cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bryan Brown
Ura
Vuonna 1980 Brownista tuli maailmankuulu esiintymisestään elokuvassa Kunnian kentät. Vaikka hän esitti rooleja australialaisissa tuotannoissa vielä muutaman vuoden, häntä näki myös amerikkalaisissa minisarjoissa voitettuaan suosion puolelleen Yhdysvalloissa A Town Like Alicen (1981) ansiosta. Hän sai myös Emmy-ehdokkuuden roolistaan Okalinnuissa. Muutamaa vuotta myöhemmin Brown esiintyi muutamissa elokuvissa, jotka saivat maailmanlaajuista suosiota. Niihin kuuluivat muun muassa Tai-Pan, Sumuisten vuorten gorillat ja Cocktail.
Kunnia ja palkinnot
Vuoden 2005 kesäkuussa Brown pääsi Order of Australian jäseneksi. Hän vastaanotti myös Australian elokuvainstituutin palkinnon parhaalle näyttelijälle kantavasta roolista Breaker Morantissa (1980) ja Two Handsissa (1999).
Yksityiselämä
Brown on ollut näyttelijä Rachel Wardin kanssa naimisissa vuodesta 1983. He tapasivat Okalintujen kuvauksissa samana vuonna. Parilla on kolme lasta.
Ilmari
Ilmari on miehen nimi, ja nimipäivä on suomalaisessa kalenterissa 16. tammikuuta, vuodesta 1908 alkaen.
Ilmari on kansallisromanttisen kauden nimiä, ja on ollut Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Ilmari on annettu 120 893 henkilölle.
Seppo Ilmarinen on Kalevalan pääsankareita, taitava seppä, luonteeltaan rauhallinen, vakava, rehellinen ja uskollinen. Nimi on ikivanha suomalainen, ri-johtimella ilma-sanasta muodostettu.
Nimi Ilmo on mahdollisesti lyhentymä Ilmarista, mutta voi perustua myös karjalaisissa murteissa esiintyvään ihmistä tarkoittavaan sanaan ilminen.
Sidney Poitier
Sidney Poitier ['pwɑːtjeɪ] (20. helmikuuta 1927 Miami, Florida – 6. tammikuuta 2022 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalais-bahamalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja diplomaatti. Hän syntyi Miamissa, mutta kasvoi Bahamalla. Poitier voitti ensimmäisenä afroamerikkalaisena parhaan miespääosan Oscarin roolistaan elokuvassa Kedon kukkaset (Lilies of the Field, 1963). Hänen kuuluisimmat elokuvansa ovat Yön kuumuudessa (1967) ja Arvaa kuka tulee päivälliselle (1967). Hän sai kunnia-Oscarin vuonna 2002.
Poitier aloitti 1940-luvulla uransa teatterissa Harlemin American Negro Theateressa. Hän sai pian myös rooleja Broadwayllä ja siirtyi sen jälkeen elokuva-alalle. Poitier oli ensimmäisiä mustia näyttelijöitä, jotka nousivat tähtiluokkaan ja sai nimensä myös elokuvajulisteiden keskeisimmille paikoille. Poitier oli vuonna 1969 perustamassa First Artists -tuotantoyhtiötä ja siirtyi 1970-luvun aikana enemmän ohjaajaksi. Hän palasi vielä 1980- ja 1990-luvuilla myös kameran eteen.
Poitier kirjoitti elokuvauransa jälkeen kaksi omaelämäkerrallista teosta ja yhden romaanin. Bahama nimitti hänet myös Japanin- ja Unescon-suurlähettilääksi.
Varhainen elämä
Sidney Poitier syntyi keskosena Miamissa Floridassa, mutta palasi vanhempiensa kanssa Bahamalle. Sidney oli yhdeksänlapsisen perheen nuorin. Perhe asui Cat Islandilla, missä Evelyn ja Reggie Poitier pitivät tomaattitilaa. Sidney oli kymmenenvuotias, kun tila kaatui ja perhe muutti Cat Islandilta Nassauhun.
Sidney Poitier’n isä päätti lähettää poikansa Yhdysvaltoihin, sillä Sidney ajautui nuorena monenlaisiin ongelmiin. Sidney asui ensin jonkn aikaa veljensä luona Miamissa mutta muutti sitten New Yorkiin. Hän työskenteli jonkin aikaa erilaisissa avustavissa töissä, mutta värväytyi sitten toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain armeijaan. Hän valehteli ikänsä ja palveli jonkin aikaa fysioterapiayksikössä. Hän ei viihtynyt siellä ja teeskenteli kärsivänsä psyykkisistä oikeista, minkä ansiosta hänet vapautettiin palveluksesta.
Teatterista elokuviin
Palvelusaikansa jälkeen Poitier pyrki Harlemin American Negro Theateriin. Hänet hylättiin ensimmäisellä kerralla liian voimakkaan bahamalaisen aksentin perusteella. Poitier muisteli myöhemmin omaelämäkerrassaan, että hylkäys oli hänen elämänsä alkuvaiheen käännekohta. Hän harjoitteli tuon jälkeen amerikkalaista puhetyyliä ja pääsi toisella yrittämällä sisään American Negro Theateriin. Hän suostui toimimaan harjoitteluaikanaan teatterin siivojana. Poitier näytteli American Negro Theaterin näytelmissä ja sai vuonna 1946 roolin Lysistrate-näytelmän Broadway-tuotannossa. Hän sai siitä kehuja ja sai sen jälkeen myös toisen Broadway-roolin näytelmästä Anna Lucasta. Seuraavien parin vuoden ajan Poitier oli mukana kokonaan mustista näyttelijöistä koostuneen seurueen kanssa.
Poitier’n ensimmäinen elokuva oli armeijan dokumentti From Whence Cometh My Help (1949), mutta seuraavana vuonna hänellä oli Hollywood-rooli elokuvassa Kaikki tiet tukossa. Hyvistä arvioista huolimatta Poitier’lle ei tarjottu juurikaan hyviä rooleja, sillä Hollywoodissa oli vielä niin vähän varteenotettavia sivurooleja mustille näyttelijöille. Itke rakastettu maa (1951) oli Poitier’n seuraava elokuva. Se kuvattiin osittain Etelä-Afrikassa.
Läpimurto ja Oscar-palkinnot
Varsinaisen läpimurtonsa Poitier teki elokuvassa Älä käännä heille selkääsi (1955), missä hän näytteli kymmenen vuotta itseään nuorempaa high school -opiskelijaa. Sitä ennen hänellä oli ollut useita pienempiä sivurooleja, mutta hän oli elättänyt perhettänsä lähinnä ravintolatöillä. Älä käännä heille selkääsi -elokuvan jälkeen Poitier näytteli muun muassa elokuvissa Hyvästi, ystäväni (1956), Musta kiihko (1957) ja Miehen mitta (1957).
Poitier’sta tuli ensimmäinen musta näyttelijä, joka sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Sen hän sai elokuvasta Kahle, jossa hän karkaa vankilasta Tony Curtisin näyttelemän valkoisen vangin kanssa. He joutuvat työskentelemään yhdessä poliisien välttelemiseksi. Kahletta pidettiin aikanaan hyvin provokatiivisena, sillä se esitti rotujen välistä sopuisaa yhteiseloa. Poitier’n nimi oli myös Curtisin vaatimuksesta mainosjulisteessa elokuvan nimen yläpuolella, mikä oli poikkeuksellista aikanaan. Poitier voitti roolistaan sekä Baftan että Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun. Rooli teki yhdessä kasvavien katsojalukujen kanssa Poitier’sta näkyvän hahmon kansalaisoikeusliikkeessä. Seuraavat roolit, kuten Porgy ja Bess (1959), vakiinnuttivat hänen asemansa sukupolvensa johtavana afroamerikkalaisena näyttelijänä.
