cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silvo Sokka
Tapahtumien kulku
Talonväelle Sokka kertoi lähteneensä Kuopiosta omatekoisella avaruusaluksellaan, jonka pituus oli seitsemän metriä ja paino kaksi tonnia. Lennon kestettyä 3,5 minuuttia aluksen polttoainesäiliö oli rikkoutunut 7 000 metrin korkeudessa ja alus oli pudonnut Suonteen järveen. Sokka oli kuitenkin onnistunut pelastumaan ja raahautunut Nyyssölän tilan pihalle, josta hänet oli löydetty. Kun maamieskoulun opettaja Arttu Penttilä ihmetteli, kuinka putoavasta raketista pystyi pelastumaan, Sokka vastasi ”pistäneensä jarrut päälle”.
Samana iltana Sokan isä kävi hakemassa hänet kotiin. ”Rakettilento” oli kuitenkin synnyttänyt valtavan kohun, ja Suonteen järvessä aloitettiin aluksen etsinnät. Järvestä ei kuitenkaan löytynyt muuta kuin Sokan polkupyörä.
Uutisointi mediassa
Kuopiossa Savo-lehti julkaisi asiasta uutisen Sokan lähettämään kirjeen perusteella. Sokka olisi ensin halunnut saada kirjeen takaisin, mutta sitten hän päätti kertoa lisää Silverstar-nimisestä sikarinmuotoisesta avaruusaluksesta, jota hän ystävänsä ”insinööri Ganzeugen” kanssa oli suunnitellut ja rakentanut. Alus oli Sokan mukaan laukaistu lentoon 60 asteen kulmassa Riistavedellä sijainneelta teräsputkista rakennetulta öljytyltä radalta. Sokka oli kiinnostunut ilmailusta ja hän pystyi esittämään tarinansa uskottavasti.
Kuopioon saapui uutisen julkistamisen jälkeen lisää toimittajia ja Helsingin Sanomat julkaisi kuvan alusta esittävästä piirroksesta, jonka Sokka oli tehnyt. Sokka joutui nyt kovaan ristipaineeseen yhtäältä tiedotusvälineiden ja toisaalta viranomaisten taholta, mutta piti vielä kiinni tarinastaan.
Sokka kertoi tilanneensa raketin osat Tampellan konepajalta ja Telkon tehtailta. Raketti oli hänen mukaansa painanut noin 2 000 kilogrammaa ja ollut seitsemän metriä pitkä. Raketin rakentaminen oli maksanut noin 200 000 markkaa. Sokka kertoi ”insinööri Ganzeugen” olevan saksalaissyntyinen, mutta pitkään Suomessa asunut ja hyvin suomea puhuva mies, mutta tämän nykyistä olinpaikkaa hän ei tiennyt.
Yhteiskunnalliset vaikutukset ja tutkinta
Poliisi epäili, että jos tiedot rakettilennosta pitivät paikkansa, Sokka olisi syyllistynyt useaan rikokseen. Lentäminen ja lentolaitteen rakentaminen olisivat vaatineet lupia, joita Sokalla ei mitä ilmeisimmin ollut. Silvo Sokan tapaus sai myös poliittisia ulottuvuuksia. Tuolloin elettiin vielä niin kutsuttuja vaaran vuosia, Valtiollinen poliisi (Valpo) oli kommunistien hallussa, ja varsinkin äärivasemmiston lehdet näkivät Sokan tapauksessa Pariisin rauhansopimuksen vastaisen hankkeen. Äärimmillään spekuloitiin, oliko Sokan kertomus vain peitetarina ja kulissi, jonka takana olisi ollut myös muita henkilöitä.
Poliisin kuulusteluissa Silvo Sokka tunnusti lopulta 11. lokakuuta keksineensä koko jutun. Hänelle ei kuitenkaan tullut mitään oikeudellisia seuraamuksia asiasta.
Camie Davis
Camie Davis (s. 1977 ) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän opettaa kipsimallien piirustusta Grand Central Academy of Artissa New Yorkissa Manhattanilla.
Hän valmistui taiteiden kandidaatiksi Cornish College of the Artsista, pääaineinaan piirustus ja maalaus. Samaa aikaa hän opiskeli Seattle Realist Academy of Artissa, opiskellen anatomiaa ja figurin piirustusta Geoffrey Lawrencen opetuksessa. Hän muutti New Yorkiin 2003 opiskelemaan Jacob Collinsin Water Street Atelieriin kolmeksi vuodeksi. Opistossa hän opiskeli Jacob Collinsin lisäksi Michael Grimaldin, Tony Ryderin, Travis Schlattin ja Dan Thompsonin ohjauksessa.
Nisse Karlo
Nisse Karlo (oik. Nils Paul Karlsson, 6. toukokuuta 1893 Tampere – 9. huhtikuuta 1965) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Näyttelijänuransa aikana Karlo näytteli teatterin ohella useissa suomalaisissa pitkissä elokuvissa. Hänellä oli rooli ainakin Teuvo Puron elokuvassa Noidan kirot (1927) sekä Kalle Kaarnan elokuvissa Miekan terällä (1928) ja Rakuuna Kalle Kollola (1939).
Vuonna 1943 Karlo valittiin aiemmin Jyväskylän Työväen Näyttämön nimellä toimineen Jyväskylän Työväen Teatterin johtajaksi. Karlon johtajakaudella saavutettiin yksi suomalaisen teatterielämän merkkipaaluista, kun Anton Tšehovin Lokki sai suomenkielisen kantaesityksensä joulukuussa 1945. Karlo oli myös merkittävä taustavaikuttaja vuonna 1945 toimintansa aloittaneen Jyväskylän Taiteilijaseuran perustamishankkeessa yhdessä Reima Nousiaisen ja Antti Pänkäläisen kanssa.
Adjutantti
Adjutantti (latinan verbistä adiutare, auttaa) on upseeri, joka avustaa ylempiarvoista upseeria. Yleensä ainakin Puolustusvoimien ylimmällä johdolla on käytössään adjutantteja. Suomessa puolustusministerillä on yksi adjutantti, Puolustusvoimien ylipäälliköllä eli tasavallan presidentillä heitä on kolme. Tämän lisäksi myös puolustusvoimain komentajalla on adjutantti.
Adjutanttien asema vaihtelee maasta toiseen. Ranskassa komppanian ylimmän aliupseerin virka on nimeltään adjutantti. Yhdysvalloissa kansalliskaartin komentaja on ”valtionadjutantti”, State adjutant.
Sivuadjutantti ja kenraaliadjutantti
Sivuadjutantti oli Venäjän keisarin henkilökohtainen adjutantti. Kenraalin arvoluokkaan kohotettuna hän oli kenraaliadjutantti. Ruotsin armeijassa kenraaliadjutantti oli 1700- ja 1800-luvuilla ylipäällikön apulaisena toimiva upseeri. Ruotsissa oli myös 1790-luvulta vuoteen 1840 kaksi kuninkaan kenraaliadjutanttia, toinen maavoimia ja toinen laivastoa varten. Heidän tehtävänsä oli esitellä komentoasiat, varsinkin henkilöasiat, kuninkaalle. Kenraaliadjutantti on ollut kenraalimajurin ja everstin välinen arvoaste Ruotsin armeijassa. Myös keisarillisen Saksan ja Venäjän armeijoissa on ollut kenraaliadjutantteja.
Suomen tasavallan presidentin adjutantit
Suomen tasavallan presidentin adjutantit ovat puolustusvoimien palveluksessa olevia upseereja, jotka on komennettu tasavallan presidentin kansliaan.
