cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jemima Sumgong
Jemima Jelagat Sumgong (s. 21. joulukuuta 1984 Nandin piirikunta) on kenialainen kestävyysjuoksija. 160 senttimetriä pitkän ja 45 kilogrammaa painavan Sumgongin valmentajana on toiminut Claudio Beradelli.
Sumgong saavutti olympiakultaa maratonilta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta ajalla 2.24.04. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä Sumgong sijoittui maratonilla neljänneksi ja hävisi pronssimitalin kolmella sekunnilla. Sumgong voitti vuoden 2016 Lontoon maratonin.
Sumgong antoi helmikuussa 2017 epo-hormonia sisältäneen dopingnäytteen. Hän sai tapauksesta neljän vuoden kilpailukiellon, joka määrättiin alkavaksi 3. huhtikuuta 2017. Myöhemmin kilpailukieltoa pidennettiin vielä neljällä vuodella kun hänen todettiin valehdelleen ja väärentäneen sairaala-asiakirjoja dopingkärynsä tutkinnassa.
Kirventeenlampi
Kirventeenlampi on Etelä-Karjalassa Lemillä Kurkelan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 92,1 metriä mpy.
Hypertrofinen järvi
Hypertrofinen järvi on limnologiassa hyvin runsasravinteinen eli ylirehevä järvi. Vedessä olevat ravinteet kykenevät kasvattamaan järven perustuotannon jopa eutrofisen järven perustuotantoakin suuremmaksi. Järvi voi päätyä hypertrofiseksi, jos se sijaitsee eutrofisessa ympäristössä ja siihen lasketaan vieläkin lisää ravinteita. Tällaisia ravinnelähteitä voisivat olla puhdistamattomat jätevedet tai runsas ja pitkäaikainen hajakuormitus. Tällöin veden ekosysteemi alkaa käyttämään ulkopuolelta tulevien ravinteiden lisäksi omia ravinteita, jotka liukenevat järven veteen sen omasta pohjasta käsin. Hypertrofinen järvi uhkaa pilantua täysin, ellei sen kuormitukseen pystytä vaikuttamaan riittävän ajoissa.
Esiintyminen
Esimerkiksi Espoon Matalajärvi on viime aikoina ollut hypertrofian takia kunnostettavana. Köyliönjärvi on kuuluisa järvi, joka on ollut hypertrofinen satoja vuosia. Muita vastavasti rehevöityneitä järviä ovat Mannerjärvi, Iidesjärvi, Littoistenjärvi ja Illoistenjärvi.
Fosforitalous
Järven perustuotanto alkaa nousta hypertrofiseen tilaan, kun vedessä olevan fosforipitoisuus ylittää 100 μg/l (mikrogrammaa litrassa vettä). Erityisesti päällysvedessä kasviplanktonin fotosynteesi tarvitsee fosforia noin seitsemäsosan tarvitsemansa typen määrästä, joten fosforin vähyys ei ole esteenä ravinteiden hyödyntämisessä ja lisääntymisessä kuten se tavallisesti on. Yhteyttäminen saattaa kiihtyä auringonvalossa niin paljon, että veteen kertyy liuennutta happea enemmän kuin siihen voi kylläisenä liueta. Hapen ylikylläisyys on eräs merkki kiihtyneestä perustuotannosta.
Eliöiden kuollessa niihin varastoitunut fosfori vapautuu päällysveteen ja osallistuu ravinteiden kierrätyksessä jo siellä. Osa ravinteista vajoaa kuitenkin järven pohjalle. Siellä hajottajabakteerit ja pohjahyönteiset käyttävät sen siellä ravintonaan. Muu osa fosforista tarttuu vedessä olevaan rautaan ja sedimentoituu järven pohjalle. Ylirehevässä järvessä kasvis- ja eliöjätteestä koostuva aines muodostaa sedimenttiä, jota kertyy normaalia huomattavasti enemmän. Ylirehevöitynyt järvi saattaa sedimentaatiosta johtuen mataloitua sadoissa vuosissa toistakymmentä metriä. Näin on tapahtunut esimerkiksi Köyliönjärvelle. Toinen erityispiirre on hajoamisesta johtuva happikato. Kun happipitoisuus laskee alle 0,5 mg/l, alkaa fosfori irrota raudan sidoksista ja fosfori liukeneen sedimentistä takaisin veteen (sisäinen kuormitus). Näin syntyy järveen uutta fosforia, joka alkaa heti osallistua eliöiden ravinneketjuun. Tästä seuraa fosforipitoisuuden äkillinen kasvaminen ja perustuotannon lisääntyminen (resantti eutrofoituminen). Kaikki se liukoinen fosfori, joka poistuu sedimentistä, osallistuu viimeistään seuraavassa täyskierrossa koko vesimassan perustuotantoon.
Typpitalous
Järven rehevyyttä arviotaessa määritetään myös veden kokonaistypen pitoisuudet. Typpeä liukenee veteen epäorganisina ja organisina yhdisteinä. Tärkeimmät epäorganiset typen yhdisteet ovat nitraatit (NO3), nitriitit (NO2) ja ammoniumit (NH4). Kasveista ja kuolleista eläimistä irtoaa organisia typen yhdisteitä, joiden kirjo ja lukumäärä on suuri.
Dystrofisissa järvissä on korkeat humuspitoisuudet, joista syntyy samalla suuret typpipitoisuudet. Kirkkaiden vesien pitoisuudet ovat yleensä 200–500 μg/l, dystrofisissa järvissä ne ovat 400–800 μg/l tai huomattavasti enemmän, ja runsasravinteisilla eutrofisilla järvillä ne kohoavat arvoihin 2000–5000 μg/l. Kun pitoisuudet kasvavat näitäkin arvoja korkeammiksi, puhutaan hypertrofisesta järven ravinnetilanteesta.
Happamuustaso
Veden normaali happamuudentaso on pH 7 eli neutraali. Vedessä tätä alemmat arvot ilmaisevat happamuutta ja ylemmät emäksisyyttä. Suomessa järvien happamuudentaso on lievästi happaman puolella ja saattaa ilmankehän laskeutumien tuoman lisäkuormityksen vuoksi happamoitua lisää. Suomessa savikoiden ja viljelysmaiden äärellä järvien pH voi nousta yli 7. Näin käy erityisesti kesäisin, kun sadevalumien tuomat ravinteet käynnistävät levien perustuotannon. Levät käyttävät yhteyttäessään hyväkseen veden hiilidioksidin ja vetykarbonaatin, jotka ovat vesiliuoksissa happamia. Tällöin veden pH-arvot kohoavat emäksisyyden puolelle. Erittäin rehevöityneellä järvellä päällysveden pH onkin korkea. Hypertrofisten järvien pH on kesäkaudella 8–10, vaikka ne olisivat talvella lähellä neutraalia. Järven veden alkaliteetti on runsaiden ravinteiden takia hyvä tai tyydyttävä (yli 0,1 mmol litrassa vettä).
