cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansallissosialismi
Eläinsuojelu
Hitler antoi ymmärtää olevansa kasvissyöjä, mitä esimerkkiä jotkut hänen kannattajansa seurasivat. Suomessa näin teki Teo Snellman.
Natsi-termin historiaa
Puolueen kannattajia ja jäseniä nimitetään natseiksi. Erityisesti Etelä-Saksassa kansallissosialistien vastustajat suosivat sanaa, koska lempinimeen Nazi (nimestä Ignatz) liittyivät mielleyhtymät hölmö, kömpelö tai jälkeenjäänyt. NSDAP pyrki ottamaan sanan käyttöönsä, mutta myöhemmin puolueen on sanottu välttäneen sen käyttöä. Natsi-sanaa levittivät Saksasta pakolaisiksi ulkomaille 1930-luvulla lähteneet. Englannin kielessä sanaa nazi ei käytetty 1923–1930, vaan sanaparia National Socialists. Oletetaan, että Neuvostoliitossa sanojen nazi ja kansallissosialismi käyttö kiellettiin 1932 siksi, että se ei pääsisi mitenkään pilaamaan sanaa sosialismi. Neuvostokirjallisuus käytti sanaa fasismi.
Kansallissosialismi Suomessa
Erilaisia kansallissosialismin sukuisia aatteita nousi Suomessakin 1920- ja 1930-luvulla, mutta niiden vaikutus jäi verraten vähäiseksi.
Suomessa toimi 1930- ja 1940-luvulla useita pieniä kansallissosialistisia järjestöjä, jotka ottivat mallia saksalaisista natseista ja pitivät yhteyksiä näihin. Tunnetuimpia järjestöistä olivat Arvi Kalstan johtamat Suomen Kansan Järjestö (1933–1936) ja Kansallissosialistien Järjestö (1940–1944), Teo Snellmanin Suomen Kansallissosialistinen Työjärjestö (1940–1944) ja Yrjö Raikkaan Suomen Kansallissosialistit (1941–1944). Muita olivat esimerkiksi Aseveljien Työjärjestö (1942), Isänmaallinen Kansanpuolue (1932–1933), Suomalaissosialistinen Työväen Puolue (1934–1944) ja Suomen Työrintama (1936–1939). Yrjö Ruudun johtama Suomen Kansallissosialistinen Liitto (1932–1937) ei nimestään huolimatta kannattanut saksalaistyyppistä kansallissosialismia, ja se vaihtoi 1933 nimensä Suomalaissosialistiseksi puolueeksi. Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa kansallissosialistit saivat koko maassa yhteensä noin 4 000 ääntä.
Suomen Kansan Järjestö tarjosi jo vuonna 1934 Adolf Hitlerin Taisteluni-teoksen käännösoikeuksia kustannusyhtiö Otavalle, mutta tämä kieltäytyi. Valtaosalle suomalaisista Hitler oli tuolloin vielä tuntematon pyrkyri, jonka ei uskottu pysyvän kauankaan vallassa. Toinen Suomen suurimmista kustannusyhtiöistä, WSOY, sai teoksen julkaisuoikeudet välirauhan aikana kesällä 1940 sen jälkeen, kun saksalainen kustantamo oli hyväksynyt kääntäjäksi Lauri Hirvensalon WSOY:n varmistettua tämän "arjalaisen" sukutaustan. Taisteluni-teoksen kahta osaa ja yhdistettyä laitosta myytiin vuosina 1941–1944 Suomen oloissa suuri määrä, 32 000 kappaletta, ja professori V. A. Koskenniemi kirjoitti siitä ylistävän arvion Uusi Suomi -lehteen. Kuitenkin vain harvat suomalaiset lukijat lienevät jaksaneet kahlata teoksen raskaan tekstin kokonaan läpi, eikä teos synnyttänyt Suomessa mitään kansallissosialistista liikehdintää.
Varsinaisten kansallissosialististen liikkeiden ulkopuolella Suomen ilmapiirissä oli 1930-luvulla ja sota-aikana jonkin verran natsi-Saksaa myötäileviä ja ihannoivia äänenpainoja. Esimerkiksi poliisien ammattilehdissä käsiteltiin Saksan poliisiurheilua ja Reinhard Heydrichin perustamaa ”kansalaisten raportointipalvelua” (Volksmeldedienst) kritiikittömästi ja Gestapon tehokkuutta korostaen.
Toisen maailmansodan jälkeisistä suomalaisista kansallissosialisteiksi julistautuneista henkilöistä tunnetuin lienee Turussa ja Naantalissa vaikuttanut Pekka Siitoin, joka johti ensin Isänmaallista Kansanrintamaa, joka sittemmin lakkautettiin ja jonka tilalle perustettiin rekisteröimätön Kansallis-demokraattinen Puolue. Siitoimen kansallissosialismi nojasi vahvasti 1930-luvun Saksan ihannointiin ja nostalgiaan, eikä se saavuttanut mainittavaa kannatusta edes muiden kansallissosialistien keskuudessa. Myös Väinö Kuisman aiemmin johtama Suomi - Isänmaa -puolue (nyk. Suomen Isänmaallinen Kansanliike, aiemmin tunnettu nimillä Arjalainen Germaaniveljeskunta, Isänmaallinen Oikeisto ja Suomi Nousee - Kansa Yhdistyy) sai vaikutteita kansallissosialismista, vaikka se määrittelikin ideologiansa nimikkeellä Kalevalainen nationalismi. Myöhemmin Suomessa on toiminut joitakin pieniä rekisteröimättömiä ryhmittymiä, joista osa on ollut ideologisesti kansallissosialismia lähellä, kuten Rautainen Kansallissosialismi, ja osa suoraan kansallissosialistista maailmankatsomusta julistavia, kuten Suomen Vastarintaliike.
Suomessa vaikuttaneet merkittävät oikeistoradikaalit liikkeet eivät olleet yleisesti ottaen niinkään kansallissosialistisia, vaan pikemminkin lähempänä fasismia. Tunnetuimmat suomalaiset oikeistoradikaalit liikkeet olivat Suomen Suojeluliitto, Lapuan liike ja Isänmaallinen Kansanliike (IKL). Näistä Lapuan liike ja sen parlamentaarinen seuraaja IKL halusivat tiukkaa valtiovaltaa ja vahvaa johtajuutta.
Merkittävimpiä kansallissosialisteja
Seuraavassa on lueteltu lähinnä kansallissosialistisen puolueen alkuaikojen jäseniä ja puolueen ”sisäpiiriin” kuuluneita, ei esimerkiksi Wehrmachtin kenraaleita. Syynä on se, että vaikka käytännössä puolueen jäsenyys oli kolmannessa valtakunnassa ennemminkin sääntö kuin poikkeus, ei muiden yhteys puolueeseen ole kuitenkaan yhtä merkityksellinen.
Rachel Imison
Rachel Anne Imison (s. 16. joulukuuta 1978 Palmerston North, Manawatu-Wanganui, Uusi-Seelanti) on australialainen maahockeypelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän voitti Australian maajoukkueen ykkösmaalivahtina olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja kuului olympiajoukkueeseen myös Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008, joissa molemmissa Australia sijoittui viidenneksi. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa kahdesti ja kuului kolme kertaa Champions Trophyn voittajajoukkueeseen.
Matti Lonkainen
Matti Lonkainen (synt. Lonkanen, 14. huhtikuuta 1874 Tohmajärvi – 14. marraskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1918. Lonkainen sai sisällissodan jälkeen kahden vuoden vankeusrangaistuksen, vaikkei osallistunut punaisten toimintaan. Hän kuoli vankeudessa marraskuussa 1918.