Naturen
August af Schulténin julkaisema ja toimittama Naturen, alaotsikoltaan Populär tidskrift för naturvetenskap och dess tillämpningar oli laajalle yleisölle tarkoitettu luonnontieteen saavutuksia ja sovelluksia esitellyt aikakauslehti. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneellä hienosti painetulla lehdellä oli arvovaltainen tieteellinen avustajakunta. Naturen tavoitteli myös pohjoismaista yleisöä, mutta ei onnistunut saamaan riittävästi tilaajia.
Johan Bäckman
Erkki Johan Bäckman (s. 18. toukokuuta 1971 Porvoo ) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, yhteiskunta-aktivisti, valtiotieteiden tohtori ja oikeussosiologian sekä kriminologian dosentti. Bäckman on esiintynyt venäläisissä tiedotusvälineissä kommentoimassa Suomen ja Venäjän suhteita. Suomessa Bäckmania on myös luonnehdittu Venäjä-mieliseksi. Hän on esiintynyt Suomen Antifasistisen Komitean (SAFKA) johtajana tukemassa Venäjän politiikkaa ja levittänyt Venäjällä väitteitä Suomesta, joita muut suomalaiset, muiden muassa ministeri, ovat Venäjällä kiistäneet.
Bäckman on kirjoittanut muun muassa järjestäytyneestä rikollisuudesta Venäjällä ja sittemmin Suomen ja Neuvostoliiton sekä Venäjän suhteista ja Virosta. Hänen kärkevät ja venäläismieliset mielipiteensä ovat saaneet laajaa huomioita kyseisissä maissa. Vuodesta 2009 Bäckman on ollut aktiivinen Suomessa asuvien venäläisten huoltajuus- ja lastensuojelukiistoihin liittyvissä asioissa. Vuonna 2016 Bäckman perusti vastamedioita edustavan Toimittajaliiton. Bäckman on tuomittu toimittaja Jessikka Aron vainoamisesta ehdolliseen vankeuteen.
Bäckman oli mukana Helsingin Sanomien vuonna 2008 julkaisemalla 30 suomalaisen toisinajattelijan listalla. Tärkeimmäksi yhteistyökumppanikseen Bäckman on nimennyt venäläisen senaattorin ja liikemiehen Boris Špigelin, joka Iltalehden mukaan on Bäckmanin sponsori.
Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen 2022 aikana Bäckman on antanut lausuntoja venäläismedioille Euroopan unionin ja Britannian venäläisvastaisuudesta sekä siitä, kuinka Ukrainaa ei kansakuntana olisi olemassa.
Koulutus ja ura
Bäckman suoritti ylioppilastutkinnon Sibelius-lukiossa vuonna 1991 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1998. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa ja Oikeuspoliittisella tutkimuslaitoksella ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2006 aiheenaan Venäjän ja Viron järjestäytynyt rikollisuus. Bäckmanilla on kriminologian dosentuurit Turun ja Itä-Suomen yliopistoissa. Lisäksi hänellä on oikeussosiologian dosentuuri Helsingin yliopistossa.
Sotilasarvoltaan Bäckman on reservin alikersantti.
Bäckman oli ensi kertaa julkisuudessa fagotinsoittajana. Hän soitti 1980-luvun lopulla Radion sinfoniaorkesterissa ja esiintyi televisiossa Euroopan yleisradiounionin EBU:n nuorten solistien konsertissa.
Mielipiteiden vaikutteet
Bäckman on ylistänyt venäläistä Aleksandr Duginia nykyvenäläisyyden ja Euraasian imperiumin merkittävimmäksi tulkiksi, ja Suomen Kuvalehti on kutsunut Bäckmania Duginin opetuslapseksi. Duginia on kutsuttu putinismin pääideologiksi ja Krimin miehityksen aivoiksi, ja hän ihannoi fasistisia ajatuksia, kuten vapauksien sammuttamista ja ideologista valtionjohtoa Putinin alla. Duginin varhaisissa teksteissä hänen ideoidensa muotoilut ovat lähellä natsipuolueen ideoita. Hän on myös kopioinut ajatuksia ja tyyliä suoraan natsismista. Hän on näin pyrkinyt muotoilemaan venäläistä fasismia ja sen ideoita. Dugin kuului jo nuoruudessaan natsismia ihannoivaan Schutzstaffelin (SS) Musta Järjestö -salaseuraan ja kannatti antikommunismia.
Väitöskirja
Bäckmanin vuonna 2006 ilmestyneen väitöskirjan nimi on Itämafia: uhkakuvapolitiikka, rikosilmiöt ja kulttuuriset merkitykset. Kirjassaan Bäckman esittää, että itärikollisuuden määrää ja merkitystä on liioiteltu, ja sen luomaa uhkakuvaa on paisuteltu poliittisiin tarkoituksiin.
Syksyllä 2012 Bäckmanin väitöskirjan perustana olleet henkilöhaastattelut asetettiin kyseenalaiseksi MTV3:n 45 minuuttia -ohjelmassa. Bäckman toimitti aineiston yliopiston kansleri Ilkka Niiniluodolle, joka arvioi, ettei aineistoa ole syytä epäillä.
Muuta
Bäckman perusti Pietarissa vuonna 2000 Johan Beckman Institute -nimisen yksityisen kirjankustantamon, jonka nimissä ilmestyi muutamia kirjoja. Se julkaisi myös Bäckmanin päätoimittamaa Ulkopolitiikka-aikakauskirjaa vuosina 2004–2005.
Pamflettikirjassaan Saatana saapuu Helsinkiin vuodelta 2007 Bäckman arvosteli suomalaisten reaktioita toimittaja Anna Politkovskajan murhaan. Bäckman on pitänyt Politkovskajan murhaa salaliittona. Bäckmanin mukaan Anna Politkovskajan murhan järjestivät piirit, jotka halusivat panetella murhasta Venäjän presidenttiä Vladimir Putinia. Bäckman jopa viittaa siihen, että Politkovskaja oli masentunut ja tilannut oman murhansa. Tallinnassa julkistetussa kirjassaan Pronssisoturi – Viron patsaskiistan tausta ja sisältö vuodelta 2008 Bäckman väitti, ettei Virolla ole tulevaisuutta itsenäisenä valtiona ja että Tallinnan vapauttajien muistomerkin hävittäminen oli Viron historian loppu.
Pronssisoturi-kiista
Bäckman esitti näkemyksensä Viron patsaskiistasta kirjassaan Pronssisoturi syksyllä 2008 syyttäen Viroa apartheid-politiikasta ja historian vääristelystä. Erityistä huomiota herätti se, että Bäckman kiisti Viron neuvostomiehityksen kutsuen väitteitä ”miehitysmyytiksi” ja vähätteli virolaisten kyydityksiä Siperiaan kutsuen niitä väestönsiirroiksi, jotka myös pelastivat ihmisiä sodalta. Kirjan ilmestyttyä 16 suomalaista ja virolaista henkilöä – joukossa kaksi Euroopan parlamentin jäsentä – kirjoitti Helsingin yliopiston rehtorille ja kanslerille sekä oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanille avoimen kirjeen dosentti Bäckmanin asemasta oikeussosiologian ja oikeuspolitiikan opettajana Helsingin yliopistossa ja yliopiston suhteesta Bäckmanin julkisiin kannanottoihin. Yliopisto kieltäytyi puuttumasta asiaan vedoten tutkimuksen ja opetuksen vapauteen.
Viron lehdistössä poliitikot ja viranomaiset ovat arvostelleet Bäckmanin kirjaa. Viron suojelupoliisin komisario Andres Kahar syytti Bäckmania Venäjän propagandistiksi ja neuvoi kansalaisia olemaan kiinnittämättä kirjaan huomiota.
