cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyllä sitä ny ollaan niin neekeriä, että
Kappaleen sanat
Toisessa säkeistössä ylä-voltalainen tummaihoinen mies saapuu alahärmäläiseen baariin, jossa pyytää kupin kahvia (”kohvii” ) (, muistuttaa oluttuotemerkkiä Koff). Baaritiskillä oleva ”peroksidiblondi” toteaa, että ”kaljaa ei saa, kuin ruoan kanssa”. Mies naurahtaa ja hymyilee, mutta ei ymmärrä neidin puhetta. Neiti korottaa ääntä ja sanoo asian uudelleen, mutta mies ei edelleenkään ymmärrä hänen puhettaan. Loppujen lopuksi tarjoilija suuttuu ja toteaa ”Kyllä sitä ny ollaan niin neekeriä”. Myöhemmin mies saa kahvinsa, mutta on tukehtua siihen kuullessaan baarin jukeboxista Timo Kojon (uudelleenlevytyksessä Sami Saaren) laulavan. Tähän mies itse toteaa suomeksi ”Kylläpä sitä ny ollaan niin neekeriä”.
Ihmeiden aika
Ihmeiden aika voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Rengasmiekka
250px|thumb|Euran Pappilanmäen tyypin IV rengasmiekka 600-luvun loppupuolelta. 250px|thumb|Eläinpäinen soturi, jolla on kädessään rengasmiekka 600-luvulta [[Sigmaringenista, Saksasta]] Rengasmiekka on rautakautinen miekkatyyppi, jota käytettiin osassa Eurooppaa kansainvaellusajalta merovingiajalle. Sen tunnistaa miekan ponnessa kahvassa olevasta irtonaisesta ja liikkuvasta renkaasta tai ponteen kiinni valetusta kiinteästä renkaasta eli rengaspahkasta. Renkaan on tulkittu ilmaisevan aseveljeyttä tai uskollisuutta, ja rengasmiekkoja saivat arvostetut päällikkötason soturit. Rengasmiekkoja oli käytössä noin 500–700 jaa.
Alkuperä ja esiintyminen
Rengasmiekkoja on Euroopassa löydetty noin 80 kappaletta, ja Suomessa niitä on löydetty 14. Irrallisilla renkailla olevia miekkoja on löydetty vain Englannin Kentistä. Rengaspahkaisia miekkoja on sen sijaan löydetty Englannista, Norjasta, Ruotsista, Suomesta, Tanskasta, Saksasta, Ranskasta ja Italiasta. Vanhimmat rengasmiekat ovat Kentistä, jossa rengas on ollut miekassa sekä irrallisena että kiinteänä. Koska myös frankeilla oli lähes samanaikaisia kiinteärenkaisia rengasmiekkoja, voidaan niiden syntyseutu kiinnittää anglosaksien asuinpaikkakuntiin. Tapa on sittemmin levinnyt muihin germaanisiin heimoihin ja sittemmin edelleen Skandinaviaan ja Suomeen.
Tutkijoita
Monet miekkojen tyypit on nimetty julkaisijansa mukaan. Ne menevät osittain päällekkäin, eikä miekoille ole täysin yksimielisiä luokkia tai edes luokkien ajoituksia. Kuuluisimpia meikkojen luokittelijoita ovat esimerkiksi Martin Jahn, Jan Petersen, Elias Behmer, Oscar Montelius ja Ewart Oakeshott, suomalaisia esimerkiksi Helmer Salmo, Marianne Schauman-Lönnqvist, Unto Salo ja Esa Suominen. Oscar Montelius jakoi rengasmiekat neljään luokkaan.
Jaottelu
Monet tutkijat luokittelivat miekat eri ominaisuuksien mukaan ja sijoittivat rengasmiekat omaan luokkaansa. Näin teki suomalainen Helmer Salmo. Sen sijaan Elias Behmer ei kiinnittänyt renkaan esiintymiseen huomiota, vaan luokitteli miekat muiden ominaisuuksien mukaan. Kussakin luokassa oli renkaallisia tai renkaattomia miekkoja. Luokittelusta on hyötyä esimerkiksi ajoituksen kannalta, sillä joitakin ponsityyppejä valmistettiin ja käytettiin vain lyhyitä aikoja.
Esimerkkejä
Ruotsista tunnetaan runsaasti rengasmiekkoja. Sellaisia on löydetty esimerkiksi Valsgärden kalmiston haudasta 8, Vendelin kalmiston haudasta I ja Väsbystä.
Nicolas-Joseph Cugnot
pienoiskuva|Valokuva Cugnotin höyryautosta vuoden 2011 [[Rétromobile -näyttelystä.]]
Nicolas-Joseph Cugnot (25. syyskuuta 1725 Void, Ranska – 2. lokakuuta 1804 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen sotilasinsinööri ja keksijä. Häntä pidetään yhtenä automobiilin ensimmäisistä keksijöistä.
Cugnot palveli armeijassa Seitsenvuotisessa sodassa josta hän palasi Pariisiin vuonna 1763. Hän käytti aikansa sen jälkeen sotilaallisen tutkielman kirjoittamiseen ja teki töitä keksintöjensä parissa.
Vuonna 1765 hän alkoi kehittämään traktoreita joilla voisi vetää Ranskan armeijan tykkejä. Hän rakensi kaksi höyrykäyttöistä traktoria jotka oli suunnitellut tykinvetämiseen. Ensimmäinen pienikokoinen prototyyppi valmistui vuonna 1769. Siinä oli kolme pyörää joista kolmas edessä oleva oli hevosen tilalla ja sitä käytettiin ohjaamiseen.
Seuraavana vuonna 1770 rakennettiin täysikokoinen versio. Ajoneuvon moottorina oli kahden männän höyrykone. Kone oli ensimmäinen jossa käytettiin korkeapaineista höyryä. Siinä ei kuitenkaan käytetty kondensaatiota jonka James Watt kehitti myöhemmin luomaan alipaineen männän yläpuolelle tehoa parantaakseen. Cugnot kehitti oman koneensa Thomas Newcomenista ja James Wattista riippumattomasti ranskalaisen fyysikon Denis Papinin teorioiden pohjalta.
Suunnitelmien mukaan vetolaitteen olisi pitänyt pystyä vetämän 4 tonnin kuormaa 4,8 mailin tuntinopeudella. Suunnitelmat eivät ilmeisesti toteutuneet ja vauhti jäi paljon tavoitellusta. Vuonna 1771 rakennettiin vielä yksi versio joka kuitenkin törmäsi arsenaalin seinään. Sen jälkeen hanke hylättiin koska se ei saavuttanut sille asetettuja odotuksia. Ajoneuvo siirrettiin 1800-luvulla Kansallinen taiteen ja käsityön konservatorioon (Conservatoire national des arts et métiers).
Kuninkuusravit 2009
Kuninkuusravit 2009 järjestettiin Lappeenrannan raviradalla 8.–9. elokuuta 2009. Ne olivat järjestyksessään 78. Kuninkuusravit ja neljännet Lappeenrannassa pidetyt. Aikaisemmin Lappeenrannassa oli kilpailtu vuosina 1955, 1977 ja 1993. Vuoden 1955 Kuninkuusravit järjestettiin Lappeenrannan vanhalla raviradalla.
