cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ajomoottori
Jäähdytys
Koska ajomoottorit ovat suuritehoisia, niitä jäähdytetään lähes aina tuulettimilla eli ilmanpuhaltimilla.
Yhdysvaltain sähkövetureissa käytettävät jäähdytysjärjestelmät koostuvat sähkökäyttöisestä ilmaa puhaltavasta tuulettimisesta, joka on yhdennetty veturin runkoon. Jäähdytysilma kulkee kumisissa jäähdytysputkissa ajomoottoreille ja ankkureiden läpi ja sen jälkeen takaisin ympäristöön.
Kriketin Euroopan-liiga 2009
Kriketin Euroopan liigassa pelattiin vuonna 2009 divisioonat 3, 4 ja 5. 3. divisioona pelattiin Espanjassa 31.8. – 5.9. 4. divisioona Kyproksella 8.–13.9. ja 5. divisioona Korfussa, Kreikassa 7.–12.9.
3. divisioona
Israel nousi 2. divisioonaan voitettuaan karsinnoissa Kroatian 97/4/20.3 – 96/9/36 Malta putosi 4. divisioonaan.
5. divisioona
Kreikka nousi 4. divisioonaan.
Ottelutuloksissa lihavoitu aloitti sisällä. Toisessa rivissä palot ja kolmannessa käytetyt syöttövuorot (overs).
Patamäki
thumb|right|180px|Kunnan sijainti Hatsinan piirin kartalla. Patamäki on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkereenjoen varrella 18 kilometriä maanteitse Hatsinasta koilliseen. Kylässä on 2 300 ja kunnassa 6 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Kunta sijaitsee Inkerin ylängön ja Nevan alangon siirtymäalueella. Seudulla virtaavat Inkereenjoki ja Venjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve ja dolomiitti. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Luukkasin (ven. Lukaši) taajama ja 15 kylää: Anttila (Antelevo), Hartikaisi eli Marinova (Marjino), Korpikylä (Korpikjulja), Montila (Mondelevo), Nikkasi eli Väärälä (Vjarlevo), Pienlopotti (Pokrovskaja), Poritsa (Poritsy), Poru (Bor), Pukkila eli Koprala (Kobralovo), Repola (Reppolovo), Ruussova (Russolovo), Saklina (Šaglino), Saksala eli Suuri-Selkelevä (Bolšoje Sergelevo), Vekkilä (Vekkelevo) ja Vähikkälä (Vjahtelevo). Toiseksi suurin asutuskeskus on 1 500 asukkaan Luukkasi. Kunnan alueella sijaitsee viisi puutarhapalsta-aluetta. Kesäaikaan asukasmäärä nousee yli yhteentoista tuhanteen.
Historia
Ennen toista maailmansotaa seudulla asui etupäässä inkerinsuomalaisia venäläistä Pienlopotin kylää lukuun ottamatta. Luterilaiset kuuluivat Venjoen seurakuntaan.
Liikenne, talous ja palvelut
Patamäen kautta kulkee Kraasselan, Hatsinan ja Pavlovskin välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Pietariin, Hatsinaan, Pavlovskiin ja Kommunariin. Sen itä- ja länsipuolitse kulkevat Pietarista etelään johtavat rautatiet. Korpikylän eteläpuolella on harrastajalentäjien käyttämä lentokenttä.
Seudun perinteinen pääelinkeino on maatalous. Tärkein maatalousyritys on maitoa, viljaa, perunaa ja vihanneksia tuottava Slavjanka-M. Luukkasissa toimii muuntaja-automatiikkaa ja sähkökaapelia valmistava Sevzapmontažavtomatikan tehdas. Valtaosa työvoimasta työskentelee Puškinissa, Pavlovskissa, Hatsinassa ja Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Luukkasissa toimii koulu, entisen lastentarhan rakennukseen sijoitettu kulttuurikeskus ja lääkärin vastaanotto.
Stevensin metroasema
Stevens on mukana myös uudella Thomson-East Coast Linella. Vaihtoyhteys avautuu vuonna 2021.
Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit
Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit on Eino Grönin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä AXR.
Andrew Jack
Andrew Jack (synt. Andrew Duncan Hutchinson) (28. tammikuuta 1944 Fincley – 31. maaliskuuta 2020 Surrey, Englanti) oli brittiläinen näyttelijä ja puhevalmentaja. Jack tunnetaan rooleistaan Star Wars -elokuvissa The Force Awakens ja The Last Jedi. Jack kuoli covid-19-tautiin maaliskuussa 2020.
La Vie en rose
La Vie en rose, (suom. Ruusuinen elämä, suomenkielisessä tekstissä Ruusuinen hetki) on ranskalainen laulu, jonka on sanoittanut Edith Piaf ja säveltänyt Louiguy vuonna 1946. Laulun esitti alun perin Piaf. Laulusta tuli suosittu, ja monet muut laulajat ovat levyttäneet sen eri kielillä. Kappaleelle myönnettiin Grammy-palkinto vuonna 1998.
Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Piafin alkuperäisversio ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 71.
Kari Tamminen
Kari Tamminen (s. 2. joulukuuta 1959) on suomalainen muusikko, ohjaaja ja ääninäyttelijä. Häntä on kuultu lukuisissa animaatioissa sekä monilla äänilevyillä.
Tatu Huhanantti
Tatu Mauri Huhanantti (23. kesäkuuta 1914 Oulu – 29. helmikuuta 1940 Imatra) oli suomalainen hävittäjä-ässä, joka kaatui talvisodassa. Hän oli sotilasarvoltaan luutnantti. Huhanantti taisteli FR-94 nimisellä Fokker D.XXI-hävittäjäkoneella kaatuessaan.
Huhanantin vanhemmat olivat pankinjohtaja Väinö Oskari Huhanantti ja Ellen Emilia Laurin. Ylioppilaaksi Huhanantti tuli Haminan yhteislyseosta 1933 ja suunnitteli ryhtyvänsä lukemaan lääketiedettä. Varusmiespalveluksensa 1933-1934 suorittanut Huhanantti meni kuitenkin Kadettikoulun ilmasotalinjalle, josta valmistui priimuksena 1936 ja aloitti vänrikkinä Lentoasema I:ssä. Nuoremmaksi upseeriksi Lentolaivue 24:ään hänet määrättiin samana vuonna. Hän palasi sinne 1938 oltuaan edellisen vuoden Ilmailukoulussa. Luutnantiksi Huhanantti ylennettiin 1938. Talvisodassa hän toimi hävittäjälentäjänä. Huhanantti sai surmansa Imatran pohjoispuolella käydyssä ilmataistelussa, kun 36 viholliskonetta hyökkäsi suomalaistukikohtaa vastaan. Myös hänen nuorempi veljensä Esko Antero (s. 1915) oli lentäjä ja kaatui talvisodan ilmataistelussa, 23. joulukuuta 1939. Pankinjohtaja, varatuomari Pentti Huhanantti oli Tatu Huhanantin vanhempi veli (s. 1909). Luutnantti Tatu Huhanantin viimeinen ilmavoitto tapahtui törmäysvoittona. Hän oli kuollessaan, 6 ilmavoittoa kerännyt taistelijaässä.
