cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicolas-Bernard Lépicié
Lépiciétä on taiteilijana usein verrattu Chardiniin ja Greuzeen, ja hän nousi maineeseen erityisesti 1700-luvulla. Vuodesta 1760 lähtien hän maalasi historiallisia aiheita, ja sitten flaamilaiseen tyyliin joka muisttaa Teniers vanhempaa ja ter Borchia. Elämänsä viime vuosina hän uskonnollisen kriisin seurauksena vetäytyi usein maaseudulle, missä hän maalasi maalaismaisemia. Uskonnolisen kriisin seurauksena hän päätyi muutamaan ja poistamaan eräitä teoksiaan, jotka olivat hänen uuden uskonnollisen vakaumuksensa vastaisia.
Feloni
thumb|260px|Venäläismallinen feloni, jossa on kovetettu niskosa. Pappi on pukeutunut täydelliseen jumalanpalveluspukuun. Feloni on ortodoksisessa kirkossa papin ja piispan käyttämä liturginen vaate, eräänlainen leveä, kellomainen, hihaton, täyspitkä viittamainen asu, joka muistuttaa sadeviittaa. Läntisessä kristillisyydessä felonia vastaava vaate on kasukka.
Feloni on alun perin ollut apostolien matkaviitta, ja siitä mainitaan jo Uudessa testamentissa:
thumb|260px|Papistoa pukeutuneina [[epitrakiili|epitrakiileihin ja kreikkalaismallisiin feloneihin Jerusalemissa.]] Felonin, kuten muiden jumalanpalveluspukujen väri väri vaihtelee kirkkovuoden ajan mukaan.
Van Partible
Van Partible (oik. Efram Giovanni Bravo Partible, s. 1971 Manila, Filippiinit) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan erityisesti luomastaan animaatiosarjasta Johnny Bravo.
Elämäkerta
Partible oli kiinnostunut jo nuorena piirtämisestä ja usein piirteli kuvia sarjakuvakokoelmastaan. Vasta yliopistossa Partible otti piirtämisen vakavasti ja opiskelikin Los Angelesissa Loyola Marymountin yliopistossa animaattoriksi. Tuolloin hän teki ensimmäisen lyhytanimaatioelokuvansa "A Mess O' Blues".
Ura
Valmistuttuaan vuonna 1993 Loyola Marymountin yliopistosta, Partiblella ei ollut vielä portfoliota tai tarvittavaa kokemusta, jota animaatioyhtiöt vaativat. Usein kuukausien ajan hän työskenteli paikallisella ala-asteella. Seitsemän kuukautta myöhemmin Partible kuuli Hanna-Barbera -yhtiön vuosittain pitämästä tilaisuudesta, jossa kuka tahansa voi tuoda seitsemän minuutin mittaisen animaation näytteille. Satojen hakijoiden joukosta Partible valittiin tekemään näyttämästään sarjasta kokonainen animaatiosarja 13. jakson verran. Näin Johnny Bravo sai syntynsä.
Partiblen tavoitteena oli tehdä tyyliltään vanhanaikaisen Hanna-Barbera piirretyn. Hän sai apua useilta kokeneimmilta animaattoreilta ja jopa itse Joseph Barbera oli suunnittelussa mukana.
Hänen uusin animaatiosarjansa on Disney Channelilla esitetty Shorty McShorts' Shorts, joka sai Annie ehdokkuuden vuonna 2007. Nykyisin Partible opettaa työnsä ohella animointia Loyola Marymountissa.
OpenVMS
OpenVMS, alkujaan VMS (Virtual Memory System) on Digital Equipment Corporationin (DEC) käyttöjärjestelmä, joka julkaistiin lokakuussa 1977 VAX-minitietokoneen kanssa nimellä VAX/VMS.
VMS on moniajoa tukeva monen käyttäjän käyttöjärjestelmä, joka oli suosittu varsinkin 1980-luvulla. Alun perin se oli tarkoitettu vain VAXille, mutta siirrettiin myöhemmin myös DEC:in Alpha-suorittimille ja Intelin IA-64-suoritinarkkitehtuureille. Sitä pidetään yleensä suhteellisen vakaana ja luotettavana järjestelmänä, ja sitä on käytetty muun muassa pankeissa, teollisuudessa ja yliopistoissa, yleensä erilaisissa palvelintehtävissä.
OpenVMS:n oikeudet omistaa Hewlett-Packard (HP), joka osti DEC:in ostaneen Compaqin. HP on arvioinut lopettavansa tuen käyttöjärjestelmälle vuonna 2020. HP:ta on arvosteltu siitä, ettei se markkinoi järjestelmää aktiivisesti. HP on lisensoinut käyttöjärjestelmän VMS Softwarelle (VSI), joka vastaa sen ylläpidosta ja jatkokehityksestä.
Roadmap-suunnitelman mukaan käyttöjärjestelmä on tulossa x86-64 alustalle vuonna 2018. Käyttöjärjestelmä on käynnistynyt alustalla vuonna 2019.
Ominaisuudet
OpenVMS on perinteisesti kilpaillut Unixin kanssa, ja siinä on käytetty myös joitakin samoja teknisiä ratkaisuja, mutta se on yleiseltä toteutukseltaan melko erilainen.
Käyttöjärjestelmän komentokielenä toimii DCL (DIGITAL Command Language). Tiedostojärjestelmänä on ODS-2 tai ODS-5. Tiedostojen ja tietueiden hallintaan käytetään järjestelmää nimeltään RMS (Record Management Services). Tiedonsiirrossa käytettyjä tietoliikenneprotokollia ovat muun muassa DECnet ja TCP/IP. Yleisiä tekstieditoreita ovat EVE (Extensible Versatile Editor) sekä vanhempi EDT.
Käyttöjärjestelmä tukee moniprosessointia 32 suorittimeen asti. OpenVMS-klusterissa voi olla tarvittaessa 96 solmua ja etäisyydet ovat enintään noin 800 km.
Käyttöjärjestelmälle on saatavissa melko kattava valikoima erilaisia ohjelmointi- ja kehitystyökaluja sekä aiheeseen liittyvää muuta materiaalia. Yleisiä ajonaikaisia kirjastoja on saatavilla muun muassa merkkijonojen käsittelyyn, pääteriippumattomaan näytönkäsittelyyn sekä päivämäärän ja ajan esittämiseen. Näiden kirjastojen rutiineja voidaan kutsua eri kielistä, kuten symbolisesta MACRO-konekielestä, C++:sta tai Cobolista. Käyttöjärjestelmän ohjelmointikielten funktiokutsut on pyritty standardoimaan siten, että jollakin tietyllä kielellä kirjoitetut rutiinit voivat helposti kutsua jonkun toisen kielen rutiineja, mikä helpottaa monikielisten ohjelmien kehittämistä.
OpenVMS on tarvittaessa pitkälti POSIX-yhteensopiva. Sisäiseltä rakenteeltaan se perustuu perinteiseen monoliittiseen ytimeen (joskin DEC:llä kokeiltiin aikoinaan toteutusta myös Mach-mikroytimen päälle). Järjestelmä on suunniteltu sekä ositus- että myös jossain määrin reaaliaikakäyttöön.
