cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baressa
Baressa on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 651 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 12,51 neliökilometriä. Se sijaitsee 165 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
KFC
pienoiskuva|KFC-ravintolat maailmalla punaisella ja entiset ravintolat tummanharmaalla pienoiskuva|Hot Wings pienoiskuva|Qatarissa sijaitseva KFC -ravintola KFC eli Kentucky Fried Chicken on yhdysvaltalainen franchise-periaatteella toimiva pikaruokaketju, joka on erikoistunut friteerattuihin eli uppopaistettuihin broileriruokiin. KFC on liikevaihdoltaan maailman toiseksi suurin ravintolaketju. Joulukuussa 2013 ketjulla oli 18 875 ravintolaa ja myyntipistettä 118 eri maassa. KFC on ravintolayritys Yum! Brandsin tytäryhtiö. Yum! Brands omistaa myös Pizza Hut- ja Taco Bell -ravintolaketjut.
KFC on ensimmäisiä pikaruokaketjuja, joka on laajentunut kansainvälisesti; 1960-luvun puoliväliin mennessä ravintoloita oli Kanadassa, Isossa-Britanniassa, Meksikossa ja Jamaikalla. Nykyisin yhtiöllä on 21 000 ravintolaa 130 eri maassa. Suomen ensimmäinen KFC avautui 11. marraskuuta 2021 kauppakeskus Itikseen.
Historiaa
pienoiskuva|[[Hongkongissa sijaitseva KFC -ravintola.]] 1930-luvun laman aikaan Harland Sanders perusti ensimmäisen ravintolansa Kentuckyn North Corbiniin, omistamansa huoltoaseman yhteyteen. Vuonna 1935 ravintola oli jo niin suosittu, että Kentuckyn kuvernööri antoi Sandersille everstin arvonimen (Colonel), jolla Sanders nykyään tunnetaan.
Eversti Sanders perusti ensimmäisen virallisen Kentucky Fried Chicken -ravintolan vuonna 1952 Utahin Salt Lake Cityyn. Vuonna 1964 Sanders myi ketjunsa 2 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Brändi vaihtoi kolmesti omistajaansa, viimeisimpänä PepsiCo, joka yhdisti sen omistamaansa Yum! Brandsiin.
Kentucky Fried Chicken (KFC) haastettiin Yhdysvalloissa kesäkuussa 2006 oikeuteen liikaa transrasvaa sisältävästä ruoasta. Yksi annos saattoi sisältää 15 grammaa transrasvaa. Englannissa KFC:n ranskalaiset perunat sisälsivät pikaravintoloista eniten transrasvaa vuonna 2004.
Liiketoiminta
KFC on maailman suurimpiin ravintolayrityksiin kuuluvan Yum! Brandsin tytäryhtiö. Vuonna 2013 KFC:n myynti oli 23 miljardia dollaria. Kiinassa ravintoloita oli 4 563, Yhdysvalloissa 4 491 ja muualla maailmassa 9 821 kappaletta. Myyntipisteet ovat joko franchising-yrittäjien tai suoraan yrityksen omistamia. Yhtiö omistaa suoraan 11 % myyntipisteistä, ja 89 % on franchising-yrittäjien ylläpitämiä. Monet KFC:n ravintolat Yhdysvalloissa sijaitsevat Taco Bellin, Pizza Hutin tai muiden Yum! Brandsin ravintoloiden yhteydessä. Iso-Britanniassa oli tilastojen mukaan 784 myyntipistettä joulukuussa 2013. Liikevaihto oli alueella noin 684,5 miljoonaa puntaa vuonna 2013 Technomicin mukaan.
Yhdysvalloissa myynti oli vuodelta 2013 arviolta 4,22 miljardia dollaria Technomicin mukaan. Vuonna 2003 Yhdysvalloissa oli noin 354 KFC-Taco Bell -yhdistelmäravintolaa, joiden tarjontaan kuului sekä täydellinen KFC:n menu että rajoitettu Taco Bellin ruokalista. Alun perin Sanders ja KFC käyttivät paistossa hydrogenoituja kasviöljyjä, mutta yhtiö siirtyi 1980-luvulla käyttämään halvempia vaihtoehtoja, kuten palmu- ja soijaöljyä. 2000-luvulla selvisi, että nämä öljytuotteet sisältävät suhteellisen paljon transrasvaa, mikä lisää sydänsairausriskiä. Vuoden 2007 huhtikuuhun mennessä ketju oli siirtynyt transrasvaa sisältämättömään soijaöljyyn kaikissa Yhdysvaltain myyntipisteissään.
Kiistoja ja kritiikkiä
2000-luvun alkupuolelta alkaen pikaruokaa on arvosteltu eläinten hyvinvointiin liittyvistä asioista, yhteydestä lihavuuteen ja ruuan aiheuttamista ympäristövaikutuksista. Eric Schlosserin kirja Pikaruokakansa (2002) ja Morgan Spurlockin dokumenttielokuva Super Size Me (2004) käsittelivät näitä huolenaiheita. Eläinten oikeuksia puolustava järjestö PETA on vuodesta 2003 osoittanut mieltään KFC:n broilerin hankintalähteiden takia maailmanlaajuisesti. Poikkeuksena on KFC Kanada, joka allekirjoitti sopimuksen, jossa se lupaa käyttää vain "eläinystävällisiä" hankintalähteitä.
Vuonna 2006 Greenpeace syytti KFC Europea siitä, että se hankki kananrehun valmistukseen käytettävät soijapavut Cargillilta, jota oli syytetty Amazonin sademetsien laajoista hakkuista satomääriensä kasvattamiseksi.
Joulukuussa 2012 ravintolaketju joutui kritiikin kohteeksi Kiinassa, kun kävi ilmi, että monet KFC:n hankkijat olivat käyttäneet siipikarjaan kasvuhormoneja ja liiallisia määriä antibiootteja tavalla, joka rikkoi Kiinan lakia. Helmikuussa 2013 Yum! Brandsin päätoimitusjohtaja David Novak myönsi, että skandaali oli ollut ”pitempikestoisempi ja vaikuttavampi kuin koskaan odotimme”.
Eläinoikeusaktivistit järjestivät broilerituotannon epäkohtia vastaan protestoivan mielenilmauksen Suomen ensimmäisen KFC-ravintolan avajaisissa vuonna 2021.
KFC Suomessa
pienoiskuva|Suomen ensimmäinen KFC -ravintola kauppakeskus [[Itis (kauppakeskus)|Itiksessä kuvattuna pari viikkoa ennen avajaispäivää.]] Suomen ensimmäinen KFC avautui 11. marraskuuta 2021 kauppakeskus Itikseen.
Suomen KFC ravintoloissa käytetään Puolasta tuotua broilerinlihaa, joka on suomalaista halvempaa. Ketju vaatii lisäksi lihantuottajilta tiettyjä laatusertifikaatteja, joiden myöntäminen on hidas prosessi. Suomen viranomaiset ovat kuitenkin sitä mieltä, että suomalainen broileri on laadukkaampaa, muun muassa siksi, että Puolassa joudutaan käyttämään paljon antibiootteja.
Suomessa toimivan KFC:n taustalla on virolainen Apollo Group.