Kuninkuuskilpailu
Ravikuninkaaksi kruunattiin Jouko Tarvaisen ohjastama ja valmentama Patrikin Muisto. Kilpailun ensikertalaisen voitto oli suuri yllätys, sillä ori oli noussut suomenhevosten ykkössarjoihin vasta saman kevään aikana. Patrikin Muisto voitti kaksi ensimmäistä matkaa johtopaikalta ja koki ainoan tappionsa 3 100 metrillä, jolla paras oli Huiman Pyste. Kokonaisajassa Patrikin Muisto oli kuitenkin sekunnin Saran Salamaa parempi. Kahden osalähdön jälkeen kolmantena ollut Erikasson laukkasi päätösmatkalla kahdesti ja putosi kokonaiskilpailun kuudenneksi. Kolme edellistä ravikuninkuutta voittanut Saran Salama tuli kokonaiskilpailussa toiseksi ja päätösmatkan voittaja Huiman Pyste kolmanneksi.
Hannu Toivonen
Hannu Toivonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Kuninkuusravit 2009
Kuningatarkilpailu
Kuningatarkilpailun voitti Pertti Puikkosen ohjastama ja valmentama I.P. Vipotiina, joka otti Lappeenrannassa ensimmäisen kolmesta peräkkäisestä kuningatartittelistään. Kahden osalähdön jälkeen kilpailua johti hallitseva ravikuningatar Velin Vinke, mutta 3 100 metrillä tamma väsyi johtopaikalta yhdeksänneksi ja putosi kokonaiskilpailussa viidenneksi. Päätösmatkan ylivoimaisesti voittanut I.P. Vipotiina nousi samalla kuudennelta sijalta kokonaiskilpailun kärkeen. Yhteistuloksissa toiseksi sijoittui Oktaavia, jonka saattoi mennettää voittonsa päätösmatkan laukkaan.
Muut suurkilpailut
Kuninkuusraviviikonloppuna ajetun 4-vuotiaiden Pikkuprinssin voitti Akseli Lahtisen ohjastama Pihlajan Aaroni ja 5-vuotiaiden Pikkukunkun Markku Hietasen ohjastama Linkori.
Eugène Nygrén
Eugène August Nygrén (28. tammikuuta 1878 Pietari – 7. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos ja useiden kustannus- ja kirjapainoalan yritysten toimitusjohtaja ja osakkeenomistaja.
Nygrén pääsi ylioppilaaksi 1896 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja hän suoritti teatterialan opintoja Saksassa, Wienissä ja Pariisissa. Hän oli kirjanpitäjänä Valtion rautateillä 1901–1906 ja toimi myös Folkteaternin johtajana. Tämä jälkeen Nygrén siirtyi kirjapaino- ja kustantamoalalle. Hän oli turkulaisen Turun kirjapaino ja sanomalehti Oy:n (Åbo tryckeri och tidnings Ab) yhtiön johtotehtävissä 1905–1917 ja oli yhtiön toimitusjohtajana 1908–1917. Hän oli sitten vuoden ajan Oy. E. Grönblomin Koneliikkeen palveluksessa kunnes hän vuonna 1918 hankki helsinkiläisen Arvidssonin kivipainon osake-enemmistön ja tuli painon toimitusjohtajaksi. Nygrén alkoi tämän jälkeen rakentaa omaa graafisen alan konserniaan Helsinkiin ja hän hankki hallintaansa useita vanhoja alan yrityksiä. Hänestä tuli 1920 J. Simeliuksen perillisten kirjapainon sekä 1924 Helsingin Keskuskirjapaino Oy:n ja myöhemmin Kirjapaino-Osakeyhtiö Taidon ja Kirjapaino-Osakeyhtiö Sanan toimitusjohtaja. Näiden yritysten joukossa oli myös Holger Schildtsin kustantamo, jota Nygrén hallitsi vuodesta 1934 alkaen. Nygrén oli ''Gust. Arvidssonin kivipaino oy:n toimitusjohtajana 1918–1960, Simeliuksen perillisten kirjapaino Oy:n toimitusjohtajana 1920–1960, Helsingin keskuskirjapaino ja kirjansitomo Oy:n toimitusjohtajana 1924–1960 ja hän toimi Holger Schildts förlags Ab'':n johtokunnan puheenjohtajana. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1948.
Nygrén oli Suomen teknillisen kauppaliiton asiamies ja päällikkö 1918–1922 ja hänellä oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä eri järjestöissä. Hän oli Suomen graafillisen teollisuuden työnantajaliiton johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja, Suomen kirjansitomonomistajaliiton johtokunnan jäsen, varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton valtuuston ja johtokunnan jäsen. Nygrén oli perustamassa ruotsinkielistä Helsingfors Folkteaternia Helsinkiin ja hän toimi teatterin johtajana 1899–1906. Hän oli myös näytelmien harrastajaohjaajana.
Nygrénin tytär Birgit Nygrén (k. 1987) perusti 1973 testamanttimääräyksellään Nygrénin säätiön (Eugène, Elisabeth och Birgit Nygréns stiftelse) joka aloitti toimintansa vuonna 1988. Säätiön tehtävänä on edistää kirjallista ja muuta kulttuuritoimintaa ja se jakaa vuosittain palkinnon parhaimmasta suomenruotsalaisesta kulttuuriteosta.
Tyks kirurginen sairaala
Tyks kirurginen sairaala on Turussa Mäntymäessä Turun kaupunginsairaalan ja terveyskeskuksen alueella sijaitseva sairaala. Sairaala kuuluu hallinnollisesti Turun yliopistolliseen keskussairaalaan. Sairaalaan on keskitetty Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin ortopedinen leikkaustoiminta. Sairaalassa toimivat seuraavat erikoissairaanhoidon palveluita tuottavat yksiköt:
Historia
Kirurgisen sairaalan rakennustyöt alkoivat 1995 ja rakennus luovutettiin Turun kaupungille 27.3.1997. Sairaalan varsinainen toiminta alkoi 7.4.1997. Turun kaupungin toimintana sairaalassa hoidettiin tuolloin pienimuotoisesti useiden kirurgian suppeiden erikoisalojen potilaita.
Sairaanhoitopiiri osti kirurgisen sairaalan Turun kaupungilta vuonna 2003 12 milj. eurolla. Fuusion myötä sairaalan toiminta ja noin 250 Turun terveystoimen työntekijää, joukossa 32 lääkäriä, siirtyivät sairaanhoitopiirille ja Tyksille 1.1.2004 lukien.
Sairaalan tilakapasiteetti otettiin täyteen käyttöön jo ensimmäisenä toimintavuonna 2004 jonojen lyhentämiseksi. Hoitotakuu tuli Suomessa voimaan 1. maaliskuuta 2005. Ortopedian osuutta lisättiin siirtämällä kantasairaalan tekonivelkirurgia ja yleisortopedia ja Raision sairaalan ortopedia kirurgiseen sairaalaan. Kantasairaalassa ja Raision sairaalassa vapautuneet leikkaussalitilat mahdollistivat Tyksin leikkaustoiminnan kokonaismäärän lisäämisen.
Tyksin Tules-toimialueen perustamisen jälkeen vuodesta 2013 kirurgisessa sairaalassa keskityttiin tuki- ja liikuntaelisairauksien hoitoon.
Kirurgisen sairaalan ortopedinen leikkaustoiminta on osa sairaanhoitopiirin tuki- ja liikuntaelinsairauksien huippuosaamisyksikköä Tyks ortoa.
Tupsuhirvi
Tupsuhirvi eli tupsumuntjakki (Elaphodus cephalophus) on pienikokoinen jalohirvien alaheimoon kuuluva hirvilaji, joka on samalla Elaphodus-suvun ainoa laji. Tupsuhirvi jaetaan neljään alalajiin.
