cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radiumtytöt
Säteilysairaus
Tehtaan työntekijät kärsivät useista sairauksista kuten anemiasta, nekroosista eli solukuolemasta etenkin leuassa, sekä luiden heikkenemisestä. Tehtaat kielsivät työntekijöiden sairauksien johtuvan altistumisesta radiumille, ja useat lääkärit sekä hammaslääkärit salasivat tietoja yritysten pyynnöstä. Lääkäreiden pyydettiin kertomaan sairauksien ja kuolemien johtuvan muista syistä kuten sukupuolitaudeista, etenkin kupasta. Seksitaudit olivat pahamaineisia siihen aikaan, ja syyttämällä naisia niistä yritettiin samalla tahrata heidän mainettaan.
Kun radiummaalin keksijä Sabin A. Von Sochocky sairastui itsekin radiumin takia, hän alkoi tukea tehtaiden naisia heidän lakijutuissaan. Hän kuoli vuonna 1928 ja oli 16. tiedetty radiumin takia kuollut.
Lähteet
https://www.damninteresting.com/undark-and-the-radium-girls/
Mariankirkko (Krakova)
thumb|275px|Krakovan Mariankirkko Mariankirkko on Puolassa Krakovan Rynek Główny-torin laidalla sijaitseva kirkko. Kirkossa on kaksi jyhkeää tornia, jotka ovat korkeudeltaan ja malliltaan erilaiset. Tarinan mukaan tornit suunnittelivat veljekset, joista lopulta toinen surmasi hienomman tornin rakentaneen veljensä. Kirkossa on 1400-luvulla Veit Stossin tekemä alttariveistos.
Suominen (yritys)
Suominen Oyj on suomalainen yhtiö, joka valmistaa kuitukankaita pyyhintä- ja hygieniatuotteisiin sekä terveydenhuollon sovelluksiin. Suominen on pyyhintään tarkoitettujen kuitukankaiden globaali markkinajohtaja ja maailman suurimpia kuitukangasvalmistajia. Suomisen kuitukankaista valmistetaan esimerkiksi kosteuspyyhkeitä, terveyssiteitä ja haavataitoksia.
Suomisen historia Suomessa alkoi vuonna 1898, mutta vanhin yhtiön nykyisistä tytäryhtiöistä on perustettu jo vuonna 1767. Vuosina 1982–2001 Suominen oli osa Lassila & Tikanoja -konsernia.
Yhtiön osake noteerataan Helsingin pörssissä. Yhtiöllä on Suomen lisäksi tuotantolaitoksia Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Espanjassa ja Italiassa.
Historia
thumb|J. W. Suomisen nahkatehdas Nakkilassa.
J. W. Suominen Oy (1898–1982)
Kasvava kenkäteollisuus kasvatti nahan kysyntää ja vuonna 1908 verstaan yhteyteen rakennetulla uudella nahkatehtaalla alettiin käyttää höyrykonetta. Myös ensimmäinen maailmansota nosti kysyntää ja tehdasta laajennettiin. Vuonna 1916 valmistui uusi tehdasrakennus ja myöhemmin 1920-luvulla tehdasta laajennettiin vielä kahdesti.
J.W. Suomisen Nahkatehdas muutettiin vuonna 1928 osakeyhtiöksi. Suomisen nahkatehdas oli uudenaikainen laitos Suomessa, sillä se hankki raaka-aineensa etupäässä ulkomailta, erityisesti Argentiinasta ja Brasiliasta. Tehdas erikoistui pohjanahan valmistukseen ja sen asiakkaat olivat etupäässä kenkätehtaita.
J. W. Suomisen kuoltua vuonna 1935 tehtaan johtoon tuli hänen poikansa Leo Suominen, jonka johdolla alkoi laajentuminen.
Sotien jälkeen Suomisen nahkatehtaan raaka-ainetilanne alkoi palata normaaliksi vuosina 1947–1948. Leo Suominen oli seurannut keinonahan käytön yleistymistä Yhdysvalloissa 1920-luvulla ja kuitunahan valmistusta Saksassa 1930-luvulla. Vuonna 1954 alettiin valmistaa kuitunahkaa nahan valmistuksessa syntyneistä jätteistä, puristamalla nahkakuitua levyiksi sidosaineiden avulla. 1950-luvun lopulla yrityksessä oli noin 125 työntekijää.
1960-luvulla suomalaisen kenkäteollisuuden asema alkoi heiketä ja kenkiä alettiin valmistaa nahan lisäksi muistakin materiaaleista. Siksi J. W. Suominen alkoi valmistaa nahan ohella myös kuitukangastuotteita vuonna 1965. Se valmisti tekstiilikuitukankankaasta vanua, kokolattimattoja ja kertakäyttöpyyhkeitä. Nahkateollisuudesta luovuttiin 1970-luvulla.
Ilkka Suominen toimi J.W. Suominen Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1975–1979.
Osa Lassila & Tikanojaa (1982–2001)
1990-luvulla Lassila & Tikanoja oli monialayhtiö, jonka yhtenä osana toimi kuitukangas-, joustopakkaus- ja nauhateollisuus, johon kuului J. W. Suomisen ja Amerplastin lisäksi nauhatuotteita valmistanut Inka.
Vuonna 2000 Nakkilassa kuitukankaita valmistaneen J.W. Suominen Oy:n osuus Lassila & Tikanoja -yhtymän liikevaihdosta oli suurempi kuin muilla tytäryhtiöillä. JWS:n liikevaihto oli noin 570 miljoonaa markkaa, ja liikevoittoprosentti oli noin 21 prosenttia, kun taas Amerplastin ja Säkkivälineen liikevoitto oli alle 8 prosenttia ja Inkalla viisi prosenttia.
Suominen Yhtymä Oyj (2001–2011)
Yrityksen ensimmäinen toimitusjohtaja Kari Parviainen väistyi tehtävästä 13 kuukauden jälkeen ja hänen seuraajakseen tuli Heikki Bergholm. Vuonna 2003 Suominen osti alankomaalaisen kosteuspyyhkeitä valmistaneen Codi Internationalin ja laajensi Puolan joustopakkaustehtaansa kapasiteetin kaksinkertaiseksi. Alkuvuosinaan Suominen Yhtymä Oyj maksoi runsaita osinkoja, vaikka sen tuotteiden kysyntä alkoi heiketä.
Inka myytiin syyskuussa 2005 Midinvest-rahastoille ja yrityksen toimivalle johdolle.
Yhtiön toimitusjohtajina toimivat Bergholmin jälkeen Kalle Tanhuanpää (2006–2008) ja Petri Rolig (2008–2011).
Vuonna 2010 yhtiö sulki Norrköpingissä toimineen joustopakkaustehtaansa, ja seuraavana vuonna suljettiin Nastolan joustopakkaustehdas.
Elokuussa 2011 Suominen oli velkaloukussa, mutta tilanteesta selvittiin, kun monimutkaista rakennettaan selkiyttävä erikoispaperiyhtiö Ahlstrom myi kuitukangasliiketoimintonsa Suomiselle. Suominen osti Ahlstromin Home & Personal -liiketoiminnan eli pyyhintätuotteet, minkä myötä Suomisesta tuli maailmanlaajuinen markkinajohtaja rullatavarana myydyissä ja pyyhintätuotteisiin tarkoitetuissa kuitukankaissa. Kauppa sisälsi tuotantolaitoksia Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa, ja vanhimman hankitun tuotantolaitoksen historia ulottui vuoteen 1767. Suominen kasvoi kaupan myötä lähes kaksinkertaiseksi, ja lokakuussa 2011 yhtiö järjesti kaupan rahoittaakseen osake- ja konversioannin, joka nosti Ahlstromin Suomisen suurimmaksi omistajaksi. Kaupan myös Suomisen liikevaihto nousi 500 miljoonaan euroon ja henkilöstömäärä 1 300 henkeen ja se toimi 10 maassa. Yhtiön hallitus halusi palkata uuden toimitusjohtajan muutoksen läpivientiin ja kasvun varmistamista varten. Joulukuussa 2011 Suomisen toimitusjohtajaksi valittiin Nina Kopola, joka oli tuolloin ainoa suomalaista pörssiyritystä johtanut nainen.