Historiaa
KFC yritti avata Suomen-markkinoita jo kesällä 1979, jolloin se muun muassa julkaisi Helsingin Sanomissa ison lehti-ilmoituksen, jossa se houkutteli ravintolatoiminnasta kiinnostuneita ottamaan yhteyttä KFC:n Euroopan-konttoriin Lontoossa otsikolla ”Kuinka oma yrityksesi voi hyötyä valmiin ruoan suosion kasvusta”. Myös 1990-luvun loppupuolella Rautakirja väläytteli mahdollisuutta KFC:n ottamiseksi tytäryhtiönsä Eurostradan hoitaman Pizza Hut -toiminnan rinnalle. Eurostrada suunnitteli avaavansa KFC-ravintolan Helsingin ydinkeskustaan syksyllä 1999, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Syyskuussa 2018 uutisoitiin, että KFC:n olisi tarkoitus tulla Suomeen vuonna 2019. Tavoitteena oli avata Suomeen jopa 50 ravintolaa. Yhtiö ei kuitenkaan löytänyt franchise-yrittäjiä, ja uutta avaamista suunniteltiin keväälle 2020. Maaliskuussa 2021 uutisoitiin virolaisen Apollo Groupin saaneen franchising-oikeudet Suomeen avattaviin KFC-ravintoloihin ja avaavansa ensimmäiset ravintolat 2021. Heinäkuussa ilmoitettiin, että ensimmäiset ravintolat aukeavat Espooseen, Helsinkiin ja Turkuun syksyllä 2021, joista ensimmänen, kauppakeskus Itikseen sijoittuva ravintola avautui 11. marraskuuta 2021. Lokakuussa tiedotettiin, että Seinäjoen Ideapark sai oman KFC-ravintolan alkuvuodesta 2022.
Muuta
Yksi tunnetuimmista KFC:n "mainostajista" on kitaristi Buckethead, jonka esiintymisasuun kuuluu KFC-ämpäri, jossa on teksti KFC FUNERAL. Asullaan Buckethead tahtoo kiinnittää huomiota yhtiön tapaan kohdella ja teurastaa kanoja julmasti.
Suositun South Park -animaatiosarjan jaksoissa otetaan silloin tällöin Kentucky Fried Chicken esille. Sarjan jaksosta Medicinal Fried Chicken tehtiin kokonaan KFC-teeman jakso. Animaatiosarjan yksi päähenkilöistä, Eric Cartman, on suuri KFC:n ihailija, kuitenkin lähinnä ruokailumielessä.
Strawberry Alarm Clock
Strawberry Alarm Clock (SAC) oli yhdysvaltalainen, 1960-luvun lopulla toiminnassa ollut psykedeelistä rockia soittanut yhtye.
Yhtye tunnetaan lähinnä hitistään ”Incense and Peppermints”, joka on oman alansa klassikkokappale. Kappale, joka oli myös yhtyeen ensimmäinen single, nousi vuonna 1967 Billboardin pop-listan ykköspaikalle. Toiseksi korkein listasijoitus oli seuraavana vuonna julkaistu ”Tomorrow”, joka nousi pop-listalla sijalle 23. Yhtye lopetti vuonna 1971.
Vågenin taistelu
Vågenin taistelu oli 12. elokuuta 1665 toisen Englannin-Hollannin sodan aikana Bergenin edustalla käyty meritaistelu. Sen taustalla oli Tanskan kuninkaan Fredrik III:n ja Englannin kuninkaan Kaarle II:n salainen sopimus, jonka mukaan englantilaiset saisivat hyökätä Bergenin satamassa oleskelevien hollantilaisten Itä-Intian kauppalaivojen kimppuun ilman, että tanskalais-norjalaiset joukot puuttuisivat asiaan. Vastineeksi Fredrik III saisi osan ryöstösaaliista. Tanskalais-norjalaiset joukot Bergenissä eivät kuitenkaan saaneet vahvistusta sopimuksesta ajoissa, vaan ryhtyivät puolustamaan hollantilaisaluksia, kun englantilaiset olivat osuneet tykeillään Bergenin linnoitukseen. Verinen taistelu päättyi englantilaisten tappioon. Bergenin kaupunki säästyi täydelliseltä tuholta osin siksi, että sade auttoi sammuttamaan syttyneet tulipalot. Tieto kuninkaiden sopimuksesta saapui Bergeniin muutaman päivän kuluttua, ja norjalaiset yrittivät neuvotella englantilaisten kanssa uudesta hyökkäyksestä hollantilaisaluksia vastaan, mutta tässä vaiheessa englantilaiset eivät enää olleet kiinnostuneita. Lisäksi hollantilaiset olivat valmistautuneet uuteen koitokseen siirtämällä tykkejä aluksistaan mantereelle.
Kotka
Kotka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Näkymätön Elina
Näkymätön Elina on ruotsalais-suomalainen Klaus Härön ohjaama draamaelokuva vuodelta 2003. Se perustuu Kerstin Johansson i Backen romaaniin Som om jag inte fanns (suom. Näkymätön Elina). Se oli ensimmäinen Klaus Härön ohjaama pitkä elokuva.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Tornionjokilaaksoon 1950-luvun alkuun. Elina on ruotsinsuomalainen kymmenvuotias koululainen, jonka isä on juuri kuollut. Palattuaan sairastelun jälkeen kouluun Elina joutuu kahnauksiin koulunsa suomenkielisten ruotsalaistamista ajavan opettaja Tora Holmin kanssa.
Juoni
10-vuotias Elina asuu äitinsä ja nuorempien sisarustensa kanssa Tornionjokilaaksossa 1950-luvun alkupuolella. Elina takertuu kuolleen isänsä muistoon ja haluaa olla aina samanlainen kuin isänsä – oikeudenmukainen ja rohkea heikompien puolustaja. Pitkän sairauden jälkeen Elina aloittaa uuden kouluvuoden ja saa opettajakseen Tukholmasta tulleen Tora Holmin, jonka elämäntehtävä on opettaa erämaan lapsille tottelevaisuutta ja kitkeä suomen kieli heidän käytöstään. Kun Elina puolustaa suomea puhuvaa luokkatoveriaan, hän joutuu Toran silmätikuksi. Ristiriidat sisukkaan Elinan ja peräänantamattoman opettajan välillä kasvavat entisestään ja heidän välilleen kehkeytyy asemasota, jossa kumpikaan ei voi antaa periksi.
Vastaanotto
Klaus Härö palkittiin Kristallikarhulla Berliinin elokuvajuhlilla lasten- ja nuortenelokuvien sarjassa. Näkymätön Elina oli Suomen ehdokas Oscar-kilpailuun. Se palkittiin myös Poznanin ja Montrealin lastenelokuvajuhlilla.
Glukoosi-6-fosfataasi
Glukoosi-6-fosfataasi on entsyymi, joka katalysoi glukoneogeneesin ja glykogenolyysin eli glykogeenin hajotuksen viimeistä vaihetta. Entsyymi hydrolysoi glukoosi6-fosfaatin glukoosiksi ja fosfaatti-ioniksi. Glukoosi-6-fosfataasin EC-numero on EC 3.1.3.9.
