cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sortavalan työväenyhdistys
Muut
Työväenyhdistyksen alaosastoksi liittyi vuonna 1910 sosialidemokraattisen nuorisoliiton Sortavalan paikallistosasto, joka oli perustettu v. 1907. Nuoriso-osaston lausuntaryhmä ja kisällilaulajat esiintyivät yhteisissä juhlissa ja nuoriso-osasto järjesti iltamia ja tansseja sekä erilaisia juhlia. Äärivasemmistosta irtautumiseksi nuoriso-osasto perustettiin uudelleen Sortavalan sosialidemokraattinen nuorisoseura -nimellä 1920-luvun alussa.
Käytännön ruohonjuuritoimintaa työväenyhdistyksissä pyörittivät erilaiset määräaikaiset tai jatkuvasti työskentelevät toimikunnat. Sortavalan työväenyhdistyksessä virkistyksestä ja varainhankinnasta huolehtivat omalta osaltaan huvitoimikunta ja arpajaistoimikunta. Arpajaistoimikunnalla oli myös käsityökerho, jonka käyttöön hankittiin ompelukone.
Työväenhdistyksellä oli myös sairaus- ja hautausapurengas.
Sivistystoiminta
Työväenyhdistyksen sivistystyö rakentui etenkin alkuvuosina huvitilaisuuksien kansantajuisien esitelmien ja muun kulttuuripitoisen ohjelman varaan.
Eri aloja edustavien ulkopuolisien tai yhdistyksen jäsenenistöön kuuluvien esitelmöitsijöiden aihepiiri oli laaja. Mainittakoon vain muutamia esimerkkejä: työväenliikkeen toiminta ja tavoitteet Suomessa ja ulkomailla suomalainen kirjallisuus, Kalevalan kansallista merkitys ja kulkutautien vastustaminen. Musiikki, runot ja kuvaelmat tai näytelmät, joita iltamissa ja juhlissa esitettiin, olivat omiaan henkisen virkistyksen lisäksi myös kohottamaan sivistystasoa. Esimerkiksi klassikkokirjailijaksi nousseen Minna Canthin näytelmä Kovan onnen lapsia esitettiin Sortavalan työväenyhdistyksen iltamissa jo vuonna 1897.
Puhuja- ja keskusteluosasto, joka sekin perustettiin v. 1893 työväen sivistämiseksi ja aktivoimiseksi, piti myös ohjelmallisia iltamia. Ne keräsivät runsaasti väkeä, vaikka osaston kokouksiin osallistui vain n. 15 henkeä. Keskustelukokouksia pitivät muutkin alaosastot.
Kansanopistokursseiksi ja luentokursseiksi kutsuttuja jopa kaksi viikkoa kestäviä luentosarjoja yhdistys pani toimeen kaupungin, valtion ja puolueen tukemana vuodesta 1901 alkaen.
1900-luvun alussa keskeiseksi noussutta poliittista valistustoimintaa, joka myös Sortavalan työväenyhdistyksessä koettiin tärkeänä hoitivat kiertävät puhujat, joiden tavoitteena oli työväestön järjestäytyminen ja yhteiskunnallinen tietoisuus ja yhdistystoimintaan perusteisiin ja työväenlauluihin perehdyttäminen. Voimakas valistaja oli luonnollisesti työväenyhdistyksen aloitteesta 1906 perustettu Rajavahti-lehti ja sen seuraaja Kansan voima.
Näyttämötoiminta
pienoiskuva|Sortavalan työväenyhdistyksen juhlasali ja lava lavasteineen v. 1904 (?) Kuva: Työväen arkisto Finna Sortavalan työväenyhdistyksen iltamissa esitettiin alussa pienempiä näytelmiä ja kuvaelmia. Minna Canthin 3-näytöksisen näytelmän Kovan onnen lapsia esitys yhdistyksen iltamissa kaupungintalolla joulukuussa v. 1897 aiheutti julkisen kiistan näytelmän radikaalien ajatuksien takia. Jo vuonna 1904 esitettiin Työväenyhdistyksen silloisessa huoneistossa kokoillan näytelmiä, mm. Elviira Willmanin viisinäytöksinen Lyyli, joka oli saanut ensi-iltansa edellisenä vuonna Suomen kansallisteatterissa. Syksyllä 1914 Työväenyhdistys hyväksyi sekä säännöt että nimen Sortavalan työväenyhdistyksen näytelmäseuralle. Työväenyhdistyksellä ei ollut tähän aikaan talossaan minkäänlaista näyttämöä, joten esitykset järjestettiin muissa työväentaloissa ja kaupungintalossa.
Uuden työväentalon näyttämöineen valmistuttua vuonna 1919 perustettiin vakinainen Työväen näyttämö, joka toimi vuosina 1920–1928 ja oli Sortavalan pitkäaikaisin teatteri. Teatterin avajaisjuhlassa esitettiin August Blanchen kaksinäytöksinen huvinäytelmä ”Löytölapsi”. Teatterinjohtajina ja ohjaajina toimi Kusti Näre (1920-1921) ja hänen jälkeensä Hans Siira, Jalmari Parikka, Kustaa Hintikainen, toimittaja Jussi Raitio, näyttelijä Erkki Huttunen ja rouva Ala-Piha Väänänen. Näre perehdytti teatterin harrastajanäyttelijöitä teatterityöhön kurssien avulla. Sortavalan työväenyhdistyksen toimintakautena esitettiin satoja koti- ja ulkomaisia näytelmiä, joista monet olivat arvostelu- ja yleisömenestyksiä. Työväentalon tuhouduttua tulipalossa v. 1926 juhlasali näyttämöineen ja tarpeistoineen menetettiin ja Työväen näyttämö esiintyi vuosina 1926–1928 kaupungintalossa, mutta vähitellen toiminta tyrehtyi. Uuteen rakennukseen ei saatu näyttämöä, joten teatteritoiminnasta oli luovuttava. Vielä loppiaisena 1928 esitettiin Kaupungintalossa Hall Cainen ”Tuhlaajapoika”.
Musiikkitoiminta
Työväenyhdistyksen torvisoittokunta, jonka nimi oli Karjalan kaiku, toimi vuosina 1907–1922. Sekin sai kaupungilta rahoitusta sillä ehdolla, että se omien juhlien lisäksi soitti kesäisin kaupungin puistoissa.
Huvi- ja virkistystoiminta
Työväenyhdistys ja sen alaosastot pitivät vuosittain useita iltamia erilaisin teemoin Iltamissa yhdistyivät yhteisöllinen juhla ohjelmanumeroineen ja nuorison suosima tanssitilaisuus. Kun iltamien päätteeksi oli tanssia, sitä varmemmin kansaa tuli kuuntelemaan iltamien sivistävääkin osaa. Osa iltamista oli maksuttomia, mutta usein tarkoituksena oli kerätä varoja yhdistyksen toimintaa tai avustuskohteita varten. Iltamia järjestettiin usein vuotuis- tai muiden juhlien yhteyteen varsinkin vappuna. Tavallista iltamien ohjelmistoa olivat puhe, yhteiskunnallista tai muuta iltaman teemaa käsittelevä esitelmä kuvaelma tai näytelmä, lausuntaa ja musiikkia, arpajaiset sekä lopuksi tanssia. Osa jäsenistöstä karsasti tanssia, mutta nuorison saamiseksi iltamiin se oli hyväksyttävä. Yleiset iltamat oli tarkoitettu kaikille, perheiltamat vain yhdistyksen jäsenille ja heidän perheilleen ja teeiltamissa nimensä mukaisesti nautittiin teetä, joka oli ylellisyysjuoma.
