cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avengers: Age of Ultron
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat 11. helmikuuta 2014 Johannesburgissa, Etelä-Afrikassa. Toinen kuvausryhmä kuvasi toimintakohtauksia ilman päänäyttelijöitä, joita käytettäisiin taustana kohtauksiin, missä Hulk esiintyy, kahden viikon ajan. Maaliskuun puolivälissä pääasialliset kuvaukset olivat alkaneet Shepperton Studiolla lähellä Lontoota. Kuvaukset Sheppertonissa ja muualla Englannissa antoivat Whedonille tilaisuuden saada ”monta eri tyyliä, tuntumaa ja tunnelmaa” antaakseen elokuvalle erilaisen paletin ja tuoreen estetiikan edeltäjäänsä nähden. 22. maaliskuuta kuvausryhmä siirtyi Fort Bardiin, Italiaan ja jatkoi Aostanlaakson alueelle 28. päivä. Alue toimi Itä-Eurooppana ja tuotantoryhmät korvasivat paikallisten kauppojen ja liikkeiden mainokset kyrillisellä kirjaimistolla. Etelä-Koreassa kuvaukset alkoivat 30. maaliskuuta Mapo-sillalla ja jatkuivat 14. huhtikuuta asti monissa eri paikoissa Soulissa. Keinotekoinen saari Han-joella toimi tietotekniikan tutkimuslaitoksena elokuvassa. Kohtaukset, joissa Ultron hyökkää osaan kaupungista, kuvattiin Gangnamin alueella.
Kuvaukset Hampshiressa, Englannissa alkoivat 8. huhtikuuta. Huhtikuun puolivälissä Hayley Atwell, joka on näytellyt Peggy Carteria aikaisemmissa Marvel-elokuvissa, esiintyi 1940-luvulle sijoittuvassa takaumakohtauksessa, mikä kuvattiin Lontoossa. Kesäkuun puolivälissä kohtauksia kuvattiin Norwichissa ja Doverin linnassa, joka esitti elokuvassa Sokoviassa sijaitsevan Hydran tukikohdan sisäpuolta. Elokuvaa kuvattiin myös Suur-Lontoon poliisitoimelle kuuluvassa koulutusrakennuksessa, joka toimi kaupunkina kuvitteellisessa Sokovian valtiossa, sekä Chittagongissa, Bangladeshissa. Whedon ilmoitti sosiaalisessa mediassa kuvausten päättyneen 6. elokuuta 2014.
Julkaisu
Avengers: Age of Ultron sai maailmanensi-iltansa Hollywoodin Dolby Theatressa 13. huhtikuuta 2015. Suomessa sen ensi-ilta oli 22. huhtikuuta, Uudessa-Seelannissa 23. huhtikuuta, Britanniassa ja Irlannissa 24. huhtikuuta ja Pohjois-Amerikassa 1. toukokuuta.
Markkinointi
Elokuvan ensimmäisen trailerin ensiesityksen oli tarkoitus tapahtua televisiossa 28. lokakuuta 2014 S.H.I.E.L.D. Agentit -jakson yhteydessä, mutta se vuoti internetiin 22. päivä; muutama tunti tämän jälkeen Marvel julkaisi sen virallisesti YouTubessa. Entertainment Weekly ja The Hollywood Reporter panivat merkille Pinocchio (1940) -elokuvasta tutun kappaleen ”I've Got No Strings” tehokkaan käytön trailerissa. Forbes koki sen olevan ”niin tyypillinen 'synkkä jatko-osa' -traileri, että se on lähellä parodiaa”, mutta sanoi: ”se on melko mahtava teos markkinoinnin kannalta, sellainen joka korostaa itseään musiikkivalinnoilla ja James Spaderin puheella pahiksen roolissa.” Traileri saavutti 34,3 miljoonaa katsojakertaa vuorokaudessa, joista 26,2 miljoonaa tuli Marvelin YouTube-kanavalta, mikä rikkoi edellisen ennätyksen jota piti Iron Man 3 23,14 miljoonalla katsojalla. Vertailun vuoksi alkuperäinen The Avengers -teaser traileri saavutti 20,4 miljoonaa katsojaa ensimmäisenä vuorokautenaan. Vastauksena tähän, Marvel suostui lähettämään materiaalia elokuvasta S.H.I.E.L.D. Agentit -jakson yhteydessä.
Kaupallinen
Age of Ultronia esitettiin elokuvateattereissa 23 viikon ajan ja se tuotti lipputuloja yhteensä 1,405 miljardia dollaria, joista 459 miljoonaa dollaria tuli Pohjois-Amerikasta ja 946 miljoonaa dollaria sen ulkopuolelta.
Kriitikoiden mielipide
Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on kerännyt elokuvalle arvosanan 6,7/10 perustuen 284 arvosteluun, joista 74% oli myönteisiä. Metacritic on kerännyt sille painotetun keskiarvon 66/100 perustuen 49 arvosteluun.
Jatko-osat
Anthony ja Joe Russo ohjaavat Avengers: Infinity Warin ja Avengers: Endgamen Christopher Markusin ja Stephen McFeelyn käsikirjoituksen pohjalta. Infinity War sai ensi-iltansa Suomessa 25. huhtikuuta 2018 ja Yhdysvalloissa 27. toukokuuta 2018, kun taas Endgame sai ensi-iltansa Suomessa 24. huhtikuuta 2019 ja Yhdysvalloissa 26. huhtikuuta 2019. Molemmissa elokuvissa on mukana lukuisia näyttelijöitä aiemmista MCU-elokuvista.
Būda
Lähteet
54.80306°N, 23.33306°W
Philippe Rogier
Philippe Rogier (n. 1561 Arras – 29. helmikuuta 1596 Madrid ) oli säveltäjä ja vihitty pappi. Hän pääsi lapsuudessaan kuoropojaksi Espanjan Filip II:n capilla flamencaan eli flaamilaiseen kappeliin. Vuonna 1586 hänet nimitettiin maestro di capillaksi. Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet. Portugalin Juhana IV:n kirjaston laajasta teosluettelosta on säilynyt vain muutamia messuja ja motetteja. Kirjasto tuhoutui Lissabonin maanjäristyksessä, ja joitakin teoksia oli kadonnut jo tätä aiemmin Madridin Alcázarin palossa vuonna 1734.
Tuotannollaan Rogier edusti Gombertin ranskalais-flaamilaista perinnettä.
Ensimmäiset ihmiset kuussa
Ensimmäiset ihmiset kuussa on vuonna 1901 ilmestynyt H. G. Wellsin tieteisromaani. Suomeksi romaani ilmestyi 1907.
Juoni
Romaani kertoo kahdesta englantilaisesta, jotka matkustavat kuuhun. Toinen heistä on tarinan kertoja, Bedford-niminen köyhtynyt liikemies, joka on matkustanut Kentiin aikomuksenaan selviytyä vararikosta kirjoittamalla näytelmä. Siellä hän tutustuu toiseen, loistavaan, mutta omalaatuiseen tiedemies Cavoriin.
Pian tämän jälkeen Cavor keksii "cavoriitin", aineen, joka ei päästä painovoimaa lävitseen. Bedford ja Cavor rakentavat suuren lasi- ja teräspallon, joka on päällystetty cavoriittikerroksella, jossa on useita luukkuja. Eräänä yönä he nousevat palloon, sulkevat maan puoleiset luukut, avaavat kuun puoleiset ja nousevat kuun painovoiman vetämänä avaruuteen. Matkalla avaruuden halki he kokevat painottomuuden ja laskeutuvat lopulta Kuun yöpuolelle.