Mendy
Mendy on pääosin ranskankielisissä maissa käytössä oleva sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hypertrofinen järvi
Happitalous
Karun järven happipitoisuus säilyy pintavedessä ja pohjan lähellä samansuuruisena keväällä, kesällä ja syksyllä. Talvella, kun jääpeite katkaisee happitäydennyksen, saattaa veden happipitoisuus laskea järven pohjan lähellä enemmän kuin pinnan tuntumassa. Kun vedessä on enemmän ravinteita ja järven perustuotanto kiihtyy, syntyy järven pohjalle sedimenttiä. Sedimentin käynnistämät hajoamisprosessit kuluttavat pohjan lähellä happea. Jos järvessä on lämpötilakerrostumisesta johtuva harppauskerros, jakaa se vesimassan alusveteen ja päällysveteen. Nämä kerrokset eivät sekoitu helposti keskenään, jolloin alusvedessä alkaa happipitoisuus laskemaan. Mitä enemmän vedessä on ravinteita ja mitä enemmän pohjaan vajoaa kuollutta elomassaa, sitä nopeammin kuluttavat hajoamisprosessit alusveden happitoisuuden alhaiseksi. Erittäin rehevissä ja hypertofisissa järvissä talvi- ja kesäkaudet ovat riittävän pitkiä aiheuttamaan alusveteen hapettomuuden. Silloin hapettomuus alkaa pian tai heti harppauskerroksen alapuolelta. Pohjan lähellä ei voi silloin elää happea kuluttavia eliöitä ja sedimenteissä käynnistyy sisäinen kuormitus, joka osaltaan lisää järven rehevyyttä. Lopulta ravinteiden sisäisen kuormituksen kierre pilaa järven lopullisesti.
Kuten edellä todettiin, päällysvedessä kasviplanktonin perustuotanto kiihtyy auringon valossa runsaiden ravinnevarantojen turvin niin voimakkaaksi, että yhteyttämisessä syntyvä happi lisää ennestään hapekasta tilannetta pahemmaksi. Samalla tavoin, kuin hapenpuute rasittaa happea käyttäviä eliöitä, rasittaa liikahappi ylikylläisessä tilanteessa samoja eliöitä. Esimerkiksi kalojen kidukset kärsivät liiasta hapesta ja jo viisi prosenttiyksikköä liikaa happea vaurioittaa niiden kiduksia.
Limingan rovastikunta
Limingan rovastikunta on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakunnan kahdeksasta rovastikunnasta. Rovastikuntaan kuuluvat Hailuodon, Kempeleen, Limingan, Lumijoen, Muhoksen, Raahen, Siikalatvan, Tyrnävän, Utajärven ja Vaalan luterilaiset seurakunnat.
Hypertrofinen järvi
Klorofylli-a
Tutkimuksien klorofylli-a arvot mittaavat lehtivihreällisten planktonlevien runsautta vedessä. Saatu mittaustulos on verrannollinen levän määrään järvessä ja samalla järven rehevyystasoon. Yleensä levää on niin vähän vedessä, että niiden pitoisuudet klorofylli-a:na mitattuna on 0–10 mg/l. Kun järvet rehevöityvät, nousevat arvot yli 10 mg/l ja alle 50 mg/l luetaan vielä eutrofisen järven pitoisuudeksi. Raja-arvon 50 mg/l ylittävät arvot luetaan hypertrofisiksi pitoisuuksiksi. Carlssonin luokityksessa klorofylli-a on hypertrofisessa järvessä yli 56 mg/l ja jopa enemmän kuin 155 mg/l.
Tuotannolliset piirteet
Hypertrofisen järven perustuotanto käy ylikierroksilla. Ylirehevässä tilanteessa tietyt kasviplanktonin lajit alkavat lisääntyä vähäravineiseen tilaan tottuneiden lajien kustannuksella. Nämä niin sanotut eutrofiset lajit ovat lajistossa enemmistönä ja sama pätee planktonyksilöiden lukumäärissä. Erityisesti syanobakteerit eli sinilevät alkavat dominoida yksilömäärissä. Kiihtynyt planktontuotanto lisää levien määrää 30 kilogramman hehtaarilta tai kohoaa sitäkin arvoa korkeammalle. Kasviplanktonin määriä voidaan mitata myös niiden sisältämän klorofylli-a:n määristä, joiden pitoisuus ylittää ylirehevissä tapauksissa raja-arvon 40μg/l. Eläinplankton muodostuu niistä mikroskooppisista eläimistä, jotka syövät pääasiassa kasviplanktonia. Myös niissä alkavat eutrofiset lajit dominoida sekä lajillisesti että yksilömäärissä.
Midsund
Midsund on entinen kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla oli pinta-alaa 95 neliökilometriä ja tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Midsundin kunnassa oli 2 010 asukasta. Midsund liitettiin Molden kuntaan vuonna 2020.
Media
Midsundissa ilmestyi vuosina 1983–2016 paikallislehti Øyavis.
Kalsiumsitraatti
Kalsiumsitraatti on sitruunahapon kalsiumsuola. Sitä käytetään elintarvikkeiden happamuudensäätöaineena E-koodilla E333, mutta joskus myös makuaineena. Tässä suhteessa se on samankaltainen kuin natriumsitraatti. Kalsiumsitraattia voidaan käyttää myös veden pehmentämiseen, koska sitraatti-ionit kelatoivat ei-toivottuja metalli-ioneita. Kalsiumsitraattia löytyy myös lisäravinteista, joiden kokonaispainosta kalsiumia on 21 %.
Kemialliset ominaisuudet
Kalsiumsitraatti on hajutonta valkoista pulveria, joka ei liukene veteen. Kuten sitruunahappo, kalsiumsitraatti maistuu karvaalta. Se maistuu myös suolaiselta.
Tuotanto
Kalsiumsitraatti on eristämisen välivaihe fermentaatioprosessissa, jolla sitruunahappoa tuotetaan teollisesti. Sitruunahappo liuoksesta neutraloidaan ja saostetaan kalsiumhydroksidilla. Saostuma suodatetaan ja pestään saaden puhdasta kalsiumsitraattia. Tämä kalsiumsitraatti voidaan myydä sellaisenaan tai muuttaa sitruunahapoksi laimealla rikkihapolla.
Biologinen rooli
Kalsiumsitraatin biosaatavuuden on todettu olevan samankaltainen edullisemman kalsiumkarbonaatin kanssa. Toisin kuin emäksinen kalsiumkarbonaatti, kalsiumsitraatti ei toimi antasidina. Tästä syystä mahan vähähappoisuudesta kärsivien tulisi ennemmin valita kalsiumsitraatti kalsiumlisäksi.
Nesset
Nesset on kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 1 046 neliökilometriä ja tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Nessetin kunnassa oli 2 995 asukasta.
Cabo de São Vicenten taistelu (1719)
Cabo de São Vicenten taistelu käytiin 21. joulukuuta 1719 Kvadrupelallianssisodassa kommodori Philip Cavendishin komentamien kolmen Britannian kuninkaallisen laivaston linjalaivan ja Rodrigo de Torresin komentamien Espanjan laivaston linjalaivojen Tolosa, Hermiona ja Guadalupe, jotka pyrkivät Santanderista Cádiziin, välillä Portugalin rannikolla Cabo de São Vicenten edustalla.
Espanjan laivaston alukset, jotka olivat vallanneet muutamia päiviä aiemmin kuninkaallisen laivaston fregatin ja sluupin, pakottivat viiden tunnin taistelujen päätteeksi Cavendishin laivasto-osaston pakenemaan Gibraltarille. Torresin laivasto saapui Cádiziin 2. tammikuuta 1720.
