cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurice Merleau-Ponty
Maurice Merleau-Ponty (14. maaliskuuta 1908 Rochefort-sur-Mer, Charente-Maritime – 3. toukokuuta 1961 Pariisi) oli ranskalainen fenomenologisen koulukunnan filosofi, jonka filosofian keskeisinä teemoina ovat muun muassa ruumiillisuus ja havainto. Merleau-Ponty on saanut ajatteluunsa vaikutteita erityisesti Edmund Husserlin ja Henri Bergsonin ajatuksista, mutta erityisesti Merleau-Pontyn päätyönä pidetyssä teoksessa Phénomenologie de la Perception (1945) yhtenä olennaisena teemana toimii myös 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Saksassa kehittynyt gestalt- eli hahmopsykologia. Merleau-Ponty teki uransa alkuvaiheissa paljon yhteistyötä Jean-Paul Sartren kanssa, mutta heidän suhteensa päätyi myöhemmin poliittisista syistä välirikkoon.
Merleau-Ponty on ankara kartesiolaisen filosofian vastustaja. Merleau-Pontyn mukaan kartesiolainen jako ruumiiseen ja sieluun – ja sitä seurannut havaitsemisen käsittäminen joko passiiviseksi empirismiksi tai itseensä käpertyneeksi intellektualismiksi – on virheellinen ja siitä tulee pyrkiä eroon. Merleau-Ponty hylkää jaon mieleen ja ruumiiseen ja esittää ihmisen ykseytenä, kuitenkaan palauttamatta ihmistä kumpaankaan substanssiin.
Elämä ja ura
thumb|Merleau-Pontyn perhehauta [[Père-Lachaise|Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa.]] Maurice Merleau-Ponty suoritti koulunsa pariisilaisissa Janson-de-Sailly ja Louis-le-Grande-lyseoissa ja valmistui vuonna 1930 École normale supérieure -yliopistosta. Opiskeluaikoinaan Écolessa Merleau-Ponty tutustui häntä kolme vuotta vanhempaan Jean-Paul Sartreen, josta myöhemmin oli tuleva hänen ystävänsä, työtoverinsa ja kiistakumppaninsa. Ennen varsinaista tuottavaa kauttaan, Merleau-Ponty työskenteli 1930-luvulla filosofian opettajana, minkä yhteydessä hän tutustui Claude Lévi-Straussiin ja Simone de Beauvoiriin, ja perehtyi G. W. F. Hegelin Hengen fenomenologiaan ja vuosikymmenen lopulla myös Edmund Husserlin kirjoituksiin – jotka tekivät häneen kaikista suurimman vaikutuksen.
Pääteoksensa julkaisun jälkeen Merleau-Ponty jatkoi yhteistyötä Sartren kanssa Les Temps Modernes -lehden toimituksen piirissä. Merleau-Ponty julkaisi lehdessä filosofisia, poliittisia ja taidetta käsitteleviä esseitä, jotka vuonna 1948 julkaistiin teoksena Sens et Non-Sens.
Merleau-Ponty kuoli yllättäen vuonna 1961. Hänen ajattelunsa viimeiseksi kehitysvaiheeksi jäi se, mikä käy ilmi hänen kuolemansa jälkeen julkaistuista keskeneräiseksi jääneistä teoksista Le Visible et l’Invisible ja La Prose du Monde. Erityisesti Le Visible et l’Invisible -teoksessa hän kehittelee eteenpäin eräitä Phénoménologie de la Perception -teoksen teemoja, mutta kirjoitustyö on kuoleman takia jäänyt kesken, ja teos julkaistussa muodossaan koostuu osin vain katkelmallisista muistiinpanoista.
Merleau-Pontyn ennenaikaisen kuoleman jälkeen kiinnostus hänen ajatteluaan kohtaan hiljalleen hiipui. Hänen ajattelunsa rinnastettiin usein Sartren filosofiaan, ja Merleau-Pontya luettiin usein vain Sartren työtoverina. Merleau-Ponty nousi kuitenkin toisen vuosituhannen viimeisinä vuosina uudelleen kiinnostuksen kohteeksi. Suomessakin on tehty pitkälti Merleau-Pontya käsitteleviä väitöskirjoja ja häntä on käsitelty monissa muissa fenomenologiaa, minuutta, estetiikkaa ja filosofista antropologiaa käsittelevissä teoksissa ja artikkeleissa. Merleau-Pontylta on suomennettu valikoima Filosofisia kirjoituksia (2012), joka sisältää muun muassa lyhyen teoksen Silmä ja henki (1960, ensimmäinen suomennos 1993 nimellä Silmä ja mieli).
Ajattelun pääpiirteet
Havainnon tärkeyden korostaminen nousee Merleau-Pontyn fenomenologisista juurista. Kaikista filosofisista perinteistä eniten Merleau-Pontyn ajatteluun on vaikuttanut juuri tämä Edmund Husserlin aloittamaksi kutsuttu ajatussuunta. Husserlin laajasta tuotannosta Merleau-Pontya innoitti erityisesti Husserlin – tuolloin vielä pääosin julkaisematon – myöhäistuotanto, joka monilta piirteiltään oli siirtynyt aiemman tuotannon suhteen suuntaan, jota voidaan hyvällä syyllä kutsua eksistentiaalisemmaksi. Erityisesti Husserlin teoksessa Eurooppalaisten tieteiden kriisi ja transsendentaalinen fenomenologia (1936) esittämällä ajatuksella elämismaailmasta on ollut Merleau-Pontyn filosofiseen ajatteluun suuri vaikutus. Husserlin mukaan länsimaiset tieteet ovat ajautuneet kriisiin, koska ne ovat hylänneet elämismaailman, josta niiden tarkastelu kuitenkin on alun perin lähtenyt liikkeelle. Jotta todellinen fenomenologia voisi edes olla mahdollista, on Husserlin mukaan ensin suoritettava erityinen tieteellisen tarkastelun poissulkeva reduktio, jotta voisimme päästä käsiksi varsinaiseen fenomenologiaan.
Erittäin keskeisessä asemassa Merleau-Pontyn filosofian muotoutumisessa on ollut hahmopsykologia, jonka keskeisin tutkimustulos – se, että ihminen havaitsee ensisijaisesti valmiiksi järjestäytyneitä hahmoja – on Merleau-Pontyn filosofialle samalla sekä olennaisen tärkeä lähtökohta, kuin myös argumentti. Tälle psykologisen tutkimuksen tulokselle Merleau-Ponty pyrkii luomaan siihen sopivaa filosofista tietoteoriaa ja ontologiaa.
Myöhäisfilosofia
Merleau-Ponty jakaa ennen vuotta 1952 tehdyssä, mutta vasta kuolemansa jälkeen julkaistussa kirjoituksessa filosofisen työnsä kahteen vaiheeseen. Kirjoituksen mukaan hänen tarkoituksenaan oli kahdessa ensimmäisessä teoksessaan La Structure du comportment (1942) ja Phénoménologie de la perception (1945) ”palauttaa havainnon maailma entiselleen” ja tämän perustan luotuaan muissa teoksissaan ”näyttää kuinka ajattelu ja kommunikaatio toisten kanssa nousevat ja ylittävät meidät totuuteen johdattaneen havainnon alueen.”
