cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tōzō Minanogawa
Valmennusura
Tammikuun 1942 turnauksessa 38-vuotiaan Minanogawan tulos oli vaatimaton 9–6. Haguroyama oli ylennetty suurmestariksi turnausta aiemmin, mutta koska hän oli Futabayaman tallitoveri, ei tämä tuonut helpotusta Dewanoumi-ichimonille. Mestari Akinoumi voitti kuitenkin lupauksia herättävästi molemmat Tatsunami-tallin suurmestarit ja saavutti hienon 13–2-tuloksen. Koska Akinoumin suurmestariksi nousun arvioitiin nyt olevan hyvin lähellä, suostuttiin Minanogawan ehdotukseen uransa lopettamisesta.
Yliopisto-opiskelu tuotti Minanogawalle maineen lukeneena miehenä, joten hänet kutsuttiin pian erikoistehtävään liitossa. Tämä osoittautui pian suureksi virheeksi. Minanogawa ei jaksanut keskittyä enää sumoon liittyviin tehtäviin. Pian avautui paikka lentäjiä kouluttavan oppilaitoksen liikunnanohjaajana, johon tehtävään Minanogawa päätyi. Samalla hän hylkäsi jäsenyyden ammattisumoliitossa, joka olisi taannut hänelle ja perheelleen taloudellisen turvan vuosikymmeniksi eteenpäin.
Myöhemmät vaiheet
Sakata oli käyttänyt aktiiviuransa päätteeksi liitolta saamansa palkkion lähes kokonaan kampanjointikuluihin. Myös talo ja tontti oli myytävä kulujen kattamiseksi. Sakata tarvitsi työpaikan, millaisen tahansa. Niinpä hän perusti etsivätoimiston ja varjosti enimmäkseen uskottomiksi epäiltyjä aviomiehiä näiden vaimojen palkkaamana. Silmiinpistävän isokokoinen ja ulkonäöltään vielä tuolloin yleisesti tunnettu mies ei arvattavasti menestynyt yksityisetsivänä lainkaan. Entisten kannattajiensa avustamana hän yritti myös vakuutusmyyjän ja taloudellisen neuvonantajan uraa.
Mikään näistä yrityksistä ei ottanut onnistuakseen, ja vaimo sai lopulta miehensä päämäärättömyydestä tarpeekseen jättäen tämän ja vieden samalla mukanaan pariskunnan ainoan lapsen, kouluikäisen pojan. Useimmat miehet olisivat olleet epätoivoissaan tapahtuneesta, mutta Sakata kertoi tutulleen antaneensa vaimolleen ja pojalleen kaiken sen vähän mihin pystyi ja jos se ei ollut näille riittävästi, ei asialle yksinkertaisesti voinut mitään ja siihen oli vain sopeuduttava. Vain hän yksin tietää mitä hän tuolloin unta odottaessaan mietti.
Vuonna 1958 Sakataa pyydettiin sivuosaan John Hustonin ohjaamaan ja John Waynen tähdittämään elokuvaan Barbaari ja geisha (engl. The Barbarian and the Geisha), joka perustui löyhästi tositapahtumiin amerikkalaisdiplomaatti Townsend Harrisin elämässä 1850- ja 60-lukujen Japanissa. Sakata esiintyi useassa kohtauksessa Waynen kanssa esittäen yakuza-ryhmän päällikköä. Sakata oli hyvin vaikuttunut amerikkalaisen fyysisestä voimasta ja viinapäästä ja toivoi sivuroolinsa poikivan pian lisää elokuvatöitä. Filmi ei kuitenkaan menestynyt Yhdysvalloissa eikä sen paremmin Japanissakaan, joten Sakatan elokuvaura loppui heti alkuunsa. Pian häntä ei muistettu Japanissa enää oikeastaan mistään.
Tammikuun 1965 turnauksen aikana ilmestyi sanomalehtiartikkeli, jossa raportoitiin entisen suurmestari Minanogawan surkeasta nykytilasta. Jo 60 täyttänyt Sakata oli työskennellyt näyttelijäuransa kariuduttua kaupparatsuna, mutta joutunut sairaalahoitoon muutamia vuosia aiemmin loukattuaan selkänsä. Työkyvyttömänä ja rutiköyhänä hän oli päätynyt Tokion länsiosassa sijaitsevaan Sunmail Shōwa -nimiseen vanhainkotiin. Lehden toimittaja tapasi hänet pienestä kahden hengen huoneesta. Hänen omaisuutensa koostui peseytymisvälineistä ja teekupista, mutta taloudellinen ahdinko ei huolettanut häntä.
Sakata oletti saamansa lahjoituksen olevan vähintään 1,3 miljoonaa jeniä aikana, jolloin tyypillinen toimistotyöntekijän kuukausipalkka oli 40 000 – 50 000 jeniä. Liiton puheenjohtaja Tokitsukaze-rijichō, entinen suurmestari Futabayama, tapasi Sakatan ja antoi tälle kaksi kirjekuorta. Rikishien kolehti toisessa kuoressa oli yhteensä 325 000 jeniä. Toisessa kuoressa oli ilmeisesti puheenjohtajan omista varoistaan maksamat 100 000 jeniä. Lahjoitus menetti saman tien tyystin merkityksensä hänelle.
Palattuaan vanhainkotiin Sakata kertoi huonetoverilleen, entiselle pelurille, rahasumman surkeudesta ja kuinka hän ei enää välittänyt rahasta entisenkään vertaa. Huonetoveri ehdotti rahojen pelaamista moottorivenekisoissa. Sakata ymmärsi, että mikäli mies olisi nuorempana ollut taitava peluri, hän tuskin olisi päätynyt vanhainkotiin puille paljaille. Tästä huolimatta hän suostui ehdotukseen ajatellen, että koska hän ei koskaan osannut tällaisenkaan summan päätyvän haltuunsa, oli yhdentekevää mihin sen sijoitti.
Järkevästi sijoitettuna summa olisi taannut hänelle suhteellisen mukavat oltavat jopa muutamaksi vuodeksi, mutta raha ja Sakata eivät ennenkään olleet sopineet yhteen. Pienehköllä riskillä tehty ensimmäinen veto kaksinkertaisti potin. Toinen vastaava voitto olisi tuonut Sakatalle jotakuinkin sen summan, jonka hän arveli lahjoituksena saavansa. Tätä huonetoveri ehdottikin, mutta Sakata oli käynyt ahneeksi. Ajatus uudesta vaalikampanjasta ja uudesta talosta sekoittivat hänet täysin ja hän löi vedon, jonka voittona oli peräti kahdeksan miljoonaa jeniä valtavalla riskillä. Vanhainkotiin palattiin rahattomine. Koska rahat olivat merkinneet Sakatalle vain mahdollisuutta päästä käsiksi todella suuriin rahoihin eikä hän osannut arvostaa pienuuden kauneutta, ei hän ollut katkera kohtalolle tai huonetoverinsa neuvoille.
Tokitsukaze-rijichō kuoli 16. joulukuuta 1968 vain 56-vuotiaana. Sakata kuuli uutisen suurmiehen kuolemasta ja joulupäiväksi suunnitelluista hautajaisista. Joku varusti hänet japanilaisissa hautajaisissa tapana olevalla, muodollisella surunvalittelulahjoituksella ja saattoi hänet matkaan kohti Kuramae Kokugikanin stadionia, jonne hän saapui mieli täynnä kiitollisuutta vainajalle keppinsä varassa vaikeasti kävellen ja ainoaan, virttyneeseen pukuunsa sonnustautuneena. Sellaisena lehtikuvaaja hänet ikuisti.
