cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaatilanjoki
Jokivarren kohteita ja siltoja
Joen varteen Someron keskustassa jäävät Kiiruun koulu (aiempi Someron yhteiskoulu) Joensuun kylässä, Someron Pikkupappila ja Someron museo Jaatilan kylässä sekä entinen Someron osuusmeijeri Ruunalan kylässä. Museon ja pikkupappilan luona joen ylittää Ruunalan sillan kautta valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin luettu Hämeen härkätie (yhdystie 2810). Joen läheisyydessä ovat sijainneet Someron Joensuun, Ruunalan ja Jaatilan kylien historialliset kylätontit.
Joen latvahaaroista Alijoen varrelle jäävät Someron Sylvänän, Paltan ja Ollilan kylien historialliset kylätontit. Alijoen ylittää paikallistietasoinen yhdystie Muolaantie. Hirsjoen latvahaara Laitiaistenjoki virtaa Someron Laitiaisten kulmakunnan kautta. Hirsjoen ylittää lähellä sen suuta Kantatie 52 ja hiukan ylempänä seututie 282.
Raphael Herburger
Raphael Herburger (s. 2. tammikuuta 1989 Dornbirn, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Herburger on EC Dornbirnin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa 16-vuotiaana Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalligassa kaudella 2005–2006. Kaudella 2007–2008 Herburger jakoi 16 osumallaan liigan maalipörssin kymmenennen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Nationalligan mestaruuden.
Kaudeksi 2008–2009 Herbuerger siirtyi Itävallan pääsarja Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan Klagenfurter AC:hen, jossa tulokaskausi toi 44 runkosarjaottelussa tehot 9+6=15 ja 17 playoff-ottelussa tehot 2+4=6. Hän voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2011–2012 Herburger oli pudotuspeleissä Klagenfurtin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+9=12. Kaudella 2012–2013 hän pelasi loukkaantumisten takia vain kymmenen runkosarjaottelua, mutta palasi runkosarjan lopulla kaukaloihin ja voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden.
Herburger siirtyi kaudeksi 2013–2014 kaksivuotisella sopimuksella Sveitsin National League A:n EHC Bieliin. Hänellä on käytössään ns. Sveitsin pelaajalisenssi, joten Herburger ei vie paikkaa joukkueen ulkomaalaiskiintiöstä. Hän jakoi kevään 2014 karsintasarjassa Bielin sisäisen maalipörssin voiton viidellä osumallaan Eric Beaudoinin ja Ramón Untersanderin kanssa. Kaudella 2014–2015 Herburger voitti pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4. Helmikuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Bielin kanssa.
Kaudeksi 2016–2017 Herburger palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella EC Salzburgin riveihin.
Maajoukkueura
Herburger edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2015, joista vuoden 2013 turnauksessa hän jakoi joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Sven Klimbacherin kanssa lukemalla +1. Herburger pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2016, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän jakoi Itävallan sisäisen syöttöpörssin voiton neljällä syöttöpisteellään Michael Grabnerin kanssa. Yhteensä Herburger on pelannut 61 A-maaottelua tehopistein 10+16=26. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 6. marraskuuta 2008 Norjan Oslossa Ranskaa vastaan.
Herburger pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 (A-lohkon hopeaa) ja 2009 (B-lohkon kultaa). Hän jakoi ensimmäisessä turnauksessa Itävallan sisäisen tehotilaston voiton Patrick Maierin ja Andreas Reisingerin kanssa lukemalla +7. Jälkimmäisessä turnauksessa Herburger jakoi kuudella syöttöpisteellään turnauksen syöttöpörssin voiton joukkuetovereidensa Michael Schiechlin ja Stefan Ulmerin kanssa.
Herburger pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007.
Matt Busby
Matt Busby (26. toukokuuta 1909 Orbiston (nyk. osa Bellshilliä), Yhdistynyt kuningaskunta – 20. tammikuuta 1994) oli skotlantilainen jalkapalloilija, manageri ja Manchester Unitedin puheenjohtaja.
Elämä
Matt Busby edusti pelaajana pääasiassa Manchester Cityä (1929–36) ja Liverpool FC:ta (1936–39). Manchester Cityssä hän voitti FA Cupin vuonna 1934. Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa Busby pelasi yhden maaottelun vuonna 1933. Toisen maailmansodan aikana hän pelaili ajoittain jalkapalloa esiintyen muun muassa kolme kertaa Chelsea FC:n paidassa. Lisäksi hän pelasi sota-aikana seitsemän epävirallista maaottelua Skotlannin maajoukkueessa.
Busby siirtyi Manchester Unitedin pelaajavalmentajaksi vuonna 1945. Hänelle tarjottiin myös Liverpoolin valmentajanpestiä, mutta hän oli jo ehtinyt lupautua Manchester Unitedille. Jo lokakuussa samana vuonna hän lopetti pelaajana ja keskittyi managerin tehtävään. Manchester United oli tuolloin köyhä seura ja peliesityksetkin olivat vaatimattomia. Matt Busbyn onnistui kuitenkin valmentaa seura FA Cupin voittoon vuonna 1948. Kehitys jatkui ja vuonna 1952 seura voitti pitkästä aikaa liigamestaruuden. Mestaruusvuoden jälkeen jo kokeneista pelaajista koostunut joukkue hajosi ja Busby aloitti uuden joukkueen rakentamisen seuran kasvateista. Silloinen Manchester Unitedin joukkue saikin lempinimen Busby babes (Busbyn pienokaiset'').
Kehitystyö toi tulosta ja Manchester United voitti kaksi liigamestaruutta peräkkäin vuosina 1956–57. Joukkue lähti suosikkina voittamaan vuoden 1958 Euroopan Cupia. Kohtalo puuttui kuitenkin peliin ja 8 pelaajaa kuoli Münchenin lento-onnettomuudessa 6. helmikuuta 1958, kun joukkue oli palaamassa Belgradista. Manchester United oli juuri selvittänyt tiensä Euroopan Cupin välieriin.
Matt Busby loukkaantui vakavasti, mutta selvisi hengissä. Hän ehti jo ajatella lopettavansa jalkapallon parissa, mutta päätti sitten rakentaa joukkueen uudelleen. Tammikuussa Busby oli nimetty Skotlannin maajoukkueen manageriksi vuoden 1958 MM-kisohin, mutta loukkaantumisen vuoksi kisat jäivät väliin. Loppuvuodesta hän valmensi Skotlantia kahdessa maaottelussa ja lopetti tehtävässä joulukuussa 1958.
Ensimmäiset merkit uudesta menestyksestä tuli vuonna 1963, kun Manchester United voitti FA Cupin. Vuonna 1965 seura voitti liigamestaruuden kahdeksan vuoden tauon jälkeen. Seuraava mestaruus tuli vuonna 1967 ja seura pääsi Euroopan Cupiin. Matt Busby valmensi Manchester Unitedin ensimmäisenä englantilaisjoukkueena Euroopan Cupin voittoon vuonna 1968 kymmenen vuotta Münchenin tragedian jälkeen.
