cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sojuz T-11
Sojuz T-11 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Sojuz-avaruusalus laukaistiin Baikonurista avaruuteen 3. huhtikuuta 1984 ja se laskeutui maahan 2. lokakuuta 1984. Alus kuljetti avaruuteen ensimmäisen intialaisen avaruuslentäjän. Hänen varamiehenään oli Ravish Malhotra.
Miehistö
Laukaistiin
Laskeutuivat
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1963
Vuoden 1963 koripallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Brasiliassa 12.-25. toukokuuta. Kisakaupunkeja oli viisi, suurin osa otteluista pelattiin Rio de Janeirossa. Kisoihin osallistui 13 maata. Brasilia voitti toisen maailmanmestaruutensa, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Neuvostoliitto. Turnauksen korikuningas oli Perun Ricardo Duarte.
Varsovan yliopisto
Varsovan yliopisto on Puolan suurin yliopisto. Se perustettiin Puolan jakojen ja Napoleonin sotien jälkeen vuonna 1816, kun Kongressi-Puola oli jäänyt ilman omaa yliopistoa – Vilnan yliopisto oli Venäjän ja Krakovan yliopisto Itävallan alueilla.
Yliopistossa on opiskellut muun muassa Nobelin taloustieteen palkinnon saanut Leonid Hurwicz, historioitsija Jan T. Gross ja Israelin ensimmäinen pääministeri David Ben-Gurion. Myös säveltäjä Frédéric Chopin opiskeli yliopiston alaisessa Varsovan konservatoriossa.
Oppilaitoksen tieteellisiä saavutuksia korostava kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi yliopiston maailman huippuyliopistojen listallaan 2021 sijaluokkaan 401-500. Myös Jagellon yliopisto sijottui samaan tasoluokkaan; nämä kaksi olivat Puolan korkeatasoisimmat yliopistot ARWU:n kriteerien mukaan.
Nana (apassi)
Kun Yhdysvaltain-Meksikon rajaseutuja terrorisoinut apassi-johtaja Victorio sai surmansa vuonna 1880, Nana otti hänen paikkansa ja teki sissisotaan erikoistuneen ryhmänsä kanssa lukuisia ryöstöretkiä rajan molemmin puolin.
Vaikka Nanaa pidettiin taipumittomimpana kaikista apassien johtajista sodissa valkoista väestöä vastaan, hänet tunnettiin lempeänä ja huomaavaisena kansansa keskuudessa.
Nana kuoli vankeudessa Fort Sillissä Oklahomassa maaliskuussa 1896.
Tilkanen
thumb|150px|Karinaisten kylät vuonna 1927: 1. Tilkanen, 2. Mäenpää, 3. Närppi, 4. Suutarla, 5. Karinainen, 6. Kiukainen, 7. Kyrö, 8. Rahkion jakokunta. Vaaleankeltaiset kunnan ulkopuolisten kylien alueita.
Tilkanen on kylä Karinaisissa Pöytyällä Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee yhdystien 2250 varressa Tarvasjoen rannassa ja on entisen Karinaisten kunnan eteläisin kylä naapurikunnan Tarvasjoen rajalla.
Jorrit Bergsma
Jorrit Bergsma (s. 1. helmikuuta 1986 Oldeboorn) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Bergsma voitti 5 000 ja 10 000 metrin yhteisen maailmancupin kausilla 2012–2013, 2013–2014 , 2014–2015  ja 2016–2017. Toiseksi hän sijoittui kaudella 2015–2016 ja kolmanneksi kaudella 2011–2012. Yhteislähdön cupissa hän on ollut toinen kaudella 2011–2012 sekä kolmas kausilla 2016–2017 ja 2020–2021. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen kaudella 2016–2017 ja kolmas kaudella 2013–2014. Hän on voittanut yhdeksän maailmancupin osakilpailua 5 000 metrillä, viisi joukkuekilpailussa, kuusi yhteislähdössä sekä kolme osakilpailua 10 000 metrillä.
Bergama on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 5 000 metrillä 2012 ja 2022, 10 000 metrillä 2013, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2022 sekä yhteislähdössä 2023.
1930
Vuosi 1930 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Lähteet
1901 – 1950
Earl Butz
thumb|Earl L. Butz. Earl Lauer Butz (3. heinäkuuta 1909 – 2. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain maatalousministerinä vuosina 1971–1976, jolloin valtionpäämiehinä olivat presidentit Richard Nixon ja Gerald Ford.
Butz sai vuonna 1981 tuomion veropetoksesta: hän oli ilmoittanut väärin vuonna 1978 ansaitsemansa tulot. Kuollessaan 98 vuoden ikäisenä hän oli iäkkäin elossa ollut entinen ministeri Yhdysvalloissa.
Fernando Gaviria
Fernando Gaviria Rendon (s. 19. elokuuta 1994 La Ceja, Antioquia) on kolumbialainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän voitti ratapyöräilyn "moniottelun", omniumin maailmanmestaruuden 2015 ja 2016. Hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden omniumissa ja pariajossa (madison) 2012. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän voitti kultaa omniumissa ja joukkuetakaa-ajossa.
Gaviria edusti maantiepyöräilyssä kolumbialaista Colombia-Coldeportes / Coldeportes-Claro -tallia vuosina 2013–2015. Syksystä 2015 vuoteen 2018 saakka hän edusti belgialaista Etixx-Quick Step / Quick-Step Floors -joukkuetta. Hän voitti Pariisi–Tours-klassikon 2016 karattuaan loppukiriin valmistautuneella pääjoukolta noin 500 metriä ennen maalia. Italian ympäriajossa 2017 hän voitti kolmannen etapin ja siirtyi samalla kokonaiskilpailun johtoon yhden etapin ajaksi. Hän voitti myös kilpailun viidennen, 12. ja 13. etapin sekä pistekilpailun. Ranskan ympäriajossa 2018 hän voitti ensimmäisen ja neljännen etapin.
Gaviria edusti UAE Team Emiratesia vuosina 2019–2022. Italian ympäriajossa 2019 hänet nimettiin kolmannen etapin voittajaksi, kun ensimmäisenä maaliin tullut Elia Viviani pudotettiin pääjoukon viimeiseksi sääntöjenvastaisen ajolinjan vuoksi.
Ratapyöräily
Lähde: Cycling Archives
Maantiepyöräily
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats.
HMS Benbow (1885)
HMS Benbow oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Admiral-luokan predreadnought-taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin vuonna 1881 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1882 telakkanumerolla 21H. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1885 ja valmistui kesäkuussa 1888.
Palvelus
Alus palveli Välimeren laivastossa vuosina 1888-1891 ja rannikkovartioaluksena Greenockissa vuosina 1894-1904. Loppuajan urastaan alus oli reservissa lukuun ottamatta vuoden 1893 sotaharjoituksia. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1909.
Ihminen, sielunsa kaltainen
Claes Andersson kirjoitti kirjan alun perin ruotsiksi nimellä En mänska börjar likna sin själ. Vuonna 1983 kirja julkaistiin Elvi Sinervon kääntämänä käsikirjoituksesta suomeksi nimelle Ihminen, sielunsa kaltainen. Vuonna 1985 teos julkaistiin tanskaksi nimelle Et menneske kommer til at ligne sin sjæl. Veli-Matti Saikkosen ohjaama, vuonna 1998 Yle TV1:n Kotikatsomossa julkaistu televisioelokuva Vuoden viimeinen kesä perustuu romaaniin.