Helmikuussa 1969 vanhainkotiin ilmestyi mies, joka esittäytyi Sakatalle käyntikortillaan. Suur-Tokion vuoristoisessa länsiosassa sijaitsevan Wildbird-ravintolan omistaja Yonetarō Sakai oli aikanaan ollut Minanogawan ihailija ja häntä ahdisti tieto siitä, että entinen idoli joutui viettämään elämänsä ehtoota vailla mielekästä tekemistä ja ystävien seuraa. Niinpä hän ehdotti Sakatan muuttavan Musashimuraan ja ryhtyvän ravintolansa vahtimestariksi. Sakai lupasi asunnon, ylläpidon ja tupakat eli vaatimattoman, mutta turvatun elannon.
Elämänsä viimeisen vaiheen vanha Sakata sai elää vailla huolta vanhan ihailijansa ansiosta. Joka päivä vanhus saapui muutaman minuutin kävelymatkan päässä sijaitsevalta asunnoltaan ravintolaan, jossa hän vastaanotti vieraat ja huolehti heidän päällysvaatteidensa säilytyksestä. Tuskinpa kukaan arvasi itseään palvelevan entisen suurmestarin. Noina viimeisinä vuosinaan hänen mainittiin olleen silmiinpistävän onnellisen.
Tammikuun 20. päivänä 1971 postinkantaja löysi sairauskohtauksen yllättämän vanhuksen kaatuneena pöydän päälle, jolla hänellä oli tapana pitää ainoaa muistoaan ōzumōurastaan; kuvaa itsensä ja mestari Nayoroiwan välisestä ottelusta. Tomojirō Sakata oli kuollessaan 67-vuotias. Seuraavana päivänä lehdet kirjoittivat suurmestari Taihōn tappiosta Kotozakuralle meneillään olevan turnauksen 11. päivänä. Pienessä jutussa mainittiin entisen Minanogawan kuolema.
Vain kolmisenkymmentä ihmistä saapui 25. tammikuuta 1971 Minanogawan hautajaisiin Chōenji-temppeliin Musashimurayaman kaupungissa. Entinen sekiwake ja kapinakenraali Tenryū muisteli vainajaa ja tämän kohtaloksi koituneita vastoinkäymisiä ja herkkäuskoisuutta muutamille lehtimiehille.
Minanogawalla ei ollut todella suurelta rikishiltä vaadittavaa luonnetta. Synnynnäisen fysiikkansa ansiosta hänestä olisi saattanut tulla eräs kaikkein suurimmista, mutta häneltä puuttui luonteenlujuus antautua jatkuvaan harjoitusrääkkiin. Hetkittäinen valpastuminen asian suhteen ei taannut riittävän perusteellista valmistautumista kun vastassa oli Futabayaman kaltainen, puolijumaluuteen asti yltänyt mies.
Sitrulliini
Sitrulliini (C6H13N3O3) on aminohappo, joka on tärkeä välituote ureakierrossa, aineenvaihduntareitissä, jonka avulla eläimet poistavat ammoniakkia elimistöstään. Kasveista erityisesti vesimelonit sisältävät paljon sitrulliinia.
Biokemia
Sitrulliinia eläimet, erityisesti nisäkkäät tuottavat ureakierron yhteydessä. Ornitiinitranskarbamylaasientsyymi katalysoi ornitiinin ja karbamoyylifosfaatin välistä reaktiota, jonka tuotteena muodostuu sitrulliinia ja fosfaatti-ioni. Sitrulliini kulkeutuu mitokondrion matriisista sytosoliin ja jatkaa kierrossa eteenpäin reagoiden arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoimana aspartaamihapon kanssa, jolloin muodostuu arginiinimeripihkahappoa. Eräät eliöt voivat tuottaa sitrulliinia myös arginiinista arginiinideiminaasin katalysoimana.
Sitrulliini on ei-proteinogeeninen aminohappo, eli sillä ei ole proteiinisynteesissä sitä vastaavaa geneettistä koodia. Eräiden proteiinien arginiiniaminohappoja kuitenkin muutetaan translaationjälkeisessä muokkauksessa sitrulliiniksi. Tätä deiminaatioreaktiota katalysoivat peptidyyliarginiinideiminaasientsyymit. Tämän muokkauksen tarkkaa merkitystä ei tunneta, mutta se mahdollisesti liittyy apoptoosiin, ikääntymiseen ja geenien ilmentymisen säätelyyn.
Shakhi
Shakhi on tiibetiläinen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö
Shakhi on keskikokoinen - kookkaampi kuin musta nepalinvuoristokoira mutta pienempi kuin tiibetinmastiffi. Sillä on kevyempi rakenne ja pidemmät raajat kuin mustalla nepalinvuoristokoiralla. Pää on leveä ja litteä, korvat eteenpäin taittuneet. Häntä on tuuhea, korkealla kannettu ja selän ylle kiertynyt - asentoon, joka on puolet kokonaisesta pystykorville ominaisesta kippurasta. Karvapeite on pitkä ja tiheä. Väritys vaihtelee, mutta on useimmiten melko vaalea; jotkut yksilöt ovat valkoisia pienin mustin merkein (yleensä pään alueella); jotkut toiset vastaavasti hiekan värisiä tai punaisia (joskus valkoisin laikuin). Säkäkorkeus on n. 55 cm.
Alkuperä
Rotu kehitettiin tiibetiläisten leirien ja maaseutuasumusten vartiointiin. Sitä esiintyy kuitenkin Tiibetin lisäksi myös Nepalissa, joskin Nepalissa tavatut yksilöt ovat lähes aina tiibetiläisten maahanmuuttajien tai heidän jälkeläistensä omistuksessa. Vartioinnin lisäksi shakhia käytetään toisinaan myös paimennukseen ja metsästykseen.
KDM Peter Willemoes
KDM Peter Willemoes (runkonumero F362) on Tanskan laivaston Iver Huitfeldt -luokan fregatti.
Laskuvarjo
thumb|200px|Laskuvarjohyppääjä laskeutuu Laskuvarjo on laite, joka mahdollistaa (vapaan) putoamisen pysäyttämisen/hidastamisen sekä liikkumisen ilmassa eli pystysuuntaisen ja useimmiten myös vaakasuoran liikkeen hallinnan.
KDM Peter Willemoes
Valmistus
Alus tilattiin Odense Staatskibvaerftilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 2009. Se laskettiin vesille joulukuussa 2010. Aluksen kastoi 13. toukokuuta 2011 Tanskan pääministeri Lars Løkke Rasmussen. Alukselle asennettiin toukokuussa APAR-tutkatorni luokan ensimmäisenä aluksena, minkä jälkeen se aloitti kesäkuussa koeajot. Alus luovutettiin laivastolle kesäkuun lopulla, minkä jälkeen alukselle asennettiin ilmatorjunta- ja muita järjestelmiä.
Laskuvarjo
Tyypit
Laskuvarjoja on kahta päätyyppiä; pallo- ja patjavarjoja (liitovarjoja). Urheilulaskuvarjokokonaisuuteen kuuluu päävarjo, varavarjo, valjaat ja varavarjon automaattilaukaisin.