Suominen Oyj (2012–)
Vuonna 2012 yhtiö uudisti strategiaansa ja kävi läpi yt-neuvotteluita, joiden johdosta Nakkilan-tehtaalla suljettiin tuotantolinja. Huhtikuussa 2012 yhtiön nimi lyhentyi Suominen Oyj:ksi.
Vuonna 2013 yhtiön pääkonttori ja kotipaikka siirrettiin Tampereelta Helsinkiin. Kesällä 2013 Suominen myi tappiollisen Codi Wipes -liiketoimintayksikön lopettaen samalla asiakkaidensa kanssa kilpailemisen.
Toukokuussa 2015 yhtiö ilmoitti rakentavansa Bethunen-tehtaalleen uuden tuotantolinjan, ja syksyllä se ilmoitti kasvattavansa investointiohjelmansa 60 milj. euroon.
Matias Ikävalko
Matias Ikävalko (Matti Tapio Ikävalko, 23. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Vaasan ja Lappeenrannan kaupunginteattereissa.
Elämä ja ura
Matias Ikävalko syntyi maanviljelijä Eemil Ikävalkon ja tarkastuskarjakko Ester Lattusen perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1967 ja suoritti näyttelijän opintoja Tampereen yliopistossa 1969–1973. Ikävalko aloitti ammattiuransa Kouvolan Teatterissa, johon hän oli kiinnitettynä 1973–1975. Vuosina 1975–1987 hän näytteli Vaasan kaupunginteatterin riveissä, jota seurasi vuosi Teatteri 2000:ssa, vuosi vapaana näyttelijänä ja jälleen vuosi Teatteri 2000:ssa. Vuosina 1990–1995 Ikävalko oli kiinnitettynä Lappeenrannan kaupunginteatteriin, ja vuodesta 1995 hän on jälleen työskennellyt freelance-näyttelijänä.
Ikävalkon roolitehtäviä ovat olleet muun muassa Turkka (kappaleessa Tukkijoella), Jaakko Honka (Kultainen vasikka), Porfiri Petrovitš (Rikos ja rangaistus) ja Nalle Puh.
Ikävalkon televisiotehtäviin lukeutuu muun muassa Aarne Rintamäen rooli Yleisradion sarjanäytelmässä Rintamäkeläiset.
Ikävalko on niin ikään kirjoittanut kabareetekstejä, pakinoita ja kolumneja.
Suominen (yritys)
Suominen Oyj (2012–)
Alkuvuonna 2016 Suominen nousi Helsingin pörssissä keskisuurten yhtiöiden (Mid Cap) ryhmään. Keväällä 2016 yhtiö supisti osakemääräänsä ns. käänteisellä splitillä viidesosaan. .
Vuonna 2017 Suomisen liikevaihto oli 426 miljoonaa euroa.
Vuonna 2018 Suomisella oli kahdeksalla tehtaallaan yli 650 työntekijää Euroopassa ja Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Elokuussa 2018 Suomisen toimitusjohtaja Nina Kopola jätti tehtävänsä. Hänen jälkeensä väliaikaisena toimitusjohtajana toimi Tapio Engström. Pekka Ojanpään oli tarkoitus aloittaa toimitusjohtajana joulukuussa 2018, mutta hän kuoli lento-onnettomuudessa ennen sitä marraskuussa 2018.
Alkuvuonna 2020 Suominen Oyj siirtyi seitsemän muun pörssiyhtiön joukossa uuteen markkina-arvoluokkaan Nasdaqin vuosittaisen markkina-arvoluokkien tarkistuksen perusteella. Yhtiö siirrettiin keskisuurten yhtiöiden joukosta pieniin yhtiöihin. Huhtikuussa Suominen kertoi kehittäneensä VTT:n kanssa uuden monikerroksisen kuitukankaan, jota voidaan käyttää hengityssuojaimissa. Kangasta valmistettiin Nakkilassa ja se testattiin käytäntöolosuhteissa Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirissä. Yhtiö teki historiansa suurimman liikevaihdon ja tuloksen. Koronapandemia kasvatti pyyhintätuotteiden kysyntää, joten Suomisen asiakkaat tekivät tavanomaista suurempia tilauksia.
Organisaatio
Suominen-konsernin emoyhtiö on Suominen Oyj, jonka pääkonttori sijaitsee Helsingissä, Suomessa. Vuonna 2020 yhtiöllä oli yhteensä 689 työntekijää, joista sijaitsi 304 Yhdysvalloissa, 137 Italiassa ja 129 Suomessa. Yhtiö toimii myös Espanjassa ja Brasiliassa.
Yhtiö on jakanut liiketoimintansa kahteen liiketoiminta-alueeseen, jotka ovat Amerikat ja Eurooppa. Vuonna 2019 Amerikoiden osuus liikevaihdosta oli 64 prosenttia.
Omistajat
Suomisen suurimmat omistajat huhtikuussa 2021 olivat
Markkinat
Suominen on maailman suurimpia kuitukangasvalmistajia, ja pyyhintään tarkoitetuissa kuitukankaissa se on maailmanlaajuinen markkinajohtaja. Seuraavaksi suurin valmistaja, amerikkalainen kulutustavarajätti Kimberley-Clark, valmistaa kankaita lähinnä omiin brändituotteisiinsa. Vuonna 2018 Suomisen osuus markkinoista oli noin 20 prosenttia. Yhtiön liikevaihdosta noin 63 tulee Etelä- ja Pohjois-Amerikasta ja loput Euroopasta.
Tuotteet
Suominen valmistaa kuitukangasrullia pyyhintä- ja hygieniatuotteisiin sekä terveydenhuollon tarpeisiin. Yhtiön toimittamasta kuitukankaasta valmistetaan tuotteita terveydenhoitoon, kodinhoitoon, lastenhoitoon ja henkilökohtaiseen hygieniaan liittyvissä tuotteissa, kuten esimerkiksi hengityssuojaimia, kosteuspyyhkeitä, terveyssiteitä ja haavataitoksia.
Raaka-aineet
Suomisen vastuullisten tuotteiden portfolioon kuuluu uusiutuvista, kierrätetyistä tai muovittommista raaka-aineista valmistettuja tuotteita ja kompostoituvia tai kokonaan hajoavia kuitukankaita.
Suominen käyttää niin kutsutuissa vastuullisissa kuitukankaissaan raaka-aineena sellupohjaisia kuituja, esimerkiksi viskoosia ja lyocelliä. Niiden osuus sen tuotannosta oli vuonna 2020 yli puolet. 44 prosenttia sen tuotteista valmistetaan öljypohjaisista materiaaleista kuten polypropeenistä ja polyesteristä.
Suominen alkoi tutkia uusia tuotteita innovaatioryhmässään vuonna 2019 ja perusti seuraavana vuonna New Fiber Center -hankkeen, joka tutkii uusia luonnonmukaisia kuitukankaita, joita voisi valmistaa esimerkiksi hampusta. Tuotteita testataan Nakkilassa ja Windsor Locksissa Yhdysvalloissa. Raaka-aineena hamppu muistuttaa puuvillaa, mutta sen kasvattaminen vaatii vähemmän pinta-alaa, vettä ja torjunta-aineita. Suominen on kiinnostunut myös pellavasta ja oljesta.