Rakenne
Teoksen alussa on sitaatti Michel Foucaultilta.
Kirja jakautuu kolmeen jaksoon. Ensimmäinen jakso on nimeltään ”Talvi, kevät”, toinen on ”Kesäpäiväkirja” ja kolmas ”Syksy, talvi”. Ensimmäinen ja kolmas jakso jakautuvat numeroituihin lukuihin, toinen jakso puolestaan on päiväkirjaromaania, jonka kukin luku on yhden päivän päiväkirjamerkintä. Ensimmäisessä ja kolmannessa jaksossa kerronta vaihtelee lukujen välillä: käytössä on kaikkitietävä kertoja ja päähenkilön kirjoittamat kirjeet.
Mill Ends Park
thumb|Kuvassa Mill Ends Park -puisto thumb|150px|Irlantilainen haltija eli leprechaun. Mill Ends Park on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan maailman pienin puisto eli määrätty viheralue. Puisto perustettiin 17. maaliskuuta 1948 Pyhän Patrickin päivänä Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon irlantilaisten haltijoiden (leprechaun) siirtomaaksi. Puisto on ympyrän muotoinen, pinta-alaltaan 0,3 neliömetriä, ja se sijaitsee liikenteenjakajassa, johon alun perin piti tulla lyhtypylväs. Koska liikenteenjakajaa ei vuonna 1948 paikalle ilmaantunut, alkoi siinä kasvaa rikkaruohoja. Oregon Journal -lehden irlantilainen kolumnisti Dick Fagan istutti paikkaan kukkia ja nimesi sen lehtikolumninsa Mill Ends mukaan.
Fagan on kuvaillut puistonsa syntytarinaa seuraavasti. Fagan katsoi ikkunasta alas ja näki haltijan kaivavan kuoppaa. Hän juoksi alas ja nappasi haltijan kiinni ja sai siltä yhden toivomuksen. Fagan toivoi omaa puistoa, mutta ei huomannut kertoa sen kokoa, joten haltija antoi hänelle kyseisen kuopan. Seuraavien vuosikymmenten aikana Fagan kuvaili hulluttelevissa kolumneissaan useasti puistoa ja siellä asuvaa ystäväänsä Patrick O'Toole -nimistä haltijaa.
Fagan kuoli syöpään 1969, mutta toiset jatkoivat puiston hoitamista sen jälkeen. Puisto sai virallisen puiston aseman Portlandin kaupungissa 1976. Vuonna 2006 puisto siirrettiin väliaikaisesti rakennustöiden tieltä Two World Trade Center Plazaan.
Hygroskooppisuus
Hygroskooppisuus on ilmiö, jossa jokin yhdiste kykenee imemään ympäristöstään kosteutta. Esimerkiksi kuparisulfaatti on hygroskooppinen silloin, kun siitä on poistettu kidevesi ja se on muodoltaan valkoista jauhetta.
Mill Ends Park
Aiheesta muualla
45.51618°N, -122.67326°W
Hygroskooppisuus
Hygroskooppisia yhdisteitä
Toinen esimerkki hygroskooppisesta yhdisteestä on piidioksidi, eli silika. Silikageeliä käytetään usein esimerkiksi elektroniikan pakkauksissa sitomaan kosteutta hyvän kosteudensidontaominaisuuksien vuoksi. Silikageeli on kirkas kidemäinen aine, mutta siihen lisätyt indikaattorit muuttuvat kostuessaan sinertäviksi. Silikageelin voi elvyttää pitämällä 120 celsiusasteisessa uunissa 2 tuntia. Tällöin silikageeli tulee jälleen kirkkaaksi ja pystyy uudelleen sitomaan kosteutta.
Antti Hannikainen
Antti Juhana Hannikainen (18. heinäkuuta 1910 – 13. tammikuuta 1976) oli suomalainen lakimies, joka toimi oikeusministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961, oikeuskanslerina vuosina 1961–1964 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1964–1975.
Ura
Vastavalmistuneena lakitieteen kandidaattina Hannikaisesta tuli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen virkamies vuoden 1936 alussa. Samalla vuosikymmenellä hän hoiti myös Rannan tuomiokunnan tuomarin tehtäviä sekä toimi virkaatekevänä puheenjohtajana Viipurin maanjako-oikeudessa. Hannikainen harjoitti 1930-luvun lopulla myös asianajajan ammattia, ensin Aarne Aaltosen asianajotoimistossa Kuopiossa ja sittemmin omistamassaan Pentikäisen toimistossa Viipurissa. Tehtävät vaihtuivat siis uran alusta alkaen taajaan, ja samanaikaisesti tulessa tapasi olla vähintään kaksi rautaa.
Virkanimikkeet muuttuivat talvi- ja jatkosodan aikana: kapteeniksi ylennyt Hannikainen toimi sotatuomarina sekä lukuisissa hallinnollisissa tehtävissä, viimeiseksi sotaylioikeuden viskaalina 1943–1945. Lisäksi hän tuli sota-aikana eduskuntatyöhön eduskunnan oikeusasiamiehen sihteeriksi ja rauhan tultua eduskunnan suuren valiokunnan sihteeriksi. Oikeusasiamiehen varamies ja lainvalmistelukunnan jäsen hänestä tuli 1947. Hannikainen väitteli vuonna 1948 lakitieteen tohtoriksi tieteellisesti täysipainoisella, pidätysoikeutta käsittelevällä väitöskirjallaan.
Tammikuussa 1959 maalaisliittolainen Hannikainen nimitettiin V. J. Sukselaisen toisen hallituksen oikeusministeriksi.
Vuonna 1964 Hannikaisesta tuli korkeimman oikeuden presidentti. Tässä tehtävässä hän toimi lokakuuhun 1975 asti.
UNRWA
thumb|Yhdistyneiden Kansakuntien avustusjärjestö Palestiinan pakolaisille Lähi-idässä tunnetaan lyhenteellä UNRWA. UNRWA (United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East) on vuonna 1950 perustettu Yhdistyneiden kansakuntien järjestö, jonka vastuulla ovat palestiinalaiset pakolaiset. UNRWA:n piti olla väliaikainen ratkaisu palestiinalaisten pakolaisten auttamiseksi, mutta se on ollut olemassa jo yli 70 vuotta. Palestiinan pakolaiset ovat vaatineet oikeutta palata takaisin nykyisen Israelin alueelle. Israel vastustaa sitä jyrkästi.
UNRWA tarjoaa koulutus-, terveys- ja sosiaalipalveluja rekisteröityneille palestiinalaispakolaisille. Kun UNRWA aloitti toimintansa vuonna 1950, rekisteröityneitä pakolaisia oli noin 750 000, vuonna 2014 heitä oli 4,8 miljoonaa, ja vuonna 2021  noin 5,7 miljoonaa. Kolmannes pakolaisista asuu Länsirannalla ja Gazassa.Vajaa kolmannes asuu Jordaniassa, 17 % Syyriassa ja Libanonissa ja loput 15 % muissa arabimaissa tai lännessä. Noin miljoonalla Palestiinan pakolaisella ei ole muuta henkilöllisyyspaperia kuin UNRWA:n myöntämä henkilökortti.
