cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naisten Superpesiksen kausi 2020
Sarjajärjestelmä
Kaudella 2020 sarjajärjestelmä oli poikkeuksellinen koronaviruspandemian vuoksi. Joukkueet oli jaettu runkosarjassa neljään lohkoon maantieteellisen sijainnin perusteella. Jokaisen lohkon sisällä pelattiin nelinkertainen sarja. Lisäksi muiden lohkojen joukkueita vastaan pelattiin kahdesti. Kuitenkaan pohjoisen lohkon joukkueet eivät kohdanneet eteläisen lohkon joukkueita eivätkä läntisen lohkon joukkueet itäisen lohkon joukkueita runkosarjassa. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan kärkikolmikko sai valita vastustajansa puolivälieriin sijoille 5–8 sijoittuneista joukkueista. Välierävaiheessa otteluparit ratkesivat runkosarjan sijoitusten perusteella. Puolivälierät sekä pronssiottelusarja ratkaistiin paras kolmesta -periaatteella, ja välierät sekä loppuottelusarja paras viidestä -periaatteella.
Kauden päätteeksi ei pudotettu joukkueita, mutta Ykköspesiksen kärkijoukkue nousee Superpesikseen kaudeksi 2021.
Lohkojako
A-lohko (etelä)
B-lohko (länsi)
C-lohko (itä)
D-lohko (pohjoinen)
Pudotuspelit
Pudotuspeleissä puolivälierät ja pronssiottelusarja pelattiin paras kolmesta -periaatteella. Välierät ja loppuottelusarja pelattiin paras viidestä -periaatteella. Puolivälieräparit muodostettiin runkosarjan kolmen parhaan tekemien valintojen perusteella 24. elokuuta 2020. Kolme neljästä muodostuneesta puolivälieräparista ei ollut kohdannut toisiaan runkosarjassa lainkaan poikkeuksellisen sarjajärjestelmän vuoksi. Välieräparit muodostettiin runkosarjan sijoitusten perusteella.
Union City (Kalifornia)
Union City on kaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Kaupunki perustettiin yhdistämällä Alvaradon, Decoton ja New Havenin yhdyskunnat vuonna 1959. Kaupungin asukasluku oli 73 402 vuonna 2008. Sen pinta-ala on 49,9 km². Kaupungissa ei ole vesistöalueita.
Kelantanin lippu
Labuanin lippu on Malesian osavaltion Kelantanin tunnus. Lipun pohjaväri on punainen, joka kuvaa maan kansaa ja sen uskollisuutta. Lipun keskellä oleva valkoinen kuvio on osavaltion hallitsijan, Kelantanin sulttaanin, tunnus.
Juho Koivukoski
Juho Koivukoski (s. 1877, k. 22. helmikuuta 1920 Kokkola) oli Etsivän Keskuspoliisin palveluksessa ollut etsivä, joka helmikuussa 1920 väitti ampuneensa Otto Ville Kuusisen Pohjanlahden jäällä. Suurta kohua synnyttänyt juttu osoittautui perättömäksi, ja Koivukoski ampui lopulta itsensä.
Lapualta kotoisin ollut Koivukoski oli toiminut sahatyömiehenä ja sekatyömiehenä ennen Suomen sisällissotaa. Syksyllä 1917 hänen väitettiin olleen jonkin aikaa punaisten riveissä mutta sitten hän liittyi valkoisiin ja teki sodan aikana kertoman mukaan ”korvaamattomia palveluksia valkoisille”. Sodan jälkeen Koivukoski onnistui pääsemään Etsivän Keskuspoliisin etsiväksi toimipaikkanaan Seinäjoki.
Kuusisen ampumisjuttu sai alkunsa kun Koivukoski saapui illalla 11. helmikuuta 1920 Lapuan kirkonkylässä sijainneeseen Vihtori Kosolan taloon jossa olivat paikalla Kosolan lisäksi muun muassa Artturi Leinonen ja Jalmari Lahdensuo. Koivukoski oli jo aiemmin kertonut Lahdensuolle olevansa Raippaluodon seudulla piileskelevän Kuusisen jäljillä ja nyt hän ilmoitti pidättäneensä Kuusisen Oravaisten kestikievarissa. Sanomalehti Ilkka julkaisi asiasta seuraavana päivänä uutisen jonka mukaan pidätetty Kuusinen olisi jo kuljetettu junalla Helsinkiin. Paikallisille poliiseille ja Vaasan läänin maaherralle tieto tuli täytenä yllätyksenä.
Kun Koivukoskelta vaadittiin tarkempia tietoja asiasta hän ilmoitti matkustavansa itse Helsinkiin ja antavansa siellä selonteon Etsivän keskuspoliisin päällikölle Ossian Holmströmille. Pari päivää myöhemmin Koivukoski tapasi Lapualla Vihtori Kosolan ja kertoi tälle että olikin ampunut Kuusisen kuoliaaksi ja jättänyt ruumiin merenjäälle. Koivukoski oli kertomansa mukaan seurannut hiihtäen Ruotsiin matkannutta Kuusista Raippaluodon edustalla ja vaatinut tätä palaamaan Suomeen. Kun Kuusinen oli kieltäytynyt Koivukoski oli kertomansa mukaan ampunut hänet.
Uutinen Kuusisen kuolemasta levisi pian ja Suomen Sosialidemokraatti julkaisi siitä ensimmäisenä uutisen 17. helmikuuta 1920. Kansanedustaja Väinö Tanner teki asiasta myös hallitukselle välikysymyksen. Helsingistä lähetettiin nyt Helsingin poliisilaitoksen rikososaston apulaispäällikkö Rafael Silander Pohjanmaalle selvittämään asiaa ja hänen Vaasassa, Lapualla ja Oravaisissa pitämissään kuulusteluissa selvisi pian että Kuusista ei ollut nähty sen paremmin elävänä kuin kuolleena ja koko juttu oli perätön.
Koivukosken kerrottiin nousseen etelään menevään junaan mutta sitten hänen ruumiinsa löytyikin Kokkolan rautatieaseman lähellä sijainneesta puistosta varmistamaton pistooli rinnan päällä (lehtiuutisissa mainittiin että ruumis olisi löytynyt eräästä puutarhasta Uudestakaarlepyystä). Tutkimuksissa selvisi että 43-vuotias Koivukoski oli ampunut itsensä.
Heinkel He 219
Kehittely ja rakenne
Heinkel He 219:n kehittelyä vaikeutti heti alusta alkaen natsi-Saksan valtakunnanilmailuministeriön vastentahtoinen suhtautuminen siihen. Tämä Heinkelin oma projekti, jonka työnimi oli P.1060, ei juurikaan kerännyt mielenkiintoa ennen vuoden 1941 loppua, jolloin sen potentiaali yöhävittäjänä huomattiin.
Kone oli rakenteeltaan kokometallinen, kaksimoottorinen ja -paikkainen. Koneen miehistö istui selkä selkää vasten aivan koneen nokassa sijaitsevassa ohjaamossa. Ohjaamo oli suunniteltu miehistön, siis pilotin ja navigaattorin, mahdollisimman hyvää näkyvyyttä silmällä pitäen ja siten, että koneen tykkien suuliekit eivät häiritsisi pilottia. Heinkel He 219 oli maailman ensimmäinen heittoistuimilla ja paineistetulla ohjaamolla varustettu lentokone, sekä Luftwaffen ensimmäinen nokkapyörällisellä laskutelineellä varustettu kone.
