cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lehtovuori
Alueen pohjoisosaan on myös rakennettu kaksi Nuorisoasuntoliiton kerrostaloa, joissa on yhteensä 72 asuntoa.
Ian White
Ian White (s. 4. kesäkuuta 1984 Steinbach, Manitoba, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pienikokoinen ja laukoo rightin puolelta. Whitea on verrattu Brian Rafalskiin. Hän pelasi toisinaan myös hyökkääjänä.
Junioriura
White varattiin WHL-joukkue Swift Current Broncosiin WHL Bantam Draftin 83. pelaajana jo kesällä 1999, mutta hän siirtyi sinne Manitoban paikallisista juniorisarjoista kaudeksi 2000–2001. Hän pelasi siellä kohtalaisen hyvän tulokaskauden tekemällä 69 ottelussa tehot 21+32=43. White oli Broncosin toiseksi tehokkain puolustaja Jay Langagerin jälkeen. Kaudella 2001–2002 hän teki läpimurtonsa WHL:ssä tekemällä 70 runkosarjaottelussa tehot 32+47=79. White voitti pelipaikastaan huolimatta joukkueen sisäisen piste-, maali- sekä syöttöpörssin, jonka voiton hän jakoi Tim Smithin kanssa. Hän voitti WHL:n puolustajien piste- ja maalipörssin ja valittiin kauden päätteeksi liigan itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. White palkittiin myös WHL:n urheilullisimpana pelaajana Brad Hornung Trophylla. Toronto Maple Leafs varasi hänet kuudennella kierroksella 191. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002.
Kaudella 2002–2003 White teki Broncosissa 64 runkosarjaottelussa tehot 24+44=68. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies edellään myöhemmin myös Maple Leafsin organisaatiossa joukkuetovereina pelanneet Jeremy Williams ja Ben Ondrus. White voitti WHL:n puolustajien maalipörssin ja tuli puolustajien pistepörssissä kolmanneksi edellään vain Kelowna Rocketsin Tomáš Slovak ja Seattle Thunderbirdsin Tomáš Mojzis. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä koko CHL:n toiseen tähdistökentälliseen. White teki kesäkuussa 2003 kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.
Ammattilaisura
Whiten ammattilaisuran ensimmäinen kokonainen kausi oli 2004–2005, joka kului kokonaan St. John's Maple Leafsissa. Hän teki 78 runkosarjaottelussa tehot 4+22=26 ja oli joukkueen toiseksi tehokkain puolustaja Brendan Bellin jälkeen. Kaudella 2005–2006 Toronto Maple Leafsin farmiseura oli Toronto Marlies. White teki siellä 59 runkosarjaottelussa tehot 8+29=37 ja hän oli jälleen toiseksi tehokkain puolustaja Bellin jälkeen. White teki kauden aikana myös NHL-debyyttinsä Maple Leafsissa, jossa hän pelasi 12 ottelua tehoin 1+5=6. White teki hänen viidessä ensimmäisessä NHL-ottelussaan tehot 1+4=5.
Varsinaisen NHL-tulokaskautensa 2006-2007 White pelasi kokonaan ylhäällä Toronto Maple Leafsissa ja teki siellä 76 runkosarjaottelussa tehot 3+23=26. Hän oli San Jose Sharksin Matt Carlen jälkeen kauden toiseksi tehokkain tulokaspuolustaja. Whiten pakkiparina pelasi useimmiten 201-senttinen Hal Gill ja kaksikkoa kutsuttiin lempinimillä "Barney" ja "Fred", joilla tarkoitettiin Kiviset ja Soraset -piirrossarjan Retua ja Tahvoa. White teki toukokuussa 2007 kolmivuotisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa. Hänen kolmannella sopimuskaudellaan 2009–2010 White kaupattiin Niklas Hagmanin, Jamal Mayersin ja Matt Stajanin kanssa isossa pelaajakaupassa Calgary Flamesiin vaihdossa Dion Phaneufiin ja Keith Aulieen tammikuussa 2010. Yhteensä hän teki kauden aikana 83 runkosarjaottelussa tehot 13+25=38, mikä on Whiten yhden kauden piste-ennätys.
White teki heinäkuussa 2010 yksivuotisen ja 2,95 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Hänet kuitenkin kaupattiin Brett Sutterin kanssa 16 pelatun ottelun jälkeen Carolina Hurricanesiin vaihdossa Tom Kostopoulosiin ja Anton Babtšukiin marraskuussa 2010. Helmikuussa 2011 White kaupattiin toisen kerran kauden aikana, kun hän siirtyi San Jose Sharksiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon. Sharkissa hän pelasi kauden loppuun ja edusti joukkuetta myös pudotuspeleissä, joissa Sharks tippui Konferenssien finaaleissa Vancouver Canucksille. Kauden jälkeen Detroit Red Wings teki Whiten kanssa kahden vuoden ja 5,75 miljoonan dollarin sopimuksen.
Maajoukkue
White voitti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista 2003. Hän oli Suomen Joni Pitkäsen kanssa tehoilla 2+4=6 koko turnauksen toiseksi tehokkain puolustaja joukkuetoverinsa Carlo Colaiacovon jälkeen. Vuoden 2004 turnaus jäi Whitelta kuitenkin väliin nilkkavamman takia.
White pelasi miesten MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän voitti hopeaa. Hän edusti Kanadaa myös Spengler Cupissa kaudella 2005–2006.
Lebesguen peitelause
Topologiassa Lebesguen peitelause kuuluu seuraavasti: Jos metrisen avaruuden (X,d) osajoukko A on kompakti ja D on A:n avoin peite, niin on olemassa sellainen λ>0, että jos B\subset A ja, niin B sisältyy johonkin D:n jäseneen. Sanotaan, että λ on peitteen D Lebesguen luku.
Alban Thomas Buckley Curteis
Alban Thomas Buckley Curteis (s. 13. tammikuuta 1887 k. 27. marraskuuta 1961) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston amiraali, joka palveli kummassakin maailmansodassa.
Alban Curteis astui 15. tammikuuta 1902 laivaston palvelukseen. Hän vastaanotti 30. toukokuuta 1922 ensimmäisen aluksen päällikkyytensä Välimeren laivaston hävittäjä HMS Verityn, jolla hän palveli tammikuulle 1925 saakka.
Hänen muita aluksiaan olivat muun muassa HMS Despatch ja HMS Nelson. Toisen maailmansodan puhjetessa hän oli Devonportin laivastotukikohdan komentajana. Hänet määrättiin 30. toukokuuta 1940 2. Risteilijäviirikön komentajaksi lippulaivanaan HMS Galatea. Hänet siirrettiin 1941 2. Taistelulaivaviirikön komentajaksi, jolloin hän oli samalla Kotilaivaston varapäällikkönä.
Alban Curteis siirrettiin 5. elokuuta 1942 läntisen Atlantin komentajaksi, jolloin hänen sijoituspaikakseen tuli Bermuda. Tässä tehtävässä hän palveli eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoden 1944 lopulla. Hänet ylennettiin amiraaliksi 8. toukokuuta 1945.
Melonta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 1 000 metrin kajakkiyksikkö
Helsingin olympiakisojen miesten kajakkiyksiköiden 1 000 metrin melontaan osallistui 20 melojaa. Kilpailu käytiin 28. heinäkuuta Soutustadionilla.
