cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kausalan koulu
Kausalan koulun tiloissa annetaan opetusta myös Kausan koulun eli Iitin erityiskoulun kolmessa pienryhmässä.
Armi Kuusela
Suhde julkisuuteen muuttui
Yhteiskuntakriittisten ideologioiden ohella murtautui 1970-luvulla esiin myös täysin toisenlainen ilmiö, aikakauslehdistön julkkisbuumi, jossa tiennäyttäjänä oli Urpo Lahtisen Lehtimiehet-yhtiön julkaisema Hymy-lehti. Ensimmäinen suomalainen henkilö, jonka elämästä alettiin raportoida johdonmukaisesti, oli juuri Armi Kuusela, joka oli siihen saakka saanut nauttia tiettyä koskemattomuutta. Ennen Armi Kuuselan ja Virgilio Hilarion avioitumista suomalainen keskivertokansalainen ei ollut tiennyt Filippiineistä paljoakaan, kun taas ns. sivistyneistö suhtautui maahan vähätellen, jopa halveksivasti. Tilanne muuttui kuitenkin täysin Ferdinand Marcosin tultua maan presidentiksi vuonna 1965. Sensaatiohakuiset toimittajat kirjoittivat Kuusela-Hilarion perheen elämästä, joka oli täysin erillään Filippiinien tavallisen kansan köyhyydestä, ja Marcosin hallinnon samaan aikaan harjoittamasta poliittisesta väkivallasta ja maassa rehottaneesta korruptiosta.
Steve Blum
Ääninäyttelijänä
Blum pääsi 5. kesäkuuta 2012 Guinness World Recordsin ennätysten kirjaan ääninäyteltyään 10. toukokuuta 2012 mennessä 261 videopelissä.
Armi Kuusela
Uusi avioliitto ja vetäytyminen julkisuudesta
Jo pitkään sairastellut Virgilio Hilario kuoli 7. syyskuuta 1975 sydänkohtaukseen vain muutamia tunteja sen jälkeen, kun perhe oli palannut kotiin viimeiseksi jääneeltä yhteiseltä Suomen-vierailultaan. Sen jälkeen Armi tapasi amerikkalaisen diplomaatin Albert Williamsin (s. 1935), jonka kanssa hän avioitui 8. kesäkuuta 1978. He muuttivat aluksi Barcelonaan, sen jälkeen Izmiriin, Turkkiin. Turkista he muuttivat La Jollaan San Diegoon Kaliforniaan, jossa he asuvat edelleen. Armi Kuusela ja Albert Williams vierailivat Suomessa elokuussa 1979 ja pitivät lehdistötilaisuuden Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystössä. Nina af Enehjelm kirjoittaa, että tämän jälkeen ”suuren näytelmän esirippu laskeutui lopullisesti”.
Vuonna 1982 Markku Koski ja Leo Lindsten julkaisivat kirjan Armin vuodet, jossa ”Armi-myyttiä” analysoitiin sosiologian näkökulmasta ja peilattiin sitä oman aikansa kontekstiin. Kun Kuusela itse ei enää antanut haastatteluja, aikakauslehdet muistivat häntä tasavuosina. Näin tapahtui esimerkiksi vuonna 1984, jolloin hän täytti 50 vuotta, vuonna 1992, jolloin hänen missivuodestaan tuli kuluneeksi 40 vuotta, sekä vuonna 1994, jolloin Kuusela vietti 60-vuotissyntymäpäiväänsä. Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuonna 1987 Mitä Missä Milloin -vuosikirjan toimituksen kokoama raati valitsi Kuuselan yhdeksi Suomen itsenäisyyden ajan 70 vaikuttajasta.
Myöhempiä vaiheita
Vuonna 2002, jolloin tuli kuluneeksi 50 vuotta Helsingin olympiakisoista ja Armi Kuuselan valinnasta Miss Universumiksi, toimittaja Jarmo Heikkinen käsikirjoitti Yle TV1:lle Kuuselan missivuodesta kertoneen dokumentin, jonka nimeksi tuli Käy lento joutsenen. Hyvän vastaanoton innoittamana Heikkinen teki dokumentille jatko-osan Valkoinen orkidea, joka keskittyi Kuuselan ja Virgilio Hilarion Suomen-vierailuun vuonna 1955. Samana vuonna valmistui myös toinen Kuuselan tarinaa kosketellut ohjelmasarja Ken on heistä kaikkein kaunein, jonka laati MTV:lle toimittaja Juha-Pekka Ristmeri. Kun Ristmeri pyysi kommenttia Kuuselalta, tämä vastasi happamansävyisessä kirjeessään katuvansa sitä, että oli Miss Universum -voittonsa jälkeen ylipäätään lainkaan palannut Suomeen. Kuusela kertoi voittonsa suomalaisissa synnyttämän hysterian olleen hänelle kohtuuttoman raskas kokemus.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Armi Kuusela sijoittui 66. sijalle.
Vuonna 2012 Armi Kuuselalle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki.
Armi Kuusela vieraili perheineen Muhoksella 23. elokuuta 2014.
Jouko Voionmaa
Jouko Lauri Voionmaa (19. syyskuuta 1912 Helsinki – 18. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, arkeologi, numismaatikko ja mitalitaiteen tuntija.
Jouko Voionmaan vanhemmat olivat professori Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Voionmaa valmistui filosofian kandidaatiksi 1938. Hän palveli Suomen laivastossa kapteeniluutnanttina ja jatkosodan aikana hän oli jonkin aikaa Virossa Suomen ja Saksan armeijoiden yhteysupseerina. Sotien jälkeen hän toimi Suomen kansallismuseon rahakammion intendenttinä. Hän oli Muinaistieteellisen toimikunnan intendenttinä 1940–1972, museoviraston rahakammion intendenttinä sekä toimistopäällikkönä 1972–1976. Voionmaa oli Suomen numismaattisen yhdistyksen sihteerinä 1940–1974 ja puheenjohtajana 1974–1975, Suomen mitalitaiteen killan yleissihteerinä vuodesta 1965, Kotiseutuliiton toiminnanjohtajana 1951–1952 sekä Suomen heraldisen seuran johtokunnan jäsenenä 1958–1968.
Voionmaa oli käsikirjoittajana dokumenttielokuvissa Mitalitaiteemme (ohjaus Kari Uusitalo, 1962) ja 100-vuotias Suomen markka (ohjaus Olavi Tuomi, 1960).
Jouko Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1940 filosofian kandidaatti Elsi Anna-Liisa Tannerin kanssa. Jouko Voionmaan veljiä olivat suurlähettiläs Tapio Voionmaa ja osuusliike Elannon toimitusjohtaja Ilmari Voionmaa.
Theodor Fliedner
thumb Theodor Fliedner (1800–1864) oli saksalainen pappi, joka perusti luterilaisen diakonissatoiminnan. Hän opiskeli papiksi ja vuonna 1821 hän ryhtyi Düsseldorf-Kaiserswerthin seurakunnan papiksi.
Fliedner aloitti kristillisen laupeudentyönsä toimimalla läheisen vankilan pastorina, ja sai muutkin vankilat pestaamaan vankilapastoreita. Vuonna 1836 hän perusti operussairaalan ja sen yhteyteen diakonissalaitoksen. Florence Nightingale opiskeli Fliednerin perustamassa laitoksessa sairaanhoitajaksi.