Kulttuurihistoria
Kulttuurihistoria tieteenalana keskittyy menneisyydessä tapahtuneiden kulttuuri-ilmiöiden tutkimukseen. Kulttuurihistoria ei yleensä keskity täsmällisesti ajoitettaviin ”tapahtumiin” vaan pidemmän aikajakson kehityskulkuihin.
Sidney Poitier
Läpimurto ja Oscar-palkinnot
Poitier jatkoi elokuvauransa rinnalle myös teatterissa, ja hänellä oli kehuttu rooli Lorraine Hansberryn näytelmässä A Raisin in the Sun (1959). Hän toisti roolinsa myös elokuvaversiossa Särkynyt illuusio (1961). Poitier oli tässä vaiheessa saanut ajalleen harvinaisen aseman mustana näyttelijänä: hänelle tarjottiin tasaiseen tahtiin hyviä pääosarooleja. Pienellä budjetilla tehty Kedon kukkaset (1966) toi hänelle parhaan miespääosan Oscarin ja toisen Hopeisen karhun. Hän oli ensimmäinen musta miesnäyttelijä, joka voitti Oscarin, ja toinen musta näyttelijä Hattie McDanielin jälkeen. Poitier näytteli elokuvassa entistä sotilasta, joka auttaa nunnia rakentamaan kappelin.
Kulttuurihistoria
Nykyaikainen kulttuurihistoria ei rajaa kulttuurin käsitettä pelkästään taiteelliseksi tai kirjalliseksi (korkea)kulttuuriksi, vaan mitä tahansa inhimillistä toimintaa voidaan tutkia kulttuurihistoriallisesta näkökulmasta. Hannu Salmen mukaan kulttuurihistoriassa tapahtunut muutos vastaa laajemmin humanistisissa tieteissä tapahtunutta muutosta: kulttuuristen piirteiden tai tunnusmerkkien määrittelystä on siirrytty merkitysten ja merkityssuhteiden tutkimukseen. Siten esimerkiksi politiikkaa voitaisiin tarkastella kulttuurihistoriallisesta näkökulmasta käsin. Kulttuurihistoria on läheistä sukua monille humanistisille ja yhteiskuntatieteille, esimerkiksi folkloristiikalle ja antropologialle.
Sidney Poitier
Läpimurto ja Oscar-palkinnot
Oscarin jälkeen Poitier tuli entistäkin kiireisempi. Hänen seuraaviin elokuviinsa kuuluu muun muassa Hyökkäys Jäämerellä (1965), jossa Poitier esitti toimittajaa. Roolissa merkityksellistä oli se, että Poitier ei saanut sitä mustana näyttelijänä. Hän näytteli myös westernissä Taistelu paholaiskanjonissa (1966) ja E. R. Braithwaiten omaelämäkertaan perustuneessa elokuvassa Vastahakoiset (1967). Jälkimmäinen tehtiin pienellä budjetilla, ja Poitier suostui pienempään palkkaan osuudesta lipputuloihin. Elokuva veti kuitenkin yllättävästi katsojia ja toi myös Poitier’lle hyvät tulot.
Reetta Touru
Reetta Touru oli Suomen vahvin nainen vuonna 2002. Hän kilpaili farmarikävelyssä, lastauksessa, merimieskävelyssä, krusifiksissa ja banaaninpyörässä.
Sidney Poitier
Läpimurto ja Oscar-palkinnot
Poitier oli vuonna 1967 lipputuloilla mitattuna menestynein näyttelijä, sillä hän esiintyi samana vuonna kolmessa menestyneessä elokuvassa. Vastahakoisten lisäksi tuolloin ilmestyivät Arvaa kuka tulee päivälliselle ja Yön kuumuudessa. Elokuvassa Arvaa kuka tulee päivälliselle Poitier esitti valkoisen naisen afroamerikkalaista sulhasta. Elokuvassa Yön kuumuudessa hän puolestaan esitti älykästä afroamerikkalaista etsivää Virgil Tibbsiä, joka tutkii murhaa Etelävaltioissa. Elokuva sai Oscarin parhaana elokuvana. Poitier palasi rooliin jatko-osissa Komisario Tibbs ei hellitä (1970) ja Huumejärjestö iskee (1971). Alkuperäisessä Yön kuumuudessa oli myös kuuluisa kohtaus, jossa Tibbs läimäyttää valkoista plantaasinomistajaa, joka oli ensin läimäyttänyt etsivää. Poitier kertoi myöhemmin, että käsikirjoituksessa Tibbs olisi lähtenyt pois tilanteesta ensimmäisen läimäytyksen jälkeen. Hän kuitenkin päätti, että nyt oli mahdollisuus näyttää myös vihaa valkoisen miehen toimintaa kohtaa eikä vain "kääntää toista poskea".
Kulttuurihistoria
Kari Immonen määrittelee kulttuurihistorian seuraavasti:
Sidney Poitier
Läpimurto ja Oscar-palkinnot
Poitier näytteli vuonna 1968 romanttisessa komediassa Sulhasta etsitään, jota hän oli ollut myös käsikirjoittamassa. Viimeinen laukaus (1969) herätti debattia, sillä se oli klassikkoelokuva Neljän tuulen talon (1947) uudelleenfilmatisointi. Poitier oli siinä musta radikaali, kun alkuperäisessä elokuvassa karkumatkalla oli Irlannin tasavaltalaisarmeijan jäsen. Yön kuumuudessa -jatko-osien välissä Poitier teki elokuvan Brother John.
Kulttuurihistoria
Kulttuurihistoria on siis otteeltaan hyvin monimuotoinen historiantutkimuksen suuntaus. Kyse on pikemminkin menneisyyden lähestymistavasta kuin tietystä tutkimuksen kohteesta.
Sidney Poitier
Myös ohjaajaksi
Poitier oli vuonna 1969 perustamassa First Artists -tuotantoyhtiötä, ja hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Buck ja tappajasaarnaaja (1972). Poitier näytteli lännenelokuvan pääosassa ystävänsä Harry Belafonten kanssa. He olivat yhdessä myös Poitier’n ohjaamassa komediassa Säpinää laitakaupungilla (1974). Poitier’n ohjaamia komedioita olivat myös Homma hanskassa (1977) ja Mänteillä menee lujaa (1980). Niiden keskeisin perintö se, että Poitier pystyi antamaan elokuvien kautta monille mustille näyttelijöille säännöllisiä rooleja. Mänteillä menee lujaa, jonka pääosissa olivat Richard Pryor ja Gene Wilder, oli myös Poitier’n ohjausuran suurin taloudellinen menestys.
Kulttuurihistoria
Oppiaineena
Kulttuurihistoriaa voi Suomessa opiskella pääaineena ainoastaan Turun yliopistossa, jossa alan koulutus ja tutkimus alkoi vuonna 1972. Kulttuurihistoriaa voi opiskella myös Turun yliopiston avoimessa yliopistossa, jossa järjestetään muun muassa verkko-opintoja, joihin voi osallistua paikkakunnasta riippumatta. Avoimen yliopiston kokonaisuudet ovat rinnastettavia tutkintoihin kuuluviin kokonaisuuksiin, ja niitä voi liittää HuK- ja FM-tutkintoihin muissakin yliopistoissa kuin Turun yliopistossa.
MacGuffin
MacGuffin (toisinaan McGuffin) on tarinankerronnan apuväline, joka motivoi hahmoja ja pitää tarinan liikkeellä. MacGuffin on erittäin tärkeä hahmojen näkökulmasta, vaikka yleisön kannalta se on epäoleellinen ja voitaisiin selittää yksinkertaisesti. MacGuffin on tavallinen elokuvissa ja erityisesti trillereissä.
