cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Homeros
Nimi
Monet tutkijat katsovat nimen viittaavan johonkin toimintaan. Gregory Nagy katsoo sen merkitsevän ”se joka sovittaa (laulut) yhteen”. Toinen lähellä oleva verbi homēreō tarkoittaa paitsi ”kohtaamista” myös ”sopusoinnussa olemista” tai ”vireessä laulamista”. Jotkut ovat puolestaan katsoneet nimen tarkoittavan "se, joka laittaa äänen vireeseen".
Ajoitus
Homeroksen ajoitus oli kiistelty jo antiikin aikana ja se on sitä edelleen. Herodotos katsoi Homeroksen eläneen 400 vuotta ennen hänen omaa aikaansa, mikä sijoittaisi tämän noin vuoteen 850 eaa. Toiset antiikin ajan lähteet ajoittavat hänet lähemmäksi oletettua Troijan sotaa. Eratostheneen käyttämällä ajoituksella Troijan sota sijoittuisi noin vuosiin 1194–1184 eaa., ja arkeologisten tutkimusten perusteella tämä vaikuttaa mahdolliselta.
Nykyisessä tutkimuksessa "Homeroksen ajoituksella" viitataan yhtä lailla Homeroksen nimiin pantujen runoelmien ajoitukseen kuin tämän elinaikaan. Tutkijat katsovat, että Ilias ja Odysseia ovat peräisin 800-luvun eaa. lopusta tai 700-luvulta eaa., ja että Ilias on näistä kahdesta ehkä joitakin kymmeniä vuosia varhaisempi. Näin teokset olisivat jonkin verran Hesiodosta varhaisempia ja Ilias puolestaan länsimaisen kirjallisuuden varhaisin teos. Viime aikoina jotkut tutkijat ovat ehdottaneet 600-luvulle eaa. sijoittuvia ajoituksia. Ne tutkijat, jotka katsovat homeeristen runojen kehittyneen vaiheittain pitkien aikojen kuluessa, ajoittavat runot tyypillisesti myöhempään aikaan: esimerkiksi Nagyn mukaan runojen kirjoitettu muoto vakiintui vasta 500-luvulla eaa.
Synnyinpaikka
thumb|280px|Kreikka Homeroksen kuvaamana.
Vaikka "Homeros" on kreikkalainen nimi, joka viittaa aiolian murretta puhuneeseen alueeseen, Homeroksesta ei tiedetä mitään varmaa. Antiikin aikana syntyi moninaisia perinteitä, jotka esittivät tarjoavansa yksityiskohtia tämän synnyinpaikasta ja taustasta. Monet niistä olivat puhtaasti fantasiakirjallisuutta: satiirikko Lukianos esitti hänet Tosi tarinassaan Tigranes-nimisenä babylonialaisena, joka otti nimen Homeros vasta kun joutui kreikkalaisten panttivangiksi (homeros). Kun keisari Hadrianus kysyi Delfoin oraakkelilta, kuka Homeros todella oli, Pythia vastasi, että tämä oli ithakalainen Epikasteen ja Telemakhoksen, eli Odysseian henkilöhahmojen, poika.
Nämä kertomukset koottiin hellenistisen ajan Aleksandriassa joukoksi Homeroksen elämä -nimisiä teoksia. Lisäksi tunnettiin runoelma nimeltä Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa. Yleisimmän version mukaan Homeros oli syntyisin joko Joonian Smyrnasta, Vähästä-Aasiasta, tai Khioksen saarelta, ja hän kuoli Ioksen saarella Kykladeilla. Homēreōn oli Ioksella erään kuukauden nimenä. Yhteys Smyrnaan vaikuttaa olevan peräisin legendasta, jonka mukaan Homeroksen alkuperäinen nimi oli Melesigenes, "Meles-joella syntynyt". Runojen sisäinen todistusaineisto tukee yhteyttä jonkin verran: paikannimet ja maantieteelliset yksityiskohdat osoittavat alueen tuntemusta, ja monet vertaukset herättävät mielikuvia paikallisista näkymistä.
Yhteys Khiokseen esiintyy jo Semonides Amorgoslaisella, joka lainasi Iliaan säettä 6.146 "khioslaisen" runoilemana. Saarella vaikutti jonkinlainen eponyymisten runonlaulajien ammattikunta, jotka tunnettiin nimellä Homeridai, ja joka katsoi periytyvänsä Homeroksesta. M. L. West on huomauttanut, että tällaiset -idai- tai -adai-loppuiset johonkin henkilöön viittaavat nimet eivät yleensä viitanneet historiallisiin vaan myyttisiin hahmoihin.
Teokset
Homeroksen tunnetuimmat teokset ovat eepokset Ilias ja Odysseia. Sen lisäksi hänen nimiinsä on pantu lukuisia hymnejä ja muita töitä. 500- ja 400-lukujen eaa. kreikkalaiset ymmärsivät "Homeroksen" samana asiana kuin "koko herooisen heksametrirunouden perinne". Homeroksen nimiin saatettiin laittaa esimerkiksi koko eeppinen kyklos. Siihen kuuluivat muun muassa Troijan tarupiirin runoelmat Pieni Ilias, Nostoi ja Kypria, sekä Theban tarupiirin Oidipuksesta ja tämän pojista kertovat runoelmat.
Homeroksen nimiin on näin pantu kaikki seuraavat teokset:
Homeerinen kieli
Homeroksen käyttämä kieli eli niin kutsuttu homeerinen kreikka edustaa joonialaisen kreikan arkaaista muotoa, jossa on sekaisin myös muita murteita, kuten aiolialaista kreikkaa. Kieli toimi myöhemmin kreikkalaisen epiikan kielenä, ja sitä kirjoitettiin tyypillisesti daktyylisellä heksametrillä.
Homeerinen tyyli
Aristoteles huomautti Runousopissaan, että Homeros erosi muista aikansa runoilijoista siinä, että hän keskittyi yksittäiseen yhtenäiseen teemaan tai toimintaan eeppisessä kykloksessa.
Matthew Arnoldin mukaan Homeroksen runoutta kuvaavat seuraavat neljä piirrettä: ensiksi, hän on hyvin nopea; toiseksi, hän on yksinkertainen ja suora ajatusten kehittelyssä ja niiden ilmaisussa, sekä lauseiden muodossa että sanoissa; kolmanneksi, hän on yksinkertainen ja suora ajatusten sisällössä ja aiheissaan; ja neljänneksi, hän on aina ylevä.
Homeroksen runouden nopeus on paljolti peräisin heksametrimuodosta. Varhaista kirjallisuutta luonnehti se, että runomitta ohjasi ajatusten kehittelyä ja lauseiden kieliopillista muotoa. Runous oli näin rytmin ja lauseopin jatkuvan vuorovaikutuksen tulosta. Homeroksen runous säilyttää nopeuden ilman, että säkeissä esiintyisi toisaalta liiallista heilahtelua tai toisaalta monotonisuutta.
Homeros-tutkimus
Homeroksen teosten tutkiminen on yksi vanhimpia tutkimusaloja, ja sitä harjoitettiin laajalti jo antiikin aikana, erityisesti hellenistisen ajan Aleksandriassa. Tutkimuksen päämäärät ja lopputulokset ovat tietysti muuttuneet ajan kuluessa. Viimeisen parinsadan vuoden aikana tutkimus on keskittynyt siihen, kuinka homeeriset runot ovat syntyneet ja välittyneet meidän päiviimme saakka, ensin suullisessa ja sitten kirjallisessa muodossa.
