cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Next Helsinki
Kilpailuehdotukset
Kilpailuun tuli yhteensä 217 ehdotusta 37:stä eri maasta. Tuomaristo julkisti tulokset Helsingissä 20.4.2015 ja samana päivänä kaikki ehdotukset julkaistiin verkossa. Tuomaristo valitsi ehokaslistalle yhteensä kahdeksan ehdotusta: "Parc art Helsinki" (tekijät Pedro Carrasco Zanini Sánchez ja Lucía Gutierrez Vazquez), "Helsinki Polybrids" (tekijät Thomas Kong ja Susan Seah), "Museum of the Welfare State" (tekijä Marco Giovannone), "MUUSA" (tekijä draftworks*architects), "Landscaped Dock" (tekijät Mathilde Lull ja François Perrier), "Visions for Helsinki" (tekijä Milja Hartikainen), "Helsinki Iňač" (tekijä Tomáš Boroš) ja "Baltic Tale of Nothingness" (tekijät Constantinos Marcou ja Costas Nicolaou). Tuomariston julkaisemalla pidemmällä ehdoksalistalla oli 18 muuta ehdotusta.
Juditin kirja
Juditin kirja on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin.
Kirjassa kerrotaan, kuinka juutalainen leski Judit pelastaa kansansa, jonka vihollisarmeija yritti tuhota päällikkönsä Holoferneen johdolla. Rukoiltuaan Judit lähti neuvottelemaan Holoferneen kanssa, mutta samalla hän houkutteli tämän juomaan niin paljon viiniä, että tämä menetti tajuntansa, jolloin Judit onnistui katkaisemaan tämän kaulan.
Tausta
thumb|left|upright|Judit ja Holofernes. [[Gustave Dorén piirros, 1866.]]
Kirja on todennäköisesti kirjoitettu 100-luvulla eaa. Se kehottaa juutalaisia pitäytymään Mooseksen lain noudattamisessa. Kirjan alkuperäinen kieli on joko heprea tai muinaiskreikka.
Monet tutkijat pitävät kirjaa nykyään epäluotettavana historiankuvauksena, koska sen katsotaan sisältävän useita anakronismeja. Nebukadnessar mainitaan Assyrian kuninkaana, joka olisi hallinnut sen jälkeen, kun juutalaiset olivat palanneet Babylonin vankeudesta, vaikka todellisuudessa Nebukadnessar oli juuri se Babylonian kuningas, joka pakotti juutalaiset muuttamaan. Todennäköisesti sen kirjoittamiseen on osaltaan antanut aiheen seleukidien hallinto ja sen lopettanut makkabilaiskapina vähän ennen kirjan kirjoittamista.
Merkitys ja vaikutus
Vaikka Juditin kirja on epähistoriallinen, sitä voidaan pitää historiallisena romaanina. Martti Luther ei pitänyt sitä Raamatun kaanoniin kuuluvana, mutta kylläkin ”hengellisenä, pyhänä satuna”, ja arveli, että sen kirjoittaja oli tarkoituksella sijoittanut tarinaan aika- ja nimivirheitä, jotta lukija ymmärtäisi sen sellaiseksi. Hänen mukaansa Judit, jonka nimikin tarkoittaa juutalaista naista, merkitsee vertaus­kuvallisesti koko juutalais­kansaa. Lisäksi hän piti sitä Viisauden kirjan ajatuksia havainnollistavana näytelmäsovelluksena.
Judit ja Holofernes ovat olleet suosittu aihe kuvataiteissa ja myös kirjallisuudessa. Tarinaan viittaa myös isä Hieronymus Zachris Topeliuksen romaanissa Välskärin kertomuksia yrittäessään saada Regina von Emmeritziä murhaamaan Kustaa II Aadolfin.
Lastusten kartano
Lastusten kartano sijaitsee Lempäälässä Ahtialanjärven itärannalla Lastustenjoen eli nykyisen Myllyojan varrella.
Kartano muodostui 1600-luvulla Lastusten kylän kahdesta talosta, Metsiän ja Vitikan taloista, jotka ovat olleet paikallaan jo 1500-luvun alussa. Kylä lahjoitettiin vuonna 1650 vapaaherra Jöns Kurckille, mutta lahjoitus peruttiin 1682. Talot yhdistettiin 1690-luvulla, jolloin syntyi ratsutila. Majuri Karl Adolf Granfelt osti Tiiron ja Suojalan tilat sekä puolikkaan Vatsoilan Leustusta. Hän rakennutti vuonna 1784 aloitti päärakennuksen rakentamisen. Hirsirakenteinen mansardikattoinen päärakennus rapattiin ja sitä laajennettiin 1861. Wivi Lönn laati rakennuksen korjaussuunnitelmat, joiden pohjalta korjaus toteutettiin 1924. Pihan ympärillä on vanhoja talousrakennuksia.
Vuodesta 1864 kartano on ollut Kingelinin suvulla. Lastusten kartano on kylän suurin maanomistaja. Toisen maailmansodan jälkeen valtio otti kartanon hallussa olleet Nääjärven ja Tervajärven haltuunsa ja kuivatti ne viljelymaaksi.
Lempäälän kartanoista vain Lastusten kartanon päärakennus säästyi tuholta sisällissodassa vuonna 1918, sillä isäntäväen ja torpparien suhteet olivat hyvät.
Kartanon mailla on kivikautisia asuinpaikkoja, ja rautakaudella syntynyt Vatsoilan kylä, joka hävisi 1840-luvulla, muodostaa Lastusten alun.
Lähteet
61.31333°N, 23.80222°W
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2000
Republikaanit saivat yhteensä 221 paikkaa edustajainhuoneeseen, kun demokraatit saivat 212 paikkaa. Valtapuolueiden ulkopuolelta edustajainhuoneeseen pääsi vain kaksi ehdokasta: sitoutumattomat Bernie Sanders ja Virgil Goode. Yhdysvaltain tuleva presidentti Barack Obama yritti demokraattien ehdokkaaksi Illinois'n ensimmäisessä vaalipiirissä, mutta ei päässyt puolueen ehdokkaaksi.
Vuoden 2000 vaalit olivat viimeiset, joissa vaalipiireinä käytettiin alueita, jotka oli muodostettu vuoden 1990 väestönlaskennasta.
Isokylä (Kemijärvi)
thumb|200px|Isokylän rautatieasemarakennus. Isokylä on kylä Kemijärvellä noin 10 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Ennen vuoden 1973 kuntaliitosta alue kuului Kemijärven maalaiskuntaan.
Kylässä sijaitsee koulu. Se perustettiin niin sanottuna lahjakouluna metsäkauppojen seurauksena ja aloitti toimintansa lokakuun 1. päivänä 1900.
Kylässä on myös vanha rautatieasemarakennus.
Olavi Neuvo
Väinö Olavi Neuvo (21. syyskuuta 1914 Vaasa – 9. lokakuuta 1995 Helsinki ) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai professorin arvonimen.
Olavi Neuvon vanhemmat olivat konstaapeli Anselm Neuvo ja Hilma Alina Näppäri ja puoliso vuodesta 1942 Aune Tellervo Väisälä, professori Yrjö Väisälän tytär. Tekniikan tohtori, professori Yrjö Neuvo on heidän poikansa. Olavi Neuvo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1933 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1942.