Merleau-Ponty ei kuitenkaan koskaan saanut valmiiksi filosofiansa toista hanketta. Teoksen Le Visible et l’invisible oli tarkoitus olla yhtä laajamittainen ja perusteellinen selvitys kuin Merleau-Pontyn pääteokseksi jäänyt Phénoménologie de la perception, mutta Merleau-Pontyn kuollessa vuonna 1962 jäljellä oli vain ensimmäinen, näkyvää käsittelevä osa teoksesta sekä joukko tekeillä olevaa työtä käsitteleviä muistiinpanoja, jotka myös julkaistiin Merleau-Pontyn kuoleman jälkeen valmiin tekstin ohessa.
Gennadi Vaganov
Gennadi Viktorovitš Vaganov (, s. 25. marraskuuta 1936 Duvan, Baškortostan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Hän on viestin olympia- ja MM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti TsSKA Moskovaa. Hän on pituudeltaan 173 cm.
Vaganov saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä, jossa hän oli nopein toisen osuuden hiihtäjistä. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa neljänneksi 15 ja 30 kilometrillä sekä seitsemänneksi 50 kilometrillä. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 hän hiihti ankkuriosuuden Neuvostoliiton saavuttaessa viestipronssia. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän hiihti jälleen toisen osuuden olympiapronssia saaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Samojen kisojen 15 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi ja 30 kilometrillä 19:nneksi.
Vaganov voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 15 kilometrillä 1960, 1962 ja 1964 sekä viestin 1960 ja 1962–1965. Neuvostoliiton puolustusvoimien mestaruuskilpailuissa hän voitti kaikki viisi maastohiihtomatkaa vuonna 1961. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut hiihtovalmentajana.
Teairra Marí
Hän aloitti uransa jo 12-vuotiaana, ja levytti serkkunsa kellarissa. Tuottaja Big Mike on ohjannut hänen uraansa sitä asti kun Mari oli 13-vuotias. Läpimurto tuli 16-vuotiaana, ja toinen single No Daddy ja siitä tehty video toivat kaupallista menestystä ja näkyvyyttä MTV-kanavalla.
Diskografia
Albumit
Singlet
Ich hatt’ einen Kameraden
Ich hatt' einen Kameraden (Oli aseveikko mulla, virallinen, mutta harvoin käytetty nimi on Das Lied vom guten Kameraden, Laulu hyvästä toverista) on saksalainen sotilaslaulu, jota käytetään erityisesti sotilashautajaisissa. Sen on sanoittanut Ludwig Uhland vuonna 1809 Tübingenissä, sävellyksen on tehnyt Friedrich Silcher vuonna 1825. Laulun on kääntänyt suomeksi Reino Hirviseppä nimellä Oli aseveikko mulla.
Käyttö
Laulua soitettaessa univormuun pukeutuneiden sotilaiden on tehtävä kunniaa, sama koskee myös univormupukuisia poliiseja ja muodollisesti jopa Saksan Punaisen ristin työntekijöitä, jos he käyttävät (nykyään harvinaista) univormua. Ainoastaan kansallislaululle annetaan samanlaiset kunnianosoitukset.
Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” voidaan soittaa myös siviilihautajaisissa, jos vainaja on ollut armeijan palveluksessa, vuoristojääkäri tai sotaveteraani. Se on kuitenkin selvästi suomalaista käytäntöä harvinaisempaa. Laulu liittyy myös saksalaisen kaatuneiden muistopäivän, Volkstrauertagin, seremonioihin. Myös Saksan liittotasavallan parlamentissa Bundestagissa laulu soitetaan, kun muistetaan kaatuneita ja sodassa menehtyneitä.
Itävallassa laulu soitetaan myös palomiesten hautajaisissa ja palokuntien muistaessa kaatuneita tovereitaan pyhäinpäivänä. Saksassa se kuuluu myös joidenkin opiskelijayhdistysten jäsenten hautajaisrituaaleihin.
Espanjassa sitä soitettiin muun muassa sisällissodan muistomerkin Kaatuneiden laaksossa (Valle de los Caídos) vihkiäisissä 1972 Francon läsnä ollessa.
Metterinjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 65 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Soininjoen alueeseen (35.422) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,5 metriä mpy.
Lahta-keskus
thumb|Pilvenpiirtäjä joulukuussa 2017.
Lahta-keskus (, Lahta Tsentr) on Pietarissa Venäjällä oleva toimistorakennus ja monitoimitalo, jonka ydin on Gazprom-ryhmän pääkonttori. Rakennuskokonaisuuteen kuuluu 462 metriä korkea pilvenpiirtäjä ja monitoimikeskus. Rakennusten kokonaispinta-ala on 400 000 m². Pilvenpiirtäjä on Euroopan korkein rakennus.
Energiansäästö ja vihreät teknologiat
Vihreiden ratkaisujen ansiosta energiansäästöä on syntynyt jopa 40 prosenttia. Vuoden 2015 kesäkuussa Lahta-keskuksen suunnitteluvaiheessa hanke sai ”LEED for Core & Shell” kultatodistuksen keskuksen ympäristötehokkuudesta. Asiantuntijoiden mukaan Lahta-keskuksen vihreiden teknologioiden takaisinmaksuaika on noin 20 vuotta.
Rakentaminen
Gazprom olisi halunnut rakentaa talon Pietarin keskustaan Nevan rannalle paikkaan, jonka vastarannalla nousee Smolnan instituutti, luostari ja katedraali, mutta laajan vastarinnan vuoksi se joutui tyytymään syrjäisempään sijaintiin.
Mestari Cheng
Mestari Cheng on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut romanttinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Mika Kaurismäki. Elokuvan pääosissa ovat Anna-Maija Tuokko, Chu Pak Hong, Kari Väänänen, Lucas Hsuan sekä viimeisessä elokuvaroolissaan esiintyvä Vesa-Matti Loiri. Se kertoo kiinalaisesta mestarikokki Chengistä (Hong), joka tulee lappilaiseen syrjäkylään poikansa kanssa. Chengin keitokset mullistavat kyläläisten elämän ja kokin ruoilla kyläläisten vaivat verenpaineesta kuukautiskipuihin helpottavat. Elokuvassa sivutaan myös lapsettomuutta ja puolison menetystä.
Mestari Cheng sai ensi-iltansa Suomessa 27. syyskuuta 2019 ja Kiinassa tammikuussa 2020.
Tuotanto
Elokuvan 2,9 miljoonan budjetista on kolmasosa Kiinasta. Elokuvaa kuvattiin kuusi viikkoa kesällä 2018 Raattamassa (Kittilä), Sodankylässä ja Kiinassa.
Elokuvan ensi-ilta oli Suomessa 27. syyskuuta 2019 ja se sai Kiinan ensi-iltansa tammikuussa 2020 kiinalaisten uutenavuotena.
Elokuva voitti syksyllä 2019 Lyypekin Nordische Filmtage -festivaaleilla yleisöpalkinnon ja sai peräti 93 prosenttia äänistä, joka on festivaalin historian ennätys.
