cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boy
Boy sai arvosteluissa suurimmaksi osaksi positiivisen vastaanoton. Se saavutti Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijan 52. Yhdysvalloissa albumin sijoitus Billboard 200 -listalla oli 63., ja Kanadassa 12. Albumin single ”I Will Follow” oli U2:n ensimmäinen single, joka sai radiosoittoa Yhdysvalloissa. Albumi ylitti platinalevyrajan Yhdysvalloissa vuonna 1995. Vuonna 2003 albumi oli Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalla 417. Boy julkaistiin digitaalisesti uudelleenmasteroituna vuonna 2008.
Nimi ja kansikuva
Albumin kansikuvassa esiintyvä poika on Peter Rowen, joka on Bonon pitkäaikaisen ystävän ja Virgin Prunes -yhtyeen laulaja Derek ”Guggi” Rowenin veli. Rowen sai palkkiokseen kansikuvassa esiintymisestä Mars-patukoita. Hän esiintyi myöhemmin myös muun muassa U2:n albumin War kansikuvassa. Myös kansikuvan ikuistanut valokuvaaja Hugo McGuiness ja suunnittelija Steve Averill työskentelivät myöhemmin lukuisten U2:n kansikuvitusten parissa.
Pohjois-Amerikassa albumin kansikuvana julkaistiin Sandy Porterin ikuistama, säröinen ja venytetty kuva yhtyeen jäsenistä. Muutoksen taustalla oli levy-yhtiö Warner Bros. Recordsin pelko siitä, että alkuperäinen kansikuva saisi osakseen kyseenalaista huomiota ja että yhtye yhdistettäisiin pedofiliaan. Vuonna 2008 julkaistun uudelleenmasteroidun painoksen myötä albumin kaikkien painosten kansikuvat muutettiin vastaamaan alkuperäistä kansikuvaa.
Albumin nimi Boy oli päätetty jo kauan ennen levyttämisen aloittamista. Vaikka albumi ei kappaleidensa puolesta noudata mitään tiettyä konseptia, sen nimi ja kansikuva tukivat teemaa nuoruudesta, viattomuudesta ja kasvamisesta. Yhtyeen jäsenet olivat olleet vielä teini-ikäisiä kirjoittaessaan levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa, ja näin ollen albumin nimi heijasti teini-ikäisyyttä.
Levyttäminen
Island Records halusi alun perin albumin tuottajaksi Martin Hannettin, joka oli tuottanut vuonna 1980 U2:n singlen ”11 O’Clock Tick Tock”. Hannett oli toiminut tuottajana myös Joy Division -yhtyeelle, joka oli yksi U2:n suurimmista innoittajista. ”11 O’Clock Tick Tock” -singlen tekeminen oli kuitenkin osoittautunut odotettua haastavammaksi, sillä yhtyeen jäsenten mielestä Hannett pyrki muuttamaan yhtyeen musiikkia liikaa mieleisekseen. Yhtye ei tullut erityisen hyvin toimeen Hannettin kanssa, ja myös hänen huumeidenkäyttönsä on arveltu vaikuttaneen siihen, miksi U2 vastusti Island Recordsin ajatusta palkata Hannett tuottamaan Boy.
Island Records lähetti tuottaja Steve Lillywhitelle kopion U2:n ensimmäisestä singlestä U23 tavoitteenaan herättää Lillywhiten kiinnostus yhtyeeseen. Lillywhite saapui myöhemmin katsomaan yhtyeen keikkaa, jonka jälkeen hän suostui tuottamaan yhtyeelle singlen ”A Day Without Me”. Yhteistyö osoittautui molempien osapuolten kannalta toimivaksi, ja Lillywhite valittiin tuottamaan albumi.
U2 aloitti albumin levyttämisen vuoden 1980 heinäkuussa. Albumi levytettiin Dublinissa Windmill Lane -studiossa, ja se valmistui jo saman vuoden syyskuussa. Vaikka U2 oli soittanut albumin kappaleita tuolloin jo kahden vuoden ajan, niiden taltioiminen albumille osoittautui odotettua vaikeammaksi. Yhtyeen oli ponnisteltava saadakseen kappaleiden rytmiosuudet kohdilleen, ja Bonon oli ensimmäisen kerran pyrittävä vakavasti kirjoittamaan aloittamansa kappale valmiiksi.
Kitaristi The Edge käytti albumin jokaisessa kappaleessa Gibson Explorer -sähkökitaraa. Hänen soittotyyliinsä albumin kappaleissa vaikuttivat muun muassa yhtyeet Television ja Siouxsie and the Banshees, joita hän kuunteli albumin levyttämisen aikana paljon. The Edge oli omaksunut Television-yhtyeen kitaristi Tom Verlainelta ajatuksen, että kitaransoitossa ”vähemmän oli enemmän” ja oli alkanut keskittymään kappaleiden rakentamiseen aiempaa huolellisemmin. Bono hankki The Edgelle albumin tekemisen aikoihin Memory Man -kitaraefektiyksikön, koska uskoi yhtyeen pääsevän näin aivan uudelle tasolle. Efektistä kehkeytyikin olennainen osa The Edgen kitarasoundia.
Steve Lillywhite halusi luoda albumin rummuille kolisevan soundin, joten rumpali Larry Mullen Jr. soitti kaikki rumpuosuutensa Windmill Lane -studion aulan portaikossa. Rumpujen äänittämiseksi yhtyeen oli odotettava, että studion vastaanottovirkailija lähtisi työpäivänsä päätteeksi kotiin, sillä muutoin rumpujensoittamisen keskeytti studion vastaanottopisteellä taajaan soinut puhelin.
Julkaisu ja vastaanotto
Island Records julkaisi albumin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina 20. lokakuuta 1980.
Singleinä albumilta julkaistiin kaksi kappaletta, ”A Day Without Me” ja ”I Will Follow”. ”A Day Without Me” julkaistiin jo elokuussa ennen albumia B-puolenaan kappale ”Things to Make and Do”. Se ei saavuttanut listasijoituksia, mutta irlantilaisen Hot Pressin lukijaäänestyksessä se valittiin vuoden toiseksi parhaaksi singleksi. Lisäksi se oli merkittävässä osassa yhtyeen uran kansainvälistymisen kannalta, kun bostonilaisen WBCN-FM:n DJ Carter Alan alkoi soittaa kappaletta ohjelmassaan kuultuaan sen levykaupassa. Neljä päivää albumin jälkeen julkaistu ”I Will Follow” nousi Yhdysvalloissa vuonna 1981 Billboardin Top Tracks -listan sijalle 20.
Boy myi julkaisunsa aikoihin noin 200 000 kappaletta. Se nousi vuonna 1980 Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistalla korkeimmillaan sijalle 63. Britannian albumilistalla se ylsi sijalle 52, ja Kanadassa Canadian Albums Chart -listalla sen sijoitus oli 12. Albumi ylitti platinalevyn myyntimäärän Kanadassa vuonna 1987 ja Yhdysvalloissa vuonna 1995. Kultalevyrajan Boy on ylittänyt Australiassa ja Britanniassa. New Musical Expressin Paul Morley kuvaili Boyn olevan ”rehellinen, suora ja omaperäinen.” Soundsin Betty Page nimitti U2:n olevan ”vuoden nuoria runoilijoita.” Melody Makerin arviossa albumia pidettiin ”rikkaana” levynä, ja kriitikko Lyndyn Barber kirjoitti ”Boyn olevan enemmän kuin pelkkä kokoelma hyviä kappaleita lajiteltuna satunnaiseen järjestykseen.” Barber kuvaili myös albumin teemaa, sanoen sen sisältävän nuorekasta viattomuutta ja hämmennystä. The Guardianin julkaisemassa arviossa sitä pidettiin vahvana esikoisalbumina, ja irlantilaisen Hot Pressin Declan Lynch kuvaili, että albumiin oli ”lähes mahdotonta reagoida negatiivisella tavalla.”
