cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2021
37. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 3.–9. heinäkuuta 2021 Tšekissä. Ohjelmassa olivat miesten ja naisten sprintti, keskimatka, pitkä matka ja viesti sekä sekajoukkuein kilpailtu sprinttiviesti. Sprintit olivat ohjelmassa, koska suunniteltuja sprinttimatkojen maailmanmestaruuskilpailuja ei koronan vuoksi järjestetty vuonna 2020.
Sprintin karsinta ja finaali suunnistettiin Terezínissä, sprinttiviesti Doksyssä, keskimatkan karsinta ja finaali Smržovkassa, viesti ja pitkä matka Heřmánkyssä.
Ruotsi voitti kilpailuissa seitsemän kultamitalia, Sveitsi ja Norja kumpikin yhden.
Venäjän maajoukkue sai osallistua kilpailuihin mutta ilman kansallisuustunnuksia Venäjän tultua suljetuksi eräistä urheilun suurtapahtumista valtiojohtoisen dopingohjelman ja testitietojen manipuloinnin takia.
Sprintti (3,9 km)
3. heinäkuuta
Keskimatka (5,4 km)
6. heinäkuuta
Pitkä matka (13,6 km)
9. heinäkuuta
Viesti
8. heinäkuuta
Sprintti (3,5 km)
3. heinäkuuta
Keskimatka (4,5 km)
6. heinäkuuta
Pitkä matka (9,5 km)
9. heinäkuuta
Maratonmelonta
Maratonmelonta on melonnan kilpalaji, jossa kilpailijan tarkoituksena on meloa pitkän matkan vesireitillä, jonka olosuhteita ei ole määritelty. Kilpailija voi myös joutua kantamaan kanoottinsa (kajakki tai kanadalaiskanootti) ylipääsemättömän esteen ohi tai vesistön jakajan yli.
Maratonmelonta kilpailulajina
Maratonmelonta on perinteinen urheilulaji, jossa on järjestetty maailmanmestaruuskilpailuja kuitenkin vasta vuodesta 1988 lähtien. Maratonmelonta on tätä nykyä levinnyt yli 50 maahan. Miesten ja naisten matkat ovat yleensä noin 25–35 kilometriä ja muissa ikäryhmissä ja sarjoissa noin 20–25 kilometriä.
Maratonmelontakilpailuissa on yleistä peesata toisen kilpailijan takana. Peesaamisen tarkoituksena on hyötyä edellä melovan synnyttämästä aallosta, jotta oma energiankulutus olisi mahdollisimman vähäinen. Peesiaallosta putoaminen syö kilpailijan voimia hyvin paljon, koska kilpailijan on erittäin vaikea päästä takaisin aallon päälle. Tämän takia maratonmelonnassa tehdään usein irtiottoja, joissa vastustajat yritetään jättää taakse. Myös lähtökiihdytys on erittäin tärkeässä asemassa juuri tästä syystä.
Kanto-osuuksilla on myös tärkeä asemansa maratonmelontakilpailuissa. Kanootista nouseminen kovassa vauhdissa ja siihen takaisin nouseminen ovat suorituksia, jotka lisäävät kilpailujen vaikeustasoa. Kilpailijan on kanto-osuuksilla myös huolehdittava omasta nestetasapainostaan. Jos kilpailija ei esimerkiksi saa omaa nestepussiaan otettua seurauksena on usein nestehukka. Kanto-osuus ei kuitenkaan ole kilpailuissa pakollinen osuus, mutta tätä käytetään usein lisämausteen saamiseksi kilpailuun.
Kalusto
Kansainvälisen Kanoottiliiton (ICF) hyväksymät alusluokat ovat miehillä kajakkiyksikkö, -kaksikko ja -nelikkö (K-1, K-2 ja K-4) ja kanoottiyksikkö ja -kaksikko (C-1 ja C-2), naisilla K-1 ja K-2 ja sekapareilla K-2 ja C-2. Sekapareilla tarkoitetaan alusta, jossa meloo mies ja nainen.
Kaikki rakennusmateriaalit ovat sallittuja sekä kajakeissa että kanadalaiskanooteissa. Manuaaliset vedenpoistopumput ovat sallittuja. Myös sähköpumput sallitaan, jos kilpailun järjestäjät turvallisuussyiden takia niin vaativat. Runkoliukasteiden käyttö on kielletty. Kajakkia saa meloa ainoastaan kaksilapaisella melalla ja kanadalaiskanoottia vain yksilapaisella melalla.
Luettelo punakaartilaisista
Tämä on luettelo punakaartilaisista.
Maratonmelonta
Kilpailu
Lähtö tapahtuu yleensä rinnakkainlähtönä, jolloin saman luokan kanootit yhdessä rinnakkainlähdöllä. Muita mahdollisia lähtötapoja ovat ruudukkolähtö, Le Mans -lähtö ja liukuva lähtö. Jos yhtäaikainen lähtö ei ole mahdollinen voidaan kilpailijat lähettää myös tasavälein.
Luettelo punakaartilaisista
thumb|Tampereen punaisia
Maratonmelonta
Kilpailu
Kilpailija, joka aloittaa melomisen lähettäjän sanan "ready" ja lähtölaukauksen välissä, on ottanut aavistuslähdön. Kilpailija, joka aloittaa melomisen ennen lähtömerkkiä, on ottanut vilppilähdön. Molemmissa tapauksissa annetaan kilpailijalle varoitus. Toisesta varoituksesta kilpailija saa kahden minuutin aikarangaistuksen ja kolmannesta varoituksesta kilpailija hylätään.
Luettelo punakaartilaisista
Punaisten pohjoisen rintaman kokoonpano
thumb|Punakaartin jätkä Tampereelta
Maratonmelonta
Kilpailu
Kilpailija ei saa ottaa apua vastaan vedessä, mutta rannalla olevilta apujoukoilta on mahdollista saada apua ensiapuun, ruoka-, juoma- ja vaatetäydennykseen, vioittuneen varusteen, kuten melan vaihtamiseen sekä korjausapuun. Kanootin/kajakin kaatuessa kilpailija voi kuitenkin ottaa vastaan apua sen tyhjentämisessä ja melonta-asentoon pääsemisessä.
Luettelo punakaartilaisista
Punaisten pohjoisen rintaman kokoonpano
thumb|Tamperelainen punapäällikkö, todennäköisesti Vilho Virtanen tai Louhivuori Finlaysonin voimistelu- ja urheilukerhon johtoryhmästä.
thumb|Punakaartilainen 1918
thumb|Lappeenrannan punaista hiihtokomppaniaa
thumb|punakaartilainen 1918
Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonna
Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonna (Pseudemydura umbrina) on äärimmäisen uhanalainen kilpikonna, joka elää Australian länsiosissa. Se on Australian uhanalaisin matelijalaji. Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonnan kuori on melko litteä, ja vaihtelee väriltään kellanruskeasta lähes mustaan elinalueen mukaan.
Maratonmelonta
Maratonmelonta Suomessa
Suomessa maratonmelonnan keskusjärjestönä toimii Suomen Kanoottiliitto.