Toiminta
Nisäkkäillä glukoosi-6-fosfataasia esiintyy kiinnittyneenä maksan ja munuaisten solulimakalvostoon ja puuttuu esimerkiksi aivoista ja lihaksistosta. Nisäkkäiden entsyymi koostuu 357 aminohaposta ja on hyvin hydrofobinen proteiini. Glukoosi-6-fosfataasin aktiivinen kohta muistuttaa lipidifosfataasien ja vanadiinihaloperoksidaasien rakennetta ja katalyyttisesti tärkeitä aminohappoja ovat histidiini-, lysiini- ja arginiiniaminohapot. Histidiiniaminohappo muodostaa glukoosi-6-fosfaatin fosforyyliryhmän kanssa fosfoentsyymi kompleksin, joka on nukleofiilinen ja katalysoi hydrolyysiä. Toisen histidiiniaminohapon tehtävänä on toimia protonin lähteenä katalyysissä. Kaksi arginiiniaminohappoa ja mahdollisesti myös lysiini muodostavat vetysidoksia ja siten stabiloivat reaktion siirtymätiloja. thumb|center|750px|Glukoosi-6-fosfataasin katalysoiman reaktion mekanismi Glukoosi-6-fosfataasi vaatii toimiakseen Ca2+-ioneihin sitoutuvan stabilisoivan proteiinin. Entsyymin aktiivisuutta säätelee pääasiassa substraatin glukoosi-6-fosfaatin ja tuotteen glukoosin konsentraatio solussa. Kun glukoosia on solussa paljon on glukokinaasin toiminta aktiivisempaa kuin glukoosi-6-fosfataasin ja glykolyysi käynnistyy. Kun glukoosin konsentraatio laskee, aktivoituu glukoosi-6-fosfataasi. Insuliini on osittainen entsyymin inhibiittori ja tämä johtuu mahdollisesti insuliinin aktivoimasta proteiinista.
Glukoosi-6-fosfataasi ja sairaudet
Mutaatiot, jotka aiheuttavat entsyymin aktiivisen kohdan aminohappojen muuntumisen toisiksi johtavat toimimattomaan glukoosi-6-fosfataasientsyymiin. Tämä aiheuttaa von Gierken tautia, joka on glykogeenin varastointisairaus. Se johtaa glykogeenin kertymiseen maksaan ja oireina ovat muun muassa hypoglysemia, kasvun hidastuminen ja laktinen asidemia. Mutaatiot periytyvät aurosomaalisesti ja ovat resessiivisiä. Entsyymin liiallinen tuotanto johtaa epänormaalin voimakkaaseen glukoosin tuotantoon maksassa.
Kunta Kintehin saari
Historia
Ensimmäiset saarelle saapuneet eurooppalaiset uudisasukkaat tulivat Kuurinmaan herttuakunnasta, jolla oli alueella muitakin siirtomaaomistuksia, ja olivat baltiansaksalaisia. He kutsuivat saarta nimellä St. Andrews Island. Vuonna 1651 kuurinmaalaiset rakensivat saarella linnoituksen nimellä Jacob Fort herttua Jacob Kettlerin mukaan ja käyttivät sitä kauppakeskuksena. Saari siirtyi vuonna 1659 hollantilaisille ja kaksi vuotta myöhemmin englantilaisille.
Englantilaiset nimesivät saaren James Islandiksi ja linnoituksen Fort Jamesiksi Yorkin herttuan James Stuartin mukaan, joka kruunattiin myöhemmin Jaakko II:ksi. Englantilaiset käyttivät alkujaan linnoitusta kulta- ja norsunluukauppaan ja myöhemmin orjakauppaan.
Vuonna 1695 ranskalaiset valtasivat linnoituksen taistelun jälkeen. Se palautettiin englantilaisille 1697, mutta vallattiin uudestaan 1702. Englantilaisten ja ranskalaisten välikohtausten sekä merirosvojen takia linnoitus tuhottiin ja uudelleenrakennettiin monesti tänä aikana. Vuonna 1779 linnoitus hylättiin, kun Britannia luopui orjakaupasta.
Kulttuuriperintö
thumb|Varaston rauniot [[Albredan kylässä]] Kunta Kintehin saari on nykyään osa Unescon maailmanperintöluetteloa Länsi-Afrikan orjakaupan historiallisena kohteena. Kohteeseen kuuluu seitsemän erillistä kohdetta: Kunta Kintehin saari kokonaisuudessaan, portugalilaisen kappelin jäänteet ja siirtomaa-aikainen varasto Albredan kylässä, Maurel Frères -rakennus Juffuren kylässä, portugalilaisen siirtokunnan San Domingon rauniot sekä Gambiajoen suussa olevat kuuden tykin patteri ja Fort Bullenin linnoitus.
Isle of Wightin piirikunta
Isle of Wightin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 37 109 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Isle of Wightin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1634.
Luettelo Irlannin saarista
Listaan kuuluvat sekä Irlannin tasavallan että Pohjois-Irlannin saaret.
Länsirannikko
Claren kreivikunta:
Galwayn kreivikunta:
Kerryn kreivikunta:
Välimatka
Välimatka kertoo kuinka kaukana jokin on jostakin; kahden paikan, pisteen tai asian välinen todellinen tai abstrakti etäisyys – myös kuvaannolisesti; ottaa johonkuhun välimatkaa, ottaa suhteessa etäisyyttä tai tarkastella asiaa etäisyyden päästä.
Välimatka on siis myös numeerinen suure, joka kertoo kuinka paljon on kahden paikan, pisteen tai asian välinen etäisyys. Fysiikassa välimatkalla ja etäisyydellä tarkoitetaan fyysistä pituutta tai ajanjaksoa. Matematiikassa välimatkalla oletetaan useimmiten tarkempaa kriteeriä.
Useimmiten on olemassa symmetria ja ”välimatka A:sta B:hen” tarkoittaa samaa kuin ”välimatka A:n ja B:n välillä”.
Geometria
Analyyttisessä geometriassa voidaan löytää kahden pisteen välinen välimatka xy-koordinaatistossa välimatkakaavan avulla. Välimatkan välillä (x1, y1) ja (x2, y2) voidaan laskea kaavalla
Samanlaisesti voidaan laskea välimatka kolmiulotteisessa koordinaatistossa pisteiden (x1, y1, z1) ja (x2, y2, z2) välillä:
Tietokoneohjelmaa kuvaavalla pseudokoodilla (näennäiskoodi) tarvittava etäisyys xy-koordinaatistosta voitaisiin ratkaista esimerkiksi seuraavanlaisella koodilla: reaaliluku laske_välimatka(x1, y1, x2, y2) {  reaaliluku erotukset_toiseen = potenssi( x2 - x1, 2 ) + potenssi( y2 - y1, 2 ); reaaliluku välimatka = neliöjuuri ( erotukset_toiseen ); palauta välimatka; }
Sama myös C#-kielellä:
Tetrameristaceae
Tuntomerkit
Heimon lajit ovat ainavihantia puita, joiden lehdet ovat lyhytruotisia: lapa kapenee tyveään kohti ja muuttuu huomaamatta ruotimaiseksi. Kukissa on melko suuret, joskin karisevat suojuslehdet. Siemenaiheita on yksi kussakin emilehdessä. Hedelmä on avautumaton.
Levinneisyys
Heimo kasvaa kolmella erillisellä alueella: Keski-Amerikassa, pienellä alueella Venezuelan eteläosassa sekä Malesiassa ja Borneolla.
Luokittelu
Heimossa on kolme sukua ja viisi lajia, jotka muodostavat kaksi ryhmää.
1. Pelliciera Benth. Sukuun kuuluu vain yksi laji Pelliciera rhizophorae, joka kasvaa mangroverämeillä Panaman ja Pohjois-Kolumbian alueella. Laji on mangrovepuu, jonka lisäjuuret tekevät rungon tyvestä kartiomaisen. Kärkisilmut ovat pitkiä ja teräväsuippuisia. Lehdet sijaitsevat lähes kiehkuramaisesti ja ovat hammaslaitaisia, lyhytruotisia ja vinotyvisiä. Kukat sijaitsevat oksien kärjissä ja ovat kookkaita. Kukan suojuslehdet ovat terälehtimäisiä. Verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelmä on kookas, teräväkärkinen ja yksisiemeninen.
