cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turskasota
Toinen turskasota
Tämän sodan aikana Islannin rannikkovartiosto alkoi käyttää verkonleikkureita brittiläisiä kalastusaluksia vastaan niiden kieltäydyttyä noudattamasta rannikkovartion ohjeita. Kahdeksantoista troolarin verkot leikattiin 18. tammikuuta, mikä pakotti troolarit poistumaan Islannin aluevesiltä kuninkaallisen laivaston suojelusta huolimatta. Seuraavana päivänä kalastusalusten suojaksi lähetettiin hinaajia, mutta se osoittautui riittämättömäksi. Britannia muodosti erillisen laivasto-osaston suojelemaan kalastajiaan.
Yokosuka MXY7
Lentävä pommi
Kone oli rakennettu puusta ja keveistä, vähän jalostetuista metalleista, joten kouluttamattoman tehdastyövoiman oli helppo valmistaa sitä suuriakin määriä. Kone oli hyvin yksinkertainen; sillä oli lyhyet siivet, pieni ohjaamo ja yksinkertaiset ohjainlaitteet. Muista kamikazekoneista poiketen Ōkalle ei annettu mahdollisuutta palata kotiin. Muille kamikazekoneille annettiin tarpeeksi polttoainetta kotimatkaa varten, sillä oli mahdollista, etteivät koneet löytäisi sopivaa kohdetta.
Ōka laukaistiin joko lavetilta maasta tai pudotettiin Mitsubishi G4M2 ”Betty” -pommikoneesta.
Turskasota
Toinen turskasota
Tulivuori Eldfell purkautui 23. tammikuuta ja Islannin rannikkovartioston piti aloittaa pelastustoimet tuhoalueella.
Yokosuka MXY7
Lentävä pommi
Sodan jälkeen Yokosukan laivastovarikolta löydettiin Ōkan edelleen kehitetty malli, jossa oli kuuden kiinteäpolttoaineisen raketin lisäksi kaksi saksalaisperäistä Walther-rakettimoottoria. Tämä konetyyppi olisi pystynyt nousemaan itsenäisesti kiitotieltä ja sen toimintasäde olisi ollut pidempi. Prototyyppi jäi ainoaksi ilmeisesti resurssipulan johdosta.
Turskasota
Toinen turskasota
Brittiläiset kalastajat poistuivat Islannin aluevesiltä 17. toukokuuta palaten kaksi päivää myöhemmin suojanaan laivaston fregatit. Majakka-alus ICGV Árvakur törmäsi 1. kesäkuuta neljään brittialukseen ja kuusi päivää myöhemmin Ægir törmäsi HMS Scyllaan.
Yokosuka MXY7
Palveluskäyttö ja sotilaalliset saavutukset
Japanilaiset ehtivät rakentaa 775 itsemurhapommia, joista kovinkaan moni ei koskaan ehtinyt käyttöön. Huhtikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1945 Ōka-pommit vaurioittivat taistelulaiva West Virginiaa. Yksitoista päivää myöhemmin Ōkat upottivat hävittäjä Mannert L. Abelen Okinawan edustalla. Ōkat eivät kuitenkaan koskaan saavuttaneet suurta menestystä, sillä vaikka niiden oma nopeus tekikin niistä vaikeita kohteita ilmatorjunnalle, ja ne olivat helppoja ohjattavia, ei niille löytynyt tarpeeksi nopeaa kantajakonetta – keskiraskaat ”Bettyt” olivat auttamattomasti liian hitaita.
Turskasota
Toinen turskasota
Naton pääsihteeri Joseph Luns saapui 16. syyskuuta neuvottelemaan Reykjavíkiin, koska islantilaisministerit olivat ehdottaneet maan irtautumista Natosta, joka ei kyennyt suojelemaan Islantia kriisin aikana. Pääsihteerin vaatimuksesta brittiläiset sota-alukset kutsuttiin pois 3. lokakuuta. Sopimus solmittiin 8. marraskuuta ja sen mukaan britit saivat kalastaa tietyillä alueilla Islannin julistaman aluevesirajan sisällä maksimissaan 130 000 tonnia kalaa. Sopimus päättyi marraskuussa 1975.
Yokosuka MXY7
Palveluskäyttö ja sotilaalliset saavutukset
Sodanjälkeiseten amerikkalaisten dokumenttien mukaan Ōkat osuivat sodan aikana kaiken kaikkiaan kuuteen amerikkalaiseen sotalaivaan, mutta vain yksi niistä, hävittäjä USS Mannert L. Abele (DD-733) upposi, ja toinen, hävittäjä, USS Hugh W. Hadley (DD-774) vaurioitui korjauskelvottomaksi.
Turskasota
Kolmas turskasota
Kolmas turskasota käytiin marraskuusta 1975 kesäkuuhun 1976, kun Islanti julisti aluevesikseen 200 meripeninkulmaa (370 km) rannikostaan. Britannia ei tunnustanut tätä, ja brittiläiset alukset jatkoivat kalastusta rajan sisällä. Britannia lähetti lopulta 22 fregattia Islannin neljää partiovenettä ja kahta aseistettua troolaria vastaan. Myöhemmin Islanti yritti ostaa yhdysvaltalaisia Asheville-luokan tykkiveneitä ja neuvostoliittolaisia Mirka-luokan fregatteja. Konflikti päättyi lopulta, kun Islanti uhkasi Naton Keflavíkin tukikohdan sulkemisella. Jälkikäteen on esitetty, että Royal Navyn voimien sitominen turskasotaan vaaransi Naton puolustuskyvyn Pohjois-Atlantilla.
Hanna Teerijoki
Hanna Teerijoki (o.s. Heikura s. 15. heinäkuuta 1963 Kemi) on suomalainen entinen  maajoukkuetason jalkapalloilija, jääpalloilija ja jääkiekkoilija.
Jalkapallon, jääpallon ja jääkiekon lisäksi Teerijoki on edustanut Suomea myös maahockeyssa, kaukalopallossa ja golfissa. Teerijoki onkin ainoa eurooppalainen, joka on edustanut maataan maajoukkueessa kuudessa eri lajissa. Suomen mestaruuksia (yhteensä 26) hän on voittanut kaikissa muissa lajeissa paitsi jääkiekossa, mutta jääkiekon Ruotsin mestaruuksia hänellä on kaksi. Jääpalloa hän on pelannut Suomen lisäksi myös Ruotsissa ja Norjassa.
Hanna Teerijoki edusti Suomea golfin naisten World Cupissa Riikka Hakkaraisen parina vuonna 2000. Teerijokea valmensi Ruotsissa Henri Rice, joka on valmentanut myös Annika Sörenstamia. Nykyisin hän toimii toimitusjohtajana ja kouluttajana HIFK Golfissa.
Teerijoki on suorittanut myös lentolupakirjan ja työskenteli lentäjänä vuosina 1997–2003.
Minnesota-malli
Minnesota-malli on alun perin Yhdysvalloissa kehitetty alkoholismin hoitofilosofia. Se sai alkunsa Minnesotan osavaltion alueella käynnistyneistä kokeiluista. Hoidon tavoitteena on päihteetön elämä. Suomeen hoitomallin toi Toivo Pöysä.
Hoitomalli on kehitetty 1940-luvun lopulla Yhdysvalloissa Minnesotan osavaltiossa Willmarin valtionsairaalassa.