Lännenkermesmarja
Lännenkermesmarja (Phytolacca americana) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kasvi. Se on monivuotinen, kookas, haarova ja pensasmainen, jopa usean metrin korkeaksi kasvava ruoho. Kukinnot ovat yleensä pystyjä, 6–30 senttimetriä pitkiä kukkaterttuja, joissa on pieniä, melkein valkoisia tai hennosti vaaleanpunaisia kukkia. Hedelmät ovat kypsinä puna-violetti-mustia marjoja, vajaan yhden senttimetrin kokoisia, niiden sisällä on mustia kiiltäviä siemeniä. Monet linnut syövät kermesmarjoja.
Maratonmelonta
Kilpailut
Suomessa järjestetään avoimia maratonmelontakilpailuja seuraavissa sarjoissa:
Luettelo punakaartilaisista
Rintamapäälliköt ja paikalliskomentajat
Tampereen punakaartin I rykmentin II pataljoonan III komppanianpäällikkö. Vangittu, vankina Tampereen vankileirillä ja tuomittu sodan jälkeen.
Lännenkermesmarja
Laji kasvaa alkuperäisenä Yhdysvalloissa, Meksikossa ja itäisessä Kanadassa. Se esiintyy myös tulokaslajina laajasti, Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Australiassa ja lukuisissa Euroopan ja Aasian maissa. Lännenkermesmarjaa voidaan käyttää koristeperennana ja värikasvina. Se on tuoreena myrkyllinen.
Maratonmelonta
Kilpailut
Suomessa järjestetään mestaruuskilpailut seuraavissa sarjoissa:
Luettelo punakaartilaisista
Rintamapäälliköt ja paikalliskomentajat
thumb|Punakaartilainen 1918
FC Biel-Bienne
Fussballclub Biel-Bienne on jalkapalloseura Biel/Biennen kaupungista. Seura pelaa kaudella 2017–18 Sveitsin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Liga Interregionalin 3 lohkossa. Seura on voittanut historiansa aikana yhden Sveitsin mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 1947.
Luettelo punakaartilaisista
Rintamapäälliköt ja paikalliskomentajat
thumb|Punakaartilainen Fredrik Vesa
Maratonmelonta
Kilpailut
Lisäksi järjestetään nuorisomestaruuskilpailut (NMK) poikien ja tyttöjen 16 vuotta -sarjalle (K-1, K-2 ja C-1). Nuorisomestaruuskilpailuissa kilpaillaan vähintään 15 kilometrin matkalla. Vain pojat kilpailevat myös yksikkökanooteilla (C-1).
Luettelo punakaartilaisista
Komppanian päälliköitä
thumb|Hämeenkyrön punakaartin päällikkö Kaarlo Linne vaimoineen
Rintamapäälliköt ja muut
thumb|Tampereen kaartilainen
thumb|Tampereen punaisia päälliköitä
thumb|Tamperelainen punasotilas thumb|Vammalan punaisia
thumb|Kalle Jokinen Voikkaalta punakaartilaisunivormussa
Jon Istad
Jon Istad (29. heinäkuuta 1937 Voss – 17. toukokuuta 2012) oli norjalainen ampumahiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Istad osallistui ampumahiihdon arvokisoihin jo Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960, mutta vasta vuoden 1966 MM-kilpailuissa hän ylsi henkilökohtaisella matkalla mitaleille. Tuolloin hän voitti 20 kilometrin kilpailun neljästä sakkominuutistaan huolimatta. Toisen kultamitalinsa hän saavutti viestissä. Seuraavana vuonna hän kuului jälleen Norjan voittoisaan viestijoukkueeseen, mutta henkilökohtaisella matkalla hän jäi pronssille ammuttuaan 12 sakkoa. Olympiamitalin hän saavutti Grenoblesta 1968 Norjan sijoituttua 4 × 7,5 kilometrin viestissä hopealle.
Istad oli Norjan parhaimmistoa myös sotilaskivääriampujana. Hänen poikansa Sverre Istad on ampumahiihdon MM-mitalisti, ja hän oli ampumahiihdon maailmanmestari Gro Marit Istad-Kristiansenin eno tai setä. Istad kuoli 17. toukokuuta 2012.
George A. Olah
Lähdettyään Englannista Kanadaan Olah aloitti työskentelyn Dow Chemicalille Ontariossa. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1961 ja loi pitkän uran Etelä-Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Hänet palkittiin vuonna 1994 Nobelin kemianpalkinnolla ja vuonna 2005 Priestley-mitalilla. Nobelin perusteena oli työ karbokationikemian alalla. Olah tutki myös metanolitalouden mahdollisuutta ja esitti metanolin käyttöä ehtyvien fossiilisten polttoaineiden korvaajana tulevaisuudessa.
La ribalta
La ribalta (”Ramppi”) on vuonna 1912 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Maria Gasparini ja Febo Mari.
Jon Istad
Saavutuksia
Lähde:
La ribalta
Juoni
Saint Vanorin kreivin puoliso Maddalena Grandier jättää miehensä ja lähtee kuuluisan näyttelijän ja ohjaajan Claudio Bourgueilin matkaan. Eräänä päivänä Maddalena päättää kokeilla näyttelemistä ja Claudio ryhtyy ohjaamaan häntä. Naisesta kehittyy lahjakas näyttelijä ja kateellinen Claudio hylkää hänet. Saadakseen miehen takaisin Maddalena pyytää häntä auttamaan erään kohtauksen harjoittelussa. Claudion ohjaamana Maddalena esittää itsemurhan tekevää epätoivoista naista. Lopuksi käy ilmi, että hän on todella myrkyttänyt itsensä.
Tuotanto, teema ja vastaanotto
La ribalta perustuu ranskalaisen Henri de Rotschildin näytelmään La Rampe (1909). Ambrosio Filmin tuottama elokuva on kunnianhimoinen mutta pienellä budjetilla toteutettu melodraama, joka ei kuulu ohjaaja Mario Caserinin merkkiteoksiin. Siitä on säilynyt vain loppuhuipennuksen sisältävä katkelma, Arrigo Frustan käsikirjoitus ja joukko muuta arkistomateriaalia.
Elokuva haastaa aikansa naiskäsityksen ja kyseenalaistaa perinteisen taiteilijan ja muusan välisen suhteen. Se on myös kiinnostava esimerkki nykynäkökulmasta ehkä yliampuvana pidettävän Maria Gasparinin näyttelijäntyöskentelystä. Asetelman erikoisuutta korostaa se, että Claudiota esittävä Febo Mari on ohjaaja Caserinin alter ego ja Gasparini oli tosielämässä hänen suojattinsa ja vaimonsa. Elokuvahistorioitsija Stella Dagnan tulkinnan mukaan La ribalta esittää luovana taiteilijana naisen ja miehen hänen teknisenä avustajanaan.
Aikalaiskritiikki julisti pitkänä elokuvana markkinoidun La ribaltan mestariteokseksi ja ylisti varsinkin Maria Gasparinin näyttelijäsuoritusta ja eleganssia.
Oraakkelikone
Oraakkelikone on laskennan vaativuusteoriassa abstrakti kone, jota käytetään päätösongelmien ratkaisun tutkimiseen. Oraakkelikone on Turingin kone, johon on kytketty "oraakkeli", joka pystyy ratkaisemaan päätösongelmia (yleensä rajatusta joukosta) yhdellä operaatiolla. Ongelmat voivat olla mitä tahansa vaativuusluokkaa. Myös ratkeamattomat ongelmat, kuten pysähtymisongelma, ratkeavat oraakkelin avulla. Tällöin on kyse eräästä hyperlaskennan mallista.
