cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
J. Walter Thompson
pienoiskuva|Yritykselle nimen antanut James Walter Thompson vuonna 1868. pienoiskuva|Toimistoa itseään mainostava ilmoitus vuodelta 1903. J. Walter Thompson (JWT) on yhdysvaltalainen mainostoimistoketju, joka kuuluu WPP-markkinointiviestintäkonserniin. Suomessa ketjua edustaa nykyisin mainostoimisto Mirum. Aiemmin nimellä toiminut Activeark JWT Oy, jonka juuret juontavat myös Huhtamäki-yhtymän aiemmin omistamaan Tehomainokseen.
Historiaa
J. Walter Thompson sai alkunsa monien muiden mainostoimistoketjujen tavoin 1800-luvun loppupuolen New Yorkissa. Vuonna 1864 perustettiin yritys nimeltä Carlton and Smith, jonka liikeideana oli aluksi välittää ilmoitustilaa mainostajille uskonnollisista lehdistä. Vuonna 1868 yrityksen työntekijäksi tullut James Walter Thompson osti yrityksen vuonna 1877 ja muutti sen omalle nimelleen. Pian J. Walter Thompson oli laajentunut uskonnollisista lehdistä välittämään ilmoitustilaa yhä useammista ja suuremmista lehdistä. Thompson myös raivasi tilaa lehtien rahoittamiselle mainonnan avulla, kun lehtikustantajat olivat siihen saakka rahoittaneet toimintaansa vain lehtitilausten ja irtonumeromyynnin tuloilla. Thopson perusti nimeään kantavia toimistoja New Yorkin lisäksi Chicagoon, Bostonin, Cincinnatiin ja ensimmäisenä amerikkalaistoimistona maan ulkopuolelle, Lontooseen.
Vuonna 1908 palvelukseen tullut Yalen yliopiston kasvatti Stanley Resor – ensimmäinen akateemisesti koulutettu mainostoimistojohtaja Yhdysvalloissa – alkoi kehittää yritystä mainostilan myynnistä kohti mainonnan suunnittelua. Hän palkkasi ensimmäisen copywriterin, Helen Lansdownen, josta tuli pian rouva Resor. Resorit ostivat pian yrityksen kokonaan itselleen, mutta säilyttivät edellisen omistajan nimen J. Walter Thompson.
Kun lehtimainonta oli siihen asti korostanut tuotemerkin mieleenjäämistä iskevien kuvien ja yksinkertaisten iskulauseiden avulla, J. Walter Thompson -mainostoimisto alkoi korostaa mainostekstin merkitystä ja myyvyyttä. Ilmoitusten piti tarjota lukijalle syy kokeilla tuotetta. Otsikossa esitettiin vahva väite, jota sen ohessa oleva kuva vahvisti. Leipäteksti kävi lyhyesti läpi kaikki tuotteen edut ja päättyi vahvaan tarjoukseen. Koska valtaosan kulutustavaroista ostivat naiset, J. Walter Thompson osasi Helen Landsdowne Resorin ja muiden naispuolisten suunnittelijoiden avulla puhutella heitä usein miesvaltaisia mainostoimistoja paremmin. Toimiston asiakkaita olivat tuolloin muun muassa Lux-saippua, Maxwell House -kahvi ja Crisco-leivontarasva. J. Walter Thompson oli myös ensimmäisiä, jotka käyttivät seksiä ja naisellisen viehätysvoiman lisäämistä tuotteiden myyntiargumentteina. Rohkea mainonta aiheutti tosin lehtien tilauksien peruutuksia.
J. Walter Thompsonista tuli liikevaihdoltaan Yhdysvaltojen suurin mainostoimisto vuonna 1922, ja osoitettuaan pätevyytensä suunnitella mainontaa myös uusiin medioihin, 1930-luvulla radioon ja 1950-luvulta alkaen televisioon, se säilytti ykkös asemansa viisi vuosikymmentä vuoteen 1972 asti.
1950-luvulla J. Walter Thompson alkoi yhtenä ensimmäisistä mainostoimistoketjuista levittäytyä ympäri maailmaa. 1970-luvulta alkaen toimiston kilpailukyky alkoi heiketä uusien, sitä pienempien ja luovuutta korostavien kilpailijoiden myötä. Vuonna 1987 JWT-ketjun osti brittiläinen WPP, yksi maailman suurimmista markkinointiviestintäalan yhtiöryhmistä johon kuuluvat myös Grey-, Ogilvy & Mather- ja Young & Rubicam -mainostoimistoketjut. JWT-ketjuun kuuluu nykyisin parisataa toimistoa yli 90 maassa, ja ketju työllistää noin 10 000 ihmistä.
Vuonna 2015 JWT:n toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi nimitetty Gustavo Martinez joutui eroamaan seuraavana vuonna seksistisen ja rasistisen käytöksensä vuoksi.
Tunnettuja työntekijöitä
JWT-ketjun mainostoimistoissa ovat uransa varrella työskennelleet muun muassa kirjailijat Martin Amis, Walter Lord , Gabriel García Márquez, James Patterson ja Fay Weldon sekä elokuvaohjaaja Adrian Lyne ja näyttelijä Julie Christie.
Kuuluisia JWT:n kampanjoita
Lähteet:
IPhone (1. sukupolvi)
iPhone on kosketusnäytöllinen Applen älypuhelin iPod-musiikkisoittimen mediaominaisuuksilla. Applen ensimmäisen puhelinmallin esitteli Applen toimitusjohtaja Steve Jobs Macworld-messuilla 9. tammikuuta 2007. iPhone julkaistiin Yhdysvalloissa 29. kesäkuuta 2007 ja se saapui Eurooppaan loppuvuodesta 2007. Aluksi iPhonea myytiin vain Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Suomessa ja monessa muussa uudessa myyntimaassa iPhonen uudistetun 3G-version jakelu alkoi samanaikaisesti 11. heinäkuuta 2008. Monikansallinen TeliaSonera antoi ymmärtää mainonnassaan ja yleisesti julkisuudessa, että sillä olisi ollut yksinoikeus iPhonen myyntiin Pohjoismaissa. Näin ei kuitenkaan ollut, koska muissa Pohjoismaissa myös muut operaattorit myivät iPhonea. Medialetsin mukaan se myi 27 000 puhelinta Pohjoismaissa kolmen ensimmäisen myyntipäivän aikana. iPhonea tehtiin ainoastaan yhtä väriä.
Laitteen ominaisuudet ja historia
Ensimmäisessä iPhonessa oli tuki GSM- ja EDGE-matkapuhelinverkkoteknologioille ja langattomat Bluetooth 2.0- ja WLAN-yhteydet. Vuonna 2008 markkinoille tulleessa toisessa versiossa iPhone sai tuen 3G- ja HSDPA-matkapuhelinverkkoteknologioille sekä GPS-navigoinnille, jolloin sillä pystyi käyttämään 3G-mobiililaajakaistayhteyksiä. Puhelimen käyttöjärjestelmänä on iOS, jossa on mukana Safari-verkkoselain, iTunes, Google Maps, YouTube-sovellus ja tuki asennettaville sovelluksille, joita voi ladata App Storesta. iPhonessa ei ole tukea Flash- tai Java-tekniikalle. Google Maps -navigointisovellukseen tuli version 2.2 myötä useita parannuksia, mutta ääniopastus puuttui.
iPhonessa oli kahden megapikselin kamera. Kamerassa ei ollut salamaa, ja videokuvaus edellytti erillisen ohjelmiston asentamista. Puhelin oli varustettu 3,5 tuuman kosketusnäytöllä, jonka resoluutio oli 320 × 480 pikseliä. iPhonen käyttöliittymässä ei ollut perinteisiä fyysisiä painikkeita kahta lukuun ottamatta (koti- ja virtapainike), vaan puhelinta käytettiin pääasiassa kosketusnäytön avulla. Puhelin oli vajaan kahdentoista millimetrin paksuinen ja painoa sillä oli 135 grammaa. Puheajan luvattiin olevan kahdeksan tuntia, musiikkitoistossa 24 tuntia. Puhelimessa oli sisäänrakennettu akku, jonka vaihtaminen käyttäjälle oli hankalaa.
