cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naturalismi (taide)
Yhteiskunnallinen tausta
Naturalistiset taideteokset kertovat tarinoita, sillä niihin sisällytettiin katsojille tarkoitettu sanoma. Teosten tarkoitus oli myös opettaa ja viihdyttää, aivan kuten myöhemmin elokuva. Suuret, valokuvamaisen tarkasti toteutetut maalaukset olivat suuren yleisön suosimaa taidetta. Niitä nähtiin näyttelyissä ja museoissa, sekä julkisissa rakennuksissa. Teosten yksityiskohdat avaavat niiden tarinaa pala palalta ja tukevat viestin ymmärtämistä.
Talvikuningas
Talvikuningas on CMX:n kahdestoista albumi ja se julkaistiin 5. syyskuuta 2007. Levystä julkaistiin 8 000 kappaleen erikoispainos ja Internetissä myytävä versio. Tavallinen cd-versio tuli myyntiin vasta vuoden 2008 alussa, 9. tammikuuta.
Naturalismi (taide)
Eri taiteenaloissa
Kirjallisuudessa taiteellinen naturalismi puolestaan painottaa myös tekstin rakenteessa naturalismia juonen ja henkilöhahmojen lisäksi. Kirjallisuudessa naturalismin ydinteemoja ovat arki ja entropia. Entropia tarkoittaa kirjallisuuden tutkija Riikka Rossin mukaan sitä, että traagisia ihmiskohtaloita ja kärsimystä kuvaava naturalistinen teos on entrooppinen kuvaus hajoamisesta ja hukkaan menneestä ihmiselämästä, illuusioiden uurtumisesta, tuhoutumisesta ja taistelusta elämän ja kuoleman välillä. Naturalismissa arki nousi uudella tavalla keskiöön niin kirjallisuudessa kuin yhteiskunnassakin. Modernisoitumisen, industrialismin ja standardisoinnin myötä arjesta tuli globaali. Verrattuna aikaisempiin kirjallisuuden arjen kuvauksiin, naturalismissa arki tuli arkipäiväisemmäksi.
Talvikuningas
Talvikuningas on konseptialbumi. Levy koostuu yhdestä pitkästä kappaleesta, jonka osat kertovat samaa tarinaa ja sävellyksessä on läpi levyn toistuvia teemoja. Levyn äänitykset alkoivat 2. helmikuuta 2007 ja miksaus valmistui 6. huhtikuuta tasan 22 vuotta yhtyeen perustamisen jälkeen.
Naturalismi (taide)
Naturalismi taidesuuntauksena
Naturalismi oli suosittu, laajalti vaikuttava ja nopeasti kehittynyt taidesuuntaus, joka näkyy yhä kirjallisuudessa ja eri taidemuodoissa.
Naturalismi oli kansainvälinen suuntaus, jonka tärkeä keskus oli Pariisi. Pohjoismaiden lisäksi se oli suosittu muun muassa Unkarissa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Naturalismin pyrkimys oli kuvata tarkasti näkyvää maailmaa jättämättä pois rumuuden kuvauksia. Naturalistit kuvasivat usein oman aikansa arkipäiväisiä ja sievistelemättömiä aiheita. Maalaustyyli pyrki saavuttamaan mahdollisimman todellisen kuvan. Ominaista olivat suuret teoskoot ja usein ulkoilmamaalaus. Naturalismin suurimpia taiteilijoita oli esimerkiksi Jules Bastien-Lepage (1848–1884) ja Ernest Meissonier (1815–1891). Oleellinen esimerkkiteos on Jules Bastien-Lepagen teos Puunkerääjä (1881). Muita naturalistien suuria ihanteita olivat Pascal-Adolphe-Jean Dagnan-Bouveret ja Émile Friant.
Naturalistit käyttivät valokuvaa apuvälineenä todellisuuden tallentamisessa. Valokuvauksen käytöstä kiisteltiin. Toiset kysyivät, onko valokuva asiaankuuluva väline maalauksen tekemiseen, toiset puhuivat "valokuvamaisesta lähestymistavasta". Englantilainen taidemaalari ja valokuvaaja Peter Henry Emerson puolusti valokuvauksen käyttöä ja hänen valokuviensa pelloille liittyvien kohtausten sommitelmat vaikuttivat taiteilijoiden maalausten suunnitteluun.
Talvikuningas
Kappaleet
Talvikuningas koostuu yhteensä kahdestatoista osasta, jotka ovat:
Jääkiekon Euroopan cup 1966–1967
Kaudella 1966–1967 jääkiekon Euroopan cup pelattiin toista kertaa. Voittajaksi selviytyi tšekkoslovakialainen ZKL Brno, joka kukisti kaksiosaisessa finaalissa Tampereen Ilveksen. Näiden takana seuraaviksi sijoittuivat neuvostoliittolainen TsSKA Moskova ja itävaltalainen Klagenfurter AC.
Talvikuningas
Kappaleet
Sävellys ja sanoitus A. W. Yrjänä, ellei toisin mainita. Sovitus CMX ja Rauli Eskolin.
Jääkiekon Euroopan cup 1966–1967
Ilves pelasi tuolla kaudella Euroopan cupissa yhteensä 14 ottelua, joista se voitti kymmenen, pelasi yhden tasan ja hävisi kolme. Ilveksen maaliero oli 85–49.
Naturalismi (taide)
Naturalismi taidesuuntauksena
Naturalistisiksi voidaan tulkita sellaisia Suomen taiteen historian keskeisiä teoksia, kuten Albert Edelfeltin Lapsen ruumissaatto (1879), Akseli Gallen-Kallelan Poika ja varis (1884) ja Eero Järnefeltin Raatajat rahanalaiset (Kaski) (1893).
Vastareaktiona naturalismille syntyivät 1800-luvun lopulla symbolismi, sekä myöhemmin ekspressionismi. Fotonaturalismi vaikutti maalaustaiteessa 1960- ja 1970-luvuilla. Valokuvan tultua osaksi maalaustaidetta ja digitaalisen kuvan yleistyttyä kiinnostus naturalismia kohtaan on kasvanut.
Arjen sankarit -näyttely
Keväällä 2011 Ateneumin taidemuseo toteutti yhteistyössä Amsterdamin Van Gogh -museon kanssa näyttelyn, jonka otsikko oli ''Arjen sankarit. Naturalismi kuvataiteessa, valokuvassa ja elokuvassa 1875–1918''. Näyttely toi esiin Suomenkin taiteessa tärkeän naturalistisen suuntauksen monia puolia useiden teemojen kautta. Maalausten rinnalla nähtiin aiemmin vähän tunnettua valokuvausta ja varhaista elokuvaa.
Talvikuningas
Tarina
Tarina sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen ja on tyylilajiltaan scifiä. Tarina on ottanut vahvoja vaikutteita Warhammer 40,000-universumista. Levyn osat ovat palasia Talvikuninkaan saagasta useiden vuosisatojen ajalta. Katkelmat ovat paikoin keskenään ristiriitaisia.
Videotraileri
Albumin pohjalta on tehty neljä minuuttia kestävä animaatio, joka sai ensiesityksensä 6. syyskuuta 2007. Video on levyn traileri, sillä levyltä ei julkaistu singleä. Toisaalta video on kuvitteellisen elokuvan traileri sillä siinä kuvataan koko tarinan tapahtumia. Musiikkina on Talvikuninkaan kahdeksas osa "Punainen komentaja". Videon ovat ohjanneet veljekset Samppa ja Janne Kukkonen.