Getto (yleiskäsite)
pienoiskuva|[[Chicago|Chicagossa sijaitseva getto vuonna 1974.]] Getto tai ghetto on ympäristön sosiaalisesti eristämä kaupunginosa tai kortteli, jossa asuu pääasiallisesti yhden rodullisen tai etnisen ryhmän jäseniä, yleensä sosiaalisen tai taloudellisen paineen takia.
Tupsuhirvi
Ulkonäkö
Tupsuhirvi on melko pienikokoinen hirvieläin. Sen pituus on enimmillään 160 senttimetriä, josta hännän osuus on 7–15 cm. Säkäkorkeus on 70 senttimetriä ja paino 17–50 kiloa. Tupsuhirven karvapeite on selkään asti tummanharmaa tai suklaanruskea. Karva on karkeaa ja antaa tupsuhirvelle hieman takkuisen ulkonäön. Pää ja kaula ovat harmaat, mutta huulet, korvat ja hännän alapuoli ovat lähes täysin valkoiset. Hännän valkoisen alaosan voi nähdä tupsuhirven ollessa liikkeessä, sillä eläin liikkuu häntä pystyssä. Lajilla on pienet sarvet, jotka kuitenkin jäävät mustanruskean, noin 17-senttisen karvatupsun alle. Tupsuhirvellä on kaksi vampyyrimaista kulmahammasta, jotka ovat samantyyppiset kuin esimerkiksi kauan sitten sukupuuttoon kuolleilla sapelihammasoravalla ja sapelihammaskissalla.
Getto (yleiskäsite)
Gettoa pitää yllä toisaalta sen asukkaiden keskinäinen koheesio, toisaalta ympäröivän yhteisön sen ympärille asettama raja. Raja ei ole fyysinen, mutta se voi olla hyvinkin todellinen ja vaikuttaa asumisen hintaan ja siihen, miten muut suhtautuvat geton asukkaisiin. Getto on usein kaupungin köyhempää aluetta. Tulot niissä ovat matalia, asunnot ahtaita, työttömyys korkeampaa, terveydentilat huonompia ja rikollisuus yleisempää.
Tupsuhirvi
Levinneisyys ja elinympäristö
Tupsuhirveä tavataan Kiinan eteläosassa ja Myanmarin koillisosassa, paikoitellen myös Itä-Tiibetissä. Lajilla arvellaan olevan 300 000–500 000 yksilöä, ja sen uhanalaisuusluokitus on silmälläpidettävä. Tupsuhirven tilasta ja uhkatekijöistä tiedetään nykyisellään hyvin vähän, mutta kannan koon arvellaan olevan pienenemässä. Laji on vuoristometsien asukas, ja se elää matalimmillaan 300 ja korkeimmillaan 4 750 metrissä. Tupsuhirven alalajien levinneisyys on lähes sama, vain hieman rajoittuneempi. Afganistanista lajin luultiin jo hävinneen, kunnes vuonna 2014 siellä havaittiin vuosikymmenten tauon jälkeen muutamia yksilöitä.
Getto (yleiskäsite)
Ilmiö
Gettoutuminen alkaa, kun jonkin sille alttiin ryhmän osuus ylittää tietyn osuuden. Chicagossa kehitys on mennyt niin, että kun tietyllä alueella afroamerikkalaisten osuus talojen omistajista tai koulujen oppilasmääristä on saavuttanut kriittisen tason (joka vaihtelee, mutta saattaa olla noin 15 prosenttia), valkoisten pako -ilmiö on alkanut. Tällöin valkoiset ovat alkaneet muuttaa alueelta ripeässä tahdissa pois eivätkä halua enää ostaa asuntoja alueelta. Chicagossa tunnetaan tapauksia, joissa asuinalue on muuttunut 75-prosenttisesti afroamerikkalaiseksi vain kolmen vuoden päästä siitä, kun kriittinen osuus saavutettiin. Ei ole olemassa mitään määrättyä kriittistä astetta, vaan jotkut yhteisöt ovat halukkaampia elämään rinnakkain ja jotkut vähemmän halukkaita.
Tupsuhirvi
Käyttäytyminen
Tupsuhirvi on hämäräeläin, ja se on aktiivisimmallaan aamunkoitteessa ja iltahämärällä, mistä johtuen sitä näkee harvoin. Tupsuhirvi kulkee kiima-aikaan lukuun ottamatta yksin tai pienissä ryhmissä.
Getto (yleiskäsite)
Esiintyminen
Yhdysvalloissa monessa kaupungissa on gettoja: omia gettoja on muun muassa afroamerikkalaisilla, appalakkilaisilla, intiaaneilla, irlantilaisilla, italialaisilla, jamaikalaisilla, kiinalaisilla, kuubalaisilla, meksikolaisilla ja puertoricolaisilla. Myös joissain eurooppalaisissa kaupungeissa on vastaavia alueita. Eriytyminen voi tapahtua muunkin kuin etnisyyden pohjalta: Pohjois-Irlannin Belfastissa on erikseen katolisia ja protestanttisia katuja.
Historia
Perinteisesti sanalla ghetto tarkoitettiin eri puolilla Eurooppaa olleita juutalaiskortteleita. Sanan historiasta ei ole yksimielisyyttä. Alkujaan sana lienee tullut juutalaisten alueesta Venetsiassa, jossa sijaitsi valimo, joka on italiaksi 'getto'.
Tupsuhirvi
Käyttäytyminen
Tupsuhirvi syö ruohoa, ituja ja joskus pieniä haaskoja. Tupsuhirven sanotaan oleilevan aina veden lähellä. Tupsuhirven tärkeimmät luontaiset saalistajat ovat leopardi ja vuorisusi.
Tupsuhirvi saavuttaa sukukypsyyden 9–12 kuukauden iässä. Tupsuhirvet parittelevat myöhään syksystä tai alkutalvella. Naaras on tiineenä 180–210 päivää ja synnyttää touko-heinäkuussa yhden vasan, joskus kaksikin.
Etymologia
Tupsuhirvellä on otsassa mustanruskea karvatupsu, joka peittää sen pienet sarvet. Tästä tulee myös lajin englanninkielinen nimi Tufted deer ja suomenkielinen nimitys tupsuhirvi. Sen tieteellinen nimi Elaphodus cephalophus tulee kreikan kielen sanoista Elaphos (hirvi), odous (hammas), Kephale (pää) ja lophos (harja).
Fuckin’ Problems
Complex, Pitchfork ja XXL-lehti sisällyttivät kappaleen vuoden parhaat kappaleet -luetteloihinsa. Yhdysvalloissa ”Fuckin' Problems” myi yli kaksi miljoonaa kappaletta eli kaksinkertaista platinaa ja Isossa-Britanniassa hopealevyn arvoisesti. Kappale nousi listoille myös muun muassa Belgiassa.
Kappaleen musiikkivideo sai ensi-iltansa 3. joulukuuta 2012. Virallista videota oli katsottu YouTubessa elokuuhun 2016 mennessä lähes sata miljoonaa kertaa.
Termaa
Termaa (myös Tervamaa, Termä; ; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Seesjärven rannalla Paatenen lounaispuolella. Kylässä on 21 asukasta (vuonna 2012).
Paatenen pogostaan kuulunut Tervamaan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Tuolloin siellä oli kuusi taloa. Tervamaa oli käytännössä osa Paatenen kyläryhmää. 1900-luvun alussa se kuului Paatenen volostin Suondalen (ven. Sondaly) kyläkuntaan ja neuvostoaikana Paatenen kyläneuvostoon. Vuonna 1933 kylässä oli 69 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvulla rakennettu Georgios Voittajan tsasouna.