Matt Busbyn unelma täyttyi Manchester Unitedin voittaessa Euroopan Cupin, joten hän lopetti managerin tehtävät vuonna 1969 ja siirtyi seuran johtotehtäviin. Joukkue menestyi huonosti uuden managerin alaisuudessa, joten Busby palasi joulukuussa 1970 vielä puoleksi vuodeksi managerin tehtäviin, mutta lopetti lopullisesti vuonna 1971 ja jatkoi seuran johtoportaassa. Vuonna 1980 Matt Busby aloitti Manchester Unitedin puheenjohtajana. Hän toimi tehtävässä aina kuolemaansa asti. Matt Busby on englantilaisen jalkapallon Hall of famessa. Hänet mainitaan The Beatlesin kappaleessa ”Dig it”.
Ctenochaetus truncatus
Ctenochaetus truncatus on Intian valtameressä elävä melko harvinainen välskärikala. Se muistuttaa ulkonäöltään keltasilmävälskäriä (Ctenochaetus strigosus).
Koko ja ulkonäkö
Ctenochaetus truncatus kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Se muuttaa väritystään kasvaessaan. Poikaset ovat aivan keltaisia, aikuisen yksilön vartalossa on vaalean sinisiä pilkkuja ruskealla pohjalla. Silmän ympärillä on auringonkukan keltainen rengas. Sillä on jopa 30 hammasta, jotka kasvavat monessa rivissä kuin harjan piikit.
Alkuperä
Ctenochaetus truncatus elää Malediivien ympäristössä ja muualla Intian valtamerellä. Sitä on tavattu 1–20 metrin syvyydestä riuttojen sisärinteiltä, usein suurikokoisten korallien joukosta.
Käyttäytyminen
Ctenochaetus truncatus elää yksitellen tai pienissä parvissa. Se on yksi rauhallisimmista välskärilajeista, ja sopii seura-akvaarioihin. Se voi joutua kiusaamisen kohteeksi, joten rauhalliset lajit ovat turvallisin valinta samaan akvaarioon.
Vesiolot ja ravinto
Ctenochaetus truncatus syö luonnossa levää ja saa sen joukossa pieniä selkärangattomia. Akvaariossa se nyppii laseista ja kivistä levää, ja syö pohjalla mahdollisesti vellovaa levä- ja detritusmassaa, minkä lisäksi sille annetaan kasvis- ja äyriäispitoisia pakaste- ja kuivaruokia. Sopiva lämpötila on 23 - 27°C.
P-15 Termit
thumb|Projektin 205U "OSA-II" -ohjusvene kantaa neljää P-15 Termit -ohjusta. Suomen merivoimien käytössä alukset nimettiin [[Tuima-luokan ohjusveneiksi.]] P-15 Termit on 1955–1960 Neuvostoliitossa KB Radukassa kehitetty meritorjuntaohjus.
Neuvostoliiton voimakkaan meritaisteluohjus-kehitystyön pääsyy oli sen selvästi länsivaltoja heikompi laivasto. Kiinnostusta lienee lisännyt myös juuri toisessa maailmansodassa lyödyn Saksan sodanaikainen edistyksellinen ohjusteknologia. Ohjus otettiin palveluskäyttöön 1960.
Ennen P-15:tä käyttöön olivat jo tulleet laivoihin sijoitettu, lyhytikäiseksi jäänyt KSŠtš (КСЩ) (SS-N-1 Scrubber), Tu-16-pommittajien kuljettama KS-1 Kometa ja P-6 (SS-N-3 Shaddock).
Tekniset tiedot
Ohjuksen lähtömoottori on kiinteäajoaineinen. Varsinainen lentomoottori käyttää nestemäistä polttoainetta, kerosiinia ja typpihappoa, jonka avulla ensimmäinen 2 300 kg:n painoinen malli saavuttaa kohteen 45 kilometrin etäisyydeltä ja kantaa mukanaan 454 kg:n panssarinläpäisevän onteloräjähteen. Myöhemmät kehitysversiot nostivat massan 2 600 kg:n ja kantaman jopa sataan kilometriin. Termit on aliääninen ohjus, nopeuden ollessa suurimmillaan 0,9 Mach.
Ohjuksen hakupäänä oli ensimmäisessä versiossa tutka, jonka lähetin käynnistyi ammuttaessa asetetun, hyrräkompassin varassa tapahtuneen, autonomisen lennon ajan jälkeen. Ohjus hakeutui lähimpään tutkan keilassa olevaan maaliin.
Ohjusta kehitettiin edelleen ja vuonna 1965 käyttöön otettiin versio P-15U (SS-N-2b), joita asennettiin Osa-II-ohjusveneisiin. Aluksia valmistettiin yli 400 kappaletta. Vuonna 1972 otettiin käyttöön P-15M (SS-N-2c), jossa oli kehittyneempi hakupää ja uusi turvallisempi polttoaine.
Idänruusu
Idänruusu eli idänmetsäruusu (Rosa amblyotis) on Itä-Aasiassa kasvava ruusulaji.
P-15 Termit
Tekniset tiedot
Kiina sai ohjusteknologian 1959 ja alkoi rakentaa omia ohjuksia 1974. Kiinalaisvalmisteisten Termitiin perustuvien ohjusten Nato-nimikkeet ovat CSS-C-2 Silkworm/Sea Eagle ja CSS-C-3 Seersucker/Silkworm. Ominaisuuksiltaan ne vastaavat hyvin pitkälti Termitiä. Näitä ohjuksia käytettiin erityisesti Iranin–Irakin sodassa ja Persianlahdella muutenkin, esim. yhdysvaltalaisia aluksia vastaan.
Idänruusu
Ulkonäkö
Idänmetsäruusu muistuttaa paljon Euraasian läntisellä puolella kasvavaa metsäruusua (Rosa majalis). Se on matalahko, juurivesallinen, piikikäs pensas. Sen varren piikit ovat metsäruusuun verrattuna hennohkoja, suoria ja hieman yläviistoja. Metsäruusun piikit ovat vahvoja ja käyriä. Lehden lehdykät ovat vihreitä ja vähemmän karvaisia, kun metsäruusulla lehdykät ovat harmahtavan vihreitä, päältä harvakarvaisia ja alta tiheäkarvaisia. Idänmetsäruusun kukka on yksinkertainen, viisi senttimetriä leveä, ruusunpunainen. Kiulukat ovat kuten metsäruusulla.
P-15 Termit
Historiaa
Termit on ensimmäinen meritaisteluohjus, jolla on taistelussa upotettu isompia aluksia. Kuuden päivän sodan jälkimainingeissa lokakuussa 1967 egyptiläiset 183R-ohjusveneet ampuivat neljä ohjusta kohti Israelin merivoimien hävittäjä Eilatia. Lähestyvät ohjukset havaittiin aluksella kuitenkaan kykenemättä vastatoimiin. Kaksi tai kolme ohjuksista osui Eilatiin upottaen sen.
Idänruusu
Levinneisyys
Idänmetsäruusua esiintyy luonnonvaraisesti Venäjän Kaukoidässä ja Kiinassa. Levinneisyysalueeseen kuuluvat Kamtšatkan niemimaa, Sahalin, Amur ja Luoteis-Kiinaa.
P-15 Termit
Historiaa
Jom kippur -sodassa ohjuksen käyttö jatkui, arabiliittouman ampuessa niitä useita kymmeniä, saavuttamatta kuitenkaan yhtä merkittävää menestystä. Vuoden 1973 Latakian taistelussa israelilaiset pystyivät hämäämän ohjuksia tutkahäirinnällä ja ilmaan laukaistavalla metallisilpulla. Israelilaiset upottivat kolme syyrialaisten ohjusvenettä.