Historiaa
thumb|Microsoftilla nykyään työskentelevä David Cutler oli yksi VMS:n alkuperäisistä pääarkkitehdeista Käyttöjärjestelmän kehittäminen aloitettiin vuonna 1975 koodinimellä Starlet (VAXin koodinimi oli Star). Hanketta johti Roger Gourd, ja järjestelmän teknisestä suunnittelusta vastasivat pääasiassa David Cutler ja Dick Hustvedt. Monet alkuperäisen kehittäjätiimin jäsenistä olivat aikaisemmin osallistuneet PDP-11-minitietokoneen RSX-11M-käyttöjärjestelmän kehittämiseen, mikä näkyi myös siinä, miten VMS suunniteltiin.
Alkuvaiheessa suurin osa VMS:ää toteutettiin MACRO-kielellä ja loput pitkälti korkeamman tason BLISS-kielellä. Käyttöjärjestelmän ensimmäinen virallinen versio julkaistiin vuonna 1978. Klusterituen järjestelmä sai versiossa 4.0 vuonna 1984. Ikkunointijärjestelmä ilmestyi versiossa 5.1 vuonna 1989. Nimi OpenVMS tuli käyttöön kun DEC lisäsi käyttöjärjestelmään POSIX-tuen. Nimeä OpenVMS alettiin käyttää vuonna 1991, versiosta 5.5 lähtien. Vuotta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen Alpha-arkkitehtuurille tarkoitettu versio. Ensimmäinen yleisesti saatavilla oleva IA-64-versio ilmestyi puolestaan vuonna 2005.
Salakieli
Salakieli on sovittuihin muuntamismenetelmiin tai merkkeihin (koodiin) perustuva viestintäjärjestelmä, jonka tarkoituksena on salata viesti sivullisilta. Salakieli tarvitsee levitäkseen käyttäjäyhteisön, joka käyttää sitä ja hyötyy sen käytöstä. Salakieli voi olla kirjoitettua tai puhuttua.
Tunnettuja puhuttuja salakieliä ovat riimislangit kuten lontoolainen cockney sekä lasten leikkikielet kuten kontinkieli, ver-kieli ja fikon-kieli. Verlan on ranskalainen yhä käytetty salakieli, joka syntyi kun nuoriso, huumeidenkäyttäjät ja rikolliset halusivat pystyä kommunikoimaan keskenään vanhempien ja poliisin ymmärtämättä. Verlanissa sanojen tavujen järjestys käännetään.
Yhdysvaltain armeija käytti toisessa maailmansodassa radisteja, joiden käyttämä koodikieli perustui navajon kieleen, jota juuri kukaan ei ymmärtänyt intiaaniyhteisön ulkopuolella.
Numb
Numb voi viitata:
Yrittäjyyden monumentti
Yrittäjyyden monumentti (Yrittäjäpatsas) on Seinäjoen Kapernaumin teollisuusalueen liikenneympyrässä sijaitseva patsas. Patsaan on suunnitellut helsinkiläinen taiteilija Mauno Honkanen, ja se pystytettiin juhlallisin menoin 2. lokakuuta 2005 Valtakunnallisen yrittäjäkuukauden avauksen yhteydessä. Patsaan lahjoitti Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät ry Seinäjoen kaupungille kiitoksena yrittäjyyden huomioimisesta vuosien saatossa. Patsas on 3,5 metriä korkea ja valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Patsaan luovutti Yrittäjien puheenjohtaja Kimmo Heinonen ja sen vastaanotti kaupunginjohtaja Jorma Rasinmäki. Juhlapuheen piti europarlamentaarikko Kyösti Virrankoski.
Lahjoittajan mukaan patsas kuvaa yrittäjien tarvitsemia elinvoimaa ja optimistisuutta.
Suomen Lentopalloliitto
Suomen Lentopalloliitto on suomalainen urheilujärjestö, joka toimii lentopallon, beach volleyn, istumalentopallon ja snow volleyn kattojärjestönä Suomessa. Lentopalloa pelattiin Suomessa 1950-luvulla Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton alaisuudessa, kunnes 1956 perustettiin erillinen Lentopallokomitea, joka hyväksyttiin FIVB:n jäseneksi 1957. Vuonna 1959 perustettiin varsinainen Suomen Lentopalloliitto. Lentopalloliiton toimitusjohtaja on Olli-Pekka Karjalainen ja puheenjohtaja Lauri Inna.
Lentopalloliiton organisaatio on jakautunut alueisiin. Alueita on viisi: Pohjoinen, Itä, Länsi, Etelä ja Lounainen. Joka vuosi pelataan C- ja B-ikäisissä näiden viiden alueen välillä alueiden mestaruuskisat. Jokaisesta alueesta osallistuu kisoihin kaksi poika- ja kaksi tyttöjoukkuetta, joita valmentavat aluevalmentajat. Kisat ovat nuorille tärkeä näytön paikka nuorten maajoukkueen valmentajille.
Lentopalloliiton toimisto sijaitsee Valimotiellä Helsingissä ja nuorten valmennuskeskus Kuortaneen urheiluopiston yhteydessä. Kuortane on lentopallon maajoukkueiden pääleirityspaikka. Beach volleyn valmennuskeskus puolestaan on Mäkelänrinteen urheilulukio.
Huippu-urheilu ja pelaaminen strategian painopisteet
Suomen Lentopalloliiton voimassa oleva strategia on vuosille 2020-2024.
Strategian kaksi painopistealuetta ovat huippu-urheilussa menestyminen ja pelaamisen lisääminen.
Huippu-urheilussa panostetaan sekä lentopalloon, beach volleyhin että istumalentopalloon. Tavoitteena on menestyä nuorten ja aikuisten arvokisoissa. Kansallisen valmennuskeskuksen sekä alueelliseten valmennuskeskuksten on tarkoitus tukeva lajin kehitystä. Parhaiden suomalaispelaajien ja -valmentajien tukeminen pääsyyn maailman huippusarjoihin kuuluu myös tärkeänä osana strategiaan.
Lisäksi kotimainen pääsarja Mestaruusliiga on pidettävä elinvoimaisena ja kiinnostavana sarja ja suomalaisseurojen on pystyttävä pelaamaan Mestareiden liigaa. Lisäksi huomioidaan fanien ja median seuraavan edustusjoukkueitamme sekä sen pelaajia niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Beach volley, lentopallo, istumalentopallo ja snow volley tarjoavat kaikille mahdollisuuksia liikunnan harrastamiseen ja kilpaurheiluun. Lajit tarjoavat monipuolisia elämyksiä̈, hyvinvointia, yhdessäoloa ja monenlaisia tapoja osallistua kuten vapaaehtoistyö elämänkaaren eri vaiheissa.
Power Cup on liiton lippulaiva, joka liikuttaa vuosittain yli 8000 nuorta. Aluevalmennus ja valmennuskeskusjärjestelmä ovat tärkeitä linkkejä urheilijanpolulla sekä juniorityön ja huippu-urheilun välillä. Lentopalloliiton jäsenseuroilla on tärkeä̈ rooli lajien hyvinvoinnin, näkyvyyden ja yhteenkuuluvaisuuden turvaajana. Seurat toimivat linkkinä lentopalloyhteisön erilaisiin tehtäviin ja työllistävät ihmisiä̈ koko- ja osapäiväisesti.