Auringon noustua jäätynyt ilma kaasuuntuu ja Bedford ja Cavor lähtevät tutkimaan ympäristöä. He löytävät nopeasti kasvavia, köynnösmäisiä kasveja, sekä suuripäisten, hyönteismäisten "seleniittojen" muodostaman sivilisaation. Pian he huomaavat, etteivät enää löydä palloa ja lähtevät harhailemaan umpimähkään. Nälän alkaessa ahdistaa he maistavat erästä kuun kasvia, josta he humaltuvat voimakkaasti. Heidän varovaisuutensa hävittyä seleniitat ottavat heidät vangeiksi maanalaisiin asuntoihinsa. Bedford ja Cavor saavat selville, että kulta on kuussa yhtä yleistä kuin rauta maassa ja että seleniitat asuvat yöt suunnattomissa luolastoissa suojassa kylmyydeltä.
Bedford onnistuu yksin pakenemaan, löytää pallon, palaa maahan ja rikastuu kuusta tuomansa kullan avulla. Pian tämän jälkeen hän saa kuitenkin kuulla, että tutkija nimeltä Julius Wendigee vastaanottaa säännöllisesti salaperäisiä radiolähetyksiä, jotka eivät voi olla peräisin muualta kuin Cavorilta Kuusta. Viesteistä käy ilmi, että Cavor on hyvässä kunnossa seleniittojen vieraana. Lähetyksissään hän kuvailee kuun yhteiskuntaa, kunnes sattuu kertomaan kuun hallitsijalle olevansa ainoa ihminen maailmassa joka tietää miten cavoriittia valmistetaan. Kun hän vielä kertoo ihmiskunnan sotaisuudesta ja kullanhimosta seleniitat tappavat hänet, ettei ihmiskunta koskaan saisi selville cavoriitin valmistustapaa ja pääsisi kuuhun.
Kustaa Vuolle-Apiala
Kustaa Vuolle-Apiala (sukunimi vuoteen 1906 Lindeman; 14. tammikuuta 1873 Jämsä – 20. heinäkuuta 1959 Jämsä) oli suomalainen teollisuusneuvos ja yhä toimivan Koskenpään Huopatehdas Oy:n perustaja.
Vuolle-Apialan vanhemmat olivat nahkuri Kustaa Lindeman ja Karoliina Manula. Iitistä kotoisin ollut Kustaa Lindeman omisti Jämsässä nahkatehtaan, jonka johtoon tuli häneen jälkeensä hänen toinen poikansa, kansakoulunopettaja Joonas Vuolle-Apiala. Kustaa Vuolle-Apiala muutti Koskenpäähän jossa hän toimi maanviljelijänä ja perusti sinne terva- ja huopatehtaat sekä oman sähkölaitoksen. Hän oli myös mukana perustamassa 1905 toimintansa aloittanutta Jämsän suomalaista yhteiskoulua.
Vuonna 1909 Kustaa Vuolle-Apiala perusti Koskenpään Tervatehdas Oy:n Valkeamäen tilalle Salosveden rantaan. Tehdas tuotti tervaa, tärpättiä ja puuhiiliä. Se paloi 1915, mutta rakennettiin heti uudelleen. Tervatehdas toimi aina 1950-luvulle saakka. Hankittuaan 1910 Sahloisten kylästä Koskelan tilan Vuolle-Apiala perusti lähinnä omatarvekäyttöön sahan ja höyläämön tilakaupassa saamansa myllyn yhteyteen. Vuonna 1918 hän rakensi pienen sähkölaitoksen Survosenkoskeen. Vuonna 1949 valmistui Kalliokosken voimalaitos, joka tuotti energiaa huopatehtaalle.
Vuolle-Apiala perusti 1922 Koskenpään huopatehtaan vanhaan meijeriin Koskenpään Kiusanlahden rannalle. Tehtaan koneet tulivat Saksasta ja työväki värvättiin Kirvusta jossa oli ennestään kokemusta huopasten valmistuksesta. Tehtaan voimanlähteenä oli vanha laivahöyrykone, joka käytti polttoaineena koivuhalkoja. Vuonna 1928 sattuneen tulipalon jälkeen uusi tehdas rakennettiin Kalmalahden rantaan Verkkalan lähelle. Uuden tehtaan läheisyyteen rakennettiin myös konttori ja työntekijöiden asuntoja. Tehdas oli 1930-luvulla Suomen suurin huopatehdas. Siellä valmistettiin vaimennus- ja tiivistyshuopaa, voilokiksi kutsuttua paksua pehmeää huopaa, syylinkejä, hiihtojalkineita, kumisaappaiden lämpövuoria sekä pianoiden näppäinpehmustimia. Nykyisin tehdas valmistaa pääasiassa rakennusaumatiivisteitä sekä konetiivistehuopia, karstavillaa ja värjättyjä huopia.
Vuolle-Apiala sai talousneuvoksen arvon 1948 ja teollisuusneuvoksen arvon 1953. Hän osallistui 1930–1940-luvulla veteraanijärjestö Vapaussodan Kenttäharmaiden toimintaan.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1972
Münchenin 1972 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut 11 painoluokassa. Kilpailut käytiin Olympiapuiston nyrkkeilyhallissa, johon mahtui 7 360 katsojaa. Menestynein maa oli kolme kultaa voittanut Kuuba. Mitaleille pääsi kaikkiaan 22 maata.
Kilpailuihin osallistui 360 nyrkkeilijää, jotka jakautuivat sarjoittain seuraavasti: 31 kevyessä kärpässarjassa, 37 kärpässarjassa, 38 kääpiösarjassa, 45 höyhensarjassa, 37 kevyessä sarjassa, 37 kevyessä välisarjassa, 37 välisarjassa, 34 kevyessä keskisarjassa, 22 keskisarjassa, 28 raskaassa keskisarjassa sekä 14 raskaassa sarjassa.
Münchenissä olivat ensimmäistä kertaa olympialaisissa käytössä Valle Reskon suunnittelemat, valkoisella rystypuolella varustetut nyrkkeilyhansikkaat.
Suomen joukkue
Höyhensarja (57 kg) Kevyt välisarja (63,5 kg) Kevyt keskisarja (71 kg) Keskisarja (67 kg)
Andiata
Andiata on suomalainen muotitalo, jonka perusti vuonna 1986 Tarja Rantanen. Rantanen toimii edelleen yrityksen toimitusjohtajana ja pääsuunnittelijana. Yrityksen pääkonttori ja design-studio sijaitsevat Helsingin Vallilassa. Andiata on perheyritys jo toisessa sukupolvessa: Rantasen tytär Matilda Morelius toimii yrityksessä suunnittelijana.
Andiata on mukana slow fashion -liikkeessä, ja yrityksen ydinmissio on tuottaa pitkäaikaista muotia kestävälle tulevaisuudelle. Tyylillisesti Andiatan mallistoissa yhdistyy pohjoismainen minimalismi ja pariisilainen naisellisuus.
Andiatalle myönnettiin Gloria Fashion Awards -palkinto vuonna 1998 ja Kultainen Vaatepuu -palkinto vuonna 2002. Lisäksi toimitusjohtaja Tarja Rantanen on palkittu Prix Veuve Clicquot Business Woman Award -palkinnolla vuonna 2011.
