cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irakin al-Qaida
Tausta
250px|thumb|vasen|[[Colin Powellin YK:ssa esittelemä al-Zarqawin terroristiverkostoa havainnollistava kaavio vuodelta 2003.]] Irakin al-Qaidan perustamisen taustat voidaan jäljittää sen perustajan Abu Musab al-Zarqawin radikalisoitumiseen. Jordanialaisen Zarqawin isän kuoltua Zarqawin ollessa 17-vuotias hän lopetti koulunkäynnin ja joutui ongelmiin alkoholin ja huumeiden kanssa. Hän joutui vankilaan 1980-luvulla ja vapautui vuonna 1988 yleisen armahduksen myötä. Vankilassa ollessaan hän oli tutustunut radikaaliin islamiin, ja vähän vapautumisensa jälkeen hän matkusti Pakistaniin osallistuakseen Afganistanin sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Pakistanin Peshawarissa Zarqawi tapasi Abu Muhammad al-Maqdisin, jonka kanssa hän perusti sittemmin ensimmäisen radikaalijärjestönsä nimeltä Bayat al-Imam. Kabulin kukistumisen jälkeen vuonna 1992 Zarqafi ja Maqdisi palasivat Jordaniaan, jossa Bayat al-Imamin tarkoituksena oli kaataa maata hallitseva kuningas. Jordanian tiedustelupalvelu pidätti Zarqawin elokuvateatteriin tehdyn itsemurhaiskun jälkeen vuonna 1993 ja hänet tuomittiin 15-vuodeksi vankilaan. Vankilaan päätyi myös Maqdisi. Vankilassa parivaljakko sai seuraajia ja järjestön toiminta ulottui pian myös vankilan ulkopuolelle. Zarqawi alkoi julkaista omia uskonnollisia mielipiteitään, joita päätyi myös vankilan ulkopuolelle ja joihin tutustui lopulta myös Afganistanissa tuolloin toiminut Osama bin Laden. Zarqawi vapautui vuonna 1999 jälleen yleisen armahduksen avulla. Vapautumisensa jälkeen hän matkusti Afganistaniin, jossa hän tapasi bin Ladenin. Bin Ladenin hänelle antaman 5 000 dollarin apurahan avulla Zarqawi alkoi värvätä tukijoita pääasiiassa Euroopassa asuvien jordanialaisten, palestiinalaisten ja syyrialaisten keskuudesta ja koulutti näitä leirillä Afganistanissa Heratin kaupungissa.
Toiminnan huippu
270px|thumb|Yhdysvaltojen sotilaita [[Fallujassa Fallujan toisen taistelun aikana.]] Yhdysvaltojen aloitettua ilmaiskut Afganistaniin Zarqawi johti seuraajansa pois Afganistanista nyt al-Tawhid wal-Jihad-nimellä toimineen järjestön puitteissa. Vuonna 2002 joitakin järjestön jäseniä pidätettiin Euroopassa ja Zarqawi nousi tätä kautta paikallisten turvallisuuspalvelujen tietoisuuteen ja joutui tämän takia liikkumaan paikasta toiseen Iranin, Syyrian ja Libanonin välillä. Hän matkusti myös Irakissa, jonne alkoi virrata ulkomaalaisia taistelijoita näiden odottaessa odotettua Yhdysvaltain johtaman koalition hyökkäystä. Yhdysvaltojen miehitettyä Itrakin miehityshallinto lakkautti Irakin armeijan, jolloin noin 250 000 entistä sotilaista menetti työnsä ja pian tämän jälkeen alkoi Irakin vastarinta. Koalition luopuessa maan hallinnasta vuoden 2004 alussa vastarinnan iskut kohosivat tuolloiseen huippuunsa ja vastarintaliike myös valtasi Fallujan kaupungin. Kaupungissa pidetyssä tilaisuudessa paikalliset taistelijat vannoivat uskollisuutta Zarqawille ja hänen vaikutuksensa vastarintaliikkeessä oli tuolloin huipussaan. Lokakuussa 2004 Zarqawi vannoi valan al-Qaidalla ja vaihtoi järjestönsä nimeksi Irakin al-Qaida. Zarqawin toiminta alkoi herättää sittemmin myös närää vastarintaliikkeen sisällä julmiksi koettujen toimintatapojen ja iskujen takia. Kansallismieliset vastarintaliikkeet alkoivat tehdä pesäeroa Irakin al-Qaidaan, jotka alettiin nähdä joukkona ulkomaalaisia taistelijoita. Marraskuussa vuonna 2005 Irakin al-Qaida teki pommi-iskuja kolmeen hotelliin Jordanian Ammanissa, joissa sai surmansa 60 henkilöä ja suurin osa heistä oli häitä juhlistaneita muslimeja. Iskut johtivat laajoihin mielenosoituksiin Zarqawia vastaan ja järjestön maineen huononemiseen entisestään. Yleisen mielipiteen laskun takia Irakin al-Qaida liittyi viiden muun islamistisen järjestön kanssa Muhjahidinien Shura-neuvosto -nimisen sateenvarjojärjestön alla. Neuvostoon kuului jäseniä sen jäsenjärjestöistä, mutta Zarqawia ei siihen päästetty. Asemaltaan heikentynyt Zarqawi sai surmansa Yhdysvaltojen ilmaiskussa 7. kesäkuuta 2006.
Hiipuminen ja ISIS
220px|thumb|[[Abu Bakr al-Baghdadin ja al-Qaidan välit rikkoutuivat vuonna 2013.]] Zarqawin kuolema ei pysäyttänyt irakin al-Qaidan toimintaa. Hänen seuraajakseen nousi egyptiläistaustainen Abu Hamza al Muhajir. Kesällä 2006 Irakin sunnalaiset heimot alkoivat kuitenkin toimia Irakin al-Qaidaa vastaan. Vuoden 2007 puolella Yhdysvallat myös toi Irakiin 20 000 uutta sotilasta. Vuonna 2008 yhteensä 2 400 Irakin al-Qaidan jäsentä oli surmattu ja 8 800 vangittu, kun järjestön vahvuudeksi oli tätä ennen arvioitu noin 15 000 miestä. Myös ulkomaalaisten taistelijoiden tulo maahan väheni huomattavasti. Alkuperäisestä 120 kuukausittain maahan saapuvasta ulkomaalaisesta taistelijasta määrä pieneni vain 5-6:n vuonna 2009. Irakin al-Qaida yritti jälleen vastata ongelmiin uudella nimellä. Lokakuussa 2006 järjestö ilmoitti nimenvaihdoksesta Irakin islamilaiseksi valtioksi Abu Omar al-Baghdadi toimiessa sen emiirinä. Abu Hamzasta tuli järjestön sotaministeri ja tiedustelutietojen mukaan vallanvaihdos oli vain nimellinen. Vallanvaihdoksella haluttiin ilmeisesti peitellä järjestön johdon ulkomaalaistaustaa. Nimenmuutos ei kuitenkaan muuttanut järjestön laskusuuntausta. Abu Hamza ja Abu Omar saivat molemmat surmansa huhtikuussa 2010. Järjestö nimitti jälleen nopeasti heidän seuraajansa, Nasir Lidin Allah Abu Sulaymanista tuli sotaministeri ja Abu Bakr al-Baghdadi nousi järjestön emiiriksi.
