cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manuel I Komnenos
Perintö
Bysantin valta oli vaikuttava, kun vuonna 1180 Manuel, joka oli juuri juhlistanut poikansa Aleksios II:n kihlausta Ranskan kuninkaan tyttären kanssa, menehtyi. Kiitos Aleksioksen, Johanneksen ja Manuelin harjoittaman diplomatian ja sotaretkien, oli keisarikunta voimissaan suuri, taloudeltaan hyvinvoiva ja rajoiltaan turvallinen, mutta sillä oli myös vakavia ongelmia. Bysantin hovi esimerkiksi tarvitsi vahvan johtajan pysyäkseen kasassa, ja Manuelin kuoltua valtakunnan vakauden suurin uhka piilikin sen sisäpuolella. Eräät keisarikunnan vihollisista odottivat vain tilaisuuttaan sen rajojen takana, tätä tekivät etenkin Anatolian turkkilaiset, joita Manuel ei ollut lopullisesti kyennyt lyömään, sekä Sisilian normannit, jotka olivat jo useita kertoja yrittäneet mutta epäonnistuneet Bysantin valtauksessa. Jopa venetsialaiset, jotka olivat Bysantin tärkeimpiä liittolaisia lännessä, kantoivat kaunaa keisarikunnalle Manuelin kuoleman aikoihin. Tilanne olisi vaatinut Manuelilta vahvan seuraajan, joka olisi kyennyt turvaamaan valtakunnan rajat ulkoisilta uhilta sekä kartuttamaan loppuunkäytettyjä valtion varantoja. Mutta Manuelin poika oli alaikäinen, ja hänen epäsuosiossa ollut sijaishallituksensa koki lopun väkivaltaisessa vallankaappauksessa. Seuraajan löytymisen vaikeus heikensi dynastian jatkuvuutta ja vakautta, joista Itä-Rooma oli tullut riippuvaiseksi.
Kulloon kartano
Kulloon kartano (ruots. Kullo gård) on Porvoossa Kulloon kylässä sijaitseva kartano.
Kartanon historia alkaa vuodesta 1613 kun kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti Kulloon kylästä viisi tilaa Torsten Stålhandsken velipuolelle rakuunaupseeri Lydik Mattsonille, aateloituna Grönfält. Grönfält osti sitten vielä kuudennen tilan samasta kylästä ja rakennutti Kulloon joen suulle Stenkullan säteritilan. Myöhemmin kartanon omistivat Grönfältin poika Kristian ja hänen jälkeensä tytär Anna. 1660-luvulla kartano oli amiraali Lorentz Creutzin omistuksessa, Creutz omisti myös lukuisia muita kartanoita Suomessa. Creutz kunnosti kartanon ja antoi sille sen nykyisen nimen. Creutz hukkui vuonna 1676 meritaistelussa Öölannin lähellä ja kartano siirtyi hänen tyttärelleen Helenalle. Vuonna 1683 valmistui uusi ns. karoliinista pohjakaavaa edustanut päärakennus.
Isovihan jälkeen Kulloon kartanon omisti kenraalimajuri Johan Stiernschantz kuolemaansa saakka 1728. Stiernschantzin pojanpoika majuri Johan Gustaf luovutti vuonna 1786 kartanoon apelleen everstiluutnantti Abraham de Freselle ja sai vastineeksi hänen komppanianpäällikön paikkansa Viaporin linnoituksesta. Vuonna 1796 uudeksi omistajaksi tuli Viaporin komendanttisihteeri Johan Fredrik Eneberg, joka rakennutti vuonna 1798 kartanoon uuden kolmikerroksisen mansardikattoisen päärakennuksen. Vuonna 1815 kartanon osti porvoolainen kauppias Jacob Othmanin, joka antoi kartanon nimeksi Jacobsberg. Kartano oli Othmanin jälkeläisten hallussa vuoteen 1910 saakka jolloin sen osti arkkitehti Carl Frankenhaeuser. Kartano on nykyisin Frankenhaeuserin perillisten hallussa.
Kartanon nykyinen päärakennus on kaksikerroksinen ja edustaa klassillista tyyliä. Sen suunnitteli kartanon omistanut arkkitehti Carl Frankenhaeuser ja se on rakennettu 1912–1914. Päärakennuksen säterikatto on katettu mustiksi poltetuilla kattotiilillä. Muihin kartanon rakennuksiin kuuluu 1700- ja 1800-luvuilta peräisin olevia hirsirakenteisia työväenasuntoja ja talousrakennuksia sekä 1900-luvun alussa rakennetut talli, työväenasuinrakennus ja nk. maitokamari. Kartanon yhdessä lisärakennuksessa toimii Butiken på Landet-vaatekauppa ja kartanon mailla on myös golf klubi.
Aiheesta muualla
60.33667°N, 25.50917°W
Settimo San Pietro
Settimo San Pietro on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 6 755 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 23,29 neliökilometriä. Se sijaitsee 70 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Volvo S40 ja V40
Volvo S40 ja V40 (1995–2004)
Sedan-korinen S40 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 1995, farmarimalli V40 joulukuussa Bolognan autonäyttelyssä. Se oli nuorekas niin sanottu ”elämäntapafarkku”, eli autoa ei ollut ensisijaisesti suunniteltu mahdollisimman suuri tavaratila mielessä. Autot oli kehitetty yhteistyössä Mitsubishin kanssa, ja ne valmistettiinkin Mitsubishi Carisman kanssa samalla linjalla Alankomaissa. Turvallisuuteen oli Volvon tapaan kiinnitetty paljon huomiota, jonka ansiosta S40/V40 oli vuonna 1997 keskiluokan turvallisin auto Euro NCAP -kolaritestissä neljän tähden tuloksellaan.
vasen|pienoiskuva|Volvo V40 S40:ssä ja V40:ssä oli uudentyyppiset nelisylinteriset moottorit, jotka kuuluivat samaan sarjaan kuin 850:n ja 960:n viisi- ja kuusisylinterisetkin. Valikoiman muodostivat aluksi 1,8- (115 hv) ja 2,0-litraiset (137 hv) bensiinimoottorit. Dieselmoottorina oli Renault’n 1,9-litrainen (90 hv). Alkuvuodesta 1997 mallistoa täydensi 1,6-litrainen (105 hv) bensiinimoottori, samana kesänä 1,9-litrainen T4 (200 hv) ja vuoden lopussa matalapaineturbo 2,0 T (160 hv).
