cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Hultin
Hultin valmistui ylioppilaaksi Lappeenrannan Kesämäen lukiosta ja luokanopettajaksi Joensuun yliopiston Savonlinnan opettajankoulutuslaitokselta 1981. Opintojensa loppuvaiheessa Hultin työskenteli kesätöissä oopperajuhlien avustajana ja toimi muun muassa Lentävä hollantilainen -produktion luurankona.
Hultin työskenteli vuosina 1981–1987 luokanopettajana Espoossa kunnes siirtyi vuonna 1987 Kansallisoopperaan. Hän työskenteli vuoteen 1992 tuotantoassistenttina ja -sihteerinä sekä tuottajana. Vuosina 1992–1994 hän oli tuotantopäällikkö. Hultin siirtyi Savonlinnan oopperajuhlien toimitusjohtajaksi vuonna 1994 ja hoiti tehtävää vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2002–2012 hän oli oopperanjohtaja. Hultin suoritti eMBA-tutkinnon Turun kauppakorkeakoulussa vuonna 2006.
Hultin omistaa HeartBrain Oy:n, joka tuottaa ohjelmapalveluita, järjestää konsertteja ja toimii konsulttiyrityksenä. Hän on työskennellyt International Opera Artists Managementin vanhempana neuvonantajana.
Japanin kansallisstadion
Japanin kansallisstadion, tunnettu ennen nimellä Uusi kansallinen stadion, on Tokion Shinjukun erillisalueella sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion. Stadion toimii vuoden 2020 kesäolympialaisten ja paralympialaisten päänäyttämönä. Olympialaisissa kilpaillaan yleisurheilussa ja jalkapallossa sekä järjestetään avajaiset ja päättäjäiset.
Vanhan kansallisen stadionin purku saatiin päätökseen toukokuussa 2015 ja uuden stadionin rakentaminen alkoi 11. joulukuuta 2016. Rakennus valmistui 30. marraskuuta 2019, jolloin Japanin jalkapallomaajoukkue siirtyi pelaamaan stadionille.
Eino Leskinen
Eino Leskinen (1904 Joensuu – 1971) oli suomalainen kielitieteilijä ja yliopistonlehtori.
Leskinen kävi koulua Joensuun lyseossa ja sitten Mikkelin lyseossa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja suomen sukulaiskieliä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928. Vuodesta 1925 alkaen hän oli 12 kesänä kenttätyössä joko Suomen puoleisessa Raja-Karjalassa tai Suomeen muuttaneiden itäkarjalaisten pakolaisten keskuudessa.
Leskinen oli 1930–1940 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palveluksessa karjalaismurteiden sanakirjan toimittajana. Tänä aikana sanakirjasta valmistui käsikirjoitusta noin 350 foliosivua. Leskinen toimitti kolmiosaisen 1932–1936 julkaistun Karjalan kielen näytteitä -sarjan. Sotavuosina 1940–1945 Leskinen johti pääesikunnassa toiminutta Itä-Karjalan ja eräiden sen ääreisalueiden paikannimistön kodifioimista ja normaalistamista suorittanutta toimikuntaa. Sotien jälkeen hän oli suomen kielen lehtorina ensin Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa 1945–1957 ja sitten Helsingin yliopistossa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Leskinen keräsi karjalan kielen aineistoa yhteensä noin 10 000 lippua. Keruupaikkakuntia olivat Tulemajärvi, Impilahti, Paatenen Sellin kylä, Repola, Jyskyjärvi, Oulanka, Pistojärvi ja Kiestinki. Hän julkaisi artikkeleita murteiden keräämisestä, Tulemajärven murteesta ja kansatieteestä.
Liikekannallepano
pienois|[[pakkolunastus|Pakko-otettuja hevosia koottuina talvisotaan lähtöä varten Tampereella lokakuussa 1939.]] Liikekannallepano eli mobilisaatio tarkoittaa valtion asevoimien (useimmiten erityisesti sen reservin) ja muun yhteiskunnan määräämistä taisteluvalmiuteen.
Liikekannallepanossa asevoimien reserviläiset kutsutaan palvelukseen sekä joukkoja ja tarvikkeita valmistellaan sotaa varten. Mobilisaatio-sanaa käytettiin ensimmäisen kerran sotilaallisessa merkityksessä kuvaamaan Preussin armeijan valmistelua 1850- ja 1860-luvuilla. Liikekannallepanoteoriat ja -tekniikat ovat jatkuvasti muuttuneet vuosien aikana. Etenkin ennen ensimmäistä ja toista maailmansotaa lukuisat maat kehittivät monimutkaisia suunnitelmia yltääkseen nopeaan ja tehokkaaseen mobilisaatioon sodan syttyessä. Mobilisaatio voi olla täydellinen tai osittainen, jolloin vain osa reserviä kutsutaan asepalvelukseen.
Suomessa siirryttiin 1935 liikekannallepanossa aluejärjestelmään.
Liikekannallepano Suomessa
pienoiskuva|[[Suomen puolustusvoimat|Suomen puolustusvoimien määräys yksityisajoneuvojen ottamisesta sen käyttöön vuodelta 1939.]] Talvisodassa liikekannallepano toteutettiin ”ylimääräisinä kertausharjoituksina”, joihin kutsut vietiin henkilökohtaisesti reserviläisille 6. lokakuuta 1939 alkaen. Kun reserviläiset olivat saapuneet ”harjoituspaikoille” ja johtosuhteet määrätty, voitiin todeta armeijan muodostuneen ja liikekannallepanon tapahtuneen. Jatkosodassa liikekannallepano toteutettiin myös ylimääräisenä harjoituksena, johon reserviläiset kutsuttiin henkilökohtaisesti, 18. kesäkuuta 1941 alkaen. Liikekannallepantu armeija oli taisteluvalmis viikon kuluttua liikekannallepanon aloittamisesta. pienois|Suomen nykyisen valmiussääntelyn perusteet Nykyinen liikekannallepanojärjestelmä on osa laajempaa puolustuksen valmiudenkohottamisjärjestelmää, joka perustuu alueellisen puolustuksen doktriiniin. Valmiutta pyritään kohottamaan joustavasti siten, että palvelukseen kutsutaan ne joukot, jotka ovat kulloisessakin tilanteessa tarpeen. Tätä varten yksiköt on jaettu käskytyseriin, joista osa kutsutaan palvelukseen jo valmiuden kohottamisen alkuvaiheessa, osa taas vasta, kun vieraan valtion epäillään aikovan ryhtyä laajamittaiseen hyökkäykseen alueiden valtaamiseksi. Valmiustiloja on neljä. Valmiutta nostettaessa puolustusvoimien sotilasläänit ja aluetoimistot toteuttavat käytännössä reserviläisten sekä pakko-otettavien ajoneuvojen kutsumisen palvelukseen. Joukkoja perustavat rauhanaikaiset joukko-osastot, sotilasläänit, puolustushaarat sekä aluetoimistot. Tarvittaessa vain tietyllä alueella käytettävät joukot perustetaan. Käskykortit välitetään pääasiassa postitse.