Sidney Poitier
Myös ohjaajaksi
Mänteillä menee lujaa -elokuvan jälkeen Poitier vähensi hieman työkuormaansa. Hän ohjasi vielä 1980-luvun alkupuoliskolla elokuvat Lirissä (1982) ja Fast Forward - täyttä vauhtia (1984). Fast Forwardin jälkeen Poitier piti muutaman vuoden tauon.
MacGuffin
Termin "MacGuffin" keksi Alfred Hitchcock.
Sidney Poitier
Paluu näyttelijäksi
Poitier teki ensimmäisen valkokangasroolin yli vuosikymmeneen Roger Spottiswooden jännityselokuvassa Tarkoituksena tappaa (1988). Sen jälkeen hän näytteli draamassa Kasvottomat vakoojat (1988). Poitier’n viimeinen ohjaustyö oli flopannut Bill Cosby -komedia Isäni on kummitus (1990).
MacGuffin
"Alkuperäinen" MacGuffin
MacGuffin juontaa alkunsa vanhasta ja kuluneesta vitsistä, jota Hitchcock mielellään kertoi :
Luettelo Rääkkylän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Rääkkylän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Rääkkylän kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
MacGuffin
"Alkuperäinen" MacGuffin
Kaksi miestä matkustaa junassa. Toisella on tavarahyllyllä iso, omituisen muotoinen paketti. Toinen mies kysyy, mitä paketissa oikein on. – Se on MacGuffin. – Mikä MacGuffin sitten on? – Sillä pyydystetään leijonia Skotlannin Ylämailla. – Mutta eihän Ylämailla ole leijonia. – No sitten se ei ole MacGuffin.
Sidney Poitier
Kirjat ja Bahaman-suurlähettiläänä
Poitier’n hengellinen omaelämäkerta The Measure of a Man ilmestyi vuonna 2000. Sen äänikirjaversiosta hän sai parhaan puhutun albumin Grammy-palkinnon. Vuonna 2008 Poitier julkaisi puolestaan viisauksia tuleville sukupolville eli teoksen Life Beyond Measure: Letters to My Great-Granddaughter. Jännitysromaani Montaro Caine ilmestyi vuonna 2013.
Vuonna 1997 Poitierin kotimaa Bahama nimesi hänet suurlähettilääksi Japaniin. Hän sai luvan hoitaa tehtävää ulkomailta käsin. Poitier toimi suurlähettiläänä vuoteen 2007 saakka. Samaan aikaan hän oli myös Bahaman Unesco-lähettiläs.
Aki Berg
Aki-Petteri Arvid Berg (s. 28. heinäkuuta 1977 Raisio) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka toimii nykyään huoltajana. Viimeiset kautensa hän pelasi SM-liigassa Turun Palloseurassa. Hän pelasi yhdeksän kautta NHL:ää Los Angeles Kingsissä ja Toronto Maple Leafsissä.
Sidney Poitier
Yksityiselämä
Poitier oli naimisissa kaksi kertaa. Hän meni naimisiin Juanita Hardyn kanssa vuonna 1950. Pariskunta erosi vuonna 1965. Vuodesta 1976 alkaen Poitier oli naimisissa kanadalais-irlantilaisen näyttelijän Joanna Shimkusin kanssa. Hänellä oli neljä tytärtä ensimmäisestä avioliitosta ja kaksi toisesta.
Aki Berg
Ura
Berg pelasi juniorina jääkiekkoa muun muassa TPS:ssa. Ensimmäiset aikuisten pelit hän pelasi kaudella 1993–1994.
Live: 2 CD Collector’s Edition
Live: 2 CD Collector's Edition on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n vuonna 1992 julkaistu livealbumi. Se on tuplaversio albumista Live, ja se julkaistiin kuukausi Liven jälkeen. Albumi julkaistiin remasteroituna vuonna 2003 osana AC/DC:n AC/DC Remasters -sarjaa.
Aki Berg
Ura
NHL:n kykyjenetsijät kiinnostuivat Bergistä ison koon sekä hyvän liikkuvuuden ja laukauksen takia. Bergin varasi vuonna 1995 NHL:ään Los Angeles Kings ensimmäisellä kierroksella numerolla kolme. Hän siirtyi NHL:ään heti syksyllä 1995, ja kuului kolmen kauden ajan Los Angelesin vakiokokoonpanoon, mutta hän oli joukkueen viides tai kuudes puolustaja.
Kaudeksi 1998–1999 Berg palasi Suomeen ja pelasi yhden kauden TPS:ssä, mutta palasi jo seuraavana kautena takaisin Los Angelesiin. Maaliskuussa 2001 Los Angeles myi Bergin Toronto Maple Leafsiin, josta se sai vaihdossa Adam Mairin ja toisen kierroksen varausoikeuden. Ura Torontossa alkoi hyvin, Berg teki kauden 12 jäljellä olleessa ottelussa kolme maalia ja onnistui hyvin myös saman kauden pudotuspeleissä. Seuraavina kausina hän pelasi Toronton puolustuksessa hyvin. Berg pelasi 500. NHL:n runkosarjaottelun kaudella 2003–2004.
Berg pelasi Ruotsin Elitserienissä Timrå IK -joukkueessa NHL:n työsulun takia kaudella 2004–2005. Kaudella 2005-2006 Berg pelasi taas Toronto Maple Leafsin joukkueessa. Vuonna 2006 Berg ilmoitti, että tuo kausi on hänen viimeinen kautensa Pohjois-Amerikassa. Kaudeksi 2006-2007 hän siirtyi takaisin SM-liigaan, TPS:n joukkueeseen. Syyksi tähän hän ilmoitti perhesyyt. Berg loukkaantui elokuussa 2007 ja leikkaushoitoa vaativa olkapäävamma piti hänet pois peleistä vuoden 2008 tammikuun 24. päivään asti. Berg oli viimeisten kausiensa aikana useasti loukkaantuneena, ja hän ilmoitti heinäkuussa 2011 lopettavansa uransa. Hän oli sitä ennen ollut kolmessa leikkauksessa vuoden sisällä ja lääkäreiden kanssa keskusteltuaan tullut lopettamispäätökseen.
Berg on edustanut Suomen jääkiekkomaajoukkuetta kolmissa olympialaisissa (1998, 2002 ja 2006), viidesti MM-kisoissa sekä Jääkiekon maailmancupissa vuonna 2004. Berg voitti pronssia Latvian MM-kisoissa 2006 ja hopeaa Moskovan MM-kisoissa 2007. Lisäksi hän voitti hopeaa jääkiekon maailmancupissa Kanadassa 2004. Hänet valittiin Suomen A-maajoukkueen vuoden 2008 MM-kisojen leiriryhmään, mutta varsinaiseen kisajoukkueeseen hän ei mahtunut.
Yksityiselämä
Berg on naimisissa Virve Bergin kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Äikäälä
Äikäälä on omakotitalovaltainen asuinalue Hakumäen kaupunginosassa Hämeenlinnassa. Asuinalue on saanut nimensä Vanajan kartanosta, jonka toisena nimenä on Äikäälä. Alueen rakentaminen on aloitettu 2010-luvulla alueen eteläosista. Kaavassa on varauduttu myös alueen laajenemiseen kohti pohjoista. Alueelle mahtuu sen ollessa valmiina yli 250 omakotitalotonttia.
Myllykolun kesäteatteri
thumb|Myllykolu. Myllykolun kesäteatteri on Hämeenkyrössä Kierikkalan kylässä sijaitseva teatteri. Kesäteatteri toimii Nobel-kirjailija F. E. Sillanpään synnyinkodin Myllykolun pihapiirissä. Lähiympäristöstä löytyy Myllykolun tölli, joki, pienet peltotilkut ja metsää.