Thebais
Thebais voi viitata seuraaviin:
Ylläsjärvi
thumb|Yllästunturi Ylläsjärven puolelta. pienoiskuva|Yllästunturi Ylläsjärven kylältä kuvattuna. pienoiskuva|Isosaari, Ylläsjärvi. Taustalla Yllästunturi. Ylläsjärvi on noin 300 asukkaan kylä Kolarin ja Kittilän kunnissa Yllästunturin eteläpuolella. Ylläsjärvi sijaitsee samannimisen järven ympärillä ja järvestä laskee Ylläsjoki Muonionjokeen Suomen ja Ruotsin rajalla Kolarissa. Ylläsjärven takana on myös Ylläslompolo-niminen järvi, jonka rannalla on lintutorni. Kylästä on puolen tunnin ajomatka Kittilän kuntakeskukseen ja lentokentälle sekä Kolarin kuntakeskukseen ja rautatieasemalle.
Ylläsjärvi tunnetaan porttina tuntureille ja Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon ja se on osa Ylläksen matkailukeskusta. Kylässä sijaitsee hiihtokeskus Sport Resort Ylläs, jossa on Suomen pisimmät rinteet. Kylän ympärillä kulkee 330 km maastohiihtolatuja, joista 38 km on valaistuja ja noin 100 km talvikävely- ja talvipyöräilyreittejä. Kylästä pääsee 410 km:n mittaiselle Ylläksen ylläpitämälle moottorikelkkareitistölle. Kesällä kylää kiertää maastopyöräily- ja vaellusreittejä. Ylläsjärvessä on kaksi saarta, joista isommassa on tulipaikka. Ylläsjärveä ja Ylläslompoloa yhdistää Ruonanojan melontareitti, jonka varrella on kota tulipaikkoineen.
Punainen julistus
pienoiskuva|400px|Punainen julistus painettiin punaiselle paperille.
Ylläsjärvi
Nykyisin kyläläisten pääelinkeino on matkailu. Kylässä harjoitetaan myös pienissä määrin porotaloutta.
Punainen julistus
Julistuskirja Suomen kansalle eli niin sanottu punainen julistus on vuoden 1905 suurlakon aikana Tampereella annettu julistus, jossa luetellaan lakon yleiset tavoitteet. Niistä keskeisimmät olivat Suomen suuriruhtinaskuntaan kohdistuvien sortotoimien lopettaminen, väliaikaisen hallituksen nimittäminen ja kansalliskokouksen koollekutsuminen sekä yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen.
Ylläsjärvi
Ylläsjärvellä on runsaasti majoitus-, ravintola- ja ohjelmapalveluita tarjoavia yrityksiä. Eelin kauppa on K-Market -ketjun ruokakauppa, jossa on myös posti ja lääkekaappi. Kylään on rakennettu uusi hirsikoulu ja päiväkoti.
Punainen julistus
Punainen julistus oli aikanaan ensimmäinen Suomessa julkisesti esitetty kansalaisvapauksia, demokratiaa ja työväen oikeuksia vaatinut puheenvuoro. Sen hyväksyi sosialidemokraattisen työväenliikkeen ohella myös perustuslaillinen porvaristo. Vaikka julistuksen vaatimukset jäivät suurlakon päättyessä saavuttamatta, vaikutti se suuresti vuoden 1906 eduskuntauudistukseen ja vuotta myöhemmin pidettyihin eduskuntavaaleihin, joissa myös naisilla oli ensimmäistä kertaa äänioikeus. Vuonna 1906 Suomeen saatiin myös yhdistymisvapaus, minkä jälkeen maahan perustettiin sadoittain erilaisia yhdistyksiä ja järjestöjä.
Suurlakon taustaa
Venäjän tsaarinvaltaa ja viranomaisia vastaan suunnattu vuoden 1905 suurlakko julistettiin alkaneeksi Helsingissä 30. lokakuuta. Tampereesta muodostui kuitenkin nopeasti sen aatteellinen keskuspaikka, jossa punaisen julistuksen lisäksi sai alkunsa myös sosialidemokraattisen työväenliikkeen ja perustuslaillisen porvariston lyhytaikaiseksi jäänyt yhteinen lakkorintama. Tamperelaisten aktiivisuuden mahdollisti, ettei kaupungissa ollut venäläistä sotaväkeä, jonka läsnäolo rajoitti toimintaa Helsingissä.
Tampereen kauppatorilla (nyk. Keskustori) järjestettiin koko suurlakkoviikon ajan suuria kansalaiskokouksia, joissa oli enimmillään kymmeniä tuhansia osallistujia. Kaupungissa valtaa pitänyt suurlakkokomitea esitti kokouksissa vaatimuksia ja ponsia, joista järjestetyihin äänestyksiin kaikilla paikalle saapuneilla oli mahdollisuus osallistua.
Sisältö
Punaisen julistuksen keskeinen sisältö oli vaatimus vanhasuomalaisen senaatin erosta ja perustuslakia säätävän kansalliskokouksen koollekutsuminen yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuen. Lisäksi julistuksessa vaadittiin valtiollisia uudistuksia, jotka sisälsivät kaikille kansalaisille kuuluvan kokoontumis-, yhdistys- ja sananvapauden, sekä sensuurin lakkauttamista. Tekstistä oli jätetty pois vaatimus yksikamarijärjestelmästä, jotta myös perustuslailliset saatiin hyväksymään julistus. Myöskään uskonnonvapautta ei kirjattu julistukseen, koska kirkkokin oli mukana suurlakossa.
Yrjö Mäkelinin kirjoittaman radikaalin ja ilmaisuiltaan jopa röyhkeän tekstin taustalla oli usko Venäjällä tapahtuvasta nopeasta tsaarinvallan romahtamaisesta. Sen perusteella esitettiin vallankumouksellinen ajatus kansalliskokouksesta sekä suunnitelma väliaikaisen hallituksen asettamisesta, jotka molemmat sivuttivat entisen hallitsijan täysin. Sosialistisen työväenliikkeen näkökulmasta ajatus väliaikaisesta hallituksesta oli ainutlaatuinen, koska Mäkelinin ehdotuksessa siihen osallistuisivat sosialidemokraattien lisäksi myös porvarilliset puolueet. Julistuksen laadintaan osallistuneista erityisesti Eetu Salin oli yhteistoimintaa vastaan, mutta ainutkertaisen tilaisuuden johdosta hyväksyi kuitenkin ajatuksen.
Julistus esitellään Tampereella
pienoiskuva|Punaisen julistuksen allekirjoittanut [[Tampereen suurlakkokomitean valiokunta: Siiri Louhi (vas.), Heikki Lindroos, Yrjö Mäkelin, Vihtori Kosonen ja Eetu Salin.]] Punainen julistus annettiin Tampereen raatihuoneen parvekkeelta 1. marraskuuta 1905 kello 10 aamupäivällä alkaneessa kansalaiskokouksessa, jossa arvioitiin olevan paikalla jopa 40 000 osallistujaa. Edellisenä yönä valmistuneen tekstin oli pääosin kirjoittanut tuolloin Kansan Lehden päätoimittajana työskennellyt Yrjö Mäkelin. Sen laatimiseen osallistuivat kuitenkin myös muut Tampereen suurlakkokomitean valiokunnan jäsenet, joihin kuuluivat Kansan Lehden taloudenhoitaja Vihtori Kosonen, konttoristi Siiri Lemberg, kaupanhoitaja Heikki Lindroos sekä porilainen suutari Eetu Salin.
