cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta
Tyytymättömyyden kasvu ja perestroika
Valko-Venäjän omaa kulttuuria ja kieltä elvyttämään perustettiin valkovenäläisen humanistin Frantsysk Skarynan nimeä kantava seura vuonna 1989.
Taloudessa meni 1980-luvun lopulla vielä suhteellisen hyvin. Valko-Venäjän tehtaiden koneita oli uusittu ja niiden tuotanto meni pääosin vientiin ja muihin neuvostotasavaltoihin.
Kohti itsenäisyyttä
Kurapatyn joukkohaudat löytänyt Paznjak perusti yhdessä muiden aktivistien kanssa Valko-Venäjän kansanrintaman (BNF). Kansanrintaman tarkoituksena oli painostaa viranomaisia Tšernobylin tuhojen hoitamisessa ja kielikysymyksessä. BNF näytteli merkittävää osaa itsenäistymiskehityksessä. Kansanrintaman toiminta painottui maan pääkaupunkiin Minskiin.
Kansanrintama politisoitui ja vuoteen 1990 mennessä se muodosti avoimen vastavoiman kommunisteille. Maaliskuussa 1990 pidettiin Valko-Venäjän korkeimman neuvoston vaalit. Kommunistit saivat enää 86 % prosenttia äänistä loppujen mennessä kansanrintamalle. Kansanrintaman saamat 14 % osoittautuivat kuitenkin tärkeämmiksi, sillä muiden neuvostoliittolaisten kommunistien tavoin olivat myös valkovenäläiset toverit hajallaan ja tuuliajolla.
Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen johdosta elokuussa 1991 Valko-Venäjän korkein neuvosto kokoontui kansanrintaman pyynnöstä ensimmäiseen erikoisistuntoonsa. Toinen erikoisistunto pidettiin 17.–19. syyskuuta. Siinä päätettiin muuttaa valtion nimi Valko-Venäjän tasavallaksi. Puheenjohtajaksi tuli Stanislav Šuškevitš, joka johti maata vuoteen 1994.
Joulukuun 8. päivänä 1991 Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän johtajat allekirjoittivat Belavežan sopimuksen Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n perustamisesta. Tämä tarkoitti Neuvostoliiton hajoamista. Valko-Venäjä oli nyt itsenäinen valtio.
Valko-Venäjän puoluejohtajat
Valko-Venäjän kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri oli käytännössä neuvostotasavallan korkein johtaja.
Ramiz Alia
Ramiz Alia (18. lokakuuta 1925 – 7. lokakuuta 2011 ) oli Albanian valtionpäämies 1985–1992. Hänestä oli jo pitkään kasvatettu Enver Hoxhan vallanperijää, joten oli luonnollista, että hän nousi valtaan Hoxhan kuoltua.
Alian noustessa valtaan maa oli sisäisissä vaikeuksissa. Älymystö alkoi vaatia enemmän vapauksia. Ympärillä kommunistivallat murentuivat yksi toisensa jälkeen. Alia alkoi tehdä muutoksia hitaasti ja kärsivällisesti, aloittaen taloudellisista rakenteista. Älymystön vaatimuksista huolimatta hän ei höllännyt sensuuria.
Vuoden 1990 lopulla tuhannet albanialaiset loikkasivat Kreikkaan vuoristoseudun yli. Ramiz Alia jatkoi maan johdossa demokratisoitumiskehityksen alussa, ja hänen tittelinsä muuttui 1991 valtionpäämiehestä presidentiksi. Alian johtama puolue kärsi tappion vuoden 1992 vaaleissa, ja maan johtoon nousi Sali Berisha.
Alia sai toukokuussa 1994 syytteen kavalluksesta ja vallan väärinkäytöstä. Heinäkuussa 1994 hän sai yhdeksän vuoden vankeustuomion sekä lisäksi hänet tuomittiin maksamaan valtiolle kavalluksista 50 000 markan korvaus. .
Nicanor Parra
thumb|upright|Nicanor Parra vuonna 2014. Nicanor Parra (5. syyskuuta 1914 San Fabián de Alico – 23. tammikuuta 2018 Santiago de Chile) oli chileläinen runoilija.
Parran ensimmäinen kokoelma Poemas y Antipoemas (1954) on latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden klassikkoja. Se on myös 1900-luvun tunnetuimpia espanjankielisiä runoteoksia, ja sen tekijä oli useasti ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi. Parra sai vuonna 2011 espanjankielisen maailman arvostetuimman Premio Cervantes -kirjallisuuspalkinnon.
Parra pyrki tuotannossaan ulos runouden perinteisistä kaavoista. Runojen tyyli on värikästä ja vivahtaa surrealismiin. Hän nimitti runojaan "antirunoudeksi" ja itseään antipoetaksi. Hänen sisarensa oli laulaja-lauluntekijä Violeta Parra (1917–1967).
Parra valmistui vuonna 1938 Chilen yliopistosta matematiikan- ja fysiikanopettajaksi. Hän jatkoi vuonna 1943 fysiikanopintoja Brown Universityssä Yhdysvalloissa ja toimi sittemmin Santiagon yliopistossa matematiikan ja fysiikan opettajana.
Kapinmesikot
Kapinmesikot (Promeropidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimoon kuuluu BirdLife Suomen luokituksen mukaan neljä sukua ja viisi lajia. Lajit ovat kapinmesikko (Promerops cafer), natalinmesikko Promerops gurneyi, bulbulirastas Arcanator orostruthus, rokkorastas, Modulatrix stictigula ja kastanjatimali Kakamega poliothorax. Kolme viimeistä lajia katsotaan toisinaan kuuluviksi kapinmesikoiden heimon sijasta heimoon Modulatricidae
Kansanterveyslaki
Kansanterveyslaki sisältää määräykset Suomen kuntien tehtävistä terveydenhuollon järjestämisessä. Sen säätäminen vuonna 1972 oli sodanjälkeisen ajan ehkä merkittävin terveydenhuollon uudistus. Kunnanlääkärijärjestelmä purettiin ja jokainen kunta velvoitettiin huolehtimaan perusterveydenhuollosta perustamalla terveyskeskus yksin tai yhdessä naapurikuntien kanssa. Terveyskeskuksessa yhdistettiin saman katon alle monet terveyspalvelut, kuten yleislääkärin vastaanotto, neuvola, hammashuolto, vuodeosasto ja kouluterveydenhuolto. Tarkoituksena oli siirtää terveydenhuollon painopistettä ehkäisevään terveydenhoitoon ja avosairaanhoitoon. Kansanterveyslain aiheuttamat lisäkustannukset jaettiin valtion ja kunnan kesken, ja valtio alkoi maksaa osan kustannuksista kunnalle valtionosuutena.
Eric Hoffer
Eric Hoffer (25. heinäkuuta 1902 – 21. toukokuuta 1983) oli yhdysvaltalainen filosofi ja yhteiskunnallinen kirjailija. Hän kirjoitti kymmenen teosta, ja ansaitsi maineensa erityisesti kiitetyllä teoksellaan Tosiuskovainen (1951). Hoffer sai vapauden mitalin helmikuussa 1983 presidentti Ronald Reaganilta.
Kuka pelkää Virginia Woolfia?
Kuka pelkää Virginia Woolfia? (Who’s Afraid of Virginia Woolf?) on Edward Albeen avioliittodraama vuodelta 1962. Se tutkii keski-ikäisen avioparin, professori Georgen ja hänen puolisonsa Marthan, avioliiton kariutumista.