Elämä
Lonkaisen vanhemmat olivat talollinen Petter (Pekka) Lonkanen (1840−1881) ja Maria Tuomaantytär Seppänen (s. 1842). Isänsä kuoltua hän joutui kerjuulle ja työskenteli myöhemmin rautateillä, kivimiehenä sekä maatyöläisenä, kunnes hankki pientilan Värtsilän Kakunkylästä. Lonkainen liittyi SDP:n jäseneksi vuonna 1904 ja ryhtyi puolueen agitaattoriksi Pohjois-Karjalaan 1907. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1909.
Pitkään sairastanut Lonkainen siirrettiin marraskuussa Sörnäisten kuritushuoneesta Helsingin Kirugiseen sairaalaan, jossa hän kuoli 14. marraskuuta 1918. Lehtitietojen mukaan syynä oli umpisuolentulehdus. Lonkaisen vankilapäiväkirjaa säilytetään Työväen Arkistossa.
Perhe
Lonkaisen puoliso oli Ilomantsissa syntynyt Helena Karhapää (1885−1973), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906. Pariskunnalle syntyi viisi lasta.
Luokkajuhla (vuoden 2013 elokuva)
Luokkajuhla on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut ruotsalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tähdittänyt Anna Odell. Elokuva palkittiin parhaan elokuvan Guldbagge-palkinnolla vuoden 2014 gaalassa.
Asetelma
20 vuotta on kulunut siitä, kun 9C-luokan oppilaat lopettivat peruskoulun ja lähtivät omille teilleen. Luokkajuhlassa on aika kokoontua jälleen rennosti yhteen, mutta illan tunnelmaa muuttuu jäiseksi vanhojen konfliktien noustessa pintaan.
Prisoner (kappale)
"Prisoner" sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, sillä muun muassa Ali Shutler NME:stä antoi kappaleelle täydet viisi tähteä ja Vulturen Justin Curton kutsui Cyrusin ja Lipan yhteistä esiintymistä "toimivaksi 70-luvun taivaassa tehdyksi pariksi". Arvostelumenestyksen lisäksi kappale oli myös kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Bulgariassa sekä listan viiden parhaan joukkoon Irlannissa, Kreikassa ja Liettuassa. Kappale on myynyt timanttia Brasiliassa sekä platinaa Australiassa ja Puolassa.
Jamaikan maantiede
Jamaikan maantiede käsittelee Jamaikan saaren ja saarivaltion maantiedettä.
Sijainti
Jamaika sijaitsee päiväntasaajan ja Kravun kääntöpiirin välissä. Saari sijaitsee 18 astetta päiväntasaajalta pohjoiseen ja 5 astetta Kravun kääntöpiiriltä etelään. Tarkalleen ottaen Jamaikan saari sijaitsee leveyspiirien N17”42 ja N18”31 ja pituuspiirien W78”22 ja W76”11 välissä.
Suhteellinen sijainti
Jamaika on Karibianmeren kolmanneksi suurin saari, jonka muodon sanotaan muistuttavan uivaa kilpikonnaa. Saari on yhtenäinen, tosin rannikon läheisyydessä sijaitsee muutamia yksittäisiä pikkusaaria. Sen etäisyys Kuubaan on 145 kilometriä ja matkaa Haitiin on 161 kilometriä. Floridaan matkaa kertyy noin 800 kilometriä
Säteilyvyöhykkeet
Jamaika kuuluu trooppiseen lämpövyöhykkeeseen. Tropiikki on alue päiväntasaajan molemmin puolin, kravun ja kauriin kääntöpiirien välissä. Tällä alueella kaikkien kuukausien keskilämpötila on vähintään 18 °C.
Jamaika kuuluu trooppiseen valaistusvyöhykkeeseen. Koska Jamaika sijaitsee lähellä päiväntasaajaa, aurinko lämmittää ja valaisee melko tasaisesti ympäri vuoden, joten alueella ei ole suuria vuodenaikojen välisiä vaihteluja. Aurinko paistaa lähes kohtisuoraa maanpintaan nähden. Läheisyys päiväntasaajaan aiheuttaa myös sen, että päivä ja yö, eli valoisan ja pimeän ajan pituus päivässä, ovat alueella molemmat 12 tuntia. Yö ja päivä vaihtuvat nopeasti ja niiden välinen hämäräaika jää lyhyeksi. Jamaikan aikavyöhyke on UTC−5. Jamaikalla ei ole käytössä kesäaikaa. Eroa Suomen aikaan on miinus seitsemän tuntia ja kesäaikaa noudattaessa miinus kahdeksan tuntia. Jamaikan aika on koko vuoden sama kuin Yhdysvaltojen itärannikon aika.
Maanpinnan muodot
thumb|350px|Jamaikan pinnanmuodot ja kaupungit Saaren läpi kulkee vuorijono aina saaren länsipäästä itäpäähän, jossa sijaitsee saaren korkein kohta Blue Mountain (2 256 m), joka sijaitsee vain 16 kilometrin päästä rannikkoalangosta. Saaren pinta-alasta yli puolet sijaitsee vähintään 300 metrin korkeudella merenpinnasta. Korkeimmat kohdat sijaitsevat saaren keskiosassa, hieman enemmän saaren pohjoispuolella. Pohjoispuoli on kukkulaista ja ylänkömaata. Eteläpuolella on rannikkoalankoja.
Endogeeniset tapahtumat
Jamaika sijaitsee Karibian litosfäärilaatalla ja alueella esiintyy matalia maanjäristyksiä. Vuonna 1907 Jamaikalla tapahtuneessa maanjäristyksessä kuoli tosin 1 400 ihmistä. Miljoonia vuosia sitten Jamaikan saari on noussut merestä vulkaanisen toiminnan johdosta, mutta ajan kuluessa se on siirtynyt Karibian laatan reunasta keskelle päin. Saarella ei sijaitse tulivuoria. Suurin osa saaren maaperän kiviaineksesta on sedimentti- eli kerroskivilajeja, kuten kalkkikiveä, joita syntyy, kun maanpintaan kohdistuvan kulutuksen irrottamat hienojakoiset aineet kulkeutuvat mereen ja vajoavat sen pohjalle muodostaen kerrostumia.
Jamaikan maaperässä on runsaasti bauksiittia, jota käytetään alumiinin raaka-aineena. Jamaikalla on teollisesti louhittu bauksiittia 1950-luvulta lähtien. Louhinta on vaikuttanut saaren maisemaan ja varsinkin saaren pohjoisrannikon ja etenkin Ochos Riosin alueen rannat ovat värjäytyneet bauksiittitomusta punaiseksi.
Eksogeeniset tapahtumat
Saaren hiekkarantojen hiekka on hienoksi jauhautunutta korallia, josta myös rannikoita läheisyydessä olevat särkät ja pienet saaret ovat muodostuneet. Saarella on myös mustaa, vulkaanista alkuperää olevaa hiekkaa. Saaren pehmeään kalkkikivikallioperään on rapautunut maanalaisia jokia, jotka ovat muuttuneet tippukiviluoliksi. Näistä luolista ja onkaloista käytetään nimitystä cockpit (suom. ohjaushytti) joista alue on saanut nimensä Cockpit Country. Alueella esiintyvät runsaat sateet kuljettavat maa-ainesta mereen. Vuorilta alas virtaava vesi aiheuttaa maanpinnan kulumista eli eroosiota. Varsinkin talvisateiden aikana joet virtaavat vuolaasti ja kuljettavat paljon irtomaata mukanaan.