Perusvarustukseen kuului kolme turvatyynyä (matkustan etuturvatyyny lisävaruste), SIPS-järjestelmä, ABS-jarrut, keskuslukitus, lukuvalot, lämmitettävät peilit, takaistuimen keskikyynärnoja sekä 1,6-litraista lukuun ottamatta etuistuinten korkeuden- ja ristiseläntuen säätö. Verhoiluksi sai joko plyysin tai osittaisen nahkaverhoilun. Täysnahkaverhoilu oli lisävarusteena. T4:ssä oli normaalin varustuksen lisäksi 16 tuuman pyörät, luistonesto, manuaali-ilmastointi ja jäykempi jousitus, vaikkakin normaali jousitus oli jo itsessään säädetty melko kovaksi. Comfort 1 -paketin mukana sai luistoneston, ajotietokoneen, sähköikkunat eteen ja taakse, sähköpeilit sekä puujäljitelmäkoristeet. Comfort 2 -paketissa oli lisäksi manuaali-ilmastointi. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2000) Volvo S40. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2000) Volvo V40. Ensimmäiset pienet alustamuutokset ja äänieristyksen parannukset tehtiin jo tammikuussa 1997. Suurempi uudistus tuli kuitenkin vuonna 1999, jolloin etusäleikköön tuli uusi Volvo-logo ja sisällä mittaristo sekä ajotietokoneen näyttö kokivat muutoksia. Perusverhoiluksi tuli halvempi Scandic-plyysi ja saataville tuli neljä uutta ulkoväriä. Vakiovarustelu täydentyi sähköikkunoilla edessä ja sähköpeileillä. Comfort-paketteihin lisättiin vakionopeudensäädin ja etusumuvalot. Luistonesto siirtyi uuteen Plus-pakettiin. Muiden mallien tapaan saataville tulivat Design-paketit, joiden mukana sai esimerkiksi nahkaverhoilun verrattain edulliseen hintaan.
Mallivuodelle 2002 tuli saatavaksi uusia Design-paketteja. Samalla 2,0 T:hen sai automaattivaihteiston ilman lisähintaa ja suurempien moottorien lisähinnat puolittuivat.
Elokuussa 2002 tuli toinen kasvojenkohotus, jolloin kromattu etusäleikkö vaihtui mustaan ruudutettuun. Korinväriset puskuri- ja kylkilistat sekä mustapohjaiset ajovalot sai lisävarusteena. Mittarit ja ohjauspyörä muuttuivat samanlaisiksi kuin S60:ssä. Peruskangas vaihtui uuteen, samoin kuin koko värivalikoima hopeaa lukuun ottamatta.
Viimeinen uudistus oli maaliskuussa 2003 esitellyt mallisarjan päättävät Classic-mallit, joihin kuului nahkaverhoilu, manuaali-ilmastointi, ajotietokone, puujäljitelmäkoristus, 15 tuuman kevytmetallivanteet, vakionopeudensäädin, etusumuvalot ja CD-soitin. Classic-malleja myytiin aina huhtikuuhun 2004 saakka, vaikka uusi sukupolvi oli tullut markkinoille jo vuoden alussa.
Ruusun nimi
Ruusun nimi on vuonna 1980 ilmestynyt Umberto Econ kirjoittama dekkarimuotoinen romaani. Kirjan tapahtumat sijoittuvat keskiajalle vuoteen 1327, kuvitteelliseen italialaiseen luostariin. Teoksen on suomentanut Aira Buffa, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1983.
Romaani sai osakseen maailmanlaajuisen suosion, ja se käännettiin kymmenille kielille. Murhamysteerin suosiota ei haitannut teoksen vaikea ja tiivis sisältö. Eco tuo kansanomaistettuna esiin semiologiset näkemyksensä ja teoriansa kielestä, samat joita hän oli opettanut Torinon yliopistossa.
Kirja kuvaa 1300-luvun luostarielämää hyvin pikkutarkasti. Tapahtumat sijoittuvat benediktiiniläisluostariin aikana, jolloin benediktiinien ja fransiskaanien välillä oli suuria ristiriitoja. Kirja valaisee keskiajan kristinuskossa vallinneita jännitteitä: uskonnollista köyhyyttä korostaneet fransiskaanit olivat katolisen kirkon vallalle suurempi uhka kuin monet harhaoppiset lahkot, kuten apostolici ja dolcinolaiset, joita tuona aikana myös oli paljon. Jos kirkko olisi seurannut fransiskaaneja, sen olisi tullut luopua rikkauksistaan ja maaomaisuuksistaan, jolloin se olisi menettänyt valtansa. Osa kirjassa esiintyvistä henkilöistä, kuten inkvisiittori Bernardo Gui ja minoriitti Michele da Cesena, ovat todellisia historiallisia henkilöitä.
Juoni
Fransiskaanimunkki William Baskerville matkustaa yhdessä oppipoikansa Adso Melkin (nimetty benediktiiniluostari Stift Melkin mukaan) kanssa luostariin, jossa on tapahtunut murha. William, joka omaa hyviä päättelykykyjä, alkaa Adson kanssa tutkia murhaa ja pian lisää uhreja alkaa tulla. He tajuavat, että tapahtumaketjuun liittyy myös luostarin sokkelomainen kirjasto, johon vain harvalla on munkilla pääsy. Tutkimuksien aikana he kohtaavat inkvisition ja karmivat naurut, jota kirjastosta kantautuu. William ja Adso tajuavat, että luostari kätkee sisäänsä salaisuuksia, joita he eivät olisi odottaneet.
Taustaa ja viittauksia
William Baskervillen nimi vihjaa sekä toiseen kuvitteelliseen mestarietsivään Sherlock Holmesiin Arthur Conan Doylen tarinan Baskervillen koira kautta että Vilhelm Occamilaiseen, joka kehitti Occamin partaveitsen loogisen periaatteen, jonka mukaan selityksistä tulisi aina valita yksinkertaisin joka kattaa kaikki tosiasiat. Williamin apulaisen Adson nimi puolestaan on sanaleikki sekä Galileo Galilein dialogista, jossa esiintyy henkilö Simplicio (Adso = ad Simplicio, ”Simpliciolle”), että Sherlock Holmesin apulaisesta tohtori Watsonista.
Yhdellä tasolla kirja on selonteko skolastisesta menetelmästä, joka oli hyvin suosittu 1300-luvun filosofiassa. William esittelee deduktiivisen päättelyn voimaa, erityisesti syllogismeja. Hän kieltäytyy hyväksymästä selitykseksi yksinkertaista demonien riivattuna olemista, vaikka demonologia oli keskiajan katolisessa maailmassa suosittu selitys. Apotti puolestaan on sitä mieltä, että luostari elää viimeisiä päiviä ennen Kristuksen toista tulemista. Myös tätä aihetta käsitellään kirjassa laajasti. William osoittaa empiirisillä kyvyillään, että kyse on jostain paljon maallisemmasta. Hän pitää mielensä avoimena, kerää faktoja ja havaintoja, seuraa puhdasta intuitiotaan ja hyödyntää dialektista metodia. Hän tekee näin päätöksiä siitä, mitä hänen tulisi tutkia, aivan kuin skolastikko tekisi. Tarina näyttää myös, kuinka tärkeää on olla valmiina muuttamaan mieltään kun faktat muuttuvat tutkimuksen kuluessa. Vaikka Williamin teorisoidut ratkaisut eivät aina käy yhteen todellisten tapahtumien kanssa, hän ei kykenisi ratkaisemaan luostarin mysteereitä ilman niitä.