Chronology
Chronology on Sweet-yhtyeen syyskuussa 2002 julkaistu kokoelma-albumi. Mukana on 1970-luvun hittejä sekä muun muassa viimeisin single "Do It All Over Again". Klassikkokappaleet eivät ole alkuperäisäänityksiä, vaan Sweetin myöhempien kokoonpanojen esityksiä.
Andiata
Andiata on saanut myös paljon huomiota mediassa kuninkaallisten luottomerkkinä.
Valkokulmakutoja
Valkokulmakutoja (Plocepasser mahali) on Afrikan eteläosissa tavattava kutojiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan valkokulmakutoja on noin 17 cm. Selästään ja päästään laji on väriltään ruskea. Päässä on selkeä valkoinen silmäkulmajuova. Ruskeissa siivissä on valkoisia juovia. Rinta ja vatsa ovat linnulla valkoiset. Ulkonäöltään koiras- ja naarasvalkokulmakutojat muistuttavat toisiaan, mutta koiraan nokka on väriltään musta ja naaraalla se on kellertävän vaalea. Nuoret yksilöt muistuttavat aikuisia ja niiden nokka on vaaleanpunertava.
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkokulmakutojaa tavataan pääasiassa Eteläisen Afrikan keskitasangoilla. Sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikasta pohjoiseen Angolaan, Zimbabween ja Etiopiaan saakka. Linnun elinympäristöä ovat kuivat akaasiametsät ja ruohomaat.
Elintavat
thumb|250px|left|Valkokulmakutojan pesiä Valkokulmakutojat liikkuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Ravintonaan laji käyttää hyönteisiä ja siemeniä, joita se etsii maasta. Ravintonsa ne hankkivat yleensä pesäpuidensa lähistöltä. Valkokulmakutojat perivät ympäri vuoden, mutta aktiivisinta pesintä on kesäkuukausien aikana. Lajin pesä sijaitsee puussa. Pesä on epäsiististi kudottu pallomainen heinäpesä, jonka sisäänkäynti sijaitsee sivulla. Naaras munii yhdestä kolmeen valkoista, ruskeapilkullista munaa, joita se hautoo noin kaksi viikkoa. Muut linnut, esimerkiksi akaasiatiainen (Parus cinerascens) ja suomuviiltopeippo (Amadina erythrocephala), voivat pesiä vanhoissa valkokulmakutojan pesissä.
Gorkovskajan metroasema (Pietarin metro)
Gorkovskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 1. heinäkuuta 1963.
Josh Thompson
Joshua Casey "Josh" Thompson (s. 18. helmikuuta 1962 Lawrence, Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ampumahiihtäjä. Hän saavutti ampumahiihdossa Yhdysvaltain ensimmäisen MM-mitalin ollessaan 20 kilometrin kilpailussa hopealla Lake Placidissa 1987. Olympialaisissa hän sijoittui Sarajevossa 1984 10 kilometrillä 40:nneksi ja viestissä 11:nneksi, Calgaryssa 1988 10 kilometrillä 27:nneksi, 20 kilometrillä 25:nneksi ja viestissä yhdeksänneksi sekä Albertvillessa 1992 10 kilometrillä 32:nneksi, 20 kilometrillä 16:nneksi ja viestissä 13:nneksi.
Courtney Ford
Courtney Braden Ford (s. 27. kesäkuuta 1978 Orange County, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja.
Yksityiselämä
Ford on naimisissa näyttelijä Brandon Routhin kanssa. Pari meni kihloihin 2006 ja naimisiin 2007 El Capita Ranchissa Santa Barbarassa.
Ford on Roberto Orcin ja J. R. Orcin sisarpuoli.
Giedručiai
pienoiskuva|Giedručiai Giedručiai on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 825 asukasta.
Frontier: Elite II
Pelaaminen
Pelissä ei ole varsinaista juonellista tehtäväsarjaa, vaan tehtävät valitaan avaruusasemilta saatavista generoitavista tehtävistä.
Pelissä ostettavat avaruusalukset ovat runkoja, joihin pelaajan lisäksi hankittava muut osat ja ominaisuudet. Lisäominaisuudet vaikuttavat aluksen toimintakykyyn useilla tavoilla.
Ensimmäisestä Elitestä poiketen pelissä ei ole avaruusolioita, vaan niiden tilalla on Federaation ja Imperiumin (molempien edustajat ihmisiä) vastakkainasettelu. Pelaaja voi Eliten tapaan valita, mitä tekee ja ottaa vastaan sotilastehtäviä Federaatiolta tai Imperiumilta, ottaa vastaan tehtäviä yksityisiltä asiakkailta taikka keskittyä vaikka kaupankäyntiin laillisilla tai laittomilla tavaroilla. Peli tapahtuu edeltäjästä poiketen yhdessä galaksissa, jossa on oma aurinkokuntamme lähitähtineen. Tällä kertaa pelaaja voi varustelun lisäksi myös vaihtaa alustaan.
Kehitys
vasen|frame|Elite 2 - Frontier (Amiga). Asutuskeskuksia kupujen alla, ilmakehältään hapettoman kuun pinnalla. Taustalla kaasuplaneetta, jota kyseinen kuu kiertää. Pelin on suunnitellut David Braben. Peli on seuraaja Elitelle, joka paransi grafiikkaa, ääntä ja fysiikkamallinnusta. Lisäksi planeetoille pystyi laskeutumaan ja fysiikkamallinnusta oli parannettu. Eliten toinen suunnittelija Ian Bell on kritisoinut Brabenia tämän halusta tehdä kaikesta realistista, joka Bellin mielestä ei ole oikea tapa. Täysillä yksityiskohdilla peli oli epäpelattavan hidas ST:n ja Amigan perusmalleilla, mutta yksityiskohtia sai tiputettua.
Peli käyttää täytettyä vektorigrafiikkaa. Pelin grafiikat olivat valmiita vuonna 1988, mutta pelin julkaisu viivästyi vuoteen 1993.
Vaikutus
Guinness World Recordsin mukaan peli oli ensimmäinen jossa oli proseduraalisesti generoituja tähtijärjestelmiä. Elite oli ensimmäinen jossa oli proseduraalisesti generoitu maailma.
Myynti
Peli oli julkaisuvuonna Euroopan parhaiten myynyt peli ja myi noin. Gametekin häviämisen vuoksi tarkat myyntiluvut eivät ole tiedossa ja todellinen myynti oli yli, mutta rojalteja tilitettiin vähemmästä määrästä.
Vastaanotto
Peli sai kaksijakoisia arvosteluja kriitikoilta: eräiden mielestä se oli paras koskaan näkemänsä peli kun taas toisten mielestä se oli toivottoman tylsä.
Amiga Format antoi pelille arvosanaksi 90% arvostelussaan.
CU Amiga antoi pelille arvosanaksi 97% arvostelussaan.
Pelit -lehti antoi pelille arvosanaksi 92/100 arvostelussaan.
Lena Schöneborn
Lena Schöneborn (s. 11. huhtikuuta 1986 Troisdorf) on saksalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hän edustaa seuratasolla SSF Bonn 1905 -seuraa. Schöneborn voitti kultaa Pekingin olympialaisissa 2008 40 pisteen erolla toiseksi tulleeseen Heather Felliin.
Harmaakallio
thumb|150px|[[Espoon radio- ja televisioaseman radiomasto Harmaallakalliolla]] Harmaakallio on kalliomäki Espoossa Saunalahden kaupunginosassa. Siellä sijaitsee Espoon radio- ja televisioaseman 326 metriä korkea masto 44 metriä korkealla paikalla. Harmaakallio tuli julkisen keskustelun aiheeksi, kun sinne suunniteltiin Espoon jätevedenpuhdistamon laajennusta. Harmaakallion alue kuuluu Espoonjoen valuma-alueeseen.
