cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nigeria
Kulttuuri
Maa on valitettavan tunnettu myös niin sanotuista nigerialaiskirjeistään (419-huijauskirjeet), joita lähetetään perinteisen kirjeen sijasta nykyään sähköpostitse.
Koulutus
thumb|DELSU:n (Delta State University) hallintorakennus.|alt= Koulunkäynti aloitetaan Nigeriassa kuusivuotiaana. Peruskoulu (primary school) kestää kuusi vuotta. Sitä seuraa kuusivuotinen oppikoulu (secondary school), jossa suoritetaan tasokoe kolmen ja kuuden vuoden jälkeen. Oppikouluja ylläpitävät sekä yksityiset, osavaltiot että liittovaltio. Yksityiskoulujen lukukausimaksu on noin kymmenkertainen liittovaltion kouluihin verrattuna. Vajaa kolmannes väestöstä - 32 % pojista ja 27 % tytöistä - jatkaa oppikouluun. Vuonna 2003 arvioitiin, että noin 68 % yli 15-vuotiaista oli lukutaitoisia.
Maassa toimii 27 liittovaltion yliopistoa, 36 osavaltion yliopistoa ja 41 yksityistä yliopistoa. Nsukkassa toimiva University of Nigeria on niistä vanhin, perustettu vuonna 1960. Suurin osa osavaltioiden ja yksityisten ylläpitämistä yliopistoista on perustettu 2000-luvulla.
Urheilu
Nigerian suosituin urheilulaji on jalkapallo, joka on yli 6,5 miljoonan maan kansalaisen harrastus. Nigerian miesten maajoukkue on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan viidentenä ja ollut mukana MM-kisoissa neljästi. Joukkue voitti olympiakultaa Atlantan kisoissa 1996.
Nigeria on osallistunut olympialaisiin yhteensä 14 kertaa vuodesta 1952 lähtien ja on voittanut yhteensä 23 mitalia.
Ehkä tunnetuimmat nigerialaiset urheilijat ovat jalkapalloilijoita, sillä maasta ovat kotoisin muun muassa Nwankwo Kanu, Jay-Jay Okocha, Celestine Babayaro ja Taye Taiwo. Yleisurheilijoista tunnettuja ovat muun muassa Chioma Ajunwa, myöhemmin Espanjaa edustanut Glory Alozie, Nigerian lisäksi Portugalia edustanut Francis Obikwelu sekä Blessing Okagbare. Nyrkkeilijä Samuel Peter on WBC-ammattilaisliiton raskaan sarjan entinen maailmanmestari.
Lyle Mays
Lyle David Mays (27. marraskuuta 1953 – 10. helmikuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja säveltäjä Wausaukeesta, Wisconsinista. Hänet tunnettiin parhaiten yhtenä fuusiojazzyhtyeen Pat Metheny Groupin jäsenenä. Metheny ja Mays sävelsivät ja sovittivat suurimman osan yhtyeen musiikista, ja yhtyeen kanssa Mays voitti yksitoista Grammy-palkintoa.
Ailigas
thumb|Karigasniemen Ailigas Ailigas on pohjoissaamen kieltä ja tarkoittaa pyhää tai tietynmuotoista (pyöreälakista) tunturia. Suomen Lapissa on kolme Áilegas-nimistä tunturia ja kaikki ne ovat Utsjoen kunnassa lähellä kuuluisaa lohivirtaa, Tenojokea.
Ylimmäinen Ailigas on Karigasniemellä, lähellä paikkaa missä rajajoki Norjan kanssa muuttuu Teno-nimiseksi. Tämä Ailigas on näyttävä 620 metriä korkea tunturi. Seuraava Ailigas lähtee jyrkkään nousuun aivan Tenon rannasta, Nuvvus-kylän kohdalta, ja on saanut siitä nimekseen Nuvvus-Ailigas. Sekin on näyttävä tunturi ja korkeutta komeat 535 metriä. Kolmas ja alimmainen Ailigas kohoaa Utsjoen kirkonkylän kotitunturina ja on sisaruksista pienin vain 342 metriä korkea.
Jokaisen Ailikkaan laella kohoaa TV:n ja muun viestiliikenteen linkkimasto.
Mauri Luukkala
Mauri Luukkala (14. joulukuuta 1936 – 2. heinäkuuta 2002 ) oli suomalainen fyysikko.
Luukkala opiskeli fysiikkaa Turussa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1966. Vuonna 1972 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston fysiikan laitokselle perustettuun fysiikan professorin virkaan, joka keskittyi elektroniikkaan ja mittaustekniikkaan. Jonkin aikaa Luukkala toimi myös fysiikan laitoksen esimiehenä. Suomen fyysikkoseuran puheenjohtajana hän toimi vuosina 1975 – 1976. Vuonna 2001 hän jäi professorin virastaan eläkkeelle.
Luukkala oli kokenut purjehtija ja muun muassa Espoon pursiseuran pitkäaikainen jäsen vuodesta 1973. Hän hukkui heinäkuussa 2002 Gotland Runt -avomeripurjehduskilpailussa tapahtuneessa onnettomuudessa toimiessaan Argon-veneen päällikkönä.
Île Saint-Louis
Île Saint-Louis on Seinejoen saari Ranskan pääkaupungissa Pariisissa, Île de la Citén itäpuolella. Se on nimetty 1200-luvulla eläneen kuningas Ludvig IX:n eli Ludvig Pyhän mukaan. Saari on kytköksissä manner-Pariisiin sen molemmilta puolilta lähtevien siltojen kautta, ja Île de la Citén saarelle Pont Saint Louis -sillan kautta. Saari kuuluu Pariisin 4. arrondissementtiin.
Vaikka Île Saint-Louis sijaitsee suurkaupungin sydämessä, se muistuttaa ilmapiiriltään ranskalaista maalaiskylää.
Maantiede
thumb|left|Pariisin [[4. arrondissementti (Pariisi)|4. arrondissementti; Île Saint-Louis sijaitsee kartan keskikohdan alapuolella.]]
Île Saint-Louis on viereisen Île de la Citén ohella ainoa nykyisessä Pariisissa säilynyt alkujaan luonnon muodostama saari; kaupungin länsiosassa sijaitseva Île aux Cygnes on täysin keinotekoinen.
Île Saint-Louis on selvästi pienempi kuin Île de la Cité, ja sen pinta-ala on noin 11 hehtaaria. Se on likipitäen suunnikkaan muotoinen, ja sen pidemmät sivut ovat 525 metrin, lyhemmät 250 metrin pituiset. Pidemmät sivut ovat suunnilleen länsi-itä-suuntaiset. Sen pidempi, luode-kaakko-suuntainen lävistäjä, joka ulottuu Place Louis-Aragonilta Square Baryelle, on noin 700 metrin pituinen.
Ennen vuotta 1860 saari kuului Pariisin silloiseen 9. arrondissementtiin ja muodosti yksinään Île-Saint-Louis'n kaupungiosan. Ranskan vallankumouksen aikana se oli yksi Pariisin 48 sektiosta, ja se sai tuolloin nimen Section de la Fraternité ("veljeyden sektio").
Saaria lukuun ottamatta 4. arrondissementti sijaitsee Seinen pohjoispuolella eli oikealla rannalla, josta saarelle johtaa kolme siltaa. Lisäksi saarelta johtaa yksi silta Île de la Citélle sekä kaksi siltaa Seinen eteläpuolelle eli vasemmalle rannalle', Pariisin 5. arrondissementtiin. Saaren itäkärjen kautta kulkee bulevardi Boulevard Henri IV, joka johtaa Boulevard Saint-Germainin itäpäästä Place de la Bastillelle.