KDM Peter Willemoes
Palvelus
Alus lähti lokakuussa 2011 koepurjehdukselle Karibianmerelle, jossa muun muassa testattiin aluksen ilmanvaihtoa, jäähdytystä sekä ilmastointia. Palattuaan Tanskaan alukselle asennettiin 2012 kaksi 76 millimetrin tykkiä sekä 35 millimetrin CIWS, joiden koeammunnat suoritettiin ennen APAR-järjestelmän testausta. Thales sai APARin järjestelmätestaukset päätökseen maaliskuussa 2013 ja vuoden loppu käytettiin aluksen tietojärjestelmien päivityksiin. Näiden päätyttyä suoritettiin ESSM-ohjusten koeammunnat marraskuun lopulla Skotlannin rannikolla. Alus oli palveluksessa 2014 ja se oli todennäköisesti ensimmäinen aluksista, joka saavuttaa täyden operaatiovalmiuden vuoden 2015 aikana.
Laskuvarjo
Tyypit
Pallovarjon toiminta perustuu ilmanvastukseen. Mitä suurempi varjo, sitä suurempi on sen ilmanvastus, joka hidastaa liikettä. Useimmat nykyään käytössä olevat pallovarjot ovat jossain määrin ohjattavia, mutta myös täysin ei-ohjattavia malleja on olemassa. Pallovarjoja käytetään lähinnä erilaisiin armeijan käyttötarkoituksiin; miehistön- ja kalustonpudotuksiin. Sen etuja ovat varmatoimisuus ja helppokäyttöisyys.
Historia
Laskuvarjon perusperiaate on tunnettu jo pitkään, sillä esimerkiksi kiinalaisen Sima Qian kirjoittamassa historiateoksessa Shiji kuvataan, kuinka eräs keisari hyppäsi palavasta rakennuksesta ja käytti kartiomaista olkihattua hidastaakseen putoamisnopeuttansa. Kiinalaisissa käsikirjoituksissa on muita vastaavia merkintöjä, ja kruunajaisissa vuonna 1306 väitetään käytetyn laskuvarjoa, mutta tätä väitettä ei ole pystytty varmistamaan historiallisilla todisteilla. Leonardo da Vinci puoleestaan esitteli oman mallinsa, joka löytyy hänen teoksestansa Codex Atlanticus. Hänen ei kuitenkaan tiedetä rakentaneen suunnittelemaansa laitetta.
Louis-Sébastien Lenormand oli ensimmäinen, joka esitteli julkaisesti laskuvarjon toimintaa. Hän teki näytöksensä vuonna 1783, ja muutamaa vuotta myöhemmin jotkin ranskalaiset hyppäsivät jo ilmapalloista. André-Jacques Garnerinin tiedetään olevan ensimmäinen, joka hyppi säännöllisesti. Eräässä näytöshypyssään vuonna 1802 hän hyppäsi 2 400 metrin korkeudesta.
Varhaisimmissa laskuvarjoissa oli sateenvarjojen tapaan kehikko, joka piti ne auki. 1800-luvun aikana kehitettiin kuitenkin jo taitettavia varjoja, jotka oli tehty silkistä. Telineeseen sijoitettu laite aukaisi varjon, kun hyppääjä teki hyppynsä. Laskuvarjon laukaisimet alkoivat kehittyä 1900-luvun alussa.
Nykyiset laskuvarjot on valmistettu usein nailonista, joka ei ime kosteutta ja on ilmatiivis, mutta on silti kevyt ja kestävä materiaali. Uusissa liitovarjoissa on lisäksi silikonipinnoite, joka tekee kankaan ilmaa läpäisemättömäksi, mikä parantaa varjon aerodynaamisia ominaisuuksia. Tällaisesta kankaasta käytetään nimitystä ”nollakangas”.
Hot swap
Hot swap on esimerkiksi tietokoneissa ja matkapuhelimissa käytetty tekniikka, joka mahdollistaa jonkin laitteen komponentin poistamisen tai korvaamisen laitteen ollessa päällä.
Hot swap -tekniikkaa on käytetty erityisesti palvelimissa, joissa rikkoutunut kiintolevy tai virtalähde voidaan vaihtaa konetta sammuttamatta. Eräät laitteistot mahdollistavat myös tietokoneen suorittimien, muistin ja emolevyjen vaihtamisen lennosta.
Hot swap -ominaisuus on tullut alempaan hintaluokkaan USB-väylän myötä, johon liitettävät tietokoneen lisälaitteet tukevat tätä tekniikkaa. Myös ympäristöissä, joissa SCSI-järjestelmät olisivat liian kalliita (paljon tallennettavaa tietoa, saantinopeudella ei kriittistä merkitystä, budjetti pieni) Serial-ATA -järjestelmät ovat tulossa yhä suositummiksi. Serial ATA -kiintolevyt tukevat hot swapia ja mikäli ohjainkorttikin sitä tukee, voidaan kiintolevyjä poistaa lennosta myös näissä järjestelmissä.
Hot swap johdot irrottamalla ei ole suositeltavaa vaan sitä varten on syytä hankkia erikseen nk. hot swap -kehikko, jolloin kiintolevyjen virrankatkaisu ja datakaapelin poisto sujuvat helposti. Hot swap -liittimien maadoituspinnit ovat pidempiä kuin muut pinnit, jolloin laitteelta katkeaa ensin sähkön syöttö ja vasta hetken päästä maadoitus, jota hyödyntämällä voidaan erilaisia komponentteja vaihtaa sammutamatta koko laitteistoa komponentin vaihtamisen ajaksi.
Tämän kaltaisia ratkaisuja käytetään yleensä laitteistoissa joiden hetkellinenkin sammuttaminen toisi huomattavia haittoja tai suoranaista taloudellista tappiota. Tyypillinen käyttökohde on ollut palvelimet, mutta tekniikka on levinnyt myös kotitietokoneisiinkin.
Suomu
thumb|[[Särki|Särjen suomuja.]] Suomu on verinahan luutuma, joka yhdessä orvaskeden kanssa muodostaa kalojen sekä matelijoiden ihon. Suomujen lukumäärä pysyy kaloilla samana koko elämän ajan. Siihen kasvaa vuosirenkaita eli -lustoja, joiden perusteella kalan ikä voidaan määrittää.
Sekundantti
Sekundantti ( toinen) on henkilö, joka toimii kaksintaistelussa avustajana tai välimiehenä. Yleensä kummallakin kaksintaistelun osapuolista on oma sekundanttinsa, ja sekundantit toimivat samalla kaksintaistelun todistajina.
Porter Wagoner
thumb|Porter Wagoner Porter Wagoner (12. elokuuta 1927 Howell County, Missouri – 28. lokakuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kantrilaulaja. Hän tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa vuosina 1960–1979 nähdystä televisio-ohjelmastaan The Porter Wagoner Show, jonka yhteydessä hän esitteli yleisölle muun muassa nuoren Dolly Partonin. He muodostivat sittemmin suositun kantriduon, joka teki levytyksiä 1980-luvun vaihteeseen asti. Wagoner kuoli 80-vuotiaana keuhkosyöpään.
KDM Niels Juel (F363)
KDM Niels Juel (runkonumero F363) on Tanskan laivaston Iver Huitfeldt -luokan fregatti.
Santeri Airola
Santeri Matti Tapio Airola (s. 29. kesäkuuta 2000 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa. Hän laukoo oikealta.
