cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miljonääri-Jussi
14 suomalaisnaista lennätettiin Etelä-Ranskaan, jossa he tapasivat miljonäärin roolia näyttelevän Villen. Ohjelman tavoitteena oli löytää Villelle tyttöystävä, josta olisi vaimoksikin. Ville pudotti naisia yksitellen pois, kunnes jäljelle jäi hänen valittunsa. Valitulle paljastui ohjelman lopuksi, että Ville onkin tyhjätaskuinen helsinkiläinen opiskelija ja että ohjelman kansainväliset puitteet olivat pelkkää lavastusta. Kisan voitti Phuong "Funi" Bui. Voittaja pääsi Villen kanssa New Yorkiin ja Karibian-risteilylle. Ohjelman lopussa kilpailijat ja "Jussi" tapasivat Vanajanlinnassa kuvausten päättymisen jälkeen. Kisan kakkoseksi ylsi Karin Kunnari.
William Nicholson
William Nicholson (s. 12. tammikuuta 1948) on brittiläinen käsikirjoittaja ja kirjailija.
Miljonääri-Jussi
Ohjelma perustuu amerikkalaiseen Joe Millionaire -formaattiin (Suomessa Miljonääri-Joe). Amerikkalaisohjelma esitettiin Suomen televisiossa syksyllä 2003 samoihin aikoihin kun suomalaista Miljonääri-Jussia kuvattiin Ranskassa.
William Nicholson
William Nicholson toimi uransa alkuaikoina BBCllä dokumenttien ohjaajana. Hän oli mukana yli viidessäkymmenessä jaksossa 1970-1980 luvuilla. Hänet alettiin tuntea kirjailijana kun hänen trilogiansa "Tuulen laulu" palkittiin Blue Peterin parhaan kirjan palkinnolla ja Smarties Gold Awardilla parhaasta lasten kirjasta.
Miljonääri-Jussi
Sarjan tuotti Solar Films ja juontajana toimi Erja Häkkinen. Ohjelman tuottajana toimi Petteri Ahomaa.
William Nicholson
Nicholson on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat Varjojen maat sekä Lancelot: Ensimmäinen ritari. Häneltä on suomennettu kolmiosainen nuorten fantasiasarja Tuulen laulu,(2000–2002) jonka kirjat ovat: Tuulen laulu, Ylivaltiaan orjat ja Tulilaulu, sekä romaani Toisten maassa (2004).
Miljonääri-Jussi
Televisiokanava Sub (silloin Subtv) esitti aina ohjelman jälkeen extra-ohjelman sarjasta, joka muistutti Big Brother Extra -ohjelmaa.
William Nicholson
Tuulen laulu kirjasarjan on suomentanut Helene Butzow, ja sen on julkaissut Kustannusosakeyhtiö Tammi.
Miljonääri-Jussi
Kritiikkiä
Nelosella esitettiin samanaikaisesti ohjelmaa Suomen Robinson, ja MTV3 vaihtoikin Miljonääri-Jussin esitysajankohdaksi kello 19.30–20.30. Alun perin sitä esitettiin kello 20.00–21.00. Nelosen silloinen kanavanjohtaja Pirjo Airaksinen ihmetteli MTV3:n toimintaa, sillä Suomen Robinsonia esitettiin sunnuntaisin kello 19.00–20.00. Tämän takia Suomen Robinsonin finaalilähetystä siirrettiin viikolla, alun perin sekin olisi pitänyt esittää 25. huhtikuuta 2004, mutta päiväksi vaihtui 2. toukokuuta 2004.
Kirgisian presidentti
Kirgisian presidentti on Kirgisian valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle toimikaudelle. Ellei kukaan ehdokkaista saa ehdotonta enemmistöä, järjestetään toinen kierros.
Oral Hammaslääkärit
Oral Hammaslääkärit Oy on Suomen suurin yksityinen suun terveydenhuollon palveluja tarjoava ketju, jossa työskentelee yli 1600 alan ammattilaista. Oral toimii lähes 70 toimipisteessä ympäri maan ja konserniin kuuluu myös Oral Hammaslaboratorio Oy. Oral on osa kansainvälistä Colosseum Dental Groupia, jonka lopullisena edunsaajana on lasten ja nuorten kehittymistä maailmanlaajuisesti tukeva hyväntekeväisyyssäätiö.
Oral tarjoaa kaikki yleishammaslääkäri- ja erikoishammaslääkäripalvelut sekä suuhygienistipalvelut. Palveluihin kuuluvat esimerkiksi perushammashoito, hammaskivenpoisto, nuorten ja aikuisten oikomishoidot, iensairauksien hoito, juurihoidot, hammasimplanttihoidot, purennan häiriöiden korjaus, röntgentutkimukset, suu- ja leukakirurgian toimenpiteet, esteettinen hammashoito, hampaiden valkaisut, hammashoito nukutuksessa sekä työpaikkahammashoito.
Wine
pienoiskuva|Winen asetusikkuna winecfg. Wine on avoimen lähdekoodin sovellus, jonka tarkoituksena on mahdollistaa Microsoft Windowsille kirjoitettujen ohjelmien käyttäminen Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä. Wineen kuuluu myös Winelib-ohjelmakirjasto, jonka avulla kehittäjät voivat kääntää Windows-ohjelmia auttaakseen niiden porttaamista (muuntamista) Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille. Vaikka nimestä näkee joskus käytettävän muotoja WINE ja wine, projektin kehittäjät ovat ilmoittaneet virallisen muodon olevan Wine.
Wine ei ole emulaattori vaan yhteensopivuuskerros, joka toteuttaa Windows API:n. Wine-projektissa on vaihtoehtoiset toteutukset Windows-ohjelmien käyttämistä DLL-kirjastoista ja prosessi joka korvaa Windows NT:n ytimen. Koska Wine ei ole emulaattori, sillä voi ajaa tavallisia x86/x86-64-arkkitehtuurille tehtyjä Windows-ohjelmia ainoastaan tietokoneessa, jossa on vastaava yhteensopiva prosessori. Wine ei myöskään ole tietoturvaan käytettävä "hiekkalaatikko".
Tekijänoikeusongelmien välttämiseksi Wine kirjoitetaan enimmäkseen mustan laatikon testausta hyväksi käyttäen. Menetelmässä toteutus tehdään julkisesti saatavan dokumentaation mukaan, jonka jälkeen tehdään testitapaukset varmistamaan sen paikkansapitävyys: useissa tapauksissa MSDN:n dokumentaatio on hyvin virheellistä.
Nimi Wine oli alun perin akronyymi sanoista WINdows Emulator, mutta se muuttui myöhemmin rekursiiviseksi akronyymiksi Wine Is Not an Emulator''.
Kehitys
Wine-projekti alkoi kesäkuussa 1993 Sun Microsystemsin esittelemän Wabin inspiroimana. Varhaisia kehittäjiä olivat Bob Amstad, Eric Youngdale, Alexandre Julliard ja Miguel de Icaza. Alun perin se oli tarkoitettu ajamaan 16-bittisiä Windows 3.x -ohjelmia, mutta nykyään painopiste on Win32 APIssa ja 32-bittisissä Windows-ohjelmissa. 64-bittisten ohjelmien tuesta ilmoitettiin joulukuussa 2008. Alexandre Julliard on ollut projektin johtaja vuodesta 1994.
Sen sijaan, että Wine olisi täysi emulaattori, se tarjoaa yhteensopivuuskerroksen, joka sisältää vaihtoehtoisia toteutuksia normaaleille Windows-ohjelmien kutsuille.