Vuosisadan alussa järjestettiin myös ohjelmallisia arpajaisia.
Alkuaikoina työväenyhdistys käytti huvipaikkana kaupungintaloa, mutta Työväen keskuksen valmistuttua siirryttiin sen tiloihin lukuun ottamatta joitakin poikkeuksia kuten Työväen näyttämön ohjelmallinen iltama tai työväenyhdistyksen kahvikonsertti. Uuden työväentalon valmistuttua tanssit alettiin pitää siellä.
Sittemmin iltamat alkoivatkin väistyä helpommin järjestettävien ja yleisöä enemmän keräävien pelkkien tanssien yleistyessä.
1920 ja 1930-luvuilla järjestettiin mm. vuodenaikoihin liittyviä kevät- ja syysnaamiaisia, venetsialaisia naamiaisia, karkaus- ja kuutamokarnevaaleja, hämäriä tanssiaisia ja markkinatansseja.
Retkistä ja huvimatkoista tiedetään, että niitä tehtiin alkuvuosina höyrylaiva Koitolla ja Voimalla lähiseuduille vieraillen muissa työväenyhdistyksissä ja matkailukohteissa. Esimerkiksi v. 1901 yhdistys teki huvimatkan Valamoon ja Pötsönvaaralle. Juhannuksena 1920 kunnallistoimikunta järjesti retken Airanteenjärven niemeen Unholaan
Toimihenkilöitä
Pitkäaikaisimpia vaikuttajia työväennyhdistyksessä oli koristemaalari, kaupunginvaltuutettu August Lindgren (s. 8.11.1861 ), joka valittiin yhdistyksen johtokuntaan v. 1893 ja toimi useita vuosia useaan otteeseen puheenjohtajana tai varapuheenjohtajana ja muissa yhdistyksen tehtävissä aina 1930-luvulle asti. Lindgren oli myös Rajavahti-lehden toimittaja ja Sortavalan kaupungin palopäällikkö. August Lindgren kuoli 19.11.40 Kuopion Harjulassa 79-vuotiaana. Toinen johtohahmo, faktori Pekka Kapanen oli kirjatyöntekijöiden Sortavalan osaston perustajajäsen ja valittiin vuonna 1903 työväenyhdistyksen johtokuntaan. Neljänkymmenen vuoden aikana hän hoiti lukuisia yhdistyksen luottamustehtäviä puheenjohtajasta rahastonhoitajaan. Yhdistyksen sekakuoroa hän johti vuodesta 1901 kolmenkymmenen vuoden ajan. Hän oli myös Sortavalan työväen kirjapainon (Karjalan Työväen Sanomalehti-, Kirjapaino- ja Kirjansitomo-osuuskunta) johtaja ja toimi lehtien Päivän tiedot ja Kansa vastaavana päätoimittajana. Kapanen kuoli 11. joulukuuta 1944 Kauhavalla 66-vuotiaana. Muita wrightiläisen kauden puheenjohtajia olivat maalari M. Vartiainen, yliopettaja Abraham Pietikäinen, lehtori Ernst Arthur Hagfors, työmestari K. Lappalainen, rakennusmestari O. Leander ja työmestari A. Longa. Politisoitumisen alettua vuosina 1903–1905 puheenjohtajana oli räätäli J. H. Räsänen, vuonna 1907 toimittaja Pekka Supinen, hänen jälkeensä A. Vuolle, K. Ahonen, toimittaja Santtu Vuorio ja Arvi Nieminen. Vuonna 1919 puheenjohtajaksi valittiin L. Savolainen, hänen jälkeensä M. Ryynänen, O. V. Turunen, F. A. Haavio, P. Silvennoinen, H. Varjola (1922-1929), H. Soininen, P Korpiranta ja Jussi Raatikainen. Sortavalan työväenyhdistyksen viimeinen puheenjohtaja oli kansanedustaja Jussi Rapo (1934-1944). Pitkäaikainen sihteeri ja varapuheenjohtaja oli kirjaltaja Antti Vuorio. Rouva Gustaava Longa toimi johtokunnan jäsenenä vuodesta 1901.
Hermann Pernsteiner
Hermann Pernsteiner (s. 7. elokuuta 1990 Oberwart) on itävaltalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Amplatz-BMC-joukkueessa 2016 ja on edustanut Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia vuodesta 2018.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Voimakkuus
thumb|250px|Tässä pitoisuus–vaste-kuvaajassa lääkkeellä B (punainen käyrä) on pienempi voimakkuusarvo (katkoviivan leikkauskohta x-akselilla) kuin lääkkeellä A. Lääke B on siis voimakkaampi, koska vasteen saamiseksi sitä tarvitaan pienempi pitoisuus. Voimakkuus on farmakologiassa käytetty suure, joka ilmaisee lääkeaineen vaikutusta suhteessa käytettävään määrään. Voimakkuus ilmaistaan pitoisuutena (moolia per litra). Tarkalleen ottaen voimakkuus tarkoittaa sitä lääkeainepitoisuutta, jolla saadaan ennalta määritelty vaste. Tyypillisesti mitattavana vasteena käytetään puolta lääkeaineen suurimmasta saavutettavissa olevasta vasteesta eli maksimivasteesta.
Lääkeaineen voimakkuus ja lääkeaineen teho ovat yhdessä käytettyjä mutta toisistaan erillisiä suureita. Siinä missä voimakkuus kertoo tarvittavasta lääkeainemäärästä suhteessa kyseisellä lääkeainella saavutettavissa olevaan vaikutukseen, teho kuvastaa lääkeaineella saavutettavissa olevaa maksimivastetta suhteessa muihin lääkeaineisiin.
Portion Boys
Portion Boys on vuonna 2010 toimintansa aloittanut yhtye, joka teki vuonna 2021 lopullisen läpimurron hitillään ”Vauhti kiihtyy feat. Matti ja Teppo”. Yhteensä yhtyeen kappaleita on kuunneltu suoratoistopalveluista yli 160 miljoonaa kertaa.
Yhtyeen ensimmäinen kappale oli ”Pelimiehen paratiisi”, joka julkaistiin vuonna 2010. Seuraava kappale oli vuonna 2012 julkaistu ”Huuleen”. Samana vuonna julkaistiin myös ”Pumppaa”, josta yhtye teki uuden version vuonna 2013. Vuonna 2012 julkaistusta kappaleesta ”Kuka pelkää Leijonaa” yhtye puolestaan teki uuden version vuonna 2016.
”Mielensäpahottaja”-single aiheutti kohun, koska kappaleen nimeä syytettiin tavaramerkkiloukkauksesta. Yhtye ilmoitti myöhemmin kappaleen julkaistavan uudelleen nimellä ”Mieleni pahotin” noin viikon päästä.
Portion Boys osallistui Uuden musiikin kilpailuun 2023 kappaleella ”Samaa taivasta katsotaan”. Se tuli finaalissa toiseksi 152 pisteellä.
Yhtyeen nimi on saanut inspiraationsa nuuskapurkista.
