cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
Joukkuekilpailu (Suurmäki HS 134 + 4×5 km hiihto)
Päivämäärä: 4. maaliskuuta Suomi ei ollut tässä kilpailussa mukana. <br style="clear:both" />
Normaalimäki (HS 106)
Päivämäärä: 26. helmikuuta Suomen Anssi Koivuranta oli kilpailussa kymmenes, Olli Muotka 18., Janne Ahonen 20. ja Matti Hautamäki 38:s. <br style="clear:both" />
Suurmäki (HS 134)
Päivämäärä: 3. maaliskuuta Suomen Janne Ahonen oli kilpailussa 30., Anssi Koivuranta 33. ja Olli Muotka 38:s. <br style="clear:both" />
Joukkuemäki (HS 134)
Päivämäärä: 5. maaliskuuta Kilpailu jäi yhden kierroksen mittaiseksi kovan tuulen vuoksi.
Normaalimäki (HS 106)
Päivämäärä: 25. helmikuuta Suomen Julia Kykkänen oli kilpailussa 17:s. <br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Arkkuinsuo
Vapo nostaa alueelta poltto-, jyrsin- ja palaturvetta. Yhtiö on vuokrannut alueen turvetuotantoon. Tuotantoalueen laajuus oli vuonna 2001 260,7 ha ja supistui vuoteen 2004 mennessä 141,1 ha. Vuosittainen tuotantomäärä oli vuosina 1999-2001 104 000-218 800 m³. Toiminta päättyy nykyisellä alueella vuonna 2015, mutta jatkuu laajennusalueella vuoteen 2030.
Aiheesta muualla
Kansalaisen karttapaikka.fi
Firat News Agency
thumb|Firat News Agency -logo Firat News Agency (ANF) on kurdilainen uutiskanava, joka raportoi Turkkiin, Kurdistaniin, kurdeihin ja Lähi-itään liittyvistä aiheista. Se sijaitsee Alankomaissa. Turkki on estänyt pääsyn sen sivuille vuodesta 2011 lähtien "turvallisuussyistä". Uutiskanava on keskittynyt tuomaan esille kurdien itsemääräämisoikeuspyrkimyksiä ja arkea Kurdistanin konfliktialueilla. ANF News julkaisee sivuillaan uutisia muun muassa turkiksi, englanniksi, kurdiksi, arabiaksi, espanjaksi, saksaksi ja venäjäksi.
Kaijanjärvi (Kuhmoinen)
Kaijanjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalle on rakennettu neljä vapaa-ajan kiinteistöä, joille tulee tiet järven itäpuolelta kulkevalta yhdystieltä 3284.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,9 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee Nurkkajärveen. Laskuojan pudotus on 1,7 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja järven pohjoisrannalla oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja järvelle oli rakennettu kolme taloa lisää.
Encyclopedia Galactica
Encyclopedia Galactica on alun perin Isaac Asimovin Säätiö-sarjan romaaneissa keskeisessä osassa esiintyvä tietosanakirja.
Säätiö
Asimovin Säätiö-romaanissa Hari Seldonin perustama Galaktisen tietosanakirjan kokoajajoukko kerätään Terminus-planeetalle. Osoittautuu, että tietosanakirjan kokoaminen ihmiskunnan tietouden kokoamiseksi on vain sivutarkoitus ihmiskunnan pelastamiseksi, ja paino siirtyy tiedon käyttämiselle.
Fiktiossa
Tietosanakirja mainitaan myös Linnunradan käsikirja liftareille -kirjasarjassa. Siinä Linnunradan käsikirja on syrjäyttänyt Encyclopedia Galactican pääasiallisena tietoteoksena.
Ei-fiktiossa
Carl Saganin teoksessa Cosmos (1980) sekä samannimisessä televisiosarjassa.
Ensyklopedian on joskus arvioitu vaikuttaneen Wikipedian kehitykseen.
Pemfigoidi
Pemfigoidi on autoimmuunitauteihin kuuluva sairaus. Sitä tunnetaan neljä eri tyyppiä. Niille on ominaista rakkuloiden muodostuminen, kun autoimmuunivaste kohdistuu epiteelisolujen tyvikalvoon. Suomessa tavataan parisataa uutta tapausta vuodessa.
Bulloosi pemfigoidi
Bulloosissa eli niin sanotussa tavallisessa pemfigoidissa syntyy suurehkoja rakkuloita erityisesti raajoihin ja vartalolle. Tätä edeltävät kutina ja ihon läiskiintyminen. Bulloosia pemfigoidia esiintyy normaalisti vain yli 60-vuotiailla.
Limakalvopemfigoidi
Limakalvopemfigoidissa muodostuu rakkuloita suun, nenän ja sukuelinten limakalvoille, joskus myös silmiin. Silmissä sidekalvon epiteelisolut keratinoituvat ja silmät kuivuvat. Seurauksena on sarveiskalvon sameneminen ja näkökyvyn heikkeneminen, pahimmassa tapauksessa sokeus.
Raskauspemfigoidi
Raskauspemfigoidi on ulkoisesti tavallisen pemfigoidin kaltainen. Siinä rakkuloita syntyy raskauden loppupuolella tai heti sen jälkeen. Tämäkin tyyppi alkaa oireilla kutinalla. Joissakin tapauksissa rakkuloiden sijasta muodostuu vain läiskittäistä punoitusta. Raskauspemfigoidi uusiutuu usein myöhemmilläkin raskauskerroilla.
Epätyypillinen pemfigoidi
Pemfigoidin neljäs tyyppi on ulkoisesti enemmän kyhmykutinan kuin muiden pemfigoidien kaltainen, jopa niin paljon, että tauteja on mahdotonta erottaa toisistaan ilman laboratoriotutkimuksia. Joskus taudit myös esiintyvät toisiinsa liittyneinä; tällöin kyhmykutina on aiheutunut pemfigoidista.
Hoito ja ehkäisy
Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja paikallisesti kompressit. Tutkimuksissa on todettu apua tetrasykliinin ja nikotiiniamidin (B3-vitamiini) yhdistelmähoidosta. Ehkäisyä ei ole toistaiseksi tiedossa. Ainoa toimiva ”ehkäisy” on raskauspemfigoidin kohdalla pidättäytyminen uusista raskauksista.
Kiinan Internet-sensuuri
pienoiskuva|Kuvitus [[Tuntematon kapinallinen|Tuntemattoman kapinallisen sensuroimisesta]] Kiinan kansankongressi on hyväksynyt Manner-Kiinassa internet-sensuurilain. Tämän vuoksi Kiinan hallitus on tehnyt lukuisia asetuksia ja sensurointijärjestelmä on asennettu yritysten, organisaatioiden ja valtion omistamien Internet-palveluntarjoajien järjestelmiin. Kiinan erityishallintoalueilla Hongkongissa ja Macaossa on omat lait, joten Internet-sensuurilaki ei ole voimassa siellä.
Hallituksen sensuuri
Sensuuri on tiukentunut Kiinassa presidentti Xi Jinpingin aikana.