Alkuerät
Jokaisesta erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1.erä
2.erä
3.erä
David Alaba
David Olatukunbo Alaba (s. 24. kesäkuuta 1992 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia. Alaba on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pystyy pelaamaan myös keskikentän keskellä tai keskuspuolustajana.
Ura
Alaba aloitti uransa SV Aspernissa, mistä hän siirtyi myöhemmin Austria Wieniin. Wienissä hän pelasi seuran reserveissä. Sieltä hän jatkoi Bayern Müncheniin, jonne hän siirtyi kesäkuussa 2008. Hän oli ensimmäisen kerran vaihtopenkillä Bundesliigan ottelussa huhtikuussa 2008. Hän pelasi seuran juniorijoukkueissa ennen siirtymistä reserveihin kaudeksi 2009–2010. Helmikuussa 2010 hän pelasi ensimmäisen kerran edustusjoukkueessa Saksan cupin ottelussa. Hän debytoi maaliskuussa 2010 Mestarien liigassa Fiorentinaa vastaan ja pelasi kolme bundesliigaottelua. Bayernin edustusjoukkueessa Louis van Gaalin alaisuudessa Alaba pelasi useimmiten vasempana puolustajana. Alkuvuoden 2011 Alaba oli lainalla Hoffenheimissa, jossa hän pelasi 17 liigaottelua ja teki kaksi maalia, mutta sen jälkeen hän on pysynyt Bayern Münchenissä.
Alaba on voittanut Bayernissa kymmenen Saksan-mestaruutta. Hän on pelannut Bayernin riveissä Bundesliigassa 281 ottelua, joissa hän on tehnyt 22 ja syöttänyt 29 maalia. Saksan Cupin hän on voittanut kuusi kertaa. Hän oli avauskokoonpanossa Bayernin voittaessa Mestarien liigan 2013 ja 2020. Kaikkiaan hän on pelannut Mestarien liigassa 91 ottelua, joissa on tehnyt viisi maalia ja antanut 17 maalisyöttöä. Hän oli voittamassa seurajoukkueiden maailmanmestaruutta 2013 ja 2020.
28. toukokuuta 2021 Alaba siirtyi espanjalaisseura Real Madridiin viisivuotisella sopimuksella ilmaisella siirolla, kun hänen sopimuksensa Bayern Münchenin kanssa päättyi kesään 2021.
Maajoukkueura
Alaba on edustanut Itävallan nuorisomaajoukkueita. Hän pelasi kaksi ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2010. Lokakuussa 2009 hän debytoi Itävallan maajoukkueessa ystävyysottelussa Ranskaa vastaan ja hänestä tuli samalla nuorin maan paidassa pelannut pelaaja. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan lokakuussa 2012. Hän oli avauskokoonpanossa Itävallan kaikissa kolmessa ottelussa EM-kilpailuissa 2016. Kesällä 2021 pelattavissa EM-kilpailuissa hän on joukkueen kapteeni.
Muuta
Alaban äiti on kotoisin Filippiineiltä ja etniseltä ryhmältään joruboihin kuuluva isä Nigeriasta.
Saavutukset
Bayern München
Henkilökohtaiset
Bagdadin taistelu
Tausta
Suuria valloitusretkiään tehneet mongolit olivat saapuneet Lähi-itään 1250-luvulla itäisen Persian valloituksen jälkeen. Sotaretkeä Mesopotamiaan johti Tšingis-kaanin pojanpoika Hülegü-kaani. Bagdadia hallitsi abbasidikalifi Al-Musta'sim, jonka valtakunta oli irrottautunut seldžukkien herruudesta, mutta joka hallitsi vain suhteellisen pientä aluetta Etelä-Irakissa. Bagdad oli myös kärsinyt joitakin vuosia aikaisemmin tuhoisista tulvista ja šiialaisten vastaisista mellakoista. Armeija oli jätetty rappiolle rahoituksen puutteessa. Kalifi oli kuitenkin sunnalaisen maailman hengellinen johtaja ja hän saattoi odottaa apuarmeijoita muilta tahoilta. Sitä paitsi Bagdadin vahvat muurit olivat aiemminkin kestäneet mongolien ratsuväkiarmeijoiden kaltaisten joukkojen hyökkäyksiä. Molemmat oletukset osoittautuivat kuitenkin sittemmin vääriksi.
Mongolien vallatessa uusia kaupunkeja näille tarjottiin yleensä mahdollisuutta antautua. Antautuneet kaupungit säästettiin usein, vaikkakin niitä vaadittiin maksamaan lahjoituksia mongoleille. Sen sijaan antautumisesta kieltäytyvät kaupungit tuhottiin. Hülegü-kaani oli vaatinut antautumista kalifi Al-Musta'similta vuonna 1257.
Kun tähän ei suostuttu, mongoliarmeija eteni Kurdistanin läpi Irakiin. Armeijan oikea siipi ylitti Tigrisjoen Ktesifonin paikkeilla ja eteni kohti Bagdadia. Mongolit kohtasivat 17. tammikuuta 1258 kalifin sihteerin (dawatdar) Mujahid-ad-Din Aybegin johtaman bagdadilaisen armeijan ja he kärsivät tappion. Abbasidit juhlivat voittoaan leirissään samana yönä, kun mongolipäällikkö Baiju tuhosi joen tulvavallit ja abbasidien leiri tulvi. Mongolien hyökkäys seurasi seuraavana päivänä ja abbasidit kärsivät tappion. Heitä komentanut Mujahid-ad-Din Aybeg pääsi hädin tuskin pakenemaan takaisin Bagdadiin. Tigriksen länsipuoliset alueet jäivät mongolien oikean siiven haltuun, kun taas Hülegün vasen siipi saapui Bagdadin muurien eteläpuolelle muuriin kuuluvalle Ajamin tornille. Mongolit alkoivat valmistella hyökkäystään 22. tammikuuta piiritystorneja rakennuttamalla. Mongoleista oli tullut tähän mennessä aikaisempien valloitustensa kokemuksella taitavia kaupunkien valtaajia. Mongoliarmeijan Bagdadissa sanotaan käsittäneen 200 000 miestä.
Taistelu
thumb|vasen|Hulegu vangitsee Bagdadin kalifin tämän aarteidensa keskelle. "Le Livre des Merveilles", 15. vuosisata. Mongolien varsinainen hyökkäys alkoi 29. tammikuuta 1285. Kalifi yritti vielä hyökkäyksen alkaessa neuvotella mongolien kanssa. Kaupungista lähettiläiksi pantiin šiialainen visiiri Muayyid-ad-Din Ibn Alqami ja nestoriolaisen kirkon pää Mar Makika. Molempia pidettiin mongolimielisinä. Hülegü-kaani ei kuitenkaan taipunut neuvotteluihin heidän kanssaan vaan lähetti heidät takaisin Bagdadiin ja vaati samalla kalifia lähettämään sihteerinsä ja muut vastarinnan kannattajat pois kaupungista.
Piirityksen kuluessa Ajamin torni murtui mongolien heittimien ammuksista, mutta heidän hyökkäyksensä pysähtyi aluksi kiivaaseen vastarintaan. Heidän kuitenkin onnistui vallata osa kaupungin muurista 3. helmikuuta. Kalifin sihteeri eli dawatdar oli yrittänyt paeta kaupungista jokea pitkin laivalla, mutta joutui kääntymään takaisin mongolien upotettua kolme laivaa joella. Kalifi oli nyt epätoivoisessa asemassa ja hän yritti neuvotella antautumisesta. Mongolit suostuivat ja lupasivat kohdella antautujia hyvin. Kalifi Al-Musta'sim, hänen poikansa ja 3 000 hengen seurue lähti kaupungista 10. helmikuuta ja antautui mongoleille.