Elokuva myytiin useisiin maihin. Se sai Saksassa ensi-iltansa 30. heinäkuuta 2020 146 elokuvateatterissa saaden suuren yleisömenestyksen. Samana päivänä oli elokuvan ensi-ilta myös Itävallassa. Seuraavaksi elokuva tuli teattereihin 20. elokuuta 2020 Sveitsissä ja syksyllä Isossa-Britanniassa ja Japanissa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 15.jääpallon MM-kilpailut. Kisat pidettiin Ruotsissa ja turnaukseen osallistuivat Norja, Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi ja Yhdysvallat.
Turnauksessa pelattiin viiden joukkueen yksinkertainen sarja, jonka kaksi parasta selviytyivät loppuotteluun ja kolmanneksi ja neljänneksi sijoittuneet pelasivat pronssiottelun. Tukholmassa pelatussa loppuottelussa kohtasivat Ruotsi ja Suomi. Ruotsi voitti ottelun maalein 7-2. Neuvostoliitto voitti pronssiottelussa Norjan. Kyseessä oli ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt kerta, kun Neuvostoliitto ei osallistumissaan kisoissa voittanut mestaruutta tai sijoittunut toiseksi. Kerta oli myös ensimmäinen ja ainoa kun Suomi sijoittui Neuvostoliiton edelle.
Hautakylä
thumb|255px|Maisemakuvaa Rapakkojoelta Hautakylä on kylä Kiuruveden kaupunkitaajaman eteläpuolella Pohjois-Savossa. Hautakylä sijaitsee linnuntietä noin 5 kilometriä Kiuruveden kirkon eteläpuolella.
Usein - esimerkiksi kulttuuriperintöä käsitellessä - Hautakylää tarkastellaan yhdessä siitä noin kolme kilometriä etelään sijaitsevan Rapakkojoen kylän kanssa nimellä Hautakylä-Rapakkojoki. Hautajärven, Kilpijärven ja Rapakkojärven seudun kyläalueet liittyvät toisiinsa saumattomasti avarien maisematilojen jatkumoina, eikä selviä kylärajoja polveilevilla kyläteillä kulkiessa havaitse. Maisemakuvalle on ominaista laajat, suhteellisen loivarantaiset peltoaukeat, joissa paremman pienilmaston ja rakentamispohjan vuoksi tilakeskukset sijoittuvat kauemmaksi vesistöjen rantalinjasta. Pääelinkeino on ollut maatalous.
Hautakylä-Rapakkojoken alueella on noin 350 asukasta 2004).
Hautakylä-Rapakkojoken tai lähialueiden kulttuuriperintökohteisiin kuuluu muun muassa muinaismuistolain nojalla suojeltu Paljakanvuori (koordinaatit noin 63.5582°N, 26.6714°W). Se on vanha huvittelupaikka. Perimätiedon mukaan Paljakka on myös merkkitulien pitopaikka ja lähellä on kulkenut Pähkinäsaaren rauhan rajalinja. Vuoren luoteissivulla on Pirunpesänä tunnettu onkalo ja vuoren laella on kuppikiviä tai kallioon koverrettuja uhrikuppeja. Luonnonmuistomerkeistä huomattavimpiin kuuluu 8-9 metriä korkea, puumainen, rauhoitettu Petäjäharjun pylväskataja. Maakunnallisesti merkittäväksi seudun rakennusperintökohteeksi on luokiteltu vuonna 1908 rakennettu ja vuonna 1924 laajennettu entinen Rapakkojoen koulu. Koulun lakkautettiin vuonna 2010. Rakennuksessa toimii nyttemmin Rapakkojoen Seurahuone.
Cameron York
Cameron York (s. 5. tammikuuta 2001 Anaheim, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Philadelphia Flyersin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Lehigh Valley Phantomsissa. Flyers varasi Yorkin ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019.
Seuraura
York on Anaheim Jr. Ducksin kasvatti. Hänen isänsä Jeff oli rakentanut perheen takapihalle rullakiekkokaukalon. York pelasi paljon yhdessä Jackson Niedermayerin kanssa. Jacksonin isä on entinen NHL-puolustaja ja Hockey Hall of Fameen valittu Scott Niedermayer, joka myöhemmin valmensi Yorkia Ducksin junioreissa. York siirtyi 14-vuotiaana Minnesotaan ja kävi high schoolin Shattuck St. Mary'sissa. Kaudella 2015–2016 hän voitti tehoilla 18+51=69 koko 14U AAA-sarjan puolustajien piste- ja syöttöpörssin.
Red Deer Rebels varasi Yorkin 193. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän ei kuitenkaan siirtynyt CHL:ään, jotta York voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Kaudella 2016–2017 hän jatkoi Shattuck St. Mary'sissa. York jakoi tehoilla 9+39=48 koko high school -sarjan puolustajien syöttöpörssin voiton Proctor Academyn Reilly Walshin kanssa ja sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi hänen jälkeen. Vuodet 2017–2019 York vietti Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kaudella 2018–2019 hän oli koko ohjelman tehokkain puolustaja tehoilla 14+51=65. York pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Philadelphia Flyers varasi Yorkin ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Michiganin yliopistojoukkueeseen. York oli Freshman-vuotenaan tehoilla 4+12=16 joukkueensa tehokkain puolustaja Nick Blankenburgin kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi Big Ten Conferencen kunniamainintatähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Sophomore -vuotenaan 2020–2021 York oli Michiganin tehokkain puolustaja tehoilla 4+16=20. Hänet valittiin kauden päätteeksi B1G:n parhaaksi puolustavaksi pelaajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuun 2021 vaihteessa York teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Viikkoa myöhemmin seura lähetti hänet AHL-joukkue Lehigh Valley Phantomsin vahvuuteen.
Heinäkuussa 2023 York teki Flyersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 3,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
York pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista jälkimmäisessä turnauksessä hän toimi Yhdysvaltain kapteenina ja johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen. Valmennus valitsi Yorkin Yhdysvaltain turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Venäjää vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
York pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Hän voitti kuudella syöttöpisteellään koko vuoden 2018 turnauksen puolustajien syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien pistepörssin voiton Ruotsin Adam Boqvistin kanssa. York jakoi myös Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston voiton Spencer Stastneyn kanssa lukemalla +6. Hän voitti myös koko vuoden 2019 turnauksen puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 4+7=11. York nousi molempien turnaustensa yhteistehoilla 4+13=17 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen kaikkien aikojen tehokkaimmaksi puolustajaksi Kanadan Ryan Murphyn (tehot 4+9=13 vuonna 2011) ja Suomen Miro Heiskasen (tehot 2+11=13 vuosina 2016–2017) ohi. Hän voitti myös koko vuoden 2019 turnauksen tehotilaston lukemalla +13. York valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi hänet Yhdysvaltain turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. York valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun pronssiottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Eric Borgström
Eric Gabrielsson Borgström (17. helmikuuta 1767 Loviisa – 15. joulukuuta 1829 Helsinki) oli suomalainen kauppias, raatimies sekä porvarissäätyä Ruotsin ja Porvoon valtiopäivillä edustanut valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Borgströmin vanhemmat olivat Gabriel Henriksson Borgström ja Anna Elisabeth Svensdotter Nymalm.