UNRWA palvelee vain Palestiinan pakolaisia. Toinen YK:n pakolaisjärjestö UNHCR, joka myös perustettiin vuonna 1950, vastaa kaikista muista pakolaisista.
UNRWA:n pakolaismääritelmä
UNRWA hyväksyy Palestiinan pakolaiseksi sellaisen henkilön, "jonka normaali asuinpaikka oli Palestiina aikavälillä 1.6.1946 - 15.5.1948, ja joka menetti sekä kotinsa että toimeentulonsa vuoden 1948 konfliktin seurauksena." UNRWA on myöhemmin laajentanut tätä määritelmää niin, että pakolaisia ovat myös miespuolisten Palestiinan pakolaisten jälkeläiset, mukaan lukien adoptoidut lapset. Laajennus koskemaan lapsia vastaa PLO:n peruskirjassa vuonna 1964 annettua palestiinalaisen määritelmää.
UNHCR sen sijaan soveltaa vuoden 1951 pakolaissopimuksen määritelmää pakolaisista. Pakolainen tarkoittaa henkilöä, joka ei pysty tai halua palata kotimaahansa, koska perustellusti pelkää joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, sosiaalisen ryhmän tai poliittisen mielipiteen johdosta.
UNRWA:n toiminta ja talous
thumb|UNRWA:n toimintakenttä 2017 UNRWA:n mukaan Palestiinan pakolaiset elävät jatkuvan kriisin oloissa, jota luonnehtii köyhyys aina ruoan puutteeseen asti. Nuorten työttömyys on erittäin korkea ja toimeentulon vaikeudet ovat sääntönä. Pakolaisten uhkana ovat myös aseelliset konfliktit.
UNRWA:n henkilökuntaan kuuluu lähes 28 000 henkilöä, joista suurin osa on Palestiinan pakolaisia. UNRWA:n kouluissa on yli puoli miljoonaa oppilasta, terveyspalveluissa on vuosittain 8,4 miljoonaa kävijää, sosiaalipalvelujen käyttäjiä on vuosittain lähes 300 000.
UNRWA toimii kansainvälisen rahoituksen varassa, ja sen vuotuinen budjetti vuonna 2021 oli hieman yli miljardi dollaria. Noin 90 % varoista tulee YK:n jäsenvaltioilta, Euroopan unionilta ja näiden yksittäisiltä jäsenvaltioilta. Vuonna 2019 noin 58 % vuosibudjetista tuli Euroopan unionilta. Suomen maksuosuus oli noin kymmenen miljoonaa dollaria, mikä teki siitä 17. suurimman rahoittajan. Kahdenkymmenen anteliaimman maan joukossa oli myös kolme muslimimaata (Saudi-Arabia, Turkki ja Qatar), joiden maksuosuus oli yhteensä 67 miljoonaa dollaria.
Kritiikki
Vuonna 2018 Yhdysvallat vähensi tukeaan UNRWA:lle suunnilleen puoleen. Yhdysvallat oli järjestön suurin rahoittaja yli 360 miljoonan dollarin osuudella vielä vuonna 2016. Noin kolmasosa koko budjetista on tullut Yhdysvalloilta. Trumpin mielestä palestiinalaiset eivät halua neuvotella rauhasta Israelin kanssa, joten Yhdysvaltojen ei voi odottaa jatkavan tukeaan.
Israelin hallitus haluaisi lopettaa UNRWA:n kokonaan. Pääministeri Benjamin Netanjahun mielestä järjestö on Israelin vastainen ja tarpeeton, koska YK:n pakolaisavun järjestö UNHCR voisi hyvin hoitaa sen tehtäviä. Israelin mukaan UNRWA käyttää avustusrahoja väärin ja ylläpitää pakolaisten vihaa Israelia kohtaan.
Emil Škoda
thumb|250px|Emil von Škoda Emil von Škoda (19. marraskuuta 1839 Plzeň, Böömin kuningaskunta, Itävallan keisarikunta – 8. elokuuta 1900 Selzthal,Steiermarkin herttuakunta Itävalta-Unkari) oli böömiläinen insinööri, joka loi Škodan suuryrityksen perustan.
Škoda opiskeli koneenrakennusta Prahan Polyteknillisessa ja Karlsruhen Polyteknikumissa sekä myös Stuttgartissa ja Magdeburgissa. Sen jälkeen hän harjoitteli ulkomailla muun muassa Ranskassa, Saksassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa.
Škoda toimi vuodesta 1866 hän Ernst Fürst von Waldstein-Wartenbergin Pilseniin perustaman konepajan pääinsinöörinä Pilsenissä. 12. heinäkuuta 1869 hän osti tehtaan, jossa silloin oli 33 työntekijää, ja kehitti sen menestyksekkääksi 4 000 työntekijän yritykseksi, joka valmisti koneita ja valutuotteita muun muassa sokeritehtaille ja myllyille. Hän rakensi sinne rautatieyhteyden 1886 ja liitti siihen asetehtaan, joka valmisti aseita Itävalta-Unkarin armeijalle. Yritys laajeni siirtyi käyttämään hänen nimeään (Škodovy závody) ja 1899 se muuttui osakeyhtiöksi, jonka pääjohtajaksi ja toimitusjohtajaksi hän edelleen jäi, ja yritys keskittyi lähinnä aseiden valmistukseen. Vuonna 1918 laajeni ja ryhtyi valmistamaan vetureita, autoja, lentokoneita ja laivoja, ja työntekijöitä oli 35 000. Vuonna 1925 se yhdistyi olemassaolevaan yhtiöön Laurint & Klement.
Emil Škoda ei ollut vain insinööri ja tuotannonjohtaja vaan myös hyvä kauppamies. Hänellä oli nenää uusille kehityksille ja hän pystyi taitavasti ratkaisemaan ongelmia. Škoda kuoli 8. elokuuta 1900 Selzthalin (Obersteiermark) lähellä junamatkalla kylpylään Bad Gasteiniin. Hänet on haudattu Nicolasin hautausmaalle Pilseniin. Hautajaiset olivat paikkakunnalla valtava tapahtuma. Hautamuistomerkin on vuonna 1903 tehnyt italialainen kuvanveistäjä Raffaella Romanelliho. Hänen seuraajakseen yrityksessä tuli hänen poikansa Karl Freiherr von Škoda.
Äidiltään saamalla perinnöllä hän perusti 1869 osakeyhtiömuotoisen panimon Pilseniin kilpailemaan osuuskuntapanimon kanssa. 22. elokuuta 1871 hän avioitui Pilsenissä Hermine Hahnenkampin kanssa, jonka isoisä oli ollut osuuskuntapainomon merkittävimpiä perustajia. Heille syntyi neljä lasta, joista Karl Emil Ritter von Škoda, s. 29. kesäkuuta 1879, jolle perinnöllinen vapaaherran arvo siirtyi lokakuussa 1914.
Emil Škoda mukaan on nimetty kilpailu, jota järjestää Škoda Holding. 80 000 kruunun arvoinen palkinto myönnetään henkilölle, jonka diplomityö tai väitöskirja arvioidaan parhaaksi.
Annikki Wiirilinna
Annikki Wiirilinna, o.s. Tilvis (10. marraskuuta 1921 Kalajoki – 2013 ) oli suomalainen toimittaja.
Wiirilinna opiskeli vuodesta 1942 lähtien Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa ja suoritti siellä 1946 sanomalehtitutkinnon.