TUL Cup 2012
TUL Cup 2012 oli 73. järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Se pelattiin turnausmuotoisena Kotkassa Ruonalan urheiluhallissa 3.–4. maaliskuuta 2012. Mukaan oli ilmoittautunut viisi joukkuetta, joista mestaruuden voitti FC KooTeePee.
Ottelut
Turnauksen ottelut pelattiin tavanomaisesta poiketen 2×30 minuutin pituisina.
Girėnai
Girėnai on kylä Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 711 asukasta.
Lähteet
54.95611°N, 23.07194°W
Michael Diana
Tuotanto ennen tuomiota
Diana osti 1986 videokameran ja alkoi tehdä splatter-elokuvaa näkemiensä kauhuelokuvien innoittamana. Hän käytti nuorempia sisaruksiaan näyttelijöinä. Floridan Largossa kuvattu Bloodbrothers valmistui 1989. Kaksi vuotta myöhemmin valmistui toinen videoelokuva Baked Baby Jesus. 1991 tai 1992 peitehenkilöllisyyden turvin toiminut Floridan poliisin työntekijä osti postitse kopiot Bloodbrothersista ja Dianan toisesta videoelokuvasta sekä kappaleet hänen Boiled Angel -sarjakuvansa numeroista 7 ja 8. Näitä sarjakuvalehtiään Diana jakeli valokopioituina tiettävästi pääasiassa lähipiirilleen. Katsottuaan elokuvat syyttäjänvirasto ei nähnyt niissä huomautettavaa.
Pidätys ja ensimmäinen tuomio
Diana pidätettiin vuonna 1994, ja floridalainen lautamiehistö totesi hänet syylliseksi säädyttömän materiaalin julkaisemiseen, markkinointiin ja levittämiseen ja sanoi ettei Dianan töillä ole "todellista kirjallista, taiteellista, poliittista tai tieteellistä arvoa." Diana tuomittiin kolmen vuoden ehdonalaiseen rangaistukseen, 3 000 dollarin sakkoihin, sekä maksulliseen koulutukseen ja psykiatrikäynteihin. Hänet alistettiin yllätyskäynneille sen seuraamiseksi, pitäisikö hän hallussaan tai loisiko säädytöntä aineistoa. Lisäksi Diana määrättiin välttämään kanssakäymistä alaikäisten kanssa ja hänelle tuomittiin 1248 tuntia yhdyskuntapalvelua.
Seuranneet oikeustapahtumat
Sarjakuva-alan sananvapautta puolustava Comic Book Legal Defense Fund -järjestö ja American Civil Liberties Union antoivat Dianalle taloudellista ja oikeusapua, kun Diana valitti tuomiostaan turhaan kahdesti osavaltion vetoomustuomioistuimeen. Dianan osapuoli syytti molemmissa tapauksissa oikeutta asiattomasta toiminnasta, mutta yksi kolmesta syytteestä kuitenkin kumottiin: säädyttömän aineiston markkinointi.
Kesäkuussa 1996 tuomari Douglas Baird totesi Dianan Boiled Angel 7- ja Boiled Angel: ATE -sarjakuvalehdet säädyttömiksi ja avoimen loukkaaviksi.
Toukokuussa 1997 CBLDF ja ACLU, avustajanaan tunnettu sananvapausaktivisti ja asianajaja George Rehdart pyysivät Yhdysvaltain korkeinta oikeutta ottamaan Dianan tapauksen käsittelyyn. Oikeus kuitenkin hylkäsi vetoomuksen "ilman kommentteja". Diana muutti tuomion saatuaan New Yorkiin, jossa suoritti yhdyskuntapalveluaan vapaaehtoistyöllä CBLDF:lle ja on tehnyt sarjakuvia ja muuta taidetta senkin jälkeen.
Rue Crémieux
pienoiskuva|Rue Crémieux Rue Crémieux on katu Ranskan pääkaupungin Pariisin 12. arrondissementissa. Se on pieni, 144 metriä pitkä mukulakivin päällystetty kävelykatu, jota reunustavat pienet pastellivärein maalatut talot. Kadusta on tullut hyvin suosittu turistikohde.
Historiaa
Katu avattiin vuonna 1865, jolloin sen nimi oli Avenue Millaud, lehtikeisari Moïse Polydore Millaudin mukaan. Vuonna 1897 katu nimettiin valtiomiehen ja ihmisoikeuksien puolustajan Adolphe Crémieux'n mukaan.
Metex
Metex oli vuonna 1948 perustettu osuuskunta, jonka tehtävänä oli huolehtia Suomen metalliteollisuusalan viennistä keskitetysti. Sen päätoimipaikka oli Helsingissä, ja sen perustajina olivat merkittävät suomalaiset metalliteollisuusyritykset. Muita vastaavia vientiorganisaatioita olivat metsäteollisuuden Finnpap, Finnboard, Finncell ja Converta.
Metexiin kuului vuonna 1962 yhteensä 46 jäsentä, joilla oli runsaat sata tehdasta. Sillä oli tytäryhtiöt Finmetex Ltda, joka perustettiin Brasiliaan São Pauloon, Finnmaskiner ab, joka perustettiin Tukholmaan 1959 ja Finnmetex Spa, joka perustettiin Milanoon 1961. Ensimmäinen toimitusjohtaja oli professori Jorma Serlachius. Toimitusjohtaja vuodesta 1956 oli diplomi-insinööri Kauko Uusitalo, joka oli tullut osuuskunnan palvelukseen 1949.
Metex siirtyi 26. huhtikuuta 1984 Kaukomarkkinat Oy:n hallintaan. Uusitalo jäi tuolloin 1984 eläkkeelle, ja hänen seuraajakseen tuli Juha Waris. .
Samand
Samand on iranilainen henkilöautomerkki. Autoa valmistaa Iran Khodro Company (IKCO) Iranissa, Valko-Venäjällä, Egyptissä ja Syyriassa. Vuodesta 2008 alkaen sitä on tehty myös Senegalissa. Se perustuu Peugeot 405-malliin.
Luettelo akvaariokaloista
Akvaarioissa pidetään ja on pidetty lukuisia kalalajeja. Tähän luetteloon on koottu useita enemmän tai vähemmän tunnettuja makean veden lajeja.
Hammaskarppikalat
Lahko hammaskarppikalat Cyprinodontiformes on akvaarioharrastajien parissa jaettu aiemmin lisääntymistavan mukaan synnyttäviin ja kuteviin hammaskarppeihin. Taksonomiassa on yhdeksän heimoa, joista kolmen jäseniä on yleisesti akvaarioissa.
Antigama
Antigama on puolalainen grindcore/death metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2000.
Luettelo akvaariokaloista
Karppikalat
Lahkossa Karppikalat Cypriniformes on suuri särkikalojen heimo, joka joissain lähteissä jaetaan kahteen alaheimoon karpit ja rasborat. Toisissa kaikki on yhtä suurta heimoa. Harrastusmaailmassa on eroteltu ryhmiä elinympäristön tai ruokavalion mukaan (kylmän veden kalat, levänsyöjät).
Tetrakalat
Lahko Tetrakalat  Characiformes
Antigama
Diskografia
EP:t
Luettelo akvaariokaloista
Ahvenkalat
Lahko Ahvenkalat (Perciformes) on selkärankaisten suurin lahko.