Yli kolmituntisen, kolminäytöksisen näytelmän alussa Martha ja George ovat kutsuneet yliopiston henkilökuntajuhlien jälkeen kotiinsa jatkoille nuoren pariskunnan Nickin ja Honeyn, jotka joutuvat isäntäparin alkoholinhuuruisen välienselvittelyn todistajiksi. George ja Martha puhuvat heille muun muassa parinkymmenen vuoden ikäisestä pojastaan, joka kuitenkin näytelmän lopulla osoittautuu lapsettoman pariskunnan itselleen keksimäksi tarinaksi, josta ei olisi saanut puhua ulkopuolisille.
Näytelmän nimi on sanaleikki feministikirjailija Virginia Woolfin nimestä ja Disney-elokuvassa Kolme pientä porsasta kuullusta laulusta ”Who’s Afraid of the Big Bad Wolf?”, suomeksi sanoilla ”Pahaa sutta ken pelkäisi”. Laulua lauletaan toistuvasti näytelmässä näillä muunnelluilla sanoilla.
Näytelmä voitti Tony-palkinnon ja New York Drama Critics’ Circlen palkinnon vuoden parhaana näytelmänä. Sitä esitetään yhä paljon, ja vuonna 1966 Mike Nichols ohjasi siitä tunnetun samannimisen elokuvasovituksen, pääosissa Elizabeth Taylor ja Richard Burton.
Jia Sidao
pienoiskuva|Jia Sidao Jia Sidao (, 1213 – 1275) oli Kiinan Eteläisen Song-dynastian kansleri dynastian loppuvuosina 1259–1275. Hänen siskonsa oli keisari Lizongin jalkavaimo, mistä oli poliittista hyötyä Jian uralle. Mongolien hyökkäykset johtivat Song-dynastian päättymiseen vuonna 1279, ja sitä ennen kiinalaiset hävisivät ratkaisevia taisteluita muun muassa Xiangyangissa ja Wuhussa. Sotilaalliset tappiot sekä epäonnistunut maareformi ja keisarillisen hovin sisäiset juonittelut heikensivät Jian valtaa, ja hänet surmattiin vuonna 1275.
Mikko Rämö
Mikko Rämö (s. 27. heinäkuuta 1980) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän toimii Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikien apuvalmentajana.
Pelaajaura
Hän oli ensimmäinen suomalainen maalivahti Venäjän pääsarjassa, kun hän pelasi kauden 2004–2005 Amur Habarovskissa. Hän teki sopimuksen venäläisen joukkueen Vitjaz Tšehovin kanssa syksyllä 2005, mutta hänet vapautettiin marraskuussa, ja hän teki uuden sopimuksen Jokereiden kanssa. Rämö myytiin tammikuussa 2006 pelaajakaupassa HIFK:hon vaihdossa Tom Askeyhin.
Kaudelle 2006–2007 Rämö teki sopimuksen ruotsalaisen Mora IK:n kanssa. Kaudella 2007–2008 Rämö pelasi Mestiksen Hokissa ja Itävallan toisella sarjatasolla VEU Feldkirchissa. Kaudeksi 2008–2009 Rämö teki jatkosopimuksen seuran kanssa ja pääsi kokeilemaan taitojaan myös Itävallan pääsarjassa EHC Linzin joukkueessa. Kaudeksi 2009–2010 Rämö solmi sopimuksen Jokipoikien kanssa.
Rämö voitti kaudella 2009–2010 Mestiksen mestaruuden Joensuun Jokipojissa ja palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Kaudeksi 2010–2011 Rämö siirtyi Mestiksessä pelaavaan KooKooseen.
Kaudet 2015–2016 ja 2016–2017 Rämö edusti Saksan toisella sarjatasolla pelannutta EC Bad Nauheimia.
Hugo Vasquez
Hugo Sebastiano Vasquez (s. 5. helmikuuta 1978 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten telenovelasta Tuhkimotarina (Mi Gorda Bella) Jordi Rosalesin roolista. Vasquezilla on ollut muutamia sivurooleja eteläamerikkalaisissa elokuvissa.
Vasquez meni kihloihin floridalaisen Elizabeth Hintonin kanssa. Vasquez ja Hinton erosivat parin vuoden yhdessäelon jälkeen. Myöhemmin Vasquez meni naimisiin argentiinalaisen Julieta Carreñon kanssa. Carreño ja Vasquez saivat tyttövauvan toukokuussa 2007.
Lapsuus
Vasquezin äiti Natalie Lazaro de Vasquez oli kotoisin Brasiliasta mutta ollessaan raskaana, (odottaessaan Hugoa) hän muutti Venezuelaan. Hugon isä oli kotoisin Venezuelasta. Vasquez aloitti näyttelemisen 9-vuotiaana. Lapsena Vasquez asui Venezuelassa, mutta lähti aikuisena opiskelemaan näyttelemistä, hän opiskeli New Yorkissa, Saksassa ja Kolumbiassa, ja muutti sitten takaisin Venezuelaan.
Heikki Salomaa
Heikki ”Hiski” Juhani Salomaa (17. elokuuta 1959 – 1. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen muusikko, näyttelijä ja huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen perustajajäsen. Salomaalta on julkaistu myös postuumi novellikokoelma Pienet tarinat.
Elämäkerta
Salomaa aloitti näyttelijänä Helsingin Ylioppilasteatterissa 1981. Merkittävin rooli oli Pekka Ruohorahnnan näytelmässä Kylmät jäähyväiset. Hän myös ohjasi Ylioppilasteatterille yhden näytelmän. Salomaa näytteli myös muutamia elokuvarooleja. Niistä ensimmäinen oli päärooli Janne Kuusen elokuvassa Apinan vuosi (1983).
Salomaa alkoi soittaa ja näytellä Vanhan ylioppilastalon edustalla vuonna 1982. Katusoittaminen oli tuohon aikaan vielä Suomessa harvinaista. Seuraavana vuonna hän perusti Timo Erängön ja Ari Kettusen kanssa huumoriyhtye Lapinlahden Linnut. Kolmikko oli kyllästynyt laitosteatteriin ja halusi tehdä jotain omaperäistä ja luovaa. Salomaa lauloi yhtyeessä ja soitti useita eri soittimia. Konserteissaan yhtye esitti musiikin lisäksi sketsejä ja teki myös viihdeohjelmia televisioon. Suosituimmillaan se oli 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Lokikirja
Lokikirja on laivoilla pidettävä päiväkirja, merilain (674/1994 Suomen asetuskokoelmassa) mukaiselta nimeltään "laivapäiväkirja". Lokikirjan alkuperäinen tarkoitus oli kirjata tasaisin aikavälein laivan nopeus, josta voitiin päätellä kuljettu matka. Tätä tietoa tarvitaan laivan sijainnin määrittämiseen navigoitaessa. Samoin lokikirjaan merkitään kaikki laivalla olijat.
Heikki Salomaa
Elämäkerta
Salomaa kuoli sydänlihaksen laajentumisen aiheuttamaan sairauskohtaukseen. Hänen viimeiseksi äänitteekseen jäi Lapinlahden Lintujen 12. albumi Kolmas jalka haudassa. Vuonna 2004 julkaistiin Salomaalta jääneistä teksteistä koostettu novellikokoelma Pienet tarinat.
Lokikirja
Nykyään lokikirja sisältää monentyypistä informaatiota aluksen kulusta, olosuhteista ja tapahtumista. Lokikirjaan tehdään merkinnät vähintään päivittäin.
Heikki Salomaa
Elämäkerta
Salomaa harrasti nyrkkeilyä. Hänen vaimonsa Marjo on merkitty laulajaksi ainakin yhdellä Lapinlahden Lintujen albumilla. Pariskunnalla oli yksi lapsi.