Julistus levitettiin kansalaisille punaiselle paperille painettuna, josta se myös sai myöhemmin tunnetun nimensä. Nimeen ei siis liittynyt mitään vasemmistolaista symboliikkaa, vaikka sen taustalla olivatkin sosialidemokraatit. Punaisen julistuksen ovat allekirjoittaneet viisi suurlakkokomitean valiokunnan jäsentä sekä komitean puheenjohtaja A. A. Lagerström ja sihteeri Yrjö Sirola. Lisäksi lehtiseen on painettu Kössi Lindströmin sekä kuudentoista suurlakkokomitean jäsenen nimet. Kansalaiskokouksen hyväksyttyä julistuksen, päättyi Keskustorilla järjestetty tilaisuus hurraa-huutoihin ja soittokunnan esittämään Marseljeesiin. Tämän jälkeen riehaantunut väkijoukko alkoi töhrimään maalilla venäjänkielisiä katukylttejä ja virastojen nimiä sekä repimään alas muita keisarinvallan tunnuksia.
Julistuksen hyväksyivät myöhemmin iltapäivällä myös Tampereen perustuslailliset. Osa heistä esitti eriävän mielipiteensä, koska vaatimukset senaatin erosta ja säätyvaltiopäivien syrjäyttämistä merkitsivät käytännössä vallankumousta. Myöntyväisyyspolitiikkaa harjoittaneet vanhasuomalaiset puolestaan totesivat punaisen julistuksen jopa rikolliseksi ja laativat vastineeksi oman ohjelmansa. Sosialidemokraatit katsoivat kuitenkin esitetyt vaatimukset niin merkittäväksi, että punainen julistus päätettiin saattaa koko maan tietoisuuteen. Niinpä julistusta lähdettiin kuljettamaan Porista saapuneella lakkojunalla kohti Helsinkiä. Matkalle lähtivät Yrjö Mäkelin, Kössi Lindström, Vihtori Kosonen, Eetu Salin ja A. F. Fihlman.
Vastaanotto Helsingissä ja marraskuun manifesti
Kun punainen julistus esiteltiin Helsingissä, se ei saanut lainkaan yhtä varauksetonta vastaanottoa kuin Tampereella. Ajatus väliaikaisen hallituksen asettamisesta ja tsaarin syrjäyttämisestä tuntui pääkaupunkiin sijoitettujen venäläisten sotilaiden keskellä epärealistiselta ja uhkarohkealta. Perustuslailliset eivät myöskään kannattaneet siihen sisältynyttä vaatimusta kansalliskokouksen koollekutsumisesta, joten he suhtautuivat viileästi koko julistukseen. Perustuslailliset olivatkin lähettäneet omat edustajansa Pietariin neuvottelemaan keisarin kanssa tilanteen ratkaisusta.
Lopulta työväenliikkeen johto vei julistuksen 3. marraskuuta Rautatientorilla kokoontuneen kansalaiskokouksen päätettäväksi, joka hyväksyi sen innostuneesti. Seuraavana päivänä järjestetyssä kokouksessa asetettiin väliaikainen hallitus, joka koostui kahdestakymmenestäneljästä jäsenestä. Se ei kuitenkaan kokoontunut kertaakaan, sillä samaan aikaan keisari Nikolai II oli vahvistanut Pietarissa niin sanotun marraskuun manifestin, jossa valtiopäivät kutsuttiin kokoon säätämään kansanedustuslaitoksen uudistuksesta ja kansalaisvapauksista.
Kulttuurivaikuttajien kannanotto
Yksitoista suomalaista kulttuurielämän vaikuttajaa, jotka yhtä lukuun ottamatta olivat kuvataiteilijoita, ottivat marraskuun toisen päivän illalle päivätyssä vetoomuksessaan kantaa punaisen julistuksen hyväksymisen puolesta. Hufvudstadsbladetissa suurlakon jälkeen 8. marraskuuta julkaistussa kirjeessä he ehdottivat kaikkien puolueiden yhdistyvän julistuksen taakse, jotta kansakunnan yhtenäisyyttä uhanneesta tilanteesta olisi selvitty. Taiteilijoiden vetoomuksen olivat allekirjoittaneet Werner von Hausen, Eric Ehrström, Akseli Gallen-Kallela, Hugo Simberg, Robert Stigell, Bruno Aspelin, Felix Nylund, Wilho Sjöström, Magnus Enckell, Robert Kajanus ja Alpo Sailo. He eivät välttämättä kannattaneet punaisen julistuksen kaikkia vaatimuksia, mutta kehottivat liittymään siihen ”paremman ratkaisun puutteessa”.
Muistaminen
Tampereen raatihuoneen seinään kiinnitettiin vuonna 1955 kuvanveistäjä Sisko Petäjän suunnittelema graniittinen punaisen julistuksen muistolaatta. Vuonna 1985, jolloin suurlakosta tuli kuluneeksi 80 vuotta, järjestettiin keskustorilla tilaisuus, jossa taiteilijaprofessori Veikko Sinisalo luki julistuksen raatihuoneen parvekkelta. Julistuksen muistojuhlia on viimeksi pidetty vuosina 2005 ja 2015. Kansanedustaja Jukka Gustafsson teki satavuotisjuhlan johdosta Tampereen kaupunginvaltuustolle aloitteen jonkin Keskustorin osan nimeämisestä Punaisen julistuksen aukioksi, mutta ehdotusta ei toteutettu.
Pavel Kraskovski
Pavel Dmitrijevitš Kraskovski (s. 11. syyskuuta 1996) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa.
Kraskovski teki KHL-debyyttinsä kaudella 2013–2014.
Kraskovski varattiin Winnipeg Jetsiin kuudennella kierroksella 164. pelaajana vuoden 2014 varaustilaisuudessa.
Epimetheus
thumb|[[Pandora yhdynnässä Epimetheuksen kanssa.]]
Næringslivets Hovedorganisasjon
pienoiskuva|200px|[[Næringslivets hus Oslossa.]] Næringslivets Hovedorganisasjon (lyh. NHO) on norjalainen elinkeinoelämän keskusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1989, kun Norsk Arbeidsgiverforening, Norges Industriforbund ja Norges Håndverkerforbund yhdistyivät. Järjestön toimitusjohtaja on vuodesta 2018 ollut Ole Erik Almlid. Næringslivets Hovedorganisasjonissa on 16 jäsenliittoa, joihin kuuluu yhteensä noin 30 000 yritystä.
Epimetheus
Epimetheus oli kreikkalaisessa mytologiassa Prometheuksen veli. He olivat Iapetoksen lapsia ja titaaneita.
Epimetheus, jonka nimi tarkoittaa "jälkeenpäin ajattelevaa" (Prometheus "etukäteen ajattelevaa") nai varoituksista huolimatta Zeuksen lähettämän Pandoran. Pandora avasi lippaansa, mikä aiheutti maailman vitsaukset. Epimetheuksen ja Pandoran tytär oli Pyrrha.
Hekurudha Shqiptare
Hekurudha Shqiptare (HSH) on Albanian valtion omistama rautatieyhtiö, joka vastaa maan rataverkosta ja sillä liikennöinnistä. Sen palveluksessa oli 1 880 työntekijää vuonna 2017. Junakalusto koostui 55 veturista ja 537 vaunusta.
Euroopan kansallisista rataverkoista Hekurudha Shqiptaren verkko on uusin. Liikenne alkoi vuonna 1947, ja viimeinen osio valmistui vuonna 1989.
Historia
Albanian ensimmäiset kapearaiteiset teollisuusradat rakennettiin 1920-luvulla. Leveäraiteisten ratojen rakentaminen alkoi kuitenkin vasta toisen maailmansodan jälkeen Enver Hoxhan noustua valtaan. Ensimmäinen 43 kilometrin mittainen rataosa Durrësista Pequiniin avattiin liikenteelle marraskuussa 1947. Rataverkko laajeni Tiranaan vuonna 1949. Viimeiset rakennetut rataosat olivat Fieristä Vloreen lokakuussa 1985 sekä sivuhaara Milotista Rrësheniin, joka avattiin vuonna 1989.
