cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
5-Star (Stray Kidsin albumi)
Tausta
Maaliskuussa 2023 Hankook Ilbo -lehti uutisoi, että Stray Kids oli kuvannut uuden musiikkivideon ja julkaisisi uuden albumin saman vuoden huhtikuussa. JYP Entertainment vahvisti tiedon, että albumi oli valmis, mutta ei kommentoinut julkaisupäivää. SpoTV News uutisoi myöhemmin huhtikuussa, että yhtye julkaisisi albumin kesäkuussa. JYP vahvisti julkaisupäivän olevan 2. kesäkuuta.
Tuottaminen
5-Star koostuu kahdestatoista kappaleesta. Genrellisesti se edustaa hip hopia, poppia ja electronicaa. Albumin tuottamisesta vastasi yhtyeen sisäinen tuottajaryhmä 3racha–Bang Chan, Changbin ja Han sanoittivat kappaleet. Heidän lisäkseen tuottamiseen osallistuivat tuottajat Versachoi, Chae Kang-hae, Restart, Zack Djurich, Millionboy, Trippy, Nickko Young, Kyle Reynolds, Chris LaRocca ja Jun2. Korealais-amerikkalainen rap-artisti Tiger JK osallistui kappaleen ”Topline” tuottamiseen ja on albumilla vierailevana artistina. 3rachan lisäksi jäsen Felix osallistui kappaleiden ”Super Bowl” ja ”FNF” sanoittamiseen.
Julkaisu
Yhtye julkaisi albumin trailerin 28. huhtikuuta 2023. Albumin ennakkotilaukset alkoivat samana päivänä. Albumista julkaistiin viisi eri versioita kahdellatoista eri kansikuvalla–rajoitettupainos, versiot A, B ja C sekä kahdeksan perinteistä CD-koteloa. Albumin tähtikuvioteemainen kappalelista julkaistiin 30. huhtikuuta. Albumilla on yhtyeen aikaisemmin julkaistut kappaleet ”Mixtape: Time Out” ja ”The Sound”.
5-Star julkaistiin 2. kesäkuuta 2023. ”S-Class” singlen musiikkivideo julkaistiin samana päivänä. Yhtye promosi singleä albumin julkaisuviikkona musiikkiohjelmissa Music Bank, Show! Music Core ja Inkigayo. Yhtyeen kolmas fanitapaaminen Pilot: For ★★★★★ pidetään heinäkuun alussa.
Kaupallinen menestys
JYP Entertainment uutisoi 30. toukokuuta 2023, että albumin ennakkotilaukset olivat ylittäneet 4,93 miljoonan kappaleen määrän. Kaksi päivää myöhemmin tilaukset ylittivät 5,13 miljoonan määrän. Määrä oli yli kaksinkertainen verrattuna yhtyeen Maxident EP:n ennakkotilauksiin. Samalla albumista tuli ennakkotilatuin korealainen julkaisu.
Tupolev ANT-3
pienoiskuva|ANT-3 Mihail Gromovin Euroopan ympärilentoa esittävässä neuvostoliittolaisessa postimerkissä. ANT-3 oli Tupolevin 1920-luvun puolivälissä valmistama kaksitasoinen ja kaksipaikkainen neuvostoliittolainen tiedustelulentokone.
Kehitys
ANT-3 oli toinen Andrei Tupolevin TsaGIssa vuosina 1924–25 kehittämä kokometallinen (duralumiinia) lentokone. Kehitysvaiheessa R-3:na tunnetun lentokoneen ensilento tapahtui elokuussa 1925. Koelentäjinä olivat W.N.Flippov ja Mihail Gromov. Prototyypissä oli yhdysvaltalainen 400 hv Liberty L-12 -moottori, tuotantoversioissa oli lisenssiversio Liberty M-5-moottorista. R-3LD-versiossa oli ranskalainen Lorraine-Dietrich-moottori. Myös BMW VI-moottoria kokeiltiin.
Valmistus ja käyttö
Joulukuussa 1925 yhteen koneeseen asennettiin englantilainen 450 hv:n Napier Lion -moottori. Se sai nimen Proletarii. Mihail Gromov lensi sillä 31. elokuuta – 2. syyskuuta 1926 Euroopan ympärilennon reittiä Moskova-Königsberg-Berliini-Pariisi-Rooma-Wien-Varsova-Moskova. 7 150 km:n matka lennettiin 202,8 km/h keskinopeudella.
S.A. Schestakov lensi 20. elokuuta – 1. syyskuuta 1927 R-5:llä, jossa oli M-5-moottori, Moskovasta Koreaan ja Japaniin ja takaisin lentäen 153 tunnissa 20 000 km.
Vuoden 1984 talviolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1984 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 49 eri maasta, jotka kilpailivat 39 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Itä-Saksa.
Jukka Leinonen
Jukka Leinonen (s. 1962) on Telenor-konsernin Nordic Clusterin johtaja. Sitä ennen hän toimi DNA:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan Leinonen on diplomi-insinööri.
Ura
Leinonen on työskennellyt ICT-alalla eri asemissa yli 25 vuotta. DNA:n toimitusjohtajana hän toimi elokuusta 2013 syksyyn 2021. Leinonen tuli DNA:n palvelukseen vuonna 2010, jolloin hän aloitti DNA:n yritysliiketoiminnan johtajana. Ennen DNA:ta Leinonen työskenteli tietoliikennealalla useissa yritysliiketoiminnan myynti-, markkinointi- ja tuotehallintatehtävissä vuodesta 1995 lähtien.
Leinonen on toiminut muun muassa Soneralla Yritysverkot Oy/Sonera Solutions Oy:n toimitusjohtajana ja TeliaSoneralla yrityspalveluiden myynnin ja tuotehallinnan johtotehtävissä.
Syksyllä 2021 Leinonen siirtyi Telenor-konsernin Nordic Clusterin johtajaksi.
Luottamustehtävät
Leinonen on hallituksen jäsen Palvelualojen Työnantajien PALTAssa ja Tietoliikenteen ja tietotekniikan keskusliiton FiCom ry:ssä.
Vapaa-aika ja perhe
Leinonen harrastaa korjausrakentamista ja kalastusta. Hän asuu vaimonsa kanssa Kajaanissa ja heillä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär.
Johann Rudolph Ahle
Johann Rudolph Ahle (24. joulukuuta 1625 Mühlhausen – 8. tai 9. heinäkuuta 1673) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja musiikkiteoreetikko.
Ahlen koulutuksesta tiedetään vähän, mutta hän aloitti yliopisto-opinnot Göttingenissä ja pääsi vuonna 1645 Erfurtin yliopistoon teologian opiskelijana. Vietettyään Erfurtissa vuoden hänet nimitettiin urkuriksi ja kanttoriksi Andreas-kirkkoon sekä kouluun. Vuonna 1650 Ahle palasi Mühlhauseniin, jossa hän meni naimisiin Anna Maria Wölferin kanssa ja vietti loppuikänsä. Pian hän sai nimityksen urkuriksi Divi Blasii -kirkkoon; tässä virassa häntä aikanaan seurasi hänen poikansa Johann Georg Ahle, jota puolestaan seurasi sittemmin Johann Sebastian Bach.