Tasker H. Bliss
thumb|200px|Tasker H. Bliss Tasker Howard Bliss (31. joulukuuta 1853 Lewisburg, Pennsylvania – 9. marraskuuta 1930) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka toimi maavoimien esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan aikana. Bliss osallistui lisäksi Espanjan ja Yhdysvaltojen sotaan 1898–1902 ja toimi myöhemmin myös sotilaskuvernöörinä Filippiineillä.
Anders Molander
Anders Molander (k. 1720) toimi isänsä Claudius Simoniksen jälkeen Sulkavan kirkkoherrana. Hän oli myös papiston edustaja 1686 valtiopäivillä.
Molanderien pappissukuun syntynyt Anders tuli ylioppilaaksi Turussa 15. maaliskuuta 1671. Hän julkaisi väitöskirjansa Turun akatemian teologian professorin Nils Tunanderin ohjauksessa 21. marraskuuta 1673. Hän palasi kotiin Sulkavalle, missä toimi 1678 alkaen vt kirkkoherrana. Isänsä kuoltua Molander valittiin tämän virkaan Sulkavan kirkkoherraksi 1682. Anders Molander oli työkyvytön neljä viimeistä vuottaan. Hänen poikansa Claus oli seurakunnan apupappina vuodesta 1711 ja seurasi isäänsä Sulkavan kirkkoherrana.
Kirkkoherra Molander luotsasi seurakuntaansa neljän vuosikymmenen ajan ja näin hänestä tuli yksi Sulkavan pitkäaikaisimpia ja vaikutusvaltaisimpia pappeja. Vaikka suuri osa tuosta ajasta täyttyi koettelemuksista monine kato-, nälkä-, ja kuolonvuosineen, joihin Suuri Pohjan sota ja Isonvihan aika toivat oman raskaan lisänsä, pyrittiin vallitsevia oloja kirkkoherran aikana kohentamaan. Varsinkin kansanopetuksen hyväksi ja lukutaidon kehittämiseksi oli merkittävää. Kaikesta päätellen hän kuului myös niihin pappeihin, joihin niin talonpojat kuin pitäjän köyhimmät asukkaat saattoivat turvautua joutuessaan voutien ja muiden virkavallan edustajien mielivallan kohteiksi. Esimerkkinä tästä on 1685 talvikäräjillä toteutettu loistutkinta, jossa vouti kirjureineen joutui vastaamaan yhteensä kahteentoista vähäosaisten tekemään valitukseen mielivaltaisesta ulosotosta. Kyseinen tutkinta tehtiin Molanderin valvonnassa. Talonpoikia hänen tiedetään tukeneen muun muassa silloin, kun nämä syyttivät nimismies Löfbergiä verojen perintään liittyvistä kohtuuttomuuksista.
Tukholman valtiopäivillä 1686 Anders Molander oli yksi kahdeksasta pappissäädyn edustajasta. Valtiopäivillä hän jätti yhdessä kolmen muun Viipurin hiippakuntalaisen kanssa kuninkaalle valituskirjeen, jossa alamaisesti pyydettiin korjausta hiippakunnan taloudellisiin epäkohtiin.
Anders Molanderin vaimo oli Agneta Kyander, Rantasalmen kirkkoherran Anders Kyanderin ja Emerentia Klöfverskjöldin tytär. Heidän lapsiaan olivat:
Castlevania Chronicles
Peli on periaatteessa päivitys vuonna 1993, ainoastaan japanissa Sharp X68000 -tietokoneelle julkaistusta Akumajō Dracula -pelistä, joka puolestaan on uusintaversio NES:in Castlevaniasta. Pelin alkuvalikossa on pelaajan valittavissa joko Sharp X68000 -versio (Original Mode) tai PlayStationia varten paranneltu päivitys (Arrange Mode). Yksi huomattavin muutos päivityksessä on pelin hahmon, Simon Belmontin, uudistettu ulkoasu.
Kieliteknologia
Kieliteknologia on ihmisten kieleen kohdistuvaa tai sitä hyväksikäyttävää teknologiaa. Nimitystä tietokonelingvistiikka on käytetty kieliteknologian keskeisistä teorioista ja menetelmistä, joilla kieltä voidaan tunnistaa, tuottaa ja jäsentää. Kieliteknologia on varsin monitieteistä liittyen muun muassa tietojenkäsittelytieteeseen ja yleiseen kielitieteeseen.
Kieliteknologian sovellusalueita
Kieliteknologia kehittää ja soveltaa tietokonelingvistiikan menetelmiä useille sovellusaloille, joita ovat muun muassa:
Aiheesta muualla
Lingüística computacional Компютърна лингвистика Linguistique informatique Linguistica computazionale Computationele taalkunde & & ภาษาศาสตร์เชิงคำนวณ
Joe Penny
Joseph Edward ”Joe” Penny Jr. (s. 24. kesäkuuta 1956 Lontoo, Englanti) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Englannissa yhdysvaltalaiselle isälle ja italialaiselle äidille, mutta hänet kasvatettiin Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Penny tunnetaan Nick Ryder -hahmon näyttelijänä televisiosarjassa Riptide ja Jake Stylesin roolista televisiosarjassa Koira haudattuna (Jake and the Fatman).
Penny on esiintynyt myös muun muassa televisiosarjoissa Enkelin kosketus, T. J. Hooker, Matlock, Lou Grant ja Päivien viemää.
Penny vieraili Suomessa vuonna 1992 vihkien käyttöön Vaasassa sijaitsevan Tropiclandia-kylpylän.
Caruana
Caruana on maltalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Norddal
Norddal on kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 944 neliökilometriä ja tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Norddalin kunnassa oli 1 739 asukasta.
Majava (Lemi)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,5 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,6 metriä mpy.
Benjamin Mendy
Benjamin Mendy (s. 17. heinäkuuta 1994 Longjumeau) on senegalilaisia sukujuuria omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Lorientia. Vasenjalkainen Mendy on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
Mendy aloitti ammattilaisuransa Le Havre AC:ssa. Hän pelasi seuran ykkösjoukkueessa Ligue 2:ssa vuosina 2011–2013 57 ottelua. Heinäkuussa 2013 Mendy siirtyi Ligue 1:n Olympique de Marseilleen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa En Avant de Guingampia vastaan. Avausmaalinsa Mendy teki syyskuussa AS Saint-Étiennen verkkoon. Hän debytoi kauden 2013–2014 aikana myös Mestareiden liigassa, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Mendy pelasi Marseillessa kolmen kauden aikana 81 Ligue 1:n ottelua, joissa teki kaksi maalia. Hän siirtyi 13 miljoonan euron siirtosummalla AS Monacoon kesällä 2017. Hän voitti kaudella 2017–2018 Ranskan-mestaruuden pelaten 25 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua Monacon edetessä välieriin.
Mendy siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Cityyn 57,5 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Hänen polvensa nivelsiteet repesivät syyskuussa pelatussa ottelussa Crystal Palacea vastaan, ja hän teki paluun vasta huhtikuussa. Hän pelasi mestaruuden voittaneessa Cityssä kauden aikana kaikkiaan seitsemän ottelua.
Mendy kärsi lukuisista loukkaantumisista myös seuraavalla kaudella. Hän pelasi Cityn kansalliseen triplamestaruuteen päättyneellä kaudella kymmenen valioliigaottelua sekä yhden ottelun FA-cupissa ja yhden Liigacupissa. Kauden alussa hän voitti Community Shieldin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 19 valioliigaottelua sekä kaksi ottelua Cityn voittamassa Liigacupissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi liigamestaruuden voittaneessa Cityssä 13 ottelua ja teki kaksi maalia. Cityn voittamassa liigacupissa hän pelasi kaksi ensimmäistä ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi yhden alkulohko-ottelun.