Alueellisen iskun torjunnan joukkojen täyden toimintakyvyn saavuttaminen vie nykytilanteessa useita viikkoja tai kuukausia. Tämän vuoksi myös näiden joukkojen kertauskoulutus aloitetaan joustavasti jo verrattain alhaisessa uhkatilassa. Asevelvollisuuslaki ja siviilipalveluslaki antavatkin mahdollisuuden kutsua reserviläisiä ja siviilivarantoon kuuluvia entisiä siviilipalvelusmiehiä koulutustarkoituksessa ylimääräiseen palvelukseen jo silloin, kun arvio uhkaavan kriisin olemassaolosta perustuu vielä ainoastaan salaisiin tiedusteluhavaintoihin. Siviilivarantolaiset koulutetaan tällöin omaa kriisiajan sijoitustaan vastaaviin väestönsuojelun tai sosiaalitoimen tehtäviin.
Liikekannallepano muissa maissa
Venäjän hyökättyä Ukrainaan 24. helmikuuta 2022 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi ilmoitti maan ottaneen käyttöön yleisen liikekannallepanon, jossa maan reserviläiset kutsuttaisiin asepalvelukseen ja maanpuolustustehtäviin. Liikekannallepanon aikataulu oli noin 90 päivää, tosin Ukrainan asevoimien joukot taistelivat venäläisiä joukkoja vastaan ympäri maata jo 24. helmikuuta eteenpäin. Toukokuun alussa 2022 Ukrainan maavoimien esikunnan edustaja ilmoitti, että helmikuun lopussa asetettu liikekannallepano oli toukokuuhun mennessä täysimittaisesti toteutettu.
Vladimir Putin julkisti Venäjällä osittaisen liikekannallepanon 20. syyskuuta 2022. Putin julkisti asian televisiopuheessaan, samalla kuin toisti Venäjän tavoitteen ”vapauttaa” Donetsin allas Ukrainan sodassa.
Ateenan arkkihiippakunta
Ateenan arkkihiippakunta on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreikan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää 21 arkkihiippakunta-aluetta ja 145 seurakuntaa. Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Ateenassa sijaitseva Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali.
Historia
Ateenan hiippakunta samoin kuin koko Kreikan kirkko juontaa juurensa apostoli Paavalin lähetysmatkoihin, Ateenan tapauksessa Paavalin saarnaan areiopagin neuvoston edessä. Ateenan ensimmäisenä piispana pidetään perinteisesti Dionysios Areopagitaa, ja toisena (joskus kuitenkin ensimmäisenä) piispana Hierotheos Thesmotheettiä.
Nykyinen Ateenan hiippakunta perustettiin Attikan hiippakuntana Kreikan itsenäistymisen myötä vuonna 1833. Hiippakunta sai metropoliittakunnan aseman vuonna 1850, tuolloin ainoana Kreikan hiippakunnista. Vuonna 1922 metropoliittakunnan asema annettiin kaikille Kreikan hiippakunnille. Vuonna 1923 Ateenan hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi. Tuolloin Ateenan piispa sai Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispan tittelin.
Piispat ja arkkipiispat
Ateenan piispat ja metropoliitat (1833–1922)
Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispat (1923–)
Seurakunnat ja kirkot
pienoiskuva|[[Panagía Pantánassan kirkko|Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko (Naós Koimíseos tís Theotókou Monastirakíou).]] 1. arkkihiippakunta-alue (A´ Archiepiskopikí periféreia) – Ateenan keskusta, 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Pyhien ruumiittomien kirkko (Ateena)|Pyhien ruumiittomien kirkko (Naós Agíon Asomáton Thiseíou).]] 2. arkkihiippakunta-alue (V´ Archiepiskopikí periféreia) – Thiseío, Áno Petrálona ja Koukáki, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Pyhän Nikolaoksen kirkko (Pefkákia)|Pyhän Nikolaoksen kirkko (Naós Agíou Nikoláou), Pefkákia.]] 3. arkkihiippakunta-alue (G´ Archiepiskopikí periféreia) – Ateenan keskusta, kuusi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. arkkihiippakunta-alue (D´ Archiepiskopikí periféreia) – Káto Petrálona ja Távros, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kerameikós)|Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Naós Agías Triádos), Kerameikós.]] 5. arkkihiippakunta-alue (E´ Archiepiskopikí periféreia) – Kerameikós ja Votanikós, kuusi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|Pyhän Georgioksen kirkko (Naós Agíou Georgíou), [[Akadimía Plátonos.]] 6. arkkihiippakunta-alue (ST´ Archiepiskopikí periféreia) – Akadimía Plátonos, Kolokynthoú ja Skouzé, kuusi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
7. arkkihiippakunta-alue (Z´ Archiepiskopikí periféreia) – Acharnés, Patísia ja Sepólia, viisi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
8. arkkihiippakunta-alue (I´ Archiepiskopikí periféreia) – Káto Patísia, kahdeksan seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
9. arkkihiippakunta-alue (Th´ Archiepiskopikí periféreia) – Áno Patísia ja Galátsi, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
10. arkkihiippakunta-alue (I´ Archiepiskopikí periféreia) – Kypséli, viisi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
11. arkkihiippakunta-alue (IA´ Archiepiskopikí periféreia) – Ampelókipoi, viisi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
12. arkkihiippakunta-alue (IV´ Archiepiskopikí periféreia) – Goudí ja Zográfou, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Iso Sailampi
Iso Sailampi tai myös Iso Saelampi on Keski-Suomessa Joutsassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva lampi.
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
13. arkkihiippakunta-alue (IG´ Archiepiskopikí periféreia) – Stádío ja Ilissós, yhdeksän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Iso Sailampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
14. arkkihiippakunta-alue (ID´ Archiepiskopikí periféreia) – Ágios Dimítrios, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Iso Sailampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,4 metriä mpy.
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
15. arkkihiippakunta-alue (IE´ Archiepiskopikí periféreia) – Ilioúpoli, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
16. arkkihiippakunta-alue (IST´ Archiepiskopikí periféreia) – Kallithéa, viisi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
17. arkkihiippakunta-alue (IZ´ Archiepiskopikí periféreia) – Moscháto ja Tzitzifiés, viisi seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
18. arkkihiippakunta-alue (II´ Archiepiskopikí periféreia) – Papágou ja Psychikó, kahdeksan seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Busirites
Busirites ( tai Bousiritēs nomos), egyptiläisittäin Andjeti, oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ala-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen yhdeksäs nomos.
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
19. arkkihiippakunta-alue (ITh´ Archiepiskopikí periféreia) – Chalándri ja Vrilíssia, kahdeksan seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Busirites
Nomoksen alkuperäinen egyptinkielinen nimi tarkoittaa Andjeti-jumalaa. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa ‘Andjeti, ‘Anedjti, Anetzi ja Ati. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella L09.