Ahlella oli useita kunnallisia virkoja, kuten pormestarin asema Mühlhausenissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu vokaali- ja instrumentaaliteoksia, kuten 400 hengellistä aariaa ja 60 urkusävellystä. Häntä on pidetty nykyaikaisen kuorokantaatin luojana. Vuonna 1648 Ahle julkaisi teoreettisen Compendium per tenellis -kirjan kuorolaulannasta. Myöhemmin hänen poikansa julkaisi teoksesta uusitun ja merkittävästi laajennetun version.
Ahle haudattiin Divi Blasii -kirkkoon. Monet hänen kirjoittamistaan lauluista otettiin Mühlhausenin virsikirjaan 1700-luvulla, ja useat niistä ovat pysyneet protestanttien hengellisessä käytössä. Ahlen musiikillinen vaikutus kuuluu Bachin kirkkokantaateissa. Esimerkiksi Bachin kantaatissa BWV 60 toistetaan Ahlen sävellys Es ist genug.
S. A. Sohlman
Selim Armas Sohlman (4. heinäkuuta 1879 Hamina – 26. marraskuuta 1936 Helsinki ) oli metsänhoitaja ja majuri, joka toimi sekä virkamiehenä että metsäalan yritysten ja yhteisöjen palveluksessa, samoin kuin työskenteli päätoimittajana  ja julkaisi useita metsäalan teoksia.
Henkilöhistoria
Armas Sohlmanin vanhemmat olivat pormestari Johan Leonard Sohlman ja Maria Staudinger ja puoliso vuodesta 1906 Gerda Molander. Sohlman kävi Haminan kadettikoulun 1900 ja palveli Hämeen tarkka-ampujapataljoonassa seuraavaan vuoteen. Metsäkonduktööriksi hän valmistui Evon metsäopistosta 1904. Sohlman toimi Metsähallituksen palveluksessa 1902, 1904–1906 ja 1912–1916. Suomen Metsänhoitoyhdistyksen metsänhoidon neuvoja hän oli 1906–1908 ja Pellervo-Seuran 1908–1910. Suomen Metsänhoitoyhdistys Tapion sihteerinä ja metsälehti Tapion päätoimittajana Sohlman toimi 1910–1912. Venäjän kauppa- ja teollisuusministeriön polttoainekomitean valtuuten apulaisena hän työskenteli 1916–1917, puolustusministeriön asumustoimiston päällikkönä 1918, Enso Gutzeitin piiripäällikkönä 1919–1927, apulaisjohtajana Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton palveluksessa vuodesta 1927 aina 1930-luvulle, ja sitten vielä Viikkosanomat-lehden vastaavana toimittajana. Suomen sisällissodassa Sohlman toimi komppanianpäällikkönä ja Hjalmarsonin ryhmän esikuntapäällikkönä, majuriksi hänet ylennettiin maaliskuussa 1918.
Starscream
Starscream on Transformers-universumissa esiintyvä Decepticon. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 The Transformers -animaatiosarjassa. Yleensä Starscreamin arvo on Decepticonien ilmajoukkojen komentaja ja hän muuntautuu usein hävittäjäksi. Hänet tunnetaan suuresta kunnianhimostaan ja siitä että hän on aina yrittänyt riistää johtajuuden komentajaltaan Megatronilta tai Galvatronilta. Kaksi kertaa hän on onnistunut riistämään vallan, mutta silloinkin hänen valtakautensa oli lyhyt Megatronin kehityttyä paremmaksi Galvatroniksi.
Aluksi ehdotus Starscreamin nimeksi oli Ulchtar, joka on täysin keksitty nimi eikä tarkoita mitään. Bob Budiansky sai kuitenkin Hasbron taivuteltua hyväksymään nimen Starscream.
Animaatiosarja
Starscream oli Decepticonien alipäällikkö. Hän oli harkitsematon, leuhka, pelkuri ja välillä myös kiukutteleva. Miljoonia vuosia ennen Autobottien ja Decepticonien sotaa Starscream oli tiedemies. Hän ja työparinsa Skyfire olivat tuolloin tutkineet heille tuntematonta planeetta Maata. He joutuivat toisistaan eristykseen Maan ilmakehän myötä ja Starscream kierteli pitkin planeettaa etsien Skyfirea, mutta tuloksetta. Sodan syttymisen jälkeen Starscream ja muut Decepticonit Autobottien ohella hautautuivat Maahan, josta he nousivat takaisin eloon neljä miljoonaa vuotta myöhemmin ja jatkoivat taisteluaan. Starscream otti muuntautumismuodokseen F-15 Eagle -hävittäjän.
Starscreamin harkitsematon teko johti Autobottien elvyttämiseen Maassa, kun hänen ammuksensa oli tarkoitus loukuttaa Autobotit lopullisesti. Tämän myötä Optimus Prime putosi Teletraan 1:n elämää antavaan säteeseen, jonka myötä Optimus herätti myös muut Autobotit.
Jaksossa "The Insecticon Syndrome" Starscream joutui hetkellisesti Insecticonien mielenhallinnan alaisena näiden orjaksi Thundercrackerin ja Skywarpin kanssa. Elokuvassa The Transformers: The Movie Megatronin vahingoittui vakavasti hyökkäyksessä Autobot Cityyn. Vaikka Soundwave kantoi Megatronin Astrotrainin sisään, myöhemmin ilmeni, ettei Astrotrain voinut viedä kaikkia Decepticoneja takaisin. Joten Megatron ja muut haavoittuneet heitettiin ulos. Kun Starscream kruunattiin uudeksi johtajaksi, Megatron palasi Galvatronina ja tuhosi hänet.
3. kaudella Starscream palasi haamuna jaksossa "Starscream's Ghost", jossa yritti pakottaa Autobottien kanssa ystävystyneen Octanen auttamaan viemään vallan Galvatronilta. Toisen kerran hänen haamunsa palasi jaksossa "Ghost in the Machine", jossa hän otti valtaansa Scourgen. He aktivoivat Unicronin pään ja Starscream lupasi suorittaa kolme tämän antamaan tehtävää, jos saisi uuden ruumiin. Kun Starscream yritti suorittaa viimeisen tehtävän, hänellä ei ollut enää toisen transformerin ruumista käytössä, joten Unicron antoi uuden ruumiin Starscreamille etuajassa. Mutta Autobottien asettamat energon-räjähteet lähettivät avaruuteen sekä Unicronin että Starscreamin. Galvatron yritti tuhota Starscreamin uudestaan ja sai hänet ajelehtimaan kauemmas. Starscreamista ei tämän jälkeen enää kuultu.
Ludger Schepers
Ludger Schepers (s. 18. huhtikuuta 1953 Oberhausen) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Essenin hiippakuntaan Franz Hengsbach 2. maaliskuuta 1979. Hänet nimitettiin Essenin vihkipiispaksi ja Neapolis in Proconsularin titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felix Genn, jota avustivat Franz Grave ja Franz Vorrath.
Starscream
Unicron-trilogia
Unicron-trilogian suomenkielisessä käännöksessä Starscreamia esitti Pauli Virta.