Béla Bakosi
Béla Bakosi (s. 18. kesäkuuta 1957) on entinen unkarilainen kolmiloikkaaja.
Bakosi sijoittui Prahan EM-kilpailuissa 1978 kolmiloikassa 15:nneksi tuloksella 15,74 m. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 16,47 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän saavutti uransa ainoan ulkoratojen arvokisamitalin sijoittuessaan pronssille tuloksella 17,04 m. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli seitsemäs tuloksella 16,83 m. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei osallistunut Unkarin liityttyä kisoja boikotoivien maiden joukkoon. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 Bakosi sijoittui 12:nneksi tuloksella 16,09 m.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Bakosi saavutti kuusi mitalia. Kultaa hän voitti Sindelfingenissä 1980 tuloksella 16,86 m ja Milanossa 1982 tuloksella 17,13 m. Lisäksi hän ylsi pronssille Budapestissa 1983 tuloksella 16,90 m, Göteborgissa 1984 tuloksella 17,15 m ja Madridissa 1986 tuloksella 16,93 m sekä hopealle Budapestissa 1988 tuloksella 17,25 m.
Alexander Lahtinen
Alexander Lahtinen (s. 28. helmikuuta 1991) on suomalainen kalpamiekkailija. Lahtisen valmentajana toimii Peeter Nelis ja hän edustaa Helsingin miekkailijoita. Lahtinen on urallaan voittanut juniorisarjoissa MM-pronssia alle 20-vuotiaissa vuonna 2011 ja PM-kilpailuissa pronssia alle 17-vuotiaissa ja kultaa alle 20-vuotiaiden henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa. Suomen-mestaruuden hän on voittanut vuosina 2010, 2011 ja 2015.
Gus Hall
thumb|pysty|Gus Hall pidätyskuvassa vuonna 1954. Gus Hall (syntyjään Arvo Kustaa Halberg; 8. lokakuuta 1910 Iron, Minnesota – 13. lokakuuta 2000 New York) oli yhdysvaltalainen kommunistipoliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja. Hän oli Yhdysvaltain kommunistisen puolueen (CPUSA) pääsihteeri vuosina 1959–2000 ja puolueensa nelinkertainen presidenttiehdokas 1970- ja 1980-luvuilla. Hall yhdistetään myös vuoden 1937 niin sanottuun ”Little Steel” -lakkoon, jonka yhteydessä pienempiä ja alueellisia terästyöntekijäjärjestöjä yhdistyi. Hän oli taustaltaan amerikansuomalainen.
Lapsuus ja nuoruus
Hall syntyi Minnesotan osavaltiossa rautakaivosteollisuudesta tunnetulla niin sanotulla Mesabi Iron Rangen alueella, Iron-nimisellä paikkakunnalla. Hänen vanhempansa Matt (Matti) ja Susan (Susanna) Halberg olivat Suomesta muuttaneita siirtolaisia. Hänen isänsä ja äitinsä sekä useimmat esivanhempansa olivat syntyjään Lapualta, ja hän oli Vihtori Kosolan kolmas serkku. Hallin vanhemmat olivat Industrial Workers of the World (IWW) -ammattijärjestön jäseniä ja liittyivät jo varhain Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen.
Hall jätti koulunkäynnin 14-vuotiaana ja meni metsätöihin, missä hän tutkiskeli marxismia tukkikämpillä. Hän liittyi vuonna 1926 Young Workers League -nuorisojärjestöön ja seuraavana vuonna kommunistiseen puolueeseen, jossa hän sai tehtäväkseen nuorkommunistisen järjestön Young Communist Leaguen organisoimisen. Vuodet 1929–1932 Hall vietti Euroopassa, enimmäkseen Neuvostoliitossa, jossa hän opiskeli kaksi vuotta Moskovan kansainvälisessä Leninin puoluekoulussa.
Ammattiyhdistystoiminta ja nousu puoluejohtoon
Palattuaan Yhdysvaltoihin 1930-luvun laman aikana Hall muutti Minneapolisiin ja jatkoi siellä nuorisoliiton toimintaa. Hän sai vuonna 1934 puolen vuoden vankeustuomion osallisuudesta väkivaltaisissa kuljetustyöläisten lakoissa. Vuonna 1935 Hall muutti Ohioon, jossa hän osallistui Congress of Industrial Organizations (CIO) -ammattijärjestön toimintaan terästeollisuuden työläisten keskuudessa. Hän kohosi vuonna 1937 Youngstownin kaupungin paikalliseksi kommunistijohtajaksi. Hall oli perustamassa myös Steel Workers Organizing Committee -järjestöä (SWOC) ja oli vuoden 1937 ”Little Steel” -lakon johtaja. Yhdysvaltojen liityttyä vuoden 1941 lopulla mukaan toiseen maailmansotaan hän liittyi vuonna 1942 vapaaehtoisena laivastoon ja toimi koneenkäyttäjänä Guamilla. Hänet demobilisoitiin 6. maaliskuuta 1946.
Hall valittiin kommunistisen puolueen kansallisen komitean jäseneksi sodan aikana vuonna 1944 ja puolueen poliittisen toimikunnan jäseneksi sodan jälkeen vuonna 1947. Hän toimi Ohion osavaltion puolueorganisaation puheenjohtajana vuosina 1947–1949. Hänet valittiin CPUSA:n kansallisen komitean sihteeriksi vuonna 1949, ja hän toimi koko puolueen vt. pääsihteerinä 1950–1951.
Vankeusvuodet
Hall ja 11 muuta kommunistipuolueen johtajaa pidätettiin 22. heinäkuuta 1948 ja heitä syytettiin kumouksellisesta toiminnasta Smith Act -lain nojalla. Myöhemmin Yhdysvaltain korkein oikeus totesi Smith Actin perustuslain vastaiseksi. Päästyään vapaaksi takuita vastaan Hall valittiin CPUSA:n sihteeristöön. Hän sai viiden vuoden vankeustuomion ja siirtyi maan alle ollessaan yhä vapaana takuita vastaan. Hän pakeni Meksikoon, mutta jäi kiinni Méxicossa, josta hänet luovutettiin Yhdysvaltoihin. Hänen tuomionsa pidennettiin kahdeksan vuoden vankeudeksi. Hall vietti vuodet 1951–1957 liittovaltion Leavenworthin vankilassa Kansasissa, ja oli sen jälkeen vuoteen 1959 asti kotiarestissa. Vapauduttuaan hän jatkoi poliittista toimintaansa.
Kommunistisen puolueen johdossa
Neuvostoliiton hajoaminen vuonna 1991 ajoi kommunistisen puolueen kriisiin. Puolue oli saanut kaksi miljoonaa dollaria Neuvostoliiton kommunistiselta puolueelta (NKP) Daily Worker -sanomalehden rahoittamiseen. Neuvostoliiton kaaduttua monet jäsenet jättivät puolueen. Hall kuoli 13. lokakuuta 2000 Manhattanilla New Yorkissa. Hän pysyi puolueensa johtajana kuolemaansa asti.
Yksityiselämä ja suhteet Suomeen
Hall solmi vuonna 1935 avioliiton amerikanunkarilaisen Elizabeth Turnerin kanssa. 65 vuotta kestäneestä avioliitosta syntyi kaksi lasta, Barbara ja Arvo. Hall puhui suomea sisarustensa kanssa, joita hänellä oli yhdeksän. Muutettuaan 1930-luvulla pois Minnesotan suomalaisseuduilta Hall pääsi käyttämään alkuperäistä äidinkieltään suomea vain harvoin, joten hän ei oppinut poliittista terminologiaa suomeksi.