Myllykolun kesäteatteri perustettiin vuonna 1972. Maa-alue on Hämeenkyrön kunnan hallussa. Kesäteatterin näytelmät ovat olleet hämeenkyröläisten yhteisöjen harteilla. Viime vuosina ohjelmistosta ovat vastanneet vuorotellen F. E. Sillanpään Seura ja Hämeenkyrön Näytelmäseura.
Saimi Kahri
Saimi Sanelma Kahri on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa televisiosarjoissa. Hän valmistui vuonna 2019 Kallion ilmaisutaidon lukiosta ylioppilaaksi. Sarjassa Pala sydämestä hän näyttelee 16-vuotiasta lukiolaista Jasminia, joka on sosiaalihuollon asiakas. Jasmin harrastaa ystävänsä Vanessan (Vilma Sippola) kanssa itsepuolustusopetusvideoiden tekemistä. He myös tapailevat salassa itseään vanhempia miehiä jotka maksavat heidän seurastaan. Jasminin tarina nousee sarjassa tärkeään osaan.
Filmografia
Lähde:
White Zinfandel
White Zinfandel on puolikuiva tai makea roseeviini, jonka Sutter Home Family Vineyardsin viininvalmistaja Bob Trinchero keksi 1970-luvulla. Alun perin viini syntyi vahingossa seurauksena keskeytyneestä käymisestä. White Zinfandel on valmistettu Zinfandel-viinirypäleestä, joka muuten tuottaisi tukevaa ja mausteista punaviiniä.
Jazztronik
Jazztronik on vuodesta 1998 toiminut japanilaisen Ryota Nozakin jazzvaikutteinen musiikkiprojekti, jossa hän yhdistelee erilaisia tyylisuuntauksia ja muusikoita. Musiikissaan Ryota käyttää usein latinalaisamerikkalaisia rytmikuvioita perinteisemmän jazzmusiikin sijasta.
Ryota opiskeli nuoruudessaan yliopistossa klassista musiikkia ja on ammatiltaan pianisti.
Metellus Scipio
Quintus Caecilius Metellus Pius Cornelianus Scipio Nasica (kuoli 6. helmikuuta 46 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Quintus Caecilius Metellus Piuksen ottopoika ja oli tämän mukana Hispaniassa sotimassa Sertoriusta vastaan. Hän oli konsulina vuonna 52 eaa. Hänestä tuli Pompeiuksen appi kun hänen tyttärensä Cornelia Metella meni tämän kanssa naimisiin.
Metellus Scipio johti senaatin joukkoja Julius Caesaria vastaan Thapsuksen taistelussa, joka käytiin 6. helmikuuta 46 eaa. Hävittyään taistelun Metellus ja hänen joukkonsa halusivat antautua, mutta Caesarin joukot tappoivat heidät viimeiseen mieheen.
Partiokauppa
Partiokauppa on kauppa, jolla on kytköksiä partiojärjestöön. Useimmat partiokaupat ovat jonkun paikallisen partiosäätiön, partiopiirin tai partiolaisten omistuksessa. Partiokaupat ovat retkeilytarvikemyymälöitä, joiden valikoimiin kuuluu myös partiovarusteita, kuten partiovaatteita ja -merkkejä. Partiokaupat antavat partiolaisille alennusta.
Partiokauppoja
thumb|250px|Partioaitta Kirkkokadulla [[Oulun keskustassa.]]
Munshi Premchand
thumb|upright|Premchand Munshī Premchand (, 1880–1936 ) oli merkittävimpiä hindin- ja urdunkielisiä nykykirjailijoita.
Premchandin oikea nimi oli Dhānpat Rāy. Hän syntyi Lamahin kylässä lähellä Varanasia huonosti ansaitsevalle, postissa työskentelevälle isälle. Äitinsä hän menetti kahdeksanvuotiaana. Hän työskenteli myöhemmin opettajana ja virkamiehenä. Hän edusti intialaisen proosakirjallisuuden yhteiskuntakriittistä, gandhilaista suuntaa, mikä ilmenee parhaiten hänen pääteoksestaan Godān. Parhaiten hänen taitonsa kertojana tulevat kuitenkin esiin novelleissa. Premchand kirjoitti monista yhteiskunnallisista aiheista, kuten lapsileskistä, prostituutiosta, talonpoikien asemasta ja Intian vapausliikkeestä.
Folklandia
Folklandia on kansanmusiikin ja kansantanssin kansainvälinen 24 tunnin laivafestivaali. Se järjestetään Silja Europa -aluksella Helsinki–Tallinna–Helsinki-reitillä joka tammikuu. Ensimmäisen kerran festivaali järjestettiin vuonna 1996.
Osanottajia on noin 3000. Esiintymispaikkoina ovat laivan konserttisalit, ravintolat, baarit, aulat ja käytävät – myös saunaosastolla on ohjelmaa, jo perinteiseksi tullut "Tupsun juureen", tuhmien laulujen yhteislaulutilaisuus. Keskiyöllä joka puolella laivaa yhdytään yökatrilli-tanssiin.
Esiintyjinä on kotimaisen kansanmusiikin ja -tanssin kärkinimien lisäksi ulkomaalaisia esiintyjiä. Folklandia tarjoaa esiintymismahdollisuuden monille harrastajaryhmille. Suuren laivan auloissa ja käytävillä soitetaan, lauletaan ja tanssitaan myös vapaamuotoisesti. Festivaalin yhteydessä pidetään tikkuristi-tanssin SM-kilpailu sekä ilmakanteleen SM-kilpailu.
Folklandia-festivaalin pääjärjestäjä on Suomen Nuorisoseurat. Lisäksi mukana järjestelyissä ovat kaikki kansantanssin ja -musiikin valtakunnalliset järjestöt sekä festivaalijärjestäjät. Folklandia on paikka, jossa eri festivaali- ja tapahtumajärjestäjät esittelevät tulevan vuoden tapahtumia ja niiden ohjelmaa. Kansantanssijärjestöjen ja kulttuurihallinnon edustajat kokoontuvat Folklandian lähtöpäiväksi Turkuun kansantanssiparlamenttiin, jossa käsitellän alan ajankohtaisia asioita.
Folklandia 2008
Folklandia-risteily 2008 järjestettiin 11.–12.1. Samalla avattiin vuoden teema: Folkriitti.
Vuoden kansantanssiyhtyeeksi 2008 valittiin nuorisoseura Motora Joensuusta. Kansanmusiikin ja -tanssin edistämiskeskuksen Vuoden Wäinö -tunnustuspalkinto jaettiin kahden naisen kansanmusiikki ja -tanssiryhmä Puhtille.
Vuoden Nuori Pelimanni -palkinnon vuonna 2008 sai eteläpohjalainen kansanmusiikkiyhtye Haka. Suomen Kansanmusiikkiliitto ja Koirasen perhe valitsevat vuosittain ansioituneita tai hyvän ennusteen omaavia nuoria, alle 24-vuotiaita pelimanneja tai kansanmusiikin tekijöitä vastaanottamaan pienen kannustusstipendin Juho-Antti Koirasen (1979–2004) muistorahastosta.
Folklandian kummiyhtyeeksi nimettiin Riemukupla. Nimeämisen tavoitteena on tukea nuorten yhtyeiden kehitystä ja osaamista tanssisoiton alalla.
Folklandia 2009
Folklandia-risteily 2009 järjestettiin 9.–10. tammikuuta. Vuoden Wäinöksi valittiin muusikko Ilpo Saastamoinen.