Transformers: Energon
Alpha Q:n luotua Starscreamin uudelleen, hän käski Starscreamia tuhoamaan Optimus Primen, koska hän oli esteenä Energonin saamiseen ja Unicronin herättämiseen. Toinen syy oli Starscreamin konkreettinen olemattomuus. Mutta Optimuksen tuhoamisena esteenä oli Megatron ja Alpha Q käski tuhoamaan Megatronin. Mutta kun Starscream luuli tuhonneensa Megatronin, Megatron otti Starscreamin kiinni ja vangitsi hänet tyhjiöön. Megatron antoi hänen valita ikuisen tyhjyyden ja pimeyden ja Decepticonina olon. Starscream valitsi Decepticonina olon, mutta hän menetti kaikki menneet muistonsa. Tämän jälkeen Starscreamista tuli Megatronin oikea käsi jokaisessa taistelussa, joka ei halunnut pettää johtajaansa. Sarjan lopussa Starscream ja muut Decepticonit, vangittiin Cybertronille. Mutta he pääsivät pakenemaan Megatronin avulla ja sieltä Demolishor ja Sixshot pääsivät Autobottien tarkkaamoon ja sieltä he pystyivät valtaamaan Cybertronin. Ytimessä Megatron oli tavannut Bruticus, Constructicon ja Superion Maximuksen, jotka olivat Superenergonaltaan vartijoita vuosisatoja. Bruticus ja Constructicon Maximus olivat samaa mieltä Megatronin kanssa, että Superenergon kuuluu Decepticoneille. Superion Maximus vastusti tätä ja liittyi Autobotteihin. Megatron hyppäsi Superenergonaltaaseen ja hänestä tuli tuhoutumaton Galvatron. Starscream hyppäsi ja hänestäkin tuli tuhoutumaton. Myöhemmin Starscream selviää muiden Decepticonien kanssa siitä, kun Galvatron tuhoaa itsensä lentämällä Superenrgonaurinkoon.
Transformers: Cybertron
Starscream alkoi jälleen havitella itselleen Megatronin asemaa Decepticonien johtajana. Hän vapautti Crosswisen ja Evacin kauan sitten vangitsemat Decepticonit (joihin kuuluivat myös Thunderblast ja Lugnutz). Hän onnistui väliaikaisesti saamaan haltuunsa Omegalukon sekä kolme Cyberplaneettavainta. Imettyyään niistä voimaa itseensä, hän kasvoi valtavan kokoiseksi taistelijaksi ja alkoi myös pitää päässään eräänlaista kruunua. Starscream kukistui, kun Galvatron voitti hänet kaksintaistelussa vangiten hänet Sidewaysin ja Soundwaven ohella toiseen ulottuvuuteen. Starscreamistä jäi jäjelle vain kruunu, jonka Galvatron löysi pian sen jälkeen, kun Primus oli tuhonnut Unicronin kipinästä syntyneen mustan aukon.
Transformers (2007)
thumb|220px|Starscream robottimuodossaan, elokuvassa [[Transformers (elokuva)|Transformers (2007).]]Starscream on mukana elokuvassa vain lyhyesti elokuvan loppupuolella. Elokuvassa Starscream johtaa kadonneen Megatronin ja Allsparkin etsintää. Decepticon Frenzyn löydettyä Megatronin, Starscream komentaa ihmisten joukkoon soluttautuneet Decepticonit liikkeelle. Megatronin vapauduttua Starscream on lyhyesti mukana taistelussa Autobotteja vastaan ja pudottaa useita ihmisten taisteluhävittäjiä ja katoaa sitten elokuvasta ja ilmestyy mukaan vasta lopputeksteissa. Starscream on myös ainoa Decepticon, joka varmasti selviää elokuvan lopputaistelusta elossa.
Starscream muuntautuu F-22 Raptor -hävittäjäksi.
Transformers: The Game
Transformers: The Game -pelissä Starscreamin rooli oli merkittävämpi kuin elokuvassa. Hän oli Autobottikampanjassa pomovastus Blackoutin kanssa Jazzia vastaan. Starscreamilla voi pelata Decepticonkampanjassa vain kolmannessa tasossa on siinäkin ainoa pelattava hahmo.
Transformers: Kaatuneiden kosto
Transformers: Kaatuneiden kostossa Starscream oli merkittävämmässä roolissa kuin edellisessä elokuvassa. Hän oli koonnut uusia Decepticon-joukkoja Megatronin ollessa kuolleena. Palatessaan Megatron ei ollut tähän tyytyväinen, vaikka Starscream oli vain toiminut Fallenin käskyjen mukaisesti. Tässä elokuvassa nähtiin muutenkin edeltäjäänsä enemmän G1-sarjasta lähtien tutuksi tullutta kinastelua ja kahakointia valtaan havittelevan Starscreamin ja Megatronin välillä. Starscream erosi ulkonäöltään edelliseen elokuvaan verrattuna siten, että tällä kertaa hänen robottikehonsa oli koristeltu mustilla cybetronilaisilla symboleilla. Starscream oli Megatronin lisäksi ainoa Egyptissä käydystä taistelusta hengissä selvinnyt Decepticon.
Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli
Transformers: Revenge of the Fallen -pelissä Starscream on yksi viidestä Decepticonkampanjan pelihahmosta. Starscream käyttää aseenaan sarjatulikanuunaa ja seurantaohjuksia. Erikoiskykynä hänellä on nollareaktori, jonka seurauksena aina, kun Starscream vahingoittuu, vastustajat kärsivät saman vahingon.
Transformers: Kuun pimeä puoli
Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli kommentoi yhä jatkuvasti sarkastisella puhetyylillä Megatronin suunnitelmia. Autobottien lähtiessä Maasta Xantiumilla, hän odotti heitä jo ylemmässä osassa ilmakehää ja tuhosi aluksen. Mutta epäonnistui Autobottien tuhoamisessa, koska Autobotit olivat piiloutuneet Xantiumin kantoraketteihin ja laskeutuneet niillä takaisin Maahan. Chicagossa käydyssä taistelussa Sam käytti Quelta saamaansa tarttumahansikasta ja kiipesi sen avulla Starscreamin pään päälle ja asensi häneen Quelta saadun Pum-kepin. Räjähdettyään keppi vaurioitti pahasti Starscreamin päätä ja lopulta alkoi vaurioittaa hetki hetkeltä yhä enemmän Stascreamia, tappaen hänet.
Transformers: Animated
thumb|right|Starscream [[Transformers: Animatedissa.]] Megatronin juonitteleva oikeankädenmies, joka pyrkii vain syrjäyttämään johtajansa pois hänen tieltään tullakseen Decepticonien uudeksi johtajaksi, kuten aikaisemmissa sarjoissa. Starscream on aina elänyt Megatronin varjossa ja kokee tehneensä yhtä paljon ellei enemmänkin Decepticonien hyväksi, kuin Megatron. Starscreamillä ei kuitenkaan ole tarpeeksi karismaa innoittaakseen muita kannattamaan häntä johtajana. Tämän vuoksi Starscream usein valehtelee, manipuloi ja pettää liittolaisiaan. Hän on ensimmäinen Decepticon joka saa käsiinsä Ikikipinän. Starscream muuntautuu F/A-18 Hornet -hävittäjäksi.
Aligned-jatkumo
thumb|left|110px|Starscream sarjassa [[Transformers: Prime.]]
Transformers: Prime
Starscream on Megatronin oikeankädenmies ja yllättää mieluummin vihollisensa kuin hyökkää suoraan. Vaikka Starscream osoitti kunnioitusta Megatronia kohtaan(mikä saattaa johtua pelosta megatronia kohtaan) hän alkoi Megatronin haavoituttua avaruussillan räjähdyksessä käyttää tämän heikkoa tilaa hyväksi noustakseen tämän tilalle. Megatron kuitenkin parantui ja Soundwave paljasti Starscreamin petturuuden. Starscream yritti liittyä Autobotteihin, mutta nämäkään eivät häntä hyväksyneet.