Pirjo Leppänen
Pirjo Tuulikki Leppänen (vuodesta 1980 Saviranta; s. 1. heinäkuuta 1949 Saarenkylä, Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa Kalle Päätalo -elokuvissa. Leppänen aloitti näyttelemisen 1970-luvun alussa Rovaniemen teatterissa. Rovaniemellä Leppänen on työskennellyt lähes koko uransa ajan, lukuun ottamatta elokuvaroolejaan ja työskennellessään helsinkiläisessä Penniteatterissa vuosina 1977–1978. Leppänen jäi eläkkeelle vuonna 2008.
Leppäsen merkittävimpiä töitä ovat Kalle Päätalon romaaneihin ja elämään perustuvat Elämän vonkamies, Nuoruuteni savotat ja Päätalo. Elokuvissa Elämän vonkamies (parhaan naispääosan Jussi-palkinto) ja Nuoruuden savotat hän oli yksi päähenkilöistä. Elokuvassa Päätalo hän esitti merkittävää sivuosaa. Leppänen näyttelee elokuvissa Päätalon äitiä Riitua. Lisäksi hän on esiintynyt elokuvassa Joulutarina, jossa hän näytteli Hillaa, ja lyhytelokuvassa Ison miehen vierailu sekä sivuosassa Taivaan tulet -sarjan sairaanhoitajana.
Rovaniemen kaupunki palkitsi Rovaniemi-päivien yhteydessä syyskuussa 2008 Leppäsen myöntämällä hänelle 5 000 euron suuruisen kulttuuripalkinnon.
Yksityiselämä
Leppänen on naimisissa Uula Savirannan kanssa. He avioituivat vuonna 1980, ja heillä on kaksi lasta.
A-luokka
A-luokka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Inkkareita ja länkkäreitä
Inkkareita ja länkkäreitä on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1977. Sen teemana on Villi länsi ja kannessa on teksti "lapsille ja lapsenmielisille".
Trocadero (juoma)
pienoiskuva|Trocadero-juomaa eri kokoisissa pulloissa. thumb|Trocaderoa lasipullossa. Trocadero on ruotsalaisen Saturnus AB:n valmistama omenan ja appelsiinin makuinen virvoitusjuoma. Juomaa on valmistettu vuodesta 1953 lähtien.
Jean-Michel Charlier
Jean-Michel Charlier (30. lokakuuta 1924 Liège – 10. kesäkuuta 1989) oli belgialainen sarjakuvien käsikirjoittaja. Hän oli myös perustamassa maineikasta eurooppalaista sarjakuvalehteä Pilote.
Elämä ja ura
Charlier aloitti vuonna 1945 World Pressin piirtäjänä ja pääsi tekemään töitä Spirou-sarjakuvalehteen. Seuraavana vuonna hän ja piirtäjä Victor Hubinon loivat sarjakuvan L'Agonie du Bismarck. Charlier teki käsikirjoitukset mutta myös osallistui piirtämiseen varsinkin laivojen ja lentokoneiden osalta. Vuonna 1947 hän ja Hubinon aloittivat pitkäikäisen lentoseikkailusarjakuvan Buck Danny. Muutaman vuoden sisällä Charlier siirtyi kokonaan käsikirjoittajaksi Jijén suosituksesta.
Koska kustantaja Dupuis keskittyi tuolloin lähes kokonaan lehtien julkaisuun ja albumeja julkaistiin vain harvakseltaan, Charlier hankki lentolupakirjan vuonna 1949 ja oli hetken SABENA-lentoyhtiön leivissä.
Seuraavana vuonna Charlier palasi kuitenkin sarjakuvien pariin. Jälleen yhteistyössä Hubinon kanssa hän loi sarjakuvasankari Tiger Joen La Libre Juniorille, joka oli viikoittainen sarjakuvaliite lehdessä La Libre Belgique. Charlie jatkoi käsikirjoitusten tekoa yhä myös Spiroulle tehden yhteistyötä Eddy Paapen (Valhardi) ja Albert Uderzon kanssa (Belloy).
Charlier, Hubinon, Uderzo ja sarjakuvakäsikirjoittaja René Goscinny perustivat liiketoiminnallisen sarjakuvastudion Edifrancen ja Pistolin-lehden vuonna 1955 sekä merkittäväksi muodostuvan Pilote-lehden vuonna 1959. Charlier toimi päätoimittajana ja kirjoitti lisäksi kahta tarinaa ensimmäiseen numeroon: Punapartaa Hubinonin ja Haikaralaivuetta (Tanguy ja Laverdure) Uderzon kanssa. Haikaralaivueesta tehtiin myöhemmin televisiosarja (1967–69), jonka nimi ranskaksi oli Les Chevaliers du Ciel ja jota englanniksi dubattuna esitettiin nimellä The Aeronauts.
Charlier vieraili Yhdysvalloissa vuonna 1963. Se innoitti häntä luomaan villiin länteen sijoittuvan sarjakuvan Fort Navajo, joka alkoi ilmestyä Pilotessa. Fort Navajon nimi muuttui muotoon Blueberry sen päähenkilön mukaan. Blueberryn piirtäjäksi Charlier valitsi Jean Giraudin.
Toimitukselliset erimielisyydet pakottivat Charlierin luopumaan asemastaan Pilote-lehdessä ja hän siirtyi Ranskan television palvelukseen vuoteen 1976 saakka. Sen jälkeen hän oli kaksi vuotta päätoimittajana Tintin-lehdessä. Hän jatkoi Blueberryn ja Buck Dannyn kirjoittamista.
Jean-Michel Charlier kuoli Ranskassa Saint-Cloudissa vuonna 1989. Muut käsikirjoittajat, usein Charlierin jo aikaisemmin itsensä valitsemat, jatkoivat hänen sarjakuviensa kirjoittamista.
Mogul-hanke
Mogul-projekti oli Yhdysvaltojen ilmavoimien salainen hanke, jossa käytettiin korkealla lentäviä ilmapalloja. Pallojen tehtävä oli kuunnella ääniaaltoja Neuvostoliiton ydinasekokeista. Mogul-projekti jatkui vuodesta 1947 vuoteen 1948.
Käkisalmen kirkko
Käkisalmen kirkko voi tarkoittaa seuraavia kirkkoja:
Luterilaiset: Ortodoksiset:
Indoskyytit
Indoskyytit olivat indokreikkalaisten hallitsijoiden alueelle Intiassa tukialueeltaan Sakastanista eli sittemmästä Sistanista saapuneita skyyttejä eli sakoja. Skyytit olivat puolestaan iranilainen paimentolaiskansa, joka oli lähtenyt liikkeelle alueiltaan Keski-Aasiassa jue zhi-paimentolaisten tieltä. Indoskyytit muodostivat Intiassa oman löyhän valtapiirinsä, jonka aikana hellenismi Intiassa taantui. Suuret alueet liitettiin myöhemmin indoparthialaiseen kuningaskuntaan ja lopullisesti indoskyytit tuhoutuivat kušanojen levittäytyessä Intiaan vuoden 45 jaa. jälkeen.
