cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fila Helsinki
Historia
Filadelfia-seurakunnan uusi kirkko, osoitteessa Albertinkatu 31, vihittiin käyttöön 26. toukokuuta 1940. Kirkon avajaisiin osallistuivat mm. kirjailija Sven Lidman ja laulaja Einar Ekberg Tukholmasta. Jatkosodan aikana kirkkoon osui pommi maaliskuussa 1943. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön samana vuonna, kun pastori Lewi Pethrus vieraili puhujana. Filadelfia-seurakunnan kirkko on tästä lähtien ollut suomenruotsalaisten helluntailaisten pääkirkko. Kustantamo Taborförlaget toimi seurakunnan kanssa samassa kiinteistössä. Seurakunta rekisteröitiin yhdistykseksi vuonna 2004.
Moderni kaupunkiseurakunta
1990-luvulla kirkossa aloitettiin keskustelut tilojen uudistamisesta. Vuonna 2005 seurakunnan johtaja Kenneth Grönroos aloitti muutoshankkeen seurakunnan uudistamiseksi ja omistajuuden siirtämiseksi uudelle sukupolvelle. Vuonna 2012 Hillsong Collegessa opiskelleet Johan ja Lotta Forsbäck ryhtyivät johtamaan seurakuntaa. Forsbäckien aikana seurakuntaa on kehitetty moderniksi ja vetovoimaiseksi kaupunkiseurakunnaksi. Vuonna 2014 Helsingin Sanomat kirjoitti urbaaneista seurakunnista ja mainitsi niiden yhteydessä Filan. Forsbäckien johdolla seurakunnasta on pyritty rakentamaan toimivaa ja tarkoituksenmukaista seurakuntaa. Seurakunnan ikärakenne on uusitunut ja Filan sunnuntaijumalanpalvelukset houkuttelevat nuoria ja nuoria aikuisia. Johan Forsbäckin mukaan joka sunnuntai uusia kävijöitä on 5–10 prosenttia kävijöistä. Forsbäckien aikana seurakunta on ryhtynyt käyttämään nimeä Fila Church Helsinki ja seurakunnan käyttämät kielet vaihtuivat suomeen ja englantiin.
Vuonna 2022 Fila Church käynnisti yhteistyössä tamperelaisen Houm Churchin kanssa Life School -projektin, jonka tarkoituksena on ennaltaehkäistä nuorten mielenterveysongelmia. Lokakuussa Forsbäckit ilmoittivat pitävänsä 6 kuukauden sapattivapaan seurakunnan johtamisesta. Heidän sijaisenaan toimi Petter Kohonen, minkä lisäksi alkuvuodesta 2023 Gateway Churchin pastorit Jon ja Lorinda Dunn vierailivat seurakunnassa.
Toiminta
Filadelfia-seurakunta järjestää jumalanpalvelusten lisäksi teemapäiviä, naisten tilaisuuksia, nuoriso- ja eläkeläistyötä, kotiapua, konsertteja, retkiä ja leiritoimintaa. Se järjestää myös solutoimintaa ja johtajuuskoulutusta. Seurakunta järjesti vuosikymmenien ajan raamattukoulutusta evankelistoille ja avusti Uudenmaan helluntaiseurakuntia. Se omisti vuoteen 2017 asti Sipoossa Svartholmenin leirikeskuksen, joka on palvellut kaikkia Uudenmaan helluntaiseurakuntia.
Bedakiliini
Bedakiliini (C32H31N2BrO2) on diaryylikinoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muille lääkeaineille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoitoon. Bedakiliini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Bedakiliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien energiantuotantoa inhiboimalla ATP:n synteesiin tarvittavaa entsyymiä ATP-syntaasia. Se sitoutuu mykobakteerien entsyymiin huomattavasti herkemmin kuin aitotumaisten ATP-syntaasiin. Yhdisteen isomeereistä (1R,2S)-isomeeri on tehokkain inhibiittori. Bedakiliini annostellaan tablettina ja sitä käytetään pääasiassa muille antibiooteille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoidossa yhdessä muiden tuberkuloosilääkkeiden kanssa. Yhdysvalloissa se hyväksyttiin vuonna 2012 ja Euroopan unionin alueella vuonna 2014.
Haittavaikutukset
Bedakiliini voi aiheuttaa huonovointisuutta ja sydämen QT-ajan pitenemistä. Vaiheen II tutkimuksissa huomattiin bedakiliinillä hoidettujen potilaiden ryhmässä suurempi kuolleisuus (13 %) kuin lumelääkeryhmässä (2 %). Tämän vuoksi WHO suosittaa, että bedakiliinillä hoidetaan vain potilaita, jotka eivät saa apua muista lääkkeistä.
David Watkin
Francis David Watkin (23. maaliskuuta 1925 – 19. helmikuuta 2008) oli brittiläinen elokuvaaja. Hän sai sekä parhaan kuvauksen Oscarin että Bafta-palkinnon työstään elokuvassa Minun Afrikkani (1985).
Watkin syntyi Margatessa, Kentissä nelilapsisen perheen kuopukseksi. Hän olisi halunnut konserttipianistiksi, mutta isä ei suostunut ostamaan pianoa tai kustantamaan soittotunteja. Niinpä Watkin päätyi elokuva-alalle. Hän työskenteli 1940-luvulta alkaen kamera-assistenttina ja kuvaajana Southern Railwayllä ja British Transport Filmsillä ennen kuin siirtyi 1950-luvun lopulla freelanceriksi. Ensimmäinen hänen kuvaamansa täyspitkä elokuva oli Richard Lesterin ohjaus Temppu – ja miten se tehdään vuodelta 1965.
Watkin kirjoitti kaksi omaelämäkertateosta: Why Is There Only One Word for Thesaurus? (1998) ja Was Clara Schumann a Fag Hag? (2008). Hän oli avoimesti homoseksuaali ja meni vuonna 2006 siviililiittoon pitkäaikaisen kumppaninsa Nick Handin kanssa.
Publius Crassus
Vuonna 54 eaa. Publius matkusti Syyriaan, missä hänen isänsä Marcus Licinius Crassus suunnitteli sotaa Parthiaa vastaan. Hänellä oli mukanaan noin tuhatpäinen gallialaisista koostuva ratsuväkiyksikkö. Hän kuoli Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. johtaessaan ratsuväen vastahyökkäystä parthialaisia vastaan. Parthialainen katafraktiratsuväki oli kuitenkin liian voimakas ja sai saarrettua gallialaiset, jotka olivat erkaantuneet muusta armeijasta. Lopulta Publius määräsi erään sotilaansa surmaamaan hänet.
Popot
thumb|Popojen (xwla) kuninkaan linna sijaitsee Hévessä, Grand-Popossa. thumb|Hänen majesteettinsa Méto Ahoussan Hélékétché Alifa, on Grand-Popon kuningas ja popojen kuninkaiden jälkeläinen. Popot (myös Mina, Peda, Xwla tai Hula) on nimitys länsiafrikkalaisille etnisille ryhmille ja pienille esikoloniaalisille kuningaskunnille Guineanlahden rannalla, nykyisten Beninin ja Togon alueilla.