Kuten Econ teokset yleensäkin, myös Ruusun nimi sisältää oppineita viittauksia. Sokea kirjastonhoitaja Jorge Burgoslainen on sanaleikki argentiinalaisesta kirjailijasta Jorge Luis Borgesista, joka on vaikuttanut Ecoon suuresti. Borges oli sokea viimeisinä vuosinaan, ja hän oli Argentiinan kansalliskirjaston hoitaja. Hänen novellinsa Baabelin kirjasto on vaikuttanut Econ kirjan salaiseen kirjastoon. Eco vietti jonkin aikaa Toronton yliopistossa kirjoittamassa kirjaa. Kirjassa esiintyvän kirjaston portaat muistuttavat Robarts Libraryn portaita. Kirjassa on kauttaaltaan useita latinankielisiä lainauksia, osa aitoja ja osa keksittyjä. Kirjassa keskustellaan Aristoteleen filosofiasta ja muun muassa islamilaisten filosofien kirjoittamista kommentaareista, sekä millenaristisista harhaopeista kuten fraticelleistä. Kirjassa viitataan useisiin filosofeihin, moniin anakronistisesti, kuten muun muassa Ludwig Wittgensteiniin.
Kirjassa kuvatun luostarin esikuvana on ollut Sacra di San Michelen luostari Piemontessa.
Eco oli tunnettu semiootikko, jonka oppilaat hyödyntävät hänen teoksiaan mielellään pyrkiessään selittämään tieteenalaansa. Econ kertomatyylille olivat tyypillisiä tarinat tarinoiden sisällä, faktojen ja fiktion sekoittaminen sekä tarkoituksellinen kielellinen epämääräisyys. Ratkaisu kirjan keskeisimpään murhamysteeriin löytyy Aristoteleen komediaa käsittelevästä teoksesta. Se on mahdollisesti ollut osa hänen Runousoppiaan, jonka tekstiä ei kuitenkaan ole säilynyt. Eco kuvaa silti sen sisältöä monipuolisesti, ja hänen henkilöhahmonsa reagoivat siihen ajalleen ominaisesti. Vaikka kirjan sisältö ja reaktio on kuvattu realistisesti, se perustuu paljolti Econ oppineisiin arvauksiin ja mielikuvitukseen. Kirjasta on käytännössä mahdotonta erottaa kaikkia historiallisia faktoja fiktiosta.
Vaikutukset
thumb|100px|Suomalaisen taskukirjapainoksen kansikuva. Myöhemmin Ruusun nimen kaltaisia kirjoja, jotka yhdistävät eurooppalaista kulttuurihistoriaa jännityskertomukseen, ovat kirjoittaneet muun muassa Arturo Pérez-Reverte ja Dan Brown.
Elokuva
Ruusun nimestä tehtiin elokuva vuonna 1986. Sen ohjasi Jean-Jacques Annaud. Päärooleissa William Baskervillea näytteli Sean Connery ja Adsoa Christian Slater.
Näyttämösovitus
Ruusun nimen ensimmäinen suomenkielinen näyttämösovitus kantaesitettiin vuonna 2008 Rovaniemellä. Dramatisoinnin teki Lauri Sipari, ja näytelmän ohjasi Tytti Oittinen.
Kuunnelma
Yleisradion Radioteatteri teki Ruusun nimestä keväällä 2011 kolmiosaisen kuunnelman. Siinä kertojaa, vanhaa Adsoa esittää Esko Salminen, William Baskervillea Kari Heiskanen ja nuorta Adsoa Aaro Wichmann. Kuunnelman on sovittanut Lauri Sipari (2010), ohjannut Vilppu Kiljunen ja äänisuunnittelun tehnyt Ari Mursula.
Televisiosarja
Vuonna 2019 sai ensi-iltansa italialais-saksalainen romaanin pohjalta tehty televisiosarja. Ohjaajana oli Giacomo Battiato ja pääosaa näytteli John Turturro.
Kutujärvi (Kuhmoinen)
Kutujärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Päijälän Leppäkosken lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven eteläpuolella ja Kutukallion pohjoispuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja siinä on kaksi järvenosaa, joita yhdistää toisiinsa keskellä sijaitseva salmi. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen etelärannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto. Sinne tulee metsäautotie, joka alkaa yhdystieltä 3282 Lievejärven pohjoispuolella.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,7 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa. Toinen ojista yhdistää viereisen Kutulammin tähän ja tuo samalla yli kilometrin päässä sijaitsevien järvien Iso Hankalammin ja Vähä Hankalammin vedet. Järven oma laskuoja laskee suoraksi kaivettua ojaa pitkin 500 metrin päässä olevaan Pukarajärven Sammalisenlahteen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, ja sen nimenä oli Salakkajärvi. Nykyisin Kutujärvestä 900 metriä koilliseen sijaitsee Salakkalammi, jota ei ollut merkitty Kalmbergin kartastoon.
Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio, ja sen länsipuolella oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä järven rannalle oli rakennettu vapaa-ajan asunto. Myös osa länsipuolen pellosta oli metsittynyt.
Sillihapero
Sillihapero (Russula xerampelina) on hyvä, ruoaksi kelpaava hapero. Sen lakki on 5–12 senttimetriä leveä, kupera ja limainen. Väriltään se on hyvin vaihteleva. Osalla sienistä lakki on tummanpunainen tai violettiin vivahtava. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen, hieman punahäiveinen. Joskus se voi myös olla aivan punainen. Malto on aluksi valkeaa, mutta vahingoittuneista kohdista ruskettuva. Sienen haju muistuttaa sillin tai keitetyn ravun hajua. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasieni. Sientä tavataan yleisenä kangasmetsissä, kuusikoissa ja sekametsissä. Kasvuaika on heinäkuusta lokakuuhun.
Sillihaperon taksonomia on vielä tutkimuksen alainen; kyseessä on lajiryhmä tai ryhmälaji. Tällä ei kuitenkaan ole merkitystä sienen käytön kannalta.
Marielle Goitschel
Marielle Goitschel (s. 28. syyskuuta 1945 Sainte-Maxime, Ranska) on ranskalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Goitschel voitti vuonna 1962 maailmanmestaruuskilpailuissa Chamonix’ssa kultaa alppiyhdistetyssä ja hopeaa pujottelussa. Innsbruckin vuoden 1964 talviolympialaisissa Goitschel oli toinen pujottelussa vain siskonsa Christine edellään. Suurpujottelussa asetelma kääntyi ja Marielle voitti kultaa ennen siskoansa.
Seuraavissa maailmanmestaruuskisoissa 1966 Portillossa Goitschel voitti kaksi kultaa: suurpujottelusta ja alppiyhdistetystä. Lisäksi hän sai hopeaa pujottelusta ja syöksylaskusta. Syöksylaskussa Goitschellin edelle laski Erika Schinegger, joka vuonna 1967 todettiin mieheksi. Schinegger luovutti kultamitalinsa Goitschelille vuonna 1988. Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS) ei ole kuitenkaan poistanut tilastoista Schineggerin voittoa.
Goitschel osallistui vielä Grenoblen vuoden 1968 talviolympialaisiin. Kotimaassaan hän nousi keskimmäiselle palkintokorokkeelle pujottelussa.
American Express
American Express, lyhyesti Amex, on yhdysvaltalainen rahoitusalan yritys, joka tunnetaan parhaiten luottokortistaan ja matkasekeistään. Yrityksellä on noin 73 000 työntekijää. American Express -maksukorttien haltijoita on 88 miljoonaa, ja ne käyvät lähes 10 miljoonassa jäsenliikkeessä. American Express kuuluu Dow Jones Industrial Average -indeksiin, ja se oli vuoden 2013 Fortune 500 -listalla sijalla 95. Yrityksen pääkonttori sijaitsee New Yorkissa.