Historia
thumb|vasen|Indoskyyttiläistä [[Buddhan palvojaa esittävä reliefi Swatin laaksosta. Hahmolla on Keski-Aasian paimentolaisille tyypillinen asustus. ]] thumb|Indoskyyttiläsien kuningas [[Azes II:n kolikko.]] Skyytit olivat iranilainen paimentolaiskansa Keski-Aasian aroilta, jotka mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran jo ensimmäisellä vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua. He alkoivat siirtymään alkuperäisiltä alueiltaan idästä leviävien jue zhi -paimentolaisten tieltä. Skyytit pyrkivät aluksi kulkemaan kohti Intian niemimaa suoraa reittiä Kabulin laakson läpi, mutta alueen indokreikkalaiset hallitsijat torjuivat heidän hyökkäyksensä helposti puolustettavissa vuoristosolissa. Epäonnistuttuaan skyytit alkoivat kiertää Hindukušin aluetta ensin pitkin Amudarjaa ja kääntyen sittemmin kohti etelää Hindukušin länsireunaa pitkin. Osa heistä päätyi Hindukušin vuoriston lounaispuolelle, joka sai heimonimen saka mukaan nimen Sakastan. Sakastanista tuli puolestaan myöhemmin Sistan. Ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua skyytit hyökkäsivät edelleen Sakastanista kohti Intiaa. He levittäytyivät indokreikkalaisten hallitsemille alueille ja heidän löyhä valtapiirinsä tuli sittemmin tunnetuksi indoskyyttiläisenä valtakuntana. Ensimmäinen tunnettu Intiassa vaikuttanut skyyttiläinen kuningas oli Maues (n. 120-85 eaa.).
Indoskyytit tunnetaan kirjallisista lähteistä huonosti ja yksi tärkeimmistä tiedonlähteistä heidän kaudeltaan ovat hallitsijoiden lyömät kolikot. Intiassa skyyttien eli sakojen valta merkitsi alueella pitkään vaikuttaneen hellenismin laskukautta. Kreikkalaista kulttuuria ympäröi nyt joka puolelta vieras kulttuuri ja se alkoi omaksua intialaisia aineksia. Skyytit eivät kuitenkaan syrjäyttäneet kaikkia alueen indokreikkalaisia hallitsijoita ja osa jatkoi omien kolikkojensa lyömistä Mauesin ja tämän seuraajien valtakausilla. Mauesin kuoltua 80-luvun paikkeilla Baktrian alueelta saapui toinen skyyttien muuttoaalto alueelle. Osa skyuyteistä muutti myös syvemmälle Intiaan, jossa he levittivät skyyttiläisiä vaikutteita Sindhiin, Gujaratiin ja Keski-Intiaan saakka. Skyyttien vanhempi tukialue Sakastan päätyi Parthian käsiin kuningas Mithridateksen johdolla. Sakastanin parthialainen päällikkö Gondofares levitti valtaansa indoskyyttien alueelle aina Gandharaan saakka 20-luvun eaa. paikkeilla. Parthiasta itsenäistynyt Gondofareksen valtakunta tunnettiin sittemmin indoparthialaisena kuningaskuntana. Viimeiset indoskyyttiläiset hallitsijat kukistuivat kušanojen levittäytyessä Intiaan vuoden 45 jaa. jälkeen.
Ekshibitionismi
Vaikka laillinen ekshibitionismi on normaalia, se voi muuttua sukupuolelliseksi paljastamishäiriöksi silloin, kun paljastelun kohdeyleisöksi valitaan henkilöitä, jotka eivät ole antaneet suostumusta paljastelun näkemiselle, ja jos siihen liittyy pakottava tarve tai riippuvuus.
Viuhahtaminen ja seksiviestittely ovat molemmat ekshibitionismin alakäsitteitä.
Laajemmassa mielessä ekshibitionismi voi tarkoittaa myös yleisesti itsensä tahallista paljastamista tai ilmaisemista. Tällöin kysymyksessä on yleensä omien tunteiden, kokemusten ja yksityiselämän poikkeuksellisen avoin esittäminen, varsinkin kuvataiteessa tai kirjallisuudessa Esimerkkinä tästä on niin sanottu tunnustuskirjallisuus, jossa tekijä paljastaa omasta elämästään intiimejä ja usein sokeeraavia asioita.
Paljastelu
Ekshibitionismissa paljastetaan omaa kehoa muille, usein seksuaalisävytteisesti. Naispuoliset henkilöt paljastavat usein häpyhuuliaan, rintojaan ja pakaroitaan, kun taas miespuoliset henkilöt paljastelevat penistään tai pakaroitaan ja joissain tapauksissa myös lihaksiaan. Jotkut paljastavat myös täysin alastoman kehonsa.
Paljasteluun voi joskus liittyä tanssimista, kuten twerkkaamista, tankotanssia tai strippaamista, mutta paljastelija voi tehdä muutakin, kuten esim. seistä, istua paikoillaan tai maata sängyllä.
Paljastelun kohdeyleisö, sekä tekopaikka
Toiset paljastelijat paljastavat itseään ainoastaan niille ihmisille, jotka tietävät mitä he ovat tulleet katsomaan, kun taas toiset paljastelijat valitsevat kohdeyleisönsä satunnaisesti ja paljastelevat kysymättä asiasta lupaa etukäteen.
Internetissä ekshibitionismia harrastetaan usein sosiaalisessa mediassa ja pikaviestimissä sekä videonjakelu- ja suoratoistopalveluissa.
Tosin useat suositut sosiaalisen median sovellukset, kuten Facebook, Instagram ja Snapchat eivät hyväksy julkisia alastomuutta sisältäviä postauksia ja täten julkinen ekshibitionismi sosiaalisessa mediassa voi aiheuttaa käyttäjälle porttikiellon kyseiseen palveluun. Täten sosiaalisessa mediassa on tavanomaisempaa jakaa paljastava materiaali yksityisviesteillä, jolloin paljastelija on turvassa sensuurilta, eikä porttikielto tule yhtä helposti.
Toisinaan juuri tästä syystä useat harrastavat ekshibitionismia käyttäen pikaviestimiä, kuten Whatsappia, Skypeä ja Signalia, koska näiden sovellusten avulla on mahdollista lähettää paljastavaa alastonmateriaalia ilman että sitä sensuroitaisiin ja ilman että siitä saisi porttikieltoa.
Internetissä jaettu paljastelu kuvataan usein kotona. Kodin lisäksi paljasteluita tehdään myös yksityistilaisuuksissa, joskus myös julkisissa tiloissa, vaikka julkisissa tiloissa ekshibitionismi voi helposti muuttua laittomaksi.
Ekshibitionismi työnä
thumb|Ekshibitionismia harrastava ihminen voi olla osittain tai täysin alasti paljastaessaan itseään.|alt= Itsensäpaljastelulla on mahdollista tienata internetissä rahaa esimerkiksi lataamalla joko puhelimella tai webkameralla kuvattuja itsensäpaljasteluvideoita pornosivuille, joissa on omat osastonsa paljastelumateriaalille. Toinen tapa hankkia ekshibitionismilla rahaa on etsiä sosiaalisesta mediasta ihmisiä, jotka ovat valmiita maksamaan rahaa siitä, että heille lähetetään paljasteluun liittyvää materiaalia joko yksityisviestein tai suoratoiston avulla. Etuus "perinteiseen pornoon" tässä on se, ettei siihen tarvita paria, ja sen tekeminen on helpompaa. Tämän lisäksi myös stripparien tekemää työtä voidaan pitää ekshibitionismina.
Paljastelun psykologia
Ekshibitionistit ovat henkilöitä, jotka kokevat jännitystä tai seksuaalista kiihotusta ekshibitionistisesta toiminnasta ja nauttivat huomion keskipisteessä olemisesta. Ekshibitionismiin saattaa liittyä ulospäinsuuntautuneisuutta. Joillekin ekshibitionistinen toiminta voi peilata myös itsetunnon koetteluhalua ja sen vahvistamispyrkimystä. Ekshibitionismi voi olla myös keino tuoda esille eksentristä persoonallisuutta tai olla eksentrisen persoonallisuuden ilmeneminen. Ekshibitionismin taustalla voi olla useita tekijöitä, ja sen psykologinen tausta on kompleksinen.