Hoidon periaatteet
Minnesota-malli on enemmän ihmisen voimavaroihin luottava koulutusohjelma kuin terapiamuoto (Ekholmin 2003a: 237). Mallin kantavia ajatuksia ovat:
Minnesota-malli määrittää päihdetyön peruslähtökohdat ja toiminta- periaatteet, mutta ei hoito-ohjelmien yksityiskohtaisia sisältöjä (Ekholm 2003a: 235). Mallia soveltava hoitopaikka laatii omat sisältönsä painottaen ja käyttäen mallin periaatteita vaihtelevin vahvuusastein. Suomeen mallin toi 1980-luvun alussa Alkoholipoliittisen tutkimuslaitoksen tutkija Toivo Pöysä. Minnesota-mallin suomenkieliseksi nimeksi tuli melko yleisessä käytössä oleva myllyhoito.(Ekholm 2003a: 235, 240.)
Taustaa
Nimensä mukaisesti Minnesota-malli sai alkunsa Minnesotan osavaltion alueella käynnistyneistä kokeiluista. Ensimmäinen kokeilu oli Pioneer House -niminen ohjelma, jonka käynnisti vuonna 1948 osavaltion ensimmäinen AA:ssa toipuva alkoholisti yhdessä terveys- ja sosiaalitoimen kanssa. Hoidon kohderyhmänä olivat työttömät. Vuonna 1949 käynnistyi Hazelden-niminen yksikkö. Sen ohjelma perustui AA:n, tuolloin varsin uuden ryhmäliikkeen, 12 askeleen ohjelmaan ja oli tarkoitettu koulutetulle väestönosalle. Työntekijänä oli toipuva alkoholisti ja hoidossa muutama potilas. Ohjelma koostui neljästä kohdasta:
Vuonna 1950 psykiatri Nelson Bradley ja psykologi Daniel J. Anderson käynnistivät Willmarin mielisairaalassa hoito-ohjelman alkoholistipotilaille. Ohjelmassa luovuttiin potilaiden lukitsemisesta suljetuille osastoille ja palkattiin sairaalaan työhön AA:ssa toipuvia alkoholisteja. Ohjelma oli hyvin yksinkertainen: Niin paljon psykiatrista apua kuin mahdollista ja AA-ohjelman esittely. Edellä mainitut kokeilut olivat kiinteässä vuorovaikutuksessa toistensa kanssa. Andersonin siirryttyä Willmarista Hazeldenin johtoon mielenterveystyö ja AA-pohjaiset työtavat yhdistyivät toisiinsa. Yhdysvalloista 12 askeleen ohjelma on luonnollisesti ensimmäiseksi levinnyt muihin englanninkielisiin maihin, kuten Kanadaan ja Britanniaan. Etelä-Amerikassa Meksiko ja Brasilia ovat ottaneet mallin käyttöön. Pohjoismaista ensimmäinen oli Islanti vuonna 1978. 1980-luvulla seurasivat toisiaan Suomi, Ruotsi, Tanska ja Norja. Islannissa malli kattaa yli 70 % päihdetyöstä. Ruotsissa on useita 12 askeleen ohjelmaa toteuttavia itsenäisiä ja sairaaloiden yhteydessä toimivia hoito-ohjelmia.
Hoito Suomessa
Terveyskeskuslääkäri voi antaa lähetteen hoitopaikkaan. Lähete mahdollistaa matkakorvausten saamisen Kelalta. Kela ei maksa varsinaista hoitoa mutta voi kustantaa kuukauden kestävän perushoitojakson aikaisen sairausloman. Hoito alkaa yleislääkärin arviolla alkoholistin tilanteesta, kunnosta ja mahdollisesta muiden päihteiden tai psyykenlääkkeiden käytöstä.
Suomessa Minnesota-mallin mukaisia hoitopaikkoja on noin 100. Ruotsissa hoitopaikkoja on noin 3 000.
Ensimmäinen Minnesota -mallinen hoitolaitos avattiin Suomessa 1.6.1982 Espoon Pellaksessa ja se sai nimekseen Myllyhoito. Klinikkaa pyöritti Kalliolan setlementti, jonka Nurmijärvellä sijaitseva Kalliolan klinikka tarjoaa Minnesota-mallista hoitoa yhä vuonna 2022.
Laajasti Minnesota-mallia soveltavia hoitoyksikköjä Suomessa ovat esimerkiksi Lapualla toimiva Minnesota-Hoito Oy, Lammilla toimiva päihdehoitokeskus Maivita Oy, Kärkölässä toimiva Kantamo, Kirkkonummella toimiva Fria-klinikka Oy, Naantalissa toimiva Aarni Rehab Oy ja Ähtärissä toimiva Fenix-klinikat. Minnesota-mallin filosofian mukaan hoidon tarjoajat ovat käyneet itse läpi hoidon.
Lapualaisen Minnesota-Hoito Oy:n perusti vuonna 1992 yksityishenkilö, joka itse on Minnesota-mallin mukaisella hoidolla toipunut alkoholisti. Ensimmäiset potilaat otettiin hoitoon vuonna 1993. Väitöstutkimuksen mukaan Minnesota-Hoito Oy:n potilaista kaksi kolmasosaa saavutti raittiuden. Tutkimuksen perusteella ei voida antaa tyhjentävää vastausta Minnesota-hoidon yleisistä raitistumistuloksista. Minnesota-Hoito toimii hyvin ja ottaa uusia potilaita vastaan päivittäin.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1970
Vuoden 1970 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Meksikossa. Kerta oli ensimmäinen, jolloin turnausta ei pelattu Euroopassa tai Etelä-Amerikassa. Turnauksen karsintoihin osallistui 75 maata, joista 14 selviytyi MM-turnaukseen. Meksikon turnaus oli ensimmäinen, jota voitiin seurata väritelevisiosta. Avausottelua Meksikon ja Neuvostoliiton välillä raportoitiin katsoneen television välityksellä 800 miljoonaa katsojaa. Television myötä jalkapallo oli siirtymässä uudelle aikakaudelle. Ensimmäistä kertaa ottelut pelattiin virallisella kisapallolla. Urheiluvälinevalmistaja Adidas oli luonut turnausta varten Telstar kisapallon.
Kaksi uutta sääntöä otettiin käyttöön ensimmäistä kertaa Meksikon MM-kisoissa. Pelaajavaihtoja, joita ei aiemmin ollut sallittu, oli nyt mahdollista tehdä ottelussa kaksi per joukkue. Toinen uusi sääntö oli punaisen ja keltaisen kortin. Kortteja oli käytetty jo aiemmin vuoden 1968 olympiaturnauksessa. Tuomari Kurt Tschenscher näytti ensimmäisen historiallisen keltaisen kortin Meksikon ja Neuvostoliiton välisessä avausottelussa. Huolimatta siitä, että punaista korttia ei ole käytetty aiemmin MM-kisoissa, oli kuitenkin ulosajoja nähty aiemminkin. Punaista korttia ei kuitenkaan Meksikon turnauksessa käytetty kertaakaan.
Maailmanmestaruuden voitti Brasilia voitettuaan loppuottelussa Italian maalein 4–1.
Järjestelyt
FIFA myönsi vuoden 1970 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen järjestelyoikeuden Meksikolle vuonna 1964 Tokiossa pitämässään kokouksessa. Meksikon vastaehdokas kisaisännäksi oli Argentiina, jolle tappio kisaisännyyttä äänestettäessä oli valtava pettymys. Argentiina oli kansainvälisissä turnauksissa ollut menestyneempi kuin Meksiko, joka ei vielä 1970-luvulle tultaessa ollut saavuttanut suurta menestystä. Argentiina sai kuitenkin järjestettäväkseen vuoden 1978 MM-turnauksen ilman vastaehdokkaita.
