cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carmen Maura
Carmen García Maura (s. 15. syyskuuta 1945 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hän opiskeli filosofiaa, kirjallisuutta ja kieliä kuvataideakatemiassa Pariisissa. Hän kuitenkin hylkäsi yliopisto-opinnot ja perusti taidegallerian, ja jatkoi näyttelijän uraansa. 1960-luvulla hän teki pieniä kaupallisia rooleja, sekä joitakin kokeellisia lyhytelokuvia ystäviensä kanssa.
Ladislav Jurkemik
Jurkemik edusti kotimaassaan kausina 1973–1980 ja 1981–1984 Inter Bratislavaa sekä kauden 1980–1981 Dukla Banská Bystricaa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä Sveitsissä viisi kautta St. Gallenissa ja kaksi kautta Churissa.
Carmen Maura
Mauran ensimmäinen elokuva oli "Las gatas tienen frío" vuonna 1969, mutta varsinaisen läpimurtonsa hän teki vasta vuonna 1977 kun hän oli elokuvassa "Tigres de papel". Hän on tehnyt yli 50 elokuvaa kuuluisien espanjalaisten ohjaajien kanssa, mutta myös joidenkin ranskalaisten ohjaajien kanssa. Pedro Almodóvarin kanssa hän on tehnyt 1980-luvulla kuusi elokuvaa joista hänet tunnetaan Espanjan ulkopuolellakin.
Naujoji Akmenė
Naujoji Akmenė nimenä otettiin käyttöön 1940-luvun lopulla. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1965.
Carmen Maura
Hänet on palkittu Goyalla rooleistaan elokuvissa Naisia hermoromahduksen partaalla (1988), Oi, Carmela! (1990), La comunidad (2000) ja Volver – paluu (2006).
Naujoji Akmenė
Lähteet
56.31667°N, 22.9°W
Carmen Maura
Carmen Maura on sukua Espanjan pääministerinä toimineelle Antonio Mauralle.
Ladislav Jurkemik
Jurkemik pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 57 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 1974 ja viimeisen vuonna 1983. Tšekkoslovakian voittaessa mestaruuden EM-kilpailuissa 1976 hän tuli vaihtopelaajana kentälle sekä välierässä Alankomaita että loppuottelussa Länsi-Saksaa vastaan ja teki joukkueensa neljännen maalin loppuottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. Hän oli mestarijoukkueen nuorin pelaaja. EM-kilpailuissa 1980 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa ja teki pronssiottelussa Italiaa vastaan maalin tilanteeseen 1–1 päättyneellä varsinaisella peliajalla   sekä joukkueensa neljännen maalin pronssimitalin Tšekkoslovakialle ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. MM-kilpailuissa 1982 Jurkemik pelasi joukkueensa kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa täydet minuutit.
Jurkemik on toiminut pitkään valmentajana. Hän aloitti pelaaja-valmentajana Sveitsissä Churin joukkueessa ja on sittemmin valmentanut Itävallassa, Slovakiassa ja Tšekissä. Vuosina 2002–2003 hän oli Slovakian maajoukkueen päävalmentaja.
Thank You Scientist
Thank You Scientist on yhdysvaltalainen New Jerseyssä perustettu progressiivinen rock-yhtye. Yhtye on julkaissut studioalbumit Maps of Non-Existent Places (2012), Stranger Heads Prevail (2016) sekä Terraformer (2019) ja EP:n The Perils of Time Travel (2011). Yhtye teki sopimuksen levy-yhtiö Evil Ink Recordsin kanssa vuonna 2014.
María Barranco
María de los Remedios Barranco García (s. 11. heinäkuuta 1961 Fuengirola, Málagan maakunta Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka tunnetaan myös ulkomailla. Barranco on työskennellyt paljon ohjaaja-käsikirjoittaja Pedro Almodóvarin kanssa.
Serafim Shyngo-Ya-Hombo
Serafim Shyngo-Ya-Hombo (s. 6. helmikuuta 1945) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 1. elokuuta 1971 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae in Dacian titulaaripiispaksi 26. maaliskuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Fortunato Baldelli ja Zacarias Kamwenho.
29. toukokuuta 1992 Shyngo-Ya-Hombo sai nimityksen Mbanza Congon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 17. heinäkuuta 2008.
Olga P. Postisen joulukalenteri
Olga P. Postisen joulukalenteri oli Yleisradion lastenohjelma, joka esitettiin vuosina 1987 ja 1996. Pääosaa ohjelmassa esitti Ritva Valkama. Sarjan käsikirjoitti Laura Lilja-Haataja.
Tōyamaru
Tōyamaru oli japanilainen valtionrautateiden omistama matkustajalautta, joka upposi 26. syyskuuta 1954 Tsugarunsalmessa Honshun ja Hokkaidon saarten välillä. Noin 1 150–1 170 ihmistä kuoli.
Palvelus
Tōyamaru otettiin sisaraluksiensa Seikanmarun ja Tokachimarun ohella käyttöön vuonna 1947.
Onnettomuus
Taifuuni Marie (Japanin viranomaisten nimitys taifuunille oli numero 15) oli keskeyttänyt 26. syyskuuta kaiken vesiliikenteen Honshun ja Hokkaidon välillä. Myös Tōyamaru odotti sään parantumista Hakodaten satamassa Hokkaidolla. Aluksen kapteeni päätti lopulta lähteä matkaan, sillä sää näytti olevan paranemaan päin, ja ankkuri nostettiin noin kello 18:40 paikallista aikaa. Aluksen kyydissä oli matkustajien lisäksi rautatieyhtiön junanvaunuja.
Tōyamarun lähtiessä matkaan sää huononi uudelleen, ja aluksen ankkuri laskettiin sen ollessa vielä satama-altaassa. Se ei kuitenkaan pitänyt Tōyamarua paikoillaan, jolloin tämä ajelehti ulos merelle ja törmäsi siellä karikkoon. Voimakkaasti kallistuneena aluksen alakansille ja konehuoneeseen pääsi vettä, mikä lopulti esti koneiden käytön. Kyydissä olleet junanvaunut alkoivat irrota kiinnikkeistään ja murskata matkustajia.
Tōyamaru kääntyi lopulta ylösalaisin ja upposi, jolloin useimmat sen matkustajista kuolivat. Joukossa oli japanilaisten lisäksi 35 Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioonan sotilasta. Tōyamarun uppoaminen on SS Sultanan räjähdyksen (1865) ja RMS Titanicin uppoamisen (1912) jälkeen maailman kolmanneksi eniten kuolonuhreja vaatinut vesiliikenteen onnettomuus, joka on tapahtunut rauhan aikana.
Seuraukset
thumb|right|200px|Tōyamarun hylky vuonna 1955
Tōyamarun uppoamisen jälkeen Japanin media vertasi tapausta laajalti Titanicin uppoamiseen, mutta tapaus on silti nykyään Japanissa lähes unohdettu etenkin nuoremman väestönosan parissa.
Tōyamarun lisäksi neljä muuta Japanin valtionrautateiden lauttaa (Seikanmaru, Hidakamaru, Kitamimaru ja Tokachimaru) upposi Tsugarunsalmessa samana yönä taifuunin johdosta, jolloin kuolleiden yhteen lasketuksi määräksi tuli 1 430. Katastrofin laajuus oli merkittävässä roolissa valtionrautateiden päätöksessä rakentaa rautatietunneli Honshun ja Hokkaidon välille. Seikan-tunneli avattiin lopulta vuonna 1988, mutta tuolloin lentoliikenne oli jo korvaamassa muita liikenneyhteyksiä Japanin saarten välillä.