Olhava
Olhava tarkoittaa seuraavia asioita:
Niilo Orasmaa
Orasmaan vanhemmat olivat kauppias Mauritz Alexander Österman ja Mathilda Sofia Wennerblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian maisteriksi 1924.
Orasmaa oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1921 lähtien. Hän oli lähetystösihteerinä Tallinnassa 1925–1928, poliittisen ja kaupallisen osaston apulaispäällikkönä 1928 ja vt. päällikkönä 1929, asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1929–1933, ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaispäällikkönä 1933 sekä talouspoliittisen osaston päällikkönä 1933–1937. Hän oli myös kauppasopimuskomitean 2. sihteerinä 1922–1924, 1929 sekä 1933–1937.
Orasmaa oli lähettiläänä Buenos Airesissa, Montevideossa ja Santiagossa 1937–1945, Rio de Janeirossa 1946–1950 sekä Belgradissa ja Ateenassa 1953–1956. Hän hoiti välillä 1951–1953 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikön tehtäviä virkaa tekevänä.
Niilo Orasmaan käsikirjoituskokoelma on Tampereen yliopiston kirjastossa.
Foo Fighters (albumi)
Foo Fighters on Dave Grohlin perustaman Foo Fighters -yhtyeen debyyttialbumi ja se julkaistiin 4. heinäkuuta 1995. Sen julkaisi Capitol Records.
Albumilta on julkaistu singlet This Is a Call, I'll Stick Around, For All the Cows ja Big Me.
Sam Gagner
Sam William Gagner (s. 10. elokuuta 1989 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa NHL-seura Winnipeg Jetsiä. Gagner sivusi Wayne Gretzkyn ja Paul Coffeyn jakamaa silloisen seuransa Edmonton Oilersin yhden ottelun piste-ennätystä helmikuussa 2012. Hän teki neljä maalia ja antoi yhtä monta maalisyöttöä, kun Edmonton kukisti Chicago Blackhawksin maalein 8–4. Koko liigan yhden ottelun piste-ennätyksestä Gagner jäi kahden pisteen päähän.
Syyskuussa 2020 Gagner teki Red Wingsin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Heinäkuussa 2021 Gagner solmi yhden vuoden jatkosopimuksen Red Wingsin kanssa.
Gagnerin isä on entinen NHL-pelaaja Dave Gagner.
La mia città
La mia città on Emma Marronen esittämä kappale, joka edusti Italiaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Marrone itse. Sen kesto on kolme minuuttia ja 31 sekuntia, ja se lauletaan italian kielellä.
La mia città pääsi suoraan finaaliin, sillä Italia on yksi suurimmista rahoittajamaista. Finaalissa kappale sijoittui sijalle 21 kerättyään 33 pistettä. Kappale sai finaalissa yhdeltä maalta, Maltalta, suurimman yksittäisen pistemäärän eli 12 pistettä.
Kirjakauppaliitto
Kirjakauppaliitto ry on suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on parantaa kirjakauppojen toimintaedellytyksiä ja valvoa kirjakaupan etuja suhteessa julkishallintoon sekä muihin alan kannalta keskeisiin sidosryhmiin.
1890-luvulla järjestettiin kirjakauppiaiden ja kustantajien yleiskokouksia, joiden myötä perustettiin 28. maaliskuuta 1903 Lajittelukirjakauppiasyhdistys. Vuonna 1931 paperikauppiaat perustivat Paperikauppiasliiton, joka yhdistyi Kirjakauppiasliiton kanssa vuonna 1969 Kirja- ja Paperikauppojen Liitoksi. Maaseudulla toimi vuodesta 1923 erillinen Maaseutukirjakauppiaat-yhdistys, joka sulautui 1958 kaupungeissa toimineen yhdistykseen. Nykyisen nimensä Kirjakauppaliitto sai syksyllä 1998. Kirjakauppaliiton hallituksen puheenjohtajana toimii Suomalaisen kirjakaupan toimitusjohtaja Minna Kokka ja toimitusjohtajana Laura Karlsson. Kirjakauppaliitto on Kaupan liiton ja Suomen Yrittäjien jäsen.
Kirjakauppaliitto julkaisee kuukausittain tilastotietoja Suomen myydyimmistä kirjoista ja kerää neljännesvuosittain tietoa suurimpien kirjakauppojen myynnistä. Liitto jakaa vuosittain Kiitos kirjasta -mitalin Libro ry:n ja Suomen kirjastoseura ry:n kanssa.
John F. Reynolds
thumb|Reynolds kaatuu Gettysburgissa John Fulton Reynolds (20. syyskuuta 1820 – 1. heinäkuuta 1863) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Yhtenä unionin armeijan kunnioitetuimmista komentajista, huolimatta vähäisestä taistelukokemuksestaan sodassa, hän palveli avaintehtävissä Unionin Potomacin armeijan komennossa Gettysburgin taistelussa. Hän kaatui heti taistelun alussa.
Reynolds syntyi Lancasterissa Pennsylvaniassa yhtenä yhdeksästä lapsesta John Reynoldsille (1787–1853) ja Lydia Moore Reynoldsille (1794–1843). Kaksi hänen veljeään olivat James LeFevre Reynolds, Pennsylvanian majoitusmestari-kenraali, ja vara-amiraali Will Reynolds. Hän valmistui USA:n sotilasakatemiasta vuonna 1841. Hän palveli sittemmin toisena luutnanttina USA:n kolmannessa tykistörykmentissä. Hän oli komennettuna Floridaan ja Etelä-Carolinaan, ja otti osaa Meksikon-Yhdysvaltain sotaan. Hän taisteli Meksikossa Buena Vistan ja Monterreyn taisteluihin. Meksikon sodassa hän ystävystyi upseeritovereihinsa Winfield Scott Hancockiin ja Lewis Addison Armisteadiin. Hän osallistui Meksikon jälkeen Rogues Riverin ja Utahin sotiin, ja palveli kadettien komendanttina West Pointissa ennen sisällissotaa. Hän nai Katherine "Kate" Hewittin.
Sisällissodan alussa Reynolds oli everstiluutnantti 14. USA:n jalkaväessä. Hänelle oli tarjottu kenraaliluutnantti Winfield Scottin adjutantin tehtäviä mutta hän kieltäytyi. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 20. elokuuta 1861, ja myöhemmin kenraalimajuriksi. Hän toimi Virginian niemimaan sotaretken aikana 1862 Fredericksburgin sotilaskuvernöörinä Virginiassa. Gaine´s Millin taistelun jälkeen hän jäi etelävaltioiden sotavangiksi ja joutui Richmondiin pahamaineiseen Libbyn vankilaan, josta hän vapautui nopeasti vankienvaihdossa elokuussa 1862. Hän osallistui toisen Bull Runin, Fredericksburgin ja Chancellorsvillen taisteluihin. Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä 1. heinäkuuta 1863 Reynolds komensi Potomacin armeijan oikeaa siipeä. Hän seurasi prikaatinkenraali Lysander Cutlerin joukkoja taisteluun Herbs´t woodsiin, jossa oli juuri neuvomassa 2. Wisconsinin joukkojen sijoituspaikkaa, kun häntä ammuttiin niskaan. Reynolds putosi hevosensa selästä maahan ja kuoli miltei heti. Hänet on haudattu Lancasteriin Pennsylvaniaan.