Lotto
Lotto on Italiassa kehitetty onnenpeli, jossa pelaaja yrittää arvata oikein mahdollisimman monta arvottavaa numeroa. Lotossa arvattujen numeroiden järjestyksellä ei ole merkitystä.
Suomi
thumb|100px|Veikkauksen loton logo vuosina 2011-2016 Suomessa Veikkaus aloitti loton myynnin joulukuussa 1970, ja ensimmäinen lottoarvonta televisioitiin 3. tammikuuta 1971. Ensimmäisen loton päävoitto oli arvoltaan 343 825 markkaa. Lottoarvonta täytti 40 vuotta 3. tammikuuta 2011, ja tuohon mennessä arvonta on suoritettu 2 126 kertaa. Siitä lähtien lotossa on pelattu yksi kierros arvontoineen joka viikko. Loton peliaika päättyy yleensä lauantaina kello 21.45, ja arvonta suoritetaan yleensä lauantaina kello 22.15. Suuret lauantaille osuvat juhlapyhät saattavat siirtää arvonnan sunnuntaille. Lottoarvonnalla on kaksi virallista valvojaa. 3.1.1971–29.9.2013 lottoarvonta on televisioitu Yle TV1:llä. Lokakuussa 2013 Loton arvonnat siirrettiin MTV3:llä näytettäväksi kymmenen iltauutisten jälkeen, koska Viestintäviraston mukaan Veikkauksen ja Ylen sponsorointiyhteistyö oli lainvastaista.
Ekshibitionismi
Laiton ekshibitionismi
Ekshibitionismi on Suomessa laitonta silloin, jos se aiheuttaa alueella paheksuntaa niissä, jotka eivät ole paljastuksen kohdeyleisöksi suostuneet. Täten julkisilla alueilla toteutettu paljastelu on usein laitonta. Myös yksityistiloissa aiheutettu paljastelu voi olla laitonta, jos se aiheuttaa paheksuntaa paljastelun kohteeksi joutuneessa, joka ei ole paljastelun katseluun suostunut, tai jos paljastelu näkyy julkiselle alueelle esimerkiksi ikkunasta, jolloin joku voi pahastua.
Laittomasta ekshibitionismista voi saada Suomessa syytteen sukupuolisiveellisyyden julkisesta loukkaamisesta, josta voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi.
Henkilö, joka on taipuvainen laittomaan ekshibitionismiin, saattaa kärsiä sukupuolellisesta paljastamishäiriöstä, jolloin kyseessä on parafilia.
Lotto
Suomi
Toinen Suomessa pelattava lottopeli on Vikinglotto, jota voi pelata kaikissa Pohjoismaissa sekä Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Vikinglotossa arvotaan kuusi varsinaista numeroa 48 numerosta sekä yksi vikingnumero viidestä vaihtoehdosta. Voittoluokkia on kahdeksan: 6+ vikingnumero, 6 oikein, 5+ vikingnumero, 5 oikein, 4+ vikingnumero, 4 oikein, 3+ vikingnumero ja 3 oikein.
Ekshibitionismi
Sukupuolellisen paljastamishäiriön oireet
Sukupuolellisesta paljastamishäiriötä pidetään yleisempänä miehillä, mutta sitä esiintyy kummallakin sukupuolella.
Lotto
Suomi
Suomessa lottovoittajat jättävät lunastamatta vuosittain keskimäärin kuusi miljoonaa euroa voittamiaan voittoja.
Ekshibitionismi
Sukupuolellisen paljastamishäiriön oireet
Tässä on lista paljastamishäiriön oireista:
Lotto
Espanja
Maailman toistaiseksi suurin lottopotti 2,5 miljardia euroa pelattiin joulukuussa 2022 Espanjassa, jossa El Gordoksi nimettyä peliä on pelattu jo vuodesta 1812 lähtien.
Falkvarv
right|thumb|Falkenbergin sijainti Ruotsissa.
Falkvarv AB  on vuonna 1987 perustettu telakka Falkenbergissä eteläisessä Ruotsissa. Telakan toimitusjohtaja on Ulf Bogren. Telakka työllistää 21–50 henkilöä. Huippuaikoina luku on enemmän kuin sata. Vuonna 2007 telakan liikevaihto oli 5–10 miljoonaa euroa.
Telakka on erikoistunut laivojen muutos- ja huoltotöihin. Laivat ovat noin 150 metriä pitkiä.
Falkvarv perustettiin Falkenbergs Varvin telakan mentyä konkurssiin vuonna 1987.
Namibian dollari
pienoiskuva|280px|Namibian 10 sentin, 50 sentin, N$1 dollarin ja 5 dollarin kolikot. Namibian dollari (valuuttakoodi: NAD) on Namibian valuutta vuodesta 1993. Sen lyhenteenä käytetään useasti dollarimerkkiä $ ja N$. Namibiassa on 5, 10 ja 50 sentin, sekä 1 ja 5 dollarin kolikot, ja 10, 20, 50, 100 ja 200 dollarin setelit.
Lotto
Ruotsi
Loton myynti aloitettiin Ruotsissa 1980, ja numeroita arvotaan 7 numeroa 35 mahdollisesta. Suurin voitto on ollut 214,6 miljoonaa kruunua 27. maaliskuuta 2010.
Trivia
Bulgariassa arvottiin sama lottorivi kahteen kertaan 6. ja 10. päivänä syyskuuta 2009. Numerot olivat 4, 15, 23, 24, 35 ja 42. Numerot arvottiin eri järjestyksessä, ensimmäisellä kerralla kukaan ei voittanut päävoittoa, mutta toisella kerralla päävoittoja löytyi 18 kpl. Jokainen voittaja sai 10 164 levaa eli noin 5 200 euroa. Israelissa arvottiin sama kuuden numeron lottorivi uudestaan kuukauden sisään vuoden 2010 lopulla.
Stahlhelm
Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten eli Stahlhelm oli ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettu saksalainen veteraanijärjestö. Järjestö politisoitui, ja siitä tuli oikeistoradikaali vaikuttaja Weimarin tasavallassa. Adolf Hitler lakkautti järjestön vuonna 1934.
Federico García Lorcan lentoasema
Federico García Lorcan lentoasema (myös Granada-Jaénin lentoasema; ) on lentoasema, joka sijaitsee Chauchinan kunnassa 17 kilometrin päässä Granadan kaupungista länteen. Sitä käytti hieman yli 900 000 matkustajaa vuonna 2017.
Stahlhelm
Stahlhelmin perusti Franz Seldte joulupäivänä 1918. Sen alkuperäisinä kolmena periaatteena oli veljeys, lain ylläpito ja jälleenrakennus. Se ei varsinaisesti ollut tasavallan puolella tai sitä vastaan. Jäseniksi saattoivat liittyä myös sosialistit ja juutalaiset, kunhan he olivat palvelleet rintamalla vähintään puoli vuotta. Tasavallan rauhattomat olot ja Freikorps-joukkojen hajaantuminen ja liittyminen järjestöön radikalisoivat kuitenkin Stahlhelmin, ja seurauksena oli jäsenmäärän kasvu. Alkuperäinen ajatus puhtaasta veteraanijärjestöstä hävisi sen politisoituessa. Maaliskuussa 1920 järjestöllä oli vain 30 paikallisosastoa, mutta vuoden 1921 lopussa paikallisosastoja oli jo yli 300. Vuonna 1924 järjestöllä oli noin 100 000 jäsentä. Vuonna 1927 järjestön johtoon nousivat Seldte ja Theodor Duesterberg. Jäsenmäärä jatkoi kasvuaan, ja vuonna 1928 jäseniä oli 450 000–500 000. Tasavallan loppuvuosina Stahlhelmin rinnalle nousi SA, joka kuitenkin vasta aivan loppuaikoina saavutti Stahlhelmin jäsenmäärän. Stahlhelmin perustaja ja johtaja Franz Seldte ilmoitti tammikuussa tukevansa Hitleriä valtakunnankansleriksi. Tämän jälkeen Franz von Papen suostui nimittämään Hitlerin kansleriksi.