Carole Montillet
Carole Montillet-Carles (s. 7. huhtikuuta 1973 Corrençon-en-Vercors) on entinen ranskalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Montilletin alppihiihtouran suurin saavutus on olympiakulta syöksylaskusta Salt Lake Cityssä 2002. Samoissa kisoissa hän sijoittui Super-G:ssä seitsemänneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksitoista. Naganon kisoissa 1998 hän oli ollut sekä syöksyssä että supersuurpujottelussa neljästoista; Torinon olympialaisten 2006 super-G:ssä hän sijoittui viidenneksi.
Montillet kuului Ranskan joukkueeseen, joka voitti MM-kisoissa 2005 pronssia joukkuekilpailussa. Hän on ollut MM-kilpailujen syöksylaskussa kahdeksas Moriokassa 1993, seitsemäs Sestrieressä 1997, kymmenes St. Antonissa 2001 ja seitsemäs St. Moritzissa 2003. Supersuurpujottelussa vastaavat sijoitukset ovat: yhdestoista Sierra Nevadassa 1996, neljäs 1997, viidestoista Vailissa 1999, viides 2001 sekä neljästoista 2003.
Montillet on voittanut kahdeksan maailmancupin osakilpailua sekä sijoittunut 25 kertaa kolmen parhaan joukkoon. Kaudella 2002–2003 hän voitti supersuurpujottelun kokonaiscupin.
Lisäksi Montillet on voittanut Ranskan mestaruuden syöksyssä vuosina 1996, 1997 ja 1999 sekä super-G:ssä vuosina 1992, 1997, 1998, 1999 ja 2002.
Robert Urbanek
Robert Urbanek (s. 29. huhtikuuta 1987 Łęczyca ) on puolalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa MKLA Łęczyca-seuraa ja on pituudeltaan 196 cm.
Urbanek sijoittui 2012 kuudenneksi Helsingin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. Moskovan MM-kisoissa 2013 hän oli kuudes tuloksella 64,32. Vuonna 2014 hän voitti EM-pronssia Zürichin EM-kisoissa tuloksella 63,81. Hän sai pronssia myös Pekingin MM-kilpailuissa 2015 heitettyään 65,18. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli yhdeksäs. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli seitsemäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018, Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022.
Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on vuonna 2012 Hallessa heitetty 66,93.
Parhaat tulokset kiekonheitossa kausittain
Päivitetty 7.11.2022
Piiskujänikset
Piiskujänikset eli pikat on toinen jäniseläinten heimoista (toinen on jänikset). Piiskujänisten heimosta (Ochotonidae) on jäljellä enää yksi suku (Ochotona), jossa on 30 lajia.
Piiskujänikset eroavat ulkonäöltään selvästi jänisten heimosta. Niiden korvat ja jalat ovat pienet eivätkä takajalat ole juurikaan etujalkoja suuremmat. Piiskujänisten pehmeä turkki on joko harmaanruskea tai punaruskea; selkäpuolen ollessa yleensä vatsaa tummempi. Pää on pyöreä ja häntä heikosti nähtävissä. Piiskujänikset kasvavat 13–30 senttimetrin mittaan.
Piiskujänikset ovat viileiden seutujen eläimiä, jotka elävät pääasiassa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja osissa itäistä Eurooppaa. Niiden elinympäristö kattaa aroa, ruohikkoalueita ja vuoristomaastoa aina 6 000 metriin saakka.
Kylmästä asuinseudustaan huolimatta piiskujänikset eivät nuku talviunta. Aroalueilla elävät lajit muodostavat suuria perheryhmiä, kun taas vuoristoseutujen lajit elävät yleensä yksin. Piiskujänikset merkitsevät reviirinsä ulosteella tai rauhasten eritteillä ja puolustavat aluettaan rajusti tunkeilijoita vastaan.
Broomicephalus
Broomicephalus (nimen merkitys: ”Broomin pää”) on sukupuuttoon kuollut Gorgonopsiaan kuuluva myöhäispermikautinen terapsidisuku. Siihen luetaan yksi laji Broomicephalus laticeps. Nimensä tämä terapsidi on saanut terapsideja tutkineen paleontologi Robert Broomin mukaan.
Se on ainoa tunnettu gorgonopsi, jonka kallon leveys on suurempi kuin pituus. Broomicephalus kasvoi hieman yli metrin pituiseksi ja sen kallon pituus on 21 cm. Sen leuat olivat vahvat ja kulmahampaat litteät, kuten paljon myöhemmin eläneellä Homotherium sapelihammaskissalla. Kallon ominaisuuksien vuoksi Broomicephalus saattoi saalistaa kokoonsa nähden suuria eläimiä. Tämä terapsidi eli nykyisen Etelä-Afrikan alueella. Broomicephalus tunnetaan vain yhdestä kallosta. Tämä terapsidi saattaa oikeastaan kuulua sukuun Clelandina.
Pádraig Harrington
pienoiskuva|Pádraig Harrington. Pádraig Harrington (s. 31. elokuuta 1971 Dublin) on irlantilainen golfaaja. Hänen valmentajanaan toimii Bob Torrance.
Harrington aloitti ammattilaisuransa 1990-luvun puolessavälissä. Hän voitti vuonna 1996 Spanish Openin sekä vuosina 2007 ja 2008 British Openin. Tililleen hän sai myös The PGA Championshipin voiton vuonna 2008.
Harrington on ollut vuodesta 1997 naimisissa puolisonsa Carolinen kanssa. Pari on saanut kaksi lasta: Patrickin vuonna 2003 ja Ciaránin vuonna 2007.
Pokeriammattilainen Dan Harrington ja amerikkalaisen jalkapallon ammattilainen Joey Harrington ovat Pádraig Harringtonin serkkuja.
Samantha Fox
Samantha Karen Fox (s. 15. huhtikuuta 1966 Mile End, Lontoo) on erityisesti 1980-luvulla suosiossa ollut englantilainen malli, poptähti ja seksisymboli. Hänen läpimurtokappaleensa musiikkimaailmassa oli "Touch Me (I Want Your Body)", joka oli suosittu myös Suomessa. Alun perin hän nousi Isossa-Britanniassa kuuluisuuteen The Sun -iltapäivälehden yläosattomana niin sanottuna kolmossivun tyttönä.
Samantha Foxin esittämä musiikki koostui pääasiassa valtavirtapopista ja tanssi- ja diskomusiikista. Brittiläiset DJ:t tekivät muutamista hänen kappaleistaan klubikäyttöön omalaatuisia remixejä, ja tanssilattioilla Samantha Foxin musiikki olikin suosittua. Hänen pienempiin menestyksiinsä kuuluivat muiden muassa "Love House" ja "Hold on Tight".
Samantha Foxia verrattiin usein italialaiseen Sabrinaan, joka myös herätti huomiota avoimella seksikkyydellään ja paljastavilla vaatteillaan. Musiikki- ja juorulehdet usein leimasivatkin nämä laulajat toistensa kilpailijoiksi. Kummatkin "povikuningattaret" vierailivat monta kertaa Suomessa esiintymässä juhannusjuhlissa.