Kiinalaisista noin puolella on nettiyhteys ja vain murto-osa käyttää suojattuja yhteyksiä. Suuri osa kansasta ei siis nauti vapaasta internetin selaamisesta. Vapaa tiedonkulku on kuitenkin todella tärkeää esimerkiksi monille pienyrityksille. Googlen toiminnan estäminen hyödyttää ennen muuta kiinalaisia internet-yrityksiä, sillä hallitus haluaa ohjata ihmiset kiinalaisten hakukoneiden pariin. Googlen toiminta on ollut Kiinassa estetty Kiinassa vuodesta 2010, jolloin yhtiö kieltäytyi jatkamasta hakutulosten sensuuria. Kiinalainen hakuohjelma Baidu ei voi korvata ulkomaisia ohjelmia. Sen lisäksi, että Baidu sensuroi monet Kiinan hallituksen mielestä arkaluontoiset haut, se suosii hakutuloksissa niitä tahoja, jotka maksavat mainosrahaa Baidulle. Kiinassa on kielletty Googlen lisäksi mm. Facebookin, Twitterin ja Gmailin käyttö. Viranomaiset sanovat, että ulkomaista nettiä ei tarvita ja että kiinalainen internet riittää. Kiinan sensuuri eroaa muiden maiden sensuurista siinä, että muualla estetään pääsy esimerkiksi rasistiselle sivulle, kun taas Kiinassa sensuurin syy on ideologinen. Kiinan viranomaiset sanovat haluavansa suojella kiinalaista kulttuuria.
Sensuurilla Kiina vääristelee historiaansa, vaimentaa vallanpitäjien kritiikin ja peittelee korruptiota. Internet-sensuuri on vain tuorein ulottuvuus Kiinan kaikkialle ulottuvassa sensuurijärjestelmässä, jolla valvotaan tiedotusvälineitä, taidetta, tiedettä ja muita julkisen elämän ulottuvuuksia. Tunnetun kiinalaisen sensuurin kritisoijan Murong Xuecun mukaan sensuuri on myös vääristänyt kiinalaisten käsitystä historiastaan. Niin sanotun kulttuurivallankumouksen ja sitä edeltäneen nälänhädän historia on hänen mukaansa kirjoitettu uudelleen, ettei puolueen arvovalta kansan silmissä kärsisi. Murongin mukaan tavalliset kiinalaiset eivät nettisensuurin takia saa tarpeeksi tietoa siitä, millaisia ihmisoikeusloukkauksia Kiinassa tapahtuu, vaikka niiden kohteeksi joutuukin suuri määrä kansalaisia. Xuecun mukaan maailman 30:stä suosituimmasta sivustosta 16 on kokonaan kielletty Kiinassa. Lisäksi useat hakusanat ja teemat on kielletty hakukoneissa. Sensuuri kieltää jopa ilmaisun "olen eri mieltä" käytön Kiinan tärkeimmässä sosiaalisessa mediassa Weibossa, joka on Kiinan vastine Twitterille. Kiellettyihin ilmaisuihin kuuluvat muun muassa "kahden kauden rajoitus", "elinikäinen valtakausi" ja "nousta lentokoneeseen", joka ääntyy samalla tavoin kuin nousta valtaistuimelle.
Kiertämiskeinot
Suuri osa kiinalaisista kiertää hallinnon asettamat rajoitukset käyttämällä VPN-yhteyksiä, jonka avulla netinkäyttäjä pystyy ohittamaan Kiinan "suuren palomuurin", ja pääsee näkemään Kiinassa kiellettyjä nettisivustoja. VPN rakentaa virtuaalisen yhteyden julkisen verkon yli. Kiina on kuitenkin viime aikoina onnistunut estämään useita VPN-ohjelmistoja, eivätkä ne enää toimi Kiinassa. Käynnissä on jatkuva kilpavarustelu netin rajoitusten valvojien ja rajoitusten murtajien välillä. VPN-ohjelmistojen estäminen on tehty korottamalla teknisesti palomuuria. Kaikkia VPN-yhteyksiä ei Kiinassa ole estetty. Osa häirinnän kohteeksi joutuneista yrityksistä on lisäksi jo onnistunut tehostamaan palveluaan niin, että "palomuuri ylittyy". Monilla tutkimuslaitoksilla, suuryrityksillä ja kommunistisella puolueella on omat kanavansa päästä vapaasti ulkomaisen tiedon lähteille, mutta tavallisilla kansalaisilla tätä mahdollisuutta ei ole.
Xi Jinpingiä on kritisoitu kiertämällä sensuuria varsinkin Nalle Puh -meemillä. Hidasälyistä Nalle Puhia verrataan netissä Kiinan presidenttiin Xi Jinpingiin. Kaikki maininnat Nalle Puhista sensuroidaan Kiinan sosiaalisissa medioissa. Vuoden 2015 sensuroiduin kuva Kiinassa oli meemi, jossa verrattiin kuvaa presidentti Xi Jinpingistä tervehtimässä kansaa limusiinistaan ja kuvaa lelusta, jossa Nalle Puh istuu leluautossaan.
Wikipedian käytön estäminen Kiinassa
Kiinan kansantasavalta on rajoittanut alueellaan internettietosanakirja Wikipediaan pääsyä ainakin kolme kertaa. Kiinassa sijaitsevat Internet-yhteyksien tarjoajat (Hongkongia ja Macaota lukuun ottamatta) ovat joutuneet toteuttamaan Kiinan politiikkaa ja estämään pääsyn Wikipedian Internet-sivuille. Satunnaiselta ja koordinoimattomalta vaikuttava nettisensuuri on tyypillistä Kiinalle, ja tällaista on ollut myös Wikipedian sensuroiminen. Tällä hetkellä Wikipedian käyttö on kolmatta kertaa estettynä Kiinassa. Viralliset tahot eivät ole kertoneet mitään syitä käytön estoihin, mutta syinä pidetään muun muassa Wikipedian artikkeleita Taiwanin kysymyksestä ja Kiinan ihmisoikeustilanteesta. Estoja on voitu kiertää, mutta kaikille tämä ei ole helppoa.
Ensimmäisen kerran Wikipediaan pääsy estettiin Pekingistä 2. kesäkuuta 2004, Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitusten verilöylyn viidentenätoista muistopäivänä. Esto kesti 19 päivää ja laajeni koko Kiinaan. Aluksi vain kiinankieliseen Wikipediaan pääsy estettiin, mutta myöhemmin estettiin pääsy myös muunkielisiin versioihin. Esto vahingoitti kiinankielisen Wikipedian kasvua ja käyttöastetta. Eston aikana tehtiin selvästi vähemmän muokkauksia ja vähemmän uusia nimimerkkejä luotiin.
Toinen esto oli 23.–27. syyskuuta 2004. Esto ei kattanut kaikkia Internet-yhteyksiä Kiinassa. Kolmas esto alkoi 19. lokakuuta 2005 ja on voimassa edelleen. Nyt myös Hongkongissa on havaittu vaikeuksia päästä Wikipediaan. Aiemmin Kiinan nettisensuuri ei ole koskettanut Hongkongia eikä Macaota. Nykyisimmän käyttöeston arvellaan haittaavan useita opiskelijoita ja tutkijoita sekä myös vahingoittavan kiinankielisen Wikipedian kehitystä.
Hepokönkääntie
Hepokönkääntie on 2,2 kilometrin pituinen yhdystie Puolangalla Kainuussa. Tie johtaa seututieltä 891 lähelle Hepoköngästä, joka on Suomen korkein luonnonvarainen vesiputous ja eräs Kainuun merkittävimmistä nähtävyyksistä. Tie päättyy pysäköintialueeseen, josta putoukselle johtaa kivituhka- ja lankkupolku. Tie on numeroitu yhdystieksi 8912.