Thure Svedlin
Elämä
Svedlinin vanhemmat olivat isännöitsijä Isak Svedlin ja Ida Lundqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista vuonna 1909 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-filologisella laitoksella, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja maisteriksi 1914. Svedlin toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina vuosina 1912–1914.
Svedlin otti osaa jääkäriliikkeen johtoon. Hän edusti Vaasalaista osakuntaa jääkäriliikkeen alkuvaiheen järjestelyistä vastanneessa Ylioppilaiden keskuskomiteassa, kävi itsekin pfadfinder-kurssin Lockstedtin leirillä Saksassa vuonna 1915 ja toimi seuraavan kahden vuoden ajan jääkäriliikkeen tehtävissä Tukholmassa ja Berliinissä. Hän työskenteli muun muassa Tukholman jääkärivärväystoimistossa, Aftonbladetin toimittajana ja yhdessä Herman Gummeruksen kanssa sekä kuului Aktiiviseen komiteaan ja sen työvaliokuntaan. Svedlin palasi Suomeen keväällä 1917 ja osallistui aktivistien salaiseen työhön kuten Vimpelin ja Vöyrin sotakoulujen perustamiseen. Hän osallistui myös valkoisten puolella Suomen sisällissotaan 1918. Svedlin hankki helmikuussa 1918 salaa aseita maan alla toimineelle Helsingin suojeluskunnalle ja oli huhtikuussa Helsingin valtauksen aikana sen esikunnan jäsen. Sodan jälkeen hän oli jonkin aikaa Uudenmaan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja järjesteli suojeluskuntakoulutuksen aloittamista. Hänet ylennettiin reservin luutnantiksi 1918.
Svedlin oli Svenska Tidningen -lehden toimittajana 1917–1918 ja lehden taloudenhoitajana 1919–1921. Hän kuului vuosina 1921–1928 julkaistun kahdeksanosaisen Suomen vapaussota -historiateoksen toimituskuntaan. Vuodesta 1922 Svedlin oli Holger Schildtin kustantamon palveluksessa. Hän oli kustantamon 2. johtaja vuodesta 1928 ja toimitusjohtaja Holger Schildtin seuraajana vuodesta 1931. Hän jatkoi tässä tehtävässä vuonna 1959 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Svedlin oli myös Vaasalaisen osakunnan kuraattori 1918–1920 ja Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen 1917–1929. Hän kuului vuodesta 1929 Suomen Kustannusyhdistyksen hallintoneuvostoon.
Svedlin oli talvisodan aikana 1939–1940 ja jatkosodan alkuvaiheessa 1941–1942 päämajan sotahistorian kanslian kansliaupseerina. Hän sai reservissä majurin arvon 1942. Hän kuului jatkosodan aikana ruotsinkielisten oikeistoradikaalien piiriin, joka julkaisi Svensk Botten- ja Aftonposten-lehtiä ja keräsi ruotsinkielisen vasta-adressin kolmenkymmenenkolmen kirjelmälle.
Svedlin oli naimisissa vuodesta 1918 Elin Savanderin kanssa. Heillä oli neljä lasta.
Ville Sorvali
Ville Sorvali (s. 13. huhtikuuta 1980) on suomalainen metallimuusikko, joka tunnetaan Moonsorrowin vokalistina, basistina ja sanoittajana. Hänen serkkunsa on muusikko Henri Sorvali, joka toimii myös Moonsorrowin kitaristina.
Sorvali on soittanut myös metalliyhtye Amoralissa.
Ville on toiminut sanoittajana myös muutamille metalliyhtyeille.
Washington (DC)
Washington, virallisesti District of Columbia, on Yhdysvaltain pääkaupunki. Kaupunki ei kuulu mihinkään osavaltioon, vaan se muodostaa suoraan Yhdysvaltain kongressin alaisuuteen kuuluvan ja Amerikan löytäjän Kristoffer Kolumbuksen mukaan nimetyn Columbian liittopiirin, jolla on rajoitettu itsehallinto. Historiallisista syistä kaupungista käytetään yleisesti nimeä Washington, jonka perään usein liitetään liittopiiriä ilmoittava lyhenne DC erottamaan se Washingtonin osavaltiosta maan länsirannikolla ja lukuisista samannimisistä paikkakunnista eri osavaltioissa.
Washington sijaitsee Potomacjoen varrella Yhdysvaltain itärannikolla. Washingtonia rajaa lounaassa Virginian osavaltio ja muissa suunnissa Marylandin osavaltio. Kaupungin arvioitu väkiluku vuonna 2014 oli 658 893. Laajempi Washingtonin suurkaupunkialue, joka ulottuu myös Baltimoreen ja Virginian pohjoisosaan, on noin 9,5 miljoonalla asukkaallaan Yhdysvaltain neljänneksi suurin suurkaupunkialue.
Washingtonia johtavat pormestari ja 13-henkinen kaupunginvaltuusto. Yhdysvaltain kongressilla on kuitenkin ylin päätäntävalta kaupungissa, ja se voi kumota paikallisia lakeja. Tämän johdosta hallintopiirin asukkailla on rajoitetumpi itsehallinto kuin osavaltioiden asukkailla. Hallintopiiriä edustaa kongressissa äänivallaton edustaja, mutta sillä ei ole omaa senaattoria. Washingtonin asukkaat eivät voineet äänestää Yhdysvaltain presidentinvaaleissa ennen 1961 tehtyä perustuslain muutosta.
Historia
thumb|left|Columbian liittopiirin kartta vuodelta 1835.
Washington perustettiin vuonna 1790 varta vasten Yhdysvaltain hallinnolliseksi pääkaupungiksi. Päätökseen sijainnista vaikutti merkittävästi Vuoden 1790 kompromissi. Nimensä se sai maan ensimmäisen presidentin George Washingtonin mukaan. Kaupungin asemakaavan suunnitteli vuonna 1791 ranskalainen arkkitehti Pierre Charles L’Enfant. Vuonna 1800 maan hallitus siirtyi Philadelphiasta Washingtoniin.
Columbian liittopiirin alue lohkaistiin Marylandin ja Virginian osavaltioista. Se on ollut vuodesta 1801 Yhdysvaltain kongressin alaisuudessa. Varta vasten rakennetun Washingtonin kaupungin lisäksi alueella oli jo ennestään Georgetownin ja Alexandrian kaupungit. Kaupunkien ulkopuoliset liittopiiriin kuuluneet alueet muodostivat Washingtonin ja Alexandrian piirikunnat.
Vuonna 1814 brittijoukot polttivat Washingtonin kaupungin. Alexandrian kaupunki ja piirikunta Potomac-joen länsirannalla, jossa nykyään sijaitsevat Arlingtonin sotilashautausmaa ja Pentagon, palautettiin Virginialle vuonna 1847. Vuonna 1871 Washingtonin ja Georgetownin kaupungit ja Washingtonin piirikunta yhdistettiin yhden kunnallishallintoviranomaisen alle, jonka nimeksi tuli District of Columbia.