Monnikalat
Lahko Monnikalat (Siluriformes) on aktiivisen tutkimuksen kohteena, lajeja löytyy lisää ja niiden sukulaisuussuhteista saadaan uutta tietoa.
Heimo Imumonnit Loricariidae
(katso myös L-numero)
Heimo Pallokalat Tetraodontidae
Tässä heimossa on myös merivesikaloja, katso Luettelo meriakvaariokaloista
Lähteet
Süßwasserzierfisch List of freshwater aquarium fish species es:Anexo:Familias de peces de agua dulce Liste de poissons d'aquarium d'eau douce Lijst van tropische zoetwateraquariumvissen Lista de peisses d'aqüari d'aiga doça Słodkowodne ryby akwariowe Tatlı su akvaryumu balık türleri listesi
Marsujen värit
thumb|Sekarotuisia marsuja: vasemmalla punasilmäinen keltainen (self saffron) ja oikealla mustasilmäinen agutin-, keltaisen- ja valkoisenkirjava (lemon agouti, buff and white). Marsuille on jalostettu suuri määrä erilaisia värityksiä. Lajin alkuperäisen värityksen uskotaan olevan mustatikattu ruskea eli golden agouti. Marsujen värit voidaan jakaa mustan ja punaisen sarjan väreihin sekä valkoisiin. Joistain värityksistä on olemassa myös punasilmäinen muunnos, joka lasketaan omaksi värikseen. Sileäkarvaisilla marsuilla jalostetaan kutakin väritystä ja kuviota omana muunnoksenaan, kun taas pitkä- ja karkeakarvaisilla roduilla turkin värillä ei ole merkitystä.
Näyttelyissä marsun väriä arvioidessa kiinnitetään huomiota värin oikeaan sävyyn, tasaisuuteen ja siihen, että karvat ovat tyvestä asti oikeanväriset. Kuvioiduilla marsuilla ensisijainen arvosteluperuste on kuvion laatu, joskin myös värisävyt arvostellaan.
Marsun väri ilmoitetaan perinteisesti siten, että ensin mainitaan silmien väri (jos värityksestä on sekä tumma- että punasilmäinen versio) ja sitten värin ja kuvion nimi. Yksivärisestä marsusta voidaan käyttää kuvionimeä self. Kuvionimeä käytetään vain, jos väritys vastaa kuvion standardia. Esimerkiksi standardinvastainen dutch-kuvioinen marsu, jonka mustat alueet ovat brindlejä, ei ole "brindle dutch" vaan "brindle and white". Kirjavilla marsuilla värit ilmoitetaan runsausjärjestyksessä runsaimmasta alkaen. Esimerkiksi:
Värit
thumb|Lilac and white [[sheltie näyttelyissä. Valkoista naamassa.]]
Musta sarja
thumb|Buff nuori marsu.
Avenue Hoche
pienoiskuva|Avenue Hoche. Taustalla häämöttää [[Riemukaari]] Avenue Hoche on puistokatu Ranskan pääkaupungin Pariisin 8. arrondissementissa. Se on saanut nimensä Ranskan vallankumoussotien kenraali Lazare Hochen mukaan. Avenue Hoche on yksi Place Charles de Gaullelta säteittäin lähtevistä 12 leveästä puistokadusta.
Marsujen värit
Kuviot
Self tarkoittaa tasaväristä marsua, joka ei ole tikattu, sekavärinen eikä tan- tai valkokuvioinen. Väritys ilmoitetaan yleensä muodossa self ja värin nimi, esimerkiksi self saffron tai self dark eyed white. Rotumarsuilla pyritään mahdollisimman tasalaatuiseen ja selkeästi muista erottuvaan värisävyyn, "lemmikkitasoisilla" tai sekarotuisilla sävy voi kuitenkin vaihdella tai olla epämääräinen vaikka yksilö olisi geneettisesti self.
Avenue Hoche
Kadun nimi oli alun perin Boulevard Monceau. Ranskan toisen keisarikunnan aikana se sai nimen Avenue de la Reine-Hortense. Avenue Hoche sai nykyisen nimensä vuonna 1879.
Marsujen värit
Kuviot
Nonself agouti ja nonself argente: "Tikattu" kaksivärinen marsu. Tikatuissa karvoissa juuri ja kärki ovat samaa väriä, keskiosa toista. Nonself agouti ja nonself argente ovat mahasta yksivärisiä, muutoin kauttaaltaan tikattuja. Agoutilla on mustat silmät, argentella punaiset. Useita eri väriyhdistelmiä.
Self agouti ja self argente: Kuten nonself agouti ja nonself agouti, mutta marsu on kauttaaltaan tikattu.
Tikattujen marsujen väritysten nimeäminen poikkeaa osittain tasaväristen marsujen värinimistä:
Tan: Merkkivärinen marsu, jolla on pohjavärissä kullanruskeaa väriä(golden) merkkeinä. Enimmäkseen tumma marsu, jolla on kullanruskeaa vatsassa, leuassa sekä sierainten ja silmien ympärillä, lisäksi pilkut silmien yläpuolella (peaspotit eli "piipottimet") ja tikkausta kyljissä. Pohjaväri voi olla mikä tahansa mustan sarjan standardiväri eli black, chocolate, grey, lilac tai beige. Ihanteellisessa kuviossa piipottimet ja silmärenkaat ovat selkeät, kylkitikki eroottuu selkeänä puoliväliin marsun korkeutta ja vatsa on tasaisen merkkivärinen; kuviot eivät ole kuitenkaan liian suuret tai sulaudu toisiinsa, ja marsu on kuvioita ja kylkitikkejä lukuun ottamatta puhdas pohjaväriltään. Värityksen nimitys muodostuu pohjavärin nimestä ja sanasta tan esimerkiksi grey tan.
Brindle: mustan ja punaisen sarjan värisiä karvoja tasaisesti sekaisin. Suomessa brindle-marsuksi luetaan ainoastaan mustasilmäinen musta-punainen.
Magpie: Kansainvälinen nimitys mustapunaiselle brindlelle.
Roan: Sekavärinen marsu, jonka pää, korvat ja jalat ovat tasaisesti jotain standardiväriä, rungossa pohjaväriin sekoittuu tasaisesti valkoisia karvoja. Joidenkin maiden rotumääritelmä edellyttää otsalta kuonoon kulkevaa valkoista läsiä. Kuvion aiheuttavaan geenitekijään liittyy resessiivisesti periytyvä letaali oireyhtymä. Kahden roanin tai roanin ja dalmatialaisen parituksesta voi syntyä poikasia, joilla on aistihäiriöitä tai epämuodostumia.
Bicolor: kaksivärinen marsu; molempien värien tulee näyttelymarsulla olla standardin hyväksymiä ja esiintyä selkeästi toisistaan erottuvina alueina. Kuvion ihanne on tasaväriset, selkeämuotoiset, suorareunaiset värialueet, jotka muodostavat ruutukuvion. Värien tulisi olla mahdollisimman lähellä kyseisen värin ihannetta.
Tortoiseshell: mustapunainen (black ja red) bicolor. Ihanteena samanlainen selkeä- ja suorarajainen "ruudullinen" kuvio kuin bicolorilla.
Tricolor: kolmivärinen marsu; kaikki värit standardin hyväksymiä ja esiintyvät selkeästi toisistraan erottuvina alueina. Ihanteena samanlainen selkeä- ja suorarajainen "ruudullinen" kuvio kuin bicolorilla. Värien tulisi olla mahdollisimman lähellä kyseisen värin ihannetta, kolmas väri on aina valkoinen.