Seuraukset
Mongoliarmeija saapui kaupungin sisälle 13. helmikuuta. Kaupunki ryöstettiin ja sen arvoesineet kannettiin suureksi kasaksi mongolien leiriin. Sotilailla oli lupa tappaa kaikki paikalliset asukkaat Bagdadin kristittyä väestöä lukuun ottamatta. Kristityn väestönosan säästämiseen vaikutti mahdollisesti Hülegün kristitty vaimo Doquz Khatun. Viikon hävityksen jälkeen Hülegü armahti vielä hengissä säilyneet. Tosin 20. helmikuuta mongoleille antautuneet kalifi Al-Musta'sim, hänen poikansa ja muu seurue surmattiin annetuista lupauksista huolimatta. Kaupungin muurit purettiin ja sen vallihaudat täytettiin. Hülegü poistui armeijoineen ja taakse jätettiin 3 000 sotilasta ruumiita hautaamaan. Bagdad menetti merkitystään mongolien uuden alueellisen keskuksen Tabrizin kustannuksella.
Sunnalaisessa maailmassa kalifin kohtalo ja Bagdadin tuho pakanoiden käsissä oli šokki. Sunnalaisilla ei ensimmäistä kertaa historiassaan ollut nyt hengellistä päämiestä. Tätä vastoin Irakin šiialaiset kaupungit, kuten Hilla ja Najaf ottivat mongolit myötämielisinä vastaan. Hülegü jatkoi valloitusretkiään Lähi-idässä kohdaten nyt useita sunnalaisia hallitsijoita, jotka olivat valmiita suoraan asettumaan mongolien vasalleiksi tai liittolaisiksi. Aleppon aijubidikuvernööri yritti tehdä vastarintaa, mutta kaupunki koki Bagdadin kohtalon joulukuussa 1259. Nyt Keski-Aasiasta saapui kuitenkin uutinen Möngken kuolemasta ja Hülegü jätti valloitusretkensä palatakseen mongolien sydänalueelle. Hänen kenraalinsa Kitbuqa jatkoi valloitusretkeä etelään, kunnes Egyptin mamelukit voittivat viimein mongoliarmeijan Ain Jalutin taistelussa vuonna 1260.
Vielä 1200-luvun loppuun saakka Bagdadin taistelun ja mongolien valloitusten merkitys kuoliniskuna islamille oli epäselvä. Se ei lopulta merkinnyt täydellistä katkoa islamilaisessa historiassa, vaan Lähi-idän mongolit omaksuivat myöhemmin itse islamin. Kalifien uskonnollinen arvovalta oli kuitenkin päättynyt ja ajatus yhtenäisestä islamilaisesta valtiosta jäi enemmän tai vähemmän historiaan.
Unien tulkinta
Unien tulkinta on Sigmund Freudin kirjoittama teos ja yksi psykoanalyysin perusteoksista. Teos julkaistiin 4. marraskuuta 1899 (nimiösivulla vuosiluku 1900), mutta Freud jatkoi sen työstämistä ja laajentamista 1920-luvulle asti. Kirjan kahdeksas, lopullinen laitos julkaistiin vuonna 1930.
Best of... (Sian albumi)
Best of... on australialaisen laulaja-lauluntekijän Sian kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin Australiassa maaliskuussa 2012. Albumi sisältää Sian soolokappaleita vuosilta 1997–2012 sekä David Guettan, Zero 7:n ja CSS:n kanssa tehdyt kappaleet.
Unien tulkinta
Historia
Freud oli alkanut harjoittaa psykoanalyysia yksityisvastaanotollaan 1890-luvun puolessavälissä ja tutkinut psyykkisiä häiriöitä. Lisäksi hän oli vuodesta 1895 lähtien keskittynyt itsetutkisteluun ja analysoi Unien tulkinnassa paitsi potilaidensa unia myös omia uniaan. Keskeisessä asemassa on hänen 23.–24. heinäkuuta 1895 näkemänsä uni ”Irman ruiske”. Kun hänen isänsä Jakob Freud kuoli 24. lokakuuta 1896, se antoi hänelle lopullisen virikkeen ja hän alkoi kirjoittaa Unien tulkintaa. Kirjoitustyön aikana hän kävi tiivistä kirjeenvaihtoa ystävänsä Wilhelm Fliessin kanssa, ja tämä luki ja arvioi käsikirjoitusta.
Sisältö
Teos alkaa laajalla katsauksella siihenastiseen unikirjallisuuteen. Sen jälkeen Freud esittelee ja havainnollistaa psykoanalyysin perusideoita, joihin kuuluvat oidipuskompleksi, torjunta ja tiedostumattomat psyykkiset prosessit. Freudin mukaan jokainen uni voidaan hänen analyysitekniikkansa – vapaiden mielijohteiden – avulla osoittaa mielekkääksi psyykkiseksi rakennelmaksi. Hän muotoili yleisen lain: ”Uni on (tukahdutetun, torjutun) toiveen (naamioitu) toteutuma.”
Freudin mukaan uni ottaa aiheensa edellisen päivän kokemuksista (niin sanotut päivänjäänteet), mutta unissa esiintyy myös varhaislapsuuden aineistoa: ”Unessa elää yhä lapsi omine yllykkeineen.” Unien näkökulma on aina ”ehdottoman minäkeskinen”.
Freud tarkasteli myös unien seksuaalisymboliikkaa: esimerkiksi kynttilä voi edustaa siitintä. Hän ei kuitenkaan tavoitellut kaavamaista tai mekaanista symboliikkaa, jossa edustussuhteet olisivat yleisinhimillisiä, vaan jokaisen unisymbolin merkitys on viime kädessä yksilöllinen:
"Symboliikkaa unet soveltavat verhotakseen ilmaisemansa ajatukset. Niiden käyttämissä symboleissa on tosiaan useita, joiden merkitys on vakio tai lähes vakio. Myös tässä suhteessa on kuitenkin muistettava, että unen aineisto on merkillisellä tavalla plastista. Varsin usein joudutaan tavallisesti symbolinen uni-ilmaisu tulkitsemaan sanamukaisesti, toisella kertaa taas unennäkijän jotkin erityismuistot oikeuttavat häntä käyttämään seksuaalisymboleina miltei mitä tahansa sellaistakin ainesta, mitä yleensä tähän tarkoitukseen ei käytetä. Milloin tarjolla on useita vaihtoehtoisia symboleja, uneksuja päätyy niistä siihen, jolla muuten on useimpia yhtymäkohtia hänen unensa aineistoon; yleispätevän tyypillisen motivaation puitteissa jää siis vielä liikkuma-alaa yksilöllisellekin."
Freudin mukaan unen ilmisisällön ja piilosisällön eli uniajatusten välisen yhteyden paljastaminen edellyttää tulkintaa, ja hän vertaa unia kuva-arvoitukseen. Hän esittää unityön päämekanismit:
Unityö pyrkii kiertämään psyykkistä sensuuria eli torjuntaa ja esittämään uniajatukset hyväksyttävässä muodossa. Unityö muodostaa kokooma- ja sekahahmoja, absurdeja uudismuodosteita.