Popoja asui Grand-Popossa ja Petit-Popossa, jotka sijaitsivat Ouidahista länteen. Petit-Popo eli nykyinen Aneho on nykyisen valtionrajan toisella puolen Togossa. Näillä paikkakunnilla oli tärkeä historiallinen merkitys alueella rannikon orjakaupalle. Erityisesti Grand-Popo oli vilkas orjakaupan keskus. Se toimi myös perinteisesti Ouidahin, (Houédan kuningaskunta) kuninkaiden pakopaikkana, kun Dahomeyn sotajoukot hyökkäsivät niitä vastaan pohjoisesta.
Little-Popon ja Grand-Popon satamat olivat Anéhossa ja Agbanakenissa, jotka ovat nykyisen Togon alueella. Popot tunnetaan Kultarannikon mina-kansana 1600-luvulle asti. Popojen kuningaskuntien rannikkokaistale oli tärkeä keskus transatlanttisen orjakaupan aikana. Eräs Portugalin tärkeimpiä kauppapaikkoja ja orjien välivarastoinnin asemia oli sen lähelle rakennettu Elmina. Popojen alue oli myös tärkeä turvapaikka, josta Ouidahin rannikolla sijaitsevan kuningaskunnan kuninkaat hakivat suojaa Dahomeyn hyökkäysten aikana.
Ewe- kieltä puhuvat popot, jotka asuttavat Popon rannikkoa, ovat peräisin Ga-Dangme ja Fante-kansoista, jotka muuttivat alueelle 1600-luvulla. Kielellisesti popot lasketaan kuuluviksi ewe-ryhmään. Suullisen perimätiedon mukaan popojen kuningaskuntien perustajat olivat Oduduwan jälkeläisiä, joka oli legendaarinen Ile-Ife-kaupungin perustaja, joka oli Oyo-kansan pääkaupunki. Historioitsijat arvelevat, että popojen suhteet Ile-Ifeen alkoivat vasta 1700-luvulla, kun the Oyo-imperiumi alisti kuningaskuntansa ja uudisti popojen traditioita pystyäkseen oikeuttamaan veronkanto-oikeuksiaan heille.
Varhainen paikan nimi
Portugalilaisten 1500-luvun dokumenteissa Popo-sanasta käytetään muotoja  Papoues  tai  Poupous . Seuraavien kahden sadan vuoden ajan sitä käytettiin sekä toponyyminä, että ihmisryhmää tarkoittavana yleisnimenä. Luultavasti se viittasi alun perin nykyiseen Grand-Popoon, josta portugalilaiset ostivat silloin tällöin orjia, kuten myös hollantilaiset, jotka korvasivat portugalilaiset alueen merkittävimpänä kaupallisena voimana 1630-luvulta lähtien.
Vuodesta 1659 eurooppalaisten dokumenteissa alettiin erottamaan ”iso” ja ”pieni” Popo (Grand-Popo ja Little/Petit/Klein Popo), vaikkakaan ei ole aina selvää kumpaa tarkoitetaan.
Goran Paskaljević
thumb|250px|Goran Paskaljević Goran Paskaljević (Горан Паскаљевић; 22. huhtikuuta 1947 – 25. syyskuuta 2020 ) oli jugoslavialainen, serbiajamontenegrolainen ja sitten serbialainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Belgradissa, kasvoi Nišissä ja valmistui Esittävien taiteiden akatemiasta Prahassa, Tšekkoslovakiassa.
Paskaljevićin töiden joukossa ovat Rantavahti talvella (1976), Suojelusenkeli (1987), Ruutitynnyri (1998) ja Sydäntalven painajainen (2004). Ohjaaja on voittanut useita palkintoja ja ollut ehdolla jopa Cannesin Kultaisen palmun saajaksi.
Aarre Savolainen (juoksija)
Aarre Vilho Savolainen (3. marraskuuta 1915 – 15. elokuuta 1947) oli suomalainen pikajuoksija ja pesäpalloilija.
Urheilu-ura
Helsingin Kisa-Tovereita (HKT) edustanut Savolainen siirtyi vuonna 1934 HKV:hen ja seuraavana vuonna edelleen Kenttäurheilijoihin. Vuonna 1935 Kenttäurheilijoiden riveissä hän oli Kalevan kisoissa 200 metrilä loppukilpailun 6. ja viestikisoissa joukkue oli pikaviestin hopealla. Seuraavana vuonna hän oli SM-kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Aarre Savolaisen rooli kultaa voittaneessa ja SE:n tehneessä joukkueessa oli olennainen, sillä hän kukisti Turun Urheiluliiton Aki Tammiston ankkuriosuudella. Vuoden 1938 Kalevan kisoissa Aarre Savolainen oli niin 100 kuin 200 metrin loppukilpailuissa sijoitusten ollessa 100 metrillä 5. ja 200 metrillä 6. Vuonna 1939 velipoika Alpo siirtyi myös TUL:sta HKT:n riveistä SVUL:n puolelle Kenttäurheilijoihin. Niinpä Kenttäurheiljat nousivat pikaviestissä hopealle Viipurin Urheilijoiden voittaessa. Sotien jälkeen Aarre ja Alpo siirtyivät edustamaan Kiffeniä ja olivat hopeaa vuoden 1945 SM-kisoissa voittaneessa pikaviestijoukkueessa.
Tapaturmainen kuolema
Aarre Savolainen koki varhaisen, tapaturmaisen kuoleman elokuussa 1947. Hänet oli lyöty katuun lyöden samalla päänsä ja menehtyi näihin vammoihin.
Suomi talviolympialaisissa 1984
Suomi saavutti Sarajevon talviolympialaisista 1984 13 mitalia, joista neljä oli kultaa, kolme hopeaa ja kuusi pronssia. Kyseessä on maan kaikkien aikojen suurin mitalimäärä talviolympialaisista. Edellisen kerran Suomi oli saavuttanut olympiakisoista suuremman mitalimäärän Melbournessa 1956. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui neljänneksi.
Maastohiihtäjä Marja-Liisa Hämäläinen oli mitalien määrällä ja laadulla vertailtuna kisojen paras urheilija.
Chris Foss
pienoiskuva|Chris Foss vuonna 2014. Chris Foss, koko nimeltään Christopher F. Foss (s. 16. maaliskuuta 1946, Guernsey), on englantilainen kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten science fiction -kuvituksistaan, joissa keskeisellä sijalla ovat futuristiset avaruusalukset.
Foss opiskeli arkkitehtuuria Cambridgen yliopistossa. Hän on tehnyt science fiction -kuvituksia, lähinnä kirjankansia, 1970-luvulta lähtien. Kuvitustöissään Foss käyttää retussiruiskua ja siveltimiä. Fossin viimeistelty tyyli on tuttu satojen pokkarien kansikuvista, ja hän on saanut myös runsaasti jäljittelijöitä.
Fossin näyttävät kuvat ovat kovan teknologian ylistystä. Hänen kuvissaan ovat pääosassa hirviömäiset avaruusalukset, massiiviset rakennukset tai jättiläismäiset robotit, taustanaan avaruuden syvyydet tai pilvimaisemat, joissa ihmisiä ei juuri näy. Fossin avaruusalukset eroavat tyypillisistä vaaleanharmaista science fiction -aluksista. Ne ovat isoja, niissä on kirkkaat värit ja ne ovat monimuotoisia, ulkoasultaan melkeinpä goottilaisia. Foss on vaikuttanut useisiin kuvittajiin ja elokuvantekijöihin, mutta on työskennellyt varsinaisesti vain kahden elokuvan, Alienin ja Die Sturzfliegerin parissa. Foss oli myös H. R. Gigerin ja Jean Giraudin kanssa mukana Alejandro Jodorowskyn sittemmin keskeytyneessä Dyynin filmatisoinnissa.
