cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teinimutanttininjakilpikonnat III
Teinimutanttininjakilpikonnat III on kolmas Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. maaliskuuta 1993. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 23. heinäkuuta 1993. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Stuart Gillard.
Juoni
Elokuva sijoittuu pääasiassa 1600-luvulle, kun April O’Neil löytää muinaisen valtikan, joka lähettää hänet feodaaliseen Japaniin. Samalla Aprilin tilalle nykyhetkeen saapu mies feodaalisesta Japanista oma valtikka mukanaan. Turtlesit ottavat valtikan haltuunsa ja matkaavat ajassa taaksepäin pelastaakseen Aprilin. Saapuessaan Japaniin he huomaavat paikallisten kyläläisten ymmärtävän englantia vahvan kaupankäynnin ansiosta Englannin kanssa. Pian he kuitenkin joutuvat taistelemaan Japanin lordi Norinagaa ja Englannin Walkeria vastaan lopettaakseen heidän sotansa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan olevan edeltäjiään seikkailullisempi ja tietoisemmin camp, mutta konnasankareiden perusidea alkaa hänestä olla loppuun kaluttu. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Lähteet
ティーンエイジ・ミュータント・ニンジャ・タートルズ
Kalibak
Kalibak on kuvitteellinen superroisto, joka kuuluu DC Comicsin sarjakuvahahmoihin. Kalibakin ensiesiintyminen oli lehdessä New Gods #1(Helmikuu 1971). Sen loi Jack Kirby. Kalibak on kuvattu Teräsmiehen ja Oikeuden Puolustajien vihollisena.
Historia
Kalibak on ensimmäinen Darkseidin ja Sulin poika. Desaad murhasi myöhemmin hänen äitinsä Kalibakin isoäidin, kuningatar Heggran, käskystä. Kalibak surmasi myöhemmin Desaadin. Kalibak tunnetaan maineikkaana soturina ja usein hän palveleekin Darkseidin oikeana kätenä. Kun Darkseid rikkoi rauhan Apokolipsin ja New Genesiksen kanssa, Kalibak auttoi isäänsä sodassa planeettaa vastaan. Kalibak laitettiin usein Orionia vastaan ja lukuisten yhteenottojen jälkeen he saivat tietää, että he olivat velipuolia. Tämä lisäsi Kalibakin vihaa Orionia kohtaan, kun Darkseid selvästi arvosti Orionia enemmän kuin Kalibakia.
Sojuz TMA-15M
Sojuz TMA-15M oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 23. marraskuuta 2014 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle.
Kalibak
Historia
Sarjakuvassa Injustice: Gods Among Us Kalibak hyökkää maahan parademoniarmeijansa kanssa ja taistelee Teräsmiestä vastaan. Kalibakin pilkattua Teräsmiestä ja sanottua, että Teräsmiehen päätös säästää vastustajansa henget ei johda mihinkään Teräsmies tappaa Kalibakin iskemällä tämän maahan. Tämä inspiroi Teräsmiestä tappamaan kaikki maahan hyökänneet parademonit. Kalibakin kuolema sai Darkseidin suunnittelemaan kostoa Teräsmiehelle.
Franc Kramberger
thumb|right|Franc Kramberger pienoiskuva Franc Kramberger (s. 7. lokakuuta 1936) on slovenialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Mariborin piispaksi 6. marraskuuta 1980, sitten arkkipiispaksi 7. huhtikuuta 2006. Krambergerin konsekroi piispaksi 21. joulukuuta 1980 Michele Cecchini, jota avustivat Alojzij Šuštar ja Johann Weber.
Kramberger erosi tehtävistään arkkihiippakunnan johdossa 3. helmikuuta 2011.
Anna Maria Lenngren
pienoiskuva|Anna Maria Lenngren [[A. U. Berndesin vaskipiirroksessa.]] pienoiskuva|Anna Maria Lenngrenin hautakivi Tukholmassa. Anna Maria Lenngren (o.s. Malmstedt, 18. kesäkuuta 1754 Uppsala, Ruotsi – 8. maaliskuuta 1817 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja runoilija. Hänen tunnetuin runonsa on ”Några ord till min kära dotter” (’Muutama sananen rakkaalle tyttärelleni’).
Anna Maria Lenngrenin isä oli Magnus Brynolf Malmstedt, joka oli latinan professori Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1780 hän meni naimisiin Stockholms-Posten -lehden toimittajan Carl Peter Lenngrenin kanssa. Anna Maria kirjoitti runojaan lehteen nimettömänä. Hän kuoli Tukholmassa 1817 ollessaan 62-vuotias. Lenngren haudattiin Klaaran kirkon hautausmaalle.
Lenngren arvosteli useissa runoissaan naisten huonoa asemaa erityisesti kulttuurielämässä, ivasi aatelistoa ja rohkeni kuvata jopa papistoa naurettavassa valossa, kuten runossaan ”Den mödosamma världen” (’Vaivalloinen maailma’), jossa rovastin ajatukset maailman kurjuudesta asettuvat jyrkkään ristiriitaan hänen oman ylellisen elämäntapansa kanssa. Lenngren käyttikin usein satiiria runoissaan kuvatessaan erilaisten ihmisten arkielämää. Häneltä saatuja vaikutteita voidaan nähdä muun muassa Carolina Runebergin ja Gustafva Sofia Hjärnen runoissa.
Lenngren oli Bellmanin rinnalla 1700-luvun suosituin ja kansanomaisin runoilija Ruotsissa. Saatuaan lapsuudenkodissaan – A. M. Lenngrenin isä oli ylimääräinen professori M. Malmstedt – huolellisen kasvatuksen ja tietopuolisen sivistyksen hän alkoi jo melko varhain kirjallisen uransa julkaisemalla useita tilapäis- ja lyyrillisiä runoja. Samoihin aikoihin hän käänsi myös muutamia näytelmiä.
Hänen kuolemansa jälkeen hänen runonsa julkaistiin nimellä Skaldeförsök. jonka vaatimattoman nimen Lenngren itse oli elinaikanaan määrännyt. Myöhemmin runoja on pidetty ruotsinkielisten runouden parhaimmistoon kuuluvina.
Anna Maria Lenngrenistä on sanottu, että hänen runottarensa "oli melkein aina kotona" – toisin sanoen hän kuvasi kaikkea, mikä oli lähellä häntä ja minkä hän saattoi nähdä suoraan "omasta ikkunasta". Hänen aiheensa ovat siten perhe- tai seuraelämän piiristä. Muutamat hänen runoistaan ovat koti-idyllejä, joiden kuvaustapa muistuttaa veikeän herttaisia laatukuvia – Den glada festen – taikka tämän idyllin vastakohtana satiirisia pienoiskuvia, joissa Lenngren hyväntuulisella tavallaan ivailee varsinkin kanssasisariensa monia pikku heikkouksia, kuten mielistely- ja koreiluhalua, liehittelyä ylhäisten edessä ja ylpeyttä. Tähän ryhmään kuuluvat hänen ihailluimmat runonsa, esimerkiksi Porträtterna, Fröken Juliana, Toiletten. Hänen tarkkasilmäinen huomiokykynsä kohdistui etupäässä kaikkeen koomiseen, joskin hän samalla herkästi tajusi kaiken kauniin luonnossa ja ihmiselämässä. Hänen kuvaustapansa on elävää ja todenmukaista, sanonta kärjistynyttä ja yksinkertaisen luontevaa – mikä sille ajalle oli niin harvinaista – samalla kun hänen runojensa rakenne on sopusuhtainen, niiden muoto musikaalinen ja sointuva.