Vastaanotto
Unien tulkinta sai aluksi melko nuivan vastaanoton. Kirjaa ei arvioitu kuin muutamassa tieteellisessä julkaisussa ja niissäkin kielteisesti. Die Zeit -lehdessä julkaistiin Max Burckhardin varauksellinen esittely, ja Freudin mukaan se ”tappoi kirjan Wienissä”. Kesti kahdeksan vuotta, ennen kuin ensimmäisen painoksen 600 kappaletta oli myyty. Kirja sai kuitenkin muutamat wieniläiset lääkärit kiinnostumaan Freudin ajatuksista, ja Wilhelm Stekelin aloitteesta Freudin ympärille ryhmittyi ”psykologinen keskiviikkoseura”.
Freud laati teoksesta myös 38-sivuisen lyhennelmän Unesta (Über den Traum), joka julkaistiin lääkäreiden suosimassa julkaisusarjassa vuonna 1901 ja joka sai aluksi enemmän huomiota kuin itse kirja. Elämäkerturi Peter Gay pitää lyhennelmää hyvänä osoituksena siitä, kuinka Freud osasi popularisoida vaikeatajuista teoriaansa.
Psykoanalyyttisen liikkeen alkuvaiheessa Unien tulkinta toimi psykoanalyyttisen menetelmäopillisen teoksen korvikkeena. Liikkeen toisessa vaiheessa (noin 1909–1918) teosta pyrittiin muokkaamaan ja laajentamaan yhteisesti, jotta siitä saataisiin symbolitulkinnan ohjekirja. Kolmannessa vaiheessa teos kanonisoitiin klassikoksi.
Unien tulkinnan ensimmäiset käännökset ilmestyivät 1910-luvulla (englanniksi ja venäjäksi 1913). Kirja suomennettiin vuonna 1968, ja vuonna 2010 suomennoksesta ilmestyi 10. painos. Erkki Puraselle myönnettiin teoksen johdosta valtion kääntäjäpalkinto vuonna 1969.
Alexander Welsh väittää kirjassaan Freud’s Wishful Dream Book (1994), että Unien tulkinta olisi enemmän kaunokirjallinen kuin tieteellinen teos.
Nokkakartio
pienoiskuva|oikea|[[SDO-satelliittia suljetaan Atlas V -raketin nokkakartion sisään.]] Nokkakartio on kantoraketissa laukaisun ja lennon alkuvaiheen aikana oleva hyötykuormaa suojaava osa. Se suojaa hyötykuormaa dynaamiselta paineelta ja ilmanvastuksen lämmittävältä vaikutukselta.
Perinteisesti nokkakartio on kantoraketin tavoin ollut kertakäyttöinen.
Uudelleenkäytettävyys
Osana uudelleenkäytettävän raketin kehitysohjelmaansa SpaceX kehittää uudelleenkäytettävää nokkakartiota. Maaliskuussa 2017 lennolla SES-10 SpaceX sai nokkakartion puolikkaat laskeutumaan hallitusti. Lennolla nokkakartio irtosi noin T+3:30 kahtena puolikkaana. Omien rakettimoottoreidensa suuntaamana ja laskuvarjon avulla hidastamalla puolikkaat laskeutuivat hallitusti ja ehjänä mereen. Hiilikuidusta ja alumiinikennosta tehty nokkakartio maksaa joitakin miljoonia.
Mount Juneau
thumb|Juneaun keskusta ja Mount Juneau
Mount Juneau on 1 090 metriä korkea vuori Kaakkois-Alaskassa noin puolitoista mailia itään Juneaun keskustasta.
Historia
Mount Juneau pohjautuu kaivoshistoriaan. Alun perin kaivosmiehet nimesivät vuoren Gold Mountainiksi vuonna 1881, mutta se nimettiin uudelleen Bald Mountainiksi vuonna 1896.
Ilmasto
Mount Juneaulla sataa 300% enemmän kuin Juneaun keskustassa. . Talvella Mount Juneau on yksi pahimmista lumivyöryn uhkista suurelle asutuskeskukselle. .
IF Länken
IF Länken (suom. Urheiluseura Lenkit) on vuonna 1945 perustettu Kristiinankaupungin alueella toimiva urheiluseura. Länkenissä toimivat itsenäisinä seuroina IF Länken Yleisurheilu, IF Länken Ski ja TWD-Länken sekä jaostoina voimanosto ja sulkapallo. Seuran tunnetuimpia urheilijoita ovat hiihtäjä Arto Koivisto (olympiakultaa ja pronssia 1976) sekä korkeushyppääjä Oskari Frösén (olympiaedustaja) ja yhdeksänkertainen voimanoston maailmanmestari Jarmo Virtanen. Länken on Suomen menestynein pyöräilyseura, ja sen tunnetuimpia ajajia ovat Kjell Carlström ja Jussi Veikkanen.
Gammasäteily
Gammasäteily on ionisoivaa sähkömagneettista säteilyä, joka on peräisin atomiydinten viritystilojen purkautumisesta radioaktiivisessa hajoamisessa, fissiosta tai elektroni-positroniparien annihilaatiosta. Gammasäteilyä vapautuu suuria määriä gammapurkauksissa.
Gammasäteilyä syntyy maailmankaikkeudessa monissa rajuissa ilmiöissä kuten kaasun kuumentuessa mustaa aukkoa ympäröivässä kertymäkiekossa. Gamma-astronomia on erityisesti satelliiteilla tehtävän avaruustutkimuksen uudempia aloja. Myös maassa luonnollisissa ilmiössä, kuten ukkosissa, syntyy salamoiden aiheuttamaa gammasäteilyä.
Ominaisuuksia
Gammasäteily on kaikkein suurienergisintä sähkömagneettista säteilyä. Yksittäisen gammakvantin energia on tyypillisesti yli 100 keV, taajuus luokkaa 1020 Hz ja aallonpituus alle 10 pm. Pienen aallonpituutensa vuoksi gammakvantin keskimääräinen vapaa matka väliaineessa on suuri ja siksi se on hyvin läpitunkevaa. Gammasäteilyn tehon vähentämiseksi 50 %:iin vaaditaan 1 cm lyijyä, 4,6 cm graniittia tai 6 cm betonia.
Suuren energiansa vuoksi gammasäteily on vaarallista eläville soluille ja sitä käytetään lääketieteessä muun muassa syöpäsolujen tuhoamiseen ja lääketieteellisten instrumenttien sterilointiin. Gammasäteilyä käytetään myös isotooppi- eli gammakuvauksessa esimerkiksi teollisuudessa. Tavallisin gammasäteilyn lähde on koboltti-60 tai iridium-192.
Vuorovaikutus materiaalin kanssa
Gammasäteilyllä on pääasiassa kolme tapaa vuorovaikuttaa materiaalin kanssa: valosähköinen ilmiö, Compton-sironta ja parinmuodostus.
Gammasäteilyn synty
Gammasäteilyä syntyy tavallisesti yhdessä muunlaisen säteilyn kanssa. Monessa tapauksessa radioaktiivisen hajoamisen tuloksena syntyy virittynyt ydin. Kun ytimen viritystila laukeaa, ydin emittoi osan energiastaan gammafotonina. Emittoituneen gammahiukkasen energia vastaa ytimen alkutilan energian ja lopputilan energian erotusta.