Puhelinta myytiin Yhdysvalloissa yhtenä versiona, jonka hinta oli 399 Yhdysvaltain dollaria (noin 280 euroa). Tallennustilaa laitteessa oli 4, 8 tai 16 gigatavua. Apple lopetti syyskuussa 2007 neljän gigatavun version valmistuksen ja myi varastot tyhjiksi 299 dollarin hinnalla (noin 210 euroa).
Operaattorit
Yhdysvalloissa iPhonen ainoa sallittu operaattori oli AT&T ja puhelin täytyikin aktivoida oston jälkeen AT&T:n liittymään. Liittymä piti tilata vähintään kahdeksi vuodeksi. Operaattorin halvin palvelupaketti maksoi 60 Yhdysvaltain dollaria kuukaudessa. iPhonen hinnaksi tuli siis yhteensä vähintään 2 000 Yhdysvaltain dollaria mukaan lukien puhelimen hinta ja liittymän maksut.
Jon Lech Johansen (”DVD Jon”) sai pian puhelimen julkaisun jälkeen murrettua osittain puhelimen suojauksen niin, että sen mediaominaisuuksia pystyi käyttämään. Myöhemmin hakkeriryhmä onnistui purkamaan iPhonen SIM-lukituksen ja näin ollen mahdollisti iPhonen käytön ympäri maailmaa eri operaattoreilla.
Vaikutus markkinoihin
Muiden matkapuhelinvalmistajien osakekurssit notkahtivat julkistamistiedon levitessä maailmalle. iPhone kilpaili muiden valmistajien kanssa kalliiden multimediapuhelinten markkinoista, joiden myynti oli maailmanlaajuisesti noin 90 miljoonaa kappaletta vuonna 2006. Jobs arvioi Iphonea myytävän 10 miljoonaa kappaletta vuoden 2008 loppuun mennessä. Vuoden 2008 lopulla Apple oli neljännellä sijalla myytyään 4 miljoonaa puhelinta.
iPhone Eurooppaan
iPhone rantautui Eurooppaan aluksi kolmeen maahan syksyllä 2007. Operaattorina toimivat O2 Britanniassa, T-Mobile Saksassa ja Orange Ranskassa. iPhonen 3G-verkoissa toimiva malli Iphone 3G tuli myyntiin 11. heinäkuuta 2008 yhtäaikaisesti 22 maassa, joiden mukana on myös Suomi. 3G-tuen lisäksi uudessa mallissa oli sisäänrakennettu GPS-vastaanotin sekä uusittu iOS 2.0 -käyttöjärjestelmä.
Epäselvyydet liittyen tuotenimeen
Cisco omistaa iPhone-tuotenimen ja Ciscon omistama Linksys julkisti vuonna 2006 iPhone-nimisen laitteen. Ciscon ostama Infogear rekisteröi tuotenimen jo 1996. Cisco ja Apple neuvottelivat nimen käytöstä vielä samana päivänä kun Apple julkisti puhelimen, mutta sopimusta nimen käytöstä ei kuitenkaan syntynyt. Tämän jälkeen Cisco nosti Applea vastaan kanteen luvattomasta iPhone-nimen käytöstä. Apple ja Cisco kuitenkin pääsivät sopuun nimikiistassa ja Cisco veti pois kanteen luvattomasta tavaramerkin käytöstä. Sopimuksen mukaan molemmat osapuolista saavat käyttää iPhone-tuotemerkkiä.
Battlefield: Bad Company
Pelaaminen
Tehtävät tapahtuvat kukin neljän neliökilometrin suuruisella alueella, mutta yksinpelissä pelialuetta rajataan alitehtävästä riippuen niin, etteivät pelaajat eksy. Pelialueen rajat ovat kuitenkin niin väljät, että taktikointi ja erilaisten pelityylien kokeilu on mahdollista.
Pelaaja taistelee kolmen muun sotilaan kanssa. Mukana liikkuvista kolmesta sotilaasta on välillä paljonkin hyötyä, toisinaan nämä eivät tunnu saavan mitään aikaiseksi. Ei siis kannata luottaa siihen, että muut hoitavat homman puolestasi, vaan varautua itse kaikkeen. Hyödyllistä näissä tovereissa on se, että he huutelevat varoituksia vihollisista, joten pelaaja voi alkaa tähyilemään heitä, jos ei ole vielä aiemmin huomannut.
Aseiden lisäksi on erilaisia varusteita, esimerkiksi miinoja, poria, räjähteitä ja liikesensoreita. Kaikki muut paitsi erikoisunlockit (Gold Edition tai Finf-All-Five) voidaan avata verkkopeliin kehittymisestä saatavilla krediiteillä. Gold Edition -aseet voi myös unlockata saavuttamalla verkkopelissä tason 25. Tähtääminen on erilaista kuin sarjan aiemmissa osissa: tähdätessä katse kiinnittyy kohteeseen ja kaikki muu ympärillä sumenee.
thumb|right|250px|Frostbite-pelimoottorin ansiosta ympäristö on 90 % tuhoutuva. Frostbite DX -pelimoottorin ja uusien pelialustojen kasvanutta tehoreserviä käytetään näkyvimmin luomaan pelimaailma, josta jopa 90 % voi muokkaantua tai tuhoutua. Suurin osa maastosta on tuhottavissa, ja tämän avulla pelaaja voi muodostaa uusia strategioita. Maahan voi tulla isoja kuoppia, ja talojen seinät voivat kaatua. Myös puut ja muu kasvusto voivat kärsiä. Pelin säätila on myös vaihteleva: aurinkoinen sää saattaa vaihtua hiljalleen lähestyvän myrskyrintaman myötä tihkusateeksi.
Muuttuva pelimaailma pakottaa pelaajat miettimään tekemisiään. Seinä ei ole läpäisemätön suoja, eli riittävän iso ammus voi tulla sen läpi ja viedä seinänkin mukanaan. Tästä syystä tarkka-ampuja saattaa lentää taivaan tuuliin. Toisaalta hyvää asemaa etsivä kiväärimies voi ampua oman tähtäilyreiän haluamaansa suuntaan.
Moninpeli
Yleisin pelialue on neljä neliökilometriä, mutta myös 16 neliökilometrin kenttiä löytyy. Tekniikka tukee 9 752 neliökilometrin alueita, mutta niin pitkälle ei mennä vielä tässä pelissä.