Henrik Ojamaa
Henrik Ojamaa (s. 20. toukokuuta 1991 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai laitalinkki. Hän edustaa Puolan pääsarjan Legia Varsovaa.
Hyperoksia
Hyperoksia eli happimyrkytys tarkoittaa tilaa, jossa ihmisen elimistö saa liikaa happea, eli hapen osapaine hengitettävästä kaasusta (ilmasta) on liian suuri. Kyseiseen tilaan joutumiselta edellytetään riittävän korkea hapen osapaine hengitettävästä ilmasta sekä riittävän korkea ympäröivä paine. Hyperoksia on erityisesti sukeltajien ongelma, sillä esimerkiksi 100 % happea ei voi käyttää yli kuuden metrin syvyydessä, jolloin vedenpaine saa aikaan hapen osapaineen nousun. Turvallisena hapen osapaineen rajana pidetään yleisesti 1,4 baria.
Oireet
Hyperoksian oireita ovat pääasiassa tajuttomuus, päänsärky sekä keskushermostolliset oireet, muun muassa epilepsiakohtausta muistuttavat krampit ja halvaukset, joiden jälkeen potilas lähes hyperventiloi.
Lähteet
1. Timo Vikman: Sukellus
2. Sukeltajaliitto: Nitrox -kurssioppikirja
Kotoa ja kaukaa
pienoiskuva|Lehden kansi 3. tammikuuta 1925 Kotoa ja kaukaa – kansan kirjallinen kuvalehti oli vuosina 1925–1926 ilmestynyt aikakauslehti. Se ilmestyi kerran viikossa sosiaalidemokraattisen Kustannus Oy Kansanvallan julkaisemana. Se painettiin Työväen kirjapaino Oy:ssä Helsingissä. Lehden näytenumero ilmestyi joulukuussa 1924 ja seuraavina kahtena vuonna julkaistiin viikoittain 20–30-sivuinen kuvalehti. Sivuja oli ensimmäisenä vuonna 1 136 ja toisena vuonna 1 050. Lehden päätoimittajana toimi aluksi kansanedustaja Pekka Lönngren ja vuoden 1926 alusta kansanedustaja Heikki Välisalmi.
Kroisos-kuros
Kroisos-kuros, joskus Anávyssoksen kuros, on Kroisos-nimistä nuorukaista esittävä antiikin kreikkalainen kuros-veistos. Se on veistetty arkaaisella kaudella noin vuonna 530–520 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (esine 3851) Ateenassa.
Historia
Kuros esittää taistelussa kuollutta Kroisosta, ja on ollut sijoitettu tämän haudalle. Tämä käy ilmi veistoksen jalustassa olevasta elegisessä distikonissa kirjoitusta piirtokirjoituksesta:
Erään ehdotuksen mukaan Kroisos olisi ollut yhteydessä Alkmeonidien sukuun ja kuollut Pallenen taistelussa jo vuonna 546 eaa. Veistos olisi pystytetty vuonna 528/527 eaa. Alkmeonidien palattua Ateenaan maanpaosta.
Kuros löydettiin Itä-Attikan Anávyssoksesta vuonna 1936, mistä se on saanut toisen nimensä. Löytämisen jälkeen veistos viettiin Kreikasta luvatta Pariisiin, mistä se palautettiin Kreikkaan vuonna 1937.
Veistos
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorukaista. Nuorukainen on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka hiemen eteen astuneena. Kädet ovat sivuilla erossa vartalosta ja nyrkissä. Hiuksia sitoo takaa ohut hiusnauha, jonka alapuolella hiukset ovat kiehkuroilla ja laskeutuvat selälle. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen korkeus on noin 1,94 metriä, joten se on hieman luonnollista kokoa suurempi. Veistos on ollut maalattu. Muun muassa hiuksissa ja hiusnauhassa on jäljellä joitakin jäänteitä punaisesta maalista.
Veistos on säilynyt lähes kokonaisena. Osa vaurioista on antiikin aikaisia. Löytämisen jälkeen veistos oli sahattu osiin kuljettamista varten. Sitä on kunnostettu jonkin verran täyttämällä aukkokohtia kipsillä.
Gajaaga
thumb|Galam vuoden 1707 kartalla. Gajaaga oli siirtomaavaltaa edeltänyt soninkevaltio Senegalin yläjuoksulla nykyisessä Senegalissa ja Malissa. Ranskalaiset kutsuivat sitä nimellä Galam.
Muinaisesta Ghanasta saapuneet soninket perustivat Gajaagan 700- ja 1300-lukujen välillä. Sen hallitsijat eli tunkat kuuluivat Bathily-sukuun. Senegalin varrella sijainneilla marabukylillä ja Bakelin wolofipakoilaisilla oli autonominen asema. Ranskalaiset rakensivat Bakeliin linnoituksen vuonna 1820.
Senegaljoen varrella sijainneen Gajaagan merkitys oli lähinnä kaupallinen. Sen kautta kuljetettiin Bamboukin kultaa, arabikumia sekä orjia pohjoiseen ja Atlantin rannikolle. Valtakunta hajosi 1830-luvulla. Umar Tall hyökkäsi alueelle 1850-luvulla ja Mamadou Lamine kapinoi ranskalaisia vastaan 1880-luvulla. Ranskan siirtomaavalta vakiintui vuoteen 1890 mennessä.
Battles (In Flamesin albumi)
Battles on ruotsalaisen metalliyhtye In Flamesin 12. studioalbumi. Se julkaistiin 11. marraskuuta 2016 levymerkillä Nuclear Blast lukuun ottamatta Pohjois-Amerikkaa, jossa Eleven Seven Music toimii jakelijana.
Battlesin tuotti Howard Benson. Albumi on In Flamesin ensimmäinen yhdysvaltalaisrumpali Joe Rickardin kanssa. Bensonin luottomiehiin lukeutuva Rickard soitti albumin äänitysvaiheessa vielä sessiomuusikon statuksella, mutta liittyi myöhemmin vakijäseneksi, minkä yhtye vahvisti syyskuussa 2016. Hän korvasi marraskuussa 2015 In Flamesin jättäneen Daniel Svenssonin.
Yhtye aloittaa albumin tiimoilta Euroopan kiertueen yhdessä Disturbedin kanssa tammikuussa 2017.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 60. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan kolmannella sijalla.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat kirjoittaneet Anders Fridén ja Björn Gelotte.
Leppäniemen koulu
Leppäniemen koulu on Mäntyharjun eteläosassa Nurmaalla toiminut peruskoulun alakoulu (luokka-asteet 0-6). Kyläkouluun oli Mäntyharjun keskustasta noin 26 kilometriä. Koulun toiminta lakkautettiin vuonna 2015. Koulua kävi vuosina 2006–2013 runsas 20 peruskoululaista, jonka lisäksi koulussa annettiin esikouluopetusta.
Koulu on rakennettu vuonna 1913. Koulun rehtorina toimi loppuvuosina Anne-Miia Kiukas. Leppäniemen koulun opetus oli jaettu kahteen osaan. Alaluokassa opiskelivat lapset esikoululaisista 2-luokkalaisiin ja yläluokassa 3-luokkalaisista 6-luokkalaisiin.
Denis Volotka
Denis Vladimirovitš Volotka (s. 10. lokakuuta 1985) on kazakstanilainen hiihtäjä, joka edusti vuoden 2011 tammikuuhun asti Venäjää.