Idänruusu
Levinneisyys
Idänmetsäruusua käytetään koristekasvina. Suomessa se on harvoin viljelty.
P-15 Termit
Historiaa
Termit oli käytössä Suomen merivoimien Tuima-luokan ohjusveneissä nimikkeellä Meritorjuntaohjus 66 (MtO 66). Veneet rakennettiin Neuvostoliitossa 1974–1975. Ohjusjärjestelmän vanhennuttua 1990-luvun alussa, eikä enää vastatessa nykyisiä tarpeita, siitä luovuttiin ja veneet muunnettiin miinaveneiksi.
Benjamin Thomsen
right|thumb|Benjamin Thomsen Benjamin Thomsen (s. 25. elokuuta 1987 ) on kanadalainen alppihiihtäjä. Hän on erikoistunut vauhtilajeihin, syöksylaskuun ja supersuurpujotteluun.
Thomsen kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kvitfjellissä maaliskuussa 2010. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti joulukuussa 2010 sijoituttuaan 16:nneksi Val Gardenan syöksylaskussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän laski ensimmäisen kerran 4. helmikuuta 2012 oltuaan Chamonix'n syöksylaskussa viides. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui toiseksi Sotšin syöksylaskukilpailussa.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Thomsen sijoittui syöksylaskussa 18:nneksi ja supersuurpujottelussa 19:nneksi. Schladmingissa 2013 hän oli syöksylaskussa 17:s ja supersuurpujottelussa 19:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa 19:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa 17:s.
Otavalvatti
Otavalvatti (Sonchus asper) on yksivuotinen valvatteihin kuuluva keltakukkainen asterikasvi, joka on levinnyt laajalle alueelle. Se tunnetaan vanhana ihmisen seuralaislajina ja kasvaa muun muassa joutomailla, puutarhoissa, satamissa sekä pelloilla.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Otavalvatin kukkamykeröitä sekä haivenellisia pähkylöitä. Otavalvatti kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi ja on isokokoisena haarova. Kasvi on pieni- ja pystyjuurinen. Varsi on lehdekäs, ontto ja sisältää runsaasti maitiaisnestettä. Lehtilavat ovat tavallisesti puikeita, herttatyvisiä pyörein tyviliuskoin, kovia, nirhalaitaisia tai liuskaisia, piikkiotaisia ja kiiltävänvihreitä. Otavalvatin kukinto on lähes lehdetön, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröt ovat 1,5–2 senttimetriä leveitä ja kukkien teriöt vaaleankeltaisia. Suomessa otavalvatti kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on litteä pähkylä. Pähkylän pitkittäisharjut ovat sileitä ja pappus hapsihaiveninen ja varreton.
Suomessa tavataan kahta otavalvatin muunnosta: nimimuunnos var. asper sekä var. pungens. Ensin mainitun lehtilavat ovat ehyitä, nirhalaitaisia, ja niiden hampaat ovat otapäisiä. Toisen muunnoksen lehtilavat ovat isohampaisia tai liuskaisia ja isopiikkisiä, päättöliuskat ovat kapeahkoja. Otavalvattia muistuttava kaalivalvatti (S. oleraceus) eroaa siitä muun muassa syvästi pariliuskaisten lehtiensä puolesta.
Levinneisyys
Otavalvatti on laajalle levinnyt laji. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla lukuun ottamatta mantereen arktisimpia osia. Aasiassa laji on satunnaisempi, ja sitä tavataan paikoitellen Turkissa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Intiassa, Etelä-Siperiassa, Japanissa ja Kiinassa. Afrikassa sitä tavataan Saharan pohjoispuolella Marokosta Tunisiaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Kanadaa. Otavalvattia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa otavalvatti on Lappia lukuun ottamatta muinaistulokas, pohjoisessa uustulokas. Lajia tavataan koko maassa, mutta yleinen se on vain Etelä-Suomessa. Lapissa laji on hyvin harvinainen. Suomessa tavattavat otavalvatit kuuluvat pääasiassa muunnokseen var. asper.
Elinympäristö
Otavalvatti on vanha ihmiskulttuurin seuralaislaji. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat joutomaat, tienvarret, puutarhat, perunamaat, seinustat, satamat ja pellot. Suomessa sitä tavataan etenkin vanhoissa kylissä ja kaupungeissa. Otavalvatti on typensuosija.
Käyttö
Otavalvattia on käytetty sekä vihanneksena että sikojen rehuna. Jälkimmäiseen käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi "svinmolke".
Martin Grubinger
thumb|right|Martin Grubinger
Martin Grubinger (s. 29. toukokuuta 1983 Salzburg) on itävaltalainen lyömäsoittaja.
Grubinger opiskeli Linzin Bruckner-konservatoriossa ja Salzburgin Mozarteumissa. Hän on tulkinnut soolo- ja kamarimusiikkia sekä lyömäsoittimille sävellettyjä konserttoja. Hän on myös työskennellyt oman Percussive Planet Ensemblensä sekä pianistien Ferhan ja Ferzan Önderin kanssa. Häntä varten luotuja teoksia ovat olleet muiden muassa Avner Dormanin Frozen in Time (2007), Friedrich Cerhan konsertto (2008) ja Tan Dunin konsertto Tears of Nature (2012). Keväällä 2014 hän toimi solistina Péter Eötvösin Speaking Drums -teoksen kantaesityksessä Mahler-kamariorkesterin kanssa. Maaliskuussa 2019 Grubinger kantaesitti Fazıl Sayn konserton Andris Pogan johtamien Dresdenin filharmonikkojen kanssa. Hän oli jo tätä ennen esiintynyt Sayn kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille säveltämien muunnelmien (2013) ja The Bells -kantaatin (2014) kantaesityksissä.
Grubinger on esiintynyt muiden muassa NHK:n sinfoniaorkesterin, Oslon filharmonikkojen, Taiwanin kansallisen sinfoniaorkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, NDR:n Elbphilharmonie-orkesterin, Münchenin filharmonikkojen, Orquesta sinfónica de Castilla y Leónin, Wienin filharmonikkojen, Bambergin sinfoniaorkesterin ja BBC:n filharmonikkojen kanssa. Säännöllisiä vierailuja hän on tehnyt myös Los Angelesin filharmonikoissa, Pittsburghin sinfoniaorkesterissa ja Yhdysvaltain kansallisorkesterissa.
Grubinger on voittanut useita palkintoja, kuten Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalin Bernstein-palkinnon. Hän osallistui jo nuorena kansainvälisiin kilpailuihin, kuten Maailman marimbafonikilpailuun Okayassa. Hän esitti vuoden 2015 Euroviisuissa välinäytöksen Percussive Planet Ensemblen kanssa. Hän oli kutsunut myös Sarah Willisin osallistumaan. Grubinger on tehnyt useita levytyksiä, ja hänellä on ollut monia residenssejä.
Antoine d’Orléans
thumb|Antoine d’Orléans, Montpensierin herttua. Antoine Marie Philippe Louis d’Orléans, Montpensierin herttua (31. heinäkuuta 1824 Neuilly-sur-Seine, Ranska – 4. helmikuuta 1890 Sanlúcar, Espanja) oli Ranskan kuningas Ludvig Filipin kuudes ja nuorin poika, joka vaikutti pääasiassa Espanjassa.