KDM Niels Juel (F363)
Valmistus
Alus tilattiin Odense Staatskibvaerftilta, missä köli laskettiin joulukuussa 2009. Se laskettiin vesille joulukuussa 2010 hieman ennen KDM Peter Willemoesia. Aluksen kastoi 7. marraskuuta 2011 kruununprinsessa Mary ja valmistui marraskuussa 2011. Sen piti olla palveluksessa vuoden 2014 lopulla.
Santeri Airola
Seuraura
Airola on Imatran Ketterän kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Saimaan Palloon kaudeksi 2014–2015. Kaudella 2016–2017 Airola oli B-nuorten SM-karsinnoissa kuudella osumallaan joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja Aleksi Akkasen kanssa. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän oli SaiPan tehokkain puolustaja tehoilla 4+9=13.
KDM Niels Juel (F363)
Palvelus
Alus oli palveluksessa 2014.
Santeri Airola
Seuraura
Kaudeksi 2017–2018 Airola palasi kasvattajaseuraansa Ketterään ja pelasi suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorten Mestisjoukkueessa. Hän sijoittui tehoilla 6+25=31 koko sarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain KeuPa HT/Pelikaaneja ja SaPKoa edustanut Henri Pennanen. Airola harjoitteli kesällä 2018 Ketterän Mestis-joukkueessa, mutta hän siirtyi kaudeksi 2018–2019 SaiPan A-nuorten SM-liigajoukkueeseen. Airola oli joukkueen paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 4+27=31. Airola debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa 29. joulukuuta 2018 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmospuolustajapariin Markus Kojon viereen. Airola sai ottelussa jääaikaa 12.29 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Helmikuussa 2019 Airola teki kasvattajaseuransa Ketterän kanssa 2+1-vuotisen Mestis-sopimuksen. Samalla hänen vahvistettiin pelaavan loppukauden 2018–2019 lainalla SaiPan organisaatiossa.
Pittsburgh Penguins varasi Airolan seitsemännellä kierroksella 211. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Syyskuussa 2019 Ketterä lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella SaiPan SM-liigajoukkueeseen. Vastaavasti SaiPa lainasi Ketterään Kasperi Torikan. Airola pelasi SaiPassa kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes hän joutui loukkaantumisen vuoksi kuukaudeksi sivuun. Kuntouduttuaan lokakuussa Airola palasi Ketterän vahvuuteen. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 26 runkosarjaottelussa 11 syöttöpistettä.
Kaudeksi 2020–2021 Airola siirtyi 2+1-vuotisella SM-liigasopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hän loukkaantui harjoituskaudella ja kuntouduttuaan Airola pelasi marraskuussa 2020 kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Kooveessa. Ilveksessä hän debytoi kuitenkin tammikuussa 2021. Airola pelasi SM-liigassa loppukaudella 19 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Airola pelasi kaudella 2021–2022 vain kaksi ottelua lainalla Kooveen Mestis-joukkueessa lokakuussa 2021, mutta hänen kautensa päättyi kuitenkin tähän. Samassa kuussa Ilves tiedotti Airolan joutuvan leikkaukseen, josta toipuminen kestää arviolta peräti 6–8-kuukautta. Joulukuussa 2021 hän teki Ilveksen kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Alkukauden 2022–2023 Airola pelasi suurimmaksi osaksi lainalla Kooveen Mestis-joukkueessa, jossa hän pelasi 29 runkosarjaottelua tehopistein 8+14=22. Airola pelasi Ilveksessä viisi ottelua, kunnes 15. helmikuuta 2023 noin 40 minuuttia ennen siirtotakarajan umpeutumista seura lainasi hänet loppukaudeksi aiemman seuransa Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen yhdessä hyökkääjä Joona Korhosen kanssa, kun taas vastaavasti Ilvekseen siirtyi puolustaja Greg Moro. Airola teki loppukaudella kymmenessä runkosarjaottelussa seitsemän syöttöpistettä.
Huhtikuussa 2023 Airola teki SaiPan kanssa uuden, 1+1-vuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Airola on pelannut 13 nuorten maaottelua.
Jussi Rapo
Johan (Juho, Jussi) Rapo (22. toukokuuta 1878 Sortavalan maalaiskunta – 18. helmikuuta 1951 Vesilahti) oli suomalainen asioitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Rapon vanhemmat olivat työmies Matts Rapo ja Anni Vaittinen. Hän kävi Sortavalan seminaarin 6-luokkaisen mallikoulun ja 2-luokkaisen käsityöläiskoulun. Rapo työskenteli aluksi nahkurin kisällinä ja nahkurina. Myöhemmin hän toimi Sortavalan maalaiskunnassa Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen piirimiehenä, kunnankirjurina, sosiaalidemokraattisena piirisihteerinä, sanomalehdentoimittajana ja asioitsijana aina vuoteen 1944 saakka.
Rapo oli naimisissa vuodesta 1908 Roosa Kokon kanssa.
Maritta Kuula
Ura
Hän on toiminut sooloartistina vuodesta 1992 lähtien, jolloin hänen esikoisalbuminsa Maritta Kuula ja Karvanopat julkaistiin Herodes-levymerkillä. Kuula on jäsenenä 1980-luvulta lähtien toimineessa 500 kg lihaa -yhtyeessä, joka on tulkinnut muun muassa Uuno Kailaan runoja.
Maritta Kuula tunnetaan omintakeisesta äänenkäytöstään ja laulutavastaan. Värikkäät ja mielikuvitukselliset esiintymisasut ovat olleet hänen suosiossaan vuosien varrella.
Kuula saattaa yhtenä hetkenä kuulostaa pikkutytöltä, toisena elämää nähneeltä yökerhojen femme fatalelta. Sanoitukset ovat persoonallisia, ja Kuulan kappaleille ovat ominaisia myös ennakkoluulottomat ja kokeilevat sovitusratkaisut. Hänen taustallaan ovat aina soittaneet tunnetut suomalaiset soittajat.
Kuulan omintakeista taiteilijapersoonaa on verrattu Nicoon ja Marianne Faithfulliin. Kriitikot ovat kehuneet Kuulan kappaleita ja musiikkia, mutta siitä huolimatta hän on pysynyt eräänlaisena kulttisuosikkina. Kuulan soololevyjen tuotannosta ovat vastanneet Heikki Tikka, Riku Mattila ja Eeva Koivusalo, ja levyillä ovat heidän lisäkseen esiintyneet monet muut tunnetut muusikot.
Maritta Kuula on Osuuskunta Lilithin perustajajäsen.
Yksityiselämä
Kuula on vapaaehtoisesti lapseton. Hän on työskennellyt viestintäalalla ja tiedotustehtävissä.
Juha Gustafsson
Juha Gustafsson (s. 26. huhtikuuta 1979) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Hän aloitti uransa Kiekko-Espoon joukkueessa ja pelasi kausien 1995–2009 aikana 451 Jääkiekon SM-liigaottelua Kiekko-Espoossa, Bluesissa, Tapparassa ja HPK:ssa. Kaudella 2007–2008 hän oli voittamassa Bluesissa SM-pronssia.
Kaudella 2008–2009 Gustafssonin rooli Bluesissa jäi pieneksi ja osapuolet purkivat sopimuksen tammikuussa 2009. Gustafsson siirtyi samall Serie A:n SG Pontebbaan. Pontebbasta Gustafsson siirtyi kesällä 2009 Ruotsin I-divisioonan Tingsrydiin.