Vuoden 2013 alussa saarella asui 2426 henkilöä.
Alkuperä
thumb|left|Île aux Vaches ja Île Notre-Dame Truschet'n ja Hoyaun kartassa vuodelta 1550 thumb|Île aux Vaches ja Île Notre-Dame Vassalieun kartassa vuodelta 1609
Pariisi sijaitsi alun perin Citén saarella. Kuningas Kaarle Kaljupää lahjoitti sen itäpuolella sijainneen silloin vielä asumattoman saaren, nykyisen Île Saint-Louis'n, Pariisin piispalle vuonna 867. Myöhemmin saari joutui Notre-Damen tuomiokapitulin hallintaan, minkä vuoksi se sai nimen Île Notre-Dame, vaikka itse Notre-Damen katedraali sijaitseekin viereisellä Citén saarella. Tällä nimellä saari tunnettiin vuoteen 1726 saakka. Saari yhdistettiin 1300-luvulla joen etelärantaan puusillalla, joka sijaitsi nykyisen Pont de la Tournellen paikalla. Saarta käytettiin varsinkin laidunmaana ja varastoalueena, mutta Ranskan kuninkaat järjestivät siellä toisinaan myös suuria julkisia seremonioita.
Kun Filip II August 1200-luvulla rakennutti Pariisia ympäröineen linnoitusten ketjun, Île Notre-Dame jaettiin kanavalla kahtia muurin kohdalta. Kanavan länsipuolisella saarella säilyi nimi Île Notre-Dame, kun taas tällöin muodostunut pienempi itäinen saari sai nimen sai nimen Île aux vaches ("Lehmien saari").
Île aux Vaches oli niittyjen peittämä saari, jossa ei ollut asutusta. Se yhdistettiin jälleen Île Notre-Dameen 1600-luvulla, kun saarta ryhdyttiin rakentamaan kaupunkimaisesti.
Rakentaminen
thumb|left|Kuvassa vasemmalla tuolloin vielä rakentamaton Île Notre-Dame vuonna 1590 tai 1593. ([[Musée Carnavalet)]] thumb|Rue Saint-Louis-en-l’Île vuonna 2007 thumb|left|Île Saint-Louis Tavernier'n kartassa vuodelta 1630 Jo Henrik IV:n aikana esitettiin suunnitelmia Île Notre-Damen ja Île aux Vachesin rakentamiseksi kaupunkimaisesti, mutta vasta Ludvig XIII:n vuonna 1614, jolloin Ludvig XIII:n oli jo kuninkaana mutta leski­kuningatar Maria de’ Medici toimi vielä sijais­hallitsijana, silta­urakoitsija Christophe Marie sai tehtäväkseen saarten rakentaminen. Île Saint-Louis'sta tuli Pariisin ensimmäinen yhtenäisen suunnitelman mukaan rakennettu alue. Marien yhteistyökummaneina toimivat Lugles Poulleter ja François Le Regrattier, ja hän vastasi saarten välisen kanavan täyttämisestä, pysyvien siltojen rakentamisesta ja rantalaiturien vahvistamisesta, minkä vastineeksi hän sai saareen hallintaoikeuden 60 vuoden ajaksi.
Notre-Damen tuomiorovastien vastalauseista huolimatta saari rakennettiin noin 30 vuoden kuluessa täyteen asuintaloja. Saarten välinen kanava täytettiin, joten ne muodostivat jälleen yhden ainoan saaren. Rakennusten tukemiseksi saari ympäröitiin pengerretyillä rantakaduilla, jotka olivat sen verran korkeita, että ne jäivät kuivilleen joen tulviessakin. Kadut rakennettiin ruutukaavan mukaisesti siten, että saaren halki pituussuunnassa kulki Rue Saint-Louis-en-l'Île.
Saarelle rakennettiin joukko palatsimaisia asuintaloja, hôtels particuliers, joiden vuoksi se sai liikanimen "palatsien saari". . Osan niistä suunnittelivat arkkitehdit Louis le Vau ja François Le Vau, jotka itsekin muuttivat asumaan saarelle. Jälkimmäinen suunnitteli myös saarella sijaitsevan kirkon, Église Saint-Louis-en-l’Îlen, joka valmistui vuonna 1644.
Saarelta manterelle Seinen kummallekin puolelle rakennettiin joukko siltoja. Pont Marie valmistui vuonna 1635, ja Pont de la Tournelle rakennettiin aikaisemmin tuhoutuneen sillan paikalle vuonna 1656. Pont Saint-Louis, joka yhdisti Île Saint-Louis'n ja Île de la Citén, valmistui vuonna 1630, mutta se romahti jo muutamaa vuotta myöhemmin, ja aikojen kuluessa paikalle on jo kuusi kertaa rakennettu uusi silta puretun tai tuhoutuneen tilalle.
Myöhemmät vaiheet
350px|thumb|Île Saint-Louis'n kartta Île Saint-Louis sai nykyisen nimensä vuonna 1726. Se nimettiin Ranskan kuningas Ludvig IX:n eli Pyhän Ludvigin ( mukaan, joka oli Ludvig XIII:n suojeluspyhimys ja samalla hänen esi-isänsä. Perimätiedon mukaan Ludvig IX:llä olisi ollut tapana tulla Île aux Vachesille rukoilemaan, ja sinne hän olisi kokoontunut ritariensa kanssa vuonna 1269 ennen lähtöään kahdeksannelle ristiretkelle, joka kuitenkin koitui hänelle kohtalokkaaksi: hän kuoli vuotta myöhemmin Tunisissa punatautiin.
Île Saint-Louis on pitkälti pysynyt sellaisena kuin miksi se 1600-luvulla rakennettiin. Muutamia rakennuksia on tosin purettu, varsinkin 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella, osa niistä uusien katujen rakentamiseksi. Erityisesti Haussmannin johdolla 1800-luvulla toteutun Pariisin suurisuuntainen uudelleenrakennushankkeen yhteydessä saaren itäisen kärjen läpi rakennettiin Boulevard Henri IV siltoineen (Pont Sully), jolloin sen tieltä purettiin muutamia rakennuksia, joista huomattavin oli Hôtel de Bretonvilliers. Muilta osin Haussmannin kaupunkiuudistuskin jätti saaren vanhan rakennuskannan koskemattomaksi.
Ennen Haussmannin aikaa nykyisen Pont Sullyn paikkeilla oli ollut vain kaksi vanhaa kävelysiltaa. Muistakin saarelle johtaneista silloista osa on myöhemmin korvattu uudelle. Vuonna 1862 saarelta Seinen pohjoisrannalle rakennettiin kokonaan uusi silta, Pont Louis-Philippe, ja sen jatkeeksi vanhojen korttelien läpi puhkaistiin katu Rue du Bellay. Myös Île de la Citén ja Île Saint-Louis'n välillä oli silta jo 1600-luvulla, mutta nykyinen silta, Pont Saint-Louis, on rakennettu vasta vuonna 1970.
1980-luvulta lähtien Île Saint-Louis on tullut suosituksi myös sellaisten henkilöiden keskuudessa, jotka varsinaisesti asuvat muualla ja joilla on vain toissijainen asunto Pariisissa. Saaren keskiosissa varsinkin monet pienet huoneistot on muutettu toissijaisiksi asunnoiksi. .