Antoine palveli isänsä hallitsijakaudella Ranskan armeijassa ja yleni Algeriassa käytyjen taistelujen aikana vuonna 1846 everstiluutnantiksi. Hän avioitui vuonna 1846 Espanjan kuningatar Isabellan nuoremman sisaren Maria Luisa Fernandan kanssa ja asettui Ranskassa 1848 tapahtuneen helmikuun vallankumouksen jälkeen asumaan pysyvästi Espanjaan. Hänelle annettiin vuonna 1859 Espanjan hallitsijasuvun infantin arvo. Antoine karkotettiin vuonna 1868 Espanjasta hänen vastustettuaan kuningatar Isabellaa, mutta tämän tultua pian syrjäytetyksi vallankumouksella hän saattoi palata. Vuonna 1870 Antoine oli yksi ehdokkaita Espanjan uudeksi kuninkaaksi. Hän sai kuninkaanvaalissa 27 ääntä, mutta valituksi tuli Italian hallitsijasukuun kuulunut Aostan herttua Amadeus. Vuonna 1871 Antoine oli tilapäisesti karkotettuna Baleaareille, mutta sitten hänet valittiin edustajaksi Espanjan parlamenttiin eli cortesiin. Hän tuki Isabellan pojan Alfonson nostamista Espanjan kuninkaaksi. Kuninkaaksi tullut Alfonso nai Antoinen tyttären Mercedesin. Antoinen toinen tytär Isabella oli naimisissa hänen veljenpoikansa, Pariisin kreivi Philippe d’Orléansin kanssa.
Liikennevastaanotin
Tavallisesti liikennevastaanottimella voidaan kuunnella koko lyhytaaltoaluetta ja sen lisäksi pitkiä ja keskipitkiä aaltoalueita (<30 MHz). Useimmilla liikennevastaanottimilla voidaan vastaanottaa ainakin AM, FM, CW ja SSB-lähetyksiä.
Liikennevastaanottimia käyttävät mm. viranomaiset, kuten puolustusvoimat, radiotaajuuksien käyttöä valvovat virastot, radioasemat, erilaiset lyhytaaltoja käyttävät ammattilaiset ja yleisradiolähetysten kaukokuuntelijat.
Liikennevastaanotin on ollut myös radioamatööriasemien varuste, koska sillä on haettu yhtä kanavaa kuunneltaessa amatööriradiolla toista seuraavaa kanavaa kuunneltavaksi valvonta- eli monitorointimielessä.
Tapani Koivula
Tapani Koivula (s. 22. heinäkuuta 1946) on suomalainen ufotutkija ja -kirjailija.
Ufo- ja parapsykologian tutkija
Koivula on sekä kirjoittanut itse että toimittanut ja kääntänyt ufo- ja paranormaalien ilmiöiden kirjallisuutta sekä romaaneja henkisestä kehityksestä ja ollut tekemässä tv-ohjelmia ja lehtijuttuja.
Henry Clay Frick
thumb|Henry Clay Frick Henry Clay Frick (19. joulukuuta 1849 West Overton, Pennsylvania – 2. joulukuuta 1919 New York) oli yhdysvaltalainen liikemies ja suurlahjoittaja, joka rakensi merkittävän osan Pittsburghin teräs- ja koksiteollisuudesta.
Frick aloitti koksiuunien valmistuksen vuonna 1870 ja perusti seuraavana vuonna Frick and Company -yrityksen. 1870-luvun laman aikana hän onnistui hankkimaan omistukseensa suuret koksivarannot ja kykeni siten tarjoamaan polttoainetta Pittsburghin kasvavalle rauta- ja terästeollisuudelle. Vuonna 1889 Frick palkattiin Carnegie Brothers and Companyn toimitusjohtajaksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi järjestää uudelleen yhtiön terästuotanto. Hän onnistuikin kehittämään Carnegien yhtiöstä maailman suurimman teräksen ja koksin valmistajan. Kauaskantoisiin toimenpiteisiin kuului myös yhtiön johtavan kilpailijan, Duquesne Steel Worksin, ostaminen. Frickillä oli myös merkittävä rooli U. S. Steel -teräsyhtiön perustamisessa vuonna 1901, ja hän toimi myöhemmin sen johtokunnan puheenjohtajana. Hän johti vastaavassa asemassa myös useita rautatieyhtiöitä.
Frick keräsi suuren taidekokoelman. Hänen testamenttilahjoituksellaan perustettiin Frick Collection -taidemuseo, joka toimii hänen rakennuttamassaan talossa New Yorkin Fifth Avenuella. Hän lahjoitti myös 61 hehtaarin laajuisen puiston Pittsburghin kaupungille ja suuria summia Princetonin yliopistolle.
Giovanni Maria Nanino
Giovanni Maria Nanino (1543/44 – 11. maaliskuuta 1607) oli italialainen myöhäisrenessanssin säveltäjä, laulaja ja musiikinopettaja. Hänen nuorempi veljensä Giovanni Bernardino Nanino oli myös muusikko.
Nanino syntyi Tivolin kaupungissa ja toimi poikasopraanona tuomiokirkossa Viterbossa. 1560-luvulla hänen arvellaan opiskelleen Giovanni Pierluigi da Palestrinan johdolla Roomassa. Hän myös seurasi Palestrinaa maestro di cappellana.
Nanino tunnetaan lähinnä madrigaaleistaan, joiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi motetteja, valitusvirsiä, kaanoneita sekä hengellistä laulumusiikkia.
Etapit 1–11 Italian ympäriajossa 2010
Italian ympäriajon 2010 etappien 1–11 tulokset:
Jake Muzzin
Ura
Muzzinin varasi NHL:ään numerolla 141 vuoden 2007 varaustilaisuudessa Pittsburgh Penguins. Muzzin ei kuitenkaan Pittsburghissa pelannut, vaan teki vapaana agenttina sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa tammikuussa 2010.
Kingsin harjoitusleirin ja harjoituspelien jälkeen Muzzin sai kauden alussa paikan Kingsin NHL-kokoonpanossa. Marraskuussa hänet kuitenkin lähetettiin farmiseura Manchester Monarchsiin. Vain viikkoa myöhemmin hänet kutsuttiin takaisin Kingsiin Alec Martinezin loukkaannuttua. Vuonna 2012 Muzzin kutsuttiin AHL:stä Kingsiin pudotuspelien aikana. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan yhtäkään ottelua, kun Kings voitti Stanley Cupin. Vaikka hänen nimeään ei kaiverrettu pokaaliin, hän oli kuitenkin mukana Kingsin joukkuekuvassa.
Muzzin teki ensimmäisen NHL-maalinsa 26. tammikuuta 2013 Phoenix Coyotesia vastaan. Hän sai vakiinnutettua paikkansa Kingsin kokoonpanossa ja teki 45 runkosarjan ottelussa seitsemän maalia ja sai yhdeksän syöttöpistettä. 17 pudotuspeliottelussa hänelle kertyi kolme syöttöpistettä. Hänet nimettiin NHL:n kuukauden tulokkaaksi maaliskuussa 2013.