Gustafsson oli nostamassa Tingsrydiä I-divisioonasta Allsvenskaniin, jossa pelasikin seuraavan kautensa. Kaudeksi 2011–2012 Gustafsson palasi I-divisioonaan, kun hän teki sopimuksen Kristianstads IK:n kanssa.
Tampereen elokuvajuhlat
Tampereen elokuvajuhlat on Tampereella järjestettävä vuosittainen lyhytelokuviin keskittynyt elokuvafestivaali. Tampereen elokuvajuhlat on Pohjoismaiden vanhin ja suurin lyhytelokuvafestivaali. Festivaali kerää vuosittain noin 30 000 elokuvan ystävää ympäri maailman.
Historia
Festivaali sai alkunsa Tampereen lyhytelokuvapäivistä, jotka järjestettiin helmi-maaliskuun vaihteessa vuonna 1969. Seuraavana vuonna järjestettiin opetusministeriön, Suomen elokuvasäätiön ja Tampereen kaupungin tuella ensimmäiset kansainväliset lyhytelokuvajuhlat. Elokuvajuhlien alkuaikoina festivaalilla näytettiin vuosittain runsaat sata elokuvaa. 1990-luvun puolivälissä näytöksiä oli jo noin sata, ja elokuvia näytettiin viitisen sataa. Ammattilaisten käyttöön suunnattu Film Market sai alkunsa vuonna 1992.
Kansainvälinen kilpailu on järjestetty perustamisvuodesta lähtien. Vuonna 1978 päätettiin järjestää myös kilpailu kotimaisille elokuville otsikolla "kotimainen katselmus". Vuonna 1983 nimi muutettiin kotimaiseksi kilpailuksi. Nykyinen muoto, jossa on omat sarjansa alle 30-minuuttisille ja yli 30-minuuttisille, tuli voimaan 1996. Alle 30-minuuttisten sarjaan hyväksytään animaatiot, fiktiot ja dokumentit. Yli 30-minuuttisten sarja on avoin myös kaikille genreille, mutta fiktiot eivät saa olla yli 60 minuuttisia.
Tapahtuma
Festivaali järjestetään vuosittain maaliskuussa viikolla 10. Elokuvajuhlien kansainvälisen pääpalkinnon, Grand Prix'n, voittaja pääsee kisaamaan myös Oscar-ehdokkuudesta. Kotimaisen ja kansainvälisen kilpailun lisäksi festivaali tarjoaa laajan ja monipuolisen erikoisohjelmiston, jossa esitetään niin tuoreita kuin vanhempia, historiallisesti merkittäviä lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvia. Festivaalin oheistapahtumat koostuvat näyttelyistä, seminaareista, keskustelutilaisuuksista ja iltaklubeista.
Festivaali pyrkii kannustamaan nuorten elokuvantekijöiden esiinmarssia. Monet arvostetut elokuvaohjaajat ovatkin saaneet uransa ensimmäiset tunnustukset ja palkinnot Tampereen elokuvajuhlilla. Kotimaisen kilpailun festivaalivoittajiin lukeutuvat esimerkiksi Mika Kaurismäki vuonna 1981, Kaisa Rastimo vuonna 1988, Markku Pölönen vuonna 1993, John Webster vuonna 1999, Zaida Bergroth vuonna 2007 ja Mika Ronkainen vuonna 2013.
Britta Wikström
pienoiskuva Britta Wikström (1917–1979) oli suomalainen missi ja Miss Eurooppa vuodelta 1937.
Tampereen elokuvajuhlat
Tapahtuma
Festivaalin yhteydessä jaetaan rahalliselta arvoltaan Suomen suurin elokuva-alan palkinto, Risto Jarva -palkinto.
Palkinnot
Tampereen elokuvajuhlilla jaetaan palkintoja kansainvälisessä sekä kotimaisessa kilpailussa. Kansainvälisessä kilpailusarjassa jaetaan pääpalkinnon Grand Prix'n lisäksi kolme kategoriapalkintoa, paras dokumentti, paras fiktio sekä paras animaatio. Yhdelle elokuvalle myönnetään Tampereen palkintoehdokkuus European Film Awards 2019 -kilpailussa. Lisäksi tuomaristolla on mahdollisuus jakaa kunniamainintoja ja yleisö valitsee yleisöpalkinnon.
Kotimaisessa kilpailusarjassa jaetaan alle 30-minuuttisten sarjassa pääpalkinto, erikoispalkinto, nuorisotuomariston palkinto ja yleisöpalkinto. Yli 30-minuuttisten sarjassa jaetaan pääpalkinto ja erikoispalkinto. Lisäksi molemmissa sarjoissa jaetaan Kirkon mediasäätiön palkinto, opiskelijapalkinto sekä Risto Jarva -palkinto.
Vladimir Maksimov
Maksimovin isä joutui vankileirille, ja Maksimov kasvoi lastenkodeissa ja siirtoloissa. Hän oli ollut rakennus- ja maataloustyöläinen, kun hän yritti 1952 julkaista esikoisrunokokoelmansa, joka ei kuitenkaan saanut julkaisulupaa. Hänen pienoisromaaninsa Živ (1962) herätti huomiota, ja siitä tehtiin myös teatterisovitus. Sem dnei tvorenija julkaistiin 1971 vain ulkomailla. Se on aihepiiriltään kristillissävyinen ja kriittinen. Hänet erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta, ja kaksi kertaa hän oli psykiatrisessa pakkohoidossa. Päästyään länteen hän toimi Pariisissa venäjänkielisen Kontinent-lehden päätoimittajana ja julkaisi vallankumousaiheisia romaaneja.
Kroger
thumb|Krogerin pääkonttori Cincinnatissa. The Kroger Company on yhdysvaltalainen päivittäistavaroiden vähittäiskauppayritys, jonka osake noteerataan New Yorkin pörssissä. Sen on perustanut Bernard Kroger vuonna 1883 Ohion osavaltion Cincinnatissa, jossa yrityksen pääkonttori yhä sijaitsee. Liikevaihdoltaan Kroger oli vuonna 2013 Yhdysvaltain suurin supermarketketju, toiseksi suurin vähittäiskauppayritys Walmartin jälkeen ja 23:nneksi suurin yritys. Kroger oli myös maailman viidenneksi suurin vähittäiskaupan yritys. Krogerilla on suoraan tai tytäryhtiöidensä kautta hallussaan noin 2 600 myymälää.
Krogerilla on vähittäiskauppatoimintaa 31 Yhdysvaltain osavaltiossa, lähinnä Keskilännessä ja Etelävaltioissa. Niihin kuuluu supermarketeja, laatikkomyymälöitä, tavarataloja, pitkään auki olevia pikkumyymälöitä sekä ostoskeskusten korumyymälöitä. Tytäryhtiöiden kautta yritys on toimii muun muassa Kalifornian markkinoilla.
Krogerilla on myös parituhatta apteekkia, joista useimmat toimivat elintarvikemyymälöiden yhteydessä. Vuodesta 1998 yritys on alkanut myydä autojen polttoaineita marketiensa pysäköintipaikkojen yhteydessä. Tankkauspisteitä oli vuonna 2012 vajaat 1 200.