Greg Dulli
Greg Dulli (s. 11. toukokuuta 1965, Hamilton, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko, joka toimii laulajana The Afghan Whigs ja The Twilight Singers -yhtyeissä. Hän on soittanut kitaraa Foo Fightersin albumilla Foo Fighters kappaleessa "X-Static".
Afghan Whigs -yhtye on lopettanut toimintansa, Twilight Singers jatkaa voimissaan vieläkin. Molemmat yhtyeet ovat Dullin projekteja. Hän kirjoittaa musiikin, soittaa ja laulaa oman materiaalinsa.
Hän on myös näytellyt Ted Demmen elokuvissa Beautiful Girls ja Monument Ave, ja tuottanut soundtrackit molempiin elokuviin.
Backbeat-elokuvan musiikkinauhoituksissa hän hoiti John Lennonin osuudet.
Afghan Whigs oli ehkä kriitikoiden eniten ylistämä yhtye Seattle-buumin aikoihin, mutta kaupallinen menestys jäi pienemmälle. Tästä huomimatta yhtyeellä on runsaasti faneja ympäri maailmaa.
AVL-puu
Tietojenkäsittelytieteessä AVL-puu on binäärinen hakupuu. Se on ensimmäinen tietojenkäsittelytieteessä esitetty itsestään tasapainottuva binäärinen hakupuu. AVL-puussa kaikkien solmujen alipuiden korkeusero on korkeintaan yksi. Haun, lisäyksen ja poiston asymptoottinen suoritusaika on O(\log n) sekä keskimääräisessä että pahimmassa tapauksessa. Lisäykset ja poistot saattavat vaatia puun tasapainottamisen uudelleen yhdellä tai useammalla kierrolla.
AVL-puu on nimetty keksijöidensä Georgi Adelson-Velskin ja Jevgeni Landisin mukaan. He esittelivät puun vuonna 1962 artikkelissaan ”An algorithm for the organization of information”.
Loretta Swit
Swit syntyi Passaicissa, New Jerseyssä puolalaislähtöisille vanhemmille. Hän opiskeli näyttelemistä American Academy of Dramatic Artsissa. Aloitettuaan uransa teatterin puolella hän saapui Hollywoodiin vuonna 1970 ja esiintyi vierailurooleissa televisiosarjoissa kuten Gunsmoke, Vaarallinen tehtävä ja Mannix. M*A*S*Hissa hän näytteli sarjan alusta loppuun vuosina 1972–1983.
AVL-puu
Tasapainokerroin
Solmun tasapainokerroin on sen oikeanpuoleisen alipuun korkeus vähennettynä vasemmanpuoleisen alipuun korkeudella. Solmu jonka tasapainokerroin on -1, 0 tai 1 on tasapainoinen. Solmu jonka tasapainokerroin on jokin muu arvo on epätasapainossa ja vaati tasapainotuksen. Tasapainokerroin voidaan tallettaa jokaiseen solmuun tai se voidaan laskea suoraan alipuista.
Loretta Swit
Swit sai oman tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1989, ja hän on saanut televisiotyöllään kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1980 ja 1982. Hän oli lisäksi moninkertainen Emmy-ehdokas ja nelinkertainen Golden Globe -ehdokas vuosina 1974, 1980, 1982 ja 1983.
AVL-puu
Lisäys
Lisäys AVL-puuhun tehdään lisäämällä alkio puuhun samalla tavalla kuin binääriseen hakupuuhun. Samalla puun solmujen tasapainokertoimia päivitetään. Jos jokin puun solmu menee epätasapainoon suoritetaan kierto alimmassa epätasapainoisessa solmussa, jolloin puu saadaan taas tasapainoon.
Loretta Swit
Swit on ollut kerran naimisissa, näyttelijä Dennis Holahanin kanssa vuosina 1983–1995. Eron jälkeen hän ei ole mennyt uusiin naimisiin, eikä hänellä ole lapsia.
AVL-puu
Poisto
Poisto AVL-puusta voidaan tehdä kiertämällä poistettava solmu lehtisolmuksi ja sitten poistaa se.
Challenge Liiga
Challenge Liiga tai Brack.ch Challenge League tai Challenge League on Sveitsin jalkapallojärjestelmän toiseksi korkein sarjataso. Kaudella 2017–18 liigassa pelaa 10 joukkuetta. Sarjan voittaja nousee pääsarjaan Raiffeisen Super Leagueen, ja häviäjä putoaa Swiss Promotion Leagueen.
AVL-puu
Haku
Haku tehdään kuten tavallisessa binääripuussa. Koska AVL-puu on aina tasapainossa on haun aikavaatimus aina O(\log n).
Ähtärin eläinpuiston pandat
pienoiskuva|255x255px|Panda Ähtärin eläinpuistossa. Keväällä 2016 kerrottiin, että Ähtärin eläinpuisto saisi vuonna 2017 Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhla n kunniaksi isopandoja Kiinasta. Vuonna 2018 pandoja on luonnossa noin 2 020 ja tarhaolosuhteissa noin 400. Kiinan pandoja on lainassa Suomen lisäksi Australiassa, Belgiassa, Hollannissa, Itävallassa, Kanadassa, Ranskassa, Japanissa, Malesiassa, Singaporessa, Espanjassa, Taiwanissa, Thaimaassa, Britanniassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa. Ähtärin eläinpuiston ja Kiinan kansallisen pandahallinnon välinen 15-vuotinen sopimus pandojen vuokraamisesta allekirjoitettiin huhtikuussa 2017.
Pandat on luettu Suomessa tärkeäksi ulkopoliittiseksi hankkeeksi, ja niiden tuleminen Suomeen on mainittu tasavallan presidentti Sauli Niinistön ja Kiinan presidentin Xi Jinpingin yhteisymmärryksen tulokseksi. Kiinan ja Suomen valtioiden välisessä sopimuksessa ei varsinaisesti sovittu pandojen tuomisesta Suomeen, mutta se mahdollisti sen. Varsinainen sopimus pandojen sijoituksesta on Ähtärin eläinpuiston ja Kiinan villieläinten suojeluyhdistyksen (中国野生动物保护协会, China Wildlife Conservation Association, CWCA) välinen.
Pandat ovat (2017) nelivuotias urospanda Hua Bao ja kolmivuotias naaras Jin Baobao. Pandoille on Suomessa annettu nimet Pyry (uros) ja Lumi (naaras).
Pandatalo
Ähtärin pandataloa alettiin rakentaa helmikuussa 2017. Sisätila on noin 2 400 neliötä ja ulkopiha on noin 3 000 neliötä. Sisätilan olosuhdevaatimukset olivat haasteelliset, koska kyseessä on kasvihuonetyyppinen ilmasto. Sisäilman kosteudet oli tarkasti määritelty ja lämpötilat ovat tarkasti hallinnassa, jotta kasvillisuus pysyy kunnossa. Pandatalon kiipeilyalue on suunniteltu muistuttamaan paljon pandojen luonnollista ympäristöä. Se on pinnoitettu erikoismassalla, koska karhun uloste syövyttää betonia. Rakennuskokonaisuus sisältää myös lipunmyyntipisteen, ravintolan ja matkamuistomyymälän. Pandatalon viimeistely jatkui viimeiselle viikolle ennen pandojen saapumista. Rakennus maksoi 8,2 miljoonaa euroa. Investoinnin maksaa Ähtärin Eläinpuisto Oy. Ähtärin kaupunki yritti myöntää Eläinpuisto Oy:lle ensin kahdeksan miljoonan ja sitten 10 miljoonan euron lainantakaukset, mutta hallinto-oikeus kumosi kaupunginvaltuuston päätökset.