Neuvo loi työuransa Strömbergin palveluksessa Vaasassa, vuodesta 1944 suunnitteluinsinöörinä, vuodesta 1947 käyttöinsinöörinä ja moottoritehtaan päällikkönä, vuodesta 1949 Vaasan-tehtaiden teknisenä johtajana, vuodesta 1965 tehtaiden johtajana, vuodesta 1966 yhtiön keskusjohdon johtajana ja vuodesta 1973 tuotannosta ja tuotekehityksestä vastaavana varatoimitusjohtajana. Professorin arvonimen Neuvo sai 1980, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Neuvolla oli useita alansa luottamustehtäviä, mutta hän osallistui myös muun muassa Vaasan Oopperan toimintaan ja oli perustamassa Suomen oopperaliittoa, jonka ensimmäisenä asiamiehenä hän toimi.
Punatöpöpeippo
Punatöpöpeippo (Paludipasser locustella) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punatöpöpeippoa tavataan Angolassa, Botswanassa, Kamerunissa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambia, Zimbabwessa, Keniassa ja Nigeriassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alice Nine
Alice Nine. (アリス九號. ) on japanilainen visual kei -yhtye, jonka jäsenet ovat Shou (laulu), Hiroto (ensimmäinen kitara), Tora (toinen kitara), Saga (basso) ja Nao (rummut). Yhtye on allekirjoittanut levysopimuksen PS Companyn (Peace and Smile Company) kanssa.
Rumpali Nao perusti Alice Nine. -yhtyeen vuonna 2004 ja heidän ensimmäinen konserttinsa pidettiin Ikebukuro Cyber:ssä 11. toukokuuta 2004. Ensimmäinen single Namae wa, Imada Muhi (名前は、未だ無ひ. ) tuli kauppoihin 5. heinäkuuta 2004.
Muutaman konsertin jälkeen he rupesivat kiertelemään toisten yhtyeiden kanssa sekä osallistuivat Peace & Smile Carnival tour 2005 -kiertueelle, joka kesti 10 päivää ja kiersi ympäri Japania.
Singlet
Namae wa, Imada Muhi [first press] 名前は、未だ無ひ. (2004)
Gin no Tsuki Kuroi Hoshi 銀の月 黒い星 (2005)
Yami ni Chiru Sakura 闇ニ散ル桜 (2005)
Yuri wa aoku saite 百合は蒼く咲いて(2005)
Kowloon Nine Heads Rodeo Show 九龍 -NINE HEADS RODEO SHOW (2006)
Akatsuki/Ikuoku no Chandelier 暁/幾億のシャンデリア (2006)
Number Six (2006)
Blue Planet (2006)
JEWELS (2007)
White Prayer(2007)
Tsubasa. (2007)
MIRROR BALL (2008)
Senkou 閃光 (2010)
BLUE FLAME (2011)
Heart of Gold (2011)
Niji no Yuki 虹の雪 (2011)
Daybreak (2013)
SHADOWPLAY (2013)
shooting star (2013)
SHINING (2014)
MEMENTO (2017)
Re:Born (2017)
PENDULUM (2017)
F+IX=YOU (2018)
Mini-Albumit
Gion Shouja No Kane ga Naru 祇園盛者の鐘が為る (2004)
ALICE IN WONDEЯLAND (2005)
Kasou mushou shi 華想夢想紙 (2005)
Albumit
Alpha (2007)
VANDALIZE (2009)
Tapahtui kerran Kiinassa
Tapahtui kerran Kiinassa (eng. Once Upon a Time in China, ) on vuonna 1991 julkaistu hongkongilainen taisteluelokuva. Elokuvan pääosia esittävät mm. Jet Li, Hung Yan-yan, Yuen Biao, Jacky Cheung, Rosamund Kwan, Kent Cheng, Yuen Kam-fai, Yen Shi-kwan, Jonathan Isgar, Steve Tartalia, Mark King, Lau Shun, Yau Kin-kwok ja Bruce Fontaine. Elokuvan on ohjannut Tsui Hark. Elokuva voitti neljä palkintoa yhdennessätoista Hongkongin Film Award -tilaisuudessa muuan muassa parhaasta ohjauksesta, parhaasta editoinnista, parhaasta toimintakoreografiasta ja parhaasta elokuvamusiikista. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan Once Upon a Time in China II.
Tiedustelu systeemisestä näkökulmasta
Tiedustelu tarkoittaa laajasti ottaen järjestelmän (ihminen, yritys, valtio, organisaatio yleensä) toiminnassa tarvittavan tiedon keräämistä, käsittelyä ja tulkintaa sekä jakamista päätöksenteon pohjaksi ja tähän liittyvän tiedustelupalvelun luomista, johtamista ja kehittämistä. Tiedustelu voi tapahtua turvallisesti kaukaa, tai tarkemmin ja yksityiskohtaisemmin – mutta riskialttiimmin – huomattavan läheltä tarkkailtavaa kohdetta.
Tiedustelun määrittelyä
Tiedustelu jakautuu em. systeemisen tarkastelutavan mukaan systeemin sisäisen ja systeemin ulkopuolisen tiedon keräämiseen.
Tiedustelun onnistuminen
Tiedustelu on onnistunut, jos ajallisesti, määrällisesti ja laadullisesti riittävä tarvittava tieto:
Tiedustelutavat
Tiedustelu voi olla:
Salainen tiedustelu jaetaan laillisin keinoin tapahtuvaan tiedusteluun tai laittomin keinoin tapahtuvaan vakoiluun.
Tiedustelun tasot
Tiedustelua tapahtuu lukuisilla eri tasoilla:
Tiedustelun ajallinen ulottuvuus
Tiedustelu jakautuu edelleen (lähinnä sotilaallisessa kontekstissa): Jokaisen yksittäisen sotilaan aistit tai teknisen systeemin sensorit ovat alinta, taisteluteknistä tiedustelua, taistelukentän havainnointia.
Tiedustelun perimmäinen ongelma on sen tiedon löytäminen, jota vastustaja nimenomaan meiltä pyrkii salaamaan. Lopullinen ja aina esiintyvä tiedustelun perusongelma on se, että uskooko ja käyttääkö päättäjä lopulta tiedustelun keräämiä tietoja.
Nykyaikaisten konfliktien luonteen johdosta (laajamittaisten sotatoimien mahdollisuus vähentynyt), yhteiskuntien haavoittuvuuden lisääntyminen (yksittäisen maalin painoarvon kasvaminen) sekä teknisen kehityksen myötä (kyetään seuraamaan/selvittämään yksittäisiä kohteita), sotilaallinen tiedustelu on muuttunut luonteeltaan yhä enemmän maalitiedusteluksi: kykyä seurata suurta määrää vastustajan kohteita jatkuvasti oman asevaikutuksen edellyttämällä tarkkuudella ja siten vaikuttaa niihin juuri haluamallaan hetkellä.
