cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Owen
Maajoukkueura
Englannin maajoukkueessa Owen debytoi helmikuussa 1998 ollen tuolloin nuorin maansa maajoukkueessa pelannut pelaaja. Hän pelasi vuosien 1998, 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa. Hän on ainoa englantilaispelaaja, joka on onnistunut maalinteossa neljissä eri arvokisoissa. Kaikkiaan Owen pelasi 89 maaottelua ja teki niissä 40 maalia.
Poikien pesula
Poikien pesula oli Frearsin läpimurto­elokuva. Se tehtiin alun perin britti­läiselle Channel 4 -⁠televisio­kanavalle, mutta se menestyi Edinburghin elokuvajuhlilla niin hyvin, että se pääsi elokuva­teatteri­levitykseen ympäri maailmaa.
Poikien pesula valittiin British Film Instituten vuonna 1999 kokoamalle listalle 1900-luvun sadasta parhaasta britti­elokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkinnot
Oscar-ehdokkuudet:
Aretsoún metroasema
Aretsoú ( eli Σταθμός Αρετσού, Stathmós Aretsoú) on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Aretsoún eli Néa Aretsoún kaupunginosassa Kalamarián kaupungissa Thessalonikin metropolialueen eteläosassa.
Metroasema on tarkoitus avata vuonna 2023. Seuraava asema pohjoiseen on Kalamariá ja etelään Néa Kríni.
Mikko Karppi
pienoiskuva|Mikko Karppi vuonna 2008. Mikko Jaakko Antero Karppi (s. 2. marraskuuta 1978 Vähäkyrö ) on suomalainen kirjailija, kolumnisti, yrittäjä ja entinen maajoukkuetason pikajuoksija. Päivätyössä hän on Pohjanmaan poliisin rikostorjuntasektorilla. Hän on myös viiden lapsen isä ja tuotantoyhtiö Mölömä & Mettäpöyröö Oy:n toimitusjohtaja sekä elämysyhtiö Pimeä Productions Oy Ab:n perustajajäsen.
Urheilu-ura
Karppi voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Turun Kalevan Kisoissa vuonna 2001 ajalla 47,53. Seuratasolla hän on edustanut Vähänkyrön Viestiä (–1997) ja Porin Tarmoa (1997–2003).
Karppi oli Suomessa voittamaton päämatkallaan 400 metrillä lähes kahden vuoden ajan (2000–2002). Hän edusti Suomea Euroopan cupissa kahdesti ja voitti poliisien EM-kisoissa pronssia 2002. Hän lopetti urheilu-uransa kauden 2003 jälkeen.
Kirjailijanura
Karpin esikoisteos Väinämöisen vyö ilmestyi 2007. Itsenäinen jatko-osa Unkarilainen taulu ilmestyi seuraavana vuonna, ja kauhuromaani Sateen varjo syksyllä 2009.
Karppi toimi vuodesta 2010 vuoteen 2012 taiteellisena johtajana Roisto Oy:ssä, jonka hankkeena oli maailman ensimmäisen Twitterin kautta kirjoitetun yhteisöllisen romaanin Todellisuudesta toiseen luominen. Kirja on käännetty viidelle kielelle. Toinen Roisto-hankkeen julkaisu on Pirunmeri, jonka kirjoitustyö päättyi marraskuussa 2011.
Keväällä 2012 Roisto kokosi kansalaisten festivaalimuistoista teoksen nimeltä Festarikalevala.
Strzyżówin piirikunta
Strzyżówin piirikunta on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 61 386. Piirikunta on jaettu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Czudec, Frysztak, Niebylec, Strzyżów sekä Wiśniowa ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; hallintokeskus Strzyżów.
Strzyżówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 28,8 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Strzyżówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Strzyżówin piirikunnassa arvioitiin olevan 61 386 asukasta, joista 50,4 prosenttia naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 62 360 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 52 115 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 19,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 610 lasta.
Tulilintu (mytologia)
thumb|[[Ivan Bilibinin kuvitusta venäläiseen kansansatuun Tulilinnusta (1899).]]
Tulilintu on venäläisen kansanperinteen taianomainen lintu. Se kuvataan poikkeuksetta suureksi linnuksi, jonka höyhenpuku loistaa punaisena, oranssina ja keltaisena nuotion tavoin. Yksi sulka voi valaista koko huoneen. Myöhemmässä ikonografiassa Tulilintu on tulenvärisen riikinkukon kaltainen töyhtöineen ja silmiä muistuttavine höyhenkuvioineen.
Tulilinnulla on keskeinen osa sadussa Ivan tsaarinpoika, Tulilintu ja harmaa susi. Tsaari lupasi valtakuntansa sille prinssille, joka onnistuisi pyydystämään Tulilinnun, jonka nähtiin poimivan joka yö tsaarin puutarhasta sinne kasvaneet kultaomenat. Prinssit eivät saaneet lintua kiinni, mutta yksi heistä sai siltä pyrstösulan. Lintu ei enää tullut puutarhaan. Prinssit lähtivät etsimään sitä. Nuorin prinssi kohtasi matkallaan harmaan suden, jonka taikakeinojen avulla Tulilintu saatiin kukistetuksi. Muut prinssit surmasivat tehtävässä onnistuneen veljensä, mutta susi palautti hänet henkiin.
Muissakin kansansaduissa Tulilinnun rooli on usein olla sankarin etsinnän kohde. Yleensä etsitään vain yhtä pyrstösulkaa. Igor Stravinski on luonut Tulilinnun legendan pohjalta baletin Tulilintu.
Miesten trap kesäolympialaisissa 1900
Miesten trap-ammunta kesäolympialaisissa 1900 käytiin 15. – 17. heinäkuuta. Kilpailuun osallistui 31 urheilijaa kolmesta eri valtiosta. Jokainen ampuja ampui 20 laukausta ja joka osumasta sai pisteen. Kilpailun voitti Ranskan Roger de Barbarin.
Tulokset
Ei ole tiedossa, miten tasatilanne ratkaistiin mitalistien järjestyksen selville saamiseksi. Myös tulokset sijasta 18 eteenpäin ovat kadonneet.