2. Pentamerista Maguire ja Tetramerista Miq. Suku Tetramerista on kaakkoisaasialainen ja Pentamerista eteläamerikkalainen (Etelä-Venezuela). Niissä on yhteensä neljä melko pientä puulajia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat lyhytruotisia, suonitukseltaan huomaamattomia ja reunoiltaan rauhashampaisia. Kukat ovat melko pieniä, ja niiden verho- ja terälehdet ovat melkein samanlaisia ja harittavia. Ainakin verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelmä on marja.
Igor Moisejev
Moisejev valmistui Bolšoi-teatterin balettikoulusta 1924 ja tanssi teatterissa vuoteen 1939. Hän teki ensimmäisen koreografiansa 1930 ja viimeisensä vuonna 1954 Aram Hatšaturjanin balettiin Spartacus.
Moisejev nimettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1953. Hän oli myös sosialistisen työn sankari vuodesta 1976 ja sai mm. Leninin palkinnon (1967), kolme Stalin-palkintoa (1942, 1947, 1952) ja Neuvostoliiton valtionpalkinnon (1985).
Moisejev kuoli 101-vuotiaana moskovalaisessa sairaalassa 2. marraskuuta 2007 oltuaan kolme päivää tajuttomana.
Bauladu
Bauladu on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 689 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 24,22 neliökilometriä. Se sijaitsee 38 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ratša
thumb|250px|Ratšan sijainti Georgian kartalla
Ratša on historiallinen vuoristoalue Georgian pohjoisosassa. Nykyään alue kuuluu hallinnollisesti Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen ja jakautuu Onin ja Ambrolaurin piirikuntiin. Ratša rajautuu Suureen Kaukasukseen pohjoisessa, Imeretiin etelässä ja Letškhumiin sekä Svanetiaan lännessä. Alueeseen kuuluu myös itsenäiseksi julistautuneen Etelä-Ossetian luoteiskulma.
Ratša voidaan jakaa kolmeen alueeseen: vuoristo-Ratšaan, ylempään Ratšaan ja alempaan Ratšaan.
Historia
Ratša kuului antiikin aikana Egrisiin osana Takverin ruhtinaskuntaa. Keskiajalla siitä tuli oma ruhtinaskuntansa (saeristavo), jonka ensimmäisenä ruhtinaana toimi Baghvaši-suvun Rati. Kakhaberidze-dynastia hallitsi sitä 1100–1200-luvuilla, kunnes Georgian kuningas Davit VI lakkautti sen. 1300-luvulla ruhtinaskunta kuitenkin perustettiin uudelleen, ja sitä hallitsivat Tšarelidze- ja Tškheidze-suvut Georgian kuningaskunnan hajoamiseen saakka. Sittemmin alue kuului Imeretin kuningaskuntaan, kunnes Venäjä liitti sen itseensä 1800-luvulla.
Huhtikuussa 1991 Georgiaa koetteli voimakas maanjäristys, jonka episentrumi oli Ratšan alueella. Järistyksessä sai surmansa noin 270 henkeä, ja 17 000 rakennusta tuhoutui sekä 46 000 vaurioitui.
Kulttuuri
Ratša on tunnettu myös puusepistään, joiden rakentamia taloja ja puisia parvekkeita on ympäri Georgiaa.
Ratchet & Clank (vuoden 2016 videopeli)
Ratchet & Clank on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Interactive Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka perustuu Rainmaker Entertainmentin ja Blockade Entertainmentin samannimiseen elokuvaan, joka on uusi versio alkuperäisestä vuoden 2002 videopelistä. Pelin oli alun perin tarkoitus ilmestyä PlayStation 4:lle vuonna 2015, mutta sen julkaisu viivästyi elokuvan ohella vuoteen 2016 paremman markkinointikampanjan ja pelin lisäviimeistelyn mahdollistamiseksi.
Pelaaminen
Monet pelin elementeistä perustuvat aiempien Ratchet & Clank -pelien pelimekaniikkaan. Ratchetillä pelattaessa voi liikkua useissa eri ympäristöissä ja käyttää useita eri aseita vihollisten tuhoamiseen ja laitteita selvitäkseen muista esteistä. Clank on tällöin Ratchetin selässä mahdollistaen tälle useita toimintoja kuten veden alle sukeltamisen, laskeutumisen propellien avulla ja toisinaan myös rakettireppuna toimimisen. Clank itse on myös pelattavana osassa pelin alueista. Clank pystyy myös vapaasti tutkimaan ympäristöjä, mutta käyttää aseiden sijasta vain omia nyrkkejään ja ratkaisee erilaisia pulmapelejä vihollisten voittamisen sijaan.
Osa aseista ja laitteista saadaan käyttöön tarinan edetessä, osa on ostettavissa Gadgetron-asekauppalaitteista. Pelin yleisin kerättävä esine ovat pultit, joita saa rikkomalla laatikoita, tuhoamalla vihollisia tai palkkiona suoriutumalla tietyistä haasteista. Pultit toimivat myös pelin sisäisenä valuuttana muun muassa aseiden ostamista varten. Laatikot sisältävät myös parannuksena toimivaa nanotekniikkaa tai lisäammuksia aseisiin. Jokainen ase päivittyy, kun sitä on käytetty tietyn verran. Pelin ainut lähitaisteluase on Omnijakari, jota voidaan käyttää myös jakoavainmaisiin toimintoihin. Harvinaisempia kerättäviä pelissä ovat holokortit, jotka kertovat tietoa sekä pelin maailmasta ja aseista sekä tämän ja aiempien pelien hahmoista, ja kultapultteja, jotka avaavat muita lisäekstroja. Taitopisteet ovat korvattu PlayStation Networkin Trophy-saavutusjärjestelmällä.
Don Roos
pienoiskuva|Don Roos vuonna 2010. Donald Paul "Don" Roos (s. 14. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi New Yorkissa, opiskeli Notre Damen yliopistossa Indianassa ja muutti valmistuttuaan Hollywoodiin.
Roosin käsikirjoitustöiden joukossa ovat Rakkauden kenttä – Love Field (1991) ja Nuori naimaton nainen (1992). Ohjauksia ovat Pasmat sekaisin (1998), Sydän lyö (2000) ja Happy Endings (2005).
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2014
100px|right|Pohjoismaiset hiihtolajit. thumb|right|Lauran maasto- ja ampumahiihtokeskus Pohjoismaisissa hiihtolajeissa kilpailtiin Sotšin 2014 talviolympialaisissa 8. – 23. helmikuuta. Maastohiihtokilpailut käytiin Lauran maasto- ja ampumahiihtokeskuksessa ja mäkihypyn sekä yhdistetyn kilpailut puolestaan RusSki Gorki -mäkihyppykeskuksella. Tapahtumia oli yhteensä 19, joista 12 oli maastohiihtotapahtumia, kolme yhdistetyn tapahtumaa ja loput neljä olivat mäkihyppytapahtumia. Naiset pääsivät kilpailemaan mäkihypyssä ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa.