Tiedustelutiedon luokat
Tiedon eräs perusluokittelu antaa näkemystä tiedustelun tehtäviin:
Tiedustelutiedon tasot
Tiedustelutiedon tasot ovat:
Jokaiseen edellä mainittuun kohtaan liittyy merkityksen arviointi: Mitä tämä merkitsee? Miksi näin tapahtuu? Yksittäisen tutkan havaitseminen voi merkitä tietyn yhtymän siirtoa taistelukentältä tai sotanäyttämöltä toiselle ja se taas esimerkiksi hyökkäyksen valmisteluja. Tietyn henkilön, kenraalin havaitseminen esimerkiksi voi merkitä hyökkäyksen valmistelua. Myös esimerkiksi uusi kalusto ja uudet joukot sekä hyökkäykseen erikoistunut sodanjohtaja yhdessä, tarkoittavat jo melko varmasti hyökkäyksen valmistelua.
Tiedustelu on siis erojen ja niiden merkityksen havaitsemista:
Tiedustelu ja suhteellinen etu
Suhteellisen edun mukaan tiedustelussa kilpailijan tai vastustajan omaavana järjestelmänä on kolme osakokonaisuutta:
Tiedusteluluokat
Puolustusvoimain pääesikunnan sotatalousosasto on jakanut tiedusteluluokat seuraavasti:
Visio tiedustelun tulevaisuudesta
Vaikuttamisen tasot ja siten myös tiedustelun kohteita arvioidaan vuonna 2020 olevan:
Ennustamisesta (foresight) ja epävarmuuden hallinnasta tulee tulevaisuuden tiedustelun aloja. Tiedusteluyhteisön tehtävä ei siis ole vain tapahtumien luettelointi vaan enemmän kaavojen tunnistus ja sitä kautta ”syiden ja seurauksien” analysointi eli tiedetään mitä tapahtuu ja miksi. Sen seurauksena, huomioiden rajalliset resurssit, sensorit voivat olla vähemmän tärkeitä kuin kompleksisen datan analysointi.
Kaavojen tunnistus on osin asiantuntemuksen funktio. Tulevaisuudessa tiedusteluyhteisö tarvitsee asiantuntemusta muun muassa taloudessa, organisaatioteoriassa, psykologiassa, verkostotopologiassa ja kompleksisuuden matematiikassa.
Jos kaavojen löytäminen on menestyksekästä, tiedusteluyhteisö voi olla havaitsematta muutamia tapahtumia ja silti ymmärtää uhkia. Mutta kaavat eivät ole vain vaikeampia havaita, ne ovat myös vaikeampia osoittaa.
Aika on usein analyyttinen side näennäisesti erillisten tapahtumien kanssa vaikuttamisen useiden tasojen sisällä. Sofistikoitu ajan ja ajoituksen ymmärtäminen on oleellista sellaisen tiedusteluyhteisön luomisessa, joka pystyy tuottamaan indikaatioita ja varoituksia tulevaisuuden johtajille, sekä strategisia että taktisia.
Lopuksi, reaktiivinen katsantokanta jättää haavoittuvaksi ja kylvää näennäisen turvallisuuden tunteen.
Internet on jatkossa yhä tärkeämpi, vaikkakin ristiriitainen tiedusteluväline. Sen mahdollisuus tiedonvälittämiseen, viestintään kuin myös harhauttamiseen, disinformaation välittämiseen on suuri.
Aiheesta muualla
Luure
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania
vasen|pienoiskuva|Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian vuonna 1623 liikkeellelaskema [[joukkovelkakirja.]]
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania (nykyhollanniksi: Vereenigde Oost-Indische Compagnie, VOC) oli vuonna 1602 perustettu maailman toinen monikansallinen yritys (Englannin Itä-Intian kauppakomppania perustettiin vain kaksi vuotta aikaisemmin), ja ensimmäinen, joka perusti oman pörssinsä, Amsterdamin pörssin. Sitä on pidetty myös maailman ensimmäisenä megakorporaationa, sillä sillä oli lähes valtiolliset oikeudet, kuten oikeus julistaa sota, solmia sopimuksia, vangita ja teloittaa epäiltyjä, painaa rahaa ja perustaa siirtomaita.
Kauppakomppanian ylimpänä hallintoelimenä toimi Amsterdamin kamari. Se käsitti yleensä 17 jäsentä, joilla oli yhteinen valtuusto. Maakunnat Hollanti ja Zeeland olivat sen tärkeimmät edustajat.
Kauppakomppania otti satamakaupunki Batavian (nykyinen Jakarta, Indonesian pääkaupunki) pääkaupungikseen. Bataviassa oli kauppakomppanian kuvernöörin asemapaikka. Hän oli vannonut lojaaliutta Amsterdamin kamarille ja Hollannin tasavallalle ja oli siksi velvoitettu kuuntelemaan valtuustoa. Bataviasta käsin kauppakomppania kontrolloi Itä-Intian kauppaa ja etenkin maustekauppaa, jossa sillä oli monopoliasema suuren osaa 1600-luvusta. Kahden vuosisadan aikana Kauppakomppania valloitti myös ympäröiviä alueita laajentaakseen vaikutusvaltaansa.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1951
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1951 oli 11. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta.
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania
Kauppakomppania ajautui konkurssiin 1700-luvun lopussa, jolloin sen hallitsemat alueet muodostivat Alankomaiden Itä-Intian alueen.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1951
Koripalloliiton mestaruussarjan viimeisellä kierroksella HOK-Veikot otti 48. perättäisen voittonsa, sarjakakkoseksi sijoittui Karhun Pojat ja kolmanneksi Sörnäisten NMKY. TUL:n mestaruuden vei Kotkan Reipas.
Koripallon SM-sarja pelattiin kahden SKL:n ja kahden TUL:n seuran välillä. Avauskierroksella 22. joulukuuta HOK-Veikot voitti Työväen Maila-Pojat 61–43 ja Karhun Pojat Kotkan Reippaan 39–29. Seuraavana päivänä HOK-Veikot voitti Reippaan pistein 47–15 ja viimeisessä ottelussaan 26. joulukuuta Karhun Pojat 60–43. Työväen Maila-Pojat voitti hopeaa ennen Karhun Poikia.
Chesterin taistelu
Chesterin taistelu oli Bernician pakanallisen ja anglosaksisen kuningas Æthelfrithin ja Powysun brittiläisen ja kristillisen cadellingihallitsia Selyf ap Cynanin joukkojen välillä. Taistelun tarkkaa vuotta ei tunneta, mutta yleensä esitetään vuosia 613 tai 615.
Taistelun lopputulos oli brittien murskatappio. Se tunnetaan myös Æthelfrithin määräämästä Bangor-on-Deen munkkien surmasta. Sen lopullisesta merkityksestä ei ole kuitenkaan selvyyttä. Joskus se on esitetty eräänlaisena historian taitekohtana, kun taas nykytukimuskessa sen seuruaksien on esitetty olleen aikaisempia näkemyksiä rajallisempien.
Tausta
Chesterin taistelu käytiin Bernician pakanallisen ja anglosaksisen kuningas Æthelfrithin ja Powysin brittiläisen ja kristityn cadellingihallitsia Selyf ap Cynanin välillä.
Chester tunnettiin aikanaan roomalaisbrittiläisellä nimellä Dēva eli jumalatar ja kymriksi nimellä Cair Legion eli legioonan kaupunki. Se oli ollut sotilaallisesti tärkeä paikka Rooman valtakunnan kaudella 300-luvun lopulle saakka. Paikalla oli tärkä linnoitettu keskus myös Rooman jälkeisellä ajalla. Erityistä merkitystä sillä oli kristinuskoon kääntyneille kelteille.
