cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holstein-Gottorp (suku)
Suvun historia
Suku polveutuu Tanskan kuningas Fredrik I:n nuorimmasta pojasta Adolfista, jolle annettiin vuonna 1544 Holstein-Gottorpin herttuan arvo. Suku jakautui myöhemmin neljään sukuhaaraan. Vanhimman sukuhaaran päämies, Holstein-Gottorpin herttua Karl Peter Ulrich, jonka äiti oli venäläinen suuriruhtinatar Anna Petrovna, valittiin vuonna 1762 Venäjän keisariksi nimellä Pietari III kun alkuperäinen Romanovin hallitsijasuku oli sammunut. Vaikka Pietari III:n hallitsijakausi jäi lyhyeksi, kaikki Venäjän keisarit vuonna 1796 valtaan tulleesta Paavali I:stä lähtien olivat hänen jälkeläisiään ja Holstein-Gottorpin suku oli siten tosiasiassa Venäjän keisarisukuna vuoteen 1917, vaikka käyttikin siellä nimeä Romanov.
Vuonna 1751 Ruotsin kuninkaaksi valittu Aadolf Fredrik edusti suvun erästä nuorempaa haaraa. Hänen sukunsa hallitsi Ruotsia vuoteen 1818, jolloin kruunu siirrettiin Bernadotten suvulle. Ruotsalaisen sukuhaaran viimeinen miespuolinen edustaja oli vuonna 1877 kuollut Kustaa IV Aadolfin poika, Vaasan prinssi Kustaa. Vuosina 1814–1818 suku hallitsi myös Ruotsin kanssa personaaliunionissa ollutta Norjaa.
Oldenburgin hallitsijat
Hallitsijanimenä vuoteen 1774 kreivi, vuosina 1774–1829 herttua, vuodesta 1829 suurherttua.
Reto Ziegler
Reto Ziegler (s. 16. tammikuuta 1986 Geneve, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta hän on pelannut myös hyökkäävämmässä roolissa vasempana linkkinä.
Ziegler pelasi juniorivuosinaan Servettessa ja Lausanne-Sportissa, ennen kuin siirtyi Sveitsin suurimpaan seuraan Grasshopperiin. Kahden Zürichissa vietetyn kauden jälkeen hänet myytiin Tottenhamiin.
Tottenhamissa Ziegler ei koskaan murtautunut kunnolla edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon vaan hän pelaili lainasopimuksilla saksalaisessa Hamburger SV:ssa, valioliigaseura Wiganissa ja italialaisessa UC Sampdoriassa, jonne hänet lopulta kaupattiin lainasopimuksen loputtua heinäkuussa 2007.
Mi Fu
right|thumb|400px|Vuoria ja puita keväällä (osa), [[National Palace Museum (Taipei)]]
Mi Fu (1051–1107), myös Mi Fei  oli kiinalainen taidemaalari, runoilija ja kalligrafi. Hänen maalauksensa ovat kuuluisia utuisista maisemista jotka hän maalasi levittämällä laajoja mustepisaroita leveällä pensselillä. Hänen runoutensa muistutti Li Bain runoja ja kalligrafiassa hänen tyylinsä oli lähellä Wang Xizhitä. Hänen vapaamielinen tyylinsä aiheutti sen, että hän ei ollut arvostettu Song-dynastian hovissa.
Reto Ziegler
Sveitsin maajoukkueessa Ziegler teki debyyttinsä 26. maaliskuuta 2005 MM-karsintaottelussa Ranskaa vastaan. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2010 (pelasi kolme ottelua) ja 2014 (ei päässyt kentälle). Yhteensä Ziegler on edustanut Sveitsiä 35 maaottelussa.
Mi Fu
Mi Fu tunnetaan parhaiten kalligrafiastaan ja häntä pidetään yhtenä Song-dynastian parhaista kalligrafeista. Hänen tyylinsä muistuttaa aiempien dynastioiden kalligrafien työtä, mutta on selvästi oma tyylinsä.
Persoonana Mi Fu oli eksentrikko. Hänellä oli pakonomainen tarve kerätä kivi ja väitti jopa yhden kiven olevan hänen veljensä. Niinpä hän kumarsi veljenä pitämälleen kivelle. Hän myös käytti runsaasti alkoholia. Hänen pojastaan, Mi Yourenista, tuli myös kuuluisa taidemaalari.
Elämäkerta
Tarinan mukaan Mi Fu oli lapsena hyvin älykäs ja kiinnostunut taiteista. Hänellä oli hämmästyttävä kyky opetella asioita ulkoa. Kuusivuotiaana hän pystyi opettelemaan ulkoa sata runoa päivässä.
Hänet äitinsä työskenteli Keisari Shenzongin kätilönä ja myöhemmin imettäjänä. Mi Fu tunsi keisarillisen perheen ja hän asui palatseissa. Hän työskenteli muun muassa kirjojen tarkastajana, maalauksen ja kalligrafian professorina ja Huaiyangin sotilaskuvernöörinä. Aseman vaihdokset johtuivat Mi Fun terävästä kielestä ja virallisten tapojen avoimesta kritiikistä. Hänen sanotaan olleen hyvin taitava virkamies, mutta kykenemätön toimimaan perinteisten tapojen mukaan.
Mi Fu oli poikkeava tavoissaan ja myös pukeutumisessaan. Minne tahansa hän menikin, hänen ympärilleen keräytyi joukko ihmisiä. Hän oli erittäin tarkka siisteydestä ja hän piti työpöytänsä vieressä vesiastiaa, koska hän pesi kasvojaan hyvin usein. Hän ei ikinä pukeutunut vaatteisiin, joita oli pitänyt joku muu.
Historiallinen tausta
Mi Fu oli hyvin lahjakas herrasmiesmaalari. Hän ei ollut runoilija tai filosofi, mutta hän oli loistava intellektuelli. Hänellä oli kyky tehdä tarkkoja taiteellisia havaintoja ja hänen huumorintajunsa sekä kirjallisen ilmaisun kyky toivat hänelle aseman Kiinan johtavien taidehistorioitsijoiden joukossa. Hänen työtään arvostetaan yhä nykyäänkin, koska se pohjautuu hänen omiin havaintoihinsa. Mi Fulla oli rohkeutta tuoda julki omat näkemyksensä huolimatta siitä, että ne poikkesivat vallalla olleista.
Taide
Pensseli ei ollut Mi Fulle ainoastaan miekka, vaan myös taikasauva, jolla hän herätti henkiin minkä tahansa mihin hän sillä koski riippumatta oliko se kirjoitus vai maalaus. Mi Fulle nämä kaksi taidemuotoa olivat yksi ja sama.
Hänen merkityksensä taidemaalarina liittyy siihen kriitikoiden havaintoon, että hän oli yksi merkittävimmistä maisemamaalauksen niin sanotun eteläisen koulun edustajista.
Mi Fulle kirjoittaminen, tai kalligrafia, muistutti hyvin läheisesti runoutta tai maalaamista. Se edellytti mielen valppautta, jonka hän mieluiten hankki nauttimalla viiniä. Juomalla hän saavutti tilan joka muistutti enemmän innostusta kuin päihtymystä. Mi Fun ystävä, Su Shi, ihaili häntä ja kirjoitti että Mi Fun pensseli on kuin terävä miekka, jota hän käsittelee taitavasti taistelussa tai kuin jousi joka voisi ampua nuolen tuhannen lin päähän.