Folklandia 2011
16. Folklandia-risteily seilattiin 7.–8.1.2011. Osallistujia oli 3 000, joista lähes 1000 esiintyjää. Esiintyjäryhmiä oli 117. Vuoden Nuoren Pelimannin tittelin sai kanteleensoittaja Anna Wegelius. Vuoden Wäinö 2011 -palkinnon sai perinteentutkija Anneli Asplund. Kanteleliitto myönsi vuoden 2010 kanteletunnustuksen Vilma Timoselle. Tikkuristikisan Suomen mestaruuden 2011 voitti Motora-kansantanssiseuran tanssija Timo Salonen. Tanhu!-kilpailun, jossa etsittiin Suomen karismaattisinta ja taitavinta kansantanssiparia, voittivat Hanna Poikela ja Viljami Pekkala.
Folklandia 2012
17. Folklandia-risteily seilattiin 13.–14.1.2012. Osallistujia oli 3 000, joista esiintyjiä 1 000. Esiintyjäryhmiä oli 142, joista 104 soitinyhtyeitä ja 38 tanssiryhmiä. Taustajärjestäjiä vuoden 2012 risteilyllä oli yhteensä 51. Vastaavana järjestäjänä toimi Suomen Nuorisoseurojen Liitto / Pispalan Sottiisi.
Vuoden Nuoren Pelimannin tittelin saivat Venla-Vanamo ja Sampo-Elias Asikainen Valkealasta. . Vuoden Wäinö 2012 -palkinnon sai Ann-Mari Häggman. Kanteleliitto myönsi vuoden 2011 kanteletunnustuksen Nurmeksen museon Kantele eläväksi -hankkeelle. Vuoden Kultakantele-tunnustus myönnettiin soitinrakentaja Jukka Mäkelälle ja Jaakko Nososelle. Pispalan Sottiisin vuoden 2012 kansantanssiyhtyeeksi nimettiin Tahdittomat Jokioisilta. Tikkuristikisan Suomen mestaruuden 2012 voitti Veera Snellman Helsingistä, toiseksi sijoittui Esko Kataja Jyväskylästä ja kolmanneksi Ella Snellman Helsingistä.
Folklandia 2013
18. Folklandia-risteily järjestettiin 11.–12.1.2013. Vuoden Nuoren Pelimannin tittelin sai kansanmusiikkiyhtye Tradikaali. Vuoden Wäinö 2013 -palkinnon sai Arja Kastinen.
Folklandia 2014
19. Folklandia-risteily järjestettiin 10.–11.1.2014. Risteily siirtyi Helsinki–Tallinna-välille.
Folklandia 2015
20. Folklandia-risteily järjestettiin 9.–10.1.2015.
Joseph Bonanno
Bonanno syntyi Sisiliassa ja muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin kolmivuotiaana, mutta kymmenen vuotta myöhemmin hänet lähetettiin takaisin vanhaan kotimaahansa. Bonanno joutui kuitenkin vuonna 1924 monen muun mafioson kanssa pakenemaan Benito Mussolinia Yhdysvaltoihin ja alkoi siellä työskennellä järjestäytyneelle rikollisuudelle Salvatore Maranzanon alaisuudessa. Kun New Yorkin alue jaettiin viiden mafiaryhmän etupiireihin vuonna 1931, nousi Bonanno alle 30-vuotiaana niistä yhden pomoksi ja oli tässä asemassa yli 30 vuotta. Myös Bonannon poika Salvatore Bonanno työskenteli mafiaperheelle. Huhujen mukaan useat mafiosot kävivät yhä kysymässä Bonannolta neuvoja tämän ollessa reilusti yli 90-vuotias.
Bonannosta käytettiin lempinimeä Joe Bananas, jota hän itse vihasi. Hän rikastui ainakin koronkiskonnalla ja uhkapeleillä. Viranomaisten mukaan hän oli sotkeutunut myös prostituutioon ja huumekauppaan vaikka sanoikin itse niitä epämiehekkäiksi aloiksi. Hän sijoitti rahojaan myös laillisiin vaate- ja elintarvikealan yrityksiin ja kiinteistöihin. Hän katosi pariksi vuodeksi julkisuudesta vuonna 1964, kun hänen piti todistaa oikeudessa. Hän väitti tulleensa tuolloin kidnapatuksi ja menetti asemiaan mafiaryhmien välisessä sodassa. Vankilaan hän joutui vasta 1980-luvulla pariksi vuodeksi vaikeutettuaan poikiinsa Salvatoreen ja Joseph Jr:iin kohdistunutta rikostutkintaa.
Bonannon omaelämäkerta A Man of Honor julkaistiin vuonna 1983. Hänestä kerrotaan myös hänen poikansa Salvetore "Bill" Bonannon kirjassa Bound by Honor ja tv-minisarjassa A Godfather's Story, molemmat vuodelta 1999.
Joseph Bonanno kuoli arizonalaisessa vanhainkodissa 97-vuotiaana. Bonanno oli tiettävästi viimeinen 1930-luvulla vaikuttanut mafiapäällikkö.
The Punisher
The Punisher voi tarkoittaa seuraavia:
Gothic Lolita
thumb|Kaksi Gothic Lolitaa Takeshita-kadulla. Gothic lolita (ゴスロリ, myös Elegant Gothic Lolita, lyhyemmin EGL) on japanilaisen katutyylin lolitan alatyyli, joka on kehittynyt Japanissa 1990-luvulla. Tyylin lähtökohtia ja tärkeimpiä vaikutteita ovat viktoriaanisen aikakauden ja rokokoon muoti. Japanissa tyyli on lähinnä nuorten sunnuntaihuvia, sillä koulupuku rajoittaa pukeutumista arkena. Tyyli on yleistynyt myös Japanin ulkopuolella ja Suomessa 2000-luvulla.
Tyyli
Tyylin nimi on jonkin verran harhaanjohtava, sillä gothic lolitalla on hyvin vähän tekemistä länsimaisten goottien kanssa. Lolita nimessä viittaa lähinnä lapsenomaiseen ja söpöön ulkomuotoon, jota termi loli on Japanissa vakiintunut merkitsemään.
Gothic lolitan asusteisiin saattavat kuulua erilaiset päähineet, esimerkiksi hilkat (bonnet), kruunut, headdressit (old school -lolitassa), silinterit, hiusruusut ja niin edelleen. Muita asusteita ovat esimerkiksi korut ja pitsikäsineet. Meikki on hillitty, mutta hieman sweet- ja classic-tyylejä voimakkaampi. Mukanaan gothic lolita saattaa kuljettaa mukanaan esimerkiksi päivänvarjoa, käsilaukkua tai jopa nukkea.
Gothic lolita -tyyliin eivät kuulu niitit, ketjut tai vastaavat vaan niitä yhdistetään lähinnä punk lolitan kanssa.
Aiheesta muualla
Gothic Lolita Lolita fashion
Bahrainin Grand Prix 2007
Bahrainin Grand Prix 2007 (virallisesti 2007 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2007 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 15. huhtikuuta Bahrain International Circuitin moottoriradalla Sakhirissa Bahrainissa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Felipe Massa, joka ajoi samalla kilpailun nopeimman kierroksen.
Raportti
thumb|Kilpailun kärkikolmikko Massa, Hamilton, Räikkönen ja [[Luca Baldisserri palkintokorokkeella.]] Ennen kilpailun alkua tuuli aika paljon. Moottorinvaihtoja ei ollut tapahtunut, eli kaikki pääsivät lähtemään niiltä sijoilta, joille he sijoittuivat aika-ajoissa.