Taistelun ajankohtaa ei tunneta varmasti. Anglosaksien kronikka mainitsee taistelun käydyn vuonna 607, mutta kelttiläisissä lähteissä taisteluvuosi on vasta useita vuosia myöhemmin. Annales Cambriaen vuosi on 613 tai 615. Æthelfrith kuoli vuonna 616/617, joten taistelu on käyty viimeistään tätä ennen. Sittemmät nykypäivän historioitsijat ovat esittäneet vuosia 613 ja 615.
Taistelu historiallisissa lähteissä
Monet vanhemmat lähteet kertovat taistelusta varsin lyhyesti. Annales Cambriae mainitsee Chesterin taistelun (Gueith Cair Legion) ja Selim filii Cinanin (Selyf Cynanin poika) saaneen sen aikana surmansa. Ulsterin annaalit mainitsevat saman taistelun (Bellum Caire Legion), jossa kuolee Solo[m] Conaenin poika. Tigernachin annaalit mainitsevat edelleen Selyf ap Cynanin (Solon m[ac] Conain) kuoleman, sekä hänen lisäksi taistelussa kaatuneen useita "pyhiä miehiä" ja kuningas "Cetula". Voittajana mainitaan erikseen Æthelfrith. Cetulan henkilöllisyyttä ei tunneta varmuudella. Catell on kuitenkin yleinen nimi cadellingien dynastiassa. Inisfallenin annaalit maintisevat jälleen taistelussa kuolleen useita "pyhiä miehiä".
Historiallisista lähteistä Beda kirjoittaa muita pidemmän kuvauksen taistelusta. Hänen mukaansa Æthelfrith kokosi taistelua varten suuren armeijan ja johtaneen sen kaupunkiin, jota anglosaksit kutsuviat nimellä Legacæstir ja britit nimellä Carlegion. Æthelfrithin mainitaan ennen taistelua nähneen vihollisjoukosta hieman erillään joukon paikalle kokoontuneita pappeja. Hän kysyy mitä varten papit ovat tulleet paikalle. Kuninkaalle selitetään heidän tulleen Bancorin (Bangor-on-Dee) luostarista rukoilemaan muiden puolesta. Koska Æthelfrithin mielestä he rukoilevat Jumalaansa häntä vastaan, heitä vastaan on hyökättävä ensimmäisenä ja heitä on kohdeltava aseettomuudestaan huolimatta aseellisen vastustajan tavoin. Ensin Æthelfrithin joukot tuhoavat papit ja sitten muun vihollisen joukon kärsien myös itse suuria tappioita. Rukoilijoita sanotaan surmatun noin 1 200 ja 50 heistä pakeni.
Koska Beda käyttää tiettyjä kirjoitusmuotoja kelttiläisistä nimistä (esim. Carlegion ja Bancor) hän lienee käyttänyt taistelusta kirjoittaessaan lähteenään latinaksi kirjoitettua tekstiä 600- tai 700-luvulta. Erotuksena muussa tekstissä hän käyttää esimerkiksi samasta puheena olleesta luostarista anglosaksista muotoa Bancornaburg. Ilmeisesti Beda tukeutui myös anglosaksisen dynastian perimätietoon. Hänen mesenaattinsa oli Æthelfrithin pojanpoika Aldfrith. Bedan kertomus taistelusta on erityinen myös siksi, että se jättää kokonaan mainitsematta Æthelfrithin vastustajaan Selyf ap Cynanin. Sen sijaan hän viittaa vihollisen kuninkaaseen epäsuoraan kuvaillen Æthelfrithia kuningas Saulina, ilmeisesti koska hän piti Selyf ap Cynanin Salomoon viittaavaa nimeä röyhkeänä.
Merkitys
Taistelun lopputulos oli murskatappio briteille. Sen seuraukset ovat kuitenkin olleet tulkinnanvaraisia. Pitkään taistelu käsitettiin käännekohtana alueen historiassa anglosaksien eristäessä britti pohjoisessa ja lännessä toisistaan. Samalla alkoi muodostua myös Walesin alue ja erilliset kymrin ja cumbrian kielet. Nykytutkimuksen perusteella Æthelfrith ei kuitenkaan voitostaan huolimatta varmistanut asemaansa alueella ja hän kuoli taistelussa Itä-Anglian kuningas Rædwaldia vastaan vain muutama vuosi myöhemmin. Arkeologista näyttöä anglosaksisen asutuksen syntymisestä Cheshiren ja Lancashiren alueelle ei ole. On myös todennäköistä, että maareittejä huomattavasti tärkeämpi viestinnän reitti oli Irlanninmeri.
Jean Pons
Jean Pons (s. 29. toukokuuta 1969 Toulouse, Haute-Garonne, Ranska) on entinen ranskalainen kiekonheittäjä.
Pons edusti maataan kaksissa arvokisoissa mutta karsiutui molemmilla kerroilla loppukilpailusta. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hänen karsintatuloksensa oli 59,46 m ja Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän heitti tuloksen 55,80 m.
Ranskan mestaruuden 194-senttinen ja aktiivivuosinaan 100 kiloa painanut Pons voitti vuosina 1995, 1996 ja 1997. Toukokuussa 1997 hän heitti Ranskan ennätyksen 64,74 m parantaen Patrick Journoudin lähes yhdeksän vuotta vanhaa ennätystä 1,72 metrillä. Heinäkuussa 2002 hän menetti ennätyksen Jean-Claude Retelille.
Mélodie Daoust
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Daoust saavutti hopeaa vuonna 2009 ja voitti kultaa vuonna 2010.
Daoust pelasi CWHL:ää jo kaudella 2010–2011 Montréal Starsin riveissä kahden ottelun verran. Vuodet 2011–2017 hän edusti McGill-yliopistoa. Vuonna 2017 hän siirtyi Montréal Canadiennesiin.
Oravaisten taistelu
63.28228°N, 22.36769°W thumb|250px|Oravaisten taistelua kuvaava kartta. Oravaisten taistelu käytiin 14. syyskuuta 1808 Oravaisissa Pohjanmaalla. Sitä pidetään yleisesti yhtenä Suomen sodan ratkaisutaisteluista. Taistelussa kreivi Nikolai Kamenskin komentamat 7 000 venäläistä voittivat kenraali Carl Johan Adlercreutzin 5 000 suomalaista ja ruotsalaista sotilasta.
Taustat
Ruotsin ja Venäjän välinen Suomen sota oli kääntynyt Ruotsille epäedulliseksi. Suomen armeija oli käyttänyt suuren osan kesää 1808 sotatoimissa Etelä-Pohjanmaalla lyöden venäläiset muun muassa Lapuan, Alavuden ja Kauhajoen taisteluissa, mutta armeijan ylipäällikkö Wilhelm Mauritz Klingspor ei osannut käyttää näitä menestyksiä hyväkseen. Tuntuvia vahvistuksia saanut kreivi Friedrich Wilhelm von Buxhoevden määräsi alaisensa kenraali Kamenskin aloittamaan elokuussa operaatiot suomalaisten työntämiseksi pois Pohjanmaalta. Murskattuaan suomalaisten vastarinnan Karstulan taistelussa Kamenski hyökkäsi kenraali Carl Johan Adlercreutzin komentaman pääarmeijan kimppuun Kuortaneen Ruonan kylässä 30. elokuuta 1808. Kolme päivää kestänyt taistelu päättyi lopulta Kamenskin voittoon ja suomalaisten mahdollisuudet maansa puolustamiseksi alkoivat himmetä. Armeija perääntyi rannikolle ja varusti uudet asemat Oravaisiin, jossa sitä täydennettiin ruotsalaisilla rykmenteillä.