Koska x86-64 ABI eroaa Windowsissa ja muissa käyttöjärjestelmissä Wine käsittelee kutsukäytäntöjen erot. Esimerkiksi  datatyyppi on Windowsissa 32-bittiä ja useilla muilla alustoilla 64-bittiä x86-64:ssä. Myös rekisterien käytössä parametrien välityksessä on eroja.
Wineä kehitetään pääsääntöisesti Linuxille, mutta myös FreeBSD ja Solaris ovat tuettuja.
Projekti on ollut aikaa vievää ja vaikeaa kehittäjille, ainakin keskeneräisen, puutteellisen tai väärän Win32 API:n dokumentaation takia. Vaikka useimmat Win32:n funktiot on dokumentoitu, joillekin osa-alueille kuten tiedostomuodoille ja protokollille ei ole virallisia Microsoftin määrittelyitä. Lisäksi Windows-APIssa on useita Microsoftin tekemiä ohjelmien yhteensopivuuskorjauksia, joita ei ole dokumentoitu missään.
Vasta 25. lokakuuta 2005, yli 12 vuoden kehityksen jälkeen, Winestä julkaistiin ensimmäinen varsinainen beetaversio versionumeroltaan 0.9. Tämän jälkeen uusia beetaversioita julkaistiin noin kahden viikon välein yli kahden ja puolen vuoden ajan. Versio 1.0 julkaistiin lopulta 17. kesäkuuta 2008 15 vuoden kehitystyön tuloksena.
Wine 2.0 julkaistiin 24. tammikuuta 2017, Wine 3.0 julkaistiin 18. tammikuuta 2018 ja Wine 4.0 julkaistiin 22. tammikuuta 2019. Versio 5.0 on julkaistu 21. tammikuuta 2020.
Wine versiossa 5.0 on noin 5,7 miljoonaa lähdekoodiriviä.
Wine 7.0 julkaistu tammikuussa 2022. Versiossa 7.0 on tuki WOW64:lle, jolloin 32-bittisiä Windows-sovelluksia voi ajaa 64-bittisessä Unix-prosessissa. Portable Executable (PE) tuella 32-bittisiä Windows-sovelluksia voi käyttää ilman tarvetta 32-bittisille Unix-kirjastoille. PE- ja Unix-osien välinen rajapinta myös piilottaa Unix-osion Windows-debuggereilta. Versiossa on kehitystä myös grafiikan ja ikkunointijärjestelmän tukemiseen, Windows Media Foundationin (WMF) tukea ja useita muita muutoksia.
Wine 8.0 on julkaistu tammikuussa 2023. Versiossa 8.0 on saatu valmiiksi neljä vuotta aikaisemmin aloitettu muunnos PE-moduuleihin. WoW64 thunk-kutsut ovat olemassa useimmille Unix-kirjastoille.
Käyttö
Winen asetuksia voi muokata graafisella -ohjelmalla. Useat ohjelmat toimivat ilman erillistä konfigurointia.
Wineä voidaan käyttää säiliöissä kuten LXC-säiliöissä.
Toimintaperiaate
Linuxissa Wine asennetaan yleensä jakelun paketinhallintajärjestelmällä tai kääntämällä lähdekoodista.
Winen toimintaperiaate on muuttaa Windows-ohjelmien käyttämän Windows API -rajapinnan kutsut vastaaviksi tietokoneen käyttöjärjestelmän ymmärtämiksi kutsuiksi.
Kun ohjelma käynnistetään se yrittää lähettää käyttöjärjestelmälle tiettyjä viestejä kuten muistin varaamiseen ja ohjelman ajamiseen tarvittavia muuttujia. Koska alla oleva käyttöjärjestelmä ei ymmärrä ohjelman käyttämän Win32 API:n kutsuja on Winen tulkattava käytetyt kutsut käyttöjärjestelmän ymmärtämään muotoon. Windows-ohjelma taas ei ymmärrä käyttöjärjestelmän vastauksia joten Wine tulkkaa käyttöjärjestelmän vastaukset Windows-ohjelman ymmärtämään muotoon jolloin ohjelma pystyy toimimaan ikään kuin se ajettaisiin Windows-ympäristössä.
Vastaavalla tavalla toimiva ohjelma on OS X:n Classic-tulkki.
Direct3D-rajapinnan käyttö ohjataan Vulkan-rajapintaan WineD3D- tai vkd3d-toteutuksen kautta. Aiempi ohjaus OpenGL-rajapintaan on myös mahdollinen. Vaihtoehtoinen tapa on käyttää DXVK-kirjastoa, joka käyttää epäyhteensopivaa lisenssiä eikä siten ole mukana Winessä.
Kehityksessä on Wayland-tuki, jolloin Windows GDI- ja OpenGL- sovelluksia voi suorittaa ilman välikerrosta muuntamassa X11:lle ja XWaylandille.
Microsoftin suhtautuminen Wineen
Microsoft ei ole ilmaissut varsinaista julkilausumaa liittyen Wineen. Microsoftin päivitystyökalu estää kuitenkin Microsoft-sovellusten päivittämisen Winen kautta. Wine-kehittäjä Ivan Leo Puoti huomasi 16. helmikuuta 2005 Microsoftin alkaneen estää osien päivittämisen, jos se havaitsee päivitysten yhteydessä Wineen viittaavia asetusavaimia Windowsin rekisteristä. Puoti kertoi, että näin ”Microsoft on ensimmäistä kertaa myöntänyt Winen olemassaolon.”
Windowsin aitoustarkastuskin tarkastaa, onko Wine-rekisteriavaimia olemassa. Windowsin aitoustarkastuksen usein kysytyissä kysymyksissä kerrotaan, että aitoustarkastus ei toimi Winessä, sillä Wine ei ole ”aito Windows”. Huomattuaan Wine-järjestelmän olevan käytössä aitoustarkastus kertoo käyttäjälle epäaidon Windowsin käytöstä, ja estää aitoustarkastusta vaativien ohjelmien lataamisen. Joistakin ohjelmistaan kuten Internet Explorer 7:stä ja Windows Media Playerista Microsoft on poistanut aitoustarkastuksen käytöstä helpottaen täten kyseisten sovellusten käyttöä Winessä.
Microsoft antaa aitoustarkastukseen liittyvissä kysymyksissä kuitenkin tietoa siitä, kuinka käyttäjä voi saada päivitykset useimpiin Microsoft-sovelluksiin Microsoftin verkkosivulta, vaikka käytössä on Wine:
Kehittäjät
Kehitykseen tullut tukea muun muassa CodeWeaversiltä ja Valve Corporationilta, sekä muuta kehitystä Collaboralta. Valve käyttää Wine-ohjelmistoa Proton-yhteensopivuusohjelmistossaan. CodeWeaversillä CrossOver-tuote, joka perustuu Wineen.
Aiemmin kehitystä ovat tukeneet Corel WordPerfect Officen siirtämistä varten ja Google Picasa-projektia varten.
Laila Schou Nilsen
Schou Nilsen voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Lisäksi epävirallisen maailmanmestaruuden 1935. Davosin MM-kisoissa 1937 Schou Nilsen voitti jokaisen matkan ja teki neljä maailmanennätystä (500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metrin matkalla). Näistä 500 metrin ennätys 46,4 kesti aina vuoteen 1955.
Schou Nilsenin epäonneksi olympialaisten ohjelmaan naisten pikaluistelu tuli vasta 1960. Hän osallistui kuitenkin Garmisch-Partenkirchenin 1936 kisoihin alppihiihdossa, jossa hänen päälajinsa oli syöksylasku. Alppiyhdistetty oli ainoa alppilaji kisoissa. Schou Nilsen oli syöksyn ykkönen, mutta pujottelun viides sija pudotti hänet lopputilastoissa pronssille.