Jamaikalla puhaltaa lähes poikkeuksetta leuto tuuli ja myös se aiheuttaa eroosiota. Mutta koska alueella ei sijaitse aavikoita, ei tuulen vaikutus ole järin suuri.
Tuulten synnyttävät aallot sen sijaan muovaavat tehokkaasti saaren rantoja. Aaltoihin latautunut energiamäärä purkautuu aallon törmätessä rannikkoon ja kuluttaa rantaa.
Vesistöt ja merialueet
Jamaikan saari sijaitsee Karibianmerellä. Jamaikan saarella virtaa yli 120 jokea, jotka kulkevat vuorilta rannikkoja kohden muuttuen koskiksi, varsinkin rankkasateiden jälkeen. Tärkeimpiä jokia ovat Minho, Cobre ja Yallahs.
Ilmasto
thumb|300px|Doctors Cave Beach, Montego Bay, Jamaika. Jamaikan ilmasto on trooppinen, mutta kylmää ilmaa tuovat koillispasaati- ja merituulet vähentävät lämpötilaa ja kosteutta (katso kartta, liite 3). Alueella on matalapaine, jolle virtaa ilmaa ympäröiviltä korkeapaineen alueilta. Alueella esiintyy myös monsuunin kaltaisia tuulia. Merituulia syntyy, kun päivällä maanpinta lämpenee nopeasti muodostaen heikon matalapaineen ja mereltä alkaa tuulla kohti rantaa. Yöllä lämpötila- ja paine-erot ovat päinvastaiset ja maalta tulee merelle päin. Alueella esiintyy myös hurrikaaneja. Hurrikaanien yleisimpiä esiintymiskuukausia ovat kesäkuusta joulukuuhun.
Jamaikan alueella vaikuttaa Päiväntasaajavirta sekä Golfvirta, jotka tuovat lämpöä. Saaren lämpötila vaihtelee vuoden aikana välillä 19 °C–32 °C. Viileimmät kuukaudet ovat joulukuu ja maaliskuu. Kuivin aikakausi on helmi- maaliskuussa. Kosteinta on keväisin touko- ja kesäkuussa sekä syksyisin syys- ja lokakuussa, jolloin sateet tulevat trooppisina iltapäiväkuuroina. Vuoristoalueilla sataa vuosittain 5 100 mm.
Kasvillisuus
Jamaikan saarella kasvaa yli 3 800 erilaista kukkivaa kasvia, kuten 200 erilaista orkidea-lajia. Monia Jamaikalla kasvavista kasveista ei löydy mistään muualta maailmassa. Tunnetuimpia saarella kasvavia puulajeja ovat mahonki ja sininen mahonki (Hibiscus elatus), joka on myös Jamaikan kansallispuu.
Maustepippuri esiintyy luonnonvaraisena Jamaikalla, missä sitä myös viljellään runsaasti vientiin. Jamaikan lähisaarillakin maustetta esiintyy jonkin verran, mutta ei lainkaan yhtä runsaasti. Tiettävästi Jamaika on ainoa paikka, jossa kasvin viljely on onnistunut niin, että sitä riittää vientiin asti. Jamaika tuottaa vuosittain noin 10 000 tonnia maustepippuria.
Blue Mountain-vuoren rinteillä yli 2 000 metrin korkeudessa kasvatetaan myös Jamaica Blue Mountain-kahvia, jota pidetään yleisesti maailman parhaana kahvina.
Eläimistö
thumb|left|Papilio homerus Jamaikalla on enemmän eläimistöä, kuin monilla muilla Karibian saarilla, mutta eläimet ovat enimmäkseen pienikokoisia. Jamaikalla elää yli 252 erilaista lintulajia. Kaikkiaan lintulajeja on tavattu 326. Näistä 28 tavataan vain Jamaikalla, joista yksi on Jamaikan kansallislintu, kolibrilaji jamaikanpyrstökolibri (Trochilus polytmus). Se on yksi maailman pienimmistä linnuista. Jamaikalla asustaa myös useita eri sammakkolajeja, harvinainen keltainen käärme, useita etanalajeja, lepakoita ja liskoja. Saarella ei tavata suuria nisäkkäitä, mutta siellä elää marsun sukulaislaji jamaikanhutia Geocapromys brownii.
Luonnonsuojelu
Cockpit Country on maan keskiosan kalkkikivikukkuloiden muodostamaa tiheän metsän peittämää aluetta. Siellä tavataan 27 Jamaikan 28 endeemisestä lintulajista. Alue tunnetaan myös luolastoistaan.
Pedro Bank on suunnilleen Jamaikan saaren kokoinen matalikko, joka sijaitsee noin 80 kilometriä etelään Jamaikan saaresta. Sen eteläreunassa on kolme pientä luotoa, jotka kohoavat merenpinnan yläpuolelle. Niiden lähellä on laajoja koralliriuttoja, joissa kasvaa Acropora-korallia. Matalikolla on myös hiekkasärkkiä ja meriruohoniittyjä. Pedro Bankin alueelta pyydystetään Lobatus gigas-kotiloita.
Guy-Manuel de Homem-Christo
Guy-Manuel de Homem-Christo (oik. Guillaumme Emmanuel Paul de Homem-Christo, s. 8. helmikuuta 1974 Pariisi, Ranska) on ranskalainen muusikko ja toinen Daft Punkin jäsenistä. Hänellä on myös oma levy-yhtiö, Crydamoure. Daft Punkin logo on de Homem-Christon suunnittelema.
De Homem-Christo tuotti Sébastien Tellierin albumin Sexuality.
Arcturus (yhtye)
Historia
Arcturus perustettiin vuonna 1987 nimellä Mortem. Kokoonpanoon kuului tuolloin Steinar ”Sverd” Johnsen, Jan Axel ”Hellhammer” Blomberg (mm. Mayhem, The Kovenant) ja Marius Vold. Vuonna 1990 yhtyeen nimi vaihdettiin Arcturukseksi, ja demo My Angel julkaistiin. Tämän jälkeen Marius lähti yhtyeestä ja Steinar jätti kitaran keskittyäkseen koskettimiin.
Muutamaan vuoteen Arcturusista ei kuultu mitään, ja yhtyeen huhuttiin jo hajonneen. Vuonna 2000 Arcturus aloitti kuitenkin uuden albuminsa The Sham Mirrors äänittämisen, ja se julkaistiin 2002. Sham Mirrorsilla Arcturus oli jälleen kerran ottanut uuden tyylin. Koskettimilla on levyllä entistäkin suurempi merkitys ja Garm käyttää ääntään monipuolisemmin kuin aikaisemmin.
Vuonna 2003 Garm lähti yhtyeestä keskittyäkseen Ulveriin. Syynä oli myös vokalistin haluttomuus keikkailuun, kun muut bändin jäsenet olisivat olleet valmiita esiintymään livenäkin. Koko uransa aikana Arcturus oli tehnyt vain yhden live-esiintymisen. Uudeksi laulajaksi otettiin Øyvind Hægeland (Spiral Architect) samoihin aikoihin kuin toinen kitaristi Tore Moren liittyi joukkoon. Arcturus esiintyi vuosien 2003 ja 2004 aikana Norjassa ohella myös muualla Euroopassa ja sai hyvin positiivisen vastaanoton teatraalisella lava-show’llaan.