Tieteiskuvitustensa vastapainona Foss on myös kuvittanut Alex Comfortin kirjan Rakasta hellästi (The Joy of Sex), jota varten hän piirsi valokuvien pohjalta ihmishahmoja herkin siveltimenvedoin. 2000-luvulla Foss ei enää ole juuri tehnyt kirjojen kansikuvia, vaan myy sen sijaan töidensä originaaleja ja vedoksia.
Foss on julkaissut neljä kokoomateosta töistään:
Pallas (gigantti)
Pallas oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka osallistui gigantomakhiaan. Pallaksen tappoi sen aikana Pallas Athene, joka tämän jälkeen nylki Pallaan nahan pukeakseen sen yllensä suojatakseen itseään. Pallas Athenen epiteetti Pallas johtaa erään selityksen mukaan todennäköisesti tästä tapahtumasta.
John Richardson
thumb|250px John Richardson (5. marraskuuta 1787 Dumfries – 5. kesäkuuta 1865 Grasmere, Westmorland) oli skotlantilainen tutkimusmatkailija, laivaston lääkäri ja luonnontieteilijä.
Richardson opiskeli lääketiedettä Edinburghissa ja hänestä tuli laivaston kirurgi 1807. Hän purjehti John Franklinin kanssa etsimässä Luoteisväylää vuosina 1819–1822. Richardson kirjoitti retkestä julkaistuun kirjaan kappaleet geologiasta, kasveista ja kaloista.
Franklin ja Richardson palasivat Kanadaan vuosien 1825 ja 1827 välillä ja matkustivat maitse Jäämerelle. Retken luonnonhistoriallinen anti oli niin suuri, että se piti julkaista kahdessa erillisessä osassa, Flora Boreali-Americana (1833–1840), jonka kirjoitti William Jackson Hooker, ja Fauna Boreali-Americana (1829–1837), jonka kirjoittivat Richardson, William Swainson, John Edward Gray ja William Kirby.
Vuonna 1838 Richardson sai lääkärin viran Portsmouthissa ja 1840 tarkastajan viran laivaston sairaalassa. Hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1825.
Richardson aateloitiin vuonna 1846. Hän teki John Raen kanssa epäonnistuneen retken etsimään Franklinia 1848–1849 ja kirjoitti retkestä teoksen An Arctic Searching Expedition (1851). Hän vetäytyi Lake Districtin alueelle 1855. Hänet on haudattu Grasmereen.
Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa Icones Piscium (1843), Catalogue of Apodal Fish in the British Museum (1856), toinen painos teoksesta Yarrell's history of British Fishes (1860) ja The Polar Regions (1861).
Richardson nimesi linnuista ainakin valkopyrstöriekon (Lagopus leucura) ja trumpettijoutsenen (Cygnus buccinator). Hänen kunniakseen on nimetty rikkikurkkuseppä (Eubucco richardsoni) ja saintluciansirkkunen (Melanospiza richardsoni).
Lepistö
Lepistö on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Maria Aro
Maria Rosalina Aro (s. 8. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Jo neljävuotiaana näytellyt Aro on yksi Tampereen työväenteatterin monivuotisista näyttelijöistä vuodesta 1998 alkaen. Sitä ennen hän oli mukana monissa Raivoisat Ruusut -ryhmän tuotannoissa ja 1960-luvulla Suomen Kansallisteatterissa.
Aro on naimisissa näyttelijä-ohjaaja ja käsikirjoittaja Tapio Parkkisen kanssa. Aron vanhemmat olivat teatterinjohtaja Matti Aro ja näyttelijä-ohjaaja Impi Aro.
Arolle myönnettiin vuonna 1993 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen ansiomerkki.
Polyxenus
Polyxenus voi viitata seuraaviin:
Seppo Kahilainen
Kunnallispolitiikassa Kahilainen oli SDP:n edustajana 1972–1980, kokoomuksen edustajana 1996–2016 ja Pihtiputaan sitoutumattomat ry:n edustajana 2017–2021. Hän toimi myös yrittäjäjärjestössä sekä Kehittämisyhtiö Witas Oy:n hallituksen puheenjohtajana 2003–2013. Kahilainen oli kokoomuksen ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2007 ja 2011.
Seppo Kahilainen sairasti kaksi syöpää 1980-luvulla. Hän juoksi noin 20 maratonia ja hyppäsi lähes 2000 laskuvarjohyppyä sairastumisensa jälkeen.
Seppo Kahilaisella oli kaksi lasta ensimmäisestä avioliitostaan.
Brent Carter
Brent R. Carter on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Carter on urallaan voittanut kaksi World Series of Poker (WSOP) -ranneketta.
Carter otti ensimmäisen WSOP-voittonsa vuonna 1991 1 500 dollarin No Limi Hold'em -turnauksesta. Seuraava voitto tuli huhtikuussa 1994 1 500 dollarin Limit Omaha -kisasta. Tämän lisäksi hänellä on useita WSOP:n finaalipöytäsijoituksia, pääturnauksessa Carter oli kolmas vuonna 1995 ansaiten 302 750 dollaria. Pitkän uran tehnyt Carter menestyy edelleen: heinäkuussa 2006 hän oli WSOP:n 3 000 dollarin Omaha Hi/Lo -turnauksen kolmas.
Vuonna 1995 Carter nimettiin Four Queens Poker Classic -turnauksen parhaaksi yleispelaajaksi.
Elokuussa 2007 Carterin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria. Hän asuu Oak Parkissa, Illinoisissa.
Tragonísi (Aígina)
Tragonísi eli Trágos (Τράγος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja tarkemmin Diapória Nisiá -saariin, ja sijaitsee Saroninlahdessa Aíginan saaren ja Peloponnesoksen niemimaan koillisrannikon välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,21 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tragonísi kuuluu Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Luettelo ydinvoimaloista
Tämä on maittainen luettelo ydinvoimaloista. Luettelo on epätäydellinen.
Venäjä
Venäjän ydinenergiatuotannosta vastaa Rosenergoatom, jolla on kymmenen ydinvoimalaa, joissa on yhteensä 31 reaktoria. Määrää on tarkoitus nostaa 59:ään vuoteen 2030 mennessä.
Japaninterrieri
Japaninterrieri on pieni japanilainen terrieri. Sen uskotaan polveutuneen erilaisten kettuterrierityyppien, pointtereiden ja alkuperäisten japanilaisten koirien jälkeläisistä. Se tunnetaan englanninkielisissä maissa nimillä Japanese Terrier ja Nippon Terrier. Rotu on harvinainen jopa Japanissa.
Ulkonäkö
Japaninterrieri on tasapainoinen, neliömäinen koira. Sen karvapeite on kolmivärinen, jossa pääväri on valkoinen. Sen korvat ovat korkealle kiinnittyneet ja eteenpäin taittuneet. Sen karva on lyhyttä, sileää ja hienoa. Sen häntä typistetään Japanissa, mutta Suomessa ja monissa muissa Euroopan maissa typistäminen on kielletty. Japaninterrierin pieni koko ja lyhyt karvapeite tekevät siitä helppohoitoisen lemmikin, mutta se ei pärjää kylmässä ilmastossa.
Luonne ja käyttäytyminen
FCI:n rotumääritelmä kuvailee rotua "luonteeltaan eloisaksi, vikkeläksi ja hyväntuuliseksi".