Lokikirja
Kauppa-aluksissa lokikirjan pitovastuu kuuluu kulloinkin vahtia ajavalle perämiehelle tai päällikölle. Merilaki määrittää, että lokikirjaan tulee merkitä aluksen sijainti tai muu merkittävä seikka satamassa vuorokausittain ja merellä vahtivuoroittain. Kauppa-aluksen päällikkö vahvistaa aina allekirjoituksellaan lokikirjan merkinnät oikeiksi. Pienaluksissa ja veneissä lokikirjasta huolehtii päällikkö.
Lokikirjaan kirjataan paitsi kulku-, tankkaus- ja proviantintäydennysmerkinnät myös septitankin tyhjennykset, joista voidaan kyllä pitää myös erillistä jätelokikirjaa. Myös matkalla tehdyt erityishavainnot, kuten havaitut öljyvahingot, haaksirikot, väylätukokset, loistojen toimintavirheet tai rikkoutuneet merimerkit tulee kirjata lokikirjaan.
Seattle (päällikkö)
thumb|right|Seattle.
Seattle (myös Sealth tai Seathl) oli Suquamish- ja Duwamish-intiaaniheimojen päällikkö. Hän syntyi noin vuonna 1789 ja kuoli 1866. Seattlen heimot asuivat kutakuinkin nykyisen Washingtonin osavaltion alueella. Seattlen kaupunki on saanut nimensä hänen mukaansa. Naapurien ryhtyessä vuonna 1855 sotaan valkoisia vastaan Seattle piti oman duwamish-heimonsa ja suquamishit puolueettomina.
Seattlen puhe
Vuonna 1854 Seattle vastasi tunnetulla puheella Yhdysvaltojen vaatimuksiin liittää heimon alueet määräysvaltaansa. Puheesta on erilaisia versioita. Joissakin niistä ei esitetä, että Seattle olisi kiistänyt kenenkään oikeutta omistaa maata, vaan että hänen käsityksensä mukaan ihminen maan asukkaana ja siitä elantonsa saavana pikemminkin kuuluu maalle. Puhe on kirjoitettu muistiin vasta 30 vuotta myöhemmin, kun alkuperäistä puhetta kuunnellut duwamish-kielen taitoinen lääkäri Henry Smith tallensi sen muistinsa varassa. Tunnetuin versio puheesta on kuitenkin kirjoitettu vasta vuosina 1971–1972 elokuvakäsikirjoitusta varten. Sen kirjoittaja oli Ted Perry. Uudessa versiossa kuvataan esimerkiksi puhvelinmetsästystä junasta, jota Seattle ei voinut vuonna 1854 tietää. Tämä teksti on länsimainen romantisoitu näkemys, joka perustuu 1700-luvun sentimentalismin luomaan mielikuvaan jalosta villistä.
William Hogarth
Hogarth oli erittäin taitava ja tarkka piirtäjä ja suosi runsaita yksityiskohtia ja groteskeja sävyjä. Hänen tyylinsä oli kova ja realistinen. Hogarth kuvasi kuparipiirrossarjoissaan aikaansa ja ihmishahmoja moralisoiden ja ivaten. Omien sanojensa mukaan hän kuvasi moderneja moraalisia aiheita. Hogarth teki vuosina 1731–1732 ensimmäisen moralistisen piirrossarjansa ’Ilotytön tarina’. Kirjassaan The Analysis of Beauty (1753) hän hyökkää ihanteellisen kauneuden käsitettä vastaan. Hän käsittelee piirroksissaan myös esimerkiksi kuuluisaksi nousseen huijarin Mary Toftin tapausta.
Hogarth kokeili myös historiallisia aiheita havaittuaan appensa Sir James Thornhillin saaneen niiden avulla huomattavaa menestystä. Hogarth oli äärimmäisen kansallismielinen eikä koskaan myöntänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisilta taiteilijoilta vaikka oli käynyt kahdesti Pariisissa.
Lorain (Ohio)
Lorain on kaupunki Yhdysvalloissa, Ohion osavaltiossa. Se sijaitsee Eriejärven rannalla noin 40 km Clevelandistä länteen. Se on huomattava rahtisatama, jonka kautta kulkee hiiltä, rautamalmia ja kalkkikiveä. Nobelilla palkittu kirjailija Toni Morrison on kotoisin Lorainista.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Lorainin väkiluku oli 64 097.
Pärekatto
thumb|Pärekattoinen museorakennus Reppuniemen ulkomuseoalueella Pöytyällä thumb|upright=0.75|Pärekaton valmistusta Ylämaan koulun pihalla 18.9.2013 Pärekatto on 1800-luvun alusta 1960-luvulle käytetty puinen vesikate, joka tehtiin lomitetuista päreistä eli ohuista, sälemäisistä puunkappaleista. Pärekatto palaa helposti ja teollisesti valmistettu päre säilyttää vedenpitävyytensä vain noin 15-25 vuotta. Käsin kiskotuista päreistä valmistetun katon käyttöikä saattaa olla jopa yli 40 vuotta. Paksummasta puutavarasta tehty paanukatto on pitkäikäisempi.
Historia
Ensimmäiset pärekatot rakennettiin Suomessa 1810-1830-luvuilla. Pärekatto yleistyi Länsi-Suomessa ja Etelä-Pohjanmaalla 1800-luvun puolivälissä, maan itäosissa vuosisadan loppupuolella. Tärkein syy päreiden käyttöön oli pula tuohesta, jota käytettiin kateaineena aiemmin yleisissä malkakatoissa. Pärekattojen yleistymistä nopeuttanut asia oli teollisesti valmistettujen rautanaulojen tulo markkinoille sekä puun hinnan kohoaminen 1850-luvulla. Pärekatto oli suosituimmillaan 1930-luvun lopulla, jolloin yli 83 prosenttia maaseudun asuinrakennuksista oli pärekattoisia. Pärekatto oli kielletty kaupungeissa paloturvallisuussyistä, mutta maaseudulla pärekattoja rakennettiin 1960-luvulle asti.
Kattopäre
Kattopäre on sälemäinen kappale, yleensä noin 35–40 cm pitkä, 10–15 cm leveä ja noin 4 millimetriä paksu puu. Päreitä kuluu neliömetrille noin 170 kappaletta, Katteen paino on suhteellisen kevyt, noin 40–50 kg/neliömetri.
Kattopäreet valmistettiin yleensä hitaasti kasvaneesta kuusesta, joskus männystä tai haavasta.
Päreiden valmistus
Vanhin kattopäreiden valmistusmuoto on käsin kiskominen, jolloin puu halkeaa solupintaa myöten rikkomatta solua ja puun pinta on kestävämpi. Tällöin päreeseen ei myöskään synny höyläpäreen tavoin selloloosanukkaa, jolloin päre ei syttynyt niin herkästi. Lisäksi kiskottuun päreeseen syntyi pituussuuntainen pieni uritus, joka helpotti sadeveden kulkua katolla, ja toisaalta myös lomitetun osan tuulettumista. Päreitä kiskottaessa pärepölkky asetettiin tuen varaan ja veitsellä painamalla saatiin pölkystä irtoamaan pituussuuntaisia liisteitä. Työ oli hidasta ja raskasta.
Yleisemmin päreet valmistettiin lohkomalla. Pärepölkky halkaistiin kiilojen ja nuijan avulla keskeltä kahtia, ja puoliskot vielä kirveellä kahtia. Neljänneksistä poistettiin puun sydänosa, ja ne lohkottiin noin tuuman vahvuisiksi säröksiksi eli salikkeiksi. Näistä kiskottiin puukon avulla noin 3–4 mm paksuja päreitä.