Øyvind Hægeland jätti Arcturuksen vuonna 2005 työvelvollisuuksien vuoksi, ja hänet korvattiin Simen ”ICS Vortex” Hestnæsillä (Borknagar, Dimmu Borgir). Hestnæs oli laulanut jo aikaisemmin albumilla La Masquerade Infernale kappaleissa The Chaos Path, Painting My Horror ja Master Of Disguise. 2005 julkaistu neljäs täyspitkä albumi Sideshow Symphonies oli kuitenkin ensimmäinen levy, jolla Hestnæs oli pääroolissa. Sideshow Symphonies palasi tunnelmallaan La Masquerade Infernalen aikoihin ollen kuitenkin hitaampi, mystisempi ja unenomaisempi. Vokalistin uniikki lauluääni lyö vahvasti leimansa musiikkiin.
17. huhtikuuta 2007 Arcturuksen ilmoitettiin lopettavan toimintansa. Yhtye ilmoitti syyksi jäsenten henkilökohtaiset kiireet.
Syksyllä 2011 Arcturus vahvisti reformaationsa. Yhtye palasi keikkalavoille 9. syyskuuta Southern Discomfort -festivaaleilla Norjassa. Tore Moren on jättänyt Arcturusin tuntemattomasta syystä.
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Kokoelma-albumit
Livealbumit
Linja 2 (Pariisin metro)
thumb|left|250px|Linjan 2 MF 67-juna Stalingradin asemalla.Paris Métro Ligne 2 on yksi Pariisin metron 16 linjasta Pariisissa, Ranskassa. Se johtaa Pariisin itäosassa sijaitsevasta Place de la Nationilta kaupungin pohjoisosien kautta Place Charles de Gaullelle (Riemukaarelle) ja edelleen Porte Dauphinelle, Bois de Boulognen laidalle. Linja valmistui joulukuussa 1900. Linja on Pariisin metron seitsemänneksi käytetyin n. 96 miljoonalla matkustajallaan vuonna 2008. Linjan pituus on 12,3 km ja siinä on 25 asemaa. Keskimääräinen aseman väli on 513 m. Linjan kalustona on 5 yksikköä MF 67- ja MF 2000-vaunuja. Linjan tunnusväri on sininen.
Suurimman osan reitistään, Place de la Nationilta Place Charles de Gaullelle saakka, linja noudattelee Pariisin keskimmäistä bulevardikehää. Useimmista muista linjoista poiketen se kulkee huomattavan osan matkastaan maan päällä, katujen yläpuolella olevia siltamaisia rakennelmia pitkin, kuten myös linja 6, joka sekin kulkee samojen aukioiden väliä Pariisin eteläosien kautta bulevardeja myötäillen.
Linja 2 kulkee muun muassa seuraavien turistinähtävyyksien kautta: Riemukaari, Pigalle ja Moulin Rouge, Sacré-Coeur, Père-Lachaise ja Place de la Nation. <br style="clear:both;"/>
Asemat
<br style="clear:both;"/>
Kari Venäläinen
thumb|Venäläinen ohjastaa elokuussa 2010. Kari Venäläinen (s. 14. tammikuuta 1968 ) on suomalainen raviohjastaja ja ravihevosten kengittäjä. Hän asuu Hollolassa. Hänellä on A-ajolupa ja D-valmentajalisenssi. Hän on ajanut vuoden 2022 loppuun mennessä yli 12 800 lähtöä, joista voittoja on tullut 998. Voittorahoja on yli 4 100 000 euroa.
Kari Venäläinen ohjasti uransa tuhannenen voiton Porin raviradalla 17. helmikuuta 2023 Landen Vilkan ohjastajana. Hän on työskennellyt Risto Lankin, Ari Hartikaisen, Esa Holopaisen ja Italiassa Holger Ehlertin talleissa. Palattuaan Suomeen vuonna 2000 Venäläinen aloitti itsenäisenä yrittäjänä.
Walter Extra
thumb|250px|Extra 300 (2004) Walter Extra on saksalainen taitolentäjä ja lentokonesuunnittelija.
Hän johtaa omaa Extra Flugzeugbau-lentokonetehdasta, joka valmistaa taitolentokoneita.
Extra alkoi suunnitella omia lentokoneita kilpailtuaan taitolennon maailmanmestaruudesta vuonna 1982. Hänen koneensa kilpailevat venäläisen Suhoin taitolentokoneiden kanssa maailman parhaan asemasta.
Oskari Janatuinen
Oskari Jaakko Janatuinen (17. syyskuuta 1887 Helsinki – 10. helmikuuta 1945) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Janatuinen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1906–1907 ja 1909–1911. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1913 ja 1943 välillä. Janatuinen työskenteli kivenhakkaajana 1901–1905. Hän oli sitten Suomen Kiviteollisuus Oy:n palveluksessa muovailijana ja kuvanveistäjänä 1906–1914 ja vuodesta 1914 alkaen hän omisti oman kiviveistämön.
Ilkka Korpi
Ilkka Korpi toimii valmentajana Ypäjän Hevosopistolla yhdessä veljensä Heikki Korven kanssa. Vuonna 2013 Ilkan valmennettavat hevoset ovat pärjänneet hyvin ravikilpailuissa. Ilkan valmentama ja Hevosopiston omistama Ypäjä Eila toi tänä vuonna ensimmäiset suurkilpailuvoitot Hevosopistolle.
Ilkka Korpi on voittanut ravikuninkuuden Vireenillä sekä lämminveristen derbyn Valentinolla ja Black Laukolla.
Dan Pippin
Daniel Luther ”Dan” Pippin (20. lokakuuta 1926 St. Louis, Missouri – 1. huhtikuuta 1965 Missouri) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Pippin toimi Yhdysvaltain joukkueen kapteenina sen voittaessa kultaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Pippin pelasi kaikissa joukkueensa kahdeksassa ottelussa tehden yhteensä 54 pistettä. Pippin teki itsemurhan 38-vuotiaana.
Juha Utala
Juha Utala (s. 3. toukokuuta 1969 ) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hollolassa. Utalalla on A-ajolupa ja A-valmentajalisenssi. Hän on ajanut yli 13 200 starttia ja voittanut niistä 1264. Voittorahoja on yli 5 696 843 euroa. Hän toimi Aslak Kaikon tallissa yksityivalmentajana. Sen jälkeen hän siirtyi Hollolan Kirkonkylän kupeessa sijaitsevaan valmennuskeskukseen, jossa Utala Racingilla on käytössään 20 karsinaa ja varsapihatto neljälle.
Utalan lempinimi on Mr. Derby, ja syynä on että hän sai vuonna 2006 kaksoisvoiton Suuressa Suomalaisessa Derbyssä. Juha Utala on naimisissa Sanna Utalan (o.s. Kotiranta) kanssa. Suomen Hippos valitsi vuoden 2006 raviteoksi Utalan suurkilpailutriplan.
Jalmari Kahri
Jalmari Kahri (21. elokuuta 1906 Kymi – 19. tammikuuta 2006 Kauniainen) oli suomalainen kuoronjohtaja ja musiikinopettaja.
Kahri syntyi Kymin pitäjässä nykyisin Kotkaan kuuluvassa Sutelan kylässä. Hänen kiinnostuksensa musiikkia kohtaan heräsi jo lapsuudessa, kun maalaistalon tuvassa oli urkuharmoni. Työura kuitenkin alkoi tehdastyössä sokeritehtaalla ja lautatarhan yövahtina. Kahri pääsi 1920-luvun loppupuolella Jyväskylän seminaariin, jossa ryhtyi soittamaan selloa seminaarin orkesterissa. Kahri valmistui opettajaksi 1933 ja suoritti kaksi vuotta myöhemmin erillisen musiikinopettajan pätevyyden. Kahri työskenteli Maija-puolisoineen ensin Hämeenlinnan keskuskansakoululla ja tämän lisäksi musiikinopettajana Hämeenlinnan lyseossa, jossa johti myös koulun orkesteria.