Korean kieli
Korean kieli on pääasiassa Korean niemimaalla eli Etelä- ja Pohjois-Koreassa, sekä ulkokorealaisissa yhteisöissä eri puolilla maailmaa puhuttu kieli. Korean kielen puhujamääristä on eri arvioita ja useimpien mukaan kielen puhujia on yli 70 miljoonaa. Kieltä kirjoitetaan sekä korean omalla kirjoitusjärjestelmällä (hangul), että kiinalaisilla merkeillä (hanja). Korean kielen sukulaisuussuhteet ovat olleet tieteilijöiden kiistojen aihe ja sitä pidetään vaihtelevasti joko isolaattikielenä tai osana suurta altailaista kielikuntaa.
Levinneisyys ja puhujat
Koreaa puhuu äidinkielenään eri arvioiden mukaan 75 –77 miljoonaa henkilöä. Sen kaksi suurinta puhujamaata ovat Etelä-Korea (noin 48 milj.) ja Pohjois-Korea (noin 24 milj.). Korean kielen puhujia on Koreoiden ulkopuolella myös ympäri maailmaa, esimerkiksi Kiinassa, Japanissa, Venäjällä, Keski-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kiinassa kielellä on noin 2 miljoonaa puhujaa, Yhdysvalloissa 1 miljoona ja Japanissa noin 0,5 miljoonaa. Puhujamärässä mitattuna suurin piirtein saman kokoisia kieliä korean kanssa ovat esimerkiksi turkki ja persia. Korea ei siis kuulu aivan suurimpien kielten joukkoon, mutta se voidaan kuitenkin sisällyttää maailman 20 tärkeimmän kielen luetteloon. Jos korea määritellään isolaattikieleksi, se on puhujamäärältään tunnetuista isolaattikielistä suurin.
Korea ei ole historiansa aikana ulottanut juurikaan valtaansa Korean niemimaan ulkopuolelle ja niinpä korean kieltä on historiallisesti käytetty vain harvoin yhteydenpidossa muiden etnisten ryhmien kanssa kaksikielisyytenä. Yhden poikkeuksen muodostaa japani, joka oli virallinen kieli Japanin miehitysaikana. Jotkin vanhemman polven korealaiset osaavat edelleen japania ja nykyisin myös englannin kielen käyttö on lisääntynyt. Suuri osa Koreassa asuvista korean puhujista on kuitenkin edelleen käytännössä yksikielisiä. Korealaiseen kieliyhteisöön on tullut näin verrattain vähän vieraita vaikutteita. Korean ulkopuolella korean kielen puhujat ovat huomattavasti tavallisemmin kaksikielisiä.
Hiljattain koreaa on alettu opiskelemaan myös vieraana kielenä. Sen opetus on kasvanut etenkin suurten korealaisvähemmistöjen maissa Kiinassa ja Japanissa. Korean kielen opetusta ulkomaalaisille koordinoivat usein Etelä-Korean suuret yliopistot, kuten Soulin valtionyliopisto, Yonsei-yliopisto ja Goryeo-yliopisto, sekä tutkimuslaitokset kuten Academy of Korean Studies. Kansainvälistä akateemista tutkimusta harjoittavat eri yhdistykset eri puolilla maailmaa, kuten Association of Korean Studies in Europe eli AKSE. Suomessa korean kielen tuntiopetusta järjestää esimerkiksi Helsingin yliopisto. Yhdysvaltain ulkoministeriön virkamiesten Foreign Service Institute vastaa virkamiesten kielikoulutuksesta ja se kokoaa myös listaa kielistä, joita englantia äidinkielenään puhuvien on vaikeinta oppia. Lista perustuu arvioon kielen hallitsemiseksi tarvittavien opiskeluviikkojen määrästä. Korea sijoittuu listalla vaikeimpien joukkoon, eli sen hallitsemiseksi tarvitaan vähintään 88 opiskeluviikkoa, tai noin 2 200 tuntia.
Murteet
thumb|Koreankielinen kartta korean murteista. Korean kieli on kokoonsa nähden hyvin yhtenäinen. Esimerkiksi japanin kieleen verrattuna sen alueelliset ja sosiaaliset erot ovat pieniä. Kielessä voidaan erottaa joitakin murteita, joiden erot ovat kuitenkin vähäiset. Eri murteiden puhujat pystyvät ymmärtämään toisiaan vaivatta. Murreryhmät jaetaan tavallisesti ilmansuuntien ja historiallisten läänien mukaan viiteen ryhmään, joita ovat 1. koillismurteet Hamgyongin alueella, 2. kaakkoismurteet Gyeongsangin alueella, 3. lounaismurteet Jeollan alueella, 4. luoteismurteet Pyonganin alueella ja 5. keskiset murteet Chungcheongin, Gyeonggin ja Hwanghaen alueella. Keskinen murrealue muodostaa puhujamäärältään selvästi suurimman murrealueen. Koreaan kuuluvan Jejun saaren murre on kehittynyt mantereen lounaismurteista, mutta se on säilyttänyt joitakin mantereelta kadonneita vanhakantaisuuksia ja eroja on myös esimerkiksi äännerakenteessa. Etelä-Koreassa pääkaupunki Soulin murre muodostaa prestiisimurteen koko maan alueella ja myös puhujien keskuudessa ulkomailla.
Pohjois-Koreassa Soulin murretta vastaava asema on pääkaupunki Pjongjangin murteella. Etelä-Koreaan verrattuna Pohjois-Korean yleiskielessä on enemmän provinsialistisia ilmiöitä ja Pjongjangin murre on hieman syrjäisempänä kielenä säilyttänyt joitakin Soulin murteesta kadonneita piirteitä. Yksi ero löytyy esimerkiksi r-konsonantin sananalussa sisältävistä nimistä (esim. Ryanggang) jotka kirjoitetaan ja äännetään Pohjois-Koreassa, mutta jotka Etelä-Korean yleiskielen mukaan alkavat kirjaimilla y- tai n- (esim. Yanggang). Pohjois- ja Etelä-Korean kielten välillä on eroja myös lainasanojen suhteen. Etelässä käytetään Yhdysvalloista ja englannin kielestä omaksuttuja lainasanoja, joita ei käytetä pohjoisessa. Esimerkiksi mehu on etelässä juseu (eng. juice) ja pohjoisessa danmul.
Ulkokorealaisten ryhmien murteista Kiinan, Venäjän ja Keski-Aasian korean puhujien murteet pohjautuivat alun perin koillis- ja lounaismurteisiin. Japanin ja Sahalinin murteet pohjautuivat puolestaan nykyisen Etelä-Korean alueen murteisiin. Ulkokorealaiset murteet ovat sittemmin saaneet vaikutteita paikallisista valtakielistä, kuten japanista, kiinasta, venäjästä, uzbekista ja kazakista. Vaikutteet ovat kuitenkin pääasiallisesti olleet pinnallisia.
Historia
thumb|vasen|Jäljennös teoksesta [[Hunmin Jeongeum eli "Oikeiden äänteiden opettaminen kansalle". Vuonna 1446 julkaistussa teoksessa esiteltiin korean hangul-kirjoitusjärjestelmä. ]] Kiina on koreaan voimakkaimmin vaikuttanut vieras kieli ja se toimi myös varhaisten korealaisten kirjaoppineiden kielenä. Koreassa syntynyttä kiinankielen muotoa on kutsuttu sinokoreaksi. Klassisena kirjakielenä sillä oli esimerkiksi latinan asemaan Euroopassa verrattava asema Koreassa. Kiina oli kuitenkin aina vain yläluokan hallitsema kieli ja korea oli pitkään köyhemmän alaluokan kieli.