Höylien kehittyessä aloitettiin 1860-luvun jälkipuoliskolla päreitten höylääminen. Aluksi pärehöylä oli miesvoimin käytettävä raskas lankku, johon kiinnitetty terä veisti päreitä kun lankkua liikutettiin edestakaisin. Hitaasti kulkeva terä lohkoi lähes kiskotun tyyppisiä päreitä.
Vesi- ja tuulimyllyn avulla työ helpottui. Vesimyllyhöyliä pidettiin parempina, sillä höyläysnopeutta oli helpompi säädellä ja päreistä tuli tasalaatuisempia. Kehitettiin myös muun muassa hevosvetoisia höyliä, ja 1900-luvulle tultaessa käytettiin myös höyry- ja sähkövoimaa.
Pärekaton rakenne
Pärekate tehdään katon harjan suuntaisen aluslaudoituksen varaan. Laudoitus voidaan tehdä pätkitystä puutavarasta. Kattaminen aloitetaan räystäältä, johon naulataan päreitä kupera puoli alaspäin ja tyvipuoli harjalle päin: rivi muodostaa räystäälle tippanokan. Seuraavat rivit ladotaan kupera puoli alaspäin, limittäen aina päreet noin tuuman verran pituussuunnassa, ja noin neljäosa päreen leveydestä sivusuunnassa. Sivun limityssuunta vaihdetaan joka rivillä, jolloin saadaan kolminkertainen limitys.
Lappeen tultua katetuksi harjalle naulataan harjalaudat ja räystäille tuulilaudat pitämään päreitä paremmin paikoillaan.
Aiheesta muualla
Wood shingle
Laura Pausini
Laura Pausini (s. 16. toukokuuta 1974 Faenza, Ravennan maakunta, Italia) on italialainen pop/rock laulaja-lauluntekijä.
Pausini syntyi Faenzassa ja vietti lapsuutensa Solarolossa. Hän alkoi laulaa isänsä kanssa paikallisissa baareissa kahdeksan vuoden iässä. Pausini voitti vuonna 1993 San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategorian laulullaan La Solitudine ("Yksinäisyys"), josta on sittemmin tullut yksi italialaisen musiikin suurimmista klassikoista. Ensimmäinen albumi Laura Pausini julkaistiin samana keväänä.
Vuonna 1994 Laura palasi San Remoon uudella kappaleellaan "Strani Amori". Kappale oli yksi myöhemmin samana vuonna julkaistun toisen italiankielisen albumin "Laura" kappaleista.
Hän on levyttänyt musiikkia italiaksi, espanjaksi, portugaliksi, ranskaksi ja englanniksi. Vuodesta 1996 lähtien kaikille italiankielisille albumeille on levytetty espanjankielinen vastine. Maailmanlaajuisesti Pausinin levyjä on myyty yli 70 miljoonaa kappaletta.
Pausini on uransa aikana voittanut yhden Grammy-palkinnon sekä useita Latin Grammy -palkintoja. Hän oli vuonna 2007 ensimmäinen nainen, joka esiintyi kuuluisalla San Siron stadionilla Milanossa.
Pausini on haluttu duettokumppani ja yhteisiä lauluja löytyykin jo mm. Andrea Bocellin, Kylie Minoguen, James Bluntin, Luciano Pavarottin, Gianna Nanninin, Miguel Bosén, Juanesin, Thalian ja Luis Fonsin kanssa.
Pausini juonsi vuoden 2022 Eurovision laulukilpailun yhdessä Alessandro Cattelanin ja Mikan kanssa.
Diskografia
Suluissa laulukieli.
Verner Järvinen
Henkilötietoja
Järvisen vanhemmat olivat torppari Henrik Järvinen ja Gustava Saarijärvi. Hän hankki koulutietoja asevelvollisena Hämeen Pataljoonassa, jossa yleni aliupseeriksi. Valtion rautateiden palvelukseen Järvinen tuli 1896, päätyen ylijunailijaksi. VR:n palveluksesta hän erosi vasta 1932.
Urheilu-ura
Järvinen kiinnostui urheilusta jo asevelvollisuusaikana, jolloin hän harjoitteli muun muassa painia, kuulantyöntöä ja kiekonheittoa. Palkinnon hän sai ensimmäisen kerran voimistelukilpailuissa vuonna 1900.
Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Järvinen oli antiikkisessa kiekonheitossa kolmas (tulos 36,48 m) ja kiekonheitossa neljäs (tulos 39,43 m). Järvinen osallistui kisoissa myös kuulantyöntöön. Vielä samana vuonna hän heitti kiekossa maailmanennätystuloksen 44,84 metriä.
SM-tasolla Järvinen voitti Suomen-mestaruuden antiikin tyylin kiekonheitossa 1910 tuloksella 37,43 ja seuraavana vuonna, jolloin voittotulos oli 38,03.
Järvinen teki 1900-vuosikymmenen lopulla Suomen-ennätyksen kiekonheitossa ja moukarinheitossa. Kiekonheitossa hän heitti 1909 43,15, joka pysyi Suomen-ennätyksenä seuraavaan vuoteen, kunnes Elmer Niklander rikkoi sen. Moukarinheitossa Järvinen heitti 1909 Suomen-ennätykseksi 34,83. Niklander rikkoi myös tämän ennätyksen seuraavana vuonna.
Gibson Sonex
pienoiskuva|Gibson Sonex 180 Deluxe Sonex oli vuonna 1980 esitelty Gibson-sähkökitara. Hinnastossa se sijoittui kaikkein halvimmaksi, ja korvasi Gibsonin katalogissa Marauderin ja S-1:n. Sonex-malleja oli neljä: Deluxe, Standard, Custom ja Artist. Sonex-mallien tuotanto lopetettiin jo 1980-luvun alkupuolella.
Verner Järvinen
Urheilu-ura
Tukholman vuoden 1912 kisoissa Järvinen oli jo yli 40-vuotias ja menestys jäi vaisuksi. Hän oli kiekonheitossa viidestoista tuloksella 38,60 ja kahden käden kiekonheitossa kahdestoista yhteistuloksella 66,69 (27,84 + 28,85).
Gibson Sonex
Sonexin runko on litteä ja rungon takaosa S-1:n ja Marauderin tapaan Les Paulia laakeampi. Se valmistettiin synteettisestä Resonwood -materiaalista. Kustannusten laskemiseksi ja useimmista Gibsoneista poiketen Sonexin kaula oli pultattu kiinni runkoon. Standard- ja Custom -malleissa oli mustavalkoiset "Dirty Fingers" -humbuckermikrofonit kuorettomina.
Suomalaisista artisteista Gibson Sonexia käytti 80-luvulla keikkakitaranaan Irwin Goodman.
Niemen
Niemen on kaakkoiseen Itämereen laskeva joki, joka virtaa Valko-Venäjän, Liettuan ja Venäjän (Kaliningradin alue) alueilla.
Niemen saa alkunsa Valko-Venäjällä Minskin ylängöltä, Minskin alueen Uzdan piiristä Minskin eteläpuolelta. Joen pituus on nykyisin 914 kilometriä. Latvavesillä tehdyt ojitus- ja kanavatyöt ovat lyhentäneet joen pituutta 24 kilometriä. Joki virtaa ensin 439 kilometriä Valko-Venäjällä, jatkaa 359 kilometriä Liettuan eteläosan halki ja edelleen 116 kilometriä Liettuan ja Venäjän Kaliningradin alueen rajajokena, ja päättyy Itämeren Kuurinhaffiin. Joen suurin syvyys on 5 metriä ja leveimmillään joki on noin 500 metriä leveä. Sen valuma-alue on 98 200 neliökilometriä, mistä runsas kolmannes on Valko-Venäjän alueella. Niemen virtaa hitaasti, vain 1–2 metriä sekunnissa ja on purjehduskelpoinen lähes koko pituudeltaan.
pienoiskuva|Joen mutkat liettualaisessa setelissä. pienoiskuva|vasen|Niemen [[Alytusin lähistöllä Liettuassa.]] pienoiskuva|vasen|Rautatiesilta Liettuan [[Kaunasissa Niemen-joen yli.]]