Jalmari Kahri osallistui keväällä 1939 Heikki Klemetin johtaman mieskuoro Finlandian konserttimatkaan Britanniaan, Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Saksaan. Finlandia-kuoron perinneyhdistyksen puheenjohtajana Kahri jatkoi yhdistyksen toiminnan loppuun asti. 99-vuotiaaksi elänyt Kahri oli viimeinen Finlandia-kuoron matkalla mukana ollut ja myös yksi viimeisistä Heikki Klemetin johdolla laulaneista suomalaisista kuorolaisista.
Kahri piti omia konsertteja ja lausuntailtoja, mutta opettajan työ ja kirkkomusiikki muodostuivat hänen pääasiallisiksi elämäntehtävikseen. Vuonna 1951 hän suoritti kanttori-urkurin tutkinnon ja toimi opettajantoimensa ohessa useiden Helsingin seurakuntien kanttori-urkurina. Hän oli myös taitava sovittaja ja sanoittaja ja teki runsaasti kuorosävellyksiä. Hänen tunnetuin sävellyksensä lienee Immi Hellenin runoon sävelletty Betlehem. Omasta genrestään hän poikkesi eniten tehdessään kuorosovituksen Reino Helismaan ”Päivänsäteestä ja menninkäisestä”.
Työmarkkinajohtaja Tapani Kahri ja arkkitehti Esko Kahri ovat hänen poikiaan.
Ariston
Ariston oli antiikin kreikkalainen nimi. Se voi viitata seuraaviin:
Luettelo Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappaleista
Tämä on luettelo Noel Gallagher’s High Flying Birds -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Uuno Soldan
Uuno (Uno) Konstantin Soldan (9. heinäkuuta 1883 Viipuri – 21. helmikuuta 1954 Loimaa) oli suomalainen taidemaalari.
Kostianvirran yhtenäiskoulu
Koulun nimestä järjestettiin keväällä 2021 kunnansisäinen kilpailu, jossa kuntalaiset saivat jättää ehdotuksia uuden koulun nimestä. Ehdotuksien pohjalta järjestettiin äänestys, jossa kuntalaiset saivat äänestää mieleistään ehdotusta. Viisi eniten ääniä saanutta vaihtoehtoa eteni Pälkäneen kunnan sivistyslautakunnan käsittelyyn. Sivistyslautakunta päätti kokouksessaan 22. huhtikuuta 2021 äänin 8–1, että uuden koulun nimeksi tulee Kostianvirran yhtenäiskoulu.
Uuno Soldan
Soldan opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1908 ja 1909. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1911, 1915 ja 1921 sekä Suomen taideyhdistyksen näyttelyihin 1914 ja 1915. Soldan teki opintomatkan Saksaan 1922 ja hän teki myös maalauksia oleskellessaan Piestanyn kylpylässä Tšekkoslovakiassa vuonna 1931. Soldan asui suurimman osan elämäänsä Loimaalla ja hän vietti kesät Karkun seudulla. Soldan maalasi pääasiassa maisemakuvia sekä Loimaalta että Karkun seudulta.
Angels like You
Angels like You on yhdysvaltalaislaulajan Miley Cyrusin musiikkikappale. Sen julkaisi RCA Records hänen Plastic Hearts-studioalbumin kolmantena ja viimeisenä singlenä 12. maaliskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Cyrus, Ali Tamposi ja Ilsey Juber sekä sen tuottajat Louis Bell ja Andrew Watt. Kappaleen musiikkivideon ohjasivat Cyrus sekä Alana O’Herlihy ja se julkaistiin 8. maaliskuuta 2021. Videolla nähdään Cyrusin 7. helmikuuta 2021 tekemältä Super Bowl-ottelua edeltävältä esiintymiseltä taltioitua kuvamateriaalia.
"Angels like You" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Irlannissa ja Islannissa.
San Clemente (Kalifornia)
San Clemente on kaupunki Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 63 522. Kaupunki perustettiin 28. helmikuuta 1928.
San Clementen pormestarina toimii Kathleen Ward.
Väestö
Kaupungin asukkaista 83,12 prosenttia on valkoisia, 4,25 prosenttia aasialaisia, 0,78 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,39 prosenttia intiaaneja. 4,56 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 44,3 vuotta.
P. J. Hannikainen
Pietari (Pekka) Juhani (P. J.) Hannikainen (9. joulukuuta 1854 Nurmes – 13. syyskuuta 1924 Helsinki ) oli suomalainen runoilija, säveltäjä sekä Jyväskylän seminaarin musiikin lehtori, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja perusti Ylioppilaskunnan laulajat, mieskuoro Sirkat ja Jyväskylän amatööriorkesterin.
Elämäkerta
Hannikainen syntyi Pohjois-Karjalassa Nurmeksessa Lehtovaaran tilalla. Hän peri musiikilliset lahjansa isältään Heikki Hannikaiselta, joka oli lukkari, ja äidiltään hän peri kuvataiteelliset lahjansa. Syrjäisessä kylässä ei ollut mahdollista käydä koulua, joten hän kävi koulunsa Jyväskylässä. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1875 ja meni sitten Helsingin yliopistoon opiskelemaan kemiaa.
Yliopistolla Hannikainen osallistui monipuolisesti Savo-Karjalaisen osakunnan toimintaan. Hän johti kuoroja, soitti viulua, sävelsi, runoili ja käänsi kirjallisuutta suomeksi. Osakunnassa oli tuolloin vallalla kansallisen heräämisen aate, ja myös Hannikainen kiinnostui kansallislaulujen ja -runojen keräämisestä. Opiskeluaikojensa merkittävimpiä aikaansaannoksia oli ensimmäisen suomenkielisen ylioppilaskuoron Ylioppilaskunnan laulajien perustaminen.
Hannikainen toimi valmistumisensa jälkeen Jyväskylän seminaarin musiikin lehtorina vuosina 1887−1917. Hän teki virassa ollessaan uraauurtavaa työtä musiikkikasvatuksen hyväksi. Hän toimitti ensimmäistä suomenkielistä musiikkilehteä Säveleitä. Jyväskylässä Hannikainen tunnetaan mieskuoro Sirkkojen historiasta, ja hänen vaimonsa Alli Hannikainen perusti naiskuoro Vaput. Molemmat kuorot ovat yhä, yli satavuotiaina, aktiivisia ja hyvinvoivia kuoroja.
Hannikainen sai puolisonsa, musiikinopettaja Alli Hannikaisen kanssa viisi poikaa ja yhden tytön. Tyttö kuoli jo kolmevuotiaana. Myös Hannikaisen pojat Ilmari, Arvo, Tauno ja Väinö Hannikainen olivat merkittäviä konserttimuusikoita.
Musiikki
Hannikainen sävelsi kolmattasataa laulua kuorotoiminnan innoittamana. Lauluista suurin osa on kuorolauluja sekakuorolle, mutta hän sävelsi muillekin kuoromuodoille. Kansallisen heräämisen nousukauteen ajoittuvat laulut liittyvät aiheiltaan suomalaiseen perinteeseen. Hannikainen oli säveltäjänä muutamaa teoriatuntia lukuun ottamatta itseoppinut.
