SFNT – 14. kesäkuuta 2016 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Grišin voitti Neuvostoliiton kajakkinelikossa 1 000 metrillä olympiakultaa Tokiossa 1964. Vuonna 1966 hän voitti nelikossa 10 000 metrillä maailmanmestaruuden ja vuonna 1963 kaksikossa MM-pronssia.
Juhani Korte
Martti Juhani Korte (s. 4. maaliskuuta 1961 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen pappi sekä Lohjan seurakunnan järjestyksessä 41. kirkkoherra ja Lohjan rovastikunnan lääninrovasti. Korte on valmistunut teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1989.
Elämäkerta
Martti Juhani Korte syntyi Jyväskylän maalaiskunnassa 4. maaliskuuta 1961. Korte kirjoitti itsensä ylioppilaaksi Anjalankoskella ja vuonna 1989 Korte valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Tämän lisäksi Korte on myös opiskellut psykologian ja uskonnon opettajaksi. Korte perheineen asuu Karkkilassa.
Juhani Korte toimi Karkkilan seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1998-2011. Kaiken kaikkiaan Karkkilassa Korte oli pappina 22 vuotta. Tämän jälkeen vuonna 2011 Korte valittiin kirkkoherraksi Lohjan seurakuntaan. Korte on toiminut Lohjan rovastikunnan lääninrovastina vuodesta 2010.
Vuonna 2014 Korteelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Ford Cargo
thumb|Ford Cargo 30-sarja
Ford Cargo on kuorma-automalli, jonka valmistus alkoi Euroopassa vuonna 1981. Cargon suunnitteli Patrick Le Quément.¨Cargoa oli aluksi saatavana 6-15 tonnin kokonaispainoluokissa ja mallivalikoimaan kuului viisi moottoria 58 kW:sta (79hv) 129 kW:iin (175hv),seitsemän vaihteistoa ja 18 akselivälivaihtoehtoa. Nyt uuden Cargon voi valita jopa 57 tonnin kokonaispainoluokassa.
Ei tuumaakaan
Ei tuumaakaan! on Reino Lehväslaihon 40. sotaromaani, joka ilmestyi vuonna 2006. Kirja sijoittuu Sallan rintamalle jatkosodan kolmanteen syksyyn. Kolme suomalaissotilasta jää venäläispartion yllätyshyökkäyksessä vangeiksi, ja heitä pelastamaan lähetetään sadan miehen vahvuinen joukko kokeneen luutnantti Korven johdolla.
Florence Devouard
Florence Devouard (s. 10. syyskuuta 1968) toimi Wikimedia-säätiön johtokunnan puheenjohtajana lokakuusta 2006 heinäkuuhun 2008.
Ford Cargo
Cargon tuotanto jatkui kuitenkin Brasiliassa, Argentiinassa, Intiassa (Ashok Leyland) ja Turkissa (Otosan). Myös Daimlerin tytäryhtiö Freightliner jatkoi Cargon valmistusta nimellä Freightliner Cargo. Ashok Leyland on entisen Leylandin osa, joka osti Cargon toimiluvat Ivecon lopetettua Ford Cargon valmistuksen 1993.
Florence Devouard
Devouard syntyi Versailles´ssa, Ranskassa. Hän kasvoi Grenoblessa ja on asunut useissa muissa Ranskan kaupungeissa, kuten myös Antwerpenissä, Belgiassa ja Arizonassa, Yhdysvalloissa. Vuodesta 2005 lähtien hän on asunut Clermont-Ferrandissa, Ranskassa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Ford Cargo
Ford Otosan on Fordin ja Otosanin yhteisyritys. Otosan on turkkilainen Fordin maahantuoja, joka valmistaa kaikki Transit-pakettiautot Euroopan markkinoille sekä Ford Cargoa Euroopan ja Venäjän markkinoille.
Ford Cargo 30-sarja
Ford Cargo 30-sarja on kuorma-autosarja 18-40 tonnin kokonaispainoluokissa, jonka tuotanto alkoi syyskuussa 2003.
Ford Cargo 40-sarja
Ford Cargo 40-sarja on kuorma-autosarja 56 tonnin kokonaispainoihin asti. Mallin tuotanto alkoi 2013.
Ecotorq moottori
Ford kehitti täysin uuden Ecotorq moottorin vuonna 2003. Moottori käyttää Boschin kehittämää common-rail polttoaineen ruiskutus teknologiaa. Kenttäkokeiden lisäksi on Ecotorq moottoria testattu myös yli 50000 tuntia dynamometrillä. Joitakin keskeisiä piirteitä, Ecotorq moottorista:
Korinna
Korinna (, ; 500–400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilijatar, joka oli kotoisin Boiotian Tanagrasta. Hänet muistetaan Pindaroksen opettajana.
Elämä
Korinna vaikutti ainakin arkaaisen kauden lopulla 490-luvulla eaa. Eräiden tietojen mukaan hänen isänsä olisi ollut Akhelodoros ja äiti Prokratia. Korinnan lisänimeksi mainitaan Myia (”Kärpänen”). Koska Korinna toimi pitkään Thebassa, häntä kutsutaan joskus thebalaiseksi. Samoin arvellaan, että Sudan mainitsema runoilijatar Korinna tai Myia Thespiailainen olisi sama henkilö.
