cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lahden Veteraanisoittokunta
Soittokunta on osallistunut myös Karjalankannaksella, Laatokan Karjalassa ja Kostamuksessa sijaitsevien kenttähautausmaiden sekä sankaripatsaiden ja muiden muistomerkkien vihkimistilaisuuksissa. Edellä mainitut vuosille 1992–2000 ajoittuneet matkat toteutettiin Opetusministeriön kutsusta. Viimeisin matka Karjalankannakselle tehtiin 13. kesäkuuta 2004, jolloin Kivennavan Siiranmäellä vietettiin Siiranmäen taisteluiden 60-vuotismuistojuhlaa sekä paljastettiin taisteluiden muistomerkki.
Esiintymisiä soittokunnalla on viime vuosina ollut vuosittain 40–50 tapahtumassa. Omien tilaisuuksien juhlistamiseksi ja näkyvyyden lisäämiseksi yhdistykselle hankittiin oma kantolippu, joka vihittiin käyttöön yhdistyksen 25-vuotisjuhlassa 25. maaliskuuta 2001.
Vespot
Vespot (Grammicolepididae) on pietarinkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin ja Tyynenmeren syvistä vesistä.
Lajit ja anatomia
Vespojen heimoon kuuluu kolme sukua ja kolme lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Grammicolepidinae ja Macrurocyttinae. Vespolajit ovat piikkivespo (Grammicolepis brachiusculus), piikkipietari (Macrurocyttus acanthopodus) ja täplävespo (Xenolepidichthys dalgleishi). Heimon kalat ovat pieniä tai keskikokoisia, suurimmat niistä voivat olla 65 cm:n mittaisia. Kalojen ruumis on usein litteä, korkea ja nelikulmainen. Tyypillisiä piirteitä ovat myös 5–7 selkäevän piikkiä ja 2 tai 3 peräevän piikkiä, jotka näkyvät selvästi erityisesti piikkipietarilla, pieni suu sekä korkeat ja kapeat suomut. Nuorten vespojen peräevän ensimmäinen ruoto ja selkäevän toinen ruoto ovat hyvin pitkät, jopa pitempiä kuin kalan kokonaispituus. Vespot ovat hopeanharmaita, ja ruumiissa voi olla tummempia täpliä erityisesti nuorilla kaloilla.
Levinneisyys
Vespolajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin ja Tyynenmeren lämpimiltä alueilta. Ne ovat syvänveden kaloja, jotka elävät tyypillisesti lähellä pohjaa 100–800 metrin syvyydessä.
Kees Broekman
Cornelis ”Kees” Broekman (2. heinäkuuta 1927 De Lier – 8. marraskuuta 1992 Berliini, Saksa) oli alankomaalainen pikaluistelija.
Broekman luisteli olympialaisissa hopealle kaksi kertaa: hän sijoittui Oslossa 1952 toiseksi sekä 5 000:lla että 10 000 metrillä. Pistesijoille hän ylti lisäksi 1 500 metrillä Oslossa 1952 (viides), 5 000 metrillä Sankt Moritzissa 1948 (kuudes) ja Cortina d’Ampezzossa 1956 (neljäs) sekä 10 000 metrillä Sankt Moritzissa 1948 (viides) ja Cortina d'Ampezzossa 1956 (viides). Broekman kilpaili myös neljänsissä olympiakisoissa, Squaw Valleyssa 1960.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailuista Broekman saavutti hopeaa Oslossa 1949. EM-kilpailuista hän saavutti kultaa Hamarista 1953 ja hopeaa Östersundista 1952.
H. P. Maya
Heinz Peter Maya (21. elokuuta 1944 Villach, Kärnten – 22. helmikuuta 2012 ) oli itävaltalainen taiteilija.
Maya toimi vuosia Kärntenin taideyhdistyksessä. Vuodesta 1986 hän toimi 24 vuotta Ingeborg-Bachmann-Preisin näyttämösuunnittelijana.
Chatham-Kent
Chatham-Kent on kaupunkioikeudet omaava kunta Kanadassa, Ontarion provinssissa. Alueen väkiluku on 108 589 (2006) asukasta. Kunnan alue on pääasiassa maatalouden käytössä, teollisuuden keskittyessä suurempiin taajamiin.
Vuonna 1998 Kentin piirikunta ja Chathamin kaupunki yhdistettiin Chatham-Kentin kunnaksi.
Historia
Chathamin kaupunki sai alkunsa 1790-luvulla, kun kaupungin läpi virtaavan Thamesjoen varteen perustettiin laivatelakka. Kaupungin nimi saatiin Englannissa, Kentin kreivikunnassa sijainneesta Chathamin kaupungista, jossa myös sijaitsi laivatelakka. Amerikan vallankumouksen lopussa tapahtuneen Gnadenhutten verilöylyn seurauksena joukko kristittyjä munsee-intiaaneja muutti alueelle, joka nykyisin tunnetaan Moraviantownin esikaupunkina.
Vuoden 1812 sodan Thamesin taistelu käytiin 5. lokakuuta 1813, Moraviantownin ja Thamesvillen esikaupunkien välisellä alueella.
1800-luvulla alue oli osa maanalaista rautatietä, jota pitkin mustat orjat pakenivat Yhdysvaltojen eteläisistä osavaltiosta heille myötämielisten valkoisten avustuksella pohjoiseen ja aina Kanadaan saakka.
Ennen yhdistymistä Kentin piirikuntaan kuuluivat esikaupungit Camden, Chatham, Dover, Harwich, Howard, Orford, Raleigh, Romney, Tilbury East ja Zone.
Vuonna 1998 Kentin piirikunta ja Chathamin kaupunki yhdistettiin Chatham-Kentin kunnaksi.
Teppo Heikkinen
Teppo Heikkinen (s. 12. marraskuuta 1950) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Heikkinen edusti koko uransa ajan vuosina 1968–1982 Oulun Työväen Palloilijoita mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa. Kaikkiaan Heikkinen pelasi 7 kauden aikana 112 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 18 maalia.
Maajoukkueessa Heikkinen pelasi vuosina 1976–1977 yhteensä 12 maaottelua, joissa hän teki yhden maalia.
Luosujärvi
Luosujärvi on pieni järvi Lapin läänissä Kolarin kunnassa, Yllästunturin länsipuolella. Pääosin järven länsirannalla, sijaitsee Luosun kylä. Nimi Luosu tulee muinaisesta lapin murteen sanasta luossa, joka tarkoittaa Lapin jokien yläjuoksulle vaeltanutta lohta. Järvi laskee Luosujoen ja Ylläsjoen kautta Tornionjokeen.
Peste Noire
Vuonna 2007 Horna-nimisen suomalaisen pitkänlinjan black metal -yhtyeen kanssa julkaistulla yhteislevyllä on Peste Noirelta Paysage Mauvais -niminen kappale. Kyseinen biisi löytyy myös Folkfuck Folie -albumilta. Faminen oman La Mesnie Herlequin -nimisen levy-yhtiön kautta julkaistiin 20.6.2013 Peste Noire -nimeä kantava viides täyspitkä albumi. Levymerkki on julkaissut myös ranskalaista Sale Freux -yhtyettä sekä uusintapainoksia vanhemmista Peste Noire -albumeista.
A Drug for All Seasons
A Drug for All Seasons on F5-yhtyeen ensimmäinen, vuonna 2004 ilmestynyt albumi.
Lovetšin kaupunginstadion
Kaupunginstadion on monikäyttöinen stadion Lovetšissa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Liteks Lovetšin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 7 000 ihmistä.
Ruskopelikaani
Ruskopelikaani (Pelecanus occidentalis) on pelikaanilajeista pienin. Se on myös yksi Pohjois-Amerikan tunnetuimmista lintulajeista.