Hôtel Lambergin omistaa nykyisin Qatarin hallitsijasuvun jäsen Abdallah Ben Abdallah-Al-Than. Rakennuksessa syttyi heinäkuussa 2013 suuri tulipalo.
Rakennuksia
thumb|Êglise Saint-Louis-en-l’Îlen kellotapuli ja tornikello Île Saint-Louis on kokonaisuudessaan asuntoaluetta. Siellä on useita palatsimaisia asuinrakennuksia, jollaisista käytetään nimitystä hôtel particulier. (Ranskan kielen sana hôtel tarkoittaa, paitsi hotellia, myös ylellistä kaupunkitaloa.)
Saaren rantakatujen varsilla olevista rakennuksista voidaan mainita seuraavat:
Vaikka useimmat saaren rakennukset eivät hôtel-nimityksestään huolimatta ole hotelleja, saarella toimii myös kaksi hotellia, Hôtel des Deux Îles ja Hôtel du Jeu de Paume.
Saaren ainoa kirkko on arkkitehti François Le Vaun suunnittelema Église Saint-Louis-en-l’Île.
Saaren itäkärjessä on Square Barye -niminen aukio, jossa on kuvanveistäjä Antoine-Louis Baryen muistomerkki.
Rue Saint-Louis en l'Îlen varrella toimii myös arvostettu jäätelönvalmistaja Berthillon. kahviloineen, joka tunnetaan myös sorbeteistaan.
Teatteri
Saarella, Quai d'Anjoun varrella toimii myös pieni teatteri, Théâtre de l'Île-Saint-Louis Paul Rey. Teatteriesitysten lisäksi siellä pidetään myös konsertteja.
Sillat
Île Saint-Louis'hin johtavat seuraavat viisi siltaa:
Kadut
Île Saint-Louis'n rantoja pitkin kulkevat seuraavat rantakadut:
Saaren keskellä kulkee koko saaren halki Seinen suuntaisena rue Seint-Louis-en-l'Île, joka on rantakatujen lukuun ottamatta saaren ainoa Seinen suuntainen katu.
Saaren muut kadut ovat Boulevard Henri IV:tä lukuun ottamatta kaikki kohtisuorassa Rue Saint-Louis-en-l'Îleen nähden. Osa niistä kulkee koko saaren poikki, mutta kolme niistä päättyy Rue Saint-Louis-en-l’Îlelle. Idästä länteen lueteltuina ne ovat:
Saaren länsikärjessä sijaitsee aukio Place Louis-Aragon.
Julkinen liikenne
Mikään Pariisin metron linja ei kulje Île Saint-Louis'n kautta. Lähimpänä saarta sijaitsevat metroasemat ovat linjan 7 asemat Pont Marie ja Sully, jotka molemmat sijaitsevat Seinen pohjoispuolella.
RATP:n bussilinja 67 kulkee saaren poikki pohjoisesta etelään Rue des Deux-Ponts'ia pitkin, ja sillä on pysäkki jokseenkin keskellä saarta. Saaren itäpäässä Boulevard Henri-IV:ta pitkin kulkevat linjat 86 ja 87, joilla on siellä pysäkki molemmissa kulkusuunnissa.
Tunnettuja asukkaita
Île Saint-Louis'ssa ovat asuneet muun muassa seuraavat tunnetut henkilöt:
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2019
pienoiskuva|Kilpailujen maskotin nimi oli Valle. Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2019 järjestettiin 5.–17. helmikuuta Ruotsin Åressa.
Åressa oli järjestetty MM-kilpailut aiemmin vuosina 1954 ja 2007.
Syöksylasku
Päivämäärä: 9. helmikuuta <br style="clear:both" />
Supersuurpujottelu
Päivämäärä: 6. helmikuuta <br style="clear:both" />
Suurpujottelu
Päivämäärä: 15. helmikuuta <br style="clear:both" />
Pujottelu
Päivämäärä: 17. helmikuuta <br style="clear:both" />
Alppiyhdistetty
Päivämäärä: 11. helmikuuta <br style="clear:both" />
Syöksylasku
Päivämäärä: 10. helmikuuta <br style="clear:both" />
Supersuurpujottelu
Päivämäärä: 5. helmikuuta <br style="clear:both" />
Suurpujottelu
Päivämäärä: 14. helmikuuta <br style="clear:both" />
Pujottelu
Päivämäärä: 16. helmikuuta <br style="clear:both" />
Alppiyhdistetty
Päivämäärä: 8. helmikuuta <br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Tiit Terik
Tiit Terik (s. 15. kesäkuuta 1979 Tallinna) on virolainen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Viron kulttuuriministerinä vuosina 2021–2022. Vuosina 2016–19 hän oli edustaja riigikogussa. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri Tallinnan yliopistosta.
Yksityiselämä
Terik on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän osaa äidinkielensä viron lisäksi englantia, venäjää ja suomea.
Ahopelto
Ahopelto on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Sjofn (albumi)
Sjofn on kansanmusiikkiyhtye Gjallarhornin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Se on nimetty skandinaavisessa mytologiassa esiintyneen Sjofn-jumalattaren mukaan.
Calima
Calima on kuuma kaakkoistuuli, jota esiintyy yleensä talvella Kanariansaarilla. Tuuli kuljettaa mukanaan tomua Pohjois-Afrikasta.
Guarana
Guarana (Paullinia cupana) on saippuamarjakasvien heimoon kuuluva pieni puu tai pensas, joka on kotoisin Etelä-Amerikasta. Sen kasvualue on pääosin Orinoco-joen varrella Venezuelassa ja Amazon-virran alueella Brasiliassa.
Kasvin nimi tulee guaraní-heimosta, joka on käyttänyt sitä poistamaan nälän tunnetta. Kasvia viljellään koska sitä käytetään virvoitusjuomien valmistuksessa. Kasvissa syötäviä ovat lehdet, mehu ja siemenet. Guaranamassan valmistamiseksi kasvin siemenet korjataan talteen, jauhetaan sekä sekoitetaan veteen ja tärkkelykseen. Näin saadaan massa, joka sitten kuivataan auringossa tai savustetaan kuivaksi.
Guarana sisältää kofeiinia, teobromiinia, teofylliinia ja muita aineosia, joilla on samanlainen piristävä vaikutus kuin kahvilla. Runsas käyttö voi aiheuttaa ylimääräisiä sydämenlyöntejä eli ekstrasystoliaa.
Brasiliassa guaranaan pohjautuvat virvoitusjuomat ovat erittäin suosittuja. 90-luvulta lähtien niitä on myyty myös Portugalissa. Pepsi pyrki, tosin huonolla menestyksellä, Josta-merkkisellä juomalla USAn guaranamarkkinoille. Coca Colalla on Brasiliassa oma merkkinsä, Kuat, mutta paikallisia myyntitilastoja johtavat brasilialaiset merkit kuten AmBev-yhtiön Guaraná Antarctica ja Guaraná Brahma sekä Guaraná Jesus.
Vara-amiraali
Vara-amiraali (lyhenne v-amir ) on useiden maiden merivoimissa käytössä oleva korkea sotilasarvo, joka on amiraalia alempana, mutta kontra-amiraalia ylempänä. Vara-amiraali vastaa yleensä maa- ja ilmavoimien kenraaliluutnanttia.