Toisten mielestä Mi Fu vain jäljitteli suurten kalligrafien tyyliä. Mi Fu vaikuttaa todella olleen taitava jäljittelijä ja joitain hänen tekemiään kopioita on pidetty alkuperäisinä. Mi Fun poika on myös kertonut, että hänen isänsä piti aina työpöytänsä laatikossa Tang- ja Qin-dynastoiden aikaisten kalligrafien töitä mallina. Yöllä hän piti tätä laatikkoa tyynynsä vieressä.
Joidenkin kirjoitusten mukaan Mi Fu teki suurimman osan maalauksistaan elämänsä 7 viimeisen vuoden aikana. Hänen maalauksensa esittävät maisemia puiden peittämistä rinteistä tai kartion muotoisista vuorista, jotka kohoavat utuisen laakson yläpuolelle.
Haag
Haag ( tai  ’ s-Gravenhage ) on Alankomaiden hallintokaupunki maan länsiosassa Pohjanmeren rannalla. Maan virallinen pääkaupunki on Amsterdam. Haagissa asuu 519 988 ihmistä (1.1.2016), koko suurkaupunkialueella noin 700 000. Se on maan kolmanneksi suurin kaupunki Amsterdamin ja Rotterdamin jälkeen. Haagin pinta-ala on sata neliökilometriä.
Nimi
Kaupungin virallinen nimi on ’s-Gravenhage, mutta yleisesti käytetään lyhennettyä muotoa (Den) Haag.
Historia
thumb|200px|Ridderzaal (2003) Haagin perusti vuonna 1248 Vilhelm II, Hollannin kreivi ja Saksan kuningas. Hän aloitti linnan rakennustyöt metsässä lähellä merta, missä hän aikoi asua tultuaan kruunatuksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi. Hän kuitenkin kuoli taistelussa ennen kuin hänet ehdittiin kruunata. Hänen linnansa ei koskaan valmistunut, mutta osia rakennuksesta on yhä olemassa. Näitä osia kutsutaan nykyään nimellä Ridderzaal (Ritarien sali). Ridderzaalia käytetään yhä poliittisissa tapahtumissa. Vilhelm II:n jälkeen Hollannin kreivit käyttivät Haagia hallintokeskuksenaan. Hollannin voimakkaammat kaupungit, kuten Leiden, Delft ja Dordrecht joutuivat hyväksymään tuolloin pienen ja merkityksettömän Haagin hallintokeskuksekseen. Tämä käytäntö jäi voimaan, ja vielä nykyäänkin Haag on Alankomaiden hallinnollinen keskus, mutta ei virallinen pääkaupunki. pienoiskuva|   Kartta Haagin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Jotta Haag pysyisi pienenä, sille ei sallittu kaupunginmuurien rakentamista. Tämän takia kaupungista puuttuu muille Hollannin kaupungeille tyypillinen vanhakaupunki. Kun muurien rakentaminen olisi lopulta sallittu 1500-luvulla, asukkaat päättivät käyttää rahat muurien sijaan kaupungintaloon. Kahdeksankymmenvuotisen sodan aikana muurien puuttuminen kuitenkin salli espanjalaisten joukkojen miehittää Haagin helposti.
thumb|200px|[[Mauritshuis (2003)]]
Kaupunkioikeudet Haag sai vasta ranskalaisen miehityksen aikana vuonna 1806. Vuoden 1850 jälkeen hallitus alkoi näytellä merkittävämpää osaa hollantilaisessa yhteiskunnassa, ja Haag alkoi kasvaa voimakkaasti. Kaupungin vanhat osat ovatkin enimmäkseen 1800-luvun loppupuolelta ja 1900-luvun alkupuolelta.
Kaupunki kärsi paljon vahinkoa toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen kaupungista tuli valtava rakennustyömaa. Kaupunki laajentui voimakkaasti lounaaseen. Sodassa tuhoutuneet alueet rakennettiin nopeasti uudelleen. Vuonna 1970 asukasluku oli huipussaan 550 000 henkilössä. 1970- ja 1980-luvuilla paljon valkoista keskiluokkaa muutti ympäröiviin kaupunkeihin, muiden muassa Voorburgiin, Leidschendamiin, Rijswijkiin ja varsinkin Zoetermeeriin. Tämän seurauksena keskikaupunki kurjistui ja esikaupungit kukoistivat. 1990-luvulla Haag onnistui parlamentin tuella liittämään itseensä laajoja alueita naapurikaupungeista. Näille alueille rakennettiin ja yhä rakennetaan uusia asuinalueita.
Vuonna 2006 kaupungin asukkaista kolmasosalla sukujuuret olivat muualla kuin Euroopassa. Lisäksi puolella nuorista asukkaista on tausta muualla kuin Euroopassa.
Maantiede ja ilmasto
Haag sijaitsee Pohjanmeren rannalla. Scheveningenin kaupunginosa keskustan luoteispuolella ja Kijkduin lounaassa ovat alueen rantaelämän keskuksia.
Haagissa vallitsee merellinen ilmasto, ja sää on usein harmaa ja tihkusateinen; varsinkin keväisin ja syksyisin. Lämpimin kuukausi on elokuu, mutta silloinkin keskimääräinen ylin lämpötila on vain hiukan yli 20 astetta. Kylmintä on helmikuussa.
Talous
Öljy-yhtiö Shellin (Royal Dutch Shell) päämaja on Haagissa. Samaten siellä sijaitsevat muun muassa KPN:n (Hollannin kansallinen puhelinyhtiö), AEGON:n (vakuutusyhtiö) ja TPG:n (posti- ja logistiikkayhtiö) pääkonttorit.
Yhdistyneet kansakunnat
Haagissa on monen YK:n alaisen organisaation päätoimipaikka:
Yhdysvallat sääti vuonna 2002 American Service-Members’ Protection Act -lain, jota kutsutaan myös Haagin valloituslaiksi. Yhdysvallat voi lain perusteella toimia mitä tahansa tarpeellisia ja tarkoituksenmukaisia keinoja käyttäen vapauttaakseen Kansainvälisen rikostuomioistuimen vangitseman tai sen pyynnöstä vangitun tai pidätetyn Yhdysvaltojen tai sen liittolaisen henkilöstöön kuuluvan.
Urheilu
Kaupungin jalkapalloseura on ADO Den Haag. Haagilla on seura myös amerikkalaisessa jalkapallossa, Den Hague Raiders 99.
Kuuluisia haagilaisia urheilijoita ovat muun muassa Richard Krajicek (tennis, Wimbledon-voittaja), Dick Advocaat (jalkapallovalmentaja), Raymond van Barneveld (darts) ja Bart Veldkamp (pikaluistelu, olympiavoittaja).
Eino Nevalainen
Eino Nevalainen (29. syyskuuta 1904 Viipuri – 3. maaliskuuta 1963 Hämeenlinna) oli marxilainen kansantaloustieteen tutkija ja opettaja, joka työskenteli Sirola-opistossa vuodesta 1946 kuolemaansa saakka.
Eino Nevalainen kävi Viipurin lyseota, mutta opinnot jäivät kesken, kun Suomen sisällissota alkoi. 1930-luvulla Nevalainen opiskeli Neuvostoliiton kansainvälisessä Lenin-koulussa, jossa hän käytti salanimeä Oskar Ekholm. Sotien jälkeen, koettuaan mm. Leningradin piirityksen, Nevalainen palasi Suomeen.
Eino Nevalaisen ansio kansantaloustieteessä kohdistui erityisesti siihen, että hän kritisoi porvarillisten taloustieteilijöiden väitettä työläisten palkankorotuksista inflaation syynä.