Pelattavat lentopallosarjat
Miesten sarjatoimintaa on kuudella ja naisten viidellä eri sarjatasolla. Lentopalloliitto vastaa miesten ja naisten liigasta, sekä miesten ja naisten 1- ja 2-sarjasta. Alueet vastaavat miesten ja naisten 3-sarjasta. Liiton alueet vastaavat miesten ja naisten alueellisesta sarjatoiminnasta.
Lentopallossa on myös laajaa nuorten sarjatoimintaa ja masters-toimintaa sekä beach volleyn kilpailutoimintaa aikuisissa, nuorissa ja masters-ikäisissä.
Morehouse College
Morehouse College on Yhdysvaltojen Georgian osavaltion Atlantassa sijaitseva, historiallisesti afroamerikkalaisille miehille tarkoitettu liberal arts college.
Noin 2 200 opiskelijallaan Morehouse College oli 2010-luvun lopulla suurin neljästä jäljellä olevasta vain miehille tarkoitetusta collegesta Yhdysvalloissa; muut ovat Hampden-Sydney College (Hampden Sydney, Virginia), Saint John’s University (Collegeville, Minnesota) ja Wabash College (Crawfordsville, Indiana).
Morehouse College tunnetaan ihmisoikeustaistelija Martin Luther Kingin entisenä opinahjona. King suoritti siellä sosiologian bachelor-tutkinnon 1948. Salamurhan uhriksi joutuneen Kingin hautajaisten muistotilaisuus pidettiin Morehouse Collegessa 9. huhtikuuta 1968.
Vuonna 2019 Morehouse College nousi otsikoihin, kun sen entinen opiskelija, Yhdysvaltojen rikkaimmaksi afroamerikkalaiseksi arvioitu sijoittaja Robert F. Smith lupasi valmistujaispuheessaan maksaa kaikkien 396:n sinä keväänä valmistuvan nuorukaisen opintolainat, yhteissummaltaan noin 36 miljoonaa euroa. Lukuvuoden opiskelu Morehousessa maksaa asumis- ja muine kuluineen noin 43 000 euroa.
Morehousen tunnettuja entisiä opiskelijoita ovat myös liikemies ja poliitikko Herman Cain, näyttelijä Samuel L. Jackson ja elokuvaohjaaja Spike Lee. Vuonna 1979 oppilaitos nimesi kunniatohtorikseen Zimbabwen itsenäisyystaistelijan Joshua Nkomon.
Koulun urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Maroon Tigers, joka tulee koulun tunnusväristä, tumman ruskeanpunaisesta. Myös koulun opiskelijalehti on nimeltään The Maroon Tiger.
Arska ja Ville
Arska ja Ville ovat ohjaaja-käsikirjoittaja Aarne Tarkaksen luoma fiktiivinen rikoskaksikko. Arskaa esitti Leo Jokela ja Villeä Risto Mäkelä. Ensimmäinen kolmesta Arska ja Ville -elokuvasta oli samalla Mäkelän ensimmäinen elokuvatyö.
Kaikki kolme elokuvaa ovat Tarkaksen ohjaamia ja käsikirjoittamia Suomen filmiteollisuudelle. Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa ovat mukana myös Tarkaksen hahmot, etsiväpari Koukku ja Ripatti.
Adenin protektoraatti
Adenin protektoraatti oli Britannian protektoraatti Etelä-Arabiassa. Protektoraatti kehittyi Adenin siirtomaan takamaasta sen jälkeen, kun Britannia oli valloittanut Adenin vuonna 1839. Alue oli Britannian protektoraattina 1960-luvulle asti. Vuonna 1940 protektoraatti jaettiin hallinnollisista syistä läntiseen ja itäiseen protektoraattiin. Vuodesta 1967 niiden alueet yhdessä entisen Adenin siirtomaan kanssa muodostivat Jemenin demokraattisen kansantasavallan, josta yleisesti käytettiin nimitystä Etelä-Jemen. Nykyisin alue kuuluu Jemeniin.
Wissembourg
Wissembourg on ranskalainen kaupunki Bas-Rhinin departementissa Alsacessa. Se sijaitsee Lauterjoen varrella Saksan rajan läheisyydessä. Kaupungin historia ulottuu 600-luvulle, paikalla sijainneeseen luostariin. Alueella käytiin 4. syyskuuta 1870 Wissembourgin taistelu, joka oli ensimmäisiä suuria taisteluja Saksan–Ranskan sodassa.
Nagatan lause
Algebrallisessa geometriassa Nagatan lause kuuluu seuraavasti: Jokainen separoitu varisto voidaan upottaa täydellisen variston avoimeksi alivaristoksi.
Luettelo E-koodatuista aineista
Tämä on luettelo E-koodeista. E-koodi on eurooppalainen (numeron edessä E-kirjain) merkintätapa sellaisille lisäaineille, jotka viranomaiset ovat katsoneet Euroopan unionin alueella hyväksyttäviksi elintarvikkeiden lisäaineiksi.
Koodit
"Ryhmä"-sarakkeen koodit:
"Muuta"-sarakkeen koodit:
Elintarvikevärit (E100–E199)
1 Yhteismäärälle E150a-d 2 Yksinään
Demilich
Demilich on suomalainen vuonna 1990 perustettu death metal -yhtye Kuopiosta. Demilichin alkuperäiskokoonpanoon kuului kitaristi ja vokalisti Antti Boman, kitaristi Aki Hytönen, basisti Jussi Teräsvirta sekä rumpali Mikko Virnes. Demilich oli aktiivinen vuoteen 1993 asti, jolloin yhtye lopetti toimintansa, kunnes vuonna 2006 palasi yhteen soittaakseen kiertueen Yhdysvalloissa sekä tuohon mennessä viimeisen keikkansa Kuopiossa 22. heinäkuuta 2006.
Demilich julkaisi neljä demoa ennen ainoaa albumiaan, vuonna 1993 julkaistua Nespitheä. Yhtye tuli tunnetuksi monimutkaisista ja kaoottisista kitarariffeistään sekä erittäin matalista lauluosuuksistaan. Kaikki Demilichin tuotanto on ladattavissa ilmaiseksi bändin nettisivuilta.
Porsche Supercup Ranskan Grand Prix 2008
Porsche Supercup Ranskan Grand Prix 2008 oli Porsche Supercup -kauden 2008 viides osakilpailu, joka ajettiin 22. kesäkuuta Magny-Coursin moottoriradalla Ranskassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Ranskan GP:n ohessa.
Salibandyn miesten Euroopan cup 1993
Miesten Euroopan cup 1993 oli joulukuussa 1993 Tukholmassa järjestetty turnaus Euroopan parhaille seurajoukkueille. Kyseessä oli ensimmäinen salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus.
Euroopan cupin 1993 voitti ruotsalainen Balrog IK. Naisten Euroopan cup järjestettiin samaan aikaan miesten turnauksen kanssa Helsingissä.
Australia olympialaisissa
Yksittäisten olympiakisojen mitalitilastossa Australia on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi Melbournessa 1956. Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004 se oli mitalitilaston neljäs. Talviolympialaisissa maa saavutti ensimmäisen mitalinsa Lillehammerissa 1994 ja on siitä saakka pysynyt mitalikannassa.