Rataverkko
pienoiskuva|vasen|Kaksi junaa [[Durrësin rautatieasemalla.]] Hekurudha Shqiptaren rataverkkoon kuuluu 423 kilometriä rataa, joka on kokonaan yksiraiteista ja sähköistämätöntä. Rataverkolla on käytössä normaaliraideleveys, 1 435 millimetriä.
Rataverkon tärkein osuus on 37 kilometrin mittainen rata satamakaupunki Durrësista Tiranaan. Tältä radalta erkanee pohjoiseen rata Shkodraan, josta rata jatkuu rahtiliikenteen käytössä Hani i Hotitin kautta Montenegroon.
Pääradalta erkanee myös kaksi kilometriä Durrësin itäpuolelta linja etelään. Tämä rata haarautuu Rrogozhinëssä: toinen haara jatkaa etelään Fierin kautta Vlorëen, toinen itään Elbasaniin, josta rata jatkuu Pogradeciin lähelle Pohjois-Makedonian rajaa. Eteläisestä haarasta lähtee lisäksi sivuhaara Fieristä öljynjalostamoon Ballshissa.
Liikennöinti
Osalla HSH:n rataverkkoon kuuluvista linjoista matkustajaliikenne on lopetettu. Rahtiliikenteelle vuonna 1989 avatulla Milotin ja Rrëshenin välisellä radalla kulki myös matkustajaliikennettä tammikuusta 1995 marraskuuhun 1996, ja koko rata suljettiin vuonna 1997. Matkustajaliikenne Fieristä Ballshiin lakkautettiin vuonna 2000. Viimeisimpänä suljettiin vuoden 2011 jälkeen itäisen radan osuus Elbasanista Pogradeciin rataosan huonon kunnon vuoksi.
Hekurudha Shqiptare harjoitti aikoinaan paljon tavaraliikennettä, mutta määrä on huomattavasti vähentynyt. Suuri osa maan tavaraliikenteestä on peräisin joko Ballshin öljynjalostamolta tai terästehtaalta Elbasanin länsipuolelta ja kulkee pohjoista rataa pitkin Montenegroon.
Matkustaja- ja rahtimäärät
Vuonna 2017 Hekurudha Shqiptare kuljetti 650 000 matkustajaa, ja kaikkiaan 32 miljoonaa matkustajakilometriä. Rahtia se kuljetti 340 000 tonnia, ja rahtitonnikilometrejä oli 46 miljoonaa.
Junakalusto
pienoiskuva|vasen|HSH:n uusiin väreihin maalattu [[T-669 Kasharin rautatieasemalla Tiranassa.]] Hekurudha Shqiptare omistaa 55 Tšekkoslovakiassa valmistettua T-669-dieselveturia. Niitä huolletaan Shkozetin konepajalla, joka sijaitsee pääradan ja eteläisen radan risteyskohdassa. Viimeiset höyryveturit poistuivat liikennekäytöstä vuonna 1991.
Käytettyinä hankitut matkustajavaunut ovat peräisin muun muassa Italiasta, Itävallasta, Saksasta, Puolasta ja Ranskasta. Aiemmin käytössä on ollut myös Kiinasta hankittuja vaunuja. Tavaravaunuista suuri osa on rakennettu Shkodran vaunupajalla, minkä lisäksi niitä on hankittu käytettyinä Saksasta ja Ranskasta. HSH:lla oli tavaravaunuja parhaimmillaan 2 550, mutta tavaraliikenteen hiivuttua määrä on pienentynyt huomattavasti, ja niitä on hylätty ympäri rataverkkoa. Kansainvälisen rautatieunionin tietojen mukaan HSH:n käytössä oli vuonna 2017 matkustaja- ja tavaravaunuja yhteensä 537.
R. L. Stine
Robert Lawrence Stine (salanimi Jovial Bob Stine; s. 8. lokakuuta 1943 Columbus, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Stine kirjoitti jo kymmenvuotiaana kavereilleen vitsi- ja sarjakuvakirjoja. Hän opiskeli Ohion valtionyliopistossa ja valmistuttuaan sieltä 1965 muutti New Yorkiin. Stine avioitui Jane Waldhornin kanssa 1969, ja heidän poikansa Matthew syntyi 1980.
Stine on tehnyt toimittajan töitä, ja hän oli kymmenen vuotta Bananas-huumorilehden päätoimittaja. Ensimmäisen teini-ikäisille suunnatun kauhukirjansa Blind Daten hän kirjoitti vuonna 1986. Stine on kirjoittanut myös salanimellä Jovial Bob Stine. Vuonna 1989 Stine aloitti Fear Street -sarjan ja kolme vuotta myöhemmin Goosebumps-sarjan. Goosebumps on maailman myydyimpiä nuortenkirjasarjoja. Vuonna 2008 Stine aloitti Kauhumaa-kauhukirjasarjan (Goosebumps HorrorLand), jossa esiintyvät myös jotkut Goosebumps-kirjoista tutut hahmot.
R. L. Stine on myös yksi aikojen menestyneimmistä nuortenkirjailijoista. Hänen kirjojaan on myyty yli 350 miljoonaa kappaletta.
Voúvalos
Voúvalos on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee keskellä Amvrakikóslahtea. Saaren pinta-ala on noin 0,10 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Voúvalos kuuluu Prévezan kuntaan, Prévezan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen.
Saarella on useita luonnonsatamia ja sen keskiosa on laguunia. Saari oli myynnissä ainakin vuonna 2021.
Iitin lukio
Iitin lukio on Iitin kunnan Kausalan taajamassa toimiva suomenkielinen päivälukio.
Lukion esittely
Lukuvuonna 2020-2021 Iitin lukiota kävi noin 120 opiskelijaa ja koulun rehtorina toimi Ari Toropainen ja vararehtorina Matti Rantonen. Iitin lukiossa on yhteensä 17 opettajaa, ja jokaista opetettavaa ainetta kohti on pääsääntöisesti vain yksi opettaja. Koulussa on jokaista vuosiryhmää kohden kaksi opetusryhmää.
Iitin lukion opetustarjontaan kuuluu laissa määrättyjen valtakunnallisten kurssien lisäksi muun muassa koulun itse suunnittelemia yrittäjyys- ja teknologiakasvatusopintoja, jotka sisältävät esimerkiksi 3D-tulostamista, dronekuvausta ja tutustumista erilaisiin virtuaaliympäristöihin. Iitin lukio tarjoaa mahdollisuuden osallistua LUT-yliopiston elektroniikan peruskurssille ja lukion yhdessä Kausalassa toimivan Halton Oy:n kanssa toteuttamalle talotekniikka kurssille. Lukiossa on myös mahdollista hyväksilukea Kouvolan Urheiluakatemiassa ja Pohjois-Kymen musiikkiopistossa suoritettuja opintoja.
Kieliopintojen osalta Iitin lukiossa on mahdollista opiskella A1-kielenä englantia, A2-kielenä saksaa, B1-kielenä ruotsia, B2-kielinä ranskaa, saksaa ja venäjää sekä B3-kielinä ranskaa, saksaa, venäjää ja espanjaa. Iitin lukio on kansainvälisesti aktiivinen koulu, sillä se on esimerkiksi järjestänyt viiden muun eurooppalaisen koulun kanssa EU:n tukeman Erasmus-hankkeen 2017-2020.
Iitin lukio on tehnyt myös yhteistyötä korkeakoulujen kanssa, esimerkiksi LUT-yliopiston ja Jyväskylän yliopiston kanssa.