Kasimir III Suuri
thumb|Kasimir III Suuri. [[Jan Matejkon piirros 1800-luvulta.]] Kasimir III Suuri (1310 Kowal, Wloclawekin alue – 1370 Krakova) oli Puolan hallitsija vuodesta 1333 kuolemaansa saakka. Hän oli viimeinen Piast-sukuinen hallitsija.
Kasimir III:n vanhemmat olivat kuningas Władysław I ja kuningatar Jadwiga (Jadwiga Kaliska). Kasimir oli ensin avioliitossa Annan (”Liettuan Aldonan”) ja tämän kuoltua 1339 Hessenin Adelaiden kanssa. Tästä hän otti avioeron ja solmi avioliiton Kristiinan kanssa ja erosi jälleen. Viimeinen vaimoista oli Jadwiga (Hedwig). Avioliitoista huolimatta hän ei saanut perijää Puolan valtaistuimelle, joten hän jätti kruunun perinnöksi sisarensa pojalle, Unkarin kuninkaalle Ludvig I:lle.
Kasimir Suuri loi Puolan suurvalta-aseman, jonka talous nojasi suurelta osin Krakovan lähistöllä Wieliczkassa sijaitseviin suolakaivoksiin. Rauhoittaakseen maan oloja hän lopetti pitkään jatkuneet taistelut saksalaisen ritarikunnan kanssa vuonna 1343. Kasimirin aikana julkaistiin Puolan ensimmäisen lakikokoelma ja perustettiin Krakovan yliopisto.
Cook Inlet
thumb|oikea|300px|Cook Inletin sijainti kartalla Cook Inlet on Alaskanlahteen kuuluva lahti Alaskan osavaltion eteläosassa Yhdysvalloissa. Lahti on noin 290 kilometriä pitkä ja sijaitsee Kenain niemimaan ja Aleuttien vuoriston välissä. Lahti on Alaskan tiheimmin asuttua aluetta, ja sen valuma-alueella asuu yhteensä lähes 400 000 ihmistä, joista suurin osa Anchoragen kaupungissa lahden pohjoisosassa.
Lahden valuma-alueella sijaitsee useita kansallispuistoja, sekä neljä tulivuorta, joista ainoastaan Mount Redoubt on tällä hetkellä aktiivinen.
Fitjar
Fitjar on kunta Vestlandin läänissä Norjassa. Fitjarin kunta erotettiin omaksi kunnakseen Stordin kunnasta vuonna 1860. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Fitjarin kunnassa oli 2 980 asukasta.
Fitjar on ikivanha asuinpaikka, mutta erityisesti viikinkiaika oli sen kukoistuksen aikaa. Sekä 900-luvun Norjan yhteenliittäjä Harald Kaunotukka että sen kristillistäjä Haakon Hyvä oleskelivat pitkään Fitjarissa. Haakonin muistopatsas on pystytetty muistuttamaan Fitjarin taistelusta ja Haakonin kuolemasta siinä (tapahtui mahdollisesti vuonna 961).
Poprock
Pop-rock on musiikkia, joka yhdistelee pop- ja rock-elementtejä. Pop-rock kehittyi 1960-luvun Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Tunnettuja pop-rock-yhtyeitä ja -artisteja
Kotimaisia: Ulkomaisia:
Dimokratíaksen metroasema
Dimokratías ( eli Σταθμός Δημοκρατίας, Stathmós Dimokratías) on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin keskustan länsiosassa Dimokratías-aukiolla (Plateía Dimokratías) eli Demokratian aukiolla.
Metroasema on tarkoitus avata vuonna 2023. Seuraava asema luoteeseen on Néos Sidirodromikós Stathmós (Thessalonikin rautatieasema) ja kaakkoon Venizélou.
Harppi ja tähdet
thumb|Riikka Purosen Harppi ja tähdet on Toukolan rantapuiston länsipäässä. Harppi ja tähdet on Riikka Purosen julkinen taideteos Helsingin Toukolan rantapuistossa Kyläsaarenkujan, Roomankadun ja meren välisellä viheralueella. Veistos koostuu erivärisiksi käsitellyistä ja kullatuista teräksestä ja alumiinista. Puronen on hyödyntänyt teoksessaan metallin sähkökemiallisia käsittelytapoja. Toukokuussa 2018 paljastettu teos on seitsemän metriä korkea.
Teoksessa on harppi ja sen keskiakselilla tasapainottelevat kaksi astiaa. Harppi edustaa matemaattista maailmankuvaa, jossa maailman ilmiöitä voi mitata ja todentaa. Keskiakselin astioiden sisältö on tuntematonta ja nimeämisen ulottumattomissa.
Teoksen sijainnissa yhdistyvät erilaiset elämisen ja kaupunkirakenteen elementit. Harppi ja tähdet on keskellä asuinkerrostalojen ja oppilaitosten ympäröimää, mereen ulottuvaa ulkoilualuetta. Veistosta ympäröivä laakea puistoalue on ollut lähtökohta teoksen suurelle koolle.
Khao Yain kansallispuisto
Khao Yain kansallispuisto on kansallispuisto Thaimaassa. Pääosin se sijoittuu Nakhon Ratchasiman provinssiin, mutta osia siitä sijaitsee myös Nakhon Nayokin, Prachinburin ja Saraburin provinsseissa. Se on perustettu 8. syyskuuta 1962 ja on Thaimaan ensimmäinen kansallispuisto, kooltaan se on kolmanneksi suurin 2 172 neliökilometrin koollaan. Puisto lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2005. Yhtenäinen suojeltu alue jatkuu siitä Kambodžan puolelle Dong Phauyayenin kansallispuistoon.
Ympäristö
Puisto sisältää niin kuiva-, sade- kuin pilvimetsääkin sekä ruohotasankoa, jossa kasvaa yli 2 000 kasvilajia. Puiston korkein kohta on Khao Rome, joka kohoaa yli 1 351 metrin korkeuteen. Puiston suurin yksittäinen alue on hiekkakivitasanko, joka on korkeudeltaan 600 ja 1 000 metrin väliltä. Alueella on myös viiden joen alkulähteet: Prachinburin ja Nakhon Nayokin etelässä, Lam Takhongin ja Praploengin pohjoisessa sekä Muak Lekin.