12. heinäkuuta 2013 Muzzin teki Kingsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kauden 2013–2014 alussa Muzzin pelasi Kingsin kolmannessa pakkiparissa, mutta eteni nopeasti ja oli pian Drew Doughtyn kanssa ensimmäisessä puolustajaparissa ansaiten lisää peliaikaa. Kauden aikana Muzzin pelasi keskimäärin 19:01 minuuttia per ottelu. Hän teki viisi maalia ja sai 19 syöttöä 76 runkosarjapelissä. Pudotuspeleissä 26 ottelussa hänen peliaikansa kasvoi 23.23 minuuttiin per ottelu. Stanley Cup -finaaleiden viidennessä ottelussa hän pelasi peräti 37.18 minuuttia. Los Angeles voitti Stanley Cupin mestaruuden ja Muzzinista tuli ensimmäinen Woodstockista kotoisin oleva urheilija, joka on onnistunut voittamaan suuren ammattilaistason palkinnon.
Muzzin kaupattiin tammikuussa 2019 Toronto Maple Leafsiin, toiseen suuntaan siirtyessä 1. kierroksen varausvuoro seuraavaan varaustilaisuuteen ja lupaukset Sean Durzi ja Carl Gundström.
Helmikuussa 2020 Muzzin teki neljävuotisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa.
Muzzin kuului Kanadan joukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden Tšekissä 2015. Hän antoi turnauksessa kahdeksan maalisyöttöä ja voitti kisojen plus/miinus-tilaston tuloksella +14.
Sukusolu
Sukusolu eli gameetti on suvullisesti lisääntyvien eliöiden suvunjatkamiseen erikoistunut solu. Sukusolut syntyvät sukurauhasissa sijaitsevista ituradan soluista meioottisten solunjakautumisten kautta, ja läpikäyvät meioosin yhteydessä lisääntymiseen tarvittavan erilaistumisprosessin.
Naaraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi oogeneesin ja meioosin ja lopputuloksena on haploidi munasolu. Oogeneesissa munasoluun varastoituu suuri määrä vararavintoa alkion alkukehityksen turvaamiseksi. Meioosin tuottamista haploideista tumista vain yksi kehittyy munasolun tumaksi, muut kolme tumaa surkastuvat.
Koiraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi meioosin ja spermatogeneesin ja lopputuloksena ovat haploidit siittiöt. Meioosin jälkeen haploidit meioosituotteet läpikäyvät voimakkaan rakenteellisen muuntumisen. Tuma tiivistyy hyvin tiukaksi paketiksi ja siittiön siima ja sille energiaa tuottavat elimet kehittyvät.
Hedelmöityksessä vain siittiön haploidi tuma tunkeutuu munasoluun ja hedelmöittää haploidin munasolun (n + n → 2n). Syntyy diploidi tsygootti, josta uusi yksilö saa alkunsa.
Kasveilla naaraspuoliset sukusolut kehittyvät alkiorakon emosolusta, läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen muutaman mitoosin. Monitumaisessa alkiorakossa yksi tuma on haploidi munasolun tuma, muut ovat avustavia tumia.
Hans Klenk
Hans Klenk (28. lokakuuta 1919 Künzelsau – 24. maaliskuuta 2009 Vellberg) oli saksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1952, Saksan GP:hen. Hän oli kilpailussa yhdestoista, eikä saavuttanut pisteitä.
Sukusolu
Kasveilla koiraspuoliset sukusolut kehittyvät siitepölyhiukkasen emosolusta, läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen pari mitoosia. Siitepölyhiukkanen sisältää kolme haploidia tumaa.
Koppisiemenisillä kasveilla hedelmöityksessä siitepölyhiukkasen tumista yksi kasvattaa siiteputken, yksi hedelmöittää munasolun (n+n → 2n) ja yksi hedelmöittää kaksitumaisen keskustuman (n+n+n → 3n). Hedelmöitetystä munasolusta kehittyy diploidi yksilö (alkio), hedelmöitetystä keskustumasta syntyy siemenen triploidi ravintosolukko.
F. M. Karrakoski
Frans Markus Karrakoski (sukunimi aik. Johansson; 28. maaliskuuta 1888 Kalanti – 26. marraskuuta 1968 Uusikaupunki) oli suomalainen Kalannissa asunut kirjailija, toimittaja ja kotiseutumies.
Karrakosken vuonna 1937 ilmestynyt esikoisteos, romaani "Syntienleikkaja" käsitteli rukoilevaisten herätysliikettä ja liikkeessä toiminutta maallikkosaarnaajaa ja virsirunoilija Efraim Jaakolaa.
Turun Sanomien pitkäaikainen toimittaja Karrakoski ja lehden päätoimittaja Urho Toivola olivat 1930-luvulla vastaajina suurta huomiota herättäneessä kunnianloukkausjutussa, jonka oli nostanut Uudestakaupungista kotoisin ollut filosofian tohtori ja lyseon rehtori Arvo Juvala. Turun Sanomissa julkaistiin 6. kesäkuuta 1933 Karrakosken kirjoittama artikkeli "Muuan kymmenvuotismuisto", joka käsitteli Vakka-Suomen rannikolla ja saaristossa laajana rehottanutta spriin salakuljetusta ja siihen liittyneitä tapauksia. Kirjoituksessa mainittiin että kuuluisimmaksi salakuljetussatamaksi oli muodostunut Juvalan Uudenkaupungin maalaiskunnassa omistaman Oksalanpään tilan ranta, josta kerrottiin lastatun yhtenä yönä jopa kymmenenkin tuhatta litraa spriitä veneistä autoihin. Juvalan mukaan artikkelista sai sen käsityksen että hän olisi osallistunut spriin salakuljetukseen ja erään spriilastin ryöstöön ja näin hankkinut itselleen huomattavan omaisuuden. Juttua käsiteltiin pitkään eri oikeusasteissa ja lopulta korkein oikeus antoi huhtikuussa 1939 päätöksen, jolla Karrakoski tuomittiin 1 000 markan sakkoihin ja Toivola jäi ilman rangaistusta. Karrakoski ja Toivonen tuomittiin korvaamaan Juvalan oikeudenkäyntikulut.
Annikka Haavio-Tapaninen
Kaisa Annikka Haavio-Tapaninen (s. 13. tammikuuta 1939 Yläne) on suomalainen kirjailija.
Annikka Haavion vanhemmat olivat pappi, runoilija Jaakko Haavio ja Kaisa Olivia Weckström.
Teoksia
Nimellä Annikka Haavio-Tapaninen: Nimellä Annikka Haavio:
Aroniat
Aroniat (Aronia) on ruusukasvisuku, johon kuuluu kaksi Pohjois-Amerikan itäosissa luonnonvaraisena kasvavaa pensasta. Kumpikaan ei ole ollut kiinnostava hyötykasvina, koska marjat ovat luonnonvaraisessa kasvissa varsin pienet. Toisen maailmansodan jälkeen aronian siemeniä kulkeutui Saksasta Venäjälle, jossa venäläiset kasvitieteilijät jalostivat hyötykasvilajikkeen, jonka marjat ovat isoja ja mehukkaita. Myös koristekasvikäyttöön on jalostettu useita lajikkeita. Aroniat ovat levinneet Venäjälle ja Eurooppaan sekä Intiaan.
Marjoja käytetään mausteena ja raaka-aineena marjaviineissä, ja niistä valmistetaan hilloja ja hyytelöitä. Marjat ovat halkaisijaltaan noin 1,5 senttimetriä ja väriltään tumman sinivioletteja. Maku on yleensä karvas ja pensaasta riippuen joko makea tai hapan.