He 219:n ensimmäinen prototyyppi lensi ensimmäisen kerran marraskuussa 1942 varustettuna 1750 hevosvoiman (1 305 kW) Daimler-Benz DB 603 A-moottoreilla. Aseistustestejä suoritettiin joulukuussa 1942 kuuluisassa Peenemünden tukikohdassa. Alkuperäinen aseistus käsitti kaksi 20 millimetrin MG 151-tykkiä sekä navigaattorin käyttämän 13 millimetrin MG 131-konekiväärin. Aseistusta päätettiin lisätä vaihtamalla MG 151-tykit neljään 30 millimetrin MK 108 -tykkiin. Kokeita tehtiin myös FuG220 Lichtenstein SN-2-tutkalla. He 219 onnistui viimein vakuuttamaan Luftwaffen päättäjät ja konetta tilattiin 300 kappaleen erä.
Käytössä
He 219:n pahin vika oli suuri siipikuormitus. Tästä syystä se ei ollut kovin ketterä, ja varsinkin käytettäessä Schräge Musik -tykkejä, koneella oli vaikeaa päästä pakoon alasammutun viholliskoneen hylyn alta. Monet lentäjät, kuten 65 ilmavoiton ässä Manfred Meurer, menettivät henkensä tästä syystä.
Pidä itsestäsi huolta
Pidä itsestäsi huolta on Matin ja Tepon vuonna 1982 julkaistu studioalbumi. Albumi on myynyt tuplaplatinalevyn oikeuttavan määrän.
Roberta Melesi
pienoiskuva|Roberta Melesi vuonna 2019. Roberta Melesi (s. 18. heinäkuuta 1996) on italialainen alppihiihtäjä.
Vuoden 2013 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Melesi saavutti hopeaa suurpujottelussa. Alppihiihdon maailmancupissa Melesi kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2019 oltuaan 24:s.
Johorin lippu
Labuanin lippu on Malesian osavaltion Johorin tunnus. Lipun pääväri on sininen, joka kuvaa maan hallitusta. Punainen nurkka kuvaa maata puolustaneita sotureita ja puolikuu ja tähti kuvaavat Johorin sulttaania.
Kuuban vaihdettava peso
Kuuban vaihdettava peso (, joskus CUC), oli toinen Kuubassa käytössä olevista virallisista valuutoista. Toinen, ja ainoa nykyinen, on Kuuban peso. Se oli käytössä vuodesta 1994, jolloin se vastasi yhtä Yhdysvaltain dollaria. 8. marraskuuta 2004 lähtien dollaria ei enää hyväksytty viralliseksi valuutaksi Kuubassa, jolloin vaihdettavasta pesosta tuli Kuubassa monin paikoin ainoa käytetty valuutta.
Vaihdettava peso poistettiin käytöstä vuonna 2021, jolloin Kuuba myös devalvoi pesonsa ensimmäisen kerran sitten 1959. Yhdysvaltain dollarin vaihtosuhteeksi asetettiin 24 pesoa 1 dollariin.
ISO 4217 ei sisällä valuuttakoodia vaihdettavalle pesolle, joten usein käytetty CUC on epävirallinen.
Narva PSK
Narva PSK (Narva Paemurru Spordikool) on virolainen jääkiekkoseura venäläisenemmistöisestä Narvan kaupungista. Seura pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa, joissa se on voittanut edellisen kerran mestaruudet kausilla 2015–2016 ja 2016–2017. Joukkueella on eniten Meistriliigan mestaruuksia, yhteensä 18.
Alkuvuodet
Narvan joukkue oli alun perin vuonna 1953 perustetun Narva Paemurru Spordikoolin, eli Neuvostoliiton aikana perustetun urheilukoulun jääkiekkojaoston joukkue. Nykyinen joukkue on perustettu vuonna 1976. Narva Kreenholm on Meistriliigan edelleen mukana olevista joukkueista perinteikkäin. Kreenholmin ykkösjoukkue pelasi Neuvostoliiton kolmossarjaa kauden 1991–1992 loppuun saakka, ja sen kakkosjoukkue osallistui Meistriliigaan sen ensimmäisellä kaudella. Sekä koulu että joukkue ovat edelleen toiminnassa.
Nykyään
Kaudella 2018–2019 joukkue saavutti hopeaa, kun Välk 494 voitti sen loppuottelusarjassa otteluvoitoin 3–0. Kaudella 2019–2020 joukkue sijoittui runkosarjassa kolmanneksi viiden ottelun jälkeen, kun koronaviruspandemia katkaisi kauden. Kaudella 2020–2021 joukkue ei päässyt pudotuspeleihin.
Nuorisotoiminta
Joukkueella on myös nuorisotoimintaa A- ja B-junioreissa. A-juniorien mestaruuden se on saavuttanut kausilla 2010–2011 ja 2015–2016 ja B-nuorten kausilla 2009–2010, 2010–2011, 2014–2015 ja 2015–2016.
Robert Bly
Robert Bly (23. joulukuuta 1926 Madison, Minnesota, Yhdysvallat – 21. marraskuuta 2021 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen runoilija, kääntäjä ja kustantaja. Hänellä oli norjalaisia sukujuuria.
Ura
High schoolin jälkeen Bly lähti St. Olaf Collegeen, josta hän kuitenkin siirtyi vuoden kuluttua Harvardiin. Hän valmistui sieltä vuonna 1950, mutta palasi sitten itärannikolta takaisin Yhdysvaltain keskilänteen. Siellä hän opiskeli Iowan yliopiston Iowa Writers’ Workshop -ohjelmassa, mistä hän valmistui maisteriksi 1956. Samana vuonna hän lähti Fulbright-stipendin turvin Norjaan, jossa hänen kiinnostuksensa käännösrunoutta kohtaan heräsi.
Bly perusti vuonna 1958 ystävänsä William Duffyn kanssa The Fifties -kirjallisuuslehden, joka julisti ensimmäisessä numerossaan, että Yhdysvalloissa julkaistava runous on vanhanaikaista. Lehdessä julkaistiin muun muassa Gary Snyderin, Denise Levertovin, Allen Ginsbergin ja James Wrightin sekä Blyn omia runoja. Lisäksi Bly känsi lehteen muun muassa Pablo Nerudan, Federico García Lorcan ja Antonio Machadon runoja, jotka olivat Yhdysvalloissa vielä varsin tuntemattomia. The Fifties vaihtoi vuosikymmenien kuluessaan nimeään muottoon The Sixties ja The Seventies. Sen yhteyteen Bly perusti myös kirjankustannusliikkeen.
Blyn ensimmäinen kokoelma oli vuonna 1962 julkaistu Silence in the Snowy Fields. Teoksesta The Light Around the Body hän voitti vuonna 1968 National Book Awardin. Hänestä tuli tuon jälkeen tunnettu runouden puolustapuhuja. Hän oli 1960-luvun puolivälissä perustamassa David Kayn kanssa Vietnamin sotaa vastustanutta American Writers Against the Vietnam War -järjestöä. Bly kritisoi myöhemmin avoimesti myös Irakin sotaa.
Bly oli uransa ajan kiinnostunut satujen merkityksistä sekä sukupuoliroolien juurista. Hän yhdisti teemat teoksessa Rautahannu – matka miehuuteen (1990), missä hän väitti yhteiskunta katkaisee miesten yhteyden syvempiin tunteisiinsa ja aiheuttaa näin ongelmia koko yhteiskunnassa. Kirja oli peräti 62 viikkoa The New York Timesin bestseller-listalla. Se pyrki tekemään miehistä herkempiä, ja se oli syntyvän miesliikkeen merkkiteoksia. Sitä kuitenkin myös syytettiin naisvastaisuudesta, minkä Bly kielsi.