Suomennettuja runoja
Lenngrenin suomennettuja runoja on julkaistu seuraavissa teoksissa:
Kolmas pyörä (vuoden 1957 elokuva)
Kolmas pyörä on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalais-brittiläinen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner, Stewart Granger ja David Niven. Kolmas pyörä kertoo kahden miehen ja naisen välisestä kolmiodraamasta heidän joutuessaan haaksirikon takia autiolle saarelle.
Tuotanto
Alkuperäistä näytelmää esitettiin yli 1 500 kertaa Pariisissa ranskan kielellä. Nancy Mitfordin englanninkielisen sovituksen myötä näytelmää esitettiin Lontoon West Endin Lyric Theatressa vuodet 1950–1953, jolloin näytelmän pääosissa olivat Robert Morley ja David Tomlinson. Pariisin ja Lontoon tuotantojen jälkeen näytelmää esitettiin New Yorkin Broadwaylla Coronet Theatressa hetken aikaa lokakuussa 1953 29 esityksen ajan.
Kolmas pyörä -elokuvan kuvaukset alkoivat heinäkuun alussa 1956. Elokuvaa kuvattiin Italian Rooman Cinecittàn studioilla, Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä ja Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa, Lontoossa ja Jamaikalla. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen elokuun lopussa 1956. Elokuvan budjettina oli 1 662 000 dollaria, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Herbson S. A. Production ja Metro-Goldwyn-Mayer.
Julkaisu ja vastaanotto
Kolmas pyörä sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 3. toukokuuta 1957, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 24. toukokuuta 1957. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 15. marraskuuta 1957. Metro-Goldwyn-Mayer vastasi elokuvan teatterilevityksestä. Kolmas pyörä tuotti alkuperäisen teatterilevityksensä aikana 3,6 miljoonaa dollaria. MGM:n merkintöjen mukaan elokuva toi voittoa 340 000 dollarin verran.
Atheist Alliance International
Atheist Alliance International (AAI) on ateismia kannattavien järjestöjen liittouma. Siihen kuuluu 58 järjestöä, joista 46 sijaitsee Yhdysvalloissa. AAI julkaisee neljännesvuosittain Secular Nation -lehteä ja järjestää vuosittain jäsentapaamisia.
Suomessa Atheist Alliance Internationaliin kuuluu Suomen ateistiyhdistys.
Aiheesta muualla
thumb|150px|Ateismia kuvaava tunnus, tulos vuonna 2007 pidetystä AAI:n kilpailusta. Luonut Diane Reed.
Sojuz TMA-15M
Avaruuslennolle osallistuneet toimivat ISS-aseman Retkikunta 42:n täydennysmiehistönä. Alus toimi ISS:n pelastusaluksena kunnes palasi maahan kesäkuussa 2015.
Thomas Doll
Thomas Doll (s. 9. huhtikuuta 1966) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä-keskikenttäpelaaja. Huhtikuusta 2022 lähtien hän on toiminut indonesialaisen Persija Jakartan päävalmentajana.
Ura pelaajana
Doll aloitti peliuransa juniorina BSG Lokomotiv Malchinissa, josta siirtyi 1979 FC Hansa Rostockin joukkueeseen. 1986 Doll siirtyi Berliner FC Dynamoon, Stasin tukemaan joukkueeseen, jossa voitti DDR:n mestaruuden 1986, 1987 ja 1988. Saksan jälleenyhdistyttyä Doll jatkoi uraansa Hamburger SV:n joukkueessa. Hän teki vaikutuksen S.S. Lazion johtajiin ja siirtyi roomalaisseuraan 1991 ennätyksellisellä 15 miljoonan Saksan markan siirtosummalla.
Doll pelasi Laziossa kolme kautta ja oli mukana Saksan maajoukkueessa, joka voitti EM-hopeaa 1992. Doll palasi Saksaan 1994 ja liittyi Eintracht Frankfurtin joukkueeseen. Loukkaantumisista kärsineen Dollin peliaika jäi vähälle ja 1996 hän lähti hakemaan uutta nostetta jälleen Italiasta, AS Barin joukkueesta. 1998 Doll palasi Hamburger SV:hen, mutta loukkaantumiset varjostivat uran viimeisiä kausia seurassa. Hän jätti pelikentät 2001.
Ura valmentajana
Doll aloitti valmennusuransa Hamburger SV:n reservivalmentajana 2002. Lokakuussa 2004 Dollista tuli HSV:n päävalmentaja Klaus Toppmöllerin saatua potkut. Dollin johdolla HSV:n tulokset paranivat kaudella 2004–05 ja seuraavalla kaudella joukkue nappasi kolmannen sijan Bundesliigassa. Kausi 2006–07 sujui vähemmän hyvin ja HSV vajosi sarjataulukossa voittamalla vain yhden kuudesta ensimmäisestä ottelusta. Doll sai potkut helmikuussa 2007 joukkueen ollessa keskikastissa.
Maaliskuussa 2007 Doll korvasi Jürgen Röberin Borussia Dortmundin päävalmentajana. Doll nosti sarjassa valuneen Dortmundin taistelemaan UEFA Intertoto Cupin paikoista, mutta jäi pykälän siitä tavoitteesta sijalle 9.
Kaudella 2007–08 Dollin luotsaama Borussia Dortmund on juuttunut 1. Bundesliigassa kauas kärjestä. Sen sijaan Saksan cupissa Dollilla on mahdollisuus ottaa uransa ensimmäinen merkittävä voitto, sillä Dortmund eteni finaaliin kaatamalla Carl Zeiss Jenan välierissä 3–0. Finaalissa Dortmund kohtaa FC Bayern Münchenin.
Cupin finaalipaikasta huolimatta Dortmundin kausi ei sujunut toivotulla tavalla ja seura jäi 1.Bundesliigassa sijalle 13. Kauden jälkeen Doll jätti tehtävänsä Dortmundin päävalmentajana, vaikka hänellä oli sopimus kauden 2009–2010 loppuun saakka.
Kesäkuussa 2009 Doll allekirjoitti sopimuksen turkkilaisen Gençlerbirliğin kanssa. Dollin johdolla Gençlerbirliği sijoittui kauden päätteeksi Turkin liigan kymmenenneksi. Kausi 2010-2011 lähti liikkeelle yskähdellen ja lokakuun puolivälissä seurajohto erotti Dollin. Saksalaisvalmentajan viimeiseksi otteluksi seuran peräsimessä jäi 2–3 tappioon päättynyt kotiottelu Antalyasporia vastaan. Seura oli Dollin potkujen aikaan liigassa sijalla 13.
Heinäkuussa 2011 Doll palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kaksivuotisen sopimuksen saudiarabialaisen Al-Hilalin kanssa. Hän sai kuitenkin potkut jo tammikuussa 2012.