Borgström osallistui vuosina 1808–1809 Pietariin matkanneeseen Suomen lähetyskuntaan. Palattuaan hän toimi porvarissäädyssä Helsingin edustajana Porvoon valtiopäivillä.
Joulukuussa 1829 edesmenneen Borgströmin irtaimistoa huutokaupattiin seuraavan vuoden keväällä, mutta hänen Helsingissä omistamansa kiinteää rakennusomaisuutta huutokaupattiin vasta syksyllä 1836.
Ritarikunnat
kehyksetön|55x55px Keisari Aleksanteri I:n lähetyskunnan muistomitali, jul. 17. marraskuuta 1808.
Eesti
Eesti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Richard Réti
Richard Réti (28. toukokuuta 1889 – 6. kesäkuuta 1929) oli itävaltaunkarilainen, myöhemmin tšekkoslovakialainen shakinpelaaja, shakkikirjailija ja shakkiongelmien luoja. Hän syntyi Pezinokissa, joka oli osa Itävalta-Unkaria.
Réti oli hypermodernistisen koulukunnan vakaa kannattaja ja käytti usein hypermodernistisia avauksia. Jälkipolvet tuntevat Rétin paitsi hänen nimeään kantavasta avausjärjestelmästä, kahdesta teoksesta: "pamfletista" Die neuen Ideen im Schachspiel (1922) ja postuumisti julkaistusta Die Meister des Schachbretts (1930). Molemmat on sittemmin suomennettu.
BTR-40
Suunnittelu
thumb|vasen|Sisätilat. thumb|vasen|Neuvostoliiton BTR-40 [[Budapestissa Unkarin kansannousun aikana 1956.]] Neuvostoliitto oli alkanut toisen maailmansodan kuluessa käyttää panssaroituja miehistönkuljetusajoneuvoja. Vanhempi vaarallisempi tapa oli kuljettaa joukkoja panssarivaunujen päällä. Miehistönkulejtusajoneuvoja olivat erityisesti yhdysvalloistasaadut M3-panssariautot, joita oli käytetty myös monissa muissa eri tehtävissä tiedusteluajoneuvosta yhteysajoneuvoksi. Sodan vielä kuluessa oli alettu valmistaa myös kotimaista BA-64-panssariautoa. Sen valmistus päättyi vuonna 1946 ja sen käyttö jatkui aina 1950-luvulle saakka. BA-64:n ongelma oli sen pieni koko, joka teki esimerkiksi panssaroinnin lisäämisestä tai aseistuksen kehittämisestä vaikeaa. Näimpä vanhan jatkokehittelun sijaan päätettiin rakentaa uusi ajoneuvo GAZ-63 4x4-kuorma-auton pohjalle.
Sodan jälkeen uusien panssariatojen valmistusta varten perustettiin GAZ:n uusi suunnitteluosasto (Dedkov OKB), jonka johtoon nousi V. A. Dedkov. BTR-40:n suunnittelutyöt alkoivat vuonna 1947 ja päävastuu oli insinööri V. K. Rubtsovilla. Rubtsov toimi myös monien sittempien panssariautojen parissa. Ensimmäiset prototyypit olivat valmiita vuoden 1947 lopulla. Uutta ajoneuvoa vaadittiin kahteen eri tehtävään, kahdeksan sotilasta kuljettavaan panssariajoneuvoon, sekä ilmatorjuntakykyiseen tulitukiajoneuvoon. Molempien versioiden ensimmäiset prototyypit muistuttivat pääpiirteiltään BA-64-autoja. Molemmat versiot suunniteltiin uudelleen vuonna 1949, jolloin BTR-40 sai lopullisen ulkomuotonsa.
Käyttö ja valmistus
thumb|vasen|Kuningasmielisten [[egyptiläisiltä valtaama BTR-40 Pohjois-Jemenin sisällissodan aikana.]] BTR-40 koekäytettiin ja hyväksyttiin armeijan käyttöön vuonna 1949. BTR-40 oli tavallinen versio ja BTR-40A tulituki- ja ilmatorjuntaversio. Tehtaalla sitä valmistettiin nimellä GAZ-40 ja armeijassa sille annettiin luokittelu Bronetransporter, eli "panssaroitu kuljettaja". Sotilaiden keskuudessa siitä käytettiin neljäänkymmeneen viittaavaa lempinimiä Sorokovka. Sotilaiden kuljettamisen lisäksi BTR-40 oli tiedustelu-, komento- ja tulitukiajoneuvo. Monen eri roolin takia se ei soveltunut erityisen hyvin niistä mihinkään. Tiedustelukäyttöön ajoneuvo oli liian suurikokoinen ja merkittävä puute oli myös amfibikyvyn puuttuminen. Kuljetuskäyttöön se oli liian pieni. Päältä avoin ajoneuvo oli myös altis epäsuoralle tulelle, joskin myöhemmin valmistettiin katettuja versioita. BTR-40-ajoneuvoja valmistettiin yhteensä noin 8 500 kappaletta. Sarjatuotanto kesti vuodesta 1950 vuoteen 1960. BTR-40:n pohjalta suunntieltu BRDM alkoi korvata sitä vuodesta 1958 lähtien. Neuvostoliiton ulkopuolella BTR-40:tä myytiin useisiin eri Neuvostoliiton liittolaismaihin.
Adam Thielen
Adam John Thielen (s. 22. elokuuta 1990, Detroit Lakes, Minnesota) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Thielen edustaa Carolina Panthersia.
Thielen edusti yliopistourallaan Minnesotan osavaltionyliopistoa vuodet 2009–2012. Hän pelasi yliopistossa 46 ottelua, joissa vastaanotti 2802 jaardia ja teki 20 touchdownia. Thieleniä ei koskaan varattu NFL:ään, mutta Minnesota Vikings solmi Thielenin kanssa toukokuussa 2013 kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän solmi useita lyhyempiä jatkosopimuksia Vikingsin kanssa, mutta vuonna 2017 hän solmi kolmivuotisen 27 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen sekä vuonna 2019 nelivuotisen 64 miljoonan dollarin sopimuksen Vikingsin kanssa. Thielen on pelannut Vikingsissa (tilanne 16. syyskuuta 2021) yhteensä 106 ottelua, joissa on edennyt syöttöjä vastaanottamalla 5332 jaardia ja tehnyt 41 touchdownia. Lisäksi hän on juossut yhden touchdownin. Hänet on valittu Pro Bowliin vuosina 2017 ja 2018.
Maaliskuussa 2023 Thielen teki kolmen vuoden sopimuksen Carolina Panthersin kanssa.
Pieni Ruuhijärvi (Virrat, Ohtola)
Pieni Ruuhijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Ohtolan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Soininjoen alueeseen (35.422) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy.
Lucília do Carmo
Lucília Nunes Ascenção do Carmo (4. marraskuuta 1919 Portalegre – 19. marraskuuta 1998) oli portugalilainen fadolaulaja.