Vuonna 1995 Fox osallistui Ison-Britannian euroviisukarsintoihin Sox-yhtyeen laulajana kappaleella "Go for the Heart", joka kuitenkin jäi esikarsinnassa neljänneksi. Vuonna 2003 hän kertoi olevansa lesbo ja elävänsä parisuhteessa naispuolisen managerinsa kanssa. Elokuussa 2004 hän esiintyi ruotsalaisen Günther-artistin videolla "Touch Me" (versio Foxin omasta kappaleesta). Marraskuussa 2005 Foxin uusin albumi Angel with an Attitude julkaistiin Kanadassa. Kesäkuussa 2006 Samantha Fox esiintyi Oulussa Lippo Summer Partyssä sekä Torniossa Umpitunnelissa. Kuopion viinijuhlilla hän esiintyi 9. heinäkuuta 2010. Hän esiintyi Saimaa open air tapahtumassa Lappeenrannassa 23. heinäkuuta 2011. Seuraavan kerran Samantha Fox nähtiin Suomessa Saaristo Open -festivaaleilla kesällä 2012. Marraskuussa 2012 Samantha Fox esiintyi kahtena iltana Porissa.
Yksityiselämä
Edesmenneen John Patrick Foxin ja Carole Ann Wilkenin vanhin tytär Samantha Karen Fox syntyi Lontoossa. Hänellä on sisar, Vanessa, joka on kuusi vuotta nuorempi, ja sisarpuoli Frederica, hänen isänsä toisesta avioliitosta. Fox paljasti vuonna 2017 julkaistussa kirjassaan Forever, tomorrow joutuneensa nuorena perheväkivallan uhriksi, kun hänen isänsä pahoinpiteli häntä.
GP2 Unkarin Grand Prix 2007
GP2 Unkarin Grand Prix 2007 oli GP2-kauden 2007 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 4.–5. elokuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voitti FMS Internationalin Adam Carroll. Sunnuntain kilpailun voitti Racing Engineeringin Javier Villa.
Sami Haavisto
Sami Haavisto (s. 12. helmikuuta 1970) on suomalainen independent-elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan pienen budjetin kauhuelokuvistaan. Haavisto vaikuttaa Blood Ceremony Films -nimisessä independent-elokuvaryhmässä. Haaviston ohjaamia elokuvia ovat muun muassa Desire of the Innocent Blood, Rites of Blood, Succubus sekä tammikuussa 2009 valmistunut Black Blooded Brides of Satan.
Blood Ceremony Films on solminut kolmesta ensimmäisestä elokuvastaan levityssopimuksen brittiläisen Redemptionin kanssa ja tämän myötä elokuvat ovat saaneet kansainvälisen levityksen DVD:llä. Hän on myös Blood Ceremony Magazine -lehden päätoimittaja, sekä Helsingissä sijaitsevan Horror-Shop-myymälän omistaja. Horror-Shop on underground musiikkiin ja eri skenejen sekä tyylilajien ympärille keskittyvä erikoisliike, jonka teemoina ovat muun muassa horror, black metal, gootti, okkultismi ja psychobilly. Kauppa on keskittynyt toimimaan pääasiassa tapahtumissa, joissa esiintyy jonkin musiikin alalajin toimijoita ja on yleensä hankkinut kyseistä tyylilajia varten materiaalia.
Vuonna 2011 Haavisto julkaisi kirjan Suomifilmin alamaailma, joka kertoi Blood Ceremony Films -ryhmän ensimmäisestä kymmenestä vuodesta. Vuonna 2014 hän esitti Salatuissa elämissä Rampea.
Haavistoa pidetään äärioikeistolaisena toimijana, joka myy väitetysti metallitapahtumissa uusfasistisia materiaaleja.
Pieni-Petäinen (Uurainen)
Pieni-Petäinen on Keski-Suomessa Uuraisissa Jokihaaran kylän lähellä sijaitseva lampi.
Tampereen työväentalo
Tampereen työväentalo, tunnettu myös nimellä Puistotorni, on Tampereella Hämeenpuiston ja Hallituskadun kulmauksessa sijaitseva työväentalo. Se vihittiin käyttöön marraskuussa 1900 ja rakennusta on sen jälkeen laajennettu useita kertoja. Tampereen työväentalossa toimii nykyään Lenin-museon lisäksi muun muassa sosialidemokraattisten paikallisjärjestöjen toimistoja, Tampereen yliopiston viestinnän, median ja teatterin yksikön tiloja, juhlasali Konsu, kaksi ravintolaa ja muita yrityksiä. Talon omistaa Tampereen Työväenyhdistys. Samalla tontilla sijaitsee myös vuonna 1985 valmistunut Tampereen Työväen Teatterin rakennus.
Pieni-Petäinen (Uurainen)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 166,2 metriä mpy.
Johan Wetterwijk
Johan Nilsson Wetterwijk (Vettervik) (Keski-Ruotsi 28. tammikuuta 1665 – 4. marraskuuta 1736) oli maanmittari ja karttojen laatija, joka toimi Suomessa ja Ruotsissa 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alkupuolella. Tietoja hänen suvustaan. Hän asui Paraisilla ensin Hågaisten rusthollissa ja myöhemmin Levon kruununrusthollissa. alt=Maakirjakartta|pienoiskuva|Johan Vettervikin laatima kartta Puotilan kylästä Halikossa vuodelta 1694. Kartassa näkyy Halikon kirkko Wetterwijk syntyi Vätternin rannalla Keski-Ruotsissa ja toimi maanmittarin oppipoikana Liivinmaan revisiossa 1681-1685, kunnes aloitti viimeksi mainitun vuoden syksyllä Turun ja Porin läänissä ylimääräisenä maanmittarina. Hän laati myös maantieteellisen kartan Kokemäen ja Huittisten pitäjistä vuonna 1686. Samana vuonna hän piirsi kartan Sastamalan ja Porin rannikosta. Heinäkuussa 1687 hänet määrättiin toimimaan Uudenmaan läänissä, kunnes hänet nimitettiin 1688 ylimääräiseksi ja 1703 vakinaiseksi maanmittariksi takaisin Turun ja Porin lääniin. Hän piirsi vanhimmat geometriset maakirjakartat ainakin seuraavien kuntien alueelta: Dragsfjärdistä, Kemiöstä, Halikosta, Kakskerrasta, Keikystä, Liedosta, Karunasta, Paraisista, Perniöstä ja Piikkiöstä. Kartat löytyvät Kansallisarkistosta osana Maanmittaushallituksen uudistuskartat- ja asiakirjat kokoelmaa. Osa kartoista on saatavilla digitaalisena. Katso luettelo kartoista (katasterikartat).
1713 Wetterwijk pakeni sotaa Ruotsiin, jossa hän toimi vuoteen 1720 asti Västmanlandin maanmittarina ja seuraavasta vuodesta Kronobergin läänin vakinaisena maanmittarina. Wetterwijk oli ainoa venäläismiehityksen jälkeen eloon jääneistä Suomessa 1700-alussa toimineista maanmittareista. Hän palasi Suomeen Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1722 ja toimi entisessä virassaan aina vuoteen 1736 asti. Tuolloin hän laati maakirjakarttoja vuosina 1734 jälkeen Ahvenanmaalla Jomalassa.
Wetterwijk laati karttoja ja teki kartografisia mittauksia, joista tärkeimpiä lienevät olleet Turussa 1709-1710 tehdyt mittaukset ja niihin perustuva kolmiosainen kartografinen esitys Turun kaupungista. Arkistotietojen mukaan maanmittarit Jonas Östring ja Magnus Bergman osallistuivat tähän työhön. Wetterwijk teki kartografisia mittauksia myös uransa alussa ja erikoisuutena sen loppuvaiheessa 1735 jäämittauksia Turun saaristossa.