Tortoiseshell and white: mustapunavalkoinen (black ja red sekä valkoinen) tricolor eli nimensä mukaisesti valkokirjava tortoiseshell. Ihanteena samanlainen selkeä- ja suorarajainen "ruudullinen" kuvio kuin bicolorilla.
Dalmatian: Valkokirjava marsu, jonka toinen väri on jokin standardiväreistä. Pää on värillinen, otsalta kuonolle kulkee valkoinen läsi. Vartalo on valkoinen värillisin pilkuin, jalat ovat värilliset. Kuvion aiheuttavaan geenitekijään liittyy resessiivisesti periytyvä letaali oireyhtymä. Kahden roanin tai roanin ja dalmatialaisen parituksesta voi syntyä poikasia, joilla on aistihäiriöitä tai epämuodostumia.
Dutch: Valkokirjava marsu, jonka toinen väri on jokin standardiväreistä. Pää on värillinen, otsalta kuonolle kulkee valkoinen alaspäin levenevä läsi. Kaula, rinta, etujalat ja rungon etuosa ovat valkoiset, rungon peräosa värillinen. Takajalkojen kärjet ovat valkoiset. Dutch-marsujen rotumääritelmä hyväksyy yhdeksän eri väritystä. Ihanneyksilöllä kuviointi on tarkkarajainen ja symmetrinen, eikä läsin tai takajalkojen sukkien tulisi olla liian laajat.
Eenhana
Eenhana (ääntämys: []) Ohangwenan alueen pääkaupunki Namibian pohjoisosassa aivan Angolan rajan tuntumassa. Se on myös Suomen Lähetysseuran entinen lähetysasema.
Eenhana sijaitsee subtrooppisen metsän keskellä. Paikkakunnalla sanotaan olevan kehittynyt infrastruktuuri, ja siellä on paljon liikeyrityksiä. Kaupungissa pidetään markkinat joka vuosi.
Eenhanan nimi tulee oshikwanyaman kielen vasikoita tarkoittavasta sanasta. Paikalla on tulva-alue, oshana, jossa vasikat ovat aikoinaan käyneet juomassa.
Ambrolauri
Ambrolauri on kaupunki Ambrolaurin piirikunnassa Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Se on piirikuntansa ja hallintoalueensa pääkaupunki. Vuonna 2014 Ambrolaurissa arvioitiin olevan noin 2 047 asukasta; vuoden 2002 väestönlaskennassa asukkaita oli 2 541.
Eenhana
Historiaa
Eenhanan perusti vuodenvaihteessa 1929–1930 oukwanyamalainen Paulus Hamutenya. Hän oli yksi ensimmäisistä seitsemästä ambolaisesta, jotka lähetysjohtaja Matti Tarkkanen oli vihkinyt papeiksi vuonna 1925 Tampereen piispan antamalla valtuutuksella.
Ambrolauri
1600-luvulla Ambrolaurissa sijaitsi yksi Imeretin kuninkaiden residensseistä. Kuninkaallisesta palatsista on säilynyt vain kirkon rauniot ja torni. Vuonna 1769 Imeretin kuningas Solomon I lahjoitti alueen ruhtinas Zurab Matšabelille, joka pystytti paikkakunnalle ”Matšabelin tornin”. Ambrolaurille annettiin kaupunkioikeudet vuonna 1966. Kaupunki vahingoittui Ratšan maanjäristyksessä 1991.
Eenhana
Historiaa
Hamutenya oli aiemmin asunut Edundjassa, jonne hän oli rakentanut kirkon. Edunjan seudun käytyä ahtaaksi siellä asuville oukwanyamalaisille hän perusti uuden asutuksen metsään, noin 60 kilometriä itään Engelasta, alueelle, jonne oli alkanut siirtyä oukwanyamalaista ovamboväkeä. Lounais-Afrikan hallitus asetti Hamutenyan itäisen Oukwanyaman päämieheksi.
Vuonna 1932 Eenhanaan valmistui Hamutenyan rakentama kirkko, mutta jo samana vuonna hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen.
Eenhanan lähetysaseman perusti vuonna 1936 sairaanhoitaja Linda Helenius. Paikka muodostui näin itäisen Oukwanyaman sairaanhoidon keskukseksi aina 1960-luvulle saakka. Heleniuksen työpariksi saapui pian opettaja Suoma Hirvonen. 1960-luvulla suomalaisia lähettejä oli tyypillisesti paikalla yksi, yleensä sairaanhoitaja.
Ennen Namibian itsenäisyyttä Eenhanassa oli Etelä-Afrikan puolustusvoimien tukikohta. Paikkakunta julistettiin asutuskeskukseksi vuonna 1992 ja kaupungiksi 1999.
Koulutus
Eenhanassa on kuusi koulua, joista kolme on alkeiskouluja, kaksi oppikouluja ja yksi on erityiskoulu.
Eenhanassa on myös seuraavat oppilaitokset:
Politiikka
SWAPO voitti Eehnanan vaalit vuonna 2015. Tulokset olivat seuraavat:
Vuoden 2020 vaaleissa SWAPO voitti jälleen suurella erolla muihin nähden. Tulokset olivat seuraavat:
Nähtävyydet
Eenhanassa on ainakin viisi joukkohautaa, joihin on haudattu Namibian vapautusarmeijan sotilaita, jotka saivat surmansa yhteenotoissa Etelä-Afrikan armeijan kanssa Namibian itsenäisyyssodan aikana. Vuonna 2008 kaupunki rakensi näille sankarivainajille muistomerkin, jonka nimi on Eenhana Memorial Shrine. Se sijaitsee kaupungin pohjoislaidalla ja sen vihki presidentti Hifikepunye Pohamba. Sen rakensi China State Construction Engineering ja sen hinnaksi tuli viisi miljoonaa Namibian dollaria. Tammikuussa 2011 sanomalehti New Era kutsui sitä valkoiseksi elefantiksi, koska turistit eivät näyttäneet olevan kiinnostuneita siitä.
Liikenneyhteydet
Eenhana on Oshakatista Kavangolle vievän C 45 -maantien varrella ja yhteydessä Trans-Caprivin maantiehen.
Ystävyyskaupunki
Harelbeke, Belgia
Sanna Räsänen
Sanna Räsänen (s. 27. lokakuuta 1975) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan SM-sarjassa muun muassa Kuopion MimmiFutista, Tampereen Ilvestä, Kuusysiä ja Porrassalmen Urheilijoita. Räsänen pelasi myös Yhdysvaltojen yliopistosarjassa. Maajoukkueessa Räsänen pelasi 48 ottelua vuosina 1991–2000.
Petrogradskajan metroasema
Petrogradskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 1. heinäkuuta 1963.
Bajhangin piirikunta
Bajhangin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Kaukolännen kehitysalueen Setin vyöhykkeen pohjoisosassa. Piirikunta rajoittuu pohjoisessa Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen ja Nepalin Humlan piirikuntaan. Idässä naapurina on Bajuran, etelässä Achhamin ja Dotin sekä lännessä Baitadin ja Darchulan piirikunta.
Vuoristoisessa Bajhangin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 195 159 henkeä (167 026 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 3 422 neliökilometriä ja väestötiheys 57 as./km2. Hallinnollinen keskus on Chainpurin kyläkehityskomitean (6 642 as., 2011) keskustaajama. Pari kilometriä Chainpurin kyläkeskuksen lounaispuolella on pienlentokenttä. Piirikunnassa ei ollut vuonna 2011 yhtään kaupunkia. Chainpurista on linnuntietä runsas 450 kilometriä Kathmanduun.