Koko ja ulkonäkö
Ruskopelikaanin pituus on täysikasvuisena noin 115 cm. Aikuisella linnulla on ruskea niska ja muutoin lajin tuntee hyvin sen venyvästä nokkapussista ja ruskeahkosta värityksestä. Sukupuolet ovat samannäköiset.
Levinneisyys
Lajia tavataan rannikkojen tuntumassa Washingtonin osavaltiosta ja Virginiasta Pohjois-Amerikassa aina Chilen rannikolle ja Amazonin suulle saakka Etelä-Amerikassa. Pohjois-Amerikan linnut lentävät etelään talvehtimaan pesimisen jälkeen.
Elinympäristö
Laji on paikoin yleinenkin rannikoilla ja jokien suistoissa. Se voi kesyyntyä hyvinkin rohkeaksi kalojen kerjääjäksi kalastajilta.
Lisääntyminen
Ruskopelikaani pesii satojenkin parien muodostamissa yhdyskunnissa, jotka ovat yleensä rannikon lähistöllä, etenkin saarilla. Pari rakentaa yhdessä pesän risuista, enimmäkseen puuhun, mutta joskus myös maahan. Pesässä on 2–3 munaa, joita koiras ja naaras hautovat yhdessä noin kuukauden.
Silver Banshee
Silver Banshee siviilinimeltään Siobhan McDougal on DC Comicsin luoma superroistotar. Silver Bansheen ensitapaaminen tapahtui lehdessä Action Comics #595 vuonna 1987. Hahmon on luonnut John Byrne. Silver Bansheen kyvyt ovat luoda korkeaa ääntä, supernopeus, kestävyys ja kyky teleportata.
Ruskopelikaani
Ravinto
Ruskopelikaanin ravinto koostuu pääasiassa kaloista, joiden perään lintu syöksysukeltaa korkealtakin ilmasta.
Edustus kulttuurissa
Vuonna 1998 yhdysvaltalainen kapellimestari David Woodard suoritti rekviemen Kalifornian ruskealle pelikaanille rannalla, jonne eläin oli pudonnut.
Silver Banshee
Taustaa
Siobhan McDougal oli Garrett McDougalin esikoinen, vanhan gaelilaisen klaanin patriarkka, joka on miehittänyt saarta puolivälissä Skotlannin ja Irlannin välillä tuhannen sukupolven ajan. Tällä saarella on linna Broen, jossa McDougalin esikoiset käyvät läpi rituaalin todistaakseen olevansa kelvollisia johtamaan klaania. Kun Siobhan oli nuori, hän matkusti ympäri maailmaa ja palasi Broenin linnaan vasta kuultuaan isänsä kuolemasta. Hänen setänsä Seamus päätti, ettei kukaan nainen johtaisi klaania, ja aikoi suunnitella veljensä Bevanin tuloa uudeksi patriarkaksi. Siobhan jatkoi perherituaalia yksin, joka sisälsi yliluonnollisten voimien kutsumisen valtaan. Bevan keskeytti hänet, ja häiriötekijä osoittautui tuhoisaksi, kun hänet raahattiin pois helvetin alamaailmaan. Entiteetti nimeltä "Crone" myönsi hänelle valtuudet ja kyvyn palata Maahan Silver Bansheena, mutta vaati maksua okkulttisen kirjan muodossa, joka kuului hänen isälleen. Hän huomasi, että hänen isänsä kirjakokoelma oli lähetetty myyntiin Yhdysvaltoihin. Hänen tehtävänsä toi hänet Metropolisiin. Kaikkien hänen etsintöjensa tiellä olleen tappaminen kiinnitti Teräsmiehen huomion, joka pystyi kukistamaan hänet, kun hän tajusi, että hän voi tappaa ihmisen vain kerran, kun hän kääntyi pois jostakin, joka muistutti edellistä uhria. Teeskentelemällä kuolemaansa Teräsmies pystyi palkkaamaan Metsästäjän Marsista hyökkäämään Bansheen kimppuun esittäytymällä Teräsmiehen haamuksi. Hän ei pystynyt voittamaan Teräsmiestä, joten hän päätti vetäytyä ja jatkaa tehtäväänsä myöhemmin.
Silver Banshee palasi Metropolisiin vielä kahdesti, mutta Teräsmies pysäytti hänet molemmilla kerroilla. Batman lopulta löysi kirjan varastettujen tavaroiden joukosta Gotham Citystä. Teräsmies toi kirjan Castle Broenille, missä hän kohtasi Silver Bansheen. Kruunu ilmestyi linnalle, ja saatuaan arvoituksellisen varoituksen Teräsmiehelle, hän raahasi Bansheen, Bevanin ja Seamuksen pois Netherworldiin.
Leesburgissa Terästyttö pelasti Silver Bansheen Satanuksen Netherworldista, kun kaaosvirta toi Styx-joen kaupunkiin. Silver Banshee jäi hämmentyneeseen tilaan ja palasi lopulta psykoottiseen persoonaansa ja käytti Terästytön ystävää Mattietä isäntänä riehuessaan kaduilla. Mattie ja Silver Banshee jatkoivat läheiseen Schnaffenburgiin, missä Mattie yritti kostaa Gerald McFeelle, joka tappoi veljensä "Final Night" -elokuvan aikana ollessaan Gorilla Groddin kiihotuksissa. Terästyttö rauhoitti Silver Bansheeta ja erotti Mattien hänestä, mikä johti Silver Bansheen tilapäiseen katoamiseen.
The New 52 sarjakuvissa Silver Bansheen nimeksi on kerrottu Siobhan Smythe ja hahmon alkuperä oli erilainen.
Aguazul
Aguazul on kunta, joka sijaitsee Casanaren departementissa Kolumbiassa. Maastolle ovat tyypillisiä laajat tasankoalueet. Lähellä sijaitsee myös Andien itäinen vuorijono. Naapurikuntia ovat Pajaríto, Recetor, Maní ja Tauramena. Departamentin pääkaupunkiin, Yopaliin on matkaa 27 kilometriä. Kunnassa on noin 33 000 asukasta, joista enemmistö on miehiä. Lapset ja nuoret muodostavat valtaosan kunnan ikäjakaumasta.
Historia
Aguazul perustettiin vuonna 1954. Se sai nimensä Únetejoen sinisen värin mukaan. Kunnan ensimmäiset nimet olivat Zapatosa ja myöhemmin Sevilla. La Violencian ajan väkivaltaisuudet raunioittivat kunnan vuonna 1948.
Talous
Kunnan pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjatalous. Aguazulissa viljellään riisiä, keittobanaania, maniokkia, palmuöljyä, kahvia, kaakaota ja maissia. Alueella on myös jonkin verran öljyntuotantoa.
Ilmasto
Aguazul kuuluu trooppiseen vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26 astetta. Lyhyitä kuivia kausia lukuun ottamatta alueella sataa runsaasti. Vuosittainen sademäärä on yli 3000 millimetriä.
Nähtävyydet
Kunnassa on useita kauniita luonnonkohteita, kuten esimerkiksi Cueva de los Achaguas ja Únetejoen varsi. Parque del Arroz on vapaajanviettopaikka, jossa järjestetään erilaisia tapahtumia.
Tina Majorino
Albertina Marie ”Tina” Majorino (s. 7. helmikuuta 1985 Westlake, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi lapsinäyttelijänä elokuvissa Andre, Kun mies löytää naisen ja Waterworld. Majorino jätti uransa vuonna 1999, mutta palasi näyttelemisen pariin vuonna 2004 elokuvassa Dynamiitti Napoleon. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Veronica Mars, Big Love ja Greyn anatomia.