Korinna oli Pindaroksen aikalainen, ja hänen kerrotaan toimineen tämän kuuluisan runoilijan opettajana. Korinnan kerrotaan voittaneen Pindaroksen julkisissa runokilpailuissa Thebassa. Aelianuksen mukaan hän voitti Pindaroksen viisi kertaa. Pausanias puolestaan mainitsee vain yhden voiton, ja sanoo nähneensä Tanagrassa Korinnan kuvan, jossa tämä oli kuvattu sitomassa hiuksiaan. Pausaniaan mukaan voitto oli paitsi Korinnan runoilijanlahjojen myös hänen kauneutensa ja hänen käyttämänsä aiolialaisen murteen ansiota. Myöhempinä aikoina, kun Pindaroksen maine oli jo vakiintunut, Korinna syytti Myrtistä siitä, että tämä oli osallistunut samanlaiseen kilpailuun Pindarosta vastaan.
Myöhemmin Korinnalle pystyttiin patsaita useisiin kaupunkeihin eri puolilla Kreikkaa, ja hänet luettiin merkittävimmäksi yhdeksästä ”lyyrisestä muusasta” eli naispuolisesta runoilijasta.
Runous
Korinnan tuotanto oli pääasiassa lyyristä runoutta, ja koostui kuorolyriikasta, lyyrisistä noomeista (nomos), parthenion-hymneistä, epigrammeista sekä rakkausaiheisista ja herooisista runoista. Viimeksi mainittujen joukkoon lukeutuivat muun muassa runot Iolaos ja Seitsemän Thebaa vastaan. Myöhemmin Korinnan runot oli koottu viideksi kirjaksi. Nykyaikaan hänen teoksistaan on säilynyt ainoastaan katkelmia.
Korinnan käyttämässä aiolialaisessa murteessa oli monia boiotialaisia erityispiirteitä, samalla kun hänen runoissaan oli paljon viittauksia paikallisiin asioihin. Näin hänen arvellaan tarkoittaneen runonsa ennen kaikkea boiotialaisille kuulijoille.
Raattama
thumb|Raattaman kylä levittäytyy loivaan rinteeseen. Raattama, entinen Kyrö, on Kittilän kunnassa sijaitseva noin 120 asukkaan kylä. Raattama sijaitsee Pallastunturin vieressä, Ounasjoen varrella. Raattamasta on matkaa Kittilän keskustaan noin 75 kilometriä. Kylän pääelinkeinot ovat poronhoito, matkailu ja palveluelinkeinot. Raattama on ainoita kyliä, joilla on omistuksia Pallas-Yllästunturin kansallispuistossa.
Matalikko
Matalikko tarkoittaa vesiliikenteessä sellaista joessa, järvessä tai meressä sijaitsevaa aluetta, jonka keskisyvyys on niin pieni, että siitä on merkittävää haittaa vesiliikenteelle.
Joskus matalikolla on alueita, jotka ovat toisinaan veden pinnan yläpuolella ja toisinaan veden pinnan alapuolella, kuten Mantsin matalikolla Puruvedellä.
Tyypillisiä esimerkkejä matalikoista ovat joen mutkiin sekä suistoihin syntyneet alueet, johon virtauksen mukanaan kuljettama maa-aines (yleensä hiekka tai savi) kasautuu. Suistojen matalikoille tyypillisiä ovat myös matalikkoja halkovat virtausuomat. Suistoissa olevia pienempiä matalikkoja kutsutaan usein hiekkasärkiksi. Ne muodostuvat, kun joen kuljettamat ainekset kulkeutuvat meriveden virtausten mukana hieman merenrantaa kauemmas.
Merellä matalikot ovat yleensä muodostuneet saarien ympärille. Merellä matalikko-nimitystä käytetään sellaisesta matalan veden alueesta, joka on pinta-alaltaan huomattavan laaja tai jonka olemassaoloa ei voi muutoin päätellä. Esimerkiksi Koivusaaren matalikko sijaitsee merenlahdella, jossa on joitakin saaria ja josta avautuu Koivusaaren selkä. Tavallisista rantamatalikoista ei yleensä käytetä nimitystä matalikko. Sen sijaan rantamatalikkoja luonnehditaan usein geologisessa mielessä rantatasanteiksi.
Matalikkojen yhteydessä esiintyy usein myös karikkoja. Näistä varoitetaan varoitusmerkein.
André Boucourechliev
André Boucourechliev (28. heinäkuuta 1925 Sofia – 13. marraskuuta 1997 Pariisi) oli bulgarialaissyntyinen, ranskalaistunut säveltäjä, pianisti ja musiikkikirjailija.
Varhaiset vaiheet
Boucourechliev opiskeli Sofian French Collegessa ja vuodesta 1946 Sofian musiikkiakatemiassa. Hän aloitti virtuoosipianistin uran ja sai vuonna 1948 Grand Prix'n kansallisessa kilpailussa, mikä toi hänelle Ranskan hallituksen stipendin. Boucourechliev saapui vuonna 1949 Pariisiin, johon asettui pysyvästi. Hänelle myönnettiin Ranskan kansalaisuus. Boucourechliev sai École normale de musique de Parisissa pianonsoiton opetusta Reine Gianolilta ja harmonian opetusta Georges Dandelot'lta. Lisäksi hän sai itsenäistä kontrapunktin opetusta Andrée Vaurabourgilta. Hän työskenteli itse opettajana École normale de musiquessa vuoteen 1958. Vuonna 1955 Boucourechliev osallistui Walter Giesekingin mestarikursseille Saarbrückenissä.