Alkuperä
Yleisesti uskotaan, että Japaninterrierin esi-isät tuotiin hollantilaisilla kauppalaivoilla Nagasakiin, joka oli 17. vuosisadalla Japanin ainoa länsimaille avoin satama. On epäselvää, oliko Alankomaissa kehittynyt oma kettuterrierityyppi vai olivatko englantilaiset merimiehet olivat tuoneet nämä koirat maahan. Toisin kuin muut kettuterrierin jälkeläiset, japaninterrieri näyttää kehittyneen pelkäksi seurakoiraksi. Koirista tuli Nagasakin, Koben ja Jokohaman kaltaisissa satamissa hyvin suosittuja sylikoiria.
Japanin kennelklubin mukaan Japaninterrierin suunnitelmallinen jalostus alkoi vasta 1920-luvulla, kun rodun ihailijat aloittivat sen valikoivan jalostuksen sen kantaisällä kobenterrierillä. JKC hyväksyi japaninterrierin roduksi vuonna 1930. Sitä rekisteröidään sen lisäksi myös FCI:ssä. Se on melko tuntematon Japanin ulkopuolella, mutta sillä on silti ihailijoita Euroopassa.
Runni
Kylän nimi tulee ruotsin kielen lähdettä tarkoittavasta sanasta brunn. Runnin terveysvettä pulppuava lähde tuli tunnetuksi jo 1700-luvulla.
Lähde
Kuopion piirilääkäri Emanuel Elfvenberg kulki virkamatkallaan 1770-luvulla pitkin Kiurujokea. Hän kohtasi paimenen, joka kaitsi lampaitaan. Elfvenberg kummasteli lampaiden sorkkia peittävää paksua ja punaisenruskeaa savikerrosta. Paimen kertoi lähettyvillä olevasta ehtymättömästä lähteestä, jonka vettä juodessaan lampaat likasivat itsensä.
Tarkemmin asiasta kyseltyään Elfvenberg sai kuulla, että lähteen vedellä oli suorastaan ihmeitä tekevä, parantava vaikutus. Eräs kalastajamökissä asuva vaimo oli kitunut pitkään sairaana, mutta juotuaan vettä hän oli parantunut kivuistaan ja vaivoistaan. Toinen tarina kertoi kuuromykästä, joka oli vettä juotuaan vaipunut pariksi vuorokaudeksi syvään uneen. Hänen herättyään kuulo ja puhekyky olivat palanneet.
Elfvenberg ilmoitti tiedot maan ylimmille lääkintäviranomaisille. Lähteen vesi tutkittiin ja sen havaittiin olevan poikkeuksellisen rautapitoista, tuolloisten arvioiden mukaan jopa parempaa kuin ulkomaiset kivennäis- ja terveysvedet.
Kylpylä
270px|thumb|Runnin kylpylä on suosittu häiden ja muiden juhlien viettopaikka. Runnin lähteen maine alkoi levitä ja sen luo virtasi kiinnostuneita kaikkialta kotimaasta ja ulkomailtakin. Henrik Gabriel Porthanin 1794 kirjoittama artikkeli Runnin terveysvesilähteestä nosti suosion uusiin mittoihin.
Kulkuyhteydet paikalle olivat aluksi huonot. Oli kuljettava korpiteitä ratsain tai jalkaisin tai soudettava vesiä pitkin. Silti siellä kävi vuosittain 300-400 vierasta. He olivat varustautuneet omin eväin ja yöpyivät läheisessä mökkipahasessa.
Rakennetun juomamajan ja kylpylän myötä Runnista kehittyi vähitellen vilkas kylä. Kylpylärakennuksessa levähtivät erityisesti reumaattisista kivuista kärsivät vieraat. Nykyisin toimiva Runnin kylpylä on perustettu 1904. Spa hotel Runnin Kartano- ja Kylpylähotelleissa on yhteensä 81 huonetta ja lähes 200 vuodepaikkaa. Suomen merkkihenkilöistä Runnilla on vieraillut muun muassa Carl Gustaf Emil Mannerheim. Kylpylä järjestää vuosittain erilaisia tapahtumia, esimerkiksi juhannusjuhlia.
Nykyisin Kylpylähotellin toiminnasta vastaa Spa Hotel Runni Oy. Kylpylähotelli on peruskorjattu 2015.
Runni-Instituutti
Kylpylän vieressä toimii luontaishoitojen koulutuskeskus Runni-Instituutti. Instituutissa koulutetaan sauna- ja kylpyosaajia kylvettäjäkoulutuksessa, lisäksi jäsenkorjaajia, vyöhyke-, aroma- ja shiatsuterapeutteja. Ammattiin johtavien koulutusten lisäksi järjestetään lyhytkursseja. Runni-Instituutti aloitti toimintansa 2005 hankkeena. Nykyisin instituutti on osa Villa Runni Oy:n toimintaa. Yrityksellä on myös Sohvin Puoti ja Hoitola Sohvi.
Kanava, sillat ja retkisatama
Runnin retkisatama on Kiurujoessa kylpylän rannassa. Iisalmesta on Runnille matkaa venereittiä pitkin noin 20,2 kilometriä.
Runnin seisake
Iisalmen ja Ylivieskan välisen rautatien ensimmäinen seisake on taajamajunien käyttämä Runnin seisake. Aikataulun mukaan matka Iisalmesta Runnille kestää 12 minuuttia.
Leo II
thumb|Leo II Leo II eli Flavius Leo Augustus (467 – 10. marraskuuta 474 ) oli Itä-Rooman keisari vuonna 474. Hänen isänsä oli Zenon ja hänen äitinsä oli keisari Leo I:n tytär Ariadne.
Leo I:n lähimpänä sukulaisena hänestä tuli keisari vuonna 474. Zenon hallitsi valtakuntaa poikansa ollessa vielä alaikäinen. Kun Leo kuoli vain kymmenen kuukautta sen jälkeen kun hänestä oli tullut keisari, seurasi Zenon häntä keisarina.
Tarmo Rüütli
Tarmo Rüütli (s. 11. elokuuta 1954) on virolainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Aktiiviurallaan Rüütli edusti vuosina 1971–1994 FC Normaa, Pärnu Kalevia, Pärnu Kalakombinaatia ja Tervis Pärnua.
Kari Lehtinen
Kari Lehtinen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Maaninka (täsmennyssivu)
Maaninka voi tarkoittaa muun muassa:
Arno (nimi)
Arno on saksalaisperäinen miehen etunimi. Nimi on lyhentymä nimestä Arnold, joka merkitsee ”kotkan tavoin hallitsevaa”.
Suomessa nimi Arno on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä 1 054 henkilölle. Nimeä ei tässä muodossa ole almanakassa, mutta Suomessa sen yleisempi muunnos on Aarno, jonka nimipäivä on 16. marraskuuta.
Keltavatsapitaho
Keltavatsapitaho (Silvicultrix diadema) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö
Keltavatsapitaho on voi kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Keltavatsapitahon pää ja selkä ovat väriltään oliivinruskeat. Päässä on kirkkaankeltainen silmäkulmajuova. Lajin siivet ovat tummat ja niissä kaksi punaruskeaa juovaa, jotka erottuvat heikosti osalla alalajeista. Linnun kurkku, rinta ja vatsa ovat väritykseltään keltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö
Keltavatsapitahon levinneisyysalue ulottuu Andeilla Venezuelasta Peruun. Lajin elinympärsitöä ovat vuoristometsät useimmiten 2 000–3 100 metrin korkeudella. Lintu liikkuu metsien alakerroksissa useimmiten yksin tai pareittain.