Vaikka Hannikainen sävelsi pääasiassa harrastuksenaan, monet hänen lauluistaan ovat kuorojen kestosuosikkeja. Kuuluisimpia lauluja ovat muun muassa "Karjalaisten laulu", "Keski-Suomen laulu", "Enkeli ohjaa" ("Maan korvessa kulkevi lapsosen tie)", "Mökin laittaja", "Joulupukki" ("Joulupukki, joulupukki, valkoparta, vanha ukki") ja "Oravan pesä". Hän suomensi Topeliuksen "Kesäpäivä Kangasalla" -laulun.
Hannikainen sävelsi Larin-Kyöstin kokoelmasta Kulkurin lauluja (1899) runon "Keväisiä sointuja", jolle hän antoi nimeksi "Kevätsointuja" (1899) ja muokkasi sanoja uuteen uskoon. Laulusta käytetään toisinaan nimeä "Kevätlaulu". Sen sanat alkavat "Taas leivoset ilmassa leikkiä lyö...". Lisäksi painetuissa laulukirjoissa sanat vaihtelevat. Sekin on suosittu kuorolaulu. Larin-Kyösti ei ottanut sitä yhteenkään runojensa läpileikkauskokoelmaan, arvatenkin juuri siksi että lauluteksti poikkesi niin paljon alkuperäisestä.
thumb|upright=0.9|left|Hannikaisenkatu Jyväskylässä.
Muistomerkkejä ja nimikkokatuja
Hannikaisen kunniaksi on nimetty sekä Nurmeksessa että Jyväskylässä katu, Hannikaisenkatu. Lisäksi Nurmeksessa Nurmes-talossa on Hannikaisen sali, jossa toimii myös elokuvateatteri Kino Hannikainen. Nurmeksen Itäkaupungissa on Hannilan päiväkoti ja Nurmeksen keskustassa pronssinen veistos Hannikaisen laulupuu. Jyväskylässä Lounaispuistossa on P. J. Hannikaisen muistomerkki, ja Suomalaisella Musiikkikampuksella on Jyväskylän ammattikorkeakoulun musiikin tiloissa (Pitkäkatu 18–22) vajaa 200-paikkainen Hannikaissali, joka sopii erityisesti kamarimusiikin esityspaikaksi.
Erasmus Rotterdamilainen
thumb|[[Hans Holbein nuorempi|Hans Holbein nuoremman maalaama Erasmus Rotterdamilaisen muotokuva vuodelta 1523.]] Erasmus Rotterdamilainen (Desiderius Erasmus Roterodamus, alun perin Gerrit Gerritzoons; 27. lokakuuta n. 1466 Rotterdam – 12. heinäkuuta 1536 Basel) oli hollantilainen renessanssifilosofi, humanisti, teologi ja kirjailija. Hän elvytti latinan ja kreikan harrastusta ja kiinnostusta antiikkiin Euroopassa.
Erasmuksen parhaiten tunnettu teos on Tyhmyyden ylistys vuodelta 1509. Oman kirjoitustoimintansa lisäksi hän käänsi latinaksi ja toimitti lukuisia klassisia teoksia muun muassa Aristoteleelta, Augustinukselta ja Cicerolta. Erasmuksen klassinen latina oli hyvin puhdasta. Hän myös toimitti uudet latinan- ja kreikankieliset Uuden testamentin versiot. Vanhaa kirjallisuutta tutkimalla Erasmus etsi alkuperäistä, puhdasta kristinuskoa ja pyrki yhdistämään siihen antiikin sivistyksen. Erasmus arvosteli useita katolisen kirkon opinkappaleita.
Lapsuus ja nuoruus
Erasmus syntyi nimellä Gerrit Gerritzoons, mahdollisesti Rotterdamissa, vaikka viimeaikaiset tutkimukset antavatkin ymmärtää, että hän olisi syntynyt Goudassa. Silti juuri Rotterdam on kaupunki, joka liitetään Erasmuksen nimeen. Hän asui kaupungissa vain neljä vuotta eikä enää palannut. Tiedot hänen perheestään tulevat enimmäkseen epämääräisistä viittauksista hänen teoksissaan. Hänen isänsä Roger Gerard oli pappi, ja hän itse avioliiton ulkopuolinen lapsi. Hänen äidistään ei tiedetä juuri muuta kuin että tämä oli lääkärin tytär ja nimeltään Margaret. Erasmuksen vanhemmat kuolivat ruttoon varhain, vuonna 1483.
Erasmus sai ajan parhaan koulutuksen luostarikouluissa. Vuonna 1487 hän ystävystyi läheisesti Servatius Rogeruksen kanssa. Hän kutsui tätä "sielunsa puoliskoksi".
Erasmus vannoi noin 25-vuotiaana, vuonna 1492, munkin valan ja siirtyi pappisluokkaan. Hän ei ilmeisesti kuitenkaan missään vaiheessa toiminut pappina, ja luostarielämä oli yksi hänen pilkkansa kohteista hänen elämänmittaisessa taistelussaan kirkon käytäntöjä vastaan. Pian nimityksensä jälkeen Erasmukselle tarjoutui tilaisuus jättää luostari, kun hänelle tarjottiin Cambrayn piispan Henry Bergeniläisen sihteerin virkaa. Hän sai toimen hyvän latinantaitonsa ja oppineen maineensa vuoksi.
Vuonna 1495 Erasmus lähti piispan hyväksynnällä ja taloudellisella tuella opiskelemaan Pariisin yliopistoon, joka oli edelleen tuohon aikaan tieteen keskus, mutta jo Italiassa heränneen klassisen kulttuurin uudelleenheräämisen eli renessanssin vaikutuksen alainen. Hän toimi pääasiassa Pariisissa, Leuvenissa, Englannissa ja Baselissa mutta ei asettunut pysyvämmin millekään paikkakunnalle. Englannissa ollessaan hän solmi elinikäiset ystävyyssuhteet usean Henrik VIII:n ajan älymystön edustajan kanssa. Näihin kuuluivat muiden muassa Thomas More, John Colet, John Fisher, Thomas Linacre ja William Grocyn. Cambridgen yliopistossa hän toimi jumaluusopin professorina (Lady Margaret’s Professor of Divinity). Hän toimi myös Queens’ Collegessa Cambridgessa ja saattoi olla alumni.
Kirjallinen ura
Erasmus valitsi elämän itsenäisenä oppineena ja vältti tietoisesti sitoutumasta mihinkään, mikä saattaisi rajoittaa hänen älyllistä tai kirjallista vapauttaan. Elämänsä aikana hänelle tarjottiin useita kunniakkaita ja tuottoisia virkoja sekä yliopistojen että kirkon palveluksessa, mutta hän kieltäytyi niistä kaikista ja valitsi mieluummin epävarman mutta riittävän toimeentulon itsenäisenä kirjallisena toimijana. Siitä huolimatta hän oli aikansa renessanssiliikehdinnän keskipisteessä. Hän kävi kirjeenvaihtoa yli viidensadan merkittävän poliitikon ja oppineen kanssa, ja monet pyysivät häneltä neuvoja, vaikkeivät niitä aina noudattaneetkaan.
thumb|left|Toinen [[Hans Holbein nuorempi|Hans Holbein nuoremman laatima muotokuva Erasmus Rotterdamilaisesta vuodelta 1523.]] Vuodet 1506 ja 1509 Erasmus oli Italiassa. Hän vietti osan ajasta Aldus Manutiuksen painotalossa Venetsiassa, mutta tätä lukuun ottamatta hänellä oli vähäisemmät yhteydet italialaisiin oppineisiin kuin olisi voinut odottaa. Hänen vierailunsa Leuvenissa sai aikaan paljon arvostelua häntä kohtaan niiltä, jotka eivät pitäneet niistä kirjallisista ja uskonnollisista ajatuksista, joille Erasmus omisti koko elämänsä. Hän pakeni Baseliin, jossa hänellä oli ystäviä ja jossa hänen oli mahdollista ilmaista itseään vapaasti. Eräs hänen tuttavistaan oli kustantaja Johann Froben.