Paalupaikalta lähtenyt Massa piti paikkansa lähdössä, samoin kuin kakkosruudusta lähtenyt Lewis Hamilton. Neljännestä ruudusta lähtenyt Fernando Alonso kuitenkin ohitti lähdössä kolmantena olleen Kimi Räikkösen. Parhaimman lähdön sai kenties Heikki Kovalainen, joka nousi 12. ruudusta yhdeksänneksi. Heti ensimmäisellä kierroksella joutuivat keskeyttämään Jenson Button sekä Scott Speed. Button osui David Coulthardin autoon ja pyörähti, mitä väistäessä Scott Speedin perään ajoi Adrian Sutil. Sutil joutui käymään varikolla vaihtamassa autonsa keulaosan. Speedin ja Buttonin autot sammuivat hankalaan paikkaan, joten tuomaristo päätti ottaa radalle turva-auton, ensi kertaa tällä kaudella.
Massa ja Hamilton painoivat kärjessä muita karkuun, kun Räikkönen oli juuttunut neljänneksi Alonson taakse. Viidennestä lähtöruudusta lähtenyt Nick Heidfeld seurasi parivaljakkoa noin sekunnin perässä. Toisella kierroksella Vitantonio Liuzzi kävi varikolla korjauttamassa vaurioitunutta autoaan. Kolmannella kierroksella turva-auto poistui, ja Massa kärjessä alkoi tehdä lisää eroa Hamiltoniin. Räikkönen epäonnistui hieman uusintastartissa ja jäi Alonsosta heti toista sekuntia, mutta otti eron kiinni parin seuraavan kierroksen aikana. Suomalaisista Kovalainen oli pudonnut kymmenenneksi ja raskaalla bensakuormalla kilpailuun lähtenyt Nico Rosberg oli sijalla 13.
Kilpailun mielenkiintoisimpia taistelupareja kilpailun alussa oli ehdottomasti Jarno Trulli-Alexander Wurz. Wurz hiillosti koko kilpailun alun ajan Trullia. Yhden sijan ylöspäin noussut Rosberg yritti haastaa tallikaveriaan Wurzia yhdeksännellä kierroksella, mutta ajautui mutkassa leveäksi ja putosi takaisin sijalle 13. Seuraavalla kierroksella Liuzzi sai varikonläpiajorangaistuksen.
Kierroksella 17 tapahtuivat ensimmäiset suunnitellut varikkopysähdykset, kun Coulthard, Wurz ja Ralf Schumacher tulivat varikolle. Seuraavalla kierroksella varikolle tuli Mark Webber ja kierrosta myöhemmin Hamilton, jolle laitettiin varsin paljon polttoainetta. Samalla kierroksella myös Giancarlo Fisichella teki pysähdyksensä. Kierroksen 19 näyttävin tilanne oli kuitenkin Nico Rosbergin ohitus Heikki Kovalaiselta. Autot osuivat hieman toisiinsa ja molemmat ajautuivat ulos radalta, mutta pääsivät jatkamaan matkaansa. Varikkoruljanssi jatkui kun johdossa ollut Massa tuli varikolle kierroksella 20 ja onnistui pysähdyksensä jälkeenkin pysymään Hamiltonin edellä. Kierrosta myöhemmin myös Jarno Trulli ja kierroksella 22 myös johtoon siirtynyt Alonso tulivat varikolle. Liuzzi keskeytti samalla kierroksella ajamalla varikkopilttuuseensa. Tämän jälkeen, kierroksella 23 sijoilla yksi ja kaksi olleet Räikkönen ja Heidfeld tekivät ensimmäiset varikkostoppinsa. Räikkönen onnistui pysähdyksen ansoista ohittamaan Alonson ja repi kahdessa kierroksessa hallitsevaan maailmanmestariin yli kahden sekunnin raon. Kierroksella 25 varikolla kävivät vielä Kovalainen ja Rosberg. Kun vielä Anthony Davidson tuli tekemään kierroksella 28 pysähdyksensä, olivat kaikki kuljettajat käyneet vähintään kerran varikolla.
Kierroksien 27–31 välissä tapahtuivat kilpailun mielenkiintoisimmat ohitukset. Niihin lukeutui muun muassa Coulthardin ohitus tallikaveristaan Webberistä (kierros 27) ja myöhemmin Fisichellasta (30) sekä Heidfeldin ohitus Alonsosta (31). Heidfeld pysyi Alonson edellä kilpailun loppuun asti. Kolmantena ollut Räikkönen ryhtyi ajamaan suunnilleen näillä kierroksilla takaa toisena ollutta Hamiltonia (aivan niin kuin edellisen kilpailun, Malesian GP:n lopussa).
Wurz aloitti kilpailun toiset varikkopysähdykset kierroksella 34. Samalla kierroksella Super Aguri -tallin Takuma Satōn moottori hajosi pääsuoralla niin rajulla tavalla, että siitä seurannut savupilvi peitti TV-katsojilta koko varikon. Kierrosta myöhemmin Coulthard saapui varikolle seitsemänneltä sijalta. Skotti oli ajamassa erinomaista kisaa lähdettyään ruudusta 21, mutta kaksi kierrosta myöhemmin hän joutui jälleen keskeyttämään - ainoana kuljettajana kauden jokaisessa kisassa. Kierrosta myöhemmin Webberin Red Bullista irtosi tuntematon osa. Kierroksella 40 jälleen kilpailun kärjessä ollut Massa tuli tekemään toisen varikkopysähdyksensä, jolloin Lewis Hamilton nousi kilpailun johtoon. Kierrosta myöhemmin Massan pysähdyksen jälkeen Räikkönen ja Heidfeld tekivät molemmat toisen pysähdyksensä. Kierroksella 42 Kovalainen tuli toisen kerran varikolle ja kierrosta myöhemmin myös Alonso. Alonso jäi kuitenkin pysähdyksensä jälkeen niin Räikkösen kuin Heidfeldin taakse. Kierrosta 43 väritti myös Webberin keskeytys, minkä vuoksi hän oli ajanut radan sivuun. Johdossa ollut Hamilton tuli kierroksella 44 varikolle ja palasi radalle johtoon nousseen Massan ja kolmantena olleen Räikkösen väliin. Viimeisenä varikolla kävi sijalla 13 ollut Rubens Barrichello, jonka stoppi tapahtui kierroksella 47.
Kierroksella 53 myös Super Agurin Davidsonin Honda-moottori hajosi. Moottorin pamahduksesta huolimatta brittikuski ajoi vielä pitkään radalla, ennen kuin pysähtyi sen varteen. Samalla radalle valui paljon öljyä, josta ei kuitenkaan koitunut merkittävää haittaa muille kilpailijoille. Fisichellan tallipäällikkö Flavio Briatore vaati radion kautta italialaista ohittamaan edellään olleen maanmiehensä Trullin. Ohituspaikkaa ei kuitenkaan koskaan löytynyt. Hamilton onnistui tavoittamaan lopussa kilpailun johtanutta Massaa ja lopulta eroksi jäi vain 2,4 sekuntia. Lopputulokset kymmenen ensimmäisen osalta: Massa, Hamilton, Räikkönen, Heidfeld, Alonso, Robert Kubica, Trulli, Fisichella, Kovalainen ja Rosberg. Kilpailun jälkeen tilanne MM-sarjassa kiristyi kun sekä Alonso, Räikkönen että Hamilton olivat tasapisteissä MM-sarjan johdossa 22 pisteellään, Massa neljäntenä 17:llä ja Heidfeld viidentenä 15:llä pisteellä. Tasapisteissä sijat määräytyvät parhaiden kisasijoitusten perusteella. Tallien MM-sarjassa McLarenin etumatka Ferrariin kaveni, nyt pisteet 44–39.
Hiirijärvi (kuivatettu järvi)
Hiirijärvi on kuivatettu järvi Harjavallassa Satakunnassa, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Tattaranjoen valuma-alueeseen. Järvi sijaitsi Hiirijärven kylän ("Hiirijärviby") lounaispuolella maaston painaumassa, jossa virtaa nykyään Hiirijärvenoja.