Raiskausepäilyt
Mendyä syytettiin syksyllä 2021 neljästä raiskauksesta ja City sulki hänet toimintansa ulkopulelle poliisitutkinnan ajaksi. Syytteiden määrä kasvoi myöhemmin yhdeksään, joista seitsemän koski raiskauksia kuutta asianomistajaa kohtaan, jotka Mendyn väitetään lukinneen huoneisiin raiskausten ajaksi. Hän oli tutkintavankeudessa elokuusta 2021 tammikuuhun 2022, jolloin vapautui takuita vastaan. Oikeudenkäynti häntä vastaan alkoi 15. elokuuta 2022 Manchesterissa.
Maajoukkueura
Mendy on edustanut Ranskaa monissa eri nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa. Vuosina 2014–2016 Mendy kuului Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueeseen. Ranskan A-maajoukkueessa hän debytoi MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan maaliskuussa 2017. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän pelasi kisoissa 40 minuuttia alkulohkon ottelussa Tanskaa vastaan.
Grantin piirikunta (Arkansas)
Grantin piirikunta on Yhdysvaltojen Arkansasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 18 265 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Sheridanin kaupunki. Piirikunta perustettiin 4. helmikuuta 1869.
Aste (täsmennyssivu)
Aste voi tarkoittaa seuraavia:
Roots Radics
Roots Radics myös Roots Radics Band on jamaikalainen reggae-kokoonpano. Yhtye tunnetaan erityisesti säestysryhmänä sekä Greensleeves- levymerkin studiokokoonpanona. Yhtye on säestänyt sekä Roots reggae -tyylin että modernimpia artisteja. Heitä edustavat Bunny Wailer, Gregory Isaacs,The Meditations, Eek-A-Mouse (esim. "Wa-Do-Dem") ja Yellowman. Roots Radics on tehnyt pitkään yhteistyötä Israel Vibration - lauluyhtyeen kanssa.
Yhtyeen varsinaisia jäseniä ovat olleet basisti Errol "Flabba" Holt, kitaristi Noel 'Sowell' Bailey, rytmikitaristi Eric "Bingyy Bunny" Lamont ja rumpali Lincoln Valentine "Style" Scott. Kosketinsoittaja Steely Johnson on tehnyt säännöllisesti yhteistyötä heidän kanssaan. Roots Radics - yhtyeen läpimurto tapahtui dancehall - artisti Barrington Levyn levytyksillä ja erityisesti tämän albumilla Bounty Hunter.
Eric Lamont kuoli syöpään Syyskuussa 1993 38-vuotiaana.
"Sowell" Bailey menehtyi Heinäkuussa 2014 61-vuotiaana niin ikään syöpään. 9. Lokakuuta 2014 Poliisi löysi "Style" Scottin kuolleena kotoaan sen jälkeen, kun sieltä oli ilmoitettu kuullun laukauksia.
Winding
Winding on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
V382 Carinae
V382 Carinae on G-spektriluokkaan kuuluva hyperjättiläistähti Kölin tähdistössä 5900 valovuoden päässä Maasta. Se on kefeidi.
Piitetrakloridi
Ominaisuudet ja valmistus
Piitetrakloridi on huoneenlämpötilassa viskoosia kirkasta nestettä. Se reagoi veden kanssa muodostaen piidioksidia ja vetykloridia. Tämän vuoksi se höyryää ilmankosteuden vaikutuksesta.
Vanhin tapa tuottaa piitetrakloridia on kloorikaasun, piidioksidin ja hiilen välinen reaktio. Nykyään yhdistettä tuotetaan pääasiassa joko piin tai ferropiin ja kloorikaasun välisellä reaktiolla tai piikarbidista ja kloorista. Kloorin ja piin välisessä reaktiossa reaktorin lämpötila tulee olla yli 400 °C, koska alemmassa lämpötilassa muodostuu sivutuotteina trikloorisilaania ja muita piiklorideja.
Käyttö
Suurin osa piitetrakloridista käytetään erittäin puhtaan piidioksidin valmistamiseen polttamalla yhdistettä happea ja vetyä sisältävässä ilmakehässä. Puolijohdeteollisuutta varten piitetrakloridista voidaan tuottaa myös polykiteistä piitä kuumentamalla sitä vetyilmakehässä. Lisäksi piitetrakloridi reagoi eräiden metallien kanssa muodostaen niiden pinnalle kestävän karbidikerroksen. Alkoholien kanssa se reagoi muodostaen piihapon estereitä, kuten tetraetyyliortosilikaattia.
Estorilin 4 tunnin ajo
thumb|Estorillin Rata Estorilin 4 tunnin ajo (4 Hours of Estoril, aiemmin Estorilin 6 tunnin ajo, myös Estoril 1000 Kilometres) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Autódromo do Estorilin moottoriradalla Portugalissa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1977. Vuodesta 2014 alkaen kilpailu on kuulunut European Le Mans Series -sarjaan.
Kilpailun kesto on vaihdellut eri vuosina ja sen kesto on ollut neljä tuntia vuodesta 2014 alkaen.
Jatta
Jatta on suomalainen naisen etunimi, Marjatta-nimen lyhentymä. Suomalaisessa nimipäiväkalenterissa se on ollut vuodesta 2010 lähtien, ja Jatan nimipäivä on 15. elokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Jatta on annettu 880 henkilölle, joista lähes puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Ennen vuotta 1920 nimeä ei ollut annettu kenellekään.
Bolzanon voiton monumentti
Bolzanon voiton monumentti on ensimmäisen maailmansodan muistoksi pystytetty riemukaari, joka sijaitsee Bolzanon kaupungissa Italiassa. Se on pystytetty Benito Mussolinin määräyksestä vuonna 1928. Portin on suunnitellut italialainen arkkitehti Marcello Piacentini.
Eemeli Mäki
Eemeli Arvid Mäki (8. elokuuta 1884 Multia – 24. marraskuuta 1960 Maaninka ) oli suomalainen kirjaltaja, toimittaja ja kirjailija.
Eemeli Mäki kävi Tampereen käsityöläiskoulun ja valmistui latojaksi. Hän teki opintomatkan Keski- ja Etelä-Eurooppaan sekä Skandinavian maihin vuosina 1907–1911. Palattuaan Suomeen Mäki työskenteli eri sanomalehdissä ja kirjapanoissa. Hän oli taloudenhoitajana mikkeliläisessä Vapaudessa vuosina 1919–1924 ja oululaisessa Pohjolan Työmiehessä vuosina 1924–1925. Mäki perusti vuonna 1925 kirjapainon Pieksämäelle ja julkaisi siellä Pieksämäen Sanomia vuoteen 1947.
Mäki kuului Mikkelin kaupunginhallitukseen ja toimi muun muassa kaupunginjohtajan varamiehenä. Hän oli kauppalanhallituksen jäsen myös Pieksämäellä. Mäki kirjoitteli aikakaus- ja sanomalehtiin ja julkaisi romaanin Suomalainen diktaattori.