Wiirilinna oli aluksi toimittajana muun muassa Mikkelin Sanomissa ja Lapin Kansassa. Hän oli Kokkolassa ilmestyvän Keskipohjanmaa-lehden toimittajana 30 vuoden ajan 1948–1978.
Clement Smoot
pienoiskuva|Clement Smoot (vas.) ja Edward Cummins
Clement Eyer Smoot (7. huhtikuuta 1884 Highland Park, Illinois – 19. tammikuuta 1963 Highland Park, Illinois) oli yhdysvaltalainen golfaaja, joka kuului vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän kilpaili lisäksi miesten yksinpelissä. Hänestä tuli liikemies, ja hän perusti Smoot-Holman Electrical Companyn.
Neurofilosofia (kirja)
Neurofilosofia on Patricia S. Churchlandin vuonna 2002 ilmestynyt kirja neurofilosofiasta.
Fazer (täsmennyssivu)
Fazer tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Fazer on suku, jonka tunnettuja jäseniä ovat:
Jacobo Árbenz
Jacobo Arbenz Guzmán (14. syyskuuta 1913 – 27. tammikuuta 1971) oli Guatemalan presidentti 1951–1954. Yhdysvaltojen tukema vallankaappaus syöksi hänet vallasta, ja hänet korvasi sotilasdiktaattori eversti Carlos Castillo Armas.
Arbenz Guzmán oli Guatemalaan muuttaneen sveitsiläisen apteekkarin poika. Hän opiskeli kansallisessa sotilasakatemiassa ja liittyi mukaan vallankaappaukseen, joka kaatoi diktaattori Jorge Ubicon vuonna 1944. Arbenz oli sotaministerinä Juan José Arévalon hallituksessa 1949.
Eversti Arbenz valittiin presidentiksi vuoden 1950 vaaleissa vasemmiston ja armeijan tuella. Hänen hallituksensa keskeinen tavoite oli maauudistus käyttämättömän maan jakamiseksi. Maan suurin maanomistaja oli yhdysvaltalainen United Fruit Company. Se sai kansallistetusta maasta verotuksessa ilmoitetun arvon mukaisen 600 000 dollarin korvauksen.
Eisenhower määräsi vuonna 1953 CIA:n toteuttamaan vallankaappauksen, operaation PBSUCCESS, joka kaataisi hallituksen. Koska kaappaukseen ei voinut käyttää Yhdysvaltain joukkoja, CIA perusti koulutusleirit Nicaraguaan ja Hondurasiin ja aloitti propagandakampanjan maan hallintoa vastaan. Noin vuoden valmistelun jälkeen Yhdysvaltain värväämät joukot hyökkäsivät maahan 18. kesäkuuta 1954. Arbenz erosi 27. kesäkuuta ja pakeni Meksikoon.
Vuonna 1960 Kuuban vallankumouksen jälkeen Fidel Castro kutsui Arbenzin asumaan Kuubaan. Arbenz palasi myöhemmin Meksikoon, jossa hän kuoli vuonna 1971.
Flåm
thumb|200px|Flåm
Flåm on norjalainen kylä, joka vielä 1980-luvulla oli lähes tiettömien taipaleiden takana Sogne-vuonosta pistävän Aurlandinvuonon perukassa.
Kylään johtaa insinööritaidon mestarinäytteeksi kutsuttu rautatien pistoraide, joka laskeutuu yli 800 metrin korkeudesta tunturista 18 kilometrin matkalla merenpinnan tasolle tehden jopa silmukan tunnelissa. Kyseinen Flåmsbana-rata haarautuu Bergenin radalta Myrdalin rautatieasemalla, josta on vaihtoyhteys alas Flåmiin.
Nykyään kylään pääsee myös hyvin pitkiä maantietunneleita pitkin niin Oslon kuin Bergeninkin suunnalta, sekä myös Norjan pisintä (ainakin valmistuessaan 2001) maantietunnelia pitkin Lærdalin kylästä. Kautta aikojen kylän paras tieyhteys kesäaikaan on ollut vuonolautta (norjaksi färja).
Flåmin kylästä on tunturin ylittävä patikkapolkuyhteys länsipuolella sijaitsevaan Nærøyfjordenin laaksoon. Ylhäällä tunturissa on Grindaflethyttanin tunturimaja. Yläniityllä on vesiputous, joita riittää enemmänkin laaksossa. Vesiputouksista suurin sijaitsee Flåmsbana-radan varrella, jonka luo rakennetulle asemalle juna pysähtyy alaspäin mennessään ihan vain matkailijoiden vuoksi.
Alfredo Reinado
Alfredo Alves Reinado (myös Reinhado) (1967 – 11. helmikuuta 2008) oli Itä-Timorin armeijan majuri ja kapinallisjohtaja. Hän erosi armeijasta 4. toukokuuta 2006 liittyäkseen saman vuoden maaliskuussa erotetun 600 sotilaan joukkoon. Hän oli sotilasarvoltaan korkein armeijasta lähtijä. Nämä sotilaat olivat erotettu sen takia, että he syyttivät saaren länsiosan asukkaita suosittavan armeijassa itäosista tulleiden kustannuksella.
Reinadosta tuli yksi johtavista Itä-Timorin hallituksen vastaisista kapinallisjohtajista. 11. helmikuuta 2008 Reinado komensi vallankaappaus- ja presidentin salamurhayrityksessä hyökkäystä presidentti José Ramos-Hortan virka-asuntoon eli niin sanottuun Tuhkapalatsiin. Hän sai surmansa valtausyrityksen yhteydessä käydyssä tulitaistelussa.
Sotilasura
1975 Itä-Timoriin hyökännyt Indonesian armeija kaappasi nuoren Reinadon, joka joutui lopulta toimimaan kantojuhtana Sulawesissä ja Kalimantanissa.
Noin vuonna 1990 Reinado pakeni Australiaan, jonka länsiosan telakoilla hän työskenteli. Itä-Timorissa itsenäistymisestä järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Reinado palasi kotimaahansa ja liittyi sen armeijan. Hänet nimitettiin Itä-Timorin merivoimien päälliköksi. Merivoimat koostuivat tuolloin vain kahdesta partioveneestä, jotka oli saatu lahjoituksena Portugalin merivoimilta.
Reinadon käytöksen takia armeijan Itä-Timorin komentaja prikaatikenraali Taur Matan Ruak komensi tämän tehtäviin armeijan pääesikuntaan pääkaupunki Diliin.
Reinadon isä ja sisko asuvat Australiassa. Seuraavien vuosien aikana Reinado matkusti Australiaan saamaan sotilaskoulutusta maan puolustusvoimilta. Hän opiskeli Australiassa sotilasjohtamista lokakuussa 2003 ja hätätilannejohtamista elokuussa 2004. 2005 hän sai valmiiksi kolmen kuukauden merivoimien koulutuksen Australian päällystökoulussa (Australian Command and Staff College) Canberrassa. . Reinado sai koulutusta myös Portugalin ja Brasilian armeijoilta. Lopulta hänet määrättiin sotilaspoliisiin, jossa hän toimi 33 sotilaspoliisista koostuneen joukkueen johtajana.