Historiaa
American Expressin perustivat vuonna 1850 Henry Wells, William Fargo ja John Butterfield Yhdysvalloissa tavarankuljetusalan yhtiöksi.
American Express -kortit Suomessa
Suomessa tarjolla olevat Amex-kortit ovat maksuaikakortteja, joilla ei ole luotto-ominaisuutta.
Basic Card
Kortilla ei ole vuosimaksua. Sillä ei saa mitään erityisetuja, jotka kuuluvat muihin kortteihin.
Green Card
Kortin vuosimaksu on 70 €. Vuosimaksu sisältää pääsyn palkinto-ohjelmaan. Siinä kortilla tehdyt ostokset kerryttävät pisteitä, joilla voi lunastaa tavara- ja palvelupalkintoja. Myös rinnakkaiskortit ovat mahdollisia tästä luokasta ylöspäin.
Klaus Sormanto
Klaus Olavi Sormanto, vuoteen 1936 Stråhlman (9. maaliskuuta 1919 Turku – 17. lokakuuta 2000 Espoo) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
American Express
Gold Card
Kortin vuosimaksu on 210 €. Tähän korttiin kuuluu palkinto-ohjelman lisäksi muun muassa Priority Pass -lounge-kanta-asiakaskortti ja matkavakuutus. Vuodesta 2020 alkaen Gold Cardin on saanut myös metallisena.
Klaus Sormanto
Sormannon vanhemmat olivat vankilanjohtaja Suomi Eugen Stråhlman ja kansakoulunopettaja Tyyni Sofia Jokinen ja puoliso vuodesta 1946 Eeva-Liisa Turunen. Sormanto tuli ylioppilaaksi Lappeenrannassa 1938 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1946. Hän oli valmistumisensa jälkeen koko työuransa Enso-Gutzeitin palveluksessa, lukuun ottamatta noin vuoden mittaista työtä Sotevan palveluksessa 1948–1949. Enso-Gutzeitin Kotkan tehtaiden työntutkimuspäällikkönä aloittanut Sormanto siirtyi Imatralle Kaukopään tehtaiden suunnitteluinsinööriksi vuonna 1949.
American Express
Platinum Card
Kortin jäsenyysmaksu on 700€ vuodessa, ja se on haettavista korteista korkeatasoisin. Etuuksiin kuuluu:
Klaus Sormanto
Vuonna 1952 Sormannosta tuli Kaukopään tehtaiden osastoinsinööri, 1959 teknillinen johtaja ja 1962 Imatran Kaukopään ja Tainionkosken tehtaiden paikallisjohtaja. Enso-Gutzeitin johtokunnan jäseneksi 1964 tultuaan Sormanto siirtyi Helsinkiin, johtokunnan varapuheenjohtaja ja yhtiön varatoimitusjohtaja hänestä tuli 1972. Sormanto oli myös useiden Enso-Gutzeitin tytäryhtiöiden ja sitä lähellä olevien yritysten johtokuntien jäsen tai puheenjohtaja ja hänellä oli alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Eläkkeelle Sormanto jäi 1984, teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut 1977. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
American Express
American Express -kortit muualla
American Expressin maksukortit Yhdysvalloissa ovat maksuaikakortteja, varsinaisia luottokortteja ja ladattavia prepaid-kortteja.
Plotinos
Plotinos (, ; noin 204/205 – 270) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Häntä pidetään laajalti uusplatonismin oppi-isänä ja perustajana opettajansa Ammonios Sakkaksen ohella. Plotinoksen filosofia on kuvattu hänen kirjoitustensa kokoelmassa Enneadit.
American Express
American Express -kortit muualla
Vuosina 1987–2009 American Express myönsi luottokortteja tuotenimellä Optima. Vuodesta 2014 alkaen tarjolla on ollut EveryDay-kortti.
Plotinos
Elämä
Tiedot Plotinoksen elämästä tulevat lähinnä hänen oppilaansa Porfyrioksen kirjoittamasta elämäkerrasta Plotinoksen elämä, jonka hän liitti johdannoksi Plotinoksen Enneadeihin. Porfyrios uskoi opettajansa syntyneen noin vuonna 205 ja kuolleen noin 66-vuotiaana keisari Claudius II:n hallitessa. Plotinos tunsi vastenmielisyyttä ”ruumiissa olemista” kohtaan, joten hän ei koskaan puhunut menneisyydestään, syntymäpaikastaan eikä -ajastaan. Hänen synnyinpaikakseen mainitaan kuitenkin Lykopolis, joko Ala-Egyptin Lykopolis tai Ylä-Egyptin Lykopolis, Egyptissä.
Ēriks Rags
pienoiskuva|Ēriks Rags Osakassa 2007. Ēriks Rags (s. 1. kesäkuuta 1975 Ventspils) on latvialainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on 86,47 m, jonka hän heitti Lontoossa vuonna 2001. Ragsin uran paras arvokisasijoitus on neljäs sija EM-kilpailuissa 2002. Hän on myös kaksinkertainen universiadivoittaja, vuosilta 1999 ja 2001.
Plotinos
Elämä
40-vuotiaana, keisari Philippuksen hallitessa, hän tuli Roomaan, jossa hän asui suuren osan loppuelämästään. Hän sai kaupungissa paljon oppilaita. Sisäpiiriin kuuluivat Porfyrios, Gentilianus Amelius, senaattori Castricius Firmus, ja Eustokhios Aleksandrialainen – lääkäri, joka omisti elämänsä Plotinoksen seuraamiseen kuolemaansa saakka.
Muita olivat muun muassa Zethos, joka oli arabialaista syntyperää, ja jätti Plotinokselle perintönsä; Zotikos, kriitikko ja runoilija; Paulinus, lääkäri Skythopoliista; ja Serapion Aleksandriasta. Castriciuksen lisäksi hänellä oli muitakin oppilaita Rooman senaatista, kuten Marcellus Orontius, Sabinillus, ja Rogantianus. Plotinoksen oppilaina oli myös useita naisia, kuten Gemina, jonka talossa hän asui Roomassa ollessaan, hänen tyttärensä, jonka nimi myös oli Gemina; ja Amfiklea, joka oli Aristonin, Iamblikhoksen pojan, vaimo. Plotinos oli myös kirjeenvaihdossa filosofi Kassios Longinoksen kanssa.
Ēriks Rags
Saavutuksia
Lähde: IAAF
American Express
Black Card eli Centurion Card
Korttia ei voi erikseen hakea, vaan se luovutetaan tarkkojen kriteerien mukaan. Kortteja myönnetään sekä yksityiseen että yrityskäyttöön. Korttia ei voi saada kaikissa maissa; Yhdysvaltojen ulkopuolella korttia tarjoavat American Expressin konttorit muun muassa Kanadassa, Meksikossa sekä osassa Euroopan ja Aasian maita. Vuosittaiset kulutusvaatimukset ovat arviolta noin 250 000 Yhdysvaltain dollaria.
Plotinos
Elämä
Sen jälkeen kun Porfyrios oli muuttanut Sisiliaan, hän kuuli, että Plotinos oli kuollut. Filosofi vietti viimeiset päivänsä yksinäisyydessä Campaniassa sijaitsevalla maatilalla, jonka hänen ystävänsä Zethos oli testamentannut hänelle. Eustokhios kertoo olleensa läsnä lopun hetkellä, ja hänen mukaansa Plotinoksen viimeiset sanat olivat: ”Pyri antamaan jumaluus itsessäsi takaisin jumaluudelle, joka on kaikessa”. Sillä hetkellä käärme kiemurteli sen sängyn alta, jolla Plotinos makasi, ja pujahti ulos seinässä olleesta aukosta; samalla hetkellä Plotinos kuoli.