Nevalainen kirjoitti 1940-luvun lopussa ensimmäisen kansantajuisen suomenkielisen teoksen marxilaisesta kansantaloustieteestä. Kaksiosaista Marxilainen kansantaloustiede -teosta (Kansankulttuuri 1948/1949) laajensi ja ajanmukaisti myöhemmin Matti A. Peltonen (Kansankulttuuri 1972). Ajanmukaistettu teos ilmestyi yhtenä kirjana. Nevalainen julkaisi myös kirjoituksen "Työväenluokan asema Suomessa 1909–1954".
Nevalainen kuului viisihenkiseen työryhmään, joka valmisteli SKP:n vuonna 1957 hyväksytyn periaateohjelman.
Nevalainen menehtyi munuaisvaivoihin, joita hänellä on arvioitu olleen Leningradin piirityksestä lähtien.
Anglesey
Anglesey on Irlanninmeren saari Walesin luoteisrannikolla. Anglesey on suurin kokonaan Walesissa sijaitseva saari ja sen pinta-ala on 676 km². Hallinnollisesti Anglesey muodostaa Isle of Angleseyn (kymriksi Ynys Môn) kreivikunnan, johon kuuluu myös läheinen Holy Island. Koko hallinnollisella alueella oli vuonna 2017 arviolta 69 300 asukasta.
Nimi
thumb|vasen|Angleseyn Ison-Britannian pääsaareen yhdistävä [[Menain riippusilta.]] Kansanomaisen etymologian mukaan nimi Anglesey viittaisi anglien saareen. Saaren nimi on kuitenkin mahdollisesti peräisin sen muinaisnorjankielisestä nimityksestä Öngulsey, jossa öngull tarkoitti kulmaa tai koukkua ja ey saarta. Saaren kymrinkielinen nimi on Môn. Antiikin aikaisissa ja keskiaikaisissa lähteissä saareen viitataan usein latinalaisella nimellä Mona tai kreikaksi Μονα. Nimellä on todennäköisesti sama alkuperä, kuin Mansaarella (kymriksi Manaw, muinaisiiriksi Mano). Nimet sekoitetaankin usein toisiinsa historiallisissa lähteissä, joista ei aina selviä kummasta saaresta on kyse.
Maantiede
Anglesey on saari ja sitä erottaa Walesin Ison-Britannian pääsaaren puoleisesta osasta Menaisalmi. Angleseyn pinta-ala on noin 676 km² ja se on näin suurin kokonaan Walesissa sijaitseva saari. Angleseyn kreivikuntaan kuuluu myös Holy Island hieman Angleseyn saaresta länteen. Saaren korkein kohta on Holyhead Mountain noin 219 metrin korkeudella merenpinnasta. Saaren hallinnollinen keskus on Llangefni.
Eräällä saaren kylällä on Britannian pisin paikannimi: Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch.
Historia
thumb|vasen|[[Bryn Celli Ddun hautakammion rakentaminen aloitettiin mahdollisesti noin 5 000 vuotta sitten. ]] Angleseyn saarelta löydetyt megaliitit viittaavat asutukseen jo ehkä neoliittisella kivikaudella tai pronssikauden alussa. Kelttiläiset kielet levisivät alueella noin 100-luvulla eaa. Rooman valtakunnan valloittaessa Britanniaa 60-luvulla jaa. Anglesey oli ensimmäinen hyökkäyksen kohteeksi päätynyt alue Pohjois-Walesissa. Tacituksen mukaan saaren valloituksella oli erityistä strategista arvoa, koska se oli druidien tärkeä tukialue ja druideja pidettiin puolestaan erityisenä uhkana roomalaisvallalle alueella. Tacitus kuvailee roomalaisten hyökkäystä saarelle, jonka aikana sen pyhät lehdot tuhottiin. Tacituksen mukaan lehtoja käytettiin ihmisuhrauksissa. Joitakin todisteita druidien huomattavasta asemasta saarella on löydetty arkeologian kautta. Esimerkiksi Llyn Cerrig Bach -järveltä on tehty huomattavia esinelöytöjä, joista on päätelty alueella olleen myös läheiset yhteydet Irlantiin.
Väestö
Vuoden 2017 puolivälillä koko Angleseyn hallinnollisella alueella asui arviolta 69 300 henkilöä. Heistä noin 42 100 eli 60,8 % koko väestöstä osasi kymriä. Kymrin kielen osaajien suhteellinen määrä Angleseyllä on Gwyneddin jälkeen Walesin toiseksi suurin ja koko Walesin sama luku on vain 27,9 %.
Osamu Dazai
Osamu Dazai (, syntyjään Shūji Tsushima, 19. kesäkuuta 1909, Kanagi, Aomorin prefektuuri, Japani – 13. kesäkuuta 1948, Mitaka, Tokio) oli japanilainen kirjailija. Dazain pääteos Ei enää ihminen kertoo syrjäytymisestä 1930-luvun japanilaisessa yhteiskunnassa. Hänen muuta tuotantoaankin sävyttää pessimismi ja tarkka yhteiskuntakuvaus. Dazai yritti useita kertoja itsemurhaa ja kuoli 13. kesäkuuta 1948 heittäytymällä Tamajoen kanaaliin rakastajattarensa kanssa.
M/S Winner 10
M/S Winner 10 oli Saksassa vuonna 1974 valmistunut Redmont Marine Limitedin omistama autolautta, joka romutettiin vuonna 2010 Intiassa.
Valmistus
Alus tilattiin 15. kesäkuuta 1973 Schichau-Unterweser AG:n telakalta Bremerhavenist Saksasta. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 22. lokakuuta telakkanumerolla 2252, ja se laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1974. Alus luovutettiin 30. heinäkuuta Grenåhon Tanskaan rekisteröidylle Jydsk Faergefart S/A:lle.
Palvelus
M/S Djursland II aloitti 6. elokuuta 1974 liikennöinnin Tanskassa välillä Grenå–Hundested. Se myytiin 6. tammikuuta 1981 DFDS A/S:lle, jonka kotipaikka oli Kööpenhamina. Uusi omistaja kastoi aluksensa Djurslandiksi 15. tammikuuta. Alus myytiin 5. tammikuuta 1984 tanskalaiselle J. Lauritzenille, joka myi sen edelleen 10. elokuuta 1988 Grenåhon rekisteröidylle Grenaa-Hundested Linien K/S:lle. Alus oli 30. huhtikuuta 1994 viimeistä päivää liikenteessä välillä Grenå-Hundested.
Alus aloitti lokakuussa liikennöinnin Los Cristianoksesta La Gomeran kautta La Palmaan. Vuonna 1995 alus sai nimekseen Benchijigua ja edelleen maaliskuussa 2000 Betancuria. Alus siirrettiin 8. maaliskuuta 2000 reitille Las Palmas-Puerto Rosario-Arrecife. Se poistettiin liikenteestä kesäkuussa 2001.
Alus myytiin helmikuussa 2002 El Salam Shipping & Tradingille Panamaan, jolloin se kastettiin Sara I:ksi. Se liikennöi vuodesta 2002 alkaen Agabasta Nuweibaan. Alus oli vuokrattuna 19. heinäkuuta – 30. syyskuuta 2003 Comarit varustamolla välillä Almeria-Al Hoceima. Comarit vuokrasi aluksen uudelleen 2004 asettaen sen samalle välille kuin aiemmin.
Par
Par tai PAR voi tarkoittaa seuraavia:
Pride & Glory
Yhtye on esiintynyt hajoamisensa jälkeen ainoastaan kerran vuonna 1998 Hollywoodissa.
Yhtyeen jälkeen Zakk Wylde julkaisi sooloalbumin Book of Shadows ja vuonna 1998 perusti Black Label Society -yhtyeen.