Abu Bakr al-Baghdadi jälleenrakensi Irakin islamilaisen valtion toimintakykyjä. Vuoteen 2013 mennessä järjestö teki jälleen lukuisia iskuja Irkaissa ja otti osaa myös Syyrian sisällissotaan perustamalla Syyrian puolelle al-Nusran rintama -nimisen järjestön. Huhtikuussa 2013 al-Baghdadi julisti al-Nusran ja Irakin islamilaisen valtion liittyvän keskenään Irakin ja Levantin islamilaisen valtion nimellä (ISIL). Tämä johti al-Baghdadin välirikkoon Al-Nusran rintaman ja al-Qaidan johtaja Ayman al-Zawahirin kanssa. Vuoden 2014 alussa al-Qaida julkisti tiedotteen, jonka mukaan al-Baghdadin järjestö ei kuulu al-Qaidaan ja Isis on sittemmin toiminut al-Qaidasta itsenäisesti.
Sonsorol
Sonsorol on yksi Palaun saarivaltion 16 osavaltiosta. Siihen kuuluvat Sonsorolin saaren lisäksi Fannan, Pulo Annan ja Meririn saaret. Osavaltion pinta-ala on 3 neliökilometriä ja siellä on 34 asukasta (vuonna 2015). Sen asukasluku on vaihdellut: vuonna 2005 siellä oli 100 asukasta.
Asukkaat puhuvat paikallista austronesialaista sonsorolin kieltä, mutta myös palaun kieltä ja englantia käytetään.
Kulmanopeus
Kulmanopeus (tunnus \omega\,) on pyörivään tai kiertävään liikkeeseen liittyvä suure, joka ilmaisee kulman muutoksen aikayksikköä kohden. Matemaattisesti muotoiltuna kulmanopeus \omega\, ajan hetkellä t on
missä \phi(t) on kulma ajan funktiona.
Kulmanopeuden yksikkö SI-järjestelmässä on radiaani sekunnissa (rad/s).
Kulmanopeusvektori on pyörimisakselin suuntainen pseudovektori, jonka suunta määräytyy oikean käden säännön mukaisesti: jos oikea käsi pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertävät liikkeen suuntaan, peukalo osoittaa kulmanopeusvektorin suunnan.
Pyörähdys- eli kierrostaajuus on samantapainen suure kuin kulmanopeus, mutta se kertoo kulmamuutoksen sijaan kierroksien määrän aikayksikössä. Täysi kierros vastaa kulmaa 2π, joten kierrostaajuutta 1/s vastaa kulmanopeus 2π rad/s. Pyörähdystaajuus eli kierrostaajuus n ja kulmanopeus ω riippuvat toisistaan seuraavasti:
Kulmanopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kulmakiihtyvyydeksi. Pyörimissuureiden kulma, kulmanopeus ja kulmakiihtyvyys kanssa analogisia suureita etenevässä liikkeessä ovat kuljetun matkan pituus, liikkeen nopeus ja kiihtyvyys.
Akselinsa ympäri pyörivän kiekon tai renkaan kulmanopeuden suuruus radiaaneina voidaan laskea kehänopeuden v ja säteen r avulla
Hyvinkään Liikenne
Hyvinkään Liikenne on Hyvinkäällä toimiva paikallisliikennettä harjoittava linja-autoyritys. Yhtiön perusti Tauno Mäkelä vuonna 1954, aloittaen samalla säännöllisen paikallisliikenteen Hyvinkäällä, ja se on edelleen perheyritys. Yhtiö omistaa 15 autoa, joilla se ajaa Hyvinkään kaupungissa kuutta paikallisliikenteen linjaa (noin 300 vuoroa päivässä arkisin), palvelulinjoja, koululaiskuljetuksia sekä tilausajoja. Paikallisliikenteen linjat liikennöivät rautatieasemalta Paavolan, Veikkarin, Hyvinkäänkylän, Hakalan, Martin sekä Ahdenkallion (Maauimala) kaupunginosiin. Seitsemäs linja avattiin rautatieaseman ja uuden Metsäkaltevan kaupunginosan välille. Lisäksi yhtiön linja-autot liikennöivät myös Rajamäkeen ja Riihimäelle.
Aikuisen kertalippu kaupungin sisäisessä liikenteessä maksaa 3,00 € ja lapsen 1,50 €.
Hyvinkään Liikenteen yhteydessä toimii myös matkatoimisto Uudenmaan Seuramatkat Oy, joka perustettiin vuonna 1968. Ensimmäisiä bussimatkoja ulkomaille Hyvinkään Liikenne järjesti jo 1950-luvulla.
Hyvinkään Liikenteen nykyinen toimitusjohtaja on yo-merkonomi Wille Mäkelä, joka voitti curlingin hopeamitalin Torinon talviolympiakisoissa yhdessä Markku Uusipaavalniemen, Kalle Kiiskisen, Teemu Salon ja Jani Sullanmaan kanssa. Mäkelällä on seitsemän curlingin Suomen mestaruutta vuosilta 1997–2003, viides sija Salt Lake Cityn talviolympiakisoissa, kaksi EM-pronssia vuosilta 1999 ja 2002 sekä kaksi MM-pronssia vuosilta 1998 ja 2003.
Lulu (laulaja)
thumb|250px|Lulu
Marie McDonald McLaughlin Lawrie (s. 3. marraskuuta 1948), parhaiten tunnettu taiteilijanimeltään Lulu, on skotlantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, malli ja televisiopersoona. Hän on luonut menestyksekästä uraa viihdemaailmassa 1960-luvulta 2000-luvulle. Hän oli yksi vuoden 1969 Eurovision laulukilpailun neljästä voittajasta kappaleella Boom Bang-a-Bang, jolla hän edusti Isoa-Britanniaa. Hän lauloi 007 ja Kultainen ase- elokuvan tunnusmusiikin "The Man with the Golden Gun"
Sonsorolin kieli
Sonsorol on mikronesialaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Palaussa ja Pohjois-Mariaaneilla, Tyynellä valtamerellä. Sonsorol on virallinen kieli Sonsorolin osavaltiossa Palaussa. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 600 ihmistä.
Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja sillä lasketaan olevan kaksi murretta.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Eija Irene Korhonen
Maisteri Korhonen aloitti tiedemieslinjan 1996 Göteborgin yliopistossa, jolloin hän myös kirjoitti kirjan, joka laajentaa terveyspsykologia-käsitettä, samalla kooten alan tunnetuimmat käsitteet ja tutkimukset. Muiden kirjallisten ja taiteellisten töiden lisäksi, Korhonen kirjottaa lastenkuvakirjoja, sekä suomeksi että ruotsiksi. Hän kuvittaa kirjansa itse.
Korhosella on ollut useita näyttelyitä Ruotsissa, ja hän on osallistunut moneen yhteisnäyttelyyn. Korhosen taide on pääosin öljy- ja akryylimaalauksia, grafiikkaa ja tempera- ja akvarellimaalauksia. Korhonen toimi 1978–2018 kuvataiteenopettajana. Hänen kursseillaan käsiteltiin maalauksen eri tekniikkoja, aina tempera- ja ikoonimaalauksesta, modernin taiteen eri tekniikkoihin sekä kuvanviestoa, taidehistoriaa ym.
Eija Korhosen isoisä Kalle Emerik Korhonen oli Kiinassa toiminut suomalainen lähetyssaarnaaja, kirjailija ja kääntäjä Kalle Korhonen.
ATX
pienoiskuva|ATX-emolevy. pienoiskuva|24-pinninen ATX-virtajohto emolevylle. ATX (Advanced Technology Extended) on henkilökohtaisen tietokoneen standardi, joka määrittelee muun muassa tietokoneen virtalähteen ja emolevyn sekä tietokoneen kotelon mitat. ATX on kehitetty IBM AT -johdannaisista. ATX12V on jatkokehitetty ATX-virtalähteen määrittelystä, jossa on muun muassa lisäliitin ja suurempi tasavirran syöttö emolevylle.