Karsinnat
Vuoden 1970 maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin otti osaa 75 maata, jotka kilpailivat 12 paikasta Meksikon turnaukseen. Hallitseva maailmanmestari Englanti ja isäntämaa  Meksiko selviytyivät MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. FIFA oli saanut edellisten kisojen johdosta runsaasti kritiikkiä maanosakiintiöistä, joita se oli uudistanut Meksikon turnaukseen. Ensimmäistä kertaa kaikilla maanosaliitoilla Oseaniaa lukuun ottamatta, oli vähintään yksi kisapaikka.
Joukkueet
Turnaukseen osallistui 16 maata, mutta monen merkittävän maan tie katkesi jo karsintoihin. Tutuista MM-turnaukseen osallistuneista maista Argentiina, Portugali,  Unkari,  Jugoslavia ja Espanja eivät olleet Meksikon turnauksessa mukana. Paluun turnaukseen tekivät Ruotsi 12 vuoden, Belgia 16 vuoden, Romania 32 vuoden ja Peru 40 vuoden poissaolon jälkeen. Ensikertalaisena turnauksessa pelasivat Israel, Marokko ja El Salvador. Karsintojen aikana El Salvadorin ja Hondurasin pelaaman ottelusarjan jälkeen El Salvadorin ja Hondurasin välit kärjistyivät jalkapallosotana tunnetuksi konfliktiksi, joskin jalkapallolla ei ollut mitään tekemistä maiden välisten jännitteiden purkautumisessa.
Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Euroopasta oli mukana yhdeksän maata, Etelä-Amerikasta kolme, Pohjois-ja Keski-Amerikasta kaksi, Afrikasta yksi ja Aasiasta yksi.
Stadionit
Turnaukseen otteluita pelattiin viidessä kaupungissa viidellä stadionilla. Turnauksen loppuottelu pelattiin Azteca-stadionilla, jonka yleisökapasiteetti oli yli 100 000. Keskimäärin otteluja seurasi paikan päällä 50 000 katsojaa.
Lohko 1
Isäntämaa Meksikon alkulohko pelattiin Méxicon Azteca-stadionilla. Meksikon, Neuvostoliiton, Belgian ja El Salvadorin muodostamassa alkulohkossa kotiyleisön huomio kiinnittyi isäntämaahan. Meksikon kisahistorian tulokset olivat olleet vaatimattomia, eikä se lukeutunut suurimpiin suosikkeihin. Siihen nähden avausottelun tasatulos Neuvostoliittoa vastaan oli kelvollinen alku turnaukselle. Myös toinen ottelu El Salvadoria vastaan eteni maaleitta avauspuoliajan lopulle saakka, kunnes Meksiko siirtyi kyseenalaisella maalilla jatkoon. Egyptiläserotuomari oli aiemmin viheltänyt vapaapotkun El Salvadorille, mutta Meksiko lähtikin nopeaan vastahyökkäykseen, jonka päätteeksi Javier Valdivia laukoi pallon maaliin. Elsalvadorilaiset protestoivat tilannetta, eivätkä suostuneet enää jatkamaan peliä. Tuomari päätti viheltää puoliajan päättyneeksi. Toisella jaksolla Meksiko teki vielä kolme maalia, pelihuumorinsa täysin menettäneen El Salvadorin verkkoon.
Lohkon päätösottelussa Meksiko kohtasi Belgian. Belgia oli hävinnyt Neuvostoliitolle maalein 4–1 ja voittanut El Salvadorin, jolloin Meksikolla oli yksi piste Belgiaa enemmän ennen joukkueiden välistä päätösottelua. Meksiko tarvitsi vielä yhden pisteen varmistaakseen jatkopaikkansa. Jälleen pääosaan nousi kiistanalainen ratkaisu, kun Meksikolle tuomittiin rangaistuspotku, belgialaisten mielestä kevyin perustein. Gustavo Peña laukoi pilkuta ottelun ainoaksi jääneen maalin. Meksiko selviytyi näin ensimmäistä kertaa puolivälieriin. Koska Neuvostoliitto voitti omassa päätösottelussaan El Salvadorin maalein 2–0, olivat Meksiko ja Neuvostoliitto lohkon kärjessä tasapisteissä samalla maalierolla. Tällöin lohkon ykkössija arvottiin ja arpa suosi Neuvostoliittoa. Tämä tarkoitti että Meksiko joutui poistumaan Azteca-stadionilta.
Lohko 2
Italian, Ruotsin, Uruguayn ja Israelin muodostama alkulohko pelattiin Tolucassa ja Pueblassa. Toluca sijaitsee 2 680 metriä merenpinnan yläpuolella, ja Puebla hieman alempana. Olosuhteet olivat haastavat, mikä vaikutti joukkueiden valitsemaan taktiikkaan. Tuloksena oli yksi MM-historian tylsimmistä alkulohkoista, koko alkulohkossa tehtiin vain kuusi maalia.
Uruguay kukisti avausottelussaan Israelin maalein 2–0. Avausottelun voitto ja tasatulos Italiaa vastaan tarkoitti, että Uruguaylle riitti jatkoon pääsemiseen maalin tappio Ruotsia vastaan, sillä Ruotsi jäi omassa ottelussaan Israelia vastaan 1–1 tasapeliin. Uruguay lähti otteluun vain puolustamaan välttääkseen suuremman tappion. Ove Grahn puski Ruotsille ottelun ainoaksi jääneen maalin ottelun viimeisellä minuutilla, mutta tämä ei riittänyt Ruotsille ja Uruguay eteni paremman maalieron turvin puolivälieriin.
Lohko 3
Hallitseva maailmanmestari Englanti ja yksi suurimmista suosikeista Brasilia pelasivat samassa alkulohkossa yhdessä Romanian ja Tšekkoslovakian kanssa. Brasilia kukisti avausottelussaan Tšekkoslovakian ilman suuria vaikeuksia maalein 4–1. Brasilia kohtasi toisessa ottelussaan ehkä suurimman haastajansa Englannin, joka voitti omassa avausottelussaan Romanian 1–0. Brasilian ja Englannin välinen ottelu oli tasokas, jossa tilanteita luotiin puolin ja toisin. Ottelussa nähtiin vain yksi maali, mutta se syntyi sitäkin komeamman kuvion päätteeksi; Brasilian Tostão teki maaliin esityön huikealla yksilösuorituksellaan, keskitti kääntyessään pallon Peléelle, joka jatkoi pallon oikea-aikaisella syötöllään Jairzinholle, joka viimeisteli MM-historiaan jääneen näyttävän maalin.
Lohkon päätösotteluun Brasilia sai vastaansa Romanian, joka voitti toisen kierroksen ottelussa Tšekkoslovakian. Voitolla Romania olisi näin havitellut jatkopaikkaa, mutta Brasilia voitti ottelun ilman suuria vaikeuksia maalein 3–2. Englanti teki myös omassa päätösottelussaan tarvittavan, ja eteni jatkoon kukistamalla Tšekkoslovakian 1–0.
Lohko 4
Länsi-Saksa, Peru, Marokko ja Bulgaria muodostivat turnauksen neljännen alkulohkon. Länsi-Saksa oli lohkon voittajasuosikki. Sillä oli riveissään Bayern Münchenin maalitykki Gerd Müller, sekä kokeneempaa polvea edustanut, maajoukkueen luottopelaaja Uwe Seeler.