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
20. arkkihiippakunta-alue (K´ Archiepiskopikí periféreia) – Cholargós ja Agía Paraskeví, seitsemän seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Busirites
Maantiede
Busiriteen nomos oli yksi Ala-Egyptin kahdestakymmenestä nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen yhdeksäs nomos. Nomos sijaitsi Niilin suistoalueen keskellä Niilin Bolbitinos-, Sebennytikos- ja Mendesiakos-suuhaarojen ympäröiminä. Sen pohjoispuolella sijaitsi Ksoiteen nomos (L06), itäpuolella Athribiteen (L10) ja Leontopoliteen nomokset (L11), ja länsipuolella Prosopiteen nomos (L04).
Ateenan arkkihiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
21. arkkihiippakunta-alue (KA´ Archiepiskopikí periféreia) – Káto Chalándri, kahdeksan seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Busirites
Maantiede
Nomoksen pääkaupunki (mētropolis) oli Busiris eli egyptiläisittäin Per-Usir ja Djedu (nyk. Abu Sir Bana).
Ateenan arkkihiippakunta
Luostarit
pienoiskuva|[[Pentélin luostari.]]
Busirites
Historia
Busiriteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta L09, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Ateenan arkkihiippakunta
Luostarit
Hiippakunnan alueella on seitsemän toiminnassa olevaa luostaria:
Busirites
Historia
Nomos tunnetaan Ptolemaios II Filadelfoksen aikaisesta tuloverotusta käsittelevästä papyruksesta (Papyrus Revenue Laws, Rev. pap.). Antiikin ajan kirjailijoista nomoksen mainitsevat Strabon, Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Se tunnetaan myös nomoksen lyömistä roomalaisaikaisista rahoista.
Luettelo fysiikan osa-alueista
Luettelo fysiikan osa-alueista ja merkittävästi fysiikan menetelmiä käyttävistä aloista aakkosjärjestyksessä.
Me olemme myöhäiset
Me olemme myöhäiset on rautalankametalliyhtye Viikatteen single vuonna 2007 julkaistulta albumilta Marraskuun lauluja II.
Veikkausliigan kausi 2015
Veikkausliigan kausi 2015 oli Suomen jalkapallon pääsarjan Veikkausliigan 26. kausi. Liiga pelattiin edellisten kausien tapaan kolminkertaisena sarjana, jossa jokaisella joukkueella on 33 ottelua. Liigan viimeiseksi jäänyt joukkue putosi Ykköseen kaudelle 2015, ja Ykkösen voittaja nousi sen tilalle liigaan. Lisäksi kaudella 2015 pelattiin kauden päätteeksi viiden vuoden tauon jälkeen sarjakarsinta liigan 11:nnen ja Ykkösen toiseksi jääneen joukkueen välillä. Helsingin Jalkapalloklubi lähti kauteen jo kuudennen kerran peräkkäin hallitsevana Suomen mestarina. Mestaruuden valloitti tällä kertaa Seinäjoen Jalkapallokerho ensimmäistä kertaa historiassaan, mikä tarkoitti sitä, että mestari vaihtui ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2009. Kauden 2014 jälkeen Turun Palloseura putosi liigasta ja sen tilalle nousi Helsingin IFK.
Veikkausliigan voittaja on jalkapallon Suomen mestari vuonna 2015 ja mestarijoukkue pääsi edustamaan Suomea kauden 2016–2017 Mestarien liigan toiselle karsintakierrokselle. Liigassa toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet joukkueet pääsivät puolestaan karsimaan paikasta kauden 2016–2017 Eurooppa-liigaan yhdessä vuoden 2015 Suomen Cupin voittajan kanssa. Eurokilpailuihin esitetyt osallistumistiedot perustuvat siihen, että periaatteet pysyvät samoina kuin Eurokauden 2014/15 kilpailuissa oli.
Joukkueet kaudella 2015
Honka oli säilyttänyt liigapaikkansa kentällä, mutta menetti sen valtataistelun takia kabineteissa. Honka ry:n uusi yhteistyökumppani Esport ei suostunut ottamaan yhdistyksen aiemman yhteistyökumppanin Pallohongan velkataakkaa sellaisenaan vastaan, joten FC Honka ry ja Esport eivät voineet hakea liigalisenssiä. Lisenssiä ei voinut hakea myöskään Pallohonka, jolta puuttui liigalisenssihakemukseen vaadittu yhteistyösopimus sarjapaikan omistavan yhdistyksen eli Honka ry:n kanssa (sopimus oli aiemmin purettu). Esport antoi 16. joulukuuta 2014 vastauksen, ettei se ota vastatakseen Pallohongan kilpailu- ja urheilutoimintaan liittyviä taloudellisia vastuita, koska Pallohongalta siirtyvä velkataakka oli liian suuri (Esportin omistajan Färid Ainetdinin mukaan summa oli n. 600 000 euroa). Honka ry siirsi (14.1.-15) miesten edustusjoukkueen kilpailutoiminnan FC Esport Hongan haltuun. Joukkue pelasi 2015 kaudella Kakkosta nimellä FC Honka. Kaudella 2014 sarjapaikalla pelasi Honka ry:n reservijoukkue Pallohonka.
Hongalta vapautunut liigapaikka täydentyi lisenssimenettelyssä FC KTP:llä 22. joulukuuta 2014, jolloin lisenssi myönnettiin 11 seuralle; MYPA:n piti esittää vielä lisäselvityksiä 8. tammikuuta 2015 mennessä. TPS oli täydennysmenettelyssä FC KTP:n jälkeen seuraavana, mutta seura ei toimittanut pyydettyjä lisäselvityksiä lisenssikomitean 8. tammikuuta 2015 alkaneeseen kokoukseen; kolmantena täydennysmenettelyssä oli Ilves.
9. tammikuuta julkistettiin, että lisenssi on myönnetty Ilvekselle. MYPA:lla ei nähty olevan taloudellisia edellytyksiä selviytyä Veikkausliigakaudesta 2015, ja lisenssi jätettiin myöntämättä. MYPA:lle jätettiin mahdollisuus hakea Palloliiton liittohallitukselta sarjapaikan siirtoa alemmalle sarjatasolle. MYPA:n hallitus päätti 12. tammikuuta 2015 pyytää Suomen Palloliittoa myöntämään seuran edustusjoukkueelle sarjapaikka jalkapallon Ykkösen kaudelle 2015. SPL:n liittohallitus hyväksyi MYPA:n Ykköseen.
MYPA teki valituksen Urheilun oikeusturvalautakunnalle liigalisenssilautakunnan 9.1. päätöksestä (menettelytavat ja seurojen yhdenvertaisuus olivat jääneet totautumatta oikein MYPA:n mielestä). Urheilun oikeusturvalautakunta päätti 23. helmikuuta pysyttää SPL ry:n lisenssikomitean päätöksen (9.1.), koska asiassa ei ollut tapahtunut sellaisia MYPA:n väittämiä menettelyvirheitä, joilla olisi ollut merkitystä liigalisenssikomitean päätöksen oikeellisuutta arvioitaessa.