Ura säveltäjänä
Säveltäjänä Boucourechliev luonnehti itseään itseoppineeksi. Hän alkoi säveltää sekä soittimille (Musique à trois 1957, pianosonaatti 1959) että nauhalle. Nauhoja hän valmisti Milanon Studio di fonologia musicalessa ja Office de Radiodiffusion Télévision Françaisen Groupe de recherches musicales'ssa. Pierre Boulez'n pyynnöstä Boucourechlievin teoksia esitettiin ensimmäisen kerran Domaine musicalissa, jossa hän saavutti ensimmäiset menestyksensä teoksillaan Signes (1961) ja Grodek (1963). Nämä sävellykset esitettiin myös Darmstadtin kesäkursseilla. Boucourechliev antoi esittäjille mahdollisuuden erilaisiin valintoihin hänelle kansainvälistä tunnustusta tuoneissa Archipel-sävellyksissään (I-IV, 1967-1970). Äärirajoilleen säveltäjä vei tämän sävellysperiaatteen teoksessaan Anarchipel (1970). Kyse ei kuitenkaan ollut sikäli aleatorisesta musiikista, että teokset olivat tarkoin nuoteiksi kirjoitettuja, mutta partituurin sisällä tarjottiin silti monenlaisten valintojen mahdollisuus. Innoitusta näihin teoksiinsa Boucourechliev sai Marcel Proustin, Stéphane Mallarmén ja James Joycen kirjallisista kokeiluista sekä niiltä yhdysvaltalaisilta eri alojen taiteilijoilta, joita hän tapasi kuusikuukautisen Yhdysvaltain-matkansa aikana vuonna 1964.
Muu työ
Boucourechliev vastasi musiikkitoimituksessa Nouvelle Revue Françaisessa vuodesta 1956. Éditions du Seuil'n Solfèges-kokoelmassa hän julkaisi kirjat Robert Schumannista (1956) ja Ludwig van Beethovenista (1963). Vuodelta 1982 on Boucourechlievin laaja tutkielma Igor Stravinskysta. Myöhempiä kirjoja ovat Essai sur Beethoven (1991), Regard sur Chopin (1996) ja kirjoittajan kuoleman jälkeen julkaistu Debussy, la révolution subtile. Boucourechliev käsitteli tutkimuksiaan ja ajatuksiaan musiikillisesta estetiikasta teoksessa Le Language musical (Fayard, 1993). Hän saavutti arvostusta myös radio- ja televisiotoimittajana musiikkiaiheista Ranskassa, Sveitsissä ja Kanadassa.
Vuodesta 1974 Boucourechliev työskenteli Olivier Messiaenin sijaisena Pariisin konservatoriossa. Vuosina 1976–1985 hän luennoi Provencen yliopistossa, ja tämän jälkeen hän jatkoi vuoteen 1987 opetustyötä École normale supérieuressa.
Palkinnot ja tunnustukset
Boucourechliev sai Grand Prix national de la Musiquen vuonna 1984. Hän oli Kunnialegioonan ritari ja Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja.
Anita Sohlberg
pienoiskuva|Anita Sohlberg vuonna 1972. Anita Sohlberg (s. 4. kesäkuuta 1941 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Petos ja Lampaansyöjät. Hänen äänensä on myös tuttu piirretyistä.
Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939
pienoiskuva|Tutkimusmatkan jäseniä Sikkimissä
Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939 oli Ernst Schäferin johtama tutkimusmatka. Sen varhaisimmat suunnitelmat muodostuivat vuonna 1936, vuotta myöhemmin Ahnenerbe osoitti kiinnostusta matkaan. Heinrich Himmler, joka tunsi vetoa aasialaiseen mytologiaan ja mystiikkaan oli erittäin kiinnostunut ideasta ja halusi Ahnenerben mukaan tutkimusmatkan toteutukseen. Schäfer halusi hoitaa matkan rahoitusasiat itse ilman Ahnenerbeä mihin Himmler suostui, sillä ehdolla että kaikki matkan jäsenet liittyisivät SS-joukkoihin.
Tutkimusmatkan retkikunnan viisi jäsentä olivat Ernst Schäfer, valokuvaaja Ernst Krause, geofyysikko Karl Wienert, logistiikkavastaava Edmund Geer ja antropologi Bruno Beger. Aasiassa he saivat apua paikallisilta, joita oli retkikunnan matkassa jatkuvasti mukana noin kymmenen henkeä.
Alun perin Britannia ei halunnut antaa saksalaisille lupaa kulkea Brittiläisen Intian kautta, mutta myönsi vuonna 1938 luvan olla Sikkimissä kuusi kuukautta. Siellä hän tapasi Sikkimin maharadžan velipuolen, joka onnistui hankkimaan Schäferin retkikunnalle luvan saapua Tiibetiin. Alun perin brittihallinto uskoi saksalaisten tutkimusmatkan olevan pelkkä yritys hankkia tiedustelutietoa Brittiläisestä Intiasta.