Rasmus Rissanen
Rasmus Santeri Rissanen (s. 13. heinäkuuta 1991 Kuopio) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:ssa. Hän on pelannut urallaan myös kuusi NHL-ottelua Carolina Hurricanesissa kaudella 2014–2015. Isokokoinen Rissanen on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Seuraura
Rissanen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän oli kaudella 2007–2008 seitsemällä osumallaan seuran B-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja Juuso Kuisman kanssa. Helmikuussa 2008 Rissanen teki KalPan kanssa nelivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kauden 2008–2009 kokonaan seuran A-nuorissa.
Carolina Hurricanes varasi Rissasen kuudennella kierroksella 178. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Samana kesänä hänet varasi myös WHL-joukkue Everett Silvertips 17. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Rissanen siirtyi näin ollen kesken voimassa olleen liigasopimuksensa Silvertipsiin kaudeksi 2009–2010. KHL-seura Metallurg Magnitogorsk varasi hänet seitsemännellä kierroksella 159. pelaajana kesällä 2010. Kaudella 2010–2011 Rissasesta tuli Silvertipsin varakapteeni. Hän oli kevään 2011 pudotuspeleissä joukkueen paras maalintekijä kahdella osumallaan Tyler Maxwellin kanssa.
Huhtikuussa 2011 Rissanen teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa, joka tuo hänelle NHL:n puolella 525 000 dollaria kaudessa ja farmin puolella 55 000 dollaria kaudessa. Rissasen sopimuksen sisältyi myös 150 000 dollarin allekirjoitusbonus. Hän siirtyi samalla amatööritryout -sopimuksella AHL-joukkue Charlotte Checkersin vahvuuteen, jossa Rissanen pelasi yhden runkosarjaottelun. Kauden 2011–2012 hän pelasi siellä kokonaan. Rissasen tulokaskausi toi 64 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Kauden 2012–2013 hän pelasi osaksi NHL:n työsulunkin vuoksi kokonaan farmissa. Myös kausi 2013–2014 eteni kokonaan Checkersissa. Heinäkuussa 2014 Rissanen teki vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 575 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen Hurricanesin kanssa.
Kauden 2014–2015 Rissanen palasi lähes kokonaan Charlotte Checkersin AHL-joukkueessa. Hän debytoi kauden aikana myös Carolina Hurricanesin NHL-joukkueessa. Rissanen teki NHL-debyyttinsä 7. maaliskuuta 2015. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.01 minuuttia. Rissanen keräsi myös teholukeman –2. Lisäksi hän oli molempien joukkueiden pelaajista eniten taklannut kahdeksalla taklauksellaan. Kuudennessa ottelussaan Rissanen loukkaantui, kun Columbus Blue Jacketsin Scott Hartnell kaatui hänen jalkansa päälle kamppailutilanteessa. Rissanen jäi pelaamissaan NHL-otteluissa ilman tehopisteitä. Hän oli sivussa useita viikkoja ja pelasi kuntouduttuaan loppukaudella yhden AHL-ottelun.
Heinäkuussa 2015 Rissanen teki Hurricanesin kanssa vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 575 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi syyskuussa seura asetti hänet siirtolistalle.. Kun mikään toinen NHL-organisaatio ei napannut Rissasta vuorokauden kuluessa, Hurricanes lähetti hänet farmijoukkue Charlotte Checkersiin. Hänet nostettiin Hurricanesin NHL-vahvuuteen lokakuussa, mutta Rissanen lähetettiin kuitenkin jo seuraavana päivänä farmiin, eikä hän pelannut kauden 2015–2016 aikana otteluakaan NHL:ssä. Rissanen teki AHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 2+11=13.
Maaliskuussa 2016 Metallurg Magnitogorsk kauppasi Rissasen KHL-oikeudet Jokereihin rahallista korvausta vastaan. Saman vuoden toukokuussa hän teki kaksivuotisen sopimuksen Jokereiden kanssa. Rissanen teki kaudella 2016–2017 KHL:ssä 44 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 2+2=4.
Kaudeksi 2018–2019 Rissanen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon. Kaudella 2019–2020 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Rissanen voitti Örebron sisäisen tehotilaston lukemalla +20. Lokakuussa 2019 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2022 saakka. Marraskuussa 2021 sitä jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2024 saakka. Jo saman kuun lopulla Rissasen kausi 2021–2022 päättyi vain 23 ottelun jälkeen takaristisidevamman vuoksi. Kaudella 2022–2023 hän edusti Örebroa myös Spengler Cupissa.
Maajoukkueura
Rissanen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen MM-leiriryhmästä vuoden 2010 turnaukseen. Rissanen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008 sekä samana vuonna World U-17 Hockey Challengessa. Yhteensä Rissanen on pelannut 12 nuorten ja 48 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Rissanen on pelannut kolme ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa 15. joulukuuta 2016 Tšekkiä vastaan. Rissanen merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin Mikko Lehtosen viereen. Hän keräsi ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn korkeasta mailasta.
Muuta
Rasmus Rissasen serkku on jääkiekkoilija Jaakko Rissanen. Serkukset pelasivat joukkuetovereina KalPan junioreissa.
Jaakko Enkovaara
Elämäkerta
Hän suoritti keskikoulun päästötodistuksen Helsingin koelyseossa 1934 ja alkoi samana vuonna työskennellä Ehossa, jonka hänen isänsä Gunnar Engelberg oli perustanut vuonna 1923. Sodan jälkeen vuonna 1949 hän suoritti kondiittori- ja leipurimestarin tutkinnon, ja isän kuoltua 1952 hänestä tuli aikaisemmin osakeyhtiöksi muutetun Oy Eho Ab:n toimitusjohtaja.
Enkovaaran johdolla Eho lähti kasvuun. Konditoriamyymälöiden lukumäärä lisääntyi kymmeneen ja kahviloiden kahteentoista 1960-luvun loppuun mennessä. Lisäksi perustettiin tytäryhtiöt Esi Oy, Tit-Bit Oy, Cafetria Oy, Herttoniemen Ravintotalo Oy ja ulkomaan yhteyksiä hoitamaan tuontiliike Cofco Oy. Uudenaikainen suurleipomo valmistui 1963. Henkilökuntaa yhtymässä oli 1960-luvun lopussa noin 300 henkilöä.
Enkovaara oli Kahvilaravintolaliiton puheenjohtaja. Hänen aikanaan liiton jäsenmäärä nousi nopeasti, perustettiin myös kolme uutta yhdistystä ja aluejärjestö. Hän kehitti alan ammattikoulutusta, muun muassa aloittamalla esimieskurssit 1965. Työntekijöille pidettiin tarjoilu- ja ruuanvalmistuskursseja, ja liiton kurssikeskuksessa Helsingin Ruskeasuolla koulutettiin kahvila- ja ravintola-alan esimiehiä. Alan väelle rakennettiin vanhainkoti Säästömaja Ruskeasuolle 1963.
Hänen jäsenyyksistään ja luottamustoimista mainittakoon Leipurien Tukku Oy:n hallitus, Kulosaaren Ostokeskus Oy:n hallitus ja puheenjohtajuus, Vanhainkoti Säästömaja Oy:n hallitus ja Keskinäisen vakuutusyhtiö Pohjan hallintoneuvosto. Lisäksi hän oli Mannerheimintien Yhteiskoulun kannatusyhdistyksen hallituksessa sekä Herttoniemen Rotaryklubin jäsen.
Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1969.