Sprintti (v)
11. helmikuuta <br style="clear:both" />
Parisprintti (p)
thumb|right|Miesten parisprintin mitalienjako. 19. helmikuuta Venäjän Maksim Vylegžaninin ja Nikita Krjukovin suoritukset mitätöitiin dopingrikkomuksen vuoksi marraskuussa 2017 mutta urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin kumosi heidän hylkäyksensä helmikuussa 2018. <br style="clear:both" />
15 km (p)
14. helmikuuta <br style="clear:both" />
15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu
9. helmikuuta Maksim Vylegžaninin suoritus mitätöitiin dopingrikkomuksen vuoksi marraskuussa 2017 mutta urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin kumosi hänen hylkäyksensä helmikuussa 2018. <br style="clear:both" />
50 km (v) yhteislähtö
thumb|right|50 kilometrin palkintojenjako päättäjäisissä. 23. helmikuuta Venäläisten Aleksandr Legkovin ja Maksim Vylegžaninin tulokset mitätöitiin marraskuussa 2017 dopingrikkomusten vuoksi. mutta urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin kumosi heidän hylkäyksensä helmikuussa 2018. <br style="clear:both" />
Parisprintti (p)
19. helmikuuta <br style="clear:both" />
7,5 km (p) + 7,5 km (v) yhdistelmäkilpailu
8. helmikuuta <br style="clear:both" />
30 km (v) yhteislähtö
thumb|right|30 kilometrin palkintojenjako päättäjäisissä. 22. helmikuuta <br style="clear:both" />
4 x 5 km viesti
15. helmikuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki + 10 km
12. helmikuuta <br style="clear:both" />
Suurmäki + 10 km
18. helmikuuta <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu
20. helmikuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki
9. helmikuuta <br style="clear:both" />
thumb|right|RusSki Gorki -mäkihyppykeskus olympialaisten aikaan.
Joukkuekilpailu
17. helmikuuta <br style="clear:both" />
Naisten normaalimäki
11. helmikuuta <br style="clear:both" />
Jätealus (vesiliikenne)
thumb|right|250px|Jätealus [[Amsterdamin kanavassa.]] Jätealus on kulkuneuvo, jota käytetään jätteiden kuljetukseen (ja joskus myös vesiroskan keräämiseen ) vesiliikenteessä. Alus muodostuu laivasta (esimerkiksi proomu) tai veneestä (esimerkiksi hinaaja). Jätealuksia on käytössä suurkaupungeissa, kuten Amsterdamissa ja New Yorkissa, koska niiden avulla pyritään siirtämään jätteitä jätteidenkäsittelylaitoksiin pienemmillä hiilidioksidipäästöillä sekä vähentämään tieliikennettä. Jätealusten käyttöä on kokeiltu myös Venetsiassa.
Aikaisemmin jätealusten tarkoituksena oli kerätä kaupungin asukkaiden ja eläinten jätteitä sekä kuljettaa jätteet merille, missä ne oli tarkoitus päästää merenpohjaan. Nykyään jätteiden upottaminen merenpohjaan ja vesistöihin on kielletty, minkä seurauksena jätealukset on varustettu kierrätyssäiliöillä ja ne kuljettavat lastin jätteidenkäsittelylaitoksille, missä jätteet poltetaan, kierrätetään tai käytetään maantäytössä.
Jätealusten väärinkäyttö
New Yorkin ja Philadelphian jäteongelman kasvaessa 1980-luvulla jätealuksia käytettiin kaupunkien jätteiden kuljettamiseen muihin kaupunkeihin sekä ulkomaille. Vuonna 1986 Khian Sea-niminen jätealus lähti Philadelphiasta mukanaan 13 000 tonnia tuhkaa ja ongelmajätettä (muun muassa raskasmetalleja ja dioksiineja), josta se levitti neljänneksen Haitin saaren hiekkarannoille lannoitteen nimikkeellä ja upotti loput kahden vuoden aikana Atlantin ja Intian valtameriin. Laivan nimi muuttui kaksivuotisen matkan aikana ensin Feliciaksi ja lopulta Pelicanoksi, jonka nimissä se ankkuroitui Singaporeen. Tapauksesta ja vastuunkantajan roolista syntyi vuoteen 1993 kestänyt oikeusjuttu, jolloin Khian Seata ohjeistaneen Coastal Carriersin kaksi johtohenkilöä tuomittiin sakkoihin ja vankilatuomioon. New Yorkin osalta vuonna 1987 Long Islandin ja Islipin jätteiden oli tarkoitus päätyä Pohjois-Carolinan täyttömaaksi, mitä varten Mobro 4000-niminen jätealus lähetettiin matkaan mukanaan 3 100 tonnia jätettä. Pohjois-Carolinan viranomaiset eivät kuitenkaan halunneet aluksen ankkuroituvan mahdollisten ympäristörikosten vuoksi (kuljetusprojektista vastasi myös mafiakytköksinen rikospomo Salvatore Avellino), minkä seurauksena laiva kääntyi takaisin ja yritti tarjota lastiaan muihin osavaltioihin sekä ulkomaille Meksikoon, Belizeen ja Bahamalle, mutta lasti päätyi lopulta takaisin Islipiin kaksi kuukautta kestäneen 6000 mailin merimatkansa jälkeen. Jätealuksia on käytetty ennen myös alkoholin ja päihteiden salakuljetukseen.
Jonas Castrén
Perhe ja työura
Jonas Castrén kuului Castrénin sukuun. Hänen isänsä oli kappalainen, myöhempi Pyhäjärven kirkkoherra ja valtiopäivämies Zachris Castrén. Castrénin äiti Betty Leontine Reuter saavutti mainetta herätysliikkeessä muun muassa puhumalla kielillä. Castrénin veli oli oikeusneuvos- ja valtiopäivämies Johannes Castrén. Jonas Castrén oli myös Suomen pääministeri Urho Castrénin setä, professori Erik Castrénin isosetä ja poliitikko Zachris Castrénin pikkuserkku. Kielentutkija Matthias Alexander Castrén oli hänen isänsä serkku.
Jonas Castrén pääsi ylioppilaaksi vuonna 1869 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1876 ja lakitieteen 1893. Castrén toimi asianajajana Helsingissä ja Ruotsissa vuosina 1894–1922.
Yhteiskunnallinen toiminta
Castrén johti 1880-luvulla Lauri Kivekkään ohella niin kutsuttuja nuoria fennomaaneja ja suomenkielisten opiskelijoiden radikaalia K. P. T. -ryhmää, jotka olivat Suomalaisen puolueen päälinjaa uudistusmielisempiä ja kieliasiassa jyrkempiä suuntauksia. Nuori Castrén kannatti jyrkkää suhtautumista ruotsinkielisiin ja tarvittaessa yhteistyötä venäläisten viranomaisten kanssa. Sortokausien aikana hänen linjansa kääntyi tässä suhteessa täydellisesti ympäri.
Vuoden 1885 säätyvaltiopäivillä Castrén esiintyi ensi kertaa hyökkäävästi radikaalien uudistusten kuten äänioikeuden laajentamisen ja naisten opiskelumahdollisuuksien kannattajana, mikä säikäytti fennomaanien vanhat johtajat Yrjö-Sakari Yrjö-Koskisen ja Agathon Meurmanin. Castrén oli talonpoikaissäädyn jäsenenä myös vuosien 1888, 1891, 1894 ja 1905–1906 valtiopäivillä, ja kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön edustaen valtakirjalla Hammarlandin kuntaa. Kpt-läisyyden kuihduttua Castrén siirtyi sen piiristä syntyneisiin nuorsuomalaisiin. Ajan kuluessa hänen poliittiset mielipiteensä muuttuivat yhä konservatiivisemmiksi ja oikeistolaisemmiksi.