Homeerinen kysymys
Historiantutkijat ovat kiistelleet siitä, oliko Homeros todellinen henkilö vai esimerkiksi useammalle vanhaa eeppistä materiaalia esittäneelle runonlaulajalle annettu nimitys. Samaten on pohdittu, laatiko sama runoilija sekä Iliaan että Odysseian.
Jotkut tutkijat uskovat Homeroksen olleen todellinen historiallinen henkilö, joka kirjoitti sekä Iliaan että Odysseian tai ainakin kokosi ne yhtenäisiksi teoksiksi ennestään tunnettujen runojen pohjalta. Koska tämän elämästä ei tiedetä mitään, yleinen vitsi kuuluu, että "Homeros ei koskaan elänyt, vaan runot kirjoitti joku toinen saman niminen". Samuel Butler väitti Odysseuksen (mutta ei Iliaan) sepittäjän olleen nuori sisilialainen nainen.
Oli Homeros todellinen tai ei, useimmat tutkijat uskovat, että homeerisen runouden taustalla oli pitkä, useita sukupolvia vanha suullinen runonlaulantaperinne, joka oli monien runonlaulajien saamaa yhteistä kulttuuriperintöä. Iliaan ja Odysseian rakenteen analysointi osoittaa, että runot sisältävät useita kaavamaisia runosäkeitä ja säkeen osia, formuloita, jotka ovat tyypillisiä suulliselle runonlausunnalle; formuloiden avulla runonlaulaja kykeni sepittämään runoja ex tempore. Ilias saattaa heijastaa pitkää suullista perinnettä, jonka taustalla ovat osin todelliset tapahtumat. Tähän viittaavat muun muassa Heinrich Schliemannin 1800-luvulla löytämä kaupunki, joka sopii Homeroksen kuvailuihin Troijasta, sekä lineaari-B-kirjoituksen selvittäminen, joka osoittaa, että osa Iliaan aineistosta tunnettiin jo 1200-luvulla eaa.
Ajatus siitä, että Homeros kirjoitti vain kaksi teosta, Iliaan ja Odysseian, saavutti suosiota vasta noin 350 eaa. Vaikka monet ovat nähneet sen epätodennäköiseksi, että sama henkilö olisi voinut runoilla kummatkin eepokset, toiset ovat katsoneet näiden teosten olevan tyyliltään niin samanlaisia, ettei teoksilla voi olla useampia kirjoittajia. Eräs näkemys, joka pyrkii yhdistämään nämä ääripäät, on se, että Homeros olisi runoillut Iliaan aikuisiässä ja Odysseian vanhuusiässä. Muiden Homeroksen nimiin pantujen teosten katsotaan olevan myöhäisempiä, jolloin ne eivät voisi olla saman kirjoittajan tekemiä.
Runojen kirjallinen muoto
Ilias ja Odysseia ilmentävät monilta osin suullisen runouden perinnettä. Jossain vaiheessa laulut kuitenkin kirjoitettiin ylös runoelmiksi. Kreikkalainen kirjoitusjärjestelmä, joka oli noin vuonna 800 eaa. syntynyt muunnelma foinikialaisesta kirjoitusjärjestelmästä, mahdollisti heksametrirunoudelle tyypillisten monimutkaisten rytmien ja vokaaliklustereiden merkitsemisen. Homeroksen runot vaikuttavan saaneen kirjallisen muodon pian kirjaimiston keksimisen jälkeen: Pithekussaista löydetyn niin kutsutun Nestorin maljan kirjoitus noin vuodelta 750–700 eaa. vaikuttaa viittaavan Iliaan tekstiin; samoin Samokselta, Mykonokselta ja Italiasta on löydetty Odysseian Polyfemos-kohtauksen inspiroimia kuvia, jotka ovat peräisin 600-luvun eaa. ensimmäiseltä neljännekseltä.
Tutkijat ovat erimielisiä siitä, milloin runot tarkkaan ottaen saivat kirjallisen muotonsa. Perinteinen ratkaisu on hypoteesi runojen puhtaaksikirjoituksesta; luku- ja kirjoitustaidoton "Homeros" olisi sanellut runoutensa kirjurille joskus 700-luvulla eaa. Toisaalta Homeros on saattanut edustaa ensimmäisiä lukutaitoisia sukupolvia. Barry B. Powell on ehdottanut, että kreikkalaisen kirjaimiston kehitti yksi henkilö, mahdollisesti juuri Homeros, homeerisen runouden ylöskirjaamiseksi.
Meillä ei ole tietoa runojen alkuperäisestä kirjallisesta muodosta, mutta tekstit vakiintuivat joidenkin satojen vuosien kuluessa. Useimmat tutkijat uskovat, että Ilias ja Odysseia vakiinnutettiin vanhemman aineiston pohjalta 700-luvulta eaa. alkaen. Tässä Ateenan tyranni Hipparkhos vaikuttaa olleen merkittävässä roolissa. Hän uudisti homeerisen runouden esittämistavan Panathenaia-juhlilla. Monet tutkijat katsovat, että teksteistä tuotettiin tuon uudistuksen yhteydessä kanoninen muoto. Nagy sen sijaan katsoo, ettei runoista ollut vakiintunutta kirjallista muotoa ennen kuin vasta hellenistisellä ajalla, 200-luvun ja ensimmäisen vuosisadan eaa. välisenä aikana. Tuolloin syntyi tekstimuoto, josta kaikki nykyiset versiot ovat peräisin.
Myöhäisantiikin aikana kreikan kielen tuntemus ja samalla Homeroksen runouden tuntemus latinankielisessä lännessä heikkenivät. Runoja alettiin lukea uudestaan vasta 1400-luvun Italiassa. Sen sijaan kreikankielisessä Bysantissa, jossa antiikin kirjallisuus säilyi muutenkin parhaiten, runoja luettiin ja opetettiin yhtämittaisesti. Ensimmäinen painettu laitos teoksista julkaistiin vuonna 1488.
Heeroskultti
pienoiskuva|upright=0.82|[[Arkhelaos Prieneläinen|Arkhelaos Prieneläisen marmorireliefi Homeroksen apoteoosi, mahdollisesti 200-luvulta eaa. British Museum.]]
Hellenistisellä ajalla Homeros oli useissa kaupungeissa heeroskultin kohteena. Ptolemaios IV Filopator omisti tälle Homereion-nimisen pyhätön Aleksandriassa 200-luvulla eaa. Claudius Aelianus kuvaa pyhätön teoksessaan Varia historia. Hän kertoo Ptolemaioksen sijoittaneen Homeroksen patsan ympärille ympyrään kaikki kaupungit, jotka katsoivat Homeroksen omaksi pojakseen. Hän mainitsee myös maalari Galatonin tekemän maalauksen runoilijasta. Maalaus vaikuttaa kuvanneen Homeroksen Okeanoksen muodossa kaiken runouden lähteenä.
Italiasta löydetty mahdollisesti Egyptissä tehty marmorireliefi kuvaa Homeroksen apoteoosin eli jumalaksi korottamisen. Siinä ovat mukana Ptolemaios ja tämän vaimo Arsinoë III, jotka seisovat istuvan runoilijan vierellä; hahmoja Iliaasta ja Odysseiasta, joukko muusia ja muita abstraktien käsitteiden henkilöitymiä; sekä joukko alttaria lähestyviä palvojia. Alttarin paikka on mahdollisesti Aleksandrian Homereion. Myös runouden jumala Apollon on mukana, samoin kuin naispuolinen hahmo, joka on mahdollisesti Mnemosyne, muusien äiti. Kaiken yläpuolella on vielä Zeus, jumalten kuningas. Reliefi osoittaa, etteivät kreikkalaiset pitäneet Homerosta pelkästään suurena runoilijana, vaan jumalallisesti innoittuneena kaiken kirjallisuuden lähteenä.