ATX12VO on tarkoitettu poistamaan 3.3 voltin ja 5 voltin virtalinjat virtalähteestä ja siirtämään ne emolevylle, jolloin virtalähde tuottaa vain 12 voltin jännitettä.
ATX 3.0 ja ATX12VO 2.0 -versiot standardista on julkaistu maaliskuussa 2022. Merkittävä muutos standardissa on uusi liitin, jolla uudet tehokkaat näytönohjaimet saavat lisää tehoa virtalähteeltä. ATX3.0 sisältää uuden 12-piikkisen ns. PCIe 5.0 12VHPWR -virtaliittimen. Aiemmat standardit ovat sisältäneet 6-piikkisen lisävirran näytönohjaimelle (max 75 wattia) tai uudemman 8-piikkisen (max 150 wattia). ATX3.0-standardi sallii näytönohjaimen ottaa 600 wattia lisätehoa.
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista sisältää ne kovakuoriaisten lahkoon (Coleoptera) kuuluvat lajit, jotka on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaisiksi (CR), erittäin uhanalaisiksi (EN) tai vaarantuneiksi (VU). Varmuudella hävinneitä, silmälläpidettäviä tai uhanalaisuudeltaan tuntemattomia lajeja tämä luettelo ei sisällä. Osa lajeista on katsottu tarpeelliseksi rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Ne on merkitty luetteloon lihavoinnilla.
Pontuksen kaivanto
thumb|Pontuksen kaivannon muistomerkki Pontuksen kaivanto, Pontuksen kaivannot (tunnettu paikallisesti Pontuksen kanavana) on noin puoli kilometriä pitkä uoma Lappeenrannan Mälkiän ja Laihian kaupunginosien alueella. Se oli yritys rakentaa kanava Saimaalta Suomenvedenpohjaan, joka on Viipurinlahden äärimmäinen perukka ja osa Itämerta. Rakennustyötä tehtiin vuosina 1607–1608, ja niitä johti amiraali Pentti Severinpoika Juusten. Rakennustyö keskeytyi, kun hän kuoli. Pontuksen kaivannon osia on vieläkin nähtävänä Lauritsalassa.
Kesken jäänyt kaivanto sai jatkoa, kun varsinainen Saimaan kanava rakennettiin vuosina 1845–1856 lähelle Mälkiän sulkua.
Ensimmäisen kerran työt Saimaan yhdistämiseksi Juustilanjokeen ja sitä kautta kulkuväylän avaamiseksi Suomenlahteen aloitettiin 1500-luvun alkuvuosina. Liikenneongelmaa yritti ratkaista Olavinlinnan päälliköksi vuonna 1499 nimitetty Eerik Tuurenpoika Bielke. Tämä niin sanottu vanha kaivanto sijaitsi Pontuksen kaivannosta jonkin verran etelään nykyisen Saimaan kanavan paikalla ja jäi nykyistä kanavaa rakennettaessa sen alle. Nämäkin rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät mm. maan kallioisuudesta johtuen.
Pontuksen kaivannossa sijaitsee siitä kertovan muistomerkin lisäksi myös vuoden 1918 sisällissodan aikana kaivannossa teloitetun Jooseppi Muston hauta.
Kulmataajuus
Kulmataajuuden yksikkönä on SI-järjestelmässä radiaania sekunnissa (rad/s).
Samantapaisia suureita kuin kulmataajuus ovat taajuus ja pyörimisnopeus, jotka kertovat värähtelyn jaksojen tai kierrosten lukumäärän aikayksikössä. Täysi kierros on 2π rad joten taajuutta 1 Hz tai kierrosnopeutta 1 kierr/s vastaa kulmataajuus tai kulmanopeus 2π rad/s.
Taajuuden f ja kulmataajuuden ω välinen riippuvuus voidaan esittää kaavalla
Vastaavasti pyörimisnopeuden n ja kulmanopeuden ω välinen riippuvuus on
The Clash (albumi)
The Clash on punk-yhtye The Clashin debyyttialbumi, joka on julkaistu vuonna 1977.
UK (1977)
Kappaleiden tekijät ovat Strummer / Jones, ellei toisin mainittu. Kappaleen "What's My Name?" tekijätiedoissa esiintyy The Clashin kolmas kitaristi Keith Levine, joka jätti yhtyeen syksyllä 1976. LP-levyn ykköspuoli päättyy kappaleeseen "London's Burning".
Ola Borten Moe
Ola Borten Moe (s. 6. kesäkuuta 1976, Trondheim) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen tutkimus- ja korkeakoulutusministeri Støren hallituksessa lokakuusta 2021. Aiemmin hän on toiminut Norjan öljy- ja energiaministerinä. Hän on ollut puolueensa 1. varapuheenjohtaja vuodesta 2011.
Muuta
Öljy- ja energiaministerinä Moe sai kritiikkiä siitä, ettei hän ottanut ilmastonmuutosta tarpeeksi vakavasti. Norjalainen ympäristöjärjestö Framtiden i våre hender muun muassa valitsi Moen vuoden 2011 moraalipahikseksi (Årets etikkversting), koska tämä oli ilmaissut kannattavansa öljyhiekan käyttöä öljyntuotannossa.
Moen isoisä Per Borten oli Norjan pääministeri vuosina 1965–71.
Kirmo Lintinen
Kirmo Mauri Sakari Lintinen (s. 16. toukokuuta 1967 Saarijärvi) on suomalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.
Lintinen opiskeli pianonsoittoa jyväskyläläisen Dmitry Hintzen oppilaana vuosina 1976–1986. Samanaikaisesti hän opiskeli Saarijärven kansalaisopistossa Mika Sairasen johdolla mm. musiikin teoriaa, trumpetin ja mellofonin soittoa sekä jazzmusiikkia. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta 1986 hän pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, missä jatkoi piano-opintojaan Seppo Kantosen ja Jouko Laivuoren johdolla. Lintinen valmistui musiikin maisteriksi jazzmusiikin koulutusohjelmasta 1997 pääaineenaan sävellys ja sovitus, joissa hänen opettajinaan olivat Jukka Linkola (1990–1993) ja Eero Hämeenniemi (1993–1996). Viitasaaren Musiikin ajan sävellyskursseille (opettajina mm. Jukka Tiensuu, Helmut Lachenmann ja Peter Eötvös) Lintinen osallistui aktiivisesti 1993–2003.
Lintinen on esiintynyt niin solistina, yhtyemuusikkona kuin kapellimestarina suomalaisissa jazz-, sinfoniaorkesteri- ja kamarimusiikkikokoonpanoissa. Hän on toiminut UMO:n vakituisena pianistina vuodesta 1989, vuodesta 1994 myös kapellimestarina sekä ohjelmistojen suunnittelijana. Lintinen on johtanut UMO:a lukuisilla kotimaan- ja ulkomaankiertueilla sekä 11 CD-taltioinnilla. UMO:n 47-vuotisen historian aikana Lintinen on orkesterin eniten käyttämä kapellimestari. Lintinen on työskennellyt kapellimestarina myös UMO:n ulkopuolella (mm. AVANTI!, Tapiola Sinfonietta, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Lapin kamariorkesteri, Tampere Filharmonia, Oulu Sinfonia, Kymi Sinfonietta, Pori Sinfonietta sekä Lahden, Vaasan, Mikkelin, Joensuun, Lappeenrannan ja Kuopion kaupunginorkesterit).1994-2013 hän teki yhteistyötä lauluyhtye How Many Sistersin kanssa pianistina, sovittajana ja kapellimestarina. Omien teostensa lisäksi hän on kantaesittänyt runsaasti ja jatkuvasti kollegojensa sävellyksiä sekä ollut useiden sävellys- ja sovitustilausten alkuunpanijana ja/tai tilaajana. Vannoutuneena cinefiilinä hän on myös usein esiintynyt mykkien elokuvien säestäjänä niin Kansallisessa audiovisuaalisessa arkistossa (ent. Elokuva-arkisto) kuin kotimaisilla musiikki- ja elokuvafestivaaleilla.