Maantiede
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan kaupungin pinta-ala on 177,0 km², josta maata on 159,0 km² ja vettä 18,0 km². Vesistöjen osuus on 10,16 %. Kaupungin pinta-ala oli alkuaan 100 neliömailia (266 km²), kunnes osa lähinnä sen lounaisneljänneksestä irtaantui kaupungista vuonna 1846 ja palautui osaksi Virginian osavaltiota. Nykyinen Washingtonin kaupunki koostuu ainoastaan Marylandin luovuttamista alueista. Washingtonia ympäröi Maryland kaakossa, koillisessa ja luoteessa, ja Virginia lounaassa. Kaupungin alueella virtaa kolme jokea: Potomacjoki sekä siihen laskevat Anacostiajoki ja Rock Creek. National Mall -puistoalueen poikki aiemmin virrannut Tiber Creek -joki ohjattiin maanalaiseen uomaan 1870-luvulla.
Strugi-Krasnyjen piiri
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Strugi-Krasnyjen kaupunkimainen taajama (8 447 as.). Kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuului vuonna 2010 viisi maalaiskuntaa.
Piirin kautta kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen rautatie sekä Pietarista Valko-Venäjän rajalle johtava M20-valtatie.
Washington (DC)
Maantiede
Ennen kaupungin perustamista Washingtonin alueella oli lähinnä maatiloja ja puustoisia kukkuloita, sekä vesistöjen varrella kosteikkoja. Washingtonin alueen korkein kohta on Point Reno (125 m merenpinnasta) Tenleytownin kaupunginosassa sijaitsevassa Fort Reno Park -puistossa. Alin kohta on Potomacjoki, joka on likimain merenpinnan tasossa.
Jukkolahti
Jukkolahti on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Voijärven etelärannalla 28 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2012).
Washington (DC)
Väestö
Washingtonin asukasluku on 601 723 (2010). Kaupungin suurimpia väestöryhmiä ovat mustat (noin 50,7 % väestöstä) ja valkoiset (noin 38,7 %). Aasialaisia kaupungin väestöstä on noin 3,5 % ja Amerikan alkuperäiskansoja 0,3 %. Vuonna 2010 kaupungissa oli yhteensä 266 707 kotitaloutta, joista noin 42,3 % oli perheitä. Washingtonin asukkaiden mediaani-ikä oli vuonna 2010 33,8 vuotta. Kaupungin väestöstä noin 11,4 % oli tuolloin yli 65-vuotiaita.
Jukkolahti
Historia
Paatenen pogostaan kuulunut Jukkolahti mainitaan uudiskylänä vuonna 1678. Sen nimitykset perustunevat ensimmäisten asukkaiden henkilönimiin Prokko ja Jukko. Jukko-aines saattaa tosin olla myös saamelaista perua kuten monet muutkin alueen paikannimet. 1700-luvun alussa kylässä oli kaksi asuttua ja kolme autiota taloa. Vuonna 1745 se mainitaan kokonaan autiona. Vuosisadan lopulla kylän kymmenessä talossa oli 69 asukasta. Vuonna 1832 talojen määrä oli noussut neljääntoista ja asukasluku 106:een.
Washington (DC)
Väestö
thumb|240px|Washington. Keskellä kupolikattoinen kongressitalo Capitol ja sen takana National Mall, jonka puolivälin tienoilla Washingtonin obeliski ja toisessa päässä Lincolnin muistomerkki. thumb|240px|[[Washingtonin obeliski ja Valkoinen talo.]] thumb|240px|[[Lincolnin muistomerkki]]
Jukkolahti
Historia
1800–1900-lukujen vaihteessa Jukkolahti kuului Poventsan kihlakunnan Paatenen volostin Särkijärven kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 22 taloa, 149 asukasta ja koulu. 1920-luvulla perustettu Särkijärven kyläneuvosto kuului ensin Paatenen kihlakuntaan ja vuodesta 1927 Seesjärven piiriin, joka vuonna 1956 liitettiin Karhumäen piiriin. Vuonna 1933 Jukkolahdessa oli 182 asukasta, joista 14 oli venäläisiä ja loput karjalaisia.
Washington (DC)
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Washingtonin asemakaava muodostuu suorakulmaisesta katuverkosta, jota leikkaavat viistot, eri osavaltioiden mukaan nimetyt puistokadut eli avenuet. Kaupungin huomattavin rakennus on uusklassinen, kupolikattoinen kongressitalo Capitol (1793–1851), jossa kokoontuvat Yhdysvaltain senaatti ja edustajainhuone. Capitolin ympäristössä on useita huomattavia hallintorakennuksia kuten Korkeimman oikeuden rakennus ja Kongressin kirjasto (Yhdysvaltain kansalliskirjasto). Kaupungin pääkatu Pennsylvania Avenue yhdistää sen Yhdysvaltain presidentin virka-asuntoon Valkoiseen taloon (1792–1800). Capitolin edestä alkaa leveä puisto National Mall, jonka keskellä, Capitolin ja Valkoisen talon leikkauskohdassa, on 170 metrin korkuinen George Washingtonin muisto-obeliski. Kauempana puistossa Potomacjoen rannalla ovat Thomas Jeffersonin ja Abraham Lincolnin muistomerkit. Potomacjoen toisella puolella Virginian osavaltion puolella ovat Arlingtonin sotilashautausmaa ja puolustusministeriön viisikulmainen rakennus Pentagon. Kaupungissa on lisäksi vuonna 1976 avattu metro.
Jukkolahti
Historia
Jukkolahti oli ennen täysin karjalainen kylä, jonka asukkaat puhuivat varsinaiskarjalan eteläryhmään kuuluvaa Paatenen murretta. Ensimmäiset venäläiset saapuivat kylään rakennustöihin 1920-luvulla NEPin aikana. Seudun pääelinkeino oli maatalous. Lisäksi harjoitettiin metsästystä, kalastusta, karjanhoitoa, tervanpolttoa ja keräilyä sekä käytiin muualla ansiotöissä. Aikaisemmin tuotettiin myös rautaa suo- ja järvimalmista. 1800-luvun loppupuolella tärkeiksi tulonlähteiksi muodostuivat metsätyöt ja puutavaran uitto.
Washington (DC)
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Washington on suosittu matkailukohde siellä olevien lukuisten historiallisten muistomerkkien, museoiden ja urheilujoukkueiden takia.
Organisaatiot
Liittovaltion monien toimielinten keskukset ovat pääkaupungissa. Myös useiden kansainvälisten järjestöjen kuten Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ja Amerikan valtioiden järjestön (OAS) päämaja on siellä. Tämän vuoksi kaupunki on suosittu myös mielenosoitusten järjestämispaikkana.
Jukkolahti
Nykypäivä
Nykyään Jukkolahti on lähinnä loma-asutus, joka vilkastuu varsinkin muikunpyynnin aikaan lokakuun lopulla. Eristyneisyytensä ansiosta kylä on säilynyt melko hyvin. Sen historiallinen ydin koostuu kahdesta taloryhmästä, joiden nimet ovat karjalaksi Alango ja Mägi. Vanhin rakennus on 1700-luvun lopulla pystytetty pieni Kolminaisuuden tsasouna, joka on suojelukohde. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat 1800–1900-lukujen vaihteessa pystytetyt Mikkojevin ja Ložkinin sekä Aristovin talot ja vanha riihi. Lähistöllä sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Jukkolahdella on historiallisen asutuksen status.