Carmo syntyi Francisco de Ascençãon ja Georgina Nunesin tyttärenä. Hän aloitti uransa amatöörilaulajana Portalegressa, kunnes lähti Lissaboniin, jossa teki ammattimaisen debyyttinsä Café Mondegossa 1. huhtikuuta 1937. Carmo jatkoi laulamista eri kahviloissa ja saavutti suosiota radiolähetysten kautta. Hän sai vuonna 1939 lapsen, fadolaulajaksi itsekin ryhtyneen Carlos do Carmon. Carmo matkusti 1940-luvulla esiintymään Lourenço Marquesiin ja kiersi samalla vuosikymmenellä Brasiliassa. Vuonna 1947 hän avasi Bairro Alton Rua da Barrocalle fadotalon, joka myöhemmin sai nimen Casa de Fados Faia. Carmo esiintyi siellä itse päivittäin. Hän teki tunnetuiksi muun muassa laulut "Maria Madalena", "Travessa da Palha", "Anda a Saudade Bem Alta" ja "Loucura".
Carmolta on julkaistu eräitä äänityksiä CD-muodossa, ja hän on ollut edustettuna useilla fadon kokoelmalevytyksillä. Hän äänetti poikansa kanssa LP:t O Fado em duas gerações ja An Evening at the Faia, jotka on julkaistu uudelleen myös CD-muodossa. Carmo jäi eläkkeelle 60-vuotiaana ja kuoli 79-vuotiaana Alzheimerin tautiin. Lissabonin kaupunginvaltuusto nimesi hänen mukaansa kadun São Francisco Xavierissa.
TorrentFreak
TorrentFreak (TF) on blogimainen uutissivusto, joka keskittyy uutisoimaan BitTorrent asioista, tiedostonjaoista ja tekijänoikeusrikkomuksista. Sivusto on englanninkielinen ja se avattiin marraskuussa 2005.
Sisällöntuottajna toimii "Ernesto Van Der Sar". Yhteisömanagerinä työskentelee Pirate Party-aktivisti Andrew Norton.
Vuosien 2008–2011 aikana TorrentFreak tuotti "torrentfreak.tv" nimistä uutisvideopalvelua, jonka ohjaajana toimi Suprnova.org-sivuston perustaja Andrej "Slonček" Preston.
Ylikylä (Kempele)
pienoiskuva|Ylikylän nimikyltti Ketolanperäntiellä Kempeleen kauppakeskus Zeppelinin läheisyydessä. pienoiskuva|Kauppakeskus Zeppelin Ylikylä on Kempeleen kunnassa sijaitseva osa-alue. Ylikylä on kokonaisuudessaan kunnan kahtia jakaantuneen keskustaajaman toinen puolisko, joka sijaitsee Valtatie 4:n itäpuolella noin kaksi kilometriä Kempeleen keskustaajamasta eli niin sanotusta vanhasta keskustasta. Ylikylä on sekä perinteistä maanviljelysmaisemaa että uudempaa taajama-asutusta.
Ylikylässä sijaitsee vuonna 1992 avattu Kauppakeskus Zeppelin, joka oli valmistuessaan yksi Suomen ensimmäisistä kauppakeskuksista. Ylikylässä sijaitseva vuonna 1908 alkujaan kansakouluna aloittanut Ylikylän koulu on tullut tunnetuksi muun muassa voimakkaasta painotuksesta musiikkiin.
Alueen yksi merkittävimpiä tieyhteyksiä on Kempeleen keskustaajamasta seututieltä 847 Ristisuon kiertoliittymästä lähtevä Tyrnävän Murron kylään johtava Ketolanperäntie, joka on Kempeleen historian ensimmäisiä maanteitä, joita kunta on ylläpitänyt. Ketolanperäntien linjausta on muutettu historian aikana. Toinen merkittävä tieyhteys alueella on Honkasesta alkava Kokkokankaan, Linnakankaan ja Väärälänperän kautta Oulun Perävainiolle johtava Kokkokankaantie (paikallistie 18681).
Asuinalueet
Yksi Kempeleen kunnan ominaisuuksista on kahtia jakaantunut keskustaajama. Länsi- ja itäpuolen rajana on pidetty valtatie 4:ää.
Kempeleen keskustaajaman itäpuolella sijaitsevia asuinalueita ovat Haapamaa, Honkanen, Kokkokangas, Linnakangas, Metsärinne ja Ylikylä. Lisäksi itäpuolen asuinalueisiin luokitellaan osa Ketolanperän kylää.
Haapamaa
Haapamaa sijaitsee neljä kilometriä keskustaajamasta kaakkoon päin. Aluetta alettiin rakentamaan 1980-luvun puolivälin jälkeen. Alueen rakennuskanta koostuu pääosin omakoti- ja rivitaloista. Alueella on myös jonkin verran maataloutta. Haapamaa rajoittuu Honkaseen, Ketolanperään ja Metsärinteeseen. Alkuperäinen Ketolanperäntie vielä 1980-luvun lopulla kiersi Haapamaan kautta, mutta uuden tielinjauksen myötä nykyinen Ketolanperäntie kulkee Haapamaan asuinalueen länsipuolelta.
Honkanen
Honkanen sijaitsee kauppakeskus Zeppelinin ja valtatien 4 läheisyydessä, noin kaksi kilometriä itään keskustaajamasta. Vanhoissa kartoissa Honkasen alue on merkitty nimillä Pekurinkylä ja Pekurila. Honkasen alueella oli useita turpasmökkejä 1950-luvulle asti. Asuinaluetta alettiin rakentamaan 1970-luvulla. Honkasen länsiosa on tiivistä taajama-aluetta, jossa pääosin uutta rakennuskantaa. Vanhempi rakennuskanta koostuu omakoti- ja rivitaloista, mutta viime vuosina alueelle on rakennettu myös muutamia kerrostaloja. Honkanen rajoittuu pohjoisessa Kokkokankaaseen ja etelässä Haapamaahan.
Honkasen alueella sijaitsevat muun muassa vuonna 1997 avattu virkistysuimala Zimmari, Pohjoismaiden suurin leikkimaaketjun Leos Leikkimaan leikkihuvipuisto, vuonna 2017 avattu Zemppi Areena ja Köykkyrin virkistysalue, jossa voi harrastaa monipuolista liikuntaa ympäri vuoden. Honkasessa sijaitsi aiemmin vuonna 1981 rakennettu Honkasen lasten- ja nuortentalo eli paikkakuntalaisten kutsuma "Monari". Monitoimitalon yhteydessä sijaitseva hammashoitola suljettiin heinäkuussa 2012. Hammashoitola siirtyi Ylikylän koulun yhteyteen, jossa se avattiin elokuussa 2012. Lasten- ja nuortentalon toiminta lopetettiin kesäkuussa 2016, jonka jälkeen käyttöikänsä päähän tullut rakennus purettiin. Monitoimitalossa toimi vuoteen 1996 asti myös Honkasen sivukirjasto, joka suljettiin kun Kempeleen pääkirjasto siirtyi kokonaan koulukeskuksen tiloista kauppakeskus Zeppeliniin. Honkasessa on toiminut myös oma posti sekä muutamia päivittäistavarakauppoja, jotka sittemmin lakkautettiin kauppakeskus Zeppelinin palvelujen läheisyyden takia.