Ensimmäisen sortokauden aikana Castrén omaksui tiukan perustuslaillisuuden ja oli huhtikuussa 1903 yksi ensimmäisiä Bobrikovin maasta karkottamia. Hän asui maanpaossa Tukholmassa vuosina 1903–1905. Palattuaan hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1914 ja 1917 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Eduskunnassa hän toimi maatalousvaliokunnaan puheenjohtajana 1908 ja perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1909.
Castrén asui poliittisista syistä uudelleen Ruotsissa vuosina 1914–1917 ja 1918–1921. Hän oli Suomen itsenäisyysliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä Tukholmassa vuosina 1916–1918 ja Suomen sisällissodan aikana lyhyen aikaa Suomen valkoisen hallituksen virallisena edustajana Ruotsissa. Castrén ei koskaan kohonnut ministeriksi tai muihin keskeisiin päättäjäntehtäviin, mutta oli aikansa näkyvimpiä poliitikkoja ja mielipidevaikuttajia.
Castrén kuului nuorsuomalaisen puolueen oikean siiven (”pääskysten”) johtajiin ja oli tunnettu kiihkeästä ja moralistisesta tavastaan tarkastella poliittisia kysymyksiä, etenkin sortovuosien taistelua laillisuuden puolesta. Häntä pidettiin omiensakin keskuudessa ristiriitaisena hahmona ja hänet tunnettiin muun muassa nimillä ”pasuunan ääni” ja ”kiljuva jalopeura”, tosin hänen edustamansa ajattelutapa ei tuolloin ollut vieras monille muillekaan ”pääskysille”. Castrén rikkoi välinsä etenkin vanhasuomalaisiin poliitikkoihin, joita hän piti näiden myöntyväisyyslinjan vuoksi pettureina, ja poltti monet sillat takanaan. Hän oli myöhemmällä iällään oikeistolainen ja vuoden 1918 valtiomuotokiistassa monarkisti, mutta ei voinut toimia vuonna 1918 perustetussa kokoomuspuolueessa, koska vanhat ”suomettarelaiset” olivat siinä vahvasti mukana.
Blåsut BK
Bläsut BK nousi ensimmäisen kerran toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1947–1948. Seuraavan kerran seura nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kausiksi 1976–1977, 1981–1982. Kaikilla kolmella kerralla käynnit tällä sarjatasolla olivat kauden mittaisia eli Blåsut putosi kauden jälkeen alemmalle sarjatasolle. Blåsut pelasi aina 1990-luvulle asti pääosin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolle.
Uusi aika Blåsutilla alkoi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Seura nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Allsvenskaniin kaudeksi 2008–2009, mutta putosi kauden päätteeksi. Seuraavan kerran seura nousi Allsvenskaniin kaudeksi 2010–11. Sen jälkeen seura onkin pysynyt Allsvenskanissa. Tämän ajan keskeisiä pelaajia ovat olleet venäläiskonkarit, moninkertaiset maailmanmestarit Valeri Gratšev ja Pavel Frants. Molemmat heistä ovat toimineet seuran pelaaja-valmentajina.
Köyhät ritarit
Köyhät ritarit (myös köyhä ritari tai leipävanukas,, ) on jälkiruoka, joka valmistetaan paistamalla maidossa liotettuja vehnäleivän viipaleita. Vehnäleivän sijaan käytetään myös kuivahtanutta pullaa. Maidon joukkoon voidaan sekoittaa myös muna ja niin haluttaessa hiukan sokeria sekä vehnäjauhoja. Viipaleet kastetaan molemmin puolin maitoseokseen ennen uunissa tai pannulla rasvassa paistamista.
Tavallisesti köyhät ritarit syödään lämpiminä hillon ja kermavaahdon kera.
Joissakin lounasravintoloissa pullaviipaleista tehtyä jälkiruokaa kutsutaan nimellä rikkaat ritarit. Tällä halutaan tehdä ero ranskanleivästä tai muusta vaaleasta leivästä tehtyihin köyhiin ritareihin. Vanhan kansan mukaan rikkaat ritarit -nimitys on peräisin kermavaahtokruunusta. Köyhissä ritareissa ei puolestaan ole kermavaahtoa.
Historia
Jaakko Raholan mukaan Köyhät ritarit (The Poor Knights) oli mm. Edvard III:n vuonna 1349 perustama veljeskunta, johon kuuluivat Windsorin linnan asunnoissa asuvat, eläkkeellä olevat sotilaat. Demokratian tulon myötä Euroopan aateliset menettivät valtansa ja rahansa. He halusivat silti säilyttää entisen elämäntapansa ja syödä jälkiruokaa, vaikka siihen ei olisi ollutkaan varaa. Edullinen jälkiruoka oli paistettu kuivahtanut leipä. Keski-aikaisessa ohjeessa mausteena on käytetty madeiraa tai sherryä, kanelia ja sitruunankuorta, jotka kaikki olivat tuolloin kalliita mausteita.
Killing Joke
Killing Joke on brittiläinen post-punk-, uusi aalto- ja industrial metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1978. Perustajajäsenet Jeremy ”Jaz” Coleman (laulu, syntetisaattorit ja sovitukset) ja Kevin ”Geordie” Walker (kitara) ovat olleet yhtyeen ainoat pysyvät jäsenet.
Yhtyettä pidetään laajasti yhtenä merkittävimmistä 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun post-punk/uusi aalto -kokoonpanoista. Killing Joke vaikutti voimakkaasti yhtyeisiin kuten Nirvana, Ministry, Nine Inch Nails, Big Black, Prong, Metallica, Jane’s Addiction, Soundgarden, Foo Fighters, Econoline Crush, Faith No More ja Korn. Killing Joke vaikutti merkittävästi myös goottirock-suuntaukseen: esimerkiksi ensimmäinen suomalainen goottirockyhtye Musta Paraati nimeää Killing Joken vaikuttajakseen.
Killing Joken musiikki koostuu tyypillisesti metallisista kitaroista ja raskaista, tanssittavista rytmeistä. Colemanin lavaesiintyminen on ritualistista ja laulu vaihtelee puhelaulusta raspiseen ärjyntään. Välillä laulu on uhkaavaan murinaa ja toisinaan tunteellista ja melodista. Koskettimet olivat kantava elementti varsinkin yhtyeen 1980-luvun tuotannossa. Geordie ei koskaan soita kitarasooloja.
Marraskuussa 2020 ilmestyi suomalaisen toimittajan Jyrki "Spider" Hämäläisen historiikki yhtyeestä nimellä Killing Joke: Are You Receiving?. Kirjaan on haastateltu yli 20 henkilöä ja se on saanut hyvän vastaanoton niin faneilta kuin lehdistöltäkin.
Vieno Kekkonen
Vieno Hellevi Kekkonen-Sauri (s. 6. syyskuuta 1934 Karttula) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat käännösiskelmät "Preerian keltainen ruusu" (Yellow rose of Texas, 1955), "Sateenkaaren tuolla puolen" (Over the Rainbow, 1956), "Sävel rakkauden" (1957), "Hiljaa virtaa joki" (1959), "Ei koskaan sunnuntaisin" (1960), "Kesäyö" (Summertime, 1960) ja "Ensimmäinen rakkaus" (1962).