Vuosituhannen vaihteesta lähtien säveltäminen on ollut Lintisen päätyö. Hänen tuotantonsa ulottuu lastenlauluista oopperaan, pedagogisista pikkukappaleista elokuvamusiikkiin, tanssimusiikista dodekafoniaan ja jazzista barokkiallusioihin. Suurin osa edustaa länsimaisen vakavan musiikin perinnettä. Pääteoksiin kuuluvat 12 soitinkonserttoa - mm. tuubakonsertto (2014), harmonikkakonsertto (2015), klarinettikonsertto (2013), kitarakonsertto (2011), viulukonsertto Puustokokemuksia (2010), kaksi pianokonserttoa (2008 ja 2009) sekä sellokonsertto (ke Pekingissä 2010). Muista teoksista mainittakoon musiikkisatu Haapaneitty, Mettäntyttö (2007), kuoro- ja orkesteriteos Cantata proverbiorum (1999), Mobile festivo sinfoniaorkesterille (2003), 'konsertoiva madrigaali' David ja Batseba laulusolisteille ja barokkiorkesterille (2001) sekä kolme oopperaa: lapsiyleisölle suunnattu Voi vietävä! (2001; engl. version Nuts about Nosh ensiesitys Torontossa 2003; venäjänkielisen version Nu i nu ensiesitys Pietarissa 2008), kokoillan tragikomedia, barokkiooppera Fitness (2005–2007) sekä ‘teiniooppera’ Loputon lompsa (2011–2012). 2009 levy-yhtiö Alba julkaisi levyllisen Lintisen kamarimusiikkia. Kaikki big band -sävellyksensä (38) ja -sovituksensa (30) Lintinen on kirjoittanut UMO:lle.
Lintinen opetti Sibelius-Akatemian jazzosastolla 1989–2007 muun muassa sävellystä ja länsimaisen taidemusiikin historiaa. Lintinen oli perustamassa saarijärveläistä kulttuuritapahtumaa Kirmot ja toimi sen taiteellisena johtajana 2001–2005. Hän oli Sibelius-Akatemian SibaFest-konserttikokonaisuuden ja Avanti!:n Suvisoiton (Porvoo) taiteellisena johtajana 2008. Hän on myös kirjoittanut teosesittelyjä konserttiohjelmiin ja toiminut useissa luottamustehtävissä maamme apurahalautakunnissa (mm. LUSESin vakavan musiikin taiteellinen toimikunta 2003–2012, valtion säveltaidetoimikunnan hallitus 2004–2006 ja ESEKin työskentelytukijaos 2007–2012, Konserttikeskus ry:n hallitus 2012-19, Musiikin edistämissäätiön [MES] työskentelytukitoimikunta 2013–2015, Suomen Säveltäjäin Sibelius-rahaston hallitus 2021–).
Lintiselle myönnettiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto 2003 ja Valtion säveltaidetoimikunnan 5-vuotinen taiteilija-apuraha 2008–2012 ja 2017–2021.
Aksel Hynninen
Aksel (Akseli) Hynninen (16. joulukuuta 1864 Joroinen – 13. lokakuuta 1914 Joroinen) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Akseli Hynnisen vanhemmat olivat Albin ja Anna Hynninen ja puoliso Fanny Ingeborg Hynninen. Hynninen oli kunnallis- ja maatalousmies, osuusmeijerin perustajia ja toimi kunnallislautakunnan esimiehenä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Leppävirran tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Reijo Katajaranta
Reijo Katajaranta (28. elokuuta 1942 Hamina – 16. toukokuuta 2013 Helsinki ) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi Kansan äänen päätoimittajana sekä kuului Suomen Työväenpuolueen ja Kommunistien liiton hallituksiin. Katajaranta oli Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen äänenkannattaja Työkansan Sanomien päätoimittaja toukokuusta 1997 maaliskuuhun 2002. Kesällä 2006 Katajaranta valittiin Muutosvoimat Suomi -puolueen puheenjohtajaksi.
Reijo Katajaranta kiinnostui marxilaisuudesta 1970-luvun puolivälissä ja hän liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen taistolaiseen oppositioon. Katajaranta toimi vuodesta 1974 aktiivisesti Alkon Liikeväen liitossa ja vuodesta 1983 sen sihteerinä.
Reijo Katajaranta oli KTP:n perustajajäseniä vuonna 1988, ja hän toimi sihteerinä puolueen kaikissa edustajakokouksissa vuoteen 2001 asti. Alkuvuodesta 2002 KTP:n keskusneuvosto kuitenkin erotti Katajarannan puolueesta ja päätoimittajan tehtävistä. Syynä oli osallistuminen Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolueen valmisteluihin, joihin KTP:n enemmistö ei halunnut mukaan. KTP:sta erotettiin keväällä 2002 muitakin henkilöitä, ja saman vuoden syyskuussa Katajaranta oli näiden kanssa perustamassa Kommunistien liittoa.
Syväkivi
Syväkivi eli plutoninen kivilaji on intrusiivisesti Maan kuorikerrokseen muodostuneessa magmasäiliössä kuumasta kivisulasta eli magmasta jäähtynyt, karkearakeinen magmakivi. Syväkiville on ominaista suuret, faneriittiset, kiteet, jotka syntyvät magman jäähtyessä hitaasti, sekä rakenteen tiiviys; syväkivissä ei yleensä tavata kaasurakkuloita tai huokosia. Eroosion seurauksena syväkiviä tavataan yleisesti myös maan pinnalla varsinkin vanhassa, arkeeisessa ja proterotsooisessa kallioperässä.
Syväkiviä ovat esimerkiksi graniitti, granodioriitti, syeniitti, dioriitti, gabro ja peridotiitti vähenevän kvartsimäärän mukaisessa järjestyksessä.
Paul Breitner
Paul Breitner (s. 5. syyskuuta 1951, Kolbermoor) on saksalainen entinen jalkapalloilija sekä kolumnisti, televisiopersoona ja kommentaattori. Breitner on eräs tunnetuimmista saksalaisista jalkapallopersoonista. Hän saavutti urallaan menestystä hyvin varhaisessa vaiheessa voittaen Euroopan mestaruuden 1972, maailmanmestaruuden 1974, Euroopan cupin vuonna 1974 sekä useaan kertaan muun muassa Bundesliigan ja La Ligan.
Breitner oli Saksan maajoukkueen kantavia voimia 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Breitner pelasi joukkueissaan erityisesti puolustuksessa ja keskikenttäpelaajana. Häntä pidettiin monipuolisena pelaajana, joka saattoi pelata useilla eri pelipaikoilla.
Maajoukkueura
Breitner voitti EM-kultaa ja MM-kultaa pelatessaan vasempana puolustajana. MM-finaalissa 1974 hän teki saksalaisten tasoitusmaalin rangaistuspotkusta.
Espanjaan siirtymisen myötä Breitner jäi maajoukkueesta pois useiksi vuoksiksi, kunnes teki paluun vuonna 1981.