Joulukuussa 2013 Doll palasi valmennustehtäviin unkarilaisseura Ferencvárosin päävalmentajana. Dollin johdolla perinteikäs unkarilaisseura sijoittui kauden päätteeksi liigan kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus yhdeksään vuoteen. Kaudella 2014/15 Doll johdatti Ferencvárosin Unkarin cup-mestariksi 11 vuoden tauon jälkeen. Seura voitti myös Unkarin supercupin ja sijoittui liigassa toiseksi. Kaudella 2015/16 Doll luotsasi Ferencvárosin Unkarin liigan mestaruuteen 12 vuoden tauon jälkeen. Kausi huipentui Unkarin cupin finaaliin, jossa Ferencvarós kukisti Újpestin 1–0 ja juhli näin ensimmäistä tuplamestaruutta 12 vuoteen. Kaudella 2016/17 Ferencváros karsi paikasta Mestarien liigaan, mutta putosi toisella karsintakierroksella FK Partizani Tiranalle. Unkarin liigassa kausi päättyi neljänteen sijaan, mutta menestystä tuli jälleen cupissa, jossa seura otti kolmannen perättäisen mestaruuden. Doll sai yllättäen potkut unkarilaisseurasta elokuussa 2018, vaikka Ferencváros oli Unkarin liigan kärjessä.
Tammikuun lopulla 2019 Dollista tuli Bundesliigan putoamiskamppailuun juuttuneen Hannover 96:n päävalmentaja vuoteen 2020 ulottuvalla sopimuksella. Doll ei onnistunut nostamaan Hannoveria pois putoajan paikalta ja joukkue putosi kaudeksi 2019/2020 2. Bundesliigaan. Kauden jälkeen seura vapautti Dollin tehtävistään.
Elokuussa 2019 Dollista tuli kyproslaisen APOELin päävalmentaja. Doll sai potkut seurasta joulukuun alussa 2019, kun APOEL hävisi paikallisottelussa Olympiakos Nikosialle.
Mikko Taipale (suomentaja)
Armas Kunto Mikko Taipale (20. syyskuuta 1899 Helsinki – 30. tammikuuta 1987) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Thomas Doll
Ura valmentajana
Huhtikuussa 2022 Doll palasi valmennustehtäviin indonesialaisen Persija Jakartan päävalmentajana.
Mikko Taipale (suomentaja)
Taipale kävi keskikoulun ja toimi kirjanpitäjänä Kymi yhtiössä, konttorin osastonhoitajana Rosenlew yhtiössä ja vahtimestarina Turun ylioppilastalossa.
Taipaleen vanhemmat olivat kirjaltaja ja kustantaja Viktor Taipale ja Hulda Kristina (o.s. Ljungström). Puoliso oli Aira Siviä (o.s. Suovanen) vuodesta 1947.
Taipale käänsi pääosin englanninkielistä ja ruotsinkielistä kirjallisuutta.
Taipale tuomittiin vuonna 1964 Helsingin hovioikeudessa 11 kuukauden vankeuteen petoksesta, sillä hän oli huijannut neljältä eri henkilöltä yhteensä 140 markkaa teeskennellen olevansa rahapulassa. Hänet oli aiemmin samana vuonna tuomittu Helsingin ja Turun raastuvanoikeuksissa yhteensä 13 kuukauden vankeuteen kahden kirjoituskoneen ja yhden transistoriradion kavaltamisesta sekä 2 kuukauden vankeuteen hotellipetoksesta.
Teoksia
Nimellä A. K. M. Taipale: Nimellä Mikko Taipale:
The Black Angels
thumb|Laulaja Alex Maas The Black Angelsin konsertissa vuonna 2007. The Black Angels on yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa psykedeelistä rockia. Yhtye on kotoisin Austinista Texasin osavaltiosta, ja se on perustettu 2004. Nimi juontuu The Velvet Undergroundin kappaleesta ”The Black Angel’s Death Song”.
Mikko Taipale (suomentaja)
Suomennoksia
Nimellä Mikko Taipale: Nimellä A. K. M. Taipale:
Haukansilmä
Haukansilmä on nimitys kvartsille, jossa on krokidoliamfibolin kuituja sisäänkasvettumana. Se on tummaharmaata, tummansinistä tai mustaa, ja siinä näkyy kissansilmäilmiö. Tiikerinsilmä on hyvin samantyyppinen kvartsilaji, mutta väriltään kellanruskea ja loppuun asti silikoitunut.
Opeta mua rakastamaan
Opeta mua rakastamaan on Anssi Blomstedtin ohjaama, leikkaama ja tuottama lyhyt dokumenttielokuva iskelmätähden tuottamisesta vuodelta 1978. Dokumentissa seurataan, kuinka 16-vuotiaasta Laila Helmisestä yritettiin tehdä iskelmätähteä. Lisäksi elokuvassa näytetään vinyylilevyn tuotantoa.
Blomstedt on todennut innoittajakseen Frederick Wisemanin ja hänen tapansa tehdä dokumenttia, missä kohteena oleva prosessi näytetään mahdollisimman todellisena ja ilman asioiden korostamista. Dokumentti sai alkunsa, kun ohjaaja Blomstedt kiinnostui levytuotannon prosessin kuvaamisesta Wisemanin tapaan. Hän otti yhteyttä levytuottaja Vexi Salmeen, joka valitsi kohteeksi Laila Helmisen.
Dokumentti voitti ensimmäisen Risto Jarva -palkinnon vuonna 1979.
Toronton kaupungintalo
Toronton kaupungintalo on yksi Toronton tunnetuista nähtävyyksistä. Rakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Viljo Revell yhdessä Heikki Castrénin, Bengt Lundstenin ja Seppo Valjuksen kanssa. Rakennus valmistui 13. syyskuuta 1965, neljän vuoden rakennustöiden jälkeen korvaamaan aiempi, vuonna 1899 valmistunut kaupungintalo. Nykyrakennusta pidetään yhä ulkoasultaan nykyaikaisena.
High We Exalt Thee, Realm of the Free
High We Exalt Thee, Realm of the Free on Sierra Leonen kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Clifford Nelson Fyle ja säveltänyt John Joseph Akar. Laulu otettiin käyttöön 1961, vuonna, jolloin Sierra Leone itsenäistyi Britanniasta.
Toronton kaupungintalo
Toronton kaupungintalo rakentuu neljästä pääelementistä, jotka ovat kaksi toimistotornia, valtuustosali, kansalaisaukio ja podium. Valtuustosali sijaitsee kahden puolikuunmuotoisen toimistotornin välissä. Kansalaisaukio jäädytetään talvisin luistinradaksi ja sen alla on pysäköintitilaa noin 2 400 ajoneuvolle. Aukiolla on Henry Mooren 15 metriä korkea veistos The Archer (Jousimies).
High We Exalt Thee, Realm of the Free
Englanniksi
High we exalt thee, realm of the free; Great is the love we have for thee; Firmly united ever we stand, Singing thy praise, O native land. We raise up our hearts and our voices on high, The hills and the valleys re-echo our cry; Blessing and peace be ever thine own, Land that we love, our Sierra Leone. One with a faith that wisdom inspires, One with a zeal that never tires; Ever we seek to honour thy name, Ours is the labour, thine the fame. We pray that no harm on thy children may fall, That blessing and peace may descend on us all; So may we serve thee ever alone, Land that we love, our Sierra Leone. Knowledge and truth our forefathers spread, Mighty the nations whom they led; Mighty they made thee, so too may we Show forth the good that is ever in thee. We pledge our devotion, our strength and our might, Thy cause to defend and to stand for thy right; All that we have be ever thine own, Land that we love, our Sierra Leone.