Alueen kasvistoon kuuluu useita päällyskasvi-, viikuna-, liaani-, sieni- ja saniaislajeja. Alue on myös luontainen elinympäristö noin 70 nisäkäslajille, näihin lukeutuvat muun muassa aasiannorsu, gauri, indonesian tiikeri, gibboni, sambaari ja villisika. Alueella on myös yli 320 eri lintulajia. Puiston luolissa elää hyönteisiä saalistavia lepakoita.
Sera Gamble
Sera Gamble (s. 20. syyskuuta 1983) on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjan Supernatural tuottajana. Gamble toimi sarjan pyörittäjänä sen kuudennen ja seitsemännen tuotantokauden ajan.
Slenderman
Slenderman voi tarkoittaa seuraavia:
Blohm & Voss P.184
Blohm & Voss P.184 oli saksalaisen Blohm & Vossin lentokonesuunnitteluosaston kehittämä, suunnitteluasteelle jäänyt nelimoottorinen pommikone.
Konetyypistä suunniteltu P.184.01-versio olisi ollut rakenteeltaan kokometallinen. Alasiipikonfiguraation asennetun siiven keskisalko oli teknisiltä ratkaisuiltaan mielenkiintoinen: poikkileikkaukseltaan laatikkomaisen salon sisälle suunniteltiin sijoitettavan yksi koneen polttoainesäiliöistä.
Runko olisi ollut poikkileikkaukseltaan pyöreä, ja viisipaikkainen ohjaamo olisi sijainnut sen kokonaan lasitetussa nokassa. Pommikuilu olisi alkanut ohjaamon takaa, mihin oli sijoitettu myös rungon 1,8-metrinen polttoainesäiliö. Peräosaan oli sijoitettu kääntyvä taka-ampumo sekä perinteinen sivu- ja korkeusperäsin. P.184:n suunniteltiin vielä perinteisellä kannuspyörälaskutelineellä, vaikka monissa muissa lentokoneprojekteissa oli siirrytty kehittyneempään kolmipyörälaskutelineeseen. Sisäänvedettävät nelipyöräiset päälaskutelineet olisivat sijainneet siiven moottorinaselleissa.
Voimalaitteeksi suunniteltiin neljää 1950 hevosvoiman BMW 801E -tähtimoottoria. Aseistuksena olisivat olleet rungon päälle, alle ja takaosaan sijoitetut kauko-ohjatut ampumot, joiden lisäksi P.184 suunniteltiin kuljettamaan 4 000 kilogramman pommikuorma.
Joule
Joule (tunnus J) on SI-järjestelmässä työn ja energian yksikkö. Yksi joule on työ, joka tehdään, kun yhden newtonin suuruinen voima siirtää kappaletta yhden metrin matkan voiman suuntaan, tai tämän työn tekemiseen tarvittava energia. Samoin yksi joule vastaa yhden ampeerin sähkövirran ajamista yhden ohmin resistanssin läpi yhden sekunnin ajan, tai yhden watin teholla työskentelyä yhden sekunnin ajan. Yksikkö on nimetty fyysikko James Prescott Joulen mukaan.
Joule vastaa muita yksiköitä seuraavasti; ensin SI-järjestelmän perusyksikköinä, sitten muina SI-yksikköinä:
jossa kg on kilogramma, m on metri, s on sekunti, N on newton, Pa on pascal, W on watti, C on coulombi ja V on voltti.
Joule korvaa vanhentuneet energian yksiköt, kuten kalorin.
Yhden joulen energialla voi nostaa n. 102 gramman painoisen omenan metrin korkeuteen maan painovoimakentässä (putoamiskiihtyvyys ≈ 9,81 m/s²).
Fiestar
Fiestar on eteläkorealainen tyttöbändi, joka on aloittanut vuonna 2012. Yhtyeen debyyttisingle oli Vista. Ryhmän jäsenet ovat harjoitelleet yhdessä kaksi vuotta ennen debyyttiä. Cheska jätti yhtyeen vuonna 2014, josta lähtien yhtye on ollut viisijäseninen.
Cao Lu teki debyyttinsä sooloartistina vuonna 2004 kiinalaisessa laulukilpailussa. Yhtyeen johtaja on Jei.
Yhtyeen hajoamisesta ilmoitettiin 15. toukokuuta 2018.
Yhdystie 11888
Yhdystie 11888 eli Koskenkyläntie on Loviisassa sijaitseva yhdystie, joka yhdistää Koskenkylän ja Liljendalin taajamat toisiinsa. Tie oli kokonaisuudessaan osa valtatietä 6 1980-luvulle asti, jolloin Porvoon ja Koskenkylän välinen moottoriliikennetie valmistui. Moottoriliikennetien yhteydessä rakennettiin uusi kolmen kilometrin osuus tavallista kaksikaistaista tietä valtatien 7 ja alkuperäisen 6-tien risteyksen välille, jolloin Koskenkylän taajama jäi hieman syrjään uudesta tiestä. Tieosuus seututien 167 risteyksen pohjoispuolelta Liljendaliin puolestaan oli osa valtatietä 6 aina vuoteen 2004 asti, jolloin Koskenkylän ja Liljendalin välille valmistui kokonaan uudella linjauksella kulkeva leveäkaistatie. Paikallistie 11888 lieneekin Suomen ainoita teitä, joiden tieluokitus on laskettu suoraan valtatiestä paikallistieksi.
Nykyään tien merkitys on liikenteellisesti melko vähäinen ja se palveleekin lähinnä vain haja-asutusalueiden paikallisliikennettä, mutta sitä voidaan käyttää myös valtatie 6:n rinnakkaistienä.
Seriini
thumb|3D-malli seriinimolekyylistä Seriini eli 2-amino-3-hydroksipropaanihappo (C3H7NO3) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Se on treoniinin ohella toinen kahdesta aminohaposta, jossa on alkoholi- eli hydroksyyliryhmä ja nämä kaksi aminohappoa ovat muutenkin hyvin toistensa kaltaiset: treoniinissa on metyyliryhmä 3-hiilessä, jossa seriinissä on vety.
Seriinin isomeerisia muotoja ovat L-seriini, jonka CAS-numero on 56-45-1, D-seriini CAS-numero on 312-84-5 ja DL-seriini CAS-numero on 302-84-1.