MYPA tiedotti 13. helmikuuta seuran hallituksen päättäneen, että seura luopuu Ykkösen sarjapaikastaan. Päätöstä siitä, pelaako seuran edustusjoukkue jatkossa millään muullakaan sarjatasolla ei em. tiedotuksen ajankohtana ollut olemassa. 20. helmikuuta MYPA tiedotti, että seuran hallitus hakee yhdistystä (Myllykosken Pallo -47) konkurssiin. Yhdistykseen kuuluvat sekä edustusjoukkue että juniorijoukkueet.
Menestys eurokentillä
Mestarien liiga: Eurooppa-liiga:
Suomen mestarijoukkueessa SJK:ssa pelanneet:
SJK:n liigapeleissä pelasivat kauden aikana seuraava pelaajat (Kausi 2015 ottelut/maalit) : Akseli Pelvas (33/14), Richard Dorman (23/2), Pavle Milosavljevic (18/-), Juho Lähde (8/1), Timo Tahvanainen (26/1), Johannes Laaksonen (32/2), Jussi Vasara (29/2), Wayne Brown (25/2), Toni Lehtinen (24/6), Zeljko Savic (30/-), Teemu Penninkangas (6/-), Roope Riski (13/8), Emil Lidman (4/1), Marco Matrone (1/-), Bahrudin Atajic (19/1), Henri Aalto (21/-), Jesse Sarajärvi (1/-), Cedric Gogoua (29/2), Allan (6/-), Ariel Ngueukam (32/5), Jere Koponen (1/-), Mihkel Aksalu (32/-), Mehmet Hetemaj (31/2).
Putoamiskarsinta
Veikkausliigan 11. sijoittunut joukkue FC KTP pelasi kaksinkertaisen sarjan Ykkösen kauden 2015 toiseksi sijoittuneen joukkueen PK-35 Vantaan kanssa. Karsinnassa Veikkausliigajoukkue pelaa aina viimeisen ottelun.
PK-35 Vantaa nousi Veikkausliigaan ja FC KTP putosi Ykköseen kaudeksi 2016.
Suomen puolustusneuvosto
thumb|400px|Puolustusneuvosto 1930-luvulla. Pöydän päässä puheenjohtajana [[Carl Gustaf Emil Mannerheim|Gustaf Mannerheim vierellään luottomiehensä kenraali Rudolf Walden (toinen vasemmalta).]]
Puolustusneuvosto (PLN) oli Suomessa vuosina 1924–2000 toiminut tasavallan presidentin alainen sotilas- ja turvallisuuspoliittinen hallintoelin, jonka koostumus ja rooli vaihteli historian eri aikoina. Sen tehtäviä jatkaa nykyisin pääasiassa Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta.
Puolustusneuvoston historia
Asetus nro 117 puolustusneuvostosta annettiin keväällä 1924. Puolustusneuvosto luotiin tasavallan presidentin neuvoa-antavaksi elimeksi, joka antoi lausuntoja vain tasavallan presidentin niitä pyytäessä. Lausunnot koskivat puolustussuunnitelmaa, sotaväen määrävahvuuksia, puolustuslaitoksen menoarvioita, taloussuunnitelmaa ja maan varustamista kriisitilanteessa. Puolustusneuvosto kuitenkin näki tehtävänsä suppeammin, eikä käsitellyt paljon talousasioita. Näin ollen sen rinnalle 1926 perustettiin sotatalousneuvosto, jonka puheenjohtajaksi tuli Kaarlo Castrén.
Puolustusneuvoston jäseninä olivat puolustusministeri, sotaväenpäällikkö, yleisesikunnan päällikkö, suojeluskunnan ylipäällikkö sekä kaksi kenraalia tai esiupseeria. Puolustusneuvoston toimintaan saattoi ottaa osaa yksi tai useampi valtioneuvoston jäsen, jos asia ei ollut yksinomaan sotilaallinen. Asioiden käsittelyä puheenjohtajana johti tasavallan presidentti ja tämän ollessa esteellinen puolustusministeri tai sotaväenpäällikkö.
Puolustusneuvosto ei oikeastaan ollut kunnolla toimiva, ja vuonna 1931 juuri tasavallan presidentiksi valittu P. E. Svinhufvud ensi töikseen päätti uudistaa puolustusneuvoston. Asetuksella 106/1931 puolustusneuvostosta tehtiin korostetusti puolustusvalmiuteen keskittyvä elin. Svinhufvud pyysi ratsuväenkenraali Gustaf Mannerheimia puolustusneuvoston puheenjohtajaksi ja sen kokoonpano muuttui sotilaalliseksi. Samalla myös määrättiin, että sotatilan syttyessä puolustusneuvoston puheenjohtaja toimisi puolustusvoimien ylipäällikkönä. Puolustusneuvosto uusittiin myös sen takia, että Mannerheim voitaisiin palauttaa ulko- ja turvallisuuspolitiikan keskiöön. Samalla puolustusneuvoston merkitys kasvoi, kun siitä tuli maanpuolustuksen ylin neuvosto. Tästä lähtien se kokoontui puheenjohtajansa määräyksestä, eikä enää vain tasavallan presidentin. Nyt se vastasi myös materiaalisista ja organisatorisista järjestelyistä sekä sotateollisuuden kehittämisestä, ja velvoitettiin tekemään esityksiä puolustusvalmiuden kehittämiseksi. Yleinen moraalisen puolustusvalmiuden kohottaminen kuului myös neuvoston tehtäviin. Mannerheimin johdolla puolustusneuvosto hoiti myös ulkosuhteita pohjoismaisen suuntauksen hengessä ja pyrki sotilaalliseen yhteistyöhön Suomen ja Ruotsin välillä. Kansainvälisiin tehtäviin kuului myös ulkomaiden puolustuslaitosten seuraaminen. Kansallisesti se oli myös sovitteleva ja yhteistyötä luova elin puolustuslaitoksen ja valtioneuvoston välillä. Mannerheimin lisäksi merkittävänä puolustusneuvoston jäsenenä toimi tuolloin hänen luottomiehensä kenraali Rudolf Walden.
Puolustusneuvosto pääsi siis vaikuttamaan puolustuspolitiikkaan koko 1930-luvun, ja sen viimeinen merkittävä tehtävä oli käsitellä Neuvostoliiton aluevaatimuksia syksyllä 1939. Talvisodan aikana neuvosto kokoontui vain kerran ja jatkosodan aikana harvoin. Mannerheim ja Walden kuuluivat Suomen johdon sisäpiiriin sotavuosina, joten puolustusneuvostolla ei ollut juuri merkitystä.