Aroniat ovat terveitä ja helppohoitoisia koriste- tai marjapensaita, joiden koristearvo perustuu toisaalta valkeaan kukintaan, kauniisiin ja syksyllä kauan säilyviin hedelmiin ja toisaalta kiiltävään, tummanvihreään lehdistöön, joka saa loistavanpunaisen syysvärin.
Leikkausvuonna aroniat eivät kuki eivätkä tuota marjoja.
Aroniat - sekä lajit että lajikkeet - ovat hyvin talvenkestäviä. Suomessa aronioitten menestymisvyöhyke pohjoisessa ulottuu vyöhykkeelle VI eli Rovaniemelle.
Lajeja ja lajikkeita
Marja-aronian uusi nimi on marjapihlonia (×Sorbaronia mitschurinii), sillä uusimman taksonomian mukaan se on siirretty aronioista hybridisukuun pihloniat (×Sorbaronia), johon on risteytetty aronian lisäksi pihlajia.
John Steven Satterthwaite
John Steven Satterthwaite (11. elokuuta 1928 Randwick – 23. huhtikuuta 2016) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Armidalen hiippakuntaan Luigi Traglia 16. maaliskuuta 1957, ja hänet nimitettiin Lismoren koadjuuttoripiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 6. maaliskuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norman Thomas Gilroy, jota avustivat Thomas Vincent Cahill ja James William Gleeson.
1. syyskuuta 1971 Satterthwaitesta tuli Lismoren piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 1. joulukuuta 2001.
Epperly
pienoiskuva|Indianapolis 500:n voittaja-auto 1957 ja 1958. Salih-Epperly oli yhdysvaltalainen kilpa-autovalmistaja, joka kilpaili Indianapolis 500 -kisoissa vuosina 1955 sekä 1957–60. Talli voitti kyseisen kisan kahdesti vuosina 1957–1958.
Apostolinen suksessio
thumb|Uuden piispan vihkii kolme piispaa. Kuvassa [[Anglikaaninen kirkko|episkopaalinen piispanvihkimys vuonna 1962.]]Apostolinen suksessio (myös sukkessio tai seuraanto) on joidenkin kristillisten kirkkojen oppi, jonka mukaan piispat, jotka ovat vihkineet nykyiset papit ja piispat, ovat itse saaneet vihkimyksensä aiemmilta piispoilta, jotka ovat saaneet vihkimyksensä aiemmilta piispoilta ja niin edelleen, niin että vihkimysten ketju ulottuisi alkukirkon apostoleihin saakka.
Eri kirkkokunnissa
Katolinen kirkko opettaa, että apostolit jättivät seuraajikseen piispat, jotta kirkossa säilyisi elävä evankeliumi. Apostolit myös antoivat piispoille opetusviran.
Uskonpuhdistuksen jälkeenkin apostolinen suksessio säilyi muutamissa protestanttisissa kirkoissa, esimerkiksi Englannin anglikaanisessa ja Ruotsin luterilaisessa kirkossa. Ruotsissa se säilyi, koska Ruotsin ensimmäisen luterilaisen arkkipiispan Laurentius Petrin oli vihkinyt Västeråsin piispa Petrus Magni, joka oli vihitty katolisesti Roomassa 1524. Sen sijaan esimerkiksi Norjan ja Tanskan luterilaisissa kirkoissa apostolinen suksessio ei säilynyt.
Katolisen kirkon käsityksen mukaan reformaatiossa syntyneiltä tunnustuskunnilta puuttuu apostolinen suksessio, eikä se pidä niitä kirkkona. Luterilaisten kirkkojen mukaan apostolinen suksessio on ennen kaikkea katolisen kirkon oppi. Luterilaisuus ei välttämättä edellytä katkeamatonta historiallista suksessiota, vaan ensisijaista on apostolisen opin välittyminen. Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei pidä suksessiota ehdottomana pätevyysvaatimuksena vaan ymmärtää sen kirkon yhteyttä ilmentävänä perinteenä. Kirkon nykyisen käsityksen mukaan piispoilla on velvollisuus vaalia apostolisen suksession jatkuvuutta.
NSU
NSU Motorenwerke AG (NSU) oli saksalainen ajoneuvojen valmistaja. thumb|250px|NSU Wankel Spider 1964-1967 thumb|250px|NSU Ro80 1967-1977 250px|right|thumb|NSU 110
Historia
Yhtiön historia alkoi Riedlingenistä Tonavan varrella, jossa kaksi svaabilaista mekaanikkoa, Christian Schmidt ja Heinrich Stoll, perustivat vuonna 1873 kutomakonetehtaan nimeltään Mechanische Werkstätte zur Herstellung von Strickmaschinen. Vuonna 1880 tehdas siirtyi Neckarsulmiin.
Christian Schmidt kuoli jo vuonna 1884 vain 39 vuoden ikäisenä. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja sen nimeksi tuli Neckarsulmer Strickmaschinen-Fabrik AG.
Polkupyörätuotannon aloittamisen (1886) jälkeen tehdas sai mainetta laadustaan. Vuoteen 1892 mennessä polkupyörätuotanto korvasi täydellisesti kutomakoneet. Näihin aikoihin alettiin myös käyttää tuotemerkkiä NSU, joka on johdettu yhtiön sijaintipaikkakunnan nimestä.
Vuonna 1901 NSU laajensi tuotantoaan kehittämällä menestyksekkään moottoripyörämallin. Vuonna 1905 esiteltiin ensimmäinen automalli. Vuosisadan alussa myyntiluvut kasvoivat vähitellen ja moottoriurheilusaavutukset lisääntyivät.
Jo ensimmäisessä maailmansodassa NSU valmisti moottoripyöriä asevoimien käyttöön. Toisen maailmansodan aikana NSU valmisti muun muassa Kettenkrad-nimellä tunnettua puolitelavaunua.
Toisen maailmansodan ja jälleenrakentamisen jälkeen NSU pääsi nopeasti aloittamaan tuotannon uudelleen. Tuotantoluvut alkoivat kasvaa ja NSU osaltaan auttoi Saksan talousihmeen syntymistä sodan jälkeen. 1963 NSU esitteli Frankfurtin kansainvälisessä autonäyttelyssä NSU Wankel Spiderin, maailman ensimmäisen wankelmoottorilla varustetun sarjavalmisteisen auton. Vuonna 1967 myös japanilainen Mazda osti wankelmoottorin oikeudet.
NSU:n tunnetuin malli lienee vuonna 1967 esitelty Ro80, joka valittiin Euroopassa vuoden autoksi 1968. Ro80 saavutti mainetta erikoisella moottori-voimansiirtorakenteellaan, erinomaisilla ajo-ominaisuuksilla ja hyvällä korisuunnittelulla. Ro80 ei näytä vieläkään vanhentuneelta, moni 1980-luvun auto on vanhemman näköinen. Ro80:ssa oli wankelmoottorin kestävyyden kanssa ongelmia, joita ei pystytty ratkaisemaan mallin eliniän aikana. Ro80:n valmistus lopetettiin vuonna 1977, jolloin sitä oli tehty vain noin 40 000 kappaletta. Auton piirteitä on nähtävissä myöhemmissä isoissa Audeissa.
NSU siirtyi vuonna 1969 Volkswagenin omistukseen, joka yhdisti sen aikaisemmin hankkimansa Auto Union GmbH:n kanssa Audi NSU Auto Union AG:ksi. Tämän yhtiön nimeksi tuli vuonna 1985 Audi AG.