Ura
Tina Majorino aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hän esiintyi televisiosarjassa Camp Wilder vuosina 1992–1993. Majorino näytteli elokuvissa Andre, Corrina – rakkauden laulu, Kun mies löytää naisen ja Waterworld. Hän oli kolmesti ehdolla Young Artist Award -palkinnon saajaksi. Vuonna 1999 Majorino esiintyi pääosassa televisioelokuvassa Liisa ihmemaassa. Elokuvan ilmestyttyä hän jätti elokuvauransa.
Majorino palasi näyttelijäntyöhön vuonna 2004 ja esiintyi Cindy ”Mac” Mackenzien roolissa televisiosarjassa Veronica Mars vuoteen 2007. Hän esitti Debiä elokuvassa Dynamiitti Napoleon. Majorino oli mukana sarjassa Big Love vuosina 2006–2011. Vuonna 2010 hän esiintyi pääosassa Pinkin musiikkivideossa "Fuckin' Perfect". Vuonna 2012 hän esitti vampyyria True Blood -sarjassa ja palasi Debin rooliin Dynamiitti Napoleon -elokuvan animoidussa televisioversiossa Napoleon Dynamite.
Nykyään Majorino näyttelee harjoittelija Heather Brooksia sairaalasarjassa Greyn anatomia. Majorino näytteli vuonna 2014 yhtä pääroolia rikossarjassa Legends. Hän on vieraillut televisiosarjoissa Bones, Castle ja Ilman johtolankaa.
Aarnivalkean koulu
Aarnivalkean koulu on peruskoulun luokkien 1–6 koulu Tapiolassa, Espoossa. Koulun vastaavana rehtorina toimii Erja Oila, apulaisrehtoreina Mikko Hömmö sekä Aino Tola ja koulusihteerinä Jenna Harris. Koulu perustettiin vuonna 1957, ja siellä opiskelee noin 300 oppilasta. Sisäilmaongelmien vuoksi koulun opetus siirtyi 10.8.2017 Pohjois-Tapiolan koulun tiloihin sekä Pohjois-Tapiolan koulun piha-alueella sijaitsevaan parakkiin. Nyt koulun toiminta on siirtynyt takaisin Aarnivalkean koulun omalle tontille siirtokelpoiseen kouluun.
Yleisopetus on koulussa kaksisarjainen. Lisäksi koulussa on kolme kuntouttavaa pienluokkaa, joissa opiskelijoiden koulukuntoa parannetaan matkalla sairaalakoulusta omaan lähikouluun.
Chrony
Chrony on NTP-protokollan toteuttava ohjelmisto, joka on saatavilla Linuxille, FreeBSD:lle, NetBSD:lle, macOS:lle ja Solaris-käyttöjärjestelmälle. Ohjelma tukee NTP-protokollan versiota 4 (NTPv4, ). Chrony ei perustu ntpd:n ohjelmakoodiin vaan on tyhjästä luotu toteutus. Chronyn on alun perin kehittänyt Richard Curnow ja sitä ylläpitää Miroslav Lichvar.
Aarnivalkean koulu
Aarnivalkean koulu tarjoaa ranskan ja englannin kielen opetusta jo ensimmäisestä luokasta lähtien. Muita koulussa opetettavia kieliä ovat saksa neljänneltä luokalta ja ruotsi kuudennelta luokalta alkaen.
Chrony
Ohjelma pärjäsi hyvin CII:n auditoinnissa NTP-protokollan toteutuksien vertailussa. Chronyn toteutuksen on auditoinut myös Cure53.
Aarnivalkean koulu
Koulu sijaitsee Espoon Tapiolassa, Aarnivalkeantie 9 E:ssä.
Magnus Bahne
Magnus Bahne (s. 15. maaliskuuta 1979 Kaarina) on uransa lopettanut suomalainen jalkapallomaalivahti. Bahne edusti suurimman osan urastaan FC Inter Turkua, jonka riveissä hän pelasi 14 kauden ajan.
Aarnivalkean koulu
Koulurakennusten historia
Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelemaa modernistista ja kokeilevaa Aarnivalkean koulua pidetään uraauurtavana ja merkittävänä osana Tapiolan puistokaupunkia, missä suosittiin kokeellisia suunnitteluratkaisuja. Rakennuksen mitoitus noudattaa aikansa tiukkaa lainsäädäntöä, mutta rakennusmääräyksistä on monin osin poikettu. Koulun arkkitehtuurin keskeisiä piirteitä ovat muun muassa kattoikkunoiden tuoma valoisuus, puuelementeistä rakennetut kevyet ulkoseinät, näkymät pihoille ja suora yhteys luokkahuoneista pihalle. Matalan koulurakennuksen vieressä on alun perin opettajien asunnoiksi tarkoitettuja rivitaloja, yksi kaksikerroksinen ja sittemmin koulu- ja kerhotiloiksi muutetut kaksi yksikerroksista.
Magnus Bahne
Ura
Bahne teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 9. toukokuuta 1999 ottelussa FC Jazzia vastaan. Kaudella 2001 Englannin Valioliigan seura Charlton Athletic kutsui hänet viikon testileirille ja kaudella 2005 hän vieraili norjalaisen Fredrikstadin testileirillä, mutta jäi kuitenkin ilman sopimusta. Bahne kävi myös kaudella 2006 norjalaisen IK Startin leirillä, mutta sopimusta ei kuitenkaan syntynyt.
Kaudeksi 2007 Bahne siirtyi Allsvenskanin Halmstad BK:hon ilmaisella siirrolla. Hän nousi heti joukkueessaan ykkösmaalivahdiksi ja häntä pidettiin myös yhtenä parhaimmista Allsvenskan-maalivahdeista. Loukkaantuminen elokuussa 2007 kuitenkin pilasi Bahnen loppukauden.
Vuonna 2010 Bahne siirtyi sarjatasoa alemmaksi Superettanissa pelanneen Assyriska FF:n riveihin. Vuonna 2011 Bahne palasi takaisin Suomeen ja FC Interiin, kun hän solmi marraskuussa 2010 seuran kanssa vuoden mittaisen sopimuksen.
Yksityiselämä
Hänen veljensä on näyttelijä Martin Bahne.
24. maaliskuuta
24. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 83. päivä (84. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 282 päivää. Monissa juliaanisen kalenterin eurooppalaisissa versioissa 24. maaliskuuta on vuoden 365. eli viimeinen päivä.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 23. maaliskuuta, 25. maaliskuuta
Tšulpan Hamatova
Tšulpan Nailevna Hamatova (,, s. 1. lokakuuta 1975 Kazan, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen näyttelijä, joka on työskennellyt niin elokuvien kuin television ja teatterin parissa. Hänen debyyttinsä valkokankaalla oli Vadim Abdrašitovin vuoden 1997 elokuvassa "Tanssijan aika" (Время танцора). Suomessa Yle näytti vuonna 2010 Arbatin lapset -sarjan, jossa Hamatova oli naispääosassa. Hamatovan on sanottu olevan johtavimpia Venäjän näyttelijöitä. Hänelle on myönnetty muun muassa maan korkein kunnianimike, "Venäjän federaation kansantaiteilija". Hän on näytellyt myös ulkomailla. Vuonna 2022 Hamatova asuu Latviassa ja työskentelee Riikan paikallisessa teatterissa Jaunais Rīgas teātris. vasen|pienoiskuva|"Lasten hematologian, onkologian ja immunologian liittovaltion tutkimuksen- ja kliinisen keskuksen" avajaiset Moskovassa (2011). Tšulpan Hamatova sen aikaisen pääministerin [[Vladimir Putin|Vladimir Putinin vieressä oikealla.]] Hamatova on ollut mukana hyväntekeväisyystoiminnassa, joka keskittyy auttamaan onkologisista ja hematologisista sairauksista kärsiviä lapsia. Yhdessä näyttelijä Dina Korzunin kanssa vuosina 2005-2006, Hamatova järjesti hyväntekeväisyyskonsertin "Anna minulle elämä" (Подари мне жизнь). Hamatova on Armen Sargsjanin kanssa perustanut hyväntekeväisyyssäätiön "Lahjoita elämä" (Подари жизнь). Vuonna 2014 Hamatova oli venäläisen lehden "Ogonjok" (Огонёк) "100 vaikutusvaltaisinta naista Venäjällä" -listauksessa sijalla 14. Samaisena vuonna Hamatova oli Sotšin talviolympialaisissa yksi kuudesta olympialipun kantajista avajaisseremonioissa.