Myös Khioksessa, Efesoksessa ja Smyrnassa oli Homeroksen pyhätöt. Nämä kaupungit kuuluivat niihin, jotka katsoivat olevansa Homeroksen syntymäkaupunkeja. Strabon mainitsee Smyrnan pyhätön ja sanoo, että siellä oli ikivanha ksoanon, kulttipatsas, runoilijasta. Hän sanoo myös Argoksen asukkaiden uhranneen Homerokselle, mahdollisesti omassa pyhätössään.
Jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2020
'''Jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2020''' jäivät järjestämättä koronapandemian vuoksi. Ne olisivat olleet ensimmäiset 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut.
Turanin alanko
pienoiskuva|Kaspianmeren ja Araljärven alueen kartta. Keltainen väri merkitsee Kaspianmeren valuma-aluetta. Turanin alanko, tunnetaan myös nimillä Turanin painauma tai Turanin allas, on aavikkoinen alankoalue, joka ulottuu eteläisestä Turkmenistanista Uzbekistanin halki Kazakstaniin. Sen pinta-ala on noin 1 900 000 neliökilometriä. Se on saanut nimensä turaanien mukaan.
Larry Austin
Larry Don Austin (12. syyskuuta 1930 – 30. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän keskittyi elektroniseen musiikkiin, jota teki jo ennen kuin tietokoneiden teknologia yksinkertaisti sen luomista. Hänestä tuli kuitenkin myös tietokonemusiikin pioneeri. Austinin teoksia esittivät muiden muassa New Yorkin filharmonikot, ja esityspaikkojen joukossa oli Carnegie Hall.
Turanin alanko
Turanin alanko sijaitsee Kaspianmeren itäpuolella ja Araljärven etelä- ja kaakkoispuolella, osana laajempaa Kaspian syvänköä. Maa nousee itäänpäin mennessä merenpinnan tason yläpuolelle. Turanin alangosta neljä viidesosaa on hiekka-aavikkoa, ja keskimääräinen vuotuinen sademäärä jää alle 380 millimetriin. Karakumin ja Kyzylkumin aavikot sijaitsevat Turanin alangon etelä- ja itäosissa.
Alueen suurimmat kaupungit ovat Daşoguz Turkmenistanissa sekä Nukus ja Urganch Uzbekistanissa. Amudarja ja Syrdarja-joet virtaavat Turanin alangon itä- ja pohjoisosien läpi Araljärveen.
Larry Austin
Austinin opettajia olivat Darius Milhaud, Violet Archer ja Andrew Imbrie. Hän työskenteli Pohjois-Texasin yliopistossa vuosina 1978–1996. Tänä aikana hän oli mukana kokeellisen musiikin ja intermedian keskuksen perustamisessa. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi työtään säveltäjänä ja teki uutta musiikkia lähes viimeisiin vuosiinsa saakka. Hänestä tuli vuonna 1996 ensimmäinen Kansainvälisen elektroakustisen musiikin kilpailun Magistere-palkinnon saanut yhdysvaltalainen.
Austin oli New Music Ensemblen perustaja ja kapellimestari vuosina 1963–1968. Vuonna 1967 hän perusti uudelle musiikille omistetun Source-lehden, jota toimitti vuoteen 1973. Hän oli mukana kirjoittamassa teosta Learning to Compose (1989). Vuosina 1990–1994 hän toimi kansainvälisen tietokonemusiikkijärjestö ICMA:n puheenjohtajana. Hän myös teki viimeistellyn version teoksesta Universe Symphony (Ives). Austin kuoli nukkuessaan 88-vuotiaana. Hänellä oli tällöin viisi lasta, 13 lapsenlasta ja yhdeksän lapsenlapsenlasta.
Navaho
Navaho (navajo) tarkoittaa seuraavia asioita:
Länsi-Suomen lääni
Länsi-Suomen lääni oli vuosina 1997–2009 yksi Suomen lääneistä. Lääni sijaitsi maan länsiosassa, sen pääkaupunki oli Turku ja väkiluvultaan suurin kaupunki Tampere. Etelässä lääni rajoittui Etelä-Suomen lääniin, idässä Itä-Suomen lääniin ja pohjoisessa Oulun lääniin.
Himalajanmurmeli
Himalajanmurmeli (Marmota himalayana) on Himalajalla osissa Bhutania, Intiaa, kiinaa, Nepalia ja Pakistania tavattava murmeli. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Murmeleja [[Pangong Tson seudulla Intian Ladakhissa.]] thumb|vasen|Murmeleja koloineen. Himalajanmurmeli voidaan jakaa kahteen alalajiin, M. h. himalayana sen levinneisyysalueen länsiosissa ja M. h. robusta itäosissa. M. h. himalayana on alalajeista himean vaaleampi. M. h. robusta turkissa on oranssin ja ruskean sävyjä. Kiinan puoella on edelleen värityksiltään poikkeavia M. h. robustan kantoja, joiden asema osana alajia ei ole täysin selvä.
Länsi-Suomen lääni
Läänin pinta-ala oli 105 900,72 km², josta
Himalajanmurmeli
Koko ja ulkonäkö
Himalajanmurmelin ruumiin pituus on 475–670 mm ja hännän pituus 125–150 mm. Painoa sillä on 4 000–9 215 g. Turkki on väritykseltään vaalea. Selkäpuoli vaihtelee ruskeankeltaisesta keltaiseen. Selällä voi myös olla mustia tai hiilenharmaita laikkuja. Kuono on usein tummanruskea tai musta. Kuonon väritys voi jatkua myös otsalle. Hännänpää on musta tai hiilenharmaa.
Elisenvaara
thumb|250px|Elisenvaaran rautatieasema ennen sotia. Asemarakennus tuhoutui talvisodassa. thumb|200px|Elisenvaaran kunta Lahdenpohjan piirin kartalla. Elisenvaara on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Soskuanjoen varrella 41 kilometriä Lahdenpohjasta lounaaseen. Taajamassa on 790 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2012).
Himalajanmurmeli
Levinneisyys ja elinympäristö
Himalajanmurmelin levinneisyysalue käsittää alueita Himalajan vuoristolla Bhutanissa Intiassa, Kiinassa, Nepalissa ja Pakistanissa. Murmelilajeista himalajanmurmeli on kaikkein eteläisin.
Lajia tavataan vuoristoniityillä, ruohikoilla ja aavikoilla hyvinkin vähäsateisilla seuduilla.
Länsi-Suomen lääni
Lääni oli pinta-alaltaan Suomen toiseksi suurin lääni – suurin mikäli merialueet lasketaan mukaan – kattaen noin 27 prosenttia koko maan pinta-alasta.
Elisenvaara
Maantiede ja asutus
Elisenvaaran kunnan pinta-ala on 367,4 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Lahdenpohjan piirin Miinalan, kaakossa Kurkijoen ja etelässä Hiitolan kuntiin sekä luoteessa Suomeen, jossa rajanaapureita ovat Rautjärven ja Parikkalan kunnat. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Himalajanmurmeli
Elintavat
Himalajanmurmeli on päiväeläin. Se elää yhteiskunnissa, joiden koko voi vaihdella huomattavasti. Joissakin voi olla yksittäisiä perheryhmiä ja joihinkin kuuluu yli 100 pesäkoloa. Yhteen perheryhmään kuuluu täysikasvuinen uros ja naaras, sekä niiden jälkikasvua. Saman ryhmän jäseniin suhtaudutaan ystävällisesti, mutta sen ulkopuoliset yksilöt ajetaan tiehensä. Pesäkolot ovat hyvin syviä ja saattavat yltää jopa 10 metrin syvyyksiin. Kesäisin käytetyt kolot ovat tyypillisesti matalampia. Pesäkolon sisäänkäynnillä on usein suuri maakasa. Laji horrostaa 6–7-kuukauden ajan.