Franz Seldtestä tuli Hitlerin hallituksen työministeri, ja järjestön miehet siirrettiin Sturmabteilungin eli SA:n alaisuuteen. Stahlhelm lakkautettiin virallisesti alkuvuodesta 1934. Viralliseksi syyksi lakkauttamiseen mainittiin järjestön "marxilaisuus".
Stahlhelm perustettiin uudelleen 1951, mutta toiminta on ollut vähäistä.
Pekka Ylihurula
Pekka Ylihurula oli Suomen ensimmäisen kauppapankin S-Pankin toimitusjohtaja. Aiemmin hän työskenteli Sampo Pankissa muun muassa Itä-Suomen aluejohtajana. Koulutukseltaan Ylihurula on MBA (Master of Business Administration). Ylihurula erosi S-Pankin toimitusjohtajan tehtävästä toukokuussa 2022.
Townsville
Townsville on kaupunki ja paikallishallintoalue (Local Government Area) Queenslandin osavaltiossa Australian koillisrannikolla. Kaupungin asukasluku on noin 169 000 (entinen Thuringowa mukaan luettuna), mikä tekee siitä maan pohjoisosan, Kauriin kääntöpiirin pohjoispuolisen Australian suurimman kaupungin. Townsvillestä on 1300 km Brisbaneen, osavaltion pääkaupunkiin, ja se on eräänlainen epävirallinen Pohjois-Queenslandin pääkaupunki, joskin toinen pohjoisen kaupunki, runsaan 300 kilometrin päässä sijaitseva Cairns, käyttää itsestään samaa titteliä.
Maantiede ja ilmasto
Townsville sijaitsee lähellä Flindersin salmea, jota pitkin laivat pääsevät ison Koralliriutan läpi.
Townsville sijaitsee tropiikissa runsaat 300 kilometriä Kauriin kääntöpiiriltä pohjoiseen. Ilmasto on kuuma mutta ei niin kostea kuin tropiikissa yleensä. Sateita on harvoin, lähinnä vain joulu-maaliskuun sadekauden aikana, keskimäärin kuukauden verran vuodesta. Sadekautena kaupunki ja lähialueet kärsivät usein tulvista, joskus myös trooppisista hirmumyrskyistä eli sykloneista.
Historia
Townsville perustettiin vuonna 1864. Se sai nimensä vaikutusvaltaisen englantilaissyntyisen liikemiehen ja maanomistajan Robert Townsin mukaan. Kaupunki oli Tyynenmeren saarten kanssa käytävän kaupan keskus.
Talous
Townsville on Queenslandin pohjoisosan taloudellinen keskus. Siellä myydään ja ostetaan karjaa ja maataloustuotteita sekä kaivosteollisuuden tuotteita. Kaupungissa on lihanjalostusta ja sokerintuotantoa, kuparisulattamo, laivanrakennusta ja teräksentuotantoa. Satamassa toimii suuri kalastus- ja ravustuslaivasto.
Townsvillen suosittuja matkailukohteita ovat ranta- ja puutarhabulevardi The Strand, Suuren valliriutan eläimistöä esittelevä akvaari Reef HQ,o, Museum of Tropical Queensland, joka on rakennettu uponneen brittiläisen sotalaivan HMS Pandoran ympärille, ja naapurisaari Magnetic Island, josta suurin osa on luonnonpuistona.
Liikenne
Townsvillessä on hyvä satama.
Kansainväliseltä lentokentältä Townsville International Airportilta ei ole enää sitten vuoden 2002 lähtenyt suoria ulkomaanlentoja. Kansainväliset yhteydet kuitenkin toimivat, sillä ulkomaanlennot järjestetään Cairnsin ja Brisbanen kautta. Lentokenttä on paitsi maan sisäisen liikenteen, myös Australian puolustusvoimien lentotoiminnan käytössä.
Townsville on rannikkoa seuraavan junaradan varrella. Tavaraliikenteen lisäksi myös henkilöliikennettä on, ja junalla pääsee pohjoiseen aina Cairnsiin saakka ja etelään Brisbaneen.
Townsvillen halki kulkee itärannikon valtaväylä, valtatie 1. Sitä pitkin kulkee myös linja-autoliikenne, joka on monipuolisin julkisen liikenteen muoto. Sadekausina valtatie on usein poikki kaupungin pohjoispuolella.
Koulutus
Townsvillessa sijaitsee yliopisto, James Cook University, ja Australian merentutkimuslaitos. Ne harjoittavat maailman mittakaavassa huomattavaa meribiologian tutkimusta, erityisesti koralliriuttojen. Myös keskiasteen ammatillinen oppilaitos Barrier Reef Institute of TAFE houkuttelee kaupunkiin opiskelijoita.
Opiskelukaupungin lisäksi Townsville on tunnettu sotilaskaupunki: siellä sijaitsee puolustusvoimien tukikohta, jonka palveluksessa on noin 5 prosenttia kaupungin väestöstä.
Some Nights (kappale)
Some Nights on yhdysvaltalaisen indie rock -yhtye Funin kappale. Se julkaistiin heidän toisen, samannimisen studioalbuminsa toisena singlenä 4. kesäkuuta 2012. Kappaleen sanoittivat Jeff Bhasker, Nate Ruess, Andrew Dost ja Jack Antonoff. Musikaalisesti se on indie pop -kappale, jossa on elementtejä voimapopista sekä afrobeatistä, kun taas kappaleen sanat kuvaavat päähenkilön olevan eksistentiaalisessa kriisissä.
"Some Nights" ei noussut Yhdysvalloissa listäykköseksi, mutta vietti Billboard Hot 100 -listalla yhteensä seitsemän kuukautta, kunnes se saavutti listan kolmannen sijan 29. syyskuuta 2012 ja palasi sille sijalle kuutena viikkona. Kappaleesta tuli Funin toinen sellainen single, joka on sijoittunut kyseisen listan kymmenen parhaan joukkoon sekä toinen kappale, joka on myynyt Yhdysvalloissa platinaa yhtyeen edeltävän singlen "We Are Young" tavoin. "Some Nights" oli myös kansainvälisesti suuri menestys.
Johannes Paavali II
Johannes Paavali II (, oikealta nimeltään Karol Józef Wojtyła, 18. toukokuuta 1920 Wadowice, Puola – 2. huhtikuuta 2005 Vatikaanivaltio) oli Rooman piispa ja katolisen kirkon johtaja eli paavi vuosina 1978–2005. Hänestä tuli ensimmäinen ei-italialainen paavi 455 vuoteen sitten hollantilaisen Hadrianus VI:n 1522–1523 ja ensimmäinen puolalainen paavi.
Johannes Paavali II:n on arvioitu julistaneen useampia ihmisiä pyhimykseksi kuin hänen edeltäjänsä viimeisen viiden vuosisadan aikana yhteensä. Hän pyrki toimeliaasti vähentämään köyhyyttä ja matkusti runsaasti ympäri maailmaa. Kysymyksiin kirkon opista ja seksuaalisuudesta hän suhtautui vanhoillisesti. Hän korosti ihmisoikeuksia ja rauhaa sekä vastusti totalitarismia. Paavi yritettiin murhata useaan otteeseen virkansa aikana.