Kriitikot äänestivät Boyn vuoden 1980 18. parhaaksi albumiksi The Village Voicen Pazz & Jop -äänestyksessään vuonna 1981. Vuonna 2003 albumi oli Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalla 417. Vuonna 2006 Uncut sijoitti albumin 59. sijalle sadan kaikkien aikojen parhaan esikoisalbumin listallaan.
Kappalelista
Albumin varhaisilla vinyylilevy- ja C-kasettipainoksissa on mukana 30 sekunnin mittainen instrumentaali ”Saturday Night”, josta muodostui myöhemmin kappale ”Fire” yhtyeen seuraavalle albumille October. Instrumentaali on sijoitettu albumin loppuun, kappaleen ”Shadows and Tall Trees” perään. Vuoden 2008 uudelleenmasteroitulla painoksella se on listattu osaksi albumia.
Lähinnä Pohjois-Amerikassa julkaistujen painosten kappaletiedoissa ”An Cat Dubh” on merkitty kestoltaan 6:21 pitkäksi ja ”Into the Heart” 1:53 pitkäksi. Vuoden 2008 uudelleenmasteroitu painos korjasi kappaleiden kestot vastaamaan alkuperäistä. Varhaisilla CD-painoksilla kappaleet oli yhdistetty myös yhdeksi kokonaiseksi kappaleeksi.
KNM Utvær (S303)
KNM Utvær (runkonumero S303) on Norjan laivaston Ula-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 30. syyskuuta 1982 Thyssen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1988. Se laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1990 ja valmistui 8. marraskuuta 1990.
Minimipiste
Minimipiste on optimointiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa sellaisen pisteen x \in A etsimistä, jossa funktio f : A \to R saavuttaa pienimmän arvonsa. Minimipiste ei välttämättä ole yksikäsitteinen tai edes olemassa. Funktion f arvoa minimipisteessä sanotaan minimiksi.
Ajopäiväkirja (albumi)
Ajopäiväkirja on suomalaisen laulajan Kari Kuuvan studioalbumi. Se julkaistiin 1991.
Konkordiaplatz
300px|right|thumb|Konkordiaplatz kuvattuna [[Jungfraujochista ]] Konkordiaplatz on jäävirtojen yhtymäkohta Bernin Alpeilla Sveitsissä Wallisin kantonissa. Konkordiassa kolme jäätikköä, Aletschfirn, Jungfraufirn ja Ewigschneefeld, yhdistyvät etelään virtaavaksi Isoksi Aletschjäätiköksi. Jäätikkö kuuluu Jungfraun–Aletschin alppialueeseen, joka on maailmanperintökohde.
Alueen lähellä on monia korkeita vuorenhuippuja, muun muassa:
Alueella sijaitsee alun perin vuonna 1877 rakennettu Konkordiahütte, nykyisin useamman rakennuksen ryhmä, joka tarjoaa majoitusta matkailijoille ja vuorikiipeilijöille.
Pakistanissa Karakorum-vuoristossa sijaitseva vastaavanlainen jäävirtojen yhtymäkohta Concordia on nimetty tämän alueen mukaan.
46.50194°N, 8.03556°W
KNM Uthaug (S304)
KNM Uthaug (runkonumero S304) on Norjan laivaston Ula-luokan sukellusvene.
Akateeminen vartti
Tavan historia liittyy siihen, että aikoinaan yksittäisillä henkilöillä ei ollut omaa kelloa. Kun kaupungeissa oli kuitenkin tornikellot, jotka löivät tasatunnit, osattiin tämän lyönnin perusteella kokoontua luennolle noin viisitoista minuuttia myöhemmin. Historiallisesti tämä tapa on kotoisin keskiajalta, jolloin yleisesti oli tapana kokoontua tuo ”vartti” myöhässä juuri yllä kuvatusta syystä.
KNM Uthaug (S304)
Valmistus
Alus tilattiin 30. syyskuuta 1982 Thyssen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1989. Se laskettiin vesille 18. lokakuuta 1990 ja valmistui 7. toukokuuta 1991.
Akateeminen vartti
Laajemmassa mielessä akateemisella vartilla voidaan tarkoittaa muissakin yhteyksissä noudatettua käytäntöä, että tilaisuudet alkavat viisitoista minuuttia ilmoitetun ajankohdan jälkeen. Akateeminen vartti sisältyy tilaisuuksiin yleensä, kun alkamisajankohta on ilmoitettu esimerkiksi ”kello 14” eikä ”kello 14.00”.
Akateeminen Wartti on puolestaan Helsingissä järjestettävä korkeakouluopiskelijoiden leikkimielinen viestijuoksu, jossa 15 minuutin aikana joukkueet pyrkivät etenemään mahdollisimman pitkälle.
Maarianhaminan lentoturma
pienoiskuva|NDB-lähestymiskartta Maarianhaminan lentoaseman kiitotielle 20 vuodelta 1968. Kuvassa näkyvät reittimajakka MAR sekä matalatehoinen lokaattorimajakka S (Sierra).1980-luvulla lähestymismenetelmää uudistettiin siten, että lokaattorimajakka siirrettiin Godbyhyn. MAR puolestaan pysyi käytössä 2000-luvulle. Maarianhaminan NDB-menetelmä poistui lopullisesti 2010-luvulla, jolloin ILS:n ohella käyttöön jäi GPS-sekä VOR-pohjainen menetelmä (VOR oli saatu 1980-luvulla, ja on myöskin tunnukseltaan MAR). Maarianhaminan lentoturma sattui 8. marraskuuta 1963, kun Helsingistä Turun kautta Maarianhaminaan matkalla ollut Aero O/Y:n Douglas DC-3 -lentokone OH-LCA putosi maahan Jomalan kunnassa lähellä Maarianhaminan lentoasemaa ja syttyi tuleen. Onnettomuudessa sai surmansa 22 henkilöä ja kolme jäi eloon. Samalle konetyypille sattui Suomessa koneessa olleiden kuolemaan johtaneet onnettomuudet Koivulahdessa vuonna 1961 ja Siilinjärvellä vuonna 1978.
Aero O/Y:n aikataulunmukaisella reittilennolla AY217 ollut kone lähti Helsingistä kello 17.09 (15.09 GMT) ja teki välilaskun Turkuun, minkä jälkeen se jatkoi Maarianhaminaan kello 18.20 (16.20 GMT). Matkan aikana koneen miehistö, kapteeni Pekka Marttinen ja perämies Pekka Yli-Niemi, ei raportoinut mistään epänormaaleista tapahtumista.
Lennolla oli mukana kolme miehistön jäsentä ja 21 matkustajaa. Lisäksi koneen ohjaamossa oli matkustajana Aero O/Y:n entinen lentokapteeni Ilmari Joensuu, jolla ei ollut asianmukaista lentolippua tai muuta kirjallista lupaa. Kapteeni Marttinen oli ilmeisesti antanut Joensuulle luvan matkustaa koneessa, ja matkustajan sijoittaminen ohjaamon ylimääräiselle istuimelle oli yhtiön mukaan sallittua kapteenin luvalla.
Tapahtumien kulku
Lentoturmasta selviytyivät koneen lentoemäntä ja kaksi miesmatkustajaa. Loput matkustajat ja miehistön jäsenet kuolivat joko maahansyöksyssä tai sitä seuranneessa tulipalossa. Sumuinen sää sekä katastrofi- ja huoltotien puuttuminen hidastivat pelastustöitä.