. Sen isoelektrinen piste on 5,70.
Biosynteesi
Seriinin synteesi alkaa 3-fosfoglyseraatin hapettamisella, josta muodostuu 3-fosfohydroksipyruvaattia ja NADH:ta. Transaminaatioreaktiosta glutamaatin kanssa syntyy 3-fosfoseriiniä ja fosfaatin poistaminen jättää jäljelle seriinin.
Tapio Pekola
Tapio Pekola (31. maaliskuuta 1940 Oulu – 18. lokakuuta 2011) oli suomalainen urheilukirjailija ja toimittaja. Hän toimi Juoksija-lehden toimitusjohtajana ja päätoimittajana.
Oululaissyntyinen Pekola asui pitkään Turussa, mutta muutti sieltä Vantaalle. Hän työskenteli Juoksija-lehden päätoimittajana sen perustamisesta 1971 vuoteen 1981 ja jälleen 1987–1997. Sen jälkeen hän jatkoi toimittajana vuoteen 2008, jolloin jäi eläkkeelle. Häntä on sanottu tulisieluiseksi kirjoittajaksi, joka otti lehdessä voimakkaasti kantaa juoksun ja hiihdon puolesta muun muassa vaatimalla pääkaupungin siirtämistä Jyväskylään, jossa säät suosivat ulkoliikuntaa.
Harrison Barnes
thumb|Barnes vuonna 2013.
Harrison Bryce Jordan Barnes (s. 30. toukokuuta 1992 Ames, Iowa) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Barnes pelasi yliopistokoripalloa Pohjois-Carolinan yliopiston joukkueessa ja edusti tämän jälkeen neljän kauden ajan NBA-joukkue Golden State Warriorsia. Heinäkuussa 2016 hän siirtyi Dallas Mavericksiin ja helmikuussa 2019 Sacramento Kingsiin.
Kesäkuussa 2016 Barnes valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon. Yhdysvallat voitti Riossa olympiakultaa.
Barnes on toisen Warriorsissa samaan aikaan pelanneen pelaajan Andre Iguodalan tavoin absolutisti eli ei käytä lainkaan alkoholia. Barnes teki elämänsä siihen mennessä ainoan poikkeuksen periaatteeseensa vuoden 2015 mestaruusjuhlissa.
Amerikan Samoa kesäolympialaisissa 2012
Amerikan Samoa osallistui Lontoon olympialaisiin vuonna 2012 joukkueella, johon kuului viisi neljää eri lajia edustavaa urheilijaa. Lipunkantajana avajaisissa sekä päättäjäisissä toimi uimari Ching Maou Wei.
Taajuushuutokauppa
Taajuushuutokauppa tarkoittaa yleensä, että valtio jakaa sähkömagneettisen spektrin (esim. matkapuhelin-, televisio- tai radiotaajuudet) huutokauppaa käyttäen.
Taajuushuutokaupat toteutetaan joskus lyhyinä, yhden päivän mittaisina, joskus jopa kuukausien pituisina avaustarjouksesta viimeiseen voittavaan tarjoukseen. Usein samanaikaisesti kaupataan useita eri taajuusspektrejä. Tyypillisesti taajuudet huutokaupataan vain määräajaksi, muutamaksi vuodeksi.
Toimilupien taloustiede
Aiemmin toimilupia jaettiin tiukoin ehdoin. Myöhemmin Nobel-palkittu taloustieteilijä Ronald Coase osoitti vuonna 1959 artikkelissaan sääntelyviranomaisen virheet; jatkoartikkelista tuli yhteiskuntatieteiden historian siteeratuin. Coase mullisti ajattelun taajuuksista luonnonvarana, joille tulee jakaa omistusoikeudet tehokkaasti niin, että yritykset pääsevät itse päättämään niiden käytöstä, jolloin markkinat löytäisivät tehokkaimmat tavat tuottaa langattomia palveluita. Professori Thomas Hazzlittin mukaan tämä on mullistanut matkapuhelinmarkkinat viime vuosikymmeninä.
Aluksi Coasen ehdotusta vastustettiin, mutta nykyään lähetystoimilupa huutokaupataan yli 30 maassa. Yhdysvalloissa huutokaupat ovat tuottaneet yli 52 miljardia dollaria.
Toimilupahuutokaupat Suomessa
Vuonna 2012 hallitus perusteli 4G-taajuuden (800 MHz) huutokauppaa sillä, että se nopeuttaisi valtakunnallisen laajakaistaisen matkapuhelinverkon käyttöönottoa, myös taajamien ulkopuolella. Viestintäministeri Krista Kiuru (sd) piti tätä tärkeimpänä päätöksenään. Huutokaupan tuotto valtiolle oli 108 miljoonaa euroa.
Marraskuussa 2009 järjestettiin Suomen ensimmäinen taajuushuutokauppa, taajuusalueen 2500-2690 MHz osat, ehtona matkaviestinkäyttö Tulot olivat paljon vähäisemmät kuin Ruotsissa ja Norjassa.
Vuonna 2016 huutokaupattiin 700 megahertsin 4G-taajuudet 66 miljoonalla eurolla.
Ruotsi
8. toukokuuta 2008 Ruotsin Posti- ja telehallinto PTS sai päätökseen 16-päiväisen SMRA-huutokaupan (Simultaneous multiple-round ascending) yhdeksästä 15-vuotisesta 4G-taajuusluvasta, joiden kaistanleveys 2,6 GHz:n kaistalla oli yhteensä 190 MHz. Huutokauppa tuotti 226 miljoonaa euroa. Luvat olivat rajoittamattomia, siis ostaja saa käyttää ne parhaaksi katsomallaan tavalla, esimerkiksi matkapuhelin- tai laajakaistatoimintaan. Mitään ehtoja ei asetettu myöskään käytön aloittamishetkelle tai katetulle väestöosuudelle. PTS:n pääjohtaja, tohtori Marianne Treschow korosti sitä, miten arvokas resurssi sähkömagneettinen spektri on.
Yhdysvallat
Vuodesta 1994 Yhdysvaltojen viestintäviranomainen FCC on huutokaupannut taajuudet sen sijaan, että se järjestäisi niin sanottuja kauneuskilpailuja (viranomainen valitsee saajat) tai arpajaisia. Huutokaupat ovat avoimia kaikille FCC:n hyväksymille tarjoajille.