Lohkon avausottelussa kohtasivat Peru ja Bulgaria. Perun lähtökohdat turnaukseen olivat ikävät, sillä juuri ennen turnausta tuhoisa maanjäristys surmasi kymmeniä tuhansia perulaisia. Itse ottelussa Peru otti Bulgariasta 3–2 voiton, oltuaan vielä toisen jakson alussa kahden maalin tappiolla.
Länsi-Saksan ja Marokon välisessä avausottelussa ensimmäisen maalin teki Marokko. Länsi-Saksan valmentaja Helmut Schön osasi hyödyntää uutta sääntöä, joka salli pelaajavaihdot. Hän vaihtoi kentälle Jürgen Grabovskin, mikä avasi länsisaksalaisten pelin ja Seeler tasoitti pian ottelun. Müller iski vielä ennen loppua Länsi-Saksan 2–1 voittomaalin. Seuraavassa ottelussa Bulgariaa vastaan Müller viimeisteli kolme maalia Länsi-Saksan 5–2 voitossa.
Kun Peru voitti Marokon toisen kierroksen ottelussa maalein 3–0, olivat jatkoonmenijät jo selvillä ennen lohkon päätöskierrosta. Viimeisellä ottelukierroksella Länsi-Saksa ja Peru pelasivat lohkovoitosta ja siitä kumpi saa aloittaa jatko-ottelut Leónissa. Ottelun hahmoksi nousi Gerd Müller. Ensimmäisen puoliajan aikana hän viimeisteli jälleen kolme osumaa. Peru kavensi tilanteeksi 3–1 vielä ennen taukoa, mutta enempää maaleja ei enää nähty. Länsi-Saksa voitti kaikki alkulohko-ottelunsa, mistä oli kiittäminen paitsi Müllerin maaleja, myös länsisaksalaisten laajaa pelaajamateriaalia.
Puolivälierät
Meksiko kohtasi Italian Tolucassa pelatussa ottelussa. Kumpikaan joukkue ei ollut päästänyt alkulohko-otteluissa maaliakaan. Italia oli selkeä suosikki, mutta Meksikolle antoi toivoa Italian tehottomuus alkulohko-otteluissa. Meksiko meni ottelussa alussa johtoon, mutta Italia tuli onnekkaasti tasoihin, kun Angelo Domenchinin laukaus upposi Meksikon maaliin oman pelaajan kautta. Italian valmentaja Ferruccio Valcareggi vaihtoi toiselle puoliajalle kentälle Gianni Riveran. Tämä oli edellisenä vuonna voittanut kultaisen pallon, mutta hän ei ollut nauttinut Valcareggin suosiota ja ollut näin vähällä vastuulla MM-turnauksessa. Vaihto toi esiin myös Luigi Rivan ominaisuudet kärkipelaajana, kun Italia oli koko turnauksen vain keskittynyt puolustamaan. Riva viimeisteli toisella puoliajalla kaksi maalia ja Rivera yhden. Italian voittolukemat olivat näin 4–1.
Leónissa pelatussa puolivälieräottelussa kohtasivat edellisten kisojen finalistit Länsi-Saksa ja Englanti. Englannin huolenaiheisiin lukeutui vatsatauti, joka piti ykkösmaalivahti Gordon Banksin poissa pelistä. Ottelu alkoi hermostuneesti, ja ensimmäinen kunnollinen maalintekotilanne nähtiin vasta yli puolen tunnin pelin jälkeen, mistä myös viimeisteltiin ottelun avausmaali Englannin Alan Mulleryn toimesta. Toisen puoliajan alussa Martin Peters vei Englannin kahden maalin johtoon. Länsi-Saksan toi peliin mukaan Franz Beckenbauer, joka laukoi kahdestakymmenestä metristä kavennusosuman. Saksalaiset hallitsivat toista puoliaikaa, eikä Englanti onnistunut hyödyntämään vastahyökkäyksiään. Uwe Seeler puski tasoitusosuman hämmästyttävästi selkä maaliin päin, ja ottelussa mentiin jatkoajalle. Jatkoajalla kävi yhä ilmeisemmäksi Länsi-Saksan ylivoima. Länsisaksalaisten voitto-osuman viimeisteli Gerd Müller. On arvioitu, että Englanti kompastui vuoden 1966 mestaruutta seuranneeseen hyvänolontunteeseen, eikä uudistumisen tarvetta enää nähty. Englannilla kesti Meksikon kisojen jälkeen kaksitoista vuotta, ennen kuin maa seuraavan kerran selviytyi MM-lopputurnaukseen.
Peru ja Brasilia kohtasivat Guadalajarassa pelatussa puolivälieräottelussa. Brasilialaisen valmentajansa Didin johdolla Perun joukkue pelasi samankaltaista viihdyttävää jalkapalloa kuin Brasiliakin. Perulaisilla ei ollut kuitenkaan yhtä laadukasta pelaajamateriaalia, ja ottelussa Brasilia oli selkeä suosikki. Ottelu näyttikin ratkeavan heti ensimmäisen puoliajan alussa. Rivelinon ja Tostãon maaleilla Brasilia siirtyi vartin pelin jälkeen 2–0 johtoon. Alberto Gallardo toi Perun maalin päähän, mutta Tostão kasvatti Brasilian johdon 3–1:een toisen puoliajan alussa. Teófilo Cubillas kavensi Brasilian johdon vielä yhteen maaliin, mutta Jairzinho iski ottelun ratkaisseen 4–2 osuman.
Välierät
Guadalajarassa pelatussa välierässä kohtasivat Brasilia ja Uruguay. Brasilia oli ottelun ennakkosuosikki, mutta brasilialaisten mielissä oli hyvin Maracanaçona tunnettu, vuoden 1950 maailmanmestaruuden ratkaissut ottelu. Brasilian peli olikin aluksi hermostunutta, ja Uruguay siirtyi Luis Cubillan maalilla johtoon. Vasta ensimmäisen puoliajan jälkipuoliskolla Brasilia alkoi saada peliään kuntoon ja saada rakennettua maalintekotilanteita. Juuri ennen taukoa Tostão syötti pallon rangaistusalueelle Clodoaldolle, joka tasoitti tilanteen. Toisella puoliajalla yliote siirtyi Brasilialle ja kentän hahmoksi nousi Pelé. Hän ei onnistunut maalinteossa, mutta oli merkittävässä roolissa rakentamassa maalitilanteita. Brasilia siirtyi Jairzinhon maalilla ottelussa johtoon 76. minuutilla, ja aivan loppuminuuteilla Rivelino viimeisteli Pélen syötöstä loppulukemiksi 3–1 Brasilialle.
Mexicossa pelattu välieräottelu Länsi-Saksan ja Italian välillä muodostui tapahtumarikkaaksi, mutta ei kuitenkaan varsinaisen peliajan tapahtumien perusteella. Ottelun seitsemännellä minuutilla Italia siirtyi johtoon, minkä jälkeen Italia turvautui turnauksessa tutuksi tulleeseen taktiikkaan, puolustamaan johtoasemaa kaikin voimin. Länsi-Saksan Franz Beckenbauer ja Wolfgang Overath hallitsivat keskikenttää, mutta maalinteossa länsisaksalaiset eivät onnistuneet. Käänteen ottelussa näytti jo tehneen se, että Beckenbauer loukkaantui ja hänen olkapäänsä meni sijoiltaan. Länsi-Saksan valmentaja Helmut Schön oli juuri tehnyt toisen vaihtonsa, eikä Beckenbaueria voitu vaihtaa pois kentältä, joten hän jatkoi ottelua käsivarsi vartaloon sidottuna.