Hän luopui Oy Eho Ab:n toimitusjohtajan tehtävistä 1979 ja jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Hänen poikansa Juhani Enkovaara jatkoi isänsä työtä toimitusjohtajana. Eho jatkoi suvun omistuksessa, mutta kilpailu ja ketjuuntumisen paine koveni. Ehon Leipomo Oy myytiin vuonna 2008 Perheleipurit-ryhmälle, koska suvussa ei ollut halukkaita jatkajia. Taustatekijänä oli kaupan keskittyminen. Markkinointiketjujen avulla tuotteita pystyttiin toimittamaan kaikkiin kaupan valtakunnallisiin ketjuihin. Ehon tuotteita ryhdyttiin markkinoimaan koko Suomeen.
Jaakko Enkovaara kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Meilahden sairaalassa 63-vuotiaana. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Pitkäsiipiviistäjä
Pitkäsiipiviistäjä (Pterodroma macroptera) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen elinympäristö käsittää Atlantin ja Intian valtameren eteläisiä saaria Tristan da Cunhasta Kerguelenille ja Lounais-Australiaan. Alalaji gouldi pesii Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Populaation koko on 1,5 miljoonaa yksilöä. Andrew Smith kuvaili lajin holotyypin Afrikan eteläkärjen merialueelta 1840.
Grupo Bimbo
Grupo Bimbo, S.A.B. de C.V. on meksikolainen elintarvikeyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Méxicossa. Sen perusti 2. joulukuuta 1945 Lorenzo Servitje, Jaime Jorba, Jaime Sendra, Alfonso Velasco ja José T. Mata.
Ferdinand Johan Wiedemann
upright|thumb|Ferdinand Johan Wiedemann Ferdinand Johan Wiedemann (30. maaliskuuta 1805 Haapsalu - 29. joulukuuta 1887 Pietari) oli saksalais-ruotsalaissyntyinen kielitieteilijä, joka tutki etenkin viron kieltä ja muita suomalais-ugrilaisia kieliä, kuten liiviä, suomalaisen Antti Juhana Sjögrenin julkaisemattomien teosten pohjalta (Wiedemann nimenomaan julkaisi Sjögrenin laatimat liivin kieliopin ja sanakirjan Sjögrenin kuoltua). Hän opiskeli Tallinnan lukiossa (1819−1821) ja sen jälkeen Tarton yliopistossa (1824−1826). Tämän jälkeen hän toimi vanhojen kielten opettajana Tallinnan ja Mitaun lukioissa. Tänä aikana hän julkaisi useita suomalais-ugrilaisia kieliä koskevia tutkimuksia ja nimitettiin vuonna 1857 Pietarin tiedeakatemiaan professoriksi. Hän vietti loppuelämänsä Pietarissa, jossa hän julkaisi muun muassa sen ajan laajimmat viron kielen sanakirjan ja kehitti viron kielioppia. Wiedemann kuoli 29. joulukuuta 1887.
Wiedemann kävi koulua Haapsalun piirikoulussa ja Tallinnan lukiossa, opiskeli vuodesta 1824 Tarton yliopistossa lakitiedettä ja suoritti tutkinnon 1826 mutta vaihtoi alaa filologiaan ja suoritti klassisissa kielissä lukionyliopettajan tutkinnon. Hän oli vuodesta 1830 klassillisten kielten opettajana Mitaun lukiossa, vuodesta 1837 kreikan kielen yliopettajana Tallinnan lukiossa, vuodesta 1857 ylimääräisenä ja vuodesta 1859 vakinaisena Pietarin tiedeakatemian jäsenenä ja edusti A. J. Sjögrenin jälkeen akatemiassa suomalais-ugrilaista kielitiedettä.
Käytyään tutkimusmatkalla liiviläisten keskuudessa Wiedemann järjesti, täydensi ja julkaisi A. J. Sjögrenin liiviläisen kieliopin kielennäytteineen ja sanakirjan (1861). Hän käsitteli teoksissaan myös kaukaisempia suomalais-ugrilaisia kieliä ja kirjoitti kaksi kansatieteellistä teosta: Aus dem inneren und äusseren Leben der Ehsten (1876) sekä historiallis-kansatieteellisen johdannon julkaisemaansa liivin kielioppiin, ja lisäksi (yhdessä opettajatoverinsa E. Weberin kanssa) kasviopin Beschreibung der phanerogamischen Gewächse Esth-, Liv- und Curlands (1852).
Useimmat ja arvokkaimmat teoksensa Wiedemann julkaisi sen jälkeen kun hän 1857 oli vapautunut koulutyöstä ja päässyt tiedeakatemiaan tekemään tieteellistä työtä. Hänen enimmäkseen kuvailevat julkaisunsa perustuivat suureksi osaksi kirjallisiin lähteisiin. Silti tunnustetaan, että Wiedemann teki arvokkaan perustyön, avasi uusia työaloja ja siten monessa kohden loi perustan jatkuvalle tutkimustyölle. Tutkimustyö suomalais-ugrilaisen kielitieteen alalla perustui aiemmin huomattavalta osalta Wiedemannin työhön, ja esimerkiksi hänen sanakirjansa ja kielioppinsa viron, liivin, mordvan ja komin kielistä olivat suomalais-ugrilaisen kielentutkijan työvälineitä. Viron kansan kulttuurihistoriassa hänen viron kielen tutkimuksillaan ja varsinkin hänen viron sanakirjallaan oli aikanaan merkittävä paikka.
Virossa on vuodesta 1989 myönnetty vuosittain 500 000 kruunun arvoinen Ferdinand Johan Wiedemannin kielentutkimuspalkinto. Lisäksi Haapsalussa on hänen mukaansa nimetty lukio.
Ida Marcussen
Ura
Marcussen sijoittui kuudenneksi vuoden 2005 junioreiden EM-kisoissa ja voitti hopeaa Pekingin junioreiden maailmanmestaruuskisojen seitsenottelussa vuonna 2006. Hän sai yhteensä 6020 pistettä, mikä jäi 65 pisteen päähän Norjan ennätyksestä. Vuonna 2007 Marcussen osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihinsa Osakan maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hänen ensimmäinen kisapäivänsä meni heikosti, mutta toisen päivän päätteeksi Marcussen nousi yhdenneksitoista. Hän keräsi yhteensä 6226 pistettä rikkoen samalla vanhan Norjan ennätyksen.
Marcussen sijoittui 21:nneksi Pekingin olympialaisissa 2008, 25:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa 2009, 14:nneksi Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, 11:nneksi Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 ja 20:nneksi Daegun MM-kilpailuissa 2011. Hän oli yhdeksäs Helsingin EM-kilpailuissa 2012, 28:s Lontoon olympialaisissa 2012, 18:s Moskovan MM-kilpailuissa 2013, 18:s Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ja 25:s Pekingin MM-kilpailuissa 2015.
Liferay
Liferay on yhdysvaltalainen ohjelmistoyritys, jonka tärkein tuote on Liferay Portal, avoimeen lähdekoodiin perustuva organisaatioille tarkoitettu portaaliratkaisu. Se on kirjoitettu Javalla ja se käyttää sekä kaupallista että avointa LGPL-lisenssiä. Liferay-projekti tukee myös muita Liferay-tuotteita kuten Liferay Social Office, Liferay Sync, Liferay AlloyUI, Liferay enterprise Connectivity Apps sekä Liferay Marketplace-nettikauppaa. Sitä käytetään pääasiassa alustana organisaatioiden intraneteille ja extraneteille.