Historia
Lumeksi ja Pyryksi nimetyt pandat tuotiin Suomeen 18. tammikuuta 2018. Yksikään vakuutusyhtiö ei suostunut vakuuttamaan pandoja, joten Suomen valtio lupasi maksaa Kiinalle 2 miljoonan euron korvauksen, mikäli pandat menehtyisivät lennon aikana. Pandat joutuivat kuukauden karanteeniin ja olivat yleisön nähtävillä 17. helmikuuta alkaen. Pandatalo avattiin yleisölle helmikuussa 2018.
Eduskunta on avustanut Ähtärin eläinpuistoa 1,5 miljoonalla ja alkuvuodesta 2023 esitettiin lisätalousarviota kolmesta miljoonasta eurosta.
Vuonna 2023 maa- ja metsätalousministeriö esitti ja keskustalaisen valtiovarainministeri Annika Saarikon johtama valtiovarainministeriö hyväksyi lisätalousarvioesitykseen jopa viiden miljoonan euron tuen Ähtärin eläinpuistolle. Kun ehdotus herätti laajaa kritiikkiä, maa- ja metsätalousministeri Antti Kurvinen (kesk) veti ehdotuksensa pois. Sen jälkeen Ähtärin eläinpuisto ilmoitti aikovansa palauttaa pandat Kiinaan.
Marko Peltonen
Marko Peltonen on suomalainen pesäpalloilija. Peltonen pelasi Superpesistä kaudet 1993 ja 1998-2004. Hän edusti koko uransa Hyvinkään Tahkoa. Peltonen saavutti urallaan kaksi SM-mitalia: hopean kaudella 1999 ja pronssin kaudella 2002. Hän pelasi lyöjäjokerina. Peltonen pelasi urallaan 196 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hon löi 18 kunnaria ja 336 tavallista juoksua, toi 31 juoksua ja keräsi 597 kärkilyöntiä. Peltonen pelasi urallaan 58 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 107 tavallista juoksua, toi viisi juoksua ja keräsi 176 kärkilyöntiä.
Medon
Medon (, ”hallitsija”) oli miehen nimi antiikin Kreikassa:
Sublimaatio
Sublimaatio (lat. sub 'alla' + limen 'kynnys') eli jalostuminen (myös ylevöityminen) on psykologian ja erityisesti psykoanalyysin käsite. Sublimaatiolla tarkoitetaan vietin purkamista henkisen työn avulla: kielletyiksi koetut viettiyllykkeet muuntuvat sellaisiksi, että ne pääsevät tyydyttymään sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla. Käsite liittyy erityisesti Sigmund Freudin varhaiseen ajatteluun; hän piti kulttuuria ja taidetta vietin jalostumina.
Sublimaatiossa voidaan erottaa seuraavat vaiheet:
Esimerkiksi älyllistä uteliaisuutta voidaan pitää tirkistelyviettymyksen (skoptofilian) jalostumana.
Sublimaatio on tiedostumatonta, ja Anna Freud liitti sen puolustusmekanismien joukkoon. Sublimaatio edellyttää psyykkistä symbolitoimintoa, ja egon kehitys edellyttää sublimaatiota. Sublimaatio voi kohdistua vain niin sanottuihin esigenitaalisiin vietteihin.
Nykyään psykoanalyysissa sovelletaan mieluummin sitomisen käsitettä.
Pirttijärvi (Juupajoki)
Pirttijärvi on Pirkanmaalla Juupajoella Lylyn kylän lähellä Pirttikankaalla sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,9 metriä mpy. Järveen on johdettu suo-ojia eteläpuolen suolta ja sen laskuoja virtaa sen pohjoisrannasta kohti koillista ja Ala-Lylyjärveä.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa näkyy Pirttikankaan kylän olleen nykyistä vireämpi. Järven lähelle on merkitty kauppa ja jokin laitos. Peltomaita sijaitsi rantojen äärellä nykyistä enemmin. Rautatiestä haarautuu kolme haararataa soranottokuopille. Eteläinen suo oli ojittamaton vielä vuoden 1964 kartassa, mutta seuraavassa 1979 kartassa ne oli kaivettu nykyisenlaisiksi.
Otto Brusiin
Karl Otto Brusiin (2. kesäkuuta 1906 Helsinki – 31. lokakuuta 1973 Turku) oli merkittävä ja kansainvälisesti tunnustettu suomalainen oikeusfilosofi. Hän toimi muun muassa Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen dosenttina vuosina 1949–1955, Turun yliopiston roomalaisen oikeuden professorina ja myös valtiollisen poliisin päällikkönä lyhyen aikaa keväästä 1945 tammikuuhun 1946.
Nuoruus
Brusiinin vanhemmat olivat Harvialan kartanon omistaja Edmund Wilhelm Brusiin ja Elisabeth Eufrosyne Nyström. Kartano myytiin jo Otto Brusiinin lapsuudessa. Brusiin pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1924 ja lähti opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon ja valmistui sieltä 1929. Auskultoituaan Vaasan hovioikeudessa Brusiin siirtyi tutkijan uralle, ja hän suuntasi kiinnostuksensa oikeusteoriaan ja yleisten filosofisten kysymysten pohdintaan. Samalla aiemmin Kokoomukseen kuulunut Brusiin siirtyi poliittisesti vasemmalle mutta hän ei kuitenkaan sitoutunut mihinkään tiettyyn poliittiseen ryhmään. Brusiin liittyi myös Nuoren Voiman Liittoon 1931, ja vuonna 1934 hänestä tuli kirjailija Mika Waltarin johdolla toimineen Kerho 33:n johtokunnan jäsen. Kerho 33:n kautta Brusiin solmi yhteydet myös Tulenkantajiin.
Brusiin matkusti 1935 Ranskaan Pariisiin opintomatkalle, jonka aikana hän tutustui hermeneuttista filosofiaa edustavien italialaisten Benedetto Grocen ja Giovanni Gentilen tuotantoon sekä ranskalaisen oikeusteoreetikon Francois Genyn ajatuksiin. Hän sai myös vaikutteita Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin fenomenologisesta filosofiasta. Palattuaan Suomeen Brusiin ryhtyi kirjoittamaan väitöskirjaansa Tuomarin harkinta normin puuttuessa, joka valmistui vuonna 1938. Väitöstilaisuudessa 27. Huhtikuuta 1938 vastaväittäjänä toiminut Helsingin yliopiston roomalaisen oikeuden ja kansainvälisen yksityisoikeuden professori sekä lainopin ensyklopedian dosentti Elieser Kaila arvosteli voimakkaasti Brusiinin tutkimusta. Tämä arvostelu näyttää johtuneen poliittisista syistä, sillä Brusiin oli mielipiteiltään vasemmistolainen, kun taas Kaila oli kansallissosialistiseen Saksaan myönteisesti suhtautuva suomalaisugrilaisen heimoaatteen kannattaja. Vastaväittäjä esimerkiksi korosti Adolf Hitlerin nousseen valtaan täysin perustuslaillisessa järjestyksessä eikä kansallissosialistisen vallankumouksen kautta, kuten Brusiin asian oli esittänyt.