Tutkinta
Miehistön henkisen tai ruumiillisen kunnon ei todettu vaikuttaneen onnettomuuteen, eikä heidän todettu rikkoneen tai laiminlyöneen tehtäviään. Myöskään ylimääräisen matkustajan sijoituspaikan tai painon ei katsottu edesauttaneen tapahtumien kulkuun. Tutkijalautakunta piti onnettomuuden mahdollisina syinä koneen kapteenin virheellistä käsitystä lentokorkeudesta, koneen sijainnista tai molemmista. Todennäköisenä syynä pidetään virheellistä käsitystä lentokorkeudesta. Koneen lentäessä minimilaskeutumiskorkeudella (1200 jalkaa, 366 metriä) on korkeusmittarin 130–140 jalan (40–43 metrin) näyttämä virhe riittävä aiheuttamaan puihin törmäämisen.
Lautakunta ei varmuudella saanut selville, syntyikö virheellinen käsitys lennon aikana syntyneestä mittariviasta vai inhimillisestä erehdyksestä. Korkeusmittarissa oli todettu onnettomuutta edeltävänä päivänä näyttämävirhe, joka näytti 50 jalkaa (15 metriä) liian suurta korkeutta. Jos virhenäyttämä pysyi samana seuraavaan päivään ja kapteeni korjasi luvun mielessään väärään suuntaan, syntyi sadan jalan (30 metrin) virhe. Lisäksi jos kone on lentänyt tahattomasti tai tarkoituksella sallittua minimilaskeutumiskorkeutta alemmalla, on lentokorkeus jäänyt liian matalaksi.
Lisäksi lautakunta piti onnettomuuteen merkitsevästi vaikuttavina tekijöinä tapahtumahetkellä vallinnutta sumuista säätä, matalatehoisia lähestymisvaloja ja niiden liian pientä pituutta paikallisiin olosuhteisiin nähden sekä puutteellisia laskeutumisapulaitteita Maarianhaminan lentoasemalla.
Kapteenin virheellistä käsitystä koneen sijainnin suhteen puolsi useiden lentäjien sisäänlentomajakkaan esittämät huomautukset, joiden mukaan Locator "S":n taajuudelle viritetyt radiokompassit näyttivät toisinaan virheellisiä lukemia. Virheellisen näytön takia lentäjä voi saada käsityksen, että hän on jo sivuuttanut sisäänlentomajakan. Onnettomuuskoneen lentorata ei kuitenkaan tue tätä olettamusta. Lautakunta ei myöskään pitänyt uskottavana, että tunnollisena ja huolellisena tunnettu kapteeni Marttinen olisi tahallisesti alittanut minimilaskeutumiskorkeutta lähes 140 jalan verran.
Nykyään useimmat ei-tarkkuuslähestymiset (ts. VOR- ja nykyään jo melko harvinaiset NDB-lähestymiset sekä sellaiset satelliittipohjaiset menetelmät, jotka eivät tarjoa pystysuuntaopastusta), erityisesti liikennekoneilla, on Euroopassa tapana lentää jatkuvan liu'un menetelmällä jolleivät olosuhteet muuta vaadi. Tämä tarkoittaa sitä, että loppulähestymisrastilta aloitetaan tasainen liuku minimikorkeuteen, jota käytetään ratkaisukorkeutena aivan kuten ILS-lähestymisessäkin: jos kiitotiehen ei ole näköyhteyttä, tehdään ylösveto. Näin vältetään mahdollinen pitkä vaakalento-osuus matalalla korkeudella pienellä estevaralla.
Ero perinteisen ja jatkuvaliukumenetelmän välillä on siinä, että lennettäessä perinteisesti minimikorkeus määrittää vain alimman korkeuden, johon saadaan laskeutua ilman näköyhteyttä kiitotiehen. Tällöin minimilaskeutumiskorkeuden saavuttamisen jälkeen lennetään vaakalentoa (ts. ratkaisua siitä, jatketaanko lähestymistä vai ei, ei tarvitse vielä tehdä), kunnes joko saadaan näköyhteys kiitotiehen tai saavutetaan käytettävässä lähestymisessä kartalla julkaistu keskeytyspiste, jolta aloitetaan ylösveto julkaistua keskeytetyn lähestymisen menetelmää noudattaen (minimilaskeutumiskorkeus ja ratkaisukorkeus-nimitysten ero tulee juuri tästä).
Jatkuvaliukutekniikka ei myöskään ole ristiriidassa perinteisen lähestymisprofiilin kanssa, sillä oikein lennettynä kone on loppulähestymisen aikana aina joko perinteisen profiilin tasolla tai sen yläpuolella. Perinteisenkään menetelmän käyttö ei kuitenkaan ole sinänsä nykyäänkään kiellettyä, tosin yksittäisillä operaattoreilla voi olla tiukempia ohjeistuksia. Toisaalta esimerkiksi Yhdysvalloissa jatkuvan liu'un menetelmää saavat käyttää vain kaupalliset toimijat ilmailuviranomaisen erikoisluvalla. Monissa nykylentokoneissa on myös automatiikkaa, joka on suunniteltu helpottamaan ei-tarkkuuslähestymisten lentämistä.
Venny Soldan-Brofeldt
Vendla ”Venny” Irene Soldan-Brofeldt (o.s. Soldan; 2. marraskuuta 1863 Helsinki – 10. lokakuuta 1945 Helsinki) oli suomenruotsalainen 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kuvataiteilija ja taidemaalari. Lisäksi hän oli korusuunnittelija ja -muotoilija. Hän teki taideteollisuuden käyttöön kameekoruja ja myös puu- ja paperiveistoksia. Lisäksi hän kuvitti lastenkirjoja.
Soldan-Brofeldtin maalausten aiheet olivat kodinläheisiä. Maalaukset kuvasivat lapsia, meri- ja rantamaisemia.
Soldan-Brofeldt oli myös aktiivinen naisasianainen. Hänen aloitteestaan syntyi muun muassa Taidetta kouluille -yhdistys vuonna 1906. Hän oli mukana keskusteluklubissa, josta myöhemmin muodostui Unioni Naisasialiitto Suomessa r.y.
Soldan-Brofeldt oli naimisissa kirjailija Juhani Ahon kanssa. Venny Soldan-Brofeldt kuoli vähän alle 82-vuotiaana, sisarussarjansa viimeisenä.
Melodifestivalen 1975
Melodifestivalen 1975 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1975 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin kutsukilpailuna, jossa kymmenen ruotsalaissäveltäjää kutsuttiin säveltämään kappale kilpailuun. Kilpailu pidettiin 15. helmikuuta SR:n tv-studiossa Göteborgissa. Voittajan valitsivat ympäri Ruotsia kokoontuneet 11 alueraatia, joista kuhunkin kuului 11 jäsentä, joista kukin jakoi viisi pistettä kappaleille haluamallaan tavalla. Kilpailun voitti Lasse Berghagen kappaleella "Jennie, Jennie".
Venny Soldan-Brofeldt
Lapsuus
thumb|Venny Soldanin nuorena taideopiskelijana maalaama omakuva vuodelta 1882.