Arno
Arno tarkoittaa seuraavia asioita:
Kauno
Kauno on alkavan suomalaisuuskauden nimiä, joista monet viittaavat johonkin ihmisen hyvään ominaisuuteen. Ensimmäinen Kaunoksi nimetty lienee syntynyt vuonna 1855. Nimi ei ole yleistynyt, mutta on pysynyt jatkuvasti käytössä.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Kauno-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut alle 2 147 henkilöä, joista alle 33 on naisia.
Stefan Posch
pienoiskuva|Stefan Posch vuonna 2017. Stefan Posch (s. 14. toukokuuta 1997 Judenburg) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hoffenheimia.
Posch siirtyi kotimaastaan Admira Wackerin junioreista saksalaisseura Hoffenheimiin elokuussa 2015. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018, jolloin hänelle kertyi Bundesliigassa yhdeksän ja Eurooppa-liigassa neljä ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 17 bundesliigaottelua, yhden Saksan Cupin ottelun ja kaksi Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 28 bundesliigaottelua, joista 27 ottelussa avauskokoonpanossa, ja kaksi Saksan Cupin ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 26 bundesliigaottelua, joissa 25 kertaa avauskokoonpanossa, yhden Saksan Cupin ottelun ja kolme Eurooppa-liigan ottelua. Maaleja hän ei ole edustusjoukkueessa tehnyt.
Posch pelasi useissa Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun, ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 samoin. Itävallan A-maajoukkueessa Posch pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä 11 A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa kuusi ottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan Itävallan voittaessa vierasottelun 0–1.
Juha Tahvanainen
Juha Tahvanainen (s. 18. elokuuta 1953) on suomalainen tietokirjailija.
Vuonna 2005 Tahvanaisen, Sami Kosken ja Mika Rissasen kirjoittama Antiikin Urheilu voitti Tieto-Finlandia- palkinnon. Vuonna 2016 hänen yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjoittamansa tietokirja Kuohuvaa historiaa: tarinoita tuopin takaa julkaistiin englanniksi ja saksaksi.
Tahvanainen kirjoittaa nuorten Arkeomysteeri-dekkareita yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjailijanimellä Nemo Rossi.
QQ Blue
QQ Blue oli porilainen rock-yhtye (vuosina 1986–1987), joka perustettiin suositun Dingon hajoamisen jälkeen. QQ Bluen laulusolistina toimi Joe Meikle, joka oli aiemmin toiminut Dingon englanninkielisten kappaleiden sanoittajana. Kitaristina toimi Dingon perustajäsen Jonttu Virta, basistina Olli-Pekka ”Patu” Ruohonen. Yhtye julkaisi albumin Crusade. Levyn sävelsi pääasiassa Jonttu Virta ja sanoitti Joe Meikle. Yhtye lauloi englanniksi.
Mr. Marley
Mr. Marley on reggae-artisti Damian Marleyn debyyttialbumi. Albumi julkaistiin vuonna 1996.
Netflix and chill
Termiä alettiin käyttämään sen seksuaalisessa merkityksessä 2010-luvulla Twitterissä. Siitä tuli viraali meemi, ja on nykyään yleinen slangitermi kutsulle harrastamaan seksiä.
Sanna Katriina Aalto-Setälä
Sanna Katriina Aalto-Setälä (os. Rinne ent. Lehtinen) on suomalainen teologi ja juristi.
Koulutus
Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Loimaan lukiosta. Teologian tohtoriksi hän väitteli pääaineenaan kirkkososiologia teoksellaan Julkisen sektorin apulaiset - kansalaisyhteiskunnan talkoolaiset. Helsingin yliopistosta vuonna 2013. .  Aalto-Setälä valmistui Itä-Suomen yliopistosta oikeustieteen maisteriksi vuonna 2019 työllään Climate Criteria in Municipal Public Procurement Law Framework in Finland.
Hän on koulutukseltaan tutkija ja julkaissut artikkeleita teologian ja juridiikan alalta niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Työ
Hän on työskennellyt pappina Turun Martinseurakunnassa, Helsingin Munkkivuoren ja Munkkiniemen seurakunnissa. Tutkijana hän on työskennellyt useissa Suomen Akatemian rahoittamissa hankkeissa Helsingin yliopistossa. Hän on myös avustanut keskustalaisia poliitikkoja Liisa Hyssälää ja Mari Kiviniemeä sekä ollut mukana politiikassa.
Hän on työskennellyt helsinkiläisessä asianajotoimistossa ja vuodesta 2022 lähtien Suomen Kuntaliiton omistamassa konsulttiyhtiössä FCG:ssä johtamis- ja talousosastolla.
Luottamustehtävät
Luottamustehtävissä hän on ollut Helsingin seurakuntayhtymässä yhteisessä kirkkovaltuustossa että Helsingin kaupungin tarkastuslautakunnassa. Hän on Lakimiesliiton Naisjuristien hallituksen jäsen sekä Suomen Keskustan lakimiesten puheenjohtaja. .
Syyhy
Syyhy on syyhypunkin (Sarcoptes scabiei var. hominis) aiheuttama tarttuva ihosairaus.
Syyhypunkki laskee munansa isännän ihon pintakerrokseen kaivamaansa käytävään (5–15 mm). Munista kehittyvät punkit tarttuvat helposti kosketuksen, tekstiilien tai pintojen kautta henkilöstä toiseen mutta lyhyt kosketus, kuten kättely, ei aiheuta välittömästi tartuntaa. Syyhy leviää herkästi perhepiirissä. Syyhyn pääoire on kova kutina etenkin iltaisin. Syyhyä hoidetaan esimerkiksi permetriiniä sisältävällä voiteella.
Syyhypunkin eläimille aiheuttamasta sairaudesta käytetään nimitystä kapi.
Tartunta
Syyhyn aiheuttaja on 0,3–0,5 mm:n pituinen hämähäkkieläimiin kuuluva syyhypunkki. Yksikin punkkinaaras voi aiheuttaa tartunnan. Aikuinen punkkinaaras elää 1–2 vuorokautta ihon ulkopuolella. Punkki leviää ihmisestä toiseen läheisen kosketuksen kautta; kättely tai muu lyhyt kosketus ei riitä punkin siirtymiseen henkilöstä toiseen. Tartuntoja saadaan herkimmin perhepiirissä, lasten päivähoidossa, vanhusten laitoshoidossa sekä seksin yhteydessä. Tartunnan voi saada myös syyhyä sairastavan lakanoista tai muista vaatteista. Ihmisestä eläimeen tai päinvastoin punkki ei leviä.
Hoito
Syyhyä hoidetaan syyhypunkkiin kohdistuvalla lääkityksellä, käytössä olleiden vaatteiden vaihdolla sekä tartuttajan ja mahdollisten tartunnansaaneiden hoidolla.