Vara-amiraali on puhuteltaessa amiraali (etuliitettä ei käytetä).
Jean-Clair Todibo
Jean-Clair Todibo (s. 30. joulukuuta 1999 Cayenne) on ranskalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskuspuolustaja. Todibo edustaa espanjalaisseura FC Barcelonaa, jonne hän siirtyi kotimaansa Toulousesta tammikuussa 2019. Tammi-kesäkuussa 2020 hän pelasi lainalla Saksan Bundesliigan Schalke 04:ssä.
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 Todibo pelasi Ranskan joukkueen avauskokoonpanossa alkulohko-ottelussa Malia vastaan noin puoli tuntia.
Marko Marjanović
Marko Marjanović (s. 24. marraskuuta 1985 Zemun, Serbia) on serbialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 2016 kesäolympialaisissa sijoittuen kymmeneksi yhdessä Andrija Šljukićin kanssa.
Béni Saf
Béni Saf on satamakaupunki Algerian luoteisosassa Aïn Témouchentin maakunnassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan siellä on 42 284 asukasta ja sen pinta-ala on 63 neliökilometriä. Kaupunki on lähistöllä olevien entisten rautakaivosten malminlastaussatama. Siellä harjoitetaan kalanjalostusteollisuutta.
Béni Saf on Bernard-Henri Lévyn ja Jean Sénacin synnyinkaupunki.
Kaivostoiminta
Béni Saf kehittyi 1870-luvulla kolmen rautamalmikaivoksen malmin lastaussatamana. Kaivokset rakensivat laajan 800 mm:n raidelevyisen rataverkoston kaivoksilta Béni Safin satamaan. Ranskalainen Compagnie des Minérals de Fer Magnétiques de Mokta-el-Hadid osti kaivokset 1885 ja muodosti niistä tytäryhtiön nimellä Mines de Camerata, Sidi-safi et Ghar-Baroud. Rautamalmikaivokset olivat toiminnassa 1950-luvun loppupuolelle, ja ne olivat yhdessä kaivosrautatien kanssa alueen suurin työllistäjä.
Ranskalaiset päättivät toisessa Algerian radanrakennusohjelmassaan rakentaa 1000 mm:n raidelevyisen radan Béni Safista etelään. Béni Saf a Tlemcen 67 km:n pituinen rautatie avattiin liikenteelle 16. elokuuta 1908, ja se yhdisti Béni Safin muuhun Algerian rataverkkoon. Amerikkalaiset joukot miehittivät Béni Safin marraskuussa 1942.
Rautamalmikaivosten sulkeminen aiheutti Béni Safissa suurta tyytymättömyyttä työttömäksi joutuneiden kaivosmiesten keskuudessa. Monet kaupungin asukkaat liittyivät Algerian vapautusrintamaan (LFA) ja kannattivat Ben Bellan ohjelmaa kaivosten kansallistamista ja kaivostoiminnan uudelleen aloittamista.
Austin Powers
pienois|[[Mike Myers Austin Powersina.]] Austin Powers on kolmessa agenttielokuvaparodiassa pääosassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jota näyttelee Mike Myers. Päähenkilö sir Austin Danger Powers syväjäädytettiin 1960-luvulla ja sulatettiin vuonna 1997. Elokuvien huumori on ronskia, usein myös alatyylin puolelle menevää.
Elokuvat muistetaan ehkä parhaiten siitä, että ne parodisoivat monia James Bond -elokuvissa esiintyneitä hahmoja ja kohtauksia; kuten Bondeissa heitetään hattua, heitetään Powersissa kenkää. Myersin luoma hahmo pukeutuu 1960-luvun muodin mukaisesti, pitää silmälaseja ja on huonohampainen, mutta kuitenkin suuri naistenmies. Myers on sanonut, että hänen oma isänsä on ollut alun perin esikuva hahmolle.
Elokuvien teemamusiikkina toimii Quincy Jonesin kappale ”Soul Bossa Nova”.
Suzanne Pleshette
Pleshette syntyi New Yorkissa Eugene Pleshetten ensimmäiseksi ja ainoaksi lapseksi. Pleshetten serkku on näyttelijä John Pleshette.
Pleshette oli kolmesti naimisissa; ensimmäinen avioliitto Troy Donahuen kanssa päättyi avioeroon runsaassa puolessa vuodessa 1964, mutta vuonna 1968 solmittu toinen liitto Tom Gallagherin kanssa kesti aina miehen kuolemaan 21. tammikuuta 2000. Joulukuussa 2000 Pleshette ilmoitti kihlauksestaan 79-vuotiaan näyttelijä Tom Postonin kanssa. 11. toukokuuta 2001 solmittu avioliitto päättyi Postonin kuolemaan 30. huhtikuuta 2007.
Pleshettella havaittiin keuhkosyöpä vuonna 2006.
Katri Taanila
Katri Helena Taanila (19. kesäkuuta 1919 Nivala – 15. lokakuuta 2009 Jyväskylä) oli suomalainen runoilija, opettaja ja kirkollinen vaikuttaja.
Taanila suoritti teologisen erotutkinnon ja toimi uskonnon, psykologian ja filosofian opettajana Suolahdessa. Hän julkaisi kaksi runokokoelmaa, ja hän kirjoitti 30 kirkkonäytelmää. Näiden lisäksi on runsaasti julkaisemattomia runoja. Hän käytti lähteenään Vanhaa Bibliaa, ja hänelle merkityksellinen runoilija oli T. S. Eliot. Karl Marxin tuotannon Taloudellis-filosofiset käsikirjoitukset vuodelta 1844 kuuluivat hänen lukemistoonsa.
Katri Taanilan veli on Hannu Taanila.
Junttan
pienoiskuva|Junttan-paalutuskone Espoossa Junttan Oy on Sinituote-konserniin kuuluva yhtiö, joka erikoistuu hydraulisten paalutuskoneiden ja -laitteiden sekä ExcaDrill-kaivukoneporausyksiköiden suunnitteluun, valmistukseen, markkinointiin ja huoltoon. Yhtiön toimipaikka on Kuopiossa, jossa se työllistää yli 130 työntekijää. Junttanilla on vientiä yli 40 maahan ja sen liikevaihdosta yli 95 prosenttia tulee viennistä. Kolmannes myynnistä tulee Pohjois-Amerikasta, kolmannes Venäjältä ja kolmannes muualta.
Historia
Junttan Oy on kehittänyt ja valmistanut paalutuskoneita jo yli 35 vuoden ajan. Yrityksen juuret yltävät 1960-luvulle, suomalaiseen Savon Varvi -nimiseen perustusalan yritykseen.
Kontra-amiraali
pienois|Suomen merivoimien kontra-amiraalin olkalaatta.
Kontra-amiraalia puhutellaan amiraalina, ilman etuliitettä.
Kunnallisvaalit 1918
Tulokset
Vaaleissa oli äänioikeutettuja 1 653 665.
Äänestysaktiivisuudessa oli suurta kuntakohtaista vaihtelua. Korkein äänestysprosentti oli Pietarsaaressa 66,9 % ja matalin Kaskisissa 0,7 %. Matalan äänestysprosentin kunnissa oli kyse siitä, että vaaleissa oli ehdolla vain yksi lista, jossa oli yhtä monta ehdokasta kuin valtuustoon valittiin jäseniä. Tällöin ei äänestämisellä ollut mitään merkitystä.