Bäckman käännytettiin Tallinnan satamasta 26. huhtikuuta 2009, ja perusteeksi ilmoitettiin ”Viron vastainen toiminta”. Russia Todayn mukaan Viro esti Bäckmanin ja muiden aktivistien maahantulokielloilla pronssiyön vuosipäiväksi kaavaillun konferenssin Tallinnassa.
Tallinnan piirioikeus julisti joulukuussa 2010 Bäckmanin maahantulokiellot laittomiksi ja määräsi Viron korvaamaan 16 600 kruunua kuluja. Oikeuden mukaan Viron suojelupoliisilla ei ollut mitään perusteita syyttää Bäckmania ekstremistiksi, joka uhkaisi Viron turvallisuutta. Oikeus katsoi Viron loukanneen Bäckmanin ihmisoikeuksia, kuten sananvapautta ja poliittisia vapauksia.
Vesilahden hautausmaan sankaripatsas
thumb|Vesilahden hautausmaan sankaripatsas. Vesilahden hautausmaan sankaripatsas on muistomerkki Vesilahden hautausmaalla. Sen sotilashahmot on suunnitellut taiteilija Richard Rautalin vuonna 1946. Se on pystytetty talvi- (1939–1940) ja jatkosodan (1941–1944) sankarivainajien muistoksi. Kullakin sivulla on ankarivainajien nimet, syntymä- ja kuolinajat. Jalustassa lukee: ”Kunnia kaikkensa antaneille uhrinsa kalleimman kantaneille” sekä vuosiluvut 1939–1940 ja 1941–1944.
Johan Bäckman
Suomen Antifasistinen Komitea
Bäckmanin mukaan Safka edustaa porvarillista antifasismia, eikä ole mielestään kommunisti eikä äärivasemmistolainen.
Komitea on esittänyt syytöksiä, että Suomessa on suunniteltu Venäjällä tehtyjä terrori-iskuja. Vastuun iskuista otti al-Qaidaan yhteyksissä oleva ”emiiri” Doku Umarov, ja tiedotukset on julkaissut Kavkaz Center, jota ylläpidetään Helsingissä.
Yhteydet Viroon
Bäckmanin aloitteesta järjestettiin maaliskuussa 2009 Naši-järjestön ja Yövartio-liikkeen mielenilmaukset, jonka kohteina olivat Kaiken takana oli pelko -kirjan julkistamistilaisuus ja myöhemmin Viron suurlähetystön seminaari. Viron lähetystön seminaarissa käsiteltiin Neuvostoliiton rikoksia Viroa vastaan. Tilaisuudessa osoitettiin mieltä Sofi Oksasen kirjaa sekä The Soviet Story -elokuvaa vastaan, vaikka sitä ei esitetty kyseisenä päivänä. Mielenosoitukseen osallistui kymmenkunta venäläistä mielenosoittajaa. Suomen islamilainen puolue järjesti pienimuotoisen tukimielenosoituksen.
Kesällä 2010 Bäckman luennoi Venäjän vallanpitäjiä tukevien nuorisoliikkeiden leirillä ”historian väärentämisen teknologioista”. Hänen mukaansa Suomessa on väärennetty talvisodan ja jatkosodan historiaa.
Kommentointi venäläismediassa
Bäckman on näkyvä Suomen asioiden kommentoija venäläisissä tiedotusvälineissä. Julkisuuden syyksi arvioidaan hänen mielipiteidensä sopiminen Venäjän etuihin. Venäjän kielen ja kirjallisuuden professori Arto Mustajoen mukaan Bäckmanilla oli vuonna 2013 Venäjällä viisi kertaa enemmän näkyvyyttä kuin Jyrki Kataisella tai Tarja Halosella. Mustajoen mukaan Bäckman on lähes ainoa länsimaalainen, joka ottaa julkisesti kantaa venäläisten asemaan Baltian maissa.
Bäckman on Ylen uutisten mukaan myöntänyt, että hänen antamansa lausunnot eivät ole olleet asiallisia suomalaisesta näkökulmasta katsottuna, koska Venäjän mediassa on tapana keskustella tunteellisemmin kuin Suomessa. Bäckman itse sanoi haastattelussa seuraavasti:
Lasten huostaanotto- ja huoltajuuskiistojen lisäksi Bäckman on kommentoinut myös käännytettävän venäläisen isoäidin tapausta.
Anton-tapaus
Bäckman järjesti syksyllä 2009 Suomessa lehdistötilaisuuksia venäläiselle Rimma Saloselle, jota syytettiin Anton-poikansa kaappauksesta. Salonen vastaavasti syytti pojan isää ja suomalaisia diplomaatteja pojan salakuljetuksesta Venäjältä Suomeen diplomaattiauton takakontissa. Tilaisuuksiin osallistui paljon venäläistä mediaa. Bäckman esitteli julkisuuteen asiakirjan, joka todisti Venäjän rajavartioston kieltäneen Anton Salosen matkustamisen Venäjältä ulos. MTV3:n mukaan kysymyksessä oli salainen Venäjän turvallisuuspalvelun FSB:n asiakirja. Bäckmania moitittiin Rimma Salosta uhkaavan syytteen liioittelemisesta.
Rantala-tapaus
Vuonna 2010 Bäckman antoi Venäjän viestimille lausuntoja Turussa asuvan 7-vuotiaan pojan huostaanotosta. Pojalla on Venäjän ja Suomen kansalaisuus. Bäckman toi ensimmäisenä tapauksen julki venäläiselle Interfax-uutistoimistolle helmikuussa 2010, ja aiheesta tuli viikkojen ajan yksi Venäjän pääuutisista. Venäjän lapsiasiainvaltuutettu Pavel Astahov vieraili Suomessa selvittämässä asiaa, ja poika palautettiin vanhemmilleen. Venäläislehti Kommersant vertaa tapausta Viron Pronssisoturi-kiistaan ja arvioi Bäckmanin roolin keskeiseksi asian uutisoinnissa Venäjällä. Helsingin Sanomat ja Yle Uutiset arvioivat tapauksen Venäjän puolelta poliittiseksi.
Reaktioita Suomessa
Helsingin Sanomat julkaisi 2009 suomalaissyntyisen neuvostosotasankarin Sylvi Paason kuoleman johdosta Bäckmanin kirjoittaman muistokirjoituksen. Kirjoitus sai aikaan voimakkaan vastareaktion. Helsingin Sanomien uutispäätoimittaja Reetta Meriläinen pyysi Suomen Kuvalehdessä anteeksi Bäckmanin kirjoituksen julkaisua ja kutsui sitä työtapaturmaksi.
Helsingin Sanomien toimittaja Saska Saarikoski vaati lehtikirjoituksessaan elokuussa 2012 Venäjän Suomen-suurlähettilästä Aleksandr Rumjantsevia puuttumaan Bäckmanin käymään mediapeliin Venäjällä. Suurlähettiläs kummaksui vastineessaan kirjoittajan käsityksiä sananvapaudesta ja suurlähetystön asemasta maiden suhteiden luojana ja vaikuttajana kotimaansa lehdistön kirjoitteluun.
Joulukuussa 2012 Jussi Halli valitsi Johan Bäckmanin synnyttämän julkisuus- ja mediaoperaation vuoden 2012 Trolli-Finlandia-palkinnon saajaksi.