Johannes Paavali II oli Vatikaanin Annuario Pontificio -vuosikirjassa julkaistun virallisen paaviluettelon mukaan 264. paavi. Samaisten luetteloiden perusteella 14. marraskuuta 2004 hän ohitti Leo XIII:n kolmanneksi pisimpään hallinneena paavina Pius IX:n ja pyhän Pietarin jälkeen. Johannes Paavali II oli myös nuorimpana (58-vuotiaana) tehtäväänsä valittu paavi sitten Pius IX:n, joka valittiin paaviksi 54-vuotiaana 1846.
Lapsuus ja nuoruus
Karolin vanhemmat olivat hartaita katolilaisia, ja heidän lapselleen antamassaan kasvatuksessa uskonnolla oli tärkeä osa. Nuori Karol pitikin vähäisimpiäkin elämänsä tapahtumia sallimuksen kosketuksena. Lapsena Karol meni joka aamuna messuun, minkä jälkeen iltapäivällä hänen äitinsä luki pojalleen evankeliumia.
Karol opiskeli iltaisin. Jo ensimmäiset kouluvuodet paljastivat hänen olevan lahjakas oppilas erityisesti urheilussa ja taideaineissa. Hänen harrastuksiaan olivat urheilu, näytteleminen ja näytelmien kirjoittaminen. Urheilulajeista nuori Karol piti eniten joukkuelajeista, joita hän pelasi mielellään isoveljensä kanssa. Hän pelasi usein maalivahtina jalkapallossa. Tämän lisäksi hän myös opiskeli useita kieliä. Aikuisiällä hän puhuikin sujuvasti ainakin kahdeksaa kolmestatoista osaamastaan kielestä (muun muassa puola, slovakki, venäjä, italia, ranska, espanja, portugali, saksa, ukraina, englanti ja kirkkolatina).
Karolin ollessa yhdeksänvuotias hänen äitinsä kuoli. Tämä oli ennen kuolemaansa sairastellut jo kauan, mutta vasta keväällä 1929 hänen toistuvat selkäkipunsa muuttuivat osittaiseksi halvaantumiseksi. Kuoleman syynä oli sydänkohtaus ja munuaistulehdus.
Lapsena Karol oli runsaasti tekemisissä Krakovan juutalaisyhteisön kanssa. Hän vierailikin usein juutalaisten ystäviensä luona. Juutalaisuuden läsnäolo osittain kehitti nuoren Karolin suvaitsevaisuutta. Lisäksi Karolin perheessä vallinneet rasismin ja kiihkoilun vastaiset mielipiteet lienevät myös olleet mukana muokkaamassa nuoren Karolin ajatuksia suvaitsevaisuudesta.
Vuonna 1930 apotti Kazimierz Figlewicz havaitsi nuoren Karolin henkisen kypsyyden, ja tämä liittyikin kirkon kuoripoikiin eli papin avustajiin. Hän osoittautuikin pian kuoripojista ahkerimmaksi ja motivoituneimmaksi. Samana vuonna Karolin isoveli Edmund kuoli Karolin ollessa vasta kaksitoistavuotias. Lääkärinä toimineen Edmundin kuolinsyynä oli tuhkarokko, jonka hän oli saanut yhdeltä potilaistaan.
Toinen maailmansota
Nuori Wojtyła oli opiskelija natsi-Saksan hyökättyä Puolaan. Saksalaismiehitys merkitsi myös juutalaisiin ja Puolan älymystöön kohdistuvien vainojen alkua. Samoin yliopisto, jossa Wojtyła suoritti opintojaan, suljettiin miehittäjien käskystä. Opiskelijoille tämä merkitsi vaarallisia aikoja, sillä heillä oli suuri riski joutua älymystön edustajina pakkotyöhön Saksaan ja teloitettavaksi.
Wojtyłan yliopiston opettajat joutuivat Sachsenhausenin keskitysleirille. Karol sen sijaan määrättiin toimimaan kivilouhimolla lähellä Krakovaa. Samalla louhimolla työskennellyt Wojtyłan opiskelutoveri kuvaili aikaa seuraavanlaisesti:
Lakkautettu yliopisto toimi yhä, vaikkakin nyt salaisesti. Luennot pidettiin yksityisasunnoissa, minkä lisäksi Puolan papisto osallistui nuorten kouluttamiseen. Kokouspaikkoja saattoivat olla myös kellarit ja kirkkojen kryptat. Wojtyła jatkoi opintojaan iltaisin, mutta päivät kuluivat työssä. Hänet siirrettiin louhimolta Solvayn kemikaalitehtaan kattilahuoneeseen. Työpaikallaan Wojtyłan kerrotaan kohonneen eräänlaiseksi johtajahahmoksi työtovereilleen: hän puhui työläisten puolesta, perusti tehtaaseen vapaa-aika- ja koulutuskeskuksen, järjesti luentoja sekä kannusti muitakin opiskelemaan. Wojtyłan toiminta sai osakseen niin paljon arvostusta tehtaan työläisten joukossa, että he jopa tarjoutuivat tekemään hänen työnsä helpottaakseen hänen opiskeluaan. Wojtyła kuitenkin kieltäytyi tästä tarjouksesta.
Vuonna 1941 Wojtyłan isä menehtyi. Jonkin aikaa tapauksen jälkeen Wojtyłan luokse muutti asumaan hänen entinen historian opettajansa vaimonsa kanssa. He alkoivat suunnitella teatteriryhmän perustamista. Toiminnan oli jälleen oltava salaista, sillä lähes kaikki kulttuuritoiminta Puolassa oli kielletty. Muun muassa radion kuunteleminen, kulttuurilehtien julkaiseminen tai Krakovan teattereissa käyminen ei ollut sallittua puolalaisille. Wojtyła itsekin liittyi perustettuun Teatr Rapsodyczny -ryhmään, jonka alkuperäisjäsenistä myöhemmin tuli tunnettuja puolalaisia näyttelijöitä.
Miehityksen aikana Wojtyła oli aktiivinen vastarintalainen. Myöhemmin Time-lehden haastattelussa eräs hänen opiskelijatovereistaan kertoi:
Toisen maailmansodan päättyessä myös saksalaismiehitys Puolassa loppui, ja maasta tuli kommunistinen.
Pappina
pienoiskuva|Karol Wojtyła toimiessaan pappina [[Puolassa.]] Alkujaan Wojtyłan oli tarkoitus palvella kirkkoa vain maallikkona. Hänen selvittyään hengissä kahdesta vaarallisesta auto-onnettomuudesta hänen hengellinen vakaumuksensa vahvistui. Hänen oman kertomansa mukaan kutsumus papin tehtäviin oli alkanut hahmottua jo hänen isänsä kuoltua, ja jo vuonna 1942 hän olisi varmistunut tulevaisuuden ammatistaan. Toisaalta tilanne oli teologisten opintojen kannalta huono, sillä kaikki asiaan liittyvä opiskelu oli tehtävä salassa. Miehittäjien ilmapiiri ei myöskään ollut pappiskoulutukselle suotuisa: vuosien 1939–1945 aikana menehtyi Saksan vankiloissa ja keskitys­leireillä 1996 puolalaista pappia, neljä piispaa, 113 pappiskokelasta ja 238 luostari­nunnaa. Pappisseminaaritkin olivat yliopistojen tavoin joutuneet lakkautetuiksi.