Toisen kauden aikana Starscream menettää oman T-Coginsa (mekanismin, joita transformerit tarvitsevat muuntautuakseen) M.E.C.H.:n haltuun ja piileskelee Decepticon-alus Harbingerin hylyssä. Lopulta Starscream sai kaikki neljä Omega-avainta, jotka tarvittiin Cybertroniin elvyttämiseen. Mutta hän oli menettänyt kaikki resurssinsa yksin työskentelemiseen, joten hän ei nähnyt muuta mahdollisuutta, kuin palata takaisin Decepticoneihin ja sai samalla uuden T-Cogin.
Starscream muuntautuu F-16 Fighting Falconia muistuttavaksi hävittäjäksi.
Robots in Disguise (2015)
Transformers: Robots in Disguisessa Starscreamin luultiin kuolleen Predaconien toimesta, mutta hän tuhosi Predaconit Darkmountista löytyneillä aseilla. Sen jälkeen hän löysi laboratorion, jonka testiputkissa oli seitsemän Weaponizer Mini-Conia, jotka oli kaapattu nuorina ja geneettisesti muokattuna. Hän löysi Megatronin tiedostoista teorian, jota Megatron ei ehtinyt kokeilla. Jos kaikki seitsemän Mini-Conia antaisivat voimaa yhdelle isännälle, niin hänen voimansa vetäisi vertoja jopa Primelle. Kun hän vapautti Mini-Conit, niin he karkasivat häneltä. Ja niin hän palkkasi Shadelockin ja hänen palkkionmetsästäjä-kätyrit etsimään heidät. Ja jos hän saisi Mini-Conit käsiinsä, hän käyttäisi niiden antamaa voimaa Megatronin tuhoamiseen. Mutta Bumblebeen ryhmä ja Optimus estivät hänen aikeensa.
Ruokalammi
Ruokalammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Könnölän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lampi jää yhdessä muiden järvien kanssa Porttilanharjun ja Vinjalamminharjun sisältävän harjujakson eteläpuolelle. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat monin paikoin soistunutta metsämaata. Lammen rannoille on rakennettu neljä taloa tai vapaa-ajan asuntoa ja järven eteläpuolella sijaitsee maatila. Niille johtaa tiet viereiseltä yhdystieltä 13661.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin ”Ruhkalampi”. Sen eteläpuolella sijaitsi Könnölän talo ja sen pellot, joiden keskellä kulki ”Tyrwändöstä” lounaaseen jatkuva tie. Vuoden 1960 peruskartassa ulottui lammen rantaan vain tienvarren niityt.
Li Fabin
Li Fabin (, s. 15. tammikuuta 1993 Nan’an, Fujian) on kiinalainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Li kilpailee 61 kg sarjassa. Hän voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kyseisessä sarjassa. Hän työnsi 141 kg ja tempaisi 172 kg, jotka olivat kummatkin kilpailun parhaita tuloksia. Yhteistulos 313 kg on olympiaennätys. Li on lisäksi voittanut MM-kultaa vuonna 2019 ja MM-hopeaa vuonna 2018. Aasian-mestaruuden hän on voittanut vuosina 2012, 2019 ja 2020.
The Best of Volume I
Albumi
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Albumi 2
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Mohamed Zidan
Mohamed Abdulla Zidan (, s. 11. joulukuuta 1981 Port Said, Egypti) on egyptiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan pääsarjaseura Mainzia.
Ura
Zidan edusti junioritasolla kotimaassaan Egyptissä El-Masrya vuosien 1989–1999 aikana, jonka jälkeen hän muutti perheensä kanssa Tanskaan. Uudessa maassa Zidan aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 Tanskan pääsarjajoukkue Akademisk Boldklubissa. Siellä hän pelasi 51 peliä tehden 12 maalia. Sen jälkeen vuonna 2003, toinen Tanskan pääsarjajoukkue, FC Midtjylland, tarjoutui ostamaan egyptiläisen. Zidan pelasi yhden kauden siellä tehden 19 maalia 30 ottelussa.
Zidan siirtyi vuonna 2004 saksalaisjoukkue Werder Bremeniin. Hän pelasi Bremenissä puolet kaudesta. Siellä hän teki kaksi maalia 10 ottelussa. Kauden 2004–2005 jälkeen Zidan siirtyi lainasopimuksella Saksaan FSV Mainz 05:iin. Siellä hän onnistui maalinteossa yhdeksän kertaa 26 ottelussa. Juuri ennen kauden loppua Bremen osti Zidanin takaisin. Hän ei enää ehtinyt pelata peliäkään Bremenissä kaudella 2005–2006. Kaudella 2006–2007 Zidan pääsi Bremenissä esiintymään viidessä pelissä ja onnistui vain kerran maalinteossa. Talvitauolla Mainz osti hänet ja tällä kertaa Zidan onnistui tekemään 13 maalia 15 pelissä. Zidan päätti kuitenkin vaihtaa seuraa Hamburger SV:hen, sillä Mainz putosi Saksan pääsarjasta.
Vuonna 2008 hän siirtyi entisen managerinsa, Mainzissa vaikuttaneen Jürgen Kloppin alaisuuteen Borussia Dortmundiin.
Elleston Trevor
Elleston Trevor (alkujaan Trevor Dudley Smith, 17. helmikuuta 1920 Bromley, Kent – 21. heinäkuuta 1995 Yhdysvallat) oli tuottelias brittiläinen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti 1940-luvulta alkaen yhteensä noin 70 romaania ja parikymmentä lastenkirjaa myös monilla salanimillä. Tunnetuin niistä oli Adam Hall ja muita olivat Simon Rattray, Howard North, Roger Fitzalan, Mansell Black, Trevor Burgess, Warwick Scott, Caesar Smith ja Lesley Stone.
Elleston Trevor asui 1970-luvun keskivaiheilta alkaen Yhdysvaltojen Arizonassa. Hän kuoli siellä 75-vuotiaana 1995.
Røyken og Hurums Avis
Røyke og Hurums Avis (lyh. RHA) on norjalainen vuonna 1976 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Asker. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
FS Dupuy de Lôme (A759)
Dupuy de Lôme (runkonumero A759) on Ranskan laivaston viestiliikenteen seurantaan suunniteltu alus.
Valmistus
122 miljoonan euron tilaus tehtiin Thaleksen ja Compagnie Maritime Nantaiselle. Köli laskettiin 1. joulukuuta 2002 Royal Niestern Sanderin telakalla Gröningenissä Alankomaissa. Se laskettiin vesille 27. maaliskuuta 2004. Aluksen runko siirrettiin Seyne-sur-Mariin varustettavaksi tammikuussa 2005, jossa Thaleksen toimittama elektroniikka asennettiin. Alus otettiin palvelukseen 23. kesäkuuta 2006 Brestissä.
Aluksen varustuksena on kaksi DRBN-38 tutkaa ja ARBR-21 valvontalaitteisto.
Johan Henrik Martin
Johan Henrik Martin (22. kesäkuuta 1848 Jyväskylä – 19. kesäkuuta 1873 Viipuri) oli suomalainen pastori joka kuului evankeliseen liikkeeseen.