Kanada
Kanadan vuoden 2008 langattoman spektrin huutokauppa oli 27. toukokuuta – 23. heinäkuuta 2008. Maa huutokauppasi aluksi 105 MHz jättäen 40 MHz myöhemmin huutokaupattavaksi. Tämä 331 kierrosta kestänyt huutokauppa tuotti 4,25 miljardia dollaria.
Saksa
Saksa huutokauppasi 31. heinäkuuta – 18. elokuuta 2000 kaksitoista taajuuskaistaa UMTS-3G-matkapuhelinverkoille. Tuotto oli 98,8 miljardia Saksan markkaa eli 50,8 miljardia euroa.
Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941
Talvisota päättyi Moskovan rauhaan 13. maaliskuuta 1940. Kesän aikana Adolf Hitler muutti hylkivää ulkopoliittista asennettaan Suomen suhteen. Neuvostoliiton painostus ja Saksan vaikutusvallan kasvu johtivat Suomen ulkopoliittisten vaihtoehtojen vähenemiseen, mikä sai Suomen ylimmän sotilasjohdon suostumaan Saksan armeijan joukkojen kauttakulkuun Suomessa ja niiden sijoittamiseen Lappiin sekä aseistuksen hankkimiseen Saksalta Suomen puolustusta silmällä pitäen. Suomessa Saksan tarjous kauttakulusta ja asekaupoista tuntui tuovan helpotusta ahtaaseen tilanteeseen talvisodan jälkeen. Saksa puolestaan tarvitsi Suomea marraskuussa 1940 valmistuneen itärintaman hyökkäyssuunnitelman toteutukseen ja strategisten Petsamon nikkelivarojen vuoksi. Lopputuloksena Suomi ensin siirtyi Neuvostoliiton etupiiristä tasapainoisempaan asemaan loppuvuonna 1940 ja lopulta de facto Saksan etupiiriin, ja myöhemmin jatkosodan myötä taistelemaan Saksan rinnalle Neuvostoliittoa vastaan.
Ulkopoliittisten suhteiden taustaa
Ratkaiseva merkitys Itämeren alueen turvallisuudelle oli 18. kesäkuuta 1935 solmitulla Britannian ja Saksan laivastosopimuksella. Sopimus kumosi Versailles’n rauhan Saksan laivastolle asettamat rajoitukset. Britannia suostui siihen, että Saksa sai lisätä laivastoaan 35 prosenttiin Britannian tonnistosta. Käytännössä sopimus merkitsi sitä, että sodan syttyessä Kuninkaallinen laivasto ei voisi toimia Itämerellä. Itämeren alueen maille tämä taas merkitsi sitä, että Kuninkaallinen laivasto ei voisi turvata näiden maiden ulkomaankauppaa, eikä myöskään toimittaa sotilaallista apua sodan syttyessä. Vuoteen 1940 mennessä Itämeren pienet maat olivat kaikki joutuneet Saksan tai Neuvostoliiton etupiiriin.
Suomen ja Saksan suhteet 1930-luvulla
1930-luvun puolessa välissä Suomi vahvisti puolueettomuuttaan ja pyrki Neuvostoliiton ja Saksan ympärille nousevien ulkopoliittisten blokkien sijaan suuntautumaan pohjoismaiseen yhteistyöhön.
Bjarne Stroustrup
Bjarne Stroustrup (s. 30. joulukuuta 1950 Århus) on tanskalainen professori, joka on kehittänyt C++-ohjelmointikielen. Hän työskentelee nykyään Yhdysvalloissa Morgan Stanleylla ja on sitä ennen ollut pitkään muun muassa AT&T:n palveluksessa.
Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941
Suomen ja Saksan suhteet 1930-luvulla
Neuvostoliitto esitti 1930-luvun puolivälistä alkaen ulkopolitiikassaan Saksan vaikutusvallan kasvavan Suomessa ja muissa Pohjoismaissa. Saksan omat salaiset poliittiset arviot kertoivat asian kuitenkin olevan päinvastoin. Suomen osalta Svinhufvudin tappio vuoden 1937 presidentinvaaleissa, sekä ensimmäisen punamultahallituksen synty katkaisivat Saksan yhteydet Suomen politiikan korkeimpaan johtoon. Mannerheimin johdolla sotilasjohtokin suhtautui varauksellisesti Saksaan. Toukokuussa 1937 Holsti luovutti Ruotsin ulkoministerille Suomen yleisesikunnan laatiman ehdotuksen Suomen ja Ruotsin yhteistyöstä Ahvenanmaan sotilaalliseksi puolustamiseksi. Suomen ja Ruotsin välille solmittiin viisumivapaus ja toukokuussa 1938 Pohjoismaat allekirjoittivat yhteisen puolueettomuusjulistuksen. Todettuaan suhteiden huonon tilanteen Saksa käynnisti kesällä 1938 ulkopoliittisen hyökkäyksen syyttäen Suomen hallitusta epäaidosta, Saksaa syrjivästä puolueettomuudesta. Suomen reaktio tähän oli pohjoismaista suuntausta vetäneen ulkoministeri Rudolf Holsti n ero, joka johtui osaltaan myös hänen saamastaan arvostelusta hitaasti kehittyneiden Ruotsin-suhteiden vuoksi.
Bjarne Stroustrup
Hän on suorittanut maisterin tutkinnon matematiikasta Aarhusin yliopistossa vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon tietojenkäsittelytieteestä Cambridgen yliopistossa vuonna 1979. Tämän jälkeen hän liittyi Bell Labsiin, jossa hän suunnitteli ja toteutti C++:n.
Hän on saanut useita palkintoja tunnustuksena työstään:
Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941
Suomen ja Saksan suhteet 1930-luvulla
Ulkoministeriksi Holstin tilalle noussut Eljas Erkko jatkoi pohjoismaista linjaa. Suunnitelma Ahvenanmaan puolustuksesta Ruotsin kanssa oli saatu valmiiksi heinäkuussa 1938, ja sopimus yhteistyöstä, Tukholman pöytäkirja, solmittiin tammikuussa 1939. Sopimus jäi vahvistumatta, koska Neuvostoliiton vastustuksen vuoksi Kansainliitto ei käsitellyt sitä. Kun Suomi kieltäytyi huhtikuussa 1939 Saksan tarjoamasta hyökkäämättömyyssopimuksesta, Saksa näki vaikutusvaltansa Suomessa varsin pienenä.