Porvarilliset ehdokkaat saivat vaaleissa koko maan tasolla 64,1 % äänistä ja sosialistit 35,9 %. Sosialistien heikko menestys johtui siitä, että merkittävä määrä heidän kannattajiaan oli vankileireillä. Myös vaalityön organisointi oli sisällissodan hävinneelle osapuolelle vaikeaa.
Mercedes-Benz E-sarja
Mercedes-Benz E-sarja on Mercedes-Benzin vuodesta 1953 lähtien valmistama edustusluokan automalli. E-sarjaa valmistetaan porrasperäisenä sedanina, farmariautona, coupéna ja avoautona. Mallinimessä kirjain E on ollut mallinumeron edessä vuodesta 1993 E-sarjan virallisesta nimeämisestä alkaen.
E-sarjaa rekisteröidään vuosittain uutena Suomessa noin 1 000 kappaletta. Malli on suosittu taksikäytössä, jotka ovat miltei poikkeuksetta dieseleitä. Varsinaisessa taksimallissa on alustassa hieman vahvemmat jousitukset tai iskunvaimentimet. Moottorivalikoima on laaja alkaen 1,8-litraisesta, ylöspäin aina 6,2-litraiseen saakka.
Mercedes-Benz W120/W121 (1953-1962)
150px|right|Mercedes-Benz W120/121
1,8- ja 1,9-litraisilla bensa- ja diesel-moottoreilla varusteltuja ponttooni-malleja valmistettiin vuosina 1953-1962. Ponttooni-mallisto (W120/W121, W180, W105 ja W128) itsessään kattoi 80% Mercedes-Benzin tuotannosta vuosina 1953-1959. Kyseinen sarja oli Mercedes-Benzin ensimmäinen itsekantavalla korilla toteutettu malli joka toimi samalla kokeilualustana itävaltalaisen insinööri Béla Barényin kehittelemälle uudelle pohjalevyratkaisulle joka suojasi aikaisempaa paremmin sivutörmäyksiä vastaan.
Mercedes-Benz W110 (1961-1968)
150px|right|Mercedes-Benz W110
Vuosina 1961-1968 valmistettu pieni siipimalli W110 oli vuonna 1959 esitellyn W111-sarjan keskiluokan versio. Siipisarjassa käytetyn yhtenevän pohjalevyn suomien tilavien sisä- ja tavaratilojen, sekä pienempikulutuksisten moottorien ansiosta sarja oli suosittu kuluttajien ja erityisesti taksikuskien keskuudessa.
Mercedes-Benz W114/W115 (1968–1976)
150px|right|Mercedes-Benz /8 (W114)
W114/W115-mallia valmistettiin vuodesta 1968 vuoteen 1976 asti. Kuusisylinterisillä moottoreilla varustettu W114 ja neli- sekä viisisylinterisillä moottoreilla varustettu W115 olivat huomattavasti edeltäjäänsä (W110) modernimpia. Pyöreät ajovalot oli muutettu suorakaiteen muotoisiksi pystylampuiksi. Autossa esiteltiin myös maailman ensimmäinen viisisylinterinen dieselmoottori. Vuonna 1973 malli sai faceliftin, jolloin muun muassa etusäleikkö ja sisusta uudistettiin. Uuden version tunnistaa myös takavaloumpioiden urituksesta. W114:sta valmistettiin myös kaksiovista coupé-mallia.
Mercedes-Benz W123 (1976–1986)
150px|right|Mercedes-Benz W123
W123-malli oli Mercedes-Benzin tärkein mallisarja vuosina 1976-1985. Se tunnetaan kestävyydestään, ja jopa miljoonan ylittäneet kilometrilukemat eivät ole harvinaisia. Ensimmäiset autot valmistuivat joulukuussa 1975 ja tuotanto päättyi tammikuussa 1986. W123 oli ensimmäinen Mercedes-Benz, jota valmistettiin kolmella eri korivaihtoehdolla: sedan, farmari ja coupé. Alkuperäistä mallia valmistettiin vuoden 1979 heinäkuuhun asti, jolloin esiteltiin uudistettu malli. Tätä uudempaa mallia valmistettiin kesään 1982 asti, jolloin esiteltiin kolmas, vuoden 1985 alkuun asti valmistettu malli. Auto on edelleen yleinen liikenteessä ja ympärivuotisena käyttöautona.
Mercedes-Benz W124 (1984–1993)
right|150x150px|Mercedes-Benz W124
”Kiertotähti”-lempinimen saanut ja laadukkaana autona pidetty W124 on Mercedes-Benzin W123-mallin seuraaja. W124 esiteltiin joulukuussa 1984. Aluksi esiteltiin sedan ja myöhemmin syyskuussa 1985 myös farmarimalli (T). Maaliskuussa 1987 esiteltiin myös coupé ja vuonna 1990 cabriolet. Auto oli täysin uudelleenmuotoiltu ja sen ilmanvastuskerroin oli yksi markkinoiden pienimmistä. Ensimmäinen facelift-malli tuli vuonna 1989 ja toinen vuonna 1993, jolloin muun muassa etusäleikkö ja ajovalot saivat hieman uudenlaista muotoilua.
Mercedes-Benz W124 (1993-1997)
right|150x150px|Mercedes-Benz W124
Vuoden 1993 faceliftin myötä Mercedes-Benz muutti mallinimeämistapaansa siirtäen e-kirjaimen mallinumeron lopusta sen alkuun, nimeten sarjan virallisesti E-sarjaksi. Sedan-mallin valmistus lopetettiin kesällä 1995, mutta farmaria ja coupéta valmistettiin vuoteen 1996 ja cabrioletia 1997 saakka. Auto sai suurta suosiota markkinoilla ja W124:ää on liikenteessä vielä paljolti.
Prikaatikenraali
Prikaatikenraali, aiemmin prikaatinkenraali (lyhenne prkenr ), on useiden maiden maa- ja ilmavoimissa käytössä oleva sotilasarvo. Se on yleensä kenraalimajuria alempana ja everstiä korkeampana alin kenraalinarvoista. Arvo vastaa merivoimien lippueamiraalia.
Suomessa prikaatikenraali palvelee tyypillisesti prikaatin komentajana tai pääesikunnassa osastopäällikkönä. Lisäksi kenttäpiispa rinnastetaan prikaatikenraalin arvoon. Prikaatikenraalitasoisia tehtäviä on Suomessa kerrallaan noin 12 kenttäpiispa mukaan lukien.
Historia Suomessa
Arvoa ei Suomessa ollut lainkaan ennen 1990-lukua, ja prikaatien komentaminen kuului eversteille. Tarve luoda uusi palvelusarvo tuli kansainvälisten rauhanturva- ja sotilastarkkailijatehtävien myötä. Muualla maailmassa vastaavia tehtäviä hoiti kenraalikuntaan kuuluva upseeri. Everstin ja kenraalimajurin väliin luotiin kansainvälistä käytäntöä vastaava uusi prikaatinkenraalin  arvo vuonna 1994.
Prikaatinkenraalilla oli everstin kauluslaattapohja yhdellä hopeisella leijonalla, mutta jo lokakuussa 1995 sotilasarvo muutettiin prikaatikenraaliksi, leijonan väri muuttui kultaiseksi kenraalin laattapohjalla ja muiden kenraaliarvojen kauluslaattoihin lisättiin yksi leijona. Siten esimerkiksi kenraalimajurin kauluslaatassa on nykyään kansainvälisen käytännön mukaisesti kaksi leijonaa aiemman yhden sijaan.