Eversti Georg Carl von Döbelnin joukot voittivat Juuttaan taistelussa Suomen armeijan perääntymistien katkaisemista yrittäneet venäläisjoukot 13. syyskuuta. Adlercreutz oli ryhmittänyt 5 000 miehen joukkonsa Oravaisiin ja toivoi pysäyttävänsä vastustajansa siellä. Huomionarvoista taistelussa on, että asemissa oli ensimmäistä kertaa sodan aikana enemmän ruotsalaisia kuin suomalaisia joukkoja. Ruotsalaisilta puuttui kuitenkin kokemusta, jota olisi kipeästi tarvittu ja suomalaiset taas olivat lopen uupuneita monen päivän marssimisesta ja kesän uuvuttavista sotatoimista. Oravaisissa oli hyvää vauhtia kehittymässä sodan ratkaiseva isku, joka tuhoaisi lopullisesti Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin unelmat Suomen takaisinvaltauksesta.
Taistelu
Suomalaiset odottivat jännittyneinä 14.9. asemissaan venäläisten saapumista. Aamu oli vielä pimeä kello viiden aikaan, kun etuvartion miehet alkoivat kuulla ratsuväen kavioiden kopsetta. Heillä oli selkänsä takana joki ja silta, jotka oli tarkoitus jättää, mikäli venäläiset hyökkäisivät. Kasakkakenraali Jakov Kulnevin johtamat kärkijoukot törmäsivät sillan kohdalla ruotsalaiseen kenttävartioon ja ensimmäiset laukaukset vaihdettiin. Kamenski oli käskenyt Kulnevin edetä suomalaisten tuntumaan, mutta välttämään hyökkäystä. Kulnev, joka useampaan otteeseen oli jo hyökännyt mahdottomissa olosuhteissa, kävi nyt täysin selittämättömästi omin päin hyökkäämään ruotsalaisten etuvartioihin, joita täydennettiin nopeasti. Eversti von Platenin komentama Hälsingen Rykmentti kävi urhoollista vastarintaa Kulnevin jatkuvia hyökkäyksiä vastaan. Viisi tuntia kestänyt kiivas tulitaistelu kulutti kuitenkin Adlercreutzin miehiä ihan yhtä lailla kuin venäläisiäkin ja niin kenraali päätti vetää miehensä taaksepäin. Taistelussa sankarin maineeseen nousseen, vain 15-vuotiaan aliluutnantti Wilhelm von Schwerinin tykkipatteri tuki menestyksellisesti tätä irtaantumista. Urhea teiniupseeri sai lopulta sirpaleen rintaansa ja kuoli muutamaa viikkoa myöhemmin.
Kulnev rohkaistui tästä käänteestä, vaikka Kamenskin apuvoimat eivät olleet vieläkään saapuneet. Ilmeisesti hän päätti voittaa taistelun yksinään ja lähti tekemään kiertoliikettä suomalaisten oikeaa sivustaa vastaan. Hänen joukkonsa juuttuivat kuitenkin Fjärdsån virran kohdalle ja yritys torjuttiin. Samaan aikaan saapuivat kenraali Demidovin venäläisjoukot suomalaisten vasemmalle sivulle, jossa 4. Prikaati oli asemissaan ja yrittivät niin ikään murtaa näiden linjat. Hyökkäys ei onnistunut, ja suomalaiset, ilman Adlercreutzin käskyä, tekivät epäonnistuneen vastahyökkäyksen. Rynnäkkö söi pahasti puolustajien kuluneita voimia.
Lopputulos
Oravaisten taistelu oli Suomen sodan verisin yhteenotto. Suomalaisruotsalaiset joukot menettivät 740 miestä ja Kamenski kärsi vielä enemmän, yli 900 miehen tappion. Sodan lopputulos sinetöitiin Oravaisissa. Haavoittuneiden huudot kaikuivat yössä, kun Suomen armeija laahautui kuolemanväsyneenä ja tappiomielialan murentamana pohjoiseen, aina Vetelinjoen toiselle puolelle, jonne se varusti asemat itselleen. Venäläiset yrittivät katkaista suomalaisten tien myös Kruunupyyssä, josta he hyökkäsivät Kokkolassa Kaukon sillalla olevien majuri von Fieandtin joukkojen kimppuun 1 500 miehellä. Yritys kuitenkin torjuttiin, ja kun kenraali Gripenberg prikaateineen iski venäläisten kimppuun oli näiden vetäydyttävä Alaveteliin.
Suomen armeijan ylipäällikkö, sotamarsalkka Klingspor perusti päämajansa Lohtajalle, ja kun Kamenski oli edennyt Kokkolaan, ryhtyi hän neuvottelemaan venäläisen kollegansa von Buxhoevdenin kanssa aselevosta. Yleisen nääntymyksen vallitessa kummallakin puolella venäläiset suomalaisten yllätykseksi suostuivat sopimukseen. Venäläisten suuret huoltovaikeudet kärjistyivät syyssateiden piiskaamilla huonoilla teillä. 29. syyskuuta allekirjoitettu Lohtajan aseleposopimus oli venäläisille sikäli varsin edullinen, että siinä määriteltiin armeijoiden uudet rajat. Rannikolla oli suomalaisten peräännyttävä Himangalle ja venäläiset puolestaan pysähtyisivät Lohtajalle. Paikkakuntien välille jäävää aluetta ei saanut miehittää.
Oravaisten taistelun muistopilari on Karlsbergetin vuorella.
George H. Lowery Jr.
George H. Lowery Jr. (2. lokakuuta 1913 Monroe, Louisiana – 19. tammikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
George Lowery opiskeli Louisianan polyteknisessä instituutissa Rustonissa 1930–1932 ennen siirtymistään Louisianan osavaltionyliopistoon Baton Rougeen, josta hän valmistui 1936. Samana vuonna hän liittyi yliopiston henkilökuntaan eläintieteen ohjaajana ja nimitettiin eläinmuseon apulaiskuraattoriksi. Lowery vietti koko työelämänsä Louisianan yliopistossa lukuun ottamatta kahden vuoden jaksoa, jolloin hän valmisteli väitöskirjaansa Kansasin yliopistossa ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1947.
Paljolti Loweryn ansiosta Louisianan yliopiston eläinmuseo laajennettiin Luonnontieteiden museoksi ja Lowery oli sen ensimmäinen johtaja 1951. Vuonna 1955 hänet nimitettiin eläintieteen Boyd-professoriksi. Hän loi uuden julkaisusarjan The Occasional Papers of the Museum of Zoology of Louisiana State University. Vuonna 1955 hän julkaisi teoksen Louisiana Birds, joka voitti Louisianan kirjallisuuspalkinnon samana vuonna. Lowery tutki lintujen lisäksi myös nisäkkäitä, joista hän julkaisi teoksen The Mammals of Louisiana and its Adjacent Waters (1974). Hän kirjoitti kymmeniä tieteellisiä artikkeleita.