Käännös
Suuresti sinua ylistämme, vapaiden maa, suuri on rakkautemme sinua kohtaan. Pysymme aina lujassa liitossa, Laulaen ylistystäsi, oi syntymämaa. Kohotamme äänemme ja sydämemme, kukkulat ja laaksot kaiuttavat huutoamme; Siunaus ja rauha olkoon aina osanasi, maa, jota rakastamme, meidän Sierra Leonemme. Sen uskon yhdistäminä, joka ammentaa viisaudesta, koskaan laantumattoman innon yhdistäminä; haluamme aina korottaa nimeäsi, meidän on työ ja sinun kunnia. Pyydämme, ettei lapsiasi kohtaa mikään onnettomuus, että siunaus ja rauha olisivat alati meidänkin päällämme; niin että alati saisimme palvella vain sinua, maata, jota rakastamme, meidän Sierra Leoneamme. Tieto ja totuus, jota esi-isämme levittivät, mahtavia ne kansakunnat, joita he johtivat; he tekivät sinusta suuren, niinpä siis mekin saamma antaa parastamme sinulle. Uhraamme itsemme, voimamme ja väkevyytemme, puolustaaksemme sinua ja varjellaksemme oikeuksiasi; Kaikki, mitä meillä on, olkoon sinun, maan, jota rakastamme, meidän Sierra Leonemme.
Abu Sayyaf
Abu Sayyaf (, Abū Sayyāf, tunnetaan myös nimellä al-Harakat al-Islamiyya) on islamistinen separatistiryhmä, joka toimii Filippiinien eteläisillä saaristoilla. Ryhmän perusti Ustadz Abdurajak Janjalani, joka toimi Afganistanin sisällissodassa sissijohtaja Abdul Rasul Abu Sayyafin oppipoikana.
Ryhmä on syyllistynyt pommi-iskuihin, salamurhiin, sieppauksiin ja kiristykseen pyrkiessään luomaan itsenäisen islamilaisvaltion läntiseen Mindanaoon. Ryhmän lopullinen tavoite on pan-islamistisen supervaltion luominen Malesian saaristoon.
Operaatio Bonjinka
Abu Sayyaf perustettiin Basilanin saarella Filippiineillä vuonna 1991 johtajanaan Abdurajak Janjalani. Järjestö tunnettiin alun perin nimellä Harakat-ul al Islamiya, ja sen tarkoituksena oli hävittää kristinuskon vaikutus pääosin islaminuskoisten moro jen asuttamalta Etelä-Filippiineiltä sekä islamilaisen valtion perustaminen Mindanaolle. Janjalani pyrki myös luomaan yhteyksiä Filippiinien ulkopuolella toimiviin järjestöihin ja osallistumaan näiden hankkeisiin. Järjestön soluja paljastui niin sanotun Bonjinkan operaation paljastutta viranomaisille. Suunnitelmiin kuului muun muassa paavi Johannes Paavali II:n ja Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin murhat, Yhdysvaltojen lähetystöjen pommittaminen Manilassa ja Bangkokissa sekä lentoliikenteessä tehtävät iskut. Koko suunnitelman taustalla oli World Trade Centerin pommi-iskun vuonna 1993 suunnitellut pakistanilainen Ramzi Yousef. Suunnitelmat menivät pieleen, kun Yousefin vuokraamassa asunnossa Manilassa syttyi tulipalo pommintekovälineiden aiheuttamana.
Jolon panttivankikriisi
Ryhmä tuli suomalaisten tietoisuuteen keväällä 2000, kun ryhmä länsimaalaisia turisteja, joukossa suomalaiset Seppo Fränti ja Risto Vahanen, otettiin Malesiaan kuuluvalla Sipadanin saarella panttivangeiksi ja kuljetettiin Jololle. "Robottina" tunnettu johtaja Ghalib Andang jäi kiinni joulukuussa 2003 Sululla. Hän menehtyi vankilamellakassa 15. maaliskuuta 2005.
Abu Sayyaf vapautti 9. syyskuuta 2000 länsimaalaiset panttivangit Libyan maksettua Fräntin, Vahasen ja muiden panttivankien vapauttamisesta terroristijärjestön vaatimat miljoonan dollarin lunnaat.
Nykypäivä
Vuonna 2003 Khaddafi Janjalani ja Jainal Antel Sali alkoivat viedä järjestöä takaisin juurilleen eli islamilaiseen terrorismiin. Kaappauksia ja kiristyksiä vähennettiin, ja uudeksi kohteeksi nousivat länsimaiset ja siviilikohteet Filippiineillä. Aby Sayyaf alkoi myös tehdä yhteistyötä Jemaah Islamiyah -järjestön kanssa. Järjestö on kuitenkin huomattavasti heikompi kuin alkuaikoinaan. Siihen kuului vuoden 2013 tienoilla arviolta noin 100 kokoaikaista ja noin 200 väliaikaista jäsentä. Järjestöä heikensivät etenkin Yhdysvaltojen tukeman Filippiinien armeijan sitä vastaan tekemät iskut.
Järjestö on jakautunut neljään osaan. Jololla vaikuttaa kaksi Abu Sayyafin ryhmää. Kolmas ryhmä toimii naapurisaarella Basilanilla ja neljäs Mindanaon saarella. Ne kaikki rahoittavat toimintaansa panttivankeja ottamalla, mutta lisäksi osa ryhmistä on kytketty myös kansainväliseen terrorismiin ja ääri-islamilaiseen Isis-järjestöön.
Jolon panttivankitapauksen aikaan Abu Sayyafilla oli viisi johtajaa, joista neljä on sittemmin tapettu, mutta heidän tilalleen on tullut uusia. Jolon saarella suomalaisia pitäneen haaran johtaja Radulan Sahiron on yhä elossa.
Arvo A. Juvonen
Arvo Antero Juvonen (4. huhtikuuta 1916 Terijoki – 29. marraskuuta 2004 Lake Oswego, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen kaukopartiomies, joka toimi 1950-luvulla tiedustelijana Yhdysvaltain palveluksessa, kun norjalaiset ja amerikkalaiset värväsivät entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä Neuvostoliittoon tehtäviin tiedusteluretkiin (Operaatio Uppsala).
Sittwe
Sittwe (aiemmin Akyab) on kaupunki Myanmarissa. Sen asukasluku vuonna 2011 oli noin 152 500. Alun perin pieni kalastajakylä nousi merkittäväksi riisinvientisatamaksi kun Iso-Britannia miehitti aluetta ensimmäisen Burman sodan jälkeen. Vuonna 1826 se sai Rakhinen osavaltion (silloinen Arakan) pääkaupungin aseman.
Siirtomaa-aikoina Sittwellä oli huono maine malarian ja koleran pesänä, vaikka tilastot osoittavat, ettei se ollut sen vaarallisempi kuin monet siirtomaakaupungit Intian rannikolla. Huhut saivat uutta pontta vuonna 2006, kun kolera tartutti 12 vankia Sittwen vankilassa.
Arvo A. Juvonen
Henkilöhistoria
Juvonen muutti 1953 perheineen Yhdysvaltoihin välttääkseen joutumasta Suomen viranomaisten pidättämäksi. Tiedon pidätysuhasta toi hänelle Paavo Suoranta. Juvonen sai perheineen Yhdysvaltain kansalaisuuden ja he asuivat Washingtonissa, Bostonissa, Minnesotassa, Seattlessa ja viimeiset 24 vuotta Lake Oswegossa Oregonissa. Tiedustelu-uransa päätyttyä Juvonen työskenteli puuseppänä. Hän kärsi ajoittain alkoholiongelmista, perheen talo paloi Massachusettsissa ja hän joutui Seattlessa asuessaan auto-onnettomuuteen saaden aivovamman. Juvosen kolmesta pojasta keskimmäinen kuoli onnettomuudessa 1963. Juvonen palasi Suomeen vasta 1991 ja vieraili tämän jälkeen useita kertoja entisessä kotimaassaan. Hän kirjoitti kaksi kirjaa sodanaikaisista retkistään ja hänestä tehtiin dokumenttiohjelma Norjan televisioon. Kuolemansa jälkeen Juvonen haudattiin Suomeen.