Lukion tulokset ja alumnit
Iitin lukio sijoittui yhdeksänneksi pienten, alle 50 ylioppilaskokelaan lukioissa Suomessa STT:n kevään 2020 lukiovertailussa. Tämä kuvastaa opetuksen hyvää tasoa. STT:n lukiovertailussa mitataan oppilaiden osaamisen kehittymistä tarkastelemalla ylioppilaskirjoitusten arvosanoja verrattuna lukion sisäänpääsykeskiarvoihin kolme vuotta aiemmin. Iitin lukio paransi vuoden 2020 tulostaan STT:n vertailussa syksyn ylioppilaskirjoituksien jälkeen, kun sen sijoitus nousi yhdeksänneltä seitsemännelle sijalle pienten lukioiden vertailussa.
Koulun rehtorin mukaan Iitin lukiosta valmistuneet ovat usein hakeutuneet jatko-opintoihin muun muassa teknillisille aloille Aalto-yliopistoon ja LUT-yliopistoon sekä lääketieteellisille aloille. Hänen mukaansa Iitin lukiossa luonnontieteellisten aineiden opiskelu on ollut trendinä 2010- ja 2020-lukujen taitteessa. Tilastoituna saavutuksena kärkisija pitkän matematiikan kirjoituksissa vuonna 2010.
Lukion historia
Iitin lukio sai alkunsa vuonna 1946, kun sen edeltäjä Iitin Yhteiskoulu perustettiin. Iitin Yhteiskoulu aloitti toimintansa Kausalan kansakoulun tiloissa opetuksen tapahtuessa iltapäivisin. Jo seuraavana vuonna Yhteiskoulu sai uudet tilat Visapään huvilasta. Koulun oppilasmäärä kasvaessa vuonna 1957 Yhteiskoulu sai lisätiloja Iitin kunnantalolta. Vuosina 1959-1964 rakennettiin Iitin Yhteiskoululle Kausalaan uusi koulurakennus Koulukadulle, joka on nykyään Iitin yläkoulun käytössä. Iitin Yhteiskoulun ensimmäiset ylioppilastutkintoon tähtäävät opiskelijat aloittivat opintonsa vuonna 1962 ja valmistuivat ylioppilaiksi vuonna 1965. Iitin Yhteiskoulu muuttui Iitin lukioksi vuonna 1975, jolloin Iitin kunta aloitti koulun ylläpitäjänä. Vuonna 1998 Iitin lukio muutti vanhasta kansalaiskoulusta remontoituun ja laajennettuun nykyiseen koulurakennukseen Anttilantielle.
Lukion opiskelijamäärä
Lukion oppilasmäärä oli pienentynyt merkittävästi 2010-luvun aikana. Tämän johdosta lukuvuoden 2019-2020 aikana Iitin kunta päätti perustaa Iitin lukion vetovoimaisuustyöryhmän, joka koostuu opiskelijoista, opettajista, rehtorista ja sekä kunnanvaltuuston että lautakuntien jäsenistä. Vetovoimaisuustyöryhmä on tehostanut lukion markkinointia; tavoitteena on saada lukioon enemmän oppilaita Iitin ulkopuolelta. Iitin lukioon on houkuteltu opiskelijoita erityisesti Lahden Nastolasta ja Kouvolan Elimäeltä, sillä niistä on lukiot vähän aikaa sitten lopetettu. Opiskelijoita houkutellaan myös Kouvolan Jaalasta ja Orimattilan Artjärveltä, sillä niistä tulee opiskelijoita myös Iitin yläkouluun.
Iitin lukion markkinointi on ollut onnistunutta, sillä kevään 2020 yhteishaussa Iitin lukioon oli runsaasti enemmän ensisijaisia hakijoita kuin aikaisempina vuosina. Iitin lukioon hyväksyttiin kevään 2020 yhteishaussa 49 uutta opiskelijaa. Vuonna 2020 lukioon valittiin merkittävästi enemmän opiskelijoita kuin samana vuonna oli ylioppilaaksi valmistuneita, mikä saattaa viitata opiskelijamäärän kasvuun tulevaisuudessa.
Suomen kiinalaiset
Suomen kiinalaiset ovat Suomessa asuvia etnisiä kiinalaisia. He koostuvat kiinalaissyntyisistä Suomen kansalaisista sekä Suomessa asuvista Kiinan kansalaisista.
Vuoden 2022 lopussa Suomessa oli 15 735 asukasta, joiden äidinkieli on kiina. Noin 61% heistä asui pääkaupunkiseudulla. Vuoden 2017 lopussa Suomessa asuvien Kiinan kansalaisten määrä oli 8 742. Vuodesta 1990 vuoteen 2017 yhteensä 2 460 Kiinan kansalaista on saanut Suomen kansalaisuuden. Suomen kiinalaisilla on hyvä maine. Enemmistö suomalaisista suhtautuu myönteisesti kiinalaisten maahanmuuttoon.
Kiinalaiset siirtotyöläiset Suomessa vuosina 1916–1917
Vuonna 1916 Helsingin seudulle tuotiin linnoitustöihin ja niitä tukevaan metsänkaatoon suuri joukko kiinalaisia siirtotyöläisiä. Työläiset olivat ilmeisesti Mantšuriasta kotoisin olleita vankeja, joita kutsuttiin "punaparroiksi" eli hunghuuseiksi. Venäjän kaukoidässä nämä olivat tunnettuja pahamaineisen hurjina junanryöstäjinä ja maantierosvo ina. Kiinalaisia työläisiä tuotiin Suomeen yhteensä noin 3 000. Kiinalaisiin turvautumisen arvioidaan johtuneen siitä, että Pietari Suuren merilinnoituksen rakennustöissä suomalaiset siirtotyöläiset olivat osoittautuneet kelvottomiksi.
Kiinalaistyövoimaa sijoitettiin muun muassa Espooseen, Kauniaisiin, Vantaalle, Korsoon ja Sipoon Söderkullaan pääasiassa metsänkaatotöihin. Heitä käytettiin myös Kustavissa merilinnoituksen tykkiteiden kivetystöissä sekä eri puolilla maata sekalaisissa töissä. Kiinalaiset majoitettiin usein kylmiin riihiin tai hökkeleihin, joissa ei ollut kunnon tulisijoja. Vaikka työläiset olivat miehiä, monet suomalaiset luulivat heitä naisiksi, sillä heillä oli pitkä niskapalmikko.
Aikalaisten mukaan maahan jäi myös kiinalais-suomalaista perimää.
Sopeutuminen Suomeen
Kiinalaistaustaiset pärjäävät opinnoissaan verrattain hyvin. Kiinalaistaustaisten oppimistulokset ovat muita suuria maahanmuuttajaryhmiä parempia. Kiinalaisten maine on pysynyt hyvänä, vaikka asenteet maahanmuuttoa kohtaan ovat kärjistyneet. Kiinalaiset maahanmuuttajat syyllistyvät rikoksiin väkilukuun suhteutettuna vähemmän kuin kantasuomalaiset.
Frank Teräskari
Frank Kullervo Teräskari (17. heinäkuuta 1921 Helsinki – 26. kesäkuuta 2004 Pori ) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Porin Pyrintöä, Porin Tarmoa ja Idrottsklubben-32:ta.
Teräskari sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 67,5 kilogramman sarjassa 15:nneksi yhteistuloksella 307,5 kg sekä Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 75 kilogramman sarjassa yhdeksänneksi yhteistuloksella 352,5 kg. Vuonna 1947 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja EM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1949 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja saavutti EM-hopeaa alle 75 kilogramman sarjassa. Vuonna 1950 hän oli MM-kilpailuissa kahdeksas ja EM-kilpailuissa viides. Vuonna 1953 hän sijoittui MM-kilpailuissa 12:nneksi ja EM-kilpailuissa seitsemänneksi.