Schou Nilsen on myös tenniksen Norjan mestari, käsipallossa maajoukkuepelaaja. Lisäksi hän osallistui vuonna 1963 Monte Carlon ralliin kartanlukijanaan suomalainen Anneli Lindqvist.
Puoliläpäisevä peili
Puoliläpäisevä peili tai yksisuuntainen peili on erikoispinnoitetusta lasista tai akryyli- tai polykarbonaattimuovista valmistettu materiaali, joka päästää osan valosta läpi ja heijastaa osan takaisin. Yksisuuntaisen peilin rikoselokuvista tuttu sovellus on kahden huoneen välinen sisäikkuna, joka näyttää oikeissa valaistusolosuhteissa toiselta puolelta peililtä, toiselta puolelta taas valoa läpäisevältä ikkunalta. Kun yksisuuntainen peili on asennettu kirkkaasti valaistun ja pimeänä pidetyn huoneen väliseen sisäikkunaan, pimeässä huoneessa olevat tarkkailijat voivat nähdä sen läpi kirkkaaseen huoneeseen, kun taas kirkkaassa huoneessa olijat näkevät vain peilikuvan huoneesta ja itsestään. Tällainen järjestely mahdollistaa esimerkiksi poliisikuulusteluun, tieteelliseen kokeeseen, ryhmätehtävään tai muuhun vastaavaan tilanteeseen osallistuvien henkilöiden tarkkailun heidän huomaamattaan ja häiriintymättään.
Yleinen virhekäsitys on, että puoliläpäisevä peili näyttäisi kaikissa valaistusoloissa toiselta puolen peililtä ja toiselta puolen läpinäkyvältä. Tosiasiassa materiaali läpäisee molempiin suuntiin noin puolet valosta ja heijastaa puolet takaisin, joten käyttö yksisuuntaiseen tarkkailuun vaatii nimenomaan tilojen välistä suurta valoisuuseroa.
Historiaa
Puoliläpäisevän peilin keksi Ohion Cincinnatissa Yhdysvalloissa asunut venäläisemigrantti Emil Bloch, joka sai ”läpinäkyvälle peililleen” patentin 17. helmikuuta 1903.
Käyttökohteita
Tarkkailukäytön lisäksi samaa tai samankaltaista materiaalia käytetään myös aurinkosuojakalvona ikkunoissa heijastamaan osa auringonpaahteesta takaisin ulos ja pitämään sisäilma näin viileämpänä. Matkapuhelinten ja tablettilaitteiden suojuksissa näyttö voidaan peittää tällaisella kalvolla, jolloin näyttö näyttää sammutettuna ollessaan peililtä. Puoliläpäisevän peilin käyttöön perustuvat myös televisiokameroiden linssin päälle asetettavat teleprompterit, joista tv-esiintyjät lukevat vuorosanojaan säilyttäen samalla katsekontaktin yleisöönsä. Tunnettu teatteri-illuusio ”Pepperin haamu” perustuu myös puoliläpäisevään peiliin.
Puoliläpäisevä peili kameroissa
Joissain peiliheijastuskameroissa peili on puoliläpäisevä niin, ettei sen tarvitse kääntyä pois tieltä kameraa laukaistaessa. Ensimmäisenä puoliläpäisevää peiliä käytettiin Topcon RE Super -kamerassa 1963 liikkuvana peilinä, jonka alapintaan oli kiinnitetty valoa mittaava CdS-kenno. Ensimmäinen kiinteä peili oli Canonin Pellix-kamerassa vuonna 1965. Puoliläpäisevän peilin etuihin kuvaustekniikassa kuuluu se, että etsin ja nopea vaiheentunnistukseen perustuva automaattitarkennus toimivat myös videokuvauksessa. Puoliläpäisevää peiliä käyttää järjestelmäkamera­rungoissaan nykyisin ainakin Sony.
Käytön ongelmia
Sisäikkunassa käytettynä yksisuuntainen peili voi mahdollistaa salakatselun kohteiden tietämättä ja luullessa sisäikkunaa tavalliseksi peiliksi. Pienenkin tällaisen peilin taakse on mahdollista piilottaa kamera.
Tinnitus
Syyt
Tinnitus syntyy useimmiten kuulohermon ärsytyksestä, jonka keskushermoston kuulojärjestelmä kokee äänenä. Tätä kutsutaan subjektiiviseksi tinnitukseksi, sillä koettu ääni ei ole fysikaalista ääntä eikä sitä kuule kukaan muu kuin asianomainen itse. Harvinaisempaa on objektiivinen tinnitus, joka on todellista fysikaalista ääntä korvassa. Tällainen ääni voi tulla esimerkiksi välikorvassa tai sen lähellä olevien lihasten supistumisesta, korvatorven välityksellä korvaan kulkeutuneesta hengitysäänestä tai verisuonista.
Tinnituksen aiheuttajana on tavallisimmin sisäkorvan karvasolujen hermopäätteiden vaurioituminen. Vaurion perussyy jää usein tuntemattomaksi, mutta se saattaa olla syntynyt pitkäaikaisesta melusta tai yksittäisestä rajusta äänestä, kuten räjähdyksestä. Myös korvan seutuun osunut isku tai jotkin lääkkeet voivat olla vaivan taustalla. Harvemmin syynä voi olla sisäkorvan sairaus, kuten Ménièren tauti tai otoskleroosi. Myös pitkäaikainen niskan lihasten jännitys tai verisuonipoikkeavuus voivat aiheuttaa tinnitusta. Tinnitus saattaa johtua myös myrkytyksestä. Yksi magnesiumin puuteoireista on äkillisesti alkanut tinnitus.
Tilapäistä tinnitusta voi pahentaa muun maussa korvakäytävän tukkeutuminen, henkinen ja ruumiillinen rasitus, väsymys, tupakointi tai alkoholin käyttö. Tinnituksesta kärsivillä on keskimääräistä useammin masennusta, kilpirauhassairauksia, nivelrikkoa, reumaa ja astmaa.
Oireet ja vaikutukset
Tinnituksen ääni voi kuulostaa vingunnalta, kohinalta, surinalta, sihinältä tai vihellykseltä. Tinnitus voi esiintyä jommassakummassa korvassa tai molemmissa niin, että ääni tuntuu kuuluvan pään keskellä. Joillakin potilailla tinnitus esiintyy kahtena tai useampana erilaisena äänenä samanaikaisesti.
Joitakin ihmisiä jatkuvakaan tinnitus ei häiritse juuri lainkaan, mutta toisille ihmisille korvien soiminen voi aiheuttaa vaikeuksia keskittymiseen, nukahtamiseen tai muistamiseen.
Tinnituksesta kärsivän kuulo säilyy usein muuten normaalina.
Esiintyminen
Väliaikainen tinnitus on melko yleinen vaiva. Se kuitenkin usein vaimenee tai häipyy ennen pitkää. Kaikista ihmisistä noin 10 prosenttia kärsii jatkuvasta ja häiritsevästä tinnituksesta, ja yhdellä prosentilla vaiva on hyvin häiritsevä. Lisäksi 15–20 prosentilla ihmisistä tinnitus kestää kerrallaan pitempään kuin viisi minuuttia. Ajoittaisesta mutta lyhytkestoisemmasta tinnituksesta kärsii lisäksi noin 35 prosenttia ihmisistä.
Tinnitusta voi esiintyä myös kuuroilla.