Syyhyn itsehoitona käytetään apteekista ilman reseptiä saatavaa voidetta, joka sisältää permetriiniä. Voidetta levitetään illalla pesun jälkeen joka paikkaan kaulasta alaspäin mutta ei limakalvoille. Aamulla iho pestään huolellisesti, ja alusvaatteet ja lakanat vaihdetaan. Hoito toistetaan viikon kuluttua. Perusteellista siivousta tai desinfiointia ei syyhyn vuoksi kotona tarvitse tehdä. Hoidon jälkeistä kutinaa rauhoitetaan kortisonivoiteella ja tarvittaessa UV-valohoidolla. Jos syyhyhoito ei lopeta kutinaa 2–4 viikossa tai jos kutina alkaa uudelleen, taudin voi hoidattaa lääkärillä, joka määrää esimerkiksi permetriinivoidetta ja ivermektiinitabletteja. Hoitoresistenteissä tapauksissa voidaan käyttää rikkivoidetta tai bentsyylibentsoaattia sisältävää voidetta tai liuosta.
Yleisyys
Maailmanlaajuisesti syyhy on yksi kolmesta tavallisimmasta ihosairaudesta. WHO:n mukaan syyhytartunta on 130 miljoonalla ihmisellä. Syyhyä esiintyy kaikissa maissa mutta etenkin kuumien trooppisten maiden tiheästi asutuilla köyhillä alueilla. Vuonna 2015 tehdyn katsauksen mukaan syyhyä esiintyy maailman eri puolilla 0,2 prosentista 71,4 prosenttiin, ja kaikilla alueilla Euroopan, Pohjois-Amerikan ja Lähi-idän ulkopuolella sen esiintyvyys oli paikoin yli 10 prosenttia. Eniten tautia esiintyy Tyynenmeren alueella ja latinalaisessa Amerikassa.
Etenkin köyhissä maissa syyhy on vakava rasite terveydenhoidolle. Maailmanlaajuisesti eniten syyhystä kärsivät pienet lapset ja vanhukset.
Historiaa
Syyhy on ollut ihmisen kumppanina ammoisista ajoista lähtien. Egyptissä ja Lähi-idässä tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella syyhystä on merkkejä ainakin vuodesta 494 eaa. Ensimmäinen kirjallinen viittaus syyhyyn on ilmeisesti Raamatussa – kyseessä on eräänlainen "lepra", joka mainitaan kolmannessa Mooseksen kirjassa. Voi myös olla, että yksi viidennen Mooseksen kirjan 28 kirouksesta oli juuri syyhy. Aristoteles ilmoitti noin 400 eaa. "täistä", jotka "pakenevat pienistä näppylöistä, mikäli nämä puhkaistaan" — tämä kuvaus sopii syyhypunkkiin.
Kreikkalainen ensyklopedisti ja lääketieteen tekstien kirjoittaja Aulus Cornelius Celsus (noin 25 eaa.– noin 50 jaa.) nimesi nykytiedon mukaan taudin nimellä "scabies" ja kuvasi taudin pääpiirteissään. Syyhyn loisetiologiaa dokumentoi italialainen fyysikko Giovanni Cosimo Bonomo (1663–1696) kirjeessään vuonna 1687. Bonomon kuvauksen ansiosta syyhystä tuli yksi ensimmäisiä tauteja, joiden taudinaiheuttaja tunnettiin.
Kansainväliset hankkeet
The International Alliance for the Control of Scabies (IACS) luotiin vuonna 2012. Siihen kuuluu yli 70 tutkijaa, kliinikkoa ja kansanterveyden asiantuntijaa yli 15 maasta. Allianssi on saanut syyhylle WHO:n huomion. Seurauksena tästä WHO on kirjannut syyhyn viralliselle unohdettujen trooppisten sairauksien listalleen.
Marja-Liisa Rönkkö
Marja-Liisa Rönkkö (ent. Lampinen, o. s. Rönkkö, s. 28. lokakuuta 1945 Kokemäki ) on suomalainen museologi, taidehistorioitsija ja kulttuuriperinnön ammattilainen. Rönkkö on johtanut Valtion taidemuseota. Hän on myös ollut käynnistämässä Suomen Kirjainstituuttia ja perustamassa museologian oppiainetta Helsingin yliopistoon. Rönkkö toimii Helsingin yliopiston museologian dosenttina.
Marja-Liisa Rönkkö valmistui ylioppilaaksi Tyrvään yhteislyseosta vuonna 1964 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Vuosina 1971–1973 hän toimi amanuenssina Satakunnan Museossa Porissa ja vuosina 1973–1978 Helsingin kaupunginmuseossa sekä Helsingin kaupunginmuseon johtajana vuosina 1978–1990. Vuosina 1990–2000 hän työskenteli Valtion taidemuseon ylijohtajana, vuosina 2000–2003 Suomen Kirjainstituutti -projektin johtajana Vammalassa ja vuodesta 2003 ensimmäisenä museologina Helsingin yliopistossa. Rönkkö väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1999.
Marja-Liisa Rönkön vanhemmat olivat pankinjohtaja, talousneuvos Viljo Rönkkö ja Annikki Korhonen. Hänen entinen puolisonsa on teologian kandidaatti Tapio Lampinen, jonka kanssa hänellä on yksi poika.
Marco Steinauer
Marco Steinauer (s. 13. huhtikuuta 1976 Einsiedeln, Sveitsi) on sveitsiläinen mäkihyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1992–2006. Naganon olympialaisissa 1998 Steinauer sijoittui joukkuemäessä kuudenneksi, suurmäessä 33:nneksi ja normaalimäessä sijalle 56. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui joukkuemäessä seitsemänneksi ja suurmäessä sijalle 45.
Steinauerin paras henkilökohtainen sijoitus MM-kisoista on vuodelta 1995 Thunder Bayn kisojen 14. sija normaalimäessä. Samojen kisojen joukkuemäessä Sveitsi sijoittui viidenneksi. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Vikersundissa 2000 hän sijoittui 30. sijalle.
Steinauerin paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin osakilpailuissa on neljäs sija, jonka hän saavutti kaudella 1995–1996 joulukuussa Planicassa ja tammikuussa Engelbergissä. Kaikkiaan hän sijoittui seitsemän kertaa kymmenen parhaan joukkoon maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa.
PAL (täsmennyssivu)
PAL voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gypsy Roadhog
Gypsy Roadhog on brittiläisen Slade-yhtyeen kappale vuonna 1977 ilmestyneeltä albumilta Whatever Happened to Slade. Kappaleen kirjoittivat yhtyeen jäsenet Noddy Holder ja Jim Lea. Se julkaistiin myös singlenä, joka nousi Britanniassa sijalle 48. Kappaleen heikkoon menestykseen vaikutti sen valituksia aiheuttanut sanoitus, jonka vuoksi kappaleen radiosoittoa vähennettiin.
Tyyli ja sanoitus
Kappale käsittelee amerikkalaista kokaiinidiileriä ja sanoituksessa on useita viittauksia huumausaineisiin. Yhtyeen laulaja-kitaristi Noddy Holder on sanonut, että kappale on todellisuudessa huumeidenvastainen.
Myynti ja painokset
”Gypsy Roadhog” julkaistiin seitsemäntuumaisena vinyylisinglenä 21. tammikuuta 1977. Se oli Sladen ensimmäinen single, jonka julkaisi yhtyeen manageri Chas Chandlerin omistama Barn Records. Singlestä on olemassa brittiläinen, belgialainen ja saksalainen painos. Singlen B-puolella julkaistiin kappale ”Forest Full of Needles”, joka ilmestyi myöhemmin Slade B-Sides -kokoelmalla.