Tšulpanin veli Šamil Hamatov on myös näyttelijä.
Tšebyšovin lause
Matematiikassa Tšebyšovin lause, joka tunnetaan myös nimellä Bertrandin postulaatti, on alkulukuteoriaan liittyvä tulos. Sen mukaan jos n on mielivaltainen positiivinen kokonaisluku, on joukossa aina vähintään yksi alkuluku. Joseph Bertrand osoitti väitteen todeksi lukuun 3\cdot 10^6 asti. Väitteen todisti Pafnuti Tšebyšov vuonna 1850. Ramanujan löysi kuitenkin lauseelle yksinkertaisemman todistuksen samoin kuin Paul Erdős vuonna 1932.
Joensuun ravirata
Joensuun tärkein vuosittainen tapahtuma on lämminverisille tarkoitettu suurkilpailu Joensuu-ajo, joka on järjestetty vuodesta 1991 lähtien. Kuninkuusravit raviradalla on ajettu vuosina 1984, 2000 ja 2015. Joensuun vanhalla raviradalla ne järjestettiin 1948.
Vuonna 2010 raviradan yhteyteen valmistui Joensuun kaupungin eläinklinikka. . Raviradan vieressä on Laulurinne sekä Joensuun leirintäalue.
Partiopiiri
Partiopiiri on useiden maiden partiotoiminnassa käytetty hallinnollinen yksikkö, joka toimii paikallisten lippukuntien yhteistyöelimenä.
Suomen partiopiirit
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry:llä on 11 partiopiiriä. Ne myötäilevät maakuntien rajoja, pois luettuna Finlands Svenska Scouter r.f. (FiSSc), joka on Suomen ruotsinkielisten lippukuntien valtakunnallinen partiopiiri. Piirissä on lippukuntia, ja lippukuntien määrät vaihtelevat piireissä 11:stä 150:een. Ennen piiriuudistusta piirejä oli 18 - mm. Järvi-Suomen partiolaisten alueella toimi aiemmin viisi itsenäistä partiopiiriä. Partiopiireistä pienin on Pohjois-Savon partiolaiset(PoSaPa) johon kuuluu 2 lippukuntaa. Ennen PoSaPa käsitti kaikki Pohjois-Savon maakunnan lippukunnat.
Matkalla pohjoiseen
Matkalla pohjoiseen on Juha ”Watt” Vainion säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1981. Kappale julkaistiin singlenä, ja sen b-puolella on ”Jaska ja Eetu ja Eikka”. Se julkaistiin myös neljä vuotta myöhemmin ilmestyneellä albumilla Elämää ja erotiikkaa. Kappaleen sanoitukset käsittelevät muun muassa impotenssia ja muita miehisiä ongelmia. Sanoista nousikin kohu, jota ruodittiin kiivaasti muun muassa lehtien palstoilla. Vainio osallistui laulullaan Syksyn sävel -laulukilpailuun.
Laulun tarina
Kappaleessa ryhmä vanhempia miehiä ajelee autolla Kaamasen tiellä. Keskustelut liittyvät miehisiin ongelmiin, kuten impotenssiin. Kappale sisältääkin kuuluisat lauseet ”Mies kun tulee tiettyyn ikään, niin ei sillä pelaa mikään” ja ”Sen näkee naamasta, kun lakkaa saamasta”. Laulun henkilöitä ovat laulun minän lisäksi Masa, Mattson ja Numminen sekä potenssiuutetta myynyt Nuorgamin Jouni. Kappaleen Mattson sai nimensä Vainion ystävältä Antero Mattsonilta ja autoa ajanut Numminen toimittaja Juha Nummiselta, joka ei todellisuudessa edes ajanut autoa.
Kappaleen tarinan tausta
Kappaleen tarinan taustasta on useampia, toisistaan hieman eroavia versioita. Se on saanut alkunsa Vainion, hänen vaimonsa Pirkon ja heidän tyttärensä Katin lomamatkalta. He olivat menossa Kirkkoniemeen, Pohjois-Norjaan ja ajoivat Nuorgamin suoralla, kunnes lujaa ajanut norjalainen auto osui heidän autoonsa, vaikka Vainio yritti väistää. Autossa oli ollut kaksi vanhaa pariskuntaa. Samaan aikaan paikalle saapui suomalaisia eläkeläisiä kuljettanut linja-auto. Bussissa ollut eläkkeelle jäänyt poliisi alkoi hoitaa tilannetta. Vesisateen takia Vainioiden porukka ja norjalaiset pariskunnat siirtyivät tekemään paperitöitä matkamuistomyymälän suojaan. Reijo Ikävalkon kirjan mukaan Vainio sai matkamuistomyymälän pitäjältä muistoksi lapinleukun.
Perillä Kirkkoniemessä tarinasta alkoi löytyä hauskoja puolia. Vainion pariskunta vitsaili, että norjalaispapoilla oli ollut kova kiire hakemaan poronsarviuutetta eivätkä he siksi olleet huomanneet muuta liikennettä.
Äänitys
”Matkalla pohjoiseen” äänitettiin Takomo-studiolla Helsingissä vuonna 1981. Äänittäjänä toimi Jukka Teittinen, ja kappaleen tuotti ja sovitti Jaakko Salo. Kapellimestarina oli Veikko Samuli.
Alkuperäisversiossa oli mukana seuraavat muusikot:
Menestys ja kappaleesta syntynyt kohu
Kappale selviytyi vuonna 1981 Syksyn sävelen finaaliin ja sijoittui kolmanneksi. Se sai jonkin verran myös negatiivista kritiikkiä; Muun muassa Erkki Pälli ja Tapani Ripatti paheksuivat kappaleen teemaa ja kävivät kiivasta väittelyä Vainion kanssa lehtien palstoilla. Ripatin mielestä kappale oli Vainion tekemistä huonoin.
Helsingin Sanomien toimittaja Pauli Heikkilä taas oli Vainion puolella. Hän sanoi Ripattia ”tyhmäksi mieheksi, kun ei pidä Juha Vainion lauluista”.
Vainio vastasi Ripatille Hymy-lehden pakinassaan seuraavasti (ote):
Erkki Pälli taas oli jo Vainion edellistä levyä arvostellessa mennyt henkilökohtaisuuksiin ja kommentoinut Hymyssä sanoen ”Ei kai alkoholista ole tullut hänelle (Vainiolle) kompleksi kun hän itse on raivoraittiiksi?”. Vainio kiivastui tästä ja vastasi Hymyssä seuraavasti (ote):
Pälli vastasi vielä parissa pakinassa ja kirjoitti muun muassa ”Ilmeisesti Vainiollekin on käynyt kuten hän toteaa rallissaan Kaamasen tiellä: Mies kun tulee tiettyyn ikään, niin ei sillä pelaa mikään... on vain valitettavaa, että hän itse on näköjään saavuttanut tuon iän varsin nuorena, 44-vuotiaana.”
