cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Pattinson
2008–
2010-luvulla Pattinson teki monia kriitikoiden ylistämiä roolisuorituksia auteur-ohjaajien independent-elokuviin, joihin lukeutuu David Cronenbergin jännityselokuva Cosmopolis (2012), David Michôdin dystooppinen western The Rover (2014), James Grayn seikkailuelokuva The Lost City of Z (2016), Safdien veljesten rikosdraama Good Time (2017), Claire Denisin tieteiselokuva High Life (2018) sekä Robert Eggersin psykologinen kauhuelokuva The Lighthouse (2019). Hän teki myös myöhemmin paluun valtavirtaelokuviin, kun hän näytteli yhtä pääroolia Christopher Nolanin vakoiluelokuvassa Tenet (2020).
Fighter Bomber
Fighter Bomber (myös nimellä Strike Aces) on Vektor Grafixin kehittämä ja Activisionin julkaisema lentosimulaattori. Peli on julkaistu vuonna Atari ST:lle ja DOS:lle ja Amigalle sekä muille alustoille seuraavan vuonna.
Robert Pattinson
2008–
Pattison esittää pääosaa vuonna 2022 ensi-iltansa saavassa elokuvassa The Batman.
Fighter Bomber
Vastaanotto
CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 96% Amiga-version arvostelussaan.
Robert Pattinson
Yksityiselämä
Pattinson seurusteli kanssanäyttelijänsä Kristen Stewartin kanssa ensimmäisen Twilight-elokuvan kuvauksista vuodesta 2008 lähtien. He salailivat suhdettaan pitkään, eivätkä ole puhuneet siitä julkisuudessa. Heinäkuussa 2012 yhdysvaltalainen viikkolehti Us Weekly julkaisi kuvia Stewartin ja ohjaaja Rupert Sandersin salatapaamisista, jolloin Stewart esitti julkisen anteeksipyynnön. He aloittivat seurustelun jälleen, koska Robert antoi anteeksi Kristenille. Sittemmin he ovat eronneet.
Fighter Bomber
Vastaanotto
The One -lehti antoi pelille arvosanaksi 95% DOS-version arvostelussaan.
Robert Pattinson
Yksityiselämä
Hän seurusteli brittimuusikko FKA Twigsin kanssa vuoden 2014 syyskuusta lähtien kesään 2017 asti.
Typpitrifluoridi
Typpitrifluoridi on epäorgaaninen yhdiste, jonka kaava on NF3. Ulkomuodoltaan se on väritöntä ja palamatonta kaasua. Sitä käytetään puolijohteiden plasmaetsauksessa.
Se reagoi fluorin ja antimonipentafluoridin kanssa tuottaen tetrafluoriammoniumsuolaa, tetrafluoriammoniumheksafluoroantimonaattia.
Kasvihuonekaasu
Typpitrifluoridin GWP-indeksi on 17 200 kertaa suurempi kuin hiilidioksidin ja sen elinajaksi ilmakehässä arvioidaan 740 vuotta. Toisissa tutkimuksissa sen elinajaksi arvioidaan 550 vuotta, mikä pudottaa sen GWP-indeksin 16 800:een. Käytön jälkeen suurin osa kaasusta tuhotaan, ja muutaman tutkimuksen mukaan vain 2–3 % pääsee ilmakehään.
Turvallisuus
Aine tulee pitää erillään palavista ja pelkistävistä aineista. Se voi imeytyä elimistöön hengitysteitse ja pitkäaikaisella altistuksella saattaa olla vaikutuksia maksaan ja munuaisiin.
Ukama
Ukama on varhainen perunalajike. Ukaman tärkkelyspitoisuus on 13,4 prosenttia. Se luokitellaan ominaisuuksiltaan kiinteämaltoiseksi kesäperunaksi.
Muuta
Lajiketta viljellään mm. Ruotsissa
Vladimir Kiškun
Vladimir Kiškun (s. 5. marraskuuta 1951 Leningrad) on venäläinen entinen seiväshyppääjä, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa. Kiškunin menestysvuodet ajoittuivat 1970-luvulle. Hän saavutti uraallaan Euroopan mestaruuden vuonna 1974 ja kolme Neuvostoliiton seiväsmestaruutta.
Vladimir Kiškun aloitti urheilu-uransa Leningradissa 1960-luvulla seuranaan Leningradin Zenith. Hänen valmentajanaan toimi entinen huippuhyppääjä Vanadi Rosenfeld. Vuonna 1968 Kiškun saavutti hopeaa juniorien Euroopan mestaruuskisoissa Itä-Saksan Leipzigissa tuloksella 460 maanmiehensä Juri Isakovin voittaessa 10 cm:ä paremmalla tuloksella. Ensimmäisen kerran Kiškun saavutti kansallista menestystä aikuisten tasolla sijoittumalla kolmanneksi Neuvostoliiton mestaruuskisoissa 1972 tuloksella 510 kokeneen Gennadi Bliznetsovin voittaessa tuloksella 520 cm. Ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruuden hän saavutti vuonna 1974 tuloksella 535 cm. Tällä tuloksella hän oli vasta neljäs EM-kisoja edeltävässä tilastossa edellään Puolan Tadeusz Ślusarski ja Wojciech Buciarski ja Ruotsin Kjell Isaksson. Itse kisoissa Roomassa Kiškun voitti Euroopan mestaruuden tuloksella 535 cm eli sama tulos kuin hänen ennätyksensä Puolan Władysław Kozakiewicz tullessa samalla tuloksella hopealle. Pian sen jälkeen hän paransi silloista ennätystään Länsi-Saksan Münchenissä tulokseen 540 cm.
Kiškunin uralla tuli kansallista menestystä eli hän voitti vuosien 1975 ja 1977 Neuvostoliiton mestaruudet. Vuoden 1976 olympialaiset Montrealissa eivät sujuneet häneltä odotusten mukaan, vaikka hän hyppäsi ennen olympiakisoja toukokuussa uuden Neuvostoliiton ennätyksen 550 cm. Itse olympiakisoissa Kiškun selvisi loppukilpailuun, mutta yritykset korkeudesta 540 cm eivät tuottaneet tulosta, joten hänen tuloksekseen jäi 520 cm ja sijoitus oli 13. Vuoden 1977 Neuvostoliiton mestaruus tuli Kiškunille ennätyksellä 555 cm, joka jäikin hänen uransa parhaaksi tuloksekseen.
Tamar Abakelia
Tamar Abakelia (, 19. elokuuta 1905 Khoni – 14. toukokuuta 1953 Tbilisi) oli georgialainen kuvanveistäjä, lavastussuunnittelija ja kuvittaja. Hänelle myönnettiin Georgian SNT:n kunniataiteilijan arvonimi vuonna 1942.
Suku
Abakelian isä Grigol Abakelia oli Georgian SNT:n pääsyyttäjä ja setä Ioseb Abakelia johtava georgialainen tuberkuloosiasiantuntija. Heidät ammuttiin Stalinin suuressa puhdistuksessa vuonna 1938. Tamar oli naimisissa sosialistirunoilija ja -näytelmäkirjailija Karlo Kaladzen (1907–1988) kanssa. Kaladze eli pidempään kuin vaimonsa ja ainoa poikansa Gulda Kaladze (1932–1974), joka oli myös huomattava kuvanveistäjä.