Moninpelin ympäristöt ovat melko samannäköisiä kuin Battlefield 2:ssa. Kulkuvälineinä on jeeppejä, tankkeja ja helikoptereita. Tämän lisäksi pelissä on kranaatinheittimiä, konekivääreitä ja jopa sinkoja. Moninpeli sai mukaansa 7. elokuuta 2008 myös aiemmista Battlefield-peleistä tutun Conquest-pelimuodon, joka tulee pelin päivityksen mukana. Päivityksen mukana tulee mahdollisesti myös korjaus peliä vaivanneisiin mikrofoniongelmiin. Pelissä on myös ”dog tag collector”: pelaaja saa aina yhden tuntolevyn jokaisesta taposta, jonka hän on tehnyt puukolla. Valikosta näkee kaikki pelaajat, jotka pelaaja on tappanut veitsellä.
Juoni
Peli sijoittuu lähitulevaisuuden sotaan, jossa vastakkain ovat Venäjä ja Yhdysvallat. Pelin päähenkilö on Preston Marlowe, joka palvelee sotamiehenä Yhdysvaltain maavoimien 222. pataljoonan B-komppaniassa eli niin sanotussa ”Bad Companyssa”, johon on sijoitettu kurittomia sotilaita. Komppaniaa käytetään tykinruokana tilanteissa, joissa paremmin koulutettuja sotilaita ei haluta uhrata turhaan. Marlowe ja hänen ryhmänsä vaarantavat kaiken karkaamalla kesken tehtävän saadakseen haltuunsa kullan, joka on syvällä vihollislinjojen takana.
Kehitys
Pelin tekeminen aloitettiin nollapisteestä. Ensin tehtiin uudet työkalut ja niiden rinnalle uuden sukupolven peliydin, jonka ympärille uusi peli rakennettiin. Pelimaailma on avoin. Battlefield: Bad Companya kehitettiin yli 4 vuotta.
Gold Edition
thumb|left|115px|Battlefield: Bad Company Gold Edition Julkaisun ohessa pelistä tuli myyntiin myös Gold Edition eli kultaversio, jossa pelaaja saa käyttöönsä viisi asetta, jotka normaalin pelin ostajat saavat käyttöönsä vasta moninpelin tasolla 25. Kultaversiossa on myös mukana juliste ja monia vinkkivideoita moninpeliä varten.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Grini
thumb|Grini vuosien 1941–1943 paikkeilla. Grini fangeleir oli natsien keskitysleiri, joka sijaitsi norjalaisessa Bærumin kunnassa, Oslon ulkopuolella. Grini rakennettiin alun perin naisten vankilaksi 1939, mutta sitä alettiin käyttää pääasiassa norjalaisten poliittisten vankien sijoituspaikkana 2. toukokuuta 1941.
Grinin kautta kulki yhteensä 20 000 vankia, ja enimmillään heitä oli yhtäaikaisesti 5 000. Surmattujen lukumäärää ei tiedetä, vaikkakin Gestapo ja poliisi käyttivät aluetta usein kidutustarkoitukseen, ja ainakin kahdeksan vankia teloitettiin. Brittiläiset purjelentokoneilla lähetetyt ilmakuljetusjoukot, joiden tehtävänä oli tuhota Norsk Hydron raskasvesilaitos (operaatio Freshman), syöksyivät Norjan alueella maahan huonojen sääolosuhteiden takia. Pakkolaskusta selviytyneet siirrettiin Griniin ja teloitettiin. Yleensä teloitukset suoritettiin Akershusin linnassa.
Sodan jälkeen vankilaa käytettiin maanpetoksesta tuomittujen norjalaisten säilytyspaikkana, ja sen nimeksi muutettiin Ilebu. Vankila suljettiin 1950, mutta se avattiin uudelleen 1952 pitkäaikaisvangeille tarkoitettuna laitoksena nimeltä Ila landsfengsel og sikringsanstalt.
Katso myös
59.95343°N, 10.58255°W
Matt Ritchie
Matthew Thomas "Matt" Ritchie (s. 10. syyskuuta 1989 Gosport) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on vuodesta 2016 lähtien edustanut Newcastle Unitedia.
Swindon Townissa pelatessaan Ritchie valittiin kaudella 2011–2012 Kakkosliigan vuoden pelaajaksi ja heti seuraavalla kaudella nousun jälkeen ylemmällä sarjatasolla Ykkösliigassa vuoden pelaajaksi. Vuosina 2013–2016 hän edusti AFC Bournemouthia, ensin kevätkauden 2013 ykkösliigassa, sitten kaksi kautta Englannin mestaruussarjassa ja kaudella 2015–2016 Valioliigassa. Newcastlea hän on edustanut kaudella 2016–2017 Mestaruussarjassa ja seuraavasta kaudesta lähtien Valioliigassa. Kausilla 2016–2019 hän pelasi Newcastlessa 35–42 liigaottelua, kausilla 2019–2022 jokaisella 18 ottelua ja kaudella 2022–2023 vain 32 minuuttia seitsemässä ottelussa.
Ritchie edustaa isänsä syntyperään perustuen Skotlannin maajoukkuetta. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Pohjois-Irlantia vastaan maaliskuussa 2015 ja ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Qataria vastaan saman vuoden kesäkuussa. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa maaliskuussa 2018.
Jeff Taffe
Jeffrey Charles Taffe (s. 19. helmikuuta 1981 Hastings, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL:n slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavassa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Taffe on aiemmin pelannut NHL:ssä yhteensä 180 runkosarjaottelua tehopistein 21+25=46 ja keräten 40 jäähyminuuttia.
Pyhä Eskil
thumb|200px|Pyhä Eskil Ytterselön kirkko pienoiskuva|Pyhä Eskil Överselön kirkossa Pyhä Eskil oli piispa ja Södermanlandin pyhimys yhdessä pyhän Botvidin kanssa. Hänet kivitettiin vuonna 1080. Hän oli kotoisin Englannista ja toimi piispana nykyisen Eskilstunan kaupungin tienoilla 1000-luvun puolivälissä.
Eskilin legenda on säilynyt 1200-luvun jälkipuoliskolta. Tuna mainitaan hiippakuntana ja piispan asuinpaikkana n. 1120. Legendan mukaan Eskil oli kotoisin Englannista ja saarnasi kristinuskoa kuningas Inge vanhemman aikana, joka kääntyi kristinuskoon. Ingen seuraaja Blotsven kunnioitti kuitenkin vanhoja jumalia. Eskil yritti estää uhrijuhlan järjestämistä, mutta hänet surmattiin kivittämällä ja kirveeniskulla nykyisen Strängnäsin kaupungin alueella. Eskil kuvataankin useimmiten kolme kiveä kädessään. Hänen ruumiinsa vietiin Tunaan, jonne hänet haudattiin. 1200-luvulla vietettiin marttyyripiispa Eskilin muisto- ja kuolinpäivää 11. kesäkuuta erityisesti Strängnäsin hiippakunnassa, muualla Ruotsissa kesäkuun 12. päivänä, koska perinteisesti 11. kesäkuuta oli suurempiarvoisen, apostoli Barnabaan, muistopäivä.
Jeff Taffe
Junioriura ja yliopistovuodet
Taffe kävi high schoolin kotikaupungissaan Hastingsissa, Minnesotassa. Seattle Thunderbirds varasi hänet 171. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 1998. Taffe ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään. Viimeisen high school -kautensa 1998–1999 päätteeksi hänet palkittiin Minnesotan osavaltion vuoden parhaana high school -pelaajana Minnesota Mr. Hockey -palkinnolla. Jo kesken saman kauden Taffe siirtyi USHL-joukkue Rochester Mustangsiin.