Sivujoet
Niemenillä on noin sata sivujokea. Näistä merkittävimpiä ovat Neris (510 km) ja Šešupė  (325 km). Sivujoista viisitoista on yli sata kilometriä pitkiä.
Ranta-asutus
Niemenin pääuoman varrella sijaitsevia kaupunkeja tai suurempia taajamia ovat Valko-Venäjällä Stoubtsy, Bjarozauka, Masty ja Hrodna, Liettuassa Druskininkai, Alytus, Prienai, Vilkija, Jurbarkas, Smalininkai ja Kaunas, sekä Neman ja Sovetsk Kaliningradin alueella.
Raja- ja mahtijoki
Niemen määrättiin vuonna 1422 Melnojärven rauhassa Saksalaisen ritarikunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan rajaksi. Vuonna 1840 kirjoitetussa Deutschlandliedissä joki mainitaan Saksan itärajana ("Von der Maas bis an die Memel...").
Liettuassa jokeen viitataan "vesien isänä", koska "Nemunas" on maskuliininen sana. Lukuisat paikat, yritykset ja järjestöt kantavat sen nimeä. Joen kuuluisat mutkat on kuvattu myös Liettuan 500 litin seteleihin.
Sovetsk
Sovetsk tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja Venäjällä:
Derrick Adkins
Derrick Adkins sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi Tokion MM-kilpailuissa 1991 ja seitsemänneksi Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993. Vuonna 1994 hän alitti ensimmäisen kerran 48 sekunnin rajan ajallaan 47,70 s ja oli sinä vuonna maailman nopein lajissaan. Heinäkuussa 1995 hän juoksi Lausannessa ennätyksensä 47,54 s ja voitti kuukautta myöhemmin Göteborgin MM-kilpailuissa kultaa ajalla 47,98 s. Atlantan 1996 olympialaisten loppukilpailussa Adkins sivusi ennätystään ja voitti kultamitalin. Ateenan MM-kisoissa 1997 hän karsiutui välierissä. Hän lopetti uransa vuonna 2003.
Metropolis (elokuva)
Metropolis on Fritz Langin ohjaama saksalainen mykkäelokuva vuodelta 1927. Se kuvattiin Saksassa Babelsbergin studioilla. Metropolis on useissa äänestyksissä arvioitu yhdeksi maailman parhaista elokuvista.
Lang ja hänen vaimonsa Thea von Harbou kirjoittivat käsikirjoituksen vuonna 1924. Elokuva sijoittuu futuristiseen dystopiaan, ja aikalaisensa Panssarilaiva Potemkinin tavoin se heijastaa aikansa poliittista kapitalismin ja kommunismin vastakkainasettelua. Noin viisi miljoonaa Reichsmarkia maksanut Metropolis oli aikansa kallein mykkäelokuva. Se kuuluu Unescon maailman kulttuuriperintödokumenttien luetteloon.
Versiot
Elokuvan 210-minuuttinen versio esitettiin ensimmäisen kerran Berliinissä 10. tammikuuta 1927, ja se sai yleisöltä tyydyttävän vastaanoton. Ennen ensi-iltaa elokuvan keskeisiä osia vielä leikattiin. Seuraavan vuonna buenosairesilainen levittäjä Adolfo Z. Wilson pani täysimittaisen Metropoliksen talteen.
Kun äänielokuvien läpimurron myötä vuoden 1927 lopulla elokuvateatterit päättivät muuttaa esitysnopeudeksi 24 ruutua sekunnissa, menetettiin tämänkin elokuvan alkuperäinen rytmitys, joka mykkäelokuvissa oli 16 ruutua sekunnissa. Myöhempiä esityksiä varten elokuvaa leikattiin useasti, joten Metropoliksesta jäi elämään useita versioita. Yhdysvaltalainen maahantuoja Paramount Pictures teetti siitä Yhdysvaltojen markkinoille lyhennetyn version. Paramount ei uskonut pitkän elokuvan menestykseen ja antoi näytelmäkirjailija Channing Pollockille tehtäväksi muokata siitä helpommin myytävän version. Elokuva lyheni neljänneksellä, henkilöhahmoja hävisi, ja välitekstit kirjoitettiin uudestaan niin, että juonenkulku muuttui. Elokuvasta karsitut kohtaukset olivat vuosikymmeniä kadoksissa.
Elokuvasta on myöhemmin tehty uusia entisöintiversioita. Vuonna 1984 italialainen popmusiikin tuottaja ja säveltäjä Giorgio Moroder tuotti elokuvateatterilevitykseen elokuvan uudelleen. Hänen versiossaan elokuva sisälsi väritettyjä kohtauksia, ja sitä oli osittain täydennetty muutamien elokuvan tuotantoon liittyneiden still-kuvien avulla.
Vuonna 2001 saksalainen Friedrich Wilhelm Murnau -säätiö toi julkisuuteen vuosikausia kestäneen entistämishankkeen tuloksena elokuvan uudelleen, ja siihen oli koottu aineistoa neljästä lähteestä.
Kadonneet kohtaukset löytyivät vuonna 2008, kun alkuperäinen elokuva löytyi 16 mm mykkäfilmikopiona lähes täydellisenä museoarkistosta Argentiinan Buenos Airesista. Löydön ansiosta monet elokuvan kohtaukset tulivat ymmärrettäviksi.
Kun löydetyn alkuperäisen elokuvan entistetty versio valmistui 2010, se esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2010. Entistetty versio esitettiin Suomessa kahdesti keväällä 2012. Musiikkitalon esityksessä maaliskuussa näytöksessä soitti Radion sinfoniaorkesteri, ja musiikki on Gottfried Huppertzin alkuperäismusiikki. Toisessa esityksessä toukokuussa Bio Rexissä soitti omaa musiikkiaan Cleaning Women -yhtye. Suomessa elokuva esitettiin heti ensi-iltavuonna maaliskuussa 1927.
Metropolis on antanut yhä näkyviä vaikutteita niin rockmusiikkiin, muotiin kuin monille elokuvantekijöillekin Tähtien sodan tekijöitä myöten.
Juoni
thumb|left|250px|Maschinen-Menschen (koneihminen) ja sen rakentanut tiedemies Rotwang. Elokuva sijoittuu vuoteen 2026 valtavien art deco -tyylisten pilvenpiirtäjien hallitsemaan Metropoliksen kaupunkivaltioon. Yhteiskunta on jakaantunut kahteen luokkaan, korkealla maanpinnan yläpuolella ylellisyydessä asuviin suunnittelijoihin ja maan alla raataviin työläisiin. Kaupunkia johtavan Johann 'Joh' Fredersenin (Alfred Abel) poika Freder (Gustav Fröhlich) ihastuu työläisten asiaa ajavaan kauniiseen Mariaan (Brigitte Helm) ja seuraa tätä kaupungin alempiin kerroksiin.