Wendla ”Venny” Irene syntyi vuonna 1863 Helsingissä insinööriperheeseen saksalaissyntyisen äidin ja ruotsinkielisen isän toiseksi vanhimpana kuudesta lapsesta ja viidestä tyttärestä. Hänen isänsä oli Suomen Rahapajan johtaja August Fredrik Soldan (1817–1885) ja äitinsä saksalaissyntyinen Marie Müller (1837–1927). Kotikieli oli ruotsi. Isä August Soldan tuki tyttärensä taiteellisia pyrkimyksiä. Pienestä pitäen Venny oli isän tyttö, hänen ensimmäinen sanansakin oli ”pappa”. Soldan-Brofeldt kirjasi päiväkirjoihinsa 1936–1941 isänsä antamia opetuksia. Listasta ”Pieniä viisauksia, joista minulla on jatkuvasti hyötyä” löytyy ensimmäisenä isän ohje siitä, miten voi pysyy kylmänä lasittamattomassa saviruukussa, jonka ympärille on kiedottu märkä pyyhe. Ohjeista löytyy myös kohta ”katso peiliin – ja naura”. Isä kasvatti ”variksenpoikiaan”, kuten hän lapsiaan nimitti, filosofi ja pedagogi Johann Friedrich Herbartin oppien mukaan ja suhtautui lasten kasvatukseen yhtä vakavasti kuin työhönsä toisin kuin yleensä säätyläisperheissä. Pohjimmiltaan lasten ohjaus oli kristillistä, ”rakasta lähimmäistäsi omantunnon mukaisesti enemmän kuin itseäsi ja Jumalaa yli kaiken”. Ruumiillista kuritusta perheessä ei käytetty, vaan ongelmat pyrittiin ratkaisemaan puhumalla. Ajan kasvatusihanteet olivat toisenlaiset, mutta Soldaneilla haluttiin kehittää enemmän lasten omaa arvostelukykyä kuin sokeaa tottelevaisuutta. Tosin isän sisaret Alexandra ja Edla, jotka olivat kumpikin opettajia, olivat sitä mieltä, että August kasvatti lapsensa liian vapaasti.
Soldan oli pikkusiskoaan Tillyä, joka tuli suuresti vaikuttamaan hänen elämäänsä, kymmenen vuotta vanhempi. Hän kävi Helsingin Saksalaista koulua, jonka lopetti jo 14-vuotiaana isänsä luvalla vuonna 1878 ja siirtyi opiskelemaan Ida Behmin johtamaan tyttökouluun Viipuriin. Tyttökoulu oli perustettu hyvämaineisen Behmin poikakoulun rinnalle. Muistellessaan kouluaikaansa Viipurissa Venny kertoi, etteivät muut aineet kuin piirustus jaksaneet kiinnostaa häntä.
Taideopinnot ja työskentely ulkomailla
Soldan matkusti opintomatkalle sekä Espanjaan että Italiaan. Matkarahat hän hankki jäljentämällä klassikkomaalauksia, jotka tuohon aikaan menivät hyvin kaupaksi. Palattuaan Helsinkiin hän toimi taideopettajana.
Tutustuminen Juhani Ahoon
thumb|Soldan-Brofeldtin maalaama Juhani Ahon muotokuva vuodelta 1891. Syksyn 1889 ja kevään 1890 sekä Soldan että Juhani Aho asuivat molemmat Pariisissa kuitenkaan vielä tapaamatta toisiaan. Syystalvella 1890 he tutustuivat toisiinsa taiteilija Anna Sahlsténin ateljeekutsuilla Helsingissä. Rakastuminen tapahtui Kansanvalistusseuran järjestämillä Kuopion laulujuhlilla. Soldan jäi Kuopioon maalaamaan Minna Canthin muotokuvaa, josta ei tullut oikein näköistä, koska Soldanin ajatukset olivat Juhani Ahossa. Nuoret seurustelivat innokkaasti koko muotokuvamaalausprosessin ajan käyden teatterissa, konserteissa ja samoillen Puijolla, Niuvanniemellä ja Rönön saarella. ”Lähes ummikkoruotsalaisesta pääkaupunkiseutulaisesta kosmopoliitista oli nuorsuomalaisten suomenmielinen kellokas löytänyt etsimänsä”. Häämatkan he tekivät Pietariin. Ensimmäinen talviasunto oli Ullanlinnan kylpylässä, jossa vuokra oli talvella halpa. Tuttavapiiriin kuuluivat Jean Sibelius, Pekka Halonen, Arvid Järnefelt ja koko Nuoren Suomen ryhmä – Kasimir Leino, Werner Söderhjelm. Albert Edelfelt, Axel Gallén ja Eero Järnefelt –, josta myöhemmin muodostui Symposion-piiri.
Aikalaiset pitivät Soldania liian boheemina. Minna Canth muun muassa sanoi hänestä ja hänen pukeutumisestaan: ”Neiti Soldan on tavattoman intelligentti nainen ja Juhani Aho näyttää olevan hänestä hyvin intresseerattu, vaikka hän ei suinkaan ole, ei kaunis eikä nuori. Käy sitä paitse jotenkin huolimattomasti puettuna.” ”Venny rakasti kauhtanoitaan, tuprutteli tupakoitaan ja kirota pärskäytti reippaasti, milloin aihetta oli.”, kertovat Kaija Valkonen ja Elina Koivunen kirjassaan Suurin on rakkaus. Tuona pitkien hameiden aikana Soldan ällistytti ja närkästytti ihmisiä liikkumalla miehensä ja ystäviensä seurassa eräretkillä muun muassa lyhyessä urheiluhameessa ja pieksuissa. Vanhanakin hän ajeli baretti päässä, pitkissähousuissa lapikkaat jalassa polkupyörällään aikana, jolloin naiset eivät vielä yleensä pitäneet pitkiä housuja. Toisaalta Soldan oli ”älykäs ja uhrautuvainen, uhkea, hillitty ja hienotunteinen”.
Avioliitto Juhani Ahon kanssa
Soldan avioitui Juhani Ahon kanssa 21. syyskuuta 1891. Hän otti samalla sukunimekseen Soldan-Brofeldt, sillä Ahon virallinen sukunimi oli vielä tuolloin Brofeldt. Tämän jälkeen he matkasivat suomalaisuusaatteen mukaisiin kohteisiin kuten Karjalaan. Soldan-Brofeldt perusti ateljeen Helsinkiin vuonna 1892. Nuoripari vietti vapaata ”kiertolaiselämää” asuen välillä ulkomailla, milloin Iisalmen pappilassa ja milloin missäkin. Vakiintuminen alkoi vasta, kun Soldan-Brofeldt tuli raskaaksi. He muuttivat Hausjärvelle vuonna 1895, missä pian naapureina asui vanhoja ystäviä kuten Werner Söderhjelm, J. H. Erkko, Paavo Cajander, Magnus Enckell sekä Saimi ja Eero Järnefelt.
Perhekriisin selvittämiseksi sovittiin sitten, että Aho lähti kevättalveksi Pariisiin tutkimaan tunteitaan ja Soldan-Brofeldt jäi Hausjärvelle. Hän ei kuitenkaan katkaissut välejä sisareensa, johon hän oli hyvin kiintynyt. Hän halusi myös säilyttää avioliittonsa Ahon kanssa. Tapahtumien taustoista ei kerrottu ulkopuolisille. Tilly taas matkusti terveyttään hoitamaan Sveitsiin. Tilly ja Aho tapasivat Sveitsissä, mutta tällöin mies oli jo päättänyt palata vaimonsa luo. Tilly pysyi kuitenkin kuvioissa mukana. Soldan-Brofeldt ja Aho saivat toisen lapsen, Antti Juhanin, joka syntyi 29. syyskuuta 1900. Kolmiodraama jatkui, kun Juhani Ahon ja Tilly Soldanin poika Nils Björn Soldan eli Nisse syntyi 1902. Tilly synnytti poikansa ulkomailla ja esitteli hänet kasvattipoikanaan. Aho hankki Tillylle ja pojalleen pienen maapaikan läheltä Järvenpäätä, missä he kaikki silloin asuivat. Tilly perusti sinne, tullakseen jotenkin toimeen, lasten hoitokodin ”Kakarasaaren”. Aho vieraili siellä säännöllisesti ja viljeli peltoja. Kukaan suvustakaan ei ilmeisesti tiennyt asioiden oikeaa laitaa, ennen kuin Antti Aho julkaisi vuonna 1951 kirjailijaisästään elämäkerran Juhani Aho – Elämä ja teokset.