Teräskari voitti Suomen mestaruuden alle 75 kilogramman sarjassa vuosina 1947–1951, 1953 ja 1955. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1953.
Dynamiitti
Dynamiitti (kreikk. dynamis, voima, väkivalta) on räjähde, joka alun perin valmistettiin pääasiassa nitroglyserolista ja piimaasta, suhteessa kolme osaa nitroglyserolia ja yksi osa piimaata. Kaikille dynamiittituotteille yhteinen ainesosa on räjähdysöljy, joka sisältää nitroglyserolia ja nitroglykolia. Nitroglyseroli räjähtää helposti itsestään esimerkiksi kolhusta tai iskusta, mutta piimaahan imeytettynä se on vakaampi ja helpompi kuljettaa. Dynamiitin vanhetessa nitroglyseriiniä voi vuotaa ulos, mikä saattaa aiheuttaa turvallisuusriskin. Dynamiitin vedenkestävyys on hyvä, koska nitroglyseroli ja -glykoli liukenevat heikosti veteen.
Räjähdysöljyn lisäksi dynamiitit sisältävät nitroselluloosia, ammoniumnitraatteja, natriumnitraattia, nitroyhdisteitä, puujauhoa ja väriaineita. Putkipanosdynamiiteissa yhtenä pääaineena on piimaa. Dynamiitteihin voidaan myös lisätä muita aineita räjähdyslämpötilan (alumiini), -nopeuden (pentriitti) tai muiden ominaisuuksien muuttamiseksi.
Dynamiitin kehitti ruotsalainen Alfred Nobel vuonna 1866 Venäjän öljykenttien tarpeisiin. Patentin dynamiitti sai 14. joulukuuta 1866. Nobel hankki dynamiitin avulla suuren omaisuuden, jonka hän testamenttasi jaettavaksi Nobel-palkintoina. Dynamiitti on joskus väitetty kehitetyn sen vuoksi, ettei kukaan uskaltaisi aloittaa sotaa niin voimakkaan räjähteen pelossa, mikä kuitenkin lienee Alfred Nobelin pasifistisista aatteista johdettua yksinkertaistamista.
Dynamiittia on käytetty jo yli sata vuotta. Sitä käytetään edelleenkin yleisesti louhintaräjähteenä.
Keliakia
thumb|Keliakian symboli. Keliakia on elinikäinen autoimmuunisairaus, jossa rukiin, vehnän ja ohran sisältämä valkuaisaine gluteeni aiheuttaa ohutsuolen limakalvolla suolinukkaa vaurioittavan tulehdusreaktion, joka häiritsee ravintoaineiden imeytymistä. Vaurion aiheuttajana on gluteenin prolamiiniosa, joka vaihtelee eri viljoissa. Vehnän gliadiini, rukiin sekaliini ja ohran hordeiini aiheuttavat immunologisen vasta-ainereaktion. Prolamiini tarttuu ohutsuolen limakalvossa sitä vastaan muodostuneeseen vasta-aineeseen, joka johtaa limakalvon nukkarakenteen tuhoutumiseen.
Väestöseulontatutkimusten mukaan keliakiaa esiintyy Suomessa 1,5 prosentilla lapsista ja jopa 2,7 prosentilla vanhuksista. Taudin esiintyvyys lisääntyy iän myötä. Sairaus on naisilla yleisempi kuin miehillä. Keliakiaa runsaasti tutkineen professori Markku Mäen mukaan enemmistö (vuonna 2010 noin 3/4) keliaakikoista on diagnostisoimatta eli ei tiedä sairaudestaan eikä saa hoitoa siihen. Suurin osa tapauksista on piileviä, ja oireet ovat usein lieviä ja epätyypillisiä. Kuitenkin hoitamaton keliakia kaksinkertaistaa kuolemanriskin.
Keliakia ei ole allergia, joten sitä ei tule sekoittaa esimerkiksi vilja-allergiaan, joka tarkoittaa yliherkkyyttä vehnälle, rukiille, ohralle ja kauralle. Vilja-allergiaa esiintyy harvoin aikuisilla.
Oireet
Keliakian oireet ovat usein lieviä, ja diagnoosin saaminen saattaa kestää kauan. Tavallisimpia oireita ovat laihtuminen, ripuli tai löysät ulosteet, vatsakivut, pahoinvointi ja ruokahaluttomuus. Harvinaisempia oireita ovat suun haavaumat eli aftat, hampaiden kiillevauriot, kipeä kieli, vatsan turpoaminen, luusto-, lihas- tai nivelkivut, hermosäryt, K-vitamiinin puutoksesta johtuva vuototaipumus, iho-oireet, ummetus, kuukautishäiriöt, lapsettomuus, masennus ja muut psyykkiset häiriöt sekä lapsilla todettava kasvun hidastuminen ja puberteetin myöhästyminen. Myös neurologiset häiriöt ja keskenmenot ovat mahdollisia. Ravintoaineiden imeytymishäiriöt, hengitystieoireet ja väsymys ovat keliakian tavallisia oireita. Keliakia voi aiheuttaa lapsilla ahdistusta, masennusta tai aggressiivisuutta.
Sairaus voi esiintyä myös iholla ihokeliakiana eli dermatitis herpetiformisina, jolloin iholle tulee kutisevaa pienirakkulaista ihottumaa. Ihokeliakiaa ilmenee noin 10 prosentilla keliaakikoista. Ihottumaa esiintyy etenkin kyynärpäissä, polvitaipeissa, päässä ja pakaroissa. Ihokeliakoilla on usein myös suolisto-oireita, mutta ne ovat useimmiten lieviä.
Harvinaisissa tapauksissa keliakia vaikuttaa oireettomalta.
Diagnoosi
Keliakian hoitosuosituksen mukaan keliakian toteamisen keskeiset kriteerit ovat ohutsuolikoepala, ihokoepala, kliininen tai histologinen paraneminen gluteenittomalla ruokavaliolla ja erityistilanteissa gluteenialtistus. Alkututkimuksena voidaan käyttää verikoetta, josta etsitään keliakiavasta-aineita. Luotettavin verikokeista on endomysiini-vasta-ainetutkimus, jonka avulla diagnoosi voidaan tehdä jopa ilman ohutsuolen tähystystä. Pääsääntöisesti tarvitaan kuitenkin suolinäytteen mikrosoppista tutkimusta. Näyte otetaan gastroskopialla eli mahalaukun tähystyksellä, jossa tähystin viedään ohutsuoleen saakka.
Keliakian toteamista varten Suomessa on kehitetty myös apteekista saatava keliakian pikatesti, joka soveltuu myös kotikäyttöön. Pikatesti ei kuitenkaan ole yhtä luotettava kuin ohutsuolesta otettava koepalatesti, joten positiivisen pikatestidiagnoosin jälkeen tulee kääntyä lääkärin puoleen varsinaisen diagnoosin saamiseksi.
Hoito
Nykylääketieteen mukaan ainoa keliakiaan auttava hoito on elinikäinen gluteeniton ruokavalio. Ruokavaliosta jätetään pois ruista, ohraa ja vehnää sisältävät viljavalmisteet. Gluteenittoman ruokavalion aloittamisesta kestää suunnilleen puolesta vuodesta vuoteen, kunnes suolinukka on palautunut normaaliksi. Ihokeliakiassa ihottuma katoaa suurin piirtein samassa ajassa. Ravintoaineiden imeytyminen kuitenkin alkaa jo ennen tätä.