Tiibetin rajakaupunkiin Phari Dzongiin retkikunta saapui 27. joulukuuta 1938, mistä he saapuivat pääkaupunki Lhasaan 19. tammikuuta 1939. Alkuperäisen luvan mukaisesti tutkimusmatkailijoiden olisi pitänyt olla Lhasassa vain kaksi viikkoa, mutta Schäfer onnistui pidentämään ajan kahteen kuukauteen.
pienoiskuva|Beger mittaa paikallisen naisen kalloa
25. heinäkuuta 1939 saksalaiset matkasivat Kalkuttaan paluuta varten, Schäferin saatua sodan uhasta varoittavan kirjeen isältään. Siellä Schäfer esitteli matkan saavutuksia joihin sisältyi mm. 20 000 valokuvaa, noin 2000 kasvien siemennäytettä, 400 antropologista mittausta paikallisista asukkaista sekä useita ympäristössä tehtyä mittausta. Sotavuosina Schäfer työskenteli keräämänsä materiaalin parissa kumppaneineen ja julkaisi useita kirjoja. Matkasta julkaistiin myös kaupallinen dokumenttielokuva.
Bulgarian presidentti
Bulgarian presidentti on Bulgarian valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle toimikaudelle, sama henkilö voi toimia presidenttinä korkeintaan kaksi kautta. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa, ellei kukaan ehdokkaista saa ehdotonta enemmistöä järjestetään toinen kierros.
Presidentillä ei ole paljoakaan valtaa, paitsi veto-oikeus parlamentin päätöksiin. Presidentti toimii kuitenkin mielipidevaikuttajana.
Mediasuunnittelu
Mediasuunnittelu on viestintävälineiden välittämien viestien ulkomuodon suunnittelua. Se on yhtä lailla kirjan, videon tai internetin kotisivujen ulkoasun suunnittelua. Mediatoimistoissa mediasuunnittelu on lähinnä mainoskampanjoitten suunnittelua ja oikean median valintaa mainostettavalle tuotteelle. Mediasuunnittelu on terminä uusi kuten useimmat mediatkin. Mediasuunnittelua tutkitaan mm. mediatieteessä.
Suunniteltaessa sarjakuvaa, video-ohjelmaa tai kirjan kantta joudumme pohtimaan syvällisemmin mediatuotteen toteutusta ja suunnittelua. Tämä vaatii monen ongelman ratkomista, ennen kuin itse viesti tulee huomaamattomasti esille. Huono suunnittelu tuntuu ja näkyy. Hyvää suunnittelua ei vastaanottaja edes huomaa.
Uudet mediat (videot, cd-romput, Internet ...) perustuvat vanhoille perinteisille viestimille (painotuotteet, äänitteet, elokuvat). Niitä yhdistää yhteinen alkuperä ja kehitys. Mediatuotteiden suunnittelu perustuu traditioon. Voidaksemme viestiä tehokkaasti meidän täytyy ymmärtää menneiden aikojen medioita. Kirjoituksen synnyn, kirjainmuotojen ja graafisen tyylin kehityksen tunteminen auttaa meitä suunnittelemaan omia mediatuotteita.
Tuula Hanhinen
Tuula Hanhinen (syntynyt 1950) on suomalainen pianisti.
Hanhinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa sekä nuoriso- että yleisellä osastolla 1960-75 Inkeri Saarisen, Maija Helasvuon ja Ralf Gothónin johdolla. Hän oli Sibelius-stipendiaattina Kaliforniassa 1968-69. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Lontoossa 1973 ja 1982 Fou Ts'ongin oppilaana sekä New Yorkissa 1976-79 Edna Golandskyn ja Samuel Marderin johdolla. Hän on myös osallistunut mm. Dimitri Bashkirovin, György Sebökin ja Fou Ts'ongin mestarikursseille.
Hanhinen suoritti pianodiplomin ja soitonopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1982 ja sai samana vuonna yleisen osaston päästötodistuksen. Hän on toiminut Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1981.
Ensikonserttinsa Hanhinen piti vuonna 1979 Helsingissä. Hän on konsertoinut Suomessa soolokonsertein, kamarimuusikkona, liedpianistina sekä muissa säestystehtävissä sekä esiintynyt Tanskassa Århusin juhlaviikoilla, Helsingin Juhlaviikoilla, Helsingin kansainvälisellä huiluviikolla sekä Suomen solistiyhdistyksen konserteissa. Hän on myös tehnyt nauhoituksia Yleisradiolle ja radioyhtiölle New Yorkissa.
Vuoden 1976 Maj Lind -pianokilpailussa Hanhinen sai neljännen sijan ja diplomipalkinnon.
Ibykos
Ibykos (, ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Rhegionista Suur-Kreikasta. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä
Ibykos oli kotoisin Rhegionista eli nykyisestä Italian Reggio di Calabriasta. Eräs antiikin aikainen kirjailija kutsuu häntä kuitenkin messenialaiseksi, epäilemättä koska Rhegionin asukkaista iso osa oli messenialaissotien vuoksi sinne siirtyneitä. Ibykoksen isäksi mainitaan eri lähteissä joko Fytios, Polyzelos, Kerdas tai Eelidas. Näistä Fytiosta arvellaan oikeaksi nimeksi.