Blyn laajaan käännöstuotantoon kuuluvat muun muassa Rainer Maria Rilke, Tomas Tranströmer, Pablo Neruda ja Antonio Machado. Tranströmerin kanssa hän aloitti pitkän yhteistyön ja ystävyyssuhteen. Heidän vuosien 1964–1990 kirjeenvaihto julkaistiin teoksessa Airmail: The Letters of Robert Bly and Tomas Tranströmer (2013). Bly muokkasi myös Rabindranath Tagoren englanniksi kääntämän mystikkorunoilija Kabirin ja Sunil Dattan kääntämän runoilija Ghalibin töitä.
Suomennettu tuotanto
Lähde:
Mikko Kuparinen (ohjaaja)
Mikko Kuparinen (s. 1979) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut kansainvälisesti palkittuja lyhytelokuvia, tv-sarjoja, sekä mainoksia.
Kuparisen tunnetuimmat työt ovat tv-versio Kristian Smedsin kohutusta näytelmästä Tuntematon sotilas, sekä tv-elokuva Mobile Horror, joka pohjautui Juha Jokelan samannimiseen menestysnäytelmään. Mobile Horror oli vuonna 2011 Kultainen Venla -ehdokkaana sekä voitti vuoden parhaalle tv- tai radiofiktiolle myönnetyn Koura-palkinnon.
Kuparisen ohjaama Tuuve Aron novelliin pohjautuva lyhytelokuva Sirocco ilmestyi vuonna 2012.
Kuparisen ensimmäinen pitkä elokuva Rakkauden rasvaprosentti perustuu Laura Immosen ja Hannamaija Matilan käsikirjoitukseen. Elokuva ilmestyi vuonna 2013.
Kuparinen sai vuonna 2015 Montrealin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnon elokuvasta 2 yötä aamuun.
Pitkien elokuvien lisäksi Kuparinen ohjaa myös mainoselokuvia Lucy Loves Storiesille.
Michelle Ruff
Michelle Suzanne Ruff (s. 22. syyskuuta 1967 Detroit, Michigan ) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan lukuisista animen dubbauksistaan ja videopelien äänirooleistaan.
Elämäkerta
Michelle Ruff opiskeli alun perin näyttelemistä Chicagossa teatteria ja improvisointia, sekä Second Cityssä Players Workshopissa ja Improv Olympicissa. Ääninäyttelemistä hän opiskeli animaation saralla muun muassa Susan Bluun, Andrea Romanon ja Charlie Adlerin opeissa ja mainosjuontoa Kalmenson Working Prossa.
Saarikonjärvi
Saarikonjärvi tai Saarikkojärvi on pieni suolampi, joka sijaitsee Eurassa Naarjoen kylässä Satkunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistössä Turajärveen laskevaan Haajanojan ja Naarjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja pyöreähkön lammen läpimitta on noin 150 metriä. Sen luusua sijaitsee lammen itäreunalla, josta virtaa nimetön metsäpuro itään suuren Isosuon reunaan. Puro saavuttaa pohjoisempana Naarjoen peltoaukeat ja etenee Haajanojan nimisenä Pietarjoen, Turajärven, Juvajoen kautta Eurajokeen.
Luonto
Lampi on osittain umpeen kasvaneen suuremman järven jäänne. Sen alkuperäistä kokoa on vaikea arvioida, mutta avosuon keskellä olevan vettyneen osan perusteella järven pituus on voinut olla 600 metriä tai jos viereinen suo Toramus on kuulunut siihen mukaan, niin jopa 1,6 kilometriä. Avosuota lammen ympärillä on noin 700×500 metriä. Metsäsuota on vielä kaksi kertaa enemmän. Ympäröivät mäet ovat moreenimaata.
Historia
Saarikonjärveä ja sitä lähellä olevia Sirkkajärveä ja Toramusjärveä kuivatettiin 1810−1820-luvuilla.
Fatuma Roba
Fatuma Roba (s. 18. joulukuuta 1973 Arsi) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Roban suurin saavutus on maratonin voitto Atlantan olympialaisissa 1996. Seuraavana vuonna hänestä tuli ensimmäinen afrikkalainen Bostonin maratonin voittanut naisjuoksija ajalla 2.26.24. Hän voitti Bostonin maratonin myös 1998 ja 1999. Tokion maratonilla 1999 hän sijoittui toiseksi ja 1999 MM-kisoissa Sevillassa neljänneksi. Vuonna 2000 hän juoksi vielä Bostonin maratonin kolmanneksi.
Roban ennätykset ovat 10 000 metrillä 32.25 (2000), puolimaratonilla 1.09.01 (2001) ja maratonilla 2.23.21 (1998).
Liège–Bastogne–Liège 2011
thumb|Vuoden 2011 reitti Liège–Bastogne–Liège 2011 oli järjestyksessään 97. maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se käytiin 257,5 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ans'iin 24. huhtikuuta 2011.
Vappu Kaarenoja
Vappu Kaarenoja (s. 1988 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee Suomen Kuvalehdessä. Hän toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana kaksivuotiskauden elokuusta 2012 elokuuhun 2014. Kaarenoja on työskennellyt myös muun muassa Helsingin Sanomien politiikan toimituksessa, Taloussanomissa ja Iisalmen Sanomissa.
Liège–Bastogne–Liège 2011
Philippe Gilbert voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Fränk ja Andy Schleckin. He olivat lähteneet irtiottoon Greg Van Avermaetin kanssa Côte de Roche aux Faucons'n nousussa 20 kilometriä ennen maalia, ja Van Avermaet oli pudonnut kolmikon kyydistä Côte de Saint-Nicholas'n nousussa viisi kilometriä ennen maalia. Gilbert voitti viikon sisällä kaikki Ardennien klassikot: Amstel Gold Racen, La Flèche Wallonnen ja Liège–Bastogne–Liègen. Samaan oli aiemmin pystynyt vain Davide Rebellin 2004.
Vappu Kaarenoja
Kaarenoja on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Hän opiskeli valtio-oppia maailmanpolitiikan linjalla erikoistuen rauhan- ja konfliktintutkimukseen ja suoritti aikakauslehtijournalismin sivuainekokonaisuuden Taideteollisessa korkeakoulussa.
Helmikuussa 2013 Kaarenoja ja Aurora Rämö herättivät huomiota Ylioppilaslehden 100-vuotisjuhlanumeroon kirjoittamallaan raportilla, jossa he kertoivat ulostaneensa tahallansa housuihinsa linja-automatkalla Helsingistä Turkuun.
Kaarenoja valittiin vuoden 2016 aikakauslehtitoimittajaksi Aikakausmedian Edit-kilpailussa maaliskuussa 2017. Hän sai maaliskuussa 2019 Suuren journalistipalkinnon vuoden journalistina. Vuonna 2020 Kaarenojan ja Elina Järvisen artikkeli Olipa kerran Pasila valittiin vuoden jutuksi Edit-kilpailussa.
Kreisiraadio
Kreisiraadio on virolainen radio- ja sketsikomediaryhmä, joka on esiintynyt radiossa ja televisiossa vuodesta 1993 lähtien. Ryhmään kuuluvat juontaja Hannes Võrno, näyttelijä Peeter Oja ja kapellimestari Tarmo Leinatamm. Heidät valittiin Eurovision laulukilpailun 2008 Viron edustajiksi kappaleella ”Leto svet”. He eivät kuitenkaan edenneet finaaliin.