Vuosina 1999–2002 Taffe kävi Minnesotan yliopistoa. Ensimmäisen yliopistokautensa 1999–2000 jälkeen St. Louis Blues varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 30. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2000. Maaliskuussa 2001 seura kuitenkin kauppasi Taffen, Michal Handzušin, Ladislav Nagyn ja kesän 2002 ensimmäisen kierroksen varausvuoron Phoenix Coyotesiin vaihdossa Keith Tkachukiin. Kaudella 2001–2002 hän oli tehoilla 34+24=58 Minnesotan yliopiston paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies John Pohlin jälkeen. Taffe sijoittui koko WCHA:n maalipörssissä toiseksi St. Cloud Staten Mark Hartiganin jälkeen ja pistepörssissä kolmanneksi Pohlin ja Hartiganin jälkeen. Hänet valittiin kauden päätteeksi WCHA:n kolmanteen tähdistökentälliseen. Hän voitti kauden päätteeksi koko NCAA:n mestaruuden.
Pyhä Eskil
Eskilstunan kaupunki on saanut nimensä Eskilin mukaan.
Jeff Taffe
Ammattilaisura
200px|thumb|right|Taffe [[NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin paidassa kaudella 2007–2008.]] Taffe teki huhtikuussa 2002 kolmivuotisen tulokassopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän pelasi kauden 2002–2003 suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Springfield Falconsissa tehden 57 runkosarjaottelussa tehot 23+26=49 sekä viidessä playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Taffe voitti joukkueen sisäisen pistepörssin. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Taffe debytoi samalla kaudella myös Coyotesin NHL-joukkueessa tehden 20 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2003–2004 hän teki siellä 59 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18. Osa Taffen kaudesta eteni kuitenkin Falconsissa ja hänet valittiin AHL:n viikon pelaajaksi 12. lokakuuta 2003. Kauden 2004–2005 Taffe pelasi kokonaan AHL-joukkue Utah Grizzliesissa NHL:n työsulun vuoksi. Elokuussa 2005 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa.
Kaudella 2005–2006 Taffe ehti pelata Coyotesissa vain kaksi ottelua, kunnes seura kauppasi hänet lokakuussa 2005 New York Rangersiin vaihdossa Jamie Lundmarkiin. Taffe pelasi Rangersissa kaksi ottelua ja pelasi suurimmaksi osaksi farmijoukkue Hartford Wolf Packissa, kunnes seura kauppasi hänet takaisin Coyotesiin vaihdossa Martin Sonnenbergiin tammikuussa 2006. Pian kaupan jälkeen seura lähetti Taffen AHL-joukkue San Antonio Rampageen, jossa hän pelasi loppukauden. Heinäkuussa 2006 Taffe teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa. Kaudella 2006–2007 hän oli farmijoukkue Rampagen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 20+20=40. Taffe pelasi Coyotesin NHL-joukkueessa 17 runkosarjaottelua tehopistein 4+2=6.
Heinäkuussa 2007 Taffe teki kaksivuotisen sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän pelasi kaudesta 2007–2008 yli puolet NHL:ssä tehden 45 runkosarjaottelussa tehot 5+7=12. Ison osan kaudestaan Taffe pelasi myös AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa ja hän pelasi myös AHL:n tähdistöottelussa. Kauden 2008–2009 Taffe vietti siellä lähes kokonaan ja oli tehoilla 25+50=75 Wilkes-Barre/Scrantonin paras syöttäjä Janne Pesosen kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Kevään 2009 pudotuspeleissä Taffe oli joukkueen paras pistemies tehoilla 5+6=11. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa ja valittiin liigan viikon pelaajaksi 28. joulukuuta 2008. Taffe pelasi kauden aikana kahdeksan NHL-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä.
Taffe teki heinäkuussa 2009 vapaana agenttina kaksivuotisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän pelasi kauden 2009–2010 pääosin AHL-joukkue Rochester Americansissa, jonka paras maalintekijä Taffe oli 28 osumallaan. Hän teki Panthersin NHL-joukkueessa 21 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Heinäkuussa 2010 seura kauppasi Taffen Chicago Blackhawksiin vaihdossa Marty Reasoneriin. Kauden 2010–2011 hän pelasi yhtä NHL-ottelua lukuun ottamatta kokonaan farmijoukkue Rockford IceHogsissa voittaen joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 30+37=67. Heinäkuussa 2011 Taffe teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Hän pelasi kaudella 2011–2012 viisi NHL-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Suurin osa Taffen kaudesta eteni kuitenkin farmijoukkue Houston Aerosissa, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 18+35=53.
Theodor Alarik Wilander
Theodor Alarik Wilander (14. tammikuuta 1841 Kuusamo – 5. joulukuuta 1909 Nivala) oli suomalainen tuomari ja Uudenkaarlepyyn pormestari.
Luettelo Rooman provinsseista Trajanuksen hallituskauden lopulla
Rooman valtakunta oli laajimmillaan keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117. Siksi Rooman provinssit luetellaan usein tuon aikaisen tilanteen mukaan. Provinssit olivat:
Jeff Taffe
Ammattilaisura
Heinäkuussa 2012 Taffe solmi vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Hershey Bearsin kanssa, kun kausi 2012–2013 alkoi NHL:n työsululla. Hän jakoi koko AHL:n paras syöttöpörssin voiton Rockford IceHogsin Brandon Pirrin kanssa ja sijoittui pistepörssissä toiseksi hänen jälkeensä. Taffe valittiin kauden päätteeksi AHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Taffe teki toukokuussa 2013 kaksivuotisen sopimuksen Ruotsin SHL-liigan Linköpings HC:n kanssa. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin vain noin kaksi viikkoa myöhemmin perhesyihin vedoten. Taffe teki kesäkuussa vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hershey Bearsin kanssa. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli Bearsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 21+26=47.
Theodor Alarik Wilander
Wilanderin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Johan Gabriel Wilander (1811–1892) ja Susanna Karolina Ervast. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Kuopion kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1865. Wilander sai varatuomarin arvon 1869.
Jeff Taffe
Ammattilaisura
Kaudeksi 2014–2015 Taffe teki uudestaan vuoden mittaisen sopimuksen Linköpings HC:n kanssa. Hän sijoittui tehoilla 18+41=59 koko SHL:n pistepörssissä toiseksi edellään vain Örebro HK:n Derek Ryan. Kaudeksi 2015–2016 Taffe siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Neftehimik Nižnekamskiin. Hän oli joukkueen tosieksi paras pistemies Mihal Žukovin jälkeen tehoilla 12+14=26. Kaudeksi 2016–2017 Taffe siirtyi jatkamaan KHL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavaan.
Maajoukkueura
Taffe pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2000 ja 2001. Vuoden 2000 turnauksessa hän oli Yhdysvaltain paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+4=5. Vuoden 2001 turnauksessa Taffe jakoi kuudella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Jon DiSalvatoren kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999.
Theodor Alarik Wilander
Wilander oli Uudenkaarlepyyn pormestarina 1871–1884 ja Piippolan tuomiokunnan tuomarina 1884–1905.