Kiinan Internet-sensuuri
Wikipedian käytön estäminen Kiinassa
11. lokakuuta 2006 uutisoitiin, että Kiina on muuttanut Wikipedian estokäytäntöä. Englanninkielinen Wikipedia oli tuolloin pääosin saatavilla Kiinassa. Sisältöä kuitenkin suodatettiin ja pääsy moniin Kiinan hallituksen arkaluonteisiksi katsomiin artikkeleihin oli edelleen estetty. Kiinankielinen Wikipedia oli edelleen estetty. 10. marraskuuta kerrottiin, että kiinankielinen Wikipediakin oli saatavilla manner-Kiinassa. Tämän seurauksena kiinankielinen Wikipedia alkoi ilmeisesti kasvaa aiempaa nopeammin. Toukokuussa 2019 pääsy Wikipedian kaikkiin kieliversioihin estettiin.
Gootit
Perinteisen tulkinnan mukaan gootit asuivat ajanlaskun alussa Veiksel-joen suulla nykyisen Puolan pohjoisrannikolla. Gootit eivät välttämättä olleet mikään etnisesti, kielellisesti tai kulttuurisesti yhtenäinen kansa, vaan kokoelma erilaisia keskenään liittoutuneita ja gootti-identiteetin omaksuneita väestöaineksia. Goottien joukossa saattoi germaanien ohella olla slaavilaista, iraanista, roomalaista tai muuta alkuperää olevia ryhmiä. Varsinaisesti gootit ilmestyivät antiikin ajan kirjallisiin lähteisiin 200-luvulla, jolloin he asuivat Kaakkois-Euroopassa ja Mustanmeren pohjoispuolella. Sen jälkeen heidän vaiheitaan voidaan seurata aina 500-luvulle asti, visigooteiksi kutsutun ryhmän tapauksessa 700-luvulle. On kuitenkin kyseenalaista, kuinka paljon 500-luvun tai 700-luvun gooteilla oli yhteistä satoja vuosia aikaisemmin eläneiden goottien kanssa.
Goottien myyttinen alkuperä
Goottisyntyinen historioitsija Jordanes kirjoitti 500-luvulla goottien historiaa käsittelevän teoksen Getica, jonka pohjana oli kirjallisia lähteitä, kuten roomalaisen historioitsijan Cassiodoruksen sittemmin kadonnut teos samasta aiheesta, ja luultavasti myös suullista perimätietoa. Jordaneen mukaan gootit olivat alun perin lähtöisin pohjoisessa valtameressä sijaitsevalta Scandza-nimiseltä kylmältä saarelta, jonka on tulkittu viittaavan Skandinavian niemimaan eteläosiin. Scandzasta gootit purjehtivat kuninkaansa Berigin johdolla kolmella laivalla Itämeren yli ja asettuivat nykyisen Pohjois-Saksan ja Puolan alueelle kukistettuaan siellä ensin vandaalit ja useita muita germaaniheimoja. Jordaneen mukaan gootit muuttivat etelämmäs Vistulan eli Veikselin alueelta johtajanaan Filimer, joka oli Berigin jälkeen viides kuningas. Useiden seikkailujen jälkeen gootit saapuivat Mustallemerelle. Jordanes väittää myös goottien taistelleen muinoin Egyptin kuningasta vastaan ja osan goottinaisista ryhtyneen amatsoneiksi.
Mahdolliset varhaisimmat maininnat
Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. elänyt roomalainen historioitsija Tacitus mainitsee teoksissaan Germania ja Keisarillisen Rooman historia gothonit-nimisen germaanikansan, joka hänen mukaansa eli luugien pohjoispuolella mutta ruugien ja lemovien eteläpuolella. Myös kreikkalainen maantieteilijä Strabon, roomalainen luonnontieteilijä Plinius vanhempi ja kreikkalais-egyptiläinen luonnontieteilijä Klaudios Ptolemaios mainitsevat teoksissaan mahdollisesti saman kansan. Gothonit on perinteisesti tulkittu tuolloin Veikselin seudulla asuneiksi gooteiksi, vaikka tämä ei ole mitenkään varmaa. Jordaneen mukaan gootit olivat Tacituksen ja Ptolemaioksen aikaan jo siirtyneet Mustanmeren rannoille. Tacituksen mukaan gothonit erottuivat muista germaaneista käyttämiensä pyöreiden kilpien ja lyhyiden miekkojen vuoksi. Lisäksi he olivat hyvin uskollisia kuninkailleen. Jordanes yhdisti puolestaan Geticassa gootit geetat-nimiseen aiempaan kansaan, mikä on nykytiedon mukaan väärinkäsitys.
Gootit ilmaantuvat Mustanmeren pohjoispuolelle ja kohtaavat roomalaiset
Gootit ilmaantuivat Mustanmeren pohjoisrannikolle joskus 100-luvun puolivälissä, ja siellä heihin sulautui muita germaaniheimoja. Gootit on tapana yhdistää Tšernjahovin kulttuuriksi kutsuttuun arkeologiseen kulttuuriin, johon liittyviä asutuslöytöjä on tehty nykyisen Romanian, Moldovan ja Ukrainan alueilta. Näiden löytöjen perusteella gootit olisivat harjoittaneet sekä paimentolaisuutta että maanviljelyä. Tšernjahovin kulttuuri levittäytyi 200-luvulla Etelä-Romaniaan Tonavan pohjoispuolisille alueille, mitä on pidetty osoituksena goottien muuttoliikkeestä länteen, koska samoihin aikoihin gootit mainitaan ensimmäisen kerran roomalaisissa lähteissä. Gooteilta on säilynyt hyvin vähän omia kirjallisia lähteitä, joten tiedot heistä tältä ajalta perustuvat lähinnä roomalaisten kirjoittajien mainintoihin.
Ensimmäiset taistelut goottien ja roomalaisten välillä alkoivat 230-luvulla, samoin ryöstöretket Rooman Tonavan-provinsseihin ja Balkanille. Vuosina 249–253 Rooman alueelle hyökkäsi aikalaislähteissä ”skyyteiksi” kutsuttu vihollisjoukko, jotka myöhemmissä 500-luvun lähteissä tarkentui Kniva-nimisen kuninkaan johtamiksi gooteiksi. Knivan gootit tunkeutuivat Traakiaan ja voittivat roomalaiset vuonna 251 Abrittuksen taistelussa, jossa Rooman keisari Decius kuoli. Goottien ryöstöretki jatkui vielä Kreikkaan ja meritse Vähän-Aasian rannikoille, jossa he muun muassa tuhosivat Efesoksen kuuluisan Artemiin temppelin. Rooman keisari Claudius Gothicus löi gootit taistelussa vuonna 269 ja sai siitä lisänimensä. Keisari Aurelianus luovutti vaikeasti puolustettavan Daakian gooteille 270-luvun alussa.
Varhaisin maininta Rooman armeijassa palvelleesta gootista on eräässä vuodelta 208 olevassa kreikankielisessä piirtokirjoituksessa. 300-luvulla gootteja osallistui Rooman sisällissotiin värvättyinä apujoukkoina. Keisari Konstantinus I teki vuonna 332 rangaistusretken goottien alueelle, koska hänen kilpailijansa Liciniuksen joukoissa oli palvellut gootteja. Vastaavasti 360-luvulla vallantavoittelija Procopius värväsi avukseen gootteja, ja kukistettuaan Procopiuksen keisari Valens teki vuosina 366–369 kostoretken goottien maille.
Tervingit, greuthungit, visigootit ja ostrogootit
Gootit eivät olleet yhtenäinen kansa. He jakautuivat useisiin eri ryhmiin, joista 370-luvulla kaksi tärkeintä olivat tervingit ja greuthungit. Tervingit asuivat Tonavan, Dnestrin, Mustanmeren ja Karpaattien rajaamalla alueella nykyisessä Romaniassa ja Moldovassa lähellä Rooman valtakunnan itärajaa, greuthungit puolestaan idempänä Dnestrin ja Donin välisellä alueella nykyisessä Ukrainassa. Greuthungeilla tiedetään olleen kuninkaita, joista nimeltä tunnetaan yksi, Ermanarik. Tervingien johtajia kutsuttiin roomalaisten lähteiden mukaan tuomareiksi. Tervingien johtajista tärkein 370-luvulla oli Atanarik.