Liferay Portal on nettialusta, joka tukee yleisimpiä nettisivujen ja portaalien kehitykseen tarvittavia ominaisuuksia. Liferay sisältää sisäänrakennetun sisällönhallintajärjestelmän, joka sallii käyttäjien kehittää nettisivuja ja portaaleita kokoamalla yhteen teemoja, sivuja, portletteja/liitännäisiä ja yleisen navigoinnin. Liferayta kuvaillaan joskus sanoilla "content management framework" tai "web application framework". Liferay tukee eri ohjelmointikielillä tehtyjä liitännäisiä (esimerkiksi PHP ja Ruby).
Vaikka Liferay tarjoaa monimutkaisen ohjelmointirajapinnan tuotekehittelijöille, ohjelmointitaitoja ei vaadita perusnettisivun asentamiseen tai hallinnointiin.
Liferay Portal perustuu Javaan. Liferay kuuluu esimerkiksi Apache Tomcat -asennuspakettiin.
Historia
Liferay, Inc. on avointa lähdekoodia käyttävä yritys, joka tarjoaa avoimen dokumentaation tuotteistaan ja myy samalla kaupallisia palveluita asiakkailleen. Se keskittyy lähinnä organisaatioille suunnattuihin portaalituotteisiin. Yrityksen päätoimipaikka on Diamond Barissa Kaliforniassa Yhdysvalloissa.
Liferay Portalin loi vuonna 2000 ohjelmistoarkkitehti Brian Chan, joka halusi tehdä yleishyödyllisille yhteisöille suunnatun portaalituotteen. Vuonna 2004 perustettiin Liferay Inc. -yritys, jolla oli Saksassa tytäryhtiö Liferay GmbH. Vuonna 2007 yritys avasi toimipisteen Dalianiin Kiinaan ja perusti espanjalaisen tytäryhtiön nimeltään Liferay SL. Maaliskuussa 2009 yritys avasi toimiston Bangaloreen Intiaan. Nykyään Liferaylla on 18 toimistoa 15 maassa ympäri maailman. Sillä on myös yli 110 partneria noin 40 maassa.
Yrityksen organisaatioportaalituote on saanut useita tunnustuksia. EContent-lehti nosti sen toimialajohtajia listaavalle "EContent 100"-listalleen vuonna 2006 ja vuonna 2007 InfoWorld nimesi sen vuoden teknologiaksi. Heinäkuussa 2007 Liferay julkaisi kumppanuuden ICEsoft Technologies-yrityksen kanssa. Gartner on tunnustanut Liferay-tuotteen visionääriseksi markkinajohtaksi vuosina 2008, 2010, 2011, 2012 ja 2013. Vuoden 2014 raportissaan Gartner nosti Liferayn luokkansa parhaaksi avoimen lähdekoodin projektiksi, taakse jäivät SAP, Oracle ja Microsoft Sharepoint. Liferay tarjoaa kansainvälisille partnereilleen erilaisia partnerimalleja: Platinum, Gold ja Silver.
Vuonna 2008 Sun Microsystems ja Liferay solmivat sopimuksen, jossa ne jakavat keskenään teknologiaa. Sun Microsystems tuotteisti uudelleen GlassFish Web Space Serverin. ZDNet teki kumppanuudesta jutun otsikolla Sun and Liferay launch web-presentation platform. Vuonna 2010 Oracle osti Sunin, mutta koska GlassFish ei kuulunut sen tuotesuunnitelmiin, se siirtyi Liferaylle.
Huhtikuussa 2013 Liferaysta tuli TIBCO Softwaren kumppani.
Tuotteet
Liferay Portalin mukana tulee joukko sovelluksia (esimerkiksi sisällönhallintajärjestelmä, blogi, pikaviestintä, keskustelupalsta).
Liferay Portalilla on kaksi eri versiota: Liferaylla on myös organisaation sisäistä yhteistyötä tukeva tuote Liferay Social Office.
Muita Liferay-tuotteita:
Tärkeimmät liitännäiset
Liferay-asennukseen kuuluu joukko valmiiksiasennettuja liitännäisiä, joista muodostuu portaaliratkaisun tärkeimmät toiminallisuudet. Näitä ovat:
Imperial College London
Imperial College London, virallisesti The Imperial College of Science, Technology and Medicine, on vuonna 1907 perustettu yliopisto Lontoossa, Englannissa. Vuoteen 2007 asti se oli osa Lontoon yliopistoa, mutta satavuotisjuhliensa yhteydessä se irtautui omaksi itsenäiseksi yliopistokseen. Imperial College keskittyy luonnontieteisiin, tekniikkaan ja lääketieteeseen, vaikka siihen kuuluu myös kauppakorkeakoulu.
Yliopisto on jaettu neljään tiedekuntaan: Imperial College Faculty of Natural Sciences (luonnontieteellinen tiedekunta), Imperial College Faculty of Medicine (lääketieteellinen tiedekunta), Imperial College Faculty of Engineering (teknillinen tiedekunta) ja Imperial College Business School (kauppakorkeakolu). Tiedekunnissa on yhteensä yli 40 laitosta.
Pääosa yliopistosta sijaitsee Kensingtonissa, Länsi-Lontoossa. Tämän lisäksi kampuksia on Chelsean, Hammersmithin ja Paddingtonin kaupunginosissa.
Imperial College kuuluu brittiläisten yliopistojen ”kultaiseen kolmioon” yhdessä Oxfordin ja Cambridgen yliopistojen kanssa. Lukuisia pääministereitä ja teollisuuden johtajia sekä 14 Nobel-palkittua ja kaksi Fieldsin mitalilla palkittua on opiskellut tai työskennellyt Imperial Collegessa. Vuonna 2012 se sijoittui 8. ja 6. parhaaksi yliopistoksi maailmassa QS World University Rankingsin ja Times Higher Education World University Rankingsin vertailuissa.
Hans Porras
Hans "Hanski" Porras (14. syyskuuta 1918 Luopioinen – 17. toukokuuta 1994) oli suomalainen pesäpalloilija.
Porras pelasi vuosina 1935–1939 Suursarjassa Tampereen Pyrinnön, Jyväskylän Kirin ja Myllykosken Kilpa-Veikkojen joukkueissa. Sotavuosina hän kuului Valtion lentokonetehtaan miehistöön, joka voitti Suomen mestaruuden vuonna 1942. Vuosina 1946–1948 Porras edusti jälleen Kiriä. Virallisiin Itä–Länsi-otteluihin Porras osallistui vuosina 1943 ja 1946 ja lisäksi epävirallisiin kaksi kertaa, muun muassa vuoden 1947 Suurkisoihin.
Mestaruussarjan tuomarina Porras toimi vuodesta 1959 lähtien ja hänet valittiin Vuoden tuomariksi vuonna 1968. Vuonna 1968 hän myös suoritti kansainvälisen yleisurheilutuomarikortin. Hänelle luovutettiin Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali, PPL:n kultainen pelaajamerkki, tuomarimerkki ja hopeinen ansiomerkki kullatuin lehvin.
Viinilaukka
Viinilaukka (Allium atropurpureum) on narsissikasvien heimoon kuuluvien laukkojen eli sipuleiden (Allium) kasvisuvun monivuotinen sipulikasvi.