Suositusten mukaan keliaakikot voivat käyttää kauraa osana ruokavaliotaan. Kauran on kuitenkin oltava puhdasta: on periaatteessa mahdollista, että tavallisissa kauratuotteissa on jäämiä ohrasta, vehnästä tai rukiista. Keliaakikolle turvallisia kauratuotteita saa yleensä tavallisista ruokakaupoista. Tutkimuksissa käytetyt kauramäärät ovat olleet 50–90 grammaa kauraa päivässä. Kauran käyttö voidaan aloittaa heti taudin toteamisvaiheessa. Kauran korkean kuitupitoisuuden vuoksi tulee sen käyttö aloittaa varovaisesti. Jos ruokavaliossa on ollut kovin vähän kuitua, vatsaoireita voi helposti ilmetä, kun kauran käyttö aloitetaan liian suurella annoksella. Keliakialiitto ei suosittele spelttivehnän käyttöä, koska se on geneettisesti kaukaista sukua vehnälle. Tutkimuksissa on todettu speltin sisältävän runsaasti gluteenia. Keliakiaruokavaliossa voidaan käyttää yleensä myös teollisesti prosessoitua vehnätärkkelystä, jonka gluteenipitoisuus on erittäin alhainen.
Mikäli tuotteessa on gluteenia, se ilmoitetaan aina omalla nimellään tuotteen ainesosaluettelossa, eikä se voi piiloutua E-koodin taakse.
Hoitamattomana keliakia voi aiheuttaa esimerkiksi hedelmättömyyttä ja hermosto-oireita, sekä altistaa muille sairauksille.
Esiintyvyys
Keliakian esiintyvyyttä Suomessa on tutkittu paljon, ja tutkimusten perusteella noin kaksi prosenttia suomalaisista sairastaa keliakiaa. Kuitenkin vain noin kolmasosa näistä keliaakikoista on diagnosoituja keliaakikkoja, ja suurin osa keliaakikoista sairastaa tautia tietämättään. Suurin osa keliakiaa sairastavista on naisia. Keliakian esiintyvyydessä on myös suuria eroja maapallon eri alueiden välillä, mikä johtuu osittain siitäkin, kuinka paljon gluteenipitoisia tuotteita alueella käytetään.
Autismin kirjon ihmisillä autoimmuunisairauksista keliakia on yleistä. Myös nuoruustyypin diabetesta sairastavilla keliakia on normaalia yleisempää.
Perinnöllisyys
Keliakia on perinnöllinen tauti. Jos äidillä tai isällä on keliakia, on lapsen riski saada tauti noin 10–15 %. Vielä ei osata sanoa, miksi osa ihmisistä saa oireita gluteenista. Mahdollisena pidetään, että perinnölliset tekijät käynnistävät gluteenin prolamiiniosaa vastaan vasta-ainereaktion. Valtaosalla keliakiapotilaista on todettavissa kudosantigeenityyppi HLA-B8. HLA-geenialue sijaitsee kromosomissa 6. HLA-geenit selittävät vain osan keliakian perinnöllisyydestä. Uusimmissa tutkimuksissa on löydetty keliakiaan liittyvää geenialuetta 2. ja 10. kromosomeista. Tutkimuksissa todettiin kromosomissa 2 sijaitsevan CTLA-4-geenin yhteys keliakiaan.
Keliakialiitto
Keliakialiitto on vuonna 1976 perustettu järjestö, jonka tavoitteena on parantaa keliaakikoiden elämänlaatua ja heidän terveyttään järjestämällä keliakian hoitoon liittyviä palveluita ja etuja. Keliakialiitto koostuu 30 pienemmästä paikallisesta keliakiayhdistyksestä, joihin kuuluu Suomessa yhteensä jo noin 30 000 jäsentä.
Elina Luukanen
Henkilöhistoria
Luukasen vanhemmat olivat Ignatius-sukuun kuulunut diplomi-insinööri Reino Ignatius (1913–2001) ja taidegraafikko Lea Ignatius, omaa sukuaan Jännes (1913–1990). Luukasen puoliso on Niilo Luukanen. Pariskunnalla on kaksi lasta, Jaakko (s. 1964) ja Arttu (s. 1972). Luukanen on asunut vuodesta 2001 Helsingissä. Hän opiskeli aluksi arkkitehtuuria Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla 1961–1964, mutta valmistui sitten humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Äitinsä avustajana toimiessaan Luukanen kiinnostui taidegrafiikasta ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1965–1968, mutta suoritti varsinaiset grafiikan opinnot Taideteollisessa korkeakoulussa 1970–1972 Pentti Kaskipuron yksityisoppilaana. Luukanen itse toimi opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1979–1980.
Taiteellinen tuotanto
Luukanen aloitti uransa mustavalkografiikalla erottuakseen värigrafiikkaa tekevästä äidistään. Ensimmäisen kerran hän asetti teoksiaan näytteille Helsingissä vuonna 1971, ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1973. Luukasen teoksia on useiden merkittävien kotimaisten ja ulkomaisten museoiden kokoelmissa.
Luokka 1984
Luokka 1984 eli Vuosiluokka 1984 on kanadalainen Mark L. Lesterin ohjaama vuonna 1982 valmistunut draama-jännityselokuva. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Perry King, Timothy Van Patten ja Michael J. Fox.
Elokuvan soundtrackina on Alice Cooperin I Am The Future, mutta elokuvassa kuullaan myös Teenage Headia.
Juoni
Musiikinopettaja Andrew Norris saapuu Lincoln High -oppikouluun tietämättä sen ongelmista, joihin kuuluvat päihteet, prostituutio ja väkivalta. Heti ensimmäisellä tunnilla Norris tapaa Peter Stegmanin, jengijohtajan, jota koko koulu pelkää ja jonka tihutöiltä opettajatkin kääntävät katseensa. Norris ei aio antaa periksi Stegmanin suhteen, kun huomaa tämän musiikilliset lahjat. Norris ajautuu koko ajan syvemmälle henkilökohtaiseen sotaan Stegmania ja hänen jengiään vastaan.
Jengin jäsenet
Peter Stegman  jengin johtaja ja pelätty henkilö koulussaan. Hän ja hänen jenginsä myyvät huumeita sekä joutuvat jengitappeluihin. Oikeasti hän on todella fiksu sekä hänellä on musiikillisia lahjakkuuksia. Hän kantaa mukanaan stilettiä ongelmien varalta.
Patsy jengin ainoa naishenkilö, hän on myös Stegmanin tyttöystävä. Hän ei osallistu tappeluihin eikä tee paljon mitään, hän kyllä auttaa jengiläisiä niiden apua tarvitessa. Elokuva vihjaa Patsyn olevan biseksuaali.
Fallon jengin vartija. Hän käyttää paljon mustia nahkavaatteita yllään, sekä hänellä on mohikaani hiuksissan elokuvan loppupuolella. Hän on myös todella lihaksikas. Fallon käyttää aseenaan paksua ketjua, jota hän pitää myös vyönään.
Barnyard on jengin toinen vartija. Hän on isokokoinen sekä vahva, ja hän käyttää aseenaan isoa puista palikkaa.
Kohtelu Suomessa
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvan ikärajan KK (kokonaan kielletty) tarkastuksessa 3. joulukuuta 1982 raaistavana, joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Asia kävi valituskierroksella valtion elokuvalautakunnassa, joka piti yksimielisesti kieltopäätöksen voimassa ja vielä korkeimmassa hallinto-oikeudessa, joka pysytti kieltopäätöksen voimassa. Uusintatarkastus lähes viisitoista minuuttia lyhennetylle videoversiolle tyrmättiin sekin tarkastamon päätöksellä 4. heinäkuuta 1984.