Mors Principium Est
Mors Principium Est on suomalainen Porissa 1999 perustettu melodista death metalia soittava yhtye. Mors Principium Estin perustivat Jori Haukio, Jarkko Kokko ja Toni Nummelin. Myöhemmin samana vuonna yhtyeeseen liittyi vielä Mikko Sipola. Jori toimi kitaristina ja laulajana, Jarkko kitaristina, Mikko rumpalina ja Toni kosketinsoittajana.
Vuoden 2000 alussa Haukio kuitenkin kyllästyi laulamiseen ja halusi keskittyä vain kitaran soittoon, joten yhtye tarvitsi uuden laulajan. Ville Viljanen otti yhteyttä Mors Principium Estiin ja koelaulujen jälkeen hänet valittiin uudeksi laulajaksi. Ensimmäinen demo äänitettiin ilman basistia, mutta kun levy-yhtiö Listenable Records kiinnostui yhtyeestä, oli tärkeää löytää uusi bassonsoittaja. Vuonna 2001 yhtyeeseen liittyi basisti Teemu Heinola. Vuotta, kahta demoa ja muutamaa keikkaa myöhemmin työ kuitenkin palkittiin ja Listenable Records tarjosi kolme albumia sisältävän sopimuksen. Ensimmäisen Inhumanity-albumin äänitys ja miksaus tapahtui Suomessa Tico Tico Studiolla joulukuussa 2002, ja se masteroitiin Finnvox-studiolla tammikuussa 2003. Levy julkaistiin samana keväänä.
Toinen albumi The Unborn tehtiin samoilla studioilla kuin debyyttilevykin ja se julkaistiin keväällä 2005 lukuun ottamatta Yhdysvaltoja, missä julkaisu tapahtui vuoden lopussa.
Kolmas albumi Liberation = Termination äänitettiin useassa paikassa ympäri Suomea, ja se masteroitiin Kaliforniassa. Albumi julkaistiin 27. maaliskuuta 2007.
Esko Rekomaa
pienoiskuva|Rekomaa 1950-luvun alussa. Esko Aatu Rekomaa (alkujaan Rekonius) (24. joulukuuta 1932 Vuoksela – 14. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
"Eetu" Rekomaa pelasi uransa helsinkiläisjoukkueissa. Hän aloitti HJK:ssa (1949–54) ja jatkoi HIFK:ssa (1954–66). Rekomaa oli ensimmäisiä IFK:hon otettuja suomenkielisiä pelaajia. Rekomaa voitti pelaajaurallaan kaksi SM-pronssia ja pelasi yhteensä SM-sarjassa 178 ottelua tehoin 160+87. Rekomaa oli ensimmäinen herrasmiespelaaja -palkinnon saaja.
Maajoukkueessa Rekomaa pelasi yhteensä 22 ottelua. Hän oli mukana myös kaksi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa.
Valmentajana Rekomaa voitti HIFK:ssa kaksi SM-kultaa, yhden pronssin ja Ahearne Cup -mestaruuden. Hän valmensi myös Suomen nuorten jääkiekkomaajoukkuetta. Rekomaa pelasi nuorempana jalkapalloa HJK:ssa.
Monarkkiperhoset
Monarkit vaihtelevat kooltaan pienistä kookkaisiin. Ne ovat pohjaväriltään usein oransseja, kellertäviä tai valkoisia ja siipiä kirjoo musta kuviointi. Osa lajeista on vaatimattomampia, mutta silti varoittavasti kuvioituja. Monarkkiperhoset ovat myrkyllisiä ja niiden selkeiden varoitusvärien vuoksi moniin muihin perhosryhmiin kuuluu runsaasti niitä ulkonäöltään jäljitteleviä lajeja. Kun samalla myös monarkeissa on esimerkiksi kaposiipiä muistuttavia lajeja, ne muodostavat muiden perhosryhmien kanssa monimutkaisia jäljittelykomplekseja. Osalla lajeista on huomattavaa vaellustaipumusta.
Monarkkiperhosia tavataan erityisesti Aasiassa, jossa ryhmään kuuluu monia hyvin yleisiä päiväperhosia. Afrikassa lajeja on muutamia ja Amerikoissa parikymmentä. Viimeksi mainituista tunnetuin lienee monarkkiperhonen (Danaus plexippus), jonka valtavat parvet lentävät vuosittain Pohjois-Amerikan poikki Meksikosta Kanadaan. Erikoinen ryhmänsä ovat etelä- ja keskiamerikkalaiset kaitoperhoset (Ithomiini), joista monilla lajeilla siipisuomut puuttuvat miltei kokonaan ja siivet ovat läpinäkyvät.
Toukkien pinnassa on pitkiä ulokkeita ja ne ovat myrkyllisten ravintokasviensa vuoksi usein varoitusvärisiä. Toukat elävät erityisesti käärmeenpistonyrttikasveilla (Asclepiadaceae).
Tribukset ja suvut
Alaheimon kahdesta tribuksesta Danainiin kuuluu noin 170 lajia kun Ithomiini-tribuksen lajeja on nykykäsityksen mukaan noin 350.
Kiinan tiedeakatemia
Kiinan tiedeakatemia perustettiin 1. marraskuuta 1949 Pekingissä. Se on Kiinan kansantasavallan luonnontieteiden kansallinen tiedeakatemia.
Vuonna 2009 Kiinan tiedeakatemialla oli 12 toimistoa, 117 instituuttia, yli 100 merkittävää kansallista laboratoriota ja teknillistä tutkimuslaitosta sekä 1 000 kenttäasemaa ympäri Kiinaa. Henkilökuntaa akatemialla on noin 50 000.
Kiinan tiedeakatemialla on kymmeniä ulkomaisia jäseniä, Suomesta esimerkiksi akateemikko Markku Kulmala.
Quicksand
pienoiskuva Quicksand on yhdysvaltalainen punkyhtye, joka perustettiin 1990-luvun alussa. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, Slipin, vuonna 1993. Quicksand ehti julkaista vielä toisen albumin, Manic Compressionin, ennen hajoamistaan vuonna 1995. Hajoamisen taustalla oli stressi, koska ahkerasta keikkailusta huolimatta yhtyeen albumit eivät saaneet levy-yhtiöiden odottamaa suosiota. Yhtye teki kuitenkin kiertueen vielä vuosina 1997–1999. Kesäkuussa 2012 yhtye kokoontui uudestaan yhtä keikkaa varten. 10. marraskuuta 2017 julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi Interiors, joka oli samalla sen ensimmäinen studioalbumi 22 vuoteen. Quicksandin viimeisin studioalbumi Distant Populations julkaistiin vuonna 2021.
Quicksandin musiikillista tyyliä kuvailtu on yhdistelmäksi Fugazin ja Helmetin kaltaista post-hardcorea.
Häiveperhoset
Häiveperhoset (Apaturinae) on täpläperhosiin kuuluva päiväperhosryhmä. Sen runsaat 400 lajia elävät pääasiassa trooppisessa Aasiassa, muilla mantereilla lajeja on vain muutamia. Häiveperhoset puuttuvat kokonaan Australiasta ja Uudesta Seelannista.
Häiveperhoset ovat kookkaita ja rotevatekoisia päiväperhosia ja monet lajit muistuttavat soturiperhosia (Charaxinae). Siivet ovat tyypillisesti loistavan metallinkiiltoisia, mutta muutamat lajit jäljittelevät ulkonäöllään myrkyllisiä perhoslajeja, erityisesti monarkkiperhosia (Danainae). Alaheimon lajeilla on ryhmälle tyypilliset genitaalit: koiraalla on pitkä aedeagus ja vastaavaasti naaraan saccus on pituudeltaan tyypillisesti yli puolet takaruumiin pituudesta. Häiveperhoset käyvät mielellään imemässä nesteitä eläinten ulosteista ja raadoista.