Elämäkerta
Abakelia syntyi Khonissa Imeretin alueella (joka kuului tuolloin Kutaisin kuvernementtiin ja Venäjän keisarikuntaan). Hän valmistui Tbilisin valtiollisesta kuvataideakatemiasta vuonna 1929 ja opetti koulussa vuodesta 1938 lähtien. Hänen töihinsä kuuluvat Nikolai Tihonovin, Šota Rustavelin ja Važa-Pšavelan teoksiin sekä Sasuntsi Davitiin laaditut kuvitukset ja Rustaveli- ja Mardžanišvili-teattereille tuotetut lavastussuunnitelmat. Hän suunnitteli puvut elokuviin Arsena (1937), Giorgi Saakadze (1942) ja Davit Guramišvili (1945). Suurin osa hänen merkittävimmistä töistään on kuitenkin veistoksia. Abakelian teokset tunnetaan dynaamisista kompositioista ja pyöristetyistä muodoista, ja hän oli pitkälti vastuussa veistotaiteen kehityksestä neuvostoajan Georgiassa. Hän laati esimerkiksi veistosfriisit Tbilisin entiseen Marxismi-leninismin museoon vuosina 1936–1937. Niihin on kuvattu sosialismin rakentamisen eri vaiheet Georgiassa. Abakelia kuoli Tbilisissä vuonna 1953 ja hänet haudattiin Diduben pantheoniin.
Luke Sellars
Luke Sellars (s. 21. toukokuuta 1981 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti kaudella 2008–09 Joensuun Jokipoikia. Sellars pelasi loukkaantumisesta johtuen Jokipojissa vain 41 ottelua, joissa hän kokosi tehot 1+15. Hänelle merkittiin yhteensä 130 jäähyminuuttia. Atlanta Thrashers varasi Sellarsin NHL:ään vuoden 1999 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 30. Hän on pelannut Atlantan paidassa yhden ottelun.
Billy Bonds
William Arthur "Billy" Bonds (s. 17. syyskuuta 1946 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana ja puolustavana keskikenttäpelaajana.
Pelaajauransa jälkeen Bonds on toiminut päävalmentajana West Ham Unitedissa vuosina 1990–1994 ja Millwallissa 1997–1998.
Matthew Goniwe
Matthew Goniwe (s. 1947 Cradock, Itä-Kap – 27. kesäkuuta 1985) oli eteläafrikkalainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, jonka Etelä-Afrikan turvallisuuspoliisi murhasi ”Cradockin nelikön” jäsenenä vuonna 1985. Vuonna 2003 Etelä-Afrikan valtio myönsi Matthew Goniwelle hopeisen Luthulin kunniamerkin tämän omistautumisesta vapaalle, oikeudenmukaiselle ja demokraattiselle Etelä-Afrikalle.
Goniwe opiskeli Fort Haren yliopistossa opettajaksi ja työskenteli Sam Xhallien koulussa matematiikan ja tieteiden opettajana. Hän vaikutti myös pienessä maanalaisessa järjestössä People’s Front for the Liberation of South Africa (PFULSA). Vuonna 1976 hänet pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisa Ntsebeza. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Matthew Goniwe, tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin vain joitakin päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä.
Vapauduttuaan vankilasta Goniwe palasi opettajaksi Graaff-Reinetin kaupunkiin ja opiskeli bachelor-tutkinnon University of South Africassa. Vuonna 1983 Goniwe nousi Cradockin korkeita vuokria vastustaneiden mielenosoitusten johtajaksi. Etelä-Afrikan opetusministeriö yritti poliittisen painostuksen vuoksi siirtää hänet takaisin Graaff-Reinetiin, mutta tämä johti opettajien ja oppilaiden 15 kuukautta kestäneen kouluboikottiin.
27. kesäkuuta 1985 turvallisuuspoliisi kaappasi Matthew Goniwen ja muut Cradockin nelikön jäsenet heidän palatessaan Cradockiin Port Elizabethissa pidetystä kokouksesta. Nelikkö kuljetettiin Olifantshoekin solaan ja edelleen Port Elizabethiin, missä heidät pahoinpideltiin ja murhattiin. Turvallisuuspoliisi poltti ruumiit ja niiden kuljetukseen käytetyn auton. Seitsemän poliisia (Eric Alexander Taylor, Gerhardus Johannes Lotz, Nicholas Janse van Rensburg, Harold Snyman, Johan Martin van Zyl, Hermanus Barend du Plessis ja Eugene de Kock) anoivat Totuuskomissiolta armahdusta murhasta vuonna 1998.
Pyanopsia
Kreikkalaisessa mytologiassa juhlaa pidettiin Theseuksen perustamana sen jälkeen kun tämä palasi Kreetalta ja halusi kiittää Apollonia turvallisesta viimeisestä purjehdusetapista Delokselta Ateenaan. Papukeittouhrin alkuperä selitettiin niin, että Theseuksen miehistö keitti tuolloin keiton laivan viimeisistä vähäisistä muonavaroista, ja siitä valmistettiin juhla-ateria ja kiitosuhri jumalalle. Vastaavasti kulkue selitettiin kiitokseksi siitä, että puute oli päättynyt.
Pyanopsiaa edelsi edeltävän päivän Oskhoforia-juhla ja seurasi Theseia-juhlan päivä. Muualla Kreikassa juhla tunnettiin nimellä Panopsia.
Betti Alver
Elisabet ”Betti” Alver (1906 Jõgeva, Viro – 19. kesäkuuta 1989 Tartto, Viro) oli virolainen runoilija. Hän syntyi Jõgevassa ja opiskeli Tarton yliopistossa.
Alver julkaisi proosaa jo 1920-luvulla, muun muassa romaanin Tuulearmuke vuonna 1927, mutta hän nousi virtuoosina ja näkijänä kokoelmallaan Tolm ja tuli (1936) yhdeksi vironkielisen kirjallisuuden tunnustetuimmista edustajista.
Alver oli Viron SNT:n kansankirjailija vuodesta 1981. Vuonna 1934 hän liittyi Viron kirjailijaliiton jäseneksi. Hän oli kahdesti naimisissa.
Alverin nimeä kantava palkinto Betti Alverin kirjallisuuspalkinto myönnettiin ensi kerran vuonna 1990.
Vital (peruna)
Vital on myöhäisperunalajike, aikainen talviperuna. Vitalin tärkkelyspitoisuus on 15,6 prosenttia. Se luokitellaan ominaisuuksiltaan yleisperunaksi.
Adlersten
Adlersten oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1004. Suku on lähtöisin Suomesta, mistä Pihlman muutti porvariksi Tukholmaan. Hänen poikansa Göran Pihlman toimi hallinnon kirjanpitäjänä ja kamreerina. Hänet aateloitiin vuonna 1681 nimellä Adlersten sekä korotettiin 1707 vapaaherraksi, mihin säätyyn hän ei sukuaan ritarihuoneeseen kirjoittanut. Hänen kumpikin poikansa antautui sotilasuralle.
Selkokieli
Suomessa selkokieltä edistää ja kehittää Selkokeskus, joka toimii Kehitysvammaliiton yhteydessä. Toiminnan tukena on selkokielen neuvottelukunta, jossa on edustettuna valtion viranomaisia, järjestöjä, yliopistoja, oppilaitoksia, tutkimuskeskuksia ja medioita.
Ruotsinkielistä selkotoimintaa Suomessa edistää LL-Center, joka toimii FDUV:ssa.
Selkosuomen ja -ruotsin tutkimusta kokoaa Suomessa Klaara-verkosto, jota organisoi tällä hetkellä Helsingin yliopisto.