Volotka on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2010 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kymmenes tila Davosin sprintistä joulukuulta 2011. Hän voitti Nikolai Tšebotkon kanssa vapaan hiihtotavan parisprintin Quebecissä joulukuussa 2012.
Volotka sijoittui kuudenneksi parisprintissä yhdessä Aleksei Poltoraninin kanssa Oslon MM-kisoissa 2011.
Arch Linux ARM
Arch Linux ARM on ARM-pohjaisille prosessoreille tehty versio Arch Linuxista. Se on suunniteltu mahdollisimman yksinkertaiseksi ja nopeaksi. Yksi tärkeimmistä Arch Linux ARM:n tavoitteista on, että käyttäjällä on käyttöjärjestelmäänsä täysi hallinta.
Stiftelsen Brita Maria Renlunds minne
Stiftelsen Brita Maria Renlunds minne (Brita Maria Renlundin muistosäätiö) on Karl Herman Renlundin vuonna 1918 äitinsä muistolle perustama ruotsinkielinen säätiö. Se on 2000-luvulla tunnettu uuden Lastenklinikan rakennuttamista tukevana säätiönä.
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen hallitsema Svenska kulturfonden ja Stiftelsen Brita Maria Renlunds minne ovat yhdessä Uuden Lastensairaalan Tukisäätiön (Stiftelsen Nya Barnsjukhusets Stöd) perustajia.
Toiminta ja tavoitteet
Stiftelsen Brita Maria Renlunds minnen perustajan toiveiden mukaisesti, säätiön hallituksessa on aina toiminut ainoastaan naisia. Kiinteätä omaisuutta on säätiön omistuksessa vähän, suhteutettuna yli 300 miljoonan euron pääomaan. Säätiö omistaa asuntoja, joita vuokrataan pääasiassa ruotsinkieliselle päiväkotihenkilöstölle.
Säädösten mukaisiin tavoitteisiin lukeutuvat
Säätiön vuosittaisesta tuotosta korkeintaan neljäsosa sijoitetaan pääomaan. Loput tuotosta käytetään tavoitteiden edistämiseen.
Bentsotriatsoli
Bentsotriatsoli (C6H5N3) on aromaattinen heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen synteesin lähtöaineena tai korroosionestoaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa bentsotriatsoli on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dimetyyliformamidiin, kloroformiin ja bentseeniin.
Bentsotriatsolia voidaan valmistaa o-fenyleenidiamiinin ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä apuaineena esimerkiksi heterosyklisten yhdisteiden valmistukseen ja ligandina organometalliyhdisteissä. Bentsotriatsolia voidaan käyttää myös kuparin ja kuparin metalliseosten korroosionestoaineena ja valokuvauskemikaalina.
Proheksadionikalsium
Proheksadionikalsium (C10H10O5Ca) eli proheksadionin kalsiumsuola on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa säätelemään kasvien kasvua.
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa proheksadionikalsium on keltaista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa metanoliin, asetoniin ja tolueeniin. Proheksadionikalsium säätelee kasvien kasvua, koska se estää gibberelliinin biosynteesin. Tämän vuoksi esimerkiksi liiallinen versoaminen ja kasvu hedelmäpuissa estyy. Yhdisteen käyttö myös parantaa omena- ja päärynäpuiden satoa. Lisäksi yhdistettä käytetään maapähkinä-, ja koristekasviviljelmillä ja kontrolloimaan nurmien kasvua.
Kleobis ja Biton -kurokset
Historia
Kleobiksen ja Bitonin nimellä tunnetut veistokset ovat tunnetuimpia kurosveistoksia. Veistosparin on toisen veistoksen jalustassa olevan piirtokirjoituksen mukaan tehnyt Polymedes Argoslainen. Veistokset ja osa toisen veistoksen jalustasta löydettiin Delfoin arkeologiselta alueelta Ateenalaisten aarrekammion läheltä vuosina 1893 ja 1894. Toinen jalusta löydettiin vuonna 1907 uudelleenkäytettynä roomalaisaikaisen kylpylärakennuksen seinästä.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Yksityiskohta kasvoista. Veistosten on perinteisesti tulkittu esittävän argoslaisia veljeksiä Kleobista ja Bitonia, joiden tarinan kertoo Herodotos. Nämä tunnettiin voimakkuudestaan, ja he kuolivat nuorina argoslaisten kunnioittamina. Siksi argoslaiset pystyttivät näille patsaat Delfoihin. Koska piirtokirjoitus mainitsee argoslaisen Polymedeen, kyseessä olevia veistoksia on arveltu samoiksi, jotka Herodotos oli nähnyt. Nykyisin veistokset on kuitenkin tulkittu myös Dioskuureiksi eli Kastoriksi ja Polydeukeeksi, joita myös kunnioitettiin Argoksessa.
Veistokset
Tutkimuksessa veistoksiin viitataan kirjaimilla A (museossa oikeanpuoleinen veistos, esine 467) ja B (vasemmanpuoleinen, esine 1524). Veistokset on tehty marmorista, joka on mahdollisesti paroslaista marmoria. Veistoksen A korkeus on 2,16 metriä ja jalustalla 2,35 metriä, ja veistoksen B korkeus 2,18 metriä, toisin sanoen ne ovat luonnollista kokoa suurempia.
Kurokset eli nuorukaiset ovat alastomia saappaita lukuun ottamatta. Jalkineet saattavat viitata siihen, että henkilöt kulkivat pitkiä matkoja, mikä sopii sekä Kleobiksen ja Bitonin että Dioskuurien myyttiin. Kurokset ovat hyvin lihaksikkaita, mikä sekin sopii kumpaankin myyttiin, ja näillä on leveät hartiat. Kasvot ovat leveät ja kolmiomaiset, ja silmät ja korvat suuret. Pitkät hiukset on laitettu taidokkaasti ja sidottu nauhoilla. Kädet ovat sivuilla ja nyrkissä. Veistoksissa on vielä monia niin kutsutun daidalisen kuvanveiston piirteitä.
Veistos A on säilynyt nykyaikaan hyvin ja lähes kokonaisena, ja siitä puuttuvat ainoastaan jalkaterät. Veistoksesta B puuttuu enemmän osasia, kuten oikea käsi ja osa vasemmasta kädestä, sekä osa jaloista ja jalustasta, jotka on kunnostettu. Kummankin veistoksen pinta on hyvin kulunut.
Antero Kajanto
thumb|Antero Kajanto 1930-luvun alussa. Antero Kajanto (nimi aikaisemmin Anton Kononoff, salanimet: A. K. ja Antero-setä 4. joulukuuta 1895 Joensuu – 23. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen Tulenkantajat-ryhmään kuulunut kirjailija.
Kleobis ja Biton -kurokset
Veistokset
pienoiskuva|upright=0.66|Yksityiskohta hiuksista. Patsaan A jalustassa on jäänteitä piirtokirjoituksesta, jonka on joskus tulkittu mainitsevan Bitonin nimen, mutta tulkinta on hyvin kyseenalainen:
Antero Kajanto
Henkilöhistoria
Kajanto kävi viisi luokkaa Joensuun suomalaista klassillista lyseota ja suoritti lennätinvirkamiehen tutkinnon 1915. Hän toimi 1915–1920 lennätinvirkailijana ja 1920–1923 sähköttäjänä. Nuoren Voiman liiton kirjallisen piirin puheenjohtaja Kajanto oli 1923–1924. Aikakauslehteä Sana ja kuva hän toimitti 1927-1928 ja Lukki 1930. Lennättäjä -julkaisun päätoimittajana Kajanto työskenteli vuodesta 1945. Hän toimi myös lausunta-, teatteri- ja kirjallisuuskriitikkona. Kajanto oli naimisissa vuodesta 1929 Anita Maria Sällströmin kanssa.