Häiveperhosten toukat muistuttavat etanoita ja niiden etuosassa on kaksi selvästi erottuvaa uloketta. Toukat elävät erilaisilla lehtipuilla, etenkin jalavakasveilla (Ulmaceae), mutta myös muutamat muut kasviheimot käyvät ravinnoksi.
Samuel M. Jones
pienoiskuva|Samuel M. Jones Samuel M. Jones (3. elokuuta 1846 Ty Mawr, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. heinäkuuta 1904 Toledo, Ohio, Yhdysvallat) oli ohiolainen liikemies ja poliitikko. Hän oli näkyvä hahmo progressivisteiksi kutsutussa liikkeessä, jonka tavoitteena oli parantaa ihmisten elinoloja ja vähentää vastakkainasettelua.
Jones työskenteli nuoresta asti öljyteollisuuden palveluksessa, teki pumppaamiseen liittyviä keksintöjä ja hankki merkittävän omaisuuden. Vuonna 1892 Jones perusti Toledoon yrityksen, jossa valmistettiin hänen keksimiään laitteita. Hän maksoi työntekijöilleen kunnon palkkaa ja rajoitti työaikaa kahdeksaan tuntiin päivässä. Vuonna 1897 hänet valittiin Toledon pormestariksi republikaanien ehdokkaana mutta työläisten äänillä. Hän paransi työväestön oloja myös pormestarina toimiessaan. Vuonna 1899 republikaaninen puolue ei huolinut häntä ehdokkaakseen. Jones asettui ehdolle sitoutoumattomana ja sai 70 prosenttia äänistä.
Kulmajäykiste
thumb|Vanha ikkuna, jonka kulmissa näkyvät kulmaraudat. Kulmajäykiste on erilaisissa puuliitoksissa käytetty metallista valmistettu kulmalevy, jonka tarkoituksena on tukea puuliitosta. Kulmajäykiste tukee rakenteita niin, että puuliitosten kulma säilyy suorana eikä väänny. Nykyään kulmajäykisteet valmistetaan yleensä sinkitystä tai ruostumattomasta teräksestä. Vanhoissa ikkunoissa kulmajäykisteisiin on saatettu kiinnittää myös sarana.
Dune (yhtye)
Dune on saksalainen yhtye, joka luokitellaan tyylilajiltaan raveen, happy hardcoreen, progressiiviseen houseen ja teknoon. Yhtye on nimetty Frank Herbertin Dyyni-kirjasarjan (Dune) mukaan.
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto
thumb|YK:n ihmisoikeusneuvoston jäsenmaat kaudella 2006–2007 Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto (UNHRC, ) on Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksiin ja niiden toteuttamiseen keskittyvä elin. Se on kritisoidun ihmisoikeustoimikunnan (UNCHR) seuraaja. Se eroaa toimikunnasta muun muassa niin, että YK:n yleiskokouksella on oikeus estää 2/3 äänten enemmistöllä ihmisoikeuksia rikkovan maan jäsenyys ihmisoikeusneuvostossa.
Neuvoston perustamisesta päätettiin äänestyksellä 15. maaliskuuta 2006 YK:n yleiskokouksessa. Sen puolesta äänesti 170 maata, ja sitä vastaan neljä (Israel, Yhdysvallat, Palau sekä Marshallinsaaret). Lisäksi kolme maata, Valko-Venäjä, Iran ja Venezuela, pidättäytyivät äänestyksestä.
Neuvoston rakenne
Ihmisoikeusneuvosto koostuu 47 jäsenestä, jotka kokoontuvat ympärivuotisesti. Kokoonpano vaihtuu kolmen vuoden välein, ja pysyviä jäseniä ei ole, sillä yksi jäsen voi olla mukana korkeintaan kaksi kautta peräkkäin. Jäsenissä otetaan huomioon maantieteellinen tasa-arvoisuus siten, että jäseniä on tietty määrä kustakin maanosasta.
Kritiikkiä
YK:n ihmisoikeusneuvostoa on syytetty keskittymisestä Israeliin. Se on tuominnut Israelin jo 26:ssa eri päätöslauselmassa. Ensimmäisenä vuotena 2006-2007 neuvosto ei tuominnut ihmisoikeusrikoksia missään muussa maassa ja toisena vuotena 2007-2008 Myanmar sai yhden maininnan, kun taas Israel tuomittiin yhdeksän kertaa. Lisäksi Israel on nostettu ainoana maana pysyvästi neuvoston käsittelylistalle.
The City
The City on Vangelisin vuonna 1990 julkaistu albumi. Se kertoo kaupungin elämästä yhden vuorokauden aikana, joten sitä voisi pitää teemalevynä.
Kaikki kappaleet on säveltänyt, sovittanut ja tuottanut Vangelis.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Vangelis.
Spartacus (baletti)
Spartacus on armenialaisen Aram Hatšaturjanin 2. helmikuuta 1954 valmistunut baletti. Baletti kertoo Spartacuksesta, joka johti orjakapinaa vuosina 73–71 eaa..
Hatšaturjan oli kertonut julkisesti projektistaan ensimmäistä kertaa 1940, vaikka sävellystyö tapahtui pääasiassa vuosien 1950–1954 kesäkuukausina Staraja Russassa. Spartacus sai kantaesityksensä Pietarin Mariinski-teatterissa 27. joulukuuta 1956. Säveltäjä sai teoksellaan Lenin-palkinnon 1959.
Hatšaturjan teki Spartacuksesta neljä orkesterisarjaa, joista ensimmäiset kolme vuosina 1955–1957.
Neljässä näytöksessä olevan Spartacuksen Adagio on tullut suosituksi konserttikappaleeksi myös yksinään. 1970-luvulla se tuli televisiokatsojille tutuksi BBC:n draamasarjan Merilinja tunnusmusiikkina.
The Beatles Rooftop Concert
The Beatles Rooftop Concert on brittiläisen rock-yhtye The Beatlesin vuonna 1969 järjestämä konsertti. Konsertissa yhtye esiintyi perustamansa levy-yhtiön Apple Recordsin toimitalon katolla. Konsertti järjestettiin ilman mainontaa, ja pian sen alettua ihmiset saapuivat katselemaan konserttia ja osa yritti pyrkiä katolle, minkä takia konsertti jouduttiin lopettamaan. Rooftop Concert oli The Beatlesin ensimmäinen konsertti vuoden 1966 jälkeen ja samalla myös yhtyeen viimeinen konsertti ja julkinen esiintyminen yhdessä.
Get Back -sessiot ja idean synty
Loppuvuodesta 1969 The Beatles alkoi levyttää uutta albumia, jonka nimeksi oli tarkoitus tulla Get Back. Yhtyeen oli tarkoitus palata musiikillisille juurilleen ja yhdistyä jälleen tiivimmin yhteen, yhtyeenä. Yhtyeen basisti Paul McCartney teki ehdotuksen, että The Beatles kuvaisi Get Back -sessiot ja niistä tehtäisiin uusi Beatles-elokuva. Tämä ehdotus hyväksyttiin ja McCartney, joka kaipasi myös kiertue-elämää, ehdotti että The Beatles tekisi paluun konserttilavoille. Tämä ehdotus ei kuitenkaan mennyt läpi, mutta lopulta syntyi kompromissi: The Beatles tekisi vielä yhden konsertin, mutta se ei olisi varsinainen konsertti. Sen sijaan yhtye esiintyisi salaa, ilman mitään ennakkoilmoitusta paikassa, jossa se vain aloittaisi soittamisen. Paikaksi vakiintui yhtyeen vuonna 1968 perustaman levy-yhtiön, Apple Recordsin toimitalon katto. Katto muokattiin hyvin nopeasti konserttikelpoiseksi, vahvistimet kannettiin paikalle jne. Konsertissa esiintyisi The Beatlesin kanssa vierailevana muusikkona myös kosketinsoittaja Billy Preston, ja esiintyminen tultaisiin filmaamaan, se olisi osa tulevaa elokuvaa ja siitä saattaisi tulla myös materiaalia tulevalle albumille. Konsertissa esitettävät kappaleet valittiin The Beatlesin uusista, aiemmin julkaisemattomista kappaleista, jotka oli tehty uutta albumia varten.