Britanniassa Slade esitti kappaleen televisio-ohjelmissa Top of the Pops, Supersonic ja Blue Peter. Jälkimmäisessä kappaleesta esitettiin vaihtoehtoinen ja lyhennetty versio hieman muokatuilla sanoilla, mikä basisti Jim Lean mukaan tehtiin BBC:n vaatimuksesta. Videossa yhtye esitti kappaleen avoautolla ajaessaan. Sanoitusten muuttamisesta huolimatta esityksestä tuli valituksia, ja kappale sai vain vähän radiosoittoa Radio 1 -kanavalla. Kappaleen esitys Top of the Popsissa julkaistiin vasta tammikuussa 2012, jolloin se näytettiin BBC4-kanavalla.
Britanniassa ”Gypsy Roadhog” asetettiin BBC 1 -radiokanavalla soittokieltoon. Esimerkiksi kappaleen ensimmäinen rivi Powdered my nose in Alabama tulkittiin kokaiinin ihannoinniksi. ”Gypsy Roadhog” ylsi Britanniassa sijalle 48 ja pysyi listalla vain kaksi viikkoa.
Noddy Holder kertoi kappaleen aiheuttamasta kohusta Sky by Day -lehdessä vuonna 1989:
Arvioita
Record Mirror kirjoitti Sladen palanneen ja että yhtyeen musiikissa ei ole tapahtunut edistystä kahden vuoden poissaolon aikana. Lehden mukaan Slade voisi olla samassa sarjassa kuin Status Quo, jos se siistisi soundiaan.
New Musical Expressin mukaan kappaleessa on oikeat soundit ja tarttuva rytmi, mutta se ei silti ole Sladen 4–5 vuoden takaisten kappaleiden veroinen. Lehden mielestä kappaleessa varovasti käytetyt amerikkalaiset paikkojen nimet ja yleinen latteus saattavat antaa Sladelle sen kauan himoitseman hitin Amerikassa.
Singlen sisältö
A-puoli B-puoli
Sikkola
thumb|right|300px|Eräs Sikkolan rantasaunoista, joka näyttää kieltään joen valjastajille. Toinen taulu on [[Jarkko Peltonen|Jarkko Peltosen klovni.]] thumb|right|300px|Ounasjoki nähtynä Sikkolasta, Könkään kosken yläpuolelta thumb|right|250px|Ounasjoski helmikuun 2007 alkupäivien hämärän laskeutuessa Sikkolaan
Sikkola on osa Kittilässä sijaitsevaa Könkään kylää, ja se on Tepastoon johtavan tien varressa, Ounasjoen rannassa noin 16 kilometriä Leviltä ja Sirkan kylästä. Sikkola sijaitsee kuitenkin varsinaisesti Sikkolantien varressa.
Lähteet
67.92583°N, 24.86°W
Legacy of the Beast Tour
Legacy of the Beast Tour käynnistyi vuoden 2018 toukokuussa Tallinnasta, ja se kattoi vuonna 2018 yhteensä 38 konserttia ympäri Euroopan. Vuonna 2019 yhtye konsertoi kiertueen merkeissä Pohjois-Amerikassa ja latinalaisessa Amerikassa, ja kiertue päättyy vuoden 2019 lokakuussa Santiago de Chileen yhteensä 80 soitetun konsertin jälkeen.
Kiertueen teemana ja innoittajana on toiminut Iron Maidenin Legacy of the Beast -mobiilipeli ja samanniminen sarjakuva.
Iron Maiden on konsertoinut kiertueen aikana Suomessa kaksi kertaa. Yhtye soitti vuoden 2018 toukokuussa kaksi konserttia Helsingin Hartwall Arenalla.
Konsertti
Legacy of the Beast Tourin jokaisen konsertin alussa kuultiin UFO-yhtyeen kappale ”Doctor Doctor”, jonka päättymisen jälkeen oli konsertin virallisen intron vuoro. Introna toimi toisen maailmansodan aikana Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä toimineen Winston Churchillin puhe ”We shall fight on the beaches”. Intron jälkeen konsertin ensimmäisenä kappaleena yhtye soitti vuoden 1984 albuminsa Powerslave ensimmäisen kappaleen ”Aces High”, joka on kertomus Britannian ilmasodasta. Kappaleen aikana lavalla roikkui toisen maailmansodan aikainen Supermarine Spitfire -hävittäjän kopio, ja laulaja Bruce Dickinson piti päässään lentäjänlakkia.
Avausnumero ”Aces High” ja konsertin viisi seuraavaa kappaletta käsittelevät sodankäyntiä. Toisena kappaleena yhtye soitti Piece of Mind (1983) -albumin ensimmäisen kappaleen ”Where Eagles Dare”, joka pohjautuu Alistair MacLeanin romaaniin ja elokuvaan Kotkat kuuntelevat. Kappaleen aikana konserttilavan taustalakanassa oli kuvattuna luminen vuoristomaisema, ja Bruce Dickinson pukeutui karvalakkiin, valkoiseen anorakkiin ja nahkahousuihin. Konsertin kolmas kappale, ydinsotaan ja Tuomiopäivän kelloon viittaava ”2 Minutes to Midnight” on niin ikään peräisin vuoden 1984 albumilta Powerslave. Sotaa käsittelevien kappaleiden kokonaisuuden konsertin alussa täydentävät 1990-luvulla Blaze Bayleyn kanssa levytetty ”The Clansman”, jota yhtye oli soittanut edellisen kerran 2000-luvun alussa, ja eräs yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, vuoden 1983 heavy metal -klassikko ”The Trooper”.
Konsertin toisen osion kappaleissa ”Revelations”, ”For the Greater Good of God”, ”The Wicker Man” ja ”Sign of the Cross” käsitellään yhteisenä teemana uskontoa. Konserttilava oli tällöin lavastettu näyttämään kirkolta, jonka ikkunamaalauksissa esiintyi yhtyeen maskotti Eddie. Lisäksi lavalla oli suuria kynttiläkruunuja. Bruce Dickinson pohti tällöin pitämässään puheessa sodan ja uskontojen yhteneväisyyksiä ja kertoi ”inhoavansa uskontoja”, mutta sanoi olevansa kiinnostunut Jumala-käsitteestä. Muun muassa Iltalehden Jaakko Sandqvist piti kappaletta ”Sign of the Cross”, jonka aikana lavalla oli esimerkiksi valoin koristeltuja ristejä, konsertin kohokohtana.
Konsertin varsinaisen settilistan lopun muodostivat ensimmäisen kerran sitten 1980-luvun puolenvälin yhtyeen konsertissa kuultu ”Flight of Icarus”, vuoden 1992 Fear of the Dark -albumin nimikkokappale, vuoden 1982 ”The Number of the Beast” ja varsinaisen settilistan lopettanut ”Iron Maiden”. Lavasteina edellä mainittujen kappaleiden aikana olivat esimerkiksi suuri, mekaaninen Ikaros-patsas ja yhtyeen Eddie-maskotin jättimäinen pää. ”Flight of Icarusin” aikana Bruce Dickinson kantoi lavalla mukanaan liekinheittimiä, joilla hän kappaleen lopussa ”poltti” Ikaros-patsaan, ja ”Fear of the Darkin” aikana hän oli pukeutunut keskiaikaisen ruttolääkärin naamioon.
Encore-numeroina Iron Maiden soitti kolme kappaletta: ”The Evil That Men Do”, ”Hallowed Be Thy Name” ja ”Run to the Hills”.
Liettuan suuriruhtinaskunta
Liettuan suuriruhtinaskunta, ajan virallisen lakikokoelman mukaan täsmällisemmin Liettuan, Rusin ja Samogitian suuriruhtinaskunta, oli monikulttuurinen itäeurooppalainen valtio, joka eri muodoissaan oli olemassa 1200-luvun puolestavälistä vuoteen 1795 saakka.