Historiaa
Vuodesta 1955 Kroger aloitti voimakkaan laajentumisen yritysostoin. Se hankki omistukseensa 26 myymälän Henke & Pillot -ketjun Texasin Houstonista, 18 myymälän Krambo-ketjun Milwaukeesta Wisconsinista sekä Childs-ketjun, jolla oli myymälöitä Teksasissa, Arkansas’ssa ja Louisianassa. Pian Kroger osti Louisianasta lisäksi Big Chain Stores -yhtiön seitsemän myymälää Shreveportissa. Toisaalta Kroger myi vuonna 1957 pois 16 myymäläänsä Kansasin Wichitassa J. S. Dillon and Sons -yhtiölle.
Lokakuussa 1963 Kroger osti 56 myymälän Market Basket -yhtiön ja laajeni näin eteläiseen Kaliforniaan, kun sen läntisimmät myymälät olivat siihen asti sijainneet Kansasissa. Floridassa Kroger toimi 1960-luvulta vuoteen 1986. Kroger laajeni Pohjois-Carolinaan 1977 mutta myi toimintonsa osavaltiossa Aholdille 1988.
1980-luvulla Kroger vetäytyi joistakin osavaltioista ja isoista kaupungeista mutta toisaalta osti muun muassa kansasilaisen Dillon Company -vähittäiskauppaketjun, johon kuuluivat tytäryhtiöt Dillons, King Soopers, Fry’s Food and Drug, Gerbes, Baker's ja Kwik Shop. Dillon Companyn perheyrityksen neljännen sukupolven edustaja David Dillon toimi siitä lähtien Krogerin toimitusjohtajana vuoden 2014 alkuun saakka ja toimii vuoden 2014 loppuun hallituksen puheenjohtajana.
Vuonna 1997 Kroger fuusioitui tuolloin viidenneksi suurimman kauppaketjun Fred Meyerin kanssa, ja kaupan mukana tulivat myös Ralphs-, QFC- ja Smith’s Food and Drug -ketjut. Kaupan myötä Krogerista tuli Yhdysvaltain suurin ruokakauppias.
Omaa teollisuutta
Kroger valmistaa monet omien merkkiensä tuotteet 37 omassa tehtaassaan, jotka sijaitsevat 17 osavaltiossa. Niihin kuuluvat muun muassa 15 meijeriä, kaksi jäätelötehdasta, kaksi juustotehdasta, kuusi leipomoa, kaksi pakastetaikinatehdasta, yksi delituotetehdas, kaksi lihanjalostuslaitosta ja kaksi virvoitusjuomatehdasta.
August Mälk
August Mälk (4. lokakuuta 1900 Saarenmaa − 19. joulukuuta 1987 Ruotsi) oli virolainen kirjailija. Mälk työskenteli vuoteen 1936 asti opettajana ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hän toimi myös kansanedustajana vuosina 1937–1940. Mälk muutti vuonna 1944 maanpakoon Ruotsiin, jossa jatkoi kirjailijan uraansa. Hänen laajasta tuotannostaan on suomennettu 1940-luvulla romaanit Kukkiva meri ja Hyvä satama ja novellikokoelma Meren antimet.
Eesti Post julkaisi vuonna 2000 postimerkin Mälkin syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi.
CHOP
CHOP on eräs sytostaattiyhdistelmä, jota käytetään mm. non-Hodgkinin lymfooman ja kroonisen lymfaattisen leukemian hoitoon. CHOP muodostuu neljästä eri lääkkeestä: syklofosfamidista (Cyclophosphamide, Sendoxan ®, Cytoxan®), doksorubisiinista ( Hydroxydaunorubicin, doxorubicin, Adriamycin ® ), vinkristiinistä (Vincristine, Oncovin ® ) ja  prednisoni/prednisolonista (Prednisone/Prednisolone).
Bjørn Dæhlie
Bjørn Erlend Dæhlie (s. 19. kesäkuuta 1967 Elverum, Norja) on norjalainen entinen huipputason maastohiihtäjä. Hän on mitalien määrällä mitattuna kaikkien aikojen kolmanneksi paras talviolympiaurheilija Marit Bjørgenin ja Ole Einar Bjørndalenin jälkeen.
Häntä on pidetty kaikkien aikojen parhaana mieshiihtäjänä.
Dæhlie voitti vuosina 1992–1998 Albertvillen, Lillehammerin ja Naganon talviolympialaisista yhteensä 12 mitalia, joista kahdeksan on kultaisia. Lisäksi hän saavutti yhdeksän maailmanmestaruutta Lahden, Val di Fiemmen, Falunin, Thunder Bayn, Trondheimin ja Ramsaun MM-hiihdoista vuosien 1989–1999 aikana.
Bjørn Dæhlien suhteellinen hapenottokyky oli epävirallisen arvion mukaan maailmanennätysluokkaa. Dæhlien hapenottokyvyksi mitattiin 96 millilitraa painokiloa kohti minuutissa.
Urheilu-uran jälkeen
Huipulla lopetettuaan Dæhlie on suunnittelut hiihtopukuja. Viimeisen kerran Dählie kilpaili helmikuussa 2002 FIS:n Marathon Cupin 63 kilometrin kilpailussa Otepäässä.
The End Records
The End Records on yhdysvaltalainen riippumaton rock- ja metallimusiikkia julkaiseva levy-yhtiö, jonka toimipiste on Brooklynissä, New Yorkissa. Yhtiö keskittyy tukemaan alan avantgarde-tyyppisiä artisteja.
Bharrat Jagdeo
thumb|Bharrat Jagdeo Bharrat Jagdeo (s. 23. tammikuuta 1964) on guyanalainen poliitikko ja taloustieteilijä. Hän oli Guyanan presidentti vuosina 1999-2011. Jagdeo on puoluekannaltaan sosialisti (People's Progressive Party), ja CARICOM-alueen nuorin valtionpäämies. Hän on etniseltä taustaltaan guyananintialainen ja uskonnoltaan hindulainen kuten samoin kuin noin puolet maansa väestöstä.
Valmistuttuaan Moskovassa kauppatieteiden maisteriksi 1990, Jagdeo palasi Guyanaan ja toimi valtionhallinnon virkamiehenä, kunnes Kansallinen edistyspuolue voitti vaalit 1992. Silloin hänestä tuli talousministerin neuvonantaja.
Jagdeo nousi presidentiksi 1999, kun Janet Jagan erosi terveyssyistä.
Jagdeon hallintoa on syytetty rikoksista, korruptiosta, epäpätevyydestä ja sukulaistensa suosimisesta samoin kuin kaikkia Guyanan aikaisempiakin hallituksia. Vuonna 2001 Jagdeo kuitenkin valittiin toiselle kaudelle. Uudelleenvalinta sai etenkin afroguyanalaista syntyperää olevat kansalaiset syyttämään vaalitulosta guyananintialaisten peukaloimaksi.
Jagdeo valittiin uudelleen viisivuotiskaudelle elokuussa 2006.
Vuonna 2011 vaalit voitti Donald Ramotar.
Länsisuomenkarja
Länsisuomenkarja (LSK) on suomalainen karjarotu, joka kehittyi aikoinaan Länsi- ja Etelä-Suomessa. Se on kolmesta suomalaisista alkuperäisroduista toiseksi yleisin. Länsisuomenkarjaa on Suomessa nykyään noin tuhat yksilöä, mutta yleisempiin rotuihin verrattuna varsin harvinainen. Maidon rasvapitoisuus on 4,53 % ja valkuaispitoisuus on 3,47 %. Maitotuotos on keskimäärin 6 972 kilogrammaa maitoa ja poistettaessa elinikäistuotos on 19 630 kilogrammaa maitoa.