Kerrotaan, että Ibykoksella olisi ollut mahdollisuus nousta kotikaupunkinsa tyranniksi, mutta hän ei halunnut tätä. Tästä oli peräisin sanonta ”Ibykostakin tyhmempi". Sen sijaan Ibykos vietti parhaan osan elämäänsä Samoksella tyranni Polykrateen hovissa, jossa hän toimi ainakin 60. olympiadin aikoihin eli vuonna 540 eaa. Suda sijoittaa hänet virheellisesti 20 vuotta varhaisempaan aikaan eli jo Kroisoksen ja Polykrateen isän aikaan.
Muutoin Ibykoksen elämästä ei tiedetä paljoakaan, lukuun ottamatta tunnettua tarinaa koskien hänen kuolemaansa. Sen mukaan rosvot hyökkäsivät hänen kimppuunsa autiolla seudulla Korintin lähellä, ja hän haavoittui kuolettavasti. Ennen kuolemaansa hän kutsui rikoksen todistajaksi sattumalta ylilentäneen kurkiparven. Kun korinttilaiset olivat myöhemmin kokoontuneet teatteriin, nähtiin jälleen kurkia, jolloin eräs paikalla olleista murhaajista huusi ajattelemattaan: ”Kas tuossa Ibykoksen kurjet!”. Näin rikoksen tekijät paljastuivat. Lausahduksesta ”Ibykoksen kurjet” tuli sanonta, jolla kuvattiin rikoksen paljastumista jumalallisen väliintulon seurauksena.
Kertomusta on joskus epäilty, esimerkiksi sillä perusteella, että toisten tietojen mukaan Ibykos olisi haudattu Rhegioniin. Tätä edellyttää muun muassa Anthologia Palatinassa oleva hautaepigrammi. Tässä ei kuitenkaan välttämättä ole ristiriitaa, sillä tuohon aikaan oli tapana pystyttää merkkimiehille kenotafeja eli tyhjiä muistohautoja erityisesti heidän kotikaupunkeihinsa. Epäilystä herättää myös se, että ajatus kurjista on voitu johtaa pelkästään runoilijan nimestäkin. Ainakin tarina kertoo Ibykoksen nauttimasta arvostuksesta ja kunnioituksesta, jonka vuoksi hänet haluttiin esittää jumalten suosiota nauttineena.
Runous
pienoiskuva|upright=1.06|Papyruskatkelma Ibykoksen runoista. [[Oksyrhynkhoksen papyrukset (P.Oxy.) XV 1790 fr. 2 ja 3, 100-luku tai 1. vuosisata eaa.]]
Ibykos kirjoitti sekä kuorolyriikkaa (khoros) että persoonallista eli soololyriikkaa (melos), joka oli pääosin rakkausrunoutta. Kielessään hän yhdisteli vastaavasti doorilaista ja aiolialaista murretta. Tyylin vaihdoksen on arveltu johtuneen siirtymisestä Italiasta Samokselle. Hellenistisellä kaudella Ibykoksen runot koottiin seitsemäksi kirjaksi, ja vielä Suda mainitsee saman määrän hänen lyyrisiä runojaan. Nykyaikaan niistä on säilynyt vain katkelmia.
Ibykoksen kuorolyriikka oli herooista ja raskastyylistä ja käsitteli mytologisia aiheita. Se muistutti Stesikhoroksen runoutta niin, että tätä voidaan pitää hänen oppi-isänään. Hän käytti ainakin joissakin kuorolauluissaan triaadiperiaatetta, jossa säkeistöä seurasi aina vastasäkeistö ja epodi eli jälkisäkeistö.
Soololyriikkaansa Ibykos sai vaikutteita oletettavasti Anakreonilta, joka toimi samaan aikaan Polykrateen hovissa. Lemmenaiheidensa vuoksi Ibykos sai maineen hehkuvan tulisena rakastajana, ja häntä syytettiin useita muita runoilijoita enemmän pederastiasta. Hänen rakkausrunonsa vaikuttavat kiinnittäneen enemmän huomiota rakkausasioiden negatiivisiin kuin positiisiviin seurauksiin. Ibykoksen runoissa on paljon huumoria ja myös itseironiaa.
Seuraava esimerkkikatkelma rakkausrunosta on Päivö ja Teivas Oksalan suomentama:
Martin Luther King, Jr.
Martin Luther King, Jr. (15. tammikuuta 1929 Atlanta, Georgia – 4. huhtikuuta 1968 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen baptistipastori ja ihmisoikeusaktivisti. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1964.
Hotelli Ukraina (Moskova)
Radisson Royal Hotel, alun perin Hotelli Ukraina on viiden tähden luksushotelli Moskovan kaupungissa Moskvajoen varrella Venäjällä. Hotellin rakensivat vuosina 1953–1957 saksalaiset sotavangit. Rakennus edustaa stalinistista arkkitehtuuria. Hotelli on yksi samaan tyyliin rakennetusta seitsemästä sisaresta, joita on kutsuttu myös nimellä ”Stalinin torahampaat”. Hotellin arkkitehteinä toimivat neuvostoliittolaiset arkkitehdit Arkadi Mordvinov ja Vjatšeslav Oltarževski. Rakennuksessa on 34 kerrosta ja 497 huonetta, ja se on 198 metriä korkea. Nykyään hotelli on osa belgialaista The Rezidor Hotel Group -hotelliketjua. Yksityiset sijoittajat Zarah Ilijev ja God Nisanov omistavat hotellin.