Bonnie Bryant
Bonnie Bryant on yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kirjasarjastaan Tallijengi (The Saddle Club).
Otto Brusiin
Nuoruus
Tämä kritiikki esti Brusiinia jatkamasta työtään Helsingin yliopistossa, ja hän palasikin Pariisiin, jossa hän ryhtyi valmistelemaan talous- ja kulttuurihistoriallisesti suuntautunutta tutkimustaan Työsuhde roomalaisessa oikeudessa. Toisen maailmansodan puhkeaminen pakotti Brusiinin palaamaan Suomeen ja sodan aikana hän toimi suojeluskuntajärjestön osastopäällikön apulaisena Suojeluskuntain Yliesikunnan hallinnollisella osastolla.
Bonnie Bryant
Bryant syntyi ja varttui New Yorkissa. Lapsena hän vietti kesät Massachusettsissa, missä hän pääsi tutustumaan hevosiin. Bryant suoritti yliopisto-opinnot Wisconsinin Appletonissa, minkä jälkeen hän muutti takaisin New Yorkiin. Työnsä lastenkirjallisuuden parissa Bryant aloitti työskentelemällä kirjakustantamossa. Vuonna 1986 Bryantia pyydettiin kirjoittamaan kirjoja "tytöistä ja hevosista". Tästä sai alkunsa Tallijengi-sarja. Sen ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1988. Sarjasta ilmestyi 1990-luvun alkupuolella muutama osa suomeksi Kariston kustantamana sarjanimellä ”Tallikaverit”. 2000-luvulla sarjaa on julkaistu Suomessa Pollux-hevoskerhon (nykyään nimeltä Penny & Friends) kautta.
Otto Brusiin
Aika Valpossa
Jatkosodan jälkeen Brusiin toimi Etsivän keskuspoliisin ja valkoisen Valpon toimintaa ja väärinkäytöksiä tutkineen komitean puheenjohtajana ja oli myös jäsenenä Valtiollisen poliisin uudelleenjärjestämistä pohtineessa Sukselaisen komiteassa.
Brusiin suostui Punaisen Valpon päälliköksi. Hänet nimitettiin virkaan huhtikuussa 1945 Paasikiven kolmannen hallituksen astuessa virkaansa. Valpon ylimääräisenä osastopäällikkönä toimi SKP:n puheenjohtaja Aimo Aaltonen. Brusiinin kaudella Valpon entistä henkilökuntaa erotettiin ja tilalle palkattiin uutta väkeä, joista monet tulivat SKDL:ää ja SKP:tä lähellä olevista piireistä. Valpon henkilökunnan poliittista jakautumista on kuitenkin vaikea päätellä, koska monet henkilökunnan jäsenet eivät ilmoittaneet poliittista kantaansa tai kertoivat vain olevansa "demokraatteja". Monet uudesta henkilökunnasta olivat syyllistyneet aikaisemmin sotilasrikoksiin tai poliittisiin rikoksiin; pienempi joukko myös muihin rikoksiin, kuten kavalluksiin ja petoksiin. Brusiinin mielestä sotaa edeltäneenä aikana valtiollisiin rikoksiin syyllistyminen ei ollut este Valpon virkoihin nimittämiseen; hän oli kuitenkin huolissaan uuden henkilökunnan kokemattomuudesta. Valpon suorittamaa poliittisten ryhmien valvontaa ja kortistointia muutettiin Brusiinin kaudella niin, että se kohdistui pääosin oikeistolaisiin piireihin. Myös joitain SKP:n piirissä toimivia väkivaltaa suosivia ryhmiä seurattiin edelleen.
Brusiin huomasi pian, että virkaan suostuminen oli virhe. Hän perusteli myöhemmin suostumistaan sillä, että kun T. M. Kivimäki tyrmäsi hänen dosenttihakemuksensa, hän suostui katkeroituneena. Toisaalta Brusiin oli perheellinen mutta työtön. Brusiin piti Valpoa virheenään ja katui, ettei eronnut heti. Ihanteellisena ihmisenä hän ei tajunnut, millaiset reunaehdot virassa oli. Hän erosi tehtävästään jo tammikuussa 1946 osittain kokemattoman henkilökunnan aiheuttamien ongelmien takia, jotka myöhemmin vielä kärjistyivät. Vuonna 1947 eduskunnan oikeusasiamies määräsi tutkintansa jälkeen Turun hovioikeuden kanneviskaalin nostamaan syytteet Brusiinia ja useita hänen Valpossa toimineita alaisiaan vastaan. Heidät tuomittiin 1949–1951 Turun hovioikeudessa ja korkeimmassa oikeudessa taitamattomuudesta ja huolimattomuudesta tehdyistä virkavirheistä sakkorangaistuksiin ja maksamaan korvauksia. Myös Valpo lakkautettiin sen toimintaa tutkineen Ahlbäckin komitean suosituksesta, ja sen tilalle perustettiin vuoden 1948 lopussa suojelupoliisi.
Toiminta virkamiehenä
Valposta lähdettyään Brusiin toimi vähän aikaa virkamiehenä sisäasiainministeriössä, oli sitten Hella Wuolijoen johtaman Yleisradion palveluksessa ja myöhemmin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran lehdessä ensin toimitussihteerinä ja lopuksi päätoimittajana Jarno Pennasen jälkeen. Brusiin jatkoi myös tutkimustyötään julkaisten useita artikkeleita ja valmisteli 1949 julkaistua saksankielistä monografiaa Über die Objektivität der Rechtsprechung. Brusiinin kausi SNS-lehden päätoimittajana päättyi kuitenkin, kun hän keväällä 1948 tekemänsä Neuvostoliiton matkan jälkeen piti kriittisen esitelmän maan oloista Kerho 33:n tilaisuudessa.
Yliopistoura
Brusiinin ura ei kuitenkaan lähtenyt nopeaan nousuun. Hän toimi vuodesta 1952 apulaisprofessorina ja sai lopulta tieteellisestä työstään saamiensa ulkomaisten tunnustusten avulla vakinaisen apulaisprofessuurin 1955. 1950-luvun alussa Brusiin perusti Theoria Iuris -nimisen tutkijapiirin. Brusiin oli myös kirjeenvaihdossa ulkomaisten tutkijoiden kanssa ja oli jäsenenä monissa kansainvälisissä tieteellisissä seuroissa; hänet nimitettiin 1957 kansainvälisen oikeus- ja yhteiskuntafilosofisen yhdistyksen (Internationale Vereinigung für Rechts- und Sozialphilosophie) ensimmäiseksi varapresidentiksi.
Vuonna 1960 Brusiin nimitettiin ainoana hakijana Turun yliopiston yleisen oikeusopin professoriksi. Tätä virkaa Brusiin hoiti kesäkuuhun 1973, jolloin hän jäi eläkkeelle. Turun vuosinaan Brusiinin kiinnostus alkoi suuntautua oikeushistoriaan erityisesti oikeustieteen oppi- ja aatehistoriaan.
Useat yliopistot järjestävät Otto Brusiinin mukaan nimettyjä oikeustieteellisiä luentosarjoja.
Erving Goffman
Erving Goffman (11. kesäkuuta 1922 Alberta – 19. lokakuuta 1982 Philadelphia) oli kanadalaissyntyinen sosiologi ja kirjailija, joka työskenteli enimmäkseen Yhdysvalloissa.