Loppusyksystä vuonna 1897 aviopari oli muuttanut vuokralle Aholaan (Vårbackan taloon) Tuusulanjärven rannalle Järvenpäähän, jonne vähitellen muodostui vahva taiteilijayhteisö, Haloset ja Sibeliukset. Soldan-Brofeldt osallistui Heränneitä-tauluillaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyyn saaden pronssimitalin.
Helmikuun manifesti vuonna 1899 aiheutti vaikeuksia kaikille, jotka olivat vastustaneet Venäjän kiristystoimia. Ahon lehtimiesveli Pekka Brofeldt sai karkotusmääräyksen vuonna 1903 kriittisten kirjoitustensa takia ja muutti pakoon Tukholmaan. Epäiltiin, että Ahonkin nimi olisi ollut kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin mustalla listalla. Vuosina 1903–1904 Ahon perhe asui ensin Tirolissa Itävallassa ja sitten Venetsiassa ja Firenzessä Pohjois-Italiassa välttääkseen mahdollisen Siperiaan karkotuksen. Kun he 1904 palasivat Suomeen, Bobrikov oli juuri ammuttu.
Tammisaaren saaristossa Toskan kesäpaikassa, joka oli hankittu 1908, Soldan-Brofeldt maalasi ranta- ja merimaisemia sekä perheen lapsista kertovia tauluja. Tillykin kävi Toskan kesäpaikassa. Aluksi se oli vain yhden huoneen mökki. Myöhemmin sinne tehtiin lisärakennus, vaimolle ateljee rannalle ja miehelle erakkomaja metsään.
Snellmanin päivänä 1907 Juhani Aho virallisti suomalaisen nimensä. Venny Soldan-Brofeldt säilytti nimensä entisellään. Hän oli ruotsinkielinen joskin sangen suomenmielinen. Vuonna 1911 perhe muutti Armfeltintielle Helsingin Eiraan.
Vuonna 1910 Soldan-Brofeldt, jonka mies oli kirjoittanut romaanin rautatiestä, kirjoitti teoksen Kuinka on opittu lentämään. Aviomiehensä kanssa hän kirjoitti teoksen Suomalainen kuvakirja lapsille ja nuorisolle.
Viimeisinä aikoina Juhani Aho asui mieluiten Tammisaaressa Toskassa, kun taas Soldan-Brofeldt asui enimmäkseen Helsingissä. Aho kuoli 8. elokuuta 1921. Soldan-Brofeldtin leskeys kesti noin 20 vuotta. Hän oli aktiivinen 1920-luvulla matkustellen Euroopassa muun muassa poikiensa yrityksen Aho & Soldanin työasioita hoitaen.
Kun Lallukan taiteilijakoti valmistui 1933 Eteläiselle Hesperiankadulle, Soldan-Brofeldtista tuli sen kunniavanhus. Sieltä hän muutti vielä talvisodan vuosina Vennylä-nimiselle mökilleen Vihtiin. Venny Soldan-Brofeldt kuoli 10. lokakuuta 1945 Helsingissä. Tilly Soldan kuoli kymmenen vuotta Juhani Ahon kuoleman jälkeen. Vähän ennen kuolemaansa Soldan-Brofeldt poltti miehensä ja Tillyn kirjeenvaihdon. Ennen kuolemaansa hän myös esitti toivomuksen, ettei häntä haudattaisi Ahon viereen Iisalmeen, vaan Soldanien sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Televisiossa
Yle TV1 teki vuonna 2003 Venny Soldan-Brofeldtin elämään perustuvan kahdeksanosaisen televisiosarjan Venny, jossa Soldan-Brofeldtia näytteli Sara Paavolainen.
Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata on Peter von Baghin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2011. Elokuva kertoo Juhani Ahon suvun tarinaa 1800-luvun lopulta kohti nykyaikaa. Keskeisiä henkilöitä elokuvassa ovat Juhani Aho, hänen vaimonsa taidemaalari Venny Soldan-Brofeldt ja Ahon lapset Heikki Aho ja Björn Soldan. Kolmatta sukupolvea edustaa Juhani Ahon lapsenlapsi valokuvaaja Claire Aho.
Aidesios
Aidesios (k. 355) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi, joka oli syntyisin kappadokialaisesta ylhäisöperheestä. Hän muutti Syyriaan Iamblikhoksen opetuksen houkuttelemana, ja hänestä tuli tämän seuraaja. Aidesios opetti Pergamonissa, ja hänen merkittävimpiä oppilaitaan olivat Eusebios Myndoslainen ja Maksimos Efesoslainen.
Eunapioksen mukaan Aidesioksen theurgiaa ja magiaa käsittelevät opetukset erosivat Jamblikhoksen opetuksista. Aidesios vaikuttaa muuttaneen joitakin oppejaan, koska pelkäsi keisari Konstantinus II:ta.
Paketti
Paketti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
IP-paketti
IP-paketti voi viitata seuraaviin:
Klooririkkihappo
Klooririkkihappo eli kloorisulfonihappo (HSO3Cl) on rikkihapon kloorijohdannainen, jossa yksi rikkihapon hydroksiryhmistä on korvautunut klooriatomilla. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja kuivausaineena.
Valmistus
Ensimmäisen kerran klooririkkihappoa valmisti Alexander William Williamson vuonna 1854. Hän valmisti klooririkkihappoa fosforipentakloridin ja rikkihapon välisellä reaktiolla. Lisäksi reaktiossa syntyy fosforyylikloridia ja vetykloridia. Nykyään tätä menetelmää käytetään lähinnä laboratorioissa.
Nykyään klooririkkihappoa valmistetaan kuivan, kaasumaisen vetykloridin ja rikkitrioksidikaasun välisellä reaktiolla.
Klooririkkihappoa voidaan valmistaa myös johtamalla fosforitrikloridia, klooria, tionyylikloridia tai dirikkidikloridia niin kutsuttuun savuavaan rikkihappoon tai johtamalla klooria ja rikkidioksidia jääetikkaan.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa klooririkkihappo on kellertävää tai kirkasta öljymäistä nestettä, jolla on pistävä ominaishaju. Kosteassa ilmassa yhdisteestä nousee syövyttäviä huuruja. Klooririkkihappo on hyvin voimakkaasti hapan ja voimakkaasti syövyttävä sekä hapettava aine. Klooririkkihappo liukenee kloorattuihin orgaanisiin liuottimiin kuten kloroformiin, dikloorimetaaniin, 1,1,2,2-tetrakloorietaaniin. Lisäksi se liukenee rikkidioksidiin, sulfuryylikloridiin, etikkahappoon, trifluorietikkahappoon ja nitrobentseeniin. Veden kanssa klooririkkihappo reagoi hyvin voimakkaasti ja hajoaa vetykloridiksi ja rikkihapoksi.
Kuumennettaessa 170 °C klooririkkihappoa alkaa hajoamaan sulfuryylikloridiksi ja rikkihapoksi. Hajoaminen on tasapainoreaktio. Kuumennettaessa yli 190 °C yhdiste hajoaa kloorikaasuksi, rikkidioksidiksi ja rikkihapoksi.