Martin Luther King, Jr.
Martin Luther King oli Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen keskeisiä hahmoja, joka 1950- ja 1960-luvulla ajoi erityisesti etelävaltioiden mustien kansalaisoikeuksien tunnustamista. Hän oli väkivallattoman kansalaistottelemattomuuden järkkymätön kannattaja ja onkin Mahatma Gandhin ohella väkivallattoman vastarinnan ajattelun tärkeimpiä kehittäjiä. Kingin syntymän kunniaksi vuoden kolmas maanantai, Martin Luther Kingin päivä, on Yhdysvalloissa yleinen vapaapäivä. Asetuksen hyväksyi presidentti Ronald Reagan vuonna 1986.
Hotelli Ukraina (Moskova)
Hotelli Ukraina oli maailman suurin hotelli vuosina 1957–1976, kunnes Westin Peachtree Plaza Hotel valmistui Yhdysvaltoihin. Vuosien 2007–2010 aikana hotelli remontoitiin kokonaan. Remontin kustannukset olivat noin 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Remontin yhteydessä hotellista poistettiin kaikki Stalinin kuvat ja patsaat mutta säästettiin melkein kaikki neuvostoaiheiset maalaukset ja patsaat. Ennen remontin alkamista hotellissa oli tuhat huonetta, mutta remontin jälkeen jäi jäljelle vain 497 huonetta, kun huoneita suurennettiin. Yöpyminen hotellissa maksaa noin 500 euroa yöltä. Hotellissa on myös useita ravintoloita, muun muassa Veranda Restaurant, Lobby Bar, FARSI Restaurant, Tatler Club Restaurant, Buono Restaurant, Beefbar Junior ja Troubadour Karaoke Bar. Hotellissa on myös laaja kirjakokoelma, josta löytyy kirjoja myös englannin kielellä. Hotellissa on myös kolme kuntosalia, kaksi uima-allasta ja sauna.
Hotellin taidekokoelmat
Moskovan Radisson Royal Hotelissa on yli 1 200 alkuperäistä neuvostotaulua. Hotellin aulan katossa on suuri dioraama eli näyttävä kommunistihenkinen maalaus työläisistä.
Martin Luther King, Jr.
Perhe-elämä ja opinnot
King avioitui vuonna 1953 Coretta Scottin kanssa Marionissa, Alabamassa. King ja Scott saivat neljä lasta:
Hotelli Ukraina (Moskova)
Hotellin taidekokoelmat
Hotellin aulassa on pienoismalli Moskovan kaupungista. Pienoismalli rakennettiin vuonna 1977. Pienoismallissa ovat Punainen tori, Kreml ja muutama rakennus sen ympäriltä.
Martin Luther King, Jr.
Kansalaisoikeustoiminta
King johti vuoden 1955 Montgomeryn bussiboikottia, joka sai alkunsa, kun Rosa Parks kieltäytyi luovuttamasta paikkaansa valkoihoiselle miehelle ja rikkoi näin Jim Crow -lakia. Boikotti kesti 381 päivää, ja tilanne kiristyi niin, että Kingin Montgomeryn asunnon kuistille jopa heitettiin pommi. 13. marraskuuta 1956 Yhdysvaltain korkein oikeus totesi päätöksessään, että rotuerottelu busseissa oli Yhdysvaltain perustuslain vastaista. thumb|King pitämässä kuuluisaa ”[[I Have a Dream” -puhettaan Lincolnin muistomerkillä vuonna 1963]] Kampanjan jälkeen King perusti vuonna 1957 Southern Christian Leadership Conferencen (SCLC), jota hän johti kuolemaansa saakka. King sovelsi vaalimaansa väkivallatonta kansalaistottelemattomuutta SCLC:n järjestämissä protesteissa. King päätteli, että järjestäytynyt, väkivallaton kansalaistottelemattomuus eteläistä rotuerottelua vastaan keräisi julkisuutta mustien tasa-arvon ja äänioikeuden tavoitteluun. Eteläisten mustien puutteesta ja nöyryytyksestä, rotuerottelusta ja kansalaisoikeusaktivistien ahdistelusta tehdyt lehti- ja televisiojutut keräsivätkin yleistä ymmärrystä ja sympatiaa, ja kansalaisliikkeestä tuli 1960-luvun alun merkittävin poliittinen liike.
Hotelli Ukraina (Moskova)
Hotellin palkinnot
Moskovan Radisson Royal Hotel on voittanut monia palkintoja, muun muassa Russia's Leading Luxury Hotel -palkinnon vuonna 2011.
Martin Luther King, Jr.