Kaiken kaikkiaan Suomi oli Saksalle 1930-luvulla ulkopoliittisesti varsin merkityksetön, lähinnä suojamuuri, joka turvasi Saksan etuja Skandinaviassa. Saksan suurvaltapolitiikassa Suomi ei tuolloin näytellyt vielä minkäänlaista roolia. Suomen ulkopolitiikan painopiste puolestaan keskittyi 1930-luvulla länsivaltoihin, kääntyen vuosikymmenen lopulla Ruotsiin päin.
Sotakabinetti
Talvisodan jälkeisessä kiristyneessä tilanteessa Suomen johtoon syntyi poliittisen ja sotilaallisen johdon sisäpiiri, sotakabinetti, jolle valta sodan ja rauhan kysymyksissä käytännössä keskittyi. Sotilasjohdossa Mannerheimilla oli suvereeni asema, poliittisessa johdossa presidentti Risto Rytillä. Hallituksen piirissä presidentin luottomiehiä olivat pääministeri Jukka Rangell ja ulkoministeri Rolf Witting, marsalkan puolestaan puolustusministeri, kenraali Rudolf Walden ja pääesikunnan päällikkö kenraali Erik Heinrichs. Hallituksen ulkopuolisena sisäpiiriin kuului sosialidemokraatti Väinö Tanner, joka turvasi päätöksille riittävän tuen työväestön piirissä. Tämä johtoryhmä sai yleensä käsityksensä läpi hallituksessa ja eduskunnassa. Osa hallituksesta ja jopa presidentti jäi syrjään ydinryhmän tiedoista ja päätöksenteosta.
Göringin neuvot
Historiantutkija Heikki Ylikankaan kritiikkiä saaneen teorian mukaan Suomi sai jo talvisodan aikana saksalaisilta ensimmäisen vihjeen maan tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon. Saksan ja Neuvostoliiton välinen Molotov–Ribbentrop-sopimus esti Saksaa julkisesti tukemasta Suomea talvisodassa, ja virallisesti Saksa Suomen pettymykseksi pysytteli tiukan puolueettomana. Suomen tuleva Berliinin lähettiläs Toivo Kivimäki lähetettiin kuitenkin helmikuussa 1940 Berliiniin hakemaan Saksalta tukea. Suhtautuminen oli aluksi nihkeää, mutta tilanne muuttui äkisti Suomen ilmoitettua aikeestaan hyväksyä liittoutuneiden avuntarjous. Kivimäelle järjestettiin kiireesti 22. helmikuuta tapaaminen Hermann Göringin kanssa. Kivimäen hyvin tunteneen Ragnar Nordströmin 1940-luvun lopulla kirjoittamien muistelmien mukaan Göring antoi Kivimäelle lupauksen Saksan tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon.
Suomen kauppapolitiikan muutos
Sodan jälkeen Suomi pyrki parantamaan suhteitaan länsivaltoihin. Ison-Britannian kanssa valmisteltiin poliittista kauppasopimusta, jonka mukaan Suomi sitoutuisi rajoittamaan kauppaansa Saksan kanssa, mutta saisi etuoikeuden Ison-Britannian ulkomaankaupassa. Saksan Tanskan miehitys ja hyökkäys Norjaan supisti ratkaisevasti Suomen ulkopoliittista pelivaraa. Ison-Britannian hallitus katkaisi välittömästi kaiken liikenteen Pohjoismaihin ja myös kauppaneuvottelut Suomen kanssa. Pohjoismainen turvallisuuspoliittinen vaihtoehto ei tullut enää kysymykseen. Kun myös Ranska joutui Saksan miehittämäksi, tukeutuminen länsivaltoihin muuttui käytännössä mahdottomaksi. Suomen elintila pieneni entisestään Baltian maiden jouduttua samaan aikaan Neuvostoliiton vaikutuspiiriin.
Saksan hallitessa Neuvostoliiton rajaa ja Petsamon satamaa lukuun ottamatta Suomen kaikkia kauppareittejä olivat ulkomaankaupan vaihtoehdot hävinneet. Kauppasopimusneuvottelut aloitettiin huhtikuussa 1940. Ennen kuin neuvottelut saatiin etenemään, Suomen piti vaihtaa saksalaisten silmissä englantilaismielinen neuvotteluryhmän puheenjohtaja Axel Solitander Rainer von Fieandtiin. Von Fieandt vakuutti saksalaisille Rytiltä saamansa valtuuksin, että aikaisempi suuntautuminen länsivaltoihin oli virhe ja nyt painotettaisiin kauppasuhteita Saksaan.
Ulkopoliittinen tilanne kiristyy
Kesäkuussa Neuvostoliiton painostus Suomea kohtaan koveni. Suomessa hallitus tulkitsi Neuvostoliiton uhan kohdistuvan suoraan Suomen itsenäisyyteen ja demokratiaan. Neuvostoliiton vaatimuksiin ei haluttu taipua ja hallituksen linjaa tuki laaja kansalaismielipide. Poliittista tukea hallitus haki Saksalta. Maiden välinen poliittisluonteinen kauppasopimus solmittiin kesäkuussa 1940. Samana vuonna Saksa nousi Suomen suurimmaksi kauppakumppaniksi. Myös kulttuurin alalla yhteydenpito kasvoi vilkkaaksi.
Suomen hallitus tunnusteli maiden suhteiden kehittymistä heinäkuun alussa 1940 kertomalla Saksan Helsingin-lähettiläälle Wipert von Blücherille yleisen mielipiteen olevan kääntymässä Saksalle myötämieliseksi, sillä toiveena oli saada Saksan aseilla takaisin Moskovan rauhassa menetetyt alueet. Lisäksi ulkoministeri Erkko ilmoitti lähettiläälle, että tunnusteluja tehtiin saksalaismielisen hallituksen saamiseksi maahan. Von Blücher ilmoitti, että hallitus olisi hyvä olla ainoastaan salaisesti yhteistoiminnassa Saksan kanssa, sillä maa aikoi pitää sopimuksensa Neuvostoliiton kanssa. Tästä von Blücher sai myöhemmin moitteet: Berliinissä katsottiin, ettei suomalaisissa ole syytä herättää vääriä toiveita.