Breitner on ainoa puolustaja ja yksi niistä neljästä pelaajasta, jotka ovat tehneet maalin kaksissa jalkapallon MM-kilpailujen loppuotteluissa. Nämä maalit hän teki vuosina 1974 ja 1982.
Breitner pelasi maajoukkueessa 48 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia.
Seurajoukkueet
Breitner pelasi Eintracht Braunschweigissa, Bayern Münchenissa ja Real Madridissa.
Breitner oli kiinnostunut vasemmistolaisesta ajattelusta ja tutustui pelimatkoillaankin Mao Tse Tungin Pieneen punaiseen kirjaan.
Pörröisen kampauksensa vuoksi hän sai urheiluaikoinaan lisänimen der Afro.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Neil Hoban
Neil Hoban (s. 4. helmikuuta 1966 Pembury) on brittiläinen entinen maantiepyöräilijä. Hän edusti seuratasolla Vulcan CRC:tä.
Robert Fisk
Robert Fisk (12. heinäkuuta 1946 Maidstone, Kent – 30. lokakuuta 2020 Dublin, Irlanti) oli brittiläinen, yli 30 vuotta Libanonin Beirutissa asunut toimittaja ja The Independent -sanomalehden Lähi-idän kirjeenvaihtaja ja asiantuntija vuodesta 1989. Hän suhtautui kriittisesti muun muassa Irakin sotaan. Fisk kirjoitti kriittisiä näkökulmia myös muun muassa korruptoituneista hallitsijoista arabimaissa sekä Turkin armenialaisten kansanmurhan kiistämisestä. Hän sai työstään lukuisia brittiläisiä ja kansainvälisiä palkintoja.
Fisk suoritti tohtorin tutkinnon Trinity Collegessa Dublinissa. Journalistin tehtäväksi hän näki vallanpitäjien tarkkailemisen ja haastamisen.
Fisk kuoli 30. lokakuuta 2020 Irlannissa sairaalassa, jonne hän joutui huonovointisuuden vuoksi.
Lapsuus ja nuoruus
Fiskin isä palveli Britannian armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikaan. Fisk syntyi vuonna 1946, ja varttuessaan hän luki innokkaasti ulkomaita käsittelevät uutiset konservatiivisesta The Daily Telegraphista, jota hänen isänsä tilasi. Fisk kertoo Alfred Hitchcockin elokuvan Ulkomaankirjeenvaihtaja innostaneen häntä journalistiksi. Koulussa Fisk kertoo lukeneensa The Timesia joka iltapäivä ja lukeneensa innolla Hruštšovin puheen, joka käsitteli Stalinin tyranniaa. Fisk voitti koulunsa Current Affairs -palkinnon ja oli vakaasti päättänyt ryhtyä journalistiksi. Isä yritti suostutella pojasta lakimiestä tai lääkäriä, mutta aina kun asia otettiin esiin, Robert poistui huoneesta. Asia tuli esiin perheen ystävän kanssa käydyssä keskustelussa, kun Robertin isä kysyi ystävältä, mikä pojasta pitäisi tulla. Ystävä sanoi Robertille: "Kuvittele itsesi oikeussaliin. Näetkö itsesi lakimiehenä vai istumassa toimittajien aitiossa?" Robert vastasi olevansa toimittajien aitiossa. "Hänestä tulee journalisti", vastasi ystävä Robertin isälle.
Ura toimittajana
Kirjoitettuaan ensin kolme vuotta New Castle Evening Chronicleen ja Sunday Expressiin Fisk siirtyi The Timesin kirjeenvaihtajaksi Pohjois-Irlantiin. Ollessaan vuonna 1976 Portugalissa hän sai kirjeen lehden ulkomaantoimituksesta. Lähi-idän kirjeenvaihtajan paikka oli vapautunut ja sitä tarjottiin 29-vuotiaalle Fiskille. Fisk vastasi kutsuun myöntävästi, ja siitä lähtien hän raportoi Lähi-idästä kriisialueiden tapahtumista aina Algerian vapaussodasta Libanonin kriiseihin ja Irakin sotaan. Fisk nousi työnsä ansiosta arvostetuksi toimittajaksi ja asiantuntijaksi. Toisin kuin monet muut toimittajat, Fisk lähti tapahtumien keskipisteeseen, mikä on ollut vaarallista. Esimerkkinä voidaan mainita Afganistanin sota ja vuosi 2001, jolloin Fisk joutui paikallisten pakolaisten hyökkäyksen kohteeksi. Yhdysvaltalainen B-52-pommikone oli juuri tappanut suuren joukon afgaaneja, ja länsimaalaisena Fisk sai vihat päälleen. Hän pelastui islamilaisen uskonoppineen väliintulon ansiosta. Fisk kertoo olleensa Irakin sodan aikaan Bagdadissa, kun ensimmäiset ohjukset lensivät hänen päänsä yli ja iskeytyivät kaupunkiin.
Kybernetiikka
Kybernetiikka on erilaisten järjestelmien säätö- ja viestintätapahtumia tutkiva tiede. Termi kybernetiikka juontuu muinaiskreikan sanasta "ohjata".
Robert Fisk
Ura toimittajana
Fisk esiintyi Ylen dokumentissa 2006 Libanonin konfliktin aikaan ja totesi Israelin iskun Khiamin YK-asemaan olleen täysin tahallinen ja vaati, että Suomen on selvitettävä, kuka ampui ohjuksen ja haastettava tämä henkilö sotaoikeuteen suomalaisen sotilaan murhasta.
Kybernetiikka
Kybernetiikan peruselementit ovat:
Kybernetiikka tutkii yleisesti itseohjautuvia automaattisesti säätyviä systeemejä. Nämä systeemit voivat edustaa hyvin monenlaisia eri aloja. Kybernetiikkaa on sovellettu niin biologisiin järjestelmiin kuin yhteiskunnan ilmiöiden ja toiminteiden mallintamiseen. Jotta saataisiin oikeaa 'hallintatietoa' kompleksisten järjestelmien tehokkaaseen valvontaan, sekä niiden itseohjausmekanismien parhaaseen optimointiin, on saatava niistä maksimaalista (tai väh. riittävää) toiminnallista informaatiota. Tämä voi tarkoittaa joko (kuten enimmäkseen on rajoituttu tekemään) sen seurantaa, että jokin "järjestelmä" automaattisesti reagoi ns. palautetietoon, pitäen näin itsensä edelleen toimintakuntoisena ja -kykyisenä tai (mikä ehkä olisi suotavaa) tätä käsitettä (kyberneettistä metodia) alettaisiin enemmän soveltaa myös luonnon ilmiöiden kuvailuun.
Tämä ajatus lienee ollut myös jo Norbert Wienerin eräänä motiivina hänen teoksessaan "Ihmisestä, koneista, kielestä". Luonnon toiminnoissa esiintyvistä itsesäätelymekanismeista on viime vuosina jo ilmestynyt merkittävää kirjallisuuttakin. Esimerkkeinä mm. James Lovelock: "Gaian kosto", joka käsittelee maapallon ilmaston itsesäätelyn ja niin myös ihmiskunnan tulevaisuuden ongelmia, sekä John Gribbin: "Syvä yksinkertaisuus", jossa jopa osoitetaan, että myös galaktisella ja siis laajalla kosmisella tasolla, vallitsee materian itseään säätävien elementtien: entropian ja gravitaation, keskinäinen kybernetiikka. Vaikka ko. teokset eivät juuri käytä kybernetiikan käsitettä, on sen 'läsnäolo' silti aivan ilmeistä. Gribbin: s. 250–253.