Esimerkiksi koboltti-60 hajoaa ensin virittyneeksi nikkeli-60:ksi beetahajoamisella: Sitten nikkeli-60:n viritystila purkautuu ja viritystilaa vastaava energiamäärä purkautuu gammasäteilynä:
Historia
Gammasäteilyn havaitsi ranskalainen kemisti Paul Ulrich Villard vuoPaul Villardnna 1900 tutkiessaan Curien pariskunnalta saamiaan radiumnäytteitä. Hän toimi silloin École Normale -korkeakoulussa Pariisissa. Tiedettiin radiumin lähettävän kahdenlaista säteilyä, joista toinen beta-säteilyksi ristitty reagoi magneettikenttään ja toinen alfa-säteilyksi ajateltu ei. Villard ensimmäisenä havaitsi, ettei kaikki radiumin lähettämä, magneettikentässä kääntymätön säteily ollut alfa-säteilyä, vaan jotain kolmatta, siihen asti tuntematonta lajia. Vaikka se olikin määrältään vähäisempää kuin beta-säteily, sillä oli suuri tunkeutumiskyky ja heikostakin radiumnäytteestä lähtevä säteily pystyi läpäisemään 0,2 mm paksun lyijyfolion siinä missä betasäteily ei läpäissyt edes yhtä valokuvauslevyä. Villard pystyi erottamaan radiumin säteilystä kolme eri säteilylajia, mutta hänen löytönsä ei ensin saanut laajempaa huomiota.
Nimien alfa-, beta- ja gammasäteily uskotaan olevan Ernest Rutherfordilta vuodelta 1903.
Toisin kuin moni aikalaisensa Marie Curie tarkasteli myös gammasäteilyä väitöskirjassaan 1904, mutta piti sen hyödyntämismahdollisuuksia radiografiassa vähäisinä verrattuna röntgensäteilyyn. Ihmisen luiden ja kudosten erottuminen oli heikkoa ja vaadittava valotusaika paljon pidempi, kuin röntgensäteillä. Gammasäteilyn uskottiin kuitenkin olevan massallisia hiukkasia. Röntgensäteilyn aaltoluonteen osoittivat ensimmäisenä 1912 Max von Laue, Walther Friedrich ja Paul Knipping käyttämällä kidehilaa sen sirottamiseen. Kaksi vuotta myöhemmin 1914 Rutheford ja Edward Andrade pystyivät määrittämään samankaltaisella tekniikalla gammasäteilyn aallonpituuden.
Vuoteen 1924 mennessä oli todistettu gamma- ja röntgensäteilyn sähkömagneettinen aaltoluonne (Rutherford & Andrade), lyhytaaltoisimman (energisimmän) röntgensäteilyn ja pitkäaaltoisimman gammasäteilyn samanlaisuus, röntgensäteilyn samanaikainen hiukkasluonne (Compton) sekä sironneiden röntgensäteiden polarisaatio (Compton).
280px|thumb|Heliumytimistä koostuvan alfasäteilyn pysäyttää paperiarkki, elektroneista koostuvan beetasäteilyn alumiinilevy ja gammasäteily vaimenee väliaineessa.
Altistus- ja mittayksiköt
Gammasäteilyn ionisoivaa vaikutusta kutsutaan altistumiseksi:
Ionisoivan säteilyn, kuten gammasäteilyn, vaikutus elävään kehoon liittyy enemmänkin siihen, kuinka suuren energiamäärän säteily on jättänyt kohdeaineeseen massayksikköä kohden. Tätä ilmaistaan absorboituneella annoksella:
Ekvivalenttiannos kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa säteilyannosta ja nimenomaan sen biologista vaikutusta. Gammasäteillä se on yhtä suuri kuin absorboitunut säteilyannos.
Huvila kukkulalla (elokuva)
Huvila kukkulalla on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Philip Haasin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Kristin Scott Thomas ja Sean Penn. Sivuosissa ovat muun muassa Anne Bancroft, James Fox, Jeremy Davies ja Derek Jacobi. Elokuva perustuu W. Somerset Maughamin samannimiseen pienoisromaaniin Huvila kukkulalla (Up at the Villa, 1941), jonka pohjalta myös elokuvan leikkaajana toiminut Belinda Haas sovitti käsikirjoituksen.
Juoni
Elokuva sijoittuu vuoden 1938 Italiaan, Toscanan maaseudulle Firenzen ulkopuolelle. Juuri leskeksi ja rahattomaksi jäänyt englantilaisnainen Mary Panton (Kristin Scott Thomas), jonka edesmennyt aviomies tuhlasi heidän omaisuutensa uhkapeleihin ja alkoholiin, asuu varakkaan englantilaisystävänsä, Sir Edgar Swiftin (James Fox), huvilassa. Ikääntyvä Bengalin kuvernööriksi nimitettävä Sir Edgar kosii Marya, joka vastaa harkitsevansa kosintaa muutaman päivän ajan. Vaikka Mary ei rakastakaan Sir Edgaria, avioliiton kautta hän saisi paremman elämän. Mary jää yksin huvilaan, kun Sir Edgar lähtee Roomaan hoitamaan asioita. Mary tapaa eräissä juhlissa salaperäisen amerikkalaisen Rowley Flintin (Sean Penn), ja heidän välilleen syttyy odottamaton intohimon kipinä.
Tuotanto
Huvila kukkulalla kuvattiin vuonna 1998 Italian Toscanassa, jossa sen kuvauspaikkoina olivat Firenze ja Siena. Sen tuotantoyhtiöinä olivat October Films, Intermedia Films ja Mirage Enterprises.
Julkaisu ja vastaanotto
Huvila kukkulalla julkaistiin Britanniassa 14. huhtikuuta 2000 ja Yhdysvalloissa 5. toukokuuta 2000, ja sen teatterilevittäjinä olivat United International Pictures Britanniassa ja USA Films Yhdysvalloissa. Yhteensä se tuotti maailmanlaajuisesti 3 740 113 dollarin lipputulot. Suomessa Huvila kukkulalla ei saanut teatterilevitystä, mutta Sandrew Metronome Distribution Finland Oy julkaisi sen videolle vuonna 2000.
Huvila kukkulalla on saanut elokuvakriitikoilta vaihtelevia arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 46 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 5,2/10 keskiarvolla. Keskiarvo perustuu 59 arviointiin, joista 27 oli ”tuoreita” ja 32 ”mätiä”. 1 134 käyttäjästä 35 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 31 arvostelun perusteella elokuva on saanut 57 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 2 470 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6/10. Yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Mihail Možgin
Mihail Grigorjevitš Možgin (12. heinäkuuta 1890 – 22. huhtikuuta 1929) oli yksi ensimmäisistä udmurttilaisista runoilijoista.
Možgin syntyi nykyisen Tatarstanin Bavlyn piirin Potapovo-Tumbarlan kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1906 hän valmistui Birskin opettajaseminaarista ja toimi sen jälkeen opettajana kotiseudullaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän kansalaissotaan. Palattuaan kotiin vuonna 1923 hän jatkoi työskentelyään opettajana.
Možgin toimi udmurttien kansanperinteen kerääjänä, kääntäjänä ja julkaisijana. Kansanperinteen pohjalta hän laati vuonna 1909 julkaistun balladin Begloi, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä udmurtinkielisistä kaunokirjallisista teoksista.
Camilla Andersen
Camilla Andersen (s. 5. heinäkuuta 1973 Gentofte ) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. . Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997 sekä Euroopan-mestaruuden Saksassa 1994 ja Tanskassa 1996. Sydneyn olympialaisissa 2000 Tanskan ja Norjan välisessä ottelussa Andersen pelasi puolisoaan, norjalaista Mia Hundvinia vastaan.