Selkokieli on osa kielellistä saavutettavuutta, ja se voi olla kirjoitettua tai puhuttua. Selkokielen periaatteita ja ohjeistuksia on kehitetty Suomessa 1980-luvulta alkaen. Selkokielellä julkaistaan Suomessa verkkosivuja, esitteitä, oppaita, mediatekstejä sekä kauno- ja tietokirjallisuutta.
Selkojulkaisun tunnistaa selkotunnuksesta, joka on s-kirjaimen muotoinen nuoli. Tunnusta voi hakea Selkokeskuksesta.
Kansainvälistä selkokielen päivää vietetään 28. toukokuuta. Sitä vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 2020.
Selkokieltä tarvitsevat ihmiset
Selkokieltä voivat tarvita ihmiset, joilla on vaikeuksia lukea tai ymmärtää yleiskieltä. Nämä vaikeudet vaikuttavat laajasti heidän arjessaan, opinnoissaan ja työelämässä sekä osallistumismahdollisuuksiinsa yhteiskunnassa.
Selkokieltä tarvitsevat ihmiset on tapana jakaa selkokielen tarpeen perusteella kolmeen ryhmään:
Suomessa selkokieltä tarvitsee Selkokeskuksen arvion mukaan 650 000–750 000 henkilöä eli noin 11–14 prosenttia väestöstä. Selkokielen tarve on kasvanut mm. siksi, että maahanmuuttajien ja ikäihmisten määrä kasvaa ja nuorten lukutaito on heikentynyt.
Selkokielen periaatteet
Selkokielen periaatteet liittyvät tekstin sisältöjen muotoiluun, kokonaisrakenteeseen, sanoihin, kielen rakenteisiin ja visuaaliseen ilmeeseen. Selkotekstiä voi kirjoittaa kahdella tavalla: mukauttamalla olemassa olevaa yleiskielistä tekstiä tai kirjoittamalla suoraan selkokielellä.
Selkokielinen teksti on kokonaisuutena lukijan kannalta kiinnostava, sisällöllisesti johdonmukainen ja helposti ymmärrettävä. Sanasto on yleisesti tunnettua ja konkreettista. Vaikeat sanat ja abstraktit käsitteet selitetään. Selkokielessä käytetään tavallisimpia kielen rakenteita. Yhdessä lauseessa ilmaistaan vain yksi tärkeä asia. Selkojulkaisujen ulkoasu on selkeä ja ilmava.
Selkokieltä on useilla vaikeustasoilla. Useimmat selkojulkaisut ovat perusselkokieltä, mutta osa materiaaleista on hyvin yksinkertaista ja helppoa selkokieltä ja osa vaativampaa, helppoa yleiskieltä lähestyvää.
Selkosuomen ohjeistuksia on lähdetty kehittämään kahden kansainvälisen ohjeistuksen pohjalta: IFLA-ohjeistuksen (YK:n alainen kansainvälinen kirjastojärjestö) ja European Association of Inclusion Internationalin (kehitysvammaisten henkilöiden kattojärjestö) ohjeistuksen. 2000-luvulla selkosuomea on kehitetty suomen kielen lähtökohdista, ja Suomessa on käytössä oma ohjeistuksensa.
Esimerkki selkotekstistä
Yleiskielinen teksti joukkoliikenteestä:
Selkokieli puheessa ja vuorovaikutuksessa
Suomessa selkokielen periaatteita on sovellettu myös puhuttuun kieleen. Koska kieltä käytetään puheessa eri tavalla kuin kirjoituksessa, puhutun selkokielen ohjeet ovat erilaisia kuin selkokirjoitusohjeet.
Selkopuheen periaatteiden tarkoitus on auttaa keskustelijoita ymmärtämään toisiaan vuorovaikutuksessa, jossa osallistujien kielelliset kyvyt ovat hyvin eritasoiset. Selkopuheen avulla heikommin kieltä osaava saa tilaisuuksia osallistua keskusteluun. Paremmin kieltä osaava taas saa selkopuheen periaatteista keinoja lisätä oman puheensa ja toimintansa ymmärrettävyyttä.
Selkopuheen periaatteet tarjoavat tukea muun muassa turvallisen keskusteluilmapiirin luomiseen, vuorottelun tukemiseen ja ymmärrysvaikeuksien käsittelyyn. Ohjeissa on myös neuvoja, jotka koskevat helpon sanaston valintaa ja käyttöä puheessa, puhutun kielen yksinkertaisia rakenteita sekä selkeää äänenkäyttöä.
Selkokieli informoivissa teksteissä
Suurin osa informoivista selkoteksteistä julkaistaan verkossa. Esimerkiksi Helsingin seudun palveluista voi lukea verkossa myös selkokielellä. Suurin selkokielinen verkkosivukokonaisuus on Satasairaalalla, jonka potilaille suunnatut tekstit ovat selkokielisiä.
Eri tahot (mm. järjestöt ja viranomaiset) julkaisevat myös erilaisia selkokielisiä oppaita ja esitteitä. Aiheita ovat muun muassa terveys, työelämä ja vaalit. Esimerkiksi Kela julkaisee esitteensä vain selkokielellä, ja oikeusministeriö julkaisee aina vaaleista selko-oppaan suomeksi ja ruotsiksi. Äänestämisestä kerrotaan myös selkokielisillä videoilla.
Mitä selkokielisen tietotekstin kirjoittajan on hyvä ottaa huomioon?
Selkokieli mediassa
Suomessa ilmestyy selkokielinen sanomalehti Selkosanomat ja sen ruotsinkielinen sisarlehti Lätta bladet (syyskuuhun 2021 saakka nimellä LL-Bladet). Selkosanomat ja Lätta bladet julkaisevat juttuja kotimaan ja ulkomaiden tapahtumista, urheilusta, viihteestä, kulttuurista ja arkipäivän asioista. Selkolehdet ilmestyvät painettuna kahdeksan kertaa vuodessa. Neljä lehteä julkaistaan syksyllä ja neljä keväällä. Lehdet julkaisevat myös kuvilla ilmaistuja uutisia. Selkolehdillä on verkkolehdet, joissa julkaistaan uutisia ja juttuja viikoittain. Selkosanomat (aluksi nimellä Selkouutiset) on ilmestynyt vuodesta 1990.
Kehitysvammaisten Tukiliitto julkaisee aikakauslehti Leijaa. Lehdessä on uutisia, viihdettä ja kehitysvammaisten lukijoiden kirjoituksia sekä kuvia. Leija ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehteen voi tutustua Issuu-palvelussa.
Ilmaisjakelulehti Selkovantaalainen alkoi ilmestyä lokakuussa 2022. Tämä Vantaan Sanomien kustantama julkaisu ilmestyy kerran kuukaudessa ja se sisältää selkokielisiä paikallisia uutisia.
Ylen selkokielisiä uutisia voi katsoa televisiosta, kuunnella radiosta ja seurata Ylen verkkosivuilla. Verkossa julkaistuissa uutisissa keskeisiin käsitteisiin (esim. kirkollisvero) on liitetty erillinen selitysikkuna.
Selkokielisinä mediateksteinä julkaistaan erityyppisiä uutisia, ilmiöjuttuja, henkilökuvia ja mielipidetekstejä (kuten pääkirjoituksia, kolumneja ja blogitekstejä), eli samojen tekstilajien tekstejä kuin yleiskielisessäkin mediassa.