Bajhang oli vuonna 2011 yksi Nepalin kymmenestä heikoimmin kehittyneistä piirikunnista. Inhimillisen kehityksen indeksin arvo piirikunnalle oli 0,365.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin Kaukolännen vuoristovyöhykkeeseen. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnasta 0,5 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 18,0 % subtrooppiseen, 26,5 % lauhkeaan, 16,6 % subalpiiniseen, 8,4 % alpiiniseen ja 30,0 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) kuuluvaksi. <gallery widths=190px heights=145px>
Golden Globe 2005
Paras musikaali- tai komediaelokuva: Sideways
Paras draamasarja: Muodon vuoksi
Paras musikaali- tai komediasarja: Täydelliset naiset
Minisarja tai televisioelokuva: The Life and Death of Peter Sellers Golden Globe 2005 oli järjestyksessään 62. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2004 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 2005.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|150px|[[Clint Eastwood palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta Million Dollar Baby.]] thumb|150px|[[Leonardo DiCaprio palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Lentäjä.]] thumb|150px|[[Hilary Swank palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Million Dollar Baby.]] thumb|150px|[[Jamie Foxx palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Ray.]] thumb|150px|[[Annette Bening palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Being Julia.]] thumb|150px|[[Clive Owen palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Iholla.]] thumb|150px|[[Natalie Portman palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Iholla.]]
Elokuvat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Edouard Rod
Edouard Rod (31. toukokuuta 1857 tai 31. maaliskuuta 1857 Nyon, Vaud, Sveitsi – 29. tammikuuta 1910 Grasse, Ranska) oli sveitsiläis-ranskalainen kirjailija, kirjallisuustieteilijä ja professori. Hän opiskeli kielitiedettä Lausannessa, Bonnissa ja Berliinissä ja siirtyi 1878 Pariisiin, jossa hän asettui aluksi naturalistien piiriin ja herätti huomiota ylisanoja viljelevillä kirjasillaan À propos de L’assommoir (1879) ja Les allemands (1880). Hän työskenteli muutamia vuosia pariisilaisessa aikakausjulkaisussa La revue contemporaine. Samalla hän kirjoitti naturalistisia romaaneja, kuten Palmyre Veulard (1881), La chute de miss Topsy (1882) ynnä muita, nyt jo unohduksiin painuneita.
Rod palasi 1887 Sveitsiin vertailevan kirjallisuushistorian professoriksi Geneven yliopistoon, mutta muutti jälleen 1892 Pariisiin. Jo sitä ennen hän oli saanut vaikutteita wagnerismista, prerafaelismista, Schopenhauerilta ja venäläisestä romaanista ja irtautunut naturalismista. Hän esiintyi "l’intuitivismen" edustajana ja tuli tunnetuksi raskaista ja syvällisistä sielunanalyyseistä, joista ensimmäinen oli La course à la mort (1885) ja jota seurasi Les sens de la vie, hänen luetuimpia teoksiaan (1889, Ranskan akatemian palkitsema), Les trois cœurs (1890) ja La sacrifiée (1892). Sen jälkeen olivat vuorossa puhtaasti psykologiset ja vähemmän abstraktit metafyysiset romaanit, kuten La vie privée de Michel Teissier (1893), La seconde vie de Michel Teissier (1894), Michel Teissier (1894), Les roches blanches (1895), Dernier refuge (1895), Là-haut (1897), Le ménage du pasteur Naudié (1898), Au milieu du chemin (1900), joiden kiinnostavuus on siinä, että ne valaisevat aikansa henkisiä ilmiöitä.
Parasta, mitä hän on kirjoittanut, lienee kuitenkin novelli "Le silence" (1894). Rod toimi myös hienostuneena ja kekseliäänä kriitikkona ja kirjoitti sellaiset teokset kuin Wagner et l’esthétique allemande (1886), Giacomo Leopardi (1888), Les idées morales du temps présent (1891), Dante (1891), Stendhal (1891), Lamartine (1893), Essai sur Goethe (1898), Nouvelles études sur le XIX:e siècle (1898). Sisällöltään omaelämäkerrallinen on Mes débuts dans les lettres (julkaisussa "L’Illustration nationale suisse", 1889–1890).
Pavlo Petrenko
Pavlo Dmytrovytš Petrenko (s. 17. heinäkuuta 1979) on ukrainalainen poliitikko, joka edustaa Kansanrintama-puoluetta. Hänet valittiin Jatsenjukin väliaikaishallituksen oikeusministeriksi Ukrainan vallankumouksen päätteeksi 27. helmikuuta 2014.
Petrenko syntyi Tšernivtsissä. Vuonna 2001 hän valmistui Tšernivtsin yliopiston oikeustieteen laitokselta ja vuonna 2004 Ukrainan ulkomaankauppa-akatemiasta. Vuonna 2014 hän väitteli oikeustieteen kandidaatiksi. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä. Vuonna 2010 hänet valittiin Kiovan alueen aluevaltuustoon. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Batkivštšynan listan 52. ehdokkaana. Vaalien jälkeen hänet valittiin oikeusasiainvaliokunnan sihteeriksi. Vuonna 2013 hänet valittiin yhdeksi Batkivštšynan varajohtajista. Helmikuussa 2014 hänet nimitettiin oikeusministeriksi. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan kansanrintaman listan 11. ehdokkaana. Petrenko jatkoi oikeusministerinä Volodymyr Hroismanin hallituksessa, minkä myötä hän erosi parlamentista. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hän pyrki Verh’ovna Radaan Hroismanin ukrainalainen strategia -puolueen listalta, muttei tullut valituksi.
N-1
right|100px N-1 oli Japanin keskiraskas kaksi- tai kolmivaiheinen kantoraketti, jota Japani käytti vuosina 1977-1982. Raketti on tehty lisenssivalmistuksena Mitsubishin tehtailla. Raketti oli yhdysvaltalainen Thor-Delta-kantoraketti Valmistuslisenssin myöntäminen liittyi 1970-luvun alkupuolen kauppaneuvotteluihin Yhdysvaltain ja Japanin välillä tilanteessa, jossa Yhdysvaltain autoteollisuuden kilpailukyky kotimarkkinoillaan oli huono pienempien, luotettavampien ja vähemmän polttoainetta kuluttavien autojen tullessa muotiin samalla kun Japanin elektroniikkateollisuus alkoi olla samanlaisessa kilpailuasemassa kulutuselektroniikassa. Kauppasopimus koski mm. mikropiirejä, riisiä, japanilaisten autojen kokoonpanotehtaiden sijoittamista Yhdysvaltoihin ja Delta-kantorakettia. Reaganin hallinnon kehittäessä 1980-luvun alussa ns. kaupallisia Delta-laukaisuja, Japanin lisenssivalmistus loppui.
Laukaisut
Tanegashimasta tehdyt NASDAn kokeellisten satelliittien laukaisut:
Kauko Meriläinen
Kauko Ilmari Meriläinen (30. kesäkuuta 1922 Kajaani – 19. tammikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen geologi. Hän oli kallioperägeologi Geologian tutkimuskeskuksessa 1955–1977 ja valtiongeologi 1977–1987. Hän toimi myös GTK:n yhteyshenkilönä Rautaruukki Oy:n ja Technoexport-yhtymän (Neuvostoliitto) välisissä neuvotteluissa ja toimenpiteissä valmisteltaessa raudanetsintäkarttaa Suomen alueelta (Raetsuprojekti) 1980–1986 sekä Pohjoiskalottiprojektin peruskalliogeologisen osaprojektin työryhmän johtajana. Meriläisen harrastuksia olivat sukututkimus ja yleinen historia. Hänen puolisonsa oli Sirkka Annikki Suomalainen.