Historia
Järven nimi on vaihdellut aikojen saatossa. Tästä on esimerkki Olof Mörtin piirtämässä kartassa vuodelta 1688, jossa sen nimeksi on merkitty "Wähäjärfwi" eli Vähäjärvi. Tämän parina on idempänä sijainnut "Isojerfwi" eli Isojärvi, jota kutsuttiin myöhemmin Harolanjärveksi. Hiirijärven nimi on kuitenkin jo vanha.
Kokemäen Harjavallan ja Köyliön asukkaiden välinen riitä 1420-luvulla koski Hiirijärven aluetta ja sen ruohoniittyjä. Harjavaltalaiset halusivat ne itsellensä, mutta ne kuuluivat Köyliöläisille. Asia käsiteltiin käräjillä, josta on olemassa tuomio vuodelta 1429. Tällöin Hiirjärveä ei mainita lainkaan, mutta jo 1458 sen nimi mainitaan toisessa kiistassa annetussa tuomiossa. Silloin harjavaltalaiset käräjöivät samoista niityistä Turun piispan kanssa, joka väitti ostaneensa järven niityt Köyliön Polsun kylältä. Nimi oli kirjoitettu tuomioon "Hyrijarffue". Hiirijärven voidaan ajatella saaneensa viljelevää asutusta rannoilleen tuon tapahtuman jälkeen.
Maantieto
Olof Mörtin kartassa ei ole merkitty ojia ja siinä mittakaava oli sen ajan pituusyksiköissä. Myöhemmässä Kalmbergin kartastossa järven mitat on suuren mittakaavan vuoksi arvioitavissa vain likimääräisesti. Järvi on kuitenkin ollut pitkä ja kapea ja sen pituussuunta on ollut likimain luode-kaakko-suuntainen. Järven pituus oli Mörtin kartassa noin 700 kyynärää (kartassa "al" eli aln) ja leveys yli 100 kyynärää. Metreiksi muutettuina järven pituus oli noin 400−450 metriä ja leveys noin 60−80 metriä.
Järven laskuoja sijaitsi vuoden 1855 kartassa sen luoteispäässä, mistä sen oja laski Hiirijärven kylän niittyjen läpi Nakkilaan nykyiseen Tattaranjokeen. Hiirijärveen oli myös tulo-oja Harolanjärvestä.
Kuivattaminen
Hiirijärvenojaa perattiin vuonna 1935. Järvi kuivattiin kuitenkin vasta 1950-luvulla viljelysmaaksi. Kuivatusta varten kaivettiin ojia, jotka johdettiin Hiirijärvenojaa myöten Nakkilan Tattaranjokeen.
Emodiini
Emodiini on lääkeaine ja väriaine. Se on oranssi yhdiste, antrakinoniväri. Emodiinin kemiallinen kaava on C15H10O5, moolimassa 270,24 g/mol, sulamispiste 253 °C, liukoisuus veteen < 0,1 g/100 ml ja CAS-numero 518-82-1. Emodiini on franguliinin hajoamistuote.
Peíros
Peíros eli Kamenítsa (Καμενίτσα) eli Nezerítiko (Νεζερίτικο), antiikin Peiros  tai Akheloos, on joki Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 42,6 kilometriä. Joki saa alkunsa Erýmanthos-vuorelta ja laskee Patraksenlahteen lähellä Dytikí Achaḯan kunnan Gialóksen kylää.
Emodiini
Lääketarkoitukseen emodiinia ja muita luonnon antrakinoneita on käytetty hyvin pitkään muun muassa laksatiivisina aineina.
Peíros
Peíros on Akhaian vuolain joki. Sen suurin sivujoki on Parapeíros, antiikin Teutheas. Muita sivujokia ovat Serdiní sekä Vorílas eli Mégas Melás. Joen nimen arvellaan tulevan muinaiskreikan sanasta peirō, ’puhkaista’, sillä se kulkee läpi Erýmanthos-vuorten. Nimet Kamenítsa ja Nezerítiko viittaavat seudun kyliin.
Antiikin aikana Peiros virtasi ohi Farain, jossa sitä kutsuttiin nimellä Pieros. Strabon kutsuu jokea eräässä kohdassa nimellä Melas.
Emodiini
Emodiinia saadaan muun muassa paatsamalajien (Rhamnus) kuten esimerkiksi Suomessa kasvavan korpipaatsaman (Rhamnus frangula) kuoresta ja juuresta sekä sennasta, aaloesta, suolaheinästä ja raparperista. Frangulaemodiinia on paatsaman puoliraaoissa marjoissa. Paatsaman kuivattu kuori sisältää antrakinoniglykosideja, muun muassa franguliinia. Franguliinin hajotessa syntyvä emodiini ärsyttää paksusuolen seinämää ja lisää näin suolen liikettä ja vaikuttaa ulostavasti. Rohtoa voi käyttää ummetukseen vain tilapäisesti, sillä jatkuva käyttö aiheuttaa riippuvuutta. Orapaatsamasta (Rhamnus catharticus) on ulostuslääkkeenä käytetty kuoren lisäksi myös kypsiä kuivattuja siemeniä ja marjojen mehua. Paatsaman marjoista valmistetaan keltaista lakkaa.
Paatsaman kuori ja hedelmät ovat lääkeluettelossa, joten rohdoksia ei voi valmistaa eikä myydä vapaasti. Paatsama sinänsä lasketaan myrkyllisiin kasveihin. Emodiinikin on joissakin tutkimuksissa osoittautunut myrkylliseksi.
Bejaïa
thumb|Näkymä kaupungista. Bejaïa, Vgaiet eli Bougie on Välimeren rantakaupunki Algeriassa, 200 kilometriä pääkaupungista Algerista. Saharan poikki kulkeva öljyputki päättyy Bejaïan satamaan, joten se on Algerian tärkein öljynvientisatama. Vuonna 1999 kaupungissa oli 149 000 asukasta.
Karthagon ja Rooman valtakunnan aikana nykyisen kaupungin paikalla oli pieni satamapaikka nimeltä Saldae. Hammadidien aikana se kasvoi merkittävästi, ja vuonna 1090 siitä tehtiin pääkaupunki. 1200-luku oli kaupungin yliopiston kulta-aikaa, siellä opiskeli muun muassa matemaatikko Fibonacci.
MedlinePlus
MedlinePlus on United States National Library of Medicinen tuottama verkkotietopalvelu. Palvelu tarjoaa terveystietoutta englanniksi ja espanjaksi. MedlinePlus on käyttäjilleen ilmainen.
Bejaïa
Kaupunki sijaitsee kapealla kaistaleella meren ja vuorten välissä. Sen kadut ovat kapeita ja mutkittelevia, ja rakennustyyli on hyvin välimerellinen.
Mary (Turkmenistan)
Mary on Maryn maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin eteläosassa. Sen asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 159 000. Lähellä sijaitsee historiallinen Mervin kaupunki.
Maantiede
thumb|vasen|Paikallisia asuinrakennuksia. Mary sijaitsee Turkmenistanin eteläosassa Murgabjoen ja Karakumin kanavan yhtymäkohdassa. Pääkaupunki Ašgabat sijaitsee noin 350 kilometrin päässä lännessä.
Historia
thumb|vasen|[[Itämainen matto|Mattokauppiaita vuonna 1992.]] Noin 30 kilometrin päässä lännessä päässä nykyisestä Marysta sijaitsee historiallinen, mutta sittemmin raunioitunut Mervin kaupunki. Myös itse Mary tunnettiin pitkään historiallisen kaupungin nimellä. Nykyinen Mary on kuitenkin kehittynyt 1800-luvulla perustetun kauppapaikan ympärille.