Wojtyła kouluttautui papiksi maanalaisessa seminaarissa. Ajat muuttuivat entistä vaarallisemmiksi, kun Varsovan kansannousu tukahdutettiin vuonna 1944. Myös Krakovassa alettiin järjestää umpimähkäisiä pidätyksiä ja ratsioita. Niiden vuoksi arkkipiispa Adam Stefan Sapieha otti pappiskokelaansa asumaan omaan taloonsa. Pappiskokelaat joutuivat piilottelemaan ja hylkäämään työpaikkansa, minkä takia he menettivät työkorttinsa ja sen myötä kaikki liikkumisoikeudet. Tosin turvapaikka oli sangen suojaisa, sillä kuvernööri Hans Frank ei uskaltanut vastustaa puolalaisten parissa rakastettua ja osin saksalaistenkin ihailemaa arkkipiispaa.
Toisen maailmansodan päätyttyä Karol Wojtyła vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1946. Hänet lähetettiin Roomaan suorittamaan lisäopintoja. Siellä hän toimi jonkin aikaa belgialaisessa pappisseminaarissa ja kohensi ranskan kielen taitojaan. Myöhemmin hän palasi Puolaan ja väitteli vuonna 1949 tohtoriksi arvosanalla cum laude. Kommunismidiktatuurin alle joutuneessa Puolassa pappien tilanne oli jokseenkin yhtä huono kuin saksalaismiehityksen aikaan: pappeja oli viety vankiloihin, uskonnon opetus oli kielletty, uskontoon viittaavia symboleita kuten ristejä oli poistettu, katoliset kirjapainot kiellettiin, nunnien sairaalat takavarikoitiin valtiolle ja kaikki koulut olivat valtion omistuksessa.
Pappina Wojtyłan kerrotaan nauttineen yksinkertaisesta elämästä. Hänen toimiessaan Krakovan pyhän Florianin seurakunnassa hänen sanotaan käyttäneen vanhaa ja paikattua papinkaapua ilman päällystakkia. Talveksi seurakuntalaiset teettivät hänelle uuden papinkaavun ja takin. Papinkaavun Wojtyła otti vastaan, muttei olisi halunnut takkia. Hänet pakotettiin ottamaan sekin, mutta ilmeisesti hän ei koskaan käyttänyt sitä. Mahdollisesti Wojtyła lahjoitti takin jollekulle köyhälle. Wojtyła ei ollut kiinnostunut maallisesta omaisuudesta. Hän muun muassa lahjoitti pois lahjana saamansa tyynyn ja höyhenpeitteen sekä nukkui sängyn sijasta lattialla. Nuorena pappina toimiessaan Wojtyła myös teki nuorten kanssa retkiä vuoristoon ja järvelle sekä oli mukana hiihtoretkillä. Hän olikin suosittu pappi paikallisten nuorten parissa.
Vuonna 1953 Wojtyłasta tuli moraaliteologian ja sosiaalietiikan professori Krakovan pappisseminaariin. Kolmea vuotta myöhemmin hän sai nimityksen myös Lublinin katolisen yliopiston etiikan osaston rehtoriksi. Myös professorina toimiessaan hänen kerrotaan käyttäneen vanhoja ja kuluneita vaatteita. Samoin hän lahjoitti puolet palkastaan köyhien opiskelijoiden tukemiseen.
Piispana
Vuonna 1958 Wojtyłasta tuli Krakovan piispa vain 38-vuotiaana. Näin hänestä tuli Puolan nuorin piispa. Nimitys ei juuri muuttanut Wojtyłan elämäntapaa, sillä hän käytti yhä paikattuja ja kuluneita vaatteita, käytti runsaasti polkupyörää ja asui kaksiossaan. Professorina toimiessaan hän oli lahjoittanut pois puolet palkastaan, mutta piispana hän antoi koko palkkansa pois. Piispana hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen, jossa hän oli mukana keskeisten päätösten valmistelussa. Kokouksen kerrotaan laajentaneen hänen näkökulmaansa maailman asioihin. Samassa kokouksessa hän myös kiinnostui kollegiaalisuudesta, jonka mukaan monet ongelmat tuli ratkaista paikallispiispojen tasolla ilman Vatikaanin puuttumista asioihin. Vatikaanin puoleen piispojen tuli kääntyä itse halutessaan.
30. joulukuuta 1963 Wojtyłasta tuli Krakovan arkkipiispa. Vaikka arkkipiispalle oli varattu oma palatsinsa, halusi Wojtyła yhä elää vanhassa kaksiossaan. Lopulta hänen kaikki tavaransa siirrettiin palatsiin hänen itsensä ollessa matkalla. Wojtyła muutti uuteen palatsiinsa, mutta määräsi sen ovet pidettäväksi auki vierailijoille. Samoin hän ryhtyi arkkipiispana toimiin köyhien auttamiseksi.
Kardinaalina
Kardinaalina Wojtyła osallistui lukuisiin kokouksiin ja symposiumeihin. Lisäksi hän piti useita luentoja eri yliopistoissa. Muun muassa Harvardin yliopiston rehtori kuvasi kardinaalia sanoen: ”Vaikuttavimpia miehiä, joita olen tavannut – suorastaan säteilevä persoonallisuus.” Kardinaali Wojtyła otti myös voimakkaasti kantaa Puolan kommunistihallituksen ihmisoikeusrikkomuksiin. Kaiken muun työnsä ohella hän ehti myös kirjoittaa ja julkaista erilaisia akateemisia tutkimuksiaan. Ulkomailla pidetyissä filosofian ja teologian seminaareissa hän saavutti niin suurta arvostusta, että häntä ajateltiin jo tulevana paavina.
Elokuussa 1978 hän osallistui paavi Johannes Paavali I:n valinneeseen paavinvaaliin eli vuoden 1978 ensimmäiseen konklaaviin. Paaviksi valittu Johannes Paavali I kuitenkin kuoli 33 päivän jälkeen, ja Wojtyła matkusti lokakuussa toiseen konklaaviin.
Konklaavi ja valinta paaviksi
Konklaavin ennakkosuosikkeina oli kaksi italialaista hengenmiestä: Genovan arkkipiispa, kardinaali Giuseppe Siri ja Firenzen arkkipiispa, kardinaali Giovanni Benelli. Konklaavin tarkasta kulusta ei ole luotettavaa tietoa, mutta vallitsevan käsityksen mukaan alussa pääehdokkaina olivat Siri ja Benelli. Heistä kumpikaan ei onnistunut saamaan kahden kolmanneksen enemmistöä.Tosin kerrotaan, että Giuseppe Siri olisi todennäköisesti saanut tarvittavat kaksi kolmannesta kokoon, mikäli hän olisi ottanut vastaehdokkaansa Benellin kardinaalivaltiosihteerikseen.
Krakovan kardinaaliarkkipiispa Wojtyła valittiin kahdeksannen äänestyskierroksen jälkeen uudeksi paaviksi. Näin hänestä tuli paavi ja pontifex Johannes Paavali II. Nimen hän valitsi osaksi kunnioittaakseen edeltäjänsä muistoa ja lyhyeksi jäänyttä kautta. Hänestä tuli ensimmäinen puolalaissyntyinen paavi.
Pontifikaatin alku
pienoiskuva|Paavi Johannes Paavali II:n vaakuna. Otettuaan paavinviran vastaan Johannes Paavali II puhui ensimmäistä kertaa Pietarinkirkon parvekkeelta Vatikaaniin kokoontuneelle ihmisjoukolle:
Johannes Paavali II sai hyvän vastaanoton Pietarin­kirkon luo kerääntyneiltä ihmisiltä. Hänen kotimaassaan Puolassa maan kansalaiset ottivat uuden paavin valinnan myös hyvin innostuneesti vastaan. Puolan kommunistijohtajat taas olivat valinnasta hämmentyneitä ja vaivaantuneita.