Hoito
Tinnitusta ei voi parantaa, mutta oiretta voidaan lievittää muun muassa käyttäytymistieteellisillä harjoituksilla ja äänihoidolla. Taustaäänillä voidaan peittää häiritsevää tinnitusta. Niskan lihaksia rentouttavat harjoitukset ja liikunta saattavat helpottaa oireita, samoin kuin henkisen rasituksen vähentäminen. Hyvin häiritsevästä tinnituksesta kärsiviä voidaan auttaa masennuksen ja unettomuuden hoidolla. Lääkehoidon tehosta ei ole luotettavaa tutkimusnäyttöä.
Jos tinnitukseen liittyy muita oireita tai jos se kehittyy nopeasti, lääkärin tutkimukset ovat aiheellisia.
Kärhöt
Kärhöt (Clematis) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva suku. Kärhöt ovat suosittuja koristekasveja ja suvun lajeista on jalostettu runsaasti lajikkeita.
Kuvaus
Kärhöt ovat monivuotisia ja kesävihantia puuvartisia tai ainakin tyvestä puutuneita köynnöksiä. Lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeettomia ja kerrannaisia. Kasvit ovat yksikotisia ja kukat kaksineuvoisia. Kukissa on tavallisesti neljä teriömäistä kehälehteä. Heteitä on paljon. Hedelmä on pähkylä, joka on tavallisesti lenninhaivenellinen.
Kärhöjen tuholaisena on Suomeen levinnyt kärhöpistiäinen (Eurhadinoceraea ventralis).
Kärhölajeja
Koristekasvina tunnettuja lajeja:
Muita lajeja:
Munakas (Hämeenlinna)
pienoiskuva|Munakkaan sijainti Hämeenlinnassa. Munakas on Hämeenlinnan 23. kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin lounaisosassa Iso-Munakas-nimisen järven länsirannalla, josta se on myös saanut nimensä. Kaupunginosaa rajaavat Hattelmala, Loimalahti, naapurikunta Janakkala sekä vuonna 2009 Hämeenlinnaan liitetty Rengon entinen kunta. Kaupunginosan pohjoisosan läpi kulkee valtatie 10. Alueella ei ole juurikaan asutusta, ja kaupunginosa koostuukin pääosin metsistä ja soista.
Munakkaalla Iso-Munakkaan länsipuolella sijaitsee pieni Kaakkolampi. Tätä suurempi, länsiosiltaan kaupunginosaan kuuluva järvi on Pikku-Munakas, jonka kautta Iso-Munakas ja siihen laskeva Alajärvi laskevat vetensä Janakkalan Kernaalanjärveen. Hämeenlinnan luonnonsuojelualueista kaupunginosan etelänurkassa sijaitsee Heinisuo, joka on osa laajempaa Natura-aluetta.
Ilveslammit
Ilveslammit on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä Viidanojalla sijaitsevat lammet, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Lammet kuuluvat halkaisijltaan 350 metriä suureen suohon, jossa on kaksi lampea. Suo on ojitettu ja ojat valuvat lampiin. Sekä suon etelä- ja pohjoisreunasta on kaivettu laskuojat, joita pitkin vesi valuu suolta pois. Eteläinen oja yhtyy Ahmausojaan aivan Ahmausjärven eteläpuolella. Laskuoja on 900 metriä pitkä. Ahmausoja yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Kirjavarkaat
Kirjavarkaat: Natsi-Saksa kirjoitetun kulttuurin tuhoajana (Boktjuvarna. Jakten på de försvunna biblioteken) on ruotsalaisen toimittajan Anders Rydellin kirjoittama kirja, jossa hän kertoo, miten saksalaiset natsivallan aikana ryöstivät ja tuhosivat eurooppalaisia kirjastoja.
Kirja on toinen osa trilogiaksi suunnitellusta kokonaisuudesta, joka kertoo toisen maailmansodan aikaisesta kulttuurirosvouksesta. Aiemmin Rydell on kirjoittanut natsien taidevarkauksista August-palkintoehdokkaana olleen kirjan Plundrarna.
Kirjan aineistoa kootessaan Rydell kiersi ympäri Eurooppaa selvittämässä kirjojen ja kirjastojen kohtaloita. Ryöstelyn ja tuhotyön kohteeksi joutui erityisesti juutalaisten kirjastoja, mutta myös muita, kuten Pariisissa sijaitseva Turgenev-emigranttikirjasto, jonka tuhon sitten viimeisteli neuvostoarmeija ja lopulta neuvostoviranomaiset. Tuhotyön pääorganisaattoreina ja toteuttajina olivat Heinrich Himmler ja Alfred Rosenberg, jotka kilpailivat kirjoista ja muusta aineistosta. Kirjojen tuhoamisen lähtölaukaus oli saksalaisen opiskelijaliittojen kattojärjestön Deutsche Studentenschaftin vuonna 1933 organisoima kirjarovio, jossa paloi parikymmentätuhatta kirjaa. .
Rydell on sanonut: "Kirjavarkauksien tutkiminen kosketti minua paljon enemmän kuin taideryöstöjen selvittely." Kirjassa hän kirjoittaa, että natseilla oli tavoitteena hävittää kirjavarkauksilla Euroopan kirjallinen perintö.
Kirjan lopussa on hakemistoksi nimetty luettelo, jossa on lyhyt kuvaus kirjassa mainituista henkilöistä, ja sen jälkeen on viiteluettelo. Kirjassa on parikymmentä aiheeseen liittyvää mustavalkoista kuvaa.
Arviot
Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Petäjä luonnehti arviossaan Rydellin Kirjavarkaat-teosta "äärimmäisen mielenkiintoiseksi". Teos on kirjoitettu kevyehköön reportaasityyliin, mutta se sisältää hyvin paljon asiaa, kuten Raija Hakala sanoo (Aamulehti). Se on Hakalan mukaan "hurja ja kiehtova kulttuurihistoriallinen aikamatka Goethen Saksasta natsien Saksaan ja sen tuhoon".
Seppo Huiku
Seppo Huiku (1956 – lokakuussa 2010) oli suomalainen päätoimittaja, yliopiston lehtori ja viestintäalan yrittäjä.
Joulukalenteri
thumb|Joulukalenteri, jossa on pieni lahja jokaiselle päivälle. Joulukalenteri eli adventtikalenteri on adventin aikaan eli joulun odotukseen liittyvä esine, jonka avulla lasketaan päiviä jouluun. Joulukalenteri on usein koriste-esine, ja siihen kuuluu usein päivittäinen yllätys esimerkiksi pahvisen kalenterin kuvan täydentymisen tai pienen lahjan muodossa.
Joulukalenterissa on 24 luukkua tai taskua, joita avataan yksi kerrallaan joka päivä joulukuun 1. päivästä jouluaattoon. Joulukalenterin variaatio adventtikalenteri alkaa yleensä ensimmäisestä adventtisunnuntaista, joten joinakin vuosina ensimmäiset luukut ovat jo marraskuun puolella. Aikaisintaan ensimmäinen adventti on 27. marraskuuta, joten sellaisina vuosina luukkuja on 28.
Joulukalenteri on usein pahvinen kuva, jossa on jokaista päivää kohden avattava luukku, jonka takaa löytyy pieni kuva, ja usein myös esimerkiksi makeinen tai pieni lelu. Kaupallisia versioita kalenterista on lukemattomia. Ensimmäiset suklaakalenterit tulivat Saksassa markkinoille vuonna 1958.
Historia
Ensimmäisen painetun adventtikalenterin toi markkinoille saksalainen Gerhard Lang -yhtiö vuonna 1904.