FS Dupuy de Lôme (A759)
Palvelus
Alus oli palveluksessa 2014.
Johan Henrik Martin
Aviottomana lapsena syntyneen Martinin äiti oli kauppiaanleski Margareta Katarina Martin, o.s. Lithovius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1867 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1870. Martin vihittiin papiksi 1871.
Martin oli kirkkoherran apulaisena Kangasniemellä 1871 ja Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnassa 1871-1872. Hän oli virka- ja armovuoden saarnaajana Ristiinassa vuodesta 1872. Hän koki hengellisen murroksen 1869 ja tutustui Fredrik Gabriel Hedbergin kirjaan Uskon oppi autuuteen joka teki häneen syvän vaikutuksen. Viipurissa asuessaan hän piti hengellisiä kokouksia yhdessä Viipurin diakonissalaitoksen orpokodin opettajan Kaarlo Rahikaisen (1848–1909) kanssa. Kokoukset keräsivät paljon väkeä mutta Martinia alettiin joissain piireissä syyttää antinomismista ja hengellisestä häiriköinnistä. Keuhkotautia sairastanut Martin kuoli kesäkuussa 1873 Viipurissa. Hänet haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.
Johan Henrik Martin oli naimisissa vuodesta 1871 Johanna Viktoria Granholmin kanssa. Heidän poikansa oli asemapäällikkö Martin Martin (1872–1945).
Kirppulammi (Hämeenlinna)
Kirppulammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Könnölän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,7 metriä mpy. Lampeen ei ole kaivettu ojia, mutta sillä on laskuoja Ruokalammiin.
John W. Bricker
John W. Bricker (6. syyskuuta 1893 Mount Sterling, Ohio – 22. maaliskuuta 1986 Columbus, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja lakimies.
Bricker toimi Ohion osavaltion apulaisoikeusministerinä 1923–1927 ja oikeusministerinä 1933–1937. Hänet valittiin kolmesti Ohion kuvernööriksi vuosina 1939–1945. Hän oli republikaaniehdokas Thomas Deweyn varapresidenttiehdokas vuoden 1944 presidentinvaaleissa, jossa Dewey ei kuitenkaan voittanut. Vuosina 1947–1959 Bricker toimi Yhdysvaltain senaatin jäsenenä.
Byh’au
Byh’au (, Bychaŭ) eli Byhov on pienehkö kaupunki ja hallintoalueen keskus Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnassa, Dneprin länsirannalla, Mahiljousta etelään Homelia (Gomel) kohti vievän junanradan varrella. Maanteitse Byh’aun pohjoispuolella sijaitsevaan Mahiljouhun on 46 kilometrin matka. Byh’aun kaupungin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa 17 031 ja koko maaseutuvaltaisen Byh’auskin hallintoalueen 35 148.
Satelliittikuvassa kaupungin länsireunalla näkyy (vanha) sotilaslentokenttä.
Historia
Kaupungissa oli aikoinaan vahva Dneprin liikennettä valvonut Byh’aun linnoitus, jonka rakentaminen alkoi 1590-luvulla. Liettuan suuriruhtinaskunnassa sijainnut, Puolan kuninkaan luvalla kohonnut kivilinnoitus korvasi aiemmin jokilinnoituksille tyypillisen puisen suojavarustuksen. Strategisen merkityksensä vuoksi mahtaviksi kohonnut linnoitus joutui Puolan ja Venäjän välisen sodan 1654–1667 aikana piiritykseen (1659), jossa linnoitus kärsi merkittäviä vaurioita. Kohta seuranneen Pohjan sodan aikana Pietari Suuren joukot pitivät linnaa tukikohtanaan vuosia ja pois lähtiessään räjäyttivät sen bastionit. Nykyään linnoituksen jäänteet ovat suurelta osin sään armoilla.
Luettelo vallankaappauksista ja vallankaappausyrityksistä
Tämä on kronologinen luettelo vallankaappauksista. Luettelossa on myös epäonnistuneita vallankaappausyrityksiä.
Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1988 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 57 eri maasta, jotka kilpailivat 46 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
Taiwanin presidentinvaali 2024
Taiwanin vuoden 2024 presidentinvaali on tarkoitus pitää 13. tammikuuta. Siinä valitaan maalle uusi presidentti ja varapresidentti. Istuva presidentti, Tsai Ing-wen, ei voi enää asettua ehdolle, koska on jo toiminut virassa kaksi kautta. Samanaikaisesti pidetään myös maan parlamenttivaalit.
Vaalijärjestelmä
Presidentin tulee olla vähintään 40-vuotias Kiinan tasavallan kansalainen. Sama pätee varapresidenttiin, joka valitaan samalla kertaa. Presidentin virkakausi on neljä vuotta ja sama henkilö voidaan valita uudelleen kerran.
Taiwanin kotitalousrekisteri pitää automaatisesti kirjaa äänioikeutetuista kansalaisista. Äänestäjäksi ei tarvitse erikseen rekisteröityä paitsi, jos kansalainen asuu ulkomailla. Äänestysikäraja on 20.
Ehdokasasettelu
Demokraattinen edistyspuolue valitsi huhtikuun puolessa välissä ehdokkaakseen istuvan varapresidentin ja puolueen puheenjohtajan, William Lain. Puolueen sisäinen ehdokasasettelu oli sulkeutunut kuukautta aiemmin, eikä kukaan muu ilmoittautunut Lain haastajaksi.
Valvonta-yuanin entinen presidentti Wang Chien-shien, joka edustaa Uutta puoluetta, ilmoitti maaliskuussa 2023 olevansa kiinnostunut presidenttiehdokkuudesta.
Taiwanin kansanpuolueen puheenjohtajan, Taipein kaupunginjohtajan Ko Wen-jen, on myös otaksuttu lähtevän ehdokkaaksi.
Meksikon Grand Prix 2018
Meksikon Grand Prix 2018 (virallisesti Formula 1 Gran Premio de México 2018) oli Formula 1 -kauden 19. osakilpailu, joka ajettiin 28. lokakuuta Autódromo Hermanos Rodríguezin moottoriradalla Méxicossa Meksikossa.
Työaika
Työaika on työ- tai virkasuhteessa olevalla henkilöllä se päivittäinen tai viikoittainen aika, jolloin hän tekee työtehtäviensä mukaista työtä (tehokas työaika) tai jolloin ainakin hänen on sopimuksen tai virkasäännön mukaan oltava työpaikalla työnantajan käytettävissä (nimellinen työaika). Työajan enimmäispituudesta on olemassa kansainvälisiä yleissopimuksia. Suomessa asiasta on nykyisin säädetty työaikalaissa (872/2019), jota paitsi joidenkin ammattien osalta on olemassa erillisiä lakeja.
Säännöllinen työaika saa Suomessa olla enintään 8 tuntia vuorokaudessa ja 40 tuntia viikossa. Tästä voidaan poiketa tilapäisesti työntekijän suostumuksella, mutta tällöin kyseessä on ylityö, josta on maksettava korotettu palkka. Monilla aloilla kuten linja- ja kuorma-autoliikenteessä on kuitenkin työehtosopimuksia, joiden nojalla työnantajalla on oikeus teettää jopa 15 tunnin pituisia työpäiviä, kunhan kahden viikon yhteenlaskettu työaika jää 80 tuntiin.
Osa-aikatyössä työaika on alle 40 tuntia viikossa tai alle 80 tuntia kahdessa viikossa.