Selkokielisiä sanomalehtiä ilmestyy myös muissa maissa, kuten Ruotsissa 8 sidor, Norjassa Klar Tale ja Saksassa Nachrichtenleicht.
Selkokielisiä radio- ja verkkolähetyksiä ovat esimerkiksi Ruotsissa Radio Sweden på lätt svenska ja Saksassa MDR-yhtiön Nachrichten in Leichter Sprache.
Selkokielisiä tv-uutisia lähetetään vain Suomessa.
Selkokirjallisuus
Selkokielellä julkaistaan kauno- ja tietokirjallisuutta eri-ikäisille lukijoille. Suomessa selkokirjoja on julkaistu 1980-luvulta lähtien, vuosittain julkaistaan noin 30 selkokirjaa. Selkokirjoja kustantavat pääasiassa pienkustantajat, kuten Avain, Opike ja Reuna. Ruotsinkielisiä selkokirjoja kustantavat esimerkiksi Bokpil ja Lärum.
Selkotietokirjoissa aiheiden kirjo on moninainen. Suomalaisissa selkotietokirjoissa käsitellään muun muassa ilmastonmuutosta, taidetta ja taiteilijoita, Suomen ja maailman historiaa, ihmisen kehoa, Suomea, uskontoja, koiria ja erilaisia luonnontieteellisiä aiheita. Selkokieliset tietokirjat ovat pääasiassa suoraan selkokielelle kirjoitettuja, mukautuksia on tehty vähän.
Selkokaunokirjallisuudessa on sekä yleiskielisistä teoksista mukautettuja teoksia että suoraan selkokielelle kirjoitettuja kirjoja. Suomessa selkokielellä on julkaistu muun muassa aikuisille suunnattuja romaaneja, lasten- ja nuortenkirjallisuutta, dekkareita, fantasiakirjoja, novelleja, satuja ja runoja.
Selkokielisen kaunokirjallisuuden pääperiaatteita
Selkokirjallisuuden taustalla on ajatus, että jokaisella on oikeus nauttia lukuharrastuksesta sekä hankkia tietoa lukemalla. Selkokirjallisuus voi olla myös apuna kielen opiskelussa. Selkokeskus jakaa selkokielisen kauno- ja tietokirjallisuuden julkaisemisen tukemiseksi apurahoja ja avustuksia. Niitä myönnetään sekä suomen- että ruotsinkielisen kirjallisuuden tekijöille. Selkokirjallisuuden kirjallisuuspalkinto on nimeltään Seesam-palkinto.
Selkokeskus julkaisee vuosittain selkokirjaesitteen ja ylläpitää selkokirjatietokantaa.
Myös pienillä kielillä on julkaistu selkokirjallisuutta. Esimerkiksi ruotsalaisen Ann-Helén Laestadiuksen selkokielinen nuortenkirja Bara dra on käännetty pohjois-, etelä- ja luulajansaameksi.
Selkokielen tutkimus Suomessa
Selkokielen tutkijat ja selkokielestä kiinnostuneet ovat perustaneet yhteistyöelimekseen Klaara-verkoston. Klaaraa koordinoi vuosina 2020–2022 Helsingin yliopiston Selkokielen ytimessä -hanke, jota rahoittaa Koneen Säätiö.
Tähän mennessä Suomessa selkoviestinnästä on julkaistu kaksi väitöskirjaa: vuonna 1998 Irja Vinnin tutkimus ''Tekstistä selkoa. Kehitysvammaisten aikuisten selkokielisten ja yleiskielisten tekstien ymmärtäminen ja vuonna 2010 Auli Kulkki-Niemisen tutkimus Selkoistettu uutinen. Lingvistinen analyysi selkotekstin erityispiirteistä''.
Tällä hetkellä alan väitöstutkimuksia on tekeillä ainakin Helsingin, Tampereen ja Vaasan yliopistoissa.
Syyskuussa 2019 järjestettiin Helsingin yliopistossa ensimmäinen kansainvälinen Klaara-konferenssi, jossa esiteltiin selkokielen tutkimusta eri maissa.
Selkokieli muissa maissa
Selkokieltä edistetään ja kehitetään monissa Euroopan maissa. Selkokielen lähtökohdat, tavoitteet ja määritelmä vaihtelevat kuitenkin melko paljon eri maissa. Myös käsitys siitä, ketkä tarvitsevat selkokieltä, vaihtelee.
Ruotsia voi kutsua selkokielen lähtömaaksi, sillä siellä ensimmäiset selkokieliset materiaalit julkaistiin jo 1960-luvulla. Ruotsissa selkotoiminta on saavutettavuusviranomaisen (Myndigheten för tillgängliga medier, MTM) vastuulla.
Norjassa selkokieltä edistää selkokirjallisuuskeskus Leser söker bok ja selkokielinen uutislehti Klar Tale.
Saksassa selkokielen tutkimus on viime vuosina edennyt nopeasti. Selkokieleen liittyvää tutkimusta on tehty muun muassa Hildesheimin yliopistossa, Mainzin yliopistossa ja Leipzigin yliopistossa.
Itävallassa toimii Capito-verkosto, joka tarjoaa maksullisia selkokielipalveluita sekä julkaisee selkomateriaaleja.
Sveitsiin on hiljattain perustettu saavutettavan kommunikaation keskus Schweizer Zentrum für Barrierefreie Kommunikation.
Espanjan selkokirjallisuuskeskus Asociación Lectura Fácil julkaisee selkokirjoja espanjaksi ja katalaaniksi.
Cradock
Cradock on kaupunki Itä-Kapin provinssissa Etelä-Afrikassa. Kaupungin asukasluku vuoden 2011 väestönlaskennassa oli 36 671. Kaupunki on merkittävä villan tuotannon keskus. Lisäksi kaupungissa tuotetaan naudanlihaa, maitotuotteita ja hedelmiä. Kaupungin kuumat rikkilähteet tekevät siitä myös suositun terveysmatkailukeskuksen.
Kaupunki perustettiin 27. elokuuta 1818 ja se on nimetty alueen entisen kuvernöörin, Sir John Cradockin mukaan.
Ilmasto
Cradockissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan keskileveysasteiden ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C ja keskimääräinen sademäärä 340 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 10 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 50 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 9 millimetriä.
Chevrolet Cavalier
Kolmannen sukupolven Cavalieria myytiin Japanissa Toyota-merkkisenä.
Skira
Skira eli Skiroforia   oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle (tai Demeterille ja Korelle). Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneen Skiroforion-kuun 12. päivä eli nykyisen kesä-heinäkuun aikoihin.
Adlerstedt
Adlerstedt oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1223. Suvun jäsenet toimivat porvareina ja raatimiehinä Jönköpingissä. Inspektori ja komissaari Lorentz Banckin (1625–1683) kaksi poikaa loivat uraa Englannissa. Carl (1655–1737) toimi Lontoon lähetystön sihteerinä ja hänet aateloitiin vuonna 1691 nimellä Adlerstedt. Myöhemmin hänestä tuli kamarineuvos. Hänen ensimmäinen vaimonsa Catharina oli Viipurin piispan Petrus Bångin tytär. Toinen poika Jakob Banks (1662–1724) muutti vuonna 1680 Englantiin opiskeltuaan sitä ennen Turun Akatemiassa. Jakob Banks suuntautui sotilasuralle, kohosi kapteeniksi ja sai englantilaisen aatelisarvon 1698. Tory-puoluetta edustaneesta Sir Jakobista tuli parlamentin jäsen vuosiksi 1708–1715. Hän sai avioliittonsa kautta haltuunsa suuren omaisuuden, johon ruotsalaiset sukulaiset yrittivät päästä käsiksi Ruotsin lähettiläiden avustuksella. Myös Carl Adlerstedtin poika, kamarineuvos Lars Jakob Adlerstedt (1699–1756), teki tuloksettoman matkan Lontooseen saamatta perintöä haltuunsa. Lars Jakob opiskeli politiikkaa ja taloutta, muttei menestynyt kummassakaan, vaan kuoli köyhyydessä. Hänen runonsa olivat kuitenkin aikanaan suosittuja.