Tampereen työväentalo
Työväentalo rakennuksena
Tampereen työväenyhdistys osti tontin Hämeenpuiston ja Hallituskadun kulmauksesta jo vuonna 1889. Paikalla sijainnut vanha puurakenteinen kansakoulu remontoitiin työväentaloksi arkkitehti Georg Schreckin suunnitelmien mukaan ja vihittiin uuteen käyttöön syyskuussa 1890. Tilanpuutteen vuoksi päätettiin rakentaa uusi kivirakenteinen työväentalo, joka valmistui vuonna 1900. Arkkitehti Heikki Tiitolan suunnittelema rakennus oli aluksi vain kolmikerroksinen. Vuonna 1905 sitä laajennettiin Lambert Petterssonin piirtämällä juhlasalilla, joka tuli talossa neljä vuotta aikaisemmin aloittaneen Tampereen Työväen Teatterin käyttöön. Kaksi vuotta myöhemmin työväentaloa päätettiin jälleen laajentaa. Tuolloin järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka voittajaksi selvisi rakennusmestari Heikki Kaartisen ehdotus. Hankkeen toteutus kuitenkin viivästyi rahapulan vuoksi ja se valmistui vasta 1912, jolloin alkuperäistä kivitaloa korotettiin ja sen jatkeeksi Hämeenpuiston ja Hallituskadun kulmaan tehtiin viisikerroksinen uudisrakennus. Samalla Tiitolan uusrenessanssityyli vaihtui nykyiseen jugendiin.
Työväentalo on suojeltu asemakaavalla vuonna 1991.
Tapahtumia
Tampereen työväentalolla on järjestetty lukuisia suomalaisen työväenliikkeen kannalta merkittäviä tapahtumia, kuten useita SDP:n puoluekokouksia sekä muun muassa ensimmäinen yleinen torpparikokous vuonna 1906. Venäjän sosialidemokraattinen työväenpuolue puolestaan piti nykyisen Lenin-museon tiloissa salaisen konferenssin joulukuussa 1905. Se tunnetaan erityisesti Vladimir Leninin ja Josif Stalinin ensitapaamisesta.
Heikki Anttonen
Heikki Anttonen (13. elokuuta 1902 Hiitola – 31. elokuuta 1941 Joutseno) oli suomalainen jääpallomaalivahti 1920-luvulla. Ammatiltaan hän oli konttoristi. Hän haavoittui kuolettavasti elokuussa 1941 jatkosodan hyökkäysvaiheessa.
Kotavaaran rautatieasema
Kotavaaran rautatieasema oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi Kemijärven kaupungissa, 8,3 kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta ja 1,8 kilometrin päässä Isokylän rautatieasemalta itään. Liikennepaikka lakkautettiin 3. kesäkuuta 2007, kun uudet Isokylän liikennepaikkamerkit asennettiin. Tässä yhteydessä Kotavaaran liikennepaikka jäi nykyisen Isokylän liikennepaikan rajojen sisäpuolelle.
Kotavaaran liikennepaikka käsitti vain liikennepaikkamerkit nimikyltteineen, ja toimi liikenteenohjaukseen liittyvänä ilmoittautumis- ja luvankysymispaikkana.
Heikki Anttonen
Jääpallon lisäksi Anttonen kilpaili Viipurin Urheilijoissa keskimatkojen juoksijana. Hän saavutti vuonna 1927 800 metrillä ajan 2.01,9. Työtehtävissä Anttonen työskenteli ensin konttoristina Viipurin poliisilaitoksen osoitetoimistossa, mutta siirtyi myöhemmin Enso-Gutzeitin palvelukseen Ensoon. Marraskussa 1936 paikkakunnalla perustettiin uusi urheiluseura Ylä-Vuoksen Palloseura, jonka ensimmäisessä johtokunnassa hän oli mukana.
Heikki Anttonen oli mukana talvisodan alkuvaiheessa panssarintorjuntatykistössä, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Karjalankannakselle. Hän haavoittui maaliskussa 1940 juuri ennen talvisodan loppua. Jatkosodassa hän palveli JR 49:ssä, mutta haavoittui vakavasti Vuoksen ylityksessä Vuosalmella 21. elokuuta 1941 ja kuoli Joutsenon sotasairaalassa 10 päivää myöhemmin.
Saavutuksia
Jääpallo:
Itäkeskus (täsmennyssivu)
Itäkeskus voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Afrikka, sarvikuonojen maa
Afrikka, sarvikuonojen maa on suomirock-yhtye Eppu Normaalin toukokuussa 1988 julkaistu kappale ja single yhtyeen kymmenenneltä studioalbumilta Imperiumin vastaisku. Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista ja menestyneimmistä, ja sitä soitetaan edelleen yhtyeen konserteissa. Kappaleen on säveltänyt ja sovittanut yhtyeen kitaristi Mikko Syrjä, joka on tehnyt kappaleen sanat yhdessä yhtyeen laulajan, Martti Syrjän kanssa. Singlen b-puolella on kappale ”Viinaa tsat tsat tsaa”, joka julkaistiin myöhemmin vuonna 1991 Paskahatun paluu -kokoelmalevyllä.
Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Rune
Rune voi tarkoittaa seuraavia:
Valuuttalaina
Valuuttalaina eli valuuttaluotto on muussa valuutassa kuin lainanottajan kotimaan rahassa määritelty rahalaina.
Valuuttalainaan liittyy valuuttakurssiriski. Riski on pieni niillä asiakkailla, joilla on tuloja lainan valuutassa. Tällöin lainat ja saamiset kumoavat toisensa. Tällaisia asiakkaita ovat erityisesti vientiyritykset. Jos valuuttatuloja ei ole, kurssiriski on selvästi korkeampi. Tällaisia asiakkaita ovat yleensä kotimarkkinoilla toimivat yritykset ja yksityishenkilöt.
Suomessa kotimarkkinayritysten valuuttaluotot vapautuivat 1987. Tässä vapauttamisessa Suomi oli Euroopassa häntäpäässä. Vuodesta 1991 lähtien yksityishenkilötkin ovat saaneet ottaa valuuttalainaa.
Suokylä
Suokylä on entinen inkeriläisten kylä läntisellä Inkerinmaalla nykyisen Leningradin oblastin alueella. Suokylä kuului Kosemkinan seurakuntaan. Suokylän lähellä sijaitsi venäjänkielisiä ja vatjalaisia kyliä 1930-luvulle asti. Vanha Viron ja Venäjän välinen Tarton rauhan aikainen raja kulki myös lähellä. Suokylää lähimmät muut inkerinsuomalaisten kylät olivat 20 km päässä luoteessa sijaitsevat Fyödermaa, Kallivieri ja Kullankylä.
Suokylässä puhuttiin erikoista suomalaismurretta, jonka ominaispiirteitä olivat vokaalireduktio ja pitkien vokaalien lyhentäminen. Murteessa oli vaikutteita virosta ja vatjasta. Nykyisin murteen puhujia voi löytää Narvasta.
Suokylä poltettiin osittain toisen maailmansodan aikana ja sen asukkaat pakenivat Viroon Narvan alueelle. 1950-luvulla osa asukkaista palasi kylään ja asuivat siellä vuoteen 1973 asti, jolloin kylä hävitettiin uuden fosforitehtaan vuoksi. Nykyään on Suokylän paikka aivan tyhjä. Sen lähellä sijaitsee kyläntapainen asutus nimeltä 1-e maja. Sen laidassa huomaa kivisiä tuulimyllyn ja maaherrastalon raunioita.