Varret ja lehdet
Viinilaukka kasvaa 40–90 senttimetriä korkeaksi. Sen kukkavarsi on poikkileikkaukseltaan pyöreä tasapaksu. Lehdet ovat tasaleveät, lehtilaita on ehyt ja kärjet pyöristyneet. Viinilaukka tuoksuu voimakkaasti sipulilta tai valkosipulilta.
Kukkiminen
Viinilaukka kukkii kesäkuussa. Sen purppuranpunertavan sarjamainen kukinto. Sen pitkät kukkaperät yhdessä puolipallon muodon kanssa saavat sen muistuttamaan sateenvarjoa. Kukinto on noin 5 senttimetriä leveä ja siinä paljon pieniä tähden muotoisia kukkia. Viinilaukka lisääntyy siemenistä kukinnan jälkeen.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Viinilaukkaa kasvaa Unkarista, Balkanin kautta Turkkiin kotoperäisenä. Sen luontaisilla kasvupaikoilla maaperä on kalkkista, hyvin vettä läpäisevää ja nopeasti kuivavaa. Ulkonäön vuoksi sitä kasvatetaan koristekasvina puutarhojen aurinkoisilla alueilla. Se kestää auringon paahdetta hyvin.
Gan
Gan, GAN tai GaN voi tarkoittaa seuraavia:
Seututie 843
Seututie 843 on Kuusamon Aholasta Suomussalmen Palovaaraan kulkeva seututie. Tien linjausta on muutettu, ja useissa kartoissa näkyvän vanhan linjauksen mukaan se meni Kuusamon Poussusta Murtovaaran, Hossan ja Juntusrannan kautta Suomussalmen Palovaaraan. Tie erkani valtatieltä 5 ja päättyy Palovaarassa seututien 912 risteykseen.
Uusi linjaus lähtee valtatieltä 5 Aholan kohdalta ja yhtyy vanhaan linjaukseen Murtovaarassa. Poussusta Murtovaaraan ollut osuus on saanut uuden numeron 8430.
Mirdat I
Mirdat I eli Mithridates I oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas ensimmäisellä vuosisadalla. Hänen hallinnostaan todistaa epigrafinen materiaali. Cyril Toumanoff on ehdottanut hänen valtakaudekseen vuosia 58–106.
Kaksi Armazista esiin kaivettua kirjoitusta, joista toinen on kaksikielinen arameaksi ja kreikaksi kirjoitettu ja toinen kreikankielinen, kertovat Mithridateen (Mirdatin) olleen "suuren kuningas" Pharasmaneen (Parsmanin) poika. Kirjoituksen Pharasmanes on ilmeisesti sama henkilö kuin Iberian hallitsija Pharasmanes, josta Tacitus kertoo teoksessaan Annales. Kreikankielinen piirtokirjoitus kutsuu Mithridatesta "caesareiden ystäväksi" ja "Roomaa rakastavien iberialaisten" kuninkaaksi. Siinä kerrotaan myös, että Rooman keisari Vespasianus linnoitti Armazin Iberian kuninkaan puolesta vuonna 75. Keskiaikaiset georgialaiset kronikat eivät mainitse Mithridatesta. Ne kertovat sen sijaan Kartamin (Kardzam) ja Bartomin (Bratman) yhteishallinnosta, samaan aikaan kun Vespasianuksen aiheuttama Jerusalemin tuho vuonna 70 toi Iberiaan juutalaisia pakolaisia. Kronikoiden mukaan heitä seurasivat heidän poikansa Parsman ja Kaos ja pojanpoikansa Azork ja Armazel. Useat nykytutkijat, kuten Cyril Toumanoff, pitävät Iberian diarkiaa puhtaana legendana ja "epämuodostuneena muistona Mithridates I:n historiallisesta hallituskaudesta". Kuningaspareista professori Giorgi Melikišvili on pitänyt "Azorkia" Mithridateen mahdollisena paikallisena nimenä ja "Armazelia" maantieteellisenä epiteettinä, joka georgiaksi tarkoittaa "Armazista".
Roomassa on kolmas kreikankielinen kaiverrus, Amazaspin hautakirjoitus. Hänet nimetään Iberian kuningas Mithridateen veljeksi. Kaiverruksessa kerrotaan Amazaspin kuolemasta Nisibiksessä hänen osallistuessaan keisari Trajanuksen Parthian-sotaretkelle vuosina 114–117.
Jotkut nykytutkijat ovat liittäneet Mithridates I:n kuningas Flavius Dadekseen, joka tunnetaan yhdestä kreikankielisestä kirjoituksesta Armazista löydetyn suuren hopea-astian pohjan reunalla. Astia kuului rikkaaseen roomalaisajan hautakammioon, joka tunnetaan "Bersoumaksen hautana" korkea-arvoisen Bersoumas-nimisen henkilön mukaan. Kirjoituksen mukaan kuningas Flavius Dades antoi astian hänelle. Flavius Dadesta ei mainita kirjallisessa georgialaisessa perinteessä ja hän vaikuttaa olleen ainoa Iberian hallitsijasuvusta tunnettu roomalaisnimi, mikä on ilmeisesti osoitus siitä, että hän oli Rooman kansalainen. Kysymys kuninkaan tunnistamisesta ja hänen asemastaan Iberian hallitsijasuvussa on jäänyt ongelmalliseksi.
Peltopillike
Peltopilliketta kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä Pohjois-Aasiassa. Suomessa se on yleinen, alkuperäislajina tai muinaistulokkaana Oulun läänissä ja sen eteläpuolella sekä Perä-Pohjanmaan eliömaakunassa ja vakiintuneena uustulokkaana pohjoisimmassa Suomessa.
Panzerchrist
Panzerchrist on vuonna 1993 perustettu tanskalainen death metal -yhtye.
Uuden Maailman tiedotussota
Uuden Maailman valloituksen tiedotussota, jonka vaiheissa Espanjan hallitsijat rohkaisivat alamaisiaan kääntymään suoraan heidän puoleensa missä asiassa tahansa, kirjeitse, tai muulla tavoin.
Kyseessä oli eräänlainen sananvapaus, jonka perimmäisenä tarkoituksena oli rakentaa imperiumia ja pitää asioiden kulku hallitsijoiden omissa käsissä, alamaisten valvoessa toinen toisiaan. Uuden Maailman valloituksesta kasvoi todellinen asiakirjaviidakko. Asemasta ja rikastumisesta käytiin taistelua miekoin, sulkakynin ja kaikin kateuden tuomin apuneuvoin. Tärkeitä tiedonhaltijoita olivat merenkulkijat, joka näkyy kuningatar Johanna Mielipuolen vuonna 1509 antamasta määräyksestä, jonka sisältöön myöhemmät hallitsijat, mm. Kaarle V tekivät muutoksia:
“...Kuninkaallisten Oikeusistuimiemme, tai henkilöiden, mitä arvo- ja tärkeysastetta he edustavatkaan, ei sallita estää tai asettaa välitöntä tai välillistä estettä niille, jotka haluavat itse saapua tai lähettää tiedoksemme sellaista, joka on sopivaa Kuninkaalliselle palvelluksi tulemisellemme, ei laivojen Päälliköille, Piloteille ja Merimiehille, joiden tehtävänä on tietojen tuominen laivoillaan näihin Valtakunnan osiin; uhalla, että määräyksen rikkoja menettää kaikki saamansa suosionosoitukset, etuoikeudet, virat, omistusoikeudet ja muut saannot, jotka määrätään menetetyiksi Rahakamarillemme, ja että syylliset tuomitaan heti, ja että pidämme heitä tuomion saaneina; ja määräämme että tuomiot on pantava täytäntöön. Ja koska on tarkoituksenmukaista, että jokin esiin tulevaksi tarkoitettu asia ei tulisi Varakuninkaan, Tuomareiden ja mahtavien henkilöiden tietoon, koska tuo tiedoksemme aiottu asia saattaa koskea näiden tekemää epäoikeudenmukaisuutta, vääryyttä, tai muuta heidän mielivaltaisuuttaan, on asia käsiteltävä salaisena: Määräämme, että tuollaisissa tapauksissa asianosaisilla ei ole velvollisuutta kääntyä Varakuninkaiden, Presidenttien ja Tuomarien puoleen. Ja määräämme että puoleemme kääntyviä ei estetä, jotta he auttaisivat oikeuden tapahtumista, tai rikkojia tullaan rankaisemaan.”