Metsäpeura
Metsäpeura eli suomenpeura, itämurteissa petra (Rangifer tarandus fennicus) on suurikokoinen ja havumetsissä elämiseen sopeutunut peuran (Rangifer tarandus) alalaji, jota tavataan vain Suomessa ja Luoteis-Venäjällä. Metsäpeura oli kivikaudelta lähtien suomalaisen erä- ja pyyntikulttuurin tärkeimpiä saaliseläimiä, mikä johti sen häviämiseen nykyisen Suomen alueelta 1800-luvun lopulla. Kanta säilyi vain Vienan Karjalassa, josta metsäpeurat alkoivat levitä takaisin Suomen puolelle Kainuuseen 1940–1950-luvuilla. Myöhemmin niitä takaisinistutettiin myös Suomenselälle. Metsäpeura luokitellaan Suomessa nykyisin silmälläpidettäväksi, eikä sitä pidetä enää uhanalaisena. Venäjällä kannan säilymistä sen sijaan uhkaavat salametsästys ja risteytyminen porojen kanssa.
Koko ja ulkonäkö
Metsäpeura muistuttaa ulkonäöltään muita peuran alalajeja, kuten tunturipeuraa ja sen kesyä muotoa poroa, mutta on niitä kookkaampi ja pidempijalkaisempi. Metsäpeura onkin yksi suurimmista peuran alalajeista. Sen ruumiinpituus on 180–220 senttimetriä ja hännän pituus 10–15 senttimetriä. Hirvaat ovat selvästi vaatimia suurempia, mikä näkyy erityisesti painossa. Vaadin painaa 60–100 kilogrammaa, mutta hirvas voi painaa 150–250 kilogrammaa. Koostaan huolimatta metsäpeura vaikuttaa kevytrakenteisemmalta kuin poro. Syynä ovat sen korkeammat koivet, säärevämmät jalat ja hoikempi ruumis. Pitkät raajat ovat sopeutuma havumetsävyöhykkeen syvään ja pehmeään lumeen. Tunturipeuran ja poron elinympäristössä tundralla ja tuntureilla lunta on vähän tai se on kovaksi pakkautunutta, joten niillä on metsäpeuraa lyhyemmät jalat ja leveät, lumikenkämäiset sorkat. Metsäpeuran sorkat ovat suhteellisen pitkät, minkä ansiosta puolikuun muotoiset askeleet ovat hieman pidempiä kuin porolla. Erona ovat myös tummempi ja tasaisempi väritys, leveämpi kuono ja suuremmat sierainten hajuonkalot kuin porolla. Peuralle tyypilliseen tapaan kummallakin sukupuolella on sarvet. Metsäpeuralla on kapeammat sarvet kuin porolla. Kapeat sarvet helpottavat metsässä liikkumista. Metsäpeuran säkäkorkeus on 10–20 senttimetriä korkeampi ja pää on pidempi ja kapeampi kuin porolla. Varman määrityksen tekeminen on kuitenkin hankalaa, varsinkin kun Kainuussa ja Venäjällä alalajit ovat risteytyneet keskenään.
Elinympäristö
Metsäpeurat laiduntavat kesäisin reheväkasvuisilla soilla ja siirtyvät talveksi sellaisiin metsiin, joissa on hyviä jäkäläkankaita. Ne liikkuvat myös järvien rannoilla laiduntamassa, ja talvisin avosoilla ja järvien jäällä suojassa pedoilta. Järviä käytetään myös vaellusreitteinä. Osa yksilöistä viihtyy talvisin heinäpelloilla syömässä ruohoa.
Alkuperäinen levinneisyys
Ensimmäiset metsäpeurat vaelsivat Pohjois-Eurooppaan viime jääkauden jälkeen noin 10 000 tai 7 000 vuotta sitten idästä ja kaakosta. Niitä esiintyi muuallakin Euroopassa, esimerkiksi Puolasta metsäpeura hävisi vasta 1500-luvulla. Vielä 1600-luvulla metsäpeuraa tavattiin kaikkialla Suomessa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Venäjän Karjalassa levinneisyys ulottui 1700-luvulla Kantalahdesta Äänisjärvelle. Myöhemmin poronhoito, liiallinen metsästys ja ilmaston lämpeneminen alkoivat verottaa kantaa etenkin Suomessa. Peurakanta taantui ensin varsinkin Pohjois-Pohjanmaalla ja Länsi- ja Keski-Suomessa. Maan viimeiset laumat nähtiin 1880-luvulla Suomenselällä ja vuonna 1910 Kuhmossa, minkä jälkeen metsäpeura hävisi Suomesta kokonaan. Suomen lajistosta silloin jo kadonnut metsäpeura rauhoitettiin vuonna 1913. Vuonna 1921 Kuolan suunnasta vaelsi rajan yli yksinäinen hirvas, joka kuitenkin joutui savukoskelaisen poromiehen ampumaksi.
Kainuu
Vasta neljänkymmenen vuoden poissaolon jälkeen metsäpeuroja alkoi suuremmissa määrin vaeltaa takaisin Suomen Kuhmoon lähinnä Pieningän alueen erämaista, silloisesta Neuvostoliitosta. Ensimmäiset laumat nähtiin maan rajojen sisäpuolella vuonna 1953. Elimyssaloon perustettiin 1970-luvun alussa laaja luonnonsuojelualue erityisesti seudun metsäpeurakannan suojelemiseksi. Nykyään metsäpeuraa tavataan Suomessa kolmena populaationa Kainuussa, Suomenselällä ja pieni määrä Lieksan alueella. Suomen 1960-luvulta lähtien elpynyt peurakanta oli vuosikymmenien ajan suurin Kainuussa. Siellä oli 1980-luvun lopulla 500-600 ja vuonna 2001 jo noin 1 700 yksilöä, mutta 2000-luvun alussa kanta on kääntynyt jyrkkään laskuun. Vuonna 2006 peuroja oli enää runsaat tuhat, vuonna 2007 960, vuonna 2010 811 ja vuonna 2011 enää 802. Vuonna 2011 pääosa Kainuun peuroista oleili Ristijärven, Kuhmon ja Sotkamon kuntien alueilla. Vuoden 2019 laskennassa kanta oli Kainuussa n. 720 ja vuoden 2021 lentolaskennassa n. 800 kpl - v. 2021 suurimmat määrät laskettiin Kuhmosta Vuosangan harjoitusalueelta sekä Sotkamosta Tipaksen harjuilta.
Metsästys ja Kalastus -lehden haastatteleman tutkija Ilpo Kojolan mukaan suurin syy metsäpeurakantojen pienenemiseen on susikantojen runsastuminen. Susikannan ollessa runsaimmillaan vuonna 2007 – yli 60 yksilöä – havaittiin Kainuussa seuraavana vuonna metsäpeurakannan siihenastinen aallonpohja. Susikannan pienennyttyä, arviolta 30–40 yksilöön vuonna 2010, talven yli selviytyvien vasojen määrä on kasvanut noin 40 %. Peurojen kokonaismäärä ei kuitenkaan ole kääntynyt kasvuun. Myöhemmissä haastatteluissa Kojola on muistuttanut, että metsäpeuroja saalistavat suden ohella muutkin suurpedot, karhu etenkin alkukesäisin. Karhujen pyyntilupien määrä on Kuhmossa lisätty kaksinkertaiseksi normaaliin verrattuna juuri peurojen suojelemiseksi. Itse metsäpeuran metsästys on ollut Kainuussa kiellettyä vuodesta 2003 lähtien. Suurpetojen runsastumisen lisäksi talousmetsien hoidosta ja hakkuista johtuvalla metsien pirstaloitumisella arvellaan olleen vaikutusta peurojen vähenemiseen. Kainuun peurakannan selviämistä vaikeuttaa myös se, että Venäjän Karjalan peurakanta on salametsästyksen takia romahtanut eikä sieltä enää vaella uusia yksilöitä Suomen puolelle. pienoiskuva|Suomessa metsäpeuran levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee Kuhmon ja Suomussalmen rajalla, josta alkaa [[poronhoitoalue.]]