NSU Suomessa
Helkama-konserniin kuulunut Suomen Koneliike Oy toi ensimmäiset, kääpiöautoiksi luokiteltavissa olleet NSU:t Suomeen 1950-luvulla. Henkilöautojen tuonnin vapauduttua vuonna 1962 NSU:n eri malleja rekisteröitiin 197 ja seuraavana vuonna 643 kappaletta. Merkin parhaat myyntivuodet sijoittuivat ajanjaksolle 1964–1966. Volkswagenin ostettua NSU:n merkin maahantuonti siirtyi Oy Veho Ab:lle. Takamoottorisia NSU:ja ei tuotu Suomeen enää 1970-luvulla, vaikka niiden valmistus jatkuikin vuoteen 1973 saakka. Hyvin harvinaiseksi jääneen Ro80-mallin viimeiset yksilöt rekisteröitiin Suomessa vuonna 1974. NSU:n eri malleja oli Suomen ajoneuvorekisteissä vuoden 1969 lopussa 2 318 autoa, mutta vuoden 1979 lopussa enää 178. Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä vain 27 NSU-autoa.
Soga-klaani
Soga-klaani ( tai Soga-shi) oli 600-luvulla Yamato-kaudella vaikutusvaltainen japanilainen suku, jolla oli merkittävä rooli buddhalaisuuden tuomisessa maahan.
Soga-klaani oli sukua keisarihoville, ja halusi palauttaa sen valtaan. Klaani uskoi, että uusi buddhalainen uskonto heikentäisi muita klaaneja ja auttaisi siten tässä tavoitteessa. Ratkaiseva asema klaanin valtaannousussa oli Soga no Umakolla (k. 626), joka voitti buddhalaisuutta vastustaneet Nakatomi- ja Mononobe-klaanit. Hän nimitti keisariksi oman sukulaisensa Suikon ja tämän sijaishallitsijaksi prinssi Shōtokun, joka oli puoliksi Soga ja naimisissa klaanin jäsenen kanssa. Maan hallintoa muokattiin kiinalaisen mallin mukaan ja sinne tuotiin kiinalaisia oppineita, taiteilijoita ja käsityöläisiä.
Seuraavat Soga-klaanin päät, Soga no Emishi ja hänen poikansa Soga no Iruka, toimivat omavaltaisesti ja suututtivat muut aatelissuvut. Emishi rakennutti itselleen valtavan haudan ja otti itselleen monia aiemmin keisarille kuuluneita etuoikeuksia. Nousua valtaistuimelle tavoitellut Iruka murhautti kruununperillisen, prinssi Yamashiro no Ōen. Klaanin juonittelut kuitenkin tulivat päätökseen, kun myöhemmin keisari Tenjiksi noussut prinssi Naka no Ōe ja Nakatomi-klaanin pää Nakatomi no Kamatari surmasivat Irukan. Emishi teki myöhemmin itsemurhan. Prinssi Naka no Ōe toteutti merkittävät Taika-uudistukset, joiden myötä valta palautettiin keisarihuoneelle.
Lautaro
Lautaroa pidetään usein Araucon sodan symbolina loistavan taktiikkansa ja mapuche-heimojen yhdistämisen takia. Hän on yleinen hahmo chileläisessä kirjallisuudessa; esimerkiksi kirjallisuusnobelisti Pablo Neruda on kirjoittanut hänestä.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1948
right|80px|Pyöräily
Vuoden 1948 kesäolympialaisten pyöräily järjestettiin 7. – 11. elokuuta 1948 Lontoossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tämä oli 11. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 188 osanottajaa 33 eri maasta. Tapahtumia oli kuusi. Kaikki tapahtumat pidettiin ainoastaan miehille.
Evelyn Opela
thumb|Evelyn Opela
Yeredon Saniona
Yeredon Saniona on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä. Sen keskuskylä Werekela 8 sijaitsee kymmenen kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 17 300 asukasta (vuonna 2009).
Yeredon Saniona rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Sirifila-Boundyn ja Toridaga-kon, etelässä Nionon ja idässä Macinan piirin Monimpebougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Kuntaan kuuluu 15 kylää ja kolme pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, miniankoja, fulbeja, maureja, tuaregeja, songhaita ja bozoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Kunnassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Sale el Sol
Sale el Sol (suom. auringonnousu, englanninkieliseltä nimeltään The Sun Comes Out) on Shakiran yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 19. lokakuuta 2010.
Tausta
Sale el Sol palasi jälleen Shakiralle tuttuihin musiikkisuuntauksiin. Kappaleet lauletaan pääosin espanjaksi, mutta joukossa on myös neljä englanninkielistä laulua.
Latino- ja tanssimusiikki
Latinomusiikkikappaleet sisältävät Shakiralle tunnuksenomaisia aurinkoisia, rytmikkäitä ja tanssittavia kappaleita. Uutta näkökulmaa tuovat karibialaiset merengue-rytmit kappaleissa ”Loca” (englanniksi Dizzee Rascalin kanssa, espanjaksi El Catan), ”Rabiosa” (englanniksi Pitbullin kanssa, espanjaksi El Catan) sekä ”Addicted to You”. Viidakkomaisessa ”Gorditassa” Shakira laulaa duettona Calle 13:n kanssa.
”Waka Waka” oli jalkapallon MM-kisojen 2010 tunnuskappale, josta on levyllä mukana hieman rokkaavampi ja elektronisempi K-Mix sekä englanniksi että espanjaksi.
Balladit
Albumilla on monia balladeja, kuten itäaasialaisvaikutteinen ”Antes de la Seis”, haikea ja pianovetoinen ”Lo Que Mas” ja versio The XX -yhtyeen hitistä ”Islands”, ensimmäinen koskaan Shakiran albumilla julkaistu cover-kappale. ”Mariposas” on rakkautta huokuva rockpop-kappale.
Rock
Albumin nimikappale ”Sale el Sol” muistuttaa levyjen Pies Descalzos ja Donde Estan los Ladrones pop-rock-kappaleita ja sisältää lohduttavan sanoman: ”aurinko nousee myrskyn jälkeen”. Shakira omisti kappaleen koomassa makaavalle ystävälleen, Gustavo Ceratille. ”Devocion” on emotionaalista stadion-rockia, jossa Gustavo Cerati soittaa kitarasoolot ja John Hillin luo elektronisia mausteita. ”Tu Boca” on revittelevää rockia.
Menestys
The Sun Comes Out sai monet arvostelijat lukemaan sen vuoden parhaimpiin albumeihin. Albumia myytiin yli miljoona kappaletta kuudessa viikossa, mikä on nykyaikana paljon etenkin espanjankieliselle albumille. Listaykkösen paikan se saavutti muun muassa Belgiassa, Ranskassa, Kreikassa, Italiassa, Meksikossa, Portugalissa, Espanjassa, Sveitsissä ja USA:n latinoalbumilistalla.
Singlejulkaisut
Albumilta julkaistiin 1. syyskuuta 2010 single Loca, johon Shakira on sämplännyt El Catan kappaletta ”Loca Con Su Tiguere”. Se soi usein myös suomalaisilla radiokanavilla. Kappaleen musiikkivideo kuvattiin elokuussa 2010 Espanjan Barcelonassa.