Australia on saanut olympiamitaleja lähes 30 urheilumuodossa. Maan selvästi menestyksekkäin laji on uinti, jota seuraavat yleisurheilu, pyöräily ja soutu. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli 800:n ja 1 500 metrin juoksut Ateenassa 1896 voittanut Edwin Flack. Maan menestyneimmät olympiaurheilijat ovat uimarit Ian Thorpe (5 kultaa, 3 hopeaa ja 1 pronssi), Dawn Fraser (4 kultaa ja 4 hopeaa) ja Murray Rose (4 kultaa, 1 hopea ja 1 pronssi) sekä pikajuoksija Betty Cuthbert (4 kultaa).
Kanadankoiransilmä
Kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis, syn. Conyza canadensis koiransilmien suvussa) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva asterikasvi, joka on levinnyt erittäin laajasti Euraasiassa. Se on yleistymässä myös Suomessa.
Ulkonäkö ja koko
Kanadankoiransilmä on yksivuotinen. Sen pysty, haarova varsi kasvaa 0,2–1,8 metriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeat ja laidoilta karvaiset. Kanadankoiransilmän kukintona on terttumainen mykeröstö, jossa on runsaasti, enintään 300 kappaletta, pieniä ja lieriömäisiä mykeröitä. Mykeröjen pienet kukat ovat vaaleat ja kalpeanväriset. Hedelmät ovat lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kanadankoiransilmä Suomessa
Suomessa kanadankoiransilmä on leviävä uustulokaskasvi, jota on tavattu Tornion korkeudelle. Uudellamaalla ja erityisesti pääkaupunkiseudun ympärillä laji on 2010-luvulla tullut yleiseksi.
Cholargós
Cholargós on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Papágou-Cholargóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Χολαργού, Dimotikí Enótita Cholargoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pohjois-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 30 840 (vuonna 2011). Cholargós on Papágou-Cholargóksen kunnan kuntakeskus.
thumb|left|180px|[[Perikles|Perikleen patsas Cholargóksessa.]] Cholargós sijaitsee noin seitsemän kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen ja se on käytännössä Ateenan esikaupunki. Kaupungissa sijaitsevat Ateenan metron asemat Cholargós ja Nomismatokopeío. Kaupunki on ottanut nimensä antiikin aikaisesta Kholargoksen demoksesta kunnioittaakseen sieltä kotoisin ollutta Periklestä. Antiikin Kholargos sijaitsi kuitenkin eri paikassa.
Cholargós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Papágou-Cholargóksen kunnaksi yhdessä Papágoun kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Lily
Lily on englantilainen naisen etunimi, joka johtuu liljaa tarkoittavasta englannin kielen sanasta lily. Nimestä on englanninkielisissä maissakin käytössä myös monia muunnelmia, kuten Lilian, Liliana ja Lilly. Nimen suomenkielinen vastine on Lilja.
Nimi Lily on jonkin verran käytössä Suomessakin ja on viime vuosikymmeninä yleistynyt. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 770 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla. Vuodesta 2020 lähtien Lilyn nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 20. toukokuuta.
Kauko
Kauko on suomalainen henkilönnimi, yleensä miehen etunimi. Kauko on käytössä myös sukunimenä.
Alkuperä
Kauko liittyy muinaissuomalaisiin henkilönnimiin Kauka, Kauki, Kaukia ja Kaukoi, joiden merkitys lienee ollut ’etäällä asuva’, ’etäinen’. Nimiryhmästä on kehittynyt myöhemmin useita sukunimiä, Kaukon lisäksi esimerkiksi Kaukonen, Kaukola, Kaukanen, Kaukinen ja Kaukiainen.
Kaukon yleistyminen etunimenä ajoittuu kansallisromanttiseen kauteen. Nimen käyttöönottoa ehdotti H. A. Reinholm Uudessa Suomettaressa vuonna 1879. Kaukon on nähty pohjautuvan nimiin Kaukamoinen ja Kaukomieli, jotka esiintyvät kansanrunoissa. Kalevalassa Kauko, Kaukomieli on Lemminkäisen kertonimi. Tosiasiassa nimi on vanhempi; kansanrunous on vain tehnyt sen uudelleen tunnetuksi.
Yleisyys
Etunimi Kauko on ollut Suomessa yleinen varsinkin 1920- ja 1930-luvuilla syntyneillä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 24 039 miehelle ja ainakin neljälle naiselle.
Lisäksi Kauko on kirjattu väestötietojärjestelmään helmikuuhun 2023 mennessä 637 suomalaisen sukunimeksi. Luvussa ovat mukana kuolleet ja sukunimeä vaihtaneet. Nykyisenä sukunimenä Kauko oli tuolloin runsaalla 325 ihmisellä.
Nimipäivä
Kaukon nimipäivä on 3. maaliskuuta. Suomalaisessa almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien (lukuun ottamatta vuosia 1941–1942). Aikoinaan kalentereissa on ollut sen rinnalla nimi Kaukomieli.
Vastineita
Kaukon yleinen kutsumanimi on Kake. Virossa etunimeä Kauko vastaa muoto Kaugo.
Germaanien saagoissa esiintyy yleisimmän nykykäsityksen mukaan fiktiivinen Suomen kuningas Faravid. Nimi on tulkittu muinaisgermaanikieliseksi käännökseksi Kaukomieli-nimestä.
Timo Huotinen
Timo Huotinen (28. marraskuuta 1944 Helsinki – 2023 ) oli suomalainen urheilutoimittaja sekä urheiluseura- ja yhdistysaktiivi. Erityisesti Huotinen tunnettiin Suomen Tietotoimiston urheilutoimittajana ja helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin johtomiehenä.
Huotinen teki suurimman osan työurastaan Suomen Tietotoimistossa. STT:n urheilutoimituksessa hän työskenteli 1965–1981 ja uudestaan vuodesta 1990 vuoteen 2007. Urheilutoimituksen esimies hän oli 1970–1980. Vuosina 1985–1990 hän työskenteli Savon Sanomien ja Turun Sanomien urheilutoimittajana Helsingissä. 1980-luvun alkuvuodet Huotinen toimi päätoimittajana aikakaus- ja sarjakuvalehtialalla.
Urheilutoimittajana Huotinen raportoi 12 olympialaiset vuosina 1968–2000. Kesäolympialaisissa hän työskenteli viidesti: Mexico City 1968, München 1972, Montreal 1976, Moskova 1980 ja Sydney 2000. Talviolympialaisiin hän osallistui seitsemästi: Grenoble 1968, Sapporo 1972, Innsbruck 1976, Lake Placid 1980, Albertville 1992, Lillehammer 1994 ja Nagano 1998.
Viime vuosinaan STT:ssä Huotinen kirjoitti erityisesti liikuntapolitiikasta ja alan kansalaistoiminnasta.
Seurajohtajana Kiffenissä Huotinen toimi vuodesta 1972. Vuosina 1988–2007 hän toimi Kiffenin puheenjohtajana. Aiemmin Huotinen osallistui myös Helsingin Kisa-Veikkojen ja Viipurin Urheilijoiden toimintaan.
Urheiluseuratoiminnan lisäksi Huotinen toimi aktiivisesti muun muassa Urheilutoimittajain Liitossa, Helsingin Urheilutoimittajissa ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplassa. Palloliitossa hän toimi pitkään eri valiokunnissa ja valtuustossa. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti muun muassa kaupunginosa- ja puoluetyöhön (kokoomus).