Kleobis ja Biton -kurokset
Veistokset
Lisäksi jalustoista on luettu erilaisia muita kirjaimia, joissa jotkut tutkijat ovat nähneet sanan, mikä oli Dioskuurien nimitys Argoksessa. Myös tämä tulkinta on kiistanalainen.
Riksu laht
Riksu laht (myös Riksu järv) on Virossa Saarenmaalla Riksun ja Lahetagusen kylissä entisten Lääne-Saaren ja Salmen kuntien välisellä rajalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven etäisyys merestä on 800 metriä. Sen pinta-ala on 44 hehtaaria (ha) ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Saaria on viisi, ja niiden yhteinen pinta-ala on 2,0 ha. Suurin saari on Külalaid, joka on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen eteläpuolella sijaitsee halkaisijaltaan 80 metrinen saari. Kolme muuta saarta sijaitsevat järven rannan tuntumassa. Järven läpi virtaa Riksu jõgi (myös Riksu oja), joka saa alkunsa metsäojana 11 kilometrin päässä ja laskee järveen itäpäässä olevasta Reinulaidin niemestä. Muut neljä tulo-ojaa ovat pieniä. Riksu jõgi (Sepajõe) jatkaa laskujokena lähtemällä järven luoteispäästä ja laskee 1,6 kilometrin päässä Itämereen Pääniske lõugas -nimisessä lahdessa Saarenmaan lounaisrannikolla. Vesi nousee korkean veden aikana järveen ja antaa sinne suolaisen veden pulsseja. Järven valuma-alueen laajuus on 46,4 neliökilometriä. Järven keskisyvyys on noin metrin ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven pohjan laatu vaihtelee: paikoin se on kovaa hiekkaa ja soraa, toisaalla mutapohjaa. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00044 kuutiokilometriä eli 0,44 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä, ja sen rannat ovat matalavetistä ruovikkoa. Riksun kylä on harvaan asuttua seutua, jonka ympäristö on vuorotellen metsää ja peltomaata. Mustajalan ja Tehumardin yhdistävä maantie (tie 102) ohittaa järven pohjoispuolelta. Salmen kunnanraja seuraa järven etelärantaa, joten järven koko vesiala kuuluu Lääne-Saaren kuntaan.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen.
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
Luontoarvoja
Vaikka järvi on matala ja jäätyessään kärsii hapenpuutteesta, on se hyvästä meriyhteydestä johtuen kalaisa. Yleisin laji on ahven, lisäksi runsaana esiintyvät hauki, kiiski, suutari, sorva, ankerias, made, kolmipiikki ja kymmenpiikki.
Laker Airways
Laker Airways oli brittiläinen tilaus- ja halpalentoyhtiö. Sir Freddie Lakerin helmikuussa 1966 perustama yhtiö lennätti aluksi pakettimatkalaisia tilauslennoilla, mutta lensi vuodesta 1977 lähtien myös pitkän matkan halpalentoja Laker Skytrain -nimellä. Sen kotikenttä oli Lontoon Gatwickin lentoasema, jonka lisäksi se lensi myös Berliinin Tegelin lentoasemalta.
Laker Airways kärsi 1980-luvulla talousvaikeuksista, joiden seurauksena se meni lopulta konkurssiin 5. helmikuuta 1982. Yhtiöllä oli tällöin 270 miljoonan punnan velat.
Laker Airways oli maailman ensimmäinen pitkien matkojen halpalentoyhtiö ja se kehitti ilmailua ottamalla käyttöön vähennetyn tehon lähdöt.
Perustaminen ja alkuvuodet
thumb|Laker Airwaysin Bristol Britannia kesäkuussa 1968. Freddie Laker erosi marraskuussa 1965 perustamansa Air Holdings -yhtiön johtokunnasta ja perusti Laker Airwaysin 8. helmikuuta 1966. Yhteyksiensä avulla Laker tilasi yhtiölle tilauslentoja varten kolme BAC 1-11-320L -konetta suoraan tehtaalta. Ennen niiden toimitusta yhtiö käytti Bristol Britannia -koneita, joilla se lennätti sekä matkustajia että rahtia tilauslennoilla. Ensimmäinen Britannia vuokrattiin kuudeksi viikoksi Air Francelle, joka käytti sitä reittilennoilla Pariisiin. Toisen Britannian yhtiö sai elokuussa. Se vuokrattiin sambialaiselle Air Carriersille, joka käytti sitä seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1966 Laker Airways rikkoi 10 000 kuljetetun matkustajan rajan ja oli jo tehnyt 39 000 puntaa voittoa.
Laker Airwaysin ensimmäinen BAC 1-11 toimitettiin 25. helmikuuta 1967, ja se otettiin käyttöön maaliskuussa Lord Brothers -matkatoimiston lomalennoilla Gatwickistä ja Manchesterista Välimeren alueelle. Toinen kone saapui 8. huhtikuuta, ja kolmas vuokrattiin 9. toukokuuta vuodeksi Air Congolle. Laker osti liverpoolilaisen Arrowsmith Holidays -matkatoimiston ja aloitti lomalennot 1-11-koneilla Liverpoolista. Hän solmi myös matkatoimistojen kanssa sopimuksia, joilla hän takasi Laker Airwaysille tietyn määrän lentotunteja joka vuosi. Sen ansiosta hän sai myytyä lentoja jopa kahden vuoden päähän. Osin näiden sopimusten ansiosta Laker Airways teki vuonna 1968 enemmän voittoa kuin yksikään toinen brittiläinen tilauslentoyhtiö ja kuljetti yli 230 000 matkustajaa. Jo heinäkuussa 1967 Laker Airways tilasi uuden BAC 1-11:n, joka toimitettiin seuraavana vuonna. Yhtiön Britannia-koneet myytiin Indonesiaan tammikuussa 1969. Laker käytti hyväkseen länsisaksalaisille lentoyhtiöille toisen maailmansodan jälkeen asetettuja rajoituksia ja alkoi lentää Berliinin Tegelin lentoasemalta, josta tuli yhtiön toinen solmukohta.