Ottelun varsinaisen peliajan viimeisellä minuutilla Länsi-Saksan libero Karl-Heinz Schnellinger, joka harvoin ylitti edes keskikenttää, saati että hän olisi onnistunut maalinteossa, lähti viimeiseen epätoivoiseen hyökkäykseen. Jürgen Grabowski keskitti Italian maalille, mistä Schnellinger pukkasi ottelun tasoihin ja mentiin jatkoajalle. Osuma jäi Schnellingerin maajoukkueuran ainoaksi.
Jatkoajalla raskaat, lämpimät olosuhteet verottivat pelaajien voimavaroja, mikä näkyi lukuisina virheinä molemmin puolin. Jatkoajan alussa Länsi-Saksa sai helpon oloisen maalin, kun Gerd Müller hyödynsi Italian puolustuksen haparoinnin. Mutta tämän jälkeen oli Italian vuoro saada helpon oloinen maali, kun Gianni Riveran syötti vapaapotkusta maalilla täysin vapaana odottaneelle Tarcisio Burgnichille, joka tasoitti ottelun. Vielä ennen jatkoajan puoliaikaa Riva siirsi Italian 3–2 johtoon. Müller tasoitti ottelun kulmapotkun jälkitilanteesta 110. minuutilla, mutta heti tämän jälkeen Riva tarjoili pallon Riveralle, joka vei Italian 4–3 johtoon. Tämä jäi ottelun viimeiseksi maaliksi ja Italia eteni loppuotteluun Brasilian vastustajaksi.
Pronssiottelu
Pronssiottelussa kohtasivat Uruguay ja Länsi-Saksa. Välieräottelusta väsyneet länsisaksalaiset lähtivät otteluun puolustusvoittoisella taktiikalla. Se taktiikka toi Länsi-Saksalle 1–0 voiton. Paremmin Länsi-Saksan turnaus on jäänyt mieleen tapahtumarikkaasta välieräottelusta, kuin pronssimitaleista.
Loppuottelu
Brasilian ja Italian välinen loppuottelu pelattiin Aztecalla. Molemmat olivat voittaneet maailmanmestaruuden kahdesti, Italia vuosina 1934 ja 1938, Brasilia 1958 ja  1962. Kolmas mestaruus tulisi tietämään jommalle kummalle sitä, että joukkue voittaisi Jules Rimet -pokaalin pysyvästi itselleen.
Brasilia oli otteluun hienoinen suosikki. Sen kirkkain tähtipelaaja Pelé oli noussut turnauksen edetessä yhä johtavampaan asemaan joukkueessaan. Hän aloittikin maalinteon puskemalla Rivelinon keskityksestä Brasilian johtoon ottelun 18. minuutilla. Puoliaikatauolle mentiin kuitenkin tasatilanteessa, Italian Boninsegnan tasoitettua ottelun. Toisella puoliajalla alkoi ilmetä yhä selvemmin Brasilian ylivoima. Italia kykeni saamaan vain vastahyökkäyksiä Brasilian pallonmenetyksistä. Brasilialle vapauttavan 2–1 osuman viimeisteli Gérson ottelun 66. minutilla. Pian tämän jälkeen Gérson ja Pelén rakensivat paikan Jairzinholle, joka kasvatti johdon jo 3–1:een. Italia ei tästä enää noussut ja Carlos Alberto viimeisteli Pelén esityöstä loppulukemiksi Brasilialle 4–1.
Maailmanmestaruus oli Brasilialle kolmas vain kahdentoista vuoden sisällä. Brasilia sai näin Jules Rimet -pokaalin omakseen. Sittemmin pysti varastettiin ja se katosi jäljettömiin, luultavasti se sulatettiin. Brasilian valmentajasta Mario Zagallosta tuli ensimmäinen henkilö, joka oli voittanut mestaruuden sekä pelaajana että valmentajana. Brasilian vuoden 1970 mestaruuden voittanut joukkue oli yksi historian parhaista, mutta se sai pelata yhdessä vain pienen hetken. Pelélle vuoden 1970 turnaus oli hänen viimeiseksi jäänyt MM-turnauksensa.
Maalintekijät
10 maalia viimeistellyt Gerd Müller oli turnauksen paras maalintekijä. Yhteensä turnauksessa tehtiin 95 maalia.
10 maalia
7 maalia
5 maalia
4 maalia
3 maalia
1 maali
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1992
Vuoden 1992 kesäolympialaisten jalkapalloturnaus järjestettiin 24. heinäkuuta – 8. elokuuta 1992. Turnaukseen osallistui 16 maata.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1970
Maalintekijät
1 oma maali
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1992
Turnauksen voitti isäntämaa Espanja. Edellisen kerran isäntämaa oli voittanut jalkapallon olympiaturnauksen vuonna 1908, jolloin Iso-Britannia voitti jalkapallon olympiaturnauksen. Hopeaa saavutti Puola ja pronssia Ghana. Ghana oli ensimmäinen afrikkalainen mitalisijoille yltänyt maa.
Maalintekijät
Turnauksen paras maalintekijä oli Puolan Andrzej Juskowiak seitsemällä maalillaan.
Giovanni Gastel
thumb|Giovanni Gastel Giovanni Gastel (27. joulukuuta 1955 – 13. maaliskuuta 2021) oli italialainen valokuvaaja.
Elämäkerta
Gastel aloitti vuonna 1981 työskentelyn lukuisissa muotilehdissä, kuten Voguessa, Ellessä ja Vanity Fairissa. Hän alkoi tehdä yhteistyötä myös monien maailmankuulujen tuotemerkkien, kuten Diorin, Trussardin, Krizian, Tod’sin ja Versacen kanssa. Gastel kehitti samalla henkilökohtaista tyyliään, jolle on ominaista runollinen ironia. Hän oli intohimoisesti kiinnostunut taidehistoriasta ja toi valokuviinsa myös kuvataiteenomaista sommittelua.
Gastel kuoli 65-vuotiaana 13. maaliskuuta 2021 Milanossa covid-19-sairauteen koronaviruspandemian aikana.
Hella Haasse
Hella Serafia Haasse (2. helmikuuta 1918 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. syyskuuta 2011) oli alankomaalainen kirjailija, joka julkaisi muun muassa historiallisia romaaneja.
Haasse syntyi 1918 Alankomaiden Itä-Intiassa Bataviassa eli nykyisessä Jakartassa. Monet hänen teoksistaan käsittelivätkin Alankomaiden ja Indonesian suhdetta. Lukion jälkeen Haasse muutti Alankomaihin ja julkaisi siellä vuonna 1945 ensimmäisen teoksensa, runokokoelman Stroomversnelling.
Haassen esikoisromaani oli vuonna 1948 ilmestynyt Oeroeg. Seuraavana vuonna ilmestynyt Het woud der verwachting on yksi Haassen tunnetuimmista romaaneista. Se kertoo Orléansin herttuasta Kaarlesta, joka joutuu vuonna 1415 englantilaisten vangiksi. Hänen romaaneitaan ovat muiden muassa myös Een nieuwer testament (1966) ja Mevrouw Bentinck of Onverenigbaarheid van karakter (1978). Haasse palkittiin 1981 Constantijn Huygens -palkinnolla ja 1983 P. C. Hooft -palkinnolla. Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka ja julkaisi romaanin Sleuteloog vielä 2002. Kaksi vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Hollanninkielisen kirjallisuuden palkinto elämäntyöstä. Haassesta tehtiin vuonna 1988 Utrechtin yliopiston kunniatohtori.