Seuratasolla Andersen edusti muun muassa Frederiksberg IF:ää, Slagelse DT:tä ja FC København Håndboldia.
Longboat Key
Longboat Key on kaupunki Sarasotan ja Manateen piirikunnissa, Floridan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Longboat Key -saarella, Sarasotan lahden ja Meksikonlahden välillä. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 6 888. Longboat Key sai kaupunkioikeudet 1955.
Turun arkkitehtuuri
Keskiaika
Rakennusten tarkka ajoittaminen keskiajalta on vaikeaa, sillä asiakirjat ovat usein puutteellisia, tai ne ovat kokonaan tuhoutuneet. Varhaisimpina Turun keskiaikaisina historiallisina kohteina pidetään kuitenkin Koroisten niemen piispankirkkoa, Turun tuomiokirkkoa ja Turun linnaa. Koroisten kirkosta on jäljellä enää rauniot, mutta valkoinen risti muistuttaa vielä piispanlinnan vuosisatojen takaisesta olemassaolosta. Nykyisen kaupunkimaiseman vanhimmat kohteet ovat tuomiokirkko ja linna. Keskiaikaisesta kaupunkirakenteesta ei ole nähtävissä oikeastaan Tuomiokirkon ja Turun linnan lisäksi kuin Vanhan Suurtorin muoto ja lähistöllä olevien kortteleiden katujen suuntia.
Turun kaupungin rakentaminen nykyiselle paikalleen alkoi 1300-luvun alussa, itse tuomiokirkko sai paikkansa samoihin aikoihin. Turun tuomiokirkko on Suomen ainoa keskiaikainen basilikakirkko, se on saanut muottinsa 1400-luvulla. Novgorodilaiset polttivat Turun vuonna 1318, jonka jälkeen kaupunki laajeni kirkkokorttelin eteläpuolelle nykyistä Vanhaa Suurtoria kohti. Paikalle muodostui hiljalleen tori, jonka ympärille porvarit asettuivat asumaan. Suurtorin esikuvina on pidetty Danzigin (nykyisen Gdańskin) ja Tarton raatihuoneentoreja. Aurajoen ylittävä silta rakennettiin torin kohdalle vuonna 1414. Dominikaaniveljet saapuivat Turkuun vuonna 1249, jolloin alettiin rakentaa myös Pyhän Olavin luostaria. Se sijaitsi paikassa, jossa nykyään on Mustainveljesten portaat Samppalinnan rinteessä.
Toiseen suuntaan Turku laajeni Mätäjärveä kohti, jonka kylkeen rakentui hiljalleen Mätäjärven kortteli. Järvi ei ilmeisesti tuoksunut erityisen hyvältä, sillä ympärillä asuvat käsityöläiset täyttivät järveä jätteillään. Järvi sijaitsi aivan tuomiokirkon välittömässä läheisyydessä; nykyinen Hovioikeudenkatu menee Mätäjärven yli. Korttelin ydinaluetta oli nykyinen Hämeenkadun ja Uudenmaankadun risteys. Siihen rakennettiin 1270-luvulla Turun tuomiokapituli, joka on Suomen vanhin virasto. Kaupunki laajeni jo keskiajalla joen toiselle puolella Aninkaisten kortteliin. Sinne rakennettiin Pyhän Yrjänän hospitaali, josta on ensimmäinen maininta vuodelta 1355. Myöhemmin hospitaaliin eristettiin spitaalia sairastavia ihmisiä, jotka siirrettiin Seilin saareen 1570-luvulla.
Turun linna perustettiin Aurajoen suulle Ruotsin kuninkaan Suomen hallintolinnaksi 1280-luvulla. Aluksi se oli pelkkä linnaleiri, mutta jo 1300-luvun alkupuoliskolla se laajeni linnaksi, jota taas laajennettiin useaan otteeseen 1400-luvulla. Juhana Herttuan (1557–1563) aikaan linna muotoutui hienoksi rakennukseksi, johon tehtiin myös renessanssityylinen juhlakerros. Päälinnan nykyinen ulkoasu on tulosta Erik Bryggmanin ja Olli Kestilän restauroinnista, jotka saatiin loppuun vuonna 1961.
Uusi aika
Pietari Brahen toimesta Turku sai ensimmäisen suunnitellun asemakaavansa vuonna 1652. Sen laatimisesta vastasi Hannu Hannunpoika. Kaupungin niin sanottu suuri puoli eli tuomiokirkon seutu pysyi lähes ennallaan, mutta niin sanottu pieni puoli eli Aninkaisten puoli sai tiukan ruutukaavan. Valtakaduksi tuli Kuningattarenkatu, joka kulki lähes täsmälleen nykyisen Linnankadun paikalla. Poikkikaduista huomattavin oli Brahenkatu, joka suuntautui Aninkaistenmäelle.
Kaupunkipalo vuonna 1711 ja venäläismiehitys 1713–1721 heikensivät kaupunkia ja johtivat useiden tonttien autioitumiseen. Rakennustoimintaa ohjattiin tarkasti. Samuel Berner toimi muurarien ammattikunnan vanhimpana vuosina 1731–1748. Merkittävin hänen suunnittelemansa kaupunkirakennus oli barokkityylinen kaksikerroksinen raatihuone, joka tosin vaurioitui pahasti Turun palossa. Pehr Johan Gylich suunnitteli palon jälkeen taloa enemmän empiren suuntaan.
Empire
Empire otti vaikutteita egyptiläisestä taiteesta ja roomalaisesta antiikista. Julkisivupinnat olivat yleensä sileitä ja suoraviivaisia. Suomen ensimmäinen uusklassismiin perustuva empiretyylinen rakennus on Gabriel von Bonsdorffin vuonna 1793 suunnittelema Brinkhallin kartano. Akatemiatalo ja Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäinen Seurahuone (myöhemmin kaupungintalo) ovat Charles Bassin käsialaa. Vartiovuoren tähtitorni on saksalaissyntyisen Carl Ludvig Engelin ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö.
Turun palo ja Engelin ruutukaava
Turun palo vuodelta 1827 tuhosi kaupungin lähes täysin. Senaatti asetti arkkitehti C. L. Engelin laatimaan Turulle uuden asemakaavan, joka ottaisi huomioon palon mahdollistaneet tekijät muun muassa tiiviin ja sokkeloisen rakennustavan. Asemakaava muodosti uutta empiretyylistä matalaa ja leveää kaupunkitilaa.
Jo aiemmin mainitut empirearkkitehdit Bassi, Engel ja Gylich suunnittelivat Turun keskustan monelta osin täysin uudestaan. Bassin suunnittelema on tupakkatehtailija Khristian Trappin asuinpalatsi, josta myöhemmin tuli Åbo Akademin päärakennus. Engelin tärkeitä töitä ovat esimerkiksi tuomiokirkon kunnostus ja Turun ortodoksinen kirkko. Gylichin kädenjälki on nähtävissä monin paikoin Vanhan Suurtorin ympärillä: Hjeltin talo, Katedraalikoulu ja Brinkkalan talot ovat hänen suunnittelemiaan. Monet Ruissalon pitsihuviloista ovat Gylichin kynästä.
G. T. Chiewitz toimi Turun kaupunginarkkitehtina vuosina 1860–1862. Hänen ansiokseen voi katsoa kokonaisen Suomen uuden arkkitehtipolven kouluttamisen. Chiewitz suunnitteli muun muassa kauppias Reuterin talon ja Ruissaloon Villa Roman sekä Villa Hagan.