Konsertti
Konsertti toteutettiin 30. tammikuuta 1969. The Beatles sekä Billy Preston astelivat portaat ylös katolle, virittivät soittimensa ja vahvistimet kuntoon ja alkoivat soittaa. Sää oli kylmä, joten beatlet olivat pukeutuneet paksuihin takkeihin, Paul McCartneyta lukuun ottamatta. Aluksi ohikulkijat olivat hämmentyneitä ja katselivat epäuskoisina ympärilleen, kunnes näkivät The Beatlesin Applen toimitalon katolla ja alkoivat kiinnostuneina jäädä katsomaan. Sana levisi ja ihmisiä tuli ympäri Lontoota, ja heitä alkoi kerääntyä runsaasti toimitalon ympärille. Poliisi oli turvaamassa tapahtumaa ja joutui pidättelemään innokkaimpia ihailijoita. Monet tulivat katselemaan konserttia kotiensa ikkunoista ja kymmenet ihmiset pyrkivät myös katolle, jossa The Beatles soitti. The Beatles soitti konsertissa viisi kappaletta, joista muutamat useaan kertaan. Ensimmäiseksi soitettiin Paul McCartneyn sävellys Get Back ja sitten John Lennonin tekemä Don't Let Me Down. Nämä kaksi olivat konsertin soitetuimmat kappaleet, Get Back soitettiin viidesti ja Don't Let Me Down kahdesti. Beatles soitti konsertissa myös kappaleet I Want You (She's So Heavy), I've Got a Feeling, Dig a Pony ja One After 909. Lisäksi yhtye jammaili kappaleiden välissä, improvisoi joitakin kappaleiden sanoja ja soitti jam-versioita edellä mainituista kappaleista ja myös kappaleista Danny Boy, God Save the Queen ja A Pretty Girl Is Like a Melody. Konsertti kesti 42 minuuttia, mutta se jouduttiin lopettamaan poliisin käskystä, koska katolle pyrki liikaa yhtyeen ihailijoita eikä heitä onnistuttu pitämään kurissa ja väkeä alkoi tulvia paikalle liikaa, mikä sekoitti liikenteen. Konsertin päätteeksi John Lennon kiitti yleisöä:
Konsertin jälkeen ja konsertin julkaisut
Konsertin materiaalia käytettiin myöhemmin elokuvassa, jonka nimeksi tuli Let It Be. Get Back -sessiot lopetettiin riitaisissa merkeissä ja niistä jääneet levytykset jätettiin studion arkistoihin, lukuun ottamatta kappaleita Get Back ja Don't Let Me Down. Niistä muodostettiin uusi The Beatlesin single, joka julkaistiin alkuvuodesta 1969, ja se nousi Britanniassa ja Amerikassa listaykköseksi. Britanniassa se pysyi ykkössijalla aina seuraavan Beatles-singlen The Ballad of John and Yoko ilmestymiseen asti. The Beatles vetäytyi levytysstudioilta hetkeksi, jonka jälkeen hajoamisen partaalla ollut yhtye päätti yhdistyä yhteen vielä kerran ja näyttää voimansa ja taitonsa viimeisen kerran yhdessä. Tuloksena syntyi yksi yhtyeen arvostetuimmista ja menestyneimmistä albumeista, Abbey Road, joka oli Britannian albumilistalla ykkössijalla 21 viikkoa. Albumilla julkaistiin jo Rooftop Concertissa soitettu I Want You (She's So Heavy). The Beatles hajosi pian Abbey Roadin julkaisun jälkeen, mutta yhtyeen Get Back -sessioiden ja Rooftop Concertin nauhoituksista ja levytyksistä julkaistiin yhtyeen viimeiseksi jäänyt studioalbumi Let It Be. Let It Be sisälsi Rooftopilla soitetuista lauluista Get Backin ja One After 909:n, sekä I've Got a Feelingin. Näistä I've Got a Feeling julkaistiin täysin sellaisenaan, Rooftopilla nauhoitettuna. Myöhemmin harvinaisuuksia sisältäneellä kokoelma-albumilla Anthology 3:lla julkaistiin Rooftop-versiona Get Back, The Beatlesin viimeisen konsertin viimeisenä kappaleena soitettu nauhoitus.
Aleksandriitti
thumb|330px|Aleksandriitti luonnonvalossa (vasemmalla) ja fluoresoivassa valossa Aleksandriitti on yksi harvinaisimmista korukivistä. Aleksandriitin erikoisuus on se, että se voi vaihtaa väriä punaisesta vihreään riippuen kiveen kohdistavasta valosta. Aleksandriitit ovat saaneet nimensä Venäjän keisari Aleksanteri II:n mukaan ja arvokkaimmat aleksandriitit tulevatkin Venäjältä. Aleksandriitti on krysoberyllin muunnos.
Aleksandriitin kemiallinen nimi on beryllium-alumiinioksidi, BeAl2O4 (krysoberylli). Aleksandriitti on yksi maailman arvokkaimmista jalokivistä. Sen erikoisuutena on siinä esiintyvä värinvaihtoilmiö. Luonnonvalossa aleksandriitti on vihreä tai sinivihreä, hehkulampun tai kynttilänvalossa väri on pinkinpunertava, parhaimmillaan vadelmanpunainen. Sekavalossa kivi on usein tummahkon ametistin värinen.
Aiheesta muualla
Chrysoberyl
Burman sosialistisen ohjelman puolue
Burman sosialistisen ohjelman puolue (burm. မြန်မာ့ဆိုရှယ်လစ်လမ်းစဉ်ပါတီ, ) oli Burmaa vuosina 1962–1988 hallinnut puolue.
Puolueen perustamisen taustalla oli pääministeri U Nulta vallan 1962 kaapanneen kenraali Ne Winin johtaman juntan, Burman vallankumousneuvoston julistus Burmalainen tie sosialismiin.
BSPP perustettiin 4. heinäkuuta 1962. BSPP julkaisi ohjelmansa burmaksi ja englanniksi nimillä The specific characteristics of the Burma Socialist Programme Party ja The System of Correlation between Man and His Environment.
Maasta tuli virallisesti yksipuoluevaltio sotilasjuntan maaliskuun 1964 määräyksellä, joka lakkautti muut puolueet. BSPP avautui kaaderipuolueesta massapuolueeksi 1971, jolloin puolueen jäsenyys sallittiin. Tästä huolimatta sotilaat ja poliisit muodostivat suurimman osan sen jäsenistöstä. Avautumisen jälkeen järjestettiin puoluekokouksia, joissa valittiin 150–200-jäseninen keskuskomitea ja 10–15-jäseninen toimeenpaneva komitea (politbyroo).