Alueen päädyttyä Venäjän keisarikunnan alaisuuteen 1800-luvulla paikalle asetettiin pieni varuskunta. Neuvostoliiton alkuaikoina neuvostoliiton asemaa alueella uhkasivat Afganistanista ja Iranista käsin toimineet basmatšit. 1920- ja 1930-luvuilla aloitettiin kuitenkin suurimittaiset hankkeet alueen infrastruktuurin kehittämiseksi. Samalla alueen paimentolaiset vietiin kolhooseille. Vuonna 1930 Marysta tehtiin oman hallinnollisen alueensa (oblast) keskus. Nykyisen nimensä se sai vanhan Mervin sijaan vuonna 1937.
1970-luvulla Maryyn rakennettiin yksi Turkmenistanin suurimmista sähkövoimaloista. Sittemmin itsenäistynyt Turkmenistan on jatkanut investointeja kaupunkiin. Marylla on huomattava asema etenkin Turkmenistanin Afganistanin suuntaan käymässä kaupassa.
Väestö
Maryn asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 159 000. Vuonna 1985 vastaava arvio oli noin 85 000. Pääosa kaupungin asukkaista on turkmeeneja. Vähemmistöihin lukeutuvat uzbekit ja venäläiset.
Martti Silvennoinen
Martti Kalervo Silvennoinen (2. elokuuta 1924 Helsinki – 25. marraskuuta 2002 Espoo) oli suomalainen radiotoimittaja ja kirjailija.
Silvennoisen vanhemmat olivat faktori Matti Silvennoinen ja Anni Lovisa Savolainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi 1950.
Silvennoinen toimi Yleisradiossa vuodesta 1950 alkaen ensin radioselostajana ja toimittajana sekä viimeksi ohjelmapäällikkönä. Silvennoinen teki toimittajan uransa aikana noin 6 000 reportaasia ja lisäksi hän julkaisi radiota ja toimittajatyötä käsitteleviä kirjoja sekä kirjoitti myös radiokuunnelmia ja televisionäytelmiä. Ohjelmien aiheet liittyivät usein YK:n toimintaan, ihmisoikeuksiin tai sosiaalisiin kysymyksiin. Silvennoinen jäi eläkkeelle Yleisradiosta 1983.
Silvennoinen oli 1970-luvulla Suomen Unesco-toimikunnan varapuheenjohtajana. Hän oli perustamassa Matkailutoimittajien kilta ry:tä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1969–1971.
Vuonna 1959 Silvennoinen kävi Lambarénéssa tekemässä reportaasin tohtori Albert Schweitzerista tämän viidakkosairaalassa.
Silvennoinen menehtyi 78-vuotiaana Espoossa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Eino Altis
Eino Johannes Altis (5. tammikuuta 1900 Hongonjoki – kadonnut 1944/1945 Sztutowo, Puola) oli suomalainen työmies, jonka viranomaiset luovuttivat natsi-Saksan salaiselle poliisille Gestapolle vuonna 1942. Elokuussa 1944 Altis päätyi Puolassa toimineelle Stutthofin keskitysleirille, jossa hänet ilmeisesti murhattiin.
Varhaiset vuodet
Honkajoen Hongon kylässä syntyneen Eino Altiksen vanhemmat olivat Juho Altis (1870–1926) ja Vilhelmiina Seppälä (1867–1936). Perheeseen kuului myös kolme muuta poikaa Jalmari (1894–1979), Viljami (1898–1943) ja Lennart (1907–1978), joista Jalmari oli äidin ensimmäisestä avioliitosta. Eino Altis työskenteli 12-vuotiaaksi saakka kotitorpassaan, jonka jälkeen hän oli paimenena, hevosmiehenä ja renkinä. Sisällissodan käynnistyessä Altis työskenteli renkinä Siikaisten Sammissa, mistä hän joutui valkoisten joukkoihin hevosmieheksi Satakunnan rintamalle. Asevelvollisuutensa Altis suoritti laivastossa vuosina 1921–1922, jonka jälkeen hän teki muun muassa metsä- ja uittotöitä.
Eino Altis ei osallistunut politiikkaan, mutta veljeksistä Jalmari ja Viljami olivat aktiivisesti mukana kommunistien maanalaisessa toiminnassa Porissa. Jatkosodan aikana Viljami oli komennettuna rangaistuspataljoonaan ja kuoli myöhemmin Koverin keskitysleirillä.
Vuonna 1926 Eino Altis muutti siirtolaiseksi Kanadaan, josta hän talouslaman johdosta vuonna 1931 siirtyi Neuvostoliittoon. Altis oli jäsenenä poliittisia vankeja avustaneessa Kansainvälinen Punainen Apu -järjestössä sekä asevoimien reservejä kouluttaneessa Osoaviahim-järjestössä. Kertomuksensa mukaan hän ei liittynyt niihin itse, vaan jäsenmaksu pidätettiin palkasta.
Paluu Suomeen
Elokuussa 1934 Altis kyllästyi Neuvostoliiton oloihin ja palasi salaa Suomeen. Altis joutui pidätetyksi ja lokakuussa hän sai Viipurin hovioikeudelta 2 vuoden 6 kuukauden tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Syynä oli Altiksen jäsenyys Punaisessa Avussa, joka tuki myös Suomessa vangittuja kommunisteja. Tämän vuoksi Alttiin katsottiin osallistuneen Suomen hallitusmuodon ja yhteiskuntajärjestyksen kumoamiseen tähtäävään toimintaan. Hänet määrättiin myös menettämään kansalaisluottamuksensa kuudeksi vuodeksi. Altis suoritti tuomionsa Sukevan varavankilaassa, josta hän vapautui ehdonalaiseen helmikuussa 1937.
Vapauduttuaan Altis muutti veljensä Lennartin luokse Isojoen Kodesjärvelle, jossa hän työskenteli sekalaisissa töissä. Talvisodan sytyttyä Altis määrättiin astumaan palvelukseen. Hän ei osallistunut taisteluihin, vaan oli Rakennuspataljoona 4:n mukana linnoitustöissä huhtikuun 1940 loppuun saakka. Altis otettiin palvelukseen ja hänelle annettiin myös sotilaspassi huolimatta siitä, että hän oli edelleen ilman kansalaisluottamusta. Palveluksesta palattuaan Altis asettui jälleen veljensä luokse Isojoelle.
Katoaminen
Tammikuussa 1941 Altis oli hevosineen puunajossa ja varasti kahdesti heiniä talollinen Juho Vanhapaaston suulista Honkajoen Paaston kylästä. Poliisit seurasivat Alttiin jälkiä ja tavoittivat hänet Kankaanpään Luomajärveltä. Helmikuussa 1941 Kankaanpään välikäräjät tuomitsi Alttiin 11 kuukauden vankeusrangistukseen, vaikka Vanhapaasto oli luopunut vaatimuksistaan saatuaan häneltä korvauksen heinistä. Turun lääninvankilassa tuomiotaan odottanut Altis lähetettiin Pelson varavankilaan, josta hänellä oli mahdollisuus päästä ehdolliseen vapauteen syyskuussa. Elokuussa vankila sai Honkajoen kirkkoherralta E. Järviseltä kirkonkirjan otteen, johon Altis oli merkitty Neuvostoliiton kansalaiseksi. Sen mukaan Altis oli ottanut kansalaisuuden tammikuussa 1936, vaikka hän tuolloin oli suorittamassa edellistä tuomiotaan Sukevassa. Altis oli Sukevan kirjoihin merkitty Suomen kansalaiseksi, eikä hän myöskään olisi Neuvostoliiton kansalaisena voinut astua palvelukseen talvisodassa.