cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astute-luokka
Elektroniikka
Aluksille on asennettu Atlas Hydrographic DESO 25 -tarkkuuskaikuluotain, kaksi optronista CM010-periskooppia. Lisäksi aluksilla on Thales Underwater Systemsin tyypin 2076 kaikuluotain, joka muodostaa etsintä- ja maalinosoitusjärjestelmän. Aluksessa on myös Raytheon Systemsin Successor-tunnistusjärjestelmä.
Inarinsaamelainen puku
thumb|[[Ilmari Mattus inarinsaamelaisten puvussa.]] Inarinsaamelainen puku on inarinsaamelaisille tyypillinen saamenpuku. Puvun pohjavärinä on musta tai tummansininen, mutta materiaalien saatavuus on vaikuttanut osaltaan pohjavärien valintaan. Aikaisemmin käytettiin myös harmaita sarkapukuja. Yleensä Inarin puku ommellaan verasta tai sarasta, mutta nykyään myös satiinista ja sametista. Suvuissa kulkevat perinteet ja ompelijoiden oma koristelutyyli heijastuvat Inarin puvuissa, ja koristeverkojen määräkin on asettanut tietyn rajansa puvun koristelussa.
Varhaiset pukumallit oli koristeltu yksinkertaisesti ohuilla verkanauhoilla. Arkipukujen materiaalina käytettiin usein harmaata tai luonnonvalkoista sarkaa. Juhlapukuihin käytettiin mahdollisuuksien mukaan verkaa. Naisten lakki oli ennen päänmyötäinen, miehet käyttivät 1900-luvun alkupuolella neljäntuulenlakin lisäksi kesäisin yleisesti huopahattua. Inarilaisten naisten on tietty käyttäneen myös muinaista sarvilakkia 1870-80-luvuille saakka.
Aikaisemmin pukujen koristelussa esiintyi enemmän alueellista vaihtelua, mutta nykyään inarinsaamelaisten tunnuksenomaiseksi puvuksi on yleistynyt pukumalli, jota aiemmin kutsuttiin Itä-Inarin malliksi. Varhaisemmat puvut olivat idässä pohjaväriltään mustia kun taas lännessä yleisin väri oli sininen. Useat Länsi- ja Pohjois-Inarin inarinsaamelaiset suvut ovat käyttäneet perinteisesti Utsjoen mallin pukua. Varsinainen inarinsaamelainen verkapuku on yleensä pohjaväriltään musta. Hartioilla, kauluksessa, selässä, hihansuissa ja helmassa käytetään punaisia, keltaisia ja vihreitä verkakoristeita. Miehen takin korkeassa kauluksessa on lisäksi punainen sahalaitakuvioinen verkasuikale. Kesä- ja arkivaatteena naiset voivat käyttää puuvillatakkia, jossa voi olla yksinkertaiset verkakoristeet. Sekä miesten että naisten puvun kanssa käytetään yleensä valkoista huivia ja kudottua niisivyötä. Miesten lakki on verkatereillä koristettu neljäntuulenlakki, minkä talvimallissa on turkiksesta tehty viergi, reunus. Naiset käyttävät talvella koipi- tai vasannahkalakkia ja kesällä punaista matalahkoa verkalakkia. Talviasuun kuuluvat lisäksi sekä miehillä että naisilla peski sekä sitä lumelta suojaava lukka tai villahuivi. Jalkineina käytetään talvella karvakenkiä, joiden nokkaan etenkin Itä-Inarissa on ollut tapana ommella punaiset verkatereet. Säpikkäitä eli säärystimiä käytetään karvakenkien kanssa. Välikausikengissä on sisnapohja. Kesäisin voidaan pitää vedenpitäviä vuotakenkiä. Kengissä käytettävät paulat noudattavat puvun väritystä. Naisten pauloissa kuvio on epäsymmetrinen, miesten pauloissa taas symmetrinen.
Inarinsaamelaisessa pukumallissa voi nähdä yhtäläisyyksiä Vuotsossa ja Varanginvuonolla käytettäviin pukuihin. Vuotson puvussa ei sinisen pohjavärin lisäksi ole suuria eroja inarilaiseen pukuun. Varanginvuonon merisaamelaisten puku on samoin pohjaväriltään sininen, mutta verkakoristeet ovat yleensä kapeammat kuin inarilaisilla. Inarilaiset ovat kulkeneet vuosisatoja seudulla kesäisin kalastamassa sekä kauppamatkoilla ja monilla on vieläkin sukuyhteyksiä rajan toiselle puolen.
Muita inarinsaamelaisessa pehmeiden materiaalien käsityössä tyypillisiä piirteitä ovat mm. linnunnahkojen (esim. kuikka) hyödyntäminen koristeena nahkapusseissa ja lampaannahan käyttö lisämateriaalina.
Johanna Rytting Kaneryd
Johanna Rytting Kaneryd (s. 12. helmikuuta 1997 Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa nykyisin Damallsvenskan-joukkue Rosengårdin paidassa.
Rytting Kaneryd pelasi Ruotsin naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2021. Hän on kesäkuun 2022 loppuun mennessä pelannut 12 naisten maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Ulla Valtola
Ulla Valtola (s. 20. toukokuuta 2002) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa ruotsalaista Superliiga-joukkue KAIS Mora IF:ää.
Ura
Valtola on FBC Loiston kasvatti. Hän on voittanut junioreissa useita Suomen mestaruuksia. Hän siirtyi kaudeksi 2020–2021 1+1-vuotisella sopimuksella KAIS Mora IF:ään.
Muuta
Valtola valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta keväällä 2021. Hän on pelannut nuorempana jalkapalloa Åbo IFK:ssa. Hänen velvensä Kalle ja Olli pelaavat jääkiekkoa.
Halden
thumb|right|275px|Haldenin väkiluvun kehitys vuodesta 1951.
Halden, vuosina 1665–1928 Fredrikshald, on kaupunki Kaakkois-Norjassa. Siellä sijaitsee Tanskan Fredrik III:n mukaan nimetty Fredrikstenin linnoitus.
Vuoden 2013 alussa Haldenissa oli 29 880 asukasta. ja samassa asukaslaskennassa Halden oli Norjan 28. suurin kunta asukasluvulla mitattuna.
Historia
Haldenin asutuskeskus oli 1500-luvulla puutavaran laivaussatama. Vuoden 1658 Roskilden rauhan se sai rajakaupungin aseman. 1665 kaupungille myönnettiin etuoikeuksia ja se sai nimen Fredrikshald.
Ruotsin kuningas Kaarle XII kuoli sotaretkellä Fredrikshaldissa 30. marraskuuta 1718.
Titanomakhia
thumb|right|260px|Titaanien kukistuminen, [[Cornelis van Haarlem, 1588]] Titanomakhia eli titaanien taistelu oli kreikkalaisessa mytologiassa titaanien ja olympolaisten jumalten välillä käyty monivuotinen taistelu.
Taistelussa Zeuksen johtamat jumalat hyökkäsivät linnoitukseen, jonka Kronoksen johtamat titaanit olivat rakentaneet Othrys-vuorelle Thessalian tasangon toiselle laidalle, Olymposvuorta vastapäätä. Kun sotaa oli käyty kymmenen vuotta ilman suurempia tuloksia, olympolaisten ylijumala Zeus päätti äitinsä kehotuksesta vapauttaa kykloopit, jotka takoivat hänen salamansa, sekä kolme satakätistä giganttia, Gaian ja Uranoksen hirmuisimmat jälkeläiset: hekatonkheires-jättiläiset. Olympolaiset antoivat näille nektaria ja ambrosiaa, jumalten ruokaa, ja saivat heidät vannomaan uskollisuutta Zeukselle. Satakätisten giganttien avulla olympolaiset hyökkäsivät uudestaan titaanien kimppuun. Gigantit hylkäsivät jumalten antamat aseet havaittuaan, ettei niistä ollut hyötyä titaanien vahvoja muureja vastaan. Sen sijaan he raastoivat kalliosta suuria järkäleitä ja paiskasivat nämä kohti titaanien puolustusmuureja. Titaanit maksoivat samalla mitalla, mikä johti niin valtaisaan myllerrykseen, että koko maa tärisi. Kun Zeus näki, että hänen temppelinsä, jonka Hefaistos oli rakentanut, oli vaarassa romahtaa, hän raivostui ja käytti ensimmäisen kerran kaikkia voimiaan. Samalla satakätiset ottivat kiven jokaiseen käteensä ja heittivät 300 kiveä kerralla titaanien niskaan. Tällöin titaanien vastarinta murtui ja heidät ajettiin Tartarokseen, manalan syvimpään kolkkaan.
Titanomakhiasta kerrotaan muun muassa Hesiodoksen Jumalten synnyssä. Se oli aiheena myös kadonneessa eepoksessa Titanomakhia.
Kane Ferdinand
Kane Ferdinand (s. 7. lokakuuta 1992) on irlantilainen jalkapalloilija, joka on edustanut urallaan muun muassa Peterborough Unitedia Englannin mestaruussarjassa ja ykkösliigassa sekä neljää eri seuraa, Southend Unitedia, Northampton Townia, Cheltenham Townia ja Dagenham & Redbridgeä, Englannin kakkosliigassa. Hän on Les Ferdinandin sekä veljesten Anton ja Rio Ferdinandin serkku.
Tappava tunnustus
Elokuva kertoo elämäänsä kyllästyneestä ja seksuaalisia virikkeitä kaipaavasta Kate Milleristä. Kate käy usein psykiatrilla, joka rohkaisee Katea flirttailemaan tuntemattomalle miehelle. Kate ajautuukin tuntemattoman kanssa sänkyyn ja on päätökseensä tyytyväinen. Myöhään illalla lähtiessään miehen luota Kate murhataan julmasti hissiin. Silloin paikalle sattuu Liz Blake joka näkee murhaajan kasvot ja joutuu itsekin murhaajan kohteeksi.
Myöhempi arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat Tappavan tunnustuksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
SKA-1946
SKA-1946 on Venäläinen jääkiekkojoukkue, jonka kotikaupunki on Pietari. SKA-1946 pelaa MHL-Liigassa.
Carla Fracci
Carla Fracci (20. elokuuta 1936 Milano, Italia – 27. toukokuuta 2021 Milano, Italia) oli italialainen balettitanssija ja -ohjaaja sekä näyttelijä, jonka ura tanssijana alkoi 1950-luvulla ja kesti melkein 50 vuotta. Hän tanssi pitkään Milanon Teatro alla Scalassa, ja hänen tunnetuin roolinsa oli baletissa Giselle.
Nuoruus ja ensiesiintymiset
Carla Fracci syntyi Milanossa vuonna 1936. Hänen isänsä oli raitiovaununkuljettaja ja hänen äitinsä tehdastyöläinen. Toisen maailmansodan ajan hän asui sukulaistensa luona maaseudulla, minne hän oli karannut Milanon pommituksia.
Fracci oli 10-vuotias, kun hänet hyväksyttiin Milanon Teatro alla Scalan balettikouluun. Hän kertoi myöhemmin, että hän piti aluksi klassista tanssia tylsänä, mutta hän syttyi sille nähtyään Margot Fonteynin esiintymässä. Fracci valmistui vuonna 1954, ja hänen ensimmäinen lavasesiintymisensä oli seuraavana vuonna muiden valmistuneiden kanssa. He esiintyivät Vincenzo Bellinin Unissakävelijässä.
Uran huippukaudet
thumb|vasen|upright|Fracci vuonna 1957 Fracci teki läpimurtonsa vuoden 1955 aikana, kun hän pääsi korvaamaan ranskalaista Violette Verdyä balettiin Tuhkimo. Fracci oli jo vuonna 1958 noussut Teatro alla Scalan prima ballerinaksi. Hänestä tuli pian kansainvälisesti tunnettu tanssija, ja hänet kutsuttiin esiintymään muun muassa Britannian Royal Festival Halliin ja Yhdysvaltojen lavoille. Hän oli muun muassa American Ballet Theatren vierailijana 1967–1991.
Fracci tunnettiin erityisesti romanttisista baleteista, ja hänen merkittävin roolinsa on baletista Giselle, jota hän tanssi Rudolf Nurejevin, Mihail Baryšnikovin ja Erik Bruhnin kanssa.
Fracci suhtautui tanssimiseen kuin näyttelemiseen, ja hän myös esiintyi elokuvissa. Hänellä oli rooli vuoden 1980 elokuvassa Nijinsky ja vuoden 1981 elokuvassa Kamelianainen. Vuoden 1982 televisiosarjassa Verdi Fracci näytteli Giuseppe Verdin vaimoa Giuseppina Strepponia. Fracci siirtyi 1980-luvun lopulla balettiohjaajaksi ja ohjasi baletteja useille seurueille. Fraccin ensimmäinen balettiohjaus esitettiin Teatro San Carlossa. Rooman oopperan baletissa hän toimi 2000–2010. Fracci tanssi viimeisen kerran La Scalassa vuoden 2000 baletissa Excelsior.
Yksityiselämä
Fracci oli vuodesta 1964 naimisissa ohjaaja Beppe Menegattin kanssa. He saivat yhden lapsen. Fracci sairasti viimeiset kolme vuotta elämästänsä syöpää ja kuoli sairauteen toukokuussa 2021.
Hannoverin lentoasema
Hannoverin lentoasema on Langenhagenissa, Pohjois-Saksassa sijaitseva lentoasema. Lentoasema on tukikohta TUIfly-lentoyhtiölle. Vuonna 2006 lentoaseman matkustajamäärä oli 5 990 000 matkustajaa, joka tekee siitä Saksan 9. suurimman lentoaseman.
Casino Jack
Casino Jack on George Hickenlooperin ohjaama tositarinaan perustuva elokuva. Se perustuu Jack Abramoffin, joka sai mainetta lobbarina, liikemiehenä ja talousrikollisena, elämään.
Rauna Kuokkanen
Rauna Kuokkanen (, s. Utsjoki) on suomensaamelainen alkuperäiskansojen tutkija ja Lapin yliopiston arktisen alkuperäiskansatutkimuksen tutkimusprofessori.
Kuokkanen oli Toronton yliopiston alkuperäiskansojen tutkimuksen apulaisprofessori 2008–2018 ja Norjan Koutokeinossa toimivan Saamelaisen korkeakoulun dekaani. Kuokkanen kutsuttiin Lapin yliopiston arktisen alkuperäiskansatutkimuksen tutkimusprofessorin tehtävään 1. heinäkuuta 2017 lukien. Kuokkanen opiskeli saamen kieltä ja kirjallisuutta Oulun yliopistossa ja väitteli kasvatustieteiden tohtoriksi Brittiläisen Kolumbian yliopistossa Kanadassa.
Rauna Kuokkasen äiti on saamelaiskirjailija Kirste Paltto. Kuokkanen on kääntänyt englanniksi äitinsä lastenkirjan Vilges geađgi (The White Stone, 2011).
Canadian Political Science Association palkitsi Kuokkasen kirjan Restructuring Relations: Indigenous Self-Determination, Governance, and Gender (2019) Best Book in Comparative Politics -palkinnolla ja British International Studies Association Susan Strange Best Book Award -palkinnolla kesäkuussa 2020.
Peter Steele
Peter Steele (oik. Petrus Thomas Ratajczyk, 4. tammikuuta 1962 – 14. huhtikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Type O Negativen laulaja, basisti ja lauluntekijä. Ennen Type O Negativea Steele soitti Carnivore-yhtyeessä ja työskenteli New Yorkin kaupungin puhtaanapitolaitoksessa.
Steelen sanoitukset käsittelevät usein omaa elämää, kuten rakkautta, menetyksiä ja riippuvuutta. Steele mainitsi Black Sabbathin ja Beatlesin suurimmiksi musiikillisiksi vaikuttajikseen.
Lapsuus ja nuoruus
Steele arvosti luontoa ja hän työskenteli pitkään puistomiehenä Brooklynissa, myös soittaessaan Carnivoressa sekä Type O Negativessa. Hän siirtyi kokopäiväiseksi muusikoksi vuonna 1994.
Muusikon ura
Steele perusti ensimmäisen yhtyeensä Falloutin vuonna 1979, jossa lauloi ja soitti bassoa. Yhtyeessä oli mukana tuleva Type O Negative-kosketinsoittaja Josh Silver. Falloutin hajottua vuonna 1982 Steele perusti thrash metal -yhtyeen Carnivore. Hänen kirjoittamansa kappaleet olivat varsin vihaisia ja hän käsitteli niissä uskontoa, sotaa, eri rotuja ja köyhyyttä. Carnivore levytti kaksi studioalbumia ja hajosi pian toisen ilmestyttyä 1987.
Steele perusti yhdessä Josh Silverin, Kenny Hickeyn ja Johnny Kellyn kanssa Repulsion-yhtyeen vuonna 1989. Nimeä käytti kuitenkin jo toinen metalliyhtye, joten he vaihtoivat nimeksi Subzero. Steele tatuoi käteensä nollalla ympyröidyn miinusmerkin, joka oli yhtyeen logo. Tämäkin nimi oli jo toisella yhtyeellä, joten Steele keksi nimen Type O Negative kuultuaan radiosta pyynnön luovuttaa O-veriryhmän verta. Yhtyeen ei tarvinnut nimen ansiosta vaihtaa logoaan.
Kun Type O Negative solmi levytyssopimuksen Roadrunner Recordsin kanssa, allekirjoitti Steele sopimuksen oman veren ja siemennesteen sekoituksella. Yhtyeen ensimmäinen albumi Slow, Deep and Hard ilmestyi vuonna 1991. Myöhemmät albumit Bloody Kisses (1993) ja October Rust (1996) nostivat yhtyeen suosioon.
Steele soitti runsaasti voimasointuja ja käytti huomattavia määriä säröä, tämä oli yksi perustekijä Type O Negativen raskassointiseen soundiin. Tätä hän tosin vähensi uransa loppupuolella huomattavasti. Hän ei tavallisesti käyttänyt perinteistä bassohihnaa, vaan ripusti soittimen kaulalleen kettingillä.
Steelen huhuttiin kuolleen vuonna 2005, kun Type O Negativen kotisivuilla julkaistiin 13. toukokuuta 2005 kuva hautakivestä jossa oli Steelen nimi ja teksti "Free at Last". Tämä oli kuitenkin yhtyeen tapa kertoa mustalla huumorillaan levy-yhtiönsä vaihdoksesta.
Vuonna 2006 Steele perusti Carnivoren uudelleen. Hänen viimeiseksi levytykseksi jäi Type O Negativen albumi Dead Again (2007). Yhtyeet lopettivat toimintansa Steelen kuoleman jälkeen vuonna 2010.
Yksityiselämä
right|thumb|300px|Peter Steele vuonna 1997
Vuonna 1995 Steele poseerasi alastomana Playgirl-lehdelle mutta alkoi myöhemmin katua sitä saatuaan selville, että ainoastaan 23 prosenttia lehden lukijoista on naisia.
Peter Steele sairasti masennusta ja myönsi avoimesti käyttävänsä siihen lääkityksenä Prozacia. Aiemmin hyvin urheilullinen ja terveitä elämäntapoja vaalinut Steele alkoi 35-vuotiaana käyttää runsaasti alkoholia ja kokaiinia helpottaakseen voimakasta esiintymisjännitystä. Steelelle tuli tavaksi juoda lavallakin punaviiniä.
Oltuaan vuosina päihdeongelmainen Steele joutui vuonna 2005 pahoinpitelystä Rikers Islandiksi kutsuttuun vankilaan. Sieltä sittemmin muun muassa mielisairaalaan, jonne oli joutunut kärsimästään vainoharhasta. Hän vietti useita kertoja katkaisuhoidossa ja oli lopulta ennen kuolemaansa jättänyt päihteiden käytön. Myöhemmin Steele palasi julkisuuteen ja myönsi huumeidenkäytöstään aiheutuneen vainoharhan. Myöhemmin hän vitsaili addiktiostaan muun muassa sonnustautuen sairaanhoitajan ja vangin asusteisiin.
Huhtikuussa 2007 Steele paljasti, että hän oli alkanut harjoittaa katolisuutta oltuaan vuosia vakaumuksellinen ateisti. Hän kertoi asiasta Decibel-lehdessä:
Kuolema
Steele kuoli yllättäen kotonaan Scrantonissa Pennsylvaniassa 14. huhtikuuta 2010. Kuolinsyyksi kerrottiin ensin sydänkohtaus, mutta todellisuudessa Steele kuoli Meckelin divertikkelin aiheuttamiin komplikaatioihin. Kyseessä on synnynnäinen ohutsuolen epämuodostama, jonka olemassaolosta Steele ei ollut tietoinen. Hän oli ollut monta päivää huonovointinen mutta ei mennyt lääkäriin vaan keskittyi hoitamaan syöpää sairastanutta kissaansa.
Kuoleman jälkeen
Marraskuussa 2011 Brooklynin Prospect Parkiin istutettiin tammi Steelen muistoksi. Steele oli aikoinaan työskennellyt puistomiehenä samassa paikassa.
Tonttu Toljanteri tonttujen tonttuna
Tonttu Toljanteri tonttujen tonttuna on Yle TV2:n tuottama suomalainen joulukalenterisarja, jota esitettiin joulukuussa 2013. Sarjan päähenkilöä Tonttu Toljanteria näyttelee Kunto Ojansivu. Sarja on viimeinen Toljanteri-sarja. Sarjan jälkeen vuonna 2018 Yle TV2 esitti Tonttu Toljanterin tarinoita vuoden 1999 televisiosarjan uusintana 17.12.2018-28.12.2018 ja vuonna 2019 Tonttu Toljanteri: Tonttulan elämää vuoden 2000 televisiosarjan uusintana 16.12.2019-30.12.2019.. Tonttu Toljanterin, Joulupukin, Joulumuorin, Lääkäri Letun ja Viänäsen viimeinen esiintyminen oli jaksossa Aaton arvoitus (24.12.2013).
Juulin ensiesiintyminen oli jaksossa Vakooja (1.12.2013) ja viimeinen esiintyminen oli jaksossa Aaton arvoitus (24.12.2013).
Ylermin ensiesiintyminen oli jaksossa Ihmetonttu (3.12.2013) ja viimeinen esiintyminen oli jaksossa Aaton arvoitus (24.12.2013).
Irmelin ensiesiintyminen oli jaksossa Rosvojahdissa (5.12.2013) ja viimeinen esiintyminen oli jaksossa Aaton arvoitus (24.12.2013).
VLMedia julkaisi sarjan DVD:llä 5. marraskuuta 2014.
Jaksot
Lähde:
Eduardo Gómez
Eduardo Gomez Manzalo (27. heinäkuuta 1951 Madrid – 28. heinäkuuta 2019 ) oli espanjalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa televisiosarjoissa Naapureina Madridissa, Serranon perhe ja La que se avecina.
Gómez aloitti uransa näyttelijänä 1990-luvulla, kun hän sai sivuroolin televisiosarjasta ¡Ay, Señor, Señor!. Tunnetuksi hän nousi 2000-luvulla televisiosarjasta Naapureina Madridissa, josta hän voitti Espanjassa näyttelijäiden liiton parhaan sivuosaroolin palkinnon. Sarjassa La que se avecina Gómez esiintyi vuosina 2007–2013.
Heaven and Hell (Black Sabbathin albumi)
Heaven and Hell on heavy metal -yhtye Black Sabbathin huhtikuussa 1980 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. Se oli samalla ensimmäinen uuden solistin Ronnie James Dion kanssa, joka tuli yhtyeeseen Ozzy Osbournen saatua potkut. Myös yhtyeessä sittemmin yli kaksikymmentä vuotta vaikuttanut taustajäsen, kosketinsoittaja Geoff Nicholls liittyi kokoonpanoon tällä albumilla.
Kahden heikommin menestyneen studioalbumin jälkeen Heaven and Hell palautti yhtyeen uskottavuutta ja edeltäjäänsä verrattuna täysin erilainen vokalisti ja osaavana sanoittajana ja tulkitsijana tunnettu Ronnie James Dio toi uusia vaikutteita yhtyeen lauluntekoon. Albumin menestykseen vaikutti myös tuolloinen, varsinkin Britanniassa tapahtunut heavy metal -musiikin uuden aallon nousu (NWOBHM).
Albumi on suosituimpia yhtyeen katalogissa ja sisältää klassikoksi nousseen nimikappale "Heaven and Hellin" sekä myös suositut "Neon Knights"-, "Die Young"- ja "Children of the Sea" -kappaleet. Albumi palautti yhtyeen kansan tietoisuuteen myös Pohjois-Amerikassa, jossa se on myynyt platinaa ja on siellä kolmanneksi myydyin Sabbath-albumi.
Osbourne erotetaan, Dio laulajaksi
Vuoden 1978 maailmankiertueen jälkeen, keväällä 1979 yhtye alkoi levyttää uutta materiaalia Los Angelesissa Osbournen ollessa vielä mukana. Yhtyeen musiikillisen johtohahmon, kitaristi Tony Iommin mukaan studiosessiot olivat vaikeita, koska Osbourne oli menettänyt mielenkiintonsa studiotyöskentelyyn ja päihteiden käyttö yhtyeessä ja varsinkin Osbournen kohdalla oli runsasta. Samoihin aikoihin Iommi tutustui Rainbow-yhtyeestä juuri eronneeseen laulaja Ronnie James Dioon, joka oli myös kiinnostunut yhteistyöstä Iommin kanssa. Sharon Arden, Sabbathia tuolloin manageroineen Don Ardenin tytär, oli alun perin maininnut Dion nimen Iommille. Mielenkiintoisena seikkana voidaan mainita että Sharon Ardenista tuli hieman myöhemmin Ozzy Osbournen manageri ja vaimo.
Kokeilumuotoisen studiosession jälkeen Iommi teki päätöksen ja Osbourne erotettiin yhtyeestä huhtikuussa 1979. Iommi oli vaikuttunut Dion kykyihin niin laulajana kuin lauluntekijänäkin, kun Dio sanoitti tekeillä olleen "Children of the Sea"-kappaleen lyhyessä ajassa heti ensimmäisissä treeneissä. Rumpali Bill Ward kertoo: "Tarjouduin vapaaehtoiseksi ja kerroin Ozzylle. Minulla oli tapana tarttua asioihin suoraan. Sanoin että olet ulkona bändistä. Loppu onkin sitten henkilökohtaista".
Lisää muutoksia yhtyeeseen
Kuitenkin Osbournen lisäksi myös basisti Geezer Butler lähti yhtyeestä samaan aikaan. Butler on myöhemmin todennut lähtönsä johtuneen pelkästään henkilökohtaisista ongelmistaan, jotka hänen piti selvittää. Butlerin tilalle basistiksi tuli Ronnie James Dion kanssa aiemmin Elf- ja Rainbow-yhtyeissä soittanut amerikkalaismuusikko Craig Gruber. Dion mukaan alkuvaiheessa suunniteltiin jopa täysin uuden nimisen yhtyeen perustamista, johon olisivat kuuluneet Iommi, Ward, Dio sekä uusi basisti ja kosketinsoittaja, mutta tästä luovuttiin, sillä Sabbathin nimellä oli vielä arvoa vaikeista edellisvuosista huolimatta.
Lisäksi levytyksiin tuli mukaan birminghamilaisessa Quartz-yhtyeessä soittanut kitaristi-kosketinsoittaja Geoff Nicholls. Nicholls oli ystävystynyt Iommin kanssa, kun Iommi oli tuottanut Quartzia studiossa. Iommi oli vakuuttunut Nichollsin määrätietoisuudesta studiotyöskentelyssä ja pyysi tätä auttamaan uutta Sabbath-kokoonpanoa. Nichollsin mukaan hänestä piti tulla alun perin toinen kitaristi yhtyeeseen, mutta Iommin todettua toisen kitaristin tarpeettomaksi siirtyi Nicholls kosketinsoittajaksi ja pysyi tässä roolissa yli kahden vuosikymmenen ajan pääosin taustajäsenenä. Dio kertoo: "Geoff ja Tony kokeilivat soittaa kahdestaan, mutta se ei kuulostanut hyvältä. Geoff on loistava kitaristi, mutta Tony Iommi on parhaimmillaan operoidessaan yksin. Lisäksi tarvitsimme enemmän koskettimia kuin toista kitaraa luodaksemme väriä ja efektejä taustalle. Sabbath ei tarvinnut Jon Lordin tai Tony Careyn tapaista virtuoosimaista kosketinsoitin-työskentelyä, joten Geoff toimi lavan takana luoden efektejä ja sointuja kappaleisiin".
Myös Black Sabbathin manageri vaihtui. Don Arden ei loppujen lopuksi uskonut Sabbathin mahdollisuuksiin ilman Osbournea ja vaati Iommia pyytämään häntä takaisin yhtyeeseen. Iommi ei tähän suostunut ja lopulta Ardenin ja yhtyeen välit katkesivat ja tämän johdosta myös nauhoitukset siirtyivät Los Angelesista Miamiin Floridaan. Sabbathin uudeksi manageriksi tuli Blue Öyster Cultin managerina toiminut Sandy Pearlman. Aivan levytyksen loppuvaiheessa Geezer Butler palasi yhtyeeseen. Butler oli pitänyt yhteyttä Iommiin ja oli myös vakuuttunut uudesta materiaalista. Dio on kertonut olleensa tyytyväinen Butlerin paluuseen ja on sanonut Craig Gruberin olleen "liian amerikkalainen" persoona Sabbathiin.
Nauhoitukset
Kun yhtye joutui lähtemään Los Angelesin Bel Airissa sijaitsevasta Ardenin omistamasta kartanosta managerinvaihdoksen jälkeen, siirtyivät he Miamiin Floridaan Bee Gees-yhtyeestä tutun Barry Gibbin omistamalle Criteria-studiolle levyttämään albumia. Yhtyeen amerikkalainen levy-yhtiö Warner Bros oli epäileväinen uuden kokoonpanon tulevaisuuteen ja kahden aiemman studioalbumin heikomman myynnin takia uuden albumin tulisi menestyä tai se olisi Ronnie James Dion mukaan jäänyt viimeiseksi Sabbath-albumiksi Warnerilla. Tuottajaksi albumille tuli mm. Deep Purplea ja Rainbowta tuottanut Martin Birch, jonka kanssa Dio oli työskennellyt aiemmin juuri Rainbowssa. Iommi: "Oli hyvä, että mukana oli ulkopuolinen tuottaja, joka toi oman näkemyksensä työhön. Homma ei jäänyt tällä kertaa pelkästään minun ja nauhoittajan harteille".
Vuoden vaihteen 1979-1980 jälkeen nauhoitukset viimeisteltiin Pariisissa Ferber-studiolla ja Lontoossa Town House-studiolla. Craig Gruber on myöhemmin haastattelussa todennut nauhoittaneensa bassot albumille ja säveltäneensä osan kappaleesta "Die Young", mutta Geoff Nicholls on sanonut, että Gruberin bassoa ei kuulla albumilla, sillä Geezer Butler nauhoitti albumin bassot palattuaan nauhoitusten loppuvaiheessa. Lisäksi Dio on maininnut säveltäneensä lähes koko materiaalin kahdestaan Iommin kanssa, vaikkakin albumin kansi kreditoi kappaleet koko yhtyeen kesken. Sabbathin tyyliin oli alusta alkaen kuulunut kreditoida kappaleet koko yhtyeelle, näin kappaleista saadut tulot jaettiin tasaisesti jäsenten kesken.
Sisältö
Albumin nimikappale, pitkä ja eeppismäinen "Heaven and Hell" oli ensimmäisiä uuden kokoonpanon säveltämiä kappaleita. Kappaleen tasaisen bassokompin Iommin riffien ylle oli ideoinut Geoff Nicholls, ja se pohjautui hänen edellisen yhtyeensä Quartzin "Mainline Riders"-kappaleeseen. Kappaleen sanoittanut Ronnie James Dio on kertonut kappaleen kertovan "ihmisistä itsestään, sillä jokainen joutuu joskus valitsemaan hyvän tai pahan ("heaven and hell" suom. "taivas ja helvetti") väliltä". Dio on myös sanonut kappaleen olevan hänen suosikkinsa koko uraltaan ja mistä hän oli eniten ylpeä. Dio esitti kappaletta sooloyhtyeensäkin kanssa ja myös Sabbath on soittanut sitä muidenkin kokoonpanojen (pois lukien Osbournen kanssa tehtyjen reunionien) kanssa. "Olin aina halunnut tehdä 'Heaven and Hell'-nimisen kappaleen", kertoi Dio myöhemmin. "Se on minun uskomukseni maailmasta. Se on joko hyvä tai paha paikka, siitä jokainen päättää itse".
"Children of the Sea"-kappaletta oli työstetty jo Osbournen ollessa vielä mukana ja se saatiin pian valmiiksi Dion tullessa laulajaksi. Kappale on hitaampitempoinen ja sisältää akustisen kitaraintron. Sanoituksen on sanottu kertovan ihmisten välinpitämättömyydestä maapalloa ja luontoa kohtaan. Dio: "Ensimmäisessä yhteisessä sessiossamme teimme 'Children of the Sea'n intron ja säkeistöt. Loppuosakin tuli kivuttomasti. Kaverit olivat vääntäneet sitä tuloksettomasti aiemmin".
"Lady Evil" omaa Iommin rokkaavan kitarariffin ja wah wah-efektiä runsaasti käyttävän kitarasoolon ja Dion vuoden 2010 haastattelun mukaan sanat kertovat "tuolloin ilkeästä naisesta joka nykyään on luultavasti vanha haahka" ". "Wishing Well" edustaa albumin kaupallisempaa materiaalia ja Dio onkin todennut kappaleen olevan "tavanomaista iloisampi ja onnellisempi".
Nopeatempoinen ja monivivahteinen "Die Young" on noussut myös yhdeksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista. Kappaleen introssa ja hitaammassa väliosassa käytetään myös kosketinsoittimia. "Halusimme albumille jotain mahtipontisempaa", kertoi Dio vuonna 2010 kappaleesta. Butler oli myös tyytyväinen kappaleeseen: "Yllätyin positiivisesti, kun kuulin kappaleen ensi kertaa. Se oli tehty poissaollessani ja se kuulosti todella raikkaalta".
Albumin päätöskappaleet ovat yleisesti vähemmälle huomiolle jääneet hieman kaupallisemman otteen omaava, Dion Wendy-vaimolle omistettu "Walk Away" ja Dion ja Iommin pikaisesti sävelletty balladi "Lonely is the Word", joista tosin viimeksi mainittua on soitettu kuitenkin livenä.
Avauskappale "Neon Knights" tehtiin viimeisenä ja se on ainoa jota yhtyeeseen paluun tehnyt Geezer Butler oli säveltämässä, vaikkakin albumin krediittien mukaan hän on ollut tekemässä kaikkia kappaleita. Nopeatempoinen ja suoraviivainen kappale on sanoitukseltaan miekka- ja magia-henkinen, aihepiiri jota Dio oli käyttänyt varsinkin Rainbow-yhtyeen aikoina.
Kansitaide
Albumin kannessa on maalaus tupakoivista ja korttia pelaavista enkeleistä ("Smoking Angels") ja sen on maalannut Lynn Curlee. Kannen tilasi manageri Pearlman, joka oli teettänyt Curleella myös Blue Öyster Cultin albuminkansia. Kansi kuvaa albumin nimeä, jossa yhdistyvät taivas (enkelit) ja helvetti (pahuudet: tupakointi ja kortinpeluu). Takakannessa on maalattu kuva yhtyeen jäsenistä, hieman samaan tyyliin kuin Rainbown Long Live Rock 'n' Roll-albumin etukannessa. Etukannen ideaa käytti myöhemmin myös Van Halen 1984-albumillaan, jonka etukannessa on kuva tupakoivasta enkeli-lapsesta.
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Heaven and Hellin julkaisi huhtikuussa 1980 Britanniassa ja Euroopassa Vertigo Records ja Pohjois-Amerikassa toukokuussa 1980 Warner Bros. Albumi nousi Britannian albumilistan sijalle 9. ja Yhdysvalloissa sijalle 28. jotka olivat yhtyeen parhaat sijoitukset sitten vuoden 1975 Sabotage-albumin. Kappaleet "Neon Knights" (UK #22) ja "Die Young" (UK #41) julkaistiin myös singlenä ja niistä molemmista kuvattiin musiikkivideot, joissa yhtye nähdään soittamassa livekonsertissa.
Albumi sai hyvän vastaanoton Brittein musiikkilehdistössä. Sounds-lehden Pete Makowski antoi albumille 4 tähteä 5:stä ja sanoi albumin olevan "yhtyeen kevyesti paras sitten Master of Realityn". Lisäksi Iso-Britanniassa oli albumin julkaisun aikaan New Wave of British Heavy Metal-buumi, ja heavy metal-musiikki oli jälleen suosiossa muutaman hiljaisemman vuoden jälkeen. Albumi on myös yhtyeen myydyin Britanniassa yli 100 000 kappaleen (kultalevy) myynnillään.
Myös Pohjois-Amerikassa albumi otettiin hyvin vastaan, huolimatta kahden aiemman studio-albumin floppaamisesta ja laulajanvaihdoksesta: "Warner Bros ei välittänyt paskaakaan meistä kun olimme studiossa", kertoi Ronnie James Dio myöhemmin. "Koetestasimme kappaleita viemällä nauhan läheiseen diskoon ja käskimme dj:n soittaa kappaleita. Kun ihmiset innostuivat kuulemastaan, tiesimme että olemme oikealla tiellä. Levy myi aluksi todellakin puskaradion voimalla ja kun levy alkoi myydä enemmän, heräsi myös levy-yhtiökin". Albumi myi lopulta platinaa Yhdysvalloissa ja se on siellä kolmanneksi myydyin Sabbath-albumi Paranoid- ja Master of Reality-albumien jälkeen.
Albumin nykyinen arvostus
Nykyään albumi arvostetaan korkealle niin yhtyeen katalogissa kuin heavy metal-musiikissa yleisestikin. Varsinkin sen nimikappaleesta on tullut yksi genren suurimmista klassikoista. Yhtye oli tehnyt onnistuneen laulajavaihdoksen, sillä Ronnie James Dion tyyli oli täysin erilainen verrattuna Ozzy Osbourneen, jonka vahvuudet olivat olleet pääasiassa karismassa ja lavaesiintymisessä sekä laulumelodioissa. Diolla oli monipuolisempi ja teknisempi lauluääni ja lisäksi hän oli vahva kirjoittaja ja lauluntekijä sekä studiotyöskentelijä, ottaen näin paineita pois aiemmin lähes koko tuotannosta vastanneelta Iommilta sekä myös Geezer Butlerilta, joka oli ollut sanoittaja lähes kaikissa 1970-luvun Sabbath-kappaleissa.
Satanica
Satanica on puolalaisen metalliyhtye Behemothin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1999. Albumin musiikki luokitellaan death metaliksi, jossa on vaikutteita black metalista.
Heaven and Hell (Black Sabbathin albumi)
Albumin nykyinen arvostus
Myös yhtyeen jäsenet olivat tyytyväisiä albumiin ja uuteen kokoonpanoon. "En koskaan ajatellut luovuttamista (Never Say Die!n jälkeen), vaikka asiat menivät kuinka huonosti. Uskoin aina bändiin", kertoi Iommi vuonna 2008. "Dion tultua oli jälleen mukavaa soittaa suoraan musiikkia. Ei tarvinnut miettiä ja kiistellä, mitä tekisimme seuraavaksi" Yhtyeeseen kesken levytyksen palannut Geezer Butler on myös ylpeä albumista: "Kuten kaikissa hyvin tehdyissä albumeissa, on myös tämän albumin laatu kestänyt ajan saatossa". Ronnie James Dion mukaan hän itse ja myös muut jäsenet "antoivat kaikkensa, jopa enemmän kuin aiemmin, albumin tekoon".
Satanica
2-CD:n rajoitettu painos
Rajoitettu painos sisältää bonus-CD:n, jolla on livekappaleita Strasbourgista, Ranskasta, 26. helmikuuta 1999.
Heaven and Hell (Black Sabbathin albumi)
"Black & Blue"-kiertue
Black Sabbath lähti kiertueelle piakkoin albumin julkaisun aikoihin. Uudelta albumilta settiin pääsivät "Neon Knights", "Children of the Sea", "Die Young", joksikin aikaa "Lonely is the Word", myöhemmin "Lady Evil", sekä nimikappale "Heaven and Hell" joka venyi konserteissa kymmenminuuttiseksi tai pidemmäksikin sisältäen Iommin kitarasoolon. Luonnollisesti myös Osbournen ajan suosituimpia kappaleita soitettiin.
Ensimmäiset konsertit soitettiin Euroopassa ja Britanniassa ja kesällä 1980 yhtye lähti Pohjois-Amerikkaan. Manageri Sandy Pearlmanin mukaan lipunmyynti ei ollut aluksi kovin vahvaa Yhdysvalloissa johtuen mahdollisesti 1970-luvun lopun vaisummista vuosista sekä mahdollisesti uudistuneeseen kokoonpanoon liittyvistä ennakkoluuloista, joten hän päätti yhdistää Sabbathin ja Blue Öyster Cultin samalle kiertueelle käyttäen nimeä "Black & Blue". Yhtyeet keräsivät suuret yleisömassat ja kiertueesta tulikin vuoden menestynein Pohjois-Amerikassa. Tony Iommi on myöhemmin kertonut Pearlmanin suosineen loppujen lopuksi enemmän Blue Öyster Cultia, jota hän oli manageroinut yhtyeen uran alusta saakka, kuin Sabbathia ja lopulta Sabbathin ja Pearlmanin yhteistyö jäi lyhyeksi.
Ward eroaa, Appice tilalle
Yhtyettä kohtasi kuitenkin takaisku, kun rumpali Bill Ward erosi kesken kiertuetta elokuussa 1980. Wardilla oli paha alkoholi- ja päihdeongelma ja lisäksi hänen molemmat vanhempansa olivat hiljattain menehtyneet. Ward on myöhemmin kertonut "että ei muista mitään Heaven and Hell-albumin levyttämisestä" kovan päihteidenkäytön takia. Tämä ei kuitenkaan kuulu albumilta ja Ronnie James Dio on myöhemmin kehunut Wardin panosta suureksi albumin teossa. "Tein aika vittumaisen tempun kavereille", kertoi Ward lähdöstään. "Olin täysin sekaisin aineista ja alkoholista, ja lisäksi homma ei tuntunut oikealta ilman Ozzya".
Wardin tilalle rumpaliksi tuli amerikkalainen, legendaarisen rumpalin Carmine Appicen pikkuveli Vinny Appice, jonka Dio tunsi ennestään. "Asiat menivät mielenkiintoisesti, sillä jonkin verran aiemmin olin saanut tarjouksen liittyä Ozzy Osbournen soolobändiin", muisteli Appice myöhemmin. "Kuulin veljeltäni, että Ozzy on aika hullu tyyppi, joten hylkäsin ehdotuksen. Sitten Sabbathista otettiin yhteyttä ja he tarvitsivat rumpalia heti, koska Bill oli eronnut kesken kiertuetta. Opettelin materiaalin Geoffin ja Ronnien kanssa ja pian esiinnyimmekin jo Havaijilla loppuunmyydyllä jätti-keikalla. Pari kuukautta meni tunnustellessa, sillä luulen, että he odottivat Billin palaavan takaisin. No Bill ei kuitenkaan tullut ja pääsin pikkuhiljaa yhtyeeseen sisälle".
Slaavilainen armeijakunta
Slaavilainen armeijakunta (SC, Slavonic Corps) oli Moran Groupin pilottiprojekti vuonna 2013, jossa kokeiltiin laajemman turvajoukon toimivuutta Syyriassa. Kaksi Moranin johtohenkilöä, Vadim Gusev ja Jevgeni Sidorov, kokosi 267 miehen joukon ja lupasi kullekin 5 000 dollaria kuussa öljy- ja kaasulaitosten suojelusta.
Sen jälkeen SC kutsuttiin kotimaahan. Palkkasoturit pidätettiin ja he saivat varoituksen. Gusev ja Sidorov saivat kolmen vuoden vankeustuomiot rikoslain artiklan 359 rikkomisesta. Vankeuden jälkeen Sidorov perusti uuden yhtiön, joka käsitteli ammusten ja erikoisvarusteiden hankintasopimuksia Venäjän sisäministeriön joukoille.
SC:n epäonnistuminen oli opettanut Wagnerin johtoa olemaan entistä näkymättömämpi.
Arttu Brummer
Kaarle Arttu Brummer-Korvenkontio (alk. Karl Artur Brummer; 10. toukokuuta 1891 Hämeenlinna – 4. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja suomalaisen taideteollisuuden keskeinen vaikuttaja. Hän oli Taideteollisen keskuskoulun opettaja ja vuodesta 1944 sen taiteellinen johtaja. Taideteollisuusyhdistys Ornamo on perustanut hänen mukaansa nimetyn Brummer-palkinnon.
Brummer perusti oman suunnittelutoimiston vuonna 1913 valmistuttuaan huonekalusuunnittelijaksi. Taideteollisuuskeskuskoulussa hänen opetusaineitaan olivat yleinen sommittelu (vuodesta 1919 alkaen), huonekalusommittelu (1928 alkaen) sekä muoto-oppi (1944 alkaen). Lisäksi Brummer opetti oman kiinnostuksensa pohjalta heraldiikkaa. Hän oli aktiivinen kirjoittaja ja kriitikko. Brummer edusti konservatiivista vastapoolia 1930-luvun funktionalismille, jota puolestaan edusti muun muassa Alvar Aalto. Hänen tyylinsä sijoittui art decon sekä 1920-luvun klassismin välimaastoon. Brummer suunnitteli sisustuskokonaisuuksia muun muassa Eduskuntataloon sekä Helsingin yliopiston päärakennuksen uudelle puolelle. Hänen suunnittelemansa lasiesineet olivat uniikkitöitä.
Kimbo Slice
Kimbo Slice, oikealta nimeltään Kevin Ferguson (8. helmikuuta 1974 − 6. kesäkuuta 2016 ), oli miamilainen vapaaottelija. Hän nousi kuuluisuuteen Internetissä julkaistujen katutappeluvideoiden myötä ja pääsi sittemmin ottelemaan oikeisiin vapaaottelutapahtumiin.
Internet-videot
Paksupartainen ja kalju Kimbo Slice nousi vapaaotteluväen tietoisuuteen internetissä levinneillä videoilla katutappeluista, joissa hän voitti vastustajansa vaivattoman oloisesti voimakkailla lyönneillään. Merkittävään osaan Kimbo Slicen uralla nousi video, jossa hän otteli bostonilaista vapaaottelua harjoittanutta poliisia Sean Gannonia vastaan. Ottelun säännöistä ei ollut etukäteen sovittu erityisen tarkasti Kimbon taustajoukkoineen odotettua nyrkkeilyottelua, kun taas Gannonin käsitettyä kamppailun käytävän vapaaottelusäännöin. Kimbo hävisi kamppailun lopulta luvunlaskulla ja Gannon pääsi tämän myötä ottelemaan yhden ottelun Ultimate Fighting Championshipissä.
Vapaaottelu-ura
Vuonna 2007 Kimbo Slice pääsi ottelemaan pienen newjerseyläisen Cage Fury Fighting Productions -vapaaottelupromootion tapahtumaan näytösottelun Ray Merceriä, vuoden 1988 Soulin olympialaisten nyrkkeilyn raskaansarjan kultamitalistia vastaan. Tapahtuma herätti voimakkaasti kritiikkiä lajiväen keskuudessa, mutta pääsyliput kävivät kaupaksi. Kimbo Slice voitti ottelun melko selkeästi jättämättä vastustajalleen paljoakaan mahdollisuuksia. Tapahtuman jälkeen Kimbon julkisuuskuva romahti ja hänen oikea nimensä sekä taustansa kuuden lapsen isänä tulivat suuren yleisön tietoon. Aiemmin oli huhuttu perättömästi muun muassa hänen vankilatuomioistaan. Gannonia vastaan käydän tappelun jälkeen hän oli lisäksi ryhtynyt vakavissaan harjoittelemaan vapaaottelua entisten huippuottelijoiden Bas Ruttenin valmennuksessa. Lisäksi hän harjoittelee Las Vegasissa Randy Couturen salilla, missä häntä valmentaa kokenut Shawn Tompkins.
Mercer-voittonsa jälkeen Kimbo oli jo ehtinyt haastaa otteluun yleisössä olleen Tank Abbottin, joka oli jo ottanut haasteen vastaan. CFFC-promootio ehti kuitenkin mennä konkurssiin ennen miesten kohtaamisen toteutumista. Myöhemmin myös Palace Fighting Championship -promootio pyrki järjestämään ottelun miesten välille kuitenkin yhtä epäonnistunein tuloksin. Lopulta vuoden 2007 lopulla suuri EliteXC-promootio ilmoitti tehneensä Kimbon kanssa sopimuksen. Ensimmäisessä virallisessa ammattilaisottelussaan Kimbo kohtasi Bo Cantrellin ja tyrmäsi tämän vain 19 sekunnin kuluttua ottelun alkamisesta. Seuraavassa ottelussaan kotikaupungissaan Miamissa Kimbo kohtasi viimein Tank Abbottin villiintyneen yleisön edessä ja tyrmäsi vastustajansa heti ensimmäisessä erässä.
SKA-Varjagi
SKA-Varjagi on venäläinen jääkiekkoseura, joka pelaa MHL-liigassa. Seuran kotikaupunki on Imeni Morozova.
Kimbo Slice
Vapaaottelu-ura
Kimbo kohtasi 4. lokakuuta 2008 Seth Petruzellin CBS-kanavan Saturday Night Fights -tapahtumassa BankAtlantic Centerissä Sunrisessa Floridassa. Alun perin ottelu oli sovittu Ken Shamrockia vastaan, mutta Shamrock joutui sivuun ottelusta vain muutamaa tuntia ennen lämmittelyssä saamansa haavan takia. Shamrockin vasemman silmäkulman haavaan jouduttiin ompelemaan tikkejä. Petruzellin ottelu ei ollut alun perin tapahtuman televisioidussa osuudessa, mutta EliteXC joutui etsimään nopeasti päätapahtumaansa toisen ottelijan. Petruzelli lopulta voitti ottelun 14:ssä sekunnissa teknisellä tyrmäyksellä. Kimbo putosi mattoon lyhyestä jabista ja Petruzelli viimeisteli ottelun lyönneillä Kimbon ollessa matossa. Kimbo hävisi Matt Mitrionelle UFC 113 -tapahtumassa.
Kimbolla diagnosoitiin 3. kesäkuuta 2016 maksasyöpä ja sydämen vajaatoiminta ja hänelle oli tarkoitus tehdä sydämensiirto, mutta hän kuoli 6. kesäkuuta. Hänen todettiin käyttäneen nandrolonia, jolla lienee ollut vaikutusta sydämen pettämiseen.
GS Demons
GS Demons on 2002 perustettu helsinkiläinen amerikkalaisen jalkapallon seura, joka pelaa 1. divisioonassa. Joukkueen värit ovat punainen, sininen ja valkoinen. Kotiottelunsa seura pelaa Helsingin Velodromilla Käpylässä. Demons toimi perustamisestaan lähtien osana Golden Spirit ry:tä, joka on helsinkiläinen cheerleadingiin ja amerikkalaiseen jalkapalloon erikoistunut urheiluseura. Vuonna seuran 2008 miesten edustusjoukkue siirtyi kuitenkin osaksi Espoo Devils ry:tä, jonka junioreja miehet ovat valmentaneet jo vuosia. Naisten joukkue toimii edelleen Golden Spirit ry:n suojissa.
Historia
GS Demons on menestynyt amerikkalaisen jalkapallon 1. divisioonassa varsin hyvin. Tulokaskaudellaan vuonna 2002 joukkue ylsi välieriin saakka ja heti seuraavalla kaudella 2003 joukkue voitti Spagettimaljan häviämättä kauden aikana kertaakaan. Voittoputki jatkui yli kolme vuotta sisältäen kolme Spagettimaljan voittoa. Myös vuonna 2006 joukkue pelasi Spagettimaljafinaalissa. Vuonna 2008 miesten joukkue muutti Espoo Devilsin organisaation jatkeeksi, jolloin seurassa on kokonainen ketju junioreista miesten joukkueeseen.
Vuonna 2013 suomessa pidetyissä naisten amerikkalaisen jalkapallon MM-kisoissa oli joukkue hyvin vahvasti edustettuna. Suomen maajoukkueeseen pääsi peräti 13 naista Lady Demonsin puolelta.
Brasilian alueet
Brasilia on jaettu viiteen alueeseen, jotka on jaettu 26 osavaltioon. Alueet ovat:
Hugo Miranda
Hugo Javier Miranda Rivas (s. 8. elokuuta 1980 Asunción, Paraguay) on entinen paraguaylainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Miranda edusti suomalaista Myllykosken Palloa vuosina 2005–2008. Hän pelasi neljän kauden aikana Veikkausliigassa 88 ottelua, teki kuusi maalia ja voitti Suomen mestaruuden kaudella 2005. Kauden 2008 jälkeen hän palasi kotimaahansa, jossa hän on aikaisemmin pelannut muun muassa kolmen kauden ajan Sport Colombiassa. Miranda palasi jälleen Veikkausliigaan kaudeksi 2010 FC Lahden riveihin ja kaudeksi 2013 FF Jaroon.
Psykofysiikka
Psykofysiikka on psykologian ala, joka tutkii fysikaalisten ärsykkeiden ja niiden subjektiivisten vastineiden, eli aistikokemusten, välisiä suhteita. Psykofysiikan perusti Gustav Fechner vuonna 1860 julkaistessaan kirjansa Elemente der Psychophysik. Kirjassa hän kuvailee fysikaalisten ärsykkeiden ja aistihavaintojen välisiä suhteita käsitteleviä tutkimuksiaan. Fechner halusi kehittää teorian, jonka avulla fysikaalisen maailman ja mielen suhde voitaisiin kuvailla. Tämä työ muodosti kokeellisen psykologiatieteen perustan. Kokeellisen psykologian uranuurtajat Ernst Weber ja Wilhelm Wundt perustivat työnsä pitkälti Fechnerin ajatuksiin.
Teeri
Teeri (Lyrurus tetrix, aiemmin Tetrao tetrix) on pohjoisella havumetsävyöhykkeellä elävä kanalintulaji.
Psykofysiikka
Psykofysiikan kokeissa hyödynnetään ärsykkeitä, joiden fysikaaliset ominaisuudet voidaan tarkasti määritellä. Ärsykkeet voivat olla esimerkiksi ääniä, kuvia, tunto-, maku- tai hajuärsykkeitä.
Teeri
Ulkonäkö ja koko
thumb|upright|left|Naaras Teeren sukupuolet ovat erikokoiset. Naaraan pituus on 40–45 cm ja koiraan 49–58 cm, josta pyrstön osuus noin 10 cm. Teerikoiraan väritys on lähes kokonaan musta, mutta sillä on valkoiset siipijuovat, alasiipi ja pyrstön alapeitinhöyhenet. Päässä on punaiset silmäheltat. Vain koiraan pyrstö on lyyranmuotoinen. Naaras puolestaan on harmaanruskea ja sillä on tummaa poikkiraidoitusta myös kurkussa ja rinnassa, toisin kuin naarasmetsolla. Siivellä on valkoinen siipijuova.
Psykofysiikka
Psykofysiikan keskeinen käsite on aistimuskynnys, joka voi olla joko absoluuttinen kynnys tai erotuskynnys. Absoluuttisella kynnyksellä tarkoitetaan pienintä fysikaalisen ärsykkeen voimakkuutta, jolla henkilö voi luotettavasti tunnistaa ärsykkeen esiintyneen. Erotuskynnyksellä taas tarkoitetaan pienintä kahden ärsykkeen välistä fysikaalista eroa, jonka henkilö luotettavasti erottaa.
Teeri
Ulkonäkö ja koko
Koirasteeren ääni on soidinaikana selvästi erottuva kujertava pulputus. Naaraan ääni on kotkotusta. Soiden laitamilla ja soilla teeri ääntelee suhisten tsu-suiiii, jota toisinaan käytetään matkittuna teeren metsästämisen apukeinona.
Levinneisyys
Teertä tavataan Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä osissa pohjoista Aasiaa. Euroopassa elää 7,5–9,6 miljoonaa yksilöä. Koko maailman kannaksi arvioidaan 15–40 miljoonaa yksilöä. Maailmanlaajuisesti teeri on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Romeo Void
Romeo Void oli yhdysvaltalainen uuden aallon / post-punkin yhtye San Franciscosta, Kaliforniasta, joka perustettiin vuonna 1979. Yhtye koostui saksofonistista Benjamin Rossista, laulajasta Debora Iyallista, kitaristista Peter Woodsista sekä basistista Frank Zincavagesta. Yhtyeellä oli historiansa aikana neljä rumpalia, ensimmäisenä Jay Derrah ja viimeisenä Aaron Smith. Romeo Void julkaisi kolme studioalbumia, It’s a Conditon vuonna 1981, Benefactor vuonna 1982 ja Instincts vuonna 1984. Tämän lisäksi he julkaisivat yhden kokoelma-albumin sekä yhden EP-levyn. Heidät tunnetaan parhaiten kappaleista ”Never Say Never” ja ”A Girl in Trouble (Is a Temporary Thing)”.
Teeri
Levinneisyys
Teeri on paikkalintu. Nuoret yksilöt voivat kuitenkin vaellella syksyisin.
Elinympäristö
Teeri elää sekä havu- että lehtimetsissä. Laji suosii erityisesti puustoisia soita sekä nuoria, rikkonaisia metsiä. Se voi elää myös nummilla ja paljailla ulkoluodoilla. Teeren tyypillisiä soidinpaikkoja ovat avosuot ja peltoaukeat.
Talvehtiminen
Teeri syö parvissa päivällä silmuja ja muuta kasviravintoa. Tämän jälkeen teeret kaivautuvat lumeen, joissa olevia koloja kutsutaan kiepeiksi tai uutuiksi. Siellä ne yöpyvät turvassa saalistajilta, kuten kanahaukalta. Kieppi suojaa myös kylmältä.
Lisääntyminen
thumb|vasen|upright|Teeren munia. Teeren kevätsoidin on näkyvä ja kuuluva tapahtuma. Soidinmenot voivat alkaa jo helmikuussa, mutta voimakkaimmillaan soidin on huhti-toukokuussa. Jotkin koiraat saattavat soidintaa kesäkuulle saakka. Naaras munii maassa olevaan pesään 7–10 munaa ja hautoo niitä 25–27 vuorokautta. Poikaset ovat pesäpakoisia ja liikkuvat naaraan hoivissa pian kuoriuduttuaan. Poikaset osaavat lentää jo viikon ikäisinä. Teerinaaraat huolehtivat yksin munista ja poikasista.
Joskus sopivan pariutumiskumppanin puuttuessa teerikoiras ja naarasmetso eli koppelo voivat paritella, jolloin syntyy lisääntymiskyvytön korpimetsona tunnettu risteymä. On myös tavattu riekon ja teeren risteymä riekkoteeri ja pyyn ja teeren risteymä pyyteeri, ja harvinainen kiirunan ja teeren risteymä.
Teerikoiraat kokoontuvat usein syys-marraskuussa suolle tai pellolle pitämään syyssoidinta, joka ei kiinnosta naaraslintuja juurikaan, eikä täten johda lisääntymisyritykseen. Syyssoitimella poikueparvet kokoontuvat talviparveksi.