Theodor Alarik Wilander oli naimisissa 1871–1893 Betty Adelaide Sofia Barckin (k. 1893) ja vuodesta 1900 Elin Maria Kuhlefeltin kanssa.
Jesse Metcalfe
thumb|Jesse Metcalfe Jesse Eden Metcalfe (s. 9. joulukuuta 1978 Carmel Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen pitkäkestoisin TV-työnsä oli John Rowlandin rooli sarjassa Täydelliset naiset. Ensimmäinen Metcalfen elokuvaesiintyminen oli vuonna 2006 elokuvassa Kosto on suloinen, jossa hän näytteli Ashantin ja Sophia Bushin kanssa.
Kuumavesipuku
Kuumavesipuku (englanniksi hot water suit) on työsukelluksessa käytettävä erikoissukelluspuku. thumb|JIM-puku Kylmyys on eräs sukeltajan pahimpia vihollisia; ongelmaa on ratkottu monin tavoin. Asia menee monimutkaisemmaksi, jos hengityskaasuna on voimakkaasti lämpöä johtava helium: tavallisessa kuivapuvussa sukeltajat kohmettuisivat nopeasti hengiltä.
Yksi ratkaisu on käyttää puvun täytekaasuna tiheää ja siis lämpöä eristävää argonkaasua; ratkaisu on vain hankala kypäräpuvun kanssa, koska argon ei sovi hengitettäväksi.
Missä on jatkot?
Missä on jatkot? on Frederikin albumi, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 2014. Frederik halusi levylleen teknoa ja siksi tuottajaksi pyydettiin Lasse Turunen. Kappaleiden teossa oli mukana mm. Laura Madekivi, Niina Hartikainen, Lasse Turunen, Vesa-Pekka "Costello" Hautamäki ja Jarmo Roukala (taiteilijanimeltään Jame Roukala).
Kuumavesipuku
Siksi jo varsin varhain kehitettiin kuumavesipuku; se on kuivapuvun sovellus, johon on kaasuliittimen sijasta asennettu kuumavesiventtiili. Puvun sisäpinnalla on erityisen pehmusteen sisälle asennettu reiällinen putkisto, josta kuuma vesi leviää tasaisesti koko keholle. Käytetty vesi poistuu puvun ranteissa ja nilkoissa olevien poistoventtiilien kautta. Puku pitää sukeltajan tasalämpöisenä suurissakin syvyyksissä, joskin ulkopuolinen vuoto saattaa aiheuttaa ongelmia; varsinkin alkuaikana palovammat olivat tavallisia.
Puku vaatii erillisen letkuyhteyden pintaan tai sukelluskelloon, mutta koska saturaatiosukellus tehdään liki poikkeuksetta umbilikaalia eli kaapeli-letku-yhdistelmää käyttäen, ei tämä ole ongelma.
Nykyään kuumavesipuku on lähes ainoa saturaatiosukelluksessa käytettävä pukutyyppi.
Niin sanotut kovat puvut, tunnetuimpana JIM, eivät kuulu saturaatioon: ne ovat oikeastaan raajoilla varustettuja yhden miehen sukellusveneitä, joista muutamissa on jopa itsenäinen potkurein tai vesisuihkupropulsiolla toimiva liikutteluyksikkö. Näitä pukuja käytetään kuten tavallisia kypäräpukuja - tosin syvyyksissä joihin ei tavallisilla välineillä ole mitään asiaa. Hengityskaasuna käytetään saturaatiosta poiketen tavallista ilmaa.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2004
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2004 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti FC United. Viimeiseksi sijoittunut FC Kontu putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue Tikkurilan Palloseura karsi sarjapaikasta Ykkösen AC Kirkkonummen kanssa. TiPS säilytti SM-sarjapaikkansa.
SM-nousukarsinta
TiPS säilytti SM-sarjapaikkansa yhteismaalein 13–0
The Hollies
The Hollies on brittiläinen rock/pop-yhtye, joka perustettiin Manchesterissa vuonna 1962. Yhtyeen tunnetuimpia menestyskappaleita ovat muun muassa "I'm Alive", "Bus Stop", "Stop Stop Stop", "He Ain't Heavy, He's My Brother", "Long Cool Woman (in a Black Dress)" ja "The Air That I Breathe". Yhtye on nimetty vuonna 1959 menehtyneen yhdysvaltalaislaulaja Buddy Hollyn mukaan.
The Holliesin nimi Britannian singlelistoilla näkyi jo toukokuussa 1963, kun heidän levyttämänsä kappale "(Ain't That) Just Like Me" nousi sijalle 25. Tästä alkoi pitkäaikainen menestys, kun hittilevyt seurasivat toisinaan lähes katkeamattomana sarjana. Vuonna 1965 myyntilistojen ykköseksi nousi Britteinsaarilla Hollies-single "I'm Alive". Tämän kappaleen myötä suosio alkoi laajeta nopeasti. Kun Hollies löi itsensä läpi Yhdysvalloissa vuoden 1966 aikana, alkoivat heidän monet hittinsä ylittää miljoonan myydyn levyn rajan ja suosio levitä myös Manner-Eurooppaan.
Varhainen historia
Soittaessaan liverpoolilaisella Cavern-klubilla vuonna 1963 Hollies kiinnitti paikalla olevien kykyjenetsijöiden huomion itseensä. Monikansallisen EMI-yhtiön alaisuudessa toimivan levymerkki Parlophonen edustajat päättivät ottaa Holliesin siipiensä suojaan, jonne oli aiemmin otettu myös The Beatles. Vaikka Hollies ei pystynyt hyödyntämään brittiläisen popmusiikin nostattamaa alkuaikojen hysteriaa, pääsi se osalliseksi tästä löydettyään oman tyylinsä laulaa sointuvasti yhteen. Tästä ensimmäisenä osoituksena oli vuonna 1964 ilmestynyt "Here I Go Again". Seuraavat singlet "Look Through Any Window" ja "Yes I Will" vakiinnuttivat Holliesin asemaa. Jo ennen suosion alkua osa Holliesin jäsenistä vaihtui. Levine korvattiin Tony Hicksillä, kun taas Steele, Rathbone ja vuonna 1963 mukaan tullut Erick Haydock joutuivat antamaan paikkansa rumpali Bobby Elliotille ja bassokitaristi Bernie Calvertille, joka tuli kuitenkin mukaan vasta vuoden 1966 alussa. Tästä alkoi kolme vuotta kestänyt menestys viisikolle Nash, Clarke, Hicks, Elliot ja Calvert.
Vaikka Holliesin LP-levyt eivät olleet suuria menestyksiä oli singlejen suosio taattu. Vuosina 1966-69 levytetyt "I Can't Let Go", "Bus Stop", "Stop, Stop, Stop", "On a Carousel", "Carrie Anne", "Jennifer Eccles", "Listen to Me" ja "Sorry Suzanne" olivat ympäri maailman suosittuja Hollies-kappaleita.