Englannissa ollessaan Erasmus aloitti Uuden testamentin käsikirjoitusten järjestelmällisen tutkimuksen valmistellakseen uutta latinankielistä käännöstä. Tämän version julkaisi Froben Baselissa vuonna 1516, ja se oli Raamatun tieteellisen tutkimuksen pohjana protestanttisten lahkojen synnyn aikana. Hän julkaisi kriittisen laitoksen kreikankielisestä Uudesta testamentista vuonna 1516 – ''Novum Instrumentum omne, diligenter ab Erasmo Rot. Recognitum et Emendatum''. Tämä versio sisälsi latinankielisen käännöksen ja kommentaarin. Käännös hyödynsi uusimpia löydettyjä käsikirjoitusversioita. Toisessa painoksessa käytettiin tutumpaa Testamentum-nimitystä sanan Instrumentum sijasta. Tunnetuimmaksi tuli tekstin kolmas versio, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Textus Receptus. Sitä käyttivät muun muassa kuningas Jaakon Raamatun kääntäjät. Erasmus julkaisi myös kolme myöhempää versiota, vuosina 1522, 1527 ja 1535. Erasmus omisti työnsä paavi Leo X:lle ja katsoi tämän työn olleen hänen merkittävin panoksensa kristikunnalle. Välittömästi tämän jälkeen hän alkoi julkaista teostaan Uuden testamentin parafraasit, joka sisälsi yleistajuisia esityksiä useiden kirjojen sisällöstä. Nämä, kuten muutkin teokset, julkaistiin alun perin latinaksi, mutta ne käännettiin pian muille kielille.
Erasmus ja reformaatio
Martti Lutherin liike sai alkunsa Uuden testamentin julkaisemista seuranneena vuonna ja koetteli Erasmuksen luonnetta. Erasmusta vaadittiin maineensa ansiosta epäilemättä valitsemaan puolensa, mutta hyökkäävä toiminta oli hänen luonteensa ja tapojensa vastaista. Aina kirkollisia hullutuksia ja väärinkäytöksiä arvostellessaan hän oli tehnyt selväksi, ettei hän hyökännyt kirkon laitoksia vastaan sinällään eikä hänellä ollut mitään kirkonmiehiä vastaan. Maailma oli nauranut hänen satiireilleen, mutta harva oli puuttunut hänen toimintaansa. Hän uskoi, että hänen työnsä oli näinkin vaikuttanut lukemattomiin päättävässä asemassa oleviin mieliin kirkon sisällä.
thumb|[[Hendrick de Keyser: Erasmuksen patsas, 1622, Rotterdam.]] Erasmus oli myötämielinen luterilaisten kirkkokritiikin pääkohtia kohtaan. Samoin hän kunnioitti Martti Lutheria henkilökohtaisesti, ja Luther puhui samoin arvostaen Erasmuksen oppineisuudesta. Luther toivoi suurempaa yhteistyötä uudistuksessa, mikä vaikutti vain luonnolliselta seuraukselta Erasmuksen omista töistä. Varhaisessa kirjeenvaihdossaan Luther osoitti suurta ihailua kaikkea sitä kohtaan, mitä Erasmus oli tehnyt turmeltumattoman ja järkeenkäyvän kristinuskon eteen, ja houkutteli tätä liittymään luterilaisiin. Erasmus kieltäytyi sitomasta itseään sanoen, että se vaarantaisi hänen asemansa puhtaan opin liikkeen johtohahmona, minkä hän katsoi elämänsä tarkoitukseksi. Hän katsoi voivansa vaikuttaa uskon uudistamiseen ainoastaan itsenäisenä oppineena. Koska Erasmus kieltäytyi tukemasta Lutheria, tämä katsoi suoraviivaisena Erasmuksen välttelevän vastuutaan joko raukkamaisuuden tai tarkoitusperän puutteen vuoksi. Erasmus sen sijaan kammosi kaikkia muutoksia opissa ja uskoi, että myös olemassa olevien muotoilujen sisällä oli mahdollista saada aikaan hänen ajamansa uudistus.
Suuren kiistan aikana Erasmus antautui kahdesti opilliseen väittelyyn, mikä ala oli vieras sekä hänen luonteelleen että aiemmista toimistaan katsottuna. Yksi hänen käsittelemistään asioista oli kysymys vapaasta tahdosta. Teoksessaan De libero arbitrio diatribe sive collatio (1524) hän pilkkasi luterilaista näkemystä asiasta. Hän esitteli kummatkin näkökannat puolueettomasti. Diatribe ei kehottanut mihinkään toimenpiteisiin – Erasmuksen kannattajista tämä oli sen vahvuus, luterilaisista taas heikkous. Luther kirjoitti vuonna 1525 vastaukseksi teoksensa De Servo Arbitrio (’Tahdon kahleista’), joka hyökkää paitsi Diatribea myös Erasmusta itseään vastaan pahatapaisesti ja ad hominem -argumentein ja jopa väittää, ettei Erasmus ollut kristitty ensinkään.
Toinen Erasmuksen käsittelemä kysymys olivat sakramentit, ja erityisesti ehtoollinen. Vuonna 1530 Erasmus julkaisi uuden painoksen Algeruksen harhaoppista Berengar Toursilaista vastaan suunnatusta tutkielmasta 1000-luvulta. Hän lisäsi siihen omistuskirjoituksensa, vakuuttaen uskoaan Kristuksen lihalliseen läsnäoloon ehtoollisessa. Baselilaisen Johannes Oecolampadiuksen johtamat anti-sakramentarianistit sanoivat Erasmuksen mukaan, että hänellä olisi ollut samanlaiset näkemykset kuin heillä itsellään, vetääkseen hänet osaksi skismaattista liikettään.
Luterilaisuuden liikkeen päästessä vauhtiin alkoi syntyä yhteiskunnallisia levottomuuksia, joita Erasmus kammoksui ja jotka Lutherkin olisi halunnut välttää. Näihin kuuluivat muun muassa talonpoikaissota, anabaptistien aikaansaamat levottomuudet Saksassa ja Alankomaissa, ikonoklasmi sekä muita radikaaleja liikkeitä. Erasmus katsoi, että jos nämä olivat uudistuksen seuraukset, hän oli tehnyt oikein pysyessään sen ulkopuolella. Katolisessa kirkossa häntä kuitenkin syytettiin koko "tragedian" aiheuttajaksi.
Kun Baselin kaupunki oli lopullisesti ja virallisesti "reformoitu" vuonna 1529, Erasmus luopui asumuksestaan kaupungissa ja asettui Freiburg im Breisgauhun. Kuusi vuotta myöhemmin hän kuitenkin palasi Baseliin, vaikkakin oli sairas, valvoakseen Origeneen teoksista tekemänsä laitoksen painotyötä. Hän kuoli kaupungissa vuotta myöhemmin, vuonna 1536.