Adventtikalenterin toivat Suomeen partiolaiset, jotka edelleen myyvät kalentereita toimintansa rahoittamiseksi. Tessi Fazer näki Ruotsissa kalenterin ja ehdotti, että Partiotytöt teettäisivät oman kalenterin. Ensimmäisen kalenterin suunnitteli Ulla von Wendt ja se ilmestyi vuonna 1947. Ensimmäisinä vuosina kalenteri meni huonosti kaupaksi, koska sen ideaa ei ymmärretty. Vuonna 1949 kauppa sujui jo hyvin.
Silvolan tekojärvi
thumb|Silvolan tekojärvi Silvolan tekojärvi on Vantaalla Ylästön kaupunginosassa, Vantaanjoen itäpuolella sijaitseva tekojärvi. Tekoaltaan omistaa Helsingin kaupunki, vaikka se onkin Vantaan puolella. Se on tärkeä osa pääkaupunkiseudun vesihuoltojärjestelmää, sillä se toimii varavesialtaana ja paineen tasaajana Päijännetunnelista otettavalle vedelle.
Tekojärven vesimäärä on noin viisi miljoonaa kuutiometriä. Järvi on noin kilometrin pitkä ja puoli kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 47,3 hehtaaria ja suurin syvyys 17 metriä. Siitä riittäisi vettä helsinkiläisten tarpeiksi parin viikon ajaksi.
Tekojärvi ei ole syntynyt luonnollisen vesistön patoamisen tuloksena, vaan se on rakennettu kuivalle maalle. Sen vesi tulee nykyisin Päijänteestä maailman toiseksi pisintä, 120 kilometriä pitkää tunnelia pitkin. Tekojärvi on rakennettu kokonaan yksityismaalle eikä se ole tarvinnut vesioikeudellista lupaa. Tekojärven rakentamisen taustalla oli Helsinkiä vaivannut vesipula, josta syystä tekojärven rakentaminen aloitettiin kaupunginvaltuuston joulukuussa 1960 tekemän päätöksen nojalla. Se otettiin käyttöön 10. toukokuuta 1962, jolloin se toimi Vantaanjoesta pumpatun raakaveden välivarastona. Päijännetunnelin valmistuttua vuonna 1982 vesi tekojärveen on otettu tunnelista. Päijännetunnelin remonttien aikana vuosina 2001 ja 2008 altaan vesi on otettu Vantaanjoesta ja päätynyt vesijohtoihin Silvolan tekojärven kautta.
Arvo Laitinen
Henkilöhistoria
Laitinen opiskeli pianon- ja urkujensoittoa sekä musiikinteoriaa jo lyseovuosinaan Turussa sekä Helsingin musiikkiopistossa Erkki Melartinin johdolla ja Helsingin yliopistossa Ilmari Krohnin johdolla. Laitinen opetti musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1920–1960 sekä Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja toimi musiikkiarvostelijana (Kotimaa, Ajan Suunta). Hän oli Krohnin ohella Kristillisen taideseuran keskeisimpiä musiikkihahmoja. Laitinen oli erityisesti Richard Wagnerin musiikin tuntija ja hän ihaili myös Anton Bruckneria. Opetustyön ja suurisuuntaisten muotopyrkimysten vuoksi hänen sävellystuotantonsa jäi suppeaksi. Sävellyskonsertin Laitinen piti 1919, hän esiintyi myös pianistina ja urkurina ja toimi nuorisokuorojen johtajana.
Al-Dauha
Ennen vuotta 2004 se oli yksi kymmenestä kunnasta. Kunnassa sijaitsee maan pääkaupunki, Doha. Dohan kunta sisältää myös enklaavin al-Rayyanin kunnassa, Dohan kaupungista etelään, jossa on teollisuusalue.
Lähteet
Ad Dawhah
Silvolan tekojärvi
Järven alue on yleisöltä suljettu sen ympäri kulkevalla verkkoaidalla. Järvellä liikkumista on rajoitettu useasta syystä. Tärkeitä patorakenteita on tarkkailtava jo lakien nojalla. Kyseessä ovat ensimmäisen turvaluokituksen patorakennelmat, joihin liittyy tiukkoja sääntöjä. Toiseksi veden laadusta on huolehdittava. Kun tekojärvi oli otettu käyttöön kesällä 1962, sinne oli kaikilla vapaa pääsy. Ihmiset kuitenkin roskasivat paikkoja ja pesivät siellä autojaan, “oltiin kuin siat pellossa konsanaan”, kertoi vedenpuhdistuslaitoksen toimistopäällikkö Tapani Vakkuri Helsingin Sanomille vuonna 1991. Seudun vesihuollon kannalta on ensiarvoista, ettei tekojärven veden laatua pilata. Järvessä uiminen oli myös vaarallista, sillä vedenotosta syntyy järveen voimakkaita virtauksia. Heti avajaisvuonna 1962 eräs huoltotöitä tehnyt sukeltaja kuoli, kun vedenottoputki imaisi hänet puoliksi sisäänsä. Alue oli siis pakko aidata ja sulkea.
Alueella on myös videovalvonta ja vartiointi. Alueella liikkumisesta tai oleskelusta voi saada poliisilain 52 § nojalla enintään 50 päiväsakkoa.
Tekojärveen istutettiin vuoden 1962 kesäkuussa 40 000 järvitaimenen poikasta ja 10 000 merilohen poikasta bioindikaattoreiksi, joiden kautta veden laatua ja sen puhtautta oli määrä tarkkailla. Ne eivät kuitenkaan päässeet tekojärvestä kutemaan virtavesiin, mistä syystä ne eivät voineet lisääntyä, eikä tekojärvessä näin ollen ole vuosikausiin enää ollut näitä kaloja. Huhujen mukaan siellä kuitenkin elää ahvenia, kuhia ja rapuja. Veden laatua ei kuitenkaan enää tarkkailla kalojen avulla.
Kotila
Kotila voi tarkoittaa:
Poverty. Ignorance. Greed. Slavery.
'''Poverty. Ignorance. Greed. Slavery.''' on suomalaisen d-beat -yhtye Kürøishin esikoisalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 10. maaliskuuta 2017 levymerkillä Fight Records. Albumista otettiin rajoitettu 300:n kappaleen vinyylipainos.
Albumi julkaistiin vinyylinä myös Yhdysvalloissa levymerkillä SPHC Records. Japanissa albumi julkaistiin CD-formaatissa levymerkillä Break the Records. Siitä otettiin myös kasettipainos.
Leo Carlsson
Leo Carlsson (s. 26. joulukuuta 2004) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa SHL-joukkue Örebrossa. Anaheim Ducks varasi hänet ensimmäisen kierroksen toisena varauksena varaustilaisuudessa 2023.
Heinäkuussa 2023 Carlsson teki Ducksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Malmin kirjasto
Malmin kirjasto on Helsingin Malmin kaupunginosassa sijaitseva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa. Malmin kirjasto on perustettu vuonna 1946. Nykyään kirjastotilat sijaitsevat Malmitalossa, joka on vuonna 1994 valmistunut, Arkkitehtuuritoimisto Huhtiniemi & Söderholmin suunnittelema monitoimitalo.
Queen Rocks
Queen Rocks on brittiläisen Queen-yhtyeen vuonna 1997 julkaisema 18 kappaletta käsittävä kokoelma-albumi. Albumille on koottu 17 rock-tyylistä kappaleita koko yhtyeen uran ajalta, sekä yksi uusi balladikappale. Albumi palkittiin Britanniassa platinalevyllä 13. maaliskuuta 1998.