Georgi Bulatsel
Georgi Viktorovitš Bulatsel (1875 Harkova – 28. huhtikuuta 1918 Tampere ) oli venäläinen everstiluutnantti ja punakaartin korkea-arvoisin venäläisavustaja Tampereella Suomen sisällissodan lopulla.
Ennen Suomen sisällissotaa
Bulatsel oli harkovalaisen aatelisperheen upseeripoika, joka taisteli Japanin sodassa vuosina 1904–1905 ennen siirtoaan Suomeen. Ensimmäisessä maailmansodassa hänen rykmenttinsä soti itärintamalla saksalaisia vastaan, mutta Bulatsel kuitenkin sairastui lavantautiin, jolloin hänet määrättiin takaisin Suomeen. Hänestä tehtiin ensin pataljoonankomentaja ja myöhemmin Raumalla sijainneen 421. rykmentin komentaja.
Suomen sisällissodassa
Bulatsel yleni Tampereelle sijoitetun venäläisen 106. divisioonan 1. prikaatin komentajaksi helmikuussa 1918, kun sisällissota oli jo alkanut. Hän toimi Hugo Salmelan sotilasneuvonantajana sen jälkeen, kun Salmela oli tullut Tampereelle eversti Mihail Svetšnikovin tilalle punaisten rintamapäälliköksi helmikuun lopussa. Bulatsel laati punaisten länsirintaman hyökkäyssuunnitelman sekä Tampereen ensimmäisen puolustussuunnitelman. Hänet pidätettiin valkoisten vallattua Tampereen huhtikuussa 1918, jonka jälkeen kenttäoikeus tuomitsi Bulatselin kuolemaan yhteistyöstä punaisten kanssa. Bulatsel teloitettiin 28. huhtikuuta yleisen sairaalan viereisessä sorakuopassa. Hänen vaimonsa Zinaida pyysi lupaa haudata miehensä yksityishautaan, mihin valkoiset viranomaiset myöntyivät. Bulatselin ruumis siirrettiin sittemmin Kalevankankaan hautausmaalle. Hänen kadettikoulussa opiskelleet 13- ja 15-vuotiaat poikansa Woldemar ja Nikolai puolestaan teloitettiin sodan loppupäivinä Viipurin puhdistuksen yhteydessä.
Isak Doera
Isak Doera (29. syyskuuta 1931 – 19. toukokuuta 2012) oli indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. tammikuuta 1959 ja nimitettiin Sintangin piispaksi 9. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Justinus Darmojuwono, jota avustivat Hieronymus Herculanus Bumbun ja Vitalis Djebarus.
Doera erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 1. tammikuuta 1996.
Blasius Pujoraharja
Blasius Pujoraharja (s. 12. kesäkuuta 1935) on indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. syyskuuta 1961 ja nimitettiin Ketapangin hiippakunnan piispaksi 15. maaliskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Justinus Darmojuwono, jota avustivat Hieronymus Herculanus Bumbun ja Theodorus Lumanauw.
Pujoraharja jäi eläkkeelle 25. kesäkuuta 2012.
Falabella
Falabella on maailman pienin hevosrotu. Rotu on saanut nimensä sitä Argentiinassa Buenos Airesin ulkopuolella kasvattaneen perheen mukaan. Falabella luetellaan rotukirjassa hevoseksi, koska sen rakenne viittaa täysin hevoseen.
Ominaisuudet
Falabellan säkäkorkeus on yleensä 70-85 cm. Häntä on paksu ja tuuhea kuten shetlanninponilla. Lautaset ovat pystyt ja häntä kiinnittynyt alhaalle. Säkä on matala. Alakaula on paksu ja pää on usein suuri, mutta sirorakenteinen. Kaikki värit hyväksytään, ja monet kasvattajat suosivatkin erikoisia värejä kuten tiikerinkirjavuutta.
Runsaan sukusiitoksen vuoksi falabelloilla esiintyy paljon terveysongelmia, erityisesti rakennevikoja kuten isopäisyyttä, heikkoja kintereitä ja jalkojen asentovirheitä.
Falabella-hevosista pitää kirjaa Asociación de Criadores de Caballos Falabella, jonka käyttöön yhdistyksen puheenjohtaja rouva Falabella luovutti alkuperäisen Falabellan tallien sukutietokannan.
Historia
Falabellarodun väitetään toisinaan kehittyneen itsestään Etelä-Amerikassa Andalusiasta tuotujen vapaana eläneiden hevosten keskuudessa, mutta todellisuudessa se ilmeisesti kehitettiin tietoisesti miniatyyrihevoseksi risteyttämällä keskenään erityisen pieniä shetlanninponi- ja täysiverisyksilöitä. Falabellan perhe alkoi jalostustyönsä myötä pitää vuonna 1940 kirjaa hevostensa suvusta ja syntymäajoista. Nykyään minihevosista käytetään erityisest Yhdysvalloissa monia erilaisia rotu- ja rekisterinimiä, eikä rotupuhtaudesta voi juuri puhua.
Käyttö
Falabella on lähinnä lemmikkieläin. Ratsuksi se on liian pieni, mutta sen voi valjastaa vetämään pieniä vaunuja. Falabelloja on jonkin verran myös koulutettu opaskoiran tapaisiksi opashevosiksi.
Kellareiden kasvatit
Kellareiden kasvatit on rap-yhtye Fintelligensin toinen single yhtyeen ensimmäiseltä Renesanssi-albumilta. Single julkaistiin vuonna 2000.
Josquin Desprez
Elämä ja tuotanto
Desprez syntyi vuoden 1450 tienoilla nykyisen Belgian alueella. Hän alkoi laulaa kuorossa noin vuonna 1460. Hän opiskeli kontrapunktia mahdollisesti Johannes Ockeghemin johdolla. Myöhemmin Desprezistä tuli yksi aikansa tunnetuimmista muusikoista.
Josquin oli tuottelias säveltäjä: hän sävelsi taidokkaasti lauluja (frottola ja laude olivat hänen aikansa laulumuodot), mutta myös monimutkaisempia teoksia. Hänen messunsa ovat tyyliltään vaihtelevia: hän hallitsi kaikki aikansa tyylilajit. Josquinin mestariteos on messu Missa Pange lingua, joka lienee hänen viimeisimpiä messujaan ja sävelletty vuoden 1515 tienoilla. Se on mainittu useammassa musiikinhistoriassa mestariteoksena, joka ”loistaa kuin tähdet läpi kaikkien myöhempien aikakausien”.
Ottavio Petrucci, polyfonisen musiikin ensimmäinen painaja, julkaisi kolme kirjaa Desprezin musiikkia ja otti jokaisesta myös uusintapainoksen aikana, jolloin kukaan muu säveltäjä ei saanut julkaistua enempää kuin yhden teoksen. Josquin Desprezin musiikkia, joka sisältää muun muassa 18 messua, yli 50 motettia ja 65 chansonia, jäljiteltiin, kopioitiin ja uudelleentyöstettiin aina 1500-luvun lopulle asti.