Kielihistorialtaan korean historia voidaan jakaa neljään vaiheeseen, muinaiskoreaan, keskikoreaan, uuskoreaan ja nykykoreaan. Muinaiskorea tunnetaan huonosti. Termillä viitataan korealaiseen kieliaineistoon ajalta ennen Goryeo-dynastiaa ja sen lähdeaineistoa on vain vähän. Joitakin korealaisia tekstejä kirjoitettiin hyangchal- ja idu-menetelmillä. Korealaisia henkilön- ja paikannimiä tunnetaan myös kiinalaisten merkkien vanhojen äänneasujen mukaan transkriboiduista yksittäisistä sanoista kiinalaisista historiankirjoista. Korean kielen murteiden yhteistä kantamuotoa eli kantakoreaa on puhuttu vasta hiljattain, sillä murteiden erot ovat pieniä. Lähimpänä kantakoreaa on mahdollisesti keskikorea. Uuskorean katsotaan yleensä alkavan Joseon-dynastian valtakauden keskivaiheilta ja nykykorean postdynastisen kauden alusta vuodesta 1910.
Korean niemimaan kielitilanne on ollut historiallisesti todennäköisesti nykyistä monimuotoisempi. Niemimaan eteläosassa on aikanaan puhuttu nykyisen korean edeltäjän eli esikorean ohella esijapania ja pohjoisosissa sijainneen Goguryeon dynastinen kieli oli puolestaan mahdollisesti sukua mantšulle. Korealaiset tutkijat ovat puhuneet erikseen esikorealaisesta sillan kielestä, esijapanilaisesta baekjen kielestä ja goguryeon kielestä. Esikorean puhujat muodostivat lopulta Sillan valtion, joka myöhemmin yhdistyneen Sillan kaudella levittäytyi niemimaan valtaosaan levittäen samalla esikorealaisen kielen käyttöä muiden kielten kustannuksella.
Luokitus ja sukulaiskielet
Korean kielen alkuperä on tieteellisen yhteisön kiistojen aihe. Korealle on etsitty sukulaiskieliä useasta eri suunnasta läheltä ja kaukaa. Sitä on verrattu esimerkiksi indoeurooppalaisiin, uralilaisiin ja paeloaasiaalisiin kieliin. Ehkä eniten huomiota ovat saaneet kuitenkin vertailut niin sanottuihin altailaisiin kieliin. Ajatuksen altailaisista kielistä esitti aikanaan suomalainen kielitieteilijä G. J. Ramstedt, jonka mukaan korea, sekä turkkilaiset, mongolilaiset ja tunguusikielet kuuluivat samaan altailaiseen ryhmään. Ramstedtin jälkeen ajatusta altailaisista kielistä ovat kannattaneet myös monet muut kielitieteilijät, kuten Nicholas Poppe ja Roy Andrew Miller. Kaikki kielitietieteilijät eivät kuitenkaan jaa näkemystä altailaisten kielten ryhmän olemassaolosta. Niin sanottujen antialtailaisen näkemyksen mukaan korean kielellä ei yleensä katsota olevan lainkaan tunnettuja sukukieliä, eli korea määritellään isolaattikieleksi, joka muodostaa yksinään oman kielikuntansa. On mahdollista, että korealaiseen kielikuntaan on historiallisesti kuulunut myös muita kieliä, jotka ovat sittemmin kadonneet.
Kirjoitusjärjestelmä
Korean kirjoitusjärjestelmän kehittymiseen on vaikuttanut etenkin äännejärjestelmän rakenne. Kirjoitustaito saapui Korean niemimaalle Kiinasta, josta omaksuttiin myös Kiinan kirjoitusjärjestelmä. Aluksi kiina toimi kirjallisena kielenä, mutta kun se ei syrjäyttänyt koreaa puhuttuna kielenä syntyi lopulta tarve korealaiselle kirjoitukselle. Korean ja kiinan kielissä on kuitenkin merkittäviä eroja, jotka vaikeuttavat kiinalaisen kirjoitusjärjestelmän soveltamista koreaan. Kiinassa kukin kirjoitusmerkki vastaa käytännössä yhtä tavua, mutta toisistaan eroavia tavuja on kiinassa koreaa paljon vähemmän ja monet sanat ovat yksitavuisia. Samalla tavalla ääntyviä tavuja kirjoitetaankin usein eri merkeillä riippuen sanan merkityksestä. Korealaiset sanat ovat kuitenkin usein kiinalaisia pidempiä ja niiden sananvartaloissa on päätteitä. Korean tavurakenne on monimutkainen, mikä tekee jokaisen eri tavun kirjoittamisesta omalla merkillään hankalaa.
Koreassa ongelma ratkaistiin varta vasten koreaa varten kehitetyllä kirjoitusjärjestelmällä hangulilla. Järjestelmän keksijäksi sanotaan usein 1400-luvulla elänyttä Joseon-dynastian kuningas Sejongia. Kirjoitus toimii neljällä tasolla. Ensimmäisellä tasolla ovat 16 peruskirjainta, toisella 26 modifioitua ja yhdistettyä kirjainta, kolmannella etymologiset tavut ja neljännellä sanakokonaisuudet osoittavat sananvälit. Kirjoitus noudattaa yksinkertaisen äännekirjoituksen periaatteita monimutkaisesta kiinalaistyyppisestä ulkomuodostaan huolimatta. Hangulia on joskus kutsuttu maailman helpoimmaksi ja systemaattisimmaksi kirjoitusjärjestelmäksi. Se ei ole kuitenkaan etenkään Etelä-Koreassa korvannut kokonaan kiinalaisia merkkejä kirjoitusjärjestelmänä. Pohjois-Koreassa käytetään lähes pelkästään äännekirjoitusta.
Korean siirtokirjoituksessa otettiin käyttöön Etelä-Koreassa uudistettu latinaistamisjärjestelmä vuonna 2000. Toinen tunnettu siirtokirjoitusjärjestelmä on kehittäjiensä mukaan nimetty McCune–Reischauer-romanisaatio. Se julkistettiin nykymuodossaan vuonna 1939 ja sitä on käytetty laajasti etenkin Korean sodan jälkeen. Käytössä on ollut kahden edellä mainitun järjestelmän ohella useita eri menetelmiä (esim. Yale-järjestelmä, suomalais-ugrilainen tarkekirjoitus, vanha saksalaistyyppinen järjestelmä ja vanha ranskalainen järjestelmä) joiden suurimmat erot ovat äänteiden merkinnässä.
Konsonantit
Koreassa on 19 konsonanttifoneemia.
Kluusilit ja affrikaatat esiintyvät kolmenlaisina: heikkoina, kireinä tai aspiroituna. Heikoit ääntyvät soinnillisina sonoranttien välillä ja muualla soinnittomina. Nuoremman sukupolven puheessa ne voivat sananalkuisesti ääntyä aspiroituina; ne erottaa varsinaisista aspiroiduista konsonanteista kuitenkin seuraavan vokaalin matala sävelkorkeus.
Aspiroidut konsonantit ovat vahvasti aspiroituja. Noin 10–15 prosentissa tapauksista nekin ääntyvät vokaalien välissä soinnillisina, erityisesti iäkkäämpien miesten puheessa, jossa ne ääntyvät soinnillisina jopa 28 prosentissa tapauksista.