Albumin kappaleet koostuvat enimmäkseen Brian Mayn kappaleista joita 18 joukossa on jopa kymmenen, Roger Taylorin kappaleita on kaksi, sekä yksi Mercuryn sävellys, loput kappaleet ovat yhyeen yhteisiä sävellyksiä. May ilmoitti albumin lehdistötilaisuudessa kappalevalintojen johtuvan siitä että ryhmän muut jäsenet eivät juurikaan tehneet nimenomaisesti hard rock -kappaleita joka oli albumin teemana, vaan tuottivat enimmäkseen muuntyyppisiä sävelmiä.
Yhtä lukuun ottamatta kaikki kappaleet ovat alkuperäisiä albumisovituksia, eivät esimerkiksi liveversioita, remixejä tai singleversioita. Lehdistötilaisuudessa May totesi että alkuperäiset kappaleet yksinkertaisesti kuulostavat parhaalta, ja samalla jatkoi että jos julkaistaan kokoelmalevy joka sisältää jotain muuta kuin alkuperäisiä sovituksia, ostajat pettyvät. Kaksi vuotta myöhemmin julkaistu kokoelmalevy Greatest Hits III sisältää useita livekappaleita sekä remixejä.
Brasiliassa ja Etelä-Afrikassa albumi julkaistiin sensuroiduilla kansilla. Kannen piirroksen alastomille tytöille lisättiin vaatteet päälle kuten alkuperäisessä Queen-vaakunassakin on. Albumin uusintapainoksessa oli täysin erilainen kansikuva: räjähtävän Queen-vaakunan sijalla oli liekeistä nouseva feeniks-lintu. John Deacon lopetti uransa Queenin basistina albumiprojektin jälkeen. Hän esiintyi myös viimeistä kertaa yhtyeen musiikkivideolla "No-One but You".
Albumin saama arvostelu
Allmusic.com-sivustolla julkaistussa arvostelussa Stephen Erlewine tulkitsee albumin melko suorasukaisesti kaupalliseksi ja vertaa sitä postuumisti julkaistuun Freddie Mercuryn viimeiseksi jääneeseen albumiin Made in Heaven. Albumin otsikko antaa ymmärtää että levyllä olisi yhtyeen rock-painotteisimmat kappaleet, muttei kuitenkaan Bohemian Rhapsodya, sen sijaan joitain yhtyeen aliarvostettuja albumiraitoja. Erlwinen kuvailun mukaan albumi on sillisalaattia jonka yhtyeen fanit malttavat ohittaa, mutta joka varmasti miellyttää satunnaista kuuntelijaa.
Epinions.com-sivustolla Michael Scapp puolestaan tyytyy toteamaan albumin olevan jälleen yksi singlekokoelma aikaisempien joukossa, huolimatta nimestä "Rocks" joka luo suurempia odotuksia. Scapp kritisoi albumia siitä että kappalelista koostuu lähes yksinomaan Mayn sävellyksistä. Albumin kappaleista Scapp kehuu mm. "Tie Your Mother Downia" kappaleena, jossa Queen on paljaimmillaan ja yksinkertaisimmillaan ilman monikerroksisia lauluharmonioita, raa'immillan. Scapp olisi toivonut albumilta enemmän, kuten että se olisi voinut sisältää Queenin raskaimpia kappaleita, esimerkiksi A Night At The Opera -albumin "Prophet's Songin" tai "Killer Queenin" Sheer Heart Attackilta. Ehkä on kuitenkin hyvä, Scapp tiivistää, että on tehty kokoelma joka ei koostu pelkästään yhtyeen menestyneimmistä ja soitetuimmista kappaleista. <br style="clear:both;"/>
Singlejulkaisu
No-One but You (Parlophone, 5. tammikuuta 1998)
Julkaisut ja myyntiluvut
Albumi julkaistiin Britanniassa 3. marraskuuta 1997 CD-levyllä, LP:llä sekä kasetilla. Seitsemän listaviikon aikana albumi oli parhaimmillaan seitsemänneksi myydyin. Yhdysvalloissa albumi ei noussut myyntilistoille lainkaan.
Vertailun vuoksi voidaan todeta että yhtyeen edellinen kokoelmalevy Greatest Hits II oli myyntilistalla yli kaksi vuotta ja myi 8-kertaisen platinan, sitä edeltävä Greatest Hits puolestaan myi 11-kertaista platinaa ollen Britannian kaikkien aikojen myydyin äänite. Näiden valossa ei voida juurikaan mainita "Queen Rocksin" olleen valtaisa myyntimenestys, vaikka se yhden platinalevyn saavuttikin.
Tesche
Tesche oli erityisesti Viipurissa, Haminassa, Loviisassa ja Helsingissä 1600–1800-luvulla vaikuttanut kauppias-, teollisuus- ja laivanvarustajasuku.
Suvun jäseniä:
Renate Groenewold
Renate Groenewold (s. 8. lokakuuta 1976 Veendam) on alankomaalainen pikaluistelija ja maantiepyöräilijä.
Yksityisomaisuus
Yksityisomaisuus on yksityisen henkilön omaisuutta. Yksityisomaisuus on erotettavissa julkisesta omaisuudesta, jolla viitataan valtion tai yhteisön omistukseen. Yksityisomistus syntyi teollisen vallankumouksen myötä 1700-luvun alussa ja se korvasi kartanotalouden ja ammattikuntalaitoksen, jotka pohjautuivat työntekijöiden omistamiseen.
Renate Groenewold
Groenewold on voittanut useita Alankomaiden mestaruuksia. Vuosina 1999, 2002 ja 2003 hän voitti Alankomaiden yleisluistelun mestaruuden. Myös Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on voittanut useita mitaleja ja on sijoittunut viisi kertaa kolmanneksi kokonaiskilpailussa. Vuoden 2005 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän voitti hopeaa.
Yksityisomaisuus
Poliittinen tavoite
Konservatismissa yksityinen omistusoikeus on tärkeä osa laillisen yhteiskuntajärjestyksen ylläpitämistä. Yksityinen omistusoikeus kuuluu sellaisenaan konservativiisiin arvoihin riippumatta yksityisen omistusoikeuden taloudellisista vaikutuksista. Yksityisen omistusoikeuden säilyminen yhteiskunnassa muodostaa sellaisenaan konservatiivisen tavoitteen.
Renate Groenewold
Yleisluistelun lisäksi Groenewold on kilpaillut myös matkakohtaisissa tapahtumissa. Hän osallistui vuoden 2002 talviolympialaisiin. Hän kaatui 1 500 metrillä, mutta voitti hopeaa 3 000 metrillä. Seuraavissa olympialaisissa Torinossa hän voitti toistamiseen hopeaa 3 000 metrillä.
Groenewold on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä ammattilaisena. Hän edusti vuosina 2004–2005 Therme Skin Care -joukkuetta ja 2006–2007 Team DSB Bankia.
Yksityisomaisuus
Poliittinen tavoite
Yksityinen omistusoikeus on arvo sinänsä, koska yksityinen omistusoikeus vahvistaa kansakunnan sisäistä lujuutta ja vakiintuneita elämänmuotoja ja koska yksityinen omistusoikeus kuuluu sellaisenaan kansalaisen perusoikeuksiin. Yksityinen omistusoikeus on myös välttämätön markkinatalouden edellytys.