¡Adios Amigos!
¡Adios Amigos! on yhdysvaltalaisen punkyhtye Ramonesin heinäkuussa 1995 julkaistu viimeinen studioalbumi.
Albumi sisältää kappaleet "Making Monsters For My Friends" ja "It's Not For Me to Know´", jotka julkaistiin alun perin vuonna 1994 Dee Dee Ramonen albumilla I Hate Freaks Like You. "The Crusher" on kappale Dee Dee Ramonen rap-uralta nimellä Dee Dee King. Kappale "I Don’t Want to Grow Up" on cover-versio Tom Waitsilta. "I Love You" on cover Johnny Thundersilta.
Albumin japanilaisessa versiossa on bonuskappale "R.A.M.O.N.E.S.", joka on alun perin Motörhead-yhtyeen tribuutti Ramonesille, joka julkaistiin Motörheadin 1916-albumilla. Albumin yhdysvaltalaisessa versiossa on bonuskappale "Spider Man", jonka yhtye teki alun perin albumille Saturday Morning. Dee Dee Ramonen korvannut C.J. Ramone laulaa kappaleet "Makin' Monsters For My Friends", "The Crusher", "Cretin Family", "Scattergun" sekä albumin bonusraidan R.A.M.O.N.E.S.
Franz Dorfer
Franz Dorfer (20. toukokuuta 1950 Waidhofen an der Ybbs, Ala-Itävalta – 8. tammikuuta 2012) oli itävaltalainen nyrkkeilijä. Hän otteli Montréalin olympialaisissa 1976 ja siirtyi sen jälkeen ammattilaiseksi. Katowicen Euroopan-mestaruuskilpailuista 1975 hän voitti pronssia.
Hydraus
thumb|350px|right|[[Maleiinihappo|Maleiinihapon hydraus]]
Hydraus (vedytys) on kemiallinen reaktio, jossa molekyylin tyydyttymättömiin kaksois- tai kolmoissidoksiin liittyy vetyä (H2). Tyypillinen hydrausreaktio on vedyn liittyminen alkeenin kaksoissidokseen katalyytin läsnä ollessa, jolloin vedytetty kaksoissidos tyydyttyy yksinkertaiseksi sidokseksi (alkaaniksi). Tyypillinen esimerkki hydrauksesta on maleiinihapon kaksoissidoksen pelkistäminen vetykaasun avulla meripihkahapoksi. Elintarviketeollisuus kovettaa kasvirasvoja hydraamalla. Myös alkyynejä, ketoneja, nitriilejä ja imiinejä voidaan hydrata.
Hydraus on additioreaktio, jossa H2 liittyy esimerkiksi alkeenin kaksoissidokseen. Tällöin kaksoissidos muuttuu yksinkertaiseksi sidokseksi.
Esimerkiksi eteenin hydrogenointi etaaniksi: none|Eteenin hydrogenointi
Woman’s Journal
pienoiskuva|oikea|Lehden etusivu vuodelta 1913. Woman’s Journal oli vuosina 1870–1931 julkaistu yhdysvaltalainen aikakauslehti. Lehden perustivat Lucy Stone ja Henry Blackwell ja se toimi naisten äänioikeutta kannattavan American Woman Suffrage Associationin virallisena julkaisuna. Vuosina 1917–1927 lehteä julkaistiin nimellä Woman Citizen.
Hydraus
Hydrogenointireaktiot ovat luonteeltaan eksotermisia, eli ne vapauttavat lämpöä. Hydrogenointireaktiossa käytetään usein katalyyttiä reaktion nopeuttamiseksi. Katalyytteinä voidaan käyttää platinaa, palladiumia, nikkeliä tai rodiumia. Yleisimmin käytetty katalyytti on platina.
ICQ
ICQ:n käyttäjä voi kommunikoida toisten verkossa olevien ihmisten kanssa. Ohjelma ilmoittamaa käyttäjälle, kun joku tuttu on tavoitettavissa. Ohjelmisto tarjoaa keskustelumahdollisuuden ja tiedonsiirron. Ohjelma on käyttäjälle ilmainen, mainoksin tuettu.
ICQ perustuu OSCAR-protokollaan, jota myös AOL Instant Messenger käyttää. Jokaisella käyttäjällä on yksilöllinen tunnusnumero UIN (Universal Internet Number), joka on salasanan lisäksi käyttäjätilin ainoa pysyvä tieto. Käyttäjä voi vaihtaa tilinsä käyttäjänimeä ja sähköpostiosoitetta vapaasti.
Hydraus
Petrokemianteollisuudessa hydrauksella pyritään parantamaan polttoaineiden laatua, muun muassa poistamaan fysiologisesti haitallista bentseeniä.
ICQ
America Online (AOL) osti heinäkuussa 1998 Mirabilisin 287 miljoonalla dollarilla. 19. joulukuuta 2002 AOL Time Warner ilmoitti ICQ:n saaneen Yhdysvalloissa patentin pikaviestintään.
Hydraus
Dehydraus
Dehydraus (vedyn poisto) on hydraukselle vastakkainen prosessi. Se suoritetaan alemmassa paineessa tai alipaineessa. Katalyyttina käytetään platinaa, kuparia tai raudan oksideja. Dehydrauksella valmistetaan mm. styreeniä sekä ketoneja, kuten asetonia ja metyylietyyliketonia,
ICQ
Huhtikuussa 2010 AOL ilmoitti myyneensä ICQ:n Digital Sky Technologiesille 187,5 miljoonalla US-dollarilla.
Hydraus
Dehydraus
Esimerkki
ICQ
Toisin kuin monet myöhemmät kilpailijansa ICQ on edelleen olemassa ja sitä ylläpidetään. MSN Messenger suljettiin jo 2014, AOL Instant Messenger suljettiin joulukuussa 2017 sen saavutettua 20 vuoden iän ja Yahoo! Messenger kesällä 2018.
Hydraus
Dehydraus
Isopropyylialkoholin (CH3CHOHCH3) dehydraus asetoniksi (C3H6O)
CH3CHOHCH3 → C3H6O +  H2
Alexis Jordan
pienoiskuva|Alexis Jordan Eska Music Awards -tapahtumassa 2011. Alexis Jordan (s. 7. huhtikuuta 1992) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä, joka on ollut mukana muun muassa Sean Paulin singlellä ”Got 2 Luv U”.
Jordan tuli kuuluisaksi America’s Got Talent -ohjelmasta vuonna 2006.
Sari Wäänänen
Sari Wäänänen (s. 6. huhtikuuta 1993 Ylikiiminki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Wäänänen on pelannut Suomen pääsarjassa Oulun Kärpissä vuodet 2010–2012 sekä vuodesta 2014. Kauden 2017–2018 loppuun mennessä hän on pelannut pääsarjassa 101 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 30+43=73, sekä 23 pudotuspeliä tehopistein 5+6=11. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2017 ja 2018. Lisäksi hänellä on yksi SM-pronssi.
Alfredo Piàn
Alfredo Piàn (Las Rosas, Argentiina 21. lokakuuta 1912 – 25. heinäkuuta 1990) oli argentiinalainen kilpa-autoilija.