Timo Huotinen sai Suomen Urheilun ansiomerkin vuonna 1991, Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin 1998, SLU:n hopeisen ansiomerkin 2005, Palloliiton Helsingin piirin kultaisen ansiolevykkeen 2005 ja Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin 2006.
Suomen Keksijäin Keskusliitto KEKE
Suomen Keksijäin Keskusliitto KEKE ry on vuonna 1971 perustettu keksijöitä tukeva keskusjärjestö. Siihen kuuluu 24 jäsenjärjestöä ja 1200 jäsentä.
KEKE tukee keksijöitä tarjoamalla tietoa rahoitusmahdollisuuksista ja keksintöjen suojaamisesta. Liitto on kansainvälisen keksijäliiton (IFIA) jäsen.
Keksijäin Keskusliitto, Suomen Kuntaliitto ja Suomen Yrittäjät valitsevat vuosittain Suomen luovin kunta -kunniamaininan saavan kunnan.
Run to the Light
Run to the Light on chicagolaisen Trouble-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Albumilla yhtye alkoi sekoittaa tyyliinsä aineksia muista genreistä eikä sen musiikki ollut enää doom metalille ominaisesti hidasta. Kappaleesta ”Run to the Light” kuvattiin musiikkivideo.
Flair
Flair eli flairtending on näyttävää baarimestarin työskentelyä, jossa hän heittelee pulloja ja suorittaa muitakin normaaliin baarityöskentelyyn liittyviä toimintatapoja näyttävillä ja akrobaattisesti vaikeilla tekniikoilla. Flairtendingissä pidetään MM-kisoja. Kisoissa ei arvostella ainoastaan tekijän teknisiä taitoja, vaan baarimestarin tulee myös pystyä tekemään tasapainoinen, miellyttävä ja kaupallisesti hyväksyttävä juomasekoitus.
Flairtending voidaan jakaa kahteen osioon sen merkityksen mukaan. Workflair tarkoittaa työn ohessa suoritettavaa taidokasta ja näyttävää baarityöskentelyä. Showbartending on enemmän viihteellisyyteen perustuvaan ja rekvisiitan käytön hyväksyvää esiintymisluonteista baarityöskentelyä. Jälkimmäisessä juuri kilpaillaan huomioon ottaen valmistettavien juomasekoitusten laatu.
Luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä
Tämä on luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä. Päivitetty 25.8.2022.
Jurassic World Evolution
Jurassic World Evolution on Frontier Developmentsin kehittämä simulaatiopeli, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2018 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Peli perustuu elokuvaan Jurassic World, ja se sijoittuu viidelle saarelle, kuten Isla Nublarille, joka on Jurassic World -elokuvan tapahtumapaikka. Jurassic World Evolutionissa rakennetaan omaa dinosauruspuistoa.
Skeeter Davis
Skeeter Davis (oik. Mary Frances Penick, 30. joulukuuta 1931 Dry Ridge, Kentucky, Yhdysvallat – 19. syyskuuta 2004 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka lauloi crossover-popkappaleita, kuten ”The End of the World”.
Hän aloitti uransa teini-ikäisenä osana The Davis Sisters -yhtyettä 1940-luvun lopulla, lopulta tehden levytyssopimuksen RCA Victorin kanssa. 1950-luvun lopulla hän aloitti soolouran. Davis oli yksi ensimmäisistä naisista, jotka saivat suurta suosiota countrymusiikin saralla sooloartistina.
The Skull
The Skull on chicagolaisen Trouble-yhtyeen toinen ja synkin doom metal -albumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Edeltäjänsä tapaan sitä pidetään yhtenä genren klassikoista. Albumi nauhoitettiin Preffered Sound -studiossa Woodland Hillsissa ja Track Recordilla Los Angelesissa. Albumin tuottivat jälleen Bill Metoyer, Brian Slagel ja Trouble. Ennen albumin julkaisua yhtye teki haastattelun eräällä yhdysvaltalaisella kaapelikanavalla ja esitti livenä studiossa vanhan ja uuden albumin kappaleita. Albumilla yhtye antaa erityiskiitokset roudarille Ron Holznerille, joka toimi basistina kiertuilla Sean McAlliserin lähdettyä yhtyeestä. Albumin nauhoitusten jälkeen myös rumpali Jeff Olson jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Dennis Lesh.
Musiikillisesti albumi jatkaa Judas Priestin ja Black Sabbathin perinteiden mukaista raskasta linjaa. The Skull on yhtyeen painostavin, synkin ja masentavin albumi. Sanoituksissa kuitenkin heijastui toivon kipinä kristillisestä näkökulmasta, näennäisestä lohduttomuudesta huolimatta. Sanoittaja Eric Wagner on kertonut eräässä haastattelussa, että tuolloiset raamatulliset sanoitukset olivat paras tapa ilmaista yhtyeen tuntemuksia, ilman mitään evankeliointitarkoitusta. Ennen kaikkea sanat kuvastavat yhtyeen tuolloista huonoa henkilökohtaista olotilaa. Myöhemmin sanoitukset muuttuivat henkilökohtaisemmiksi, raamatullisten teemojen jääden taka-alalle. The Skull jäi edeltäjänsä varjoon, vaikka monet pitävät sitä yhtenä 1980-luvun merkittävimmistä doom metal -albumeista.
K. D. Sethna
Kaikhosru Dadhaboy Sethna, myös Amal Kiran (, s. 26. marraskuuta 1904 – 29. kesäkuuta 2011 ) oli intialainen runoilija, kirjailija, filosofi ja kulttuurikriitikko. Hän julkaisi kymmeniä alaansa käsitteleviä teoksia.
K. D. Sethna opiskeli Bombayn yliopistossa ja aloitti vuonna 1927 Ashramissa, jossa hänestä tuli yksi Sri Aurobindon varhaisimpia oppilaita. Sri Aurobindo antoi hänelle myös nimen ”Amal Kiran” vuonna 1930. Sethna toimitti Mother India -lehteä lähes puolen vuosisadan ajan vuodesta 1949.
Hindulaisuudestaan huolimatta Sethna oli syntyjään parsilainen.
Abidjan
Abidjan on Norsunluurannikon suurin kaupunki ja maan entinen pääkaupunki. Se on maan talous- ja rahaelämän keskus sekä de facto pääkaupunki (virallinen pääkaupunki on Yamoussoukro). Kaupunki on Norsunluurannikon tärkein satama.
Vuoden 2014 väestönlaskennassa Abidjanissa oli 4,7 miljoonaa asukasta. Asukkaat koostuvat useista eri etnisistä ryhmistä ja yleiskielenä käytetään ranskaa. Tämä tekee kaupungista maailman kolmanneksi suurimman ranskankielisen suurkaupunkialueen Kinshasan ja Pariisin jälkeen.
Historia
Norsunluurannikon siirtomaahallinto muutti Bingervillestä Abidjaniin vuonna 1934. Itsenäisen Norsuunluurannikon tasavallan pääkaupunki siitä tuli vuonna 1960. Maan pääkaupunki siirrettiin muodollisesti sisämaahan Yamoussoukroon vuonna 1983, mutta hallinnon muutto tapahtui hitaasti ja jatkui 2000-luvun puolelle asti. Kaupunki on kärsinyt vuonna 1999 alkanessa taloudellis-yhteiskunnallisessa kriisissä.