Skira
Yleensä kulkueen katsottiin olleen omistettu Athenelle, mutta joskus Demeterille ja Korelle eli Persefonelle. Skironissa tai sen lähellä sijaitsi Athene Skirakselle, Poseidon Paterille, Demeterille ja Korelle omistettu pyhäkkö, jossa suoritettiin jonkinlainen maan hedelmällisyyden rituaali. Se saattoi liittyä sadonkorjuun suojeluun tai sadonkorjuusta kiittämiseen. Siihen kuului mahdollisesti niiden porsaiden uhraaminen ja maahan kaivaminen, joiden jäänteet kaivettiin jälleen ylös Thesmoforia-juhlassa. Athenen ja Poseidonin kultit oli mahdollisesti liitetty vanhempaan Demeterin ja Koren kulttiin Attikan yhdistämisen aikoihin, jolloin paikallinen kultti tuli yleisattikalaiseksi. Päivänvarjo symboloi Attikan maaperän suojelemista auringon polttavilta säteiltä kesän kuumimpaan aikaan, jonka alussa juhlaa vietettiin. Juhla oli ennen kaikkea naisten tai tyttöjen viettämä.
Reino Mantere
Reino Rafael Mantere (24. toukokuuta 1909 Tampere – 6. kesäkuuta 1983) oli suomalainen Tampereella asunut kirjailija, joka vietti lapsuutensa Viinikan kaupunginosassa. Hän oli taksinkuljettaja ja työskenteli myöhemmin kuorma-auton- ja bussinkuljettajana. Mantere kuului jäsenenä 1950-luvun alussa Tampereen kaupunginkirjaston johtajan Mikko Mäkelän johdolla kokoontuneeseen Mäkelän piiriin.
Mantereen vanhemmat olivat kirvesmies Mats Edvard Mantere ja tehdastyöläinen Sofia Karolina (o.s. Jusell). Mantereen puoliso oli Hellin Emilia (o.s. Arvola) vuodesta 1932.
Raid (televisiosarja)
Raid on vuonna 2000 TV1:ssä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu toisen käsikirjoittajan Harri Nykäsen Raid-rikosromaanien hahmoihin, mutta tarina on uusi. Raidin ohjasi Tapio Piirainen, joka oli myös toinen käsikirjoittaja. Vuonna 2003 julkaistiin samaan maailmaan sijoittuva Raid-elokuva. Raid on TV1:n Kotikatsomon neljäs niin kutsuttu kausisarja.
Television lisäksi Raid on julkaistu kolmen VHS:n kokoelmana sekä kahden levyn DVD:nä. Sarjan musiikki julkaistiin CD-levynä, joka sisältää Mari Rantasilan tulkitseman tunnuslaulun ”Vain rakkaus”. Raidia on esitetty kolmesti Yhdysvalloissa MHz Networks -yhtiön kaapeli- ja satelliittiverkoissa. Sarja oli aikoinaan ensimmäinen suomalainen tuotanto, jota esitettiin amerikkalaisella TV-kanavalla.
Sarja voitti parhaan draamasarjan, parhaan miespääosan (Oiva Lohtander – komisario Jansson), parhaan ohjauksen (Piirainen) ja parhaan käsikirjoituksen (Nykänen ja Piirainen) Venla-palkinnon. Sarjan tunnuslaulun sisältänyt Rantasilan musiikkialbumi Vain rakkaus myi kultaa.
Juoni
Sarja sijoittuu tarkemmin määrittelemättömään nykyhetkeen, jossa Suomen talouselämä on ajautunut yhä enemmän monikansallisten yhtiöiden käsiin ja rikollisuus on yhä järjestäytyneempää ja sinisilmäiset rikostutkijat ovat aseettomia sen edessä. Espoosta on tehty erikoistalousalue, jossa kilpailun esteet on poistettu ja jossa vaikuttaa elektroniikka-alan suuryhtiö Escon.
Suomessa ja Ruotsissa mainetta niittänyt rikollinen Raid palaa Suomeen. Samana iltana talousrikoksia tutkinut komisario ammutaan Pasilassa juuri ennen tv-haastattelun alkamista Ison Pajan aulassa ikkunan läpi. Pian toinen poliisi kuolee kesämökillään, ja tapaus näyttää itsemurhalta. Tapauksia tutkii Helsingin rikospoliisin komisario Eero Jansson kollegoineen. Myös Raid ystävineen on omista syistään samojen juttujen perässä. Murhien taustalta paljastuu taloussotkujen ja salaliittojen vyyhti, johon kietoutuu Suomen johtavia poliitikkoja ja talouselämän eliittiä.
Ludvig Fabritius (eläinlääkäri)
thumb|Fabritius ajamassa rakasta [[Kirppu (hevonen)|Kirppu-orittaan 1900-luvun vaihteessa.]] Ludvig Julius Wolfgang Fabritius (25. huhtikuuta 1854 Viipuri – 16. maaliskuuta 1933 Turku) oli suomalainen eläinlääkäri ja Turun Hippoksen perustajajäsen sekä pitkäaikainen puheenjohtaja.
Elämä
Fabritiuksen vanhemmat olivat lehtori Johan Gabriel Fabritius ja Emilia Elisabeth Dannenberg. Hän opiskeli Tukholman eläinlääkintäinstituutissa 1873–1876 ja toimi sitten eläinlääkärinä Viipurin läänissä sekä opettajana Kurkijoen ja Mustialan maatalousoppilaitoksissa, ennen siirtymistään läänineläinlääkäriksi Turkuun 1887. Tästä virasta hän erosi vasta vuonna 1926. Fabritius toimi Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1904-1911 ja 1914-1917.
Fabritiuksen tärkeimmät harrastukset olivat suomenhevosen jalostus ja raviurheilu. Hän valmensi vuosina 1887–1895 omistamaansa juoksijaori Kirppua moninkertaiseksi voittajaksi, ottaen 16 ensimmäistä ja 6 toista palkintoa. Kirppu voitti Fabritiuksen ajamana muun muassa Suuren orikilpailun neljästi peräkkäin vuosina 1888–1891.
Fabritius suoritti stipendiaattina 1883 zooteknillisiä opintoja Ruotsissa, Tanskassa, Englannissa, Skotlannissa, Ranskassa, Belgiassa, Saksassa ja Itävallassa perustettavaa Korkeasaaren eläintarhaa varten. Jo ennen Turun Hipposen perustamista vuonna 1894 Fabritius oli perustanut 1890 Suomen ensimmäisen hevosvakuutusyhtiön (vuodesta 1916 Turun Eläinvakuutusyhdistys), jonka puheenjohtajana hän myös toimi.