Myöhemmin Rooman valtakunnan alueelle vaeltaneet gootit jakautuivat kahteen pääryhmään, visigootteihin (, ”hyvät gootit” tai ”jalot gootit”) ja ostrogootteihin (ostrogothae, ”itäiset gootit”). Kun Cassiodorus kirjoitti goottien historian noin vuonna 550, hän antoi näille nimille uuden ulottuvuuden, jota niillä ei ennen ollut. Ostrogootit hän tulkitsi itägooteiksi ja vesi-nimestä tuli visigootit eli länsigootit. Koska ostrogootit asustivat tuolloin Italiassa ja visigootit lännempänä Iberian niemimaalla, nimet jäivät käyttöön. Nykyisin yritetään kuitenkin välttää vääriksi tulkittuja nimiä länsigootit ja itägootit.
Historian yleisesityksissä tervingit on usein tapana samastaa visigootteihin ja greuthungit ostrogootteihin, mutta tätä pidetään harhaanjohtavana ja anakronistisena. Visigooteista ja ostrogooteista voidaan varsinaisesti puhua vasta 400-luvun yhteydessä.
Goottien tulo Rooman valtakunnan alueelle
Vuonna 375 hunnit hyökkäsivät greuthungien kuningaskuntaan ja valloittivat sen. Kuningas Ermanarik teki epätoivoissaan itsemurhan, kun ei pystynyt vastustamaan valloittajia. Hunnit pakottivat myös tervingit pakenemaan asuinalueiltaan ja etsimään turvaa Tonavan eteläpuolelta, Rooman valtakunnan rajojen sisältä. Antiikin kirjoittajat mainitsevat juuri hunnivalloituksen syynä siihen, että gootit 370-luvulla alkoivat pyrkiä Rooman alueelle, mutta eräiden nykytutkijoiden mukaan se ei välttämättä ollut ainoa tai edes tärkein syy. Vaihtoehtoisina selityksinä on mainittu väestönkasvu, elinolojen heikentyminen goottien asuinalueilla tai eri goottiryhmien keskinäinen valtataistelu.
Atanarik vastusti Rooman alueelle pakenemista ja halusi tehdä vastarintaa hunneja vastaan, minkä seurauksena kilpailevat tervingiylimykset syrjäyttivät hänet vallasta. Atanarik johti hänelle uskollisena pysyneen joukon tervingejä Karpaateille, kun taas hänen kilpailijansa Fritigern ja Alaviv johtivat toisen joukon Tonavan alajuoksulle, jossa he vuonna 376 anoivat lupaa siirtyä Tonavan yli Rooman alueelle Moesiaan. Keisari Valens myönsi luvan, ja tiettävästi 80 000 tervingiä siirtyi Tonavan yli. Hieman myöhemmin rajan yli tuli luvattomasti suunnilleen yhtä suuri määrä greuthungeja, jotka liittyivät Rooman puolella tervingeihin. Näitä greuthungeja johtivat Alatheus ja Saphrax, jotka olivat greuthungien alaikäisen kuninkaan Vitherikin neuvonantajia.
Rooman puolelle asettuneet gootit ajautuivat pian konfliktiin roomalaisten kanssa. Kun paikallinen roomalainen komentaja surmasi petollisesti Alavivin, laajeni konflikti sodaksi, joka käytiin Traakian alueella. Fritigern voitti roomalaiset vuonna 378 käydyssä Adrianopolin taistelussa, jossa keisari Valens kuoli. Vuonna 382 solmitussa rauhassa gootit saivat jäädä Rooman alueelle. Joidenkin historiantutkijoiden mukaan he muodostivat jo tällöin puoli-itsenäisen kansan Traakiassa ja palvelivat Rooman armeijassa erillisinä yksikköinä, toisen näkemyksen mukaan heidät hajasijoitettiin Traakian roomalaisiin sotilasyksikköihin pieninä ryhminä.
Visigoottien valtakunta
pienoiskuva|Visigoottien valtakunta vuonna 700. Traakiaan asettuneet tervingit ja greuthungit yhdistyivät vuonna 395 Alarikin johdolla, mistä alkaen voidaan puhua visigooteista. Visigootit tulivat hävittivät Alarikin aikana (395–410) Traakiaa, Makedoniaa ja Kreikkaa sekä ryöstivät Rooman vuonna 410. Alarikin kuoltua visigootit siirtyivät Etelä-Galliaan ja Iberian niemimaalle, ja perustivat sinne niin sanotun Tolosan valtakunnan. Galliassa visigoottien valtakunta kukistui 500-luvun alussa frankkien hyökkäykseen. Pyreneiden eteläpuolella visigoottien valtakunta sen sijaan säilyi ja kukoisti. Kuningas Rekared I:n aikana 500-luvulla visigootit luopuivat areiolaisuudesta ja kääntyivät katoliseen uskoon. Pohjois-Afrikasta tulleet arabit ja beduiinit valloittivat visigoottien valtakunnan vuonna 711.
Ostrogoottien valtakunta
pienoiskuva|Ostrogoottien valtakunta laajimmillaan.
Ostrogootit olivat gootteja, jotka vapautuivat hunnien vallasta vuonna 453, asettuivat Pannoniaan ja alistuivat roomalaisten herruuteen. Teoderik Suuren johdolla he vaelsivat Italiaan vuonna 488 ja perustivat sinne valtakunnan, joka Teoderikin kuoleman jälkeen 526 alkoi heikentyä. Bysantti kukisti ostrogootit 553 ja kansan rippeet sulautuivat Italian väestöön. Krimillä gootin kielen murretta uskotaan puhutun vielä 1700-luvulla.
Skandinaavinen alkukoti
Cassiodoruksen ja Jordaneen kuvauksen mukaisesti goottien alkukodin oletettiin sijainneen Skandinaviassa. Goottien nimi oli luontevaa yhdistää Götanmaan maakuntanimeen Etelä-Ruotsissa, ja niinpä jo keskiajalla syntyi ajatus, jonka mukaan gootit olivat alkuperältään ”ruotsalaisia” ja göötalaiset heidän heimoveljiään. 1400-luvulla alkoi Ruotsissa syntyä ajattelutapa, jonka mukaan goottien muinaiset valloitukset ja uroteot olivat ruotsalaisille suuri kansallisen ylpeyden aihe. Kukoistuskautensa tämä paisutteleva ja mielikuvituksellinen ”gööttiläinen” eli ”götisistinen” historiankirjoitus eli 1600-luvulla, joka oli Ruotsin suurvalta-aikaa.
1800-luvulla eräät tutkijat väittivät goottien asuttaneen myös Suomea ja Baltiaa ennen itämerensuomalaisten heimojen saapumista. Vielä 1940-luvulla ruotsalainen arkeologi Eric Oxenstierna yritti osoittaa, että goottien alkukoti sijaitsi Länsi-Götanmaalla. Sieltä gootit olisivat roomalaisen rautakauden kuluessa siirtyneet Veikselin suuseudulle, jonne Tacitus sijoitti gothonit Germania-teoksessaan.