Tilanne sotien jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen Suomen puolustuspolitiikkaa suunniteltaessa uusista lähtökohdista valtioneuvosto asetti toukokuussa 1945 komitean suunnittelemaan puolustusrevisioita, jonka tarkoitus oli yhdistää puolustusneuvosto ja taloudellinen puolustusneuvosto keskenään uudeksi puolustusneuvostoksi. Asetusehdotus saatiin valmiiksi viimein vuonna 1950, ja Puolustusvoimain komentaja jalkaväenkenraali Aarne Sihvo kannatti sitä, mutta ehdotus ei edennyt valtioneuvostossa.
Valtioneuvosto antoi uuden asetuksensa 137/1957 puolustusneuvostosta 21. maaliskuuta 1957. Asetus kumosi 1. huhtikuuta 1938 annetun asetuksen puolustusneuvostosta (148/1938). Asetuksen ensimmäisessä pykälässä puolustusneuvoston tehtäväksi määriteltiin toimia ylimpänä neuvoa-antavana ja suunnittelevana elimenä sekä tasavallan presidentin neuvottelukuntana valtakunnan puolustusta koskevissa asioissa. Toisessa pykälässä jäsenistä määriteltiin: "pääministeri, puolustusministeri, ulkoasiainministeri, sisäasiainministeri, valtiovarainministeri sekä kauppa- ja teollisuusministeri ja ne muut ministerit, jotka tasavallan presidentti on kutsunut sen jäseniksi, ynnä puolustusvoimain komentaja ja yleisesikunnan päällikkö. Puolustusneuvoston jäseniksi voi tasavallan presidentti valtioneuvoston esityksestä kutsua muitakin henkilöitä enintään kolmeksi vuodeksi kerrallaan." 21. toukokuuta 1958 asetusta täydennettiin säädöksellä 226/1958, jossa muun muassa määriteltiin neuvoston sihteeristö tarkemmin siten, että pääsihteerin tuli olla sotilaallisen korkeakoulun käynyt, asioihin hyvin perehtynyt henkilö ja yleissihteerin vähintään everstin/kommodorin arvoinen. Puolustusneuvoston koolle kutsui joko tasavallan presidentti tai neuvoston puheenjohtaja eli pääministeri.
Vuodesta 1958 lähtien puolustusneuvosto alkoi kehittää kokonaisvaltaisesti Suomen maanpuolustusta ja tätä edesauttoi se, että sen kokoonpano koostui korkea-arvoisista turvallisuus- ja puolustuspolitiikan päättäjistä. Puolustusneuvosto oli keskeisesti rakentamassa uutta kokonaismaanpuolustusta ja turvallisuuspoliittista lainsäädäntöä. Viimeiset suosituksensa yhteiskunnan toiminnasta kriisitilanteissa puolustusneuvosto antoi vuosina 1982 ja 1999.
Lakkautus
Vuoden 2000 perustuslakiuudistus leikkasi huomattavasti tasavallan presidentin ulkopoliittisia valtaoikeuksia ja samalla tasavallan presidentin alainen puolustusneuvosto lakkautettiin. Sen tehtävät siirrettiin pääasiassa ulko- ja turvallisuuspoliittisella ministerivaliokunnalle eli UTVA:lle. Näin ollen viimeinen tasavallan presidentti Ahtisaaren kausi oli myös puolustusneuvoston viimeinen.
Chíoksen roomalaiskatolinen hiippakunta
Chíoksen hiippakunta on katolinen hiippakunta Kreikassa. Se on Náxoksen, Ándroksen, Tínoksen ja Mýkonoksen arkkihiippakunnan alaisuudessa.
Hiippakunta käsittää osan Pohjoisen Egean saarista, merkittävimpänä Chíos, Lesbos ja Sámos. Siihen kuuluu 6 seurakuntaa, joiden jäsenmäärä vuonna 2017 oli 550. Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Chíoksen kaupungissa sijaitseva Pyhän Nikolaoksen katedraali.
Katolisen kirkon läsnäolo Chíoksella on peräisin genovalaisvallan ajalta. Hiippakunta on perustettu vuonna 1204. Vuonna 1931 hiippakuntaan liitettiin osa İzmirin arkkihiippakunnasta, kun taas osa sen alueesta siirrettiin Ródoksen arkkihiippakuntaan.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974 järjestettiin Saksan liittotasavallassa. MM-kilpailujen karsintoihin osallistui 97 maata, joista 14 kelpuutettiin itse lopputurnaukseen. Saksan liittotasavalta ja Brasilia selviytyivät MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon, joista kustakin selvisi kaksi parasta toiselle kierrokselle. Toinen kierros pelattiin sekin ensi kertaa lohkomuotoisena. Toisen kierroksen kahdesta lohkosta voittajat menivät loppuotteluun ja kakkoset pronssiotteluun.
Kisojen voittajaksi selvisi isäntämaa Saksan liittotasavalta, joka kukisti loppuottelussa siihen asti loistokkainta peliä esittäneen, niin sanotun totaalisen jalkapallon pelitavan omaksuneen Alankomaat. Hollanti meni ottelussa johtoon runsaan minuutin pelin jälkeen Johan Neeskensin maalilla, ennen kuin yksikään saksalainen ehti koskea palloon. Jatkossa Hollannin suurin tähti Johan Cruijff vartioitiin tehottomaksi ja saksalaisten parempi pelikuri sekä asenne käänsivät ottelun isännille. Cruijff sai varoituksenkin ensimmäisen puoliajan päätyttyä turhasta puheesta tuomarille. Se oli ensimmäinen MM-finaalissa annettu varoitus. Uutta oli myös se, että loppuottelussa tehtiin maali, ja toinenkin, rangaistuspotkusta.
Pronssia sai Puola, joka löi taitomaineeseensa nähden yllättävän kovaa peliä läpi kisojen pelanneen Brasilian. Brasilialla, hallitsevalla maailmanmestarilla, oli vain muutama pelaaja vuoden 1970 kisojen tarunomaisesta mestariyhdistelmästä.
Suurin yksittäinen yllätys oli DDR:n 1-0 -voitto Saksan liittotasavallasta ensimmäisellä kierroksella. Tulos herätti arveluja, että isäntämaa hankkiutui tarkoituksella eri välierälohkoon suosikkina pidetyn Alankomaiden kanssa. Toisaalta isäntien peli alkuvaiheessa oli kaiken kaikkiaan kehnoa ja syyksi arvioitiin tähtipelaajien keskinäisiä kaunoja. Yhteispalaveri tosipelien alkaessa puhdisti ilmaa ja Saksan liittotasavalta saattoi aloittaa taipaleen kohti kultaa.
Kisoissa oli mukana ensimmäistä kertaa keskiafrikkalaisjoukkue, Zaire, mutta sen saldo jäi vaatimattomaksi. Suurimpia tähtiä olivat Saksan liittotasavallan Gerd Müller ja Franz Beckenbauer sekä Alankomaiden Johan Cruijff. Maalikuninkuuden voitti Puolan Grzegorz Lato 7 osumallaan.
Kisoille antoivat leimansa tiukat turvatoimet, olihan kaksi vuotta aiemmin Münchenin olympiaksoissa Saksan liittotasavallan maaperällä tehty verisesti päättynyt terrori-isku Israelin joukkuetta vastaan.