Vuonna 1981 perusti Louisianan lintutieteellinen seura (LOS) The George H. Lowery Awards -palkinnon Lowerin kunniaksi.
Lowery toimi American Ornithologists’ Unionin puheenjohtajana vuosina 1959–1961. Hänen päätutkimuskohteenaan olivat neotrooppisen alueen eli Etelä- ja Keski-Amerikan linnut, joista hän nimesi muun muassa ornassikurkkutangaran (Wetmorethraupis sterrhopteron) yhdessä John P. O'Neillin kanssa 1964.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1948
Vuoden 1948 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa kuudessa eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Yhteistuloksen maailmanennätystä parannettiin kahdessa painoluokassa. right|200px|Painonnosto
Innilän kartano
Innilän kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven pohjoispäässä.
Historiaa
Innilän osti 1909 maanviljelijä ja kansanedustaja Väinö Pastell ja hänen suvullaan kartano on edelleen. Innilä on nykyisinkin huomattava maanviljely- ja karjatila.
Kelhon kartano
Kelhon kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven eteläpäässä Valkeakoskentien varrella. Kartano on muodostettu 1600-luvulla.
Historiaa
Kartanon ensimmäinen ja pitkäaikaisin omistajasuku oli Speitz. Kartanon päärakennuksessa asui vuokralla 1914–1915 runoilija Bertel Gripenberg. Kelho oli silloin naapurinsa Sotavallan kartanon omistuksessa.
1917-18 Kelhossa oli tilanhoitajana Niilo Tarvajärven isä ja pikku-Niilokin joutui pakenemaan sieltä vesikelkan kyydissä sisällissodan taistelujen lähestyessä. Kartanon navetan ja Kelhon kansakoulun välisellä pellolla käytiin ankara taistelu punaisten ja valkoisten joukkojen välillä 7. huhtikuuta 1918. Tässä taistelussa kaatui noin 40 valkoista ja mm. silloinen jääkäriluutnantti Ragnar Nordström menetti toisen kätensä. Taistelu alkoi aamuneljältä ja vasta seuraavana yönä pimeyden turvin valkoiset pääsivät pakenemaan saarroksesta Mäyhäjärven jään yli Sotavaltaan.
Kartanon kaikki rakennukset paloivat taisteluissa ja nykyiset pihapiirin rakennukset ovat suurimmaksi osaksi peräisin 1920-luvun alusta. Päärakennuksen on rakentanut 1920 rakennusmestari Heikki Tiitola klassiseen tyyliin, ja siinä on hollantilaistyyliset ylöspäin kaartuvat räystäät.
Kelho on nykyisin Perttulan suvun omistuksessa.
Jau’ad Gharib
Jau’ad Gharib (s. 22. toukokuuta 1972 Khénifra, Marokko) on marokkolainen kestävyysjuoksija, joka on erikoistunut maratonjuoksuun.
Gharib aloitti kansainvälisen kilpauransa 2001, jolloin hän voitti Välimeren kilpailuissa 10 000 metrin juoksun. Samana vuonna hän oli Edmontonin MM-kilpailuissa 10 000 metrillä yhdestoista ja puolimaratonin MM-kilpailuissa Bristolissa yhdeksäs. Vuonna 2002 hän oli kymmenes Dublinin maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla. Hän sijoittui Afrikan mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi 10 000 metrillä ja voitti hopeaa Brysselissä puolimaratonin MM-kilpailuissa ajalla 1.00.42.
Kauden 2003 alussa Gharib sijoittui kahdenneksitoista Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 3 000 metrin juoksussa. Kaksi viikkoa myöhemmin hän oli Lausannessa maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla kahdeskymmeneskolmas. Pariisin ulkoratojen MM-kilpailuissa hän voitti maratonin maailmanmestaruuden ajalla 2.08.31. Seuraavana vuonna hän oli Ateenan olympialaisissa yhdestoista. Gharib uusi maailmanmestaruutensa voittamalla Helsingin MM-kilpailuissa 2005 jälleen maratonjuoksun. Vuonna 2006 hän oli Lontoon maratonilla kahdeksas.
Pekingin olympialaisten maratonilla 2008 Gharib saavutti hopeaa ajalla 2.07.16, joka jäi vain 14 sekuntia hänen ennätyksestään. Vuoden 2009 Lontoon maratonilla hän sijoittui ennätyksellään 2.05.27 kolmanneksi häviten voittajalle Samuel Wanjirulle 17 sekuntia.
M/S Pride of Rotterdam
M/S Pride of Rotterdam on P&O Ferriesin autolautta. Alus oli aikanaan maailman suurin autolautta ohittaen M/S Silja Europan, kunnes M/S Color Fantasy ohitti sen. Alus liikennöi Rotterdam–Hull-reittiä.
Aluksen pituus on 215,05 m, leveys 31,88 m ja syväys 6,05 m. Alukseen mahtuu noin 1 360 matkustajaa. Pride of Rotterdamin kustannukset olivat 14 300 000 £, vuonna 2001. M/S Pride of Rotterdam on esiintynyt monissa laivoihin suuntautuvissa tietokone-peleissä, mm. Ship Simulator pelisarjan 2008 ja Extremes -osissa. Pride Of Rotterdam on seilannut vain P&O Ferries -laivayhtiössä, eikä laivaa ole uudistettu rakennuksen jälkeen.
Nikolaus Ludwig von Zinzendorf
thumb|Zinzendorfin muistomerkki Herrnhutissa. Nikolaus Ludwig von Zinzendorf (26. toukokuuta 1700 Dresden – 9. toukokuuta 1760) oli saksalainen kreivi sekä uskonnollinen julistaja, joka oli sekä herrnhutilaisuuden perustaja että johtaja.
Zinzendorfin isoäiti oli harras pietisti ja Philip Jakob Spenerin ystävä. Tätä kautta hän sai kosketuksen pietismiin. Hän kävi koulun (1710–1716) Hallessa August Hermann Francken koulussa, jossa vaikutti Hallen pietismin nimellä vaikuttanut kristillinen herätysliike. Perheen painostuksesta hän siirtyi opiskelemaan lakia Wittenbergiin. Siellä hän tapasi ortodoksiluterilaisia eli puhdasoppisia luterilaisia ja huomasi pietismin ja ortodoksiluterilaisten välillä vallinneen jännitteen. Vuonna 1722 hän avioitui Dresdenissä Ermuthe Dorothea von Reussin kanssa. Heidän perheeseensä syntyi 12 lasta. Zinzendorf kuoli vuonna 1760.
Tutustutuminen hallelaisiin pietisteihin vaikutti hänen myöhempään elämäänsä. Hän huomasi, että kaikista erimielisyyksistä huolimatta heillä oli samanlainen uskonnollinen pohja. Hän irtautui 1730-luvulla pietisteistä ja hylkäsi monia pietistisiä korostuksia.