Josquin Desprez sekoitetaan usein samannimiseen mieheen, joka lauloi Milanossa vuosina 1459–1474. Sen vuoksi jotkin lähteet ilmoittavat Desprezin syntymävuodeksi 1440.
Morsiusmystiikka
Morsiusmystiikka on keskiaikainen, 1100–1200-luvulla syntynyt mystiikan suunta. Siinä Kristus kuvataan sielun sulhaseksi, ja Kristuksen rakkaus pyritään tavoittamaan ekstaattisen kokemuksen kautta.
Suomessa morsiusmystiikka on sisältynyt muun muassa Laestadiuksen julistukseen. Kristuksen morsian on Laestadiuksella kollektiivinen käsite siten, ja se tarkoittaa uskovien seurakuntaa kokonaisuutena.
Zacks Nkosi
Zacks Nkosi oli eteläafrikkalainen jazz-saksofonisti ja säveltäjä, joka oli yksi 1950–1960-lukujen afrikkalaisen jazzin kultakauden keskeisimpiä vaikuttajia. Etelä-Afrikan poliittisen historian vuoksi hän on länsimaissa varsin vähän tunnettu. Nkosin poika Jabu on kosketinsoittaja ja myös tunnettu jazz-muusikko Etelä-Afrikassa.
Lappalaisten mytologian katkelmia
Lappalaisten mytologian katkelmia on Lars Levi Laestadiuksen tutkielma vuosilta 1840–45. Teoksen on julkaissut suomeksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seura vuonna 2000 ja uudistettuna laitoksena 2011. Toimittaja on Juha Pentikäinen ja suomentaja Risto Pulkkinen.
Teoksesta on vanhempi suomennos nimellä Katkelmia lappalaisten mythologiasta, suomentajana Niila Outakoski (1994 ISBN 9985-60-045-2 Sarja: Deanu kultur ja musea, n:o 3. Alkuteos: Fragmenter i lappska mythologien).
Lev Trotski
Lev Davidovitš Trotski (alkuaan, 7. marraskuuta (J: 26. lokakuuta) 1879 Janovka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. elokuuta 1940 Coyoacán, México, Meksiko) oli merkittävä bolševikkivallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko. Trotski kuului Neuvostoliiton ja Kominternin perustajiin, ja häntä pidetään puna-armeijan luojana. Trotski oli jatkuvan vallankumouksen kannattaja ja hänen marxilaista teoriaansa kutsutaan trotskilaisuudeksi. Trotski joutui vuonna 1929 maanpakoon hävittyään valtataistelun Josif Stalinin kanssa. NKVD:n agentti Ramón Mercader murhasi Trotskin Meksikossa 1940.
Ura ennen lokakuun vallankumousta
pienois|pysty=0.6|vasen|Trotski vuonna 1888. Lev Bronstein syntyi juutalaiseen perheeseen Etelä-Venäjällä, nykyisessä Ukrainassa 26. lokakuuta (7. marraskuuta uuden luvun mukaan) 1879. Hänen isänsä David Bronstein oli varakas venäjänjuutalainen maanviljelijä. Levin sisko Olga tuli myöhemmin tunnetuksi bolševikkipoliitikkona ja Trotskin kilpailijan Lev Kamenevin vaimona. Perhe ei ollut uskonnollinen. Bronšteinit puhuivat kotonaan venäjää ja ukrainaa, ja Lev itse lisäksi saksaa, englantia ja ranskaa. Mentyään setänsä luo Odessaan opiskelemaan, hän tutustui vallankumouksellisiin piireihin ja oli mukana perustamassa Etelä-Venäjän työläisliittoa 1897 sekä marxilaista Venäjän sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta 1898. Trotski pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi 1898 ja karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1902 hän pakeni karkotuspaikastaan ulkomaille, jättäen jälkeensä vaimonsa Aleksandra Sokolovskajan ja kaksi lastaan. Hän otti käyttöön pseudonyymin Trotski, jolla hänet sittemmin opittiin tuntemaan. Nimen hän lainasi Odessan vankilan päävanginvartijalta.
Pariisissa ollessaan Trotski toimitti Iskra-sanomalehteä yhdessä Vladimir Leninin kanssa, mutta asettui toisessa edustajakokouksessa 1903 menševikkien puolelle. On esitetty, että Trotski päätyi menševikkien puolelle koska hän ei halunnut toimia Leninin varjossa. Trotski päätyi seilaamaan omalaatuiseen välitilaan bolševikkien ja menševikkien väliin, molempien ryhmittymien suhtautuessa häneen varautuneesti. Samoihin aikoihin hän meni naimisiin Natalia Sedovan kanssa. Pari sai myöhemmin kaksi poikaa, Levin ja Sergein.
Vuonna 1905 Trotski palasi Venäjälle ja osallistui vuoden 1905 vallankumoukseen. Hänet valittiin joulukuussa Pietarin työläisten neuvoston johtoon, mutta pidätettiin pian ja karkotettiin Siperiaan uudelleen tammikuussa 1907. Trotski pakeni toistamiseen ulkomaille vielä samana vuonna ja toimi maanpaossa Wienissä vallankumouksellisten lehtien toimituksissa, joissa hänet huomattiin etenkin Balkanin sotia koskevan raportointinsa ansiosta. Tänä aikana hän kehitteli jatkuvan vallankumouksen teoriansa, jonka keskeisenä ajatuksena oli, että tsaarinvastainen demokraattinen vallankumous voisi työväenluokan johtamana jatkua luonteeltaan sosialistisena. Hän vastusti ensimmäistä maailmansotaa, mistä syystä hänet karkotettiin maasta toiseen. Helmikuun vallankumouksen puhjetessa Venäjällä hän oli New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Toiminta Neuvostoliitossa ja valtataistelu Stalinin kanssa
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Trotski palasi Venäjälle. Hän ei kuulunut enää menševikkeihin, vaan liittyi aluksi sosiaalidemokraattien mežraiontsy-ryhmään ja hieman myöhemmin bolševikkeihin. Trotski nousi nopeasti bolševikkipuolueen johtoon, ja lokakuun vallankumouksen jälkeen hänestä tuli uuden hallituksen ulkoasiain kansankomissaari. Maaliskuussa 1918 hän siirtyi sotilas- ja laivastoasiain kansankomissaariksi. Tässä tehtävässä hän oli keskeisesti luomassa puna-armeijaa ja vaikuttamassa bolševikkien voittoon Venäjän sisällissodassa. Hän oli osaltaan vastuussa teloituksista, Kronstadtin kapinan kukistamisesta ja bolševikkivastaisen toiminnan väkivaltaisesta tukahduttamisesta.
Leninin kuoltua 1924 Trotskia pidettiin aluksi hänen vahvimpana seuraajaehdokkaanaan Neuvostoliiton johtoon. Stalinin ja keskuskomitean enemmistön onnistui kuitenkin vaivihkaa syrjäyttää Trotski puoluejohdosta, ja ennen pitkää hän menetti puoluekoneistossa viran toisensa jälkeen. Trotskin ja Stalinin välillä oli merkittäviä ideologisia erimielisyyksiä. Trotski kannatti Leninin jatkuvan maailmanvallankumouksen teoriaa, jonka mukaan kommunistista vallankumousta oli pyrittävä levittämään Venäjän rajojen ulkopuolelle, erityisesti Eurooppaan, mutta Stalin ja hänen kannattajansa ajoivat ”sosialismi yhdessä maassa” -periaatetta, jonka mukaan oli keskityttävä kommunismin rakentamiseen Neuvostoliitossa. Trotski erotettiin lopuistakin tehtävistään NKP:ssä ja Kominternissa 1927 ja määrättiin ensin sisäiseen karkotukseen Alma-Ataan Kazakstaniin 11. tammikuuta 1928. Helmikuussa 1929 hänet karkotettiin lopullisesti neuvostovaltiosta. Trotski kannattajineen toimi Stalinin vastaisena ryhmänä Kominternissa ja siihen kuuluvien puolueiden sisällä, mutta Kominternin erotettua trotskilaiset nämä perustivat lopulta oman Neljännen internationaalinsa 1938.