Parhaat maalintekijät
7 maalia 5 maalia 4 maalia 3 maalia 2 maalia – 9 pelaajaa
1 maali – 29 pelaajaa
Puolalainen nuotiolaulu
Puolalainen nuotiolaulu tai Nuotiolaulu (Płonie ognisko i szumią knieje) on usein kansansävelmäksi merkitty puolalaisen Jerzy Braunin säveltämä nuotiolaulu, josta on tullut hyvin suosittu myös muun muassa Suomessa partiolaisten ja muiden leireille osallistuvien lasten ja nuorten yhteislauluna. Tuntemattoman sanoittajan suomalaisteksti alkaa sanoilla Meill’ on metsässä nuotiopiiri.
Suomalaiset levytykset
Laulusta on useita suomenkielisiä levytyksiä. Tapiolan yhteiskoulun nuorisokuoro ja yhtye levytti sen vuonna 1977 Esa Niemisen sovituksena, ja esitys on julkaistu useilla lastenlaulualbumeilla. Sibelius-Akatemian koulumusiikkiosaston kuoro laulaa sen Finnlevyn useiden esittäjien albumilla Lapsille vuodelta 1980. Topias, Eevamaija ja Tuomo Kangas esittävät kappaleen nimellä ”Nuotiolaulu” vuoden 1992 albumilla Anni Tannin kesälaulut. Neljäs levytys on helsinkiläisten yritysjohtajien harrasteyhtye Åttopoikien esitys ”Puolalainen nuotiolaulu” albumilla Iltanuotiolla vuodelta 2005.
Maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut
Maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut ovat vuosittain järjestettävät maastopyöräilyn arvokilpailut. Vuoden 2022 kilpailuissa lajeina ovat maastoajo (XCO), maastoajon lyhyt rata (XCC), maastoajon joukkueviesti (XCR), sähköpyörien maastoajo (E-XC), sekä alamäkiajo (DHI). Kilpailun järjestää kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ja voittajilla on oikeus pitää sateenkaaripaitaa mestaruuden voittamista seuraavana vuonna. Toisin kuin muissa UCI:n maastopyöräilykilpailuissa maailmanmestaruuskilpailuissa ajajat edustavat kotimaataan eivät tallejaan.
Aiemmin kilpailun lajeihin kuuluivat myös polkupyörätrial vuosina 2000–2016, four-cross (4X) vuosina 2002–2012 ja maastoeräajo (XCE) vuosina 2012–2016, jotka on sittemmin järjestetty eri tapahtumissa. Maastopyöräilyn maratonmatkan kilpailu (XCM) järjestettiin osana maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuja ensimmäisen kerran 2003, jonka jälkeen kilpailu on järjestetty vuosittain itsenäisenä kilpailuna.
Slovenia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Slovenia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa kuusi mitalia, joista kolme on tuonut moukarinheittäjä Primož Kozmus.
Slovenian ensimmäinen pisteille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli vuoden 1995 kisoissa kahdeksanneksi 100 metrin aitajuoksussa sijoittunut Brigita Bukovec. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli jälleen maansa paras urheilija sijoittuessaan neljänneksi. Sevillassa 1999 maa saavutti ensimmäisen mitalinsa, kun Gregor Cankar sijoittui pituushypyssä pronssille. Edmontonissa 2001 ainoa pisteille yltänyt slovenialaisurheilija oli 200 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Alenka Bikar. Pariisissa 2003 ainoan pistesijan toi moukarinheitossa viidenneksi sijoittunut Primož Kozmus. Helsingissä 2005 Slovenia jäi tyystin ilman pistesijoja.
Osakassa 2007 Primož Kozmus saavutti moukarinheitossa hopeaa ja Marija Šestak kolmiloikassa pronssia. Šestak sijoittui alun perin viidenneksi, mutta nousi lopulta vuonna 2017 pronssille kun edelle sijoittuneet Kreikan Hrisopigi Devetzi ja Venäjän Anna Pjatyh hylättiin dopingin takia. Osakassa lisäksi kolme muutakin urheilijaa pääsi pistesijoille: Brigita Langerholc oli 800 metrin juoksussa viides, Miroslav Vodovnik kuulantyönnössä viides ja Matic Osovnikar 100 metrin juoksussa toiseksi parhaana eurooppalaisena seitsemäs. Osakan kisajoukkueeseen kuului myös kiistatta kuuluisin Sloveniaa edustanut yleisurheilija, 47-vuotias jamaikalaissyntyinen pikajuoksija Merlene Ottey, joka tällä kertaa karsiutui jo ensimmäisissä alkuerissä.
Berliinissä 2009 Primož Kozmus voitti Slovenialle sen ensimmäisen yleisurheilun maailmanmestaruuden. Pistesijoille ylsi vain Miroslav Vodovnik sijoittumalla kuulantyönnössä lopulta kuudenneksi. Martina Ratej sijoittui naisten keihäänheitossa 11:nneksi. Daegussa 2011 Kozmus saavutti moukarinheitossa pronssia ja Ratej sijoittui keihäänheitossa kuudenneksi. Moskovassa 2013 pistesijoille pääsivät neljänneksi moukarinheitossa sijoittunut Kozmus ja kolmiloikassa lopulta kahdeksanneksi sijoittunut Snežana Rodic. Pekingissä 2015 Slovenian kahdeksanhenkisestä joukkueesta parhaiten sijoittui seiväshypyssä sijalle 13 päätynyt Robert Renner. Lontoossa 2017 Slovenian parhaana Martina Ratej sijoittui keihäänheitossa yhdeksänneksi ja Dohassa 2019 kymmenenneksi. Eugenessa 2022 Kristjan Čeh voitti kiekonheitossa kultaa. Lisäksi Tina Šutej sijoittui seiväshypyssä neljänneksi ja Anita Horvat 800 metrin juoksussa seitsemänneksi.
Sokosti
thumb|400px|Sokosti lounaasta Sokostinojan varresta nähtynä. Sokosti on Saariselän tuntureista korkein. Se sijaitsee Urho Kekkosen kansallispuistossa, Luirojärven itäpuolella Sodankylän kunnan alueella. Sokostilla on useita sivuhuippuja ja sen korkein laki on 718 metrin korkeudessa. Sokosti on suosittu vaellus- ja retkeilykohde. Se kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen. Etäisyys Luirojärvelle on noin kuusi kilometriä ja korkeusero Luirojärven pintaan noin 435 metriä.
Lähteet
68.21889°N, 28.13694°W
Campo Center
Campo Center on Vantaan Rajakylässä sijaitseva salibandyhalli. Halli on rakennettu viereisen Rajakylän tennishallin yhteyteen. Hallia käyttävät kotihallinaan mm. II-divisioonajoukkueet AC HaKi, Jokerit, HIFK.