Fabritius kirjoitti ja julkaisi kirjoja sekä piti palstaa Turun Sanomissa otsikolla Maamies Fabritiusta tapaamassa. Hän oli lisäksi etevä viulisti, joka toimi Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana vuosina 1902-1923. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1879 oli Wilhelmina Hagan (k. 1908) ja toinen vuodesta 1916 Aili Sigrid Bergh.
Fabritiuksen muistoksi on vuodesta 1987 lähtien järjestetty Metsämäen raviradalla kilpailu, joka nykyään tunnetaan nimellä L. Fabritius Memorial – Åbofemman.
Fabritiuksen veljiä olivat säveltäjä ja viulisti Ernst Fabritius, tähtitieteilijä Wilhelm Fabritius, pikakirjoituksen kehittäjänä tunnettu luutnantti August Fabritius ja kenraaliluutnantti Johannes Kristian Fabritius.
Heikki Ylinen
Talollinen Heikki Ylisen vanhemmat olivat Johannes ja Anna Ylinen ja puoliso Elisabeth Ylinen. Heikki Ylinen oli talonpoikaissäädyssä Alavuden tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Jens Filbrich
Jens "Fibs" Filbrich (s. 13. maaliskuuta 1979 Suhl, Thüringen) on saksalainen entinen maastohiihtäjä.
Filbrich saavutti pronssia 50 kilometrillä Sapporon MM-kilpailuissa 2007. Lisäksi hän on saanut kahdeksan arvokisamitalia Saksan viesti- ja sprinttiviestijoukkueissa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on sijoittunut MM-kisoissa Sapporon pronssin lisäksi viisi kertaa kymmenen parhaan joukkoon: Val di Fiemmessä 2003 hän oli 30 kilometrin matkalla kuudes, Oberstdorfissa 2005 15 kilometrillä kahdeksas, Sapporossa yhdistelmäkilpailussa neljäs, Liberecissä 2009 yhdistelmäkilpailussa kymmenes ja Val di Fiemmessä 2013 50 kilometrillä yhdeksäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli yhdistelmäkilpailussa kuudes.
Maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa Filbrich on sijoittunut kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Lisäksi hän on ollut voittamassa useita maailmancup-viestejä.
Tällä hetkellä Filbrich asuu Saksan Gosselissa ja edustaa SV Eintracht Frankenheinin hiihtoseuraa. Filbrichin äiti on entinen maastohiihtäjä Sigrun Krause.
Doug Bodger
Doug Bodger (s. 18. kesäkuuta 1966, Chemainus, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura
Ennen NHL-uraansa Bodger pelasi kaksi kautta Kamloops Junior Oilersissa Western Hockey Leaguessa (WHL) vuosina 1982-1984. Hän teki ensimmäisellä WHL-kaudellaan 92 pistettä 72:ssa runkosarjaottelussa, 26 maalia ja 66 syöttöpistettä, ja toisella 98 pistettä 70:ssä ottelussa, 21 maalia ja 77 syöttöä. Hän oli kummallakin kaudella seuransa parhaiden pisteidentekijöiden joukossa ja paras pistemies puolustajista. Vuonna 1983 Bodger valittiin WHL:n toiseen tähdistökenttään. Pittsburgh Penguins varasi hänet NHL:ään numerolla yhdeksän vuoden 1984 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella.
Bodger teki NHL-debyyttinsä Penguinsin paidassa 11. lokakuuta 1984 ottelussa Boston Bruinsia vastaan ja vakiinnutti heti paikkansa seuran vakiokokoonpanossa. Hän pelasi Penguinsissa neljä täyttä kautta ja teki pisteiden valossa parhaalla kaudellaan, 1986-1987, 49 tehopistettä 76:ssa ottelussa, 11 maalia ja 38 syöttöpistettä, ollen seuransa paras pistemies puolustajista. Marraskuussa 1988, kesken kauden 1988-1989, Penguins kauppasi Bodgerin Buffalo Sabresiin yhdessä Darrin Shannonin kanssa vaihdossa Tom Barrassoon ja kolmannen kierroksen varausvuoroon.
Buffalo Sabresissa Bodger pelasi seitsemän vuoden ajan kuuluen seuran puolustuksen tukipilareihin. Hän ylitti Sabres-vuosinaan neljästi 40:n tehopisteen rajan ja kerran 50:n pisteen rajan, kaudella 1992-1993, jolla hän teki 54 pistettä 81:ssä runkosarjaottelussa, yhdeksän maalia ja 45 syöttöpistettä; samalla kaudella hän saavutti myös uransa parhaan tehotilastolukeman, +14. Bodger oli kahdella kaudella Sabresin tehokkain puolustaja, 1991-1992 ja 1992-1993. Marraskuussa 1995 Sabres kauppasi Bodgerin San Jose Sharksiin vaihdossa Václav Varaďaan, Martin Spanheliin ja Philadelphia Flyersin ensimmäisen ja neljännen kierroksen varausvuoroihin (San Josen aiemmin kauppojen myötä seuralle siirtyneitä) vuoden 1996 varaustilaisuudessa. Sharksissa Bodger pelasi kahden vuoden ajan, selvästi pienemmin tehoin kuin Penguinsissa ja Sabresissa.
Viimeisillä kausillaan Bodger teki lyhyet visiitit kolmessa eri seurassa. Joulukuussa 1997, kesken kauden 1997-1998, San Jose Sharks kauppasi Bodgerin New Jersey Devilsiin yhdessä Dody Woodin kanssa vaihdossa John MacLeaniin ja Ken Suttoniin; hän pelasi seurassa kauden loppuun. Kesäkuussa 1998 Devils kauppasi hänet Los Angeles Kingsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon saman kesän varaustilaisuudessa. Yhden kauden kestäneen Kings-uran jälkeen Bodger teki elokuussa 1999 rajoittamattomana vapaana agenttina 1+1-muotoisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Bodger ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Canucks-miehistössä ja joulukuussa 1999 hänet lähetettiin farmijoukkueeseen. 14. joulukuuta 1999 Bodger ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Doug Bodger pelasi 15-vuotisella NHL-urallaan 1071 runkosarjaottelua tehoin 106 maalia ja 422 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 47:ssä ottelussa tehden 24 pistettä, kuusi maalia ja 18 syöttöpistettä. Bodger edusti maataan kolmesti jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa, vuosina 1987, 1996 ja 1999. Vuoden 1996 kisoissa hän oli voittamassa MM-hopeaa.
Rajaportti
Rajaportti on jyväskyläläisen metalliyhtye Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen vuonna 2002 julkaistu kolmas pitkäsoitto, jolla yhtye nousi lopullisesti suuren yleisön tietoisuuteen. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Elegia”, ”Lumessakahlaajat” sekä yhtyeen läpimurtosingle ”Surupuku”, joka on luultavasti Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen tunnetuin kappale. Marraskuussa 2002 Rajaportti-albumin myynti ylitti platinarajan.
Koska edellisen julkaisun, ”Kuilun partaalla”-EP:n (2001), ilmestymisen jälkeen yhtyeen alkuperäinen kitaristi Karri Rämö jätti yhtyeen, eikä uutta kitaristia ollut Rajaportin äänitysten alkuun mennessä löydetty, Rajaportti jouduttiin tekemään normaalin kolmen kitaran sijasta vain kahdella. Tästä johtuu levyn aavistuksen ohuempi kitarasoundi.