Hallitsijat huomasivat joutuneensa tiedotussodan kohteeksi. Niinpä vuodelta 1529 on Kaarle V:n kehotus, jolla halutaan pienentää, ei kuitenkaan estää, virkamiesten lähettämien kirjeiden määrää:
“Olisi suotavaa, että Kuninkaalliset Virkamiehemme, kirjoittaessaan meille virkaansa liittyvistä asioista, laatisivat kirjeensä yhdessä, jolloin vältytään saman asian toistamiselta, paitsi silloin kun joku ei voi pitää omaa asiaansa salassa, ja että ei olisi sopivaa muiden tietävän siitä.”
Kuningas Filip II, joka oli kuittien ja selvitysten suuri ystävä antoi Intioiden Neuvostoll määräyksiä tietojen keräämiseksi  historiankirjoitusta varten. Asiasta kertovia ohjeita ja määräyksiä levitettiin kaikkialle Intioihin. Vuonna 1572 saatettiin viranomaisten tietoon, että nämä tiedottaisivat
“...audiensiansa alueen henkilöistä, niin maallikoista, kuin sääntökuntiin kuuluvista, jotka ovat kirjoittaneet, tai joilla on hallussaan jokin historia, muistelmia, tai selvityksiä jostakin löytöretkestä, valloituksesta, hyökkäyksestä entrada tai joistakin noissa provinsseissa käydyistä sodista. Jotta voitaisiin seurata Intioiden historiaa totuuden pohjalta, universaaleja, tai muistamisen arvoisia tapahtumia, määräämme Varakuninkaiden, Audiensioiden ja Kuvernöörien tutustumaan arkistoihinsa ja papereihinsa, joita ovat vastaanottaneet viisailta ihmisiltä. Sellaiset asiakirjat, jotka ovat historiallisesti kiinnostavia, niin hallinnon, sodan, löytöretkien ja muiden alueillamme tapahtuneiden asioiden kannalta, on lähetettävä meille Intioiden Neuvoston kautta alkuperäisinä, tai autenttisina kopioina.”
Masahiko Kimura
thumb|right|Masahiko Kimura 24-vuotiaana. Masahiko Kimura (10. syyskuuta 1917 – 18. huhtikuuta 1993) oli japanilainen judoka, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä judokoista.
Uuden Maailman tiedotussota
Vuonna 1573 annetuissa ns. asuttamisen ohjeissa Filip II täydensi määräyksiään:
Ardito (D550)
Ardito (runkonumero D550) oli Italian laivaston Audace-luokan hävittäjä.
Uuden Maailman tiedotussota
”Meritse tai maitse tapahtuvan löytöretken alkamisen jälkeen on löytöretkeilijöiden ryhdyttävä merkitsemään muistiinpanoja näkemästään, löytämästään ja kaikista matkan aikana sattuneista tapahtumista. Ja kaikki kirjaan kirjoitettu on päivittäin luettava niille, jotka ovat olleet tapahtumissa mukana, koska näin voidaan parhaiten saada selville totuus. Luotettujen henkilöiden allekirjoittama kirja on säilytettävä huolellisesti, jotta se voidaan matkalta palattua luovuttaa Neuvostollemme, tai Audiensialle, joissa siihen voidaan tutustua ja ottaa siihen kantaa.”
Hallinnon helpottamiseksi määrättiin löydetyille seuduille annettavaksi nimet ja muodostaa niistä provinsseja. Löydetyille kaupungeille ja suuremmille kylille, myös itse perustetuille, oli annettava nimet, samoin kuin oli annettava nimet myös vuorille ja joille. Sevillan Casa de Contratación kokosi maailmalta kerätyt tiedot ja toimitti ne Casan cosmografeille karttojen ja selvitysten laatimista varten. Tallennettujen tietojen pohjalta kuninkaan neuvostot valmistelivat lakeja hallitsijan hyväksyttäväksi.
Masahiko Kimura
Kimuran vyöarvoksi jäi 7. dan hänen riitauduttua Kōdōkanin kanssa muun muassa ammattilaispainijaksi ryhtymisen johdosta. Kimura kuoli keuhkosyöpään 75-vuotiaana.
Ardito (D550)
Valmistus
Alus tilattiin Castellamare di Stabiasta Italcantierilta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1968. Se laskettiin vesille 27. marraskuuta 1971 ja liitettiin laivastoon 5. joulukuuta 1972.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 28. syyskuuta 2006.
Kulosaaren kirkko
Kulosaaren kirkko on Kulosaaren kaupunginosassa Helsingissä sijaitseva kirkkorakennus. Silloisen Kulosaaren kunnan huvilakaupunkiin rakennettu kirkko on arkkitehti Bertel Jungin suunnittelema ja valmistunut 1935. Armas Lindgrenin suunnittelema kellotorni on valmistunut 1931. Kulosaaren kirkon suunnittelu oli aloitettu jo heti kunnan perustamisen jälkeen, aluksi tyydyttiin kuitenkin vuokratiloissa toimivaan huvilakirkkoon.
Kirkko, sen sisustus ja alkuperäinen esineistö ovat kulosaarelaisten taiteilijoiden tai heidän sukulaistensa suunnittelemia. Ne on saatu seurakuntalaisten lahjoituksina, osa esineistä on heidän tekemiään. Kokonaisuutta pidetään huvilakaupungin yhteisöllisyyden tuloksena. Kulosaaren huvilakaupunki kirkkoympäristöineen on yksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kirkko
thumb|left|175px|Kellotorni. Kulosaaren korkeimmalla kalliolla, Vapaamuurarivuorella kohoava tiilestä ja betonista rakennettu kirkko on perustyyliltään funktionalismia, mutta siinä on myös koristeellisia osia, kuten kattoratsastaja ja ulkorappaus.
Vuorisaarnaa kuvaavan alttaritaulun maalasi taiteilija William Lönnberg. Kipsiveistokset kirkkosalin peräseinällä ja ikkunalla ovat Suomen ensimmäisiin naiskuvanveistäjiin kuuluneen kulosaarelaisen Sigrid af Forsellesin tekemiä ja hänen omaistensa lahjoittamia. Alttariliinaan on kudottu silloisen Kulosaaren seurakunnan symboli, campanile eli kellotorni. Arkkitehti Bertel Jungin tytär, metallitaiteilija Gunilla Jung on suunnitellut hopeisen kastemaljan, kolehtihaavin ja virsinumerotaulun. Bertel Jungin veljentytär, tekstiilitaiteilija Dora Jung suunnitteli ensimmäisen messukasukkansa Kulosaaren kirkkoon. Myöhemmin 1970-luvulla kirkkoon on hankittu muun muassa kuvanveistäjä Tapio Junnon pronssiset kynttilänjalat ja alttarikrusifiksi.