Biologiset oliot rakentuvat oleellisesti elintoiminnoiltaan kyberneettisesti kuvailtavien säätelytoimintojen ja "ohjailun" varaan. Laajasti ottaen myös maapallon ilmasto ylläpitää toimintaansa ja tasapainoaan (esim. lämpötila, veden kiertokulku jne.) auringosta saamansa lämmön stimuloimilla itseään säätävillä kyberneettisillä toimintatavoilla.
Menneisyys
Menneisyys on lineaarisessa aikakäsityksessä se osa aikalinjasta, joka on jo tapahtunut. Menneisyyden vastakohta on tulevaisuus ja nykyhetki rajaa nämä kaksi ajanjaksoa toisistaan. Tällöin oletetaan myös, että menneisyys on syy-seuraus-suhteessa nykyisyyteen ja tulevaisuuteen nähden.
Menneisyyttä tutkivia tieteenaloja ovat mm. historia, arkeologia ja paleontologia.
Christopher Plummer
Arthur Christopher Orme Plummer (13. joulukuuta 1929 Toronto, Ontario – 5. helmikuuta 2021 Connecticut, Yhdysvallat ) oli kanadalainen näyttelijä, jonka ura ulottui seitsemälle vuosikymmenelle ja sisälsi rooleja niin elokuvissa, televisiossa kuin teatterissakin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan roolistaan kapteeni Georg von Trappina musikaalielokuvassa Sound of Music (1965).
Frode Estil
Frode Estil (s. 31. toukokuuta 1972 Sørlissä, Norjassa) on norjalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Christopher Plummer
Vuonna 2012 Plummerista tuli kaikkien aikojen vanhin Oscar-voittaja, kun hän sai 82-vuotiaana parhaan miessivuosan palkinnon roolistaan Beginners-elokuvassa. Plummer sai Oscar-ehdokkuuden myös vuonna 2018 elokuvasta All the Money in the World. Hän oli tuolloin vanhin koskaan ehdolla ollut näyttelijä.
Nuoruus
Christopher Plummer syntyi Isabella Mary Plummerin ja John Orme Plummerin ainoaksi lapseksi 13. joulukuuta 1929. Plummerin äiti oli Kanadan pääministerin, John Abbottin lapsenlapsi. Plummer oli myös sukua näyttelijä Nigel Brucelle, joka tunnettiin roolisuorituksistaan tohtori Watsonina Sherlock Holmes -elokuvissa. Plummerin vanhemmat erosivat vain viikkoja poikansa syntymän jälkeen. Eron jälkeen Plummerin äiti ja tädit kasvattivat hänet. Plummerin äiti arvosti suuresti taiteita, ja hän oli usein lapsena äitinsä mukana seuraamassa balettia, oopperaa ja eri näytelmiä.
Frode Estil
2002 talviolympialaisissa Yhdysvaltain Salt Lake Cityssä Estil voitti kaksi kultamitalia, joista toisen viestissä. Toisen kultansa hän jakoi maanmiehensä Thomas Alsgaardin kanssa heidän tultuaan yhtä aikaa maaliin takaa-ajokilpailussa. Alkuaan mitali oli hopeinen, mutta se kirkastui kultaiseksi voittaja Johan Mühleggin jäätyä kiinni kielletyn darbepoetiini-hormonin käytöstä. Lisäksi Estil hiihti hopealle 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa.
Christopher Plummer
Uran alku
thumb|upright|vasen|Christopher Plummer vuonna 1959. Plummer kiinnostui pianon soittamisesta ja halusi tulla konserttipianistiksi. Plummer muutti kuitenkin mielensä, sillä hänen mukaansa ammattipianistin työ olisi ollut hyvin yksinäistä ja kovaa työtä. Plummer kiinnostui kouluikäisenä näyttelemisestä, ja hänen ensimmäinen roolisuorituksensa oli 15-vuotiaana herra Darcyna näytelmässä Ylpeys ja ennakkoluulo.
Frode Estil
2003 MM-kisoissa Italian Val di Fiemmessä Estil kuului jälleen kultaa voittaneeseen Norjan viestijoukkueeseen. Lisäksi hän saavutti pronssia 15 ja 50 kilometrin kilpailuista. 2005 MM-kisoissa Saksan Oberstdorfissa Estil voitti kultamitalin viestissä ja 50 kilometrin perinteisen tyylin yhteislähtökilpailussa, jossa norjalaiset ottivat kolmoisvoiton, sekä saavutti hopeaa takaa-ajokilpailussa.
Christopher Plummer
Uran alku
Plummer sai Ottawassa vuonna 1950 ensimmäisen roolin ammattinäyttelijänä. Tämän hän jälkeen työskenteli joitakin vuosia kanadalaisissa repertuaariteattereissa. Hänen ensiesiintymisensä New Yorkissa vuonna 1954 herätti heti kriitikoiden huomiota, ja seuraavana vuonna hän alkoi tehdä nimeä American Shakespeare Festival Companyssä Shakespeare-näyttelijänä. Plummerin ensimmäinen elokuvaesiintyminen tapahtui vuonna 1958 elokuvassa Viattomuuden kukka.
Frode Estil
Estil on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Seuratasolla hän edusti Lierne Skitä. Hän harrastaa metsästystä ja kalastusta.
Christopher Plummer
Huipulle Sound of Musicista
pienoiskuva|vasen|Christopher Plummer ja [[Julie Andrews kuvaamassa Salzburgissa Sound of Music -elokuvaa vuonna 1964.]] Viattomuuden kukan jälkeen Plummer sai vuonna 1959 ensimmäisen Tony-ehdokkuutensa näytelmästä J.B. ja Emmy-ehdokuutensa Hallmark Hall of Fame -antologiasarjan jaksosta. Hän alkoi saada monia rooleja teatterissa ja valkokankaalla, ja vuonna 1965 Plummer kohosi kansainväliseksi tähdiksi musikaalista Sound of Music. Von Trappien perheen tositarinaan perustuneessa elokuvassa Plummer näytteli leskimiestä kapteeni von Trappia, joka rakastuu lastenhoitajaksi palkkaamaansa nuoreen nunnaan. Vaikka elokuva oli suuri menestys, Plummer on myöhemmin kertonut ylenkatsoneensa roolia aikanaan. Hän kutsui itseänsä vanhanaikaiseksi teatterinäyttelijäksi, joka ei arvostanut elokuvien tekemistä.
Plummer jatkoi Sound of Musicin jälkeen uraansa teatterissa, ja vuonna 1974 hän sai uransa ensimmäisen Tony-palkinnon näytelmästä Cyrano, jossa hän näytteli pääroolia. Kaksi vuotta myöhemmin Plummer palkittiin myös Emmyllä minisarjasta The Moneychangers. Plummerin 1970-luvun lopun keskeisimpiä elokuvia olivat Vaaleanpunaisen pantterin paluu (1975), Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit (1975) ja Yli esteiden (1978). Seikkailujen sankarissa hän näytteli Rudyard Kiplingiä ja Murhassa tilauksesta (1979) Sherlock Holmesia.