Suomalaisilla oli 2010-luvun alussa Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö Eurofoundin kyselytutkimuksen mukaan EU-maiden lyhin työviikko. Suomessa kokoaikaisen työn viikkotuntimäärä oli vuonna 2011 keskimäärin 37,8 tuntia, jossa on mukana mahdolliset ylityötunnit ja poissaolot.
Työajan ulkopuolinen aika on (ainakin työelämän kannalta) vapaa-aikaa. Tavallisesti vapaa-aika tosin käsitetään suppeammin siten, että siihen ei lueta myöskään esimerkiksi nukkumiseen tai kotitaloustöihin menevää aikaa.
Normaaliksi työajaksi kutsutaan tavallisesti aikaa arkipäivinä maanantaista perjantaihin klo 8–16 tai 9–17. Tämä vastaa valtion ja kuntien virastojen virka-aikaa sellaisena kuin se on Suomessakin ollut 1960-luvulta lähtien. Samaa työaikaa noudatetaan useilla yksityisilläkin työpaikoilla, etenkin toimistotyössä sekä myös sellaisilla teollisilla työpaikoilla, joissa tekniset syyt eivät muuta edellytä. Viikonloppujen lisäksi vapaapäiviä ovat tällöin yleensä kirkolliset juhlapäivät sekä vappu, Suomessa lisäksi itsenäisyyspäivä, juhannusaatto ja jouluaatto. Aikaisemmin työpäiviä, joskin jo useimmiten lyhennettyjä, olivat myös lauantait.
Varsinkin toimistotyössä on viime vuosikymmeninä yleistynyt myös liukuva työaika, jossa työpäivän alkamis- ja päättymisaikoja ei ole tarkoin määrätty vaan ne ovat tietyissä rajoissa työntekijän itse päätettävissä, kunhan yhteenlaskettu työaika tietyn ajanjakson, esimerkiksi muutaman viikon kuluessa, on tietyn suuruinen. Tällöin työntekijälle voi kertyä positiivista tai negatiivista työaikasaldoa, jonka seuraamiseen käytetään ns. työaikapankkia.
Kaikille työpaikoille ei normaalityöaika sovellu, vaan työtä on tehtävä muinakin aikoina, yleensä vuorotyönä. Tällöin on kuitenkin yö- ja pyhätyöstä lain mukaan maksettava korotettu palkka.
On myös työtehtäviä, joissa työaikaa ei ole sopimuksessa määritelty, vaan edellytetään ainoastaan, että jokin itsenäisesti suoritettava työtehtävä on saatava valmiiksi määräaikaan mennessä. Tässä tapauksessa työaika on työntekijän itse päätettävissä.
Historia
Vanhassa maatalousyhteiskunnassa tuskin voitiin puhua säännöllisestä työajasta nykyaikaisessa merkityksessä. Tosiasiallinen työhön käytetty aika vaihteli eri vuodenaikoina hyvinkin paljon. Niinpä kiireisimpinä sadonkorjuuaikoina oli työtä tehtävä käytännössä vuorokauden koko valoisa aika, kun taas muina vuodenaikoina työtä oli tehtävänä paljon vähemmän.
Esiteollisen ajan käsityöammateissa työajan pituutta rajoitti ennen kaikkea valoisan ajan pituus, joka tosin varsinkin pohjoisissa maissa oli eri vuodenaikoina hyvin eri pituinen. Paloturvallisuussyistä oli yleensä kiellettyä tehdä käsitöitä kynttilän valossa. Lisäksi työaikaa rajoittivat lähinnä uskonnollisista syistä pidetyt pyhäpäivät. Kristityissä maissa työtä ei yleensä tehty sunnuntaisin eikä kirkollisina juhlapäivinä, ellei se ollut aivan välttämätöntä. Työntekoa pyhäpäivinä rajoitettiin aikoinaan myös rikos­oikeudellisilla säännöksillä sapatin­rikoksesta. Erityisen tärkeänä pidettiin, ettei silloin tehty sellaista työtä, josta aiheutui melua tai muuta häiriötä. Saksassa on vanhastaan tunnettu myös käsite "Blaue Montag", joka viittaa joissakin käsityöammateissa aikoinaan käytössä olleeseen tapaan pitää työtilanteen salliessa sunnuntain lisäksi myös maanantai viikoittaisena vapaapäivänä.
Teollistumisen alkuaikoina työaika oli varsinkin teollisuustyössä yleisesti erittäin pitkä, useinkin 14 tai jopa 16 tuntia päivässä ympäri vuoden. Työväenliike ryhtyi kuitenkin jo 1800-luvulla vaatimaan päivittäisen työajan lyhentämistä 8-tuntiseksi, mikä olikin sen tärkeimpiä tavoitteita. Monissa maissa tämä toteutettiinkinensimmäisen maailmansodan jälkeen. Esimerkiksi Suomessa asiasta säädettiin laki vuonna 1917. Sen mukaan työaika sai olla enintään 8 tuntia päivässä ja 47 tuntia viikossa. Viikossa oli oltava vähintään 30 tuntia kestävä yhtäjaksoinen vapaa-aika, jonka oli, mikäli mahdollista, oltava sunnuntain yhteydessä. Jos se oli muuna aikana viikosta, oli maksettava sunnuntaityöstä korotettua palkkaa.
Jo ennen vuoden 1917 lakia asia edistyi työehtosopimusten kautta. Kymin Oy solmi Suomen Paperiteollisuustyöväen liiton kanssa 25. maaliskuuta 1907 työehtosopimuksen, joka sisälsi kahdeksan tunnin työajan kolmivuorotyössä. Aikaisemmin töitä oli tehty 12 tunnin vuoroissa. Vuonna 1909 alkaen tämä sopimus ei kuitenkaan enää ollut voimassa, koska työnantajapuoli kieltäytyi tekemästä työehtosopimuksia. Niin sanottu leipurilaki tuli voimaan 1. heinäkuuta 1909. Se rajoitti leipureiden työajan 48 tuntiin viikossa. Eduskunta oli hyväksynyt leipurilain 22. lokakuuta 1907.
Kansainvälinen työkonferenssi suositti 1930-luvulla viikoittaisen työajan lyhentämistä 40 tuntiin. Monissa maissa tämä toteutuikin 1960-luvulla. Esimerkiksi Suomessa työaikalakiin tehtiin tällainen muutos vuonna 1965 ja se oli toteutettava vuoden 1970 alkuun mennessä. Käytännössä tämä merkitsi samalla siirtymistä viisipäiväiseen työviikkoon, jolloin sunnuntain lisäksi tavallisimmin myös lauantai on vapaapäivä.