Formula 1
Piàn osallistui ainoastaan Monacon osakilpailuun vuonna 1950 Maserati 4CLT:llä. Piànin saavutettua kuudenneksi nopeimman kierrosajan lauantain harjoituksissa hän ajoi öljyläikkään ja ajautui päin reunakaidetta. Hän lensi ulos autostaan eikä pystynyt aloittamaan kilpailua jalkavammojensa takia. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kisoissa ja sijoittui saman vuoden San Remon GP:ssä kolmanneksi. Formula 1:n jälkeen Piàn siirtyi Etelä-Amerikan Fuerza Libre -sarjaan, jossa hän voitti mestaruuden kolmena vuotena peräkkäin vuosina 1953-1955.
Espanjan Grand Prix 1974
Espanjan Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 28. huhtikuuta 1974 Jaraman radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda, jolle voitto oli kauden ja koko uran ensimmäinen.
Kilpailua oli suunniteltu ajettavaksi 90 kierrosta, mutta kahden tunnin ajamisen jälkeen kilpailu lopetettiin.
Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Guggenheimin säätiö julkaisi uuden suunnitelmaehdotuksen syyskuussa 2013. Tammikuussa 2014 kaupunginhallitus hyväksyi arkkitehtuurikilpailun ja varasi tontin Etelärannasta Guggenheim-säätiölle äänin 10–5. Yleinen, kaksiosainen arkkitehtuurikilpailu museolle käynnistyi toukokuussa 2014. Kilpailun tulokset julkistettiin kesäkuussa 2015, jolloin kuudesta finalistista voittajaksi valittiin ranskalaisen Moreau Kusunoki Architect -arkkitehtitoimiston ehdotus.
Taustaa
Tammikuussa 2011 tiedotettiin Helsingin kaupungin tilaamasta yhteistyöselvityksestä Guggenheim Helsinki -museon aikaansaamiseksi. Selvityksen kahden miljoonan euron kustannukset maksoivat kaupunki, Berndt Arellin johtama Svenska Kulturfonden sekä Pirjo Ståhlen johtama Suomen Kulttuurirahasto. Helsingin kaupunkia selvitystyössä edusti Helsingin taidemuseon johtaja Janne Gallen-Kallela-Sirén.
Päätös selvityksestä tehtiin useita kuukausia kestäneiden alustavien keskustelujen jälkeen. Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi kaupungin ja Guggenheimin säätiön välisen sopimuksen selvityksen aloittamisen 17. tammikuuta 2011. Alustava työ ja kaupunginhallituksen päätös olivat salassa pidettäviä. Asia julkistettiin 18. tammikuuta 2011. Selvityksen oli määrä valmistua vuoden 2011 loppuun mennessä.
Selvityksen laativat Guggenheimin henkilökunnan jäsenet Ari Wisemanin säätiön ja apulaisjohtajan Juan Ignacio Vidarten johdolla. Selvitystyöhön palkattiin myös ulkopuolisia konsultteja, kuten monikansallinen Boston Consulting Group. Helsingin kaupungin edustaja Gallen-Kallela-Sirén arveli, että hankkeen toteutuessa Guggenheim Helsinki -museo valmistuisi vuosina 2017–2018.
Selvityksessä kartoitettiin Suomeen kaavaillun uudistavan ja monialaisen taidemuseon mahdollisia tehtäviä ja rakenteita sekä sitä, millaiseksi museon näyttelytoiminta ja pedagoginen ohjelmisto voisi muodostua. Tarkastelun kohteina oli myös suunnitellun museon suhde Helsingin nykyisiin kuvataidelaitoksiin, museon taloudelliset vaikutukset sekä Guggenheimin säätiön rooli hankkeessa. Selvityksen lähtökohtana oli museon toiminta-ajatuksen ja sisällön pohdinta, ja sen tavoitteena oli hahmottaa millainen 2000-luvun museo voisi olla.
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012
thumb|250px|Guggenheim-museota ehdotettiin ensiksi Katajanokan Kanavaterminaalin paikalle, joka on kuvassa oikealla alhaalla.
Lisenssimaksu Guggenheim-säätiölle
Lisenssimaksu Guggenheim-säätiölle olisi noin 23,4 miljoonaa euroa 20 ensimmäiseltä vuodelta eli 1,3 miljoonaa euroa vuodessa. Keskustelu kävi kiivaana museon puolesta ja vastaan.
Tuen tarve
Suunnitelman mukaan museon käyttökustannukset olisivat 14,5 miljoonaa euroa vuodessa. Laskelmassa tulot olisivat 7,7 miljoonaa, joten museo tarvitsisi vuosittain kaupungilta 6,8 miljoonan euron tuen. Laskelmassa kävijämääräksi arvioitiin 500 000–550 000 henkeä vuodessa. Sen saavuttamista on epäilty, koska Ateneumissa ja Kiasmassa vieraili yhteensä vain 361 000 kävijää vuonna 2011. Kävijämääräarvio perustui muun muassa vastaaviksi arvioitujen museoiden kävijämääriin muissa Pohjoismaissa. Nykyisin Helsingin taidemuseon nettomenot ovat 4,3 miljoonaa euroa. Hankkeen arvostelijat pelkäsivät, että samalla Helsingin kaupungin taidemuseo lopetettaisiin ja sen toiminnot hajautetaan. Esimerkiksi kulttuurineuvos Tuula Arkio oli huolissaan: ”Miten käy suomalaiselle kuvataiteelle ja kuvataiteilijoille? Kaupungin taidemuseon hajotessa moni näyttely jää pitämättä.” Vuoden 2013 ehdotuksessa yhteistyö Helsingin kaupungin taidemuseon kanssa jätettiin pois.
Jääviysepäily
Taidemuseon johtaja Janne Gallen-Kallela-Sirénin jääviydestä tehtiin selvityspyyntö eduskunnan oikeusasiamiehelle. Jääviysepäily syntyi Gallen-Kallela-Sirénin jäsenyydestä Ekoport Turku -yhtiön hallituksessa, jonka puheenjohtaja on Guggenheim-säätiön Carl-Gustaf Ehrnrooth.
Helsingin kaupungin oikeuspalveluiden tulkinnan mukaan Gallen-Kallela-Sirén ei ollut hankkeessa esteellinen. Apulaiskaupunginjohtaja Tuula Haataisen mukaan Ekoportin ja kaupungin välillä ei ollut liikesuhdetta eikä kilpailutilannetta. Lisäksi yhtiön toimiala ei liittynyt taidemuseoon tai Guggenheim-hankkeeseen. Toukokuussa 2012 apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin antoi kuitenkin asiasta moitteita ja katsoi Gallen-Kallela-Sirénin puolueettomuuden vaarantuneen Guggenheim-hankkeessa. Sakslin piti Gallen-Kallela-Sirénin menettelyä asiassa moitittavana, koska hänelle oli hankkeen valmistelun aikana kehittynyt erityinen ja kiinteä sidonnaisuus Ekoport Turku Oy:n hallituksen jäsenyyden ja hänen puolisonsa työsuhteen kautta Guggenheim-säätiön hallituksen suomalaiseen jäseneen ja tätä kautta myös säätiöön ja itse hankkeeseen. Syyskuussa 2020 Taide-lehti uutisoi, että Ehrnrooth on jättänyt Guggenheimin säätiön hallituksen.