Kritiikki
Marxismi ja sosialismi erottelevat yksityisomaisuuden ja "henkilökohtaisen omaisuuden". Näiden mukaan yksityisomaisuudet ovat tuotannon välineitä, kuten tehtaita, suhteessa yksityisyrityksiin, jotka pohjautuvat sosialistiseen tuotantoon. Jälkimmäisellä tarkoitetaan kuluttajatavaroita tai yksilön valmistamia tavaroita. Historiallisessa merkityksessään "omaisuus" on tarkoittanut maaomaisuutta kapitalismin syntyyn saakka, jolloin omaisuudesta tuli yksi tuotantokeino. Siitä lähtien omaisuus on arkikielessä muuntunut kattamaan henkilökohtaisen omistuksen ja yksilön ei-tuottavan omaisuuden.
Carlos Ibáñez del Campo
Carlos Ibáñez del Campo (3. marraskuuta 1877 Linares – 28. huhtikuuta 1960 Santiago) oli chileläinen kenraali ja poliitikko, joka toimi Chilen presidenttinä vuosina 1927–1931 ja 1952–1958.
Sotilasura
Ibáñez kouluttautui upseeriksi vuosina 1896–1898 Escuela Militar -sotilaskoulussa Santiagossa. Opiskellessaan sotilasakatemiassa (Academia de Guerra) hänet lähetettiin vuonna 1903 sotilaalliseksi neuvonantajaksi El Salvadoriin, missä hän johti sotilasopistoa ja auttoi perustamaan El Salvadorin ratsuväen. Ibáñez osallistui vuonna 1906 pieneen yhteenottoon El Salvadorin ja Guatemalan välillä. Hän yleni El Salvadorin armeijassa everstiksi, mutta palasi Chileen vuonna 1909. Hän suoritti loppuun opintonsa sotilasakatemiassa ja siirtyi esikuntaupseeriksi. Hänet nimitettiin vuonna 1919 poliisiprefektiksi Iquiqueen ja vuonna 1921 ratsuväkiopiston johtajaksi.
Poliittinen ura
Ibáñez astui politiikkaan osallistumalla syyskuun 1924 upseerikapinaan, josta seurasi presidentti Arturo Alessandrin syrjäyttänyt sotilasvallankaappaus. Ibáñez oli yhtenä johtajista tammikuun 1925 seuraavassa sotilasvallankaappauksessa, joka vuorostaan palautti Alessandrin valtaan. Ibáñez palkittiin nimityksellä sotaministeriksi. Hänestä tuli uudistusmielisten upseerien johtohahmo, ja hän kasvatti nopeasti valtaansa hallituksessa. Hän myös yleni nopeassa tahdissa everstistä kenraaliksi. Alessandri erosi lokakuussa 1925, ja seuraavaksi presidentiksi tuli heikko Emiliano Figueroa, joka antoi Ibáñezin jatkaa sotaministerinä. Ibáñez käytännössä jo johti maata. Vuonna 1927 hän siirtyi sisäministeriksi ja oli vähän aikaa varapresidenttinä.
Ibáñez pakotti Figueroan eroamaan huhtikuussa 1927, minkä jälkeen hänet valittiin presidentinvaaleissa lähes yksimielisesti Chilen presidentiksi. Hän johti maata itsevaltaisesti armeijan tuella. Oppositio nujerettiin vangitsemisilla ja maastakarkotuksilla. Perustuslakia tulkittiin tarkoitushakoisesti toimeenpanovallan vahvistamiseksi. Ibáñez oli aluksi varsin suosittu, sillä Chilen talous kukoisti. Työllisyysaste pidettiin korkealla julkisilla rakennushankkeilla, joita rahoitettiin halvoilla ulkomaisilla lainoilla. Valtio sijoitti koulutukseen, julkiseen terveydenhoitoon ja sosiaaliturvaan aiempaa enemmän. Ulkomaisiin lainoihin nojannut talouspolitiikka osoittautui kuitenkin haavoittuvaksi. Chilen kansantaloudelle tärkeä salpietariteollisuus yritettiin elvyttää luomalla Compañía de Salitre de Chile (COSACH) -niminen osittain valtio-omisteinen monopoliyhtiö, joka oli riippuvainen yhdysvaltalaisesta pääomasta. Kun 1930-luvun lama lopetti ulkomaiset pääomavirrat, Chilen talous kärsi pahasti ja COSACH epäonnistui. Ibáñezin suosio mureni. Hän erosi mielenosoitusten ja yleislakon puhjettua heinäkuussa 1931 ja lähti maanpakoon Argentiinaan.
Ibáñez palasi Chileen toukokuussa 1937. Hän asettui ehdolle vuoden 1938 presidentinvaaleissa Chilen kansallissosialistien tukemana, mutta yhteydet fasisteihin romuttivat hänen vaalikampanjansa uskottavuuden. Hän yritti huonolla menestyksellä nostattaa kansannousun Chilessä syyskuussa 1938 ja uudelleen elokuussa 1939. Ibáñez hävisi myös vuoden 1942 presidentinvaalit, joissa häntä tukivat sekä konservatiivi- että liberaalipuolueet. Hänet valittiin vuonna 1949 Chilen senaattiin.
Maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut 2002
Maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut 2002 olivat järjestyksessään kymmenennet maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut. MM-lopputurnaus käytiin 24. helmikuuta – 9. maaliskuuta Malesian Kuala Lumpurissa, ja siihen osallistui 16 maajoukkuetta. Saksa voitti historiansa ensimmäisen mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Australian 2–1. Pronssiottelussa Alankomaat voitti Etelä-Korean 1–2. Turnauksen maalikuninkuuden voitti kymmenellä osumallaan Argentiinan Jorge Lombi.
Carlos Ibáñez del Campo
Poliittinen ura
thumb|Ibáñez (oik.) ja Argentiinan presidentti [[Juan Perón vuonna 1953.]] Ibáñez onnistui palaamaan Chilen presidentiksi vuoden 1952 vaaleissa, joissa häntä tuki laaja koalitio pienpuolueita sekä uusi maatyöläisten puolue. Hänellä oli nyt työväenluokkaan vedonnut populistinen ohjelma ja hänen katsottiin olevan poliittisesti lähellä Argentiinan presidentti Juan Perónia. Ibáñez lupasi palauttaa vahvan presidentinhallinnon, mutta lopulta hänen toinen presidenttikautensa ei muodostunut ensimmäisen tapaan diktatoriseksi eikä hän tukahduttanut oppositiota. Tämä teki hänestä presidenttinä melko voimattoman, sillä hänen vastustajillaan oli enemmistö parlamentissa. Hän yritti myös huonolla menestyksellä saada armeijaa uudelleen tuekseen. Ibáñez pyrki lisäämään hallinnon tehokkuutta ja edistämään teollisuuden kehittämistä, mutta hän joutui nojaamaan vanhoillisen oikeiston tukeen eikä siksi saanut aikaan merkittäviä uudistuksia. Edeltäneeltä vasemmistohallinnolta periytynyt valtion vahva rooli talouselämässä kuitenkin jatkui.
Ibáñezin presidenttikausi päättyi vuonna 1958, ja hänen seuraajakseen valittiin Arturo Alessandrin poika Jorge Alessandri.
Muuta
Ibáñezin mukaan on nimetty Chilen hallintoalue Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo.
Pariisin salonki
thumb|right|[[Honoré Daumier tekee pilkkaa porvareista, jotka kauhistelevat Salongissa vuonna 1864 esillä olleita Venuksia.]]
Pariisin salonki on Académie des beaux-artsin (taideakatemia) virallinen taidenäyttely.