Hän salli kartanolleen Berthelsdorfiin muodostua ekumeenisen pakolaisyhteisön, ja otti suojelukseensa hyvin erilaisista kristillisistä liikkeistä ja opeista tulleita ihmisiä. Valtaosa tämän yhteisön varhaisista jäsenistä oli Böömistä ja Määristä uskonvainoja paenneita hussilaisia, jotka kokivat, että Herrnhutissa oli kyse vanhan hussilaisen veljeysihanteen (unitas fratrum) uudesta tulemisesta. Tämä liike alkoi kutsua itseään herrnhutilaisuudeksi, joka tarkoittaa "Herran varjeluksen alla". Termi esiintyy ensimmäisen kerran lähteissä 1724. Zinzendorf suvaitsi hyvinkin erilaisia opillisia painotuksia, sillä uskon ytimessä ei hänen mielestään ollut puhdasoppi vaan sydämestä nouseva rakkaus Vapahtajaan.
Yhteisöön kuului 1700-luvulla jopa viisisataa schwenckfeldiläistä. Yhteisö joutui kuitenkin viranomaisten hampaisiin. Jälkimmäisen tarkastuksen yhteydessä 1737 Zinzendorf pakeni pitkälle matkalle päätyen lopulta koloniaaliseen Amerikkaan. Herrnhutilaisuuden keskus Yhdysvalloissa sijaitsee Pennsylvanian osavaltiossa, Betlehemin kaupungissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi Zinzendorfin virsi, numerolla 388 "Jeesus johdata, tiemme kulkua" Se on myös Seurakunta laulaa -kirjassa laulu 341 ja Hengellisessä laulukirjassa laulu 340.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi Zinzendorfin kirjoittama virsi, numerolla 58 "Sydän auki toisillenne". Se on Pekka Kivekkään käännös vuodelta 1998. Virren saksankielisen tekstin alkusanat ovat: "Herz und Herz vereint zusammen".
Hetesara
Hetesara (Carex acutiformis) on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Ulkonäkö ja koko
Hetesara kasvaa 40–120 senttimetriä korkeaksi. Se muodostaa kasvustoja pitkistä juurakoistaan. Varsi on tanakka ja karhea, mutta alaosasta usein sileä. Alta harmaanvihreät lehdet ovat 0,5–1 cm leveät. Hetesaran kukintona on 2–4 emitähkää ja 2–4 hedetähkää. Pullakot ovat harmaanvihreät, 4–5,5 mm pitkät. Niiden suuodassa on pieni, matala lovi. Laji muistuttaa ulkonäöltään viiltosaraa (Carex acuta).
Levinneisyys
Hetesaraa esiintyy Euroopassa, läntisessä Aasiassa ja osittain Afrikassa. Pohjoismaissa ja Suomessa se on levinneisyydeltään melko eteläinen.
Vehmersalmen vaakuna
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme airoa vieretysten, vastapalkeittain ja niiden päällikkeenä kolme airoa vieretysten, palkeittain; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Vehmersalmen kunnanvaltuusto hyväksyi sen 23. joulukuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. kesäkuuta 1964.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2005, kun Vehmersalmi yhdistyi Kuopion kaupunkiin.
BMW M51
BMW M51 on suora-6 sylinterinen Diesel-moottori jonka on valmistanut BMWn tehdas Oberösterreich Upper Austrian Steyr Heinäkuusta 1991 Helmikuuhun 2000. Sen edeltäjä on BMW M21, ja seuraaja BMW M57.
Yleistä
M51 on vesijäähdytteinen ja turboahdettu kuusisylinterinen rivimoottori, jossa on Bosch VP37-syöttöpumppu. Sylinteritilavuus on 2497cc ja puristussuhde is 22.0:1.
Joissakin moottoriversioissa on turboahtimen lisäksi välijäähdytin, ne voidaan tunnistaa tds merkistä. M51 on valuraudasta valmistettu moottori, jossa on yksi ketjuvetoinen yläpuolinen nokka-akseli ja kaksi venttiiliä per sylinteri. M21:een verrattuna M51:ssä on nostimia ja hydraulinen venttiilin säätö. Polttoaineen ruiskutusta ensimmäisissä moottoreissa ja kaikissa E36-malleissa ohjaa ECU Bosch DDE 2.1, joka korvattiin ensimmäisen teknisen tarkistuksen jälkeen DDE 2.2:lla. Tämä johtaa suurempaan vääntömomenttiin alhaisilla kierroksilla. Voiteluun käytetään SAE 5W-40 öljyä.
Käyttökohteet:
Claude Cohen-Tannoudji
Claude Cohen-Tannoudji (s. 1. huhtikuuta 1933) on ranskalainen fyysikko, joka on tutkinut atomien ja fotonien vuorovaikutusta, muuta kvanttifysiikkaa ja optiikkaa. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1997 yhdessä Steven Chun ja William Daniel Phillipsin kanssa kehittelemästään tavasta jäähdyttää ja ottaa kiinni atomeita laserilla.
Cohen on syntynyt Constantinessa algerian­juutalaisten vanhempien lapsena aikana, jolloin Algeria oli vielä osa Ranskaa. Hän lähti Pariisiin opiskelemaan École Normale Supérieuressa, keskeytti opintonsa mennäkseen 28 kuukaudeksi asepalvelukseen (pidennetty palvelus johtui Algerian sodasta) ja palasi opinahjoonsa, jossa väitteli vuoden 1962 lopussa. Väiteltyään hän alkoi opettaa kvanttifysiikkaa Pariisin yliopistossa.
Mark van Bommel
Mark Peter Gertruda Andreas van Bommel (s. 22. huhtikuuta 1977 Maasbracht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesästä 2022 lähtien hän toimii belgialaisen Royal Antwerpin päävalmentajana.
Ura
Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1992 Fortuna Sittardissa. Hän edusti seuraa vuoteen 1999 asti, jolloin hän siirtyi maansa kärkiseuroihin lukeutuvaan PSV Eindhoveniin. PSV-vuosiensa aikana hän nousi maajoukkueeseen ja voitti neljä liigamestaruutta, kolme Alankomaiden supercupia ja yhden Alankomaiden cupin. Vuonna 2005 Bommel siirtyi Barcelonaan, jossa hän viihtyi kuitenkin vain yhden kauden. Elokuussa 2006 varmistui alankomaalaisen siirtyminen Bayern Müncheniin.
Bommel tunnettiin todella kovasta ja rajusta pelityylistään. Bommelin räiskyvä pelitapa aiheutti hänelle urallaan hyvin paljon kortteja.
Pelaajauransa jälkeen van Bommel siirtyi valmennustehtäviin. Hän aloitti tammikuussa 2014 Alankomaiden alle 17-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Hän työskenteli myös appensa Bert van Marwijkin apuvalmentajana Saudi-Arabian ja Australian maajoukkueissa. Seurajoukkuetasolla hänestä tuli PSV Eindhovenin U19-joukkueen valmentaja huhtikuussa 2017. Hän nousi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi kesällä 2018. PSV sijoittui hänen johdollaan Eredivisiessä toiseksi kaudella 2018/19. Hän sai potkut seurasta joulukuussa 2019, kun PSV oli liigassa neljäntenä.
Kesäkuussa 2021 van Bommel palasi valmennustehtäviin, kun Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburg palkkasi hänet päävalmentajakseen. Joukkue aloitti Bundesliiga-kautensa vahvasti van Bommelin johdolla ja voitti kolme ensimmäistä liigaotteluaan. Lokakuussa Wolfsburg ajautui kolmen ottelun tappioputkeen ja Wolfsburg erotti van Bommelin yllättäen SC Freiburgille kärsityn tappion jälkeen 24. lokakuuta 2021.