Maanalaisen tehdaskaupungin konesaleissa Freder näkee suunnattoman suuren M-koneen, jonka räjähdys tappaa suuren joukon työläisiä. Frederin kuvitelmissa kone on Moolok, jonka alttarille onnettomat työläiset uhrataan. Hän rientää kertomaan tapahtuneesta isälleen. Johann Fredersen syyttää apulaistaan Josaphatia siitä, että tämä ei ole ehtinyt ensin kertoa onnettomuudesta. Sitten pääkonemestari Grot ilmoittaa löytäneensä surmansa saaneiden työläisten taskuista salaperäisiä piirroksia, jotka muistuttavat karttoja. Fredersen syyttää jälleen apulaistaan Josaphatia siitä, että tämä ei ole pystynyt pitämään esimiestään ajan tasalla. Hän antaa potkut Josaphatille, joka aikoo epätoivoissaan tehdä itsemurhan. Freder saa kuitenkin Josaphatin muuttamaan mielensä ja pyytää tätä mukaan auttamaan työläisiä.
Freder vaihtaa vaatteita erään työläisen kanssa ja ottaa hänen paikkansa konesalissa. Hän uuvuttaa itsensä konesalissa ja näkee hourenäyssä itsensä ristiinnaulittuna tehtaan kellotauluun. Samaan aikaan Frederseniä vaivaavat mystiset paperit, ja hän päättää näyttää niitä vanhalle yhteistyökumppanilleen, tiedemies Rotwangille. He ovat aikoinaan olleet ystäviä, mutta rakkaus samaan naiseen rikkoi heidän välinsä. Rotwangin rakastettu Hel hylkäsi tämän ja meni naimisiin rikkaamman Fredersenin kanssa. Hel kuoli synnytykseen, ja Rotwang palvoo häntä yhä. Rotwang näyttää Fredersenille rakentamansa koneihmisen, jolle hän aikoo antaa Helin ulkomuodon. Fredersen kavahtaa robottia.
Nähtyään paperit Rotwang sanoo niiden olevan muinaisten katakombien karttoja. Miehet laskeutuvat syvällä kaupungin alla oleviin katakombeihin ja löytävät paikan, josta he näkevät työläisten kirkkoon. Siellä Maria saarnaa työläisille Baabelin tornista ja sanoo, että heidän on odotettava Välittäjää, sydäntä, joka toimii siteenä pään (suunnittelijat) ja käsien (työläiset) välillä. Freder on valepuvussa kuulijoiden joukossa ja kertoo saarnan jälkeen Marialle uskovansa, että hän on Välittäjä. Nuoret sopivat tapaavansa seuraavana päivänä ylhäällä olevan kaupungin katedraalissa.
Piilossa Fredersen käskee Rotwangia antamaan koneihmiselle Marian ulkomuodon ja aiheuttamaan sekasortoa työläisten keskuudessa. Rotwang suostuu, mutta aikoo salassa käyttää koneihmistä kostaakseen Fredersenille. Seuraavana päivänä Rotwang sieppaa Marian ja vie tämän taloonsa. Kun Maria ei saavu kohtaamiseen, Freder lähtee etsimään tätä. Freder kuulee sattumalta Marian avunhuudot Rotwangin talosta. Hän yrittää sisään ja onnistuu lopulta, mutta jää loukkuun perässään sulkeutuvien ovien taakse. Rotwang antaa laboratorionsa laitteiden avulla Marian ulkonäön koneihmiselle. Sen jälkeen Rotwang käskee sitä tuhoamaan Metropoliksen ja tappamaan Frederin. Frederin vankilan ovet avautuvat, ja Freder kohtaa Rotwangin. Hän kysyy, missä Maria on, ja Rotwang kertoo, että tyttö on Frederin isän luona.
Frederson käskee toimistossaan vale-Mariaa lokaamaan oikean Marian nimen. Freder ryntää sisään, näkee heidät yhdessä ja menee sekaisin. Hän vajoaa kuumehoureisiin ja näkee painajaisunessa katedraalin kuolemaa esittävän patsaan heräävän eloon ja alkavan niittää ihmisiä. Rotwang esittelee Fredersonille koneihmisen kykyjä pukemalla sen eroottiseksi tanssijaksi. Se villitsee miehet Metropoliksen huvielämän keskuksessa Yoshiwarassa. Sitten koneihminen menee työläisten kaupunkiin Marian hahmossa ja yllyttää heidät kapinaan. Hurjistunut väkijoukko hajottaa kaupungin keskusvoimalan, ja aiheutuu tulva, jossa työläisten maanalainen kaupunki tuhoutuu. Työläisten lapset ovat vähällä hukkua, mutta Freder, Josaphat ja Rotwangin luota pakoon päässyt oikea Maria pelastavat lapset kuolemalta.
Palkinnot ja äänestykset
Elokuva on vuonna 2010 äänestetty sijalle 12 englantilaisen Empire-lehden maailman sadan parhaan elokuvan listalla. Silentera.com-sivuston sadan parhaan mykkäelokuvan listalla se on toisella sijalla. Kino International sai vuonna 2002 valmistuneesta entistetystä versiosta New York Film Critics Circle Awardsn erikoispalkinnon. Vuonna 2011 NASA nimesi Metropoliksen yhdeksi parhaimmista koskaan tehdyistä tieteiselokuvista. . Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Elokuva kuului myös Adolf Hitlerin ja Joseph Goebbelsin suosikkeihin
M/S Tuizidi
M/S Tuizidi on vuonna 1968 nimellä M/S Ofelia valmistunut autolautta. Sen rakensi Krögerwerft GmbH Saksan Rendsburgista. Kuollutta painoa aluksella on 700 tonnia. Sen sisarlaiva M/S Hamlet (nykyisin M/S Benito Buono) valmistui samana vuonna. Alus tilattiin HH-Linjenin käyttöön välille Helsingborg–Helsingør. Alus valmistui marraskuussa telakalta, mutta sen tilanneen yhtiön johtajan kuollessa yllättäen se myytiin Svenska Rederi Ab:lle. Vuoden 1969 alusta lähtien M/S Ofelia liikennöi Juutinraumassa aluksi välillä Malmö–Kööpenhamina, sitten Limhamn (Malmö)–Dragør (Kööpenhamina). Alus myytiin ensin vuonna 1977 AB Sundfartille, sitten 1981 Scandinavian Ferry Linesille. Muutostöitä sille suoritettiin vuonna 1986 Landskronan telakalla ja 1991 alus siirtyi SweFerrylle. Jouluaattona 1996 se liikennöi viimeistä päivää Juutinraumassa, jonka jälkeen se seuraavana kesänä aloitti liikenteen Saarenmaalla Virossa. Vuonna 2012 se myytiin Roris Maritime Co -varustamolle Saint Kitts ja Nevisiin. Nykyään alus liikennöi Afrikan lounaisrannikolla.
Tavela
Tavela on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ardent-luokka (hävittäjä)
Ardent-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka, jonka alukset valmisti John I. Thornycroft and Companyn valmistama ja se oli aseistusta lukuun ottamatta identtinen telakka Daring-luokan alusten kanssa. Alusten torpedoputket asennettiin kääntyviin telineisiin savuhormien rinnalle.
Porsche Supercup Itävallan Grand Prix 2018
thumb|270px|Kilpailun voittaja Thomas Preining. Porsche Supercup Itävallan Grand Prix 2018 oli Porsche Supercup -kauden 2018 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 1. heinäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa. Kilpailun voitti Thomas Preining.
FBI Most Wanted Terrorists
thumb|FBI:n kotisivuilla käyttämä banneri. FBI Most Wanted Terrorists on Yhdysvaltain liittovaltion poliisin FBI:n luoma lista terroristeista, joita on etsintäkuulutettu ja joita Yhdysvaltain korkein oikeus syyttää terrorismista. Listan ensimmäinen versio julkaistiin loppuvuodesta 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. Tällöin lista kattoi 22 terroristia. Viimeisin lisäys listalle tehtiin joulukuussa 2009, kun listalle lisättiin neljä henkilöä epäiltynä Pan Amin lennon 777 kaappauksesta vuodelta 1986.