Viikonloppuisin hallin kolme kenttää on käytössä Salibandyliiton turnausmuotoisissa sarjoissa. Hallin pääkenttää vuokrataan yksittäisiä otteluita varten. Pääkentän katsomokapasiteetti on noin 250.
Campo Centerissä pelataan mm. miesten 2. divisioonaa, A-poikien I-divisioonaa, B-poikien 1. divisioonaa, sekä turnausmuotoisia sarjoja. Aikaisemmin myös naisten Salibandyliigajoukkue SB-Pro pelasi ottelunsa Campo Centerissä.
Tiril Sjåstad Christiansen
Tiril Sjåstad Christiansen (s. 7. huhtikuuta 1995 Geilo) on norjalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee slopestylessa sekä half-pipessa.
Christiansen saavutti half-pipessa hopeaa nuorten olympialaisissa Innsbruckissa 2012. Nuorten MM-kilpailuissa Chiesa in Valmalencossa 2012 hän saavutti hopeaa slopestylessa. AIkuisten MM-kilpailuissa, Park City Mountain Resortissa 2011 hän sijoittui kahdeksanneksi slopestylessa ja 13:nneksi half-pipessa. Kaksi vuotta myöhemmin Vossin MM-kilpailuissa hän sijoittui slopestylessa 11:nneksi.
Christiansen kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kreischbergissa tammikuussa 2011 sijoittuen half-pipessa neljänneksi. Hän on voittanut urallaan kaksi maailmancupin kilpailua. Ensimmäisen voittonsa hän otti Silvaplanan slopestylessa helmikuussa 2013 ja toisen Cardronan slopestylessa elokuussa 2013. Vuonna 2013 Christiansen saavutti slopestylen kultaa X Gameseissa Aspenissa. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Tignesin X Gameseissa.
Märkäjärvi
Märkäjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Suodenniemellä Taipaleessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Märkäjärven alueeseen. Järveen luetaan myös Makkosselkä vaikka näiden vesialtaita erottaakin umpeen kasvava kosteikko.
Maantiede
Järven pinta-ala on 112 hehtaaria ja sen pituus on 4,1 kilometriä ja leveys on suurimmillaan 1,1 kilometriä. Järven muoto on kuitenkin pitkä ja kapea lukuun ottamatta Kirjasjärveen suuntaan työntyvää lahtea. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä kanava, joka tasoittaa kummankin järven vedenpinnat samalle korkeudelle.
Järven rantaviiva on 14,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoa tai moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven ympäristö on asuttua seutua, jossa haja-asutus ja loma-asutus vuorottelevat. Järven keskellä on kilometrin pitkä ja 400 metriä leveä kosteikko, joka jakaa järven kahdeksi erilliseksi vapaan veden altaaksi. Läntistä allasta kutsutaan Lovonseläksi ja itäistä Makkosseläksi. Tulojoki Toijasjoki laskee Märkäjärveen kosteikon läpi kaivetun 600 metriä pitkän kanavan kautta.
Historia
Ennen 1800-luvun loppua seudulla oli suurempi Märkäjärvi, jonka vedenpintaa laskettiin noin kaksi metriä. Tämä tapahtui vuoden 1894, jolloin Hiskias Kiilin ja hänen kumppanien hakemukseen vastattiin myönteisesti. Vedenlaskun seurauksena ja järvenpohjan epätasaisuuksista johtuen järvestä kuroutui viisi erillistä allasta: Märkäjärvi ja Makkosselkä, Pikkujärvi, Kirjasjärvi, Alinen Maajärvi ja Ylinen Maajärvi. Märkäjärven pohjoispuolella ollut pienempi järvi (nykyään Vähäjärvi) kuivatettiin kokonaan. Maajärvi, joka muodosti tuolloin erillisen järvialtaan, maatui kahdeksi järveksi. Vuonna 1904 saatiin päätös hakemukseen, jossa talollisen leski Maria Järvilahti pyysi vesijättömaille katselmusta.
Phalanx CIWS
thumb|right|200px|Phalanx CIWS Phalanx CIWS (lyhenne sanoista Close-In Weapon System) on erityisesti Yhdysvaltain laivaston käytössä oleva automaattinen ohjuksentorjuntajärjestelmä, joka on osa kaikkien Yhdysvaltain pintasotalaivojen ilmapuolustusta. General Dynamics Corporationin suunnittelemaa, nykyisin Raytheon Companyn valmistamaa järjestelmää kokeiltiin ensimmäisen kerran vuonna 1973 USS Kingissä, ja vuonna 1980 lentotukialus USS Coral Sea oli ensimmäinen alus johon järjestelmä asennettiin pysyväiskäyttöön. Phalanx on myös useiden muiden maiden, muun muassa Ranskan, Saksan ja Italian käytössä.
Phalanxin toiminta
Phalanx suunniteltiin tuhoamaan laivoja uhkaavia ohjuksia, helikoptereita sekä hävittäjiä. Phalanxin kantomatka on suunnittelukriteeriensä vuoksi varsin lyhyt (noin 9 km) nykyaikaisten merimaaliohjuksien kantamiin verrattuna. Aseen tykkilavetti liikkuu suurella nopeudella ja tarkkuudella. Phalanxin erityisen hyvä puoli on, ettei se tarvitse toimiakseen kuin sähköä ja kylmää vettä elektroniikkansa jäähdyttämiseen. Näin ollen järjestelmä on helppo asentaa esimerkiksi huoltoaluksiin, joilta puuttuvat taistelualusten monimutkaisempien asejärjestelmien vaatimat taistelunjohtojärjestelmät. Phalanx voi toimia täysin itsenäisesti, riippumatta aluksen muista toiminnoista.
Tutkajärjestelmä
Phalanxissa on kaksi tutkajärjestelmää, jotka yhdessä etsivät kohteen. Ensimmäinen järjestelmä (valkoisen tutkakuvun yläosassa) on etsintätutka, joka etsii kohteita laajalta alueelta. Se seuraa etäisyyksiä, nopeutta, matkaa, korkeutta ja suuntaa. Kun se on havainnut kohteen se syöttää tiedot tietokoneelle, joka kääntää tornin kohteeseen päin. Tämän jälkeen järjestelmän hallinta siirtyy toisen tutkan haltuun. Sen kattavuus on huomattavasti pienempi kuin edeltävän, mutta se on huomattavasti tarkempi. Järjestelmä arvioi, milloin kohde on ampumamatkan päässä ja joko avaa tulen automaattisesti tai joku miehistön jäsen hoitaa sen manuaalisesti.
Aseistus ja ammukset
Phalanx CIWS on varustettu useista yhdysvaltalaista alkuperää olevista hävittäjälentokoneista tutulla Gatling-tyyppisellä 20 millimetrin M61 Vulcan -konetykillä, joka Phalanxin mallista riippuen ampuu 3 000 – 4 500 laukausta minuutissa 60–100 laukauksen sarjoissa. Ammuksia Phalanxin rumpulippaaseen mahtuu 1 550 ja niiden lähtönopeus on noin 1 100 m/s. Köyhdytetystä uraanista valmistetut alikaliiperiammukset on suunniteltu läpäisemään ja räjäyttämään kohti tulevan ohjuksen taistelukärki. Phalanxissa on kaksi ammusvyöjärjestelmää. Ensimmäinen kuljettaa ammukset lippaasta aseeseen, toinen vie hylsyt ja laukeamattomat ammukset takaisin lippaaseen.