Kireiden konsonanttien tarkoista äännearvoista on edelleen epäselvyyttä. Ne ääntynevät osittain supistuneella ääniraolla sekä lisätyllä ääniraon alapuolisella paineella, mikä lisäksi ääntöväylän seinämät ovat jäykistyneet ja kurkunpää on alentunut tai muuten laajentunut. Vaihtoehtoisen analyysin mukaan kireät konsonantit ovat samoja kuin tavalliset heikot konsonantit, joista ne kuitenkin erottaa seuraavan vokaalin sävelkorkeus; heikko konsonantti aiheuttaa seuraavaan vokaaliin nousevan sävelkoron, kun taas kireä konsonantti aiheuttaa korkean sävelkorkeuden. Lisäksi kireitä ja aspiroituja konsonantteja edeltävät vokaalit ovat yleensä lyhyempiä kuin heikkoja konsonantteja edeltävät.
Nasaalit ääntyvät sanan alussa yleensä denasalisoituina, kun taas  ei esiinny ollenkaan sanan alussa.
on vokaalien välissä yksitäryinen tremulantti kahden vokaalin tai vokaalin ja :n välissä. Sanan lopussa, ennen konsonantteja (paitsi ) tai toisen :n vieressä se on tai retrofleksinen.
Toisin kuin kiinalaisperäisissä lainasanoissa, ei esiinny sananalkuisesti korean omaperäisissä sanoissa. Etelä-Koreassa se ei äänny ollenkaan sanan alussa ennen :tä tai :tä, ja ääntyy ennen muita vokaaleja ja  vain yhdyssanoissa vokaalin jälkeen.
Vokaalit
Useiden puhujien puheessa esiintyy seitsemän vokaalifoneemia.
Soulissa ääntyy korkeampaa kuin, kun taas Pohjois-Koreassa ne ääntyvät yhtä korkealta, ja  on etisempi. Gyeongsangin murteessa sekä että  ovat yhtyneet :ksi vanhempien puhujien puheessa, mutta nuorten ja keski-ikäisten daegulaisten puheessa ne erottuvat toisistaan.
Soulissa on etinen ja  korkeampi, ja molemmat ääntyvät yhtä korkealta, mutta  on pyöreämpi ja takaisempi. on etisempi kuin ja Pohjois-Koreassa myös matalampi, lähellä :tä.
Koreassa oli aiemmin kaksi muutakin vokaalifoneemia, ja, mutta ne ääntyvät useimpien puhujien puheessa nykyään  ja.
Puolivokaaleja pidetään joskus nousevien diftongien liukuina eikä omina konsonanttifoneemeinaan. -alkuisia diftongeja ovat, -alkuisia. Näiden lisäksi on vielä. Diftongeista ääntyy konsonantin jäljessä samoin kuin.
Koreassa oli aiemmin ero lyhyiden ja pitkien vokaalien välillä, mutta nykyään se on hävinnyt lähes kokonaan. Pitkät vokaalit ääntyivät jokseenkin periferaalisempina kuin niiden lyhyet vastineet. Pitkät vokaalit ovat jäänne keskikorean korkeasta toonista. Ne säilyivät ainoastaa sanojen ensimmäisissä tavuissa.
Kirjaimet
Kirjoituksessa jokaista konsonanttia vastaa oma merkkinsä. Peruskirjaimia käytetään alla olevien konsonanttien kirjoitukseen.
Kireitä klusiileja, kireitä affrikaattoja ja kireää frikatiivia vastaavat modifioidut kirjainmuodot.
Korean kielen vokaalit ryhmittyivät aikanaan vokaalisointuisiksi pareiksi. Vokaalisointu on kadonnut ajan myötä, mutta kaksi jäljellä olevaa alkuperäistä paria erottaa niiden graafisesta ulkomuodosta.
Diftongien monoftongiutuessa koreaan syntyi yllä olevien kuuden vokaalin lisäksi myös neljä uutta vokaalia. Huolitellussa yleiskielessä voidaan käyttää myös kombinaatiota ㅢ (ui), mutta joka normaalissa kielessä yhdistyy vokaaliin ㅣ (i).
Vokaalia edeltävän puolivokaalin sisältävät vokaalijärjestelmän osat merkitään modifioiduilla ja yhdistetyillä kirjainmuodoilla. Palataalinen y merkitään perusvokaalin jälkeisellä viivalla ja labiaalinen w labiaalivokaalin o tai u merkillä.
Muoto- ja lauserakenne
Korea on agglutinatiivinen tai tarkemmin suffigoiva kieli, eli sanojen suhde osoittautuu sanajärjestyksen ohella sanan vartaloon liittyvällä taivutuspäätteellä. Suomen kieli on pohjimmiltaan samaa kielityyppiä. Agglutinaatio on koreassa kuitenkin suomea mekaanisempaa ja läpinäkyvämpää. Sananpäätteet kasautuvat, jolloin suuri osa sanoista sisältää kolme tai useamman tavua. Johtamattomat sanavartalot ovat sen sijaan usein yksitavuisia.
Itäaasialaisten kielten tapaan korean kielen lauseet alkavat usein topiikilla, eli kuulijalle jo tutulla asialla. Topiikki on nominaalinen tai nominalisoitu sana tai jakso, jota osoittaa lauseen alkuun siirretty sijapääte. Omat päätteensä on myös nominatiiveillä, akkusatiiveillä, genetiiveillä, lokatiiveillä ja instrumentaaleilla. Lokatiivi-datiivit ja lokatiivi-ablatiivit käyttävät yhdistettyjä päätteitä. Sijakategoriat vaiheutuvat postpositionaalisten nominaalifraasien sarjaksi, jolloin sijapäätteiden määrän määrittely on hankalaa. Kieliopissa sijapäätteitä kutsutaan usein sijapartikkeleiksi.
Nomineja voidaan koreassa taivuttaa myös monikossa. Koreassa kuitenkin myös perusmuotoisella sanalla voi olla monikkomerkitys ja monikkojen käyttö ylipäänsä on rajallista. Lukusanoissa ei yleensä osoiteta monikkoa, vaan ne vaativat substantiivin kanssa laskusanan, joka ilmaisee substantiivin käsiteluokkaa. Eri luokkia on muutamia kymmeniä ja joitakin luokan muodostavia käsiteryhmiä ovat esimerkiksi ihmiset, eläimet ja koneet. Laskusana yhdistyy päätteen tavoin lukusanaan.
Verbit taipuvat koreassa esimerkiksi aikamuodon, tapaluokan ja pääluokan mukaan. Persoonamuotoja ei ole. Puhujan ja puhuteltavan suhde osoittautuu tyylirekisterillä päätesarjoina, partikkelina tai joskus sananvalintana. Eri rekistereitä on esimerkiksi normaaleissa, tuttavallisissa, välittömissä, epävirallisissa, kohteliaissa ja muodollisissa tilanteissa. Rekisteri kuvaa etenkin sosiaalista hierarkiaa ja niiden käyttämiseksi oikein on usein ymmärrettävä korealaista yhteiskuntajärjestelmää. Koreassa myös adjektiivit ovat muoto- ja lauseopiltaan verbaalisia. Ilmiö on tyypillinen myös muissa itäaasialaisissa kielissä.
Korean kielen sanajärjestys on muotoa SOV eli subjekti, objekti ja verbi. SOV on tyypillinen sanajärjestys esimerkiksi mongolissa ja japanissa, mutta esimerkiksi kiinan ja suomen kielen sanajärjestys on muotoa SVO.
Kristeligt Dagblad
Kristeligt Dagblad on tanskalainen Kööpenhaminassa julkaistava sanomalehti.