Damaskoksen portti
Damaskoksen portti on Jerusalemin vanhankaupungin muuriin kuuluva portti muurin pohjoisosassa. Portti tunnetaan vähintään roomalaiskaudelta toiselta vuosisadalta jaa. lähtien. Roomalainen portti raunioitui myöhemmin ja nykymuotoisen portin suunnitteli Osmanisulttaani Suleimanin hoviarkkitehti Sinan 1500-luvun alkupuoliskolla. Nykyisin se on suojeltu historiallinen kohde.
Historia
thumb|vasen|Havainnollistus vanhasta roomalaisesta portista. thumb|vasen|Portti vuonna 1920. Nykyinen portti on ollut aikanaan varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolella. Juudean kuningas Herodes alkoi laajentamaan kaupunkia kohti pohjoista ja uusien asuinalueiden suojaksi rakennettiin muuria. Joidenkin tutkijoiden mukaan ensimmäisen portin nykyisen paikalle on saattanut rakennuttaa Herodes Agrippa toisella vuosisadalla eaa. Vanhankapungin pohjoismuuri on kuitenkin tiettävästi peräisin vasta Rooman valtakunnan kaudelta. Roomalainen portti rakennettiin varhain ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Rooman keisari Hadrianus päätti hävittää Jerusalemin vierailtuaan kaupungissa vuonna 130. Vanhan tilalle rakennettiin uusi roomalaistyylinen kaupunki, joka sai roomalaisen nimen Aelia Capitolina. Damaskoksen eli silloisen Neapoliksen portilta sisään kaupunkiin avautui korkean pylvään koristama ympyrämäinen tila, jolta lähti kaksi forumeille johtavaa pääkatua. 300- tai 400-luvulla portista tehtiin osa kaupunginmuuria ja sitä käytettiin edelleen Bysantin valtakunnan kaudella, sekä varhaisella islamilaisella kaudella.
Ristiretkeläiset valtasivat Jerusalemin vuonna 1099. Tuhoutuneita muureja jälleenrakennettiin. Damaskoksen portti oli pääkäytävä kaupunkiin pohjoisesta. Myöhemmin kaupunginmuurit menettivät merkitystään ja ne alkoivat raunioitua. Aluetta tuolloin hallinnut Osmani-valtion sulttaani Suleiman Suuri määräsi kaupungin uudet linnoitustyöt vuoden 1535 paikkeilla. Sulttaanin hoviarkkitehti Sinan suunnitteli nykyisen kaltaisen suuren portin. Portissa olevan kaiverroksen mukaan sen rakennustyöt valmistuivat vuonna 1538. Sinanin suunnittelema portti perustui vanhan roomalaisen portin raunioihin. Aikaisemmat keskiaikaiset vaikutteet jätettiin pois. Portti on edelleen Sinanin suunnittelemassa muodossa, eikä siihen sittemmin tehty suurempia muutoksia.
Damaskoksen portista ja kaupunginmuureista tuli suojeltu historiallinen kohde Yhdistyneen kuningaskunnan mandaattihallinnon aikana. Läheltä purettiin 1800-luvun rakennuksia ja portille perustettiin uutta- ja vanhaakaupunkia erottava aukio. Jerusalemin kasvaessa myöhemmin sen lähelle on rakennettu uudestaan nykyaikaisempia rakennuksia. Sittemmin portilla on tehty arkeologisia kaivauksia, joissa on esimerkiksi paljastettu vanhan roomalaisen portin jäänteitä.
Luettelo Suomen virallisen musiikki-DVD-listan ykkösistä vuonna 2017
Tämä on luettelo Suomen virallisen listan musiikki-DVD-myynnin ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä musiikki-DVD:stä vuonna 2017.
Historian loppu ja viimeinen ihminen
Historian loppu ja viimeinen ihminen on Francis Fukuyaman vuonna 1992 ilmestynyt kirja, jossa Fukuyama toteaa kapitalismin ja länsimaalaisen liberaalidemokratian voittaneen ideologisten välisen kamppailun. Teoksen on suomentanut Heikki Eskelinen ja julkaissut suomeksi kirjankustantamo WSOY vuonna 1992.
Connah’s Quay Nomads FC
Connah's Quay Nomads Football Club on jalkapalloseura Connah's Quayn kaupungista Koillis-Walesista. Connah's Quay pelaa kaudella 2021-2022 Walesin korkeimmalla sarjatasolla Walesin Valioliigassa. Seura on perustettu vuonna 1946. Seura on pelannut kahdesti Eurooppa-liigan karsintakierroksilla, mutta ei ole edennyt toista kierrosta pidemmälle.
Varissuon liikekeskus
thumb|right|300px|Varissuon liikekeskus.
Kylmä kätkö
pienoiskuva|[[CIA:n hautamaljakon näköinen, sisältä ontto kylmä kätkö.]] pienoiskuva|Kopio postilaatikon mallisesta kylmästä kätköstä, jonka avulla [[Aldrich Ames kommunikoi venäläisten kanssa.]] Kylmä kätkö tai postilaatikko on kommunikaatiomenetelmä, jossa henkilöt käyttävät kommunikointiin ennalta sovittuun piilopaikkaan vietyä salaista kätköä. Kätkön avulla heidän ei tarvitse tavata kasvotusten tai hyödyntää ulkopuolista palvelua vaihtaakseen viestejä tai esineitä: riittää, että kumpikin heistä tietää, mitä kätköä he käyttävät. Siten vakooja ja operaatio eivät paljastu yhtä helposti. Toisaalta kätkö on tarpeeksi piilossa tai sulautuu ympäristöönsä niin hyvin, että ulkopuoliset eivät tiedä siitä. Kylmiä kätköjä saattavat käyttää esimerkiksi vakoojat tai toimittajat.
Varissuon liikekeskus
Varissuon liikekeskus (ent. Itäkeskus) on vuonna 1981 valmistunut liikekeskus, joka sijaitsee Turun Varissuon kaupunginosassa. Keskuksen alkuperäinen nimi oli Turun Itäkeskus; nimeksi muutettiin vuonna 2011 Varissuon liikekeskus.
Kylmä kätkö
Yksi vakooja saattaa tuntea satojakin mahdollisia kätköpaikkoja. Kätköpaikan on oltava tarpeeksi syrjäisessä, hiljaisessa tai piilotetussa paikassa, jotta sivulliset eivät löydä sitä tai huomaa, kun sitä käytetään. Kätköpaikkaan ei myöskään saa päästä sade, lumi tai tuhoeläimet vahingoittamaan toimitettavia esineitä. Vakoojan ei tule käyttää samaa kätköä kahdesti.
Varissuon liikekeskus
Suunnittelu ja rakentaminen
Liikekeskuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Laiho−Pulkkinen−Raunio Oy, jonka käsialaa ovat myös alueen terveysasema, kirjasto ja kirkko, sekä rakensi Urakoitsijat Oy. Kaupunki halusi käyttää julkisissa rakennuksissa samaa suunnittelijaa yhtenäisen ilmeen saavuttamiseksi. Keskus valmistui vuonna 1981.