Washington (DC)
Hallinto
pienoiskuva|Esimerkki Washingtonin kaupungin myöntämästä rekisterikilvestä, jossa kaupungin ikoninen "Taxation without Representation" Yhdysvaltain kongressilla on korkein valta Washingtonin hallinnossa. Kongressi on toistuvasti käyttänyt valtaa kumotakseen kaupungin omien päättäjien tekemiä päätöksiä. DC ei ole esimerkiksi saanut käyttää kerättyjä veroja aborttien tarjoamiseen, huumeneulojen vaihto-ohjelman aloittamiseen tai samaa sukupuolta olevien perhepalveluihin. Lisäksi kongressi ei ole antanut pääkaupungin päättää itse aseenkantolaeista. Maaliskuussa 2020 Yhdysvaltain kongressi antoi jokaiselle osavaltiolle 1,25 miljardia dollaria koronaviruspandemian hoitamiseen, mutta DC:lle myönnettiin vain noin 500 miljoonaa, mikä aiheutti närää kaupungin päättäjien keskuudessa.
Kaupungista valitaan kongressin edustajainhuoneeseen yksi delegaatti, jolla ei kuitenkaan ole äänioikeutta, toisin kuin osavaltioiden edustajilla. Tämän takia kaupungin myöntämiin rekisterikilpiin alettiin painaa vuonna 2000 iskulausetta, joka oli väännös Samuel Adamsin kuuluisasta julistuksesta "Ei verotusta ilman edustusta ". Nykyinen edustaja on Eleanor Holmes Norton, joka valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1991.
Alun perin kaupungin asukkailla ei ollut äänioikeutta presidentinvaaleissa vuoteen 1964 saakka. Kaupunki sai vaaleilla valitun pormestarin ja kaupunginvaltuuston 1970-luvulla. Äänioikeutettujen edustajien puute kongressissa on herättänyt kritiikkiä kaupunkilaisten parissa.
Kysymys osavaltiostatuksesta
Merkittävä osa kaupungin osavaltioksi muuttamisen vastustuksesta tulee republikaaneilta, jotka eivät halua saada edustajainhuoneeseen yhtä ja senaattiin kahta uutta edustajaa, jotka kaupungin äänestyshistorian perusteella olisivat todennäköisesti demokraatteja.
Huhtikuussa 2021 edustajainhuone hyväksyi lakialoitteen, jolla DC muutettaisiin osavaltioksi äänin 216–208. Aloitteen mukaan nykyinen Washington DC pilkottaisiin kahteen osaan siten, että liittovaltion hallinnon alaisuudessa olevalla alueella sijaitsisivat Valkoinen talo, kongressi, korkein oikeus ja Kennedy-keskus. Tämän liittopiirin nimeksi tulisi "Capital". Loput alueesta muodostaisivat 51. osavaltion nimeltä "Washington, Douglass Commonwealth".
Talous
Washington ei juurikaan kärsi lamakausista kuten maan muut kaupungit, sillä siellä on paljon julkisen vallan toimintoja, jotka jatkuvat myös laman aikana.
DC:n asukkaat maksavat liittovaltion keräämää tuloveroa toisin kuin muut Yhdysvaltain territorioiden asukkaat. Tilastollisesti kaupungin asukkaat maksavat myös eniten veroja verrattuna osavaltioihin.
Liikenne
thumb|[[Washingtonin metron asema Metro Center, jossa yhdistyvät kolme linjaa.]] Washingtonin metro palvelee kaupunkia ja sen lähialueita. Metrojärjestelmän ensimmäinen osa avattiin vuonna 1976, nykyään verkosto on noin 170 kilometrin pituinen ja sisältää viisi linjaa sekä 86 metroasemaa. Ronald Reaganin kansallinen lentoasema ja Dullesin kansainvälinen lentoasema palvelevat alueen lentoliikennettä.
Uskonto
Uskontokuntien prosentuaalinen osuus asukkaista (2014):
Luis Armando Collazuol
pienoiskuva|Luis Armando Collazuolin vaakuna Luis Armando Collazuol (s. 10. helmikuuta 1948 Rosario) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rosarion arkkihiippakuntaan 29. syyskuuta 1974 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Elon titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo Vicente Mirás, jota avustivat Jorge Manuel López, Mario Luis Bautista Maulión ja Héctor Sabatino Cardelli.
Collazuol sai 21. heinäkuuta 2004 nimityksen Concordian piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. lokakuuta.
Iso-Valkiainen
Iso-Valkiainen on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Iso-Valkiainen on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 550 metriä, leveys 350 metriä ja sen pinta-ala on 15 hehtaaria. Se sijaitsee heti Iso Venesjärven itäpuolella Sahapukkikankaalla. Siihen laskee neljä suo-ojaa, joista kaksi kuivattavat järven omia vesijättömaita ja yksi tuo Sahapukkinevan vedet. Järven laskuoja lähteen sen lounaispäästä ja laskee 250 metrin mittaisena Iso Venesjärveen, joka on pari metriä alempana. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Järven lounaispää on hyvin matala ja se onkin ruohottunut ja soistunut melkein umpeen. Avosuota on myös järven kaakkoiskulmassa. Sen koillispäähän rajoituvat entiset maatilan pellot. Rannoille on rakennettu kymmenisen vapaa-ajan tai kiinteää asuntoa. Niille johtaa tiet järven itäpuolelta ohittavalta valtatieltä 3.
Historiaa
Vuonna 1876 haki kruununtorppari Isak Kivipelto ja hänen kumppaninsa lupaa saada laskea "Isovalkiaisenjärvi". Tähän annettiinkin päätös saman vuoden marraskuussa. Järvellä onkin suoritettu järvenlasku, sillä ennen laskua oli järvi Λ-kirjaimen muotoinen. Järvenlaskussa itäinen lahdelma maatui kaakossa sijaitsevaksi avosuoksi. Myös länsipään matalikot olivat syvempiä ja avovettä. Järven laskuoja oli puolet lyhyempi.
Järveä on kutsuttu myös nimellä "Iso Valkijärvi" 1800-luvulla ja vielä vuoden 1959 painetussa peruskartassa. Vuosien 1985 ja 1992 kartoissa sen nimi oli "Iso-Valkiainen".
Live from Le Cabaret
Live from Le Cabaret on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n livealbumi, joka äänitettiin Montrealissa Kanadassa 13. kesäkuuta 2007. Se julkaistiin 8. heinäkuuta 2008 yksinoikeudella musiikkipalvelu iTunesissa.
Albumi sisältää yhtyeen suurimpia hittejä heidän kahdelta ensimmäiseltä albumiltaan. Se ylsi kotimaassaan Billboard 200 -listalla parhaimmillaan sijalle 117.
Bernard Joseph Mahoney
Bernard Joseph Mahoney (24. heinäkuuta 1875 Albany, New York – 20. maaliskuuta 1939) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. helmikuuta 1904 ja nimitettiin Sioux Fallsin hiippakunnan johtoon Etelä-Dakotaan 24. toukokuuta 1922. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano De Lai, jota avustivat Giovanni Maria Zonghi ja Giacomo Sinibaldi.
Mahoney kuoli 63-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen Sioux Fallsin piispana nimitettiin William Otterwell Brady.
Darzamat
Darzamat on puolalainen sinfonisen black metalin yhtye, joka on perustettu vuonna 1995 Katowicessa Puolassa.
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Jazygit
Jazygit (Iazyges tai Jazyges) oli sarmaatteihin kuulunut paimentolaisheimo, joka siirtyi noin 200 eaa. Keski-Aasiasta nykyisen Ukrainan ja Romanian alueelle. Heidän kielestään tiedetään vähän, mutta todennäköisesti se kuului iranilaisiin kieliin.