Historia
Lehti perustettiin vuonna 1896 osittain reaktiona siihen mediahuomioon, jota neljän hukkuneen kalastajan hautajaisissa pidetty ruumissaarna oli saanut osakseen. Sen pitänyt pastori koki, että saarna oli väärinymmärretty ja häntä oli siteerattu väärin. Herätysliikejärjestö Indre Mission tulkitsi tämän vuoksi tarvittavan kristillistä sanomalehteä. Lehti ajateltiin myös aseeksi kulttuuriradikalismia ja jumalattomuutta vastaan.
Ensimmäiset vajaa 20 vuotta lehti oli pitkälti epäpoliittinen ja keskittyi uskonnollisiin ja moraalisiin kysymyksiin. Vuosina 1914-1932 lehden levikki kasvoi ja aihepiiri laajeni, ja vuonna 1935 se katkaisi siteensä Indre Missioniin laajentaen aihepiirejään politiikkaan ja kulttuuriin säilyttäen edelleen poliittisen riippumattomuutensa. Päätoimittaja Gunnar Helweg-Larsenin kansallinen linja vuosina 1936-1941 lehden lukijamäärä kasvoi, mutta se menetti asemiaan vuoden 1950 jälkeen kun tuli tavalliseksi tilata vain yhtä sanomalehteä. Vuoden 1960 jälkeen lehden linja on jatkuvasti uudistunut sen ottaessa lehteen uusia aiheita. Vuosituhannen vaihteessa ei-tunnustuksellisten uskonnollisten aiheiden käsittely lisääntyi.
Hr. Ms. Van Nes (F805)
Hr. Ms. Van Nes (runkonumero F805) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Van Speijk -luokan ohjusfregatti.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta ja luovutettiin 1988 Indonesialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä KRI Oswald Siahaan.
Teruel (maakunta)
Teruel on maakunta keskisessä Espanjassa Aragonian itsehallintoalueen eteläosassa.
Sen rajanaapureita ovat Tarragonan, Castellónin, Valencia, Cuencan, Guadalajaran ja Zaragozan maakunnat. Maakunnan koillisosa on osa Aragonian katalaaninkielistä Franja de Ponent -aluetta.
Teruelin pinta-ala on 14 810 neliökilometriä. Sen väkiluku on 135 562 (vuonna 2017) ja väestötiheys 9,2 asukasta neliökilometrillä. Noin neljännes väestöstä asuu pääkaupungissa Teruelissa. Maakunnassa on yhteensä 236 kuntaa, joista yli puolet ovat alle 200 asukkaan kyliä.
Juseliuksen paitatehdas
Juseliuksen paitatehdas (vuodesta 1926 Paitatehdas Juselius Oy, vuodesta 1953 Oy Juseliuksen Tehtaat) oli Turussa vuosina 1869–1961 toiminut tekstiilitehdas. Sen yhteydessä toimi vuonna 1885 perustettu ja vuonna 1915 samaan omistukseen tullut Turun Sateenvarjotehdas Oy.
Paitatehdas ja sateenvarjotehdas toimivat vuodesta 1879 aina 1920-luvulle saakka Turun Vanhalla Suurtorilla nykyisin Vanhana Raatihuoneena tunnetussa rakennuksessa, jonka tehtailija Carl Fredrik Juselius oli hankkinut omistukseensa. 1900-luvulla tehtaiden omistus siirtyi Wolter ja Arthur Nordforsille, jotka tekivät niistä kaksi erillistä osakeyhtiötä ja siirsivät niiden toiminnan vuonna 1925 uuteen tehdasrakennukseen Rauhankatu 15:ssä. Nykyisin tehtaan paikalla on kerrostalo, As. oy Pumppumäki, jonka sivurakennuksessa Koulukadun puolella toimi aiemmin Turun kaupunginkirjaston Mikaelin sivukirjasto. Juseliuksen paitatehtaalla oli 1950- ja 1960-luvun vaihteessa toimintaa myös Amiraalistonkatu 10:ssä IX kaupunginosassa, ainakin pesula joka toimi myöhemmin yhtiönimellä Oy Jusla Ab.
Historiaa
Juseliuksen paitatehdas sai alkunsa vuonna 1867 turkulaiskauppias Johan August Juseliuksen lesken Carolinen (1817–1894) ryhtyessä tarjoamaan ompelupalveluja omistamallaan, tuolloin vielä harvinaisella ompelukoneella. Tilaustöiden lisäksi hän ompeli valmispaitoja, joita otti ensimmäisenä myyntiin O. H. Granbergin lyhyttavaraliike. Vuonna 1869 leskirouva Juselius hankki tuotannolleen privilegion, mitä voidaan pitää suomalaisen paitateollisuuden syntynä. Samana vuonna samaan kaupunkiin tuli tosin kilpailijaksi Gustav Albert Petreliuksen perustama Turun Paitatehdas. Vuonna 1870 paitatehdas perusti paitojen ja irtokaulusten pesulapalvelun.
Vuonna 1872 Carolinen poika Carl Fredrik Juselius sai porvarioikeudet ja ryhtyi työskentelemään äitinsä aloittamassa yrityksessä, joka siirtyi kahta vuotta myöhemmin pojan omistukseen. Paitatuotannon ohella Carl Fredrik toi maahan muun muassa Singer-ompelukoneita ja hajuvesiä. Paitatehdasyhtiön tuotantoa myymään hän perusti erillisen kauppayrityksen, Turun Paitamakasiinin, joka laajeni Helsinkiin, Viipuriin, Tampereelle ja Poriin.
Vuonna 1889 tehtaaseen saatiin höyryvoima, ja Yhdysvalloista tuotiin höyrykäyttöisiä silityskoneita ja höyrymankeli. Vuonna 1899 Juseliuksen paitatehtaalla oli historiallisesti merkittävä lakko, jonka syynä oli palkkojen pienentäminen neljänneksellä ilman ennakkoilmoitusta. Kaikki lakkolaiset olivat naisia ja ammattiliittoon kuulumattomia.
Vuonna 1912 Carl Fredrik Juselius luovutti heikentyneen terveydentilansa takia yrityksensä hoidon Saksassa insinööriksi opiskelleelle pojalleen, 22-vuotiaalle Björnille. Kahta vuotta myöhemmin isä kuolee, ja siitä vuoden kuluttua kuolinpesä myy paitatehtaan, kauppayrityksen ja pesulan Turun Sateenvarjotehtaan omistajille Wolter ja Arthur Nordforsille.
Vuonna 1925 paitatehdas siirtyi uusiin tiloihin Pumppumäelle Rauhankatu 15:een (Koulukatu 16). Pian yrityksestä muodostettiin osakeyhtiö ja alettiin käyttää tavaramerkkinä joutsenta. Kuvallisen joutsenmerkin lisäksi oli Joutsen-paidat, Joutsen-kaulukset ja Joutsen-pyjamat, ja pian myös sateenvarjotehtaan tuotteet – varjot, kävelykepit, solmiot ja olkaimet alettiin tuntea Joutsen-nimellä. Naisille tehdas alkoi vuonna 1933 valmistaa Jusella-merkkisiä korsetteja ja rintaliivejä.
Sodan aikana valtaosa tuotantokapasiteetista meni liinavaatteiden ompeluun puolustusvoimille. Vuonna 1953 paita- ja sateenvarjotehtaat fuusioitiin yhdeksi yritykseksi nimeltä O.Y. Juseliuksen Tehtaat – Juselius Fabriker A.B. 1950-luvun mittaan kilpailu kuitenkin koveni etenkin tuonnin takia niin, että yritys ajautui konkurssiin vuonna 1961. Seuraavana vuonna tehdasrakennus purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostalo.