Uudelleen 2018 Bäckmanin rikostuomion myötä julkisuudessa pohdittiin, pitäisikö tieteellisiin ansioihin perustuvia akateemisia arvonimiä voida perua esimerkiksi tietyn mittaisen vankeustuomion perusteella. Itä-Suomen yliopiston oikeustieteiden laitoksen johtaja Tapio Määttä esitti sen mahdollistavan lakimuutosluonnoksen. Suomen Dosenttiliitto kertoi medialle keskustelleensa asiasta kokouksessaan, mutta kieltäytyi ottamasta kantaa sen enempää ehdotukseen, kuin Bäckmanin tapaukseen erityisesti.
Diplomaatti Alpo Rusi esittää kirjassaan Yhdessä vai erikseen – Suomen ja Ruotsin turvallisuuspolitiikka tienhaarassa näkemyksenään, että Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja ja valtiovarainministeri Alexander Stubb joutui luopumaan asemastaan osittain Bäckmanin toiminnan vuoksi. Bäckman leimasi Stubbin Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun CIA:n agentiksi ja Yhdysvaltojen etujen edistäjäksi.
10. heinäkuuta 2022 Helsingin Sanomat julkaisi artikkelin, jonka mukaan Bäckman on vuosikausia tarjonnut Venäjän valtion televisioyhtiölle Suomea ja muita länsimaita mustamaalaavia uutisia ja tiedotteita. Hän on muun muassa väittänyt Venäjällä Suomen viranomaisten vainoavan venäläisäitejä ja ottavan syyttä heidän lapsiaan huostaan. Bäckman viestitti Venäjän valtiolliselle radio- ja televisioyhtiölle VGTRK:lle syyskuussa 2014, että Suomen viranomaiset olisivat perusteetta ottaneet venäläiseltä äidiltä tyttären, ja että äiti pyytäisi apua Venäjän lapsiasiavaltuutetulta, KGB-taustaiselta Pavel Astahovilta. Entinen suurlähettiläs Hannu Himanen uskoo, että Bäckman työskentelee osana Venäjän rakentamaa laajempaa kansainvälistä verkostoa.
Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen 2022 aikana Bäckman on antanut venäläismedioille lausuntoja esimerkiksi Euroopan unionin ja Britannian venäläisvastaisuudesta, Venäjän-vastaisten pakotteiden aiheuttamista valtavista taloudellisista menetyksistä Suomelle sekä siitä, ettei Ukrainaa kansakuntana olisi olemassa.
Poliittinen toiminta
thumb|Bäckman ja [[Efraim Zuroff Turun pääkirjastossa, 2012.]] Bäckman pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa sitoutumattomana ehdokkaana vasemmistolaisen Suomen työväenpuolueen listoilta ja sai vaaleissa 554 ääntä eli eniten puolueessaan, muttei tullut valituksi. Hän pyrki kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa Suomen Työväenpuolueen listalta Suomen antifasistisen komitean edustajana Helsingin vaalipiirissä, ja saman puolueen ehdokkaana vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Espoossa, muttei tullut valituksi.
Itä-Ukrainan kriisin aikana Bäckman esiintyi niin sanotun Donetskin tasavallan suurlähetystön edustajana Suomessa. Muiksi edustajiksi on nimetty Petri Krohn ja Evgenija Hilden-Järvenperä. Edustuksen julkaisema materiaali koostuu separatistisia Venäjän tukemia Itä-Ukrainan joukkoja tukevasta propagandasta.
Ukraina on listannut Bäckmanin pakotelistalle. Bäckman oli Itä-Ukrainan niin sanottujen kansantasavaltojen vaaleissa marraskuussa 2018 niiden johtajien hyväksymänä vaalitarkkailijana. Venäjän media esitteli hänet ja muut ryhmään kuuluneet (Janus Putkonen, Jon Hellevig ja Jarmo Ekman) Suomen lähettäminä kansainvälisinä vaalitarkkailijoina. Tosiasiassa Suomi ei lähettänyt paikalle tarkkailijoita, ja Euroopan unioni tuomitsi vaalit laittomiksi. Myöhemmin Bäckman on värvännyt joukkoihin suomalaisia taistelijoita.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Bäckman oli ehdolla Valta kuuluu kansalle -puolueen listalla Helsingin vaalipiirissä ja sai 400 ääntä.
Tuomio vainoamisesta
Lokakuussa 2016 tuli ilmi, että poliisi epäilee Bäckmania Ylen toimittajan Jessikka Aron vainoamisesta ja törkeästä kunnianloukkauksesta. Toisen Yleisradion työntekijän epäiltiin avustaneen Bäckmania rikoksessa antamalla tälle tietoja Aron liikkumisista ja työtehtävien hoidosta. Maaliskuussa 2018 uutisoitiin Bäckmanin joutuvan oikeuteen epäiltynä Aroon kohdistuneista rikoksista. Ylen työntekijää vastaan ei nostettu syytettä.
Lokakuussa 2018 Helsingin käräjäoikeus antoi Johan Bäckmanille yhden vuoden ehdollisen vankeustuomion Jessikka Aron vainoamisesta, yllytyksestä törkeään kunnianloukkaukseen sekä törkeästä kunnianloukkauksesta. Tuomio oli osa MV-lehteä koskevaa oikeudenkäyntiä. Käräjäoikeuden mukaan Bäckman pyrki lähes puolentoista vuoden ajan tuhoamaan Aron uskottavuuden levittämällä tästä valheellista tietoa, ja toiminnallaan saanut aikaan sen, että myös muut ihmiset alkoivat häiritä Aroa. Käräjäoikeus luonnehti Bäckmanin menettelyä poikkeuksellisen törkeäksi, jolla aiheutettiin Aron elämänlaatua vakavasti häirinnyt tila. Käräjäoikeuden mukaan MV-lehden tarkoitus oli tuhota Aron uskottavuus, koska hän toimittajana tutki Venäjän informaatiovaikuttamista. Bäckman, Ilja Janitskin ja kolmas tuomittu määrättiin maksamaan rikosten uhreille vahingonkorvauksia, hyvityksiä ja oikeudenkäyntikuluja yhteensä noin 239 000 euroa.
Asian käsittely jatkui Helsingin hovioikeudessa, joka heinäkuussa 2020 hylkäsi Bäckmaniin kohdistuvat syytteet vainoamisesta ja törkeästä kunnianloukkauksesta, mutta jätti voimaan tuomion yllätyksestä törkeään kunnianloukkaukseen, koska Bäckman yllytti Janitskinin julkaisemaan Aroa koskevaa loukkaavaa ja halventavaa aineistoa, jonka Bäckman toimitti Janitskinille. Hovioikeus alensi käräjäoikeuden tuomitseman vuoden ehdollisen vankeustuomion kolmeksi kuukaudeksi. Syyte törkeästä kunnianloukkauksesta hylättiin, koska hovioikeuden mukaan Bäckman oli syyllistynyt ainoastaan perusmuotoiseen kunnianloukkaukseen toimittamalla venäläisille tiedotusvälineille Aroa koskevia vääriä tietoja, mutta sen syyteoikeus oli vanhentunut. Vainoamisen osalta hovioikeus totesi, että Bäckmanin yhteydenotot olivat liittyneet Aron työssään käsittelemään Venäjän informaatiovaikuttamiseen, eivätkä Bäckmanin yksittäiset epäasialliset viestit olleet uhkaavia eivätkä omiaan aiheuttamaan laissa tarkoitetun tavoin pelkoa ja ahdistusta, joten hovioikeus hylkäsi syytteen. Hovioikeus alensi Aron hyväksi aiemmin määrättyjä korvauksia 9 000 eurolla, mutta tuomitsi Bäckmanin maksamaan Arolle kärsimyksestä 13 000 euroa, oikeudenkäyntikuluista 40 500 euroa, sekä 18 500 euroa summasta, joka aiemmin oli määrätty Bäckmanin ja Janitskinin maksettavaksi yhteisvastuullisesti.