Lista
1 Lisäksi 2 000 000 $ Yhdysvaltain lentäjäliitolta
2 Lisäksi 200 000 $ Yhdysvaltain puolustusministeriöltä
Palkkiot
Listalla olevien henkilöiden pidätykseen johtavista vihjeistä maksetaan 5 miljoonasta dollarista ylöspäin. Tällä hetkellä suurin palkkio on tarjolla al-Qaidan johtajasta Ayman al-Zawahiriista, josta tarjottu palkkio on 25 miljoonaa.
Vuoteen 2001 mennessä Yhdysvaltain hallitus oli maksanut palkkioita 62 miljoonan dollarin edestä.
Melvyn Tan
Melvyn Tan (s. 13. lokakuuta 1956 Singapore) on singaporelais-brittiläinen pianisti. Hän meni 12-vuotiaana Isoon-Britanniaan opiskelemaan Yehudi Menuhin -koulussa. Hänen opettajiaan olivat Nadia Boulanger, Vlado Perlemuter ja Marcel Ciampi, jotka synnyttivät hänen intohimonsa ranskalaista musiikkia ja erityisesti Claude Debussyn, Maurice Ravelin sekä Olivier Messiaenin teoksia kohtaan. Tan pääsi vuonna 1978 Royal College of Musiciin.
Vuonna 1980 Tan päätti erikoistua fortepianoon. Hän teki yhteistyötä Roger Norringtonin ja London Classical Players -kokoonpanon kanssa; tähän yhteistyöhön sisältyi muun muassa vuoden 1987 kiertue Euroopassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Japanissa. Tan esiintyi Beethovenin Broadwood-fortepianoa (1817) soittaen.
Konserttosolistina Tan on esiintynyt muiden muassa Lontoon filharmonisen orkesterin, Academy of St. Martin in the Fieldsin, Hongkongin filharmonisen orkesterin, Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen, Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin, Camerata Salzburgin, Salzburgin Mozarteum-orkesterin, Melbournen sinfoniaorkesterin ja Australian kamariorkesterin kanssa. Hän on säännöllisesti esiintynyt myös Singaporen sinfoniaorkesterin ja Lontoon kamariorkesterin kanssa. Lontoon kamariorkesterin LCO Live -levymerkin kanssa Tan levytti Mozartin 12. pianokonserton ja Beethovenin 2. pianokonserton.
Tammikuussa 2011 Tan teki ammatillisen paluun Singaporeen esiintymällä täydelle Esplanade Hallille. Sittemmin hän on palannut säännöllisesti synnyinmaahansa esiintymään sekä orkesterin kanssa että resitaaleissa ja lisäksi opettamaan nuoria muusikoita. Syyskuussa 2012 alkoi hänen taiteilijaresidenssinsä Singaporen Yong Siew Toh -konservatoriossa.
Tan laiminlöi aikanaan kansalaispalveluksen Singaporessa kansainvälisen musiikkiuransa takia. Hän sai tästä sakot ($3000) käydessään vuonna 2005 Singaporessa ikääntyvien vanhempiensa luona. Hän oli jo tällöin Ison-Britannian kansalainen.
Technical Report 1
Technical Report 1 (TR1) oli vuonna 2005 julkaistu luonnos C++-ohjelmointikieleen suunnitelluista lisäyksistä C++:n standardikirjastoon. Se sisälsi muun muassa säännöllisten lauseiden käsittelyn, hajautustaulut (hash table), satunnaislukugeneraattorit sekä funktio-objektit.
Boost-kirjastoa on käytetty esimerkkitoteutuksena eräille lisäyksille.
TR1 lisäyksistä suurin osa hyväksyttiin C++11-standardiin.
Pedot
Pedot on vuonna 2005 ilmestynyt CMX:n yhdestoista albumi. Se nousi heti ilmestyessään Suomen albumilistan listaykköseksi. Kappaleet ”Uusi ihmiskunta” ja ”Kain” julkaistiin singleinä.
Kappaleluettelo
Sävellykset: CMX
Sanat: A. W. Yrjänä
Joseph Antic
Joseph Anthony Antic (13. maaliskuuta 1931 Secunderabad, Brittiläinen Intia, Brittiläinen imperiumi – 12. heinäkuuta 2016 Mumbai) oli intialainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Antic kuului Intian olympiahopeaa Roomassa 1960 saavuttaneeseen joukkueeseen.
Antic kuoli 85-vuotiaana Mumbaissa 12. heinäkuuta 2016 jouduttuaan sairaalaan muutamaa päivää aikaisemmin.
Anttila
Anttila oli suomalainen vähittäiskaupan yritys, jonka historia juontaa juurensa vuonna 1952 aloittaneeseen postimyyntiyritykseen. Anttila oli keskittynyt vaatteisiin, kosmetiikkaan, kulutuselektroniikkaan ja sisustukseen. Tavaratalojen lisäksi Anttila myi tuotteitaan postimyyntinsä kautta sekä verkkokaupassa.
Vuosina 1976–1996 Anttila kuului Tukolle ja vuosina 1996–2015 Keskolle. Tämän jälkeen Anttilan liiketoimintaa hoiti Anttila Oy, jonka omistaja oli luxemburgilainen, Saksasta johdettu pääomasijoitusrahasto 4K Invest. Anttila Oy:hyn kuului myös sisustustavarataloketju Kodin1.
Aiemmin tavarataloissa oli myös ruokaosasto, mutta Anttilan siirtyessä Keskon omistukseen ruokaosastot korvattiin Keskon omilla K-Market- tai K-Supermarket -myymälöillä. Myös Keskon omistuksesta irtautumisen jälkeen Anttila kuului Keskon kanta-asiakasjärjestelmään, K-Plussaan.
Heinäkuun 19. päivänä 2016 Anttila haettiin ja asetettiin konkurssiin. Viimeisenä suljettiin Itäkeskuksen myymälä 14. joulukuuta 2016.
Historia
thumb|[[Tampereen Anttila 1970-luvulla.]] thumb|Anttila [[Kajaanissa.]] thumb|Anttila toimi [[Vantaan Tikkurilassa vuosina 1990–2011. Rakennus purettiin vuonna 2016.]] thumb|Anttila [[Seinäjoki|Seinäjoella.]] thumb|Anttila [[Turku|Turun Kivikukkarossa heinäkuussa 2016.]] thumb|Anttila [[Oulussa.]] thumb|Anttila [[Salossa Mariankadulla lokakuussa 2016, pari viikkoa ennen sulkemista.]]
1950-luku
Anttilan tarinan voidaan katsoa alkaneen vuonna 1952, kun Kalle Anttilan (oikealta nimeltään Kaarlo E. Anttila) perustama postimyyntiyritys Postitusliike Solpa aloitti toimintansa. Silloin alkoi ilmestyä tunnettu postimyyntikuvasto Kuluttajan opas, jonka nimi muuttui myöhemmin Ostajan oppaaksi. Anttilan esikuvina olivat amerikkalaiset postimyyntiyritykset.
Vuoden kuluttua Solpan perustamisesta, vuonna 1953, perustettiin Kalle Anttila Oy ja vuonna 1954 Suomen ensimmäinen ”alennustavaratalo” Helsingin Sörnäisiin. Tavaratalo Joensuuhun perustettiin vuonna 1957. Tavaratalolle nähtiin tarvetta, koska ostaja halusi tuotteen heti eikä postitse tilattuna.