Toukokuun lopussa 2022 van Bommel allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Belgian liigan Royal Antwerpin kanssa.
Jin-Roh: Susiprikaati
Jin-Roh: Susiprikaati, (1998), on Hiroyuki Okiuran ohjaama anime-elokuva. Sen on käsikirjoittanut Mamoru Oshii, ja se pohjautuu hänen mangaansa Kenrō Densetsu.
Elokuva on itsenäinen jatko-osa kahdelle muulle Kenrō Densetsu -mangaan pohjautuvalle näytelmäelokuvalle, Akai Meganelle ja Kerberos ～StrayDog～ Jigoku no Bankenille, jotka Mamoru Oshii ohjasi itse. Koska kumpikaan elokuva ei menestynyt kovin hyvin, Bandai suostui tuottamaan elokuvan vain, jos Mamoru Oshii ei ohjaisi sitä. Niinpä Oshii valitsi tehtävään Okiuran, joka toimi pääanimoijana Ghost in the Shell -elokuvaa tehtäessä.
Juoni
Elokuvan päähenkilö on Kazuki Fuse, nuori Pääkaupungin poliisin terrorisminvastaisten Kerberos-eliittijoukkojen konstaapeli, joka jahtaa ryhmänsä kanssa terroristeja mellakoiden keskellä. Fuse joutuu kuitenkin vastakkain "Punahilkan", Sect-terroristiryhmän nuoren pommittajatytön, kanssa. Fuse koettaa saada tyttöä laskemaan pomminsa, mutta tämä räjäyttää itsensä. Suojavarusteisiin pukeutunut Fuse selviää aivotäräyksellä.
Domenico Zipoli
Domenico Zipoli (17. lokakuuta 1688 Prato, Italia – 2. tammikuuta 1726 Córdoba, Argentiina) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Alessandro Scarlattin johdolla. Riitannuttuaan Scarlattin kanssa hän lähti Bolognaan, jonka jälkeen hän opiskeli vielä Roomassa Bernardo Pasquinin oppilaana 1709–1716. Vuonna 1716 hän ryhtyi jesuiitaksi ja muutti Sevillaan. Vuonna 1717 hän muutti jesuiittatyöhön Paraguayyn. Zipoli kuoli hieman ennen pappisvihkimystään Córdobassa, Argentiinassa vuonna 1726.
Jin-Roh: Susiprikaati
Juoni
Fuse joutuu oikeuden eteen, koska hänellä oli käsky ampua kohtaamansa terroristit ennen kuin he voivat räjäyttää pommeja. Hänet määrätään takaisin koulutukseen. Samaan aikaan hän kohtaa Kein, Punahilkan siskon. Heidän välilleen kehittyy suhde.
Domenico Zipoli
Zipoli tunnetaan parhaiten cembalolle säveltämästään musiikista. Lisäksi hän sävelsi muun muassa oratorioita ja motetteja, mutta hyvin harva niistä on säilynyt. Zipolin pääteos on Sonate d' Intavolatura per Organo e Cimbolo vuodelta 1715. Sen ensimmäinen osa on messumusiikkia uruille ja toinen osa sisältää cembalolle kirjoitetut neljä sarjaa ja kaksi partitaa. Hänen mahdollisesti Etelä-Amerikassa säveltämistään teoksista ei tiedetä mitään.
Jin-Roh: Susiprikaati
Juoni
Lopussa Fuse, Kei ja Susiprikaatin miehet saapuvat hylätylle romupihalle. Fusen on määrä tappaa Kei, mutta hän epäröi, koska on kaikesta huolimatta kiintynyt häneen. Hachiro Tohbe, Susiprikaatin johtaja, siteeraa Punahilkka-satua, jota Kei luki Fuselle: "Ja niin susi söi Punahilkan."
Hoitotakuu
thumb|right|250px|Vauvan hoitoa sairaalassa. Hoitotakuu tarkoittaa lupausta päästä terveydenhoitoon tietyn kohtuullisen aikarajan sisällä. Hoitoon pääsystä ja hoitotakuusta säädetään Suomessa terveydenhuoltolaissa. Hoitotakuulla pyritään yhtenäistämään eri alueilla asuvien suomalaisten terveydenhuollon palvelujen saatavuutta ja poistamaan hoitovaje. Hoitotakuu estää esimerkiksi vuosikausien jonotuksen leikkaukseen.
Hoitotakuu nykyään
Ensiapuun ja kiireelliseen hoitoon on Suomessa lain mukaan päästävä heti potilaan asuinpaikasta riippumatta. Kiireellistä hoitoa varten terveyskeskuksissa ja sairaaloissa on päivystysvastaanotot.
Kiireetöntä hoitoa tarjotaan ensikädessä kunnallisissa terveyskeskuksissa. Arkisin terveyskeskukseen on hoidontarpeen arviointia varten voitava saada joko puhelinyhteys, tai terveysasemalla on oltava mahdollista käydä. Jos hoidontarpeen arviointiin vaaditaan terveyskeskuksessa käyntiä, on vastaanottoaika saatava kolmen arkipäivän kuluessa yhteydenotosta.
Jos hoitoa ei voida aloittaa heti ensimmäisellä käyntikerralla, on kiireetön hoito päästävä kolmen kuukauden kuluessa. Erikoissairaanhoitoon on päästävä kuuden kuukauden kuluessa.
Sairaalahoitoon pääsee lääkärin lähetteellä. Hoidon tarpeen arviointi on aloitettava kolmen viikon sisällä lähetteen saapumisesta. Arvio tehdään lähetteen perusteella tai tutkimalla potilas sairaalassa. Jos potilas tarvitsee sairaalahoitoa, on hoito aloitettava kuuden kuukauden sisällä hoidon tarpeen arvioinnista.
Seitsemän vuorokauden hoitotakuu
Sanna Marinin hallituksen hallitusohjelmaan on kirjattu tavoite sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen parantamisesta. Osana tätä tavoitetta hallitus antoi 17.11.2021 lausuntokierrokselle lakiesityksen hoitotakuun määräajan supistamisesta seitsemään vuorokauteen laskettuna hoidontarpeen toteamisesta. Myös hoidontarpeen arviointi tulisi kyetä uuden lakiesityksen mukaan tekemään jo samana vuorokautena, kuin yhteydenotto terveydenhuoltoon on tapahtunut. Lakiesityksen lausuntokierros päättyi 4.1.2022. Hallituksen esitys hoitotakuun aikarajojen kiristämisestä annettiin eduskunnalle 12.5.2022. Lakiesitystä ei ole vielä hyväksytty, mutta on oletettavissa, että se hyväksytään kuluvan hallituskauden aikana.
Hoitotakuun asettamista seitsemään vuorokauteen on perusteltu sen tarpeellisuudella riittävän aikaisen hoitoonpääsyn varmistamiseksi. Samalla hanketta on kritisoitu siitä, että sen asettama aikaraja saattaa osoittautua liian hankalaksi toteuttaa saatavilla olevilla resursseilla. Vuoden 2021 loppupuolella vain noin kaksi kolmasosaa Suomen kunnista kykenisi tarjoamaan perusterveydenhuoltoa hallituksen esituksen mukaisen uuden hoitotakuun sallimissa rajoissa, eli viikon sisällä hoidontarpeen toteamisesta.