Myöhemmin kohu kappaleesta laantui, ja kappaleen menestyksen myötä laulun kertosäe elää vielä 2000-luvullakin.
Muiden julkaisuja
Oman versionsa kappaleesta ovat julkaisseet muun muassa Vesa-Matti Loiri ja Erkki Liikanen. Loirin versio on hänen albuminsa Ystävän laulut II avauskappale. Liikasen versio on albumilla Juha Vainion lauluja. Molempien albumien sisältö koostuu Vainion sanoittamista kappaleista.
Parlamentaarikko
Parlamentaarikko on parlamentin jäsen, jonka kansalaiset ovat valinneet vaaleilla. Parlamentaarikot ovat edustuksellisen demokratian vallankäyttäjiä. Parlamentaarikkojen nimitys ja valintatapa vaihtelevat eri yhteiskunnissa.
Lorenzo di Bonaventura
Lorenzo di Bonaventura (s. 1957) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tunnetaan muun muassa Hasbron lelusarjaan pohjautuvista elokuvista Transformers ja G.I. Joe: The Rise of Cobra. Hän työskenteli 1990-luvulla Warner Bros. elokuvatuotannon johtokunnassa ja on toiminut elokuvien tuottajana vuodesta 2005 lähtien.
The Beautiful Road to Albinbam
The Beautiful Road to Albinbam on suomalaisamerikkalainen independent-elokuva. Elokuva kertoo suomalaisen Mikan ja amerikkalaisen Annien yhteisestä road tripistä kesäisessä Suomessa. Elokuvan pääosissa toimivat Ilkka Hämäläinen ja Tasha Ann Ladwig, jotka myös käsikirjoittivat elokuvan. Elokuvan on ohjannut ja leikannut Teemu Villikka. Pääsävellystyöstä on vastannut Tapani Siirtola. Elokuvatarkastamon antama ikäraja elokuvalle on kielletty alle 11-vuotailta.
Elokuvan Kouvolan Sanomiin arvostelleen Satu Kurrin mukaan elokuvan vahvuuksia oli kuvallinen ilmaisu ja heikkouksia liian lavea kerronta ja hän kirjoitti elokuvasta seuraavasti: ''Rosoinen jälki, kapinallisuus ja riippumattomuus tuovat mieleen amerikkalaiset indie-sisarelokuvat, jotka eivät tarvitse massiivista budjettia. Kotoisessa Albinbamissa kesäinen Suomi ja Kouvola lähiympäristöineen hymyilevät ja näyttävät parhaita puoliaan auton ikkunan läpi.... ... Elokuvan heikkouksia ovat leikkaus ja käsikirjoitus. Napakampi leikkaus olisi ryhdistänyt elokuvaa ja karsinut turhat rönsyt. Elokuvan loppuosan takautumat sekoittavat katsojan, ja kohtausten kertaaminen saa elokuvan näyttämään musiikkivideolta.''
Elokuvan ensi-ilta oli perjantaina 5. maaliskuuta 2010 kouvolalaisessa elokuvateatteri Studio123:ssa.
Yhdysvaltain Grand Prix 1974
Yhdysvaltain Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. lokakuuta 1974 Watkins Glenin radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Carlos Reutemann. Voitto oli Reutemannille kauden kolmas. Emerson Fittipaldi ja Clay Regazzoni lähtivät kilpailuun MM-sarjan mestaruustaistelun osalta tasapistetilanteessa, mutta Regazzonin auto sai vaurioita kilpailun aikana ja Fittipaldista tuli maailmanmestari.
Helmuth Koinigg menehtyi kilpailussa. Kilpailu oli hänelle vasta kolmas. Onnettomuuden seurauksena hänen tallikaverinsa José Dolhem vetäytyi kilpailusta.
Leo Tujunen
Leo Armas Tujunen (4. tammikuuta 1910 Joroinen – 5. marraskuuta 1988) oli Suomen Kuvalehden päätoimittaja 1960–1974 ja Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtaja 1953–1954.
Ennen siirtymistään Suomen Kuvalehteen toimituspäälliköksi Tujunen oli Oikeistolehtien sanomapalvelun päätoimittaja vuosina 1950–1954.
Tujusen puoliso oli tiedottaja Jatta Tujunen.
Hirviön kosto
Hirviön kosto (, tunnetaan myös nimillä Return of the Creature ja Return of the Black Lagoon) on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut scifikauhuelokuva, jonka on ohjannut Jack Arnold. Elokuva on jatkoa elokuvalle Mustan laguunin hirviö (1954). Elokuva kuvattiin 3-D:nä. Elokuvan pääosissa nähdään John Agar, Lori Nelson, John Bromfield ja Nestor Paiva. Näyttelijälegenda Clint Eastwood tekee tässä elokuvassa ensimmäisen elokuvaroolinsa.
Elizabeth Roemer
Elizabeth Roemer (9. syyskuuta 1929 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 8. huhtikuuta 2016 Tucson, Arizona, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka tutki komeettoja ja asteroideja. Roemer oli professorina Arizonan yliopistossa.
Lukion jälkeen Roemer opiskeli Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä jossa hän suoritti Bachelor-tutkinnon (BS) vuonna 1950. Vuonna 1955 hän suoritti lisäksi tohtoritutkinnon (Doctor of Philosophy (PhD)) jonka jälkeen hän toimi oli Yhdysvaltain laivaston tähtitieteilijä Yhdysvaltojen merivoimien observatoriossa Flagstaffissa, Arizonassa ( (NOFS)). Vuonna 1966 hän siirtyi Arizonan yliopistoon jossa hän työskenteli Lunar and Planetary Laboratoryssä. Häntä pyydettiin mukaan komiteaan joka perusti planeettatieteiden osaston vuonna 1972. Hänen erikoislaansa oli astrometria sekä pikkuplaneetat ja komeetat. Uransa aikana hän löysi 79 komeettaa, kaksi asteroidia: 1930 Lucifer ja 1983 Bok ja Jupiterin Themisto kuun. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988 Arizonan yliopistosta, mutta toimi tähtitieteen parissa aktiivisesti ennen kuolemaansa vuonna 2016.
Edward Simon
Edward Simon (s. 27. heinäkuuta 1969 Punta Cardón) on venezuelalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Simon lähti Yhdysvaltoihin vuonna 1981. Hän opiskeli Philadelphian Taiteiden yliopistossa stipendillä klassista pianonsoittoa ja musiikin esittämistä ennen siirtymistään jazzpianonsoiton opintojen pariin Manhattan School of Musiciin. Simonin opettajiin kuului Sophia Rosoff. Ensimmäinen levytys, jolla Simon soitti, oli Greg Osbyn albumi Mind Games (1988). Seuraavana vuonna hän liittyi saksofonisti Bobby Watsonin Horizon-kokoonpanoon, jossa pysyi vuoteen 1994. Tämän jälkeen hän toimi vuoteen 2002 jäsenenä trumpetisti Terence Blanchardin yhtyeessä. Samanaikaisesti hän esiintyi muiden muassa Kevin Eubanksin, Dave Binneyn, Herbie Mannin ja Mark Turnerin levyillä.