Kirkon urut ovat saksalaisen Riegerin urkutehtaan valmistamat ja kulosaarelaisten laivanvarustajien Antti Wihurin ja Gustaf Thordénin lahjoittamat.
Kellotapuli
Kulosaareen oman kirkon paikka oli hyvissä ajoin valmiiksi katsottuna, vaikka rakentaminen lykkääntyikin kymmenellä vuodella. Pienen matkan päähän tulevan kirkon paikasta, kallion korkeimmalle kohdalle rakennettiin betoninen kellotapuli, jonka alustava suunnitelma oli arkkitehti Armas Lindgrenin. Lindgren kuoli vuonna 1929 ja hänen tyttärensä Helena Stenij teki suunnitelmat valmiiksi. Tapuli valmistui vuonna 1931. Kolme lahjoituksena saatua kirkonkelloa on viritetty Kulosaaressa asuneen säveltäjä Heikki Klemetin ohjein.
Huvilakirkko
Kulosaaren kunta erkani Helsingin maalaiskunnasta vuonna 1922. Kulosaaren seurakunta oli perustettu 1921 ja samana syksynä oli vuokrattu kirkkoa varten huvila Kulosaarentie 42:sta. Armas Lindgren suunnitteli siihen pienen kirkkosalin, kanslian ja kokoussalin sekä yläkertaan pappilan. Lindgrenin kuoltua Helena Stenij viimeisteli myös huvilakirkon suunnitelmat.
Peter Aston
Peter George Aston (5. lokakuuta 1938 Edgbaston – 13. syyskuuta 2013) oli brittiläinen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Opiskelu ja ura
Aston opiskeli Tettenhall Collegessa ja sitten Birminghamin musiikkikoulussa. Vuonna 1964 hän liittyi yhteistyöhön Wilfrid Mellersin kanssa hiljattain perustetussa Yorkin yliopiston musiikkijaoksessa. Kymmenen vuotta myöhemmin Aston sai nimityksen East Anglian yliopiston musiikin professoriksi; hänen oppilaidensa joukossa oli Simon Johnson.
Tie 14 (Viro)
pienoiskuva| Kantatie 14 [[Raplan kunta|Raplan kunnan Vaoperen kylässä.]] Kantatie 14 on Kosen ja Hagudin välinen tie Keski-Virossa. Tie kulkee kantatieltä 12 Habajan ja Juurun kautta kantatielle 15.
Peter Aston
Opiskelu ja ura
Aston sai säveltäjänä mainetta Five Songs of Crazy Jane -teoksellaan, jonka hän sävelsi W. B. Yeatsin runoihin soolosopraanolle ja jonka esitti vuonna 1964 Wigmore-salissa runoilijan miniä Gráinne Yeats. Vuonna 1965 Janet Baker piti Lontoon-ensiesityksen Astonin teoksesta Northumbrian Sequence (Kathleen Rainen runoihin) tribuuttikonsertissa Kathleen Ferrierille. Aston sävelsi lastenoopperan Sacrapant the Sorcerer (1969) George Peelen näytelmän The Old Wives' Talen pohjalta.
Tie 14 (Viro)
Tien kulku
Kantatie 14 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Peter Aston
Opiskelu ja ura
Vuonna 1975 Benjamin Britten valitsi Astonin johtamaan Aldeburghin festivaalia. Hän jatkoi työtään festivaalilla Brittenin kuoltua johtamalla muun muassa Peter Pearsin esityksiä Johann Sebastian Bachin ja Georg Friedrich Händelin teoksista (1978) sekä Brittenin varhaisimman musiikin konsertin (1983).
Aston oli tunnettu kirkkomusiikin säveltäjä. Englannin kirkko otti vuonna 1980 käyttöön Alternative Service Book -rukouskirjan, johon monet kirkkomusiikin säveltäjät eivät halunneet kajota. Aston kuitenkin sävelsi versionsa ehtoollismusiikista (Aston in F), joka pysyi käytössä yhä hänen kuolemansa jälkeen. Aston sävelsi samasta kirjasta myös Magnificatin ja Nunc dimittiksen.
Yksityiselämä
Aston oli vuodesta 1960 naimisissa opiskeluvuosinaan tapaamansa Elaine Nealen kanssa. Pariskunta sai yhteisen pojan.
Aston oli innokas bridgenpelaaja ja Norwich City FC:n kannattaja.
Ségué
Ségué on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Bobon tasangon itäreunalla 45 kilometriä Bankassista lounaaseen. Kunnassa on 22 100 asukasta (vuonna 2009).
Suuri Obuhovin silta
Suuri Obuhovin silta on Nevan ylittävä kaksoissilta Pietarissa Venäjällä. Se on ainoa Nevan ylittävä kiinteä silta. Silta käsittää kaksi keskenään saman mittaista rinnakkaista vinoköysisiltaa, joista kummallakin on neljä ajokaistaa; jalankulkua sillalla ei ole. Pohjoisen sillan vihkiäiset olivat 15. joulukuuta 2004 ja eteläisen sillan 19. lokakuuta 2007.
Pietarin kehätie ylittää joen pitkin siltaa, joka sijaitsee Pietarin kaupungin Nevan piirin ja Leningradin alueen Seuloskoin piirin rajalla.
Ségué
Kuntaan kuuluu 43 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, markoja ja fulbeja.
Suuri Obuhovin silta
Sillan mitat ja rakentaminen
thumb|left| Sillan pylonit ja kantta. Suuren Obuhovin sillan kokonaispituus on 2 824 metriä. Vinoköysisillan pituus on 994 metriä ja se jakaantuu seitsemään aukkoon, joista pääjänteen pituus on 382 metriä, sen kummallakin puolella on 174 metriä pitkät jänteet ja niiden jatkona kummassakin päässä kaksi 66 metrin jännettä. Sillan leveys on 25 metriä, sen kansirakenteen korkeus on 2,5 metriä ja pylonien korkeus on 120,5 metriä. Sillan alituskorkeus Nevalla on 30 metriä. Siltojen keskilinjojen etäisyys on 36,4 metriä.
Ségué
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, seesami, riisi ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, siat, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Suuri Obuhovin silta
Sillan mitat ja rakentaminen
Sillan kantavana rakenteena on kaksi jäykistettyä kotelopalkkia. Pylonit on perustettu kaivinpaaluille, joiden pituudet ovat 30–40 metriä. Teräksiset pylonit ja sillan kotelopalkit esivalmistettiin konepajalla, hinattiin vesitse rakennuspaikalle, nostettiin paikoilleen järeällä nostokalustolla ja liitettiin aikaisemmin asennettuihin osiin. Nostettavat palkkilohkot olivat 12 metriä pitkiä ja niiden paino vaihteli 105 tonnista 137 tonniin, kaluston nostokyky oli 160 tonnia. Yhden lohkon nosto 30 metrin korkeuteen kesti 15–20 minuuttia. Kun lohko oli kiinnitetty, kiinnitettiin siihen liittyvät vinoköydet. Yhdessä pylonissa on 14 paria köysiä molempiin suuntiin. Teräksisen köysimateriaalin toimitti sveitsiläinen yhtiö VSL, joka myös valvoi työtä siltä osin.