Copy control
Copy control on musiikki-CD-levyjen kopiosuojausjärjestelmä, jota on käytetty joissakin EMI:n CD-julkaisuissa. Järjestelmä pyrkii estämään äänen digitaalisen lukemisen suojatulta levyltä ja näin vaikeuttamaan musiikin kopioimista tietokoneelle. Järjestelmän tavoitteena on lopettaa musiikin kopiointi eteenpäin tietokoneelta toiselle estämällä musiikin päätyminen tietokoneelle.
Käytössä olevat tekniikat:
Levyt joissa käytetään copy control -tekniikoita, eivät ole CD-levyn määrittävän Red Book -standardin mukaisia, eikä levyjä tästä syystä voi teknisesti tai virallisesti kutsua CD-levyiksi.
Titanis
Titanis on sukupuuttoon kuollut hirmulintuihin kuuluva lintujen suku, jonka ainoa tunnettu laji on Titanis walleri. Sen jäänteitä on löydetty Yhdysvaltojen Floridasta ja Texasista, ja ne on ajoitettu plioseenille. Titanis on ainoa tunnettu hirmulintujen jäsen, joka eli Pohjois-Amerikassa, ja useimmat muut niistä elivät Etelä-Amerikassa. Niukasta ja vajaasta fossiiliaineistosta huolimatta Titanis on suosittu viihdekirjallisuudessa.
Kuvaus
pienoiskuva|vasen|pysty|Taiteilijan näkemys Titanis oli valtava lentokyvytön lintu. Muiden hirmulintujen tapaan sillä oli luultavasti kapea ruumiinrakenne, pitkät juoksemiseen soveltuvat jalat sekä mitättömät siivet ilman kynsiä. Titanis oli yksi suurimmista hirmulinnuista; sen korkeus oli arviolta 1,4–1,9 metriä ja paino noin 150 kilogrammaa. Se painoi siis suunnilleen yhtä paljon kuin nykyinen strutsi, mutta se oli sitä raskasrakenteisempi. Titaniksen kallo oli arviolta noin 36–56 senttimetriä pitkä, ja sen nokka oli suurikokoinen.
Levinneisyys ja ajoitus
Perinteisesti Titaniksen on uskottu saapuneen Pohjois-Amerikkaan Panamankankaan kautta suuressa Amerikan eläimistövaihdossa. Tämä perustuu kuitenkin virheelliseen ajoitukseen. Titaniksen fossiilijäänteet ajoitettiin alun perin myöhäiselle pleistoseenille, mutta uudempien analyysien perusteella kaikki jäänteet ovat peräisin plioseenilta. Lintu saapui siis Pohjois-Amerikkaan ennen Panamankankaan muodostumista, luultavasti liikkuen saarelta toiselle joko Keski-Amerikan tai Karibian kautta.
Nykyisen ajoituksen perusteella Titanis kuoli sukupuuttoon ennen pleistoseenin alkua, kun sen aiemmin luultiin selvinneen myöhäispleistoseenille. Se ei siis elänyt Pohjois-Amerikassa samaan aikaan ihmisten kanssa. Sukupuuton aiheutti mahdollisesti kilpailu suurten nisäkäspetojen, kuten koira- ja kissaeläinten sekä karhujen, kanssa.
Elintavat
Titanis oli luultavasti sen läheisimpien elävien sukulaisten, käärmekurkien, tapaan opportunistinen saalistaja, joka saalisti milloin mitäkin eläimiä, jotka se pystyi saamaan kiinni. Mahdollisesti se suosi saaliita, jotka se pystyi nielemään kokonaan, kuten käärmekurjet nykyään. Titanis ei pystynyt käyttämään lyhyitä siipiään saalistuksessa. Titaniksen elinympäristöä olivat luultavasti suhteellisen avoimet ruohomaat, jokseenkin samoin kuin käärmekurjilla.
Dominique Phinot
Dominique Phinot oli säveltäjä. Kaikki hänen teoksensa painettiin ensimmäistä kertaa vuosien 1538 ja 1555 välisenä aikana. Phinot työskenteli muusikkona Urbinon herttuan Guidobaldo II:n hovissa. Hänen tuotantonsa käsittää muun muassa toistasataa motettia, kaksi messua ja kaksi kirjaa ranskalaisia chansoneita.
Gerolamo Cardanon mukaan Phinot teloitettiin homoseksuaalisista teoista.
Seeprakala
Seeprakala (Danio rerio) on särkikaloihin kuuluva valkoinen kalalaji, jolla on mustia tai sinisiä juovia. Se on ollut yleisimpiä akvaariokaloja helppohoitoisuutensa takia. Sitä käytetään paljon myös koe-eläimenä.
Seeprakalaa käytetään tuberkuloosin tutkimisessa, sillä sen immuniteetti on samantapainen kuin ihmisellä, ja sillä tunnetaan tuberkuloosia muistuttava infektio. Geenimuunneltu seeprakala on glofish.
Koko ja ulkonäkö
Uroksen vaaleat raidat ovat kullansävyiset, naaraan enemmän hopeansävyiset. Naaraat ovat myös pulleampia. Pituus noin 6 cm. Viljellyistä yksilöistä löytyy myös huntueväisiä.
Alkuperä
Seeprakalat ovat kotoisin etu-Intian itäosien ja Bangladeshin joista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Seeprakala on vilkas ja nopealiikkeinen parvikala, ja se kutee helposti. Jos haluaa kasvattaa poikasia, pitää pari siirtää erilliseen kutuakvaarioon ja pois sieltä heti kudun tapahduttua, sillä vanhemmat syövät usein mädin.
Vesiolot ja ravinto
Seeprakalan tarvitsema veden lämpötila on 18–24 celsiusastetta. Se ei ole niin herkkä huonolle vedenlaadulle tai pH-vaihteluille, kuin monet muut lajit. Seeprakala on kaikkiruokainen ja viihtyy esimerkiksi miljoonakalojen kanssa.
Tampereen VPK:n talo
Tampereen VPK:n talo (eli Vapaaehtoisen palokunnan talo ) on vuonna 1910 valmistunut vapaapalokunnan toimitalo ja seurantalo, joka sijaitsee Tampereen keskustassa, Pirkankadun ja Kortelahdenkadun kulmauksessa. Kolmikerroksinen rapattu kivitalo on rakennusmestari Heikki Tiitolan suunnittelema, ja se edustaa jugendtyylin niin sanottua rationaalista suuntausta. Rakennuksen muotokieli on korostuneen geometrista. Kokonaisuutta hallitsee kadunkulmaan sijoitettu pyöreä tornimainen osa.
Vapaapalokunnan ohella rakennuksessa on toiminut vuosien varrella monenlaisia vuokralaisia. Toisessa kerroksessa sijaitsevassa suuressa juhlahuoneistossa on järjestetty muun muassa kokouksia, luentoja, teatterinäytöksiä ja tanssi-iltamia. Rakennus on palvellut myös sotilas- ja lavantautisairaalana sekä paperituotteita valmistaneen Pate Oy:n tehtaana.