Chitchanok Pulsabsakul
Chitchanok Pulsabsakul (s. 4. marraskuuta 1993) on thaimaalainen painonnostaja. Hän saavutti MM-kilpailuissa pronssia yli 75-kiloisten sarjassa Wrocławissa 2013 yhteistuloksella 291 kg (131 kg + 160 kg) ja Almatyssa 2014 yhteistuloksella 294 kg (132 kg + 162 kg). Houstonin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi yhteistuloksella 296 kg (136 kg + 160 kg)
Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Vertailu Bilbaoon
Julkisessa keskustelussa on viitattu Bilbaon Guggenheim-museon menestykseen. Toisaalta ”Bilbao-ilmiötä” ei ole onnistuttu toistamaan muissa Guggenheimin museohankkeissa. Boston Consulting Groupin analyysissä, johon viralliset kävijämääräarviot perustuivat, vertailukohtana käytettiin kuitenkin Bilbaon museon sijasta Ruotsin Moderna Museeta, Tanskan Louisiana Modern Art -museota sekä mm. Norjan National Gallerya.
Guggenheim Bilbao oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa toteutunut Guggenheimin yhteistyöhanke rakennuksena. Se toi Baskimaahan yli miljardi dollaria ensimmäisenä viitenä toimintavuotenaan, enemmän kuin kymmenen kertaa museon rakennuskustannukset ja yli 190 miljoonaa dollaria paikallisina verotuloina. Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen kertoi suunnitteluryhmänsä keskustelleen Bilbao Guggenheimin ja Baskialueen ihmisten kanssa ja kuulemansa olleen innostavan. Vuonna 1997 valmistuneesta Bilbaon Guggenheimista on tullut eräänlainen malli muille talousvaikeuksissa ponnisteleville kaupungeille, jotka ovat kosiskelleet Guggenheimin säätiötä mahdollisuudesta museon rakentamiselle. Soveltuvuustutkimuksia on tehty useiden kaupunkien, kuten Rio de Janeiron ja Taiwanin Taichungin kanssa, mutta hankkeet eivät ole toteutuneet, kuten eivät myöskään toiveet museon rakentamisesta Hongkongiin. Hankkeista on toteutumassa Guggenheim Abu Dhabi, joka valmistunee vuonna 2017.
Keskustelua
Keskustelu kävi vilkkaana, ja monenlaisia väitteitä ja mielipiteitä esitettiin puolesta ja vastaan. Kaksikymmentä kulttuurivaikuttajaa lähetti Helsingin kaupunginvaltuustolle tammikuussa 2012 kirjeen, jossa heidän mielipiteensä mukaan lisäpanostus Helsingin taide-elämään onnistuisi paremmin ilman Guggenheim-hanketta ja sen vaatimia lisenssimaksuja säätiölle. Kirjeen ensimmäisinä allekirjoittaneet Suomen New Yorkin -kulttuuri-instituutin johtaja Leena-Maija Rossi, kriitikko Marja-Terttu Kivirinta ja tutkija Hanna Johansson esittivät mielipiteenään, että lisenssimaksua perivä Guggenheim on omaa etuaan ajava liikelaitos, jolla ei olisi Helsingin museohankkeessa minkäänlaista taloudellista riskiä tai toiminnallista vastuuta.
Kuvataiteilija Eija-Liisa Ahtila sanoi televisiohaastattelussa ”...tuntuu että museo etsii tosissaan Suomesta uudenlaista konseptia. Tällainen monipuolisuus on aina hyvästä, kansainvälisyys on aina hyvästä, useampi toimija Suomen pienissä piireissä on hyvästä”. Ahtila kysyi vastineena: ”Mistä museo saa toimintaansa rahat? Puoli miljoonaa kävijää vuodessa tuntuu uskomattomalta tavoitteelta. Löytyykö Helsingin kaupungilta huomattava rahoitus? Entä mistä näitä yksityisiä lahjoittajia tulee?” Toisaalta, kävijämäärätavoite tehtiin vuodelle 2020, ja se perustui osaltaan arvioihin turismin kasvusta pääkaupunkiseudulla. Alkuperäisen julkisen keskustelun jälkeen kävijämäärät Helsingin museoissa ovat kasvaneet ja jo vuonna 2016 kansallisgallerian museot saavuttivat yhteensä yli 750 000 kävijää.
Helsingin Sanomat kysyi tammikuussa 2011 HS-raatiin kuuluvan sadan taiteen, tieteen ja median edustajan mielipidettä, ja yli puolet heistä uskoi Helsingin tarvitsevan museon. Kuvataiteilija Kaarina Kaikkonen näki Guggenheimissa taiteilijan kannalta paljon hyvää, ja hän kirjoitti HS-raadissa, että Helsingistä puuttuu kansainväliseen nykytaiteeseen keskittyvä taidemuseo. ”Säveltäjä tai kirjailija voi kehittyäkseen opiskella alansa kansainvälistä kärkeä kotisohvallaan, mutta suomalaisen kuvataiteilijan täytyy ostaa kallis lento New Yorkiin tai muualle”. Myös kuvataiteilija Osmo Rauhalan mielestä Guggenheim olisi hyväksi suomalaisille taiteilijoille: ”Tänne tulee lisää ammattilaisia, kuraattoreita, kriitikoita, enää meidän ei tarvitse juosta heidän perässään ympäri maailmaa.”
Useat museojohtajat ilmaisivat tukevansa museohanketta. Taidemuseo Emman johtaja Markku Valkonen oli sitä mieltä, että Guggenheimin-hankkeen kaatuminen on suuri vahinko koko Suomen kulttuurielämälle. Kiasman johtaja Pirkko Siitari sanoi uskovansa, että maailmankuulun museon saaminen Suomeen lisäisi kulttuurimatkailua ja hyödyttäisi kaikkia museoita. Valtion taidemuseon ylijohtaja Risto Ruohosen mielestä Valtion taidemuseolla on pelkästään myönteistä sanottavaa siitä, että alalle tulisi toisiakin ja hänen mukaansa tarjota luo uutta kysyntää.
Hanketta kohtaan esitettyä arvostelua koottiin muun muassa pamflettikirjaan Guggenheimin varjossa (Into, 2012). Kirjoittajien mukaan hanketta on yritetty ajaa läpi ennennäkemättömällä kiireellä, pätemättömillä perusteilla ja ilman kansanvaltaista keskustelua. Kirjan toimittajan, arkkitehti, kaupunkitutkimuksen tohtori Kaarin Taipaleen mukaan hankkeessa Guggenheim-säätiöllä olisi päätösvalta eikä mitään taloudellisia riskejä. Sen sijaan New Yorkissa, Venetsiassa ja Berliinissä Guggenheimin museo on toiminut yksityisellä rahoituksella. Pamflettiin kirjoittaneen tilastotieteilijän Aku Alasen mukaan hanke ei ole kannattava sijoitus matkailuun. Hänen mukaansa Bilbaossa oli kyse laajemmasta sijoitusohjelmasta paikkakunnalle. Alasen mukaan perusteluiksi tarjottiin vain tarjoajien omia laskelmia, ei kaupungin omia tutkimuksia.
Hankkeen 1. kaatuminen
Hanke kaatui ensimmäisen kerran 2. toukokuuta 2012 Helsingin kaupunginhallituksen äänestyksessä äänin 8–7. Hanketta vastustivat enemmistö vihreistä, SDP, vasemmistoliitto ja perussuomalaiset. Kannattajia olivat kokoomuksen ja RKP:n edustajat. Säätiön pääjohtaja Richard Armstrong kertoi haluavansa museon yhä Helsinkiin.
Toukokuussa 2013 Solomon R. Guggenheim -säätiö valitsi kansainvälisen viestintä- ja PR-toimisto Miltton Groupin viestinnän yhteistyökumppanikseen Suomessa. Milttonin yhteistyö koskee säätiön varainhankintaa sekä vaikuttaja- ja mediaviestintää.