Debyytin oman kokoonpanonsa johtajana Simon teki levyllä Beauty Within (1994). Hänen kokoonpanojensa levyillä ovat esiintyneet myös Anthony Jackson, Horacio Hernández, Larry Grenadier, Adam Cruz, Mark Turner, Milton Cardona, Dave Binney, Diego Urcola, John Patitucci, Eric Harland, Avishai Cohen, Brian Blade, Ben Street ja Pernell Saturnino. Simon oli vuonna 2000 Binneyn kanssa mukana perustamassa Afinidad-jazzkvartettia, jonka samanniminen debyyttialbumi julkaistiin vuonna 2001. Hän perusti vuonna 2003 lisäksi Ensemble Venezuelan, jossa yhdisti jazzia kotimaansa musiikkiperinteisiin. Vuonna 2005 Chamber Music America tilasi Simonilta kokoonpanolle sävellettävän venezuelalaisen sarjan. Simon kokosi yhteen kymmenen muusikkoa Yhdysvalloista, Venezuelasta ja Kolumbiasta levyttääkseen sarjan Brooklynin Systems Two -studiolla vuonna 2012. Albumi Venezuelan Suite julkaistiin Sunnyside-levymerkillä tammikuussa 2014. Simon on soittanut myös SF Jazz Collectivessa.
Simon on buddhalainen, jonka hengellisiin innoittajiin on kuulunut Thich Nhat Hanh.
Mustapoppeli
Mustapoppeli (Populus nigra) on isokokoinen, pitkäikäinen lehtipuu. Se voi elää 250- tai jopa 300-vuotiaaksi. Puu voi kasvaa 35 metriä korkeaksi, ja sen lehvästö voi olla 20 m leveä. Mustapoppelista on kolme alalajia, jotka eroavat toisistaan lähinnä karvaisuudeltaan.
Lajikkeita
Mustapoppelin tunnettuja lajikkeita ovat:
Tuholaiset
Mustapoppelin kasvinsyöjiä ovat ainakin seuraavat: puuntuhooja (Cossus cossus), raitakärsäkäs (Cryptorhynchus lapathi), Paranthrene dollii, pallokalvaja (Plagiodera versicolora) ja runkohaapsanen (Saperda carcharias).
Vepsä (sukunimi)
Vepsä on suomenkielinen sukunimi. Nykyisenä nimenä Vepsä on 508 henkilöllä. . Nimenä Vepsä on yleinen Etelä ja Laatokan-karjalassa.
Anke Angela
Anke Angela on Klaus-Dieter Oelze Shiffahrtsin rahtilaiva, jonka haltijana on Gibraltarille rekisteröity Echoship ApS. Alus on valmistunut 1984 nimellä Claudia-Isabel
Play It Loud
Play It Loud on brittiläisen Slade-yhtyeen 28. marraskuuta 1970 julkaistu toinen albumi. Se ei saavuttanut ilmestyessään listasijoituksia mutta nousi vuonna 1973 Kanadassa sijalle 40. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, jonka tuotti Chas Chandler.
Anke Angela
Valmistus
Asselilainen K. Braack GmbH & Co. KG tilasi aluksen Hampurista operoivalle Braack Schiffarts KG varustamolleen Schiffswerft Hugo Petersiltä Wewelsflethistä. Sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1984 telakkanumerolla 598 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 30. syyskuuta. Alus valmistui 1. marraskuuta.
Play It Loud
Sladen esikoisalbumiin Beginnings verrattuna Play It Loud on musiikiltaan ja teemoiltaan yhtenäisempi. Yhtye siirtyi albumilla kohti hard rockia. Levyn singlet olivat jo ennen albumia ilmestyneet ”The Shape of Things to Come” sekä ”Know Who You Are”, joka oli uusi, sanoitettu versio Beginnings-albumilla julkaistusta ”Genesis”-instrumentaalista.
Anke Angela
Palvelus
Claudia-Isabell myytiin hampurilaiselle Klaus Dieter Oelze KG:lle. Alus sai joulukuussa 1997 nimen Anke-Angela ja se rekisteröitiin Antigua ja Barbudalle. Se siirrettiin tammikuussa 2005 Gibraltarille.
Play It Loud
Albumin julkaisi Britanniassa Polydor Records ja Yhdysvalloissa Cotillion Records. Albumista on myöhemmin julkaistu useita uusintapainoksia. CD-levynä se julkaistiin ensimmäisen kerran 1991. Vuonna 2006 albumi ilmestyi remasteroituna samalla levyllä yhdessä Beginnings-albumin kanssa.
Tausta
Ambrose Sladen vuonna 1969 ilmestynyt esikoisalbumi Beginnings oli epäonnistunut kaupallisesti, minkä vuoksi yhtye ja sen uusi manageri Chas Chandler joutuivat pohtimaan uusia keinoja yhtyeen uran edistämiseksi. Chandler ei pitänyt debyyttilevystä, vaan uskoi yhtyeen hyötyvän itse kirjoitetusta kappalemateriaalista. Hän myös keksi skinhead-imagon, jonka hän toivoi lisäävän kiinnostusta yhtyettä kohtaan. Kitaristi Dave Hill ja basisti Jim Lea järkyttyivät tyylistä, mutta lopulta yhtye suostui kokeilemaan ideaa. Soittajien hiukset leikattiin lyhyiksi ja heidät puettiin Dr. Martens -kenkiin sekä henkseleihin.
Anke Angela
Palvelus
Laiva ajoi karille Itämerellä Kalmarinsalmessa 10. tammikuuta 2012. Kapteenia ja perämiestä epäillään ruorijuopumuksesta.
Play It Loud
Tausta
Samanaikaisesti imagonvaihdoksen kanssa myös yhtyeen nimi vaihdettiin. Nimellä The Slade julkaistiin lokakuussa 1969 single ”Wild Winds Are Blowing”, joka sekään ei menestynyt. Samoin kävi maaliskuussa 1970 julkaistulle singlelle ”The Shape of Things to Come”, joka julkaistiin lopulliseksi jääneellä Slade-nimellä, ilman the-artikkelia. Jatkuvien floppien vuoksi manageri Chandler siirsi Sladen Fontana Recordsilta Polydor Recordsille. Ajatuksena oli, että isompi levy-yhtiö mahdollistaisi isomman levymyynnin.
Työstö
pienoiskuva|[[Olympic Studios]] Sladen toinen albumi Play It Loud äänitettiin kolmessa viikossa Länsi-Lontoon Barnesissa sijaitsevilla Olympic-studioilla. Chandler halusi levylle esikoisalbumia vähemmän lainakappaleita, mutta yhtyeen jäsenet eivät olleet etukäteen miettineet työnjakoa lauluntekoa varten. Studiossa he päättivät jakaa yhtyeen puoliksi kahteen lauluntekijätiimiin. Niistä toisen muodostivat kitaristit Noddy Holder ja Dave Hill ja toisen basisti Jim Lea ja rumpali Don Powell. Kaksikoista työteliäämpi oli Lea ja Powell, sillä lopulliselle albumille ei päätynyt yhtäkään Holderin ja Hillin yhdessä tekemää kappaletta. Holder osallistui Lean ja Powellin kanssa joidenkin kappaleiden tekemiseen. Powellin mukaan hänellä ja Lealla oli toisinaan vaikeuksia saada kappaleita valmiiksi, joten Holder auttoi heitä sanoitusten viimeistelyssä. Dave Hill oli mukana tekemässä ainoastaan kappaletta ”Know Who You Are”, joka ilmestyi ennen albumia singlenä B-puolenaan ”Dapple Rose”.
Don Powell on muistellut, että Olympic Studiosin uusi studio oli albumin äänittämisen aikaan juuri valmistunut. Ykkösstudiossa oli tyypillinen 8-raitanauhuri, mutta Sladen käyttämässä kakkosstudiossa raitoja oli aikakaudelleen mittavat 16.