Suomenselkä
1970-luvun alussa Suomeen haluttiin luoda toinen metsäpeurapopulaatio poronhoitoalueen ulkopuolelle, jotta tämä alalaji ei olisi vain yhden kannan varassa, eikä risteytyisi porojen kanssa. Lisäksi oltiin huolissaan siitä, että Kuhmon Elimyssalon ympäristössä tehtiin metsänhakkuita, jotka saattaisivat heikentää peurojen elinmahdollisuuksia. Vuonna 1973 yritettiin siirtää kuuden yksilön lauma Kuhmosta Korkeasaaren eläintarhaan. Yritys epäonnistui, sillä vain kaksi yksilöä saatiin perille. Niistäkin toinen kuoli pian, ja jäljelle jäi yksinäinen vanha vaadin. Vuosina 1979–1980 siirrettiin kahdeksan vaadinta ja kaksi hirvasta Kainuusta 300 kilometrin päähän Suomenselän Kivijärvelle, Salamajärven kansallispuiston Salamanperässä, Koirajärven lähellä olleeseen 15 hehtaarin aitaukseen. Vuoden 1981 lopulla päästettiin vapauteen kolme aitauksessa syntynyttä vaadinta ja yksi hirvas, ja vuonna 1984 vapautettiin loputkin yksilöt. Istutusten aikaan paikalliset maanviljelijät vastustivat siirtoja ankarasti, koska pelkäsivät peurojan aiheuttavan vahinkoa maataloudelle. Nyttemmin asenteet ovat muuttuneet, ja pohjalaiset suhtautuvat kotiseudullaan eläviin metsäpeuroihin enimmäkseen ylpeydellä. Peurojen kannalta siirto onnistui ennakko-odotuksiakin paremmin, ja kannan nopea kasvu on yllättänyt sekä paikalliset asukkaat että viranomaiset. Kanta kasvoi istutusalueella jopa nopeammin kuin Kainuussa, ja on nykyisin suurempi kuin Kainuun jatkuvasti pienenevä kanta. Vuonna 2006 Suomenselällä arvioitiin elävän noin 1 200 metsäpeuraa, joidenkin lähteiden mukaan jopa 1 500. Helikopterilla tehdyissä tarkoissa laskennoissa peuroja havaittiin vuonna 2008 1 006 ja vuonna 2011 1 076 yksilöä. Vuonna 2021 peuroja oli Suomenselällä n. 2000 kpl eli reilusti enemmän kuin viisi vuotta aiemmin.
Nykyisin (v. 2011) pääosa (lähes 900 yksilöä) Suomenselän metsäpeuroista oleilee talvisin Alajärvellä ja pienemmät laumat Soinissa ja Vimpelissä. Aiempi talvilaidun oli Halsualla, mutta peurat vaihtavat ruokailualueitaan säännöllisesti, jotta jäkäliköt ehtivät toipua laidunnuksesta. Suomenselän metsäpeurat ovat vähitellen leviämässä etelämmäksi Pohjanmaalle ja Keski-Suomeen, varsinkin Oulujärveä ympäröiville jäkäläkankaille. Syksyllä 2010 noin 15–20 yksilön lauma havaittiin yllättäen Pohjois-Pohjanmaalla, Pyhännän kirkonkylän lähellä. Pyhäntä on noin puolivälissä Suomenselän ja Kainuun metsäpeura-alueista. Varmistamattomia metsäpeurahavaintoja oli tehty Pyhännällä jo vuonna 2004, jolloin siellä kerrottiin nähdyn emä pienen vasansa kanssa. Näiden havaintojen perusteella arvellaan, että osa Suomenselän istutuskannasta on levittäytymässä kohti itää.
Muut alueet Suomessa
Metsäpeuroja on vaeltanut Venäjältä Kainuun lisäksi Lieksan alueelle, jossa elää nykyisin pienehkö kanta. Kuten Kainuussa, myös siellä kannan koko on pienentynyt 2000-luvulla. Lieksan peurakanta oli suurimmillaan 200 yksilöä 1970–1980-lukujen vaihteessa, jolloin kannat olivat vahvoja myös Karjalan tasavallassa Venäjällä. Nykyään Lieksassa on metsäpeuroja jäljellä enää muutamia kymmeniä.
Ähtärin seudulla elää pieni, noin 25 yksilön suuruinen metsäpeurapopulaatio, joka on saanut alkunsa Ähtärin eläinpuistosta luontoon siirretyistä yksilöistä.
Hämeen pohjoisosiin vapautettiin vuonna 1997 Ähtärin eläinpuistosta peräisin olleita metsäpeuroja. Alueelle ei kuitenkaan muodostunut pysyvää kantaa, sillä peurat eivät alkaneet lisääntyä. Osa niistä vaelsi Hämeestä Jämijärvelle asti. Vuonna 2011 näitä istutettuja peuroja arveltiin olevan jäljellä noin 20 yksilöä.
Eteläinen Suomenselkä ja MetsäpeuraLIFE-hanke
Vuonna 2016 käynnistyi seitsemän vuoden mittainen mittainen MetsäpeuraLIFE-hanke, jonka tavoitteena on palauttaa metsäpeura sen alkuperäisille esiintymisalueille eteläiselle Suomenselälle. Palautuskohteiksi valittiin Lauhanvuoren ja Seitsemisen kansallispuistot, joihin metsäpeuroja on vapautettu totutustarhauksen jälkeen. Hanketta koordinoi Metsähallituksen Eräpalvelut, ja sen rahoituksesta noin 60 % tulee Euroopan unionilta. Palautusistutusten lisäksi hankkeessa seurataan metsäpeurakannan kehitystä ja toteutetaan sen vahvistumista ja levittäytymistä tukevia toimenpiteitä.
Totutustarhojen kantaeläimet ovat pääosin eläintarhassa syntyneitä ja kasvaneita yksilöitä. Ensimmäiset metsäpeurat vapautettiin totutustarhoista syksyllä 2019, ja kesään 2020 mennessä eläimiä oli vapautettu jo 40.
Venäjä
Venäjällä elää vuonna 2010 julkaistun arvion mukaan kaikkiaan noin 8 500 metsäpeuraa. Ne ovat jakautuneet kolmen alueen kesken: Karjalassa peuroja noin 2 500, Arkangelissa 2 500 ja Komissa 3 500 yksilöä. Määrät ovat pienentyneet nopeasti, sillä pelkästään Karjalankannan kooksi arvioitiin vielä 1980-luvun alussa 7 000 ja vuonna 1994 noin 3 000 eläintä. Vuoden 1994 määrästä noin 500 yksilöä metsästettiin saman vuoden aikana. Nykyisin metsäpeura on Venäjällä virallisesti rauhoitettu, mutta sen salametsästys on yleistä. Eri aluiden populaatiot ovat eriytyneet toisistaan, mikä heikentää niiden geenien vaihtumista. Myös peurojen siirtyminen Venäjältä Suomeen on loppunut.