Kapinallinen
4. toukokuuta Reinado ja 20 hänen joukkueensa jäsentä yhdessä neljän mellakkapoliisin kanssa poistui kasarmeilta ja liittyivät vuoristossa majaileviin kapinallisiin. He vievät mukanaan kaksi täyttä kuorma-autollista aseita ja ammuksia.
Haastattelussa Reinado sanoi, että päätös lähteä kasarmeilta ja liittyä kapinallisiin syntyi 28. huhtikuuta tapahtuneen tapauksen jälkeen. Tällöin armeija oli avannut tulen työttömistä nuorista ja kapinallissotilaista koostuneeseen mielenosoittavaan väkijoukkoon. Hän oli vakuuttunut siitä, että pääministeri Mari Alkatiri oli antanut käskyn avata tulen väkijoukkoa kohti, koska hän itse sotilaspoliisina oli saattanut armeijan komentajan prikaatikenraali Ruakin kansliapäällikön eversti Lere Anan Timorin neuvotteluun Alkatirin kanssa ja kuullut, kun Lere oli sanonut tapaamisen jälkeen, että "Minulla on jo käskyt toimia". . Reinado vaati myös täyttä selvitystä huhtikuun 28. päivän tapahtumista väittäen Alkatirin käskyjä "perustuslain vastaisiksi".
Portugalin ja Australian joukot pidättivät Reinadon 26. heinäkuuta Dilissä syyttäen tätä laittomasta aseiden kätkennästä. Raivostuneena pidätyksestään Reinado kieltäytyi allekirjoittamasta oikeuden papereita. Myöhemmin häntä syytettiin murhasta.
Pako vankilasta
30. elokuuta 2006 Reinado pakeni Dilin keskusvankilasta 50 muun vangin kanssa. Vanginvartija Carlos Sarmento sanoi, että vähintään 57 vankitoveri pakeni useiden vankilan itäosan muurien murtamisen jälkeen. Pako paljastui Uuden-Seelannin puolustusvoimien alueella tapahtuneiden operaatioiden yhteydessä ja tuli ilmi vain viikko sen jälkeen, kun YK oli antanut suostumuksensa korvata Australian johtama lain ja järjestyksen turvaamisoperaatio.
Vankilapako tapahtui juuri vuoden 1999 itsenäisyyskansanäänestyksen vuosipäivänä.
Pako aiheutti uuden kriisin Itä-Timorissa olevien ja jengiväkivallan vähentämisen kanssa kamppailevien kansainvälisten joukkojen keskuudessa. Pääministeri José Ramos-Horta sanoi käytyään vankilassa kaksi viikkoa ennen pakoa, että vankilan turvallisuus pitäisi varmistaa.
Paulo Remedios, majuri Reinadon lakimies sanoi, että majuri Reinado oli ollut jo jonkin aikaa huolissaan vankilan alhaisesta turvallisuustasosta.
Vanhempi Itä-Timorissa oleva ulkomainen turvallisuusanalyytikko sanoi, että majuri Reinado "voisi helposti kadota vuorille", jos häntä ei saataisi kiinni nopeasti. "Ja ongelma on, että vuorilla on edelleen paljon aseita, joiden lukumäärää ei tiedetä."
Viranomaisia paetessaan Reinado teki ilmestymisen Indonesian Metro TV:n keskusteluohjelmassa "Kick Andy". Ohjelmassa Reinado ensi kerran kertoi avoimesti paostaan ja tavoitteistaan. Kukaan muu kuin vain ohjelman isäntä Kick Andy ja hänen työryhmänsä tiennyt haastattelupaikan sijaintia.
Reinadon jahti
Australialaiset sotilaat (erikoisyksikön sotilaita ja Kuninkaallisen australialaisen rykmentin 4. pataljoonan kommandoja, jotka olivat osa toukokuussa 2006 Itä-Timoriin lähetetyistä Australia-johtoisista interventiojoukoista) ja Australian liittovaltion poliisin viranomaiset osallistuivat suureen paenneiden jahtiin.
1. maaliskuuta 2007 Al Jazeera lainasi Alfredo Reinadoa, joka oli sanonut, että "australialaiset erikoisjoukot" ovat 500-800 metrin päässä hänen piilopaikastaan ja, että hän aikoisi taistella "loppuun asti" häntä piirittäviä australialaisjoukkoja vastaan. Reinado ja hänen miehensä siirtyivät Samen kylän tienoille 50 kilometrin päähän Dilistä etelään Itä-Timorin keskiylängöille. Reinadon syytettiin osallistuneen tällä alueella automaattiaseiden ryöstöön paikalliselta poliisiasemalta. Reinado kritisoi hallitusta väittäen että "Jos joku poliittinen johtaja tahtoo vahingoittaa tämän kansakunnan vakautta, on minulla oikeus nousta puolustamaan kansaa". Samaan aikaan poliisivoimat vetosivat Reinadoon, että tämä laskisi aseensa Timorin kansan turvallisuuden nimissä.
Huhtikuun puolessa välissä 2007 pääministeri José Ramos-Horta keskeytti Reinadon etsinnät helpottaakseen osapuolten välistä dialogia.
Elokuussa 2007 Reinado tapasi Ramos-Hortan, joka oli tuolloin jo presidentti, ja he päättivät aloittaa keskustelut, jotka tähtäsivät tilanteen rauhanomaiseen ratkaisuun.
Kuolema
Helmikuun 11. päivän aamunkoitteessa kaksi aseistetuilla miehillä lastattua autoa, joita johti majuri Reinado ja ilmeisesti Gastão Salsinha, hyökkäsi presidentin virka-asuntoon Dilissä tarkoituksenaan surmata presidentti Ramos-Horta ja siten syrjäyttää maan johto. He etsivät rakennuksesta presidenttiä, mutta eivät löytäneet tätä.
Kello 6:15 Itä-Timorin armeijan joukot surmaavat majuri Reinadon presidentin virka-asunnossa käydyssä tulitaistelussa. Itse presidentti on samaan aikaan aamulenkillään. Kello 6:59 vetäytyvät kaatuneen majuri Reinadon miehet ampuvat presidenttiä kaksi hengenvaarallista laukausta rintaan ja mahaan 20 metriä presidentinlinnan portin ulkopuolella.
11. ja 12. päivän välisenä yönä presidentti Ramos-Horta siirretään teho-hoitoon Australiaan, jossa hän on vakaassa mutta kriittisessä tilassa.
Majuri Reinadon 14. helmikuuta Dilissä pidettyihin rauhallisiin hautajaisiin osallistui satoja surevia ihmisiä.
Sébastien Frey
Sébastien Jacques André Frey (s. 18. maaliskuuta 1980 Thonon-les-Bains, Haute-Savoie, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi turkkilainen Bursaspor. Hän on 189 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura
Frey aloitti ammattilaisuransa AS Cannesissa, jossa hän debytoi 20. syyskuuta 1997, vain 17-vuotiaana. Frey siirtyi kesällä 1998 italialaisseura Internazionaleen. Frey pelasi kauden 1999–2000 lainalla Hellas Veronassa. Italialainen urheilulehti Guerin Sportivo palkitsi Freyn kauden päätteeksi kauden parhaana Serie A:n pelaajana.
Kesällä 2001 Parma osti hänet viidellä miljoonalla eurolla. Inter sai lisäksi riveihinsä Parman portugalilaispelaaja Sérgio Conceiçãon. Vuonna 2002 Frey voitti Parman riveissä Italian Cupin.