Powellin mukaan studiossa kului aikaa, koska yhtye harjoitteli siellä kappaleita. Itse nauhoitus sujui sen sijaan nopeasti. Yhtye soitti kappaleiden pohjaraidat samanaikaisesti, ja ne yleensä päätyivät levylle sellaisenaan. Myös solisti-kitaristi Holder lauloi pohjaraidalle samanaikaisesti soittimien kanssa livetunnelman luomiseksi. Samasta syystä hän soitti laulaessaan kitaraa, vaikka sitä ei ollut kytketty, ja hänen kitararaitansa nauhoitettiin myöhemmin päällekkäisäänityksellä. Joskus Holder äänitti vielä erikseen pari lauluraitaa, mutta tuottaja Chandler hyllytti ne turhina, koska laulu oli jo nauhalla. Myöhemmin pohjaraidan päälle äänitettiin vielä joitakin yksittäisiä soittimia, kuten piano.
Tyyli
Play It Loud -albumilla Sladen musiikki kehittyi hard rockin suuntaan, jota yhtyeeltä kuultiin myöhemminkin. Rate Your Music -sivustolla albumin genreiksi määritellään hard rockin lisäksi rock, poprock ja boogierock. Uuden tuottajan Chas Chandlerin tyyli korosti aiempaa enemmän bassokitaraa ja pianoa. Jim Lean mielestä levy ei edustanut yhtyeen konserteille tyypillistä soundia, vaan oli liian kuiva. Albumilla on Sladelle epätyypillinen melankolinen ja nihilistinen tunnelma. Don Powellin mielestä Slade yritti olla albumia tehdessään liian älykäs. Albumilla on huomattavaa myös kappaleiden lyhyys, sillä niistä vain neljä on yli kolme minuuttia pitkiä.
Yhtyeen esikoisalbumi Beginnings oli pitkälti kokoelma yksittäisiä kappaleita, mutta Play It Loud -albumi on musiikillisesti yhtenäinen ja sillä on teema. Sillä on myös covereiden sijaan enemmän yhtyeen itse kirjoittamia kappaleita. Jukka Perttusen ja Keijo Väistön teoksessa Slade – hämmästyttävä rock’n’roll syndrooma (2004) albumia kuvataan ”hengeltään ehkä sen tuntemamme Sladen debyytiksi”. Tätä perustellaan myös vahvalla kappalemateriaalilla.
AllMusic-sivuston Joe Viglione näkee albumilla vaikutteita aikakautensa yhtyeiltä Ten Years After, Black Sabbath, The Move, The Yardbirds, The Beatles, Steppenwolf ja Kaleidoscope. Yllättävänä hän pitää sitä, että vaikutteita ei ole kuitenkaan otettu The Animalsilta ja Jimi Hendrixiltä, joiden kanssa tuottaja Chandler oli joko soittanut tai työskennellyt. Esimerkiksi yhtyeen oma kappale ”Pouk Hill” nojaa enemmän rockiin kuin Hendrixin ja Eric Burdonin kaltaiseen bluesiin.
Kappalemateriaali
Albumin avauskappale on ”Raven”. Joe Viglione näkee siinä vaikutteita Ten Years After -yhtyeeltä. Hidastempoinen ”See Us Here” on aikakaudelleen tyypillinen, hieman Black Sabbath -tyylinen heavykappale. Solisti Noddy Holder huutaa puolustusta yhtyeelle: ”See us here, see us there. Pick us out from anywhere.” Jim Lean ja Don Powellin kirjoittama ”Dapple Rose” on tunnelmaltaan rauhallisempi ja surullisempi. Musiikillisesti se on saanut vaikutteita Beatlesilta, ja Lea soittaa siinä viulua. Powellin kirjoittama sanoitus kertoo hevosesta. Inspiraation antoivat hänen nuoruusmaisemissaan leiriytyneiden ihmisten hevoset ja aasit. Niistä ei pidetty huolta, mikä suretti Powellia.
Alun perin Bread-yhtyeen vuonna 1969 levyttämä ”Could I” on ensimmäinen albumin kolmesta lainakappaleesta. Siinä on hieman vaikutteita purukumipopista, mutta Sladen esittämänä se on soundimaailmaltaan rujompi. ”Could I” koostuu kahdesta erilaisesta osasta, joista toinen on kappaleen nimeä toistava rajumpi A-osa ja toinen hidastempoisempi B-osa. Kappaleessa ”One Way Hotel” on albumin monen muun kappaleen tavoin lohduton sanoma. Musiikillisesti se etenee raskaampaan suuntaan ja sisältää myös stemmalaulua. Hieman erilainen versio kappaleesta oli ilmestynyt jo ennen itse albumia ”Wild Winds Are Blowing” -singlen B-puolella. Singleversion kitaroissa on enemmän jazz-vaikutteita. ”The Shape of Things to Come” on cover-versio Barry Mannin ja Cynthia Weilin kirjoittamasta kappaleesta. Sen levytti alun perin vuonna 1968 yhtye Max Frost and the Troopers, ja se kuultiin samanvuotisessa elokuvassa Kadun hurjat.
B-puolen aloittava ”Know Who You Are” on uusi versio yhtyeen esikoisalbumilla julkaistusta instrumentaalista ”Genesis”. Siihen lisättiin sanat ja falsettistemmat sekä säröä komppikitaraan. Sanoituksen kirjoitti Powell, jonka mukaan osa siitä kertoo Dave Hillistä. ”Know Who You Are” keräsi enemmän huomiota vuonna 1972, jolloin se julkaistiin Slade Alive! -livealbumilla. ”I Remember” on basisti Jim Lean ja rumpali Don Powellin yhdessä kirjoittama kappale, joka alkaa kitaran ja bassokitaran yhdessä soittamalla riffillä ennen kuin lähtee kunnolla liikkeelle. Monitasoinen kappale sisältää progressiivisia vaikutteita. Powellin kirjoittama sanoitus kertoo miehestä, joka menettää muistinsa. Ironisesti Powell joutui vuonna 1973 vakavaan auto-onnettomuuteen, joka aiheutti hänelle itselleen ongelmia muistin kanssa. ”Pouk Hill” kertoo yhtyeen esikoisalbumin kansikuvasessiosta samannimisellä mäellä. Yhtyeen jäsenet palelivat ylävartalot paljaana keskellä talvea: You passed us by / Not a second glance / Bluer than blue / We were froze to the bone. Säe Dick took a shot and he got us viittaa valokuvaaja Richard Stirlingiin.
”Angelina” on cover-versio Neil Innesin kirjoittamasta ja The World -yhtyeen vuonna 1970 julkaisemasta kappaleesta. Siinä tunnustetaan rakkaus Angelina-nimiselle naiselle. Joe Viglione kuvaa kappaletta pop-bluesiksi, joka muistuttaa ZZ Topin 1970-luvun alun tyyliä. Perttusen ja Väistön kirjan mukaan ”Angelina” aloittaa albumin kolmen viimeisen kappaleen muodostaman ketjun, jonka kaikissa kappaleissa on vahva kertosäe. ”Dirty Joker” sisältää jälleen stemmalaulua sekä funk-tyylistä kitaraa ja bassokitaraa. Albumin päättää ”Sweet Box”, jota Perttunen ja Väistö vertaavat falsettistemmojen vuoksi Sweet-yhtyeeseen. Kappale alkaa harmonialaululla, jossa luetellaan yksittäisiä sanoja.
Kansitaide
pienois|pysty|Myöhemmän CD-painoksen kansikuva. Albumin kansikuvan otti Gered Mankowitz ja suunnitteli Hamish & Gustav -yhtiö. Kuvassa Sladen jäsenet ovat kuvattuina kadulla lyhyissä hiuksissaan, mutta skinhead-vaatetuksen sijaan he ovat pukeutuneet pääasiassa tavonomaisempiin asusteisiin. Aiempaa tyyliä on ainoastaan hieman jäljellä Powellissa (kuvassa toinen oikealla) ja Leassa (oikealla). Noddy Holder kertoi vuonna 2005, että Slade sai paljon kritiikkiä skinhead-imagostaan, joten yhtye alkoi pikku hiljaa luopua siitä. Yhtyeen ulkonäkö muuttui värikkäämmäksi ja Dr. Martensin kengät vaihtuivat korkokenkiin.