Ominaisuudet
Länsisuomenkarjan eläimet ovat nupoja ja väriltään useimmiten yksivärisen ruskeita. Joissakin suvuissa kuitenkin periytyy valkoisia merkkejä.
Jalostus
Länsisuomenkarjan kanta on melko pieni ja sukusiittoinen. Rotua voidaan kuitenkin jalostaa ominaisuuksia kehittäen eikä pelkästään pyrkiä säilyttämään ja laajentamaan kannan jalostuspohjaa.
Viimeisinä parina vuosikymmenenä länsisuomenkarjaa on pystytty jalostamaan jonkin verran, ja vaikka rotu maitotuotoksessa häviääkin yhä reilusti valtaroduille, se on silti selkeästi muita suomenkarjarotuja runsastuottoisempi.
1990-luvun alussa Suomeen tuotiin kahden ruotsalaisen mutta suvuiltaan suomalaistaustaisen sonnin siementä. Tätä arvosteltiin kovasti, mutta sonnit tuottivat hyvissä yhdistelmissä verrattain kookkaita ja runsaslypsyisiä, joskin hankalaluonteisia tyttäriä. 2000-luvulla harjoitettu runsas nuorsonnien käyttö on laajentanut rodun jalostusmahdollisuuksia ja vähentänyt jalostuskäytössä olevien sonnien keskinäistä sukulaisuutta.
Sekhemkhet
Sekhemkhet oli Egyptin faarao Egyptin 3. dynastian aikana. Hänen valtakautensa oletetaan olleen 2649 eaa. – 2643 eaa. Hänelle alettiin rakentaa porraspyramidia, mutta vain alimmainen kerros tuli valmiiksi. Valmistuessaan pyramidi olisi ollut edeltäjän, Djoserin, pyramidia suurempi.
Mao-puku
pienoiskuva|Malli Mao-puvun takista Mao-puku, tai myös Zhongshan (kiinaksi 中山装, Zhōngshān zhuāng), on kiinalainen miesten käyttämä puku. Se on saanut nimensä Kiinan johtajan Mao Zedongin mukaan.
Puvun alkuperä voidaan jäljittää 1920-luvulle Sun Yat-seniin ja tämän nationalistihallintoon. Tavoitteena oli luoda puku, joka olisi moderni, mutta kuitenkin kiinalainen. Mallia haettiin armeijan ja koulujen univormuista sekä länsimaisista puvuista. .
Huolimatta historiastaan ennen Kiinan kansantasavallan syntymistä puku liitetään nykyään erittäin vahvasti juuri Maoon ja kommunismiin. Puku on säilyttänyt suosionsa myös kulttuurivallankumouksen jälkeen. Yksi syy tälle on se, että sen katsotaan symboloiman uutta, keisariajan jälkeistä, Kiinaa. . Mao-puku on myös levinnyt muihin kommunistisiin maihin, kuten Vietnamiin, Kambodžaan ja Pohjois-Koreaan. 2010-luvulta alkaen, Xi Jinpingin noustua valtaan, puku on jopa noussut uuteen suosioon kiinalaisten virkamiesten keskuudessa.
500 kg lihaa
500 kg lihaa oli Kauko Röyhkän, Maritta Kuulan ja Pupu Lihaviston Oulussa 1980-luvun alussa perustama rockyhtye, jonka kokoonpano vaihteli vuosien varrella. Alkuperäinen kaksikko Kuula–Röyhkä kuitenkin pysyi ydinryhmänä, joka vastasi suurimmasta osasta sävellyksiä.
Yhtye herätti huomiota tulkitessaan brutaalisti vanhoja suomalaisia lyyrikoita kuten Uuno Kailasta, Aaro Hellaakoskea, Yrjö Jylhää ja Einari Vuorelaa.
Vietettyään yli kymmenen vuotta hiljaiseloa 500 kg lihaa koottiin uudestaan vuonna 2002 ja yhtye julkaisi syyskuussa 2004 paluualbuminsa Sielu, joka oli osittain nauhoitettu livenä. Yhtyeen seuraava julkaisu oli studioalbumi Nuori mies. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2007. 2014 julkaistiin vielä vanhan kokoonpanon vuosina 1984–1987 tekemiä kotistudioäänityksiä sisältävä albumi Yksinäinen ratsastaja.
Artur Rubinstein
thumb|Artur Rubinstein [[Carl Van Vechtenin kuvaamana 1937.]] Artur (Arthur) Rubinstein (28. tammikuuta 1887 Łódź – 20. joulukuuta 1982 Genève) oli puolalaissyntyinen yhdysvaltalainen pianisti. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä pianisteista.
Rubinstein syntyi Łódźissa juutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa Varsovassa ja piti ensikonserttinsa Berliinissä vuonna 1900. Hän jatkoi opintojaan Karl Heinrich Barthin johdolla. Vuonna 1904 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän tutustui mm. säveltäjiin Maurice Ravel ja Paul Dukas sekä viulisti Jacques Thibaud'hon. Hän esitti Camille Saint-Saënsin toisen pianokonserton säveltäjän läsnä ollessa. Ensikonserttinsa New Yorkissa Rubinstein piti vuonna 1906 ja Lontoossa vuonna 1912.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Rubinstein asui Lontoossa ja esiintyi yhdessä viulisti Eugène Ysaÿen kanssa. Vuosina 1916–1917 hän teki kiertueen Espanjaan ja Etelä-Amerikkaan; hänen kiinnostuksensa espanjalaisen kielialueen säveltäjiin, kuten Enrique Granadosiin, Isaac Albéniziin, Manuel de Fallaan ja Heitor Villa-Lobosiin, juontuu tältä ajalta. Toisen maailmansodan ajan Rubinstein asui Yhdysvalloissa, ja hän sai kansalaisuuden vuonna 1946. Rubinsteinin ura jatkui vuoteen 1976 asti, jolloin heikentynyt näkö ja kuulo lopulta pakottivat hänet vetäytymään estradeilta.
Vaikka Rubinstein muistetaankin konserttisolistina, hän oli myös erinomainen kamarimuusikko, jonka esiintymiskumppaneihin kuuluivat mm. Henryk Szeryng, Jascha Heifetz, Gregor Piatigorsky ja Guarneri-kvartetti.
Laura Härmä
Anna Laura Härmä (o.s. Numminen, (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana 1922–1923 ja SDP:n kansanedustajana 1941–1944.
Elämä
Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa, ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen.
Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon, mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.
Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923, ja hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana, ja hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.
Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.
Sanniquellie
Sanniquellie (tunnetaan myös nimillä Sangbui, Sanokole tai Sanokwele) on pieni kaupunki Liberian keskisen alueen pohjoisosassa. Kaupunki on aluehallinnollinen keskus ja sen väkiluku vuonna 2008 oli vajaat 12000.
Maantiede
Sanniquellie sijaitsee pääkaupunki Monroviasta ja Norsunluurannikolta tulevien teiden risteyksen tuntumassa.
Talous ja palvelut
Sanniquellie on paikallisten maataloustuotteiden sekä norsunluukäsitöiden kauppapaikka. Kaupungissa kaupattavista maataloustuotteista merkittävimpiä ovat riisi, maniokki, palmuöljy sekä palmunytimet. Myös timanttikaivostoiminta on ollut tärkeää alueen taloudelle.