Epäorgaanisia reaktioita
Klooririkkihappo liuottaa monia alkuaineita. Arseeni tai antimoni liukenevat yhdisteeseen, jolloin muodostuu arseenitrikloridia tai antimonitrikloridia. Tina liukenee muodostaen tinatetrakloridia. Telluuri liukenee muodostaen Te22+ ja Te42+-kationeita ja seleenin liuetessa syntyy Se8i2+- ja Se42+-kationeita.
Klooririkkihappo reagoi voimakkaasti nitraatti-ionien ja typen oksidien kanssa, jolloin muodostuu typpidioksidia tai nitrosyylikationeita. Kromaattien ja vanadaattien kanssa se reagoi muodostaen kompleksisia yhdisteitä, kuten [CrO2(SO3Cl)2]
Orgaanisia reaktioita
Erityisesti klooririkkihappoa käytetään orgaanisten yhdisteiden sulfonoimiseen eli sulfonihappojen valmistukseen. Lisäksi amiineista voidaan valmistaa sulfamiinihapon orgaanisia johdannaisia. Karboksyylihappoanhydridien kanssa aine reagoi muodostaen hyvällä saannolla asyyliklorideja eli happoklorideja.
Käyttö
Klooririkkihappoa käytetään valmistettaessa useita orgaanisia yhdisteitä kuten lääkkeitä, väriaineita, rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjä, polymeerejä, räjähdysaineita ja makeutusaineita. Klooririkkihappoa käytetään muun muassa sulfonamidilääkkeiden, sakkariinin ja syklamaatin ja tioindigo-väriaineiden synteeseissä.
Turvallisuus
Klooririkkihappo on hyvin vahvasti syövyttävä aine. Aine syövyttää voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa sekä nieltynä ja hengitettynä. Lisäksi aine voi nieltynä aiheuttaa huonovointisuutta ja tajuttomuuden. Yhdisteen hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhön.
Valveuni
Valveuni on poikkeava tajunnantila, jossa ihminen on unen ja valveen rajamailla ja kokee hallusinaatioita.
Valveunessa ihminen voi esimerkiksi nähdä kuolleita sukulaisiaan, hirviöitä, enkeleitä tai avaruusolentoja. Hän voi myös aistia ääniä, hajuja tai kosketuksia.
Valveunen aikana nähdyt hallusinaatiot ovat joskus liikkumattomia, joskus liikkuvia lyhyitä katkelmia tai pitkiä narratiiveja kuten REM-unet. Kuvia saattaa joskus seurata kellumisen tunne.
Joskus valveunen yhteydessä esiintyy unihalvaus, jolloin henkilö ei pysty liikkumaan eikä liikuttamaan muuta kuin korkeintaan silmiään.
Uneen vaivuttaessa koettavia hallusinaatioita kutsutaan hypnagogisiksi ja unesta herätessä koettavia hallusinaatioita hypnopompisiksi.
Juuri ennen nukahtamista koetussa valveunessa eli hypnagogiassa ihminen ei ole enää täysin hereillä mutta ei vielä nukahtanutkaan. Hän on hetken aikaa tietoisen ja tiedostamattoman rajamailla, jossa todellisuus on yhä läsnä mutta arjen logiikka ei enää päde. Hän on samanaikaisesti unessa ja kuitenkin tietoinen todellisuudesta.
Henkilö pystyy hallitsemaan valveuntaan jonkin verran ja toteuttamaan siinä ajatuksiaan ja halujaan. Mieluisimpia valveunia ovat niitä kokeneiden mukaan unet lentämisestä ja seksin harrastamisesta. Jotkut valveunia näkevät suunnittelevat etukäteen asioita, joita he haluavat valveunessaan tehdä. Suosituimpia suunniteltuja valveunessa mahdollisia mutta normaalielämässä mahdottomia asioita ovat esimerkiksi lentäminen, jonain toisena oleminen, taikominen, veden alla hengittäminen, eläinten kanssa puhuminen ja aikamatkustus.
Aivoissa voidaan valveunen aikana havaita poikkeuksellisesti samanaikaisesti sekä alfa-aaltoja, jotka liittyvät tilaan, jossa ihminen on hyvin rentoutunut mutta hereillä, että theta-aaltoja, joita esiintyy REM-unen aikana. Valveunta näkevä voi saada samankaltaisia luovia ideoita kuin REM-unen aikana saadaan, kun aivot käsittelevät muistoja, ajatuksia ja tunteita. Mielen vapaata liikkumista edesauttaa myös otsalohkon aktiivisuuden väheneminen, sillä otsalohko vastaa suunnittelusta, päätöksenteosta ja sosiaalisesta kontrollista.
Keksijä Thomas Edison ja taiteilija Salvador Dalí ovat kertomansa mukaan saaneet paljon ideoita valveuniensa aikana. Kirjailija Mary Shelley sanoi luoneensa Frankensteinin hirviön valveunessaan, ja kemisti Friedrich August Kekulé von Stradonitz oivalsi bentseenin rakenteen valveunensa aikana.
David Ferrer
David Ferrer Ern (s. 2. huhtikuuta 1982 Xàbia) on espanjalainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan ollut maailmanlistalla kolmantena, joka oli hänen sijoituksensa heinäkuussa 2013. Nelinpelissä hänen sijoituksensa ovat olleet heikompia, ja parhaimmillaan hän on ollut nelinpelin ATP-rankingissa sijalla 42 (lokakuussa 2005).
Valveuni
Syvä meditaatio ja jotkin hallusinogeenit saattavat tuottaa valveunen kaltaisia näkyjä ja tuntemuksia sekä aivoaaltoja.
David Ferrer
Ferrer on voittanut ammattilaisurallaan 20 kaksinpeli- ja kaksi nelinpeliturnausta. Vuonna 2007 hän selviytyi Yhdysvaltain avoimissa välieriin, joissa hän hävisi Novak Đokovićille, ja saman vuoden lopulla Masters Cupin loppuotteluun, jossa hän hävisi Roger Federerille. Välieriin Ferrer pääsi myös Australian avoimissa 2011, joissa hän hävisi Andy Murraylle, sekä Ranskan avoimissa 2012, joissa hän voitti puolivälierissä Murrayn mutta hävisi välierissä maanmiehelleen Rafael Nadalille lukemin 2–6, 2–6, 1–6. Neljännen välieräpaikkansa Ferrer saavutti Yhdysvaltain avoimissa 2012, jossa hän hävisi välierissä Novak Đokovićille. Puolivälieriin hän on Grand Slam -turnauksissa yltänyt edellä mainittujen lisäksi kolmasti. Australian avoimissa vuonna 2008 hänet pudotti Novak Đoković eräluvuin 0–6, 3–6, 5–7. Ranskan avoimissa vuonna 2005 hän hävisi Rafael Nadalille lukemin 5–7, 2–6, 0–6 pudotettuaan edellisellä kierroksella jatkosta viidenneksi sijoitetun Gastón Gaudion. Ranskan avointen 2008 puolivälierissä Ferrer hävisi Gaël Monfilsille luvuin 3–6, 6–3, 3–6, 1–6. Vuonna 2013 Ferrer saavutti ensimmäisen loppuottelupaikkansa Ranskan avoimissa, jossa hän hävisi kuitenkin kahdeksannen kerran turnauksen voittaneelle Rafael Nadalille. Wimbledonissa 2013 Ferrer eteni puolivälieriin, jossa hävisi argentiinalaiselle Juan Martin Del Potrolle.