Maantiede ja ilmasto
Abidjan sijaitsee Ébrié-laguunin rannoilla, jota erottaa Guineanlahdesta ja Atlantin valtamerestä Vridi Plagen hiekkakannas. Kannaksen poikki rakennettiin vuonna 1950 kanava, minkä jälkeen Abidjanista tuli merkittävä satamakaupunki.
Abidjanissa vallitsee trooppinen ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 26,6°C ja keskimääräinen sademäärä noin 1800 mm. Eniten sataa kesäkuussa, joulukuusta helmikuuhun on kuiva kausi.
Liikenne
Abidjanissa sijaitsee Port Bouetin lentoasema. Kaupungista on rautatieyhteys Burkina Fason pääkaupunkiin Ouagadougouhun.
Abidjanin metron rakentaminen on aloitettu vuonna 2017. Ensimmäiselle linjalle tulee 20 asemaa välillä Port Bouët-Anyama.
Sotilastukikohta
Ranskalla on Abidjanissa yksi sen Afrikan tukikohdista, Port Bouëtin sotilastukikohta.
Palvelut
Kaupungissa toimii kolme yliopistollista keskussairaalaa, Treichville, Cocody ja Yopougon. Muitakin terveydenhuoltopalveluja on runsaasti tarjolla, mutta laatu ei ole länsimaisen mittapuun mukaan kovin korkea.
Abidjanin yliopisto perustettiin vuonna 1964 ja jaettiin vuonna 1996 kolmeen osaan, joista kaksi toimii Abidjanissa: Université Abobo-Adjamé ja Université Félix Houphouët-Boigny.
Valokuvapaperi
Valokuvapaperi on valokuvien teossa käytettävää paperia, joka on päällystetty valoherkillä kemikaaleilla, yleensä hopeakloridilla, hopeabromidilla tai hopeajodidilla. Valokuvia tehtäessä valokuvapaperi avataan paketista vasta pimiössä. Valolle altistunutta paperia ei enää voi käyttää.
Harrastekuvaajat käyttävät yleensä mustavalkopaperia. Värivalokuvia varten on olemassa erilaista paperia.
Dáfni (Attika)
Dáfni on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Dáfni-Ymittóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Δάφνης, Dimotikí Enótita Dáfnis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Keski-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 22 913 (vuonna 2011). Dáfni on Dáfni-Ymittóksen kunnan kuntakeskus.
Auvo
Auvo on suomalainen miehen etunimi, joka kuitenkin 1900-luvun alkuvuosikymmeninä annettiin toisinaan myös tytölle. Nimi johtuu pääasiassa runokielessä esiintyvästä, onnellisuutta tarkoittavasta sanasta auvo. Kalevalassa auvo kuitenkin merkitsee kunniaa ja kaunistusta. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1 971 suomalaiselle miehelle ja 70 naiselle. Yrjö Karilas ehdotti vuonna 1919 Auvoa naisennimeksi.
Dáfni (Attika)
Dáfni sijaitsee vain noin kolme kilometriä Ateenan keskustasta etelään ja se on käytännössä Ateenan esikaupunki. Dáfni oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dáfni-Ymittóksen kunnaksi yhdessä Ymittóksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kotkamatto
thumb|Kotkamatto Uspenskin katedraalissa Kotkamatto on pyöreä, koristeellinen n. 50 cm halkaisijaltaan oleva matto, jota käytetään piispan toimittamissa ortodoksisissa jumalanpalveluksissa niissä kohdissa, joissa piispa palveluksen aikana seisoo. Kotkan pää on suunnattu kohti alttaria.
Mattoon on kuvattu lentävä kotka ja sen alapuolella kaupunki. Kotka tulee Bysantin tunnuksesta, kaksipäisestä kotkasta ja maton käyttö perustuu vanhaan perinteeseen, jossa Bysantin keisari myönsi aikoinaan patriarkoille oikeuden käyttää keisarillista tunnustaan.
Dáfni (Attika)
thumb|none|240px|Öistä Dáfnia.
Kotkamatto
Liturgisesti kuva tarkoittaa sitä, että piispalla on oltava henkisesti terävä näkö toimiessaan hiippakuntansa paimenena.
Alkuseurakunnalliseen perinteeseen pohjautuvassa Jaakobin liturgiassa ei kotkamattoa käytetä, kuten ei muitakaan bysanttilaisperäisiä tapoja tai välineitä.
George Steinbrenner
George Michael Steinbrenner III (4. heinäkuuta 1930 – 13. heinäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen liikemies ja Forbesin tunnustama miljardööri. Hän oli baseballjoukkue New York Yankeesin omistaja.
Steinbrenner osti Yankeesin vuonna 1973. Hän sai 19. tammikuuta 1989 Ronald Reaganin presidentillisen armahduksen vanhasta rikoksesta, Richard Nixonin vilpillisestä tukemisesta, josta Steinbrenner oli tuomittu aikanaan sakkoihin. 30. heinäkuuta 1990 hänelle langetettiin elinikäinen porttikielto baseballmaailmaan, kun oli käynyt ilmi, että hän oli maksanut uhkapelurille Dave Winfieldin maineen lokaamisesta tiedotusvälineissä. Kielto kuitenkin purettiin 1993.
Steinbrenner kuoli 80-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Drapetsóna
Drapetsóna on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Keratsíni-Drapetsónan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Δραπετσώνας, Dimotikí Enótita Drapetsónas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pireuksen alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 13 968 (vuonna 2011).
Drapetsóna sijaitsee Pireuksen satama-alueen luoteispuolella ja se on Pireuksen ja samalla Ateenan esikaupunkialuetta. Drapetsóna oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Keratsíni-Drapetsónan kunnaksi yhdessä Keratsínin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Miksi evoluutio on totta
Miksi evoluutio on totta on Chicagon yliopiston ekologian ja evoluutiotutkimuksen professorin Jerry Coynen kirja evoluutiosta vuodelta 2009. Suomennos ilmestyi lokakuussa 2011 Vastapainolta.
Shmi Skywalker
Shmi Skywalker on kuvitteellinen hahmo Tähtien sota -elokuvissa. Shmi on Anakin Skywalkerin äiti ja asuu poikansa kanssa Tatooine-planeetalla. Hahmoa esittää ruotsalainen näyttelijä Pernilla August elokuvissa Episodi I – Pimeä uhka ja Episodi II – Kloonien hyökkäys.
Juoni
Shmi oli aluksi Shmin vapauttamista suunnittelevan Pi-Lippa-nimisellä henkilön orja. Pi-Lippa kuitenkin kuoli, ja Shmi myytiin tämän sukulaisille. Sittemmin hän päätyi Hutt Gardullan omistamaksi. Hutt hävisi kuitenkin vedossa romukauppias Wattolle.
Ei ole varmaa, milloin Shmi synnytti Anakinin, mutta esimerkiksi Pimeä uhka -elokuvan kuvitetussa oppaassa sanotaan hänen syntyneen neitseellisestä sikiämisestä ja puhtaasta voimasta: hänellä ei siis ole isää. Lopulta jedimestari Qui-Gon Jinn vapauttaa Anakinin. Poika voittaa Tatooinen Boonta Eve -rakettirekikisat, ja Qui-Gon oli lyönyt voitosta vetoa Watton kanssa. Kun jedimestari lähtee planeetalta Anakinin kanssa, luvaten pojalle paremman elämän, Shmi luopuu pojasta vain, koska hänen rakkautensa poikaansa kohtaan on tarpeeksi epäitsekästä.