Nykyisin ajatusta laajamittaisesta goottien vaelluksesta Ruotsista Itämeren etelärannikolle ei enää pidetä uskottavana. Veikselin suuseutujen ja Ruotsin välillä vallitsi toki tiiviit yhteydet, kuten arkeologinen tutkimus osoittaa. Onkin arveltu, että jonkin pienen Ruotsista lähteneen soturijoukon siirtyminen Veikselille olisi voinut antaa aiheen myöhemmille taruille goottien alkukodista. Herwig Wolframin mukaan gootit olivat koostumukseltaan heterogeeninen ryhmä, jonka ytimen kuitenkin muodostivat skandinaavista alkuperää olleet suvut. On kuitenkin kiisteltyä, olivatko Itämeren etelärannikon gutones todella gootteja. Osa tutkijoista katsoo nykyisin, että goottien skandinaavinen alkuperä on pelkkä myytti. Dick Harrisonin mukaan Cassiodorus halusi yksinkertaisesti antaa gooteille mahdollisimman dramaattisen ja eksoottisen historian ja tästä syystä sijoitti heidän alkukotinsa pohjoisimpaan maahan, jonka antiikin maantiede tunsi. Walter Goffart on olettanut, että kertomus goottien pohjoisesta alkukodista olisikin todellisuudessa lähtöisin vasta Cassiodoruksen työtä tiivistäneeltä Jordaneelta. Jordaneen motiivi olisi tämän teorian mukaan ollut propagandistinen tarve korostaa goottien ei-roomalaisuutta ja muukalaisuutta.
Gootit ja keskieurooppalainen nationalismi
Goottien muisto vaikutti voimakkaasti saksalaiseen kansallistunteeseen ja pangermanistiseen ajatteluun. Molemmissa maailmansodissa saksalaisten tunkeutumista Itä-Eurooppaan perusteltiin myös sillä, että nämä alueet olivat muinaista goottien maata. Gdynia sai nimen Gotenhafen, goottien satama. Natsit suunnittelivat Krimin niemimaan "uudelleengermaanistamista": ehdotettiin muun muassa Italiassa asuvien saksankielisten etelätirolilaisten siirtämistä alueelle. Sevastopol oli määrä nimetä Theodericshafeniksi tunnetun goottien kuninkaan Teoderikin mukaan.
Toisen maailmansodan jälkeen eräät puolalaiset arkeologit yrittivät todistella, että gootteihin yhdistetty Veikselin suuseutujen roomalaisaikainen kulttuuri (ns. Wielbarkin kulttuuri) olisikin ollut slaavilainen. Käsitys ei kuitenkaan saanut yleistä kannatusta. Sittemmin kansalliset intohimot goottikysymyksen ympärillä ovat laantuneet. Gootteihin kohdistuva tutkimus on nykyisin vilkasta, monitieteellistä ja kansainvälistä.
Gootteja Suomessa
Arkeologisten löytöjen perusteella Ella Kivikoski esitti 1930-luvulla, että roomalaisella rautakaudella Varsinais-Suomessa, Aurajoen suulla, olisi asunut goottilainen siirtokunta. Myöhemmässä tutkimuksessa kyseiset löydöt on kuitenkin yhdistetty Ruotsin Itä-Götanmaalta saapuneeseen väestöön.
Goottien mukaan nimetyt asiat
Goottien mukaan on nimetty monia myöhemmän ajan ilmiöitä, joilla ei ole mitään tekemistä alkuperäisten goottien kanssa. Renessanssiajan oppineet alkoivat kutsua 1100–1500-luvuilla suosittua taiteen ja arkkitehtuurin suuntausta halventaviksi tarkoitetuilla nimityksillä ”goottilainen” ja gotiikka. Heidän tarkoituksenaan oli korostaa, että keskiajan taide oli vähempiarvoista kuin antiikin taide, koska heidän mielestään gootit olivat tuhonneet antiikin korkeakulttuurin ja korvanneet sen omallaan. Kun romantiikan aikana keskiaika nousi uudelleen kiinnostuksen kohteeksi, ”goottilaisiksi” alettiin kutsua monia romantiikan taiteen ilmentymiä, kuten kauhukirjallisuuteen kuuluvia niin sanottuja goottilaisia romaaneja. Tämän seurauksena ”goottilaisuus” alettiin yhdistää synkkään kauhuestetiikkaan, mikä puolestaan innoitti 1900-luvun lopulla syntynyttä goottikulttuuriksi kutsuttua nuorison alakulttuuria.
Knipi
pienoiskuva Knipi (oik. Zachris Alexander Stierncreutz ['šä:rnkröits], s. 10. huhtikuuta 1972 Helsinki on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on Egotrippi-yhtyeen perustajajäsen.
Valaantäit
Valaantäit (Cyamidae) ovat pieniä, valaiden ulkoloisina eläviä äyriäisiä. Valaantäit kuuluvat katkojen lahkoon, mutteivät juurikaan ulkonäöltään muistuta muita, vapaana uivia katkoja. Ravinnokseen ne kalvavat valaiden ihoa suuosillaan, joissa on sukasia ja hampaita. Niillä on raajoissa koukkupäiset kynnet. pienoiskuva|vasen|300px|Valaantäitä valaan iholla
Knipi
Egotripin ohella hän on soittanut yhtyeissä The Krispies ja The Tunes, jotka kumpikin ovat julkaisseet yhden albumin (The Krispies: Solid Gold Rockstars vuonna 1998) ja The Tunes: Bright Yellow Sun vuonna 2005).
Knipin tunnetuimpia sävellyksiä ovat muun muassa "Matkustaja" (Egotrippi), "Mestaripiirros" (Anna Puu, Egotrippi, Chisu), "Kaunis päivä, Linnuton puu" (Anna Puu), "Hiljaisuus" (Irina, Samu Haber), "Myöhemmin" (Jonna Tervomaa) ja "Tunnoton" (Jenni Vartiainen).
Ura
Egotripin perustajajäsenenä ja kitaristina tunnettu Knipi on saavuttanut tähänastisella urallaan neljä Emma-palkintoa sekä lukuisia kulta- ja platinalevyjä. Knipi on Egotripin ohella säveltänyt kappaleita myös monille muille artisteille, muun muassa Anna Puulle, Irinalle, Jenni Vartiaiselle ja Jonna Tervomaalle.
Debyyttisooloalbumi Knipi julkaistiin lokakuussa 2019. Tältä Jukka Immosen tuottamalta albumilta julkaistiin ensimmäinen single “Katkoviivoja” 13. syyskuuta 2019. Albumilla ovat mukana Knipin lisäksi kosketinsoittaja Jussi Liimatainen, rumpali Heikki Kytölä ja basisti Anssi Maasalo. Julkaisun jälkeen Knipi teki kiertueen samalla kokoonpanolla. Kitaristi Jaakko Murros liittyi kokoonpanoon keväällä 2020.
Loppukeväästä 2020 Knipi käynnisti somekanavillaan MusaCorner-videosarjan, jossa hän poikansa Danielin säestämänä esitti sekä omia sävellyksiään että coverbiisejä. Lisäksi julkaistiin albumi Best of MusaCorner sekä singlenä Egotripin "Matkustaja"-kappaleesta akustinen versio.
Yhteistyö tuottaja Jukka Immosen kanssa jatkui uusilla julkaisuilla, joista single "00840" ilmestyi toukokuussa 2021. Knipin toinen sooloalbumi Valoilmiöitä julkaistiin helmikuussa 2022.
Keväällä 2022 sai ensiesityksensä Ylen edellisenä syksynä taltioitu konsertti Knipi - Katkoviivoja ja tien varsia.