American Express
Black Card eli Centurion Card
Kortti valmistetaan titaanista, ja sen jäsenyysmaksu on maasta riippuen muutamia tuhansia euroja tai dollareita vuodessa. Kortinhaltijat voivat esimerkiksi täysihintaisia lentolippuja ostaessaan saada lisukkeeksi ilmaisia lippuja tai ykkösluokan lipun kakkosluokan lipun hinnalla. Lisäksi he pääsevät lentokentillä sijaitseville klubeille ja muihin VIP-tiloihin, saavat alennusta lukuisissa luksushotelleissa ja ovat oikeutettuja saamaan erilaisia ostospalveluita. Kortinhaltijoista suurin osa on miehiä, joiden omaisuus on keskimäärin 4,5 miljoonaa euroa.
Plotinos
Elämä
Plotinos hyökkäsi gnostilaisuutta vastaan, mutta oli hiljaa kristinuskosta, josta hänen on kuitenkin täytynyt olla tietoinen. Kaikkien tietojen mukaan hänen oma henkilökohtainen ja sosiaalinen elämänsä oli korkeimpien moraalisten ja henkisten standardien mukaista.
Ammonioksen lisäksi Plotinos sai paljon vaikutteita Aleksanteri Afrodisiaslaiselta ja Numeniokselta.
Filosofia
Plotinos opetti, että on olemassa kaikkein ylin, täydellisesti tuonpuoleinen Yksi, joka on kaiken olemisen ja ei-olemisen kategorioinnin ulkopuolella. ”Olemisen” käsite on ihmisten johtama siitä kokemuksesta, jonka voimme havaita aisteilla, mutta ääretön, tuonpuoleinen Yksi on kaiken sellaisen ulkopuolella, ja siksi myös kaikkien sellaisesta johdettujen käsitteiden ulkopuolella. ”Oleminen” tai ”olemassaolo” on ominaisuus, attribuutti, ja Yksi on kaikkien ominaisuuksien ulkopuolella, koska se on kaikkien niiden lähde. Yksi ”ei voi olla mikään olemassa oleva asia”, eikä voi myöskään olla kaikkien olemassa olevien asioiden summa, sillä se ”on ollut ennen kaikkea olemassaoloa”.
Tämä Yksi on johtanut itsestään koko muun kaikkeuden, joka on joukko vähäisempiä asioita ja olentoja. Myöhemmin uusplatonilaiset filosofit, erityisesti Iamblikhos, lisäsivät sadoittain välittäviä olentoja Yhden ja ihmisten väliin. Plotinoksen alkuperäinen ajatus oli kuitenkin paljon yksinkertaisempi.
Yksi ei sisällä mitään jakoja, moninaisuutta eikä eroja. Siksi Yhteen ei voi liittää mitään ominaisuuksia. Ajattelua ei voi liittää Yhteen, koska ajattelu vaatii eroa ajattelijan ja ajattelun kohteen välillä. Myöskään tahtoa tai toimintaa ei voi liittää Yhteen, koska myös se vaatisi eron tekemistä tahtovan tai tekevän ”agentin” ja sen kohteen, ”objektin”, välillä.
Yksi, kaikkien ominaisuuksien ulkopuolisena, mukaan lukien oleminen ja ei-oleminen, ei ole maailman lähde minkään luomisen teon, tahdotun tai muunlaisen, vuoksi, koska tekoja ei voi liittää muuttumattomaan Yhteen. Tässä Plotinos turvautuu loogiseen periaatteeseen, jonka mukaan ”vähemmän täydellinen” aina välttämättömyyden pakosta ”virtaa”, tai saa alkunsa, ”täydellisestä” tai ”enemmän täydellisestä”. Näin kaikki on saanut alkunsa Yhdestä ei hetkellisen vaan koko ajan jatkuvan virtaamisen seurauksena, jossa on erilaisia tasoja täydellisyydestä yhä pienempään ja pienempään täydellisyyteen.
Näin Plotinos ei ole samaa mieltä kuin esimerkiksi kristityt, joiden mukaan luominen on tapahtunut ”ex nihilo” (ei mistään, tyhjästä), mutta häntä ei voi leimata myöskään panteistiksi, koska hän sanoo aina, että Yksi ei ole millään tavalla muuttunut tai vähentynyt ”luomisessa” tapahtuneen virtaamisen seurauksena. Yksi ei jaa itseään moniksi vähäisemmiksi olennoiksi, tai pura itseään pala palalta. Plotinos vertaa Yhtä tässä mielessä aurinkoon, josta virtaa valoa loputtomasti ilman että se vähenisi (mikä ei tosin nykyaikaisen tieteen mukaan pidä paikkaansa), ja peiliin, joka heijastaa objektista peilikuvan ilman että alkuperäinen objekti vähenisi.
Ensimmäinen Yhdestä syntynyt on Plotinoksen mielestä Ajatus tai Järki (nous), jota vastaisi Platonin Timaioksessa esiintyvä demiurgi, luojajumala. Sitä seurasi Maailmansielu, jonka Plotinos jakaa ”ylempään” ja ”alempaan”, joista alempi vastaa luontoa. Maailmansielusta seuraavat yksittäiset ihmisten sielut, ja lopulta aine, olemisen ja täydellisyyden alhaisimpana tasona.
Vaikka aineellinen maailma onkin olemassa olemisen ketjun alhaisimmalla tasolla, Plotinos arvosteli gnostilaisten harjoittamaa aineen ja ruumiin halveksuntaa. Plotinoksen mielestä myös aineella oli jumalainen luonto, koska se oli Järjen ja Maailmansielun tuotetta.
Plotinoksen filosofia on luonteeltaan hyvinkin uskonnollinen, ja sitä lisää entisestään hänen käsitteensä ”ekstaattisesta yhtymisestä” Yhteen. Porfyrios sanoo, että Plotinos saavutti tällaisen ”yhtymisen” useita kertoja sinä aikana kun hän tunsi hänet.
Uusplatonismia pidettiin monesti filosofisena perustana pakanuudelle, ja sitä käytettiin puolustautumisessa kristinuskoa vastaan, mutta myös monet kristityt saivat vaikutteita uusplatonismista. Plotinoksen opetukset vaikuttivat paljon kristinuskon varhaisiin kirkkoisiin, muun muassa Augustinukseen.
Useat filosofit ovat verranneet Plotinoksen ja hindulaisen Advaita Vedanta -koulukunnan ajatuksia toisiinsa.
Anders Kallur
Anders Kallur (s. 6. kesäkuuta 1952 Ludvika, Ruotsi) on uransa lopettanut ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kallur pelasi kaudet 1975–1979 kotimaansa pääsarjassa Elitserienissä ja edusti sinä aikana MODOta, Södertäljea ja Djurgårdensia. Kaudeksi 1979–1980 Kallur teki sopimuksen NHL:n New York Islandersin kanssa. Kalluria ei koskaan varattu NHL:ään, vaan hän teki sopimuksen vapaana pelaajana.