1960-luku
1960-luvun alussa avattiin Anttilan myymälä Helsingin Tennispalatsiin. Se oli Anttilan ensimmäinen itsepalvelumyymälä, sitä ennen tavarat ostettiin tiskin takaa. 1960-luvulla perustettiin useita Anttilan tavarataloja, ensimmäisenä Saloon. Asiakkaita saapui tavarataloihin usein kaukaa koko perheen voimin, mikä oli ennennäkemätöntä.
Anttilan tuotteiden laatuun ei aina luotettu, koska tuotteita myytiin niin edullisesti. Anttila kuitenkin osti tuotteensa suoraan tehtailta suurina kertaostoksina ja pystyi näin myymään tuotteen eteenpäin halvalla. Vuonna 1960 postimyynnin liikevaihto oli jo yli puoli miljardia silloista markkaa. 1960-luvulla keskusliikkeet alkoivat boikotoida Anttilaa, jolloin Anttilan kannalta elintärkeäksi muodostui yhtiön oma leninkivalmistamo.
1970-luku
Suomen ensimmäinen hypermarketti oli joulukuussa 1970 avattu Anttila-ketjuun kuulunut Raketti Hämeenlinnassa. Myös muun muassa Tampereen ja Kuopion Anttilat avattiin 1970-luvulla. Vuonna 1972 avattu Rauman Anttila FereCenter-ostoskeskuksessa tuli tunnetuksi osin vajonneesta vinosta lattiastaan, kunnes Anttila muutti 1980-luvun alussa Nortamonkadun ja Karjalankadun kulmaan, jossa se toimi vuoteen 2000 saakka.
Vuonna 1976 noin 1 400 ihmistä työllistänyt Anttila myytiin Tukolle, ja vuonna 1977 tavaratalojen määrä nousi kahteenkymmeneen Anttilan ostettua kuopiolaiselta Saastamoinen Yhtymältä Heps-tavaratalot.
1990-luku
Myös 1990-luvun laman aikana Anttila jatkoi voimakasta kasvua. Vuonna 1991 Turun Länsikeskukseen avattiin Kodin Maailma -kodintavaratalo, joka muuttui jonkin ajan kuluttua Anttilan ostettua Kodin Maailman Kodin Ykköseksi, ja vuonna 1992 avattiin toinen Kodin Ykkönen Vantaan Varistoon. Vuonna 1992 alkoi myös postimyynti Viroon.
Anttila siirtyi Keskon omistukseen vuonna 1996, ja vuonna 1998 aloitettiin postimyynti Latviaan. Vuonna 1999 aloitti internetissä toimiva verkkokauppa NetAnttila. Ruoka-Anttilat muutettiin K-supermarketeiksi ja K-marketeiksi, kun Anttila siirtyi Tukolta Keskolle. Osa Ruoka-Anttiloista lopetettiin kokonaan, kuten esimerkiksi Kajaanin Anttilassa.
2000-luku
2000-luvun alussa avattiin Anttilan tavaratalo Viron Viljandiin.
Vuonna 2006 Anttiloita oli 27 ympäri Suomen, mikä oli neljä vähemmän kuin vuonna 1999. Iisalmen ja Rauman tavaratalot suljettiin vuonna 2000 ja Lohjan, Ravattulan sekä Raision tavaratalot vuonna 2002. Sen jälkeen on avattu uudet tavaratalot Espoon kauppakeskus Selloon 2005, Mikkeliin 2007, Rovaniemelle 2008 sekä Turun kauppakeskus Skanssiin 2009.
2000-luvulla verkkokauppa mullisti Anttilan markkinat, ja entistä useammat ostivat tavaroita NetAnttilasta. Vuonna 2005 avattiin Viron verkkokauppa ja vuonna 2007 Kodin Ykkönen avasi oman verkkokauppansa. NetAnttila on valittu yhteensä kolme kertaa Suomen luotettavimmaksi verkkokaupaksi.
2010-luku
2010-luvulla alkoi Anttilan ajautuminen vaikeuksiin, ja Anttila alkoi tehdä huomattavaa tappiota. Vuonna 2011 Kesko julkaisi suunnitelman K-Citymarket Oy:n ja Anttila Oy:n integroimiseksi seuraavan kuuden vuoden aikana. Citymarket ja Anttila saivat nopeasti esimerkiksi yhteisen toimitusjohtajan ja johtoryhmän, yhdistetyn tavarahankinnan, henkilöstöhallinnon, taloushallinnon sekä IT-toiminnot. Erityisesti yhteisen hankinnan arvioitiin tuovan tehokkuutta ja säästöjä. Fuusiosuunnitelma julkistettiin mm. Kehittyvä Kauppa -lehdessä (3/2011) olleessa liitteessä. Toimintojen yhdistäminen kuitenkin peruttiin kesken toteutuksen noin kolmen vuoden kuluttua Anttilan tappioiden kasvaessa. Vuosina 2014 ja 2015 Kesko lopetti yhteensä kahdeksan Anttilaa Espoossa, Hämeenlinnassa, Keravalla, Kouvolassa, Turussa ja Vantaalla, syynä kilpailutilanteen kiristyminen ja verkkokaupan kasvu. Anttila Oy:n liikevaihto vuonna 2014 oli 324 miljoonaa euroa. Se teki 64 miljoonan euron liiketappion ilman kertaluonteisia eriä. Työntekijöitä oli noin 1 500.
16. maaliskuuta 2015 Kesko ilmoitti myyneensä Anttila Oy:n 4K Invest' -nimiselle luxemburgilaiselle pääomasijoittajalle, jota johdettiin Saksasta. Kauppa käsitti kaikki jäljelle jääneet Anttila- ja Kodin1-tavaratalot, kaksi verkkokauppaa (NetAnttila ja Kodin1.com), Viron ja Latvian tytäryhtiöt sekä keskustoiminnot. Kauppahinta oli vain miljoona euroa. Anttila päätti modernisoida konseptinsa ja lisätä tuotevalikoimaansa useita kansainvälisiä tavaramerkkejä. Anttila avasi jälleen tavaratalot Espooseen, Lohjalle, Tornioon ja Turkuun sekä Anttila Outlet -myymälän Vantaan Tammistoon. Viron Viljandin Anttila-tavaratalo lopetettiin vuoden 2015 lopulla.
Heinäkuun 19. päivänä 2016 Anttila haettiin ja asetettiin yllättäen konkurssiin. Anttilan tappiokierre ei katkennut 4K Investin omistuksessa. Vuonna 2015 Anttila teki yhä 54 miljoonan euron liiketappiota 246 miljoonan euron liikevaihdolla. 27. heinäkuuta 2016 aloitettiin Anttilan konkurssialennusmyynnit, jotka tuottivat tavarataloihin suuria väenryntäyksiä ja pitkiä jonoja. Vuonna 1988 avattu Kampin eli Graniittitalon Anttila Helsingissä suljettiin lopullisesti 25. syyskuuta 2016. Ketjun viimeinen tavaratalo, Helsingin Itiksen Anttila, suljettiin 14. joulukuuta 2016.
Pienvelkojat eli ne noin 1 700 asiakasta, jotka olivat maksaneet tuotteita mutta eivät saaneet niitä, saivat rahastaan takaisin puolet. Joulukuun 2019 tiedon mukaan muistakin velkasaatavista on tulossa puolet. Tilojen vuokranantajat ovat vaikeuksissa, koska tilat on rakennettu Anttilan tarpeisiin ja niille on ollut vaikea löytyä uutta käyttöä. Noin 70 prosenttia entisistä työntekijöistä on työllistynyt.