Sanniquelliessa on toisen asteen oppilaitoksia sekä sairaala.
Joensuun lyseo
thumb|Joensuun lyseon rakennus toimii nyt taidemuseona. Joensuun lyseo on toiseksi vanhin suomenkielinen oppikoulu heti Jyväskylän lyseon jälkeen. Suomen kouluolot järjestettiin vuonna 1843 annetulla kymnaasi- ja koulujärjestyksellä, ja se oli peruste saada koulukysymyksiin ratkaisu myös 1848 perustetussa Joensuussa.
Vajaaluokkainen lyseo 1865–1889
Joensuun lyseo perustettiin säätyjen ja senaatin hyväksynnällä 1865, ja se aloitt toimintansa 1. syyskuuta niin sanottuna yläalkeiskouluna. Tällaisena se toimi aina vuoteen 1874 saakka.
Koulut irrotettiin 1887 tuomiokapitulien hallinnosta ja perustettiin Koulutoimen ylihallitus ohjaamaan ja valvomaan koulujen toimintaa. Vuonna 1872 valmistui uusi koulujärjestys, jonka mukaisesti yläalkeiskoulu Joensuussakin muutettiin 1874 neliluokkaiseksi lyseoksi, opetuskielenä edelleen suomi.
1883 annettiin uusi alkeisoppilaitoksia koskeva asetus, jonka perustella Joensuun neliluokkainen lyseo vaihtoi jälleen nimensä alkeiskouluksi, jossa edelleen oli neljä luokkaa ja lähes samanlainen oppiainejako kuin aiemminkin.
Täysluokkainen lyseo 1889–1974
Vuosina 1871–1885 tehtiin useita yrityksiä laventaa koulumuoto täydelliseksi lyseoksi. Vihdoin ehdotukset menivät läpi, ja valtiopäivien päätös vahvistettiin senaatin ehdotuksesta 1887, ja laajentuminen määrättiin aloitettavaksi syksyllä 1889 luokittain.
Täysiluokkaisena lyseona pienin muutoksin Joensuun lyseo toimi aina vuoteen 1974 saakka, jolloin Joensuussa siirryttiin peruskoulujärjestelmään. Koulun nimi vaihtui 1974 Joensuun Keskustan lukioksi, mutta jo vuonna 1980 Joensuun lyseon lukioksi. Lyseo toimii nyt Koulukadun toisella puolella, entisen Joensuun tyttölyseon rakennuksessa.
Lyseon oppilasmäärä oli korkeimmillaan vuonna 1962, jolloin siellä oli liki 900 oppilasta. Oppilasmäärä laski vähitellen, ja viimeisenä toimintavuotena 1974 se oli 714.
Rakennukset
thumb|300px|Entinen voimistelusali, jonka yläkerrassa oli käsityöluokka. Nykyisin rakennuksessa toimii [[Taidekeskus Ahjo. Rakennus on vuodelta 1911. ]] thumb|Lyseon vanha piharakennus, joka toimi mm. lyseon vessana ja liiterinä, sijaitsee Koulukadun puolella. Yleisalkeiskoulu toimi aluksi 1865 kaupungin luutnantti Schlåterilta vuokraamissa rakennuksissa. Vuonna 1877 näihin tiloihin tuli kansakoulu ja yläalkeiskoulu siirtyi ensin kauppias A. Vataselta vuokrattuun rakennukseen Kauppakadulle ja sitten 1880 A. Svärdin omistamaan rakennukseen Kauppakadun ja Suvantokadun kulmaukseen.
Uusi muutto tapahtui jo 1886 Kirkkokadun ja Malmikadun kulmaukseen raatimies J. Nousiaisen rakennukseen, minkä lisäksi 1891 vuokrattiin lisätilaa konttoristi Hallilta Torikadun ja Kalastajankadun kulmasta.
Kaupunki lahjoitti koululle vuonna 1889 oman tontin, ja kolme vuotta myöhemmin päästiin rakentamaan arkkitehti Theodor Deckerin piirtämää koulurakennusta, joka otettiin käyttöön elokuun alusta vuonna 1894.
Koulua laajennettiin useita kertoja seuraavien vuosikymmenien kuluessa, mutta ei koskaan niin paljoa, että se olisi riittänyt hyvin koulun ja lisääntyneen oppilasjoukon tarpeisiin. Nykyisin rakennus ei ole enää koulukäytössä, vaan siinä sijaitsee Joensuun taidemuseo.
Syksyllä 2006 rakennus sai takaisin alkuperäisen keltaisen värin.
Vahtimestarin asunto valmistui Koski- ja Koulukadun kulmaan 1936.
Matrikkelit
Joensuun lyseosta on ilmestynyt kolme matrikkelia: Vuonna 2015 ilmestyi juhlakirja, jossa oppilasluettelo 1974-2015:
==Tunnettuja oppilaita ja opettajia == {| style="border-width: 0; margin: 0 0 0 0;"
Radio Télévision Guinéenne
Radio Télévision Guinéenne (RTG) on Guinean kansallinen yleisradioyhtiö.
Yleisradiotoiminta alkoi silloisessa Ranskan Guineassa vuonna 1952. Radio Conakry välitti ohjelmia 500 watin lyhytaaltolähettimellä 90 minuuttia päivässä. Guinean itsenäistyessä ranskalaiset veivät mukanaan osan radioaseman laitteista, mutta maan hallitus onnistui aloittamaan lähetykset uudelleen vuonna 1959. Itä-Saksa lahjoitti vuonna 1961 sadan kilowatin lyhytaaltolähettimen ja Länsi-Saksan rahoittama uusi radiostudio otettiin käyttöön vuonna 1967. Radio Guinée ja myöhemmin La Voix de la Révolution -nimillä toiminut asema oli presidentti Sékou Tourén ja hänen Parti démocratique de Guinée -puolueensa äänitorvi. Sillä oli myös vuonna 1961 perustettu ulkomaanpalvelu, joka lähetti ohjelmia muun muassa Portugalin Guineaan ja Senegaliin.
Televisiolähetykset alkoivat vuonna 1977 Muammar Gaddafin Libyan lahjoittamilla laitteilla. Värilähetyksiin siirryttiin vuonna 1986 ja satelliittilähetykset aloitettiin vuonna 2003. Kiinan tuella rakennettu uusi radio- ja televisiokeskus Conakryn esikaupungissa Kolomassa otettiin käyttöön vuonna 2006.
RTG:llä on nykyään kolme radio-ohjelmaa. Kansallinen Radio nationale eli Radio guinéenne kattaa ranskan- ja paikalliskielisillä lähetyksillään lähes koko maan. Se lähettää etupäässä asiaohjelmia, jonkin verran viihdettä ja myös uskonnollisia ohjelmia. Radio Kaloum Stéréo lähettää viihdettä, musiikkia ja urheilua ranskaksi maan pääkaupungissa Conakryssa. Sveitsin tuella vuonna 1992 perustettu maaseuturadioiden verkko Radio rurale de Guinée käsittää neljän alueen ja 19 prefektuurin paikallisradiot, jotka toimivat kahdellakymmenellä paikallisella kielellä. Radiolähetykset tapahtuvat etupäässä ULA-alueella. Vuonna 2012 suljettu 50 kilowatin lyhytaaltolähetin otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2016.