Korkein oikeus (KKO) myönsi lokakuussa 2020 Jessikka Arolle valitusluvan. Valituksessaan Aro vaatii, että Bäckman tuomitaan vainoamisesta. KKO tuomitsi helmikuussa 2022 Bäckmanin Jessikka Aron vainoamisesta ehdolliseen 60 päivän vankeuteen. Toisin kuin hovioikeus, KKO hylkäsi syytteen yllytyksestä törkeään kunnianloukkaukseen ja laski Arolle maksettavia korvauksia niin, että Bäckman joutuu maksamaan hänelle korvauksia vainoamisesta 9 000 euroa ja muun muassa tilapäisestä haitasta ja ansionmenetyksestä runsaat 9 200 euroa.
Yksityiselämä
Johan Bäckman on Hartwall-yhtiön entisen toimitusjohtajan Erkki Bäckmanin poika. Bäckmanin puoliso on venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Heillä on kolme lasta.
Bäckmanilla on myös vuonna 2004 syntynyt lapsi aiemmasta suhteestaan, ja tästä lapsesta Bäckmanilla on ollut lapsen äidin kanssa pitkä huoltajuusriita. Vanhemmat erosivat jo ennen lapsen syntymää, ja oikeus on tuominnut huoltajuuden äidille. Eron jälkeen Bäckman on tehnyt lapsen äidistä, tämän sukulaisista ja tuttavista kymmeniä rikosilmoituksia, joista useimmat eivät ole edenneet esitutkintaa pidemmälle. Äiti on kuitenkin tuomittu yhdestä, Bäckman itse kahdesta kunnianloukkauksesta. Äiti on syntynyt Neuvostoliitossa, ja vaikka hän on suomalaistaustainen, hänen ja lapsen äidinkieli on venäjä. He asuvat nykyisin muualla Euroopassa.
Teokset
thumb|Johan Bäckman (vas.) yhdessä [[Arnold Meri|Arnold Meren kanssa tammikuussa 2008.]]
On a Storyteller’s Night
On a Storyteller’s Night on Magnum-yhtyeen vuonna 1985 julkaistu viides studioalbumi. Albumi sijoittui parhaimmillaan 24. sijalle Ison-Britannian listalla. Kansikuva on fantasiakuvittaja Rodney Matthewsin käsialaa. Vuonna 2005, kaksikymmentä vuotta levyn alkuperäisen julkaisun jälkeen, Magnum julkaisi levystä laajennetun version. Vuoden 2005 kiertueella yhtye esitti kaikki albumin kappaleet kokonaisuudessaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Todd Akin
thumb|right|Todd Akin Todd Akin (5. heinäkuuta 1947 New York – 3. lokakuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourin toisesta vaalipiiristä 3. tammikuuta 2001 – 3. tammikuuta 2013.
Newyorkilaissyntyinen Todd Akin muutti myöhemmin St. Louisiin ja opiskeli John Burroughs Schoolissa. Sieltä päästyään hän valmistui Worcester Polytechnical Institutesta Massachusettsissa. Hän pääsi Missourin edustajainhuoneeseen vuonna 1988 ja tuli valituksi uudelleen viisi kertaa.
Akin sairasti useiden vuosien ajan syöpää ja kuoli lokakuussa 2021. Hän oli kesäkuusta 1975 naimisissa vaimonsa Lullin kanssa.
Akin sanoi vuonna 2012 ollessaan senaattoriehdokkaana että oikeasta raiskauksesta ei voi tulla raskaaksi, mihin presidentti Obamakin jyrähti. Republikaanit peruivat tukensa häneltä ja hän menetti 5 miljoonan dollarin rahoituksen.
Itämaan tietäjät
Itämaan tietäjät ovat Uudessa testamentissa, Matteuksen evankeliumissa mainittuja oppineita, jotka Raamatun mukaan tulivat idästä Betlehemiin osoittamaan kunnioitusta ja tuomaan lahjoja Jeesus-lapselle. Heidät tunnetaan myös nimillä kolme viisasta miestä ja kolme kuningasta, vaikkakaan Raamatussa ei mainita tietäjien lukumäärää.
Tietäjät Raamatussa
Matteuksen evankeliumin mukaan viisaat miehet tulivat itäisiltä mailta Jerusalemiin kunnioittaakseen vastasyntynyttä Messiasta, juutalaisten kuningasta, sillä he olivat nähneet taivaalla tähden, jota he pitivät merkkinä tämän luvatun kuninkaan syntymästä. Kun tietäjät tiedustelivat kuningas Herodekselta lapsen olinpaikkaa, tämä kutsui koolle ylipapit ja kirjanoppineet ja kysyi heiltä, missä Messiaan odotettiin syntyvän. Nämä vastasivat lukemalla profeetta Miikan kirjasta kohdan, jossa Messiaan ennustettiin syntyvän Betlehemissä. Herodes pyysi tietäjiä ottamaan asiasta selvää ja kertomaan palatessaan hänellekin. Tietäjät löysivät Jeesus-lapsen luo seuraamalla samaa tähteä, jonka he olivat jo kotimaassaan nähneet ja jota on alettu kutsua Betlehemin tähdeksi. Päästyään perille he kumarsivat lasta ja antoivat hänelle kallisarvoisia lahjoja: kultaa, mirhaa ja suitsuketta. Unessa Jumala varoitti heitä menemästä paluumatkallaan Herodeksen luo, joten he palasivat toista tietä takaisin omalle maalleen.
Tietäjiä ei mainita missään muussa raamatunkohdassa, jollei mukaan lasketa paria Vanhan testamentin viittausta lahjoja tuoviin kuninkaisiin. Raamattu ei kerro heidän nimiään tai lukumääräänsä eikä mainitse heidän olleen kuninkaallisia.
Raamattu ei myöskään mainitse tietäjien vierailun tarkkaa ajankohtaa. Vastoin yleistä mielikuvaa tietäjät eivät tulleet paimenten kanssa tapaamaan vastasyntynyttä Jeesus-lasta seimen äärelle, vaan taloon, jossa he näkivät lapsen ja hänen äitinsä. Raamatun mukaan seimellä kävivät paimenet.
Myöhemmät legendat
Tarinaa on kristittyjen keskuudessa muunneltu runsaasti. Vanhoissa seinämaalauksissa tietäjien lukumäärä vaihtelee kahden ja kahdeksan välillä. Perinteinen lukumäärä kolme näyttää tulleen Raamatussa mainittujen erilaisten lahjojen lukumäärästä. Varsinkin katolisen kirkon piirissä heidän on yleisesti uskottu olleen kuninkaita, ja sen mukaisesti puhutaankin yleisesti kolmesta kuninkaasta. Tällä nimellä heidät yleisesti tunnetaan protestanttisissakin maissa, vaikka protestanttiset kirkot puhuvatkin mieluummin itämaan viisaista tietäjistä.
Tietäjien nimiä ei mainita Raamatussa. Syyriassa on kuitenkin jo vanhoista ajoista uskottu, että he olivat Larvandad, Hormisdad ja Gushnasaph. Länsimaissa vakiintui 700-luvulla käsitys, että heidän nimensä olisivat olleet Caspar, Melchior ja Balthasar. Nimet vaihtelevat eri kulttuureissa: esimerkiksi Etiopiassa kuninkaiden uskotaan olleen Hor, Basanater ja Karsudan. Syyrialaiset nimet ovat alkuperältään ilmeisesti persialaisia toisin kuin länsimaiset, joilla ei ole mitään erityistä merkitystä.