Saksan politiikan käänne
Tilanne muuttui nopeasti Adolf Hitlerin aloitettua valmistelut hyökkäyksestä Neuvostoliittoon. Saksan turvallisuuspalvelu SD lähetti asiamiehensä Ludwig Weissauerin Suomeen 19.–27. heinäkuuta 1940 tehtävänä selvittää suomalaisten suhtautumista mahdolliseen konfliktiin Saksan ja Neuvostoliiton välillä. Hitler teki 29.–31. heinäkuuta 1940 periaatepäätöksen hyökätä Neuvostoliittoon seuraavana keväänä. Hyökkäyksestä oli jo suunniteltu karkea luonnos, ja tarkempi suunnittelu aloitettiin heti. Lopullinen hyökkäyssuunnitelma, operaatio Barbarossa, valmistui 18. joulukuuta 1940.
Hyökkäyspäätös merkitsi käännettä myös Saksan Suomen-politiikassa. Hitler määräsi Pohjois-Norjan joukkojen vahvistukset 13. elokuuta, ja samalla annettiin määräys suunnitella operaatio Renntier, Suomelle kuuluvien Petsamon nikkelikaivosten pikavaltaus tarvittaessa. Suomalaisille käänne tuli selväksi, kun Saksa lähetti valtakunnanmarsalkka Herman Göringin luottomiehen, asekauppiaanakin toimineen everstiluutnantti Joseph Veltjensin salaisiin neuvotteluihin Suomeen. Veltjensin tehtävänä oli sopia nopeista ja mittavista asetoimituksista sekä Saksan ilmavoimien sotilaskaluston ja miehistön kauttakulusta Pohjanmaan satamien ja Pohjois-Norjan Kirkkoniemen välillä. Sopimuksen tuli olla salainen ja mieluiten ainoastaan sotilashenkilöiden kanssa neuvoteltu. Lisäksi Veltjensin piti tunnustella mahdollisuutta saada osuus Petsamon nikkelikaivosten kaivosluvasta, joka oli brittiläis-kanadalaisen yhtiön hallussa. Kaivoksen tuotosta oli jo kesäkuun lopussa sovittu toimitettavan Saksaan 60 prosenttia.
Kauttakulkusopimukset
Ruotsin ja Saksan kauttakulkusopimus allekirjoitettiin 8. heinäkuuta 1940 Norjan antauduttua Saksalle. Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus allekirjoitettiin 6. syyskuuta 1940 Suomen ja Neuvostoliiton välillä. Se salli rautatiekuljetukset Neuvostoliitosta Hangon vuokra-alueelle. Mannerheim totesi sarkastisesti: ”Puristuksissa kahden suurvallan välissä meidän oli ollut pakko tehdä myönnytyksiä kummallekin taholle, sillä voimamme eivät olisi riittäneet tiukan puolueettomuuden ylläpitämiseen. Vaatimalla kauttakulkuliikennettä Hankoon ja sieltä takaisin oli kuitenkin juuri Neuvostoliitto pakottanut Suomen tekemään ensimmäisen poikkeuksen puolueettomuuden tieltä.”
Suomen ja Saksan kauttakulkusopimus hyväksyttiin periaatteellisella tasolla jo Veltjesin käynnin aikana, ja juridisesti lokakuussa. Ensimmäiset joukkojen laivaukset Vaasan ja Oulun satamiin saapuivat 22. syyskuuta. Sopimus oli pidetty salassa, eivätkä edes paikalliset poliisiviranomaiset tienneet asiasta ennen joukkojen maihinnousua. Valtioneuvosto kokonaisuudessaan sai tiedon kauttakulusta 24. syyskuuta. Aseita, pääasiassa tykistöä ja miinoja, rahdattiin maahan 140 000 tonnia.
Valtioneuvoston asettaminen tiedonannolla jo valmiiksi sovitun asian eteen ja ministereiden enemmistön rajaaminen pienen sisäpiirin ulkopuolelle Saksan kanssa tehtävää yhteistyötä koskevassa päätöksenteossa ei ollut normaalia eikä solidaarista hallituspuolueiden välistä toimintaa demokraattisessa valtiossa eikä sen takia miellyttänyt esimerkiksi sosiaaliministeri K-A. Fagerholmia saati sosiaalidemokraattista lehdistöä. Fagerholm on selittänyt myöhemmissä muistelmissaan SDP:n hallitukseen jäämiistä sillä, ettei haluttu täysin antaa hallitusvallan luisua oikeiston käsiin ja kansallissosialististen saksalaisten vaikutuspiiriin, koska se olisi merkinnyt demokratian täydellistä katoamista Suomessa.
Julkiset merkit lähentymisestä
Ensimmäinen julkinen merkki maiden suhteiden lähentymisestä olivat yhteiset urheilutapahtumat. Ruotsin ja Saksan kanssa käytiin kolmoismaaottelu syyskuun 1940 alussa, ja kuun loppupuolella Suomi–Saksa-jalkapallomaaottelu, lokakuussa ampumamaaottelu ja marraskuussa voimistelumaaottelu. Saksa avasi myös kauppayhteyden ja toimitti Suomeen elintarvikkeita ja polttoainetta. Lokakuussa perustettiin suomalais-saksalainen seura laajentamaan kulttuurisuhteita. Seura järjesti kulttuuritapahtumia, elokuvanäytöksiä ja juhlia.
Siirtyminen Saksan valtapiiriin
Saksalaisjoukkojen kulku ja oleskelu Suomessa, ulkomaankaupan suuntautuminen Saksaan ja asehankinnat Saksasta veivät Suomen Saksan vaikutuspiiriin vuoden 1940 loppuun mennessä. Suomen hallituksen tavoitteet olivat kuitenkin vielä puolustukselliset: se halusi poliittista tukea ja modernia aseistusta. Saksan ja Neuvostoliiton välirikon tullessa yhä todennäköisemmäksi oli Suomen johto valmis nostamaan tavoitteitaan: Moskovan rauhan ehtojen mitätöiminen ja uusi rajankäynti Neuvostoliiton kanssa nousi mahdollisuudeksi.