Kertaustyylit ja jugend
Kertaustyyleillä tarkoitetaan uusbarokkia, uusgotiikkaa, uusrokokoota ja uusrenessanssia. Näistä suosituin rakennustyyli Suomessa oli uusrenessanssi. Keskeinen teema olivat suurkaupunkihengessä rakennetut suurikokoiset liike- ja asuintalot. Ensimmäinen suurikokoinen rakennus oli Hotelli Phoenix, jonka suunnittelivat Axel ja Hjalmar Kumlien. Valtion rakennuttamia kertaustyylisiä rakennuksia ovat muun muassa arkkipiispantalo, Cygnaeuksen koulu ja Puolalanmäen koulu. Myös Ruissalon huviloista monet rakennettiin kertaustyylien aikana.
Kertaustyylien jälkeen tulleessa jugendissa luovuttiin historiallisten tyylien jäljittelystä, jolloin rakennuksen jäsentely perustuu kokonaan toimintoihin. Suomessa alkuna on pidetty Pariisin maailmannäyttelyä vuonna 1900, jonne Eliel Saarinen, Herman Gesellius ja Armas Lindgren suunnittelivat Suomen paviljongin. Lars Sonckin suunnittelema Mikaelinkirkko on koko Suomen jugendtyylin kehityksen kannalta avainasemassa. Jäsentely on vielä uusgoottilainen, mutta sisätila ja julkisivun muotokieli edustavat jugendia.
Turussa toiminut toinen merkittävä arkkitehti oli Frithiof Strandell. Hän on suunnitellut 1898 valmistuneen Verdandin talon Aurakadun ja Linnankadun kulmaan. Verdandin talo on tänä päivänä Turun merkittävin uusrenesanssi talo. Verdandin lisäksi hän on suunnitellut Kaskenmäelle jugendlinnoja. Hänen töitään ovat myös entinen Turun Osakepankin talo, jossa toimii nykyään ravintola Old Bank. Puolalanmäellä ja Aurakadun yläpäässä on myös oivia esimerkkejä jugendrakentamisesta. Siellä sijaitsevat Turun Taidemuseo, Åbo Svenska Samskolan, Asunto-osakeyhtiö Albatross. Nykyisin Park Hotelina tunnetun yksityistalon suunnitteli Alexander Nyström.
Kaupunkikuvassa jugend näkyy hyvin Turun puutalorakentamisessa. Kaksikerroksisen talon alakerta rakennettiin kivestä ja yläkerta puusta. Näitä taloja näkyy paljon esimerkiksi Piispankadun ympäristössä ja Port Arthurin puutaloalueella.
Funktionalismi
Funktionalismin omaksuivat tyylikseen nuoret arkkitehdit Alvar Aalto ja Erik Bryggman, jotka suunnittelivat Turun 700-vuotisjuhlavuoden kunniaksi Samppalinnanmäen ja Urheilupuiston messualueen tilapäiset rakennukset. Messut olivat funktionalismin manifesti Suomessa. Suomen ensimmäiseksi funktionalistiseksi rakennukseksi sanotaan Aallon suunnittelemaa Standardi-vuokrataloa Läntisellä Pitkäkadulla (1927–1929). Kansainvälinen läpimurtotyö oli Paimion sairaala.
Erik Bryggmanin tunnetuimpia funktionalistisia töitä Turussa ovat Åbo Akademin kirjaston kirjatorni, Kåren ja Sammon konttoritalo. Tyylille ominaisia tehdasrakennuksia edustavat Turun saippuan tehdas sekä ASA:n radiotehdas.
Aninkaistentulliin rakennettu linja-autoasema (1938) ja Esson huoltamorakennus ovat myös hyviä esimerkkejä funktionalismista.
Sota ja 1940–1950-luvut
Bryggmanin Ylösnousemuskappeli (1938–1941) on hänen päätyönsä. Materiaali on rosoista ja luonnonkivien käyttö on runsasta. Tästä heijastuu myös jälleenrakennuskaudelle tyypillinen ominaisuus eli materiaalipula. Bryggmanin suunnittelema on myös Pansion Laivateollisuus Oy:n asuinalue (1945–1948). Bryggmanin arkkitehtuurissa 1940-lopulla ja 1950-luvun alussa vakiintuivat harjakatot, rosorappaus sekä liuskekivi- ja tiilipinnat. Vuonna 1951 valmistunut Läntinen Pitkäkatu 21 oli valtion ja kunnan tukeman kerrostalorakentamisen esikuva. Jälleenrakennuskauden tärkeä kaupunkialue oli Martinkirkon ympäristö IV- ja V-kaupunginosissa.
1960-luvulta 2000-luvulle
Turun liikekeskustaa ja ruutukaava-alue saneerattiin suurelta osin vuosina 1955–1965. Myös lähiörakentamiseen alettiin panostaa, kun rahoituspohjaa muutettiin 1960-luvun puolivälissä. Betonirakentaminen kehittyi samalla. Pekka Pitkänen suunnitteli Åbo Akademin asuntolan Domus Aboensiksen (1964–1965) ja Pyhän ristin kappelin (1967). Myös Woldemar Baeckmanin Sibelius-museo (1968) on hyvä esimerkki betonirakentamisesta, jota osaltaan edustaa myös Turun ylioppilaskylä.
1970-luvulla kiinnostus arkkitehtuurin historiaan kohdistui rakennusten suojeluun. Samalla kun rakennettiin lisää lähiöitä, suojeltiin perinteisiä pientaloalueita kerrostalorakentamiselta. 1980-luvulla painopiste siirtyi takaisin Turun kaupunkikuvan kehittämiseen. Tällöin valmistui muun muassa Casagrande & Haroman suunnittelema Hansakorttelin kauppakeskus. Saman toimiston jälkeä ovat myös Datacity ja Biocity.
Länsirannan uusi asemakaava toteutettiin 1991–1997 Kenneth ja Marianna Lundellin suunnitelmien pohjalta. Telakkahallien ja köysiradan korjaus Turun konservatorion ja taideakatemian käyttöön ovat alueen näyttävimpiä rakennuksia. Myös merenkulun erikoismuseo Forum Marinum on Lundellien tekemä.
Nykyarkkitehtuuri
Uutta ja vanhaa yhdistelevän linjan jatkuminen on yksi ominaisimpia piirteitä Turun nykyarkkitehtuurille. Hyvä esimerkki on Pekka Mäen ja Eija Rasimuksen suunnittelema Åbo Akademin Arken-kortteli, joka toimi ennen Turun rautateollisuuden teollisuuskorttelina. Myös kaupunginkirjaston uusi osa, jonka suunnitteli arkkitehtitoimisto JKMM:n Asmo Jaaksi, jäsentää vanhan kaupunkikorttelin uudestaan. Vuonna 2011 syntyi Logomo, joka toimi ennen (1876–1979) VR:n konepajana, Pekka Vapaavuoren suunnittelemana. Arkkitehtonisesti hyvin mielenkiintoinen on Jan-Erik Anderssonin taidetalo Life on a Leaf, joka valmistui 2009 Anderssonin Kuvataideakatemian tohtorityönä. Suunnittelu toteutettiin yhdessä arkkitehti Erkki Pitkärannan kanssa. Myös Matti Sanaksenahon suunnittelema liimapuurakenteinen Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli (2005) on saanut paljon huomiota.