Haasse kuoli syyskuussa 2011 lyhyen sairauden jälkeen.
Carl Oscar Malm
Carl Oscar Malm (12. helmikuuta 1826 Eura – 8. kesäkuuta 1863 Turku) oli suomalaisen viittomakielen kehittäjä. Hän perusti Porvooseen Suomen ensimmäisen kuurojenkoulun. Malm oli itsekin kuuro. Hänen kuuroutensa syy on jäänyt tuntemattomaksi.
Elämänvaiheet
Malmin perhe oli sivistynyt ja yhteiskunnallisesti valveutunut. Hänen isänsä Anders Gustaf Malm oli Kymenkartanon läänin maaherranvirastossa kanslistina ja lääninviskaalina, äiti oli Katarina Juliana Tandefelt. Malm eli lapsuutensa Euran Askolassa ja Porvoossa vuodesta 1833. Vuonna 1834 Malmin vanhemmat lähettivät pojan tukholmalaiseen kuurojenkouluun (Manilla-koulu) ensin yksityisoppilaaksi ja vuosina 1840–1844 maksavaksi oppilaaksi, ja toimipa hän siellä apuopettajanakin.
Koulu päättyi 16. lokakuuta 1845. Koulumenestyksestä kertoo päästötodistus: "”Kuuromykkä Carl Oscar Malm, joka on syntynyt 12 päivänä helmikuuta 1826 Porvoossa Suomessa, tuli ensin opettaja herra Holzin luo täysihoitolaisena 7. päivänä elokuuta 1834, oli ensin auskultanttina mukana kuuromykkäin oppikursseilla ja muutti sitten maksavana oppilaana 14. päivänä helmikuuta 1840 yllä mainittuun oppilaitokseen. Malmille annetaan se kiitettävä arvosana, että hän koulunkäyntiaikanaan on alati osoittanut siveää, vakaata, hyvää ja jumalanpelkoista käytöstä sekä erinomaista tarkkaavaisuutta, ahkeruutta ja oppivaisuutta, että hänellä on puhdas ja luotettava käsiala, että hän on hankkinut harvinaisen taidon ruotsin kielen ymmärtämisessä ja kirjoittamisessa, läpikäynyt jokseenkin laajoja kursseja Ruotsin historiassa ja maantieteessä sekä yleisissä luonnontieteissä, erittäin tähtitieteessä, käsittänyt tärkeimmän yleisestä historiasta ja maantieteestä ja niin ikään läpikäynyt laskuopin ja yksinkertaisimman mittausopin.”"
Vuonna 1846 Malm perusti ensimmäisen kuurojenkoulun Porvooseen ja hänestä tuli koulun ensimmäinen viittomakielinen opettaja. Alussa koulun toiminta oli kankeaa ja vaivalloista, mutta tammikuussa 1857 kokoontui muutamia Malmin koulusta kiinnostuneita henkilöitä neuvottelemaan koulun tilanteesta. Tämä "johtokunta", johon kuuluivat muun muassa Johan Ludvig Runeberg ja Carl Henrik Alopaeus, sai kerätyksi varoja koululle ja se pääsi muuttamaan tilavampaan huoneistoon. Saman johtokunnan aloitteesta perustettiin vuonna 1860 Turkuun Suomen ensimmäinen valtion ylläpitämä kuurojenkoulu. Malm ei itse saanut koulun johtajuutta, koska katsottiin, että johtajan täytyy olla kuuleva. Siten alussa koulun vt. johtajana toimi hänen veljensä Gustaf Emil Malm. Turku ei ottanut Malmia vastaan niin hyvin kuin Porvoo, ja hän tunsikin itsensä ulkopuoliseksi.
Malm oppi Ruotsissa ruotsalaisen viittomakielen, jonka hän toi mukanaan Suomeen. Kuurojenkouluissa opiskelleet kuurot oppivat kielen häneltä ja suomalainen viittomakieli alkoi kehittyä. Malm osasi viittomakielen lisäksi ruotsia, suomea, saksaa, ranskaa ja englantia.
Malm kuoli 37-vuotiaana vuonna 1863 keuhkotulehdukseen. Kuurojen keskuudessa kerrotaan, että hän olisi saanut sen auttaessaan hevosta ylös joesta. Malm haudattiin Turkuun.
Porvoossa paljastettiin vuonna 1926 Malmin muistopatsas, jonka suunnitteli kuuromykkä kuvanveistäjä J. F. Talvia.
Barbara Lönnqvist
Siv Barbara Lönnqvist (s. 15. kesäkuuta 1945 Espoo) on suomenruotsalainen kielitieteilijä ja kääntäjä. Hän hoiti venäjän kielen ja venäläisen kirjallisuuden professuuria Åbo Akademissa vuosina 1989 –2013.
Lönnqvist opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1973. Hän jatkoi opintojaan Tukholman yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1979 tutkielmalla, joka käsitteli Velimir Hlebnikovia. Hän työskenteli Tukholman yliopistossa yliassistenttina 1983–1989, kunnes siirtyi Turkuun. Hän on kääntänyt useita teoksia venäjästä ja serbiasta ruotsiksi, muiden muassa Jevgeni Zamjatinia, Danilo Kišiä, Leo Tolstoita ja Anna Ahmatovaa. Hänelle myönnettiin De Nion kääntäjäpalkinto vuonna 1988 ja Ruotsin akatemian jakama Natur & Kultur -säätiön kääntäjäpalkinto vuonna 1995.
Lönnqvistin veli on kansatieteilijä Bo Lönnqvist. Hänen puolisonsa on ollut matemaatikko Jockum Aniansson vuodesta 1980, ja heillä on kaksi lasta.
Ram Narayan
Ram Narayan (s. 25. joulukuuta 1927 Udaipur, Intia) on intialainen muusikko, jonka soitin on sarangi. Hänelle myönnettiin merkittävä intialainen Padma Vibhushan -palkinto 2005.
Viidennen polven muusikon Narayanin isä oli dilruba-muusikko Pandit Nathuji Biawat. Narayan aloitti soittimen opiskelun seitsemänvuotiaana, ja 14-vuotiaana hänestä tuli ammattimuusikko All India Radioon, ensin Lahoreen ja Intian jakauduttua Delhiin. Hän turhautui säestäjän tehtäviin ja ryhtyi jo 1950-luvun alussa esiintymään solistina tabla-soittimella veljensä Chatur Lalin kanssa. Hän on sittemmin noussut soittimensa edustajana maailmanmaineeseen ja saanut lukuisia palkintoja. Hänen tyttärensä Aruna Narayan Kalle jatkaa perinnettä.
Ram Narayan on kirjoittanut kirjan Intian klassisesta musiikista.
Antti Papula
Antti Papula (23. elokuuta 1943 Hämeenlinna – 8. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen patenttineuvos ja patentti- ja tavaramerkkiasiamiestoimisto Papula Oy:n perustaja.
Antti Papula sai patenttineuvoksen arvonimen 19. toukokuuta 2004. Tämä oli neljäs Suomessa myönnetty patenttineuvoksen arvo kautta aikojen.