Kansalaisoikeustoiminta
Vuonna 1961 kansalaisoikeudet olivat näkyvimmin esillä Georgian Albanyssä. Jotkut paikallisista kutsuivat Kingin mukaan, hän johti yhtä mielenosoitusmarssia ja joutui pidätetyksi. Toiset pahastuivat, sillä toiminnan johto haluttiin pitää paikallisissa käsissä. Kingin osallistuminen veti kansallisen lehdistön huomiota Albanyyn, ja lisää mustia liittyi kansalaisoikeusliikkeeseen. Kaupunki tarjosi sopimusta: jos King lähtisi, protestoijat vapautettaisiin vankilasta. King lähti, mutta protestit ja pidätykset jatkuivat. Lehdistö piti Albanyä Kingin suurimpana epäonnistumisena. King itse sanoi, että virhe oli siinä että vastustettiin rotuerottelua yleensä eikä sen yksilöityjä ilmentymiä.
Hotelli Ukraina (Moskova)
Hotellin palkinnot
Moskovan Radisson Royal Hotelin palkinnot:
2010
Martin Luther King, Jr.
Kansalaisoikeustoiminta
Birminghamin kaupungin edustajat lupasivat kieltää rotuerottelun kaupungin toiminnoissa ja tukea mustien työllistymistä kantakaupungissa. Alabaman kuvernööri George Wallace ilmoitti, että sopimuksen tekijöillä ei ollut siihen valtuuksia. Ku Klux Klan iski hotelliin, jossa King asui, mutta tämä oli jo ehtinyt lähteä kaupungista.
Elokuussa vuonna 1963 King piti kuuluisan ”I Have a Dream” -puheensa Lincolnin muistomerkillä Washingtonissa järjestetyn mielenosoitusmarssin osallistujille. Paljolti Kingin järjestämien marssien ansiosta Yhdysvaltain lakiin lisättiin kansalaisoikeuslaki (Civil Rights Act of 1964) vuonna 1964 ja äänioikeuslaki (Voting Rights Act) vuonna 1965.
Vuoden 1966 elokuun 5. päivänä Chicagossa syntyi levottomuuksia Kingin johtaessa 800 kansalaisoikeusmarssijaa kaupungin halki. Muun muassa Kingiä heitettiin kivellä päähän.
Hotelli Ukraina (Moskova)
Aiheesta muualla
55.75111°N, 37.56472°W
Martin Luther King, Jr.
Muu poliittinen toiminta
thumb|Martin Luther King, Jr. lehdistötilaisuudessa vuonna 1964 King alkoi elämänsä myöhäisemmissä vaiheissa ottaa kantaa myös muihinkin yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Hän asettui 4. huhtikuuta 1967 ensimmäistä kertaa vastustamaan julkisesti Vietnamin sotaa ”Beyond Vietnam” -puheensa New Yorkin Riverside kirkossa. Puheessa hän arvosteli rajusti Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa ja kutsui Yhdysvaltoja muun muassa ”maailman suurimmaksi väkivallan lietsojaksi”, mikä herätti paljon paheksuntaa ja kritiikkiä.
King keskittyi viimeisenä elinvuotenaan entistä enemmän köyhyyteen ja tuloeroihin. Hänet on määritelty yhteiskuntaetiikaltaan demokraattiseksi sosialistiksi. Hän oli mukana suunnittelemassa SCLC:n ”Köyhien kampanjaa”, mutta kuoli ennen kampanjan toteuttamista.
Murha
King murhattiin ampumalla päähän 4. huhtikuuta 1968 motelli Lorrainen parvekkeelle Memphisissä, Tennesseessä. Teosta epäilty pikkurikollinen James Earl Ray pidätettiin Lontoossa kolme kuukautta myöhemmin. Ray tunnusti syyllisyytensä ja tuomittiin 99 vuodeksi vankilaan. Myöhemmin Ray peruutti tunnustuksensa ja yritti koko loppuelämänsä saada tuomionsa oikeuden käsiteltäväksi. Ray kuoli vankilassa 70-vuotiaana 23. huhtikuuta 1998. Vuonna 1997 Kingin poika Dexter tapasi Rayn ja todistusaineiston nähtyään vakuuttui Rayn syyttömyydestä ja tuki hänen pyrkimyksiään saada tuomio oikeuden käsiteltäväksi.
Nissan Tiida
Nissan Tiida on Nissanin vuodesta 2004 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, jota se alun perin myi vain Aasian markkinoille. Se tuli Euroopassa Nissan Almeran korvaajaksi vuonna 2007, mutta tuonti Eurooppaan päättyi vähäisen myynnin vuoksi keväällä 2011. Euroopassa Tiidan seuraajaksi esiteltiin Nissan Pulsar vasta syksyllä 2014.
Martin Luther King, Jr.
Murha
Loyd Jowers, motelli Lorrainen lähellä sijainneen ravintola Jim’s Grillin pitäjä, väitti olleensa osallinen Kingin murhan suunnitelleessa salaliitossa ja vastaanottaneensa 100 000 dollaria murhan järjestelyistä, tosin tietämättä, että tarkoituksena oli murhata King. Kingin perhe nosti Jowersia ja muita tuntemattomia salaliittolaisia vastaan kuolemantuottamuskanteen Memphisin siviilioikeudessa. Päätöksessään valamiehistö totesi Jowersin syylliseksi ja katsoi, että taustalla on myös laajempi salaliitto.