Plummer näytteli 1980-luvulla Shakespearen Broadway-tuotannoissa. Othellossa (1982) hän oli Iago ja Macbethissä (1988) päähahmo. Plummerin televisioprojekteja olivat puolestaan minisarja Okalinnut ja lastenelokuva The Velveteen Rabbit (1985), jossa Plummer toimi kertojana. Toisen Emmynsä hän puolestaan voitti lastensarjasta Madeline (1993–1995). Palkinto tuli parhaasta voice over -suorituksesta. Plummerin elokuvauralla monia 1980- ja 1990-luvun rooleja ei erityisesti arvosteta, mutta huippukohtia olivat klingonikapteeni elokuvassa Star Trek VI – Tuntematon maa (1991), rasistinen vankilan kappalainen elokuvassa Malcolm X (1992) ja virologi elokuvassa 12 apinaa (1995). Plummer sai kehuja myös roolisuorituksestaan toimittaja Mike Wallacena elokuvassa The Insider – sisäpiirissä (1999). Hänen seuraavia tuotantojaan olivat muun muassa draama Kaunis mieli (2001) ja trilleri Cold Creek Manor (2003).
2000-luvulla vanhimmaksi Oscar-voittajaksi
Plummerin ura jatkui 2000-luvun alussa monipuolisesti, sillä hän teki edelleen säännöllisesti elokuvia ja teatteritöitä. Seikkailuelokuva National Treasure – kansallisaarre sai ensi-iltansa vuonna 2004 sekä romanttinen komedia Vain koiraihmisille ja poliittinen draama Syriana vuonna 2005. Broadwayllä hän näytteli vuonna 2004 Shakespearen Kuningas Learissa ja vuonna 2007 Inherit the Windissä. Hän sai molemmista roolitöistä Tony-ehdokkuuden.
Plummerin ensimmäinen Oscar-palkintoehdokkuus tuli vasta vuonna 2010, kun hän oli ehdolla parhaasta miessivuosasta elokuvasta Viimeinen asema, jossa hän näytteli kirjailija Leo Tolstoita. Vaikka Oscar menikin Christoph Waltzille, Plummerin kysyntä kasvoi. Oscarin hän voittikin jo seuraavana vuonna elokuvasta Beginners, jossa hän näytteli vanhoilla päivillään kaapista ulos tulevaa isää. Plummer oli vanhin oscarin voittanut näyttelijä.
Vuonna 2014 Plummer kiersi yhden miehen näytelmänsä A Word or Two kanssa. Samana vuonna valmistui romanttinen elokuva Elsa & Fred ja seuraavana vuonna Danny Collins. Plummer sai puolestaan roolin J. Paul Gettynä elokuvasta All the Money in the World, kun Kevin Spaceyä vastaan oli nostettu useita syytöksiä seksuaalisesta ahdistelusta. Plummer joutui uudelleenkuvaamaan kohtauksia vain muutamia viikkoja ennen alkuperäistä julkaisupäivää. Tästä huolimatta hänelle myönnettiin elokuvasta sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuus. Hän oli 88-vuotiaana vanhin ehdokkuuden saanut näyttelijä.
Plummer jatkoi uraansa aina 90-vuotiaaksi saakka, ja vuonna 2018 hän näytteli elokuvassa Boundaries ja seuraavanan vuonna elokuvassa Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä.
Yksityiselämä
Plummer oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hän solmi ensimmäisen avioliittonsa näyttelijä Tammy Grimesin kanssa vuonna 1956 ja heille syntyi vuonna 1957 tytär Amanda, joka myöhemmin jatkoi vanhempiensa jalanjäljissä näyttelijänä. Grimes ja Plummer erosivat vuonna 1960. Vuosina 1962–1967 Plummer oli naimisissa brittiläisen journalistin, Patricia Lewisin kanssa. Kolmannen vaimonsa, näyttelijä Elaine Taylorin, kanssa Plummer meni naimisiin vuonna 1970.
Plummer kuoli rauhallisesti kotonaan 91-vuotiaana 5. helmikuuta 2021. Kuolemaan johtaneena syynä oli Plummerin aiempi kaatuminen ja siitä saatu päävamma.
Kunnianosoitukset
Plummerille myönnettiin Oscar-, Tony-, Bafta-, Golden Globe- ja Emmy-palkintojen lisäksi myös lukuisia muita palkintoja ja kunnianosoituksia elämänsä aikana. Näitä olivat muun muassa:
pienoiskuva|Christopher Plummerin tähti Kanadan Walk of Famella. Lisäksi Plummerilla oli kolme New York Drama Desk Award -palkintoa ja kunniatohtorin arvonimi McGillin, Toronton, Ryersonin, Western Ontarion, Ottawan ja Guelphin yliopistoissa sekä Juilliardissa.
Juhana Hyytiäinen
Juhana Hyytiäinen (4. lokakuuta 1829 Heinjoki – 22. heinäkuuta 1893 Heinjoki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Juhana Hyytiäisen vanhemmat olivat Tahvo Antinpoika Hyytiäinen ja Reetta Heinonen ja puoliso Maria Myyrä. Hyytiäinen oli maanviljelijä ja kunnallismies, joka oli talonpoikaissäädyssä Äyräpään tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1882.
Tulevaisuus
Tulevaisuus on lineaarisessa aikakäsityksessä se osa aikalinjasta, joka ei vielä ole tapahtunut. Tulevaisuuden vastakohta on menneisyys eli se osa lineaarisesta aikalinjasta, joka on jo tapahtunut. Näiden väliin asettuu nykyisyys, joka tapahtuu parhaillaan.
Tulevaisuudentutkimusta kutsutaan joskus myös futurologiaksi. Tulevaisuutta pyritään ennustamaan muun muassa ekstrapoloimalla nykyisiä teknologisia, taloudellisia tai sosiaalisia kehityssuuntia. Suomessa tulevaisuuden päätöksentekoa hoitaa eduskunnan tulevaisuusvaliokunta, sen tutkimusta Tulevaisuuden tutkimuskeskus ja kansalaistoimintaa Tulevaisuudentutkimuksen seura.
Viisi elementtiä
Viisi elementtiä on kiinalaisen maailmankatsomuksen ja filosofian keskeinen osa. Sen mukaan maailman lukemattomat asiat syntyivät qin (energian) kulkiessa viiden vaiheen: tulen (ulospäin säteilevä), veden (laskeutuva), puun (nouseva), metallin (sisäänpäin tiivistyvä, spiraalimainen) ja maan (keräävä) läpi. Näitä vaiheita kutsutaan nimellä wǔxíng 五行.
Samadhi
Samādhi (devanagari:समाधि ; IAST: samādhi) on hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan ei-dualistista tietoisuuden tilaa, jossa objektia havainnoiva mieli tulee yhdeksi objektin kanssa.
Viisi elementtiä
Viisi "elementtiä" ovat energian siirtymistä paikasta tai olomuodosta toiseen. Oikeampi käännös on viisi vaihetta tai viisi liikettä, mutta elementti on vakiintunut käsitteen käännöksenä.
Samadhi
Dhyāna eli meditaatio on henkisten prosessien jatkuvaa virtaa kohti meditaation kohdetta. Tämä prosessi johtaa vähitellen autuaalliseen samastumiseen, eli meditaation kohteen ja sen harjoittajan oman olemuksen yhtymiseen. Tämä on korkein tila jota kutsutaan samādhiksi eli itseoivallukseksi. Samādhissa mieli jatkuvasti omaksuu ja yhdistyy meditaation kohteen kanssa.
Viisi elementtiä
Historia
Viiden elementin teorian historia ulottuu esihistorialliselle ajalle. Uudempien arkeologisten löydösten perusteella sen oletetaan olevan peräisin Keltaisenjoen longshan-kulttuurista (龍山 lóngshān = lohikäärmevuori), joka tunnetaan myös oraakkeliluukirjoituksista, jotka ovat kiinan kirjoitetun kielen alkuperän tärkein lähde.