Graham Nashin lähtö
Musiikilliset erimielisyydet repivät kuitenkin Holliesin rivejä. Perustajajäsen Graham Nash halusi muuttaa yhtyeen tyyliä kokeilevampaan suuntaan saamatta idealleen kannatusta. Nashin toivomuksesta levytettiin vuonna 1967 single "King Midas in Reverse", jonka taustalla soivat jouset ja torvisoittimet, ja joka poikkesi selvästi totutusta Holliesin luomasta tyylisuunnasta. Sen b-puoleksi tuli "Everything is Sunshine". Single menestyi suhteellisen huonosti katkaisten sitä edeltäneen hittien sarjan. Isossa-Britanniassa sen paras sijoitus oli 18. Tunnettu manageri Mickie Most totesi Nashille että yhtyeen tulisi pysyä selkeästi omassa tyylissään, millä oli suuri vaikutus hänen päätökseensä lähteä yhtyeestä voidakseen olla vakavammin otettava muusikko. Yhtye teki 1967 kaksi kokonaisuuksiksi tarkoitettua psykedeelissävytteistä albumia Evolution ja Butterfly, joilta ei siten julkaistu singlekappaleita. Suunta herätti ristiriitoja yhtyeen jäsenissä ja osaksi protestimieliala oli avointa; "Olemme yhtä psykedeelisiä kuin kaverit tilaamassa tuoppia olutta"
1970-luvulta 2000-luvulle
thumb|right|The Hollies vuonna 2007. 1970-luvun aikana Holliesin suosion hiipui, mutta ilman singlemenestyksiä he eivät tälläkään vuosikymmenellä jääneet. "I Can't Tell the Bottom from the Top" nousi Britteinsaarilla vuoden 1970 keväällä kymmenen myydyimmän singlen joukkoon. Seuraavana vuonna Allan Clarke siirtyi lyhyeksi jääneelle soolouralleen. Hänen paikkansa täytti ruotsalainen Mikael Rickfors. Clarkin jo lähdettyä yhtyeestä nousi hänen Holliesin riveissä laulamansa "Long Cool Woman (in a Black Dress)" Yhdysvaltojen eniten myydyksi singleksi. Rickforsista pyrittiin kuitenkin tekemään Holliesin uusi ykkösääni ja levymerkki Polydor julkaisi hänen laulamansa singlen "The Baby" Englannissa samaan aikaan Clarken tulkitseman "Long Cool Woman" -laulun kanssa, jonka julkaisi levymerkki EMI. Tämä hämmensi brittiläiset fanit, kun uusi ja vanha Hollies taistelivat listoilla toisiaan vastaan. Rickfors toimi vokalistina myös yhtyeen vuonna 1972 ilmestyneellä Romany-albumilla.
Allan Clarkin laulaman "Long Cool Woman" -singlen suuri menestys Amerikassa vaikeutti uuden Holliesin kokoonpanon ja eritoten laulusolisti Rickforsin yleistä hyväksyntää niin kotimaassa kuin sen ulkopuolellakin. Clarke palasikin yhtyeeseen vuonna 1973 jättäen menestyksemättömäksi osoittautuneen uransa soololaulajana ja korvaten kokoonpanosta poistuneen Rickforsin.
Vuonna 1974 julkaistu single "The Air That I Breathe" palautti The Holliesin listojen kärkipaikoille niin Britteinsaarilla kuin kymmenissä muissakin maissa. Seuraavan vuosikymmenen lopulla Hollies sai kohdalleen odottamattoman levymenestyksen, kun muuan olutmerkki mainosti televisiossa tuotettaan "He Aint Heavy" -kappaleen avulla. Tämän seurauksena jo kertaalleen menestystä saavuttanut levytys nousi Britanniassa myyntitilaston ykköseksi syyskuussa 1988.
Vuonna 1993 Hollies vastaanotti Ivor Novello -palkinnon kunnianosoituksena myötävaikutuksesta brittiläiselle musiikille. Ura jatkui edelleen joskin kokoonpanon miehitys vaihtui hiljalleen. Kun johtavan laulajan asemassa oleva Allan Clarke päätti vetäytyä vuonna 1999 sivuun, siirtyi hänen paikalleen 1960-luvulla The Moven riveissä suosiota niittänyt Carl Wayne, joka toimi Holliesien laulusolistina neljän seuraavan vuoden ajan.
Vuonna 2003 EMI julkaisi kuuden CD-levyn boksin Long Road Home 1963–2003, johon on taltioitu Holliesin musiikkia viideltä eri vuosikymmeneltä.
Jesse Lustberg
Jesse Lustberg (s. 2. elokuuta 1986 Kouvola) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue KooKoossa. Lustberg on pelityyliltään peruspuolustaja. Hänen vahvuuksiin kuuluu kova laukaus, omilla vahvuuksilla pelaaminen ja joukkuepelaaminen. Hänen heikkouksiin kuuluu tilanteiden ennakointi, sijoittuminen, kulmaväännöt sekä ajoittainen ylipelaaminen. Lustberg saa vastuuta alivoimalla.
Seuraura
Lustberg on KooKoon oma kasvatti. Hän pelasi juniorina myös kauden 2002–2003 Espoo Bluesin B-nuorissa. Kaudella 2004–2005 Lustberg teki KooKoossa Mestis-debyyttinsä pelatessaan kauden avausottelun, mutta hän pelasi kuitenkin pääosin A-nuorissa. Lustberg oli tehoilla 10+27=37 koko A-nuorten I-divisioonan tehokkain puolustaja tehoilla 10+27=37. Kaudella 2005–2006 hän pelasi KooKoon Mestis-joukkueessa vain 13 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Lustberg pelasi kautensa vielä suurimmaksi osaksi joukkueen A-nuorissa olleen tehoilla 8+16=24 jälleen A-nuorten I-divisioonan tehokkain puolustaja. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterässä.
Toukokuussa 2009 Lustberg teki sopimuksen Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa pelaavan Ducs de Dijonin kanssa. Yhden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän palasi kaudeksi 2010–2011 kasvattajaseuraansa KooKoohon. Toukokuussa 2011 Lustberg teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kauden 2011–2012 päätteeksi hän voitti Mestis-pronssia. Lustberg vahvisti kauden aikana myös neljän Suomi-sarjan karsintaottelun ajan KooKoon yhteistyöjoukkue KooKoo-65:tä. Huhtikuussa 2012 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa.
Maajoukkueura
Lustberg on pelannut kolme poikien maaottelua.
Korimalli
pienoiskuva|[[Ford Focus|Ford Focuksen sedan-, farmari- ja hatchback-korimallit.]] Korimalli on auton korin mallityyppi. Korimalleja on monia erilaisia ja ne määräävät esimerkiksi jalkatilan, mahdollisuuden lemmikkien kuljettamiseen, auton tavaratilan koon, polttoaineen kulutusmäärän ja rengasmelun.
Henkilöautojen korimalleja
vasen|pienoiskuva|[[Cadillac Series 62|Cadillac Series 62 Convertible – avoauto]] pienoiskuva|[[Porsche 911|Porsche 911 Carrera – coupé-mallinen urheiluauto]] vasen|pienoiskuva|[[Opel Astra – malliesimerkki nykyaikaisesta hatchbackistä]] vasen|pienoiskuva|[[Nissan Qashqai – Suomessakin suosittu crossover]] pienoiskuva|[[Volkswagen Touran – farmaria isompi, mutta pakettiautoa pienempi tila-auto]] vasen|pienoiskuva|[[Ford F-150 on yksi maailman myydyimmistä lava-autoista]] pienoiskuva|[[Mercedes-Benz Sprinter on tunnettu pakettiauto]] pienoiskuva|[[Jeep|Jeepin valmistamat maastoautot ovat tulleet niin tunnetuiksi, että jeepistä on tullut puhekielessä synonyymi maastoautolle]]
Avoauto
Auton korimalli, jossa on taittuva tai kokoonvetäytyvä katto. Tämä tehdään yleensä joustavasta kankaasta tai vinyylistä, mistä nimitys rättikatto. Cabrioletit, eli avoautot, ovat joitain poikkeuksia lukuun ottamatta kaksiovisia. Amerikanenglannissa avoautosta käytetään nimitystä convertible. Jos autossa on kangaskatto mutta kiinteät sivuseinät, kuten Citroën 2CV:ssä, termi on cabrio coach.