Lockheed S-3 Viking
Lockheed S-3 Viking on Lockheedin valmistama yhdysvaltalainen sotilaskone. Tehtävinä ovat sukellusveneiden etsiminen ja tuhoaminen, tiedustelu sekä ES-3-versiolla elektroninen sodankäynti. Myöhemmin tehtävänkuvaan lisättiin rynnäköinti ja ilmatankkaus.
Historia
1960-luvun puolivälissä Yhdysvaltojen laivasto käynnisti suunnittelukilpailun, jonka tavoitteena oli tuottaa korvaaja potkurimoottoriselle Grumman S-2 Tracker -sukellusveneentorjuntakoneelle. 4. elokuuta 1969 Lockheedin suunnittelema S-3 valittiin kilpailun voittajaksi ja koneesta tilattiin kahdeksan YS-3A prototyyppiä. Ensimmäinen koelento suoritettiin 21. tammikuuta 1972. S-3 tuli palveluskäyttöön vuonna 1974 ja S-3A-koneita valmistettiin 186 kappaletta vuosina 1974–1978.
Tekniset tiedot: S-3A
right|300px
Sidney Herbert
thumb|Sir [[Francis Grantin maalaama Sidney Herbertin muotokuva vuodelta 1847.]] Sidney Herbert (16. syyskuuta 1810 – 2. elokuuta 1861) oli englantilainen poliitikko. Hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen konservatiivipuolueen edustajaksi vuonna 1832. Vuonna 1845 hän pääsi hallitukseen sotaministeriksi. Krimin sodan aikana hän oli vastuussa sotaan liittyvistä käytännön asioista kuten sotilassairaaloiden johtamisesta. Herbert lähetti Florence Nightingalen hoitamaan sodassa haavoittuneita.
Sidney Herbertin vanhemmat olivat Pembroken jaarli George Herbert ja kreivitär Catherine Vorontsov (Jekaterina Vorontsova), jonka isä oli Venäjän suurlähettiläs Lontoossa, kreivi Semjon Vorontsov. Catherine Vorontsov oli sotamarsalkka Mihail Vorontsovin sisko.
Sidney Herbertin patsas Lontoossa Regent Streetin ja Pall Mallin risteyksessä on osa vuonna 1861 pystytettyä Krimin sodan muistomerkkiä.
English Football Hall of Fame
English Football Hall of Fame (EFHF) on englantilaisen jalkapallon kunniagalleria. Se sijaitsee The National Football Museum (TNFM) -jalkapallomuseossa Prestonissa. Galleria kunnioittaa maineikkaita englantilaisia tai Englannissa vaikuttaneita jalkapalloilijoita, valmentajia ja joukkueita.
Jäsenet kunniagalleriaan valitsee paneeli, johon kuuluvat automaattisesti kaikki gallerian elossa olevat jäsenet. Lisäksi paneelia täydennettiin 2007 jalkapallohistorioitsijoilla.
Tullakseen hyväksytyksi kunniagalleriaan pelaajan tai managerin on oltava vähintään 30 vuotta täyttänyt tai uransa lopettanut ja toiminut ainakin viisi vuotta englantilaisen jalkapallon parissa.
Miespelaajat
thumb|[[George Best, valittiin 2002]] thumb|[[Jimmy Greaves ja Bobby Charlton, molemmat valittiin 2002]] thumb|[[Stanley Matthews, valittiin 2002]] thumb|[[Alan Shearer, valittiin 2004]] thumb|[[Dennis Bergkamp, valittiin 2007]] thumb|[[Gary Speed, valittiin 2017]]
Naispelaajat
thumb|[[Hope Powell, valittiin 2003]] thumb|[[Kelly Smith, valittiin 2017]]
Valmentajat
thumb|[[Alf Ramsey, valittiin 2002]]
European Hall of Fame
Vuonna 2008 jaettiin erikoispalkinnot viidelle parhaalle Euroopan seurajoukkuekilpailuissa ansioituneelle pelaajalle ja valmentajalle sekä kahdelle joukkueelle.
Einar Sundström (painonnostaja)
Einar Alexander Sundström (11. syyskuuta 1919 Helsinki – 13. toukokuuta 2003 Helsinki ) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Helsingin Paini-Miehiä sekä Heraklesta, jonka perustajajäseniin hän kuului.
Sundström sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 14:nneksi yhteistuloksella 267,5 kg. Vuonna 1947 hän sijoittui EM-kilpailuissa seitsemänneksi alle 60 kilogramman sarjassa. Vuonna 1949 hän saavutti alle 60 kilogramman sarjassa EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1947 hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Suomen mestaruuden Sundström voitti Antwerpenin 3-ottelussa 1945 ja 1948 sekä kahden käden nostoissa 1947–1950.
Sundströmin henkilökohtaiset ennätykset olivat punnerruksessa 90 kg, tempauksessa 105 kg, työnnössä 125 kg sekä yhteistuloksessa 310 kg.
Lizard Squad
Lizard Squad on kansainvälinen hakkeriryhmä, joka nousi laajempaan tietouteen pelipalveluihin kohdistuneiden palvelunestohyökkäysten seurauksena joulukuussa 2014.
Suomessa ryhmä sai julkisuutta kun Ryaniksi itseään kutsunut ryhmän jäsen kertoi Sky Newsin haastattelussa olevansa kotoisin Suomesta. Keskusrikospoliisi ilmoitti sittemmin tavoittaneensa heille ennestään tutun Ryanin ja aloittaneensa tämän toimista rikostutkinnan. Helsingin Sanomien Nyt-liitteelle antamassaan haastattelussa Ryan kertoi toimineensa ryhmän tiedottajana ja kielsi tehneensä mitään laitonta. Ryan tuomittiin vuonna 2020 Länsi-Uudenmaan käräjäoikeudessa petoksista ja tietoliikenteen häirinnästä nuorena henkilönä sakkokorvauksiin. Ryan on tuomittu myös vuonna 2015 kahden vuoden ehdolliseen tuomioon yli 50000:sta tietomurrosta, jotka hän teki eri ryhmittymän jäsenenä.
Erimielisyydet muiden hakkeriryhmien kanssa
Loppuvuodesta 2014 Lizard Squad ilmoitti hyökkäävänsä Tor-verkkoa vastaan tarkoituksenaan vallata enemmistö verkon solmuista ja näin vaarantaa verkon käyttäjien anonymiteetti. Tämän seurauksena Lizard Squad ja Tor-verkkoa puolustanut hakkeriryhmä Anonymous ajautuivat erimielisyyksiin ja Anonymous julisti sodan ryhmittymää vastaan. Lisäksi joukko pelialaa puolustaneita hakkereita muodosti palvelunestohyökkäyksien vastaiskuna Finest Squad -hakkeriryhmän ja julkaisi Lizard Squadiin kuuluvien nimiä ja kuvia internetissä.
Mauro Giuliani
thumb|Mauro Giuliani. Mauro Giuliani (27. heinäkuuta 1781 – 8. toukokuuta 1829) oli italialainen säveltäjä ja kitaristi.
Giuliani syntyi Biscegliessä, mutta muutti lapsena Barlettaan. Hän opiskeli aluksi sellon ja mahdollisesti myös viulun soittoa. Myöhemmin Giuliani omistautui kitaralle. Vuonna 1806 hän muutti Wieniin. Hän aloitti sävellystensä julkaisun vuonna 1807. Vuonna 1819 Giuliani palasi Italiaan, jossa hän kuoli vuonna 1829.