Porcupine Tree
Porcupine Tree on vuonna 1987 Isossa-Britanniassa, Hertfordshiren Hemel Hempsteadissa perustettu progressiivisen rockin, jonka keulahahmo ja perustaja on yhtyeen päälauluntekijä, laulaja-kitaristi-tuottaja Steven Wilson. Yhtyeen musiikissa ovat vuosien varrella yhdistyneet muun muassa progressiivinen rock, psykedeelinen rock, ambient ja metalli. Yhtye keskittyy albumikokonaisuuksien luomiseen, joissa eri kappaleet ovat yhteydessä toisiinsa.
Elisenvaara
Maantiede ja asutus
Kunnan alueella virtaavat Hiitolanjoki (myös Kokkolanjoki, Asilanjoki), Änäjoki, Vääränkoskenjoki (alajuoksulla Kotavaaranjoki), Soskuanjoki (Latvalammenjoki), Putkijoki (Tiitonkanava) ja Vonkaoja. Järviä ovat osaksi kunnan alueella sijaitseva Simpelejärvi sekä Kostamojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, gneissi, hiekka, sora ja turve. Kunnassa on kolme luonnonmuistomerkkiä.
Länsi-Suomen lääni
Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Länsi-Suomen lääni luotiin yhdistämällä Turun ja Porin lääni, Vaasan lääni ja Keski-Suomen lääni sekä Hämeen läänin pohjoisosat.
Länsi-Suomen lääni muodostui seitsemästä maakunnasta: Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjanmaa, Keski-Suomi, Pirkanmaa, Satakunta ja Varsinais-Suomi.
Valtion aluehallintoa Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueella hoitaa nykyään Lounais-Suomen aluehallintovirasto. Pirkanmaan, Keski-Suomen, Pohjanmaan sekä Keski- ja Etelä-Pohjanmaan alueilla vastaavia tehtäviä hoitaa Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto.
Hallinto
Länsi-Suomen lääninhallitus oli seitsemän ministeriön ohjaama valtion aluehallintoviranomainen. Lääninhallituksen tehtävä oli edistää läänin asukkaiden hyvinvointia ja tukea kuntia peruspalveluiden järjestämisessä ja kehittämisessä.
Porcupine Tree
Yhtyeen 1991 julkaistun esikoisalbumin, On the Sunday of Life... ja muiden 1990-luvun julkaisujen myötä Porcupine Tree oli arvostettu yhtye erityisesti muusikkopiireissä. Yhtyeen 1990-luvun tuotanto on saanut hyvin paljon vaikutteita progerssiivisesta ja psykedeelisestä rockista, mutta yhtye on hyödyntänyt tuotannossaan myös elektronista musiikkia.
2000-luvun myötä Porcupine Treen soundiin syntyi myös metallisempi sävy tuotannon ja ajoittain alemmas viritettyjen kitaroiden myötä. Yhtyeen kuudennella, vuonna 2000 julkaistulla albumilla Lightbulb Sun yhtyeen äänimaailma muuttui merkittävästi. Vuoden 2002 In Absentia -albumi toi yhtyeelle siihen asti eniten menestystä suuren yleisön keskuudessa. Vuonna 2007 julkaistu Fear of a Blank Planet oli yhtyeen kaupallisesti menestyksekkäin albumi. Se sai myös Grammy-ehdokkuuden parhaasta surround-äänestä (”Best Surround Sound Album”).
Valentina Zazdravnyh
Valentina Mihailovna Zazdravnyh (, 24. marraskuuta 1954 – 30. kesäkuuta 2023) oli uzbekistanilainen Neuvostoliittoa edustanut maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Zazdravnyh kuului Neuvostoliiton naisten maajoukkueen kokoonpanoon Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Argentiinan MM-kilpailuissa 1981, joissa Neuvostoliitto voitti pronssia.
Porcupine Tree
Marraskuussa 2021 Porcupine Tree julkaisi ensimmäistä kertaa uutta musiikkia liki kahteentoista vuoteen. Yhtye julkaisi kesällä 2022 uuden albumin Closure / Continuation ja lähtee syksyllä 2022 Euroopan-kiertueelle.
Esiintymiset Suomessa
Porcupine Tree on esiintyi Suomessa ensimmäisen kerran vuoden 2007 Ilosaarirockissa. Suomalaisyleisön sydämellinen vastaanotto teki Wilsoniin vaikutuksen, mikä johti myöhemmin esiintymisäänitteen julkaisemiseen kokonaisuudessaan nimellä Ilosaarirock (Transmission 10.0). Onnistunut ensiesiintyminen poiki pian uusia konsertteja Suomeen. Joulukuussa 2007 yhtyeen oli määrä esiintyä Kulttuuritalolla, mutta konsertti siirrettiin suuren kysynnän takia Helsingin jäähalliin. Päivää myöhemmin Porcupine Tree esiintyi Tampereen loppuunmyydyllä Pakkahuoneella. Tämän jälkeen yhtyeen Suomen vierailut jatkuivat Turun Ruisrockissa 4. heinäkuuta 2008 ja Helsingin jäähallilla 21. lokakuuta 2009. Porcupine Treen piti alun perin esiintyä myös Ruisrockissa kesällä 2010, mutta konsertti peruttiin aikataulullisten ongelmien vuoksi.
Entiset jäsenet
<br style="clear: both">
Elisenvaara
Maantiede ja asutus
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu kymmenen asutusta: Akkaharju, Esterlo, Kaivomäki, Ketrovaara, Kostamojärvi, Lamminkylä, Sorjo, Syväoro, Taustamäki ja Välimäki. Elisenvaaran ohella suurimmat asutuskeskukset ovat yli 300 asukaan Esterlo, yli 200 asukkaan Välimäki ja yli sadan asukkaan Ketrovaara. Akkaharjulla, Kaivomäellä ja Sorjossa ei ole lainkaan vakituisia asukkaita.
Historia
Kurkijoen pogostassa sijainnut Elisenvaaran kylä mainitaan ensimmäisen kerran ruotsalaisessa maakirjassa vuonna 1590.
Ennen talvi- ja jatkosotaa Elisenvaara kuului Suomen sittemmin Neuvostoliitolle luovuttamaan Kurkijoen kuntaan. Se oli tärkeä rautatieristeys ja kunnan toinen merkittävä asutuskeskus. Elisenvaaran kautta kulki Karjalan rata Viipurista Sortavalaan, ja lisäksi sieltä erkanivat radat Lappeenrantaan ja Savonlinnaan. Nykyisin Elisenvaara–Simpele ja Elisenvaara–Parikkala -rataosuudet on purettu.
Elisenvaarassa aloitti vuonna 1928 toimintansa Elisenvaaran yhteiskoulu, joka sodan jälkeen siirtyi Karinaisten kunnan Kyrön kylään. Ennen sotia suunniteltiin Elisenvaaran muodostamista kauppalaksi.
Vuosina 1946–1992 Elisenvaaralla oli kaupunkimaisen taajaman status. Nykyisen kunnan alue käsittää entisen Suomen Kurkijoen kunnan itäosan ja osia osittain luovutetusta Parikkalan kunnasta sekä pohjoisimmat alueet Simpeleen kunnan luovutetusta itäosasta.