Coupé
Kaksiovinen matalakattoinen auton korimalli. Hardtop coupéssa ei ole B-pilareja.
Hatchback / liftback
Korimalli, jossa tavaratilan luukku ulottuu yleensä katon reunasta alas puskuriin ja takaikkuna on osa luukkua. Suomessa siitä on epävirallisesti auton muodosta riippuen käytetty nimiä viistoperä ja pystyperä. Liftback-termiä yleensä käytetään isommista autoista, jotka ovat periaatteessa korityypiltään hatchbackejä (viisiovisia), mutta kuitenkin muotoiluiltaan muistuttavat enemmän sedania. Saabin termi viisioviselle hatchbackille on combi coupé.
Sedan / porrasperä
Porrasperässä auton takaikkunan alaosan ja tavaratilan luukun välissä on ”porras” eikä luukkua ole saranoitu takaikkunan kanssa yhteen. Sedanit ovat kaksi- tai neliovisia, kun taas hatchbackit ovat kolmi- tai viisiovisia.
Farmari
Auton kattoa on jatkettu perään saakka tavaratilan kasvattamiseksi. Korimallissa on monikäyttöiset sisätilat ja tavaratila saadaan vielä suuremmaksi takapenkin selkänojaa kääntämällä. Lähes poikkeuksetta viisiovisia.
Tila-auto
Tavallista henkilöautoa tilavampi auto, joka on suunniteltu henkilöiden kuljettamiseen takaosassa. Tavara- ja henkilökuljetustilaa ei ole yleensä eroteltu.
Crossover / katumaasturi / SUV
Ajoneuvoja, jotka ovat varusteltu perinteisesti maastoautoista tutuilla ominaisuuksilla, mutta ovat kuitenkin suunniteltu käytettäväksi pääosin kaupungeissa ja tavallisilla autoteillä.
Minibussi
Pakettiauton kaltainen umpiauto, joka on tarkoitetu henkilöiden kuljettamiseen. Tavaratila yleensä on erotettu matkustamosta. Penkkirivejä matkustamossa voi olla 2-5. Nimi tulee Volkswagen T1 Kleinbusista.
Lava-auto / avolava
Tavarankuljetukseen tarkoitettu yleensä erillisrunkoinen ajoneuvo, jossa ohjaamon takana on avonainen kuormatila.
Maastoauto
Auto, joka on suunniteltu kulkemaan vaativissa tieolosuhteissa ja maastossa tieverkoston ulkopuolella.
Ruumisauto
Ruumisauto korityyppinä tarkoittaa farmariakin pidempää ja korkeampaa korimallia, joka on tarkoitettu sopimaan ruumisarkkujen kuljettamiseen.
Limusiini
Pitkä loisto- tai vuokra-auto, joka on perinteisesti väriltään musta tai valkoinen. Limusiinin rakenteelle tyypillistä on ohjaamon ja matkustamon erottaminen väliseinällä. Seinässä voi olla avattava ikkuna.
Landau
Limusiinin kaltainen loisto- tai vuokra-auto, jossa ajajan tila on avonainen kun taas matkustamo umpinainen. Myös landaulette.
Phaeton
Kaksiovinen avo- tai umpiauto, jossa tuulilasin A-pilarien ja takalasin välissä ei ole B-pilareja.
Roadster / Spyder
Kaksiovinen avoauto, jossa ei ole takapenkkejä.
Vladimir Kirillovitš Romanov
Vladimir Kirillovitš Romanov (30. elokuuta 1917 Porvoo, Suomen suuriruhtinaskunta – 21. huhtikuuta 1992 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli venäläinen suuriruhtinas ja Romanov-suvun päämies vuodesta 1938 kuolemaansa asti. Häntä pidettiin perimysjärjestyksen mukaisena keisarillisen Venäjän kruununtavoittelijana.
Director’s cut
Director’s cut tarkoittaa seuraavia asioita:
Vladimir Kirillovitš Romanov
Elämäkerta
Vladimir Kirillovitšin vanhemmat Kirill Vladimirovitš Romanov ja Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha pakenivat Venäjän vallankumouksen tieltä vuonna 1917 turvaan Suomeen, Haikon kartanoon. Vladimir Kirillovitš syntyi Porvoossa ja hänet kastettiin Haikossa. Suomesta Romanovin perhe muutti vuonna 1919 Coburgiin, Saksaan ja lopulta vuonna 1925 Ranskaan, missä hänen vanhempansa asuivat koko loppuelämänsä.
Elävän kuvan museo
Elävän kuvan museo oli Helsingissä vuosina 2008–2015 sijainnut Kansallisen audiovisuaalisen instituutin museo, joka keskittyi ensisijaisesti Suomen elokuvakulttuuriin.
Vladimir Kirillovitš Romanov
Elämäkerta
1930-luvulla Vladimir Kirillovitš asui Englannissa, jossa hän työskenteli autotehtaassa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Saint-Brieuc'ssä, Bretagnessa. Vuonna 1944 Saksan armeija vaati häntä lähtemään, koska pelättiin vihollisen maihinnousua. Hän asui vanhimman sisarensa Maria Kirillovnan miehen, Emich-Leningenin prinssi Karlin linnassa Amorbachissa, Baijerissa vuoteen 1945. Saksan tappion jälkeen suuriruhtinas pelkäsi jäävänsä neuvostoliittolaisten vangiksi ja siirtyi Itävaltaan ja sitten Liechtensteinin rajalle. Kuitenkaan Liechtenstein ja sen paremmin Sveitsikään ei antanut hänelle viisumia, joten hän palasi takaisin Itävaltaan missä hän asui kuukauden amerikkalaisten miehitysvyöhykkeellä.
Vladimirin täti Orleansin Beatrice, Orleansin prinssi Alfonson vaimo hankki hänelle Espanjan viisumin. Vladimir asui San Lucarssa. Espanjasta Vladimir muutti Yhdysvaltoihin. Loppuelämänsä Vladimir Kirillovitš Romanov asui lähinnä Madridissa, mutta vietti paljon aikaa myös Bretagnessa ja Pariisissa.
Elävän kuvan museo
Museon yli 10 000 esineen kokoelma kuvasi työtä elokuva-alan eri alueilla. Pääosa kokoelmasta sijoittui ajallisesti 1930-luvulta nykyhetkeen. Kokoelmaan kuului elokuvauksessa, laboroinnissa ja elokuvan esityksessä käytettyjä laitteita, tarpeistoa, pukuja ja paperitavaraa, kuten pääsylippuja ja elokuvajulisteita. Museo keräsi myös elokuvaa edeltäneen ajan kuvanesitysperinteeseen kuuluvaa aineistoa, kuten taikalyhtyjä. Kokoelmia kartutettiin lahjoituksilla ja jossain määrin myös ostoin.