Hieman ydinkeskustan ulkopuolelle nousi 2008 Hanna Euron suunnittelema Skanssin liikekeskus, jonka välittömään yhteyteen on rakenteilla Hartelan toimesta kerrostaloja. Näkyvä rakennus Turun kaupunkikuvassa on opiskelijoille tarkoitettu tornitalo Ikituuri ylioppilaskylän kupeessa. Pekka Mäen piirtämä Ikituuri valmistui 2011. Ikituurin viereen on juuri rakenteilla uusia opiskelija-asuntoja. Myös vanhaan vankilakompleksiin, Kakolaan, on rakennettu ja rakenteilla asuinhuoneistoja.
Mofaz Racing
Mofaz Racing on malesialainen autourheilutalli. Talli perustettiin vuonna 2009, jolloin talli kilpaili Formula Renault 3.5 sarjassa yhteistyössä Fortec Motorsportin kanssa. Debyyttivuonnaan talli sijoittui sarjan viidenneksi ja tallin kuljettaja Fairuz Fauzy sijoittui toiseksi sarjapisteissä. Vuonna 2010 talli jatkoi sarjassa toimien Lotus Racing tallin junioritiiminä kilpaillen Mofaz Racing nimellä. Talli sijoittui yhdeksänneksi sarjapisteissä. Vuonna 2011 talli sijoittui jälleen yhdeksänneksi sarjapisteissä FR 3.5 sarjassa. Talli lopulta vetäytyi sarjasta kauden 2011 jälkeen. Talli kilpaili myös JK Racing Asia Series-sarjassa.
Cary-Hiroyuki Tagawa
Cary-Hiroyuki Tagawa (s. 27. syyskuuta 1950) on japanilais-amerikkalainen näyttelijä. Hänen äitinsä on japanilainen näyttelijä ja isä japanilais-amerikkalainen, joka palveli Yhdysvaltain armeijassa. Tagawalla on kaksi lasta.
Mestra
right|thumb|250px|Erysikhthon myy tyttärensä, Bauerin kaiverros Mestra oli kreikkalaisessa mytologiassa Thessalian kuninkaan Erysikhthonin tytär, joka mainitaan myös Autolykoksen puolisoksi. Hänen isänsä kaadettua tammen Demeterille pyhitetystä lehdosta Demeter rankaisi kuningasta lähettämällä kuninkaan luokse Aithonin, puutteen ja nälänhädän jumalattaren, joka istutti tähän loputtoman nälän kirouksen.
Erysikhthon joutui myymään kaiken omaisuutensa tyydyttääkseen nälkänsä, ja lopulta hänellä oli jäljellä ainoastaan tyttärensä. Mestra ei kuitenkaan halunnut tulla myydyksi orjaksi, joten hän pyysi Poseidonia, jolle hän oli menettänyt neitsyytensä, auttamaan häntä. Poseidon vastasi hänen rukoukseensa antamalla Mestralle kyvyn muuttaa muotoaan. Erysikhthonin saatua asian selville hän myi tyttärensä useita kertoja milloin minkäkin eläimen hahmossa. Mestra kuitenkin aina pakeni ja palasi takaisin isänsä luo. Tämäkään ei kuitenkaan riittänyt tyydyttämään Erysikhthonin alati kasvavaa nälkää, vaan lopulta hän söi itsensä.
Proteas EKA AEL
Proteas EKA AEL on kyproslainen koripalloseura.
Seura on hallinnut Kyproksen sarjaa 2000-luvulla voittaen 2003-2007 mestaruuden viisi kertaa perättäin. Seura on myös ainoa kyproslainen seura, joka on voittanut kansainvälisen koripallosarjan. Se voitti vuonna 2003 FIBAn Regional Challenge Cup.
Kazuyo Sejima
thumb|250px|Kazuyo Sejima
Kazuyo Sejima (, s. 29. lokakuuta 1956 Mito, Ibarakin prefektuuri) on palkittu japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti Ryūe Nishizawan kumppanina SANAA-arkkitehtitoimistossa (”Sejima and Nishizawa and Associates”), joka sai Pritzker-palkinnon vuonna 2010. Hänellä on kuitenkin edelleen myös oma toimistonsa.
Sejima valmistui Nihon joshi daigaku -yliopistosta vuonna 1981 ja työskenteli sen jälkeen Toyō Itōlle. Oman toimistonsa ”Kazuyo Sejima and Associates” hän perusti vuonna 1987. Myös Itōn toimistolle työskennellyt Nishizawa oli yksi ensimmäisistä hänen palkkaamistaan henkilöistä. Japanin arkkitehti-instituutti myönsi Sejimalle vuoden nuoren arkkitehdin palkinnon vuonna 1992, ja hänen toimistonsa sai vähitellen mainetta. Nishizawa halusi perustaa oman yrityksensä, mutta pari päättikin muodostaa vuonna 1995 yhteisen SANAA-toimiston. Kaksikon omat toimistot ovat keskittyneet sen jälkeen lähinnä pienimuotoisiin hankkeisiin. Sejima on opettanut myöhemmin useissa yliopistoissa, kuten Tokion Keiō-yliopistossa, ja syksyllä 2010 hän toimi Venetsian biennaalin kuraattorina.
SANAA-toimisto tunnetaan ”hienostuneen yksinkertaisesta arkkitehtuurista, virtaavista tiloista ja rakennusten harkitusta sopeuttamisesta ympäristöönsä”. Sejiman yhdessä Nishizawan kanssa suunnittelemista rakennuksista merkittävimpiin kuuluvat esimerkiksi Kanawazan nykytaiteen museo, O-Museum Naganon prefektuurissa, Toledon taidemuseon lasipaviljonki, New Museum New Yorkissa ja Rolex Learning Centre Lausannessa. Suurin osa toimiston töistä on rakennettu Japaniin, mutta pari on työskennellyt 2000-luvulta lähtien myös kansainvälisten hankkeiden parissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Merkittävästä yhteisestä urasta huolimatta molemmilla arkkitehdeilla on ollut myös laaja kirjo itsenäisiä hankkeita. Sejiman omiin töihin lukeutuvat esimerkiksi House in a Plum Grove (Tokio, 2003), Onishin kauppalan monitoimitalo (2005), Shibaura House -toimistorakennus (Tokio, 2011) ja useita galleriatiloja Seton sisämeren Inujiman saarella.
Leonard Cheshire
thumb|Eversti Leonard Cheshire Geoffrey Leonard Cheshire (7. syyskuuta 1917 – 31. heinäkuuta 1992 ) oli englantilainen everstin arvoinen lentäjä, joka lensi muun muassa Avro Lancaster -pommikoneita. Cheshire oli aatelinen ja arvoltaan paroni. Hän sai useita kunniamerkkejä (Distinguished Service Order-DSO, Viktorian risti, Order of Merit) lentäjänä saavuttamistaan ansioista. Cheshire päätti sotilasuransa vuonna 1946.
Sotilasura pähkinänkuoressa
Cheshire ylennettiin everstiksi lokakuussa 1943. Hän oli osallisena matalapommituksissa, hyökkäyksissä muun muassa Augsburgiin sekä Müncheniin sekä kehitti Pathfinder-menetelmää, jossa tietyt koneet pudottivat soihtuja merkiksi pommikoneille. Hän suoritti arviolta sata lentotehtävää. Hän toimi päällikkötehtävissä omassa yksikössään, 617. raskaassa erikoispommituslaivueessa.