Peltovillakko
Peltovillakko (Senecio vulgaris) on yksivuotinen, keltakukkainen mykerökukkaiskasvi, joka kuuluu villakoiden sukuun. Se voi risteytyä kallio- tai tahmavillakon kanssa.
Peltovillakossa on mitattu olevan koko kasviaineksessa ainakin seuraavia pyrrolitsidiinialkaloideja kuten senekioniini, senekiofylliini, retrosiini ja riddeliini.
Ulkonäkö ja koko
Peltovillakko kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on yleensä karvaton ja hieman turpea. Lehtien lapa on parihalkoinen–parijakoinen ja liuskat ovat selvästi hampaisia. Kukintona on tiheä huiskilomainen mykeröstö, jossa on runsaslukuisesti 4–5 mm leveitä lieriömäisiä mykeröitä. Kehtosuomut ovat mustakärkisiä. Peltovillakon kukat ovat keltaisia, mykeröissä ei yleensä ole lainkaan laitakukkia.
Levinneisyys
Peltovillakko esiintyy alun perin Euroopassa, Aasiassa ja Afrikan Välimeren maissa. Tulokkaana se kasvaa ympäri maailman, muun muassa Amerikassa ja Australiassa.
Peltovillakko Suomessa
Suomessa peltovillakkoa tavataan koko maassa. Se on muinaistulokas, paitsi Lapissa uustulokas. Etelä- ja Lounais-Suomessa, varsinkin Ahvenanmaalla peltovillakko on yleinen tai hyvin yleinen. Sen kasvupaikkoja ovat puutarhat, viljely- ja joutomaat. Lajista on tavattu kahta eri muunnosta: sädepeltovillakkoa (var. hibernicus) ja kehräpeltovillakkoa (var. vulgaris).
Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke
thumb|300px|Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke [[NOAAn GOES-11-satelliitin kuvakoosteessa vaakasuuntaisena pilvivyönä kuvan keskellä.]] thumb|300px|right|Kaavaimeinen esitys maapallon suuresta ilmakehän kiertoliikkeestä. Kaakosta ja koillisesta tuulevat pasaatit kohtaavat päiväntasaajan lähistöillä, jossa on [[matalapaine ja ilman ylösvirtaus.]]
Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke, usein merimieskielellä doldrumit on osa ilmakehän kiertoliikettä; päiväntasaajan tienoilla sijaitseva alue, jossa vallitsee yleisesti matalapaine ja ilman nousuliikkeet ovat yleisiä. Tämä synnyttää rankkasateita ja ukkosia. Muuna aikana vyöhykkeellä vallitsee usein tyven. Se tunnetaan usein lyhenteellä ITCZ, englanninkielisestä nimestään Intertropical convergence zone. Muita käytettyjä lyhenteitä ovat ITZ ja ITC. Kohtaamisvyöhykkeellä kohtaavat pasaatituulet, ja niiden tuoma ilma nousee ylöspäin aiheuttaen kuuropilviä ja rankkoja sateita. Vyöhykkeellä sataa yli 200 päivänä vuodessa.
Vyöhyke liikkuu vuodenaikojen mukaan seuraten auringon zeniittiasemaa. Kesällä konvergenssi siirtyy päiväntasaajasta ainakin 500 kilometriä pohjoiseen. Sen liike aiheuttaa tropiikin sadekaudet yhdessä monsuunin kanssa. Kaiken lisäksi monsuuni ohjailee konvergenssin liikkeitä. Kesäinen pohjoisessa oleva voimakas monsuunimatala pyrkii imemään konvergenssia pohjoisemmaksi kuin se muuten menisi. Merellä konvergenssin liike ei ole yhtä selvää kuin mantereella, koska hitaammin muuttuva meren lämpötila määrää mereisen matalapaineen alueen.
Origami
thumb|[[Orizuru eli kurki on perinteinen japanilainen origamiaihe.]] Origami tarkoittaa japanilaista paperintaittelua ja sen tuloksena syntynyttä paperiesinettä. Origami liittyy vahvasti japanilaiseen kulttuuriin, mutta nykyisin origami on kansainvälinen harrastus, joka jatkaa kehitystään japanilaisten ja länsimaalaisten vaikutusten sulautuessa yhteen.
Nimi origami (折り紙, ori ’taitettu’ ja kami ’paperi’) otettiin käyttöön Japanin ulkopuolella toimineissa origamiyhteisöissä 1950-luvulla, ja pian nimitys levisi kautta maailman tarkoittamaan paperintaittelutaidetta.
Big Night – italialainen ilta
Big Night – italialainen ilta (Big Night) on Campbell Scottin ja Stanley Tuccin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1996. Näyttelijänä paremmin tunnettu Stanley Tucci laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Joseph Tropianon kanssa ja näyttelee toista pääosaa Tony Shalhoubin ohella.
Origami
Historia
Paperi keksittiin Kiinassa noin vuoden 100 paikkeilla, ja on mahdollista, että Kiinassa paperia alettiin myös ensimmäiseksi taitella. Se ei ole kuitenkaan varmaa, sillä paperin varhaiset muodot olivat ominaisuuksiltaan erilaisia kuin nykyiset, eikä paperi silloisen koostumuksensa vuoksi taittunut murtumatta. Varhaisimmat paperille tehdyt kirjalliset dokumentit onkin kääritty rullalle, ei taiteltu.
Big Night – italialainen ilta
Elokuvassa italialaisveljekset Primo ja Secondo (Tucci ja Shalhoub) pyörittävät huonosti menestyvää ravintolaa 1950-luvun New Jerseyssä ja päättävät laittaa yrityksensä tulevaisuuden yhden ikimuistettavan illan varaan.
Origami
Historia
Japaniin paperi saapui 700-lukuun mennessä. Varhaisimmalta ajalta on säilynyt siksak-muotoon taiteltuja shidenauhoja tai gohei-koristeita, joita käytettiin šintolaistemppeleissä. Vähän myöhemmältä ajalta tunnetaan noshi-paperikääröjä, joiden sisällä oli esimerkiksi lahjoja. Vanhat japanilaiset taittelumallit liittyivät usein juhlamenoihin, ja ne siirtyivät sukupolvelta toiselle. Paperin kunnioitus lienee ollut lähteenä sille origamin alkuperäiselle ajatukselle, että taiteltu paperi houkuttelee kami-hengen paikalle. Tämä henki sitten puhdistaa paikan, karkottaa pahat henget ja merkitsee pyhän paikan, johon kami laskeutuu.
Big Night – italialainen ilta
Tuccin ja Tropianon käsikirjoitus palkittiin Film Independent Spirit Awards -gaalassa, ja elokuva sai New York Film Critics Circleltä vuoden parhaan esikoiselokuvan palkinnon. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Origami
Historia
thumb|Sivu japanilaisesta origamiohjekirjasta Senbazuru Orikatasta vuodelta 1797 Vanhin kiistaton maininta origamista on japanilaisessa runossa vuodelta 1680. Japanilaisia origamikuvien puupiirrosmalleja esitellyt teos Ranma Zushiki vuodelta 1734 on ensimmäinen painettu todiste origamista. Vanhin tunnettu origamiohjeita sisältänyt kirja on Senbazuru Orikata vuodelta 1797. Yksi kirjan ohjeista neuvoo perinteisen origamikurjen teon, ja kirjassa on myös irtileikattavia mallikaavioita.