Mercedes-Benz E-sarja
Mercedes-Benz W210 (1995–2003)
150px|right|Mercedes-Benz W210
Mercedes-Benz W210:n sedan-mallia valmistettiin vuodesta 1995 vuoteen 2002 ja farmaria (T) vuodesta 1996 vuoteen 2003. W210-mallin myötä E-sarjan ulkomuodot muuttuivat varsin radikaalisti muun muassa täysin uudenlaisten etuvalojen ansiosta (neljä pyöreää umpiota). Syksyllä 1999 esiteltiin mallivuodeksi 2000 facelift-malli, mutta muutokset alkuperäiseen ovat lähinnä kosmeettisia. Tällöin muun muassa suuntavilkut siirrettiin sivupeileihin. Alkuun huippumallina oli E 50 AMG, joka korvattiin vuonna 1998 E 55 AMG -mallilla. Tämä Suomessa ”Väyrysenä” tunnettu malli ei osoittautunut aivan yhtä kestäväksi kuin edeltäjänsä W124.
Mercedes-Benz W211 (2002–2009)
150px|right|Mercedes Benz W211
E-sarjan sedan-malli esiteltiin Brysselissä vuonna 2002 ja farmari vuoden 2003 alussa. Edelliseen malliin verrattuna uutta olivat muun muassa sähköhydrauliset SBC-jarrut. Moottoritilavuudet vaihtelevat 1,8 ja 5,4 litran välillä. Syksyllä 2003 esiteltiin myös nelivetoiset 4Matic-mallit. Mallivuodeksi 2007 esiteltiin facelift-malli, joka ulkonäöllisesti muistutti hyvin pitkälti alkuperäistä W211-mallia. Valmistajan ilmoituksen mukaan siinä oli kuitenkin 2 000 uutta osaa. Moottorivalikoima uusiutui ja varusteita lisättiin. Lisäksi poistettiin huonomaineiset SBC-jarrut. Moottorivalikoiman huipulle esiteltiin 6,2-litrainen AMG-versio.
Mercedes-Benz W212 (2009–2016)
150px|right|Mercedes-Benz W212 E 220 CDI BlueEfficiency Obsidianschwarz
Mercedes-Benz E-sarjan neljäs korimalli (W212) oli esittelyhetkenään kehittynein Mercedes-Benz-merkkinen automalli. Mercedes-Benz halusi palata coupé-sedan-farmari-järjestelmään, joten merkki toi markkinoille nyt tauon jälkeen myös coupé-korimallin, kuten W124-sarjassa. Ajovaloja keulalla on edelleen neljä kappaletta, nyt entistä dynaamisemmassa asetelmassa kantikkaina. Lisäksi moottoreja kehitettiin kohti suurempaa tehoa, vääntöä ja pienempää polttoaineenkulutusta ja päästöjä. Näistä mainittavin on 2,1-litraisesta nelisylinterisestä dieselistä oleva tehokkain tehoversio 250 CDi -dieselmoottori.
Mercedes-Benz W213 (2016–2023)
kehyksetön|150px|right W212-sarjan korvannut 5. sukupolven E-sarjalainen, W213 esiteltiin 2016. Sen muotoilu muistutti isomman S-sarjan W222 ja pienemmän C-sarjan muotoilukieltä. Sarja sai faceliftin keväällä 2020 uudistaen mm. keulaa, ajovaloja, puskureita ja ohjauspyörän.
Mercedes-Benz W214 (2023-)
Seuraava E-sarja W214 esiteltiin 25. huhtikuuta 2023. Alustana toimii päivitetty versio Mercedes-Benz MRA 2-pohjalevystä. Auto tulee olemaan ladattava hybridi bensiini- ja dieselmoottori-vaihtoehdoilla. Mercedes-Benz sulauttaa C- ja E-sarjojen coupé- ja cabriolet-mallit jatkossa uudeksi CLE-sarjaksi.
Arca
pienoiskuva|Arca esiintymässä vuonna 2019 Sónar-festivaaleilla Barcelonassa Alejandra Ghersi Rodríguez (ent. Alejandro Ghersi Rodríguez) (s. 14. lokakuuta 1989 Caracas Venezuela), tunnettu myös esiintymisnimellään Arca, on venezuelalainen muusikko, laulaja, säveltäjä, musiikkituottaja, performanssitaiteilija sekä DJ. Hän on nuorempana julkaissut musiikkia myös nimellä Nuuro.
Talviolympialaiset 2010
Vuoden 2010 talviolympialaiset järjestettiin Vancouverissa, Kanadassa 12.–28. helmikuuta 2010. Useita suorituspaikkoja sijaitsi Richmondissa, Callaghan Valleyssä, Whistlerissä ja Brittiläisen Kolumbian yliopistolla.
Arca
Ura
Ghersi oli mukana tuottamassa ja kirjoittamassa lauluja Kanye Westin vuonna 2013 ilmestyneellä Yeezus-albumilla. Sen jälkeen hän on ollut mukana tuottamassa ja kirjoittamassa lauluja Björkin Vulnicuralle 2015 ja Utopialle 2017.
Ghersi on julkaissut nimellä Nuuro kaksi albumia ja sen jälkeen nimellä Arca neljä albumia.
Diskografia
All Clear (2006)
Talviolympialaiset 2010
Ennen kisoja Vancouver ja Whistler olivat luvanneet parantaa merkittävästi kaupunkeja yhdistävän Sea-to-Sky Highwayn turvallisuutta. Tämän rannikolta korkealle vuoristoon kulkevan valtatien keliolot ovat pahamaineiset.
Kisat alkoivat kuolemantapauksella, kun 21-vuotias georgialaiskelkkailija Nodar Kumaritašvili sai surmansa harjoituksissa menetettyään ohjaskelkkansa hallinnan ja törmättyään radan sivulla olevaan teräspylvääseen. Onnettomuuden vuoksi Georgia harkitsi kisoista vetäytymistä, mutta päätti jäädä kisoihin. Olympiarataa oli sanottu maailman nopeimmaksi radaksi ja sen turvallisuutta oli kritisoitu.
Valintaprosessi
Pitopaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 2. heinäkuuta 2003 Prahassa, Tšekissä.
Lajit
Olympiaohjelmassa oli 86 tapahtumaa 15 eri urheilulajissa.
Maskotit
Kisojen viralliset maskotit ovat
Quatchi ja Miga ovat olympiakisojen viralliset maskotit. Sumi on paralympiakisojen maskotti. Näiden maskottien lisäksi kisoissa on mukana myös Mukmuk, Vancouverinsaaren murmeli.
Avajaiset
thumb|right|Olympiatuli. Avajaisissa BC Place -hallissa 12. helmikuuta olympiatulen sytytti neljä kanadalaista urheilijaa yhdessä: jääkiekkoilija Wayne Gretzky, alppihiihtäjä Nancy Greene, pikaluistelija Catriona LeMay Doan ja koripalloilija Steve Nash. Soihdun toi stadionille paralympialaisurheilija Rick Hansen. Avajaiset järjestettiin olympialaisten historian ensimmäistä kertaa sisätiloissa. Tulen sytyttämisen kanssa hallin sisällä oli kuitenkin teknisiä ongelmia, ja Doan jäi seisomaan soihtu kädessään, kun kolme muuta urheilijaa sytyttivät soihdun. Tämän jälkeen Gretzky sytytti toisen olympiatulen hallin ulkopuolella. Urheilijoiden olympiavalan vannoi naisjääkiekkoilija Hayley Wickenheiser ja toimitsijoiden valan Michel Verrault. Avajaisissa pidettiin minuutin hiljainen hetki kelkkailuharjoituksissa kuolleen georgialaisen Nodar Kumaritašvilin muistoksi. Hiljaisen hetken aikana Kanadan lippu ja olympialippu laskettiin puolitankoon. Avajaiset rikkoivat Kanadan television katsojaennätyksen, sillä noin 13,3 miljoonaa kanadalaista seurasi koko lähetyksen.