Toinen ehdotus 2013
thumb|250px|Guggenheim Helsinki -taidemuseolle on ehdotettu paikkaa Helsingin Etelärannassa. Guggenheim-säätiö julkaisi syyskuussa 2013 Helsingissä uuden ehdotuksen, jossa se esitti avoimen kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun järjestämistä uuden taidemuseon rakentamiseksi Helsinkiin. Kilpailu toteutettaisiin yksityisin varoin. Aiemmassa ehdotuksessa museon sijainniksi ehdotettiin Katajanokkaa, mutta uudessa ehdotuksessa säätiön mielestä paras paikka olisi Etelärannan ja Laivasillankadun risteyksessä Helsingin Olympiaterminaalin kyljessä. Säätiö toivoi Helsingin kaupungin tekevän päätöksen syksyn 2013 aikana tontin varaamisesta arkkitehtuurikilpailua varten.
Uudessa ehdotuksessa taidemuseon vuosittaisiksi kuluiksi kaavaillaan noin 13 miljoonaa euroa, joka on noin kymmenen prosenttia vähemmän kuin ensimmäisessä ehdotuksessa. Vuosittainen hallintomaksu on puolitettu aiemmasta kahdesta miljoonasta eurosta miljoonaan euroon. Tämä niin sanottu lisenssimaksu rahoitettaisiin yksityisin varoin.
Taidemuseon vuosittaiseksi kävijämääräksi arvioitiin uudessakin ehdotuksessa 550 000 kävijää. Sen positiivisiksi talousvaikutuksiksi arvioitiin 41 miljoonaa euroa vuodessa, ja sen on arvioitu työllistävän runsaat sata henkilöä. Epäsuoriksi työllisyysvaikutuksiksi ehdotuksessa arvioitiin yli 300 työpaikkaa.
Uudessa suunnitelmassa hanketta ei ole kytketty Helsingin taidemuseoon.
Tukea hankkeelle
Useat museojohtajat ilmaisivat tukensa uudellekin hankkeelle, kuten aikaisempaankin ehdotukseen. Designmuseon johtajan Jukka Savolaisen mielestä museo ei ole keneltäkään pois. Arkkitehtuurimuseon johtaja Juulia Kauste sanoi odottavansa mielenkiinnolla hanketta, koska siinä on mahdollisuuksia synergiaan. Espoon modernin taiteen museon Emman johtaja Pilvi Kalhama uskoi, että Guggenheimin museo voisi alkuvuosinaan saada tavoittelemansa 300 000 kotimaista kävijää. Hänen mukaansa museo kiinnostaisi aluksi rakennuksenkin takia, mutta myöhemmin pitäisi olla jatkuvia vetonauloja, jotta tavoite saataisiin täyteen. Kalhaman mukaan vakituisena museokäyntinä tavoite on kova.
Tunnetut arkkitehdit ilmaisivat osallistuvansa arkkitehtuurikisaan, vaikka kilpailu järjestettäisiin kaikille avoimena kilpailuna. Arkkitehti Frank Gehry kertoi osallistuvansa mielellään kisaan. New Yorkin World Trade Centerin muistomerkkikisan voittanut norjalainen arkkitehtitoimisto Snøhetta ilmaisi olevansa kiinnostunut.
Kritiikkiä ja hankkeen 2. kaatuminen
Ehdotus aiheutti kysymyksiä erityisesti rahasta. Taiteilija Eija-Liisa Ahtila sanoi, että on hassua keskustella rahasta, kun ei tiedetä, mihin raha menee. Myös Emman johtaja Pilvi Kalhama sanoi, että museolle on ajan myötä suunniteltu omaa kokoelmaa, mutta hän ihmetteli millä varoin. Kalhama piti uutta ehdotusta kuitenkin edellistä parempana.
Jukka Savolainen jäi kaipaamaan lisätietoja muun muassa hankkeen sisällöstä ja Guggenheim Helsingin toimintamallista. ”He aikovat virittää keskustelua olemassa olevien instituutioiden ja taiteilijoiden kanssa. Miten he aikovat tämän dialogin aloittaa ja viedä?” Lisätietoja sisällöstä jäi kaipaamaan myös Kiasman johtaja Pirkko Siitari.
Lisäksi taidevaikuttajat pohtivat suunnitelmassa kaavailtua 550 000 vuosikävijää. Siitari totesi, että nyt puhuttiin vain rakennuksesta ja taloudellisista vaikutuksista, ei sisällöstä eikä yleisösuhteista. Hän kysyi, pystytäänkö muotoilun ja arkkitehtuurin näyttelyillä tavoittamaan noin paljon kävijöitä? Pirkko Siitari totesi haastattelussa, että vaikka matkailijoiden määrä Helsingissä on kasvanut, museokävijöiden määrä on pysynyt ennallaan. Sittemmin museoiden kävijämäärät ovat nousseet, ja vuonna 2016 kansallisgallerian museot saavuttivat yhteensä yli 750 000 kävijää.
Tammikuussa 2015 Yle Uutisten kulttuuritoimituksen päällikkö Janne Mällinen esitti Ylen päättäjille tekemän kyselyn perustella näkemyksen, että rakentajiksi kaavaillut kaupunki ja valtio näyttävät kääntävän selkäänsä koko Guggenheimille.
Lokakuussa 2016 pääministeri Juha Sipilä ilmoitti ettei valtio osallistu hankkeeseen, mikä käytännössä tarkoittaa sen kaatumista, nyt jo toisen kerran. Tontin varaus myös umpeutuu vuoden 2016 lopussa.
Arkkitehtuurikilpailu
Guggenheim-säätiö julkisti yleisen, kaksiosaisen arkkitehtuurikilpailun kesäkuussa 2014. Sen ensimmäiseen vaiheeseen työt jätettiin 10. syyskuuta 2014 mennessä. Näistä kilpailun tuomaristo valitsi kuusi finalistia, joille annetaan maaliskuuhun 2015 saakka aikaa viimeistellä kilpailutyönsä.
Arkkitehtuurikilpailun tuomaristossa oli kansainvälisiä arkkitehteja, säätiön edustaja sekä suomalaisia edustajia. 11-henkistä tuomaristoa johti professori Mark Wigley Columbian yliopistosta. Tuomariston jäsenet valitsi Guggenheim-säätiö, Suomen valtio, Helsingin kaupunki ja Suomen Arkkitehtiliitto SAFA.
Guggenheim-säätiö ilmoitti hankkivansa kilpailun rahoittajat itse. Rahoittajiksi nimettiin Guggenheim Helsingin Tukisäätiö, Guggenheim Helsinkiin -yhdistys, Louise ja Göran Ehrnroothin säätiö sekä nimettömät yksityiset lahjoittajat. Kilpailun budjetiksi kaavailtiin noin 2,2 miljoonaa euroa.
Kilpailun ensimmäiseen vaiheeseen osallistui 1 715 työtä 77 eri maasta. Jokaisesta ehdotuksesta julkaistiin kaksi kuvaa ja esittelyteksti Guggenheim Helsinki -projektin verkkosivulla.