Rajaportista on julkaistu perusjulkaisun lisäksi myös platinapainos, joka sisältää Rajaportti-albumin lisäksi ”Tiernapojat”-EP:n. Rajaportista on julkaistu myös vinyylipainos, jonka julkaisijana toimi Oskun Divari.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Timo Rautiainen ja sovittanut Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus sekä Jarkko Martikainen, ellei toisin mainittu.
Raja’ al-Sani’
Raja’ al-Sani’, myös Rajaa Alsanea ja Rajaa Al-Sanea, (s. 1982) on saudiarabialainen bestseller-kirjailija, jonka esikois- ja toistaiseksi ainoa teos on Banat Al-Riyadh (2005; suomennettu nimellä Riadin tytöt 2008). Teos on ravisuttanut saudiarabialaista yhteiskuntaa ja herättänyt kiinnostusta ympäri maailmaa. Se on myös auttanut arabialaista kirjallisuutta uudistumaan ja nousemaan uuteen arvoonsa.
Henkilöhistoria
Raja’ al-Sani’ on kertonut aloittaneensa kirjoittamisen 18-vuotiaana. Hänen pyrkimyksenään on jo tuolloin ollut saada oma kirja vielä joskus julkaistuksi. Hän tulee vapaamielisestä perheestä, joka on tukenut ja rohkaissut häntä ilmaisemaan itseään kirjoittamalla. Vaikka kaikki naiset al-Sani’n perheestä eivät käytäkään huntua, hän pukeutuu siihen, koska hän haluaa kertoa uskonnollisesta vakaumuksestaan ja kokee sen osaksi islamilaista identiteettiään. Hänen isänsä, joka työskenteli Kuwaitissa ministeriössä, kuoli al-Sani’n ollessa kahdeksanvuotias. Al-Sani’n äiti kasvatti hänet ja viisi vanhempaa sisarusta Riadissa. Tällä hetkellä Raja’ al-Sani’ opiskelee hammaslääketiedettä Chicagossa, Yhdysvalloissa. Hänen sisaruksensa ovat kouluttautuneet lääkäreiksi tai hammaslääkäreiksi. Al-Sani’ toteaa kuitenkin haluavansa myöhemmin palata Saudi-Arabiaan. Hän kokee velvollisuudekseen auttaa saamaan muutoksia aikaan saudiarabialaisessa yhteiskunnassa. . Kirjailijana al-Sani’a on kuvattu nokkelaksi sanansaattajaksi, joka purkaa stereotypioita ja tuo esille kulttuurista monimuotoisuutta raikkaasti ja viihdyttävästi.
Riadin tytöt
Raja’ al-Sani’n esikoisteos Banat Al-Riyadh ilmestyi arabiankielisenä Libanonissa vuonna 2005. Suomeksi sen julkaisi vuonna 2008 Atena, ja suomentajana oli Sampsa Peltonen. Al-Sani’ julkaisi teoksensa aluksi Libanonissa, koska hän uskoi, että Saudi-Arabian viestintäministeriö ei hyväksyisi yhteiskuntakriittistä kirjaa. Vähitellen kirja levisi englanninkielisenä painoksena Saudi-Arabian pimeille markkinoille ja Internetiin. Alun perin kielletty kirja sallittiin lopulta julkaistavaksi myös Saudi-Arabiassa. Vuoden 2008 elokuussa kirjaa oli myyty kymmeniä tuhansia kappaleita
Riadin tyttöjä on kuvailtu arabialaiseksi versioksi amerikkalaisesta Sinkkuelämää-tv-sarjasta. Kirja kertoo neljän saudiarabialaisen ystävättären elämästä. Kirjan kehyskertomus liittyy blogiin, jota kertoja kirjoittaa sähköpostiviestien muodossa ystävättäristään. Samalla kertoja kommentoi lukijoiden lähettämiä sähköpostiviestejä. Shoppailu, juoruilu, ulkonäköpaineet ja ihmissuhdehuolet liittyvät ystävysten elämään siinä missä kenen tahansa länsimaisen nuoren naisen. Kertomus etenee vuorotellen päähenkilöstä toiseen. Kukin nuorista naisista etenee elämässä pitkin omaa tietään, erilaiset arvot ja normit ohjaavat heidän valintojaan. Kaikkia kuitenkin yhdistää rakkauden kaipuu ja saudiarabialaisen yhteiskunnan asettamat rajoitteet. Mattila kuvaa Riadin tytöt -kirjaa saudiarabialaisittain hyvin feministiseksi. Kirjan kertoja viittaa länsimaiseen vapauteen ja naisten oikeuksiin monessa kohtaa. Samalla kuitenkin hän lainaa katkelmia muslimien pyhästä Koraanista ja ylistää Allahia. Raja’ al-Sani’n tavoitteena ei olekaan tuoda Manhattania Riadiin, vaan pitää omasta kulttuurista ja perinteistä kiinni.
Eroja länsimaisen ja arabikulttuurin välillä ei kuitenkaan jätetä piiloon, vaan ne tuodaan rohkeasti esille. Erityisesti al-Sani’ nostaa esille eron länsimaiden yksilöllisyyttä ihannoivan kulttuurin ja arabimaiden yhteisöllisyyttä korostavan kulttuurin välillä. Saudikulttuurissa kehitys vaatii ensisijaisesti perheen ja suvun muutoshalukkuutta, kun länsimaissa muutos voi alkaa yksilöstä. Riadin tytöt on kaikessa yhteiskuntakriittisyydessään kuitenkin lopulta melko keveä kirja, eikä se yritä olla mitään muuta. Kirjan suomentaja Sampsa Peltonen kokee kuitenkin kirjan arkipäiväisyyden juuri sen vahvuudeksi. Peltosen mukaan al-Sani’n romaanin myötä ihmiset huomaavat, että arkipäivästä puhuminen on aivan yhtä arvokasta kirjallisuutta kuin perinteiset Lähi-idän satutarinat, jotka liikkuvat suurimmaksi osaksi mielikuvitusmaailmoissa. Arkiseen tarkasteluun al-Sani’ on piilottanut piikikkäitä kommentteja naisten heikosta asemasta ja traditioiden mukanaan tuomasta painolastista.
Vaikutukset arabialaiseen kulttuuriin
Riadin tytöt on vuoteen 2008 mennessä käännetty 23 kielelle. Romaania kirjoittaessaan al-Sani’ ei ajatellut rikkovansa sääntöjä tai olevansa kapinallinen, vaikka hän tiesi ettei kukaan ollut samalla tavalla paljastavasti kirjoittanut normaalista elämästä Saudi-Arabiassa. The Sunday Timesin haastattelussa hän kertoo, kuinka hän vain halusi kuvata ihmisiä ympärillään ja pohtia, miten perinteet koskettavat heidän elämäänsä.
Romaanin julkaisun jälkeen nuoret saudiarabialaiset naiset ovat ottaneet al-Sani’n esikuvakseen ja hänen kauttaan ovat löytyneet kasvot modernille, saudiarabialaiselle oikeuksiaan puolustavalle sinkkunaiselle. Riadin tyttöjen ilmestymisen jälkeen al-Sani’ saattoi päivittäin saada jopa tuhat sähköpostia lukijoiltaan. Hän on saanut niin tappouhkauksia konservatiiviselta väestöltä kuin kiitosta ja kunnioitustakin, mutta myös avunpyyntöjä naisilta, jotka ovat kokeneet al-Sani’n kertovan kirjassaan juuri heidän elämästään tavalla tai toisella.