Musiikkiuransa lisäksi Knipi on suunnitellut levyjen kansia suomalaisille artisteille: näitä ovat muun muassa Zen Café, Tiktak, Lemonator, The Rasmus, Matti Johannes Koivu, Jukka Poika, Anna Puu, Anna Eriksson, Mamba, Jenni Vartiainen, Jonna Tervomaa ja Rajaton. Hän on suunnitellut myös valtaosan Egotripin albumien kansista ja monia nuottikirjojen kansia.
Yksityiselämä
Knipin vanhemmat ovat taidemaalari Mikael Stierncreutz (1936–1976) ja valokuvamallina toiminut May-Britt o.s. Seitava. Nimen Knipi hän sai äidiltään alle yksivuotiaana, kun äiti joutui toistuvasti sanomaan pojalleen “knip inte” eli ‘älä nipistele’. Hänen isoisänsä oli graafikko ja julistetaiteilija Helge Mether-Borgström.
Mexicanan lento 940
pienoiskuva|Kuvan Boeing 727 on samanlainen kuin onnettomuuteen joutunut kone.
Lento 940 lähti Méxicosta kello 08:40 lennolle Puerto Vallartaan. Kun kone oli saavuttanut jalan korkeuden, sen lähdön aikana kuumentunut koneen vasemmanpuoleisen renkaan jarru aiheutti renkaan räjähtämisen. Koneen polttoaine- ja hydrauliletkut katkesivat räjähdyksen seuraksena. Myös sähköjohdot katkesivat, mikä johti matkustamon paineistuksen menetykseen. Vuotanut polttoaine syttyi, mikä aiheutti tulipalon koneessa. Se menetti ohjattavuutensa, minkä seurauksena se törmäsi Sierra Madren vuorelle jalan korkeudessa lähellä Maravation kaupunkia noin 130 kilometrin päässä Méxicosta.
Mexicanan huoltomekaanikkoja syytettiin siitä, että koneen rengas oli täytetty paineilmalla typen sijaan. Typpeä käytetään reinkaissa monien etujen takia, mutta yksi niistä on sen passiivisuus kemiallisissa reaktioissa.
Qing-dynastian keisarit
Tämä on luettelo Kiinan mantšulaisen eli Qing-dynastian (1644-1911) keisareista. Kaksi ensimmäistä hallitsivat vain Mantšuriaa, loput olivat Kiinan keisareita.
Kiinan keisareilla on useita eri yhteyksissä käytettyjä nimiä. Qing-dynastian keisareista käytetään tavallisimmin heidän valitsemiaan aikakausinimiä (Nian Hao), joiden eteen usein lisätään dynastian nimi Qing. Dynastian viimeinen keisari, Qing Xuantong tunnetaan kuitenkin paremmin syntymänimellään Pu Yi.
Tapahtumat sivulla Qing-dynastia.
Sancho I (León)
Sancho I oli Leónin kuningas vuosina 956–966 velipuolensa Ordoño III:n jälkeen. Sancho I sanoutui heti irti rauhasta kalifi Abd ar-Rahman III:n kanssa, jolloin tämä hyökkäsi maahan. Tämän seurauksena Leonin ylimykset Kastilian kreivi Fernán Gonzálezin johdolla hylkäsivät kuninkaansa ja valitsivat tilalle Ordoño IV:n (958–960). Sancho I pakeni silloin kalifin turviin ja pyysi tältä sotilaallista apua. Vuonna 960 hän palasi Leoniin suuren muslimiarmeijan saattamana ja nousi jälleen kuninkaaksi ja puolestaan Ordoño IV pakeni kalifin suojiin. Kun Sancho I kieltäytyi täyttämästä kalifille antamiaan lupauksia, ryhtyi tämä suunnittelamaan Ordoño IV:n asettamista takaisin valtaan. Ordoño kuoli kuitenkin cordobassa 962 ja suunnitelma raukesi.
Teräsluolat
Kirja julkaistiin alkujaan Galaxy Science Fiction -lehdessä jatkokertomuksena vuonna 1953 lokakuun ja joulukuun välisenä aikana. Doubleday julkaisi Teräsluolat kovakantisena seuraavana vuonna.
Juoni
Tarina sijoittuu Maahan joitakin tuhansia vuosia tulevaisuuteen New Yorkiin, joskaan tarkkaa aikaa ei ole sanottu. Kirja mainitsee epäsuorasti, että New York olisi perustettu 3300 vuotta aikaisemmin, mikä sijoittaisi sen vuoden 5021 paikkeille.
Kirjan tapahtuma-aikaan Maapallon kaikki 8 miljardia ihmistä asuvat Teräsluoliksi kutsutuissa valtavissa osaksi maanalaisissa ja kokonaan katetuissa kaupungeissa. Teräsluolat ovat siis periaatteessa kokonaan yhtä ainoaa valtavaa rakennusta. Maapallon ihmiset käyvät jos ylipäätänsä käyvät hyvin harvoin ulkoilmassa ja useimmille Maapallon asukkaista on kehittynyt vakava avoimenpaikankammo, mikä tekee heille psykologisesti mahdottomaksi oleskella ulkoilmassa. Maanviljelyksen ja kaivostoiminnan hoitavat positroniset robotit, mutta suurin osa ravinnosta tuotetaan kaupunkien sisällä hiiva- ja leväfarmeissa.
Kaikkia kaupunkeja hallitaan totalitaarisesti eli ihmisillä ei ole paljon oikeuksia. Asunnot, ruoka ja muut etuudet jaetaan kunkin ihmisen yhteiskunnallisen luokittelun mukaisesti. Kun ihminen saa ylennyksen, hänelle osoitetaan uusi suurempi asunto, alemmalla tasolla luokittelussa oleva ei voi ostaa itselleen isompaa asuntoa, vaikka haluaisi. Kaikkein alimpana luokittelussa ovat hiiva- ja leväfarmeilla työskentelevät työläiset. Maapallolla pidetään luksuksena jos asunnossa on oma kylpyhuone ja keittiö. Suurin osa ihmisistä nimittäin joutuu käyttämään asuinsektorinsa yleisiä kylpyhuoneita ja yleistä ruokalaa. Tähän järjestelyyn on osaksi päädytty korkean väkiluvun ja resurssipulan vuoksi.
Maapallon ulkopuolella on 50 asuttua nk. avaruuslaisten maailmaa. Avaruuslaiset ovat Maapallon asukkaiden jälkeläisiä, jotka asuttivat nämä 50 maailmaa yli tuhat vuotta aikaisemmin. Aluksi ne olivat Maapallon suorassa käskyvallassa, mutta noin tuhat vuotta ennen kirjan tapahtumia ne itsenäistyivät kapinan kautta ja sulkivat Maapallon karanteeniin.
Maapallon asukkaat kääntyivät sisäänpäin Teräsluoliinsa ja luopuivat avaruuden asuttamisesta. Avaruuslaisten maailmoissa suurimmassakin, Aurorassa, on vain 200 miljoonaa asukasta ja avaruuslaiset ovat tavattoman rikkaita, korkealle teknisesti kehittyneitä ja geenimuuntelun ansiosta he elävät useita satoja vuosia. Kullakin avaruuslaisella on useita robotteja henkilökohtaisina palvelijoinaan pitämässä huolta hänen henkilökohtaisista tarpeistaan. Maassa taas robotteja pelätään ja vihataan ja niitä ei ole sallittu käyttää kaupungeissa työvoimana kuin aivan vasta vähän ennen tarinan alkamisaikaa.