Matka Puolaan
pienoiskuva|left|Johannes Paavali II:n patsas Puolassa. Vuoden 1979 maaliskuussa sovittiin paavin Puolaan suuntautuva matkasta, joka tulisi tapahtumaan 2.–10. kesäkuuta samana vuonna. Ennen vierailun sopimista Neuvostoliiton valtionpäämies Leonid Brežnev yritti painostaa Puolan kommunistista hallintoa estämään paavin vierailun maassa, mutta ei onnistunut. Paavin matka toteutui suunnitellusti.
Puolassa Johannes Paavali II:sta seurasi suuri väkijoukko. Puolalaiset tahtoivat seurata paavia, vaikka maan kommunistihallitus oli varoitellut kansalaisiaan irtisanomisilla ja palkkojen pidättämisillä. Paavin vierailun seuraaminen merkitsi Puolassa mielenilmausta kommunistihallintoa vastaan. Vierailunsa aikana Johannes Paavali II korosti useasti erilaisia kristillisiä arvoja, ja hänen toimintansa Puolassa olikin hyvin kommunisminvastaista.
Paavin Puolaan suuntautuneen vierailun takia Moskovasta arvosteltiin paljon Puolan johtoa, joka ei ollut kyennyt estämään paavia saarnaamasta omaa politiikkaansa kommunistisessa valtiossa. Johannes Paavali II:n johtama Vatikaani ei enää noudattanut samaa poliittista linjaa kuin edellisten paavien aikana, mikä johti Neuvostoliiton joihinkin toimiin kommunistisissa valtioissa. Puolan vierailun jälkeen perustettiin "Vatikaanin politiikkaa sosialistisissa maissa vastustava komissio".
Solidaarisuusliike
Vuonna 1980 Puolan kansalaisten ja kommunistihallinnon välinen kiista kärjistyi entisestään Solidaarisuus-liikkeen perustamisen takia. Vatikaani tuki liikettä, vaikkakin vain hiljaisesti. Kommunisminvastaisen Solidaarisuus-liikkeen tunnustamista 31. elokuuta 1980 voidaan pitää voittona Vatikaanille. Vaikkei katolinen kirkko ollutkaan virallisesti osallistunut liikettä koskeviin neuvotteluihin, sillä lienee kuitenkin ollut vaikutusta tapahtumiin. Yhdysvaltain ja Ranskan tiedustelupalvelujen mukaan paavia vastaan oli valmisteilla attentaatti, koska Neuvostoliitossa häntä pidettiin liian suurena uhkana.
Vuonna 1981 tuntia ennen paavin saapumista vierailulle Pakistanin Karachiin kaupungin stadionilla räjähti pommi. Samana vuonna 13. toukokuuta Mehmet Ali Ağca yritti murhata paavin ampumalla tätä Pietarinkirkon aukiolla. Murhayritys kuitenkin epäonnistui, sillä paavi jäi eloon. Italialaisen selvityksen mukaan Ağcan toteuttaman murhayrityksen takana oli Neuvostoliiton KGB.
Vuosien ajan paavi teki matkoja ulkomailla vaihtelevalla menestyksellä, mutta samalla hän teki työtä solidaarisuusliikkeen puolesta. Vuonna 1989 Solidaarisuus-liike laillistettiin. 10. marraskuuta myös Berliinin muuri kaatui, ja myöhemmin Mihail Gorbatšov julkisti Neuvostoliitossa uskonnonvapauden takaavan lain.
Suomessa
Paavi Johannes Paavali II vieraili 4. kesäkuuta-6. kesäkuuta vuonna 1989 Pohjoismaissa, myös Suomessa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun katolisen kirkon ja Vatikaanivaltion päämies kävi Suomessa. Paavi osallistui ekumeeniseen rukoustilaisuuteen Turun tuomiokirkossa yhdessä arkkipiispa John Vikströmin kanssa. Rukoustilaisuudessa paavi otti voimakkaasti kantaa eri kristillisten kirkkojen yhteistyön puolesta. Hän osallistui lounaalle arkkipiispa Vikströmin kanssa piispantalossa. Paavin toimittamassa messussa Helsingin jäähallissa oli 8 000 osallistujaa.
1990-luku
pienoiskuva|Johannes Paavali II [[Brasiliassa vuonna 1997.]]
1990-luvun alkaessa Johannes Paavali II:n terveys oli heikentynyt. Hän kuitenkin jatkoi virassaan ja teki useita matkoja eri maihin, vuonna 1990 pääosin Afrikkaan. Afrikassa paavi tuomitsi muun muassa sodat, väärinkäytökset sekä Afrikkaa ryöstäneet rikkaat valtiot.
Persianlahden sodan aikana Johannes Paavali II syytti Yhdysvaltoja maailmanpoliittisten ongelmien kärjistämisestä ja liian herkästä aseilla ongelmiin vastaamisesta. Samoihin aikoihin katolisen kirkon sisällä vaadittiin paikoin liberaalimpaa linjaa muun muassa seksuaalimoraalia koskeviin kysymyksissä. Paavin vuonna 1993 julkaisema kiertokirje Veritatis splendor (suom. Loistava totuus) esitteli paavin eettisiä näkemyksiä, ja 1995 julkaistu Evangelium vitae (suom. Elämän ilosanoma) käsitteli ihmiselämän arvokkuutta, aborttia ja eutanasiaa. Huolimatta liberaalia linjaa kannattavien henkilöiden painostuksesta Johannes Paavali II säilytti kirkon perinteisen tulkinnan. Vuonna 1994 Time-lehti valitsi Johannes Paavali II:n vuoden mieheksi.
1990-luvulla paavi määritteli kantansa aborttiin ja ehkäisyyn selkeämmin kuin aikaisemmin. Paavi tuomitsi ehkäisyn ja abortin avoimesti ”salaliittona elämää vastaan”. Samalla paavi myös vastusti kuolemantuomiota.
Tullessaan paaviksi 1978 Johannes Paavali II:n oletettiin olevan uudenaikainen paavi ja johtavan kirkkoa uudistuksiin, mutta 1990-luvulla häntä alettiin yhä enemmän pitää konservatiivisena ja taantumuksellisena. Paavilla oli kuitenkin yhä paljon kannattajia, ja hän sai yhä paljon huomiota maailman lehdistössä.
Terveys hiipuu
pienoiskuva|left|Johannes Paavali II Vatikaanissa vuonna 2004.
Tullessaan paaviksi Johannes Paavali II oli hyväkuntoinen ja nuorimpana (58-vuotiaana) tehtäväänsä valittu paavi sitten Pius IX:n, joka oli valittu paaviksi 54-vuotiaana 1846. Ikääntyminen ja salamurhayrityksen seuraukset kuitenkin alkoivat näkyä paavissa 1990-luvun loppupuolella. Vuonna 2001 kirurgit vahvistivat, että paavilla oli Parkinsonin tauti. Vatikaani vahvisti saman asian 2003. Hänellä oli vaikeuksia puhua, ja hän vapisi näkyvästi.
Sairaus ja kuolema
Paavin terveydentila heikkeni huomattavasti alkuvuodesta 2005, ja 1. helmikuuta hän joutui sairaalaan. Tämän jälkeen paavi ei kyennyt enää suoriutumaan velvollisuuksistaan tavanomaisesti. 24. helmikuuta paavilla ilmeni hengitysvaikeuksia. Paavi ei pystynyt osallistumaan pääsiäis­ajan perinteisiin seremonioihin. Hän esiintyi julkisuudessa vielä 30. maaliskuuta, mutta ei kyennyt enää puhumaan. Häntä alettiin ruokkia nenämahaletkun kautta.