Ravinto
pienoiskuva|[[Poronjäkälät ovat metsäpeuran tärkeintä talviravintoa, ja hirvailla se kuuluu myös kesäravintoon.]]Talvella metsäpeurat syövät lähes yksinomaan jäkäliä, lähinnä poronjäkälää, jota ne kaivavat sorkillaan esiin lumesta. Jäkälässä on vain vähän hivenaineita ja valkuaisia, mutta paljon hiilihydraatteja. Jäkälän osuus talviravinnosta riippuu paljolti siitä, kuinka vaikeaa sen esiinkaivaminen on. Peura löytää jäkäläisimmät kohdat lumen alta tarkan hajuaistinsa avulla. Hankeen jääneet turvanjäljet ovat merkki siitä, että haju ei ollut tarpeeksi voimakas kohdan esiinkaivamiseen. Keski- ja kevättalven vaikeissa lumiolosuhteissa jäkälänkaivu keskittyy ohutlumisimmille alueille, kuten järvien rannoille, joissa lunta on vähemmän kuin syvemmällä metsässä. Kun rannat on kertaalleen kaivettu läpi, peurat siirtyvät seuraavalle järvelle. Kun jäkälän saanti vaikeutuu, metsäpeurat turvautuvat puiden alaoksilla kasvaviin luppoihin ja naavoihin. Peurat käyttävät talvellakin myös kasviravintoa ja syövät etenkin jäkälän puutteessa varpuja, saroja, edelliskesän heinää ja järvikaislaa, jota ne kaivavat soilta ja järvien rannoilta. Metsäpeuralle kelpaavat esimerkiksi raatteen juuret. Ne saattavat myös tulla pelloille kaivamaan lumen alta ruohoa ja viljan jäänteitä. Talvella metsäpeuran talvilaidunnusalue on noin kymmenesosa kesän laitumesta muun muassa sen takia, että peuralle sopivat talviruokailualueet ovat pieniä. Yleensäkin peuran on vaikeampi saada talvella ravintoa kuin kesällä. Metsäpeura syö ja lepää ympäri vuorokauden 2–4 tuntia kerrallaan pimeälläkin.
Jo huhtikuussa metsäpeura alkaa syödä kasvamaan lähtenyttä tupasvillaa.
Metsäpeurat siirtyvät yleensä kesäksi kasviruokavalioon, ja voivat vaeltaa jopa kymmenien kilometrien päähän talvilaitumilta. Peura pystyy syömään satoja erilaisia kasvilajeja, muun muassa saraa, heinää, kortteita ja maitohorsmaa.
Lisääntyminen
Metsäpeurojen kiima- eli rykimä-aika on syys-lokakuussa, jolloin hirvaat hakeutuvat vaatimien ja vasojen kesälaitumille. Hirvaat kokoavat noin 10–30 eläimen kiimatokkia, joissa on yleensä yksi hallitseva hirvas, joka puolustaa tokkaansa muilta hirvailta. Vilkkaimmillaan rykimäaika on lokakuun puolenvälin jälkeen. Kiiman lopulla tokkiaan puolustavat hirvaat ovat niin uupuneita, että muutkin hirvaat saattavat päästä parittelemaan. Metsäpeuravaatimen kanto-aika on noin 7 kuukautta, ja vasat syntyvät touko-kesäkuun vaihteessa. Vasoja on yleensä yksi, harvoin kaksi. Vaadinten on todettu käyttävän samoja vasomisalueita vuodesta toiseen. Paikka on yleensä syrjäinen puronvarsikorpi tai vanha mustikan peittämä kuusimetsä. Peuravaadin viettää aluksi vasansa kanssa hyvin huomaamatonta elämää, ja siirtyy kesäkuun alkupuolella punaruskeiden vasojensa kanssa soille. Syksyn kiima-aikana emo vieroittaa vasansa ja vasa siirtyy kasvisravintoon. Vasa pysyy emonsa mukana koko talven ja seuraa emoaan vasomisalueelle saakka, mutta emä karkottaa sen luotaan ennen uuden vasan syntymää.
Metsäpeura ja poro ovat samaa lajia, joten ne pystyvät saamaan keskenään lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä. Risteytymistä on tapahtunut Suomessa lähinnä Kainuussa, jossa metsäpeurojen elinalue rajautuu poropaliskuntaan. Alalajien sekoittumisen vähentämiseksi poronhoitoalueen etelärajalle rakennettiin 1990-luvulla yli 80 kilometrin mittainen aita, jolla pyritään estämään peurojen liikkuminen Suomussalmelta Kuhmoon ja toisin päin. Rotupuhtautta edistetään myös aktiivisesti poistamalla havaitut risteymäyksilöt poroerotuksissa ja metsästämällä. Risteymiä on metsästetty erityisissä rodunpuhdistusjahdeissa, jollaiset järjestettiin Kainuussa viimeksi talvella 2002–2003. pienoiskuva|Metsäpeuran vasa [[Korkeasaaren eläintarha|Korkeasaaressa.]]
Sosiaalinen käytös
Metsäpeurat viettävät kesät muutaman yksilön laumoissa, hirvaat jopa yksinään. Hirvaat ja vaatimet elävät talvea ja rykimää lukuun ottamatta erillään toisistaan. Pieninä ryhminä peurat eivät ole yhtä näkyviä ja kuuluvia pedoille. Metsämaastossa pedot saavat kuitenkin paremmin näkösuojaa kuin avoimella tundralla, jonka vuoksi huomaamattomuus on saaliseläimille välttämätöntä. Metsäpeurat ovat siksi hiljaisempia kuin porot, eikä vasan valittava kutsu ja vaatimen röhkiminen ole kovin yleistä. Eläin on myös ihmistä kohtaan varsin arka, eikä sitä ole helppo päästä näkemään.
Talvet metsäpeurat elävät kuitenkin kunnollisina laumoina, joiden koko vaihtelee muutamasta kymmenestä jopa pariin sataan yksilöön. Laumat syntyvät, kun hajallaan eläneet peurat vaeltavat parhaille ruokapaikoille, jäkäläkankaille ja järvien rannoille syksyn aikana. Järvillä yhteys lajitovereihin säilyy paremmin kuin metsässä ja lauma vetää puoleensa yksittäisiä peuroja ja pienempiä ryhmiä. Laumat kuitenkin yleensä hajoavat ennen maalis-huhtikuun kevätmuuttoa.
Loiset
Suomalaisissa metsäpeuroista on 2000-luvulla löydetty hyvin runsaasti Filarioidea-sukkulamatoloisiin kuuluvaa Rumenfilaria andersoni -imusuonimatoa. Loinen on levinnyt Suomeen Yhdysvalloista tuotujen valkohäntäpeurojen välityksellä. Loista on tavattu myös jonkin verran myös hirvissä ja poroissa. R. andersonin vaikutuksia metsäpeuroihin ei ole tutkittu laajemmin.
Metsästys
Metsäpeura on ollut aikaisemmin Suomen merkittävin riistaeläin, ja on arvioitu että ensimmäiset asukkaat, jotka nykyiselle Suomen alueelle siirtyivät, olisivat saapuneet juuri metsäpeuralaumojen vaelluksen perässä. Niitä metsästettiin Saarijärven korkeudella vielä Suomusjärven kulttuurin aikana. On esitetty arvioita siitä, että tuon kulttuurin merkittävimmät metsästysaseet, liuskekeihäät, olisi tarkoitettukin nimenomaan peuranpyyntiin. Tällöin niiden vähittäinen käytöstä poisjääminen kampakeraamiselle ajalle tultaessa johtuisi peurakannan pienenemisestä ja häviämisestä. Tähän viittaa myös se, että pohjoisilla alueilla, missä peurakanta säilyi, liuskekärkisiä keihäitä käytettiin vielä koko lopun kivikauden ajan. Metsäpeuraa pyydettiin yleensä lajin vaellusreiteiltä väijytyksillä ja pyyntikuopilla.