Länsimaissa paperia alettiin valmistaa 1300-luvulla. Euroopassa kehittyi samalla myös tärkättyjen lautasliinojen laskostaminen taiteeksi. Osa klassisia lautasliinan taittelumalleja on siirtynyt origamiharrastuksen perusmuotoihin. Valmistustekniikoiden kehittyessä markkinoille alkoi tulla aikaisempaa ohuempaa ja taipuisampaa paperia. Vanhimpia tunnettuja eurooppalaisia malleja on espanjalainen lintua muistuttava parajita. Varhaisin tunnettu säilynyt taiteltu eurooppalainen malli on vuodelta 1810 peräisin oleva hevonen ja ratsastaja.
Kun japanilainen kulttuuri tuli Euroopassa suosituksi 1800-luvulla, origamia esittelivät kiertelevät taikurit, jotka olivat oppineet taitonsa Japanissa. Myös näyttämötaikurit ottivat origamin ohjelmistoonsa, ja kahlekuningas Harry Houdinikin julkaisi origamikirjan nimeltä Paper Magic.
Japanilainen Akira Yoshizawa ja yhdysvaltalainen Samuel Randlett kehittivät 1960-luvulla terminologian, jonka kansainvälinen origamiyhteisö omaksui. Sen ansiosta origami-ideoita ja -malleja voitiin nyt levittää maailmanlaajuisesti mallikaavioina.
Origamin suurimmat kehitysaskeleet on otettu viime aikoina, kun alan harrastajien lisääntynyt ideavaihto sekä paperiteollisuuden ja valmistusmenetelmien kehittäminen tekevät mahdolliseksi suunnitella ja toteuttaa yhä monimutkaisempia töitä. Osa suunnittelijoista valmistaakin nykyisin paperinsa itse.
Moderni origami on kehittynyt itäisten ja läntisten vaikutusten sulautuessa yhteen. Uusia origamin muotoja ovat esimerkiksi modulaarinen origami, tessellaatiot, märkätaittelu ja paperin rypistäminen.
Nykyaikaiselle origamille on entiseen verrattuna tyypillistä se, että uusien mallien suunnittelijat tunnetaan nimeltä ja he saavat kunnian luovasta työstä. Joidenkin mielestä origamimalleille pitäisi jopa saada tekijänoikeudet.
Välineet
Origamissa käytetty paperi voi olla monenlaista: paksua tai ohutta, jäykkää tai pehmeää, läpikuultavaa tai läpinäkymätöntä, yksiväristä tai koristeltua, sileää tai kohokuviollista, helposti taittuvaa tai haurasta. Paperi valitaan työn mukaan: esimerkiksi monimutkaisissa malleissa käytetään ohutta paperia. Ohuessa ja taipuisassa paperissa taitokset pysyvät hyvin. Liian paksu paperi murtuu taitettaessa, ja liian joustavassa paperissa taitokset eivät pysy. Vaaleissa sävyissä taitokset erottuvat paremmin kuin tummissa. Kaupoissa myytävä erityinen origamipaperi irogami on neliömuotoista, sen paino on noin 70 grammaa neliömetriltä ja yleisin koko 15×15 senttimetriä. Se on toiselta puolelta valkoista ja toiselta puolelta yksiväristä tai kuvioitua.
Origameja voi tehdä pelkin käsin, mutta on olemassa tarvikkeita, joita käytetään helpottamaan paperin taittelua ja muotoilua sekä saamaan taitoksista teräviä. Taittoluulla tai kynällä voidaan painaa taitos teräväksi taitekohtaa pitkin. Syömäpuikoilla voidaan muotoilla työtä sisältäpäin etenkin tarkkoja yksityiskohtia ja kärkiä tehtäessä. Paperia voidaan leikata paperileikkurilla tai saksilla.
Säännöt
Paperintaittelussa ei ole tiukkoja sääntöjä. Klassisen koulukunnan perussääntö kuitenkin on, että origamin tekoon ei käytetä mitään muuta kuin neliönmuotoinen paperi, jota saa vain taitella, ei leikata. Jos teos koostuu monesta osasta, ne pitäisi voida yhdistää ilman liimaa.
Taitokset
thumb|Ohjekaavio, jossa kuution teko esitetään taitos taitokselta Taitoksen teko aloitetaan taivuttamalla paperia ja tuomalla kohdistuspisteet yhteen. Taitos tehdään taivuttamalla paperi kokonaan ja litistämällä se niin, että taitereunasta tulee suora viiva. Aluksi litistetään taitteen keskikohta, ja siitä edetään reunoja kohti. Taitos litistetään ensin pehmeästi ja sitten terävämmäksi. Tällöin paperin kuidut katkeavat taitoskohdassa, ja taitoksen kohta säilyy näkyvissä vaikka taitos avattaisiinkin. Taitoksen voi tehdä ilmassa tai pinnan päällä. Pinnalla taiteltaessa lopputulos on tarkempi, mutta joidenkin mielestä ilmassa taittelu on miellyttävämpää.
Kaksi yksinkertaista perustaitosta ovat nimeltään harjataitos ja laaksotaitos. Harjataitoksessa paperi käännetään katsojaa kohti, ja laaksotaitoksessa katsojasta poispäin. Muita perustaitoksia ovat esimerkiksi nurja taitos, sivuttaistaitos ja kaksoislaskos. Monimutkaisimmat origamimallit perustuvat usein yksinkertaisimpiin taitoksiin ja malleihin. Esimerkiksi neliöperustaitos, joka yhdistää harja- ja laaksotaitoksia, on monen origamimallin lähtökohta.
Lajityypit ja mallit
Nykyaikainen origami voidaan jakaa useaan lajityyppiin. Naturalistinen origami jäljittelee eläimiä, lintuja ja esineitä, ja mallit pyrkivät ilmaisemaan esineen syvimmän olemuksen paperista taiteltuna. Geometrinen origami perustuu pääosin matematiikan lakeihin. Origami voi olla tehty yksittäisestä paperiarkista tai monesta yhteen liitetystä arkista. Tessellaatiossa paperin pinta taitetaan toistamaan jotain kuviota.
Sovelluksia
Origamin taittelutekniikoita on käytetty hyvänä esimerkkinä siinä, miten turvatyyny taitellaan auton kojelaudan sisälle ja miten japanilaisen satelliitin aurinkopaneelit laskostettiin kuljetuksen ajaksi.
Louis Bertrand de Sivray
Louis Bertrand de Sivray (23. elokuuta 1766 Luc (Var) – 3. heinäkuuta 1859) oli ranskalainen paroni ja ensimmäisen keisarikunnan kenraali.
Taustaa
Bertrand de Sivray syntyi provencelaiseen aatelisperheeseen. Hän aloitti opintonsa 1782 aatelisnuorukaisille tarkoitetussa Lorient'n kadettikoulussa Bretagnessa. Hän valmistui kadetiksi 1785 ja astui Charles de Bourbonin rykmentin palvelukseen. Hänet nimitettiin luutnantiksi 1788. Sotilasyksikkö liitettiin osaksi Pondichéryn rykmenttiä vuonna 1789.