Toinen singlejulkaisu on albumin nimikkokappale ”Sale el Sol”, joka oli ensimmäinen poprock-single Shakiralta sitten vuoden 2005. Kuohuviinimerkki Freixenet kustansi kappaleen musiikkivideon ja dokumentin Shakiran hyväntekeväisyystyöstä. Video julkaistiin joulukuussa 2010 ja osaa siitä käytettiin Freixenetin perinteisessä joulumainoksessa.
Maailmankiertue
Albumin julkistamiskiertue The Sun Comes Out World Tour alkoi syyskuussa 2010 Pohjois-Amerikasta ja siirtyi sitten Eurooppaan, jossa se viipyi joulukuun loppuun asti. Helmikuusta toukokuuhun 2011 kestänyt Shakiran maailmankiertue oli osa hänen Latinalaisessa Amerikassa järjestämäänsä kiertävää The Pop Festivalia.
Kappaleet
Shakira on itse säveltänyt, sanoittanut ja tuottanut kaikki kappaleet. Alla muut kappaleiden tekoon osallistuneet.
Addicted to You
Addicted to You voi tarkoittaa seuraavia:
Cervi
Cervi Talotekniikka Oy on suomalainen vuonna 2014 perustettu ilmanvaihtoalan yritys. Cervin palveluihin kuuluu kiinteistöjen olemassa olevien ilmanvaihto- ja jäähdytysjärjestelmien ylläpito, huolto ja uudistaminen. Sillä on toimipisteitä Helsingissä, Tampereella, Kotkassa ja Turussa.
Historia
Toimintaa laajennettiin alusta alkaen. Kesällä 2016 aloitettiin digitaalisen toiminnanohjausjärjestelmän kehitys ja rekrytoinnit tuotannon puolelle. Vuoden 2016 loppuun mennessä yritys toimi edelleen Helsingissä, Valve oli nimitetty toimitusjohtajaksi ja henkilömäärä oli 30. Vuonna 2017 kasvatettiin myös hallintoa palkkaamalla talous- ja hallintopäällikkö. Rekrytointi jatkui läpi vuoden ja elokuussa 2017 avattiin uusi toimipiste Tampereelle. Liiketoiminta laajeni myös Helsingissä ja puhdistus- ja korjausurakointiin palkattiin omat vetäjät. Vuoden 2017 lopussa henkilömäärä oli 65.
Piirinuohousjärjestelmä lakkautettiin Helsingissä 31.12.2017, mikä mahdollisti uuden liiketoiminnan perustamisen Cerville vuoden 2018 alusta – savuhormien nuohouksen.
Lokakuussa Cervin toimintaan tuli mukaan pääomasijoittaja Saari Partners Oy. Vuoden lopussa henkilömäärä oli 95. Kotkan Nuohous- ja Ilmastointi Oy ostettiin maaliskuussa 2019 ja syntyi Cervin Kymenlaakson toiminta.
Elokuussa 2019 tehdyssä brändiuudistuksessa yrityksestä alettiin käyttää pelkästään nimeä Cervi. Huoltoautoja oli liikenteessä yli 60, ja Helsingin toimitiloja oli laajennettu 5 kertaa. Vuonna 2019 Cervi oli liikevaihdoltaan talotekniikkaurakoitsijoista kovin kasvaja 72 prosentin nousullaan. Lokakuussa 2020 Cervissä työskenteli 170 henkilöä.
Maaliskuussa 2020 Taitotalon ja Cervin välille solmittiin kumppanuussopimus koulutusyhteistyöstä Cervin Mestariopistossa. Ensimmäinen kokonaan Cerville omistettu luokka aloitti Taitotalossa tammikuussa 2022 ja ensimmäiset opiskelijat valmistuvat kesäkussa 2022.
Toukokuussa 2021 Cervi laajensi palvelujaan kylmätekniikkaan ja jäähdytykseen ostamalla RE-tekniikka Oy:n
Huhtikuussa 2022 Cervi osti digitalisaatioon ja IoT-teknologiaan erikoistuneen ControlThings Oy Ab:n liiketoiminnan.
Marraskuussa 2022 Cervi sai omistajakumppanikseen kotimaisen pääomasijoitusyhtiön Intera Partnersin. Helmikuussa 2023 Cervi osti forssalaisen Ivaso Oy:n liiketoiminnan. Ivaso jatkaa toimintaa omalla nimellään.
Kongō (1912)
Valmistus
Alus tilattiin 1911 Vickers-Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1911. Se laskettiin vesille 18. toukokuuta 1912. Panssariristeilijä Yakumon entinen päällikkö Nakano Noe (myöh. vara-amiraali) nimitettiin 1. joulukuuta varustamispäälliköksi. Alus valmistui 16. elokuuta 1913 ensimmäisenä päällikkönään Nakano.
Alus lähti 28. elokuuta Portsmouthista Singaporeen, jonne se saapui 20. lokakuuta. Alus jatkoi matkaansa Yokosukaan, jonne se saapui 5. marraskuuta. Alus sijoitettiin ensin reserviin. Nagato luovutti 1. joulukuuta aluksen päällikkyyden taistelulaiva Settsun entiselle päällikölle Yamanaka Shibakischille (myöh. vara-amiraali). Alus siirrettiin 12. tammikuuta 1914 Kuren telakalle, missä tarkastettiin sen aseiden tähtäinlaitteet. Alus palasi telakalta 27. tammikuuta.
Palvelus
Kongō lähti 12. helmikuuta 1914 Koniyasta ja se saapui 18. helmikuuta Chinhaeen (nykyinen Jinhae-gu) Etelä-Koreaan. Ensimmäinen maailmansota alkoi Saksan keisarikunnan julistettua 3. elokuuta 1914 sodan Ranskalle aloittaen hyökkäyksen Belgiaan. Britannia julisti vielä samana päivänä sodan Saksalle ja Itävallalle. Japanin pääministeri, kreivi Ōkuma Shigenobu luovutti 15. elokuuta uhkavaatimuksen Saksan keisari Vilhelm II:lle Berliinissä. Uhkavaatimuksessa vaadittiin, että Saksan Itä-Aasian laivueen tulee poistua Qingdaosta Kiinan rannikolta tai antautua. Lisäksi Saksan tuli sallia alueella olleiden linnoitteiden purkaminen ja luopua siirtomaistaan Kiinassa ja Tyynenmeren saarilla ja luovuttaa ne Japanille.
Yokosukasta alus lähti 16. elokuuta ja saapui 19. elokuuta Saseboon. Pari päivää myöhemmin alus lähti paluumatkalle saapuen Yokosukaan 23. elokuuta. Saksan jätettyä vastaamatta uhkavaatimukseen Japani julisti sodan Saksan keisarikunnalle, minkä jälkeen aloitettiin Saksan siirtomaiden haltuunotto Karoliineilla, Palaulla, Mariaaneilla ja Marshallinsaarilla. Sodan alkaessa vara-amiraali Yamaya Taninin Japanin 1. laivaston 1. taistelulaivaviirikkö, johon Yamanaka Shibakichin (myöh. vara-amiraali) komentama Kongō kuului, lähetettiin Midwaylle valvomaan aluetta. Kongō siirrettiin 24. elokuuta 1. laivaston 3. taisteluviirikköön ja se lähti 26. elokuuta Yokosukasta partiomatkalle Tyynelle valtamerelle.