Oraakkeliluiden kirjoitusmerkkeihin kuuluvat kiinalaisessa ajanlaskussa yhä käytetyt taivaallisten runkojen ja maallisten oksien merkit. Taivaalliset rungot ja maalliset oksat edustavat viittä elementtiä.
Kiinalaisen perinteen mukaan esihistoriallinen mytologinen keisari Keltainen keisari (黄帝 Huángdì, 2697–2597 eaa. – Sima Qianin perimätiedon mukaan muistiinkirjoittama) kävi sotaa naapurikansaa vastaan. Sota oli tasaväkinen eikä kumpikaan osapuoli ollut tarpeeksi vahva päästäkseen vihollisen niskan päälle. Huangdi vetäytyi kolmeksi vuorokaudeksi uhraamaan Taivaalle pyytäen sen apua ja mietiskelemään. Kolmen vuorokauden kuluttua Taivas antoi hänelle tiedon taivaallisista rungoista ja maallisista oksista. Tämän tiedon avulla Keltainen keisari voitti vihollisensa taistelussa.
Samaan tapahtumaan liittyy tarina kompassin käytön keksimisestä. Juuri kun Huangdin armeija oli pääsemässä voitolle, vastapuolen johtaja Chi You puhalsi sankan sumun, joka sekoitti Huangdin armeijan suuntavaiston ja aiheutti sekasorron. Tällöin Taivas soi Huangdille tiedon etelään osoittavasta vaunusta, nykyisen luopanin eli kompassin esimuodosta. Sen avulla armeija pystyi suunnistamaan sumussa ja pimeässä ja löi vihollisen sumusta huolimatta.
Historiallisella ajalla muistiinkirjoitettujen, suullisena perinteenä kulkeneiden lähteiden mukaan Huangdi laati jiazi-kalenterin 60 runko-oksaparin ajanlaskumenetelmän.
Viisi elementtiä liitettiin yinyang-konseptiin, jonka uskotaan saaneen alkunsa yangshao-kulttuurissa (仰韶 yǎngsháo) ja kehittyneen nykyisin tunnettuun muotoonsa Zhou-dynastian aattona eli Zhou-dynastian perustajan isän (周文王 Zhōu Wénwáng = Zhoun kuningas Wen, 1099–1050 eaa.) ja veljen (周公 Zhōugōng = Zhoun herttua) tutkimustuloksena.
Han-dynastian aikana tapahtui suuri synkronisaatio, jolloin pyrittiin systemaattisesti yhdistämään eri kulttuurien perintöä, jotta niistä saataisiin looginen ja yhtenäinen maailmankatsomus. Tällöin yhdestä kulttuuriperinnöstä peräisin oleva viiden elementin teoria liitettiin lopullisesti toisesta kulttuurista peräisin olevaan yinyang-teoriaan.
Viiden elementin perusta
Viisi elementtiä, kuten suurin osa vanhoista kiinalaisista konsepteista, perustuu astronomiaan. Viisi elementtiä on alusta asti liitetty erottamattomasti planeettoihin, joiden nimet kiinaksi ovat:
Oletetaan, että elementteihin liitetyt värit juontuvat planeettojen väreistä. Mars näyttää punaiselta, joten se on punainen tuliplaneetta. Venus on kirkkaan valkoinen ilta- tai aamutähti, joten se antaa valkoisen värin metallille. Merkurius välähtelee näkyviin ja näkymättömiin (musta, aaltoileva). Jupiter on suuri ja liitetään laajenevaan energiaan, joka on kuin puun kasvava energia. Saturnus on hidas liikkeissään ja täten kuin maa itse.
Vanhimmat kiinalaisen astrologian muodot perustuvat näiden viiden planeetan liikkeisiin ja ennusteet perustetaan niiden ulkonäköön ja suuntaan maasta nähtynä.
Elementtien perinteisiä vastaavuuksia
Kaikki maailman ilmiöt voi jakaa viiden elementin mukaan. Tässä tavallisimmin käytettyjä vastaavuuksia:
Radiohorisontti
Radiohorisontti on teoreettinen etäisyys, jolla pisteestä A korkeudelta h_1 lähtevä radioaalto etenee esteettä pisteeseen B joka on korkeudella h_2 kaarevan maapallon pinnasta.
Viisi elementtiä
Elementtien keskinäiset suhteet
thumb|300px|Viiden elementin vahvistava ja rajoittava kierto. Qi virtaa vaiheiden (elementtien) kautta järjestyksessä vesi-puu-tuli-maa-metalli. Kukin vahvistaa seuraavaa elementtiä. Tätä kutsutaan ravitsevaksi tai vahvistavaksi kierroksi (生 shēng – synnyttävä, kasvattava).
Radiohorisontti
Etäisyys viivasuoralle etenemiselle olisi. Mutta koska maanpinnan lähdeisyydessä oleva ilmakehän troposfäärin tiheys pienenee korkeuden lisääntyessä, niin erityisesti VHF ja UHF taipuvat hieman maapalloa kohti. Edellä mainittuun kaavaan tämä aiheuttaa noin 15 %:n lisäyksen, joten radiohorisontin etäisyyden kaavaksi saadaan
Radio horizon
Viisi elementtiä
Elementtien keskinäiset suhteet
Metalli ravitsee vettä, maa rajoittaa sitä, se rajoittaa tulta ja ravitsee puuta.
Vesi ravitsee puuta, metalli rajoittaa sitä, se rajoittaa maata ja ravitsee tulta.
Puu ravitsee tulta, vesi rajoittaa sitä, se rajoittaa metallia ja ravitsee maata.
Tuli ravitsee maata, puu rajoittaa sitä, se rajoittaa vettä ja ravitsee metallia.
Maa ravitsee metallia, tuli rajoittaa sitä, se rajoittaa puuta ja ravitsee vettä.
Kiertoja on väärin luokitella "hyväksi" ja "pahaksi". Kummatkin ovat luonnollinen ja välttämätön osa maailmankaikkeuden energiatasapainoa. Rajoittavaa kiertoa näkee usein kutsuttavan tuhoavaksi kierroksi. Tämä ei ole sanan "ke" merkitys. Energiaa ei voi tuhota.
Bullet for My Valentine (albumi)
Bullet for My Valentine on saman nimisen yhtyeen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2021.
Riverton (Manitoba)
Riverton on 537 asukkaan kylä Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Winnipegjärven eteläaltaan länsirannalla noin 110 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä. Kylän pääelinkeino on kalastus, muita elinkeinoja ovat maanviljely, palvelualat sekä pienteollisuus. Kylä on myös jääkiekkoilija Reggie Leachin kotikaupunki.
Kylän kautta kulkee myös Winnipegjärven rannalla sijaitseviin pohjoisiin kyliin johtava talvitie, ja se sijaitsee myös Hecla Islandiin johtavan maantien varrella. Kylä on tärkeä pysähdyspaikka kesäasunnoilleen ja Hecla–Grindstone Provincial Parkin luonnonpuistoon matkaaville ihmisille. Kylässä sijaitsee myös Sandy Bar -hiekkaranta.
Kalastuselinkeino on edelleen voimissaan kylässä toimivan Freshwater Fish Marketing Corprationin ansiosta. Yrityksen kalanpakkaamo sijaitsee Icelandic River -joen alajuoksulla kylän keskustan tuntumassa. Kylään johti myös Canadian Pacific Railwayn sivuradan päätepiste, mutta sittemmin rata on purettu. Kylässä toimi pientelakka Riverton Boat Works, joka on rakentanut useita Winnipegjärvellä käytetyistä rahtialuksista.