Jätevesi
thumb|Osin puhdistettua jätevettä biologisessa puhdistusvaiheessa Luotsinmäen jätevedenpuhdistamossa [[Porissa.]] Jätevedellä tarkoitetaan nesteenä käytettyä, käytöstä poistettavaa vettä. Jätevedeksi luetaan muukin neste, joka poistetaan käytöstä, sekä niin ikään esim. kaatopaikalta, varastopaikalta tai muulta tällaiselta alueelta tuleva vesi, jos siinä on haitallisessa määrin vieraita aineita.
Jätevesien sisältämät ravinteet, kuten orgaaninen aines, typpi, fosfori ja kiintoaine, voivat aiheuttaa rehevöitymistä. Orgaaninen aines jaetaan biologisesti (biologinen hapenkulutus eli BOD (biochemical oxygen demand)) ja kemiallisesti hajoavaan (kemiallinen hapenkulutus eli COD (chemical oxygen demand)). BOD muodostaa osan COD:sta. Lisäksi jätevesi voi etenkin käsittelemättömänä kuljettaa erilaisia ympäristömyrkkyjä, lääkeainejäämiä ja mikrobeja luontoon sekä aiheuttaa hajuhaittoja. Puhdistusprosessissa pyritään poistamaan jätevedestä kiintoaine, orgaaninen aines, ravinteet, mikrobit ja raskasmetallit.
Yhdyskuntajätevesi
Yhdyskuntajätevesi koostuu kotitalouksien jätevedestä ja jätevedenpuhdistamon viemäröintialueen verkkoon liittyneen teollisuuden jätevesistä. Yhdyskuntajäteveden laatu vaihtelee viemäröintialueen teollisuuden ja verkostoon pääsevien, laimentavien hule- ja vuotovesien määrän mukaan.
Tyypillisesti pääosa yhdyskuntajätevedestä muodostuu kotitalouksien jätevedestä. Yhden henkilön vedenkulutus vuorokaudessa on keskimäärin 155 litraa. . Tästä pääosa päätyy viemäriin. Yksi henkilö tuottaa orgaanista kuormitusta vuorokaudessa keskimäärin 50 grammaa BOD:ta, 2,2 grammaa fosforia ja 14 grammaa typpeä. Kotitalouksien jätevesi voidaan jaotella mustaan jäteveteen eli ns. vessaveteen ja harmaiseen jäteveteen eli keittössä, peseytymisessä, pyykinpesussa ja siivouksessa muodostuviin jätevesiin. Pääosa orgaanisesta kuormituksesta on mustassa jätevedessä, kun taas harmaat jätevedet muodostavat pääosan vesimäärästä.
Seuraavassa on esimerkkejä yhdyskuntajätevedenpuhdistamoille tulevan jäteveden laadusta. Pitoisuudet ovat vuoden 2011 keskiarvoja.
Jätevedenpuhdistamoille johdetun jäteveden lämpötila vaihtelee Suomessa voimakkaasti vuodenajan mukaan, riippuen sijainnista, viemäriverkoston pituudesta ja vuoto- ja sulamisvesien määrästä. Lämpötila voi vuoden kuluessa vaihdella alle 5 asteesta noin 20 asteeseen.
Puhdistusteho tavanomaisella suomalaisella yhdyskuntajätevedenpuhdistamolla vaihtelee merkittävästi sen mukaan, mistä aineista on kyse. Puhdistamoiden biologiset prosessit on suunniteltu poistamaan orgaanista, biohajoavaa tai helposti saostettavaa kuormitusta eli kiintoainetta, BOD:ta, typpeä ja fosforia. Huonoimmin poistuvat liukoiset, vaikeasti saostettavat ja biohajoamattomat tai hitaasti biohajoavat aineet (osa siitä COD:sta, joka ei sisälly BOD:hen eikä kiintoaineeseen), jotka näin ollen kulkeutuvat puhdistusprosessin läpi luontoon tai vaikuttavat puhdistamolietteen laatuun.
Merkittävä osa haitta-aineista tai viemäriä tukkivista jätteistä päätyy jäteveteen tavallisista kotitalouksista. Tämän johdosta Suomen Vesilaitosyhdistys on käynnistänyt Pytty-kampanjan, jolla muistutetaan siitä, mitä viemäiriin saa ja ei saa päästää.
Teollisuusjätevesi
Teollisuusjätevesien eli ns. asumisjätevesistä poikkeavien jätevesien laatu vaihtelee merkittävästi teollisuudenalan mukaan. Viemäriin laskettavien teollisuusjätevesien laatua rajoitetaan ympäristöluvissa, vesihuoltolaitosten yleisissä määräyksissä ja teollisuusjätevesisopimuksissa määrätyillä raja-arvolla. Yleisissä määräyksissä on raja-arvoja mm. raskasmetalleille ja rasvalle. Osa rajoituksista perustuu siihen, että tietyt kemikaalit voivat muodostaa riskin vesihuoltolaitoksen työntekijöille tai aiheuttaa jätevesiverkoston korroosiota.
Teollisuuslaitoksilta voidaan tarvittaessa edellyttää jäteveden esikäsittelyä ennen sen johtamista viemäriin. Teollisuuslaitoksilla on myös omia jätevedenpuhdistamoita, joissa puhdistettu vesi voidaan johtaa vesistöön laitosten ympäristölupien mukaisesti. Teollisuusjätevesien laatua, teollisuusjätevesisopimusten laatimista ja haitta-aineiden raja-arvojen asettamista käsitellään laajalti esim. Suomen Vesilaitosyhdistyksen julkaisemassa Teollisuusjätevesioppaassa.
Guy Burgess
pienoiskuva|182px|[[Yhdysvaltain keskusrikospoliisi|FBI:n etsintäkuulutus Burgessista ja Donald Macleanista.]] Guy Francis de Moncy Burgess (16. huhtikuuta 1911 Devonport, Iso-Britannia – 30. elokuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) oli brittiläinen diplomaatti ja kaksoisagentti, joka vakoili Neuvostoliiton hyväksi toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikana. Hän kuului nimellä Cambridgen viitoset tunnettuun vakoilijaryhmään yhdessä Donald Macleanin, Kim Philbyn ja Anthony Bluntin kanssa. Paljastumisen uhatessa Burgess loikkasi vuonna 1951 Neuvostoliittoon, jossa asui loppuikänsä.
Elämä
Burgess opiskeli Etonissa ja vuodesta 1930 historiaa Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän omaksui tuolloin kommunistisen aatteen. Burgessin opiskelutoveri Kim Philby esitteli hänet vuonna 1934 itävaltalaiselle Arnold Deutschille, joka värväsi hänet Neuvostoliiton vakoojaksi. Burgess puolestaan järjesti ystävänsä, taidehistorioitsija Anthony Bluntin värväyksen. Osana peiterooliaan Burgess irtisanoutui julkisesti kommunismista ja alkoi esiintyä fasismin myötäilijänä ja saksalaismielisenä. Burgess työskenteli vuosina 1936–1938 BBC:n kirjeenvaihtajana, ja tutustui tuolloin Britannian johtaviin poliitikkoihin. Vuosina 1938–1941 hän oli tiedustelupalvelu MI6:n palveluksessa. Hän auttoi myös Philbyä pääsemään MI6:een. Vuonna 1944 Burgess sai viran ulkoministeriöstä, jatkaen yhä vakoiluaan. Hän työskenteli sodan jälkeen muun muassa ulkoministeriön salaisella propagandaosastolla ja vuodesta 1948 Lähi-idän osastolla.