UTC-10
thumb|400px|Koko vuoden ajan UTC−10:tä käyttävät maat kirkkaankeltaisella, kesällä käyttävät maat oranssilla, normaaliaikana käyttävät maat tummansinisellä, merialueet sinisellä. UTC−10 on aikavyöhyke, joka on kymmenen tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 145–165 astetta läntistä pituutta. Se on käytössä muun muassa Havaijilla ja joidenkin valtioiden merentakaisilla alueilla Tyynellämerellä.
Ylikylä (Kempele)
Kokkokangas
Kokkokangas sijaitsee noin kolme kilometriä keskustaajamasta itään. Vielä 1960-luvulla alue tunnettiin nimellä Kokkokylä. Sen maaperä on suurimmaksi osaksi hiekkakangasta. Alueen rakennuskanta on omakoti-, rivi- ja luhtitaloja. Alueen rakentaminen aloitettiin 1990-luvulla, ja se on nykyisin lähes täyteen rakennettu. Alue jakaantuu neljään pääosaan: Kokkorinteeseen, Kuunsiltaan, Kokkokaartoon, ja Tiilimestarinrinteeseen. Niitä erottavat luonnontilaiset puistikkoalueet. Alue rajoittuu pohjoisessa Linnakankaaseen, etelässä Honkaseen ja lännessä Valtatie 4:ään.
Kokkokankaan palveluihin lukeutuvat muun muassa päiväkoti ja K-Market -ketjun päivittäistavarakauppa. Kokkokankaalla sijaitsee myös kunnan seurakuntakeskus. Seurakuntakeskuksen läheisyydessä sijaitsee Kempeleen uusi hautausmaa, joka otettiin käyttöön huhtikuussa 2015.
Linnakangas
Linnakangas sijaitsee Kokkokankaan asuinalueen pohjoispuolella lähellä Oulun kaupungin rajaa. Alue sijaitsee neljä kilometrin päässä keskustaajamasta valtatie 4:n lähettyvillä. Yksi alueen merkittävimmistä liikenneväylistä on paikallistie Kokkokankaantie.
Alueen rakennuskanta koostuu omakoti-, rivi- ja luhtitaloista. Linnakankaalla sijaitsee vuonna 2008 valmistunut Linnakangastalo, jossa toimii muun muassa Linnakankaan koulu ja Linnakankaan lähikirjasto. Sen läheisyydessä on myös urheilu- ja virkistysalue. Linnakankaalla sijaitsee myös Linnalampi-niminen lampi. Lammen vieressä on valaistu lasten leikkikenttä. Linnakankaalla sijaitsevalle Linnakallion vanhalle louhosalueelle ollaan suunnittelemassa tulevaisuudessa suurta matkailualuetta. Linnakankaalla toimii Sale-kauppaketjun lähikauppa.
Linnakankaalta lähtee tieyhteydet Juurussuolle ja Oulun Metsokankaalle.
Ylikylä
Ylikylän asuinalue sijaitsee kunnan keskustaajamasta kaakkoon. Alueella on perinteistä maanviljelysmaisemaa että uudempaa taajama-asutusta. Ylikylän alueen halki kulkee Ketolanperäntie.
Tilastollinen taajama
Ylikylän alue on aiemmin tilastollisesti luokiteltu omaksi taajamaksi, mutta nykyään se kuuluu Kempeleen keskustaajaman tavoin Oulun keskustaajamaan. Tilastokeskuksen väestönlaskennan mukaan vuoden 1970 lopussa Ylikylän taajaman väkiluku oli 477.
Legend
Legend voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Goliath 1100
300px|right|thumb|Goliath 1100 Goliath 1100 on vuosina 1957–1961 valmistettu etuvetoinen alemman keskiluokan automalli, joka esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 1957. 1100-mallissa oli koko ajan nelitahtinen moottori, mutta Goliathin vanha maine kaksitahtisena autona sai Borgward-yhtymän muuttamaan 1100-mallin nimen elokuussa 1958 Hansa 1100:ksi.
Goliath 1100:n moottori on nestejäähdytteinen nelitahtinen nelisylinterinen 1093 cm³ bokserimoottori, jonka teho on 29 kW / 4250 r/min (40 hv, DIN). Suurin vääntömomentti on 80,4 Nm /2750 r/min. Vesijäähdytteinen bokserimoottori on melko hiljainen. Vaihteita on neljä, jotka kaikki ovat synkronoituja.
Goliath 1100-mallia valmistettiin Goliath-merkkisenä yhteensä 14 908 kappaletta, joista farmarikorisia oli 3817.
300px|right|thumb|Goliath 1100 takaa Tekniikan Maailmassa 1/1958 Goliath 1100 kiihtyi 0-50 km/h 6,6 sekunnissa, 0-80 km/h 16,0 sekunnissa ja 0-100 km/h 29,8 sekunnissa. Huippunopeus oli 124 km/t.
Goliath 1100 maksoi Suomessa vuonna 1958 793 000 markkaa, jossa oli mukana tilapäistä autontuontiveroa 128 150 markkaa.
Torpedovene Bditelnyi
Bditelnyi oli Venäjän keisarikunnan laivaston Bditelnyi-luokan torpedovene, joka ajoi Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM UC58 laskemaan miinaan 27. marraskuuta 1917 Outoorin kohdalla Mäntyluodon eteläpuolella. Onnettomuudessa menehtyi noin 50 miehistön jäsentä ja kaksi laivan mukana ollutta suomalaista luotsia. Yhdeksän matruusia onnistui pelastautumaan ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen.
Valmistus
Bditelnyj oli rakennettu Saksassa vuonna 1906. Sen pituus oli 64 metriä, leveys 7 metriä ja suurin matkanopeus 27 solmua. Laiva oli varustettu torpedoputkilla, tykeillä ja myöhemmin lisättiin miinanlaskukiskot, joissa kyettiin kuljettamaan kuusitoista miinaa. Voimanlähteenä oli kaksirivinen 6 000 hevosvoiman trippelihöyrykone.
Palvelus
Aluksen aseistukseksi muutettiin 1912 kaksi 75 millimetrin tykkiä ja kuusi konekivääriä eikä se saavuttanut enää kuin 22 solmun nopeuden Bditelnyj, joka kuului 7. torpedovenedivisioonaan, valvoi ensimmäisen maailmansodan aikana Turun ja Ahvenanmaan merialueita ja tapahtumahetkellä se oli matkalla Raumalta Mäntyluotoon. Laiva oli ottanut luotsin Pirskerissä sijainneelta Luvian luotsiasemalta. Aluksen saavuttua noin kello 15 Outoorin kohdalle räjähti miina sen komentosillan kohdalla, jolloin koko keulaosa tuhoutui. Peräosa pysyi pinnalla noin kymmenen minuuttia ja eloonjääneet kamppailivat meressä laivan kappaleiden seassa. Yhdeksän heistä onnistui pääsemään ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen ja soutamaan Mäntyluodon satamaan.
Kaija Koon diskografia
Tämä on suomalaisen iskelmä-poplaulaja Kaija Koon diskografia.
Albumit
Listasijoitukset viittaavat Suomen viralliseen albumilistaan.