Maanpako
pienois|vasen|Talo, jossa Trotski asui Turkissa vuosina 1929–1933. Maastakarkotuksen jälkeen Trotski eli maanpaossa aluksi turkkilaisella Prinkipon saarella lähellä Istanbulia, sillä kaupungissa asui paljon valkoisia venäläisiä, jotka eivät suhtautuneet vallankumouksen syrjäytettyyn johtohahmoon suopeasti. 18. helmikuuta 1929 Trotski anoi poliittista turvapaikkaa Ranskasta ja Saksasta. Hänen Turkista saamansa oleskelulupa umpeutui 1. toukokuuta 1929.
Ranskan hallitus epäsi Trotskilta maahantulon 21. helmikuuta, ja 11. huhtikuuta 1929 Saksakin hylkäsi Trotskin turvapaikka-anomuksen. Vasta 25. heinäkuuta 1933 Ranskan pääministeri Édouard Daladier myönsi hänelle turvapaikan, ja Trotski saapui Marseilleen. Hän asui aluksi Royanissa ja Barbizonissa, eikä hänellä ollut lupaa matkustaa Pariisiin.
Vuonna 1935 Trotskin oleskelulupa umpeutui jälleen. Norjan oikeusministeri Trygve Lie kutsui Trotskin Norjaan, jossa tämä asui taidemaalari Konrad Knudsenin luona Oslon lähettyvillä, mutta 1937 Norja sulki Neuvostoliiton painostuksesta kovaäänisen kriitikon kotiarestiin.
Neuvostoliittolaisten virkamiesten kanssa käytyjen pitkien neuvotteluiden jälkeen Trotskin oli lähdettävä Norjasta Meksikoon. Meksikon presidentti Lázaro Cárdenas otti Trotskin vastaan Tampicon satamakaupungissa, jossa hänelle oli järjestetty erikoisjuna Méxicoon. Meksikossa Trotski asui ensin taidemaalari Diego Riveran luona ja koki lyhyen romanssin Frida Kahlon kanssa. Maanpakoaikanaan hän jatkoi ahkeraa kirjoittamistyötään suomien Neuvostoliiton tilaa ja Stalinin toimia ja nimitti Neuvostoliittoa ”byrokraattisesti vääristyneeksi työläisvaltioksi”.
Murha
pienois|Trotskin toimisto ja murhapaikka Coyoacánissa, nykyään kotimuseona. Trotskin ollessa Meksikossa häntä vastaan tehtiin useita murhayrityksiä. 20. elokuuta 1940 espanjalaissyntyinen Neuvostoliiton tiedustelupalvelun lähettämä agentti Ramón Mercader oli Trotskin toimistossa Coyoacánissa. Hän oli esittäytynyt Trotskille kanadalaiseksi ihailijaksi Frank Jacsoniksi. Mercader oli pyrkinyt Trotskin sihteerin avustuksella tämän puheille monta kertaa. Hän oli onnistunut salakuljettamaan murha-aseen, jäähakun, Trotskin tarkoin vartioituun toimistoon. Kun Trotski oli syventyneenä asiapapereihin kirjoituspöytänsä ääressä, Mercader löi Trotskia jäähakulla kuolettavasti päähän. Trotski ei kuitenkaan kuollut heti, vaan alkoi kamppailla voimakkaasti salamurhaajaansa vastaan. Trotskin henkivartijat saapuivat paikalle, mutta Trotski käski heitä jättämään Mercaderin henkiin, koska ”hänellä olisi tarina kerrottavanaan”.
Trotski kuoli saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä, ja hänet haudattiin kotipuutarhaansa.
Jälkimaine
pienois|pysty|Trotskin hauta Coyoacanin kotimuseon pihamaalla. Trotskin linnoitusmainen asunto Méxicossa on nykyään hänen nimeään kantava kotimuseo. Neuvostoliitossa hänen mainettaan ei palautettu, vaikka glasnostin aikana suurin osa vainojen aikana surmatuista vanhoista bolševikkijohtajista rehabilitoitiin. Trotskin ajatukset ja kirjoitukset ovat innoittaneet poliittisia liikkeitä, jotka ovat nykyäänkin aktiivisia, mistä esimerkkinä trotskilaisuus.
Trotski populaarikulttuurissa
Valkokankaalla Trotskista nähtiin ensimmäinen fiktiivinen versio jo hänen elinaikanaan Sergei Eisensteinin elokuvassa Lokakuu (1927), mutta tämän jälkeen häntä ei nähty ainoassakaan lokakuun vallankumousta käsittelevässä neuvostoelokuvassa ennen destalinisaatiota ja Sergei Vasiljev elokuvaa Lokakuun päivinä (1957). Päähenkilönä hänet on nähty Joseph Loseyn ohjaamassa, brittiläis-ranskalais-italialaisessa yhteistuotantoelokuvassa Trotskin salamurha (1972), jossa Trotskia näytteli Richard Burton. Useiden lähteiden mukaan Trotski olisi itse nähty näyttelijänä vuoden 1914 Vitagraph-elokuvassa My Official Wife, mutta väite ei voi pitää paikkaansa, koska Trotski ei tuolloin vielä ollut Yhdysvalloissa.
George Orwellin toisen maailmansodan aikana kirjoittamassa, Venäjän vallankumousta satirisoivassa romaanissa Eläinten vallankumous (1945) esiintyvät siat Napoleon ja Lumipallo (Snowball), jotka taistelevat vallasta. Napoleonin esikuva on Stalin ja Lumipallon Trotski. Myös Orwellin romaanissa Vuonna 1984 (1949) molemmat ovat esillä: romaanin Isoveljellä on Stalinin tunnuspiirteet ja Puolueen pettäneellä harhaoppisella Emmanuel Goldsteinilla Trotskin. Nimi Goldstein myös muistuttaa Trotskin alkuperäistä sukunimeä Bronstein.
God Save Our Solomon Islands
God Save Our Solomon Islands ("Jumala varjelkoon Salomoninsaariamme") on Salomonsaarten kansallislaulu aina maan itsenäistymisestä vuonna 1978. Laulun ovat sanoittaneet Matila Balekana ja Panapasa Balekana, joka on myös säveltänyt hymnin.
Ariel Sharon
Ariel Sharon (, alkuperäiseltä nimeltään Ariel Scheinermann; 26. helmikuuta 1928 – 11. tammikuuta 2014) oli pitkäaikainen israelilainen poliitikko ja kenraali. Hän toimi Israelin pääministerinä maaliskuusta 2001 huhtikuuhun 2006. Sharonin poliittisen uran keskeytti tammikuussa 2006 aivoverenvuoto. Hän vaipui koomaan, josta ei enää herännyt.
Hänen alkuperäinen nimensä oli Ariel Scheinermann, ja hänet tunnettiin myös lempinimellä Arik.