Kaudeksi 2005–2006 Frey siirtyi ACF Fiorentinaan yhden vuoden lainasopimusella, jossa oli myös osto-optio. Lainakauden päätyttyä sopimus muutettiin pysyväksi. Frey edusti Fiorentinaa vuoteen 2011 asti ja pelasi seurassa kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 218 ottelua.
Frey siirtyi kaudeksi 2011–2012 italialaisseura Genoaan viisivuotisella sopimuksella.
Kahden Genoassa pelatun kauden jälkeen Frey siirtyi turkkilaiseen Bursasporiin kolmen vuoden sopimuksella 15. heinäkuuta 2013. Frey pelasi Bursasporissa kaudella 2013–2014 yhteensä 39 ottelua, mutta kaudella 2014–2015 hän ei pelannut joukkueessa yhtäkään ottelua ja hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä heinäkuussa 2015.
Maajoukkueura
Marraskuussa 2004 Frey kutsuttiin ensimmäistä kertaa mukaan Ranskan maajoukkueeseen otteluun Puolaa vastaan, mutta ei pelannut ottelussa. Frey teki maajoukkuedebyyttinsä 21. marraskuuta 2007 EM-karsintaottelussa Ukrainaa vastaan. Hän oli myös mukana Ranskan vuoden 2008 EM-joukkueessa, mutta ei pelannut turnauksessa Ranskan jäädessä alkulohkonsa viimeiseksi.
Frey lopetti maajoukkueuransa elokuussa 2008 tuskastuttuaan päävalmentaja Raymond Domenechin pelaajavalintoihin.
Yksityiselämä
Freyn suvussa on ollut useita muita ammattilaisjalkapalloilijoita. Hänen isänsä Raymond Frey on entinen ammattilaismaalivahti ja isoisä André Frey pelasi aikoinaan maajoukkuetasolla. Myös hänen pikkuveljensä Nicolas Frey on entinen ammattilaispelaaja, joka edusti 12 vuoden ajan Chievo Veronaa.
Freyn vuonna 2002 syntynyt poika Daniel Frey edustaa italialaisseura Cremonesea, joka nousi Serie A:han vuonna 2022.
Bill Orthwein
William Robert "Bill" Orthwein (16. lokakuuta 1881 Missouri – 2. lokakuuta 1955 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen uimari ja vesipalloilija. Hän kilpaili Missouri Athletic Clubille.
Orthwein kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa ja sai pronssimitalit vesipallossa ja 4 × 50 jaardin vapaaviestissä. Lisäksi hän kilpaili 100 jaardin selkäuinnissa ja sijoittui neljänneksi. Hän opiskeli Yalessa sekä Washington University School of Law’ssa ja menestyi lakimiehenä Saint Louisissa. Hän oli myös ehdolla Missourin kuvernööriksi.
Olympiamitalistin poika William Orthwein nuorempi omisti New England Patriotsin.
Allgemeine SS
Allgemeine SS oli natsi-Saksan Schutzstaffelin (SS) suurin haara jäsenmäärässä mitattuna.
Allgemeine SS perustettiin syksyllä 1934 yhteisjärjestöksi niille jäsenille, jotka eivät kuuluneet SS:n sotilasmuodostelmaan Waffen-SS:ään. Allgemeine SS:n perustaminen oli osa SS:n johtajan Heinrich Himmlerin vuonna 1934 toteuttamaa uudelleenorganisointia, jossa SS jaettiin kolmeen haaraan:
Allgemeine SS:ään kuuluivat muun muassa hallinnon jäsenet, virkamiehet ja tutkijat sekä osa-aikaisesti SS:lle työtä tehneet ja kunniajäsenet. Korkea-arvoisin kunniajäsen oli Franz Xaver Schwarz, joka oli kansallissosialistisen puolueen ja valtion varainhoitaja. Schwarzille myönnettiin kenraalieverstiä vastannut arvo SS-Obergruppenführer.
Laajimmillaan Allgemeine SS:sä olivat mukana myös SS:n poliisitehtävissä olleet. Toisen maailmansodan loppuun mennessä Allgemeinen rooli heikkeni ja tappioiden kasvaessa jäseniä siirrettiin sotilastehtäviin sekä Wehrmachtiin että Waffen-SS:ään.
Resi Stiegler
thumb|Resi Stiegler Semmeringissä vuonna 2006 Resi Stiegler (s. 14. marraskuuta 1985 Jackson Hole, Wyoming) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Stiegler on kilpaillut kaudesta 2002–2003 lähtien. Hänen ensimmäinen kilpailunsa maailmancupissa oli 22. joulukuuta 2002 Sveitsin Lenzerheidessa käyty pujottelu, jossa hän sijoittui yhdenneksitoista. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan toinen Ofterschwangin pujottelussa maaliskuussa 2012. Sitä ennen hänen paras sijoituksensa maailmancupissa oli neljäs sija.
Nuorten MM-kisoista Stieglerillä on kaksi pronssia vuodelta 2005. Aikuisten MM-kilpailuissa Stieglerin paras sijoitus on pujottelun kuudes sija Santa Caterinan MM-kisoissa 2005. Torinon olympialaisissa 2006 Stiegler sijoittui alppiyhdistetyssä yhdenneksitoista ja pujottelussa kahdenneksitoista.
Resi Stieglerin isä on itävaltalaissyntyinen Josef Stiegler, joka on kolminkertainen alppihiihdon olympiamitalisti ja pujottelun olympiavoittaja Innsbruckin olympialaisista 1964.
Resi Stieglerin kausi 2009–2010 päättyi jo marraskuussa, kun hän kaatui suurpujottelun harjoituksissa Coloradossa. Stiegler mursi kaksi vasemman jalan luuta.
Svea Norén
Svea Placida Mariana Norén (5. lokakuuta 1895 Tukholma – 9. toukokuuta 1985 Lidingö) oli ruotsalainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai naisten yksinluistelussa hopeamitalin. Hän sai myös maailmanmestaruuskilpailuissa yhden hopeamitalin (1922) ja kaksi pronssia (1913, 1923).
Hopeahartiakyyhky
Hopeahartiakyyhky (Columba jouyi) oli Japanissa Okinawan, Keraman ja Nanseisaariin kuuluvalla Daitosaarilla elänyt kyyhkylaji, jonka holotyypin Stejneger kuvaili tokiolaisen museon näytteestä 1887. Natural History Museum at Tringissä on jäljellä kolme nahkaa. Lajista tehtiin viimeiset havainnot Okinawalla 1904 ja Daitolla 1936. Häviämisen syistä ei ole tietoa.
Huelva (maakunta)
Huelva on maakunta Atlantin rannikolla eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen länsiosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä Badajozin, Sevillan ja Cádizin maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Huelva.
Huelvan pinta-ala on 10 128 neliökilometriä. Väkiluku on 518 930 (vuonna 2017) ja väestötiheys 51,2 asukasta neliökilometrillä. Noin 30 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa. Maakunnassa on yhteensä 79 kuntaa.
Huelvan talous perustuu maanviljelyyn ja kaivosteollisuuteen. Maakunnassa sijaitsee Palos de la Fronteran kylä, josta Kristoffer Kolumbus lähti ensimmäiselle merimatkalleen vuonna 1492. Osa Doñanan kansallispuistosta on maakunnan alueella.