Kreikkalainen maantieteilijä Strabon kertoo jazygien asuneen Asovanmeren rannoilla. Antiikin kreikkalaiset ja roomalaiset kutsuivat merta nimellä Maeotis, ja siksi myös Klaudios Ptolemaios mainitsee heimon nimellä Iazyges Metanastae. Sieltä he siirtyivät Mustanmeren rannikkoa pitkin länteen, kohti nykyisen Ukrainan lounaisosia.
Jazygit olivat ensimmäisen vuosisadan eaa. alussa Pontoksen kuningas Mithridates VI:n liittolaisia hänen sotiessaan roomalaisia vastaan 88–65. Siksi roomalaiset lähettivät rangaistusretkikuntia Tonavan yli pelotellakseen jazygeja, mutta mitään vakavampia yhteenottoja ei tapahtunut.
Ensimmäisellä vuosisadalla jazygit asettuivat Tonavan alueelle Rooman Moesian ja Pannonian provinssien rajoille ja tunkeutuivat Daakian kuningaskuntaan. Roomalaisia se ei aluksi haitannut, koska heimon liikkeet heikensivät Rooman vihollista Daakiaa. Ensimmäisen vuosisadan lopulla jazygit liittoutuivat Daakian kuningas Decebaluksen kanssa, jolloin molemmista kansoista tuli merkittävä uhka Rooman herruudelle Tonavalla. Jazygit tunkeutuivat vuonna 92 Tonavan yli Moesia Inferiorin provinssiin ja tuhosivat Legio XXI Rapaxin taistelussa. Tosin ei ole varmuutta olivatko taisteluun osallistuneet sarmaatit roksolaaneja vai jazygeja. Rooman keisari Trajanus valloitti Daakian vuosina 101–102 ja 105–106 ja alisti jazygit. Hadrianuksen aikana heistä tuli Rooman liittolaisia.
Keisari Marcus Aureliuksen aikana 160–170-luvulla jaa. sarmaatit olivat taas Rooman vihollisia. He liittoutuivat muiden naapuriheimojen kanssa ja hyökkäsivät roomalaisia vastaan. Sota oli verinen, mutta sarmaatit kukistettiin.
Myöhemmin 200-luvun lopulla ja 300-luvun alussa Diocletianus asutti jazygeja Tonavan eteläpuolelle, Balkaneille. Romanialaisen Iașin (Jassy) kaupungin nimen arvellaan juontuvan jazygeista.
Jab Tak Hai Jaan
Jab Tak Hai Jaan (suomeksi ”Ellei elämä”) on vuonna 2012 ilmestynyt intialainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Yash Chopra ja tuottanut hänen poikansa Aditya Chopra. Päärooleja näyttelevät Shah Rukh Khan, Katrina Kaif ja Anushka Sharma. Tämä on neljäs Chopran ohjaama elokuva, jonka miespääosaa näyttelee Shahrukh Khan, ja ensimmäinen ohjaus kahdeksaan vuoteen Veer-Zaaran jälkeen. Jab Tak Hai Jaan jäi Yash Chopran viimeiseksi ohjaukseksi ennen hänen kuolemaansa 21. lokakuuta 2012, vain kolme viikkoa ennen elokuvan julkaisua. Elokuva julkaistiin diwalina 2012.
Musiikki
Elokuvan musiikin on säveltänyt A. R. Rahman, joka teki ensimmäistä kertaa yhteistyötä Yash Chopran kanssa. Sanoitukset on kirjoittanut Gulzar ja nimikkorunon kirjoitti Aditya Chopra.
Heinolan pitäjänkirkko
Heinolan pitäjänkirkko (vuoteen 2007 Heinolan maaseurakunnan kirkko) on Heinolan kaupungin kahdesta kirkosta vanhin. Kirkko sijaitsee entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä Vanhan hautausmaan laidalla. Puinen tasavartinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1755. Heinolan kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät 1997, jolloin kaupunki- ja maaseurakunta muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 2007 molemmat seurakunnat lakkautettiin ja perustettiin nykyinen Heinolan seurakunta. Seurakuntien yhdistymiseen asti kirkko tunnettiin Heinolan maaseurakunnan kirkkona.
Kirkko ja tapuli
thumb|left|upright=0.5|Kellotapuli. Vuonna 1755 valmistuneen kirkon rakentajana pidetään August Sorsaa. Jokaisen sakaran jatkeena on eteinen tai muu tila. Sakarat kapenevat päitään kohti. Kirkon ainutlaatuisesti kuvioitu aumattu paanukatto on tehty 1820, aikaisemmin katteena oli lautakatto. Kirkossa tehtiin vuonna 1933 huomattavia muutoksia sekä sisätiloihin että ulkonäköön. Muutostyön suunnittelija oli arkkitehti Kauno S. Kallio.
Teppo Turkki
Teppo Tapio Turkki (s. 29. lokakuuta 1958 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija ja tutkija sekä Sitra Fellow, joka toimii Japanissa Suomen Tokion suurlähetystössä tiede-, teknologia- ja innovaationeuvoksena. Hän on Sitran sekä Tekesin yhteinen Itä-Aasian asiantuntija vastuualueenaan erityisesti Japani, Etelä-Korea, Taiwan ja Indonesia. Turkki on työskennellyt Sitran johtavana Itä-Aasian asiantuntijana, jonka myötä hän syksystä 2012 muutti Taiwaniin vierailevaksi tutkijaksi Taiwanin kansallisen Chengchin yliopiston kansainvälisen politiikan IIR-tutkimusinstituutissa toimien myös vuodesta 2014 Suomen ulkoasiainhallinnon virallisena edustajana Taiwanissa. Aiemmin Turkki on toiminut Sitran viestintä- ja yhteiskuntasuhteista vastaavana johtajana.
Heinolan pitäjänkirkko
Kirkko ja tapuli
Erillisen, keskellä kirkkomaata seisovan 28 metriä korkean kellotapulin on suunnitellut Carl Ludvig Engel, tapuli valmistui 1834, rakennusmestarina oli Erkki Leppänen. Tapulin paanukatto on vuodelta 1998. Kirkonkelloja on kaksi. Aikaisempi kellotapuli oli ilmeisesti valmistunut samoihin aikoihin kuin kirkkokin.
Antisankari
Antisankari on kirjallisuudessa ja draamassa protagonisti eli päähenkilö, jolta puuttuvat perinteiset sankarin ominaisuudet kuten ylevyys, ylivertaisuus, oikeamielisyys ja valmius uhrautua hyvien asioiden puolesta. Antisankarit ovat olleet länsimaisen romaanin huomattava piirre jo Kreikan näytelmäkirjallisuudesta lähtien, ja antisankari on usein keskeinen hahmo modernissa näytelmäkirjallisuudessa. Kuuluisia esimerkkejä ovat Cervantesin Don Quijoten ja Henry Fieldingin Tom Jonesin nimihahmot. Muita esimerkkejä ovat James Joycen Ulysses-romaanin päähenkilö Leopold Bloom, Jaroslav Hašekin sotamies Švejk, Albert Camus'n romaanin Sivullinen tahdottomasti ajelehtiva päähenkilö Meursault ja Joseph Hellerin romaanin Me sotasankarit pommituslentäjä Jossarian.
Heinolan pitäjänkirkko
Kirkon sisätilat
Kirkon urut ovat pneumaattiset 16-äänikertaiset urut, jotka ovat Kangasalan urkutehdas rakensi vuonna 1920. Saarnastuolin lisäksi kirkossa on myös lukkarintuoli, jossa lukkari johti virrenveisuuta silloin, kun kirkossa ei ollut vielä urkuja. Alttaritaulu Jeesus kantaa ristiään on lahjoitus vuodelta 1820, sen maalaaja on ilmeisesti Lars Johan Källström. Kuorin molemmilla sivuilla on lasimaalaus.