Ensimmäiset kaukolennot
thumb|Myöhemmin International Caribbean Airwaysille siirtynyt Boeing 707-138B kesäkuussa 1970. Pohjois-Amerikan lomakohdearvon tiennyt Laker haki vuonna 1969 lupaa aloittaa liikenne Yhdysvaltoihin. Laker Airways osti marraskuussa 1968 lopettaneen British Eaglen kaksi Boeing 707-138B:tä. Niistä ensimmäinen saapui 29. tammikuuta 1969 ja toinen kuukautta myöhemmin. Ne otettiin käyttöön toukokuussa. 158-paikkaisina ne olivat lähes kaksi kertaa 1-11:n kokoisia ja sopivat erityisen hyvin yhtiön reiteille Kanariansaarille ja Pohjois-Afrikkaan. Yhdysvaltain viranomaisten myönnettyä liikennöintiluvan elokuussa 1969 Laker Airways aloitti koneilla viikoittaiset lennot Gatwickistä, Manchesterista ja Glasgow’n Prestwickin lentoasemalta Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Nopeasti kasvava yhtiö organisoitiin uudelleen vuonna 1970. Emoyhtiön nimeksi tuli Laker Airways International, ja sen tytäryhtiöt vastasivat lentojen operoinnista, koneiden huollosta, matkatoimistoista ja hotelleista. Toinen 707:ista siirtyi Freddie Lakerin ja Barbadoksen hallituksen yhdessä perustamalle International Caribbean Airwaysille, joka aloitti halpalennot Luxemburgista Barbadokselle ja lisäsi myöhemmin verkostoonsa myös Gatwickin.
1970-luvun alussa Laker Airways anoi lupaa lentää tilauslentoja ja myydä pakettimatkoja Australiaan. Pitkälti BOAC:n ja Qantasin vastustuksen vuoksi Australian viranomaiset eivät myöntäneet lupaa, vaikka Laker tarjosi vastineeksi Qantasin matkustajille mahdollisuutta kiertää Eurooppaa yhdellä Australian dollarilla.
Laker Skytrain
thumb|Yhtiön ensimmäinen DC-10-10 Skytrain-väreissä elokuussa 1976. Freddie Laker anoi 15. kesäkuuta 1971 lupaa aloittaa ilman ennakkovarauksia lennettävät lennot Gatwickin ja New Yorkin välillä. Laker haki lupaa reitin lentämiseen kesäkaudella päivittäin ja talvikaudella neljästi viikossa yhtiön Boeing 707 -koneilla. Perushinnat, joihin ei kuulunut aterioita tai muita palveluita lennolla, olivat yhteen suuntaan 32,50 puntaa talvikaudella ja 37,50 kesällä. Lakerin laskelmien mukaan lennot olisivat maksaneet itsensä takaisin 62,9 prosentin täyttöasteella, eli jos 158-paikkaisiin koneisiin myytäisiin 100 lippua. Hän odotti kuitenkin täyttöasteen nousevan keskimäärin 70 prosenttiin, mikä olisi tarkoittanut vuodessa 60 388 matkustajaa ja 189 000 punnan voittoa. Lentojen operointiin Laker päätti ottaa käyttöön nimen Laker Skytrain. Nimen hän keksi siitä, että aivan kuten junalla matkustettaessa, matkustajat saapuvat lentoasemalle ostamaan lipun ennakkovarauksen tekemisen sijaan.
Viranomaiset epäsivät aluksi luvan, mutta Lakerin valituksen jälkeen päätös kumottiin helmikuussa 1972. Vain kuukautta myöhemmin Britannian hallitus perui luvan ja sanoi, että sitä pitäisi anoa uudelleen juuri perustetulta Civil Aviation Authoritylta. Uuteen hakemukseen Laker ilmoitti kesäkauden lennoille konetyypiksi Douglas DC-10-10:n, joita hän oli tilannut kaksi odottaen luvan myöntämistä. Niistä ensimmäinen saapui yhtiölle marraskuussa 1972 ja lensi ensimmäisen kaupallisen lentonsa 21. marraskuuta. Laker alkoi käyttää DC-10-koneitaan suosituimmilla reiteillään, esimerkiksi Teneriffalle ja Mallorcalle. Lisäksi niitä vuokrattiin muille lentoyhtiöille ja käytettiin muun muassa hadž-pyhiinvaelluslennoilla.
Erikoista Laker Airwaysin Skytrain-lupataistelussa oli se, että luvan myöntämistä eivät vastustaneet valtionyhtiöt BEA ja BOAC, vaan päävastustaja oli Laker Airwaysin tavoin yksityinen British Caledonian. Se uskoi, että halvat Skytrain-lennot veisivät matkustajat sen lennoilta erityisesti ottaen huomioon sen, että molempien yhtiöiden kotikenttä oli Gatwick. Vastustuksen taustalla oli myös se, että Britannian ja Yhdysvaltain välistä lentoliikennettä säännelleen Bermudan sopimuksen mukaan reittilentoja sai kahden kaupungin välillä joitakin reittejä lukuun ottamatta lentää vain yksi lentoyhtiö. Lontoo–New York oli yksi reiteistä, joilla sallittiin toinenkin yhtiö. BEA:n ja BOAC:n yhdistyessä vuonna 1974 muodostunut British Airways lensi jo reittiä, joten liikennöintioikeuden myöntäminen Laker Skytrainille olisi tarkoittanut, että British Caledonian olisi voinut lentää kaupunkien välillä vain tilauslentoja.
Yhtiön kolmas DC-10 toimitettiin vuonna 1974. Neljäs kone, DC-10:n toinen prototyyppi, ostettiin halvalla McDonnell Douglasilta kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1977, viiden vuoden oikeustaistelujen jälkeen, Freddie Laker sai vihdoin sekä Yhdysvalloista että Britanniasta luvan Skytrain-lentojen aloittamiseen. Ensimmäinen lento lähti Gatwickistä kohti New Yorkia 26. syyskuuta kuljettaen 272 matkustajaa. Skytrain oli suuri menestys. Alkuaikoina ihmiset tulivat jonottamaan lippuja jopa 65 tuntia ennen lennon lähtöä sekä Lontoossa että New Yorkissa. Ensimmäisen vuoden aikana suurin osa lennoista olikin täynnä ja voitot nousivat yli kahden miljoonan punnan.
Vuoden 1977 lopulla Laker alkoi suunnitella Skytrain-lentoja Los Angelesiin. DC-10-10:n toimintamatka ei kuitenkaan riittänyt Yhdysvaltain länsirannikolle asti, joten Laker Airways osti Cathay Pacificilta kaksi Boeing 707-351B -konetta. Niistä ensimmäinen tuli yhtiön käyttöön joulukuussa 1977 ja toinen seuraavan vuoden toukokuussa. Ensimmäinen lento Los Angelesiin lennettiin elokuussa 1978. Alkuvuonna 1979 Laker hankki kaksi DC-10-10-konetta lisää ja tilasi lisäksi McDonnell Douglasilta viisi pidemmän toimintamatkan DC-10-30-mallia. Niistä ensimmäiset saapuivat tammikuussa 1980. Ne korvasivat pian 707-351B:t, jotka romutettiin Lashamissa.
Vuonna 1977 Laker Airways haki uudelleen lupaa aloittaa tilauslennot Australiaan. Australian liikenneministeri Peter Nixon hylkäsi kuitenkin hakemuksen. Qantasin lobbauksen vuoksi ministeri päätti suosia edelleen Qantasin ja British Airwaysin duopolia, joka niillä oli Britannian ja Australian välisillä lentoreiteillä. Nixon sanoi myös, että Lakerin halvat lennot vain Sydneyyn ja Melbourneen syrjisivät niitä australialaisia, jotka asuvat muualla maassa. Tämä sai Freddie Lakerin sanomaan, että ministeri luuli yhä Maan olevan litteä eikä ollut kuullut siitä, että Australiassa oli alueellisia lentoyhtiöitä, jotka kuljettivat ihmisiä maan sisällä.