Sota-aika
Talvisodassa 1939–1940 Elisenvaaraa pommitettiin 26. joulukuuta sekä 15. ja 20. helmikuuta. Pommituskertoja oli 39, joissa oli 280 konesuoritusta. Yhteensä 35 ihmistä kuoli. Carl-Fredrik Geustin kokoamien neuvostoliittolaisten lähteiden mukaan Elisenvaaraa olisi pommitettu myös 20. joulukuuta 1939.
Neuvostoliitto teki jatkosodassa vuonna 1944 Elisenvaarassa niin sanotun Elisenvaaran pommituksen, jossa neuvostokoneet pommittivat Karjalankannakselta saapunutta evakkojunaa. Poikkeuksellisen tuhoisassa pommituksessa kuoli yli sata siviiliä sekä sotilaita ja lottia.
Liikenne, talous ja palvelut
Elisenvaarasta on maantieyhteydet Kurkijoelle, Tervajärvelle, Ketrovaaraan sekä Ihalasta Raivion kautta Suomen rajalle johtavalle maantielle. Linja-autoliikennettä ei ole. Syväoron eteläpuolella on huoltoasema.
Kunnan läpi kulkee Hiitolan ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on Elisenvaaran asema sekä Akkaharjun, 192. ja 199. kilometrin pysäkit. Elisenvaaran ja Syväoron välinen rautatie on suljettu. Elisenvaaran asemalla on vaunuvarikko.
Elisenvaaran rautatieasemalta liikennöivät Sortavalan ja Kaarlahden (Kuznetšnoje) välillä kulkevat paikallisjunat sekä joulukuusta 2018 lähtien Pietarista Sortavalaan kulkeva Lastotška-pikajuna. Myös Laatokan länsipuolta, Pietari–Hiitola radan kautta liikennöitävä Pietarin ja Kostamuksen välillä kulkeva kaukojuna ja joulukuussa 2019 liikennöinnin aloittanut, Moskovasta Pietarin ja Viipurin kautta Petroskoihin kulkeva yöjuna pysähtyvät Elisenvaaran asemalla.
Kunnassa toimii puunjalostus- ja rakennustarviketeollisuutta sekä karjatila. Syväorossa on tulliasema, Elisenvaaran kaakkoispuolella sotilasalue, Syväorossa ja Tyrjänjärven eteläpuolella rajavartiostot.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kerhotalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, pankki, ruokala ja muutama kauppa. Joitakin palveluja on myös Esterlossa, Välimäellä ja Ketrovaarassa.
Nähtävyydet
Elisenvaaran keskustassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.
Länsi-Suomen lääni
Hallinto
Lääninhallitus sijaitsi Turussa ja muut palvelupisteet Jyväskylässä, Tampereella, Porissa ja Vaasassa.
Senusret III
thumb|250px|Senusret III:n patsas [[British Museum|British Museumissa Lontoossa.]]
Senusret III oli muinaista Egyptiä 12. dynastian aikaan vuosina 1878–1839 eaa. hallinnut faarao.
Elämäkerta
Senusret III:n isä oli hänen edeltäjänsä Senusret II ja Khnum-et-nefer-hedjet-weret oli hänen äitinsä. Senusret III:lla oli ainakin kolme vaimoa, Mereret, Sithathor (todennäköisesti sisar) ja Sebekshedti-neferu. Senusretin lapsista tunnetaan ainoastaan hänen Sebekshedti-neferun kanssa saamansa poika, josta tuli hänen seuraajansa Amenemhet III.
Senusret lienee ainoa faarao, jonka pituus on mainittu. Eräässä kirjoituksessa sen mainitaan olevan neljä kyynärää, kolme kämmenen leveyttä ja kaksi sormenleveyttä. Tämä kertoisi hänen pituudekseen noin 198 cm, mikä on hyvin paljon vielä nykyäänkin.
Länsi-Suomen lääni
Maa- ja seutukunnat
Länsi-Suomen läänissä oli seitsemän maakuntaa ja 30 seutukuntaa:
Senusret III
Elämäkerta
Senusretin hallituskaudella Egypti suoritti useita sotilaallisia operaatioita. Palestiinaan tehdyn hyökkäyksen tarkoitus oli oletettavasti estää aasialaisten (nyk. Lähi-itä) pääseminen Egyptiin. Arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty suuri määrä niin sanottuja "kiroustekstejä" eli tekstejä, jotka kuvasivat vihollista ja jotka sitten tuhottiin, kirouksen langettamiseksi vihollisen ylle. Tämä osoittaa Senusretin suhtautuneen aasialaisiin varsin vihamielisesti.
Länsi-Suomen lääni
Kunnat 2009 (kaupungit lihavoitu)
Länsi-Suomen lääni jakautui vuonna 2009 142 kuntaan.
Senusret III
Elämäkerta
Toinen merkittävä sotilaallinen operaatio Senusretin hallituskaudella oli Nubiaan suuntautuneet hyökkäykset. Ei ole tiedossa, mikä saattoi aikaan näin merkittävän muutoksen Egyptin ja Nubian ennen niin hyvissä väleissä. Syynä saattoi olla mahdollisesti Nubiaan syntynyt järjestäytynyt Egyptin vastainen armeija. Tähän viittaisi löydetyissä teksteissä käytetty ilmaus "inhottava vihollinen Kushissa (Nubia)". Kirjoitus saattoi kuitenkin olla pelkkää propagandaa. Oli syy mikä tahansa, Senusret johti Nubiaan neljä sotaretkeä kahdeksantena, kymmenentenä, kuudentenatoista ja yhdeksäntenätoista hallitusvuonnaan. Näitä kampanjoita pidetään usein varsin raakoina, sillä Senusret tappoi vihollissotilaat järjestelmällisesti, otti naisia ja lapsia vangeiksi, poltti pellot ja myrkytti kaivot. Lisäksi hän vahvisti Nubiassa olevia linnoituksia ja sijoitti niihin lisää sotilaita. Kirjoutuksissa kerrotaan Senusretin johtaneen sotaretkiään itse.
Länsi-Suomen lääni
Kunnat 2009 (kaupungit lihavoitu)
Läänin asukasluvultaan suurimmat kunnat olivat lakkautettaessa:
Senusret III
Elämäkerta
Sisäpolitiikassa Senusret teki myös huomattavia muutoksia. Hän pyrki siirtämään valtaa lääninherroilta ja muilta aatelisilta keskushallinnolle lopulta myös onnistuen siinä. Monet egyptologit pitävät Senusretia ensimmäisenä faaraona, joka sai siirrettyä hallinnon täysin keskushallinnolle, mutta tälle ei kuitenkaan löydy mitään konkreettista todistusaineistoa.
Länsi-Suomen lääni
Kuntamuutokset
Läänin lakkauttamisen jälkeiset muutokset
Himalajanmurmeli
Elintavat
Naaraiden tiineys kestää noin 30 päivää. Poikasten keskimäärä vaihtelee alueittain 4,8–7 välillä. Poikaset lähtevät tarpeeksi kasvettuaan omalta kotialueeltaan. Naaraat alkavat lisääntyä toisena kesänään.