Marraskuussa 1977 puolueessa järjestettiin puhdistus, jossa erotettiin jäseniksi hakeutuneet ja arvoasteikoissa nousseet entiset kommunistit, jotka uhkasivat sotilaiden valtaa puolueessa. Keskuskomiteaan asti ulottuneissa puhdistuksissa erotettiin tuhansia jäseniä kommunisteina tai näiden kannattajina.
Puolueen valta kaatui 1988, kun Ne Win otti heinäkuun 1988 ylimääräisessä puoluekokouksessa vastuun maaliskuun ja kesäkuun 1988 "surullisista tapahtumista" ja jätti eronpyyntönsä. Hän ilmoitti myös muun puoluejohdon ja presidentti San Yun erosta ja ehdotti kansanäänestystä haluttaisiinko maan jatkavan yksipuoluevaltiona vai siirtymistä monipuoluejärjestelmään. Puoluekokous hyväksyi Ne Winin ja San Yun eron, mutta hylkäsi muut erottamiset ja valta-asemansa lakkauttamisen. Sein Lwin valittiin uudeksi puheenjohtajaksi. Levottomuuksien jatkuessa järjestettiin uusi ylimääräinen puoluekokous syyskuussa, jossa Maung Maung valittiin puheenjohtajaksi 19. elokuuta 1988. Hän oli ensimmäinen siviili puolueen johdossa. Parlamentti vahvisti hänet myös maan presidentiksi seuraavana päivänä. Syyskuussa puolue järjesti vielä kolmannen ylimääräisen puoluekokouksen jossa luvattiin maassa järjestettävän monipuoluevaalit.
Syyskuun 18. kenraali Saw Maung kaappasi vallan maassa ja kukisti mielenosoitukset ja lakkautti puolueen
Sissimarkkinointi
Sissimarkkinointi tarkoittaa epätyypillisiä markkinoinnin keinoja, jotka tuottavat hyviä tuloksia pienin panoksin. Sissimarkkinoinnin tunnusmerkkeinä pidetään usein luovuutta, ketteryyttä, mielikuvituksellisuutta, edullisuutta ja tuloksellisuutta. Vahvimpia vaikutuksen keinoja on Internet ja markkinoinnin saama mediahuomio.
Netissä sissimarkkinointi hyödyntää usein sosiaalista mediaa, äänestyssivustoja ja muita yhteisöllisiä verkkopalveluita.
Sissimarkkinoinnin isänä pidetään Jay Conrad Levinsonia, jonka ensimmäinen teos Guerrilla Marketing ilmestyi vuonna 1984. Hänen kirjojaan on julkaistu 42 kielellä ja myyty yli neljätoista miljoonaa kappaletta. Jari Parantainen on kirjoittanut sissimarkkinoinnista suomenkielisen kirjan, joka kantaa nimeä Sissimarkkinointi.
Véroia
Véroia eli Véria on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Βέροιας, Dímos Véroias), joka sijaitsee Imathían alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kaupunki on Imathían hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 791,4 neliökilometriä ja väkiluku 66 547. Varsinaisen Véroian kaupungin väkiluku on 43 158 (vuonna 2011).
Historia
Véroian kaupunki sijaitsee antiikin Beroian (Beroea) paikalla. Tämä oli merkittävä kaupunki 300-luvulta eaa. lähtien osana Makedonian valtakuntaa ja myöhemmin Roomaa vuodesta 168 eaa. Raamatussa Apostolien teoissa Beroia mainitaan paikkana, jossa Paavali ja Silas opettivat. Nykyisen kunnan alueella sijaitsee myös Vergina eli Aigai, joka oli muinaisen Makedonian valtakunnan pääkaupunki.
Rooman keisari Diocletianus teki väkirikkaasta Beroiasta toisen Makedonian provinssin pääkaupungeista. Myöhemmin slaavit valloittivat kaupungin ja vuonna 1391 osmanit, jotka antoivat kaupungille nimen Kara Ferye. Kreikan valtioon Véroia liittyi vuonna 1912.
Nykyinen Véroian kunta muodostui, kun Véroia, Apóstolos Pávlos, Dovrás, Makedonída ja Vergína yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Véroian kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kulttuuri
Véroiassa on yksi Kreikan suurimpia julkisia kirjastoja. Pienestä huoneesta ja vaatimattomilla varoilla lähtenyt kirjasto on nykyään neljäkerroksinen rakennus, jossa tarjolla huomattava määrä erikoistunutta ja harvinaista kirjallisuutta sekä multimediaa.
Véroia on yksi Kreikan ortodoksisen kirkon piispanistumista.
Celestino Caballero
Celestino "Pelenchín" Caballero (s. 21. kesäkuuta 1976) on panamalainen nyrkkeilijä. Caballero saavutti WBA-liiton ylemmän kääpiösarjan väliaikaisen maailmanmestaruuden vuonna 2005 ja vahvisti asemansa 2006. Aiemmin urallaan Caballero on saavuttanut mestaruudet Panaman, WBA Fedecentron, WBA Fedelatinin, WBO Latinon, NABA ja WBA Super World superin sarjoissa.
Caballero otteli WBA:n mestaruudesta Yober Ortegaa vastaan 15. lokakuuta 2005 ja voitti WBA:n väliaikaisen mestaruuden. Liiton varsinaista mestaria Somsak Sithchatchawalia vastaan Caballero pääsi ottelemaan 4. lokakuuta 2006. Caballero voitti ottelun kaatamalla mestarin kolme kertaa kolmannessa erässä. Tultuaan mestariksi Caballero on puolustanut mestaruuttaan voittamalla Ricardo Castillon diskauksella 9 erässä, voittamalla Jorge Laciervan tuomariäänin täysien erien jälkeen, voittamalla Mauricio Pastranan teknisellä tyrmäyksellä 8.erässä, ja voittaen Lorenzo Parran teknisellä tyrmäyksellä päätöserässä. Caballero puolusti mestaruuttaan 18.9.2008 Elvin Mejiaa vastaan voittaen ottelun ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Seuraavaksi Caballero puolusti titteleitään marraskuussa 2008 ja voitti Steve Molitorin teknisellä tyrmäyksellä ottelun vanhettua neljänteen erään. Caballero jatkoi uraa 30.4.2009 kohdaten Jeffrey Mathebulan. Caballero voitti kamppailun kahden tuomarin nähtyä hänet paremmaksi pistein 116–112.
Aarre Hemming
Aarre Hemmo Johannes Hemming (16. marraskuuta 1928 Viipuri – 7. elokuuta 2007 Lahti) oli suomalainen kapellimestari ja professori, joka toimi Lahden musiikkiopiston rehtorina ja kohotti merkittävästi Lahden Oopperan taiteellista tasoa.
Hemming opiskeli Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa Onni Suhosen johdolla ja orkesterinjohtoa Leo Funtekin johdolla ja valmistui kapellimestariksi vuonna 1953. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti lisensiaatintutkinnon vuonna 1959. Hemming toimi aluksi Helsingin kaupunginorkesterin viulistina (1952–1962) ja kirjastonhoitajana (1962–1965). Vuodesta 1965 hän toimi Lahden musiikkiopiston rehtorina ja kehitti musiikinopetusta paitsi Lahdessa myös koko maassa. Niin kutsuttu musiikkiluokkatoiminta kehittyi hänen aloitteestaan. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1991.
Hemming hoiti useita luottamustehtäviä muun muassa valtion säveltaidetoimikunnassa. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1989.
Eurovision laulukilpailu 1984
Eurovision laulukilpailu 1984 järjestettiin 5. toukokuuta 1984 RTL Théâtre Municipalissa Luxemburgissa. Kilpailun juonsi 19-vuotias Désirée Nosbusch, joka on kilpailun historian nuorin juontaja. Kilpailun voitti Ruotsi Herreysin esittämällä kappaleella ”Diggi-loo diggi-ley”.