Singlet
Listasijoitukset viittaavat Suomen viralliseen listaan (single-, lataus- ja radiosoittolista, osa striimauksista), NRJ:n julkaisemaan Suomen viralliseen striimauslistaan sekä vuosina 1992–2007 Rumba-lehdessä julkaistuun, levymyynnin ja radiosoiton yhteen koonneeseen 50 hittiä -listaan.
PaLM
PaLM (Pathways Language Model) on Google AI:n kehittämä 540 miljardin parametrin kielimalli. PaLM:ista on tehty myös pienemmät 8 ja 62 miljardin parametrin versiot. PaLMista on myös useita eri tyyppisiä versioita, kuten esimerkiksi terveyden alaan keskittynyt Med-PaLM 2 ja kyberturvallisuuteen keskittynyt Sec-PaLM 2.
PaLM on Googlen kilpailija OpenAI:n GPT-4:lle. Google käyttää PaLMia 25:ssä tuotteessaan, kuten Bard-chatbotissa, Docs, Slides, ja Sheets.
Kielimalli julkistettiin huhtikuussa 2022 ja ensimmäinen rajapinta julkaistiin maaliskuussa 2023. PaLM 2 julkaistiin toukokuussa 2023.
Google ei kerro, mitä tietoja se on käyttänyt mallinsa kehittämiseen. Usein tällaiset tiedot on imuroitu Internetistä ja ne sisältävät tekijänoikeuksilla suojattua tekstiä ja piratoituja e-kirjoja.
Mantináda
pienoiskuva|upright|Kreetalainen rakkausaiheinen mantináda-runo, joka koostuu neljästä säeparista. Ote [[Robert Pashleyn teoksesta Travels in Crete (London, John Murray, 1837).]] Mantináda (, mon. mantinádes, μαντινάδες) on nykykreikkalaisessa runoudessa käytetty säepari, joka koostuu kahdesta 15-tavuisesta loppusointuisesta säkeestä. Mantinádat ovat tyypillisiä erityisesti kreetalaiselle runoudelle ja kreetalaisen kansanlaulun yleisin muoto. Niitä käytetään myös puheessa ajatusten ja jokapäiväisten asioiden ilmaisuun.
Historia
Nimitystä mantináda on joskus selitetty sillä, että se tulisi sanoista mantévo (μαντεύω, ”ennustaa”, ”arvata”) ja (k)ádo ((κ)άδω, ”laulaa”). Näin mantináda olisi alun perin ennustusten laulamista. Usein sanotaan kuitenkin, että sana tulisi italian kielen sanasta matinada, ”aamulaulu”, ja että mantinádoja olisi alettu runoilla venetsialaisvallan aikana 1500-luvulla. Tähän viittaisi runojen loppusointu, jota pidetään läntisenä vaikutteena.
Tunnetuin mantináda-säkeillä kirjoitettu runoelma on Erotókritos, jonka kirjoittajana pidetään Vitséntzos Kornárosta noin vuonna 1600. Sillä on ollut ratkaiseva vaikutus mantináda-runouden kehitykseen ja juurruttamiseen Kreetalla, sillä sen katkelmia on yleisesti laulettu saarella.
Alun perin mantinádoja on runoiltu muuallakin kuin Kreetalla, muun muassa Kásoksella ja Kárpathoksella, muilla Egeanmeren saarilla ja Jooniansaarilla, sekä Kyproksella, jossa vastaavat säkeet tunnetaan nimellä tsatistá (τσατιστά). Nykyisin ne yhdistetään juuri Kreetaan, sillä se on paikka, jossa perinne on säilynyt. Aiemmin useimmat kreetalaiset ovat kyenneet ilmaisemaan ajatuksiaan mantinádoina. Niillä ilmaistaan niin iloja, suruja, rakkautta, vihaa kuin muitakin tunteita. Parhaimmillaan säkeitä heitellään improvisoituina toisille niin, että ne muodostavat keskustelun. Niitä kuulee edelleenkin ystävien välisissä keskusteluissa, juhlissa sekä lýran eli kreetalaisen lyyran säestyksellä laulettuina. Joskus on sanottu, että ”kreetalaiset puhuvat mantináda-säkeillä". Nykyisin mantinádojen elävän käytön puheessa voi kuitenkin nähdä olevan hitaasti katoavaa kansanperinnettä. Perinteen ylläpitämiseksi Kreetalla järjestetään mantináda-kilpailuita.
Muoto
Mantináda koostuu kahdesta 15-tavuisesta säkeestä, joissa on loppusointu. Ainakin alkukielessä kreikassa loppusointu on säkeiden kahden viimeisen tavun muodostama. Jälkimmäinen säe saattaa sisältää jonkinlaisen yllättävän tai humoristisen lopputuleman ensimmäisen säkeen aiheesta. Tällöin idea vastaa jossakin määrin limerikkiä, joskin kaksisäkeisenä. Perinteisesti mantináda-säkeet ovat Kreetan murretta.
Esimerkkejä
Esimerkki 1: Kreetalainen
Esimerkki 2: Kaikki maailman saaret
Esimerkki 3: Rakkausaihe
Volframiheksakloridi
Volframiheksakloridi eli volframi(VI)kloridi (WCl6) on volframin ja kloorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kemian prosesseissa katalyyttinä ja volframipinnoitteiden sekä muiden volframiyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa volframiheksakloridi on tumman violetinsinistä kiteistä ainetta. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta kidevedelliseksi volframitrioksidiksi eli volframihapoksi, mutta liukenee tetrakloorimetaaniin ja hieman hiilidisulfidiin. Yhdiste reagoi helposti nukleofiilien kuten bromidi-ionien, alkoksidien ja organolitiumyhdisteiden kanssa muodostaen johdannaisia, joissa klooriatomit ovat korvautuneet muilla nukleofiileilla. Volframiheksakloridi on suhteellisen voimakas hapetin ja voidaan pelkistää pelkistimien kuten vedyn tai punaisen fosforin avulla muiksi volframin klorideiksi, joissa volframi on alemmalla hapetusasteella ja lopulta metalliseksi volframiksi. Volframikloridi laajenee voimakkaasti jäähdytettäessä alle 168 °C:n lämpötilaan.
Valmistus ja käyttö
Volframiheksakloridia valmistetaan alkuaineistaan volframista ja kloorista 600 °C:n lämpötilassa. Muodostuva sula tuote jäähdytetään, jolloin se kiteytyy.
Volframiheksakloridia käytetään muun muassa alkeenien metateesissa käytettävien katalyyttien valmistamiseen. Muita käyttökohteita ovat muiden metallien tai metallioksidien päällystäminen ohuella volframikerroksella, muiden volframiyhdisteiden kuten volframiheksabromidin valmistus ja metallurgiassa fluksina.
Erotókritos
Historia
Erotókritoksen lopulla sen kirjoittajaksi mainitaan ”Vitséntzos” joka on ”Kórnaroksen sukua” ja jonka kotipaikka on Siteía. Nimi, italialaisittain Vincenzo Cornaro, oli kreikkalaistuneiden venetsialaisten parissa yleinen, ja runoelman tarkasta kirjoittajasta ei ole täyttä varmuutta. Yleensä kirjoittajana pidetään Vitséntzos tai Vikéntios Kornárosta, joka syntyi Kreetalla vuonna 1553. Häntä pidetään saaren merkittävimpänä runoilijana. Hän kirjoitti sekä italiaksi että kreikaksi. Kreikankielisen runoelmansa Erotókritos hänen katsotaan kirjoittaneen joskus vuoden 1600 tienoilla. Viimeistään se olisi tapahtunut ennen hänen kuolemaansa vuonna 1613 tai 1614. Runoelma on varmuudella kirjoitettu Kreetalla.