Osallistujat
Kisojen osallistujamaat|thumb Vuoden 2010 talviolympialaisiin osallistui 2566 urheilijaa 82 eri olympiakomitesta. Caymansaaret, Ghana, Kolumbia, Pakistan, Peru olivat vuonna 2010 ensimmäisen kerran mukana talviolympialaisissa. Lisäksi Montenegro ja Serbia debytoivat omina valtioinaan.
Vuoden 2006 osallistujamaat
Maat, jotka osallistuivat vuonna 2006, mutta eivät vuonna 2010.
Tongalla oli tavoitteena lähettää ohjaskelkkailija Bruno Banani edustamaan maata ensimmäistä kertaa talviolympialaisissa, mutta viimeisessä karsintakilpailussa tapahtunut kaatuminen pilasi suunnitelman.
Luxemburgin tavoitteena oli lähettää kaksi kilpailijaa, mutta hiihtäjä Kari Peters ei saanut koottua tarvittavaa määrää FIS-pisteitä ja alppihiihtäjä Stefano Speck loukkaantui ennen kisoja.
Kenialla oli tarkoitus lähettää hiihtäjä Philip Boit neljänsiin talviolympialaisiinsa, mutta FIS:n asettama aiempaa korkeampi pisteraja jäi Boitilla vain kahden pisteen päähän.
Mitalitaulukko
Vuoden 2010 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti isäntämaa Kanada.
Arca
Diskografia
Xen (2014)
Mutant (2015)
Arca (2017)
Kick I (2020)
Kick II (2021)
Kick IIII (2021)
Kick IIIII (2021)
Pekka Salo (kirjailija)
pienoiskuva|Pekka Salo 2008 Pekka Aarne Olavi Salo (s. 3. toukokuuta 1942 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Häneltä on ilmestynyt seitsemän rikosromaania ja yksitoista kuunnelmaa. Novelleja on julkaistu yhdeksässä kokoelmassa. Ensimmäinen dekkari Varjonainen ilmestyi 1977, rikosnovellikokoelma Kuningatar ruutuun e5 julkaistiin 2018.
Pekka Salo hyödyntää teksteissään matkakokemuksiaan eri puolilta maailmaa. Tyylilaji vaihtelee veijariromaanista trilleriin. Kerrontaa sävyttää tietty absurdi huumori, dialogin osuus on vahva. Osan kuunnelmista Salo on dramatisoinut romaaneistaan ja novelleistaan, osa romaaneista on esitetty ensin kuunnelmana.
Olivier Véran
Olivier Véran (s. 22. huhtikuuta 1980 Saint-Martin-d’Hères) on ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut Élisabeth Bornen johtamassa hallituksessa hallituksen ja parlamentin välisistä suhteista vastaavana ministerinä toukokuusta 2022. Tätä ennen hän oli Ranskan terveysministeri vuosina 2020–2022.
Aiemmin hän on toiminut edustajana kansalliskokouksessa sekä aluevaltuutettuna. Koulutukseltaan hän on neurologi, missä ammatissa hän myös työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään. Hän edustaa La République En Marche -puoluetta. Aiemmin hän kuului sosialistiseen puolueeseen.
Oili Suomi
Oili Suomi (o.s. Kaisla, 17. joulukuuta 1927 Turku – 24. huhtikuuta 2023 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi 1970-luvulla kahteen otteeseen kansanedustajana (1970–1972, 1977–1979) ja parikymmentä vuotta Turun kaupunginvaltuustossa (1965–1984). Vaaleissa 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Suomi edusti luottamustehtävissä Suomen kansan demokraattista liittoa. Hän kuului myös Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen ”taistolaiseen” oppositioon. Myöhemmin Suomi vaikutti uudessa SKP:ssä.
Roberto Muzzi
thumb|Roberto Muzzi Roberto Muzzi (s. 21. syyskuuta 1971 Rooma, Italia) on entinen italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Muzzi edusti ammattilaisurallaan AS Romaa 1990–1993 ja 1994, Pisaa 1994, Cagliaria 1995–1999, Udinesea 1999–2003, Laziota 2003–2005 ja Torinoa 2005–2007. Kauden 2007–2008 hän pelasi Serie C1:ssä Padovan joukkueessa. Lokakuussa 2008 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Muzzi pelasi kolme ottelua Barcelonan 1992 olympialaisissa, joissa Italia karsiutui puolivälierissä.
Raymond Roussel
thumb|Raymond Roussel vuonna 1896. Raymond Roussel (20. tammikuuta 1877 Pariisi, Ranska – 14. heinäkuuta 1933 Palermo, Italia) oli ranskalainen kirjailija.
Elämä
Roussel oli omana elinaikanaan marginaalinen kirjailija, eivätkä läheskään kaikki kirjallisuudenhistoriat mainitse hänen nimeään. Sen sijaan surrealistit arvostivat häntä. Michel Foucault kirjoitti ensimmäisen kirjansa Rousselista. Oulipo-ryhmä, Nouveau Roman –kirjailijat ja Tel Quelin jäsenet sen sijaan ovat jatkaneet Rousselin viitoittamalla tiellä.
Raymond Rousselin vanhemmat olivat varakkaita, joten hänellä ei ollut toimeentulohuolia. Nuoruudessa hän oli suuntautunut pikemminkin musiikkiin mutta hylkäsi pianonsoiton 17-vuotiaana ja keskittyi kirjoittamiseen. Hänen suuri idolinsa oli Jules Verne, jonka tieteistarinat Matka maan keskipisteeseen, Viisi viikkoa ilmapallossa, Merten alitse, Maasta kuuhun, Kuun ympärillä, Salaperäinen saari ja Hector Servadac olivat hänen kirjallisia esikuviaan.
Vuonna 1925 Roussel alkoi matkustella. Hän rakennutti matkailuvaunun edeltäjän roulotten, jolla hän kierteli yhdessä silloisen rakastajattarensa Charlotte Dufrênen kanssa. Italiassa jopa Mussolisi ja paavi tulivat heitä tervehtimään. Kulkuneuvo pariskuntineen oli aikamoinen nähtävyys.
Tuotanto
Rousselin ensimmäinen teos La Doublure (1897) on runomuotoinen romaani, joka kertoo Nizzan karnevaaleista. Otsikolla on kaksi eri merkitystä: ”Sijainen” tai ”Vuoraus”. Varhaisteokset La Vue (1902) ja Impressions d’Afrique (1910) eivät herättäneet erityistä mielenkiintoa. Roussel masentui, koska ei saanut lukijoilta vastakaikua.