Suomea edusti Kirka kappaleella ”Hengaillaan”. Se sijoittui 46 pisteellä yhdeksänneksi.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappaleen, paitsi Kypros ja Saksa, joiden delegaatioita avusti isäntämaan ylikapellimestari Pierre Cao. Hän ei tosin johtanut isäntämaan omaa kilpailukappaletta.
Suomennoksia finaalikappaleista
Raul Reimanin suomennoksen Ruotsin voittokappaleesta levytti liki kymmenen artistia, muun muassa Meiju Suvas. Reiman suomensi myös brittikappaleen ”Love Games” nimellä ”Miksi rakkaudella leikit” ja Irlannin edustussävelmän ”Terminal 3” nimellä ”Portti 5”; molemmat levytti Vicky Rosti. Tanskan ”Det lige det” sai Reimanin kynästä ja Einin levytyksenä suomalaisen nimen ”Juuri sitä minä kaipaankin”. Portugalin kilpailukappale ”Silêncio e tanta gente” tuli Suomessa tunnetuksi Juice Leskisen suomennoksena ja Anneli Saariston levytyksenä nimellä ”Jos joskus”. Italian kappale ”I treni di Tozeur” sai Seija Simolan suomennoksena ja levytyksenä nimen ”Juna Turkuun”.
Hollolan Pyhäniemen lentokenttä
Hollolan Pyhäniemen lentokenttä oli talvisodan aikainen, Hollolan Pyhäniemessä Vesijärven jäällä sijainnut lentokenttä.
Hollolan Kutajoella sijaitseva Pyhäniemi sijaitsee Pyhäniemen kartanon pohjoispuolella yhdessä Vesijärven lahdista. Talvisodan lopussa Pyhäniemen keskiosasta sen kärkeen ulottuvalle rannalle ja niemen itäpuolelle lahden vastakkaiselle rannalle sijoitettiin hävittäjiä puolikaaren muotoiselle alueelle. Kenttä ei toimintansa aikana joutunut pommitusten kohteeksi, ja suomalaiset varoivat paljastamasta paikkaa, lähtemällä torjuntalennolle hieman pommikoneiden jäljessä. Lentokentän henkilökunta tukeutui Pyhäniemen kartanoon huollossaan ja majoituksessaan. Tuolloin jääkentän toimintaan osallistui ulkomaalaisia vapaaehtoisia niin lentäjinä kuin lentomekaanikkoinakin.
Kentälle sijoitetut ilmavoimien yksiköt
right|thumb|175px|Suomen ilmavoimien Morane Saulnier M.S. 406 -hävittäjä. right|thumb|175px|Italialainen Fiat G.50
Lentorykmentti 2:een kuuluvien laivueiden hävittäjiä oli tilapäisesti sijoitettuna Pyhäniemeen lähinnä siksi, että neuvostoliittolaisten pommitukset ulottuivat pitkälle Etelä-Suomeen ja myös Länsi-Suomeen sekä siksi, että lähempänä rintamaa olevat kentät joutuivat neuvostoliittolaisten hyökkäysten kohteiksi. Suomen ilmavoimien yksiköistä kenttää käyttivät osa Lentolaivue 26:n ja Lentolaivue 28:n hävittäjistä. Niistä edellinen oli talvisodan lopulla varustettu Fiat G.50 -hävittäjillä ja jälkimmäinen Morane-Saulnier M.S. 406 -hävittäjillä. 1. maaliskuuta 1940 siirrettiin Hollolaan Utin Haukkaniemestä osa Lentolaivue 26:n Fiat G.50 -hävittäjistä neuvostoliittolaisten hävittäjien hyökkäysten vuoksi. 2. maaliskuuta 1940 kersantti L. Aaltosen ohjaamalla Fiat G.50 FA-4:llä pudotettiin Lahdessa yksi neuvostoliittolainen I-153-hävittäjä. 7. maaliskuuta 1940 siirrettiin seitsemän Morane-Saulnier M.S. 406-hävittäjää Pyhäniemelle Säkylän lentokentältä ja saman verran Uttiin Viipurinlahden torjuntataisteluihin.
Viipurinlahden ratkaisutaistelut
Neuvostoliiton Viipurinlahdella maaliskuun alussa aloittaman hyökkäyksen aiheuttaman tilanteen kiristymisen myötä siirrettiin kahden päivän aikana myös Länsi-Suomesta Säkylästä 7. maaliskuuta alkaen kahden päivän aikana Hollolan jääkentälle Lentolaivue 28:n kapteeni S-E Sirénin johtama ensimmäinen lentue, jossa oli seitsemän Morane Saulnier -hävittäjää. Samaa tarkoitusta varten siirrettiin myös samanvahvuinen kapteeni E. Jutilan johtama kolmas lentue Utin Haukkaniemeen.
Sirénin johdolla 9. maaliskuuta lentueen seitsemästä Morane Saulnierista kuusi sekä Lentolaivue 26:n kaksi Fiatia hyökkäsivät Viipurinlahdella Vilaniemeen eteneviä kuorma-autoja vastaan. Niistä kuusi syttyi palamaan. Lisäksi yksi Morane ja yksi Fiat joutuivat ilmataisteluun kolmea I-153 -hävittäjää vastaan, joista pudotettiin kaksi. Hyökkäyksiä kuljetuksia vastaan jatkettiin. Samana päivänä yksi Morane Saulnier sai ilmatorjunnasta osuman, ohjaaja haavoittui ja kone tuhoutui pakkolaskussa Vilalahden pohjukassa. Suomalaiset joukot pelastivat ohjaajan. Seuraavana päivänä neuvostoliittolaisten hävittäjien ja ajoittaisen lumisateen vuoksi lentotoiminta vaikeutui ja estyi miltei kokonaan.
Moskovan rauha
Tarkoituksena oli tuoda kentälle lisää Brewstereitä, mutta talvisota päättyi 13. maaliskuuta 1940 ennen kuin Lentolaivue 22:lle tarkoitetut Brewsterit ja Hurricanet ehtivät palvelukseen.
Talvisodan jälkeen Lentorykmentti 2:n Lentolaivue 22:n hallussa olevat Brewster-koneet siirrettiin Lentolaivue 24:lle, joka luovutti tilalle Fokker D.XXI -koneensa.
Sierra Leonen pääministeri
Sierra Leonen protektoraatin Chief Minister
Lähde:
Sierra Leonen protektoraatin pääministeri
Lähde:
Ismo Niemi
Ismo Niemi (s. 2. elokuuta 1956) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Niemi edusti kasvattajaseuraansa Tampereen Pyrintöä vuosina 1978–1983 ja pelasi vielä yhden pääsarjatason ottelun kaudella 1986–1987. Kausilla 1979–1980 ja 1980–1981 Pyrintö ja Niemi saavuttivat SM-hopeaa. B-nuorten maajoukkueessa Niemi pelasi kaksi ottelua.
Niemi on toiminut Pyrinnössä 2000-luvulla apuvalmentajana ja fysioterapeuttina.
Pyrintö nosti Niemen pelipaidan kattoon tammikuussa 2018.
Niemen poika Mikko Niemi oli myös pääsarjatasolla pelannut koripalloilija. Lisäksi Niemen ja tämän Auli-vaimon perheeseen kuuluu kaksi tytärtä.
Inhumanity
Kappaleet
Japanin bonuskappale
Vuoden 2006 uudelleenjulkaisu
Kai Nieminen
Kai Nieminen saattaa tarkoittaa seuraavia henkilöitä: