cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Agía Mávran linna
Rakennus
Linnan nykyinen muoto on pääosin peräisin venetsialaisvallan ajalta. Rakennuksen koko on noin neliömetriä. Siinä on kolme eri puolustuslinjaa ja seitsemän bastionia. Nykyään linnan sisäänkäynti on sen länsiportista. Osmanivallan aikana linnassa oli moskeija, jonka venetsialaiset myöhemmin muuttivat kirkoksi. Linnan alueella on myös ortodoksinen Pyhälle Mauralle (Agía Mávra) omistettu kirkko. Linnan länsimuurin päälle on rakennettu majakka.
Yrjö Benson
Yrjö Benson oli valtiovarainministeriössä sijaitsevan valtion IT-toiminnan johtamisyksikön päällikkönä eli valtion IT-johtajana 1. syyskuuta 2009 lähtien virkavapaaseensa asti. Hän siirtyi tehtävään Nokia Oyj:n IT Operations Developmentin johtajan paikalta. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupungin rakennusvirastossa, IVO Voimansiirto Oy:ssä sekä Wimage Oy:n toimitusjohtajana.
Benson palasi vuoden 2013 alusta valtiovarainministeriöön JulkICT-toimintoon Yhteisten ratkaisujen ohjaus -yksikköön. . Valtion it-johtajan tehtävä lakkasi, kun Julkisen hallinnon tieto- ja viestintätekninen toiminto (JulkICT-toiminto) organisoitiin uudelleen marraskuussa 2011. Valtiovarainministeriön IT-johtajaksi valittiin Timo Valli ja syksyllä 2014 Anna-Maija Karjalainen.
Nicolas Lombaerts
Nicolas Lombaerts (s. 20. maaliskuuta 1985 Brugge, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija. Hän pelaa Venäjän pääsarjan Zenit Pietarissa ja Belgian maajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Lombaerts siirtyi Club Bruggen 19-vuotiaiden joukkueesta KAA Gentiin vapaalla siirrolla kesällä 2004. Hän pelasi Gentissä kolmen kauden aikana yhteensä 76 Jupiler Pro Leaguen ottelua, joissa teki yhden maalin. Lisäksi hän pelasi yhdeksän Belgian cupin ja kahdeksan UEFA Intertoto Cupin ottelua.
Lombaerts siirtyi pietarilaiseen Zenitiin kesällä 2007. Hän on pelannut seurassa 188 Venäjän pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia. Hän voitti Venäjän-mestaruuden 2007, 2010 ja 2015 sekä Venäjän cupin 2010 ja 2016. Mestarien liigassa hän on pelannut karsintapelit mukaan lukien 48 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Hän pelasi yhdeksän ottelua Zenitin voittaessa UEFA Cupin kaudella 2007–2008. Kaikkiaan hän on pelannut UEFA Cupissa / Eurooppa-liigassa karsintapelit mukaan lukien 23 ottelua, ja tehnyt yhden maalin. Hän oli voittamassa UEFA Super Cupia 2008.
Maajoukkueura
Lombaerts pelasi Belgian kaikissa ikäkausimaajoukkueissa 16-vuotiaista ylöspäin. Belgian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen minuuttinsa 3–2-voittoon päättyneessä EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan elokuussa 2007. Avauskokoonpanossa hän esiintyi ensimmäisen kerran EM-karsintaottelussa Suomea vastaan saman vuoden lokakuussa. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan lokakuussa 2010. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 ottelun Etelä-Koreaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 4. kesäkuuta 2016 mennessä 39 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Antimácheian linna
Antimácheian linna on linna Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren keskiosissa kaakkoon Antimácheian kaupungista.
Jukka Voutilainen (näyttelijä)
Jukka-Matti Voutilainen (s. 2. lokakuuta 1949 Varpaisjärvi) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän on näytellyt monissa kotimaisissa televisiosarjoissa, televisiomainoksissa sekä elokuvissa.
Antimácheian linna
Rakennus
Linna on rakennettu tasangolla olevalle kukkulalle. Sen pinta-ala on noin 2,63 hehtaaria. Linnan muurit, joiden kokonaispituus on 970 metriä, seuraavat kukkulan muotoja, ja sen pohjakaava on epäsäännöllisen viisikulmion muotoinen. Luoteissivulla olevalla sisäänkäynnillä on suuri puoliympyrän muotoinen bastioni. Muureista erottuvia korkeampia torneja rakennuksessa ei ole. Linnan sisällä on kaksi kirkkoa, Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko ja Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko, jotka ovat jäänteitä vanhasta Antimácheiasta. Alueella on myös vanhan kylän raunioita.
Jukka Voutilainen (näyttelijä)
Hän on ääninäytellyt monissa piirrossarjoissa sekä -elokuvissa.
Voutilainen on toiminut Radioteatterin näyttelijänä. Häntä on kuultu myös lukuisissa kuunnelmissa, kuten Knalli ja sateenvarjossa, sekä radio-ohjelmissa, dokumenteissa ja mainoksissa, esimerkiksi S-Pankin mainosäänenä.
Yksinäisyyden kaivo
Yksinäisyyden kaivo on vuonna 1928 ilmestynyt brittiläisen kirjailijan Radclyffe Hallin romaani. Se kertoo yläluokkaiseen perheeseen syntyneen brittinaisen Stephen Gordonin elämästä, jonka ”synnynnäinen invertismi” (eli homoseksuaalisuus) on ilmiselvää lapsuudesta alkaen. Kirja esittää invertismin luonnollisena asiana ja vetoaa lukijan suvaitsevaisuuteen.
Teos joutui ilmestyessään Sunday Express -lehden päätoimittajan kampanjan kohteeksi. Hän kirjoitti: ”Mieluummin antaisin terveelle pojalle tai tytölle pikarillisen sinihappoa kuin tämän kirjan.” Vaikka kirjan ainoa seksikohtaus koostuu sanoista ”ja sinä yönä, he eivät olleet jakaantuneet”, brittiläinen tuomioistuin päätti kieltää sen epäsiveellisenä, koska se puolustaa ”naisten välistä luonnotonta toimintaa”. Yhdysvalloissa kirja selvisi ilman tuomiota sekä New Yorkin osavaltion että tullin oikeudessa.
Teoksen oikeuskäsittelyjen julkisuus lisäsi lesbojen näkyvyyttä brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa kulttuurissa. Vuosikymmenien ajan se oli parhaiten tunnettu lesboutta käsittelevä kirja englannin kielellä ja samalla usein nuorison ensisijainen tietolähde lesboudesta. Jotkut lesbolukijat pitävät kirjaa arvossa, kun taas toiset ovat kritisoineet sitä Stephenin itseinhon ilmaisusta ja kokevat sen lietsovan häpeää. Myös kirjan tyyli esittää lesbot miesmäisinä tai miesten vaatteisiin pukeutuvina naisina on ollut kiistanalainen. Nykyisin jotkut kriitikot ovat sitä mieltä, että Stephen pitäisi nähdä transsukupuolisena.
Suomennoksen laatu on tyrmätty kritiikissä. Kaisa Neimala kirjoittaa Parnassossa, että teokseen mahtuu "tuhatkunta puuttumiseen kutsuvaa kömmähdystä".
Taustaa
Vuonna 1926 Radclyffe Hall oli uransa huipulla. Hänen kirjastaan Adam's Breed italialaisen hovimestarin henkisestä heräämisestä, oli tullut bestseller, se voitti pian ilmestymisensä jälkeen sekä Prix Femina että James Tait Black Prize -palkinnot.
Hall oli pitkään miettinyt tekevänsä kirjan seksuaalisesta invertismistä, ja nyt hän uskoi kirjallisen maineensa sallivan sellaisen teoksen julkaisemisen. Koska Hall tiesi, että teoksen kirjoittaminen voisi johtaa skandaaliin ja "hänen uransa haaksirikkoon", hän haki ja sai idealleen partnerinsa Una Troubridgen hyväksynnän ennen kuin aloitti kirjoitustyön.
Hallin päämäärät olivat sekä yhteiskunnallisia että poliittisia; hän tahtoi päättää julkisen vaikenemisen homoseksuaalisuudesta ja saada "enemmän hyväksyvää ymmärrystä". Huhtikuussa 1928 Hall kertoi kustannustoimittajalleen, että hänen uusi kirjansa vaatisi täydellistä omistautumista sen kustantajalta ja että hän ei sallisi yhdenkään sanan muuttamista.
Kirjan julkaisu ja kriitikkojen kommentointi
Alun perin kirjan julkaisuajankohdaksi suunniteltiin syksyä 1928, mutta julkaisua päätettiin aikaistaa, kun selvisi, että toinen lesboteeman sisältävä kirja, Compton Mackenzien Extraordinary Women, ilmestyisi syyskuussa. Vaikka näillä kahdella teoksella olisi vähän yhteistä, Hall ja Cape näkivät Mackenzien teoksen kilpailijana ja halusivat kirjalleen paremman kaupallisen menestyksen.
Kirja tuli myyntiin 27. heinäkuuta. Cape lähetti arvostelukappaleita ainoastaan sellaisille sanoma- ja aikakauslehdille, joiden hän ajatteli käsittelevän kirjaa ilman sensaatiota.
Ensireaktiot olivat ristiriitaisia. Joidenkin kriitikoiden mielestä kirja oli liian saarnaava; lisäksi kirja sai moitteita huonosta rakenteesta ja veltosta tyylistä. Toisaalta osa arvostelijoista ylisti teoksen aitoutta ja taiteellisuutta, ja jotkut kannattivat Hallin moraalista argumenttia. Kun kirjan ilmestymisestä oli kulunut kolme viikkoa, yksikään arvostelija ei vaatinut, että kirja olisi pitänyt jäättää julkaisematta.
Sunday Express -lehden kampanja
Sunday Express -lehden päätoimittaja James Douglas ei suhtautunut teokseen myönteisesti. Douglasin kampanja kirjaa vastaan alkoi lauantaina 18. elokuuta Daily Express -lehden mainoksella, jossa hän lupasi paljastaa "kirjan joka pitäisi vaimentaa". Pääkirjoituksessaan seuraavana päivänä Douglas kirjoitti, että "synnynnäinen invertimismi ja pervertismi" olivat jo liian paljon esillä ja että tämän kirjan julkaisu osoitti yhteiskunnalle olevan tarpeellista "puhdistaa itsensä näiden hylkiöiden leprasta". Douglasin mielestä seksologinen näkökulma homoseksuaalisuuteen oli pseudotiedettä, eikä se sovi yhteen kristinuskon vapaan tahdon kanssa; sen sijaan hänen mielestään homoseksuaalit olivat kirottuja omasta halustaan – mikä tarkoitti, että muut voisivat korruptoitua "heidän propagandastaan". Ennen kaikkea lapsia pitäisi hänen mielestään suojella: "Mieluummin antaisin terveelle pojalle tai tytölle pikarillisen sinihappoa kuin tämän kirjan. Myrkky tappaa ruumiin, mutta moraalinen myrkky tappaa sielun". Hän vaati julkaisijoita vetämään kirjan pois myynnistä ja sisäministeriä ryhtymään toimenpiteisiin jos kirjan julkaisija ei toimisi.
Jonathan Cape lähetti kopion kirjasta sisäministerille saadakseen tietää hänen mielipiteensä tarjoutuen samalla poistamaan teoksen myynnistä jos julkinen etu sitä vaatisi. Sisäministerinä oli tuolloin William Joynson-Hicks, konservatiivipuolueen edustaja joka oli tunnettu kovista otteistaan alkoholiin, yökerhoihin ja uhkapeliin. Hän vastasi ainoastaan kaksi vuorokautta myöhemmin että kirja oli "vakava haitta julkiselle edulle"; jos Cape ei vapaaehtoisesti poista kirjaa myynnistä, rikossyyte tultaisiin nostamaan.
Cape ilmoitti lopettaneensa kirjan julkaisun, mutta hän oli salaa vuokrannut julkaisuoikeudet Pegasus Pressille, joka oli Ranskassa toimiva englanninkielinen kustantaja. Hänen yhtiökumppaninsa Wren Howard vei kirjan painolaatat Pariisiin ja 28. syyskuuta Pegagus Press kuljetti meriteitse tekemänsä painoksen lontoolaiselle kirjakauppiaalle Leopold Hillille, joka toimi jakelijana. Julkisuuden kasvattaman kysynnän ansiosta kirjan myyntiluvut olivat hyvät, mutta teoksen ilmestyminen takaisin kirjakauppoihin kiinnitti nopeasti sisäministeriön huomion. 3. lokakuuta Joynson-Hicks määräsi maahantuodut kirjat takavarikoitaviksi.
Yksi 250 kappaleen kirjaerä pysäytettiin Doverin satamaan. Sitten tullilaitoksen johtokunnan puheenjohtaja säpsähti. Hän oli lukenut kirjan ja hänen mielestään se oli hieno kirja, ei lainkaan epäsiveellinen; hän ei halunnut olla osallisena sen kukistamisessa. Hän salli 19. lokakuuta takavarikoitujen kirjojen kuljetuksen Leopold Hillin varastolle, missä paikallispoliisi oli odottamassa etsintäluvan kanssa. Hill ja Cape haastettiin oikeuteen todistamaan syy miksi kirjaa ei pitäisi tuhota.
Oikeudenkäynti Britanniassa
Capen asianajaja Harold Rubinstein lähetti 160 kirjettä potentiaalisille todistajille. Noin 40 heistä saapui oikeudenkäyntiin, mukaan lukien Virginia Woolf, E. M. Forster sekä biologi Julian Huxley, Laurence Housman British Sexologial Society -yhdistyksestä, Robert Cust JP, Charles Ricketts ja Joseph Frederick Stern. Kukaan heistä ei saanut kertoa mielipidettään kirjasta. Epäsiveellisten julkaisujen lain nojalla oikeuden puheenjohtaja Sir Chartres Biron teki päätöksensä siitä olisiko kirja epäsiveellinen kuulematta yhtään todistajanlausuntoa. Koska Hall itse ei ollut syytettynä, hänellä ei ollut oikeutta omaan asianajajaan ja Capen edustaja Norman Birkett oli neuvonut häntä olemaan edustamatta itseään.
Lounastauolla Hall kertoi Birkettille, että jos hän jatkaisi väitteitä että kirjassa ei ole lesbolaista teemaa, niin Hall itse kertoisi oikeudelle totuuden. Birkettin oli pakko perua aiemmat puheensa. Sen sijaan hän väitti, että kirja oli hyvän maun mukainen ja että sillä oli korkeatasoisia kirjallisuussaavutuksia.
Päätöksessään Biron perusteli että teoksen kirjalliset ansiot olivat epäolennaisia, koska hyvin kirjoitettu epäsiveellinen kirja oli hänen mielestään jopa vaarallisempi kuin huonosti kirjoitettu. Hän määräsi kirjan tuhottavaksi sen julkaisijoiden kustannuksella.
Valitustuomioistuin hylkäsi kustantajan valituksen ja Bironin tuomio jäi lainvoimaiseksi.
Myöhempi julkaisu ja saatavuus
Teoksen taskukirjapainoksia tuli saataville 1950-luvulla. Vuoden 1951 painoksen kansiteksti kuvailee kirjaa "oudoksi rakkaustarinaksi tytöstä joka on sukupuolten puolivälissä."
Pegasus Pressin tekemä painos oli edelleen saatavilla Ranskassa ja muutamia kappaleita näistä tuotiin Britanniaan.
Vuonna 1946, kolme vuotta Hallin kuoleman jälkeen, Troubridge halusi sisällyttää teoksen Hallin muistokokoelman osaksi. Windmill Pressin Peter Davies kirjoitti sisäministerin laillisuusneuvonantajalle tiedustellakseen voisiko toisen maailmansodan jälkeen valtaan noussut työväenpuolueen hallinto sallia kirjan uudelleenjulkaisun.
Sisäministeri James Chuter Ede kertoi Troubridgelle, että kirjan julkaisevalla kustantajalla olisi riski joutua syytteeseen. Kuitenkin vuonna 1949 Falcon Press julkaisi painoksen kirjasta, eikä se saanut syytettä. Kirja on ollut siitä lähtien jatkuvasti saatavilla ja se on käännetty ainakin 14 kielelle. 1960-luvulla kirjaa myytiin Yhdysvalloissa 100 000 kappaletta vuodessa. Vuonna 1974 kirja luettiin kuuntelijoille BBC Radio 4:n Book at Bedtime -ohjelmassa.
Juoni
Kirjan päähenkilö Stephen Gordon syntyy myöhäisviktoriaanisena aikana yläluokkaisille vanhemmille Worcestershiressa jotka odottivat lapsen olevan poika ja kastavat hänet aikaisemmin valitsemalleen pojan nimelle. Jo syntyessään hän on fyysisesti epätavallinen "kapealanteinen, leveäharteinen pieni vauvan nuijapää".
Pikkutyttönä Stephen inhoaa mekkoja, hän haluaa leikata tukkansa lyhyeksi ja tuntee olevansa poika. Ollessaan 7-vuotias hän ihastuu Collins-nimiseen palvelijattareen ja järkyttyy nähdessään kun Collins suutelee kulkuria.
thumb|right|[[Natalie Clifford Barney, Pariisissa elänyt yhdysvaltalainen kirjailija joka oli esikuva Valérie Seymourin hahmolle.]] Stephen alkaa pukeutua räätälin tekemiin miesmäisiin vaateisiin. Ollessaan 21-vuotias hän rakastuu Angela Crossbyyn, uuden naapurin yhdysvaltalaiseen vaimoon. Angela käyttää Stepheniä "lääkkeenä kyllästymistä vastaan" sallien hänelle "muuttamia koulutyttömäisiä suukkoja". Sitten Stephen huomaa että Angelalla on suhde miehen kanssa. Peläten paljastumista, Angela näyttää aviopuolisolleen Stepheniltä saamansa kirjeen, joka puolestaan lähettää siitä kopion Stephenin äidille.
Lady Anna kieltää Stepheniä käyttämästä sanaa rakkaus "näiden tasapainottoman mielesi ja kurittoman kehosi halujen yhteydessä". Riideltyään äitinsä kanssa, Stephen etsii tutkimuksen isänsä lukitusta kirjahyllystä. Hän löytää sieltä Richard von Krafft-Ebingin kirjan Psychopathia Sexualis – teos homoseksuaalisuudesta ja parafiliasta – ja luettuaan sen hän ymmärtää olevan invertti.
Stephen muuttaa Lontooseen ja kirjoittaa ensimmäisen kirjansa joka saa hyvän vastaanoton. Hänen toinen kirjansa menestyy heikommin ja hän ystävänsä näytelmäkirjailija Johathan Brockett, myös homoseksuaali, pakottaa Stephenin matkustamaan Pariisiin jotta hän saisi enemmän elämänkokemusta. Siellä hän saa ensimmäisen, lyhyen kontaktin urbaaniin inverttikulttuuriin, tavaten lesbolaisen salonginpitäjän Valérie Seymourin. Ensimmäisen maailmansodan aikana Stephen liittyy ambulanssiyksikköön palvellen etulinjassa ja saaden Croix de Guerre -mitalin. Hän rakastuu nuorempaan palvelustoveriinsa Mary Llelwellyniin, joka muuttaa asumaan Stephenin luo sodan päättymisen jälkeen.
Martin Hallam, joka nyt elää Pariisissa, uudistaa vanhan ystävyytensä Stephenin kanssa. Samoihin aikoihin Martin rakastuu Maryyn. Kun Stephen on vakuuttunut että hän ei pysty annattamaan Marylle onnea, niin hän teeskentelee suhdetta Valérie Seymourin kanssa saadakseen Maryn yhteen Martinin kanssa. Kirja päättyy Stephenin pyyntöön Jumalalle: "Anna meillekin oikeus elämään!".
Muita samanlaisia kirjoja
Kolme muuta romaania joissa oli lesbolainen teema ilmestyi Britanniassa 1928: Elizabeth Bowenin The Hotel, Virginia Woolfin Orlando ja Compton MacKenzien Extraordinary Women. Yhtäkään niistä ei kielletty. Sisäministeriö harkitsi syytteen nostamista Extraordinary Women -kirjasta, mutta tuli johtopäätökseen, että siitä puuttui Yksinäisyyden kaivon "hartaattomuus" ja se ei inspiroisi lukijoita "viitattuihin toimintoihin". Mackenzie oli pettynyt; hän toivoi että kirjan sensurointi olisi lisännyt sen myyntiä. Huolimatta mainoksista jotka yrittivät rahastaa Hallin kirjan kiistanalaisuudella julistaen, että Radcyffe Hall oli esikuva yhdelle kirjan hahmoista, sitä myytiin ainoastaan 2 000 kappaletta.
Neljäs samana vuonna ilmestynyt kirja, yhdysvaltalaisen kirjailijan Djuna Barnesin Ladies Almanack ei ainoastaan sisällä Halliin pohjautuvaa hahmoa, mutta sisältää tekstikatkelmia jotka voivat olla reaktioita Yksinäisyyden kaivoon. Barnesin kirja on Pariisin lesbolaisiin kirjailija- ja taiteilijapiireihin liittyvä avainromaani, kirjoitettu vanhanaikaiseen tyyliin ja Natalie Clifford Barney on esikuva Dame Evangeliine Mussetin hahmolle. Ladies Almanack on sisällöltään seksuaalisempi kun Hallin teos, sen kryptinen kieli, sisäpiirihuumori ja mahtipontinen kieli ovat voineet suojella sen sisältöä sensuroijilta. Se ei olisi voinut saada syytettä sisäministeriöltä missään tapauksessa, koska se julkaistiin ainoastaan Ranskassa pienenä yksityisesti julkaistuna painoksena. Teos ei ollut laajalti saatavilla ennen vuotta 1972.
Sovituksia
Yhdysvaltalainen näyttelijä Wilette Kershaw, joka esitti kiellettyjä näytelmiä Pariisissa, ehdotti näytelmän tekemistä Hallin kirjasta. Hall hyväksyi 100 punnan ennakkosopimuksen, mutta kun hän ja Troubridge näkivät Kershawin näyttelevän, he pitivät häntä liian feminiinisenä Stephenin rooliin. Hall yritti peruuttaa sopimuksen teknisiin muotoseikkoihin vedoten, mutta Kershaw kieltäytyi muuttamasta suunnitelmiaan. Näytelmä sai ensi-iltansa 2. syyskuuta 1930. Näytelmän kirjoittajaa ei mainittu missään, antaen ymmärtää että Hall olisi itse tehnyt käsikirjoituksen; todellisuudessa sen oli kirjoittanut yksi Kershawin entisistä aviopuolisoista, joka uudelleenkirjoitti tarinan tehdäkseen siitä optimistisemman. Hall uhkasi nostaa syytteen pysäyttääkseen näytelmän esittämisen, mutta esitykset lopetettiin vain muutaman illan jälkeen. Hallin ja Kershawin julkinen riitely lisäsi kirjan myyntiä.
Vuonna 1951 ranskalainen tyttöjen sisäoppilaitokseen sijoittuva elokuva The Pit of Loneliness julkaistiin Yhdysvalloissa käyttäen hyväkseen Hallin teoksen pahamaineisuutta, muuta todellisuudessa se pohjautui kirjaan Olivia, jonka kirjoittajana nykyisin tunnetaan Dorothy Bussy. 1930-luvun puolivälissä esitetyn Children of Loneliness -paljastuselokuvan väitettiin pohjautuvan Hallin kirjaan. Kuitenkin tämän elokuvan juonella on vähän yhteistä kirjan tarinan kanssa.
HMS Foresight (H68)
HMS Foresight (viirinumero H68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli osan ajasta nopeana miinanraivaajana ja upposi elokuussa 1942 suojatessaan Maltalle matkannutta operaatio Pedestalin saattuetta.
Valmistus
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdilta, missä köli laskettiin 21. heinäkuuta 1933. Alus laskettiin vesille 29. kesäkuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1935.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin toukokuussa 1939 uudelleen 8. hävittäjälaivueeksi. Alus oli toukokuussa 1940 sijoitettuna Humberiin, josta se osallistui Dunkerquen evakuointia. Myöhemmin alus oli sijoitettuna milloin mihinkin Kanaalin satamaan.
Alus oli Gibraltarille perustetun Force H:n ensimmäisiä aluksia. Alus oli Force H:ssa aina lokakuuhun 1941.
Alus upotti 25. syyskuuta 1940 Dakarin taistelussa Vichyn Ranskan laivaston sukellusvene Bévéziersin, jonka laukaisema torpedo oli osunut taistelulaiva HMS Resolutioniin. Alus palasi kotimaahan, jossa se siirrettiin Liverpoolissa telakalle, jossa se vaurioitui 22. joulukuuta vastaisena yönä ilmahyökkäyksessä lähelle osuneesta pommista. Alus palasi telakalta Force H:hon, jonka mukana alus osallistui useaan operaatioon muun muassa Genovan pommitukseen, lentokoneiden kuljetukseen Maltalle ja Tiikeri-saattueen suojaamiseen. Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 Espanjan länsipuolella sisaralustensa HMS Faulknorin, HMS Fearlessin, HMS Foresterin ja HMS Foxhoundin kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-138.
Alus osallistui operaatio Substanceen, jonka aikana se joutui upottamaan torpedolla pahoin vaurioituneen Fearlessin. Lokakuussa 1941 alus palasi laivueen mukana kotimaahan, jossa se sijoitettiin Kotilaivastoon suojaustehtäviin sekä Biskajanlahden saattueiden suojaksi. Alus suojasi 6. huhtikuuta 1942 Jäämeren saattuetta PQ14, johon kuului 24 alusta. Aluksista 16 joutui palaamaan Islantiin lähtösatamaan jäätämisen ja kovan merenkäynnin vuoksi ja lisäksi sukellusveneet upottivat yhden aluksista. Alus saapui 19. huhtikuuta loppujen alusten mukana Murmanskiin, josta s elähti 29. huhtikuuta paluumatkalle suojaten saattuetta QP11.
Saattueen ohitettua 30. huhtikuuta Kuolan niemimaan sukellusvene U-456 (kapteeni Max-Martin Teichert) laukaisema torpedo osui risteilijä HMS Edinburghiin, joka kallistui vuodon seurauksena, mutta ei uponnut. Vaurioituneeseen risteilijään osui toinen torpedo, joka rampautti aluksen lopullisesti. Risteilijä otettiin hinaukseen kohti Murmanskia. Saksan ilmavoimien torpedopommittajat pyrkivät tuloksetta upottamaan aluksen. Hinausosaston kimppuun hyökkäsi 2. toukokuuta Saksan laivaston torpedoveneitä, jotka osuivat jälleen risteilijään. Tuhoontuomitun risteilijän miehistö poimittiin saattaneisiin hävittäjiin ja Foresight sai määräyksen upottaa aluksen.
pienoiskuva|Tartar upottaa pahoin vaurioituneen Foresightin. Elokuussa 1942 alus osallistui nopeana miinanraivaajana Maltan täydennyssaattueen suojaamiseen operaatio Pedestalissa. Alukseen osui Italian ilmavoimien Savoia-Marchetti SM.79 -koneesta laukaistu torpedo, joka tuhosi aluksen peräosastot. Alus menetti täysin tehonsa, jolloin HMS Tartarin hinausyritykset olivat tuloksettomia. Tartar otti vaurioituneen aluksen miehistön kannelleen ja upotti Foresightin torpedolla. Aluksen tuhoutuessa menetti henkensä yksi upseeri ja kolme miehistön jäsentä.
Peliala (yhdistys)
Peliala ry (Game Makers of Finland) on vuonna 2017 perustettu pelialan työntekijöiden ja opiskelijoiden ammattiliitto. Yhdistyksen tavoitteena on kehittää, tukea ja auttaa kaikkia pelialalla työskenteleviä tai alalle haluavia sekä sitä opiskelevia.
Peliala ry on Tietoala ry:n jäsenyhdistys ja sitä kautta osa Insinööriliittoa.
Kirahvikärsäkäs
Kirahvikärsäkäs (Trachelophorus giraffa) on Madagaskarilla elävä kärsäkäs.
Kirahvikärsäkkäällä on osuva nimi: sillä on pitempi kaula kuin millään muulla hyönteisellä. Se käärii kärsällään lehtiä rullalle. Naaraskärsäkäs munii kääröön yhden munan, joka saa olla kuoriutumiseen saakka lehden suojassa piilossa pedoilta. Kirahvikärsäkäs kasvaa suunnilleen etusormen pituiseksi. Kovat peitinsiivet ovat punaiset.
Sanelma
Sanelma on suomalainen naisen etunimi. Nimi on ilmeisesti syntynyt Anelma-nimen mallin mukaisesti ja sen vaikutuksesta. Nimestä on varsinkin Pohjanmaalla käytössä myös lyhempi muoto Nelma.
Vuodesta 1973 lähtien Sanelman nimipäivä on ollut 5. elokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sanelma-nimen on saanut 9 082 henkilöä.
HMS Caesar (1896)
HMS Caesar oli Britannian kuninkaallisen laivaston Majestic-luokan taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin niin kutsutussa Spencer-ohjelmassa Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 25. maaliskuuta 1895. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1896 ja valmistui tammikuussa 1898. Aluksen tykit oli asennettu mahdollistamaan ympärilataus ja sen tykkiasemat olivat pyöreitä eikä pisaranmuotoisia kuten aiemmilla luokan aluksilla.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivastoon, josta se siirrettiin 1903 Kanaalinlaivastoon. Se myytiin romutettavaksi 1921.
Puppe-koira
Hill keksi Pupen alun perin 3-vuotiaalle lapselleen ja laati ensimmäisenä kirjan Missä Puppe piileksii?. Nykypäivänä Puppe-kirjat ovat suosittuja lastenkirjoja, joita on käännetty kymmenille kielille. Pupesta on tehty myös TV-animaatioita ja DVD-levyjä.
Puppe-kirjoissa esiintyvät ainakin seuraavat hahmot: <li> Puppe-koira <li> Pupen äiti <li> Sami-koira, Pupen isä <li> Vilho-apina, Pupen ystävä <li>Helena-virtahepo, Pupen ystävä <li>Tommi-krokotiili, Pupen ystävä
Nottinghamin paskasheriffi
Nottinghamin paskasheriffi on rap-artisti Seppo Lampelan Steen1 -nimellä julkaistu EP vuodelta 2006. Levyn nimi piti alun perin olla Hauras. Lampela teki EP:n kesällä 2006 kahdessa viikossa. EP:tä painettiin 650 kappaletta ja se myytiin loppuun. Lampela julkaisi keväällä 2010 Paskasheriffin paluu -nimisen EP:n.
Ian Duncan
Ura
Myöhemmin Duncan kilpaili Kenian National Rallisarjassa voittaen Guru Nanak -rallikilpailun vuonna 2006 ollen ensimmäinen kuljettaja, joka on voittanut kymmenen kilpailua sarjassa. Hän uusi voittonsa seuraavana vuonna. Duncan on voittanut myös Rhino Charge -tiekilpailun vuosina 1998 ja 2006–2007. Vuonna 2008 Duncan voitti National Autocross -mestaruuden. Vuonna 2009 Duncan voitti Safari-ralliklassikkokilpailun vuoden 1967 Ford Mustangilla.
Pelastusvarmuus
Pelastusvarmuus on hengellinen, kristillinen termi, jolla tarkoitetaan kristillisen vakaumuksen omaavan henkilön varmaa käsitystä, että hän pelastuu eli välttää kadotuksen ja pääsee taivaaseen. Yleensä termin käyttäjät käsittävät, että pelastusvarmuus on uudestisyntymisen seuraus. Termi on käytössä varsinkin helluntailaisuudessa. Samasta asiasta käytetään myös sanaa rauha.
Mack Hellings
Ronald "Mack" Newels Hellings (14. syyskuuta 1915 Fort Dodge – 11. marraskuuta 1951 Kernin piirikunta) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1948–1951. Hän oli viides vuoden 1948 kilpailussa. Vuonna 1950 hän oli 13. Mack menehtyi lento-onnettomuudessa Kaliforniassa vuonna 1951.
I Am Not Okay with This
I Am Not Okay with This on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, joka perustuu Charles Forsmanin samannimiseen sarjakuvaan. Sarja julkaistiin Netflixissä 26. helmikuuta 2020.
Jeremias
Jeremias on miehen etunimi.
Jeremias on kreikkalainen muoto heprealaisesta nimestä Jeremia, joka tarkoittaa 'Jahve kohottaa'.
Nimi on ollut Suomen almanakassa 1662–1928 ja uudelleen vuodesta 1953.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston mukaan 4 273 miestä ja muutama nainen on saanut nimekseen Jeremias.
BMW F 800 R
BMW F 800 R tai BMW F800R on BMW:n valmistama nakupyörä-tyylinen moottoripyörämalli joka tuli markkinoille vuonna 2009. Siinä on sama kaksisylinterinen rivimoottori kuin mallissa F 800 S, mutta kaksi hevosvoimaa tehokkaampana, 87 hv:n tehoisena.
Jason Spisak
Jason Spisak (s. 29. elokuuta 1973) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja tietokoneohjelmoija, joka tunnetaan äänirooleistaan videopelien parissa erityisesti Socom-pelisarjasta, sekä Symphony OS projektin yhteiskehittäjänä.
Martinlaakson ostari
Martinlaakson ostari on Vantaan Martinlaaksossa, aivan Martinlaakson rautatieaseman vieressä sijaitseva kolmikerroksinen ostoskeskus. Ostoskeskus avattiin 1. joulukuuta 2011.
Vuonna 2020 ostoskeskus kirjasi 2,0 miljoonaa kävijää; arkipäivisin asiakkaita oli keskimäärin 6 100. Vuosimyynti oli 34,3 miljoonaa euroa.
Elokuussa 2017 Citycon myi Martinlaakson ostarin yhdysvaltalaiselle sijoitusyhtiö Cerberus Capital Managementille ja Martinlaakson ostari siirtyi Cerberukselle marraskuussa 2017.
Liikkeet
thumb|Martinlaakson ostari takaa katsottuna, ajoramppi parkkipaikoille. (kesä 2013)
Islamilainen pankkijärjestelmä
Islamilainen pankkijärjestelmä (arab. المصرفية الإسلامية‎, pers,. بانکداری اسلامی‎) on rahalaitosjärjestelmä, jonka pohjana on islaminuskoon perustuva šarialaki. Pankkijärjestelmän tärkein erikoispiirre on se, että korkoa (riba) ei peritä, koska islamilainen laki, šaria, kieltää sen. Koron pyytäminen ja maksaminen kuuluu suuriin synteihin, joista seuraa rangaistus tässä maailmassa tai tuonpuoleisessa. 1300-luvun oppinut al-Shahabi vahvistaa, että Jumala on luvannut ikuisen Helvetin tulen sille, joka pyytää tai maksaa korkoa.
Pankkijärjestelmässä ei ole lainanottajia ja -antajia, vaan ostajia ja myyjiä eli kauppaa käydään tavaralla osamaksukauppana. Samalla tavoin kaikista spekulatiivisimmat sijoitusmuodot ovat kiellettyjä. Islamilainen pankkitoiminta on kehittänyt erilaisia kiertoteitä, joiden perusteella korkoa ei muodollisesti makseta, vaikka lainanottaja joutuukin maksamaan antajalle enemmän kuin lainapääoman.
Pankkijärjestelmässä myös voitot ja tappiot jaetaan asiakkaiden kesken. Finanssikriisi on nostanut myös länsimaissa kiinnostusta islamilaista pankkijärjestelmää kohtaan.
Suurin islamilaisen finanssiliiketoiminnan keskus on Malesia, jossa sijaitsee 65 %:a kaikesta islamilaisesta pankkitoiminnasta,
Hung Up
Hung Up on yhdysvaltalaisen pop-laulaja Madonnan kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen kymmenenneltä studioalbumiltaan Confessions on a Dance Floor marraskuussa 2005. Madonnan lisäksi kappaletta oli tekemässä Stuart Price, ja kappale sisältää sampleja ABBAn kappaleesta Gimme Gimme Gimme (A Man After Midnight) vuodelta 1979. Kappale sai erinomaisen vastaanoton ja nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, Isossa-Britanniassa, Australiassa, Ranskassa, Ruotsissa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa se ylsi Billboardin Hot Dance Music -listan ykköseksi ja Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle seitsemän. Kappale oli yksi vuoden 2005 soitetuimmista maailman radiokanavilla.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Johan Renck 7.-9. lokakuuta 2005 ja se on kuvattu Lontoon metrossa, Chinatownissa ja Trocadero Centressä. Videolla Madonna tanssii ja jumppaa vaaleanpunaisessa voimisteluasussa ennen lähtöään diskoon. Ennen videon kuvauksia Madonna oli joutunut ratsastusonnettomuuteen ja joutui sen takia tanssimaan videolla vahvojen kipulääkkeiden alaisena. Koreografian videolle suunnitteli Jamie King, joka myös ohjasi Madonnan Re-Invention-kiertueen.
Kappaleen säkeistö "Time goes by so slowly for those who wait / No time to hesitate / Those who run seem to have all the fun / I'm caught up / I don't know what to do" esiintyy myös Madonnan ja Princen duetossa Love Song, joka on Madonnan vuonna 1989 ilmestyneellä albumilla Like a Prayer.
Confessions on a Dance Floor
Fran Kranz
Francis ”Fran” Kranz (s. 13. heinäkuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Topher Brinkin roolista televisiosarjassa Dollhouse. Kranz on näytellyt myös esimerkiksi elokuvissa Pelimiehet, Kylä, Careless, Shades of Ray ja The Cabin in the Woods sekä televisiosarjoissa Welcome to The Captain ja Rakkauden anatomia.
Kirjavalan kanava
Kirjavalan kanava sijaitsee Kirjavalan kylässä Parikkalassa. Kaksi kilometriä pitkä kanava kaivettiin Kirjavalanjokeen vuosina 1835–1838, jotta Suur-Rautjärven pintaa voitaisiin laskea uuden peltomaan saamiseksi. Kanavan valmistuttua uutta peltomaata saatiin 640 hehtaaria. Kanavaa syvennettiin 1920–1931, jolloin lisämaata saatiin vielä 661 hehtaaria.
Kirjavalan kanavan rannat on raivattu 2000-luvun alussa ja kanavan rannalla kulkee kaksi kilometriä pitkä luontopolku levähdyspaikkoineen.
Lähteet
61.66889°N, 29.65639°W
Pianosonaatti nro 9 (Beethoven)
Pianosonaatti nro 9 op. 14 nro 1 on Ludwig van Beethovenin varhaisteoksiin kuuluva pianosonaatti, joka on sävelletty vuonna 1798. Teos julkaistiin 10. joulukuuta 1799 ja se on omistettu paroni Josefa von Braunille. Teoksen kesto on noin 13 minuuttia.
Osat
Teoksessa on kolme osaa:
Ierápetran linna
Ierápetran linna eli Kástro Kalés on linna Ierápetran kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa.
Nahwa
Nahwa on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien eksklaavi Omanille kuuluvan Madhan sisällä; Madha on puolestaan Omanin eksklaavi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien sisällä. Nahwa on siis maantieteellisen sijaintinsa johdosta enklaavin enklaavi, jollaiset ovat harvinaisia. Nahwa on osa Sharjahin emiraattia. Nahwan eksklaavin alueella on kaksi asutuskeskusta ja marraskuussa 2002 Nahwassa oli noin 40 taloa sekä muun muassa oma sairaala.
Ierápetran linna
Linna rakennettiin saaren venetsialaisella kaudella 1200-luvulla. Erään version mukaan sen olisi rakentanut genovalainen merirosvo Enrico Pescatore, joka myi sen jo pian venetsialaisille. Linna kärsi suuria tuhoja maanjäristyksessä vuonna 1508. Francesco Morosini linnoitti sen uudelleen vuonna 1626. Linna päätyi muun Ierápetran tavoin osmanien valtaan vuonna 1647. Nämä kunnostivat linnan samalla kun linnoittivat kaupunkia laajemminkin muun muassa maanpuoleisella kaupunginmuurilla. Linnan nimi Kalés tulee turkin sanasta kale/kule, ’linna’, ’torni’.
Linna sijaitsee Ierápetran kaupungin eteläisimmässä niemenkärjessä vartioiden sen satamaa. Se on pohjakaavaltaan suorakulmainen ja siinä on torni jokaisessa kulmassa. Linna on suhteellisen pienikokoinen ja sen muurit ovat melko matalat.
Nahwa
Nahwa sijaitsee noin kahdeksan kilometriä länteen Madhaan kuuluvasta New Madhan asutuskeskuksesta.
Kassalipas
Kassalipas on kassakaappia kevyempi pienehköjen rahamäärien säilyttämiseen tarkoitettu yleensä metallista tai muovista tehty lipas. Kassalippaista on sekä lukollisia että lukottomia malleja. Kassalippaissa voi olla myös kupinmuotoisia kohtia, joissa voi säilyttää kolikoita. Erona kassakaappiin on myös koko eli kassalipasta voi kuljettaa mukana kun kassakaapit ovat usein lattiaan tai seinään kiinnitettyjä. thumb|left|220px|Pieni kassalipas: 24,5 x 18 x 9 cm
C More (suoratoistopalvelu)
C More on pohjoismainen television suoratoistopalvelu, joka toimii C More -yrityksen alla. Yrityksen omistaa ruotsalainen teleoperaattori Telia Company, sillä ruotsalainen mediakonserni Bonnier myi MTV:n Telialle vuonna 2019.
Suoratoistopalvelu avattiin helmikuussa 2017. Palvelun perusversiossa on nähtävillä elokuvia ja sarjoja, ja lisämaksusta on mahdollista katsoa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja sekä muuta urheilusisältöä. C More on tuottanut suoratoistopalveluunsa myös kotimaisia alkuperäissarjoja, kuten Aallonmurtaja, Onnela ja Ratamo.
Lokakuussa 2022 ilmoitettiin että Suomen C Moren sisällöt siirtyvät osaksi MTV Katsomoa.
Suomen C More siirtyi MTV Oy:n alle 1.2.2023.
The Clique
The Clique (vuoden 2012 televisioesityksessä suomeksi Teini tuli taloon) on yhdysvaltalainen suoraan DVD:lle julkaistu nuortenelokuva vuodelta 2008. Michael Lembeckin ohjaama elokuva perustuu Lisi Harrisonin samannimiseen nuortenkirjasarjaan. Sen pääosia näyttelevät Elizabeth McLaughlin ja Ellen Marlow. Elokuvan vastaavana tuottajana oli Tyra Banks.
João Ricardo
João Ricardo Pereira Batalha dos Santos Ferreira (s. 7. tammikuuta 1970 Luanda, Angola), pelaajanimeltään João Ricardo on uransa lopettanut angolalainen jalkapallomaalivahti. João Ricardo on Leiria Marrazesin kasvatti, ja hän pelasi ensimmäiset ammattilaisvuotensa 1988–1993 Leirian riveissä. Uransa João Ricardo lopetti angolalaisessa Petro de Luandassa, jossa hän pelasi uransa viimeisen kauden 2007–2008. Hän edusti urallaan myös Academico Viseuta, Salguerosia ja Moreirensea.
João Ricardo edusti kotimaatansa Angolaa 29 maaottelussa. Joãon maajoukkueuran kohokohtana voidaan pitää vuoden 2006 MM-kisoja. Hänet valittiin Meksiko-ottelun (0-0) parhaaksi pelaajaksi, ja hän pelasi myös Angolan kaksi muuta alkulohko-ottelua, 1–0-tappion Portugalia vastaan ja 1–1-tasapelin Irania vastaan. Angola jäi kisoissa kuitenkin alkulohkoon.
João Ricardolla on aggressiivinen torjuntatyyli ja hän tulee usein nopeasti ja vahvasti vastaan maaliltaan. Joãolla on myös hyvät refleksit.
Fragkokástellon linna
Fragkokástellon linna (, ”Frankkien linna”), usein Frangokástellon linna, myös Castelfranco, alun perin Ágios Nikítas, on linna siitä nimensä saaneessa Fragkokástellon kylässä Kreetan saarella Kreikassa.
Historia
Linna rakennettiin alun perin vuosina 1371–1374. Sen rakensivat Kreetaa ja Chaniáa tuolloin hallinneet venetsialaiset. Sen tarkoituksena oli sekä suojella saaren etelärannikkoa merirosvoilta että hallita paikallista väestöä, joka vastusti välillä myös venetsialaisvaltaa. Linna tunnettiin alun perin nimellä Ágios Nikítas, mikä oli paikalla varhaisemmin olleen asutuksen nimi, ja oli puolestaan peräisin paikalla olevasta Pyhälle Niketakselle omistetusta kirkosta. Myöhempi nimi on peräisin siitä, että kreikkalaiset kutsuivat kaikkia katolisia länsimaalaisia ”frankeiksi”.
pienoiskuva|vasen|Linna ulkoa. Linna oli vain vähällä käytöllä venetsialaisvallan aikana ja paikoin kokonaan vailla varuskuntaa paikallisen väestön sitkeän vastustuksen vuoksi. Kerrotaan, että jo rakentamisvaiheessa sfakiálaiset purkivat yöllä sen, mitä venetsialaiset olivat päivällä rakentaneet. Venetsialaiset kunnostivat linnoitusta vielä vuosina 1593–1597 sekä viimeisen kerran vuonna 1645, jota ennen se oli ilmeisesti ollut autiona. Osmanivallan aikana linna oli uusien valloittajien käytössä. Kreetalaiset saivat vallattua sen joksikin aikaa Daskalogiánniksen johdolla vuonna 1770.
pienoiskuva|vasen|Linna sisältä. Kreikan vapaussodan aikaan 1800-luvun alussa linna oli jälleen kreetalaisten itsensä käytössä. Osmanit hyökkäsivät linnaan vuonna 1828 ja surmasivat sitä puolustaneen Chatzimichális Ntaliániksen (Daliániksen) sekä 385 tämän miestä. Miehet haudattiin Fragkokástellon rantahietikolle. Paikallisväestön mukaan vuosittain aamukasteen aikaan aina 17. toukokuuta eli verilöylyn vuosipäivänä haudatut heräävät ja marssivat linnan läpi. Tämä haamuarmeija tunnetaan nimellä drosoulítes, joka tarkoittaa ”kasteen henkiä”. Linna kärsi suuria tuhoja osmanien hyökkäyksessä, mutta osmanit kunnostivat sen uudelleen Mustafa Naili Paššan aikana vuosina 1866–1869.
Rakennus
Linna on suorakulmion muotoinen, ja siitä näkee, että se on rakennettu ennen tykkien ja bastionien aikakautta. Linnasta on nykyisin jäljellä lähinnä neljä suorakulmaista kulmatornia ja niitä yhdistävät seinät. Torneista lounaskulman torni on suurin ja vahvin. Linnan pääsisäänkäynti on eteläpuolelta ja toinen, pienempi kaariportilla varustettu sisäänkäynti itäsivulla. Pääsisäänkäyntiä vartioitiin lounaistornista. Suuri osa linnan nykyisistä rakenteista on peräisin sen viimeisestä osmanivaiheesta 1800-luvulta.
Bolšeohtinski-silta
Silta valmistui vuonna 1909. Tuolloin Pietari Suuren voittoisasta Pultavan taistelusta oli kulunut 200 vuotta ja silta nimettiin Pietari suuren sillaksi. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1956.
Silta on 334,3 metriä pitkä ja leveyttä nostosillan kohdalla on 23,5 metriä, teräsristikkokaarien kohdalta se on kolme metriä leveämpi.
Joseph Merhi
Joseph Merhi CML (18. tammikuuta 1912 – 30. maaliskuuta 2006) oli libanonilainen, Egyptissä toiminut maroniitteihin kuulunut katolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1936 ja nimitettiin Kairon eparkian piispaksi 24. elokuuta 1972. Piispaksi konsekroinnin suoritti 26. elokuuta Pierre-Paul Méouchi, jota avustivat Nasrallah Pierre Sfeir ja Ignace Abdo Khalifé.
Merhi jäi eläkkeelle 5. kesäkuuta 1989.
Lähteet
Joseph Merhi
Elie Farah
Elie Farah (27. joulukuuta 1909 – 22. heinäkuuta 2003) oli libanonilainen maroniitteihin kuulunut katolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 9. huhtikuuta 1935 ja nimitettiin Cipron (Kypros) arkkipiispaksi 16. huhtikuuta 1954. Piispaksi konsekroinnin suoritti 26. syyskuuta Pierre-Paul Méouchi, jota avustivat Pietro Dib ja Ignace Ziadé.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2019
'''Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2019''' pelattiin huhti-toukokuussa 2019. A-lohko pelattin Kazakstanissa Astanassa ja B-lohko Virossa, Tallinnassa.
A-lohkon voittoa juhli isäntämaa Kazakstan, joka nousee seuraavaksi vuodeksi pääsarjaan. Samalla Valko-Venäjä nousee vuoden tauon jälkeen takaisin.
Koripallon I-divisioona-kausi 2010–2011
Kausi 2010–2011 oli koripallon I-divisioonan 36. kausi. Se pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjanousijoina kauteen lähtivät Säynätsalon Riento sekä Tompan Pojat.
Sarjataulukko
Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P/O = Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O- = Päästetyt pisteet ottelua kohti, PST = Pisteet
Iraklionin linnoitus
Iraklionin linnoitus eli Koúlesin linnoitus ( eli Κάστρο Κουλέ, Kástro Koulé; ) on linnoitus Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on nykyisin kaupungin symboli ja tärkeimpiä maamerkkejä.
Historia
Linnoituksen paikalla oli varhaisempi linnoitus oletettavasti jo arabikaudella 800–900-luvuilla ja viimeistään saaren toisella bysanttilaisella kaudella 900–1200-luvuilla. Se mainitaan nimellä Castellum Comunis. Linnoitus ilmeisesti tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 1303. Venetsialaisvallan alussa paikalle rakennettiin pieni tornimainen linnoitus.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Linnoitusta ulkoa. Nykyisin paikalla oleva linnoitus rakennettiin vuodesta 1523 alkaen Iraklionin laajamittaisten linnoitustöiden yhteydessä. Näihin linnoitustöihin kuuluivat myös muun muassa kaupunginmuurit. Linnoitus valmistui vuonna 1540. Venetsialaiset kutsuivat sitä nimillä Rocca a Mare, Castello a Mare (”Merilinna”) ja Castello.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Linnoitusta sisältä. Osmanit valtasivat linnoituksen samoin kuin muun Iraklionin vuonna 1669. Sillä ei ollut kovin suurta osaa tätä edeltäneessä Iraklionin piirityksessä vuosina 1646–1669. Linnoituksen nimi Koúles tulee turkin kielen linnaa ja tornia tarkoittavasta sanasta kale. Osmanit rakensivat linnoitusta vastapäätä toisen, pienemmän linnoituksen, Mikrós Koulés (”Pieni Koúles”). Tämän vuoksi suurempaan linnoitukseen on viitattu myös nimellä Mégas Koúles (”Suuri Koúles”). Pienempi linnoitus purettiin vuonna 1936.
Nykyisin linnoituksen sisätiloja käytetään näyttelytiloina ja ulkotiloja konsertteihin.
Kiinteistöoikeus
Kiinteistöoikeus on oikeustieteessä oikeudenala, jonka piiriin kuuluu kiinteistöyksiköiden muodostamista, niiden välisiä käyttösuhteita (kuten esimerkiksi rasitteita) ja käyttösopimuksia sekä maanvuokraa koskeva lainsäädäntö ja oikeuskysymykset. Laajasti määriteltynä kiinteistöoikeus on oikeudenala, joka koskee kiinteistöjä. Joissakin maissa kiinteistöoikeutta vastaa lähinnä maaoikeus. Suomessa maaoikeus on vakiintumaton käsite, joka esiintyy tavallisesti osana maa- ja vesioikeus -nimitystä. Suomessa maaoikeuden piiriin kuuluu kiinteistöoikeuden ohella asutus- ja maanhankintalainsäädäntö, maa- ja metsätalouslainsäädäntö sekä lunastuslainsäädäntö. Kiinteistöoikeudella on läheinen suhde talousoikeuden joihinkin osa-alueisiin, kuten ympäristötalouteen ja kiinteistötalouteen, jotka perinteisesti sijoitetaan talousoikeuden piiriin.
Iraklionin linnoitus
Rakennus
Linnoitus vartioi Iraklionin satamaa ja sijaitsee sen läntisen aallonmurtajan päässä. Se on pohjakaavaltaan suorakulmion muotoinen lukuun ottamatta sen kaakkoiskulman voimakkaasti ulkonevaa puolikaarenmuotoista osaa. Linnoituksen uloimmat muurit ovat suurimmillaan paksuudeltaan jopa yhdeksän metriä ja sisemmät muurit noin kolme metriä. Linnoituksen pääportti on sen länsisivulla. Sisältä linnoitus on kaksikerroksinen.
Lentosukka
upright|pienoiskuva|Tukisukka miehen vasemmassa jalassa.
Lentosukat ovat elastisia tukisukkia, joita käytetään ehkäisemään veritulppien muodostumista jaloissa pitkäaikaisen istumisen aikana, kuten lento-, auto-, bussi- ja junamatkoilla. Tutkimukset osoittavat, että veritulppariskiä voidaan vähentää jopa 90 %, edellyttäen, että sukan laatuvaatimukset täyttyvät. Tutkimuksissa käytetyt lentosukat ovat lääkinnällisiä ensimmäisen kompressioluokan tukisukkia, joissa paine nilkassa on 18–20 mmHg ja vähenee asteittain polvea kohti.
Lentosukkia myydään nykyään laajalti. Suuri osa lentosukkina myytävistä sukista ei kuitenkaan täytä lääkinnällisen tukisukan painevaatimuksia.
Aiheesta muualla
Compression stockings
1001 Inventions
thumb|Ibn Firnasin patsas on Bagdadin kansainväliselle lentokentälle vievän tien varrella. "1001 Inventions. The Enduring Legacy of Muslim Civilization: Official Companion to the 1001 Inventions Exhibition" on kolmanteen laitokseen ehtinyt kirja, joka liittyy monissa maissa kiertäneeseen näyttelyyn "1001 Inventions: Discover the Golden Age of Muslim Civilization". Kirja ja näyttely esittelevät islamin "kulta-ajan" tieteellisiä saavutuksia tavalla, joka on saanut maailmalla ihastuneen vastaanoton, mutta herättänyt eriäviä mielipiteitä tieteenhistorian tutkijoissa. Näyttelyllä on varakkaat ja hyvin verkostoituneet taustavoimat, mutta sitä on syytetty historian väärentämisestä ja "muslimit tekivät sen ensin" -propagandan levittämisestä.
"1001 Inventions"
Kirjan ja siihen liittyvän näyttelyn taustajärjestö on Foundation for Science, Technology and Civilisation (FSTC), jonka perusti professori Salim Al-Hassani Manchesterin yliopistosta. FSTC alkoi järjestää islamin tieteellisiä saavutuksia esitteleviä näyttelyitä vuonna 2006. Toiminta laajeni vuonna 2010, kun Jamel-säätiön tuella Lontoossa järjestettiin suuri "1001 Inventions" -näyttely, joka sen  jälkeen on kiertänyt monien maiden ja kaupunkien tiedekeskuksissa mukaan lukien Istanbul, New York, Los Angeles, Abu Dhabi ja Saudi-Arabia. Järjestön mukaan se on tavoittanut aineistoillaan jopa yli 100 miljoonaa ihmistä. Kirjoja on myyty 200 000, näyttelyvieraita on ollut 3,3 miljoonaa, verkkosivuilla vierailuja on 16,5 miljoonaa ja elokuvaesityksen nähneitä 3 miljoonaa. Jamel -säätiö on saudi-arabialainen hyväntekeväisyysjärjestö. Näyttelyn järjestäjät ovat hyvin verkostoituneita ja erittäin varakkaita.
Näyttely vieraili Ruotsissa Karlstadissa vuonna 2013. Ruotsin kulttuuriministeri Lena Adelson Liljeroth korosti tällöin sitä, että vaikka nyt ajattelemme muslimimaailmaa lähinnä konfliktipesäkkeenä, näyttely osoittaa, mitä olemme sille velkaa sekä tieteessä että kulttuurissa. Näyttelyyn yhdistyi erityisesti lapsiin kohdistettu vaikuttaminen. Siitä valmistettiin oppimateriaaleja, jotka oli sovitettu ruotsalaisen opetussuunnitelman mukaiseksi, ja tavoitteena oli, että kaikki 6-18 vuotiaat koululaiset saataisiin käymään näyttelyssä.
Näyttelyä ja järjestön toimintaa tukeneisiin tieteellisiin areenoihin kuuluvat muun muassa Science Museum in London, New York Hall of Science sekä California Science Center. Muita tahoja ovat olleet muun muassa National Geographic, BBC, UNESCO, YK ja Maailmanpankk i.
Myönteisiä arvioita
Vieraileva professori Paul Vallely kirjoitti, että muslimimaailma on antanut meille monia keksintöjä, joita nykyään pidetään jokapäiväisinä. Hän esittelee 1001 Inventions -kirjan keksinnöistä mielestään 20 merkittävintä.