Tarkoituksena oli rakentaa keskuksesta koko itäisen Turun palvelukeskus, jonne olisi tultu ostoksille muualtakin. Keskus sijoitettiin kansirakenteen päälle, jotta Littoistentien erottamat Varissuon kaksi osa-aluetta yhdistyisivät ja niiden välille muodostuisi turvallinen jalankulkuyhteys. Ilmastoinnin yhteyteen suunniteltiin lämmöntalteenottojärjestelmä. Alun perin keskuksen yhteyteen oli tarkoitus rakentaa myös urheilukeskus, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Vuonna 2007 Aberdeen Real Estate Fund Finland hankki liikekeskuksen omistukseensa 9,6 miljoonalla eurolla. Itäkeskus oli viimeinen seurakuntien omistama liikekiinteistö Turussa.
Idän basaari
Idän Basaari oli noin 1000 neliömetrin basaarimainen myyntialue joka avattiin 11. kesäkuuta 2010 ja se lopetti toimintansa vuonna 2012 kannattamattomana. Liike sijaitsi Varissuon liikekeskuksen pohjakerroksessa. Liikkeestä vastasi turkulainen Idän Basaari Oy, joka vuokrasi toimitiloja edelleen eksoottisia myyntituotteita eri puolilta maailmaa Suomeen tuoville yrittäjille. Basaarissa oli 11 liikettä, joiden lähes kaikki yrittäjät olivat maahanmuuttajataustaisia.
Palvelut
Liikekeskuksessa on Postin asiamiespiste. Lisäksi on päivittäistavarakauppoja, pesula, kioski, kampaamoja, leipomo, kodintarvikeliikkeitä ja useampi ravintola. Yhteensä liikkeitä on liikekeskuksessa 22.
Aiheesta muualla
60.44306°N, 22.35944°W
Walter Kohn
Walter Kohn (9. maaliskuuta 1923 Wien, Itävalta – 19. huhtikuuta 2016 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli itävaltalaissyntyinen kanadalais-yhdysvaltalainen fyysikko, joka jakoi vuoden 1998 Nobelin kemianpalkinnon John Poplen kanssa. Hän sai palkinnon tiheysfunktionaaliteorian kehittämisestä.
Nuoruus
Walter Kohn syntyi keskiluokkalaiseen juutalaisperheeseen Wienissä vuonna 1923. Hänen vanhempansa olivat Salomon Kohn ja Gittel Rappaport. Salomon Kohnilla oli oma yritys, joka myi taiteellisia postikortteja.
Kohnin yritys takavarikoitiin 1938, kun Itävalta liitettiin Saksaan niin sanotussa Anschlussissa. Walter Kohn joutui jättämään julkisen koulun ja aloitti juutalaisessa koulussa. Kun juutalaisten vainot kiihtyivät, Walterin vanhemmat lähettivät hänet Kindertransport-pelastuskuljetuksen avulla Englantiin. Walterin vanhemmat kuolivat myöhemmin toisen maailmansodan aikana Auschwitzissa.
Walter Kohn jatkoi Englannissa koulutustaan, mutta vuonna 1940 Winston Churchill julisti kaikki miespuoliset, joilla oli Saksan passi, vihollisiksi ja lähetti Kohninkin Kanadaan internointileirille.
Scotland Yard vapautti tammikuussa 1942 Kohnin vakoojaepäilyistä, ja tämän jälkeen hän pääsi opiskelemaan Toronton yliopistoon. Saksan kansalaisena häntä ei kuitenkaan päästetty kemian rakennuksiin, joten hän suuntautui matematiikkaan ja fysiikkaan. Hän valmistui Torontosta maisteriksi ja teki väitöskirjansa Harvardin yliopistossa.
Ura
Kohn jatkoi 1948 väitöskirjansa valmistumisensa jälkeen Harvardissa opettajana ja tutkijana. Hän toimi Julian Schwingerin avustajana muun muassa kvanttisähködynamiikan tutkimuksissa.
Harvardista Kohn siirtyi vuonna 1950 opettajaksi Carnegie Mellon -yliopistoon. Sieltä hän oli virkavapaalla 1951–1952, jolloin hän opetti Tanskassa Niels Bohr -instituutissa. Kohn palasi Carnegieen 1952 ja aloitti yhteistyön Norman Rostokerin kanssa. Kohn ja Rostoker kehittivät yksihiukkastiheyden laskentatavan, joka tunnetaan Korringan–Kohnin–Rostokerin menetelmänä.
Kohn jatkoi vuodesta 1979 uraansa University of California Santa Barbarassa, jossa hänestä tuli ensimmäinen teoreettisen fysiikan instituutin johtaja, jona hän toimi vuoteen 1984. Eläkkeelle Kohn jäi vuonna 1991.
Perhe ja kuolema
Kohn oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Lois Adams. Heidän liittonsa päättyi avioeroon. Kohnin toinen vaimo oli valokuvaaja Roman Vishniacin tytät Mara.
Walter Kohn kuoli vuonna 2016 leuossa olleeseen syöpään.
The Last Dance (Ken Hensleyn albumi)
The Last Dance on Ken Hensleyn soololevy joka julkaistiin virallisesti keväällä 2004.
Walter Kohn
Merkitys ja tunnustukset
Kohn jakoi vuonna 1998 Nobelin kemianpalkinnon matemaatikko John Poplen kanssa. Hän sai palkinnon tiheysfunktionaaliteorian kehittämisestä. Se todisti, että ei ollut tarpeellista laskea jokaisen elektronin liikettä vaan riitti, että tiedettiin elektronien keskimääräinen tiheys. Menetelmä antoi uusia mahdollisuuksia kemiallisten rakenteiden ja reaktioiden laskemiseen.
Kohn ei itse ollut opiskellut kemiaa lukion jälkeen, mutta hänen teoriansa loi pohjaa monille laskennallisen kemian menetelmille.
Kohn voitti Nobelinsa lisäksi Oliver E. Buckley Condensed Matter Prizen 1961. Hän oli National Medal of Science- sekä Harvard Centennial Medal -palkittu ja International Academy of Quantum Molecular Sciencesin jäsen.
Pyhä maa
thumb|Näkymä [[Kuollutmeri|Kuolleenmeren laaksosta, aavikolta, joka oli Raamatun ilmestysten pääasiallisin tapahtumapaikka.]]
Pyhä maa (myös Luvattu maa ja Kanaaninmaa) on Israelin tai Palestiinan alueesta käytetty nimitys. Se käsittää sekä nykyisen Israelin alueen että palestiinalais­alueet. Nimitys johtuu alueen merkityksestä Raamatun tärkeimpien tapahtumien paikkana. Pyhä maa on sekä juutalaisten, kristittyjen että muslimien tärkeä pyhiinvaelluskohde. Siitä käytetään myös nimitystä Luvattu maa, koska Raamatun mukaan Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille.
Nimi
Nimi ”Pyhä maa” liittyy juutalais-kristilliseen uskonkäsitykseen. Maasta tulee pyhä, kun se liittyy Jumalan pelastussuunnitelmaan. Samalla tavoin voidaan puhua pyhistä miehistä ja naisista sekä pyhistä paikoista ja esineistä. Pyhyys ei siten johdu itse esineestä tai henkilöstä.
Raamatussa sanonta pyhä maa esiintyy muun muassa Toisessa Mooseksen kirjassa. Sen mukaan Jumala ilmestyi Moosekselle palavassa pensaassa Hoorebin vuorella ja käski hänen riisua kenkänsä, koska paikka, johon hän oli tullut, oli pyhä maa. Samalla Jumala antoi Moosekselle tehtäväksi vapauttaa israelilaiset Egyptistä, jossa he olivat orjina.