Kolmen kuninkaan pyhäinjäännöslipas Kölnin tuomiokirkossa sisältää perimätiedon mukaan itämaan tietäjien luita. Ne löysi Pyhä Helena pyhiinvaellusmatkallaan Palestiinaan. Hän vei jäännökset Konstantinopolin Hagia Sofia -kirkkoon, josta ne siirrettiin Milanoon ennen päätymistään Kölniin vuonna 1164.
Iranilaisen tradition mukaan tietäjät olivat kotoisin Savehin kaupungista Persiasta ja heidät on haudattu sinne.
Markku Suonenvirta
Markku Suonenvirta (s. 12. huhtikuuta 1955) on entinen poliisi, voimanostaja ja voimamies.
Itämaan tietäjät
Perinteitä
Loppiainen vietetään tammikuun kuudentena päivänä, ja se on läntisissä kirkkokunnissa itämaan tietäjien juhla. Ensimmäisinä vuosisatoina kristinuskon historiassa loppiainen oli jouluakin tärkeämpi juhlapäivä. Nykyään sitä pidetään joulunajan päätöspäivänä.
Markku Suonenvirta
Hän on yhdessä Ilkka Nummiston kanssa Suomen vahvin mies -kisan perustaja, sekä kilpailun voittaja vuodelta 1989.
Itämaan tietäjät
Perinteitä
Kataloniassa on vielä tämän lisäksi erityisiä itämaan tietäjiin liittyviä tapoja; osa paikallisia, osa laajemmalle levinneitä. Kolmen kuninkaan kulkueen Alcoissa, Valenciassa väitetään olevan maailman vanhimman. Näissä kulkueissa tietäjät jakavat lapsille pieniä lahjoja. Melchioria pidetään kolmikosta nuorimpana, ja hän jakaa lapsille koruja ja muuta rihkamaa. Kataloniassa hänellä on kuitenkin usein pitkä valkoinen parta, joka on Jeesuksen rangaistus nuoruudellaan ja voimakkuudellaan kerskuneelle Melchiorille. Melchiorin lisäksi Caspar on vaaleaihoinen mutta ruskeahiuksinen, hän tuo lapsille leluja. Balthasar on tummaihoinen ja pukeutunut kuin arabi. Hänen tehtäväkseen jää antaa hiilikimpale tuhmille lapsille.
Suomessa Tiernapoika-laulunäytelmä on erityinen kolmen kuninkaan muistoa vaaliva perinne.
Tietäjät lahjoineen, usein kameleineenkin ovat osa jouluseimeä. Seimiasetelmissa tietäjät voivat saada hahmonsa paikallisesta kulttuurista.
Symboliikka
thumb|[[Giotto di Bondonen fresko Kuninkaiden kumarrus noin vuodelta 1306 Scrovegnin kappelissa Padovassa.]]
Kristillisessä taiteessa itämaan tietäjät ovat suosittu aihe. Yleensä esitetään joko heidän matkansa tähteä seuraten tai tilanne, jossa he antavat lahjoja Jeesus-lapselle (niin sanottu kuninkaiden kumarrus -aihe). Beetlehemin tähti piirretään usein pyrstöllisenä komeettana. Usein heidät kuvataan erilaisissa joulukoristeissa ja seimiasetelmissa sekä monissa joululauluissa, joista Suomessakin tunnetuin on ranskalainen Kolmen kuninkaan marssi. Myös tiernapoikanäytelmän laulut ovat varsin tunnettuja.
Taiteessa tietäjät symboloivat usein miehen kolmea ikäkautta, jolloin heidät esitetään nuorukaisena, aikuisena miehenä ja vanhuksena. Esimerkiksi Beda Venerabiliksen mukaan Kaspar oli nuori mies, Melchior vanhus ja Balthasar keski-ikäinen. Joskus he kuvaavat myös 1300-luvulla tunnettuja kolmea manteretta: Eurooppaa, Aasiaa ja Afrikkaa. Tällöin Casparilla on itämaisia piirteitä, Melchior on vaalea ja Balthasar tummaihoinen, kuten Tiernapoikien Murjaanien kuningaskin.
Tietäjien tunnuksena etenkin Keski-Euroopassa käytetään kolmea kuninkaan kruunua, josta Ruotsin kuningas Albrekt Mecklenburgilainen kopioi sen itselleen Ruotsin vaakunaksi.
Tietäjät kirjallisuudessa
Michel Tournierin romaani Kolmen kuninkaan kumarrus (1980) kertoo Itämaan tietäjistä ja erityisesti neljännestä tietäjästä, joka ei ehtinyt Betlehemin seimen ääreen.
Tietäjät esiintyvät myös Lew Wallacen romaanissa Ben Hur (1880), jossa Balthasar on egyptiläinen, Melchior hindu ja Caspar kreikkalainen.
Pantomografia
Pantomografia on röntgendiagnostiikan menetelmä, jolla kuvauksen kohteena olevista elimistön käyristä kohdista saadaan suoristettu tasoröntgenkuva. Aihetta on Suomessa tutkinut muun muassa Oulun yliopiston hammas- ja suukirurgian professori Mikko Altonen.
Katie Rox
thumb|Katie Rox
Katie on aikaisemmin toiminut taustalaulajana Mandy Moorelle. Hän myös laulaa suurimman osan Songs From Instant Star 2 (Alexz Johnson, julkaistu huhtikuussa 2006) -levyn taustalauluista.
Jakalope
Hän oli Jakalopen alkuperäinen laulaja. Dave "Rave" Ogilvie pyysi Katieta liittymään yhtyeeseen, kun he tapasivat The Warehouse Studiolla (Bryan Adamsin omistama levytysstudio), jossa Katie työskenteli vastaanotossa. Hänet palkattiin yhtyeen laulajaksi – kuin myös sanoitusten ja sävelmien tekijäksi ensimmäisille kahdelle albumille – vain laulettuaan yhden laulun.
Hänet tunnetaan myös Degrassi: The Next Generation -televisiosarjan neljännen ja viidennen tuotantokauden tunnuslaulun laulajana.
Katie lähti yhtyeestä alkuvuonna 2007.
Katie Rox
Hän on aloittanut uuden projektin nimellä Katie Rox. Hänen albuminsa High Standars julkaistiin 15. tammikuuta 2008. Se oli hänen uuden uransa alku. Hän julkaisi toisen albuminsa Searchlight vuonna 2009. Hänen kolmas albuminsa Pony Up julkaistiin vuonna 2011.
Sébastien & Katie
Katie ryhtyi yhteistyöhön Simple Plan -yhtyeen Sébastien Lefebvren kanssa, jonka kanssa hän teki kolmen laulun EP:n nimeltä "Christmas Etc". He kirjoittivat ja nauhoittivat laulut Sébastienin ollessa Montrealissa ja Katien ollessa Vancouverissa. Tapahtumat kuvattiin, ja niistä tehtiin web-sarja nimeltään "Write Here, Write There". Kyseiset jaksot voi nähdä heidän YouTube-sivustollaan.
Escobar
Escobar on latinalaisamerikkalainen sukunimi, jolla tunnetaan muun muassa seuraavat henkilöt:
La Plagne Tarentaise
La Plagne Tarentaise on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 44 kilometriä Albertvillen kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun neljä kuntaa Bellentre, La Côte-d'Aime, Mâcot-la-Plagne ja Valezan yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Mâcot-la-Plagne.
pienoiskuva|vasen|La Plagnen laskettelukeskus La Plagne Tarentaisen alueella on huomattava osa La Plagnen laskettelukeskuksen rinteistä.