Runoelma yhdistelee Bysantin kautta välittynyttä hellenistisen romaanin perinnettä, kreikkalaista mytologiaa, keskiaikaisia ja renessanssiaiheita sekä kreetalaista kulttuuria. Näin se edustaa kreetalaista renessanssia, jossa Bysantin kautta välittynyt antiikin kulttuuri yhdistyi Venetsiasta saapuneisiin länsivaikutteisiin.
Runoelmasta tuli hyvin suosittu, ja sen nimihenkilöstä samanlainen kansantarujen sankari kuin Digenes Akritaksesta ja Aleksanteri Suuresta. Kreetalla runoa opeteltiin ulkoa, ja siitä tuli oleellinen osa saaren kulttuuria. Kirjallisessa muodossa runoelma levisi alun perin käsikirjoituksina. Sillä oli vaikutusta nykykreikan kehitykseen. Ensimmäinen painettu laitos julkaistiin Venetsiassa vuonna 1713.
Sisältö
pienoiskuva|upright=0.68|Erotókritos-käsikirjoitus [[Jooniansaaret|Jooniansaarilta noin vuodelta 1710.]] Runoelman tapahtumapaikka on antiikin ajan Ateena, vaikkakaan paikkaa ja aikaa ei kerrota täsmällisesti ja kerronnassa on useita myöhempiin aikoihin viittaavia anakronismeja. Ateenassa asuvat kuningas Herakles (Iráklis) vaimoineen ja Aretusa-tyttärineen (Aretoúsa, ”Hyveellinen”). Kuninkaan uskollisen neuvonantajan poika Erotokritos (Erotókritos, ”Eroksen suosikki”) on rakastunut tyttäreen ja laulaa tämän ikkunan alla paljastamatta henkilöllisyyttään. Tytär rakastuu tuntemattomaan laulajaan. Kuningas kuulee laulajasta ja tämä otetaan kiinni. Erotokritos ja hänen ystävänsä Polydoros surmaavat kaksi kuninkaan miehistä ja lähtevät tämän jälkeen maanpakoon Euboialle. Erotokritoksen poissa ollessa hänen henkilöllisyytensä paljastuu Aretusalle.
Kuningas järjestää turnajaiset löytääkseen tyttärelleen sulhasen. Lukuisia kosijoita saapuu eri puolilta. Lopulta turnajaiset voittaa Erotokritos. Aretusa rakastuu hänen. Kuningas karkottaa nuorukaisen maasta saatuaan tietää, kuka voittaja on. Nuoret menevät kuitenkin salakihloihin. Erotokritoksen poissa ollessa kuningas yrittää järjestää tyttärelleen häät, mutta Aretusa ei hyväksy muita puolisokseen. Kuningas laittaa tyttärensä vankilaan parantaakseen hänet sokeasta rakkaudesta.
Kolme vuotta myöhemmin valakit piirittävät Ateenaa. Erotokritos saapuu paikalle valepuvussa ja pelastaa kuninkaan hengen taistelussa. Kuningas, joka ei tunnista Erotokritosta, lupaa kiitokseksi tyttärensä hänen puolisokseen. Aretusakaan ei tunnista Erotokritosta ja kieltäytyy. Erotokritos paljastaa henkilöllisyytensä. Kuningas hyväksyy nyt avioliiton. Erotokritos seuraa Heraklesta Ateenan valtaistuimelle.
Mies vailla menneisyyttä
Mies vailla menneisyyttä on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. Se on Kaurismäen Suomi-trilogian toinen osa. Elokuva kertoo muistinsa menettävästä miehestä, joka rakentaa elämäänsä uudestaan köyhälistön parissa. Miespääosaa esittää Markku Peltola ja naispääosaa Kati Outinen.
Mies vailla menneisyyttä on kansainvälisesti menestyneimpiä suomalaisia elokuvia. Se oli parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkaana vuoden 2003 Oscar-gaalassa. Tuolloin Kaurismäki boikotoi gaalaa ja Yhdysvaltoja Irakin sodan takia. Vuonna 2002 elokuva sai Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix -palkinnon, ja Outinen palkittiin parhaasta naispääosasta. Mies vailla menneisyyttä on kolmas suomalainen elokuva, joka on päässyt Cannesin pääkilpasarjaan.
Ylen äänestyksessä vuonna 2012 kriitikot valitsivat sen kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi ja Helsingin Sanomien järjestämässä lukijaäänestyksessä vuonna 2022 elokuva valittiin 2000-luvun kolmanneksi koskettavimmaksi suomalaiseksi elokuvaksi.
Käsikirjoitus
Elokuvan käsikirjoituksen on kirjoittanut Aki Kaurismäki. Käsikirjoitus sai parhaan käsikirjoituksen European Film Awards ja Jussi-palkinnot sekä parhaan käsikirjoituksen palkinnon Bangkokin elokuvajuhlilla.
Tuotanto
Elokuvan ennakkotuotanto oli talvella 2000–2001 ja keväällä 2001, kuvaukset kesällä 2001 ja jälkituotanto syksyllä-alkutalvella 2001.
Juoni
Mies (Markku Peltola) saapuu junalla öiseen Helsinkiin ja nukahtaa puistonpenkille, jolloin kolme rikollista pahoinpitelee hänet. Mies viedään koomassa sairaalaan ja julistetaan jo kuolleeksi, mutta lääkärien poistuttua hän nousee pystyyn ja kävelee siteissään ulos sairaalasta. Hylätyssä satamakontissa asuva Niemisen perhe (vanhempina Juhani Niemelä ja Kaija Pakarinen) löytää hänet aamulla meren rannalta makaamasta, ottaa luokseen asumaan ja hoitaa kuntoon. Mies on kuitenkin menettänyt muistinsa eikä muista edes omaa nimeään.
Sataman köyhät asukkaat ja laitapuolen kulkijat auttavat miehen uuden elämän alkuun. Karski satamavartija Anttila (Sakari Kuosmanen), joka tekee bisnestä ”vuokraamalla” tyhjiä satamakontteja asunnoiksi, järjestää miehelle oman kontin. Mies yrittää hakea töitä, mutta koska hän ei tiedä nimeään, hänet heitetään ulos työvoimatoimistosta. Mies tutustuu Pelastusarmeijan soppaa jakavaan Irmaan (Kati Outinen), ja tämä hankkii hänelle töitä Pelastusarmeijan kirpputorilta. Työnsä ohessa mies saa virsiä soittavan Pelastusarmeijan orkesterin (Marko Haavisto & Poutahaukat) ottamaan ohjelmistoonsa rytmimusiikkia ja Pelastusarmeijan johtajattaren (Annikki Tähti) ryhtymään heidän laulajakseen. Miehen ja Irman välille kehkeytyy romanssi.