Raimo Helminen
Helminen pelasi seuratasolla ammattilaisena 26 vuotta. Hän aloitti SM-liigassa kaudella 1982–1983, ja hänen viimeinen kautensa oli kausi 2007–2008. Häntä pidetään Ilveksen tunnuskuvana. Suomen maajoukkueessa Helminen pelasi 331 ottelussa, joten hän on pelannut enemmän maaotteluja kuin kukaan toinen miesjääkiekkoilija maailmassa. Helminen pelasi Suomen edustusjoukkueessa 19 arvoturnauksessa. Joukossa on kuudet olympialaiset. Helmisellä on yhteensä kuusi MM- ja kolme olympiamitalia.
Knut Wasastjerna
Knut Edgar Wasastjerna (6. lokakuuta 1867 Helsinki – 12. huhtikuuta 1935 ) oli suomalainen arkkitehti.
Wasastjerna oli aikoinaan Suomen suurimman vuonna 1892 perustetun arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan osakkaana yhdessä Ernst Gustaf Hedmanin ja Karl Gustaf Grahnin kanssa. Talousvaikeuksien vuoksi hän vetäytyi toimistosta ja työskenteli vuodesta 1917 Helsingissä asuntoasiaintarkastajana. Wasastjerna oli aatelissäädyssä valtiopäivämies 1894.
Wasastjernan vanhemmat olivat yli-insinööri Alfred Edgar Wasastjerna ja Maria Adelaide Boij. Kansanedustaja Osvald Wasastjerna, maanviljellysneuvos Karl Alfred Wasastjerna ja juristi Uno Alfons Wasastjerna olivat hänen veljiään.
Raimo Helminen
Helminen tunnettiin pelaajana lähinnä pelinrakentajana, ja monesti hän syöttikin ensin joukkuetoverilleen, ennen kuin yritti itse laukoa. Hänet muistetaan myös vaatimattomana ja hiljaisena henkilönä, joka ei haastatteluissa sanonut montakaan sanaa. Uran jälkeen Helmistä on muistettu monilla kunnianosoituksilla. Hänet on valittu jääkiekkoleijonaksi, ja Ilves on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 41 ja Suomen maajoukkue pelinumeron 14. Helmisen pelaajauraa varjostivat veroepäselvyydet, jotka syntyivät Malmön pelivuosilta.
Nuoruus
Raimo Helminen syntyi 11. maaliskuuta 1964 Tampereen Koivistonkylässä asuneiden Sylvi ja Jyrki Helmisen perheeseen toisena lapsena. Isosisko Terhi on kaksi vuotta vanhempi. Raimo aloitti jääkiekkoharrastuksen varhain, sillä kotitalon lähellä oli kenttä, joka jäädytettiin talvisin. Kesällä hän pelasi myös jalkapalloa ja harrasti yleisurheilua päälajinaan seiväshyppy. Jalkapalloa Raimo pelasi 15-vuotiaaksi asti Tampereen Pallo-Veikoissa, ja hän oli useasti mukana SM-lopputurnauksessa.
Helminen sai lempinimen Raipe jo nuorena, ja se on seurannut häntä koko pelaajauran ajan. Nimen keksijästä ei ole tietoa, ei myöskään ajankohdasta, mutta Raipeksi häntä kutsuttiin jo alle kouluikäisenä Koivistonkylän kentällä.
Läpimurto Ilveksessä ja Suomen-mestaruus
Ilveksen liigajoukkueeseen Helminen nousi 18-vuotiaana kaudella 1982–1983. Nuorelle tulokkaalle kaavailtiin suurta roolia, sillä hän syrjäytti kokeneemman Kari Järvisen valmentaja Seppo Hiitelän suunnitelmissa ennen kauden alkua. Varusmiespalvelustaan suorittanut Helminen ei kuitenkaan pystynyt vakuuttamaan ensimmäisissä peleissään. Hänet pudotettiin loppukaudeksi neloskenttään, ja Järvinen pääsi takaisin isompaan rooliin. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Helminen teki 6. marraskuuta 1982 Rauman Lukkoa vastaan. Yhteensä Helminen teki ensimmäisellä kaudellaan kaksi maalia ja kolme maaliin johtanutta syöttöä (2+3). Ilves sijoittui Helmisen ensimmäisellä kaudella SM-liigan kolmanneksi, kun se voitti Tapparan pronssiottelussa.
Toisella kaudellaan Helminen nousi nopeasti Ilveksen avainpelaajien joukkoon ja teki yhteensä 17+13 pistettä 37 runkosarjaottelussa. Ilveksen kausi oli kuitenkin vaikea, eivätkä nuoret tähdet olleet vielä aivan valmiita kantamaan vastuuta. Kesällä 1984 Helmisen tuleva NHL-urakin sai alkunsa, kun New York Rangers varasi hänet varaustilaisuudessa toisella kierroksella koko varaustilaisuuden 35. pelaajana. Kykyjenetsijät olivat alkaneet pitää häntä Euroopan parhaana hyökkääjänä hyvin menneiden nuorten MM-kilpailujen ansiosta. Kausi 1984–1985 sujui Ilveksen ja Helmisen kannalta toivotusti. Ilves voitti liigan mestaruuden, ja Helminen oli merkittävässä roolissa joukkueen ykkösketjun keskushyökkääjänä; laitahyökkääjinä olivat Mikko Mäkelä ja Jari Neuvonen. Runkosarjassa Helminen sai 21+36 pistettä ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain samassa ketjussa pelannut Mäkelä ja pistepörssin voittanut Matti Hagman. Ilveksen mestaruuden kannalta tärkein pelaaja oli kuitenkin kakkoskentän keskushyökkääjä Risto Jalo, joka ratkaisi sekä neljännen että viidennen, viimeisen loppuottelun TPS:a vastaan, vaikka hänet kannettiin paareilla pois jäältä viimeisen ottelun ensimmäisessä erässä.
NHL-ura ja selkävamma
Mestaruuskauden jälkeen Ilveksen joukkue hajosi. Helminen siirtyi New York Rangersiin kesällä 1985, ja hänen seurakaverinsa Ville Sirén, Mikko Mäkelä ja Ari Haanpää saivat myös NHL-sopimukset. Helminen saapui Rangersiin hyvään aikaan, sillä joukkuetta oli aiemmin valmentanut eurooppalaisia pelaajia suosinut Herb Brooks ja häntä seurasi Ted Sator, joka myös arvosti eurooppalaisia. Helminen pelasikin hyvän tulokaskauden pääasiassa Rangersin kakkos- tai kolmoskentässä ja kamppaili peliajasta toisen tulokkaan, Mike Ridleyn kanssa. Yhteensä Helminen pelasi 66 ottelua ja teki kymmenen maalia sekä antoi 30 maaliin johtanutta syöttöä. Rangersinkin kausi sujui kokonaisuudessaan hyvin, sillä nuori joukkue eteni Stanley Cupin välieriin. Ne Rangers kuitenkin hävisi tulevalle mestarille Montreal Canadiensille. Helmisen rooli jäi pieneksi pudotuspelivaiheessa, missä hän pelasi vain kaksi ottelua.