Albumin alkuperäisen version takakannessa on saman ruskea-valkoisen kuvan negatiiviversio. Alkuperäisen painoksen tunnistaa esimerkiksi kannen Polydor Super -merkinnästä.
Saman kuvaussession kuvia käytettiin lisäksi Sladen useissa tuon ajan singlejulkaisuissa.
Myynti ja painokset
pienois|pysty|Alkuperäisen Britannian painoksen vinyylietiketti. Play It Loud -albumin julkaisi Polydor Records 28. marraskuuta 1970. Albumi ei noussut listoille Britanniassa. Polydor julkaisi albumista Euroopassa myös Slade – Startrack Vol. 5 -nimisen version, jossa on erilainen kansi mutta samat kappaleet. Yhdysvalloissa Play It Loud -albumin julkaisi Cotillion Records. Vuonna 1973 albumi saavutti pientä menestystä Kanadassa, jossa se nousi sijalle 40. Seuraavana vuonna 1974 Karussell-yhtiö julkaisi Saksan liittotasavallassa uusintapainoksen, jossa oli erilainen kansi.
Noddy Holder kertoi haastattelussa vuonna 1975:
Albumia mainostaakseen yhtye esiintyi vuoden 1970 aikana kolmesti Britannian television Disco 2 -ohjelmassa ja esitti kappaleet ”The Shape of Things to Come”, ”Know Who You Are” ja ”Sweet Box”. Tallenteita ei ole julkaistu alkuperäisen ajankohdan jälkeen.
Play It Loud julkaistiin ilmestymisvuonnaan 1970 vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäinen CD-versio julkaistiin 1991. Vuonna 2006 se julkaistiin remasteroituna samalla levyllä albumin Beginnings kanssa nimellä Beginnings / Play It Loud. Sillä ovat myös bonuskappaleet ”Wild Winds Are Blowing” ja ”Get Down and Get with It”.
Kriitikoiden arvioita
Brittiläinen New Musical Express -lehti albumin arvostelussaan kiinnitti huomiota soiton ja laulun aggressiivisuuteen, vaikkakin kirjoittaja mainitsi yhtyeen myös osaavan säädellä äänenvoimakkuutta taidokkaasti. Hän kritisoi solisti Holderia liiasta huutamisesta mutta toisaalta koki hänen äänenkäyttönsä olevan mahdollisesti osa yhtyeen viehätystä. Melodisemmasta kappaleesta hän mainitsi esimerkkinä laulun ”Could I”. Kirjoittaja myös sanoo, että yhtye onnistuu hyvän rytmin ja kättentaputusten luomisessa kappaleessa ”Dirty Joker” ja että kappaleessa ”Sweet Box” yhtye hyökkää raivolla kitaroiden ja laulun kanssa.
Yhdysvaltain Illinoisissa julkaistavan The Dispatch -lehden Dink Lorance kuvasi albumia kehumisen arvoiseksi vaivannäöksi. Yhtyeen erikoisuutena hän piti keskittymistä äänekkääseen rockiin. Lorance näki hittipotentiaalia kappaleissa ”Raven” ja ”One Way Hotel”, koska ne osoittavat yhtyeen kyvyt soittamisessa ja laulamisessa. Sladen versiota kappaleesta ”The Shape of Things to Come” hän kertoi pitävänsä parempana kuin alkuperäistä, mutta suurimmaksi suosikikseen hän nosti kappaleen ”Know Who You Are”. Hyviksi kappaleiksi Lorance listasi myös laulut ”Pouk Hill”, ”I Remember”, ”See Us Here” ja ”Angelina”.
Q-lehti arvioi albumia vuonna 1991. Sen mukaan yhtye esitti levyllä musiikkiaan aiempaa tiukemmalla groovella, mikä kuuluu etenkin kappaleessa ”The Shape of Things to Come”. Lehden mielestä kappale kuulostaa vielä noin 20 vuotta myöhemminkin jännittävältä ja hyökkäävältä, mutta muista kappaleista puuttuu todellinen palo.
Soundi-lehden numerossa 9/2006 Asko Alanen arvioi samana vuonna ilmestynyttä Beginnings / Play It Loud -yhteisalbumia, jolle hän antoi kaksi arvostelutähteä viidestä mahdollisesta. Alasen mukaan skinhead-kantisella Play It Loud -albumilla yhtyeen vahvuudet alkavat paljastua. Yhtyeen omisssa kappaleissa, kuten ”Raven”, ”Dirty Joker” ja ”Sweet Box”, korostuvat melodisen popin rankka kitaravoima ja Noddy Holderin raspiääni. ”Angelina”-coveria hän pitää yllätysvalintana. Ylitse muiden nousee kuitenkin hänen upeaksi kehumansa ”The Shape of Things to Come”. Q-lehden Andy Fyfe kirjoitti saman levyn arvostelussaan, että Sladen glam rock -persoona piti sisällään vakavasti otettavaa syvällisyyttä.
Beginnings / Play It Loud -albumin (2006) kansiteksteissä musiikkitoimittaja Dave Ling kirjoittaa, että huonosta kaupallisesta menestyksestään huolimatta Play It Loud on aliarvostettu palanen Sladen katalogissa. Albumilla Noddy Holderin ääni alkoi osoittaa potentiaaliaan, ja kappaleet ”The Shape of Things to Come”, ”Raven”, ”Dapple Rose” ja ”Know Who You Are” todistivat yhtyeen pystyvän yhdistelemään juonikkuutta ja uhoa.
Kappaleet
A-puoli
Tekijät
Soittajat
Muut
Sherdog
Historia
Jeff "Sherdog" Sherwood perusti lempinimeään kantavan vapaaottelusivuston vuonna 1997, työskennellessään päätoimisesti lentokonevalmistaja Boeingilla. Alun perin pääasiassa tapahtumien ennakkotietoihin ja tuloksiin keskittynyt sivusto kasvoi orgaanisesti vapaaottelun suosion kasvaessa ja Sherwoodin, sekä myöhemmin mukaan tulleen Garret Poen, lisätessä sivustolle lisää palveluita. Sherwoodin Boeing-sopimuksen loputtua sivustosta tuli hänen päätyönsä.
Sherwood ja Poe myivät Sherdogin CraveOnline-verkostolle maaliskuussa 2007. Sherwood jatkui kuitenkin edelleen työskentelyä sivustolla. Saman vuoden toukokuussa Shardog ja ESPN solmivat sopimuksen sisällön jakamisesta.
Osiot
Sherdog tarjoaa uutisia, blogeja , haastatteluita , tapahtumien ennakkotietoja ja tuloksia , kuntoiluosion ja keskustelufoorumin. Fight finder -tietokanta sisältää laajan arkiston ottelutilastoja. Sherdog julkaisee myös säännöllisesti top10-parhaat vapaaottelijat listan painoluokittain sekä top10 pound for pound -listan.
Kannuskosken puuhiomo
Kannuskosken puuhiomo oli Kaipiaisten lähellä Valkealassa toiminut, Kannuskosken Oy:n omistama puupahvia ja puuvanuketta valmistanut tehdaslaitos. Puuhiomon perusti 1883 Valkealan kartanosta kotoisin ollut insinööri Daniel Colliander, ja siellä oli aluksi 40 työntekijää. Hiomon ja pahvitehtaan toiminta päättyi vuonna 1939.