Taxi 2
Taxi 2 on Gérard Krawczykin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 2000, elokuvan pääosassa on Samy Naceri.
AEG
pienoiskuva|AEG:n logo. pienoiskuva|[[Berliinissä, Weddingin kaupunginosassa sijaitseva 1896–1897 rakennettu AEG:n porttikäytävä.]] AEG (Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft ’yleinen sähköyhtiö’) oli saksalainen sähkölaitteita ja kodinkoneita valmistanut yhtiö. Se oli perustettu 1883 ja aloitti kaupallistamalla eräitä Thomas Edisonin keksintöjä, joiden oikeudet taitava saksalainen liikemies Emil Rathenau oli ostanut. AEG siirtyi vuonna 1985 Daimler-Benzin (myöhemmin DaimlerChrysler) omistukseen, joka alkoi 1990-luvulla myydä AEG:n yksiköitä. Sähkötyökalut myytiin ruotsalaiselle Atlas Copcolle ja automaatiotekniikka ranskalaiselle Schneider Electricille. Vuonna 2017 AEG-työkalut olivat hongkongilaisen Techtronic Industries -yhtiön (TTI) omistuksessa. Kodinkoneiden valmistus myytiin vuonna 1996 ruotsalaiselle Electroluxille, joka edelleen käyttää AEG-tuotemerkkiä. AEG:n kuljetusvälineyksikkö AEG Transportation siirrettiin samana vuonna ABB:n kanssa perustetulle yhteisyritykselle Adtranzille. Vuonna 1997 jäljellä ollut osa AEG-yhtiöstä pilkottiin ja myytiin osina. pienoiskuva|vasen|AEG:n 9 m korkea 1 MV:n muuntaja vuodelta 1931
Lassi Alvesalo
Lassi Juhani Alvesalo (s. 1939) on suomalainen hammaslääkäri. Hän oli Oulun yliopiston hammaslääketieteen professori vuodesta 1987. Hän on Sheffieldin yliopiston kunniatohtori (2006). Perusteena arvonimen myöntämiselle oli, että hän on hampaiden oraali-fakiaalisen kasvun ja kehityksen kansainvälinen auktoriteetti.
PEC Zwolle
PEC Zwolle on alankomaalainen, Zwollessa perustettu jalkapallojoukkue, joka pelaa Eerste divisiessä, Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Seura perustettiin 1910 nimellä PEC ja nimettiin konkurssin jälkeen vuonna 1990 FC Zwolleksi. Uudelleen seura nimettiin PEC Zwolleksi 2014. Kausi 2019–2020 oli Zwollen 20. Eredivisie-kausi. Se saavutti liigassa kahdeksannen sijan vuosina 1979 ja 2016 sekä kuudennen sijan vuonna 2015. Zwolle voitti Alankomaiden cupin mestaruuden keväällä 2014. Seura oli pelannut finaalissa kahdesti aiemmin, 1928 ja 1977, häviten molemmilla kerroilla.
Esittely
FC Zwolle perustettiin 12. kesäkuuta 1910 nimellä PEC, mikä muodostuu sanoista PH EDN Combinatie (PH EDN Yhdistys). Seura muodostui fuusiona Prins Hendrik’stä (1. huhtikuuta 1906, Prinssi Henry) ja Ende Desespereet Nimmer’stä (1904; Ja ei koskaan epätoivoinen). FC Zwolle on ollut ammattimainen jalkapalloseura 23. helmikuuta 1955 lähtien. Seuran nimi vaihdettiin PEC Zwolle’ksi 1971 ja PEC Zwolle ’82’ksi 1982.
PEC
PEC oli yksi Zwollen kolmesta parhaasta jalkapalloseurasta yhdessä ZAC’n (perustettu 1893) ja Zwolsche Boys’n (1918) kanssa. ZAC yhdistettiin paikalliseen korkeampaan sosiaaliluokkaan, Zwolsche Boys yhdistettiin työläisluokkaan, kun taas PEC oli seura paikalliselle keskiluokalle. Näiden kolmen seuran välillä oli huomattava kilpailu, erityisesti Zwolsche Boys’in ja PEC’n välillä. Stadionit eivät pelkästään sijainneet kävelymatkan päässä toisistaan; seurat kohtasivat toisensa säännöllisesti liigaotteluissa.
PEC Zwolle
Huolimatta tästä kilpailutilanteesta PEC ja Zwolsche Boys yhdistyivät 1969 ja ottivat nimekseen PEC. Vuonna 1971 siitä tuli PEC Zwolle, yrityksenä edistää Zwollen kaupungin imagoa. Vuonna 1977 PEC Zwolle ylsi KNVB Cupin finaaleihin, häviten FC Twentelle jatkoajalla ja menettäen nousun Eredivisie’en yhdellä pisteellä. Vuonna 1978 seura voitti Hollannin 1. divisioonan ja nousi Eredivisie’en ensimmäistä kertaa historiansa aikana. Ensimmäisellä kaudellaan Eredivisiessä seura sijoittui kahdeksanneksi, joka on Zwollen korkein sijoitus. Seuran vaikuttavin tulos tuolla kaudella oli 0-1 voitto PSV Eindhovenista. Joukkueella oli lahjakas pelaajaryhmä, jota edusti esimerkiksiRinus Israel. Raha pelaajahankintoihin tuli Slavenburgse Bank’lta, jota johti FC Zwolle’n puheenjohtaja Jan Willem van der Wal. Vuoteen 1982 mennessä seura oli rakennettu kuuden miljoonan velalla ja oli konkurssin partaalla.
FC Zwolle
Konkurssin jälkeen päätettiin, että seuran pitää katkaista kaikki siteet ongelmalliseen talouteen ja aloitettava uudelleen. Uudeksi nimeksi tuli FC Zwolle ja lisäksi se sai uuden organisaatiorakenteen, uudet sponsorit, uudet värit (sinivalkoiset paidat ja valkoiset shortsit vihreävalkoisten paitojen ja mustien shortsien tilalle) ja uuden johdon. Uuden seuran ensimmäinen vuosi oli hankala, mutta 1992–1993 jälkeen uusi joukkue, joka koostui lahjakkuuksista, kuten esimerkiksi Jaap Stam, Bert Konterman, Johan Hansma ja Henri van der Vegt, pelasi hyvää ja menestyksekästä jalkapalloa. Kaudella 1992–1993 FC Zwolle jäi täpärästi noususta Eredivisie’en. KNVB Cupissa FC Zwolle pääsi neljännesvälieriin, häviten Feyenoordille rangaistuspotkukilpailussa.
Usean epäonnistuneen play off -yrityksen jälkeen FC Zwolle onnistui vihdoinkin varmistamaan paluun Eredivisie’en voittamalla 1. divisioonan vuonna 2002. Eredivisie-kaudella 2002–2003 seura jäi 16. sijalle ja välttäen kuitenkin putoamisen play offseissa. Seuraavalla kaudella Zwolle aloitti surkasti saavuttaen ainoastaan seitsemän pistettä kauden puoleenväliin mennessä. Zwolle kuitenkin kiri voittaen esimerkiksi SC Heerenveenin ja AZ Alkmaarin päätyen 16. sijalle ennen kauden viimeistä ottelua. Siinä Zwolle hävisi Feyenoordille 7-1, kun taas kilpailijat Vitesse ja RBC Roosendaal voittivat omat ottelunsa pudottaen Zwollen sarjan viimeiseksi.