Esimerkiksi Suomen valtion virastoissa viisipäiväistä työviikkoa noudatettiin kesäkuukausina vuodesta 1966 lähtien sekä huhtikuun alusta 1969 ympärivuotisesti. Kerralla tapahtunut vuotuisen työajan lyhennys ei kuitenkaan ollut aivan niin suuri kuin edellä sanotusta voisi päätellä, sillä vielä useiden vuosien ajan sen jälkeen työskenneltiin myös lauantaisin sellaisina viikkoina, jolloin oli sunnuntain lisäksi jokin muu pyhäpäivä. Vuotuinen työaika ei kuitenkaan kerralla lyhentynyt aivan niin paljon kuin tästä voitaisiin päätellä, sillä jo sitä ennen, 1950-luvun lopulta lähtien työaika oli yleisesti ollut lauantaisin sekä myös juhlapäivien aattoina tavallista lyhempi, usein 4–5-tuntinen ) ja normaali työviikko 45-tuntinen . Viisipäiväiseen työviikkoon siirryttäessä nämä lyhennykset kuitenkin poistettiin sekä aattopäivien että jäljelle jääneiden työlauantaiden osalta (poikkeuksena kuitenkin juhannus- ja jouluaatto, jotka samalla sovittiin kokonaan vapaapäiviksi; aikaisemmin nekin olivat olleet samaan tapaan lyhennettyjä työpäiviä. ) Arkipyhäviikkojen pitkät työlauantait herättivät laajalti tyytymättömyyttä, mikä johtikin siihen, että loppiainen ja helatorstai siirrettiin lauantaiksi. (Vuonna 1992 ne kuitenkin palautettiin, mutta nykyisin työaika on vastaavasti lyhempi niillä viikoilla, joiksi ne sattuvat.)
Ammattijärjestöt ja useat poliitikot ovat vaatineet työajan lyhentämistä edelleen. Tavoitteena on pidetty 6-tuntista työpäivää ja 30 tunnin työviikkoa. Myös siirtymistä nelipäiväiseen työviikkoon on toisinaan ehdotettu. Työajan lyhentämistä on perusteltu muun muassa sillä, että työ voitaisiin työttömyyden vähentämiseksi jakaa useamman henkilön kesken. On esimerkiksi ehdotettu yleistä siirtymistä kaksivuorotyöhön, jolloin osa henkilöstöstä olisi esimerkiksi töissä klo 7–13 ja osa klo 13–19. Vastustajat ovat kuitenkin huomauttaneet, että vaikka tämä järjestely esimerkiksi useilla palvelualoilla saattaisi toimiakin, on kuitenkin paljon työtehtäviä, joiden jakaminen tällä tavoin useamman henkilön kesken ei ole käytännössä mahdollista, tai ainakin se aiheuttaisi huomattavasti lisäkustannuksia suurentuneen tiedonvälitystarpeen vuoksi.
Viimeksi Suomessa säädettiin uusi työaikalaki vuonna 2019, ja se tuli voimaan vuoden 2020 alussa. Sen uutuuksiin kuuluvat muun muassa säännökset joustotyöajasta, jotka koskevat sellaisia työtehtäviä, joissa työntekijä saa itse päättää työajastaan ja työntekopaikastaan. Uusi laki mahdollistaa myös työaikapankin käyttöönotosta sopimisen kaikilla työpaikoilla, vaikka työehtosopimuksessa ei olisikaan sitä koskevia määräyksiä. Myös liukuvaa työaikaa koskevia säännöksiä muutettiin.
Nykyinen lainsäädäntö
Suomessa nykyisin voimassa oleva työaikalaki on vuodelta 2019. Suomen säädöskokoelmassa se on numerolla 872/2019. Tässä on selostettuna lain keskisin sisältö. Lakiteksti kokonaisuudessaan löytyy esimerkiksi Finlex-tietokannasta Nuorten työntekijöiden työajasta on lisäksi voimassa erityissäännöksiä.
Soveltamisala ja poikkeukset
Laki koskee eräin poikkeuksin työsuhteessa olevia työntekijöitä sekä myös julkisyhteisöjen viranhaltijoita. Se ei kuitenkaan koske:
Lain lepoaikoja koskevat säännökset eivät myöskään koske moottoriajoneuvon kuljettajan työtä, josta on olemassa erillinen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus.
Työaikalakia ei myöskään sovelleta työntekijöihin, joiden lepoajoista ja enimmäistyöajoista on sovittu valtakunnallisella työehtosopimuksella, jos on kysymys
Työajan käsite ja varallaoloaika
Työajaksi luetaan työhön käytetty aika sekä aika, jonka työntekijä on velvollinen olemaan työpaikalla työnantajan käytettävissä. Matkaan käytettyä aikaa ei lueta työaikaan, ellei sitä samalla ole pidettävä työsuorituksena.
Työnantaja ja työntekijä voivat sopia työntekijän on tiettyinä aikoina oltava tavoitettavissa niin, että hänet voidaan tarvittaessa kutsua työhön. Varallaoloaikaa ei lueta työaikaan, ellei ole sovittu, että työntekijän on silloin oleskeltava työpaikalla tai sen välittömässä läheisyydessä. Varallaolo ei saa haitata kohtuuttomasti työntekijän vapaa-ajan käyttöä.
Varallaolosta sovittaessa on sovittava myös siitä suoritettavasta korvauksesta. Korvauksen määrässä on otettava huomioon varallaolosta työntekijän vapaa-ajan käytölle aiheutuvat rajoitukset.
Jos varallaolo on työn laadun ja erittäin pakottavien syiden vuoksi välttämätöntä, ei virkamies tai viranhaltija saa kieltäytyä siitä.
Säännöllinen työaika
Säännöllinen työaika on enintään kahdeksan tuntia vuorokaudessa ja 40 tuntia viikossa.
Eräissä laissa erikseen luetelluissa työtehtävissä säännöllinen työaika voidaan edellä sanotusta poiketen järjestää myös niin, että se on kolmen viikon pituisena ajanjaksona enintään 120 tuntia tai kahden viikon pituisena ajanjaksona enintään 80 tuntia.
Tietyissä tapauksissa edellä mainituista säännöksistä poiketa työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen tekemällä työehtosopimuksella.
Työnantaja ja työntekijä saavat sopia vuorokautisen säännöllisen työajan pidentämisestä enintään kahdella tunnilla, ellei se ole vastoin työssä sovellettavassa työehtosopimuksessa olevaa määräystä. Tällainen sopimus voidaan tehdä määräajaksi tai toistaiseksi voimassa olevaksi. Viikoittaisen säännöllisen työajan on kuitenkin tasoituttava enintään 40 tunniksi enintään neljän kuukauden ajanjakson aikana. Viikoittainen säännöllinen työaika saa olla enintään 48 tuntia.
Liukuva työaika
Työnantaja ja työntekijä voivat edellä mainituista säännöksistä sekä työehtosopimuksen säännöllisen työajan pituutta ja sijoittamista koskevista määräyksistä poiketen sopia liukuvasta työajasta niin, että työntekijä voi sovituissa rajoissa määrätä työnsä päivittäisen alkamis- ja päättymisajankohdan. Sovittaessa liukuvasta työajasta on sovittava ainakin kiinteästä työajasta, työajan vuorokautisesta liukumarajasta, lepoaikojen sijoittamisesta sekä säännöllisen työajan ylitysten ja alitusten enimmäiskertymästä.
Liukuvassa työajassa säännöllistä vuorokautista työaikaa lyhentää tai pidentää liukuma-aika, joka saa olla enintään neljä tuntia. Viikoittainen säännöllinen työaika on keskimäärin enintään 40 tuntia neljän kuukauden seurantajakson aikana. Seurantajakson päättyessä ylitysten kertymä saa olla enintään 60 tuntia ja alitusten määrä enintään 20 tuntia.
Työnantaja ja työntekijä voivat sopia, että työajan ylitysten kertymää vähennetään työntekijälle annettavalla vapaa-ajalla.