Ruikonperän multakurkku
Ruikonperän multakurkku on suomalaisen kuplettilaulaja Jaakko Tepon vuonna 1980 julkaistu debyyttialbumi. CD-version on julkaissut Poptori.
Koskela
Koskela voi tarkoittaa seuraavia:
Luettelo Pöytävuoren tähdistön tähdistä
Tämä on luettelo Pöytävuoren tähdistön tähdistä.
Kauria
Kauria voi tarkoittaa:
Chu Berry
Leon Brown ”Chu” Berry (13. syyskuuta 1910 Wheeling, Länsi-Virginia – 30. lokakuuta 1941 Conneaut, Ohio) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti. Berry opetteli soittamaan alttosaksofonia collegessa ollessaan ja vaihtoi 1920-luvun lopulla tenorisaksofoniin, jonka soittajana hän lukeutui 1930-luvulla jazzin arvostetuimpiin nimiin yhdessä Ben Websterin, Coleman Hawkinsin ja Lester Youngin ohella. Berry soitti Spike Hughesin, Teddy Hillin ja Fletcher Hendersonin orkestereissa ja liittyi vuonna 1937 Cab Callowayn kokoonpanoon. Hän soitti sessiomuusikkona myös muun muassa Teddy Wilsonin, Roy Eldridgen ja Lionel Hamptonin nauhoituksissa. Berry kuoli auto-onnettomuudessa 31-vuotiaana vuonna 1941.
Pähkinähakki
Koko ja ulkonäkö
Pähkinähakin pituus on 32–35 senttimetriä, siipien kärkiväli 52–58 senttimetriä ja paino 140–190 grammaa. Linnun vartalon höyhenpeite on suklaanruskea, ja siinä on vaaleita selvärajaisia pilkkuja. Siivet ja pyrstö ovat tummat, minkä lisäksi siivissä on sinivihreä metallinkiilto. Pyrstösulkien kärjet ovat leveälti valkoiset, ja myös alaperä on valkoinen.
Linnun tyypillinen ääni on varismainen mutta hiljaisempi rääkynä, jota närhi saattaa joskus matkia erehdyttävästi. Laulu on hiljaista, närhimäistä tai harakkamaista kitinää ja narinaa.
Vanhin rengastettu suomalainen pähkinähakki on ollut 21 vuoden, 2 kuukauden ja 1 päivän ikäinen.
Levinneisyys
Pähkinähakkia esiintyy Pohjois-Euroopassa, Siperiassa, Japanissa sekä etelämpänä vuoristoalueilla. Länsi-Euroopassa pesii 186 000 – 250 000 paria.
Paikoitellen Etelä-Suomessa pesivä läntinen alalaji caryocatactes eroaa siperialaisesta alalajista macrorhynchos nokan muodon perusteella: siperialaisen linnun nokka on kapeampi ja pidempi. Siperialainen alalaji pesii harvinaisena mutta pysyvänä kantana Punkaharjulla, eikä se pesi ilmeisesti muualla Suomessa. Muualla maassa käyvät vaeltajat palaavat keväällä Venäjälle. Suomen pesimäkanta koostuu pääasiassa läntisen alalajin linnuista, ja on kooltaan noin 1 800 paria, joista valtaosa elää Lounais-Suomen tammi- ja pähkinäpensasvyöhykkeellä. Kanta on vahva eritoten Lohjan–Karjaan seudulla.
Siperialaiset pähkinähakit voivat lähteä hyvän pesimäkauden jälkeen länteen suuntautuvalle vaellukselle, jolloin niitä tavataan Suomessakin tuhansittain. Vaellus alkaa heinäkuun lopulla, ja eniten vaeltajia tavataan elokuun lopusta syyskuun alkuun. Linnut löytävät erehtymättömästi sembramännyt, joiden siemenet ovat niiden pääravintoa. Pähkinähakit syövät myös esimerkiksi omenia, pähkinöitä ja lintulautojen antimia. Osa vaeltajista jatkaa matkaansa Ruotsiin ja Norjaan, joista ne palaavat talven ja kevään kuluessa takaisin itään.
Elinympäristö
Pähkinähakki viihtyy etenkin sulkeutuneissa kuusimetsissä, joiden lähistöllä on pähkinäpensaslehtoja. Siperialaisen alalajin yksilöt voivat jäädä pesimään puistoihin.
Kartoitus
thumb|right|250px|[[Olaus Magnus|Olaus Magnuksen vuonna 1539 laatima, Pohjoismaita esittävä Carta Marina.]]
Pähkinähakki
Lisääntyminen
Pähkinähakin pesä on havupuussa, tavallisimmin kuusessa. Se muistuttaa närhen pesää. Muninta alkaa huhtikuussa, ja naaras munii 2–5 munaa, joita molemmat emot hautovat, mutta naaras kuitenkin enemmän. Haudonta kestää 18–19 vuorokautta. Poikaset ovat lentokykyisiä 3–4 viikon ikäisinä, ja emot huolehtivat niistä vielä viikkojen, jopa kuukausien ajan.
Kartoitus
Kartoitus tai kartografia (kreikan sanoista chartis ’kartta’ ja graphein ’kirjoittaa’) tarkoittaa kartan avulla esittämistä, yleisimmin maan pinnan tai sen tietyn osa-alueen kuvaamista kartalle. Kartoituksella voidaan tarkoittaa myös minkä tahansa asian järjestelmällistä ja kattavaa dokumentointia.
Pähkinähakki
Ravinto
Pähkinähakki on lähes kaikkiruokainen. Syksyllä niiden tärkeintä ravintoa on hasselpähkinät, ja ne varastoivat suuria määriä pähkinöitä sammalikkoon talven varalle. Siperialaiset pähkinähakit syövät enimmäkseen sembramännyn siemeniä, ja niiden nokka on sopeutunut avaamaan käpysuomuja, ollen täten pidempi ja kapeampi kuin läntisen alalajin pähkinöiden särkemiseen erikoistunut nokka. Lintu syö myös muiden havupuiden, etenkin kuusen ja viljeltyjen makedonianmäntyjen siemeniä. Pähkinähakille kelpaa myös selkärangattomat, marjat, hedelmät, jätteet, lintulautojen tarjonta sekä silloin tällöin pienet selkärankaiset.
Kartoitus
Kartat on perinteisesti valmistettu kynän ja paperin avulla, mutta nykyisin tietokoneet ovat mullistaneet kartografian. Karttoja on hyvin erityyppisiä, ja ne voidaan jaotella esimerkiksi pieni- ja suurimittakaavaisiin.
Karttaprojektio ja mittakaava
Maapallo voidaan kuvata oikein suhtein vain ellipsoidin muotoiselle kartalla, joten tasolla olevat kartat ovat aina vääristyneitä. Ellipsoidi (erikoistapauksenaan pallo) on mahdollista kuvata tasolle eri tavoin. Kaikkia matemaattisia funktio, joilla kaarevan pinnan koordinaatit muunnetaan tasolle kutsutaan projektioiksi. Karttaprojektioiden ymmärtämistä varten kuvaus on mahdollista esittää siten, että se tapahtuu tasolle, lieriölle ja kartiolle. Tällöin puhutaan muun muassa taso-, lieriö- ja kartioprojektioista. Tämä ei kuitenkaan riitä kuvaamaan kuin osan karttaprojektioista.