Kauden 2004–2005 alussa FC Zwollea oli kaavailtu yhdeksi 1. divisioonan suosikeiksi, yhdessä Sparta Rotterdamin kanssa. Heracles Almelo kuitenkin voitti sarjan FC Zwollen jäädessä neljänneksi. Näin se päätyi pelaamaan karsintasarjan ykkösdivisioonan toiseksi ja kuudenneksi sijoittuneita joukkueita Spartaa ja Helmond Sportia sekä Eredivisien 17. sijoittunutta joukkuetta De Graafschapia vastaan. Zwolle kuitenkin jäi sarjan viimeiseksi
Kausi 2005–2006 alkoi hyvin FC Zwollen taistellessa sarjan kärjessä ensimmäisinä kuukausina. Kuitenkin tulos heikkeni marraskuussa ja joulukuussa. Vihaiset kannattajat uhkasivat valmentaja Hennie Spijkermania Excelsiorille kärsityn 0-5 kotitappion jälkeen ja Spijkerman erosikin muutamaa päivää myöhemmin. Seuran puheenjohtaja ilmoitti koventavansa otteitaan asianomaisten kannattajien suhteen ja sanoi joidenkin saaneen jo 9 vuoden porttikiellon stadionille. Spijkermanin seuraaja Harry Sinkgraven päätti kauden johdattamalla klubin karsintapeleihin, joissa Eredivisien Willem II osoittautui kuitenkinliian vahvaksi.
Entinen Feyenoordin ja Ajaxin pelaaja Jan Everse, joka oli toiminut seurassa jo vuosina 1996–1999, tuli uudeksi valmentajaksi kesällä 2006.
Vambola (laiva)
Vambola oli Viron laivaston hävittäjä. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä Spartak. Alus luovutettiin 1919 Viron laivastolle Lennukin kanssa.
Valmistus
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi Kapitän Kingsbergeniksi nimetyn aluksen Pietarista Putilovin telakalta, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1914. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1915 Kapitan I Ranga Miklucha-Maklaj'ksi nimettynä ja otettiin palvelukseen 1917.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Venäjän vallankumouksessa alus siirtyi Neuvosto-Venäjän Itämeren laivastoon, joka nimesi 18. joulukuuta 1918 aluksen Spartakiksi. Viron vapaussodassa kuninkaallisen laivaston Itämerelle lähetetty osasto valtasi aluksen 26. joulukuuta 1918 ja luovutti 4. tammikuuta 1919 aluksen yhdessä tulevan Lennukin kanssa virolaisille.
Vambola
Vambola myytiin vuonna 1933 Peruun Viron laivaston sukellusveneiden Kalev ja Lembit hankinnan rahoittamiseksi 1936. Perun laivastossa alus palveli Villariksi nimettynä, kunnes se romutettiin vuonna 1955.
Mustikka
Mustikka eli kangasmustikka (Vaccinium myrtillus) on puolukoiden (Vaccinium) sukuun kuuluva kanervakasvi (Ericaceae), joka tuottaa syötäviä marjoja. Mustikka kasvaa tuoreissa kangasmetsissä ja muissa kosteissa metsissä Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa.
Mustikka kukkii toukokuusta heinäkuuhun, ja marjat kypsyvät heinäkuusta alkaen. Suomessa mustikka on toiseksi tärkein kaupallinen luonnonmarja.
Ulkonäkö ja koko
Mustikka on normaalisti 10–50 cm korkea, tunturinummilla vain parisenttinenkin, kesävihanta varpu, joka pudottaa soikeat, hienosahaiset lehtensä talveksi. Se kukkii toukokuusta heinäkuuhun. Kukat ovat ruukkumaisia, terälehdet ovat kasvaneet melkein kärkeen asti yhteen kelloksi, jonka aukosta pistää ulos yksivartaloinen emiö. Heteitä on neljä tai kahdeksan. Kukan väri on vaaleanvihertävä tai punertava.
Marjominen
pienoiskuva|oikea|250px|Marjavaiheessa oleva mustikka Mustikka marjoo heinäkuusta jopa lokakuulle kasvupaikasta riippuen. Marjominen riippuu suuresti sääolosuhteista: pölyttäjistä sekä alkukesän pakkasista. Pölytyksen suorittavat pääasiassa hyönteiset, mutta mustikka voi myös itsepölyttyä. Pölyttäjien määrä vaikuttaa suuresti satoon: kontukimalaisten pölyttämillä marjamailla sato on jopa 12-kertainen verrattuna alueisiin, joista kimalaiset puuttuvat.
Mustikan sininen väri johtuu vahakerroksesta. Marjat ovat tavallisesti harmaansinisen vahan peittämiä, mutta toisinaan näkee myös tummia vahattomia marjoja, joita mustan värinsä vuoksi kutsutaan terva- tai voimustikoiksi. Vahapeite voidaan myös pyyhkiä pois, jolloin tuloksena on tervamustikkaa vastaava musta marja. Marjoissa voi olla jopa 40 siementä, mutta keskimäärin vain puolet näistä on elinkelpoisia. Suuren osan marjoista syövät linnut ja nisäkkäät, joiden ruoansulatuselimistöstä ei selviä elinkelpoisia siemeniä. Mustikka lisääntyykin pääasiassa suvuttomasti maarönsyjen avulla.
Ananda Mahidol
thumb|right|300px|Ananda Mahidolia esittävä veistos Bangkokin National History Museumissa
Mustikka
Kasvupaikat
Mustikka kasvaa tuoreissa kangasmetsissä, lehtomaisissa metsissä, korvissa ja kasvualue kattaa koko Suomen. Se viihtyy kosteassa maaperässä ja sietää hyvin varjoa. Pohjoisessa lajia tavataan myös kuivissa kangasmetsissä ja tunturikankailla. Yleisesti Suomessa kasvavana lajina se on monen metsätyyppiopin mukaisen metsien kasvupaikkatyypin tunnuslaji.
Ananda Mahidol
Ananda Mahidol (, kuninkaallinen nimi Phrabat Somdej Phra Paramenthara Maha Ananda Mahidol Phra Athama Ramathibodinthra; 20. syyskuuta 1925 Heidelberg, Saksa – 9. kesäkuuta 1946 Bangkok) oli Thaimaan kahdeksas kuningas, joka valittiin kuninkaaksi alaikäisenä vuonna 1935 ja hallitsi varsinaisesti maata vuosina 1945–1946. Kuninkaan virallinen järjestysnimi oli Rama VIII, mutta hän käytti nimeä Ananda Mahidol. Kuningas Ananda Mahidol oli Thaimaan Chakri-dynastian kahdeksas hallitsija.
Mustikka
Kasvupaikat
Mustikkaan liittyviä kasvupaikkatyyppejä ovat:
Ananda Mahidol
Ananda Mahidol syntyi Heidelbergissa Saksassa. Hän asui vanhempiensa kanssa mm. Pariisissa, Sveitsin Lausannessa ja Yhdysvaltain Massachusettsissa.
Mustikka
Levinneisyys
Mustikkaa on viljalti Pohjois-Euroopan ja Aasian boreaalisella ja etenkin subarktisella vyöhykkeellä. Mustikkaa tavataan myös Pohjois-Amerikassa, mutta se ei ole siellä alkuperäinen laji. Monet metsämustikkana myytävät tuotteet sisältävät pensasmustikkaa. Englanniksi eroa on koetettu selventää lanseeraamalla nimitys "bilberry" perinteisen "blueberry"-nimen rinnalle, ja suomeksi puhutaan "metsämustikasta" erona pensasmustikkaan.