Himalajanmurmeli käyttää ravinnokseen heiniä, juuria, kukkia ja sipuleja. Kasvukausi sen levinneisyysalueella on hyvin lyhyt. Laji voi kuitenkin löytää ravintoa myös esimerkiksi kuluneilla laidunalueilla. Lajin pääasiallisia petoeläimiä ovat lumileopardi, susi, petolinnut ja paimentolaisten koirat.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt himalajanmurmelin elinvoimaiseksi lajiksi. Sitä tavataan laajalla alueella ja sen kannan uskotaan olevan suuri. Kannan ei myöskään uskota laskevan nopeasti.
Lajilla eiole sitä kokonaisuutena uhkaavia tekijöitä. Paikallisesti se voi kärsiä metsästyksestä ja karjan ylilaidunnuksesta. Sitä pyydetään lihan ja turkisten takia. Sitä käytetään myös lääkkeisiin.
Lajia esiintyy useilla suojelluilla alueilla. Intiassa se kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen III.
Länsi-Suomen lääni
Vaakuna
Oikeaoppisesti vaakunan alaosankin olisi kuulunut olla halkoinen, jonka heraldisesti oikeanpuoleisessa kentässä Hämeen historiallisen maakunnan vaakuna ja vasemmanpuoleisessa Pohjanmaan vaakuna. Tämä siksi, että läänin alueella oli Varsinais-Suomen, Satakunnan ja osan Pohjanmaata lisäksi myös osa historiallista Hämettä, lähinnä sen pohjoisosa.
Senusret III
Rakennusprojektit ja taide
Senusretin rakennusprojektit näyttävät olevan melko vaatimattomia erityisesti Vanhan valtakunnan faaraoihin verrattuna. Tähän saattaa olla syynä se, että Senusret käytti suurimman osan ajastaan sotaretkien järjestämiseen, monumenttien rakentamisen sijaan. Toinen syy voi olla se, että Senusret mahdollisesti rakensi monumenttinsa lähelle hallintokeskuksiaan Faijumissa ja Niilin suistossa, jossa suomainen maasto tuhoaa rakennuksia muuta maata nopeammin. Monet myöhemmän ajan faaraot saattoivat purkaa vanhoja monumentteja ja käyttää niiden materiaalin uudestaan. Montun temppelin Karnakissa katsotaan kuitenkin olevan Senusretin rakennuttama.
Senusret uudisti osaltaan myös egyptiläistä taidetta. Aina esidynastisesta kaudesta alkaen kuninkaat oli kuvattu lihaksikkaina ja parhaassa iässään olevina nuorukaisina todellisesta iästä ja kunnosta huolimatta. Senusret kuitenkin teki tähän sen poikkeuksen, että hän teetti patsaita ja rintakuvia, joissa hänen kasvonsa kuvaavat vanhan miehen piirteitä. Joissain patsaissa hänelle on jopa kuvattu silmäpussit ja väsynyt ja iloton mieli. Tämä saattaa mahdollisesti olla kuvaus hänen oikeista kasvoistaan, mutta patsaiden ruumis on aina kuvattu lihaksikkaana nuorukaisena, mikä ei varmasti ollut totta hänen hallintokautensa loppupuolella. On mahdollista, että Senusret pyrki näillä kuvilla tuomaan esille sitä, että hänen hallituskautensa oli erityisen raskas. Uudesta tyylistä huolimatta myös perinteisiä faaraota kuvaavia patsaita valmistettiin.
Senusretin pyramidi
Senusret rakennutti haudakseen pyramidin Dahsuriin lähelle isoisänsä Amenemhat II:n pyramidia. Pyramidin runko valmistettiin mutatiilistä ja se katettiin kalkkikivellä. Pyramidi on suurin mutatiilirunkoisista pyramideista ja se oli noin 60 metriä korkea. Senusretin lähiomaisia varten pyramidiin oli rakennettu useita maanalaisia hautakammiota. Pyramidiin ei kuitenkaan ilmeisesti haudattu ketään. Pyramidin sisäänkäynti oli poikkeuksellisesti itäpuolella. Hautakompleksiin kuuluvaa hautatemppeliä ei ole löydetty.
Toinen Senusretin rakennuttama hautakompleksi löytyi Abydoksesta Ylä-Egyptistä. Tähän kompleksiin kuului maanalainen hauta ja hautatemppeli, jossa kuninkaan kulttia palvottiin yli kaksisataa vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Tästäkään haudasta ei ole löytynyt minkäänläisia jäännöksi hautauksesta, joten voidaan olettaa, ettei Senusretia ole haudattu sinne. Voidaan siis olettaa, että Senusretin lopullista hautapaikkaa ei ole löydetty.
Stadler KISS
Stadler KISS on sveitsiläisen Stadler Railin valmistama kaksikerroksinen sähkömoottorijuna. Niitä käytetään paikallisessa ja alueellisessa junaliikenteessä useissa Euroopan maissa. thumb|250px|Georgian rautateiden Kiss-juna.
Hintz
Hintz on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tenorikitara
pienoiskuva|Moderni akustinen tenorikitara pienoiskuva|Akustinen resonaattoritenorikitara
Tenorikitara (joskus myös nelikielinen kitara) on tavallisen kuusikielisen kitaran sukulaisinstrumentti. Se voi olla joko sähköinen tai akustinen. Tenorikitaraa käytetään muun muassa countrymusiikissa, joskaan ei yhtä yleisesti kuten esimerkiksi banjoa.
Tenorikitara voidaan virittää usealla eri tavalla, mutta yleisin tapa on virittää se kuten nelikielinen tenoribanjo (CGDA).
Tenorikitaran soittoa voi kuulla Emmylou Harrisin kappaleessa Christmas Time's A-Coming, kappaleessa yksi soolo soitetaan tenorikitaralla, ja sillä soitetaan myös sointuja kappaleen taustalla.
Tehdasvalmisteiset tenorikitarat tulivat markkinoille vuonna 1927, niitä valmistivat Gibson ja C.F. Martin & Company.
Jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2021
'''Jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2021''' peruutettiin koronaviruspandemian vuoksi. Myös vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailut peruttiin samasta syystä.
Tyvek
thumb|Tyvek-puku Tyvek on DuPont-yrityksen luoma synteettinen materiaali, josta valmistetaan muun muassa kertakäyttöisiä työasuja. Tyvek on verkkomaista muovikangasta, joka pitää vettä, mutta on kuitenkin hengittävää. Tyvek-asussa on vetoketju, ja asu on yleensä valkoinen. Tyvek-pukua käytetään yleensä suojaamaan muita vaatteita esimerkiksi likaantumiselta.
Kemialliselta koostumukseltaan Tyvek on kehrättyä HDPE-polyeteeniä.
DIFF – Ingenjörerna i Finland
DIFF – Ingenjörerna i Finland (DIFF) on ruotsinkielinen, itsenäinen, sitoutumaton ammattiliitto insinööreille ja insinööriopiskelijoille. DIFF on Akavan ainoa ruotsinkielinen liitto. DIFF perustettiin 1936 ja sillä on noin 3 300 jäsentä, joista noin 600 on insinööriopiskelijoita. Liitolla on paikallisosastot Pohjanmaalla ja Turun seudulla.
Ihonalaiskerros
Ihonalaiskerros eli subkutis (subcutis) on muodostunut pääasiassa löyhästä sidekudoksesta ja rasvakudoksesta. Se on vaihtelevan paksuinen ja sijaitsee koriumin eli verinahan alla. Rasvakudoksensa ansiosta ihonalaiskerros toimii lämmöneristeenä sekä tärkeänä rasvavarastona.
Andreas Alariesto
Andreas Artturi Alariesto (11. joulukuuta 1900 Riesto, Sodankylä – 29. marraskuuta 1989 Sodankylä) oli naivistinen taiteilija Sompiosta, Lapista. Lapin maisemat, kertomukset ja perinteet elävät voimakkaina hänen maalauksissaan. Alarieston tuotantoon kuuluvat myös erilaiset pienoismallit, niihin liittyvät veistokset sekä valokuvaus.