Rakentamisaika
thumb|Silta elokuisena yönä vuonna 2009. Siltatyypiksi valittiin kaksi rinnakkaista kaksipylonista vinoköysisiltaa, jotka suunniteltiin ja toteutettiin erillisinä projekteina. Täten silta voitiin rakentaa ja ottaa käyttöön vaiheittain, ympärivuorokautinen yhteys Nevan yli saatiin käyttöön mahdollisimman pian eikä joen vilkasta laivaliikennettä häiritty liikaa. Sillan suunnittelu alkoi vuonna 2000 ja toteutus vuonna 2001. Ensimmäisen sillan rakentaminen aloitettiin yhtä aikaa joen kummaltakin rannalta keväällä 2001. Kesään 2003 mennessä sillan päiden tuet olivat valmiit, pylonit pystytetty ja köydet kiinnitetty niin, että kotelopalkkien asennus voitiin aloittaa. Toukokuussa 2004 pyloneista kohti sillan keskiosaa alkanut lohkojen asennustyö oli valmis ja sillan kannen rakentaminen alkoi. Sillan juhlallinen avajaisseremonia oli joulukuussa 2004. Jo ensimmäisen sillan valmistuminen vähensi Pietarin keskustan liikenneruuhkaa. Sillan kohdalla Kehätien kanssa risteävien katujen odotettavissa olevaa ruuhkautumista estävät risteysjärjestelyt valmistuivat ja otettiin käyttöön vuoden 2005 loppupuolella.
Toisen sillan rakentaminen sujui ensimmäistä nopeammin. Pylonien pystytys kesti alle vuoden ja sillan kannen rakentaminen ja sillan asfaltointi voitiin tehdä parhaaseen mahdolliseen aikaan kesäkuukausina. Eteläisen sillan avajaiset vietettiin lokakuussa 2007.
Ségué
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveysasemaa.
Franz Mehring
thumb|Franz Mehring. Franz Mehring (27. helmikuuta 1846 Schlawe, Preussi – 28. tammikuuta 1919 Berliini, Saksa) oli saksalainen toimittaja, poliittinen vaikuttaja ja historioitsija. Mehring oli aluksi liberaali porvari, sittemmin vaikutusvaltainen sosiaalidemokraatti ja lopuksi kommunisti. Hän kirjoitti muun muassa tunnetun Karl Marxin elämäkerran.
Elämä ja ura
Mehring syntyi Pommerin Schlawessa (nykyinen Sławno Puolassa). Hänen isänsä oli preussilainen upseeri ja juristi. Mehring opiskeli Leipzigin yliopistossa historiaa ja filologiaa, ja jatkoi opintojaan Berliinissä, jossa hän myös aloitti lehtimiesuransa. Hän oli alkujaan liberaali demokraatti, mutta siirtyi vähitellen vasemmalle ja alkoi kannattaa Ferdinand Lassallen perustamaa Saksan yleistä työväenliittoa. Hän työskenteli muun muassa liberaalien lehtien Die Zukunftin, Frankfurter Zeitungin ja Die Waagen toimittajana, mutta riitautui vuonna 1878 viimeksi mainitun omistajan Leopold Sonnemannin kanssa. Välillä vasemmistoa vastaan kääntynyt Mehring julkaisi vuonna 1877 kriittisen kuvauksen Saksan sosiaalidemokraattisen liikkeen historiasta, mutta Bismarckin sosialistilaki sai hänet uudelleen sympatisoimaan sosiaalidemokraatteja. Hän alkoi tutustua Karl Marxin kirjoituksiin vuonna 1880. Mehring oli vuosina 1883–1888 liberaalin Berliner Volks-Zeitung -lehden päätoimittaja, ja teki lehdestä sosialistilakia vastustaneiden vasemmistoporvarien äänitorven.
Mehring irtautui lopulta porvarilehdistöstä vuonna 1890 ja liittyi seuraavana vuonna Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) jäseneksi. Hän kuului vuosina 1891–1912 puolueen virallisen teoreettisen julkaisun Die Neue Zeitin toimituskuntaan ja toimi vuosina 1902–1907 sosiaalidemokraattisen Leipziger Volkszeitung -sanomalehden päätoimittajana. Häntä pidettiin yhtenä SPD:n johtavista teoreetikoista. Hän oli vuosina 1892–1895 Berliinin vapaan kansanteatterin puheenjohtaja ja toimi vuosina 1906–1910 opettajana SPD:n puoluekoulussa.
Sosiaalidemokraattien keskinäisissä linjariidoissa Mehring siirtyi vanhoilla päivillään Karl Liebknechtin edustaman radikaalin luokkataistelulinjan kannalle ja etääntyi parlamentaarista politiikkaa kannattaneesta puoluejohdosta. Hän kääntyi 1910-luvun alussa myös entistä liittolaistaan Karl Kautskya vastaan. Mehring vastusti Saksan osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja SPD:n linnarauhapolitiikkaa. Hän liittyi Liebknechtin ja Rosa Luxemburgin johtamaan puolueoppositioon ja osallistui vuonna 1916 Spartakistiliiton perustamiseen, mistä hyvästä hänet pidätettiin neljäksi kuukaudeksi. Mehring valittiin vuonna 1917 Liebknechtiltä vapautuneelle paikalle Preussin maapäiville. Hän oli joulukuussa 1918 mukana Saksan kommunistisen puolueen (KPD) perustamishankkeessa. Hän kuoli sairauteen 72-vuotiaana tammikuussa 1919, pian spartakistikapinan kukistamisen jälkeen.
Mehring on haudattu Berliinin Zentralfriedhof Friedrichsfelde -hautausmaalle.
Tuotanto
Mehring julkaisi useita historiaa käsitteleviä teoksia. Jo vuonna 1875 hän sai huomiota tyrmätessään konservatiivisen historioitsijan Heinrich von Treitschken. Mehringin Die Lessing-Legende (1893) on Gotthold Ephraim Lessingiä ja Hohenzollernien Preussia käsittelevän porvarillisen historiankirjoituksen kritiikki. Se ilmestyi alun perin 20-osaisena artikkelisarjana Die Neue Zeitissa. Kootessaan sen kirjaksi Mehring liitti siihen tunnetun artikkelinsa Historiallisesta materialismista, jossa hän esitteli Marxin ja Engelsin historiallista materialismia. Vuosina 1897–1898 Mehring kirjoitti neliosaisen saksalaisen sosiaalidemokratian historian Geschichte der deutschen Sozialdemokratie, joka oli aiheensa pioneerityö. Hän toimitti vuonna 1902 joukon Marxin, Engelsin ja Lassallen aiemmin julkaisemattomia tekstejä. Vuonna 1918 ilmestyi sittemmin klassikoksi kohonnut Karl Marxin elämäkerta Karl Marx: Geschichte seines Lebens.
Muistaminen
thumb|upright|Mehringin rintakuva Berliinin [[Friedrichshainissa.]] Mehring oli varsinkin Itä-Saksassa kunnioitettu hahmo ja hänen koottuja teoksiaan julkaistiin siellä 1980-luvulla 15 niteen verran. Hänen mukaansa on nimetty Berliinissä Mehringplatz-aukio ja Mehringdamm-katu.