Kesslerin syndrooma
Kesslerin syndrooma on tilanne, jossa avaruusromun määrä Maan matalilla kiertoradoilla on niin suuri, että kappaleet törmäilevät toisiinsa usein, aiheuttaen lisää pieniä romunkappaleita ja yhä enemmän törmäyksiä. Pahimmillaan tämä voisi johtaa siihen, että lähiavaruus muuttuisi kulkukelvottomaksi ja avaruustutkimus tai satelliittien käyttö muuttuisi mahdottomaksi pitkäksi aikaa. Matalilla kiertoradoilla olevien satelliittien radat (ratakorkeus alle 1 000 km) kuitenkin kutistuvat ja lopulta – vuosien tai kymmenien vuosien aikana – satelliitit ja niiden romu palavat ilmakehässä. Radan muutokseen vaikuttavat muun muassa kappaleen vastuspinta-alan ja sen massan suhde (kevyt, iso kappale herkin), aurinkotuuli ja ilmakehän kaikkien ylimpien kerrosten tiheys.
Kesslerin syndrooma on nimetty Donald J. Kesslerin mukaan.
HMCS St. Francis
HMCS St. Francis (viirinumero I93) oli Kanadan laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi Clemson-luokan (Burnham-luokan tyypin A) aluksen USS Bancroftin (Destroyer No. 256 ja runkonumero DD-256) Bethlehem Shipbuildin Corporationin Fore Riverin telakalta, Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 4. marraskuuta 1918. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1919 kumminaan neiti Mary W. Bancroft ja liitettiin Yhdysvaltain laivastoon 30. kesäkuuta 1919 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Harvey S. Haislip.
Laurikkala (Mikkeli)
Laurikkalan on Ristiinan kylä ja kuuluu nykyisin Mikkelin kaupungin Rantakylän kaupunginosaan. Kylän nimi juontaa jo noin 1500-luvulta lähtien alueella vaikuttaneesta talonpoikaissuvusta (Laurikainen) ja suvun kantatalosta. Laurikkalassa on ollut muun muassa Laurikaisten ylläpitämä sairastupa eli niin sanottu hospitaali. Laurikkalan kylä ei muodosta selkeää kyläkokonaisuutta. Alueella on kylän nimen mukaan nimetty Laurikkalantie ja Laurikkalanlampi.
HMCS St. Francis
Palvelus
Koeajojen jälkeen alus liitettiin Yhdysvaltain Atlantin laivastoon, jossa se oli normaaleissa rauhanajan tehtävissä osallistuen koulutukseen ja harjoituksiin. Alus poistettiin palveluksesta alle viisi kuukautta palvelukseen oton jälkeen ja se sijoitettiin reserviin. Vain kunnossapidon edellyttämällä runkomiehityksellä varustettuna alus oli reservissä yli 30 kuukautta, kunnes se poistettiin palveluksesta 11. heinäkuuta 1922. Alus sijoitettiin laituriin osaksi Philadelphian reservilaivastoa, jossa se viipyi seuraavat seitsemäntoista vuotta.
Toisen maailmansodan alettua Euroopassa Saksan hyökättyä Puolaan 1. syyskuuta 1939 Yhdysvallat päätti nostaa 6. syyskuuta valmiuttaan aloittamalla puolueettomuuden valvonnan merialueillaan. Partiotehtävien vaatiessa lisää aluksia Bancroft palautettiin palvelukseen 18. joulukuuta päällikkönään luutnantti Ernest St. C. von Kleeck Jr. Alus liitettiin aluksi Läntisen Meksikonlahden partio-osastoon, jonka kotisatamana oli Galveston Texasissa.
Pyrocumulus
Pyrocumulus on täsmentävä nimitys tulipalon tai teollisen polttotapahtuman seurauksena syntyvälle, nousevaan ilmavirtaukseen kehittyneelle kumpupilvelle.
Metsä- tai ruohikkopalojen, petrokemiallisen teollisuuden liekityksen ja muun teollisuuspolton ohella nousevan ilmavirtauksen synnyttävä palotapahtuma voi aiheutua tulivuorenpurkauksesta.
HMCS St. Francis
Palvelus
Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt tarjosi viittäkymmentä hävittäjää maksuna tukikohdista Karibianmerellä. Bancroft merkittiin luovutettavaksi. Alus saapui viiden sisaraluksensa kanssa 20. syyskuuta Halifaxiin Nova Scotiaan, jossa se poistettiin 24. syyskuuta Yhdysvaltain laivaston palveluksesta.
Pyrocumulus
Pyrocumulus on monesti harmahtava tai ruskea, koska siinä on muitakin aineita kuin vesipisaroita, muun muassa tuhkaa tai savihiukkasia. Pilvi on tavallisesti voimakkaan pyörteinen, koska sen tuottanut lämmittävä voima on hyvin suuri, monesti suurempi kuin tavallisiin kumpupilviin liittyvä. Suuren nosteen johdosta pilvi pyrkii kasvamaan nopeasti.
HMCS St. Francis
HMCS St. Francis
Alus liitettiin 24. syyskuuta 1940 Kanadan laivastoon mahdollisesti nimellä HMCS Bancroft ennen alusten virallista nimeämistä, jolloin sen nimeksi tuli HMCS St. Francis. Alus oli Halifaxissa paikallissaattajana. Se osallistui 5. marraskuuta itään matkanneen saattueen HX84 kimppuun hyökänneen Saksan laivaston taskutaistelulaivan Admiral Scheerin etsintöihin. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi paikallissaattajaksi Halifaxiin.
Pyrocumulus
Palotapahtuman mukana nousevien epäpuhtauksien johdosta pyrocumuluksen kemiallinen ja fysikaalinen koostumus poikkeaa tavallisen kumpupilven ominaisuuksista, ja turbulenssi pilvessä on voimakasta. Suuressa pyrocumuluksessa voi olla jäätäviä alueita ja ukkosen synnylle välttämättömiä rakeita. Nimenomaan tulivuorenpurkauksiin liittyvä pyrocumulus salamoi herkästi. Pyrocumulus voi kasvaa kuuro- ja ukkospilveksi, cumulonimbukseksi. thumb|left|220px|[[Tulimyrsky: tulet (1) nostattavat kuumaa ilmaa (2) ja tilalle virtaa uutta ilmaa (3) myrskyn voimakkuudella. (A) Pyrocumulonimbus.]]
HMCS St. Francis
HMCS St. Francis
Joulukuussa alus määrättiin muutostöitä varten Britteinsaarille. Alus lähti 15. tammikuuta 1941 saattueen mukana Britteinsaarille, jonne saavuttuaan se siirrettiin Clydessä telakalle. Helmikuussa telakalta vapauduttuaan alus siirtyi Tobermoryyn, josse aloitettiin miehistön koulutus uusille laitteille. Alus liittyi maaliskuussa läntisen reitin alaiseen Greenockiin sijoitettun 4. saattajaryhmään.
Kesäkuussa alus määrättiin huollettavaksi St. Johnsiin, jonne se lähti heinäkuussa suojaten saattuetta. Alus siirrettiin saattueesta vapauduttuaan Pictoun telakalle, jossa taaempi kattila poistettiin polttoainekapasiteetin lisäämiseksi. Samoin aluksen siltarakennetta muutettiin. Alus palasi joulukuussa koeajojen päätyttyä palvelukseen Newfoundlandin saattajaosastoon.
Syyskuussa 1942 alus siirrettiin telakalle Londonderryssä, missä asennettiin alukselle tyypin 286M tutka. Alus palasi saattuetehtäviin marraskuussa ja se siirrettiin 5. joulukuuta Halifaxissa telakalle. Alus sai määräyksen koeajojen päätyttyä liittyä kanadalaiseen saattajaosasto C2:een. Se aloitti telakalta vapauduttuaan 16. huhtikuuta koeajot, joiden päättyessä alus liittyi osastoonsa suojaamaan Atlantin saattueita.