Aiheesta muualla
M61 Vulcan
Pyöreä Kuorejärvi
Pyöreä Kuorejärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 157,2 metriä mpy.
Saana (tunturi)
thumb|Huipulle johtava reitti erottuu tunturin pohjoisrinteessä kuvan vasemmassa laidassa. Alarinnettä peittää rehevä [[tunturikoivu|tunturikoivikko.]] thumb|Saanalle kiipeämistä helpottivat jyrkimmälle osuudelle rakennetut portaat. Kuva heinäkuulta 2005.
Saana on 1 029 metriä korkea laakeapäinen tunturi Suomessa Enontekiön kunnan luoteiskolkassa, ”Käsivarren peukalossa”. Tunturi sijaitsee Suomen ainoassa Skandien vuoristoon ulottuvassa osassa. Se kohoaa 556 metriä läheisen Kilpisjärven pintaa ylemmäksi.
Retkeilykohde
Saana on Suomen tunnetuimpia tuntureita ja suosittu nähtävyys ja retkeilykohde. Saanan huipulle johtaa noin viiden kilometrin mittainen polku, jolla on kaksi aloituspistettä: Kilpisjärven retkeilykeskus ja Mallan luonnonpuiston pysäköintialue. Luonnonsuojelullisista syistä tunturille saa kiivetä ainoastaan merkittyjä polkuja pitkin. Aluksi polku kulkee tunturikoivikossa Saanan loivempana alkavaa luoteispäätä kohti. Koivikon jälkeen alkaa polun jyrkempi osuus, varsinainen tunturille nousu, jota helpottamaan on rakennettu portaat. Reitin alkupää on kestävöity soralla, ja sieltä löytyy myös kota, käymälä ja puuvarasto.
Saanan huippu
Korkeimmalla laella on useampia erikokoisia kivikekoja, jotka lukemattomat Saanalla kävijät ovat kasanneet. Suurin kivikeko on korkeimmalla laella ja sen luona pidetään vieraskirjaa, jonne kävijät voivat kirjoittaa käyntimerkintöjään ja kommenttejaan. Lähellä korkeinta lakea kohoaa linkkimasto, jossa on Digitan alilähetin (täytelähetin) ja matkapuhelintukiasemia. Saanan rinteiltä löytyy vanhoja saksalaisten taisteluasemia ja sotilasromua.
Kasvillisuus ja eläimistö
Saanan lounaisrinne pahtajyrkänteiden alla rauhoitettiin vuonna 1988 luonnonsuojelualueeksi. Tunturin kiviaines on hyvin kalkkipitoista, mikä mahdollistaa lapinalppiruusun (Rhododendron lapponicum) tapaisten vaativampienkin tunturikasvien kasvamisen alueella. Sulamisvesien mukana valuneet ravinteet ovat luoneet tunturin juuren painanteisiin poikkeuksellisen rehevää lehtokasvustoa.
Perhoslajeista erityisesti tundrasinisiipi (Plebeius glandon) esiintyy Suomessa vakituisesti vain Saanan alueella. Toinen tyypillinen laji alueella on tunturikeltaperhonen (Colias nastes). Lintulajeista Saanan ylärinteillä pesii ainakin Suomessa harvinainen sepelrastas (Turdus torquatus), kiiruna (Lagopus mutus), keräkurmitsa (Charadrius morinellus) ja pulmunen (Plectrophenax nivalis).
Saana kulttuurissa
Takavuosien musiikkikappale ”Haltin häät” kertoo tarunomaista historiaa muinaisista jättiläisistä Saanasta ja Mallasta, laulajana Taiska. Rockyhtye Kotiteollisuuden versio kappaleesta ilmestyi vuonna 2012 Sotakoira II -albumilla. Myös säveltäjä Usko Kemppi on tehnyt Saanaa tunnetuksi kappaleellaan ”Kilpisjärven mahtava Saana”.
Kashmir (kappale)
”Kashmir” on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Mahtipontisen kappaleen sovituksessa on mukana vaskipuhaltimia, jousisoittimia ja mellotron. Kappaleen kitarat on soitettu DADGAD-vireessä eli kitaran molemmat E-kielet on alennettu kokosävelaskelen verran D:hen. Kappaleessa on myös tunnettu Jimmy Pagen kitarariffi, jota on myöhemmin lainannut räppäri Puff Daddy (nyk. P. Diddy) kappaleessaan ”Come With Me”, joka levytettiin Godzilla-elokuvan soundtrackille vuonna 1998.
Vuonna 2004 kappale sijoittui 141. sijalle Rolling Stone -lehden listalla 500 greatest songs of all time.
Henrik (Preussin prinssi)
Henrik (Heinrich) -nimisiä Preussin prinssejä ovat olleet ainakin seuraavat:
Nuotiolaulu
Nuotiolaulu tai iltalaulu on leirinuotion äärellä iltaisin yhteislauluna laulettava leirilaulu, sävyltään usein rauhallinen ja kaihoisa. Nuotiolaulujen ja muiden leirilaulujen perinnettä ovat pitäneet yllä partioliike, seurakuntien leiritoiminta ja muu nuorten vapaa-ajan leiri- ja retkeilytoiminta. Reippaampia leirilauluja lauletaan muissakin tilanteissa kuin iltanuotion rauhallisessa tunnelmassa.
Nuotiolaulut ovat yleensä melko helppoja sekä laulaa että säestää kitaralla, harmonikalla tai muulla leirioloihin soveltuvalla soittimella. Perinteisten kaihoisten nuotio- ja leirilaulujen ohella nuotiolla voidaan yhteislauluna käyttää myös hengellisiä lauluja, kansanlauluja, lastenlauluja ja balladimaisia folk-, country- ja rock-kappaleita.
Dacrycarpus
Dacrycarpus on podokarpuskasvien heimoon (Podocarpaceae) kuuluva havupuusuku. Suvun yhdeksän lajia ovat Kaakkois-Aasian, Australaasian ja Tyynenmeren saarten trooppisten ja subtrooppisten alueiden puita ja pensaita. Suvun ominaispiirteitä ovat hyvin monimuotoiset lehdet ja hieman epäsymmetriset mehevät kävyt.
Nimet
Suvun tieteellinen nimi Dacrycarpus on johdettu kreikan kielen kyyneltä ja hedelmää tarkoittavista sanoista.
Kuvaus
pienoiskuva|vasen|Lajin [[Dacrycarpus imbricatus|D. imbricatus oksan lehdet ovat johtoversoissa rangan myötäisiä, sivuversoissa kaksirivisesti siirottavia.]]