Goffman on tunnettu kuvauksistaan sosiaalisen vuorovaikutuksen luonteesta ja sen evidentiaalisuudesta sekä sosiaalisesta läsnäolosta. Hän käytti useissa teoksissaan dramaturgista lähestymistapaa ja kuvasi sosiaalista kanssakäymistä itsensä esittämisenä. Goffmanille ihmisen identiteetti ei ollut pysyvä, vaan alati muuttuva.
Ura
Juutalaissyntyinen Goffman suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Toronton yliopistossa Kanadassa vuonna 1945 pääaineenaan sosiologia ja antropologia. Tämän jälkeen hän siirtyi Chicagon yliopistoon Yhdysvaltoihin, jossa hän väitteli tohtoriksi sosiologiasta vuonna 1953. Lisäksi Goffman suoritti lakitieteen tohtorin arvon Manitoban yliopistossa 1976. Hän kävi opintomatkoilla Skotlannissa ja Falklandinsaarilla. Yhdysvalloissa Goffman suoritti tutkimustyötä Bethesdassa Marylandissa ja pääkaupungissa Washingtonissa.
Vuonna 1979 Goffman sai heprean kirjallisuuden professuurin Chicagon yliopistossa. Chicagon yliopisto oli tunnettu sosiaalisen interaktionismin koulukunnastaan, jonka piirissä esimerkiksi G. H. Mead on työskennellyt. Goffman sai vaikutteita myös koulukunnan etnografisesta tutkimusotteesta sekä etnometodologiasta. Urallaan Goffman toimi myös sosiologian professorina Berkeleyn ja Pennsylvanian yliopistoissa. Hän oli myös 1980-luvun alussa ennen kuolemaansa American Sociological Associationin puheenjohtajana. Goffman on tuotannollaan vaikuttanut suuresti sosiologiaan, sosiaalipsykologiaan, antropologiaan ja myös kielitieteeseen.
Goffmanin ajattelu
Goffmanin tuotantoa kuvataan usein mikrososiologiaksi, sillä hän on keskittynyt kuvaamaan ihmisten välistä välitöntä vuorovaikutusta eli niin sanottua sosiaalista läsnäoloa. Suomessa mikrososiologia on usein käsitetty sosiaalipsykologian osa-alueeksi. Goffman oli uransa aikana hyvin tuottoisa ja julkaisi 11 teosta. Teoksille ominaista on eräänlainen jatkuvuus – teoksissa käsiteltiin samoja aiheita käsitteitä hioen ja uudistaen. Aineistonaan hän käytti usein erilaisia muistelmia, kaunokirjallisuutta, käytösoppaita, antropologisia tutkimuksia ja yleisesti sosiaalisen maailman tuotoksia sekä omia havaintojaan arkielämästä.
Keskeiset teokset
”The presentation on self in everyday life” (1959) teoksessaan Goffman esittää sosiaalisen vuorovaikutuksen teatterina, jossa itsestä esitetään ja ylläpidetään haluttua vaikutelmaa muille. Keskeisenä pidetään vaikutelmanhallintaa ja roolissa pysymistä. Teoksessa Goffman muotoili myös minuuden teoriaa. Teoksessa minä nähdään manipuloivana oman edun tavoittelijana. Myöhemmin Goffman tarkensi minuuden käsitettään.
”The Interaction Order”-artikkelissaan (1983) Goffman kuvaa kuinka sosiaalisella vuorovaikutuksella on sääntönsä, jotka pätevät pitkälti kaikissa tilanteissa kontekstista riippumatta. Nämä säännöt koskevat esimerkiksi puheenvuorojen vaihtumista, puhuttelua ja fyysisen etäisyyden säätelyä. Hän kutsuu näitä yleisesti nimellä vuorovaikutusjärjestys, joka perustuu jaettuihin ja hyväksyttyihin normeihin ja konventioihin.
Artikkelissaan ”On face work” (1955) Goffman tuo esiin kasvotyön käsitteen. Hänen mukaansa vuorovaikutuksessa oleellista on siihen osallistuvien molemminpuolinen kasvojen suojelu (kasvotyö). Vuorovaikutus on siis yhteistä työtä, jossa dramaturgian käsittein pyritään viemään roolit ja esitys onnistuneesti läpi. Goffman korostaa myös kasvotyön universaalia luonnetta. Teoksessa Frame Analysis (1974) on Goffmanin laajin teos ja siinä korostetaan sitä, että vuorovaikutus tapahtuu aina jossain merkitysjärjestelmässä eli kehyksessä, jota ilman tilannetta olisi mahdotonta ymmärtää. Kehyksen muututtua esimerkiksi puheet ja teot tulkitaan eri lailla. Vuorovaikutuksessa kehystä ylläpidetään valikoivalla havainnoimisella. Goffman on erotellut toisistaan luonnolliset ja sosiaaliset kehykset. Luonnollisilla kehyksellä tarkoitetaan tahdosta riippumattomia tapahtumia ja sosiaalisilla puolestaan ihmisten ylläpitämiä kehyksiä.
Teoksessa ”forms of talk” Goffman lähestyy kielitieteitä. Hän käsittelee puhujan ja kuulijan monimutkaisia rooleja vuorovaikutuksessa, jotka voivat vaihdella tilanteen mukaan (esim. tekijä, esittäjä, toimeksiantaja/varsinaiset kuulijat, muut kuulijat). Goffmanin erottelemia rooleja on hyödynnetty vuorovaikutustilanteiden analyysissa.
Muita Goffmanin teoksia ovat mm. Asylums vuodelta 1961 (osin suomennettu vuonna 1969 nimellä Minuuden riistäjät – tutkielma totaaleista laitoksista) sekä Frame Analysis 1974. Goffman oli hyvin perehtynyt muun muassa henkilöiden toimintaan rajoitetuissa oloissa kuten vankiloissa, mielisairaaloissa, vanhainkodeissa ja lastenkodeissa.
Hamarin tuomiokirkko
thumb|300px|Hamarin tuomiokirkko. Hamarin tuomiokirkko on tuomiokirkko norjalaisessa Hamarin kunnassa, Hedmarkin läänissä. Se on muodoltaan pitkäkirkko, ja se edustaa yksinkertaista hollantilais-romaanista tyyliä. Sen on suunnitellut saksalaissyntyinen arkkitehti Heinrich Ernst Schirmer. Kirkkorakennus valmistui vuonna 1866. Sitä on restauroitu 1920-luvulla, ja sisäpuolella on tehty muutostöitä vuosina 1952-1954.
Tarina vailla loppua
Tarina vailla loppua on Michael Enden alun perin vuonna 1979 ilmestynyt nuortenkirja. Kirjassa on erikoista sen typografinen ulkoasu: suomalaisessa painoksessa teksti on painettu osaksi punaisella ja osaksi vihreällä fontilla. Tämän lisäksi jokainen luku alkaa suurella, koko sivun peittävällä anfangilla.
Juoni
Kirja kertoo kymmenvuotiaasta Bastianista, jolla on vaikeuksia koulussa ja kotona. Eräänä sateisena marraskuun päivänä Bastian varastaa antikvariaatista vanhan kirjan nimeltä Tarina vailla loppua ja piiloutuu koulun ullakolle lukemaan. Huomaamatta hän joutuu mukaan kirjan tapahtumiin, ja satuolentojen kansoittamaan Fantaasiaan, elämänsä seikkailuun.