Lapinlahden Linnut (albumi)
Lapinlahden Linnut on Lapinlahden Linnut -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1985. Musiikkilehdistössä huomiota herätti albumin omalaatuinen tyyli jossa kuuluivat monet yhtyeen käyttämät omalaatuiset soittimet, kuten tyhjät arkistomapit. Kaupallisestikin albumi menestyi kohtuullisesti.
Tuotanto
Levyltä valikoitui singleksi yhdeksi yhtyeen tunnetuimmaksi kappaleeksi noussut "Lipputangon nuppi". Kappale osallistui myös Levyraatiin, missä se poiki Jörn Donnerilta kommentin: "Kyllä tällainen itsestään kuolee". Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, samoin kuin kappaleista "Ojasta noustaan" ja "Elämässä täytyy kosia".
Kaikki albumin kappaleet olivat yhtyeellä olemassa jo entuudestaan ennen sen levytystä, ja vain muutama yhtyeen sävellyksistä jäi yli (seuraava levyä Jepiä tehdessä yhtye kuitenkin päätti olla käyttämättä näitä, koska koki kyseessä olevan uuden levyn, jolla pitäisi olla uudet kappaleet). Muutamat kappaleista kokivat kuitenkin muutoksia, esimerkiksi "Toksiset alueet" -nimellä tunnettu hidas tunnelmointikappale sai uuden nimen "Kyllä elämä on ihanaa" ja muuntui samalla erittäin nopeatempoiseksi rock-kappaleeksi. Myös "Ornitologiaa" -kappaleen nimi vaihtui "Edenin hengeksi".
Anders Kallur
Nykyisin Kallur toimii Islandersin kykyjenetsijänä.
Lapinlahden Linnut (albumi)
Kansi
Levyn kannessa esiintyvät yhtyeen jäsenet jonossa ilman Matti Jaarasta ja Mikko Kivistä. Jaaranen oli kuvan ottamispäivänä matkoilla ja Kivinen oli unohdettu hakea tapaamispaikalta.
Anders Kallur
Kallurin tyttäret Jenny ja Susanna ovat menestyneitä yleisurheilijoita.
Ruskeajärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Harjujärven länsipuolella olevan mäen takana, minne on jäänyt painanne. Mäki on 25 metriä korkea ja paikoin kallioinen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat metsämaata. Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen pohjoisrannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie Pukarankulmalle kulkevalta kylätieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,2 metriä mpy. Sen länsirantaan on johdettu kaksi metsäojaa. Pohjoisesta tulevan ojan valuma-alueella on Haisulammi. Järven etelärannasta alkaa sen laskuoja, joka laskee Kalliojärven kautta Harjujärven länsirantaan. Ojalle tulee matkalla pudotusta on 7,7 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa järveen oli johdettu vain yksi oja ja se oli autio.
Jussi Kinnunen
Jussi Kinnunen (s. 1962 ) on suomalainen basisti ja sooloileva muusikko sekä sanoittaja. Yhtyeistä mainittakoon Freud Marx Engels & Jung, S.E.X., The Ex, Diamonds, Hassisen Kone, Ismo Alanko Säätiö, Ismo Alangon Radio, Maukka Perusjätkä, Wigwam, Los Bastardos Finlandeses, Bowling Stones sekä Jani & Jetsetters. Kinnunen on avoimesti kertonut julkisuudessa olleensa alkoholisti ja narkomaani, mutta lopetti juomisen ja huumeiden käytön vuonna 1997 kokonaan. Hän kouluttautui Kalliolan päihdeklinikalla vuonna 2000 ja toimii nykyään myös päihdeterapeuttina. Kinnunen on ollut mukana kirjoittamassa kirjaa Vapaa valitsemaan – Tositarinoita raitistumisesta (Tammi, 2015, ISBN 978-951-318-342-4 ).
Rumpali Harri Kinnunen on Jussi Kinnusen isoveli.
S.E.X.
S.E.X. oli suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1987 Dingon jälkimainingeissa. Yhtye ei ollut pitkäikäinen ja hajosi ennen albumin julkaisua. Yhtyeen hajottua Neumann jatkoi soolouraansa ja Pepe Laaksonen julkaisi ainoan soololevynsä Veli kuu, jolla soitti myös yhtyeen basisti Jussi Kinnunen.
Christmas Cupid
Christmas Cupid on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Gil Jungerin ohjaama televisioelokuva. Sen ensi-ilta oli ABC Family-kanavalla 12. joulukuuta 2010, ja se sai 3,4 miljoonaa katsojaa.
Elokuva kertoo työnarkomaanista tiedottajasta, joka saa joulun alla riesakseen äskettäin kuolleen asiakkaan haamun, joka painostaa häntä elvyttämään vanhan lemmen jouluksi.
M/S Leonoreverett
M/S Leonoreverett oli vuonna 1962 rakennettu rahtilaiva. Valmistumisestaan vuoteen 1978 alus oli nimeltään Finnclipper. Vuonna 1978 alus sai nimen Leonoreverett. Vuonna 1986 alus myytiin Taiwaniin romutettavaksi.
Vuonna 1963 neuvostoliittolainen ydinsukellusvene K-33 törmäsi Finnclipperiin. Tapaus tuli ilmi vasta vuonna 2007.
1962–1967
15. maaliskuuta 1962 alus laskettiin vesille länsisaksalaisella Rheinstahl Nordseewerke G.m.b.H:n telakalla Emdenissä. Samalla Siiri Järvinen kastoi aluksen Finnclipperiksi. 18. kesäkuuta alus luovutettiin Enso-Gutzeitin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Kotka. Tämän jälkeen alus siirtyi Finnlinesin Suomen ja Yhdysvaltain väliseen liikenteeseen.
Onnettomuus Kattegatissa
thumb|left|Onnettomuuspaikka kartalla 12. huhtikuuta 1963 neuvostoliittolainen ydinsukellusvene K-33 törmäsi Kattegatin salmessa Tanskan ja Ruotsin välillä Finnclipperiin noustessaan syvyyksistä pintaan. Finnclipper oli kuljettamassa 6 000 tonnin paperilastia Yhdysvaltoihin ja K-33 matkalla Pohjois-Atlanttia kohti. Sää oli törmäyshetkellä sumuinen. Finnclipper pysäytettiin välittömästi törmäyksen tapahduttua ja se kääntyi takaisin tutkimaan, olisiko tuntematon sukellusvene avun tarpeessa. Kaksi neuvostoliittolaista upseeria tuli laivaan kertomaan ettei mitään suurempia vaurioita aiheutunut sukellusveneelle. Upseerit kertoivat sukellusveneen saaneen törmäyksessä taipuman sivuunsa. Neuvostoliiton upseerit eivät paljastaneet kansalaisuuttaan laivan miehistölle, vaan selittivät kuuluvansa vain Varsovan liittoon. Suomalaiset kuitenkin näkivät selvästi sukellusveneen kyljessä olleen tunnusnumeron 921.
Finnclipper onnistui vuotavana purjehtimaan yli Atlantin Yhdysvaltoihin ja K-33 selvisi pahoin vaurioituneena Murmanskin laivastotukikohtaan Neuvostoliittoon. Finnclipper purki paperilastinsa Bostonissa ja jatkoi sieltä New Yorkiin, jossa tapahtuneesta annettiin poikkeuksellisesti meriselitys. Selvitys salattiin 44 vuodeksi eikä siitä kerrottu julkisuudessa mitään.