Teokset
thumb|right|[[Hans Holbein nuorempi|Hans Holbein nuoremman sukkela piirros Tyhmästä (1515), Erasmuksen itsensä omistaman Tyhmyyden ylistyksen marginaalissa.]] Erasmus kirjoitti sekä kirkollisista asioista että yleisistä humanistisista aiheista. Hän vaikuttaa pitäneen jälkimmäistä vähäpätöisempänä vapaa-ajan toimintana.
Varhaistuotanto
Erasmuksen vakavampi tuotanto alkoi teoksella Enchiridion Militis Christiani (Kristillisen sotilaan käsikirja), joka ilmestyi vuonna 1503. Tässä lyhyessä teoksessa hän hahmotteli tavallista kristillistä elämää. Erasmuksen mukaan suurin paha oli kaavamaisuus, joka kulki perintönä ilman ymmärrystä Jeesuksen opetuksista. Kaavat voivat opettaa sielulle kuinka Jumalaa palvotaan, mutta ne voivat myös sammuttaa hengen toiminnan. Kaavamaisuuden vaaroja tutkiessaan hän käsittelee luostarielämää, pyhimysten palvontaa, sotia ja yhteiskunnan heikkouksia. Enchiridion on luonteeltaan enemmän saarna kuin satiiri.
Erasmuksen tunnetuin teos Tyhmyyden ylistys (latinaksi Moriae Encomium) kirjoitettiin vuonna 1509 ja ilmestyi vuonna 1511. Se on satiirinen hyökkäys katolisen kirkon perinnäisiä käytäntöjä ja yleisiä taikauskoja vastaan. Erasmus omisti teoksen ystävälleen Thomas Morelle.
Kate Allen (maahockeypelaaja)
Kate Ruth "Katie" Allen (s. 28. helmikuuta 1974 Adelaide, Australia) on australialainen maahockeypelaaja. Hän voitti Australian maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja kuului joukkueeseen myös Ateenan olympialaisissa 2004, kun Australia sijoittui viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Dublinissa 1994 ja Utrechtissa 1998. Champions Trophyn voittajajoukkueeseen hän kuului vuosina 1995, 1997 ja 2003.
Erasmus Rotterdamilainen
Varhaistuotanto
Teos Institutio Principis Christiani (Kristityn ruhtinaan kasvatus), Basel, 1516) oli kirjoitettu ohjeeksi Espanjan nuorelle kuninkaalle, myöhemmälle Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Kaarle V:lle. Erasmus opettaa kunniallisuuden ja vilpittömyyden periaatteiden olevan ruhtinaan, kansan palvelijan, erityisiä hyveitä. Erasmus ehdotti, että ruhtinaalla pitäisi olla hyvä koulutus, jotta tämä voisi hallita oikeudenmukaisesti ja hyvänsuovasti ja välttyä tulemasta sorron lähteeksi.
Vuonna 1516 Erasmus julkaisi myös satiirisen dialogin Julius Exclusus, jossa pyhä Pietari käännyttää paavi Julius II:n Taivaan porteilta.
Pyrkiessään uudistamaan uskoa Erasmus huomasi olevansa huonoissa väleissä kummankin osapuolen, sekä konservatiivisten katolisten että uudistushakuisten luterilaisten, kanssa. Hänen viimeisiä vuosiaan katkeroitti se, että hän oli ristiriidoissa henkilöiden kanssa, joita hän kuitenkin sympatisoi. Lutherin lisäksi näihin kuului Ulrich von Hutten, joka oli siirtynyt luterilaisiin ja julistanut, että Erasmus tekisi samoin jos hänessä olisi hiukkaakaan rehellisyyttä. Vastauksessaan Spongia adversus aspergines Hutteni (1523) Erasmus näytti semantiikan osaamisensa. Hän syyttää Huttenia hänen lausumiensa vääristä tulkinnoista ja toistaa kantansa olla koskaan erkaantumatta kirkosta.
Myöhäistuotannosta
Erasmuksen loppuaikojen merkittävin teos on Ecclesiastes ("Evankeliumin saarnaaja", Basel, 1535). Teoksessa hän käsittelee saarnaamista. Hänen omat sanansa, jotka on kirjoitettu Tutkielma kuolemaan valmistautumisesta -nimiseen vuonna 1533 kirjoitettuun pieneen traktaattiin, osoittavat ettei hän ollut sydämeltään kovin katolinen, vaikka pysyikin aina kirkon jäsenenä, sillä todellinen katolinen tuskin olisi kirjoittanut:
Perintö
1560-luvulla asenteet kuitenkin alkoivat muuttua. Katolisen kirkon vastauskonpuhdistus tuomitsi Erasmuksen usein – sanottiin, että hän "muni sen munan, josta uskonpuhdistus haudottiin". Kritiikki perustui enimmäkseen siihen, ettei Erasmus arvostellut Lutheria tarpeeksi voimakkaasti eikä nähnyt kansankielisen Raamatun vaaroja ja että hän tuhersi vaarallisen tekstikritiikin parissa, joka heikensi kirkon argumentteja areiolaisuutta ja muita harhaoppeja vastaan. Paavi Paavali IV pani kaikki hänen kirjansa kirkon kiellettyjen kirjojen luetteloon, ja osa teoksista oli edelleen pannassa tai niihin suhtauduttiin varauksin myöhemmässä Pius IV:n luettelossa.
Protestanttiset näkemykset Erasmuksesta vaihtelevat ajasta ja paikasta riippuen. Hänellä on aina ollut erityisen vankka kannatus synnyinmaassaan Hollannissa ja Reinin alueella. Hänen kuolemansa jälkeen ja 1500-luvun loppupuolella protestanttisen reformaation kannattajat katsoivat Erasmuksen arvostelun Lutheria vastaan ja elinikäisen tuen katoliselle kirkolle raskauttavaksi. Tämä kylmä suhtautuminen oli erityisen tyypillistä reformoiduissa suuntauksissa.
Valistusaikana Erasmuksen suosio alkoi kuitenkin yleisesti palautua, ja hänestä tuli yhä laajemmin kunnioitettu kulttuurinen symboli.
Rotterdamin Erasmus-yliopisto on nimetty hänen kunniakseen.
Lauri Hakanen
Lauri Hakanen (s. 23. toukokuuta 1985) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän toimii turkulaisen FC Interin apuvalmentajana.
Hakanen on aiemmin valmentanut Kakkosessa pelaavaa HJS Akatemiaa, jonka valmentajana hän on toimi seuran toiminnan alusta 2015 lähtien. Itseään Hakanen luonnehtii analyyttiseksi ja vaativaksi valmentajaksi.
Pelaajauraa Hakasella on FC Hämeenlinnassa, Valkeakosken Hakassa, FC Espoossa, Nummelan Palloseurassa sekä Lohjan Pallossa. Hän toimi HJS:n toiminnan alkuvuosina joukkueen pelaajavalmentajana, mutta on sittemmin pitäytynyt valmentamisessa. Pelaajauransa tärkeimpänä saavutuksena Hakanen on pitänyt kahta A-junioreiden Suomen-mestaruutta.
Larry Adler
thumb|Larry Adler Lawrence Cecil "Larry" Adler (10. helmikuuta 1914 – 7. elokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi taitavana huuliharpun soittajana.
Adler syntyi Baltimoressa, Marylandissa. Jouduttuaan kotimaassaan mustallelistalle hän muutti aikuisiällään Lontooseen, jossa asui loppuikänsä. Hän esitti useita klassisen musiikin merkkiteoksia huuliharpulle sovitettuna. Hän sai myös elokuvarooleja ja sävelsi elokuvamusiikkia Oscar-ehdokkuuden arvoisesti.