Kuninkaan vahvistama ranskalainen taiteensuosimislaitos Académie royale de peinture et de sculpture (Kuninkaallinen maalaustaiteen ja kuvanveiston akatemia), joka on Ranskan kaunotaiteiden akatemian yksi osasto, piti vuonna 1673 ensimmäisen puolijulkisen näyttelyn Salon Carréssa. Vuodesta 1725 Salonki järjestettiin Louvren palatsissa, ja silloin se tuli tunnetuksi nimellä Salon de Paris.
Salongin alkuperäinen tarkoitus oli esitellä École des Beaux-Artsista valmistuneiden taiteilijoiden töitä. Koulun oli perustanut Ranskan pääministeri kardinaali Mazarin vuonna 1648. Salongilla oli merkittävä vaikutus Ranskan kulttuurielämään. Näyttely Salongissa oli ainakin seuraavan 200 vuoden ajan tärkeä jokaiselle taiteilijalle, joka halusi menestyä Ranskassa. Salongissa pidetty näyttely tarkoitti kuninkaallista hyväksymistä.
Vuonna 1737 näyttelyt muuttuivat julkisiksi, ja alkuun niitä pidettiin vuosittain, myöhemmin joka toinen vuosi parittomina vuosina. Ne alkoivat kuningas Ludvig IX:n kunniaksi vietettynä juhlapäivänä 25. elokuuta ja kestivät muutamia viikkoja. Kun näyttelytoiminta säännöllistyi ja muuttui julkiseksi, Salongin asemaa ei enää asetettu kyseenalaiseksi.
Salongissa oli esillä maalauksia koko seinän mitalta ja joka sentin täydeltä. Maalausten keskinäisen kilpailun takia taiteilijat saivat aiheita uusille maalauksille, kuten Pietro Antonio Martinin teokselleen Salonki vuonna 1785. Salongin painetut näyttelyluettelot ovat taidehistorioitsijoille tärkeitä lähteitä. Lehdissä julkaistut näyttelyistä kirjoitetut arviot olivat nykyaikaisen taidekritiikin alku.
1800-luvulla ajatus julkisesta Salongista laajeni vuosittaiseksi valtion rahoittamaksi uusien maalausten ja veistosten jurytetyksi näyttelyksi, joka pidettiin suurissa kauppahalleissa. Avajaisillan juhla oli merkittävä seurapiiritapahtuma ja juhla, josta lehdet saivat aihetta pilapiirroksiin.
right|thumb|300px|[[Édouard Joseph Dantanin teos Un Coin du Salon en 1880, Nurkkaus vuoden 1880 Salongissa.]] Impressionistimaalarit eivät kuitenkaan saaneet töitään riittävästi esille, ja syntyneen hälyn vuoksi Napoleon III perusti näyttelyn Salon des Refusés (Hylättyjen salonki), jossa olivat esillä Salongin sinä vuonna hylkäämät teokset. Näyttely avattiin 17. toukokuuta 1863, jolloin avantgardismin katsotaan syntyneen. Impressionistit pitivät useina vuosina omia näyttelyjään. Vuonna 1881 Salonki menetti valtion rahoituksen, jolloin eräs taiteilijaryhmä perusti Société des artistes françaisin (Ranskan taiteilijaseura), joka otti näyttelyn pitämisen vastuulleen.
Vastauksena monien taiteilijoiden silloisiin ajatuksiin järjestön byrokraattisuudesta ja vanhoillisuudesta, ryhmä maalareita ja kuvanveistäjiä, johtajinaan Pierre-Auguste Renoir ja Auguste Rodin, perusti vuonna 1903 Salon d’Automnen (Syyssalonki).
Saksan keisarikunnan osavaltiot
Saksan keisarikunta muodostui 26 pienemmän valtion yhdistyessä tammikuussa 1871 liittovaltioksi, johon kuului 26 osavaltiota sekä Elsass-Lothringenin valtakunnanmaa. Näistä 26 valtiosta tuli keisarikunnan osavaltioita. Vuonna 1876 osavaltioiden lukumäärä vähentyi kahteenkymmeneenviiteen, kun Saksi-Lauenburgin herttuakunta liitettiin Preussin kuningaskuntaan. Jokaisella osavaltiolla (, tuon ajan virkasaksaksi Bundesstaaten) oli äänioikeus Bundesratissa, joka antoi niille edustuksen liittovaltion tasolla.
Useat näistä valtioista kuuluivat alun perin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan, jonka hajottua ne saavuttivat itsenäisyyden, kun taas toiset muodostettiin vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen. Useimmat, kuten Baijeri ja Oldenburg, eivät olleet maantieteellisesti yhtenäisiä, vaan niillä oli useita historiallisten aluemuutosten tai hallitsijasukujen jakautumisten aiheuttamia enklaaveja ja eksklaaveja.
Luettelo osavaltioista
right|thumb|500px|Saksan keisarikunnan osavaltiot. (Prussia=Preussi, Bavaria=Baijeri, Saxony=Saksi.)
Kalixinkoira
Kalixinkoira (kalixhund) on sukupuuttoon kuollut ruotsalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Kalixinkoira oli rakenteeltaan neliömäinen. Se oli muita pohjoismaisia pystykorvia kevytrakenteisempi, ja sillä oli korkeampi säkäkorkeus, kevyempi runko ja korkeammat raajat kuin ruotsinlapinkoiralla. Se muistutti muista ruotsalaisista roduista eniten pohjanpystykorvaa. Pää oli pitkänomainen ja kiilanmuotoinen ja otsapenger selvä. Silmät olivat lähes mustat. Käpälät olivat pienet ja tiiviit. Säkäkorkeus oli noin 45–50 cm. Karvapeite oli lyhyt, suora, karhea ja kaksinkertainen; pituudeltaan gråhundin ruotsinlapinkoiran välimaastosta. Haluttu väritys oli musta.
Alkuperä
Rotua tavattiin Ruotsin pohjoisimmissa osissa. Sitä esiintyi mm. Norrbottenin ranta-alueilla Piitimestä Haaparannalle. Sitä kutsuttiin aikoinaan "lappilaisen vahtikoiraksi ja apuriksi", ja sitä kuvaillaan venäläisten laikojen pienemmäksi muunnokseksi. Kantarotu lienee ollut kalixspets. Norjassa tunnetaan ns. ankerhund eli musta finnmarkinkoira, joka oli mitä todennäköisimmin sukua kalixinkoiralle, ja näiden kahden kuvailtiin olleen erittäin samanlaisia. Musta norjanhirvikoira on mahdollisesti polveutunut molemmista edellä mainituista roduista. Vuonna 1964 Stig Onnerfeltin artikkelissa Hundsport-lehdessä mainittiin, että 1800-luvun lopulla Kalixissa ja Ylikainuussa esiintyi pohjanpystykorvan kookkaampi, musta versio, joka tunnettiin myöhemmin nimellä kalixspets.
Luettelo televisiosarjan Madventures jaksoista
Tämä on luettelo Madventures-matkailuohjelman jaksoista.
Kalixinkoira
Alkuperä
Toisen maailmansodan jälkeen saamelaisten poropaimenkoirat olivat kuolemassa sukupuuttoon, mitä vauhditti myös risteyttäminen muiden rotujen kanssa. Vuonna 1953 Ruotsin hallitus lähetti Ruotsin Kennelliitolle 3 000 Ruotsin kruunua, jotta järjestö selvittäisi lapinkoiran tilanteen. Myös Ruotsin Pystykorvayhdistys (Svenska Spetshundklubben) alkoi tutkia asiaa ja ilmoitti, että kalixinkoiraa tulisi pitää omana rotunaan erotuksena ruotsinlapinkoirasta.