Jaakko Varimaa, laivan miehistön jäsen, julkaisi aiheesta kirjan Sukellusvene sumussa 4. huhtikuuta 2007, jolloin tapaus tuli suuren yleisön tietoon.
1968–1986
26. heinäkuuta 1968 alus pidennettiin 150,38-metriseksi. Leveys säilyi entisellään. Syväykseksi tuli 7,05/8,52 metriä. Alkuperäiset mitat olivat: 135,68 metriä × 18,74 m × 7,29/8,23 m. Myös vetoisuudet muuttuivat: bruttovetoisuus 6 449/8 816 bruttorekisteritonnia, nettovetoisuus 3 399/4 861 nettorekisteritonnia ja kuollut paino 8 014/11 200 tonnia. Alkuperäiset vetoisuudet olivat: bruttovetoisuus 5 097/7 651 bruttorekisteritonnia, nettovetoisuus 2 353/3 965 nettorekisteritonnia ja kuollut paino 7 180/9 178 tonnia.
Syyskuussa 1971 alus aikarahdattiin Atlantic Gulf Servicen liikenteeseen. 5. syyskuuta 1978 Everett-Orient Line (c/o Everett Steamship Corp. S.A.) osti aluksen ja antoi sille nimen Leonoreverett. Myöhemmin vuonna 1978 aluksen vetoisuudet muuttuivat: bruttovetoisuus 6 187 bruttorekisteritonnia, nettovetoisuus 3 442 nettorekisteritonnia ja kuollut paino 8 014 tonnia.
Vuonna 1986 alus myytiin Taiwaniin romutettavaksi.
Sinnai
Sinnai on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 17 411 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 223,91 neliökilometriä. Se sijaitsee 134 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Niels K. Jerne
Niels Kaj Jerne (23. joulukuuta 1911 – 7. lokakuuta 1994) oli tanskalainen immunologi. Hän sai yhdessä Georges J. F. Köhlerin ja César Milsteinin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1984 työstään immuunijärjestelmän tutkimuksessa ja monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta.
Jerne syntyi vuonna 1911 Lontoossa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Tanskasta vuotta aiemmin. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe muutti Alankomaihin ja Jerne vietti nuoruutensa Rotterdamissa. Opiskeltuaan kaksi vuotta fysiikkaa Leidenin yliopistossa Jerne muutti Kööpenhaminaan ja vaihtoi opiskelualansa lääketieteeseen. Hän valmistui Kööpenhaminan yliopiston lääketieteellisestä vuonna 1947 ja vuonna 1951 hän väitteli tohtoriksi aiheenaan vasta-aineiden affiniteetti eli sitoutumisvoima. Vuosina 1943–1956 Jerne oli tutkijana Tanskan Kansallisessa Seerumi-instituutissa ja tänä aikana hän kehitteli vasta-aineiden kehittymisteorian, mistä hän sai kansainvälistä tunnustusta. Vuonna 1956 hän meni Geneveen Maailman terveysjärjestöön biologisten standardien ja immunologian osastojen johtajaksi. Vuonna 1962 Jerne lähti neljäksi vuodeksi Yhdysvaltoihin Pittsburghin yliopistoon mikrobiologian professoriksi ja mikrobiologian osaston johtajaksi. Hän jatkoi Maailman terveysjärjestössä immunologian asiantuntijapaneelissa Yhdysvaltoihin muuttamisen jälkeenkin. Vuonna 1966 Jerne palasi Eurooppaan, kokeellisen terapian professoriksi Frankfurtin Johann Wolfgang Goethe -yliopistoon. Vuonna 1969 hän vaihtoi jälleen työtään siirtyen Sveitsin Baseliin, jossa hän toimi Baselin Immunologian Instituutin johtajana eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1980. 1970- ja 1980-luvuilla Jerne oli immuunijärjestelmän teorian kehittelyn uranuurtajia. Hän oli monien yliopistojen kunniatohtori ja monien tiedeyhteisöjen jäsen.
Jerne avioitui kolme kertaa ja hänellä oli kolme poikaa: Ivar (s. 1936) ja Donald (s. 1941) Tjek Jernen kanssa ja Andreas Wettstein (s. 1971) Gertrud Wettsteinin kanssa.
Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2017–2018
Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2017–2018 alkoi 24. elokuuta 2017. Mestarien liigaan osallistuu 32 joukkuetta 13 eri maasta. Hallitsevana mestarina kauteen lähti ruotsalainen Frölunda HC. Turnauksen voitti suomalainen JYP, joka voitti 6. helmikuuta 2018 pelatussa loppuottelussa ruotsalaisen Växjö Lakers HC:n maalein 0–2.
Joukkueet
Kilpailuun osallistuu viisi joukkuetta Ruotsista ja Suomesta, neljä joukkuetta Sveitsistä ja Tšekistä ja kolme joukkuetta Saksasta ja Itävallasta. 24 osallistumisoikeutta jaettiin kuuden liigan kesken edellisten kolmen kauden menestyksen perusteella. Lisäksi kilpailuun osallistuu pudotuspelimestarit Slovakiasta, Norjasta, Tanskasta, Valko-Venäjältä, Ranskasta ja Puolasta sekä kaksi joukkuetta Isosta-Britanniasta. Iso-Britannian edustajista Nottingham Panthers on mukana Mestarien liigassa hallitsevana Continental Cup -voittajana ja Cardiff Devils runkosarjamestarina, sillä maan mestaruus poikkeuksellisesti määräytyy runkosarjan mukaan.
Vicky
Vicky on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1975. Se sisältää Veikko Samulin sovittamia käännöskappaleita sekä neljä Kari Kuuvan kirjoittamaa kappaletta, joista kaksi on sovittanut Samuli ja kaksi Jaakko Salo. Mukana on myös yksi Matin ja Tepon sävellys Pertti Reposen sanoittamana.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 1996
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 1996.
Cilla Johnson
Hanna Cilla Johnson, o. s. Frankenhaeuser (1. heinäkuuta 1911 Helsinki – 6. huhtikuuta 2002 Tukholma) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen kääntäjä. Hän oli naimisissa vuodesta 1940 kirjailija Eyvind Johnsonin kanssa.
Cilla Johnsonin vanhemmat olivat arkkitehti Carl Frankenhaeuser ja lastentarhanopettaja Hanna Åström. Hänen isänsä omisti Porvoon maalaiskunnassa Kulloon kartanon ja Cilla Johnson kävi koulunsa Porvoossa ja pääsi siellä ylioppilaaksi. Hän opiskeli sitten humanistisia aineita Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Cilla oleskeli joitain aikoja Englannissa ja tuli siellä kosketuksiin joidenkin Bloomsburyn ryhmän jäsenten kanssa. Hän tutustui Helsingissä myös moniin suomenruotsalaisiin ja riikinruotsalaisiin kirjailijoihin. Cilla Johnson halusi kirjastonhoitajaksi ja hän työskenteli Helsingin kaupunginkirjastossa.