Sampsa Peltonen pitää kirjan suurimpana ansiona mielenkiintoa ja yleistä lukuintoa, jota se herätti Lähi-idässä. Hän toteaa, että koulutetutkaan ihmiset eivät yleensä arabimaissa lue proosaa, sillä se ei kuulu sikäläiseen kulttuuriin. Kuitenkin paljon keskustelua herättäneen romaanin ilmestyminen on saanut yhä useammat uudet lukijat kirjallisuuden pariin. Al-Sani’ raivasi tilaa myös muille saudikirjailijoille. Teoksen ilmestymisen jälkeen Saudi-Arabiassa julkaistujen romaanien määrä kaksinkertaistui ja puolet kirjailijoista on naisia. Aiheiksi on myös rohkeammin uskallettu ottaa entisiä tabuja: seksi, lesbous ja šiiamuslimien eristäminen. Riadin tytöt on avannut myös länsimaalaisten silmiä. Peltonen kuvailee, että Euroopassa ja Amerikassa on totuttu hyvin erilaiseen kirjallisuuteen Lähi-idästä puhuttaessa. Mukajournalistisissa kertomuksissa käsitellään ikäviä naiskohtaloita ja Lähi-idän ihmiset kutistetaan ongelmakimpuiksi.
Riadin tytöissä korostuu voimakas intertekstuaalisuus. Lukujen alussa al-Sani’ nostaa esille arabialaisia runoilijoita viittaamalla heidän runoihinsa, sekä vanhoihin arabialaisiin sananlaskuihin, aforismeihin ja Koraanin säkeisiin. Tällä tavalla al-Sani’ liittää oman teoksensa arabialaisen kirjallisuuden kehyksiin, osaksi laajempaa kulttuurista vyyhteä.
Ennen al-Sani’a on arabialaisesta kirjallisuudesta noussut kansainväliseen julkisuuteen Naguib Mahfouz. Egyptiläinen Mahfouz on voittanut ainoana arabialaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1988. Pitkään arabialaisen kirjallisuuden läpimurto pysyi kuitenkin saavuttamattomissa, mutta nyt arabialaisen kirjallisuuden julkaiseminen englanniksi on saanut aivan uudet mittasuhteet. Satoja arabialaisia julkaisijoita esiteltiin London Book Fair -näyttelyssä, joka järjestettiin Lontoossa 14.-16.4.2008. London Book Fair esitteli myös kaksi kunnianhimoista uutta projektia Arabiemiraateissa teosten kääntämiseksi arabian kielelle. Kiinnostusta arabialaiseen kirjallisuuteen on Raja’ al-Sani’n lisäksi herättänyt myös egyptiläinen kirjailija Alaa al-Aswany. Hänen toinen romaaninsa The Yacoubian Building (2002) on ollut suuri menestys arabimaailmassa ja sitä on käännetty 17 kielelle.
Hiirenporraslude
Hiirenporraslude (Bryocoris pteridis) on kuneluteiden heimoon kuuluva hyönteislaji. Se on sukunsa Bryocoris ainoa laji.
Ulkonäkö
Pituus 2,0 mm – 4,0 mm. Hiirenporraslude on pienikokoinen ludelaji, jonka kaksi muotoa ovat varsin erinäköisiä. Lyhytsiipiset yksilöt ovat pieniä, tasaisen ruskeita, ja niillä on voimakkaasti taaksepäin levenevät peitinsiivet. Pitkäsiipiset yksilöt ovat lähes puolet pidempiä ja niillä on selvärajaiset tummat kuviot peitinsiivissä. Molemmilla muodoilla on tyypillinen tuntosarvien väritys; tyvestä vaaleat ja toisen jaokkeen kärkiosasta kärkeen asti tummat.
Levinneisyys
Levinnyt laajalti palearktiselle alueelle, Suomessa Etelä-Suomesta Kainuuseen saakka.
Elinympäristö
Viihtyy varjoisissa ja kosteissa metsissä. Elää saniaisilla, kuten hiirenportaalla, sananjalalla ja metsäalvejuurella.
Elintavat
Talvehtii munana. Nymfit kehittyvät saniaiskasveilla aikuisiksi kesäkuun lopulta alkaen. Aikuisia tavataan elokuun loppupuolelle saakka.
Marcos Assunção
thumb Marcos do Santos Assunção (s. 25. heinäkuuta 1976, Caieiras, São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija. Assunção pelaa keskikentän keskellä ja hänet tunnetaan erinomaisista vapaapotkuistaan. Assunção edustaa espanjalaista Real Betisin joukkuetta ja kesällä 2006 hän sai Espanjan kaksoiskansalaisuuden.
Assunção aloitti uransa brasilialaisessa Rio Brancon joukkueessa vuosina 1993–1995. Sen jälkeen hän pelasi Brasilian suurseuroissa Santosissa ja Flamengossa kunnes sai vuonna 1999 siirron Roman joukkueeseen Italian Serie A:han. Assunção pelasi Romassa kolme vuotta, pelaten 55 liigaottelua ja tehden niissä 9 maalia.
Vuonna 2002 Assunção siirtyi Real Betisiin. Espanjassa Assunção on kunnostautunut vapaapotkuspesialistina ja jo hänen debyyttinsä kaudella 2002–2003 toi komean maalin vierasottelussa Deportivoa vastaan. Real Betisissä Assunção on voittanut Espanjan cupin vuonna 2005, sekä pelannut Mestarien liigaa.
Brasilian maajoukkueessa Assunção on esiintynyt 11 kertaa. Hän ei kuitenkaan ole pelannut maajoukkueessa sitten karsintatappion Chilelle vuoden 2002 MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Assunçãon serkku Marcos Senna on myös jalkapalloilija.
Heppner
Heppner on kaupunki Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 1 291. Heppner on Morrow’n piirikunnan hallintokeskus.
Kaupunki perustettiin vuonna 1887.
Asukkaat
Kaupungin asukkaista 90 prosenttia on valkoisia ja 5,25 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 0,755 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 43,9 vuotta.
Täsmälähetys
right|250px|Täsmälähetys
Täsmälähetys (unicast tai singlecast) tarkoittaa tietoliikennetekniikassa viestin lähettämistä yhteen kohteeseen. Tietoliikenneverkon liikenteestä suurin osa on unicast-liikennettä. Unicast-lähetyksessä on aina yksi lähettäjä ja yksi vastaanottaja.
Venäjän presidentinvaali 2024
Venäjän presidentinvaali 2024 on tarkoitus pitää Venäjällä maaliskuussa 2024. Vaalilain mukaan ensimmäinen kierros pidetään sunnuntaina 17. maaliskuuta. Jos kukaan ehdokas ei saa enempää kuin puolet äänistä, toinen kierros järjestetään täsmälleen kolme viikkoa myöhemmin 7. huhtikuuta 2024. Vaalit ovat ensimmäiset vuoden 2020 perustuslain uudistusten jälkeen.
Istuvalla presidentillä Vladimir Putinilla on mahdollisuus hakea uudelleenvalintaa.
Barkarbyn lentoasema
Barkarbyn lentokenttä on Ruotsin ilmavoimien entinen tukikohta, joka sijaitsee Järfällassa, lähellä Akallan kaupunginosaa Tukholmasta pohjoiseen. Se on Ruotsin vanhin yhä käytössä oleva lentoasema, joskin nykyisin kenttä palvelee lähinnä yleisilmailuliikennettä.
Stenia
Stenia oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Demeterille. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun 9. päivä eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.