Nykyisinkin metsäpeura kuuluu Suomessa riistaeläimiin. Sen metsästysaika kestää syyskuun viimeisestä lauantaista tammikuun 31. päivään. Vaadin, jota seuraa alle vuoden ikäinen vasa, on kuitenkin aina rauhoitettu. Metsäpeura kirjattiin metsästyslakiin vuonna 1993. Peurajahdit alkoivat Kainuussa vuonna 1996 ja Suomenselän Perhossa 1998. Pääsyynä metsästykselle ovat Pohjanmaalla olleet peurojen aiheuttamat maatalousvahingot. Yleisin metsäpeuran metsästysmuoto on pellon laidalla kyttääminen. Metsäpeuran metsästäminen on nykyisin rajoitettua, eikä sitä ole sallittu Kainuussa lainkaan vuoden 2002 jälkeen. Metsästysvuodelle 2009-2010 myönnettiin ainoastaan 35 kaatolupaa, kaikki Pohjanmaan Suomenselälle. Vuosina 2004–2009 koko Suomen vuosittainen metsäpeurasaalis on vaihdellut 40 ja 141 yksilön välillä.
Laillisen metsästyksen lisäksi metsäpeuroja kuolee Suomessa jonkin verran salametsästyksen takia. Luvatta tapetun metsäpeuran ohjeellinen korvausarvo on 2 600–3 900 euroa. Huhtikuussa 2011 tuli voimaan rikoslain uudistus, jonka mukaan suden, ahman, karhun, ilveksen, saukon ja metsäpeuran laitonta tappamista käsitellään automaattisesti törkeänä metsästysrikoksena. Poliisi saa hyödyntää törkeän metsästysrikoksen selvittämiseksi muun muassa televalvontaa.
Eläintarhat
Metsäpeuroja on maailmalla kaikkiaan 22 eri eläintarhassa yhteensä noin 150 yksilöä. Suomessa lajin edustajia on Korkeasaaren, Ähtärin ja Ranuan eläintarhoissa.
Eurooppalaisten eläintarhojen metsäpeuroista on pidetty kantakirjaa vuodesta 1997, jolloin kantakirjan perusti Leif Blomqvist. Nykyisin tarhakanta pyritään pitämään elinvoimaisena EEP-ohjelmalla, jonka kansainvälisenä koordinaattorina toimii Korkeasaaren eläintarhan kuraattori Hanna-Maija Lahtinen. Lajin tarhaus mahdollistaa palautusistutukset: tarhoissa syntyneitä metsäpeuroja on lähetetty kantavanhemmiksi MetsäpeuraLIFE-hankkeeseen.
Ratikko
Ratikko on Etelä-Karjalassa Lemillä Heikkerin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,2 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,1 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,6 metriä mpy.
Keski-Suomen Liikunta
Keski-Suomen Liikunta ry (KesLi) on yksi viidestätoista liikunnan aluejärjestöstä. Se on perustettu 1993 ja sen toiminta-alueena on Keski-Suomen maakunta.
KesLin tavoitteena on liikuntapalveluja tarjoavien paikallisten tahojen elinvoimaisuus ja osaaminen sekä niiden valmius vastata liikkuvan ihmisen muuttuviin tarpeisiin ja vaatimuksiin.
Mount Bagsak
Vuorella käytiin Bud Bagsakin taistelu kesäkuussa 1913, jossa kenraali John J. Pershingin johtamat amerikkalaiset ja filippiiniläiset sotilaat tuhosivat islamilaisten morojen kapinallisjoukon aiheuttaen myös siviilitappioita.
Barong (teräase)
Barong, joskus kirjoitusmuodossa Barung, on Filippiinien muslimiväestön, morojen perinteinen lyhyt ja leveä käyräteräinen puolimiekka tai veitsi.
Barongia käytetään aseena joissakin filippiiniläisperäisissä kamppailulajeissa, kuten Kali, Eskrima ja Silat.
Kirjallisuusvuosi 1826
Kirjallisuusvuosi 1826 käsittelee vuoden 1826 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tauno-Olavi Huotari
Tauno-Olavi Huotari (16. huhtikuuta 1942 Helsinki – 20. kesäkuuta 2011 Tampere) oli suomalainen historiantutkija, erikoisalanaan Kiinan, Korean ja Japanin kulttuurit. Hän työskenteli uransa pääosan Helsingin yliopiston Renvall-instituutissa.
Huotarin merkittävimmät teokset ovat Kiinan nähtävyyksiä (1988), Pertti Seppälän kanssa yhdessä kirjoitettu Kiinan kulttuuri (1990) ja hänen yhdessä Juha Janhusen ja Ilmari Vesterisen kanssa kirjoittama Korea – kolme ovea tiikerin valtakuntaan (2000).
Erityisesti 1960-1970-luvulla aktiivinen Huotari oli Sadankomitean perustajajäsen ja osallistui mm. Vietnamin sodan vastaisiin mielenosoituksiin. Hän kuului yli 40 vuotta Suomi−Kiina-seuran johtoelimiin ja oli sen puheenjohtaja 1996−2002. Kiina Sanoin ja kuvin -lehden päätoimittaja hän oli 1986−1994.
Huotari toimi aktiivisesti Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisessa Liitossa (TPSL).
Huotarin puoliso oli antiikin historian tutkija, Suomen Rooman-instituutin johtaja Katariina Mustakallio.
Todd Rundgren
Todd Harry Rundgren (s. 22. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti, lauluntekijä ja levytuottaja.
Hänen vuoden 1972 tupla-albuminsa Something/Anything? ylsi kultalevyyn, ja sen jälkeen Rundgren on tehnyt monia albumeja sekä sooloartistina että Utopia-yhtyeensä ja muiden artistien kanssa. Hän on myös toiminut tuottajana ja äänittäjänä muiden muusikoiden levyillä kuten The Bandin Stage Fright, Badfingerin Straight Up ja XTC:n Skylarking. Rundgren tunnetaan myös 1980-luvun animoiduista musiikkivideoistaan ja henkilökohtaisten tietokoneiden varhaisten graafisten ohjelmien kehittäjänä ja soveltajana.
Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat ”Hello It's Me”, ””I Saw the Light” ja ”Bang the Drum All Day”.
Elämä ja ura
Rundgren aloitti muusikon työt Woody's Truck Stop -nimisessä yhtyeessä Philadelphiassa, mutta lähti basisti Carson Van Ostenin kanssa 1967 perustamaan garage rock -yhtyettä Nazz, rummuissa Thom Mooney ja kosketinsoittajana ja laulusolistina Robert "Stewkey" Antoni. Nazz levytti kolme albumia ja sai pientä menestystä Rundgrenin tekemillä kappaleilla ”Open My Eyes” ja ”Hello It's Me”, josta Rundgren teki myöhemmin sooloversion nopeammassa tempossa. Rundgren ja Van Osten jättivät Nazzin 1969.