Toiseen vaiheeseen valitut
Tuomaristo valitsi kuusi finalistia kilpailun toiseen vaiheeseen. Valitut työt ovat lähtöisin kaikkiaan seitsemästä eri maasta. Tuomariston mukaan osallistujat tarkastelivat kilpailun tehtävänantoa hyvin erilaisista lähtökohdista. Osa suunnitelmista lähestyy museota kokeellisesti sen sisältöjen kautta, jolloin suunnitelmien ulkomuoto tulee tarkentumaan vasta toisen vaiheen myötä. Osa töistä tarjoaa selkeämmän kuvan museon ulkoasusta, kun taas ehdotusten ohjelmallinen konsepti kehittyy vasta kilpailun toisessa vaiheessa. Kaikkia finalistitöitä yhdistää pyrkimys laajentaa käsitystä siitä, mitä museo voi olla.
Voittajaehdotus
Kilpailun voittajaksi valittiin Moreau Kusunoki Architectesin suunnitelma Art in the City. Ehdotus koostuu toisiinsa linkittyvistä paviljongeista, sekä korkeasta tornista. Näyttelytilat sijoittuvat yhteen kerrokseen maan päälle. Rakennusten julkisivuja peittää lasi ja kotimainen hiilikäsitelty puu.
Yhdeksän paviljonkia on sommiteltu tontille toisiinsa nähden epäsymmetrisesti. Aukiot ja paviljongit ovat yhteydessä toisiinsa ja museorakennus on yhteydessä ympäröivään kaupunkitilaan eri tavoin. Tähtitorninmäen puistoon voi päästä kävelysiltaa pitkin ja meren puolella rakennuksen yhdistää Eteläsatamaan rantapromenadi.
Kolmas ehdotus 2016
Ehdotuksessa museon rakentamista varten perustettaisiin kiinteistöosakeyhtiö, joka ottaisi rakentamista varten 35 miljoonan euron lainan. Lainan kulut kattaisi Guggenheimin tukisäätiö, mutta lainan takaisi Helsingin kaupunki. Helsingin kaupunki omistaisi yhtiöstä 84 prosenttia ja tukisäätiö loput.
Taidemuseon toiminnasta vastaisi Guggenheim Helsingin tukisäätiö. Sen toimintamenoiksi arvioidaan ehdotuksessa noin 11,6 miljoonaa euroa ja museon tuloiksi 11,2 miljoonaa vuodessa. Tuloihin on laskettu mukaan valtion vuosittainen, museolakiin perustuva 1,3 miljoonan euron tuki, jota koskevan ennakollisen näkemyksen antoi opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen (kok.). Uudessa ehdotuksessa kävijämääräksi on arvioitu kuten aikaisemmassakin 550 000 kävijää vuodessa ja museolipun pääsymaksua on korotettu 13:sta 15 euroon.
Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi esityksen kokouksessaan 21. marraskuuta 2016 äänin 8–7. Puolesta äänesti neljä kokoomusjäsentä, yksi RKP:läinen, yksi vihreä ja yksi keskustan jäsen, vastaan taas kolme SDP:n, kaksi Vasemmistoliiton jäsentä, yksi perussuomalainen ja yksi vihreiden jäsen. Jotta kolmas Guggenheim-ehdotus olisi voitu toteuttaa, esitys taidemuseon rakentamiseksi olisi pitänyt vielä hyväksyä Helsingin kaupunginvaltuustossa.
Kaupunginhallitus hyväksyi myös Hannu Oskalan (vihr.) vastaehdotuksen: "Lisäksi hyväksyessään Guggenheim Helsinki taidemuseohankkeen toteuttamisen kaupunginvaltuusto päättää käynnistää myös "Helsinki kuvataidekaupunkina" -esityksen valmistelun. Esityksessä Helsinki selvittää keinoja edistää kaupunkimme kuvataidekentän kehittämistä kokonaisuutena muiltakin osin kuin Guggenheim-hankkeen kautta. Näitä keinoja voivat olla mm. galleriakenttää, työtiloja, taideapurahoja, taidekasvatusta ja kokoelmapolitiikkaa koskevat toimenpiteet kuten aikalaistaiteen hankintoja museoiden kokoelmiin. Mittaluokaltaan noin 2-4 miljoonan esitys keinoista tuodaan kaupunginhallituksen päätettäväksi helmikuussa 2017."
Kokouksessaan 30. marraskuuta 2016 Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Wille Rydmanin (kok.) ja Paavo Arhinmäen (vas.) hylkäysehdotuksen äänin 53 – 32. Valtuusto käytti keskustelussa noin 170 puheenvuoroa ja se kesti viisi ja puoli tuntia.
Next Helsinki ideakilpailu
Guggenheim-museosuunnitelmalle syntyi syksyllä 2014 vaihtoehtoinen hanke, jonka taustalla oli taideyhteisö Checkpoint Helsinki ja Guggenheimin yhdysvaltalaiset arvostelijat. Aloite sille tuli Yhdysvalloista, ja tarkoituksena oli perustaa kilpailu. Ideakilpailu Next Helsinki etsi vaihtoehtoja Eteläsataman tontille, ja ehdotukset saattoivat olla esimerkiksi arkkitehtonisia suunnitelmia, kaupunkisuunnittelua tai esseitä.
Kilpailun taustalla oli kaksi yhdysvaltainamerikkalaista tahoa. Toinen oli arkkitehtuuriin ja kestävään kehitykseen keskittynyt Terreform ja toinen G.U.L.F.-organisaatio, joka oli tuonut esiin Abu Dhabin Guggenheim-museon rakentamisen epäkohtia. Tuomareina kilpailussa olivat muiden muassa galleristi Ilona Anhava, arkkitehti Juhani Pallasmaa ja Terreformin perustaja, arkkitehti Michael Sorkin.
Next Helsinki -ideakilpailun tuloksia julkaistiin Terike Haapojan, Andrew Rossin ja Michael Sorkinin toimittamassa kirjassa The Helsinki Effect – Public Alternatives to the Guggenheim Model of Culture-Driven Development.
Kyösti Lallukka
Kyösti Lallukka (22. maaliskuuta 1944 Enso, luovutettu Karjala – 9. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen 1970-1980-luvulla tunnettu poliitikko, joka toimi Liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtajana ja kolmen ministerin poliittisena sihteerinä.
Lallukka kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja aloitti opinnot Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (nyk. Tampereen yliopisto). Vuodesta 1971 hän johti Gaudeamus-kustantamon kurssikirjatuotantoa, ja vuodesta 1978 sairauseläkkeelle jäämiseen saakka 1990-luvun alkuun hän oli vakuutusyhtiö Varman palveluksessa.
Lallukka oli vuosina 1971–1972 Liberaalisen Nuorisoliiton puheenjohtaja. Vuosina 1984–1990 hän oli Liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtaja.
Vielä 1998 Lallukka valmistui hallintotieteiden maisteriksi.
Hannu Honkanen
Hannu Honkanen (s. 3. joulukuuta 1965 Rovaniemi) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Honkanen on Rovaniemen Palloseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa SM-sarjan kaudella 1984. Honkanen pelasi RoPS:ssa yhteensä kahdentoista kauden ajan, esiintyen useiden loukkaantumisten rajoittamana vain 84 pääsarjaottelussa. Vuonna 1986 hän oli mukana voittamassa Suomen Cupin finaalia. Kausina 1992 ja 1994 Honkanen pelasi myös lainalla Kakkosen Rovaniemen Lapissa ja Visan Pallossa. Hän lopetti uransa saman sarjatason Rovaniemen Kanuunoissa 1996.
Honkasen isä Tauno Honkanen oli maastohiihtäjä ja kilpaili sotilaspartiohiihdossa talviolympialaisissa 1948.