Teppo Turkki
Työura
Alun perin psykologiaa ja neurofysiologiaa Helsingin yliopistossa opiskellut mutta Tampereen yliopistosta journalismista yhteiskuntatieteiden maisteriksi valmistunut Turkki oli 1980-luvun alkupuolella mukana perustamassa ja päätoimittamassa useita kulttuuri- ja mielipidelehtiä, kuten Suomi-lehteä yhdessä Pekka Haaviston, Heidi Hautalan, J.O. Mallanderin ja Pekka Saurin kanssa. Hän myös ideoi, käynnisti ja päätoimitti Suomen ensimmäisiin paikallisradioihin lukeutunutta Radio Cityä Helsingissä. Radio Cityssä ja myöhemmin Yleisradiossa Turkki ideoi ja toimitti Yölinja (myöhemmin Yöihmisiä) -keskusteluohjelmaa sen alkuaikoina.
Heinolan pitäjänkirkko
Kirkkoympäristö
thumb|Vanhan pappilan pihapiiriä. Kirkon ohi kulkeva maantie johti aikoinaan Heinolasta Mikkeliin. Järven rannalla olevan kirkonkylän maisemaan kuuluvat muun muassa kiviaitainen kirkkomaa, kirkko ja kellotapuli sekä maantien toisella puolella oleva 1860-luvulta peräisin oleva kirkonkylän pappila pihapiirin rakennuksineen ja puutarhoineen. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Antisankari
Antisankarit voivat olla hyvin monenlaisia. Tyypillisesti antisankari on pyrkimyksissään epäonnistuva päähenkilö, joka esimerkiksi kömpelyytensä, tyhmyytensä, huono-onnisuutensa tai pelkuruutensa takia aiheuttaa sekaannusta ja joutuu usein naurunalaiseksi. Hän voi myös olla moraaliltaan kyseenalainen päähenkilö. Siinä missä sankari on hyveellinen, ihanteellinen ja pyyteetön, on antisankari usein pikemminkin hyötyajattelua korostava henkilöhahmo, joka saattaa tehdä hyviä asioita vääristä syistä. Antisankaria ei kuitenkaan tule sekoittaa antagonistiin, koska antisankari ei yleensä ole protagonistin päämäärien tiellä.
Teppo Turkki
Työura
1990-luvulla Turkki työskenteli muun muassa opettajana ja projektijohtajana Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella sekä Jyväskylän yliopistossa, jossa hän suunnitteli ja johti korkeakoulujen yhteistä, Nova-koulutuksen nimen alla kulkenutta kokeiluprojektia. Koulutusohjelma oli audiovisuaalista journalismia ja uutta mediaa ensimmäistä kertaa Suomessa yhdistävä journalistinen maisteriohjelma.
Heinolan pitäjänkirkko
Kirkkoympäristö
Sankarihautausmaan muistomerkki "Usko tulevaisuuteen" on kuvanveistäjä Paavo Mikkolan suunnittelema graniittiveistos, joka on paljastettu 11. syyskuuta 1950.
Teppo Turkki
Työura
Turkki on ollut Sitran tutkimusneuvoston jäsen vuosina 1996–1998. Vuodesta 1998 lähtien Turkki on toiminut tietoliikenne-, media-alan ja tietoyhteiskuntakehityksen strategisena asiantuntijana, kuten Elisan ylimmän johdon neuvonantajana (1997-2013). Hän on luennoinut ja toiminut asiantuntijana useissa eri korkeakouluissa, instituuteissa, ministeriöissä ja valtionhallinnossa niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Vuodesta 2003 vuoteen 2005 Turkki toimi muun muassa vierailevana tutkijana Wasedan yliopistossa Tokiossa. Vuonna 2004 Turkki kutsuttiin Research Fellowiksi Japanin kansainvälisen yliopiston Center for Global Communications -think tankiin. Vuosina 2006–2008 Turkki toimi Taideteollisen korkeakoulun, nykyisen Aalto-yliopiston ja Teatterikorkeakoulun, nykyisen Taideyliopiston yhteisen Suomen taideyliopistojen koulutus- ja kehittämisinstituutti IADE:n johtajana.
Poliittisesti sitoutumaton Turkki toimi aktiivisesti suomalaisissa vaihtoehtoliikkeissä ja oli 1980-luvulla taustavaikuttaja Vihreän liiton toiminnassa. Vuonna 2010 Teppo Turkki valittiin Suomen Radioiden Liiton kuuluisuuksien galleriaan eli Radio Hall of Fameen. Taiwanin hallitus myönsi 2016 Turkille Friendship Medal of Diplomacy -kunniamerkin. Mitali on ensimmäinen koskaan Taiwanista Suomeen tai Suomen Taiwanin edustajalle myönnetty.
Kirjallinen ura
Turkki on seurannut Aasian kehitystä ja murrosta 1980-luvun puolivälistä lähtien. Hän on toimittanut useita dokumentteja, artikkeleita ja kirjoituksia maanosan kehityksestä. Merkittävä teos Aasian muutoksen dokumentoinnissa oli vuonna 1995 valmistunut, Yleisradion Radioateljeen tuottama ja lähettämä seitsenosainen dokumenttisarja ”Seitsemän kirjettä Indokiinasta”. Kaakkois-Aasiaan sijoittuvassa radiodokumentissa Turkki kulki yli neljän kuukauden ajan Mekong-joen vartta seuraten globalisaation vaikutuksia ja modernin tuloa Laosissa, Kambodžassa ja Vietnamissa.
Sitran Puheenvuoroja-julkaisusarjaan Turkin kirjoittama kirja Minuus Mediassa – uusia identiteettejä metsästämässä (Atena, 1998) käsitteli uuden median, internetin ja digitaalisen kulttuurin vaikutuksia yksilöön ja yhteiskuntaan.
Kolumneja ja artikkeleita Turkki on kirjoittanut lukuisiin eri aikakaus- ja sanomalehtiin kuten Aamulehteen, Ilta-Sanomiin, Suomen Kuvalehteen, Taloussanomiin, Ylioppilaslehteen ja Helsingin Sanomiin.
Kolme etsivää ja kummalliset kissat
Kolme etsivää ja kummalliset kissat (engl. The Secret of the Crooked Cat) on 3 etsivää -kirjasarjan kahdestoista teos, jonka kirjoitti William Arden. Kirjan on suomentanut Kati Appelqvist.
Juoni
Tivolista varastettu kissamaskotti ei vielä aiheita sen kummempaa hälyä. Mutta kun leijona pääsee irti itsestään ja tivolissa syttyy tulipalo noin vain, etsivät kiinnostuvat todenteolla ja löytävät itsensä pian loukusta. Mutta Jupiterin keinot eivät petä ja tutkimusten jatkuessa saadaan tietää, että naapurikaupungissa on tapahtunut selvittämätön pankkiryöstä. Ja kun joku haluaa ostaa maskottikissoja mihin hintaan hyvänsä, alkavat yhteydet selvitä. Öinen tivoli laitteineen tarjoaa kammottavat kulissit takaa-ajolle. Eikä edes Jupiter heti arvannut, miten ovelasti ihminen voi itsensä naamioida.
Venginvaara
Venginvaara (myös Vonkavaara; ; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Volomajoen muodostaman pienen järven rannalla 42 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 11 asukasta (vuonna 2012).