Kuten Gauss todisti, niin pallolta tasoon kuvattu maapallon pinta on aina vääristynyt. Vääristymä näkyy joko pinta-alojen, kulmien tai etäisyyksien suhteen. Tämän takia projektiot pyrkivät usein pitämään yhden tai kaksi näistä todellisena tai vain vähän vääristyneenä. Projektiotavan mukaan kartta voikin olla joko oikeapituinen, oikeakulmainen tai oikea-alainen. Tarkoissa kartoissa virhe on käytännössä huomaamaton, mutta etenkin maailmankartoissa kaukana päiväntasaajasta sijaitsevat alueet ovat usein vääristyneitä.
Suomen viimeisin terrestrinen vertauskehys on EUREF-FIN. Julkisen hallinnon suosituksessa määrätään, että tämän kanssa valtakunnallisissa kartastotöissä ja paikkatietopalveluissa pitää olla tuettuna poikittainen Mercatorin projektio. Vastaavasti, sovelluksissa, joissa pinta-alojen pitää säilyä vääristymättöminä, kuten yleensä tilastotiedon kuvauksissa, pitäisi käyttää Lambertin atsimutaalista pinta-alatarkkaa karttaprojektiota, ja kuvauksissa, joissa mittakaava on pienempi kuin 1:500 000, pitäisi käyttää Lambertin kulmatarkkaa kartioprojektiota.Merikarttojen käytössä on sinisen värisissä merikartta EUREF-FIN (vaikka julkaisuissa lukisi virheellisesti WGS 84) ja vanhoissa vihreän värisissä merikartoissa Kartastokoordinaattijärjestelmä. Kummassakin tapauksessa merikarttojen karttaprojektio on Mercatorin projektio.
Kartoituksen historia
Varhaisimpia maantieteellisiä karttoja laativat muinaiset egyptiläiset, babylonialaiset ja foinikialaiset. Vanhin tunnettu kartta on babylonialainen savitaulukartta noin vuodelta 2500 eaa.
San Lorenzo in Panisperna
San Lorenzo in Panisperna on titulaarikirkko Viminalis-kukkulalla Roomassa. Perimätiedon mukaan arkkidiakoni Laurentius (italiaksi San Lorenzo) kärsinyt tällä paikalla 10. elokuuta 258 marttyyrikuoleman.
Kartoitus
Kartoituksen historia
Pohjan tieteelliselle kartografialle loi kreikkalainen Eratosthenes (n. 276–194 eaa.) ottamalla käyttöön pituus- ja leveyspiirit sekä arvioimalla maapallon ympärysmitan.
San Lorenzo in Panisperna
thumb|left|150px|Kirkon Birgitan kappeli. Tässä kirkossa kerjäsi pyhä Birgitta almuja köyhille. Kun Birgitta kuoli 23. heinäkuuta 1373 hänen ruumiinsa jäi kirkkoon odottamaan kuljetusta Ruotsiin.
Kartoitus
Suomen kartoituksen historia
Suomen nykyistä aluetta on kuvattu pohjoista Eurooppaa esittävissä kartoissa jo kauan ennen kuin alue vakiintui poliittisesti ja kulttuurillisesti. Tunnetuimpia varhaisia karttoja ovat Jacob Zieglerin 1532, Olaus Magnuksen (Carta marina) 1539 ja Gerhardus Mercatorin 1595 kartat sekä Andreas Bureuksen kartta 1626.
San Lorenzo in Panisperna
Kirkon vanhin historia on hämärän peitossa. Sitä korjattiin 700-luvulla, ja se sai nykyisen ulkomuotonsa korjauksessa 1575–1576, jonka teki Francesco da Volterra. Sisätilat ovat suurelta osin 1700-luvulta, mutta kuoriseinän peittää Pasquale Catin 1585–1589 maalaama monumentaalifresko, joka esittää pyhän Laurentiuksen marttyyrikuolemaa.
Kartoitus
Suomen kartoituksen historia
Suomessa tehtiin 1700-luvun lopusta alkaen kylittäin ja jakokunnittain isonjaon karttoja, jotka yleensä antavat erittäin tarkan ja monipuolisen kuvan kartoitusajankohtansa maisemasta ja maankäytöstä ja sisältävät runsaasti myös muun muassa paikannimiä. Jo 1700-luvulla tehtiin myös ensimmäiset lehtijakoiset kartat, jotka olivat sotilaskarttoja.
San Lorenzo in Panisperna
Pihalla kirkon edessä on Birgitalle omistettu muistomerkki, jonka on veistänyt 1964 Axel Wallenberg.
Kartoitus
Suomen kartoituksen historia
1900-luvulla lehtijakoisia karttoja Suomessa olivat 1910–1950-luvuilla tehdyt Suomen taloudellinen kartta 1:100 000, pitäjänkartta 1:20 000 sekä topografiset kartat 1:20 000 ja 1:100 000. 1940-luvulta alkaen pitäjänkartat ja topografikartat korvattiin Peruskartalla 1:20 000.
2000-luvulla historiallisia karttoja on myös saatettu digitaaliseen muotoon ja julkaistu internetissä.
Maastokartoitus
Maastokartoitus on maastokohteiden ja -muotojen tallentamista takymetrillä, laserskannauksella tai vaihtoehtoisesti GPS-laitteistolla.
Ennen kartoittamisen alkua takymetri täytyy orientoida tiettyyn koordinaatistoon maastossa sijaitsevien pisteiden avulla. Takymetri voidaan tasata tunnetun pisteen päälle (tunnettu asemapiste) tai vapaasti maastoon (vapaa asemapiste). Tasauksen jälkeen takymetriltä tähdätään ensimmäiselle tunnetulle pisteelle, jossa toinen mittamies seisoo prisman kanssa. Nykyaikaisissa takymetreissä on seurantalaite joka hakee prisman monen sadan metrin päästä. Samoin radio-ohjattava robottitakymetri tekee käytännössä toisen mittamiehen tarpeettomaksi, koska sama henkilö voi kantaa mukanaan prismasauvaa ja takymetrin ohjaamiseen tarvittavaa laitteistoa maastotietokoneineen. Takymetri mittaa prismaan etäisyyden ja vaaka- sekä pystykulman. Tämän jälkeen suoritetaan toinen mittaus toiselle tunnetulle pisteelle, jonka jälkeen takymetri pystyy jo laskemaan itsellensä koordinaatit sekä tietämään pohjoissuunnan. Nyt takymetri on valmis kartoitukseen ja toinen mittamies voi mennä osoittamaan prismalla kartoitettavan maastokohteen. Takymetriä käyttävä mittamies määrittelee tarvittaessa kartoitettavalle maastokohteelle tyypin, tunnuksen, pistenumeron (yleensä automaattinen) ja viivatunnuksen, jos kohde on viivamainen. Tarvittaessa apuna voidaan käyttää mittanauhaa. Lopuksi kartoitukset puretaan tietokoneelle ja niitä editoidaan hieman.
Orientoinnissa käytettävät pisteet ovat yleensä olemassa olevia kiintopisteitä (esimerkiksi pultti kalliossa, naula asfaltissa) pistekorteista ilmenevine koordinaattitietoineen. Takymetrin orientointia varten voidaan myös tehdä väliaikaisia apupisteitä joko GPS-laitteistolla tai sitten tallentamalla piste edellisestä orientoidusta asemapisteestä käsin. Tällaisia mittamiesten rakentamia apupisteitä voidaan toisinaan havaita muun muassa teiden reunamilta.