Tukkimiehenä, kalastajana ja talonmiehenä toiminut Andreas Alariesto oli itseoppinut taiteilija. Hän ei ollut saanut lainkaan taideopetusta. Alariestosta tuli kuuluisa 1970-luvulla, kun naivismi oli muutenkin muodissa. Hänen oma motivaationsa maalaamiseen oli kuitenkin perinteen tallettamisessa. Alariestolle ominainen naivistinen tyyli oli alkanut saada enemmän tilaa 1950-luvulta lähtien.
Ensimmäisen virallisen näyttelyn Alariesto järjesti 1976 Helsingissä ja Rovaniemellä, jolloin hänellä oli ikää jo 75 vuotta. Vasta tämän jälkeen hän alkoi saada julkisuutta taiteilijana, vaikka hän oli saanut innoituksen taiteen tekemiseen jo nuoruudessa.
Museo-galleria
thumb|right|250px|Alariesto Galleria Sodankylässä. Sodankylään on perustettu pysyvä Andreas Alarieston näyttely, joka on sijoitettu Sodankylän kunnantalona alkujaan toimineeseen galleriaan. Näyttelyä on ylläpitänyt Sodankylän kunta yhdessä Riikka ja Andreas Alarieston Lapinkuvat -säätiön kanssa. Säätiön tehtävänä onkin huolehtia Alarieston taidekokoelmasta. Lisäksi säätiön tarkoituksena on vaalia Lapin ja vanhan Sompion omaleimaista kulttuuriperintöä.
Grako on kustantanut noin sata erilaista postikorttia Alarieston töistä.
Courtney Henggeler
Courtney Healy Henggeler on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hänen ensimmäinen näyttelijänroolinsa oli vuonna 2003 julkaistussa kauhuelokuvassa The Bog Creatures ja televisioruudulla hän vieraili ensimmäisen kerran House-sarjassa vuonna 2004. Henggeler tunnetaan ehkä parhaiten Missy Cooperin roolista tilannekomediasarjassa Rillit huurussa ja Amanda LaRussona draamakomediasarjassa Cobra Kai.
Sammakkoankerias
Sammakkoankerias (Coloconger raniceps) on karttuankeriaisiin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan indopasifiselta merialueelta.
Levinneisyys ja elintavat
Sammakkoankeriasta tavataan alueelta, joka ulottuu Itä-Afrikasta Japaniin ja Tyynenmeren länsiosiin. Se on syvän veden kala ja liikkuu useimmiten 300–1 100 metrin syvyydessä.
Suomen Ammattijärjestö
Suomen Ammattijärjestö (SAJ) oli vuosina 1907–1930 toiminut Suomen ensimmäinen ammatillinen keskusjärjestö.
Edeltäjät
Valtakunnallisen keskusammattijärjestön perustaminen otettiin ensimmäisen kerran esille heinäkuussa 1899 pidetyssä Suomen Työväenpuolueen (myöh. SDP) perustavassa kokouksessa. Eetu Salinin ehdotus puolueen rinnalle perustattavasta rinnakaisesta organisaatiosta ei kuitenkaan saanut kannatusta. Syksyllä 1899 puoluehallinossa tehtiin esitys ammattikongressin koollekutsumisesta, joita erinäisten erimielisyyksien johdosta lopulta pidettiin kaksi. Ensimmäinen pidettiin joulukuun viimeisinä päivinä Helsingissä ja toinen viikkoa myöhemmin Tampereella. Helsingin kokouksen puheenjohtajina toimivat Eetu Salin ja Seth Heikkilä. Perustetun ammattijärjestön puheenjohtajaksi valittiin Heikki Arvonen. Tampereen kokouksen puheenjohtajana toimi J. V. Hellberg, josta tuli myös kokouksessa perustetun toisen ammattijärjestön puheenjohtaja. Kumpikaan kilpailevista järjestöistä ei kuitenkaan saanut työväestön tukea taakseen, vaan suurin osa ammattiosastoista ja -liitoista päätti pysytellä ulkopuolella kunnes Suomessa on vain yksi keskusammattijärjestö.
Perustaminen
Helsingin ja Tampereen ammattijärjestöjen toiminnan hiivuttua valtakunnallisen keskusammattijärjestön perustaminen nousi jälleen esille vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Suomen Ammattijärjestö perustettiin Tampereella 15.–17. huhtikuuta 1907 pidetyssä kokouksessa. Ammatillinen järjestäytyminen oli muutaman edellisen vuoden aikana lähtenyt nopeaan kasvuun ja keskusjärjestölle nähtiin tarvetta. Läsnä perustavassa kokouksessa oli 365 virallista delegaattia, jotka edustivat monenlaisia työväenyhdistyksiä tai tilapäisiä komiteoita.
SAJ päätti toimia yhteistyössä Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueen kanssa luokkataistelulinjalla. Työnantajat perustivat maaliskuussa 1907 työläisten pyrkimyksille vastineeksi Suomen yleisen työnantajaliiton. SAJ:n jäsenmäärä nousi heti perustamisvuonna 25 000:een, mutta se laski seuraavina vuosina ja oli alimmillaan vain noin 16 000 vuonna 1910. Järjestäytymisaste teollisuudessa, kaupassa ja liikenteessä oli tuolloin vain noin 10–15 prosenttia.
Sota-ajat
Ensimmäisen maailmansodan aikana SAJ ei sitoutunut työrauhaan, mutta sen toimintamahdollisuudet olivat varsin rajoitetut eikä se kyennyt juuri vaikuttamaan harjoitettuun politiikkaan. Sodan loppuvaiheessa SAJ:n liittojen jäsenmäärä alkoi kuitenkin nousta ja se suorastaan räjähti Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Nopeinta järjestäytyminen oli maaseudun sekatyöläisten keskuudessa.
SAJ:n ylimääräisessä edustajakokouksessa marraskuussa päätettiin aloittaa yleislakko ja se alkoi 14. marraskuuta 1917. Lakon tavoitteena oli kahdeksan tunnin työpäivä sekä yleinen ja yhtäläinen äänioikeus kunnallisvaaleissa. Eduskunta hyväksyi nämä vaatimukset 16. marraskuuta ja lakko loppui 18. marraskuuta, mutta lakon aikana sattuneet yhteenotot osaltaan kärjistivät Suomen sisäistä tilannetta.
Suomen sisällissotaan SAJ:n jäsenet ja aktiivit osallistuivat pääosin punaisten puolella. Tuhansia SAJ:n jäseniä kuoli taisteluissa tai sodan jälkeen valkoisen puolen koston ja vankileirien seurauksena. Monet pakenivat Venäjälle. Sodan päätyttyä valkoiset hajottivat kaikki ammatilliset järjestöt, mutta joulukuussa 1918 SAJ sai luvan jatkaa toimintaansa, joskin veturimiesten ja rautatieläisten ammattiliitot pysyivät kiellettyinä.
1920-luku
Kommunistit järjestivät mielenosoituksia useissa maissa 1. elokuuta 1929 kansainvälisenä Punaisena päivänä, mutta Suomessa hallitus kielsi ne. Tästä huolimatta Suomen ammattijärjestö toimeenpani mielenosoituksia, jotka poliisi hajotti.
Loppuvuodesta 1929 SAJ ryhtyi tukemaan poliittisten vankien nälkälakkoa järein keinoin. Järjestö julisti yleislakon alkavaksi 16. marraskuuta, mutta päätös osoittautui epäonnistuneeksi. Vain noin viisi prosenttia työläisistä noudatti lakkokehotusta. Sosiaalidemokraattien johtamat liitot kieltäytyivät lakosta kokonaan. Sosiaalidemokraattiset ammattiliitot alkoivat tämän jälkeen erota SAJ:sta yksi toisensa jälkeen, ja SAJ jäi keväällä 1930 kommunistien ja näiden liittolaisten haltuun. Järjestö joutui myös nousevan Lapuan liikkeen vaatimusten johdosta entistä enemmän viranomaisten silmätikuksi.
SAJ:n jäsenmäärä kehittyi 1920-luvulla epätasaisesti, ja sitä verotti muun muassa keskinäinen riitely. Vuoteen 1928 mennessä se kuitenkin oli noussut 90 000:een, osin teollisuuden kasvun seurauksena.
Lakkauttaminen
SAJ:n ja sen jäsenjärjestöjen toiminta kiellettiin 6. heinäkuuta 1930 Lapuan liikkeen talonpoikaismarssin aattona. 30. syyskuuta 1930 sisäasiainministeriö päätti lakkauttaa kaikki SAJ:hin ja sen jäsenliittoihin kuuluneet järjestöt. Oikeudessa asiasta taisteltiin vuosina 1931–1933. Kommunistit perustivat tämän jälkeen pieneksi jääneen salaisen Punaisen ammattijärjestön. Sosiaalidemokraatit ja vasemmistososialistit puolestaan perustivat lokakuussa Suomen ammattiyhdistysten keskusliiton (SAK).
Kansainväliset yhteydet
Vuonna 1909 SAJ liittyi Kansainväliseen ammattiyhdistysliittoon, johon yhteydet kuitenkin katkesivat 1914.
Kansainvälinen suuntautuminen jakoi SAJ:tä 1920-luvulla. Sosiaalidemokraatit olisivat halunneet järjestön liittyvän niin sanottuun Amsterdamin internationaaliin, ja asiasta järjestettiin jäsenäänestys 1921. Liittymistä kannatti 4 765 äänestäjää ja riippumattomana pysymistä 10 930. Sosiaalidemokraattien tullessa kukistetuiksi ehdotti vasemmisto puolestaan liittymistä Punaiseen ammattiyhdistysinternationaaliin (Profintern). Uudessa äänestyksessä näin päätettiinkin, äänin 12 215–5 957, mutta SAJ:n johto katsoi silti viisaammaksi olla toteuttamatta päätöstä, joka olisi luultavasti johtanut liiton hajoamiseen. Vasemmisto luopui Profintern-kannastaan vuonna 1926, jolloin tehtiin tilapäinen sopu ja puheenjohtajaksi valittiin sosiaalidemokraatti Matti Paasivuori ja sihteeriksi kommunisti Arvo Tuominen.
Organisaatio
Naisten osuus SAJ:n jäsenistöstä oli perustettaessa 8,1 prosenttia ja vuonna 1928 korkeimmillaan 22,3 prosenttia.
Viktor Hintz
Karl Viktor (K. V.) Hintz (10. huhtikuuta 1888 Tiukka – 7. kesäkuuta 1972 Kristiinankaupunki) oli suomalainen poliitikko. Hintz toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1929–1930 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hintz toimi myös Tiukan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hintz toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1931. Siviiliammatiltaan Hintz oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Tiukassa. Hintz toimi myös Tiukan osuuskaupan hoitajana 1914–1920 ja Tiukan kunnansihteerinä ja rahastonhoitajana 1921–1937. Hintzin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Johan Eriksson ja Wilhelmina Andersdotter. Hintzin puoliso vuodesta 1915 oli Amanda Vilhelmina Thomasfolk.
Samefolket
300px|pienoiskuva|Samefolket logo.
Samefolket on Ruotsissa ilmestyvä pääosin ruotsinkielinen aikakauslehti saamelaisväestölle. Lehteä on julkaistu säännöllisesti vuodesta 1918, mikä tekee siitä yhden maailman vanhimmista alkuperäiskansalle suunnatuista lehdistä. Lehti ilmestyy nykyisin kymmenkunta kertaa vuodessa.
Samefolketin edeltäjä Lapparnes egen tidning alkoi ilmestyä vuonna 1904, päätoimittajanaan Torkel Tomasson. Se toimi ensimmäisen saamelaisjärjestön Lapparnes centralförbund äänenkannattajana. Viiden numeron jälkeen lehti lopetettiin 1905 ilmeisesti vähäisen kiinnostuksen vuoksi. Vuonna 1918 Torkel Tomassonin onnistui luomaan taloudelliset edellytykset uudelle lehtihankkeelle, Samefolkets egen tidning, joka 1960 muutettiin muotoon Samefolket.
Samefolket raportoi lähinnä yhteiskunnallisista ja kulttuurisista asioista saamelaisten ydinalueilla. Sitä julkaistaan etupäässä ruotsiksi, mutta lehti sisältää yksittäisiä artikkeleita myös norjaksi ja eri saamelaiskielillä.
Samefolket-lehden omistaa säätiö, jota hallinnoivat järjestöt Same Ätnam ja Svenska Samernas Riksförbund. Lehden päätoimittajana toimii Katarina Hällgren (s. 1974).
Breitkopf & Härtel
Breitkopf & Härtel on maailman vanhin musiikkikustantamo, jonka perusti Bernhard Christoph Breitkopf (1695–1777) Leipzigissa vuonna 1719. Nykyisin yhtiön pääkonttori sijaitsee Wiesbadenissa ja haarakonttorit Leipzigissa ja Pariisissa. Aikaisemmin haarakonttoreita oli myös Berliinissä, Brysselissä, Lontoossa ja New Yorkissa. Breitkopf & Härtelin luettelossa on yli 1 000 säveltäjää, 8 000 teosta ja 15 000 nimekettä (nuotteja ja musiikkiaiheisia kirjoja).
Breitkopfin toiminta keskittyi aluksi kirjanpainamiseen. Myöhemmin Breitkopf hankki omistukseensa ”Zum Goldenen Bären” -majatalon läheltä Leipzigin Tuomas- ja Nikolainkirkkoja. Majatalon vaakunaeläin toimii edelleen yrityksen liikemerkkinä. Ensimmäisiä askelia musiikin kustantamisessa oli vuonna 1736 julkaistu ”Schemellis Gesangbuch”, joka sisälsi muun muassa Johann Sebastian Bachin lauluja. Bernhard Christoph Breitkopfin poika Immanuel Breitkopf (1719–1794) kehitti huomattavasti nuottipainotekniikkaa.
”Härtel” lisättiin yrityksen nimeen 1795, kun Gottfried Härtel (1763–1827) osti sen. Breitkopf & Härtel alkoi tehdä läheistä yhteistyötä säveltäjien kanssa, joihin lukeutuivat Ludwig van Beethoven, Joseph Haydn, Felix Mendelssohn, Robert Schumann, Franz Liszt, Richard Wagner ja Johannes Brahms. Yritys alkoi valmistaa pianoja vuonna 1807. Pianonvalmistus loppui vuonna 1870.
Breitkopf & Härtel julkaisi vuonna 1862 Ludwig Ritter von Köchelin laatiman Wolfgang Amadeus Mozartin teosluettelon, Köchelin luettelon ja 1950 Wolfgang Schmiederin tekemän Bachin teosten luettelon, joka tunnetaan nimellä Bach-Werke-Verzeichnis (BWV).