Joitakin vuosikymmeniä ennen tarinaa avaruuslaiset palasivat Maapallolle satojen vuosien jälkeen. He perustivat New Yorkin kupeeseen oman pienen kaupunkinsa, jonka kautta avaruuslaiset ovat alkaneet pakottaa Maapalloa hyväksymään robotit osaksi yhteiskuntaansa ja painostavat muutenkin Maapalloa kehittymään avaruuslaisten kaltaisiksi. Avaruuslaisten joukossa on myös niitä joiden mielestä Maapallo pitäisi sulkea ikuiseksi ajoiksi avaruuslaisten sivilisaatiosta. Huomattava osa avaruuslaisista näkee Maan ihmiset ali-ihmisinä heidän lyhyen elinikänsä ja tarttuvien tautien takia, jotka tuhottiin aikaa sitten avaruuslaisten maailmoista.
Kirjan tapahtumat alkavat kun huipputarkasti vartioidussa Avaruuslaisten kaupungissa tapahtuu mahdottoman oloinen murha. Murhan uhri on tohtori Sarton, avaruuslaisten suurlähettiläs. Avaruuslaiset epäilevät murhaajaksi Maapallon asukasta.
Murhaa tutkimaan määrätään Elijah Baley -niminen etsivä New Yorkin poliisista ja avaruuslaiset vaativat tutkimuksiin mukaan omaa miestään, mikä on ennenkuulumatonta. Kuka on murhan takana? Onko kyse pelkästä avaruuslaisten provokaatiosta saadakseen tiukemman otteen Maasta? Vai Sartonin poliittiset vastustajat avaruuslaisten maailmoissa? Vai onko tekijä sittenkin Maapallon asukas, joiden on periaatteessa mahdotonta päästä tarkasti vartioituun ja eristettyyn avaruuslaisten kaupunkiin ja vielä ase mukanaan?
Ford Model T
thumb|Ford Model T Highboy Coupe vuodelta 1919. thumb|T-mallin moottori pienoiskuva|Ford Model T -auton moottorin käynnistäminen. Ford Model T eli T-Ford on Fordin vuonna 1908 lanseeraama automalli, jota yleisesti pidetään yhtenä varhaisen autotekniikan merkittävimmistä autoista ja autojen teollisen valmistuksen uranuurtajana. T-mallia valmistettiin vuoteen 1927 saakka. Ensimmäinen auto valmistui 1. lokakuuta 1908 Detroitissa.
Auton tekniikka
T-Ford oli ensimmäinen nelipaikkainen, 4-sylinterinen auto alle 1 000 dollarin hintaluokassa. Auton moottorin edistyksellisyys näkyi esimerkiksi auton valmistuksen aloittamisen aikaan harvinaisessa irrotettavissa olevasta sylinterinkannesta.
Autossa oli sama 2-vaihteinen planeettapyörästö kuin aikaisemmissakin Fordeissa. Vastaava vaihteisto oli useissa amerikkalaisissa autoissa, koska amerikkalaiset eivät pitäneet vaihtamisesta, joka oli sekä hankalaa että äänekästä, kun rattaiden hampaat rahisivat vastakkain vaihdelaatikossa. Planeettavaihteisto oli helppokäyttöinen, koska siinä ei ollut toistensa lomaan hakeutuvia hammasrattaita, vaan kolme hihnaa, jotka kytkivät pyöriviä rumpuja toisiinsa tarpeen mukaan.
T-Fordin ajaminen oli erilaista kuin nykyautojen. Ajajalla oli kolme poljinta, joista kahdella ohjattiin vaihteita ja kolmas oli moottorijarru. Sen lisäksi oli kaksi vipua, käsijarru ja kaasu. Auto käynnistettiin veivillä. Suomessa T-Fordin tunnetuiksi lempinimiksi tulivat ”Viiksi-Voorti” ja ”Urku-Voorti”. Edellinen johtui ohjauspyörän molemmin puolin olleista ”viiksistä” ja jälkimmäinen jalkapolkimista, joista syntyi mielleyhtymä urkuihin. Koska peruutusvaihteen välityssuhde oli pienin, T-Fordin ajajien yleiseksi tavaksi tuli ajaa peruuttamalla ylös sellainen mäki, jota auto ei jaksanut nousta etuperin.
Yksinkertaisessa alustassa oli edessä ja takana poikittainen lehtijousi. Sen kestävyyteen suhtauduttiin epäilevästi, mutta se olikin tehty vankaksi kestämään kaikenlaisessa ajossa. T-Ford itse asiassa meni lähes minne vain.
Historia
thumb|Vuoden 1908 T-mallin mainos Life-aikakauslehdessä 1.10.1908. thumb|Ford Model T vuodelta 1910. thumb|Vuoden 1914 T-mallin [[nokkakoriste.]] thumb|Ford Model TT oli T-mallin kuorma-autoversio (puulavalla).
Suunnittelijat
T-mallin suunnittelijoita olivat Henry Fordin lisäksi Childe Harold Wills (1878–1940) ja kaksi unkarilaista siirtolaista: József Galamb ja Jenő Farkas. Harry Love, C. J. Smith, Gus Degner ja Peter E. Martin olivat myös suunnittelutiimin jäseniä. T-malli oli Fordin yhdeksäs tuotantomalli. Childe Harold Wills oli Henry Fordin pääsuunnittelija, jonka kanssa hän oli aloittanut yhteistyön jo 1899. Ennen T-mallia Ford ja Wills olivat tehneet yhdessä yhdeksän eri mallia, joista osa jäi vain prototyypiksi.
Valmistus
Ensimmäinen T-mallin auto valmistui Piquettin tehtaalla Detroitissa 27. syyskuuta 1908. Piquettin tehdas ei kyennyt vastaamaan kysyntään ja vain 11 autoa valmistui ensimmäisen täyden tuotantokuukauden aikana. Tämä johtui siitä, että alussa autoja valmistettiin perinteisesti käsityönä. Vuonna 1910 lähes 12 000 valmistetun auton jälkeen tuotanto siirtyi uudelle Highland Parkin tehtaalle Michiganiin. Kymmenen miljoonan auton valmistusmäärä ylittyi vuonna 1924. Tuolloin yhdeksän autoa kymmenestä autosta maailmassa oli T-mallia. T-mallia valmistettiin 19 vuodessa (1908–1927) yhteensä 15 007 034 kappaletta. Vasta Volkswagen Kupla ylitti T-mallin valmistusmäärässä 45 vuoden kuluttua. T-malli oli niin tunnettu että Fordin ei tarvinnut käyttää sen mainontaan rahaa vuosina 1917–1923.
T-Fordin tuotannon ennätysvuosi oli 1923, jonka aikana autoja valmistui 2 120 000 kappaletta. Yhden vuorokauden tuotantoennätys, 9 109 autoa, saavutettiin 31. lokakuuta 1925.