Heinäkuussa alus siirrettiin Halifaxissa telakalle, jona aikana se määrättiin 9. tukiryhmään. Alus liittyi elokuussa uuteen osastoonsa, jonka mukana se osallistui sukellusveneiden uhkaamien saattueiden suojaamiseen. Osaston muut alukset olivat HMS Itchen, HMCS St. Croix, HMCS Chambly, HMCS Sackville ja HMCS Morden.
Alus suojasi 19. syyskuuta saattueita ONS18 ja ON202, jotka oli yhdistetty niiden jouduttua sukellusveneryhmä Leuthenin uhkaamiksi. Taistelu saattueen suojaamiseksi jatkui useita päiviä ja sen kuluessa upposi useita tukiryhmän aluksia. Alus siirtyi Shelburneen telakalle, missä se poistettiin tammikuussa 1944 tutkimusten jälkeen operatiivisista tehtävistä.
Heidelbergin raatihuone
thumb|300px|Heidelbergin raatihuone sijaitsee Heidelbergin kauppatorin laidalla. Heidelbergin raatihuone on historiallinen rakennus Saksan Baden-Württembergissä sijaitsevan Heidelbergin vanhassakaupungissa. Raatihuoneiden alkuperäisenä käyttötarkoituksena oli olla kaupunginraadin kokoontumispaikka. Heidelbergin raatihuone rakennettiin alun perin vuosina 1701-1703, sen jälkeen kun kaupunki oli tuhoutunut Pfalzin perimyssodassa eli yhdeksänvuotisessa sodassa vuonna 1693. Rakennusta on sen jälkeen uudistettu ja laajennettu useaan otteeseen. Rakennuksen keskiosa edustaa barokin tyylisuuntaa. Pohjoinen siipi lisättiin vuosina 1886-1890. Vuonna 1908 raatihuonetta runteli tulipalo, ja sen jälkeen rakennukseen rakennettiin uusbarokkinen lisäosa.
Räyskälä
Räyskälä on kylä Lopella. Siellä sijaitsee muun muassa purjelentopiireissä tunnettu Räyskälän lentokenttä. Räyskälässä on myös leirikeskus. Se on alun perin vuonna 1952 rakennettu kyläkoulu, mutta 1979 se muutettiin leirikeskukseksi. Kylän eteläpuolella sijaitsee Parkuvan järvi, länsipuolella on Alimmaisen järvi. Vuosittain Räyskälässä järjestetään Road Racing -kisa.
Koillis-Savo
Koillis-Savo tarkoittaa seuraavia asioita:
Aili Keskitalo
Aili Keskitalo, pohjoissaameksi Biehttar Heaikka Elle Máreha Áili (s. 29. lokakuuta 1968 Hammerfest, Norja) oli Norjan Saamelaiskäräjien puheenjohtaja vuosina 2017–2021.
Aili Keskitalo on toiminut Saamelaiskäräjien puheenjohtajana vuosina 2005–2007, 2013–2016 ja 2017–2021. Hän oli Norjansaamelaisten keskusliiton (Norgga Sámiid Riikkasearvi, Norske Samers Riksforbund) puheenjohtaja vuosina 2003–2005 ja 2008–2015.
Aili Keskitalo on aiemmin työskennellyt Saamelaisessa korkeakoulussa ja Koutokeinon kunnassa. Keskitalo on suorittanut maisterin tutkinnon julkishallinnossa Copenhagen Business Schoolissa.
Kim Hye-ri (näyttelijä)
Kim Hye-ri (, s. 23. joulukuuta 1969) on eteläkorealainen näyttelijä. Hän osallistui Miss Korea -kilpailuun vuonna 1988.
Hän on tunnettu muun muassa elokuvasta Cheonnyeon ho (Legend of the Evil Lake, 2003). Elokuvien lisäksi hän on näytellyt useissa draamasarjoissa.
Palais Boisserée
thumb|300px|Palais Boisserée. Palais Boisserée on historiallinen rakennus Saksan Baden-Württembergissä sijaitsevan Heidelbergin vanhassakaupungissa. Se sijaitsee Karlsplatzin pohjoisella laidalla, Hauptstraße-kadulla. Rakennus on rakennettu vuosina 1703–1705. Se toimi alun perin Franz von Sickingenin yksityisasuntona ja toimistona. Rakennuksen nykyinen nimi juontuu vuosilta 1810–1819, jolloin veljekset Sulpiz ja Melchior Boisserée asuivat rakennuksessa.
Vuonna 1826 rakennuksen otti haltuunsa Badenin hallitus, ja barokkia edustanut palatsi suunniteltiin uudelleen klassiseen tyyliin. Vuodesta 1975 lähtien sen on omistanut Baden-Württembergin osavaltio. Sinne on nykyisin sijoitettu Heidelbergin yliopiston saksankielisen kirjallisuuden laitos.
Naistenlehti
Naistenlehti on naisten asioita käsittelevä aikakauslehti. Naistenlehtien artikkelit käsittelevät muun muassa naisten ja kotien elämää. Ne tarjoavat vinkkejä ja ohjeita arjen elämään sekä tarinoita ja henkilöhaastatteluja. Kotiliesi on Suomen vanhin naistenlehti.
Carmina Burana
pienoiskuva|Sivu Carmina Buranan käsikirjoituksesta Carmina Burana eli Burana Codex on yli tuhannen runon ja laulun käsikirjoituskokoelma 1200-luvulta. Teos on kirjoitettu enimmäkseen latinaksi. Nimen Carmina Burana kokoelmalle antoi Johann Andreas Schmeller vuonna 1847.
Alkuperä ja sisältö
Vaganttirunous oli kaduilla laulettua latinankielistä viihdettä, jota syntyi keskiajalla kiertelevien ylioppilaiden tarpeisiin. Laulajat olivat rääväsuisia pilkkaajia. Runoja on säilynyt hyvin vähän: tunnetuimmat kokoelmat ovat Cambridge Songs (Carmina Cantabrigiensia) ja Carmina Burana. Carmina Burana säilyi sattumalta Benediktbeuernin luostarissa Baijerissa, josta se löydettiin 1800-luvulla.
Runojen tapahtumapaikkana on Provence ja niiden keskeiset nimet ovat antiikin jumalat Bacchus, Venus ja Fortuna. Runot kertovat riehakkaista kapakkailloista, rakastelun ihanuudesta ja seksuaalisuudesta. Niissä on myös yhteiskuntakritiikkiä ja esimerkiksi munkkien pilkkaamista. Voidaan kysyä, kuvaavatko ne aikansa todellisuutta. Esimerkiksi avioliiton ulkopuoliset suhteet ja näyttävien kumppanien tavoittelu ovat varmaankin keskeisempiä kuin todellisuudessa. Trubaduurit muuttivat kuitenkin rakkauden käsitettä romanttisemmaksi. Tavoitellusta naisesta tuli keskipiste, ja häntä tavoittelevat miehet riutuvat rakkaudessaan. Runot kuvaavat myös köyhyyttä ja elämän epävakaisuutta. Yhteiskuntakritiikki ilmenee erityisesti niin sanotussa Hopeamarkkojen evankeliumissa, jossa paavin kuuriaa pilkataan ahneudesta.
Rakenne
Teos voidaan jakaa seuraaviin osiin:
Saksalainen säveltäjä Carl Orff sävelsi kokoelman tekstien pohjalta vuosina 1935–1936 kantaatin Carmina Burana, josta tunnetaan varsinkin sen aloituksena ja lopetuksena toistuva kuoroversio runosta ”O Fortuna”.
Ranskan kansalliskirjasto
48.83361°N, 2.37583°W