Vuonna 2008 Ferrer kuului Davis Cupin voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Loppuottelussa Argentiinaa vastaan hän hävisi kaksinpelissä David Nalbandianille mutta Espanja voitti kuitenkin loppuottelun pistein 3–1. Vuoden 2009 loppuottelussa Espanja voitti Tšekin pistein 5–0. Ferrer voitti kaksinpelissä Radek Štěpánekin sekä Lukáš Dlouhýn.
Valveuni
Ufosieppauskokemuksia on joskus selitetty valveunista johtuviksi.
Alitajunta
Alitajunta ja piilotajunta ovat kansanomaisessa psykologisessa tekstissä käytettyjä nimityksiä mielen tiedostomattomasta osasta, jonka sisältöä ei voida saada varsinaiseen tietoisuuteen eli tajuntaan. Alitajunnasta puhuessa voidaan tarkoittaa joko kognitiivista alitajuntaa tai dynaamista alitajuntaa. Dynaaminen alitajunta (oikeammin dynaaminen tiedostumaton) liitetään psykoanalyyttiseen tai psykodynaamiseen näkemykseen ihmisestä, kun taas kognitiivinen alitajunta liittyy kognitiiviseen psykologiaan eli näkemykseen ihmisestä informaatiota käsittelevänä olentona. Nykypsykologiassa vallitsee yhteisymmärrys siitä, että osa ihmisen psyykkisistä prosesseista tapahtuu automaattisesti ja tiedostamatta. Eri näkemykset eroavat kuitenkin siinä, miten monimutkaisia tai tarkoitushakuisia tiedostumattomat prosessit ovat.
Psykoanalyyttisessa tutkimuksessa ei käytetä sanaa ”alitajunta” (saks. Unterbewusstsein). Sigmund Freud torjui sen artikkelissaan ”Das Unbewußte” (1915). Suomen kielessä suositeltavin käännösratkaisu on tiedostumaton, mutta myös sanoja ”tiedostamaton” ja ”piilotajunta” näkee jopa Freud-suomennoksissa käytettävän, vaikka niitä ei voi pitää asianmukaisina.
Käsitettä tiedostumaton käytti myös Carl Jung, joka esitti, että henkilökohtaisen piilotajunnan lisäksi on olemassa myös kollektiivinen tiedostumaton. Tämä ilmenee hänen mukaansa kaikille kulttuureille yhteisissä myyteissä, saduissa ja unissa, sekä tietyissä arkkityyppisissä hahmoissa, joita kulttuureissa muunnellaan yhä uusissa hahmoissa halki vuosituhansien.
Mustasukeltaja-antilooppi
Mustasukeltaja-antilooppi (Cephalophus niger) on Länsi-Afrikan sademetsävyöhykkeellä elävä sorkkaeläin. Tämä 80–100 sentin pituinen ja 9–24 kilon painoinen keskikokoinen sukeltaja-antilooppi on väritykseltään pääosin musta, mihin myös sen latinankielinen lajinimi niger viittaa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on mustapuikkija.
Koko ja ulkonäkö
Mustasukeltaja-antilooppi on sukeltaja-antiloopiksi keskikokoinen. Koiraat ja naaraat ovat sarvien kokoa lukuun ottamatta samannäköisiä. Ruumiinpituus on 80–100 senttiä ja säkäkorkeus 45–51 senttiä. Paino vaihtelee yhdeksästä kilosta 24 kiloon. Keskimääräinen paino on 15–20 kiloa. Häntä on lyhyt ja pituudeltaan 7–14 senttiä, keskimäärin 12 senttiä. Mustasukeltaja-antilooppi on vankkarakenteinen eläin, jolla on lyhyet, tukevat jalat sekä pitkä ruumis ja pitkä kaula. Myös pää on suhteellisen pitkä. Sekä koiraalla että naaralla on suipot, pitkät sarvet, mutta ne ovat usein otsakiharoiden peitossa. Naaraiden sarvet ovat 2,5–3 sentin pituiset, koiraan 7,5–17,5-senttiset. Sorkat ovat teräväkärkiset.
Mustasukeltaja-antiloopin turkki on pidempi kuin useimmilla muilla sukeltaja-antiloopeilla, mutta tätä seikkaa on vaikea havaita, koska karvat ovat sileästi kiinni ruumiissa. Mustasukeltaja-antiloopin turkin väri on nimensä mukaisesti musta tai ruskeanmusta ja hieman kiiltävä. Vatsapuoli on hieman selkäpuolta vaaleampi. Eturaajojen välissä saattaa olla ruosteenoransseja laikkuja. Hännän yläpinta on musta, ja alapinta valkoinen. Hännässä on vaaleanharmaa siveltimenmuotoinen leveä tupsu. Kurkun ja leuan alue on vaaleanharmaa. Korvat ovat ulkopinnoilta mustat, sisältä vaaleanharmaat. Pää on musta, lukuun ottamatta kastanjanruskeaa otsaa ja kruunumaista töyhtöä. Töyhdön keskellä on myös mustaa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mustasukeltaja-antilooppia tavataan Afrikan länsiosissa. Se elää ainakin Guineassa, Sierra Leonessa, Liberiassa, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Togossa ja Nigeriassa Niger-joelle saakka. Lajia ei ole tavattu varmuudella Beninissä eikä Burkina Fasossa. Sen ei myöskään tiedetä koskaan eläneen Niger-joen itäpuolella.
Mustasukeltaja-antilooppi elää sademetsävyöhykkeellä, mutta se elää myös muun tyyppisissä metsissä. Sitä tavataan varsinaisen alankosademetsän ohella myös sademetsien reunamilla, galleriametsissä, tiheiköissä, pensaikoissa sekä savannien jokivarsimetsissä ja kesävihannissa metsissä. Se on sopeutunut elämään myös ihmisen muokkaamassa ympäristössä, ja sitä tavataan myös uudismetsissä, maatilojen pensaikoissa ja joskus jopa viljelyksillä.
Mustasukeltaja-antiloopit ovat yleisimpiä levinneisyysalueen keskiosissa Liberiasta Ghanaan ulottuvalla alueella. Tämän alueen itä- ja länsipuolella populaatiot ovat pienempiä tai taantumassa. Kannan kooksi arvioidaan nykyisin noin 100 000 yksilöä, mutta lukumäärä on ilmeisesti laskemassa vähitellen. Mustasukeltaja-antiloopit tulevat toimeen ihmisen muokkaamassa ympäristössä, joten ne ovat kestäneet ihmisasutuksen leviämistä paremmin kuin muut Länsi-Afrikan keskikokoiset sukeltaja-antiloopit. Lajia metsästetään lihan ja nahan takia. Vaikka se on tavallinen bushmeat-kapan kohde, se näyttää kestävän metsästystä suhteellisen hyvin. Kaikkein tiheimmin asutuilta alueilta mustasukeltaja-antiloopit ovat silti hävinneet. Mustasukeltaja-antilooppi ei kuitenkaan ole lajina uhanalainen, vaan Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi. Vielä vuoden 1996 arviossa sitä pidettiin silmälläpidettävänä. Laji elää usealla suojelualueella.
Elintavat
pienoiskuva|Mustasukeltaja-antilooppi. Mustasukeltaja-antiloopin elintapoja on tutkittu vain vähän. Se näyttää liikkuvan yksikseen tai pareittain. Joidenkin lähteiden mukaan se on enimmäkseen yöaktiivinen, toisten mukaan päiväaktiivinen. Sitä näkee usein ylittämässä metsäteitä, etenkin myöhäisillalla. Monrovian eläintarhassa tehdyssä tutkimuksessa havaittiin, että tarhan viisi mustasukeltaja-antilooppia olivat aktiivisia 64 % päivästä, mutta vain 24 % yöstä. Lajia pidetään reviiritietoisena. Mustasukeltaja-antiloopin uskotaan olevan ekologialtaan samanlainen kuin kääpiöfilatomba. Sillä uskotaan myös olevan Länsi-Afrikassa sama ekologinen lokero kuin Keski-Afrikassa elävällä peterinsukeltaja-antiloopilla.