Kesällä 1986 Helmisen Rangers-ura kääntyi alamäkeen, kun joukkue uusi johtoaan. Uusi valmentaja ei löytänyt sopivaa roolia Helmiselle, joka istuikin useita otteluita katsomon puolella ja pelasi myös farmissa New Haven Nighthawksissa. Kauden loppupuolella Helminen kaupattiin Minnesota North Starsiin, jonka kausi kuitenkin loppui nopeasti, sillä joukkue ei päässyt pudotuspeleihin.
Seuraavaksi kaudeksi Helmisen piti palata Minnesotaan, mutta hän päätyi takaisin Ilvekseen. Hän sai nimittäin jännetupentulehduksen ja sittemmin kämmenen murtuman maajoukkueleirillä ennen vuoden 1987 Kanada cupia. Turnauksen jälkeen Helminen lähti suoraan Minnesotan harjoitusleirille, mutta käsi loukkaantuneena ei pystynyt antamaan näyttöjä. Minnesota ei siksi halunnut tehdä sopimusta, ja Helminen päätti palata Suomeen. Helminen liittyi Ilvekseen kesken kauden 1987–1988 ja vahvisti ennestäänkin kilpailukykyistä joukkuetta. Ilves voittikin SM-liigan runkosarjan, mutta pudotuspeleissä Lukko voitti Ilveksen välierissä suoraan kolmessa ottelussa, mikä oli SM-liigan suurimpia yllätyksiä. Helminen pelasi henkilökohtaisesti hyvän kauden, ja hänet valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
NHL-välivuoden jälkeen Helmisestä oltiin jälleen kiinnostuneita Pohjois-Amerikassa, ja kaudeksi 1988–1989 hän teki sopimuksen New York Islandersin kanssa. Helmisen kausi kuitenkin epäonnistui täysin, sillä hän kärsi pahoista selkäkivuista. Välillä hän ei pystynyt iskiaksen takia edes kävelemään kunnolla, ja hän pelasi NHL:ssä kauden aikana vain parikymmentä ottelua. Loppukauden hän pelasi AHL-liigan Springfield Indiansissa. Tässä vaiheessa uran jatkokin oli epävarma, mutta vanha joukkuekaveri Risto Jalo suositteli Helmiselle hieroja Leo Saariota, joka oli hoitanut Jaloakin. Saarion avulla Helmisen selkäkivut saatiin hoidettua muutaman vuoden kuluessa.
Ruotsin vuodet
Helminen palasi Islanders-vuoden jälkeen takaisin Eurooppaan, hieman yllättäen Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Malmö IF:ään, jonka omistaja Percy Nilsson oli päättänyt nostaa seuransa Elitserieniin. Helmisen ensimmäinen kausi Ruotsissa oli loukkaantumisten takia rikkonainen, vaikka hän teki keskimäärin kaksi pistettä ottelua kohti. Lisäksi Helminen teki MoDota vastaan maalin, joka ratkaisi Malmön nousun Elitserieniin.
Heti ensimmäisellä kaudellaan Elitserienissä Malmö yllätti ja oli runkosarjan viides, mutta putosi jatkosta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Toinen kausi (1991–1992) olikin sitten menestys. Djurgården oli voittanut kolme Ruotsin-mestaruutta peräkkäin, mutta keväällä 1992 Malmö katkaisi Djurgårdenin valtakauden kukistamalla sen finaaleissa voitoin 3–2. Helmisestä tuli neljäs pelaaja, jolla on sekä Suomen- että Ruotsin-mestaruus.
Kausi 1993–1994 oli jälleen menestyksekäs Malmölle. Joukkue voitti mestaruuden, ja Helminen oli sen johtohahmoja. Hän pelasi alkukauden Ilveksen-aikaisen joukkuetoverinsa Mikko Mäkelän kanssa ennen tämän loukkaantumista. Tulosta syntyi sen jälkeenkin, ja Helminen voitti Ruotsin Elitserienin pistepörssin ensimmäisenä ulkomaalaisena pelaajana. Suomalaisten menestyksen täydensi Luulajan Mika Nieminen, joka oli pistepörssin toinen. Helminen teki 20+34 pistettä pelaamissaan 38 ottelussa. Kaudet 1994–1995 ja 1995–1996 eivät sujuneet enää aivan yhtä hyvin Malmöltä eikä Helmiseltä. Viimeisen kauden epäonnistumiseen osasyynä saattoi olla se Helmisen jo kesällä 1995 tekemä päätös, että tuleva kausi jäisi hänen viimeisekseen Ruotsissa.
Mitaleita ja tunnustuksia
Helmisen paluu oli Ilvekselle hyvin tärkeä, sillä perinteinen seura oli menestynyt liigassa heikosti. Helmisen myötä seuran uskottavuus ja kiinnostavuus nousi, ja katsojamäärä nousi keskimäärin yli 500:lla ottelua kohti. Kaukalossa Helminen oli vireessä, ja hän voitti 39 syöttöpisteellään liigan syöttötilaston, vaikka Mika Arvaja olikin Ilveksen paras pistemies. Lisäksi Helminen teki liigan ennätyksen, kun hän sai tehopisteitä 23 ottelussa. Ilves eteni mitalipeleihin mutta jäi silti neljänneksi hävittyään pronssiottelun HPK:lle. Helminen valittiin vielä kauden päätteeksi SM-liigan tähdistökentällisen keskushyökkääjäksi, mikä oli toinen kerta hänen urallaan.
Kesällä 1997 Ilves hankki joukkueeseensa JyP HT:stä ruotsalaishyökkääjä Peter Larssonin, ja Larsson ja Helminen olivat kahden kauden ajan tehokas parivaljakko. Kaudella 1997–1998 Helmisen ketjun toisessa laidassa pelasi yleensä Sami Ahlberg, ja hyökkäyskolmikon takana puolustivat kanadalainen Allan Measures ja nuori Pasi Saarinen. Viisikon yhteistyö osoittautui onnistuneeksi: Helminen, Larsson ja Measures valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen, Larsson voitti pistepörssin ja sai Veli-Pekka Ketola -palkinnon, Measures palkittiin parhaana puolustajana ja Helminen valittiin runkosarjan parhaaksi pelaajaksi sekä palkittiin Kultaisella kypärällä. Pudotuspeleissä Ilves kaatoi ensimmäisellä kierroksella helposti SaiPan ja välierissä Jokerit. Finaalisarjassa HIFK oli kuitenkin vahvempi, ja Ilves sai hopeaa. Kyseisen kauden tähdistökentällisessä Helminen oli ainoa suomalainen pelaaja.
Kauteen 1998–1999 Ilves lähti jopa mestarisuosikkina, sillä joukkue oli hankkinut kesällä lisää hyviä pelaajia. Heitä tarvittiin paljon, sillä Ilves pelasi SM-liigan lisäksi EHL:ää. Kausi oli kuitenkin Ilveksen kannalta pettymys, ja joukkue putosi jatkosta jo puolivälierissä. Helminen valittiin silti tähdistökentälliseen, jo kolmannen kerran peräkkäin. Pisteitä Helmiselle kertyi 50 (12+38) 53 ottelussa. Ilveksen kapteeni Hannu Mattila lopetti liigauransa keväällä 1999, ja Helminen nousi ansaitusti Ilveksen kapteeniksi kaudelle 1999–2000. Seuraavat kolme kautta hän pelasi edelleen tehokkaasti. Kaudella 2000–2001 Ilves ylsi pronssille ja Helminen oli Ilveksen tehokkain pelaaja pudotuspeleissä.