Tommi Liski
Tommi Henrik Liski (s. 17. kesäkuuta 1971 Jokioinen) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Liski tunnetaan rooleistaan käsikirjoittamissaan televisiosarjoissa Kimmo (2012–2017) ja Kallio (2010).
Elävän kuvan museo
Museo sijaitsi Helsingissä Kalasataman taiteilijatalossa, Verkkosaarenkadun kulmassa osoitteessa Vanha talvitie 9, noin 400 metriä Kalasataman metroasemalta pohjoiseen. Elävän kuvan museo sulki näyttelytilansa Kalasatamassa 4. kesäkuuta 2015.
Tommi Liski
Liski on valmistunut Teatterikorkeakoulusta 1997 ja on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Jatko-opintoja hän suoritti Yhdysvalloissa ensin Stella Adler Studiossa ja sitten Los Angelesissa Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa. Liski on näytellyt muun muassa Koko-teatterissa, Kajaanin kaupunginteatterissa, Kuopion kaupunginteatterissa ja Vaasan kaupunginteatterissa.
Liski palkittiin vuoden käsikirjoittajan Kultaisella Venlalla 2012 yhdessä Petja Peltomaan kanssa televisiosarjasta Kimmo.
Vladimir Kirillovitš Romanov
Elämäkerta
Vladimir Kirillovitš vieraili Venäjällä ensimmäistä kertaa marraskuussa vuonna 1991 tuolloisen Pietarin kaupunginjohtajan Anatoli Sobtšakin kutsusta. Matkan aikana hän tapasi myös Venäjän ortodoksisen kirkon johtajan, patriarkka Aleksei II:n. Tämä matka jäi hänen ainoakseen Venäjälle. Vladimir kuoli sydänkohtaukseen ollessaan vierailulla Miamissa, Yhdysvaltain Floridassa huhtikuussa 1992.
Suuriruhtinas Vladimir haudattiin suurin juhlallisuuksin Pietari-Paavalin linnoitukseen Pietariin. Samassa linnoituksessa lepäävät nykyään kaikki Venäjän keisarikunnan hallitsijat aina Aleksanteri Nevskistä Nikolai II:een. Vladimir Kirillovitšin kuoleman jälkeen hänen tyttärensä Maria Vladimirovna Romanova julistautui Romanov-suvun johtajaksi ja Venäjän kruununtavoittelijaksi; perimysjärjestyksestä on myös muita tulkintoja. Keisari Paavali I:n vuonna 1797 säätämän kruununperimysjärjestyksen mukaan Venäjän keisarikunnan kruunu periytyisi vain mieslinjaa pitkin eli naiset eivät olisi oikeutettuja perimykseen. Tämän lain oletetaan juontuvan tsaari Paavalin äärimmäisen vaikeasta suhteesta äitiinsä Katariina Suureen.
Isaac Carström
Isaac (Isak) Carström (2. kesäkuuta 1818 Oulu – 15. tammikuuta 1892 Pori) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.
Carströmin vanhemmat olivat Isak Carström (k. 1838) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Montin. Carströmin isä oli toiminut Oulussa kauppiaana ja raatimiehenä ja myöhemmin hän omisti maatilan Nakkilan Anolassa. Nuorempi Carström kävi Turun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1838.
Carström toimi kauppiaana Porissa 1840–1887. Hän perusti J. E. Wahlgrenin kanssa kauppaliikkeen Isaac Carström & Co. Liikkeellä oli 1863 koko Suomen neljänneksi suurin kauppalaivasto ja se omisti 40 prosenttia Porin laivoista. Carström osti porilaisten kauppiaiden W. Rosenlewin ja J. G. Holmbergin kanssa Hämeenkyrön Susikosken sahan vuonna 1853 ja Isaac Carström & Co oli samana vuonna mukana perustamassa Poriin baijerilaista olutpanimoa sekä tiilitehdasta jossa toisena osakkaana oli ruukuntekijä Robert Rosendahl. Vuonna 1861 Isaac Carström oli mukana perustamassa Isonsannan höyrysahaa. Hän oli perustajaosakkaana myös Reposaaren laivaveistämössä. Vuonna 1866 Isonsannan höyrysahan konkurssin seurauksena Carström ja hänen yhtiökumppaninsa Wahlgren joutuivat vararikkoon.
Jim Benton
Jim Benton (s. 31. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on tunnettu muun muassa Rakas nuija päiväkirjani (engl. Dear Dumb Diary) ja It's Happy Bunny -kirjasarjoistaan.
Dear Dumb Diary
(suom. Rakas nuija päiväkirjani)
Brasilian koripallomaajoukkue
Brasilian koripallomaajoukkue edustaa Brasiliaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Brasilian koripalloliitto.
Brasilian maajoukkue on saavuttanut olympialaisissa kolme pronssimitalia. Lontoossa 1948 se hävisi välieräottelussa Ranskalle pistein 33–43 ja kukisti pronssiottelussa Meksikon 52–47. Rooman kisoissa 1960 Brasilia sijoittui neljän joukkueen loppusarjassa Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton jälkeen kolmanneksi. Tokiossa 1964 Brasilia hävisi välieräottelussa Neuvostoliitolle 47–53 mutta voitti pronssiottelussa Puerto Ricon 76–60.
Brasilia sai ensimmäisen MM-mitalinsa, hopean, kotikisoissaan 1954; ratkaisuottelussa se hävisi Yhdysvalloille 41–62. Kaksissa seuraavissa kisoissa Brasilia voitti maailmanmestaruuden. Chilen kisoissa 1959 se hävisi kaksi kertaa Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ja Bulgaria hylättiin, koska ne eivät suostuneet poliittisista syistä pelaamaan Taiwania vastaan. Ratkaisevassa ottelussa Brasilia voitti hopeajoukkue Yhdysvallat 81–67. Kotikisoissaan 1963 Brasilia voitti mestaruuden kukistettuaan ratkaisuottelussa Jugoslavian 90–71. Uruguayssa 1967 Brasilia sai Neuvostoliiton ja Jugoslavian jälkeen pronssia. Jugoslavian MM-kisoissa 1970 Brasilia sai hopeaa hävittyään kultaa voittaneelle isäntäjoukkueelle 55–80. Filippiinien MM-kisoissa 1978 Brasilia sai Jugoslavian ja Neuvostoliiton jälkeen pronssia.
Amerikan-mestaruuskilpailuissa Brasilia on saanut kultaa 1984, 1988, 2005 ja 2009, hopeaa 1995, 2001, 2011 sekä pronssia 1989, 1992 ja 1997. Pan-Amerikan kisojen koripalloturnauksessa Brasilia on saanut kultaa 1971, 1987, 1999, 2003, 2007 ja 2015, hopeaa 1963 ja 1983 sekä pronssia 1951, 1955, 1959, 1975, 1979 ja 1995. Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Brasilia on saanut vuoteen 2012 mennessä 18 kultaa, 13 hopeaa ja kahdeksan pronssia.
==Olympialaiset ==
Frederick Douglass
Frederick Douglass (17. helmikuuta 1818 – 20. helmikuuta 1895), alkuperäiseltä nimeltään Frederick Bailey, oli yhdysvaltalainen abolitionisti, puhuja, kirjailija ja valtiomies. Hän oli eräs orjuuden tunnetuimmista vastustajista Yhdysvalloissa.