Sovitukset
Kirjan pohjalta on tehty elokuvat Päättymätön tarina (Die Unendliche Geschichte, 1984), Päättymätön tarina II - seuraava luku (The NeverEnding Story II: The Next Chapter, 1990) ja Päättymätön tarina III (The NeverEnding Story III: Escape from Fantasia, 1994).
Kirjan pohjalta on tehty myös animoitu televisiosarja The NeverEnding Story vuonna 1995 ja kanadalainen televisiosarja Päättymättömän tarinan seikkailut vuonna 2001.
Simon Sundström
Simon Sundström (s. 4. helmikuuta 1998 Ruotsi) on ruotsalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Parhaan menestyksen hän on saavuttanut 3000 metrin estejuoksussa.
Simon Sundström esiintyi ensi kerran kansainvälisillä kentillä vuoden 2015 nuorten MM-kisoissa Kolumbian Calissa lajinaan 2 000 metrin estejuoksu. Hän putosi tällöin jo alkuerissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa Italian Grossetossa ja eteni loppukilpailuun sijoittuen kuudenneksi. Vuonna 2019 käytiin alle 23-vuotiaiden EM-kisat Ruotsin Gävlessä, joissa hän nousi palkintopallille sijoittuen pronssille.
Kanadan Grand Prix 1968
Kanadan Grand Prix 1968 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. syyskuuta 1968 Mont-Tremblant -radalla. Kilpailun voitti Denny Hulme, jolle voitto oli kauden toinen.
Simon Sundström
Sundström saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden 3 000 estejuoksussa kaudella 2019. Kausilla 2020 ja 2021 hän uusi mestaruutensa. Hän voitti 10 000 metrin Ruotsin-mestaruuden 2022. Hän juoksi kesäkuun alussa 2021 ennätyksekseen 8.21,50 Espanjan Huelvassa, jolla ajalla hän on nousi Ruotsin kaikkien aikojen 3 000 esteiden tilastossa viidenneksi ja samalla alitti myös Tokion olympialaisten valintarajan. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui estejuoksun alkuerissä. Hän karsiutui estejuoksun alkuerissä myös Münchenin EM-kilpailuissa 2022.
Rajaletto
Rajaletto on asumaton saari Simon kunnan edustalla Perämerellä. Se sijaitsee rantamatalikolla Ykskuusen ja Simoniemen välisellä vesialueella Simoniemen ja Viantienjoen suiston länsipuolella. Saarta erottaa mantereesta kapea Rajaletonsalmi.
Saaren kasvillisuus muodostuu pääasiassa lehtipuulajikkeista, kuten koivusta ja leppäpensaikoista. Saaren rannat ovat pääasiassa kivikkoisia ja sitä ympäröivät karikot. Saaren pohjoisin kärki on avokalliota.
Opettaja
pienoiskuva|Japanilainen opettajainhuone. Opettaja on opetusta antava henkilö. Tavallisimmin opettaja toimii jossain oppilaitoksessa.
Opettaja opettaa oppilaita tai oppilasta jonkin tutkinnon, ammatin tai pätevyyden suorittamiseksi tai tietyn kouluvaiheen läpäisemiseksi. Opettajille on erilaisia koulutuksia ja useimmilla aloilla tämä merkitsee kasvatustieteellistä koulutusta, mutta esimerkiksi kotiopetusta musiikin instrumenttiin tai hengellistä opetusta voi antaa ilman koulutustakin.
Opettajat muodostavat pääosan kaikkien koulujen ja oppilaitosten henkilökunnasta. Lisäksi erityisesti aiemmin on ollut myös kotiopettajia, jotka käyvät oppilaan kotona opettamassa heitä, mutta tällainen opetusmuoto on kalleutensa vuoksi jäänyt kansanopetuksen yleistyessä syrjään, vaikka sitä edelleen esiintyy vähäisessä määrin.
Opettajan tehtävänä on Opetusalan ammattijärjestön määritelmän mukaan tukea ja edistää lasten, nuorten ja aikuisten oppimista ja osaamisen kehittymistä sekä tukea yksilöiden kasvua itsenäisiksi ja vastuullisiksi yhteiskunnan jäseniksi, joilla on tarvittavat tiedot ja taidot toimia muuttuvissa toimintaympäristöissä.
Kuva opettajasta muuttuu historiallisesti
Käsitykset opettajan ominaisuuksista ja opettajuuteen kohdistuvat odotukset ovat historiallisesti muuttuvia ja heijastelevat ympäröivän yhteiskunnan arvostuksia.
Opettaja nähtiin erityisesti aiemmin, Suomessa vielä 1950-luvulla, mallina ja hyvänä esimerkkinä oppilailleen ja muille yhteisön jäsenille. Oppilaskeskeisyyden korostuessa myös kuva opettajasta vähitellen muuttui. Opettajuudessa alettiin painottaa mallina olemisen ohella ja sijasta opetuksen laatua ja opettamisen taitoa.
1970-luvun Suomessa opettaja oli, vallitsevia tieto- ja viestintäkäsityksiä myötäillen, sisältöjen osaaja, joka kykeni välittämään hallitsemansa vakiintuneet käsitteet ja tiedot oppilaille. Opetuksen samansisältöisyyttä korostettiin, vaikka alettiin hyväksyä oppilaiden erilaisuus. 1970-luvun puolivälissä tehdyssä tutkimuksessa ihanneopettaja kuvattiin läheiseksi, toverilliseksi, oikeudenmukaiseksi ja johdonmukaiseksi.
1980-luvulla käsitykset tiedosta alkoivat muuttua ja myös opettajuuteen liitettiin uudenlaisia ominaisuuksia. Alettiin korostaa omien käsitysten arviointikykyä, reflektiivisyyttä.
Vuoden 1994 peruskoulun opetussuunnitelmassa korostetaan opettajien asiantuntijuuden hyödyntämistä. Samanaikaisessa tutkimuksessa havaittiin opettajaopiskelijoiden painottavan opettajuuden laaja-alaisuutta ja mahdollisuutta liittää omia kiinnostuksia osaksi opettajuutta. Oppilaiden suuntaan opettaja nähtiin ohjaajana ja ystävänä.
Opettajat Suomen eri oppilaitoksissa
Suomen opettajien koulutustaso on poikkeuksellinen maailmassa, sillä harvassa maassa opettajilta vaaditaan ylempää korkeakoulututkintoa. Suomen PISA-menestyksen taustalla onkin katsottu vahvasti vaikuttavan opettajien korkea koulutustaso.
Varhaiskasvatus
Varhaiskasvatuksen opettaja työskentelee 1–6-vuotiaiden lasten opettajana päiväkodissa tai päiväkodin johtajana. Lisäksi varhaiskasvatuksen opettajien työympäristönä voi olla kuntien sosiaalitoimisto (perhepäivähoidon ohjaaja) tai peruskoulu (esiopettaja).
Varhaiskasvatuksen opettaja vastaa päiväkodin kasvatus- ja opetustyöstä. Työn tavoitteena on tukea ja ohjata lapsen kasvua ja kehitystä. Varhaiskasvatuksen opettaja vastaa lapsen ja lapsiryhmän tarpeisiin soveltuvan varhaiskasvatussuunnitelman tekemisestä ja toteuttamisesta.