Varhaisvaiheet
Ariel Sharon syntyi venäjänjuutalaiseen perheeseen Kfar Malalin kylässä brittiläisessä Palestiinassa vuonna 1928. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Venäjältä; heidän alkuperäinen kotialueensa kuuluu nykyään Valko-Venäjään. Hänen vanhempansa olivat Samuil Scheinerman ja Vera Schneeroff. Isä puhui jiddišiä, mutta äiti mieluummin venäjää, jonka myös Ariel oppi lapsena.
Sharon liittyi 14 vuoden ikäisenä sotilaalliseen nuorisopataljoonaan, ja myöhemmin Haganah-järjestöön. Haganah oli yksi aseellisista järjestöistä, joista myöhemmin muotoutui Israelin puolustusvoimat, ja jonka epäillään syyllistyneen terrori-iskuihin Englannin mandaattiaikana. Vuonna 1949 hän oli edennyt komppanianpäälliköksi, ja hänet siirrettiin tiedustelu-upseeriksi vuonna 1951, minkä jälkeen hän aloitti historian opinnot Jerusalemin Heprealaisessa yliopistossa.
Ariel Sharon perusti Israelin sotilaalliset erikoisjoukot Yksikkö 101:n pääministeri David Ben-Gurionin käskystä elokuussa 1953. Yksikkö 101 osallistui Israelin välienselvittelyihin palestiinalaisten ja naapurivaltioiden kanssa. Yksikköä on arvosteltu siviileihin kohdistuvan väkivallan vuoksi. Yksikkö tuli tunnetuksi erityisesti vuoden 1958 Qibyan kylän joukkomurhasta, jossa kuoli 69 palestiinalaissiviiliä.
Suezin sodassa vuonna 1956 Sharon komensi prikaatia 202 ja valtasi vastoin käskyjä Mitlan solan Siinailla, vaikka egyptiläisten odotettiin muutenkin vetäytyvän sieltä parin päivän sisällä.
Kuuden päivän sota ja jom kippur -sota
Sharon ylennettiin kenraalimajuriksi. Kuuden päivän sodassa 1967 Sharon komensi Siinain rintamalla 38. panssaridivisioonaa, joka teki läpimurron Kusseima-Abu-Ageilan alueella. Vuonna 1969 hänet oli valittu Israelin puolustusvoimien eteläisen armeijan komentajaksi. Lokakuun 1973 sodassa hän toimi 143. reservipanssaridivisioonan komentajana ja valtasi sillanpääaseman Suezin kanavalla lokakuun 16. päivänä. Hän ylitti Suezin kanavan seuraavana päivänä. Sharonin joukot ja kenraalimajuri Avraham Adan 162. reservipanssaridivisioona saartoivat Egyptin 3. armeijan. Tätä pidetään sodan käännekohtana joka pakotti egyptiläiset vetäytymään Siinailta ja neuvottelemaan tulitauosta. Sharonia juhlittiin sotasankarina ja Israelin pelastajana.
Poliittinen ura
Sharon vältteli Beginin Herut -puoluetta 1950- ja 1960-luvuilla. Hän esiintyi yhdistetyllä Työväenpuolueen ja oman puolueen Shlomtzion listalla. Vasta kun Begin voitti vaalit 1977 Sharon liittoutui Likudin kanssa. Jätettyään armeijan hän toimi pääministeri Jitzhak Rabinin turvallisuusneuvonantajana vuosina 1975–1976. Hän työskenteli maatalousministerinä vuosina 1977–1978 ja puolustusministerinä 1981–1983 Beginin Likud-hallituksessa. Sharon on ollut Israelin parlamentin knessetin jäsen vuosina 1973–1974 ja vuodesta 1977 lähtien yhtämittaisesti. Puolustusministerin viran hän joutui jättämään sekaannuttuaan Sabran ja Shatilan joukkomurhiin. Hän toimi salkuttomana ministerinä hallituksessa vuosina 1983–1984, kauppa- ja teollisuusministerinä 1984–1990. Rakennustuotannon ministerinä 1990–1992. Benjamin Netanjahun hallituksessa teollisuusministerinä 1996–1998 ja ulkoministerinä 1998–1999. Barakin työväenpuolueen hallituksen aikana Sharonista tuli Likud-puolueen johtaja. Hänet valittiin pääministeriksi helmikuussa 2001.
Sadan päivän kuluttua Sharonin väistymisestä sairastumisen takia 2006 hänelle valittiin seuraaja Israelin lain mukaisesti.
Vetäytyminen Gazasta
thumb|Sharon (oikealla) kättelemässä Palestiinalaishallinnon pääministerin [[Mahmud Abbasin kanssa neuvotteluissa vuonna 2003. Keskellä Yhdysvaltain presidentti George W. Bush.]] Sharonin suhtautuminen palestiinalaisiin oli jyrkän aggressiivista ”ei neuvotteluja” -politiikkaa, tosin myöhemmin hän joutui osallistumaan lyhyiksi jääneisiin neuvotteluihin George W. Bushin ajaman ”tiekarttasuunnitelman” myötä. Elokuussa 2005 Sharon ajoi läpi puolueensa oikeiston vastalauseista välittämättä yksipuolisen vetäytymisen Gazan alueelta. Alueella asuvat 8 500 israelilaista siviiliä poistettiin alueelta. Osa heistä lähti käskystä, mutta osan joutuivat sotilaat kantamaan autoihin, joilla heidät kuljetettiin muualle. Monet äärijuutalaiset pitivät itseään uhreina ja marttyyreinä. Juutalaisista osa linnoittautui synagogiin, jotta karkotus näyttäisi iskulta juutalaisuutta vastaan.
Josef Dayanin johtama ääriuskonnollinen ryhmä rabbeja manasi kesällä 2005 Sharonin päälle muinaisen kirouksen, jotta kuoleman enkeli tappaisi hänet.
Poistuessaan sotilaat purkivat karkotettujen israelilaisten talot ja muut rakennukset, mutta jättivät synagogat jäljelle. Palestiinalaiset kuitenkin polttivat synagogat maan tasalle.
Kadiman perustaminen
21. marraskuuta 2005 Sharon ilmoitti jättävänsä Likudin puolueen puheenjohtajalle osoitetulla kirjeellä ja muodostavansa uuden keskustalaisen Kadima-puolueen. Hän pyysi myös Israelin presidenttiä hajottamaan parlamentin ja järjestämään uudet vaalit maaliskuussa 2006. Vaaleissa oli Israelin kaikkien aikojen huonoin äänestysaktiivisuus. Kadima voitti eniten paikkoja.
Sairaus ja kuolema
Sharon sai 4. tammikuuta 2006 vaikean aivoverenvuodon. Hänet vietiin sairaalaan leikattavaksi ja pääministerin oikeudet siirrettiin varapääministeri Ehud Olmertille.
Tammikuussa, pian aivoverenvuodon jälkeen Sharonin kerrottiin todennäköisesti selviytyvän. Hän oli saanut kuitenkin erittäin vaikeita aivovaurioita, ja niiden vakavuus ei ollut selvillä ennen kuin häntä yritettiin herättää. Sharonin kannattajat olivat erittäin huolissaan Sharonin tilanteesta ja Sharonia pidettiin leikkauksen jälkeen koomassa, jotta hänen aivonsa saivat aikaa toipua. Hänet yritettiin herättää koomasta, mutta tämä ei onnistunut. Sharonille tehtiin uusi leikkaus, tällä kertaa hänen kurkkuunsa tehtiin aukko hengittämisen helpottamiseksi (trakeostomia).