Elämä ja ura
Vieno Kekkosen ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui dramaattisessa tilanteessa kotiseudulla Karttulassa. Hänen isänsä oli kaatunut jatkosodan alussa kesällä 1941, ja 7-vuotiasta Vienoa pyydettiin laulamaan kaatuneiden muistotilaisuudessa. Isän varhaisen kuoleman vuoksi Vienon koulunkäynti jäi kansakouluun. Sen päätettyään hän muutti Kuopioon, jossa hän työskenteli lastenhoitajana. Kuopiossa hän kiinnostui teatterista ja pääsi avustajaksi Kuopion Yhteisteatteriin. Kun teatterissa avautui tarpeistonhoitajan paikka, Vieno Kekkonen saattoi jättää lastenhoitajan työnsä.
Vieno Kekkonen valmistui näyttelijäksi Teatterikoulusta vuonna 1956 ja ehti näytellä vuoden verran Lahden kaupunginteatterissa. Samalla Teatterikoulun kurssilla Kekkosen kanssa opiskelivat muiden muassa Heidi Krohn, Tea Ista ja Ritva Valkama. Hän on esiintynyt näyttelijänä mm. Matti Kassilan elokuvissa Hilmanpäivät (1954), jossa hän esitti apteekkineidin roolin sekä Isän vanha ja uusi (1956) arkkitehti Pekanpään tyttären ystävättären Tuulan roolin.
Vieno Kekkonen antautui kuitenkin musiikin vietäväksi ja on tehnyt pitkän uran iskelmälaulajana. Viihdeuraansa samoihin aikoihin aloitellut Spede Pasanen suositteli Kekkoselle osallistumista Fazer-levy-yhtiön koelaulutilaisuuteen, jossa tuotantopäällikkö Toivo Kärki mieltyi kokelaan ääneen. Levytyksiin ja keikoille hän sai rinnalleen sen ajan huippumuusikoita, kun hän sai kiinnityksen ensin Matti Viljasen ja sitten Taito Vainion yhtyeisiin. Hän teki aluksi parikymmentä levytystä Fazerille, näiden joukossa Toivo Kärjen-Reino Helismaan "Suezista etelään" (1956), "Tonttu katsoo ikkunasta" (1956, duetto Juha Eirron kanssa) ja "Sakura no hana"  (1957). Vuonna 1958 Kekkonen siirtyi Scandialle. Lopullisen läpimurtonsa hän teki Saukin suomeksi sanoittamalla kappaleella "Ei koskaan sunnuntaisin". 1960-luvulla hän esiintyi muun muassa Jaakko Salon ja Erkki Valasteen orkesterien solistina.
Varsinkin uransa alkuvuosina Vieno Kekkonen sai toistuvasti vastattavakseen kysymyksen, oliko hän sukua presidentti Urho Kekkoselle. Vieno ja Urho Kekkosen isänisät olivat olleet veljeksiä, joten Vieno Kekkonen oli presidentin pikkuserkku.
Vuosina 1962-1964 Kekkonen oli mukana lauluyhtyeessä Valastones (muut jäsenet Nacke Johansson, Heikki Laurila, Erkki Valaste). Levytyksiä yhtyeeltä syntyi 6, näistä 5 oli käännöskappaleita kuten "Rannan tavernassa kerran" (1964), lisäksi Kärjen-Helismaan "Revontulet" (1964).
Vuonna 2003 Kekkonen oli yksi Maarit Niiniluodon Vääksyssä järjestämän Toivo Kärki -konsertin solisteista ja lauloi Kärki-levytyskappaleitaan sekä erikoisuutena Kärjen-Aili Runteen tangon "Sama kaipuu on".
Kekkosen aktiiviura on ollut yksi Suomen naislaulajien pisimmistä, yli 60 vuotta.
Vieno Kekkonen on ollut naimisissa Eero Saurin kanssa vuodesta 1964, ja heillä on kaksi tytärtä. He muuttivat Helsingistä Pohjois-Ruotsin Pajalaan Eero Saurin jäätyä eläkkeelle Sanoma Magazines Finlandin kustannusjohtajan työstä. Myös tytär Elina Sauri on esiintynyt laulajana, mm. vuonna 1995 Nokian Tapsan Tahtien Toivo Kärki-Tapio Rautavaara -konsertin yhtenä solistina. Vieno Kekkosen veli Aatto oli yhden kellarisurmiin yhdistetyn henkirikostapauksen uhrin, Seija Kekkosen (k. 1980), aviomies. Rikostoimittaja Marko Niemi haastatteli Vieno Kekkosta aiheesta Yle Areenan podcastiin Viimeinen johtolanka.
Kekkoselta poistettiin vuonna 2006 rinta syöpäepäilyn johdosta. Epäselvä muutos osoittautui kuitenkin hyvänlaatuiseksi. Keväällä 2019 Kekkonen joutui sairaalaan liukastumisesta johtuneen nilkan pohjeluun murtuman takia.
Levyjä
thumb|Vieno Kekkonen kotonaan vuonna 1960.
RISC
RISC on tietokoneiden suoritinarkkitehtuurien suunnittelufilosofia, jossa konekielen käskyt on pyritty pitämään yksinkertaisina ja nopeasti vakioajassa suoritettavina. Aiemmin suosittu lähestymistapa oli CISC, jossa pyritään tekemään käskykannasta mahdollisimman laaja ja monipuolinen ja sitä kautta tehokas.
RISC:stä tuli vallitseva suoritinarkkitehtuurien suunnittelufilosofia 1980-luvun puolivälistä alkaen. Valtaosa tämän jälkeen kehitetyistä uusista arkkitehtuureista on RISC-tyyppisiä, esimerkkeinä Alpha, ARM, MIPS, PA-RISC, PowerPC ja Power-arkkitehtuuri, SPARC sekä RISC-V. Nykyisin käskykanta ei ole vahvasti sidoksissa suorittimen sisäiseen toimintaan vaan suorittimet voivat pilkkoa monimutkaiset käskyt mikro-operaatioihin. Myös monet RISC-tyyppisenä pidetyt suorittimet sisältävät CISC-ajattelun kaltaisia monimutkaisia käskyjä.
RISC- ja CISC-arkkitehtuurien erot ovat hämärtyneet moderneissa suorittimissa. Moderneissa CISC-suorittimissa käskyt pilkotaan RISC-tyylisiin mikro-operaatioihin suuremman suorituskyvyn ja hyötysuhteen vuoksi. Laajasti käytetty ARM-arkkitehtuuri perustuu RISC-ajatteluun.
RISC ja CISC arkkitehtuurien lisäksi on VLIW-lähestymistapa.
RISC-ajatteluun siirtyminen
Tietokoneiden alkuaikoina kääntäjät eivät pystyneet tuottamaan kovin tehokasta konekoodia, joten ohjelmoijat käyttivät tehokkuussyistä paljon symbolista konekieltä. Lisäksi keskusmuistit olivat hyvin pieniä, joten muistin säästämiseksi yhdellä käskyllä piti saada aikaan mahdollisimman paljon asioita.
Aina 1970-luvulle asti tietokoneiden käskykantojen suunnittelussa otettiinkin erityisesti huomioon konekielitason ohjelmoijat ja ohjelmakoodin tiiviys. Valmiita käskyjä kehitettiin mitä erikoisimpiin tarkoituksiin, ja käskykanta toimikin esimerkiksi IBM S/360:ssa eräänlaisena standardikirjastona. Lisäksi assembly-ohjelmoijille tarjottiin runsas valikoima monipuolisia muistinkäsittelyn osoitusmuotoja. Tästä lähestymistavasta alettiin myöhemmin käyttää nimitystä CISC vastakohtana RISC-lähestymistavalle.