Mustasukeltaja-antilooppi syö monipuolista ravintoa. Se syö pudonneita hedelmiä, kukkia, lehtiä ja ruohoja. Monien isojen sukeltaja-antilooppien tavoin sen uskotaan olevan riippuvainen hedelmiä vuoden ympäri pudottavista puista. Se syö myös eläinravintoa kuten hyönteisiä, etanoita ja munia. Mahdollisesti se syö satunnaisesti lintujakin. Mustasukeltaja-antiloopin ruokavaliota rajoittaa se, että se ei pysty rikkomaan suussaan halkaisijaltaan yli kuuden sentin läpimittaisia ravintopaloja.
Valtaosa mustasukelta-antiloopin lisääntymisestä saaduista tiedoista on peräisin vankeudessa. Luonnossa sillä ei näytä olevan mitään tiettyä lisääntymisaikaa. Eräs vasa löydettiin luonnosta toukokuussa, mikä viittaisi siihen, että ainakin osa vasoista syntyy kuivankauden lopulla tai sadekauden alussa. Kantoaika vaihtelee reilusta neljästä kuukaudesta seitsemään kuukauteen. Naaras synnyttää kerralla yhden vasan. Vasa painaa syntyessään 1,42–2,18 kiloa ja on väriltään musta. Ensimmäisten 8–10 päivänsä aikana vasan paino nousee 1,65–3,20 kiloon ja kuukauden ikäisenä se on 2,75–4 kilon painoinen. Kuukauden ikäisenä koiraat ovat kasvaneet jo naaraita suuremmiksi, vaikka ne syntyivät käytännössä samankokoisina. Emo imettää vasaa noin viisi kuukautta. Koiraat tulevat sukukypsiksi 12–18 kuukauden ikäisinä, naaraat 9–18 kuukauden ikäisinä. Mustasukeltaja-antiloopit voivat elää vankeudessa yli 11 vuoden ikäisiksi.
Poikakuoro (elokuva)
Juoni
Musikaalisesti lahjakkaan Stet-pojan alkoholistiäiti kuolee auto-onnettomuudessa. Stetin opettaja (Debra Winger) järjestää pojan arvostetun poikakuoron sisäoppilaitokseen. Stetin isä on salannut pojan olemassaolon uudelta perheeltään, mutta kustantaa pojan kuorokouluopinnot. Kapinallinen Stet on vähällä tulla erotetuksi koulusta, mutta kehittyy lopulta kuoron uudeksi tähtisopraanoksi. Pian äänenmurros iskee ja poika jättää koulun, mutta pääsee asumaan isänsä perheeseen.
Shiv Malik
Shiv Malik (s. 1981) on brittiläinen kirjailija, tiedottaja ja entinen tutkiva journalisti.
Journalismi ja kirjoittaminen
Malik on kotimaassaan tunnettu The Guardian -sanomalehden entisenä tutkivana journalistina. Lehden nykyään lakkautetun tutkivan journalismin työryhmän jäsenenä, Malik raportoi muun muassa terrorismista ja työoikeudesta vuoteen 2016 asti. Hän on myös ollut mukana perustamassa The Intergenerational Foundation -ajatushautamon ja hyväntekeväisyysjärjestön, ja on organisaation istuvan hallituksen jäsen. Kyseinen ajatushautamo pyrkii vähentämään sukupolvien välistä sosioekonomisia konflikteja.
Uransa alkuvaiheissa, Malik työskenteli toimittajana muun muuassa Prospect Magazin ille, The Sunday Timesille ja The Independent On Sunday -lehdille. Hän on myös esiintynyt muissa massamedioissa, mukaan lukien BBCn Newsnight-ohjelmaa, RT ja Channel 4 , keskustelemassa aiheista kuten islamilainen terrorismi ja sosiaalinen media. Vuonna 2008, Malik oli osana oikeudenkäyntiä, koska hän ei suostunut luovuttamaan lähteitään poliisille.
Vuonna 2010 julkaistiin Malikin yhdessä journalisti Ed Howkerin kanssa kirjoitettua, paljon julkisuutta saanutta kirjaa, "Jilted Generation: How Britain Has Bankrupted Its Youth", jonka aiheena on sukupolvien väliset sosioekonomiset konfliktit. Kirja uudelleenjulkaistiin uudella johdannolla vuonna 2013. Kirjoittajien mukaan Y-sukupolveen kuuluvat britit (kirjan mukaan 1979 jälkeen syntyneet) kärsivät vähentyneestä sosiaalisesta liikkuvuudesta, pienentyneistä mahdollisuuksista asunnonomistajuuteen. Lisäksi sukupolvea rasittavat yliopistojen lukukausimaksujen kaltaiset reformit.
"Jilted Generation" ja teoksen aihepiiri on tuonut Malikia esille julkisen keskustelun hahmona, joka on puhunut lukuisissa tilaisuuksissa ja haastateltu tiedotusvälineissä. Malikin ja Howkerin kirjoitukset ja esiintyminen julkisuudessa on myös inspiroinut käsikirjoittaja D.C. Moorea luomaan Not Safe For Work nimisen TV-sarjan, Channel 4:lle.
Islamilainen verotus
thumb|Kuitti maksetusta jizya-verosta vuodelta 1615 ([[Osmanien valtakunta, bulgarialainen Tshokmanovon kylä).]]
Islamilainen verotus tarkoittaa islaminuskoon perustuvaa verotusta, jota koskevat määräykset on annettu šariassa. Islamin suuri haaste valtionuskontona oli luoda verotusjärjestelmä, joka tuottaisi tarpeeksi varoja hallinnon menoihin, mutta olisi toisaalta riittävän kevyt pitääkseen yllä uskoa hallitsijan laillisuuteen niiden väestönosien keskuudessa, joihin hallinto poliittisesti tukeutui. Tehtävä oli erityisen vaativa, koska arabivaltakuntien dynastiat nousivat valtaan paimentolaisväestöjen avulla, jotka liikkuvan elämäntapansa takia kaihtoivat veronmaksua pitäen sitä jopa nöyryyttävänä.
Shiv Malik
Työ tiedottajana
Vuoden 2017 aikana, Malik siirtyi tiedotustehtäviin yritysmaailmassa.
Islamilainen verotus
Patricia Cronen mukaan islam edellytti uskontona sitä, että eroon päästiin kuninkaista ja heidän oikuistaan ja korvattiin heidät islamiin sitoutuneilla hallitsijoilla. Paimentolaisten ja hallitusvallan liitto vaati kompromissihalukkuutta molemmilta tahoilta. Uskovat alistuivat kalifin johdettaviksi, mutta vain sillä ehdolla, että tämä noudatti šariaa ja sen vaatimuksia. Islaminuskon tulkinnasta taas vastasi papisto, ulama, joka sai arvovaltansa ja asemansa suoraan uskovien yhteisöltä eikä hallitsijalta. Kalifille islamin tuoma etu merkitsi heimoristiriidat ylittävää sitoutumista ja ryhmittymistä "uskovien komentajan" ympärille. Näissä asioissa šiilalaisten vaatimukset hallitsijalle olivat pitemmälle meneviä kuin sunnien.