Joustotyöaika
Vuoden 2019 työaikalain uutuuksiin kuuluvat säännökset joustotyöajasta. Sellaisen käyttöönotosta työnantaja ja työntekijä voivat sopia poiketen säännöllisen työajan pituutta ja sijoittamista koskevista yleisistä säännöksistä. Siinä tapauksessa vähintään puolet työajasta on sellaista, jonka sijoittelusta ja työntekopaikasta työntekijä voi itse päättää. Tällaisessa sopimuksessa on sovittava ainakin
Joustotyöaikaa koskeva sopimus on tehtävä kirjallisesti.
Työaikapankki
Työaikapankki on työ- ja vapaa-ajan yhteensovitusjärjestelmä, jolla työaikaa, ansaittuja vapaita tai vapaa-ajaksi muutettuja rahamääräisiä etuuksia voidaan säästää ja yhdistää toisiinsa. Sellaisen käyttöönottoa koskevan sopimuksen työnantaja voi tehdä luottamusmiehen kanssa, tai jos sellaista ei ole, muun työntekijöiden edustajan, koko henkilöstön tai henkilöstöryhmän kanssa. Sopimuksessa on sovittava ainakin:
Työntekijän suostumiksella työaikapankkiin voidaan tietyin edellytyksin siirtää:
Lyhennetty työaika
Työsopimuslaissa on säädetty työntekijän oikeudesta osittaiseen hoitovapaaseen. Jos työntekijä haluaa muista sosiaalisista tai terveydellisistä syistä tehdä työtä säännöllistä työaikaa lyhyemmän ajan, työnantajan on pyrittävä järjestämään työt niin, että työntekijä voi tehdä osa-aikatyötä.
Työnantajan ja työntekijän on tehtävä osa-aikatyöstä määräaikainen enintään 26 viikkoa kerrallaan voimassa oleva sopimus, josta käy ilmi ainakin vuorokautisen ja viikoittaisen työajan pituus.
Lisä- ja ylityö
Yleistyöaikaa noudatettaessa vuorokautista ylityötä on työ, joka ylittää kahdeksan tuntia vuorokaudessa. Viikoittaista ylityötä on työ, joka ylittää 40 tuntia viikossa olematta vuorokautista ylityötä. Jos on sovittu 40 tuntia lyhyemmästä viikkotyöajasta, lisätyötä on työvuoroluetteloon merkityn säännöllisen työajan lisäksi tehty työ, joka ei ole ylityötä.
Keskimääräistä säännöllistä työaikaa käytettäessä vuorokautista ylityötä on työ, jota tehdään työvuoroluetteloon merkityn säännöllisen vuorokautisen työajan lisäksi. Viikoittaista ylityötä on säännöllisen työajan lisäksi tehty työ, joka ei ole vuorokautista ylityötä. Jos keskimääräisen työajan on sovittu tasoittuvan alle 40 tuntiin viikossa, säännöllisen työajan lisäksi tehty työ on kuitenkin lisätyötä 40 viikkotuntiin saakka.
Jaksotyössä ylityötä on työ, joka ylittää lain mukaisen säännöllisen enimmäistyöajan. Jos on sovittu lyhyemmästä säännöllisestä jaksokohtaisesta työajasta, lisätyötä on työ, joka ylittää sovitun säännöllisen työajan ylittämättä lain mukaista jaksokohtaista enimmäismäärää.
Käytettäessä joustotyöaikaa vuorokautista ylityötä on työ, joka ylittää kahdeksan tuntia vuorokaudessa ja viikoittaista ylityötä työ, jota tehdään joustotyösopimuksessa sovitun viikoittaisen vapaan aikana työn olematta vuorokautista ylityötä. Lisätyötä on säännöllisen työajan lisäksi tehty työ, joka ei ole ylityötä.
Ylityön teettäminen edellyttää, että työntekijä antaa kutakin kertaa varten erikseen siihen suostumuksensa. Työntekijä voi kuitenkin antaa suostumuksensa ylityöhön määrätyksi lyhyehköksi ajanjaksoksi kerrallaan, jos tämä on työn järjestelyjen kannalta tarpeen.
Lisätyötä saa teettää vain, jos työntekijä antaa siihen suostumuksensa, jollei lisätyöstä ole sovittu työsopimuksessa. Työntekijällä on tällöin kuitenkin oikeus perustellusta henkilökohtaisesta syystä kieltäytyä lisätyöstä työvuoroluetteloon merkittyinä vapaapäivinä.
Jos työntekijän työsopimuksessa sovittu säännöllinen työaika vaihtelee, työnantaja saa työvuoroluetteloon merkityn työajan lisäksi teettää lisätyötä vain, jos työntekijä antaa siihen kutakin kertaa varten suostumuksensa. Suostumuksen saa antaa myös lyhyehköksi ajaksi kerrallaan.
Jos työntekijä ja työnantaja ovat sopineet varallaolosta, työntekijän katsotaan myös suostuneen varallaoloaikana tarvittaessa lisä- tai ylityöhön.
Työnantaja ja työntekijä saavat sopia, että työnantaja voi ilman työntekijän erikseen antamaa suostumusta teettää erinäisiä työtehtäviä, aloittamis- ja lopettamistyötä, joka on välttämätöntä, jotta työpaikan muut työntekijät voivat tehdä työtä koko säännöllisen työaikansa tai joka on vuorotyössä tarpeen tietojen vaihtamiseksi työvuorojen vaihtuessa. Tällaista työtä saa teettää enintään viisi tuntia viikossa.
Virkamies ja viranhaltija eivät saa kieltäytyä lisä- tai ylityön tekemisestä, jos se on työn laadun ja erittäin pakottavien syiden vuoksi välttämätöntä.
Hätätyö
Kun ennalta arvaamaton tapahtuma on aiheuttanut keskeytyksen säännöllisessä toiminnassa tai vakavasti uhkaa johtaa sellaiseen keskeytykseen tai hengen, terveyden, omaisuuden tai ympäristön vaarantumiseen, saa säädettyjä tai sovittuja säännöllisiä työaikoja pidentää siinä määrin kuin mainitut syyt sitä edellyttävät, kuitenkin enintään kahden viikon ajan. Hätätyön päätyttyä työaika on kuitenkin tasoitettava niin, ettei se saa silloinkaan keskimäärin ylittää 48 tuntia viikossa neljän kuukauden ajanjakson aikana.
Työnantajan on viivytyksettä tehtävä työ­suojelu­viran­omaiselle kirjallinen ilmoitus hätätyön syystä, laajuudesta ja todennäköisestä kestosta. Työnantajan on varattava hätätyötä tekeviä työntekijöitä edustavalle luottamusmiehelle, luottamusvaltuutetulle tai muulle työntekijöiden edustajalletilaisuus liittää ilmoitukseen lausuntonsa. Työsuojeluviranomainen voi tutkittuaan asian joko jättää sen saamansa ilmoituksen varaan tai ryhtyä toimenpiteisiin hätätyön rajoittamiseksi tai lopettamiseksi.
Lisä- ja ylityökorvaus
Lisätyöstä on maksettava vähintään sovitulta työajalta maksettavaa palkkaa vastaava korvaus.
Vuorokautisesta ylityöstä on maksettava kahdelta ensimmäiseltä työtunnilta maksettava 50 prosentilla ja seuraavilta 100 prosentilla korotettu palkka. Viikoittaisen säännöllisen työajan ylittäviltä työtunneilta on maksettava 50 prosentilla korotettu palkka.