Historia
Liettuan suuriruhtinaskunnan perustajia olivat pakana uskoiset liettualaiset. Valtio laajeni vähitellen käsittämään suuria osia entisestä Kiovan Rusista ja muista slaavilaisalueista niin, että se kattoi nykyisen Liettuan, Valko-Venäjän ja Ukrainan sekä osia Puolasta, Latviasta, Venäjästä ja Moldovasta. Laajimmillaan 1400-luvun lopulla se oli Euroopan suurin valtio, joka ulottui Itämereltä Mustallemerelle. Se oli monikansallinen ja moniuskoinen maa, jota luonnehti kielten, uskontojen ja kulttuuritaustojen kirjo.
Liettualaismaiden yhdistyminen alkoi 1100-luvun lopulla; ne taistelivat katolisia kristittyjä, Baltiassa valtaansa laajentavia Saksalaista ritarikuntaa ja liiviläistä Kalparitaristoa vastaan. Mindaugas kruunattiin Liettuan ensimmäiseksi ja ainoaksi jääneeksi kuninkaaksi vuonna 1253. Monikansallinen ja moniuskontoinen valtio Liettuasta kehittyi Gediminasin valtakauden (1316–1341) lopulla, ja se laajeni hänen poikansa Algirdasin kaudella.
Algirdasia seurannut Jogaila (Vladislav II Jagello) solmi elokuussa 1385 Krevan sopimuksen eli unionin. Tähän liittyi kaste katolisuuteen ja naimakauppa Puolan lapsikuningatar Jadwigan kanssa. Lisäksi maan historiaan tuli kaksi perustavanlaatuista muutosta: ensiksi aateliston ja kansalaisten tuli kääntyä katolisuuteen, toiseksi Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välille luotaisiin personaaliunioni.
Jogaila siirtyi Puolaan ja hallitsi Jagello-suvun ensimmäisenä kuninkaana. Liettuan suuriruhtinaana häntä seurasi Vytautas Suuri, jonka valtakauteen (1401–1430) liittyivät valtion suurimmat laajenemisvaiheet ja tärkeä voitto Saksalaisesta ritarikunnasta Tannenbergin taistelussa vuonna 1410, sekä toisaalta Liettuan aateliston aseman vahvistuminen. Vytautasin kauden jälkeen suhteet Puolaan heikkenivät. Liettuan aateliset, erityisesti Radvilat, yrittivät murtaa personaaliunionin. Moskovan suuriruhtinaskuntaa vastaan käytyjen epäonnisten sotien jälkeen liitto puolalaisten kanssa oli kuitenkin säilytettävä.
Lublinin sopimuksella vuonna 1569 luotiin uusi Puola-Liettuana tunnettu valtioliitto. Tässä valtiossa Liettuan suuriruhtinaskunta säilytti Puolan kuningaskunnan rinnalla poliittisen erillisaseman, jossa sillä oli oma hallitus, lait, armeija ja talous. Puola-Liettua menetti kuitenkin vähitellen alueitaan laajenevalle Moskovan Venäjälle. Tuhoisten sotien jälkeen kaikki Puola-Liettuan alueet lopulta jaettiin Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken Puolan kolmannessa jaossa vuonna 1795. Käytännöllisesti katsoen kaikki Liettualle kuuluneet alueet joutuivat Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Aivan pieninä poikkeuksina joitain osia Volyniaa päätyi Itävallan arkkiherttuakunnalle ja joitain pohjoisia rajamaakuntien rippeitä Preussin kuningaskunnalle.
Carl Gustaf Söderstrand
Carl Gustaf Söderstrand (9. syyskuuta 1800 – 22. huhtikuuta 1862 Turku) oli suomalainen maalarimestari, taidemaalari ja Turun maalariammattikunnan oltermanni. Söderstrand opiskeli Tukholman taideakatemiassa jonkin aikaa.
Söderstrand perusti Turkuun vuonna 1830 maalariammattikunnan piirustuskoulun, joka myöhemmin tunnetaan Turun piirustuskouluna. Söderstrand on maalannut Keuruun vanhan kirkon maalauksen Viimeinen tuomio ja koristemaalaukset Jämsän neljänteen kirkkoon, joka paloi 1927. Hän maalasi myös Kuoreveden kirkkoon kuoriseinän verhosommitelman.
Carl Gustaf Söderstrand toimi Turun piirustuskoulun ensimmäiset 15 vuotta koulun ainoana opettajana. Koulu toimi tuolloin hänen omistamassaan talossa. Söderstrand myös tuki koulua taloudellisesti. Hän oli suorittanut mestarinäytteensä vuonna 1829, ja aloittaessaan piirustuskoulun opettajana 1830 hänet oli juuri otettu Turun maalariammattikunnan jäseneksi.
Söderstrand myös esitti taideyhdistyksen perustamista Turkuun jo 1840-luvulla. Kun Helsingissä 1846 perustettiin Suomen taideyhdistys, Turussa tyydyttiin aluksi siihen, että Turun piirustuskoulu toimi helsinkiläisen taideyhdistyksen alaisena ja Turun oman taideyhdistyksen sijaan oltiin helsinkiläisen Suomen taideyhdistyksen alaosasto, jonka huomattavimpia jäseniä olivat Söderstrand ja R. W. Ekman.
Söderstrandin poika oli taidemaalari Ernst Söderstrand.
Aarne Ervi
thumb|[[Leppiniemi|Leppiniemeä Muhoksella]]
Aarne Adrian Ervi (vuoteen 1935 Elers; ) oli yksi sotien jälkeisen ajan merkittävimmistä suomalaisista arkkitehdeista.
Ervi valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1935. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Alvar Aallon ja Toivo Paatelan arkkitehtitoimistoissa kunnes perusti oman toimiston vuonna 1938. Ervi toimi vuonna 1938 Helsingissä järjestetyn kansainvälisen ilmailunäyttelyn arkkitehtina, jossa pääpaikka oli Messuhalli.
Merkittävimmät ja tunnetuimmat työnsä Ervi teki toisaalta sodan jälkeisellä jälleenrakennuskaudella ja myöhemmin 1950-luvulla varsinaisen rakennusteollisuuden kehittyessä. Ervi käytti betonielementtejä jo vuonna 1949 suunnitellessaan Helsingin yliopiston Porthania-rakennuksen.
Jälleenrakennuskaudella Ervi suunnitteli Oulujoki Oy:lle ja Imatran Voima Oy:lle vesivoimalaitoksia ja niihin liittyviä työntekijöiden asuinalueita. Pyhäkosken voimalaitoksen ja sen lähellä sijaitsevan Leppiniemen asuinalueen suunnitelma on näistä mittavin.
Tunnetuin Ervin töistä on Tapiolan keskustasuunnitelma. Ervi voitti keskustan suunnittelukilpailun ehdotuksellaan Don Hertzenin kylä. Keskustan asemakaavan lisäksi monet rakennukset, kuten keskustorni, uimahalli ja ostoskeskus, ovat hänen suunnittelemiaan.
Vuosina 1967–1969 Ervi oli Helsingin kaupungisuunnittelutoimiston päällikkö. Hän sai professorin arvonimen 1967. Vuonna 1968 hänestä tuli Stuttgartin yliopiston tekniikan kunniatohtori.