Mentyään naimisiin Eyvind Johnsonin kanssa hän avusti tätä käännöstöissä, joita kirjailija oli ottanut taloudellisista syistä. Vuodesta 1942 alkaen Cilla Johnson alkoi myös itse toimia kääntäjänä. Hän käänsi ruotsin kielelle norjalaisten, tanskalaisten ja englantilaisten kirjailijoiden, muun muassa Johan Borgenin, Knut Hamsunin, Aksel Sandemosen, Tarjei Vesaasin ja Elizabeth Bowenin teoksia. Käännöstyön ohella Cilla Johnson työskenteli Ruotsin tiedeakatemian Nobel-kirjastossa vuosina 1968–1982. Hän sai Ruotsin akatemian kääntäjäpalkinnon 1988 ja Elsa Thulinin kääntäjäpalkinnon 1991.
Cilla Johnsonin tytär on ruotsalainen kääntäjä Maria Ekman (s. 1944).
Stereo
Stereo voi viitata mm. seuraaviin asioihin:
Apuolento
Apuolento tai apuhenki on ihmisen, varsinkin tietäjän tai šamaanin apuna toimiva henkiolento tai eläin. Saamelaisella ja suomalaisella tietäjällä kuviteltu tai todellinen apueläin oli usein kaarne eli korppi (suomalaisella nimeltään lievo, saamelaisella vuokko). Skandinaavien Odin-jumalalla, jota usein verrataan shamanistiseen tietäjään, oli apunaan kaksi korppia.
Apuolentoja ovat myös parat ja ihmisiä palvelevat tontut ja haltijat.
Martin Wilhelm Kutta
Martin Wilhelm Kutta (3. marraskuuta 1867 – 25. joulukuuta 1944) oli saksalainen matemaatikko. Hän kehitti vuoden 1900 tienoilla Carl Rungen kanssa differentiaaliyhtälöiden numeerisessa ratkaisussa käytettävät Runge–Kutta-menetelmät. Lisäksi hänet muistetaan aerodynamiikan yhtälöihin liittyvästä tutkimuksestaan, kuten Kutta–Žukovski-teoreemasta.
Scary Movie 4
Scary Movie 4 on David Zuckerin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2006. Se on Scary Movie -elokuvasarjan neljäs osa. Elokuvan tuottivat Craig Mazin ja Robert K. Weiss. Elokuva julkaistiin Suomessa 14. huhtikuuta 2006.
Elokuva parodioi muun muassa elokuvia Saw, Maailmojen sota (War of the Worlds), Kylä (The Village), Brokeback Mountain, Kauna (The Grudge) ja Million Dollar Baby.
Elokuvassa esiintyvät myös televisiopsykologi Phil McGraw sekä koripallotähti ja rap-muusikko Shaquille O'Neal.
Juoni
Cindyn mies kuolee tiputtuaan maahan parvekkeelta syötyään vahingossa viagralääkettä. Myöhemmin Jigsaw’n alus alkaa tuhota ihmiskuntaa kaapaten mukaansa Cindyn ja tämän ystävät. Kun Cindyn uusi poikaystävä aikoo pelastaa lapsensa, Jigsaw kertoo, että lapset pelastuvat, mutta isä kuolee julmasti. Isän rakkaus saa kuitenkin Jigsaw’n tuntemaan ilkeytensä ja vapauttamaan nämä.
Vastaanotto
Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ilmestymisvuotenaan 90 710 620 dollaria ja lisäksi ulkomailla vielä noin 88 000 000 dollaria tulojen ylittäessä näin elokuvan tuotantobudjetin noin 40 miljoonaa dollaria. Rotten Tomatoes sivuston keräämien 125:tä arvostelusta 37 % oli positiivisia.
Alexander Haig
Alexander Meigs Haig (2. joulukuuta 1924 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat − 20. helmikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen sotilas ja poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä.
Hän osallistui muun muassa Vietnamin sotaan ja toimi Yhdysvaltain Euroopan joukkojen ja Naton komentajana 1974–1979 sekä aseteollisuuden palveluksessa. Ronald Reaganin tultua valtaan hänet nimettiin 1981 Yhdysvaltain ulkoministeriksi, mutta erimielisyydet presidentin kanssa johtivat vuonna 1982 eroon.
Lapsuus ja nuoruus
Haig syntyi Bala Cynwyd -nimisessä Philadelphian kaupungin esikaupungissa 2. joulukuuta 1924. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan kymmenen ja Haigin äiti kasvatti hänet yksin. Haig opiskeli Notre Damen yliopistossa kaksi vuotta ennen siirtymistään West Pointiin vuonna 1944.
Sotilaspalvelus
Haig toimi Douglas MacArthurin esikunnassa Japanissa ennen Korean sotaa ja sen aikana. 1960-luvulla hän palveli Pentagonissa ja puolustusministeri Robert McNamaran apulaisena ennen kuin siirtyi Vietnamiin komentamaan pataljoonaa 1. divisioonan osana. Hän ansaitsi sodassa kaksi Silver Star -arvomerkkiä, kaksi Purple Heart -arvomerkkiä ja Distinguished Service Cross -arvomerkin.
thumb|right|Haig (oik.) Yhdysvaltain Euroopan-joukkojen komentajana pitämässä puhetta [[RAF Lakenheath|Lakenheathin ilmatukikohdassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1977.]]
Haig toimi Yhdysvaltain Euroopan joukkojen komentajana viisi vuotta vuodesta 1974 vuoteen 1979. Häntä vastaan tehtiin murhayritys Brysselissä vuonna 1979.
Ulkoministerinä
Presidentti Ronald Reagan nimitti Haigin Yhdysvaltain ulkoministeriksi vuonna 1981. Haig sai lähes välittömästi maaliskuussa 1981 arvostelua esittämästään lausunnosta "As of now, I am in control of the White House" (suom. tällä hetkellä minä hallitsen Valkoista taloa) John Hinckleyn Reagania vastaan tekemän murhayrityksen jälkeen ja varapresidentti George Bushin ollessa vielä matkalla Texasista Washingtoniin.
Haig erosi ulkoministerin tehtävästä 5. heinäkuuta 1982. Hän ei virassa ollessaan ollut yksimielinen Reaganin ulkopoliittisten päätösten kanssa.
Salakkalammi
Salakkalammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Päijälän Leppäkosken koillispuolella sijaitseva lampi.
Alexander Haig
Myöhempi elämä
Haig pyrki republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaaksi vuonna 1988, mutta jättäytyi pois jo ennen New Hampshiren esivaaleja. Hän kannatti ehdokkaaksi lopullisen voittajan sijasta Bob Dolea.
Haig kuoli Baltimoressa Johns Hopkinsin sairaalassa 20. helmikuuta 2010.
Salakkalammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven eteläpuolella metsäisellä suolla. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat suomaata. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä ja lampi on autio.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme suo-ojaa. Sen laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se laskee 400 metrin päässä Pukarajärven Salakkapohjan lahteen. Laskuojalla on pudotusta 10,1 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Salakkalammia ei ollut merkitty, mutta lammelta 900 metriä lounaaseen sijaitseva Kutujärvi oli merkitty nimellä Salakkajärvi.
Vuoden 1965 peruskartassa lammen pohjoisrannalla oli pelto ja lammesta johti vain laskuoja. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja lampeen oli johdettu kolme ojaa.