Locus solus (1914) –teoksesta tehtiin teatteriesitys, joka ei myöskään saavuttanut jakamatonta suosiota. Osa yleisöstä ei lainkaan pitänyt esityksestä, kun taas pieni fanaattinen vähemmistö ylisti sitä. Teos kertoo omalaatuisesta tiedemiehestä nimeltään Martial Canterel, joka asuu hienossa huvilassa Montmorencyssa, Pariisin pohjoispuolella. Canterel kutsui läheisiä ystäviään vierailulle ja esitteli heille puistonsa salaisuuksia. Teos on täynnä lainauksia keskiaikaisista saduista ja legendoista. Pääroolia näyttelee kuolema ja tuonpuoleinen. Postuumisti ilmestyi hänen artikkelinsa Comment j’ai écrit certains de mes livres (1935, Kuinka olen kirjoittanut eräitä kirjoistani, suom. Olli Sinivaara, Nuori Voima 6/2004), jossa hän valottaa kirjoitusmetodiaan. Se perustuu homonymialle, jossa hyödynnetään sitä, että kaksi eri tavoin kirjoitettavaa sanaa saattavatkin äännettäessä kuulostaa samanlaisilta. Esimerkkinä lause ”Un lion d’or” tarkoittaa kultaista leijonaa. Suurin piirtein samoin ääntyvä ”au lit on dort” taas tarkoittaa ”vuoteessa nukutaan”.
Italian Grand Prix 1953
Italian Grand Prix 1953 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. syyskuuta 1953 Monzan radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Afrikankynsisammakko
Levinneisyys
Afrikankynsisammakkoja elää Angolassa, Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niitä käytetään koe-eläiminä ja pidetään myös lemmikkeinä, ja ihmisen mukana laji on levinnyt Chileen, Isoon-Britanniaan ja Yhdysvaltoihin.
Ravinto
Afrikankynsisammakko on lihansyöjä, jolle kelpaa ravinnoksi kaikki mikä mahtuu sen suuhun, hyönteiset, kalat ja pienemmät sammakot, myös lajikumppanit. Vesikilpikonnan ruoka on hyvää ravintoa akvaariossa kasvatettaville sammakoille, samoin katkaravut ja pakastetut hyttysentoukat.
Terraario
Afrikankynsisammakko tarvitsee vähintään 80 litraisen akvaarion jossa vettä on noin 20 cm. Pariskunnalle tulee olla vähintään 150 litrainen akvaario jossa on 30 cm vettä. Akvaarioon tarvitaan ulkosuodatin, koska sammakon iho on erittäin herkkä infektioille joita tulee jos vesi on likaista. Veden tulee olla noin 20-27-asteista ja sen virtausnopeus säädetään hiljaiseksi ja tasaiseksi. Terraarioon tulee laittaa kasvillisuutta, kunhan pitää huolen että kaikki sinne laitettavat kasvit ovat myrkyttömiä. Pohjamateriaaliksi käy esim. muovimatto ja kasvillisuus tuetaan pohjaan purkkeineen. Kelluvat kasvit on suositeltavia.
Lisääntyminen
Kynsisammakot saattavat lisääntyä jopa neljä kertaa vuodessa. Kutuaika on yleisintä keväällä, mutta voi tapahtua mihin vuodenaikaan tahansa.
Kynsisammakot voivat lisääntyä myös vankeudessa jolloin munitut ja hedelmöitetyt noin 100-200 sammakonmunaa siirretään omaan akvaarioonsa. Toukkien alkaessa aukoa suutaan aloitetaan niiden ruokinta, niille sopii akvaariokalanpoikasten ruoka ja ne ruokitaan noin 2-3 kertaa päivässä.
Lippueamiraali
Lippueamiraali (lyhenne lamir) on joidenkin maiden merivoimissa käytössä oleva sotilasarvo. Useimmissa maissa sitä vastaava arvonimi on kommodori tai kontra-amiraali.
Suomen merivoimissa
pienois|vasen|200px|Lippueamiraalin arvomerkki Suomen merivoimissa. Suomen merivoimissa lippueamiraali on alin amiraalinarvo ja sijoittuu kontra-amiraalin ja kommodorin väliin. Arvo otettiin käyttöön 1990-luvulla maa- ja ilmavoimien prikaatikenraalin arvon perustamisen yhteydessä sitä vastaavana merivoimien arvona. Lippueamiraalia puhutellaan amiraalina, ilman etuliitettä.
Lippuemiraalin arvossa palvelleita upseereita ovat muun muassa arvoon 2003 ylennetty Bo Österlund (Turun ja Porin sotilasläänin silloinen komentaja), 2006 arvoon ylennetty entinen Puolustusvoimien tiedustelupäällikkö Georgij Alafuzoff sekä Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston päällikkö Erkki Uitti, joka ylennettiin arvoon 2007.
Dokumenttien luokittelu
Dokumenttien luokittelun tarkoituksena on helpottaa dokumenttien löytymistä tai käsittelyä liittämällä kukin dokumentti yhteen tai useampaan luokkaan. Luokittelua tarvitsevat kirjastot, lehtiarkistot, uutistoimistot, hakupalvelut, suuryritykset ja muut suurten tekstikokoelmien käsittelijät. Dokumentit voivat olla esimerkiksi kirjoja, lehtiartikkeleita, WWW-sivuja, sähköpostiviestejä tai yrityksen sisäisiä dokumentteja.
Luokittelua käytetään tiedonhaun apuna, ja se on yksi dokumenttien sisällönkuvailun tapa. Kirjastoissa dokumenttien luokitus on ollut käytössä kirjastojen historian alusta asti. Uusimpia dokumenttien luokittelun sovellusalueita on roskapostin tunnistaminen.
Käsitteiden suhteita luokittelussa
Dokumentit sijoitetaan luokkiin dokumentissa esiintyvine käsitteiden ja asioiden perusteella. Usein valintaperuste on dokumentin aihe. Luokat ilmaisevat näiden käsiteiden erilaisa suhteita.
Paradigmaattiset tai semanttiset suhteet
Paradigmaattiset suhteet ovat suhteellisen pysyviä, aina olemassa olevia suhteita.
Syntagmaattiset suhteet
Syntagmaattiset suhteet ilmenevät tietyissä tilanteissa ja syntyvät asiayhteydessä.
Luokittelun alalajit (automaattinen luokittelu)
Alun perin dokumentteja ovat luokitelleet tehtävään koulutetut asiantuntijat. Ihminen ymmärtää lukemansa ja tekee harvoin karkeita virheitä luokittelussa. Käsin luokitteleminen on kuitenkin hidasta. Haittana voi olla myös ihmisen subjektiivisuus. Dokumenttikokoelmien kasvaessa on alettu käyttää apuna tietokoneohjelmia.
Yksi vaihtoehto on asiantuntijajärjestelmä eli asiantuntijoiden tietämyksen mallintaminen sääntökokoelmaksi. Hyvin toimivien sääntöjen löytäminen voi kuitenkin osoittautua työlääksi, ja säännöstö saattaa paisua laajaksi ja vaikeasti ylläpidettäväksi.
Nopeamman ja joustavamman vaihtoehdon tarjoaa koneoppiminen eli luokittelusäännöstön tai -mallin automaattinen muodostaminen. Jos käytössä ei ole valmiiksi luokiteltua aineistoa tai jos dokumenttien väliset yhteydet halutaan selvittää ilman etukäteen määrättyjä luokkia, luokitteluohjelma voi perustua ohjaamattomaan oppimiseen ja vain pyrkiä liittämään yhteen toisiaan muistuttavat dokumentit. Tällöin puhutaan dokumenttien ryvästämisestä eli klusteroinnista.