Laajennusyritykset
thumb|Laker Airwaysin toinen Airbus A300 helmikuussa 1982. Syyskuussa 1978 Laker Airways tilasi kymmenen uutta Airbus A300B4 -konetta. Sopimukseen sisältyi oikeus vaihtaa haluttaessa viimeiset neljä konetta Airbus A310:ksi. Koneista ensimmäinen toimitettiin tammikuussa 1981. Uusilla koneilla Laker Airways aikoi avata jopa 666 Skytrain-reittiä Eurooppaan. Aiotuista reiteistä vain 37 oli Britannian ja Euroopan välisiä, ja niinpä uusien reittien avaaminen olisi vaatinut vapaampia liikennöintioikeuksia Euroopan sisällä. Freddie Lakerin mukaan tämä oikeus sisältyi Rooman sopimukseen, mutta Civil Aviation Authority hylkäsi hakemuksen sanoen, että sopimus ei kata siviili-ilmailua. Vuonna 1981 Lakerille myönnettiin kuitenkin lopulta lupa aloittaa reittilennot Zürichiin British Airwaysin luovuttua reitistä.
Britannian hallitus päätti vuonna 1979 avata Lontoo–Hongkong-reitin kilpailulle. Laker Airways, British Caledonian ja hongkongilainen Cathay Pacific hakivat lupaa liikenteen aloittamiselle. Laker suunnitteli hakemuksessa lentävänsä päivittäin Sharjan kautta DC-10-koneilla. Civil Aviation Authority myönsi luvan lopulta British Caledonianille. Se hylkäsi Laker Airwaysin hakemuksen, koska Laker tarjosi vain halpalentoja. CAA ei ollut tyytyväinen Lakerin toimittamaan aineistoon eikä ollut varma, oliko reitillä kysyntää halpalennoille. Hongkongin Air Transport Licensing Authority (ATLA) ei kuitenkaan ollut päätökseen tyytyväinen, koska se oli alun perin ehdottanut, että oikeudet myönnettäisiin sekä British Caledonianille että Cathay Pacificille. Britannian kauppaministeri John Nott kumosi lopulta CAA:n päätöksen ja avasi reitin vapaasti kaikille lentoyhtiöille. ATLA ei kuitenkaan myöntänyt Laker Skytrainille lupaa, sillä sen suunnittelemat 250 000 vuosittaista paikkaa olisivat olleet reitillä ylitarjontaa.
Hongkongin reitin suunnittelun aikaan Laker Airways suunnitteli myös maailmanympärilentojen aloittamista. Tämä olisi tapahtunut yhdistämällä Skytrain-lennot Gatwickistä Los Angelesiin ja Gatwickistä Hongkongiin Tyynenmeren Honolulun ja Tokion kautta ylittävällä lennolla. Erityisesti Cathay Pacific vastusti Lakerin suunnitelmia, sillä sen markkina-asema Hongkong–Tokio-reitillä oli vahva eikä se halunnut kilpailijaa. Laker joutui kuitenkin hylkäämään suunnitelmansa, koska ATLA ei myöntänyt sille lupaa lentää Lontoon ja Hongkongin välillä.
Vuonna 1980 Laker Airways perui hakemuksensa tilauslentojen aloittamiseksi Australiaan ja haki sen sijaan lupaa halpalentojen lentämiseen. Se suunnitteli lentävänsä kolmesti viikossa Sydneyyn, kolmesti Melbourneen ja kerran Perthiin DC-10-30 -koneilla. Toisin kuin tavallisilla Skytrain-lennoilla, Australian lennoilla suunniteltiin tarjottavan Pullman-nimistä ykkösluokkaa. Britannian Civil Aviation Authority ei hyväksynyt Lakerin eikä kilpailevan British Caledonianin hakemusta, sillä sen mielestä Australian viranomaiset tuskin hyväksyisivät uutta lentoyhtiötä maiden välille ilman sitä, että myös toiselle australialaisyhtiölle myönnetään lupa. Tämä olisi CAA:n mielestä pakottanut reittiä jo lentäneet yhtiöt vähentämään lentojensa määrää, koska matkustajia ei enää olisi riittänyt kaikille lennoille. Laker Airwaysin kasvuennusteita se piti ylioptimistisina ja aiottua hinnoittelua epämääräisenä.
Talousvaikeudet ja konkurssi
thumb|Laker Airwaysin koneita säilytyksessä konkurssin jälkeisenä päivänä. 1980-luvulle tultaessa Laker Airways oli menettänyt mahdollisuutensa laajempaan halpalentoverkostoon Euroopassa ja Aasiassa. Jäljelle jäivät jo olemassa olleet lomalennot ja Skytrain-reitit, ja erityisesti lomalennot Floridaan menestyivätkin hyvin 1980-luvun alussa puntaan nähden heikon dollarin ansiosta. Vuonna 1981 punta heikkeni, ja lomaliikenne Floridaan väheni. Vielä isompi ongelma oli se, että Lakerin lentokoneet oli ostettu pääasiassa dollariin sidotuilla lainoilla, kun taas kaksi kolmasosaa yhtiön tuloista oli puntia. Pelkästään punnan heikkenemisen seurauksena Laker Airwaysin lainat olivat kasvaneet 16 prosenttia niiden ottamisesta.
Samaan aikaan alkoi maailmanlaajuinen taantuma ja polttoaineen hinnan nousu, minkä seurauksena lentoyhtiöiden matkustajamäärät vähenivät. Atlantin ylittävien reittien vuotuinen kasvu hidastui 1,5 prosenttiin, kun se vielä 1970-luvulla oli ollut 12–15 prosenttia. Suuret lentoyhtiöt vastasivat tähän myymällä lippuja jopa tappiolla, mutta pienemmällä Laker Airwaysillä ei ollut tähän varaa. Sen osakepääoma oli vuonna 1980 vain 504 000 puntaa. Lainaa yhtiöllä oli 111,4 miljoonaa puntaa, ja sen tuottavuus laski jatkuvasti. Maaliskuussa 1980 päättyneen kalenterivuoden aikana sen liikevaihto oli 111,4 miljoonaa puntaa, mutta voitto vain noin 236 000 puntaa. Tilannetta vaikeutti se, että Lakerin DC-10:t, joiden arvoksi oli merkitty 136,4 miljoonaa puntaa, olivat käytännössä arvottomia. Konetyypin kysyntä niin uutena kuin käytettynä oli romahtanut paljon julkisuutta saaneiden Turkish Airlinesin lennon 981 ja American Airlinesin lennon 191 onnettomuuksien jälkeen.
Elokuussa 1981 paljastui, että Freddie Laker yritti siirtää DC-10-koneiden hankkimiseen käytetyn lainansa takaisinmaksua. Civil Aviation Authority alkoi tutkia Laker Airwaysin tilannetta ja totesi sen tarvitsevan pikaisesti ainakin viisi miljoonaa puntaa pääomaa. Kun alkoi näyttää siltä, ettei Laker Airways kykenisi maksamaan myöskään Airbusien hankintaan käytettyä lainaa, järjestettiin kokous, jossa olivat läsnä Freddie Laker, hänen talousneuvonantajansa sekä kaikki pankit, lentokonevalmistajat ja muut, joille Laker Airways oli velkaa. Laker Airwaysin taloustilanteen todettiin olevan niin heikko, että jos takaisinmaksuja ei saataisi siirrettyä kesäkauden 1982 lopulle, yhtiön olisi pakko lopettaa toimintansa. Lopulta sovittiin, että Airbus auttaa löytämään ostajan Lakerin A300-koneille kesäkauden jälkeen, jolloin Laker Airways saisi lainansa maksettua.
Uudistetun takaisinmaksusopimuksen lisäksi Lakerin DC-10:t valmistanut McDonnell Douglas ja niiden moottorien valmistaja General Electric sopivat pelastuspaketista, jossa ne olisivat ostaneet Laker Airwaysin osakkeita viidellä miljoonalla punnalla. Osin British Caledonianin ja muiden Lakerin kilpailijoiden painostuksesta ja osin siksi, että osakkeiden ostamisen seurauksena niistä olisi tullut osaomistajia lentoyhtiössä, joka kilpaili niiden muiden asiakkaiden kanssa, pelastuspaketti peruuntui. General Electric veti tarjouksensa kokonaan pois, kun taas McDonnell Douglas muutti tarjoamansa summan lainaksi. Laker Airwaysin talousasioita hoitanut Midland Bank -pankki vaati, että Laker hankkii vaadittavat viisi miljoonaa puntaa jostakin muualta, ja kun tämä ei onnistunut, Laker Airways asetettiin konkurssiin 5. helmikuuta 1982. Yhtiölle jäi 270 miljoonan punnan velat. Lakerin koneet asetettiin välittömästi lentokieltoon, ja yksi Teneriffalle matkalla ollut lento käännytettiin Biskajanlahden yllä takaisin.
Downtown Battle Mountain
Downtown Battle Mountain on yhdysvaltalaisen post-hardcore -yhtye Dance Gavin Dancen esikoisalbumi, jonka julkaisi Rise Records 15. maaliskuuta 2007. Albumilta julkaistiin neljä singleä ja yhtye julkaisi albumille jatko-osan Downtown Battle Mountain II vuonna 2011.
Laker Airways
Talousvaikeudet ja konkurssi
Konkurssin jälkeen Freddie Laker haastoi British Airwaysin, British Caledonianin, Pan Amin, Trans World Airlinesin, Lufthansan, Air Francen, Swissairin, KLM:n, SAS:n, Sabenan, Alitalian ja UTA:n oikeuteen väittäen, että ne ajoivat Laker Airwaysin konkurssiin saalistushinnoittelulla. Oikeustapauksessa päädyttiin sopuratkaisuun vuonna 1985, kun yhtiöt lupasivat maksaa Laker Airwaysin velat sekä henkilöstön palkat ja muut maksamatta jääneet maksut. Arviot summasta vaihtelevat 48 miljoonasta dollarista jopa 300 miljoonaan. Lisäksi British Airways teki erillisen sopimuksen, jossa se maksoi Freddie Lakerille henkilökohtaisesti kahdeksan miljoonaa puntaa. Konkurssi vahingoitti pahoin Lakerin mainetta Britanniassa. Hän muuttikin ensin Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Bahamalle, jossa hän perusti uuden Laker Airways -nimeä kantavan lentoyhtiön.
Downtown Battle Mountain
Albumin nimi tulee Nevadan Battle Mountain -vuoresta, jossa yhtye vieraili samoihin aikoihin kun albumia sanoitettiin. Yhtyeen entinen kitaristi Sean O' Sullivan lähti pois yhtyeestä albumin julkaisun jälkeen.
Laker Airways
Kohteet
Laker Airways lensi 1970-luvun alussa lomalentoja Gatwickistä ja Manchesterista seuraaviin 21 kohteeseen Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Lisäksi se lensi kausittain myös Bristolista, Glasgow’sta, Liverpoolista ja Berliinistä.
Skytrain-reitit
1980-luvun alussa Laker Airways lensi seuraavilla reiteillä halpalentoja Laker Skytrain -nimellä.
Onnettomuudet
thumb|Onnettomuuskone G-AVBX helmikuussa 1982. Laker Airwaysin historian ainoa onnettomuus sattui 17. elokuuta 1969, kun tilauslennolla Klagenfurtista Berliiniin ollut BAC 1-11 (G-AVBX) teki hätälaskun Hannoveriin ohjaamon takana syttyneen tulipalon vuoksi. Yksikään 83 matkustajasta ja kuudesta miehistön jäsenestä ei loukkaantunut, ja palo sammutettiin koneen laskeuduttua turvallisesti. Antenninvirityslaitteesta alkunsa saanut palo syttyi koneen ollessa 48 kilometrin päässä Hannoverista. Savu vähensi näkyvyyden ohjaamossa alle puoleen metriin, mutta miehistö sai savun hälvenemään poistamalla paineistuksen ja avaamalla ohjaamon sivuikkunaa. Matkustamohenkilökunnalla ei laskeutumisen aikana ollut käytettävissään kuulutuslaitteistoa eikä yhteyttä ohjaamoon, ja tavanomaiset hätätoimenpiteet päätettiin hylätä ajan vähyyden vuoksi. Laskeutumisen jälkeen lentäjät pysäyttivät koneen nopeasti ja matkustajat evakuoitiin. Lentäjälle ja perämiehelle myönnettiin tapauksen jälkeen kuningattaren tunnustus arvokkaasta palveluksesta.
Onnettomuuden jälkeen BAC antoi huoltomääräyksiä kaikille 1-11:n käyttäjille. Lisäksi ilma-alusten lentokelpoisuudesta Britanniassa vastannut Airworthiness Requirements Board antoi yleisen kehotuksen tarkastaa koneiden happijärjestelmät, jotta niissä olevat vuodot eivät aiheuta palovaaraa paikkoihin, joissa tulipalojen tulisi olla mahdottomia. Se alkoi lisäksi kiinnittää erityistä huomiota lentokoneiden sisustuksissa käytettyjen materiaalien paloturvallisuuteen.
Järveotsa järv
Järveotsa järv (myös Järvetsa järv, Järvatse järv, Järvatsi järv, Turvaste Järveotsa järv, Selgjärv) on Virossa Harjumaalla Sauen kunnassa Siimikan kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järvi sijaitsee Turbasta viisi kilometriä luoteeseen. Sen pinta-ala on 17 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole tulo- tai laskuojia, joten se on umpijärvi. Järven valuma-alueen laajuus on 0,7 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,1 metriä ja suurin syvyys 6,3 metriä. Rannat ovat äkkisyviä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00035 kuutiokilometriä eli 0,35 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Itärannat ovat metsämaata lukuun ottamatta pohjoisrannan maatalon peltoa; länsirannat ovat suota. Rannat ovat hiekkaisia pohjoispäässä ja muualla järvenpohja on mutainen.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea.
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.
Luontoarvoja
Järvessä ei ole kovin paljon kalaa. Yleismmät lajit ovat allikkosalakka ja ruutana. Järvessä esiintyy myös ahven, karppi, törö ja särki.
Järven länsirannasta saa alkunsa merkitty 6,5 kilometriä pitkä patikkareitti, joka kiertää lännessä Valgejärven ja Valgejärven suon laitaa (Valgejärv raba).
Valgejärv (Riisipere)
Valgejärv (Valgjärv, Riisipere Valgejärv, Turvaste Valgejärv) on Virossa Harjumaan Sauen ja Läänemaan Lääne-Nigulan kuntien rajalla sijaitseva järvi.