Nissan Tiida
Nissan Tiida C11 (2004–2012)
Ensimmäisen sukupolven Tiidan muotoilu on peräisin Nissan C-Note -konseptiautosta, joka esiteltiin vuotta ennen tuotantomallin markkinoilletuloa Tokion autonäyttelyssä. Tiida perustuu Nissan Micran pidennetylle pohjalevylle. Kanadan ja Yhdysvaltojen markkinoilla auto tunnettiin nimellä Nissan Versa. Indonesiassa, Singaporessa ja Malesiassa nimenä oli Nissan Latio, Etelä-Amerikassa Dodge Trazo. left|thumb|250x250px|Nissan Tiida Sedan Tiida oli saatavana viisiovisena hatchbackina ja neliovisena sedanina. Moottorivaihtoehdot olivat 1,6- (110 hv) ja 1,8-litraiset (126 hv) bensiinimoottorit sekä 1,5-litrainen (105 hv) diesel. Pienempi bensiinimoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, mutta siihen sai lisävarusteena myös neliportaisen automaattivaihteiston. 1,8-litraisen ja dieselmoottorin yhteydessä manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen.
Varustetasot Suomessa olivat Visia, Acenta ja Tekna. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli. Perusmalli Visiaan kuului neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, aktiiviset pääntuet, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, manuaali-ilmastointi, radio/CD-soitin neljällä kaiuttimella, lämmitettävät etuistuimet, säilytystaskut etuistuinten selkänojissa, sähköikkunat edessä ja takana sekä Bluetooth-järjestelmä.
Acentassa oli lisäksi turvaverhot (yhteensä kuusi turvatyynyä), ESP, ajotietokone, ulkolämpömittari, kuusi kaiutinta, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, vakionopeudensäädin, automaatti-ilmastointi, kyynärnoja edessä ja takana, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja alumiiniset kynnyslistat.
Paras varustelu oli Teknassa, johon sisältyi 15 tuuman kevytmetallivanteet, CD-vaihtaja, sumuvalot, osittain nahkaverhoillut istuimet ja sähköpeilit.
Nissan Tiida C12 (2011–)
Toisen sukupolven Tiida esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä keväällä 2011. Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Thaimaassa autoa myydään nimellä Nissan Pulsar.
J. D. McClatchy
J. D. McClatchy (12. elokuuta 1945 Bryn Mawr, Pennsylvania – 10. huhtikuuta 2018 New York, New York ) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko ja runoilija. Hän opiskeli Georgetownin ja Yalen yliopistoissa, joista jälkimmäisestä sai filosofian tohtorin arvonsa vuonna 1974. McClatchy julkaisi urallaan kahdeksan runoteosta, joista Hazmat (2002) toi hänelle Pulitzer-ehdokkuuden vuonna 2003. Muuhun tuotantoon kuuluu kolme esseekokoelmaa sekä kuusitoista librettoa oopperoihin, joiden säveltäjiin kuuluivat William Schuman, Bruce Saylor, Ned Rorem, Lorin Maazel, Elliot Goldenthal, Tobias Picker ja Michael Dellaira. McClatchy myös toimitti yli kaksikymmentä kirjaa ja äänikirjasarjan.
McClatchy sai Taide- ja kirjallisuuspalkinnon Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta sekä Kuvernöörin taidemitalin (2000) Connecticutin osavaltiolta. Hänet valittiin vuonna 1999 Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi, ja hän toimi sen puheenjohtajana vuosina 2009–2011. Hän teki opetustyötä useissa yliopistoissa. McClatchylla oli aviomies, graafinen suunnittelija Chip Kidd. Hän kuoli 72-vuotiaana syöpäsairauteen.
John Shirley-Quirk
John Stanton Shirley-Quirk CBE (28. elokuuta 1931 Liverpool – 7. huhtikuuta 2014 Bath ) oli brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Elämä ja ura
Shirley-Quirk lauloi lukioaikoinaan kuorossa ja soitti viulua. Tämän jälkeen hän opiskeli kemiaa ja fysiikkaa Liverpoolin yliopistossa, mutta jatkoi lauluopintoja Austen Carnegien johdolla. Kansalaispalveluksen Shirley-Quirk suoritti opettamalla luonnontieteitä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien palveluksessa, ja tämän jälkeen hän pääsi kemian luennoitsijaksi Acton Technical Collegeen, joka nykyään on osa Brunelin yliopistoa. Musiikissa hän sai vielä opetusta Lontoossa Roy Hendersonilta. Shirley-Quirkista tuli myös St Paulin katedraalin laulaja. Häneen vaikuttivat vahvasti Dietrich Fischer-Dieskau ja Peter Pears, kuten hänen ikäluokassaan oli yleistä.
Vuonna 1961 Shirley-Quirk oli varaesiintyjänä Gregor Mittenhoferin roolissa Hans Werner Henzen Elegy for Young Loversin Britannian-ensiesityksessä Glyndebournen festivaalilla; varsinaisena roolin esittäjänä oli Carlos Alexander. Seuraavana vuonna Shirley-Quirkilla oli oma rooli tohtorina Pelléas et Mélisandessa Sussexissa. Vuonna 1970 hän pääsi tulkitsemaan Mittenhoferin roolin Edinburghin festivaalilla Skotlannin oopperan kanssa. Benjamin Britten kuuli Shirley-Quirkin esiintymisen Johann Sebastian Bachin Jouluoratoriossa Ipswichissä vuonna 1963, ja laulaja pääsikin liittymään Brittenin English Opera Groupiin.