Henry Fordin mukaan T-Ford ”oli valittavissa minkä tahansa värisenä kunhan se vain oli musta”. Ensimmäisissä autoissa oli useita eri värivaihtoehtoja, muun muassa punainen. Ford rajoitti värivaihtoehdot mustaan vasta vuonna 1914 kun valmistuksessa siirryttiin liukuhihnalle. Musta oli ainoa väri joka kuivui riittävän nopeasti valmistuslinjalla. Liukuhihnan idean esitteli Henry Fordille William C. Klann, joka sai idean siihen seuratessaan chicagolaisen teurastamon eläinten teurastamista. Liikkuvan tuotantolinjan idean kehittivät Fordin Piquetten tehtaan työntekijät. Ensimmäisen liikkuvalta tuotantolinjalta valmistetun auton ajoi valmistuslinjalta ulos median ja Henry Fordin edessä William Klann. Fordin valmistuslinja ei ollut ensimmäinen autotehdas, joka hyödynsi liukuhihnaa eli nykytermein kokoonpanolinjaa, sillä Oldsmobile oli ehtinyt ensin, mutta Fordin tehdas oli tehokkain ja tunnetuin sen hyödyntäjä. Ennen liukuhihnatuotannon alkua auton valmistus kesti 12,5 tuntia. Vuonna 1914 kun Ford valmisti enemmän autoja kuin muut valmistajat yhteensä lempinimellä ”Tin Lizzie” tunnetun T-mallin valmistus vei aikaa liukuhihnalla vain 93 minuuttia. Autoja valmistui liukuhihnalta kolmen minuutin välein. Tuotanto oli kasvanut kahdeksankertaiseksi työvoiman samalla vähentyessä.
T-malli mullisti autoteollisuuden menestyksekkäällä liukuhihnatuotannollaan ja se oli ensimmäinen auto, jota oli rakennettu yli miljoona kappaletta. T-malli oli myös ensimmäinen radiolla varustettu auto. Malli esiintyi lisäksi useissa mykkäelokuvien kauden komediaelokuvissa. Vuonna 1999 pidetyssä kansainvälisessä mielipidekyselyssä T-malli valittiin 1900-luvun merkittävimmäksi autoksi (katso myös Vuosisadan auto).
Joukkotuotanto laski T-mallin hintoja. Ensimmäisten T-mallin autojen hinta oli 850 dollaria (alin hinta kaksiovisella roadsterilla 825 dollaria). Vuoteen 1917 mennessä hinta oli laskenut 345 dollariin. 1920-luvulle tultaessa halvin malli oli 300 dollaria (halvimmillaan 260 dollaria ilman mitään ekstraa). Vuonna 1914 Henry Ford kaksinkertaisti työntekijöidensä palkan ennenkuulumattomaan viiteen dollariin kahdeksalta tunnilta. Henry Ford halusi työntekijöillään olevan varaa ostaa valmistamansa auto. Vuonna 1914 T-mallin työntekijä kykeni ostamaan T-mallin neljän kuukauden palkalla.
T-malli oli yksinkertainen rakenteeltaan ja tekniikaltaan luotettava. Mallia markkinoitiin keskiluokalle. T-mallia myytiin ja valmistettiin kaikilla mantereilla Antarktista lukuun ottamatta. Auto oli myös helppo korjata ja huoltaa ja se sopi aikakauden huonoille teille. Auton osia voitiin hankkia eri puolilta maailmaa ja ne myös sopivat autoon. Ford väitti keksineensä sanat ”palvelu” ja ”massatuotanto”. T-malli oli alun perin suunniteltu bioetanolia (maanviljelijöiden viljasta valmistamaa alkoholia) tai etanolia käyttäväksi, mutta öljyn hinnan halpeneminen ja Yhdysvaltain kieltolaki merkitsi sitä, että suurin osa autoista käytti öljystä valmistettua bensiiniä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvallat käyttivät T-mallia taistelukentillä. Noin 5 745 T-mallin sotilasambulanssiversiota valmistettiin, joista suurin osa lähetettiin Eurooppaan. Ernest Hemingway ja Walt Disney ajoivat T-mallin sotilasambulanssia.
Henry Ford uskoi, että T-malli täyttäisi ”yleismaailmallisena” autona (engl. ”The Universal Car”) kaikki asiakkaan tarpeet, joten mallia ei juuri kehitetty vuosien aikana. Kilpailijat tarjosivat tehokkaampia, tyylikkäämpiä ja mukavampia autoja jonka vuoksi Fordin markkinaosuus laski.
Valmistuksen loppuminen
T-Ford oli toteuttanut Henry Fordin unelman edullisesta autosta massoille ja samalla se käynnisti suuren ihmisten elintapojen ja yhteiskuntarakenteen muutoksen.
Suomessa
Vuonna 1911 saivat Yhdysvalloissa siirtolaisina olleet veljekset Aleksander, Fritiof ja Tor Nyberg Fordin edustuksen Suomeen Fordin Pariisissa toimineelta edustajalta. Seuraavana vuonna veljekset aloittivat myyntitoimintansa Helsingissä ja heidän ensimmäinen myyntieränsä käsitti kolme T-Fordia. Ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä T-Fordeja ehdittiin myydä eri puolilla maata toimineiden kahdeksan Ford-jälleenmyyjän kautta noin sata kappaletta.
Fordin myyntiverkoston jälleenrakennus sodan jälkeen alkoi vuonna 1919, jolloin Kööpenhaminaan perustettiin Fordin kokoonpanotehdas Skandinavian maita varten, ja Ford Motor Companyn agentit alkoivat etsiä Suomesta jälleenmyyjiä. Vuonna 1921 Ford Motor Company solmi edustussopimuksen Korpivaara & Halla Oy:n kanssa, mutta sopimus purkautui jo vuonna 1924 osapuolten erimielisyyksien vuoksi. Tämän jälkeen Ford Motor Company vuokrasi Helsingin Hernesaaresta tehdas- ja konttoritilat, joihin suunniteltiin myös kokoonpanotehdasta. Vuonna 1923 eri puolilla Suomea toimi jo 21 Fordin jälleenmyyjää. Vuonna 1921 Ford T -henkilöautoja myytiin Suomessa 19 kappaletta, vuonna 1922 myyntimäärä oli 117 autoa ja vuonna 1923 jo yli 1 000 autoa. Vuonna 1926 perustettiin pääyhtiön alainen tytäryhtiö Ford Motor Company of Finland Oy, joka oli ensimmäinen Suomeen perustettu autotehtaan tytäryhtiö. Vuonna 1926 Suomessa rekisterissä olleista yhdysvaltalaisista autoista 47 prosenttia oli Fordeja. Ainoa vakavasti otettava Fordin kilpailija oli Chevrolet, jonka osuus oli 17 prosenttia. Vuoteen 1927 mennessä Suomeen tuotiin T-Fordeja kaikkiaan runsaat 7 000 kappaletta.
T-Ford näytteli merkittävää osaa myös Suomen autoistumisen alkuvaiheissa. Mallin parhaina myyntivuosina 1920-luvun ensimmäisellä puoliskolla kuljetusyrittäjyys – siinä mielessä kuin se nykyisin ymmärretään – otti Suomessa ensiaskeliaan, ja jotkut ammattiautoilijoiksi ryhtyneet suorittivat myös henkilökuljetuksia. Tällöin alun perin tavarankuljetuksiin tarkoitetuille T-Fordin alustoille rakennettiin alkeellisia linja-auton koreja, joissa istuimina olivat auton pituussuuntaan asennetut penkit. Pienen moottoritehonsa ja eräiden muidenkin seikkojen vuoksi T-Ford ei soveltunut erityisen hyvin linja-autoksi. Muuan entinen linja-autoliikennöitsijä kertoi 1920-luvulla sanotun, että ”kun oli linjapihdit ja rautalankaa, T-malli-Fordilla kyllä pärjäsi”. Vuonna 1926 voimaan tullut autoasetus, jossa määriteltiin tarkat linja-autoja koskevat tekniset vaatimukset, käytännössä lopetti T-Fordin käytön linja-autona. Siirtymäaikaa tällaisten autojen poistamiseen liikenteestä annettiin vuoteen 1928 saakka. Moni linja-autokäytöstä poistunut T-Ford jatkoi palvelustaan kuorma-autona tai vaikkapa puimakoneen voimanlähteenä vielä vuosikausia.