RISC-filosofian mukaisia koneita olivat periaatteessa jo eräät Seymour Crayn kehittämät supertietokoneet kuten 1960-luvun puolivälissä suunniteltu CDC-6600. Nykyisin tunnettu RISC-ajattelu sai kuitenkin alkunsa IBM:n tutkimuksista 1970-luvulla, jolloin havaittiin, että monien tietokoneiden käskykannat olivat tarpeettoman laajoja eikä ohjelmissa käytetty hyväksi kuin pientä osaa nopeuttaviksi tarkoitetuista ominaisuuksista. Joitain konekäskyjä kääntäjät eivät pystyneet käyttämään lainkaan, jolloin niiden käyttö jäi erittäin vähäiseksi.
IBM kehitti prototyyppinä IBM 801 minitietokoneen, joka vaikutti IBM ROMP -suorittimen kehitykseen. ROMP oli käytössä IBM RT PC -tietokoneessa. RT PC ei ollut laajalti käytetty, mutta se johti jatkokehitykseen ja IBM RS/6000 -sarjaan.
Samaan aikaan IBM:n projektin kanssa oli kaksi muuta projektia: Berkeleyssä ja Stanfordissa. Berkeley RISC -projekti johti SPARC-suorittimeen ja Stanford MIPS -projekti MIPS-suorittimeen.
Lev Kopelev
Lev Kopelev, salanimi Fritz Bunkerhocker, (9. huhtikuuta 1912 Kiova, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 18. kesäkuuta 1997 Köln, Nordrhein-Westfalen, Saksa) oli venäläinen kirjailija, kriitikko, kääntäjä ja germanisti.
RISC
RISC-ajatteluun siirtyminen
Myös superskalaarinen rinnakkain suorittaminen yleistyi RISC-suorittimien myötä.
Lev Kopelev
Kopelev opiskeli saksaa Harkovan ja Moskovan yliopistoissa ja toimi toisen maailmansodan aikana propagandistina. Hän sai 1945 kymmenen vuoden vankeustuomion. Kopelev loikkasi länteen 1981 oltuaan sitä ennen näkyvä toisinajattelija. Hän kirjoitti Heinrich Böllin kanssa julkisuutta saaneen teoksen Miksi ammuimme toisiamme (Warum haben wir aufeinander geschossen?, 1981). Omaelämäkerrallisissa teoksissaan hän kuvaa vankilakokemuksiaan.
RISC
RISC-ajatteluun siirtyminen
Monissa CISC-suorittimissa oli jonkinlaisia osittaisia liukuhihnaratkaisuja, mutta ne olivat ongelmallisia, koska CISC-käskyt vaihtelevat huomattavasti monimutkaisuudeltaan ja suoritusajaltaan.
RISC-ratkaisulle on tyypillistä rajattu käskykanta jossa on yksinkertaisia käskyjä, suuri määrä rekistereitä, konekäskyt ovat tietyn mittaisia ja yhden muotoisia, sekä load-store-arkkitehtuuri. Load-store käskykanta käyttää erillisiä käskyjä muistin käsittelyyn kun taas register-memory -arkkitehtuurissa se voi olla osana muuta käskyä.
Teknisiä eroja
Eräissä RISC-suorittimissa kuten MIPS-arkkitehtuurissa ei ole komentoja pinon käsittelyyn, vaan toiminto jätetään ohjelmallisesti toteutettavaksi. Samoin useat muut CISC-suorittimien toiminnot voidaan jakaa pienemmiksi operaatioiksi, joiden käyttö jää ohjelman vastuulle.
Koska RISC-suorittimen käskyt ovat yksinkertaisia niitä tarvitaan paljon saman tehtävän suorittamiseen, joka lisää tarvetta muistikapasiteetille. Kun muisti oli kallista muistitilan käytössä säästäminen teki tietokoneesta edullisemman ja tämä oli yksi syy useille eri käskyille CISC-suorittimissa. Suuremman muistikaistan tarpeen johdosta RISC-suorittimien suorituskyky riippuu välimuistin käytöstä.
Käyttökohteet
RISC-tyyppisiä suorittimia on käytetty muun muassa supertietokoneissa ja tehokkaista työasemissa. ARM-suorittimet ovat de facto käytetyin suoritin mobiililaitteissa kuten älypuhelimissa.
RISC-suorittimia käytetään lähes kaikissa muissa uusissa tietoteknisissä laitteissa paitsi tavallisissa IBM PC -yhteensopivissa tietokoneissa, joiden suorittimet perustuvat edelleenkin 1970-luvulla kehitettyyn CISC-tyyppiseen x86-arkkitehtuuriin.
Applen Macintosh-tietokoneet siirtyivät Motorola 68000 -sarjan suorittimista RISC-tyyppisiin PowerPC-suorittimiin vuonna 1994 ja myöhemmin x86-suorittimiin vuonna 2006. Vuonna 2020 Apple ilmoitti siirtyvänsä ARM-suorittimiin Macintosh-tietokoneissa.
Erojen hämärtyminen
CISC- ja RISC-suunnittelun väliset erot ovat hämärtyneet ja molemmat suunnittelutavat ovat ottaneet ominaisuuksia toisesta. Suorittimien nopeuksien kasvamisen myötä myös CISC-suorittimet voivat suorittaa käskyjä yhdessä kellojaksossa ja ne voivat käyttää liukuhihnaa. Samalla RISC-suorittimissa on mukana monimutkaisempaa laitteistoa ja monimutkaisempia CISC-tyyppisiä käskyjä.
Tietojenkäsittelytieteen filosofia
Joitakin tietojenkäsittelytieteen filosofian kysymyksenasetteluja ovat:
Type 56
thumb|Type 56 -rynnäkkökivääri Type 56 on kiinalainen kopio AK-47 -rynnäkkökivääristä. Type 56 on Kansan vapautusarmeijan käytössä korvattu 1980-luvulla Type 81 -rynnäkkökiväärillä.
Akvitanianhauki
Akvitanianhauki (Esox aquitanicus) on haukien heimon kalalaji, joka kuvattiin tieteellisesti vuonna 2014. Sitä tavataan Ranskan lounaisosien vesistöissä, ja hauesta sen erottaa erityisesti lyhyemmän kuononsa perusteella.
Kuvaus
Akvitanianhauki on muiden haukien tapaan solakka ja pitkänomainen petokala. Sen erottaa hauesta (E. lucius) ja italianhauesta (E. cisalpinus) lyhyemmästä kuonosta.
Xerox Alto
Xerox Alto on Xeroxin Palo Alton -yksikössä (PARC) kehittämä työasema. Tietokone oli ensimmäinen, jossa yhdistyivät tietokonehiirellä ohjattu graafinen käyttöliittymä, Ethernet-verkkoliittymä ja vaihdettavat massamuistit. Ensimmäinen yksilö valmistui vuonna 1973.
Akvitanianhauki
Levinneisyysalue
Akvitanianhaukea tavataan Ranskassa Atlanttiin laskevissa vesistöissä. Sitä on löydetty Charenten, Dordognen, Eyren ja Adourin vesistöistä. Sitä on todennäköisesti myös Garonnen ja mahdollisesti myös Sèvre niortaisen ja Loiren vesistöissä. Mouriscotjärvi on eteläisin paikka, jossa lajia on nähty.
Xerox Alto
Inspiraatiota tietokoneen kehittämiseen saatiin Douglas Engelbartin vuonna 1968 esittelemästä oN-Line System (NLS) -järjestelmästä.