Historiantutkija Mauno Jokipiin mukaan on huomattava, että suoraa syy-seurausyhteyttä kauttakulkusopimuksesta jatkosotaan ei ole tutkijoiden etsinnöistä huolimatta löytynyt. Saksassa kenraali Friedrich Paulus oli vasta elokuussa 1940 alkanut laatimaan offensiivisuunnitelmaa, joka myöhemmin sai nimen Barbarossa. Sen ensimmäinen luonnos valmistui marraskuussa, eikä elokuussa 1940 Suomessa osattu ennustaa myöhempää kehitystä.
Käännekohta maiden suhteissa tapahtui joulukuussa 1940, kun maan Suomen johto lähetti Talvelan neuvottelemaan Saksaan. Talvelan tehtävä oli tiedustella tukea Suomen ja Ruotsin unionille, mutta myös yleisemmin Saksan tukea Suomelle. Talvela esitti molempien maiden yleisesikuntien ryhtyvän yhteisiin valmisteluihin Neuvostoliittoa vastaan. Saksan puolelta häneltä tiedusteltiin Suomen tarkkoja mobilisaatiotietoja, jotka lisättiin operaatio Barbarossan ensimmäiseen suunnitelmaan. Talvelan vierailu tiivisti maiden sotilasjohdon yhteistyötä ja neuvottelujen sarjaa, joka kesti jatkosodan alkuun asti. Halutut tiedot toimitti Saksaan Suomen pääesikunnan päällikkö Erik Heinrichs tammikuun lopulla 1941, ja tiedot lisättiin hyökkäysoperaation varsinaiseen marssiohjeeseen. Tuolloin Heinrichsille kerrottiin Saksan tulevasta hyökkäyksestä, joskin operaation koodinimi, hyökkäyspäivämäärä ja yksityiskohdat jäivät avoimiksi. Suomen johdon ydinryhmälle välitetty tieto tulevasta konfliktista vaikutti jatkossa Suomen politiikan taustalla. Tammikuun 1941 alussa Rytin hallitus vaihtui Rangellin hallitukseksi, ulkoministeriksi tuli jälleen Witting, joka näki tärkeimmäksi tehtäväkseen Suomen ja Saksan suhteiden parantamisen.
Neuvostoliiton painostus erityisesti osuuden saamiseksi Petsamon nikkelistä kiristyi tammikuun puolivälissä 1941. Erimielisyys suhtautumisesta Neuvostoliiton vaatimuksiin jakoi maan johtoa. Saksalaisten hallituksen sisärenkaalle esittämät turvatakuut eivät olleet Paasikiven tiedossa, ja hän vastusti taipumatonta asennetta. Helmikuun puolivälistä lähtien hallituksen ulkopoliittinen linja jyrkkeni ja määrätietoistui.
Sotilasyhteistyö syvenee
Helmikuussa Saksassa suunniteltiin aluksi 750 vapaaehtoisen suomalaisen, myöhemmin 1 500 miehen SS-joukon perustamista. Suomen hallituksen kantaa tiedusteltiin maaliskuussa, ja vastaus oli myöntävä. Asia hoidettiin Saksan sotilastiedustelu Abwehrin ja Valtiollisen poliisin kautta. Peiteorganisaatioksi perustettiin yksityinen värväyskomitea. Suomalaiset yrittivät asettaa joukon käytölle aluksi ehtoja, mutta näistä luovuttiin ja huhtikuun puoleenväliin mennessä ainoastaan toivottiin joukkoja Suomeen, mikäli maa joutuisi sotaan yksinään. Koottu vapaaehtoispataljoona, 1 200 miestä, kuljetettiin toukokuussa viidessä erässä salaa Saksaan.
Sotilaslinjan neuvotteluyhteys jatkui talven yli. Korkea-arvoisia sotilasvierailuja tehtiin molemmin puolin. Myös maiden turvallisuuspalvelut rakensivat tiiviit yhteistyömuodot. Maalis–huhtikuussa saksalaiset suorittivat suomalaisten avustuksella järjestelmällistä tiedustelua Pohjois-Suomen alueella tulevaa hyökkäysoperaatiota varten. Joskus saksalaisupseerit liikkuivat jopa suomalaisunivormuissa. Tammikuussa Mannerheim Saksan pyynnöstä kiirehti teiden rakentamista Hetasta Kilpisjärvelle ja Inarista Kaarasjoelle, molemmat Norjan rajalle asti. Rajan takaa saksalaiset jatkoivat yhdistääkseen tieverkon valtakunnantie Reichsweg 50:een Narvikista Kirkkoniemeen. Aluksi suomalaiset pyrkivät saamaan saksalaisilta kaksi kolmasosaa rakennuskustannuksista, mutta myöhemmin hallitus päätti kustantaa tiet itse.
Poliittinen avaus
Toukokuussa 1941 Saksan ja Suomen välille avautui yhteistyöstä myös poliittinen neuvotteluyhteys sotilaallisen rinnalle. Suomen Berliinin-lähettiläs Toivo Kivimäki sai salaisen tiedustelun Suomen rajatoiveista mahdollisen idänkonfliktin jälkeen. Suomen johdon ydinryhmä päätti 30. toukokuuta lähettää vastaukseksi viisi kenraali Aksel Airon laatimaa rajavaihtoehtoa. Suppein vaihtoehto käsitti Suomen talvisotaa edeltävät rajat, laajimmassa raja kulki Syväristä etelään ja Äänisjärveltä itään. Samalla johtoryhmä pyysi muun muassa vilja-apua. Suomen johdon ydinryhmän vastauspäätös merkitsi käytännössä Suomen liittymistä Saksan rinnalle. Viikon kuluttua marssivat Barbarossa-hyökkäystä varten kootut joukot Norjasta rajan yli, joskin koko hallitus sai kuulla asiasta vasta kaksi päivää myöhemmin.
Suomen ehto sotaan ryhtymiseksi
Helsingissä oli kesäkuun alussa neuvottelut, joissa puheenjohtajana toimi kenraaliluutnantti Heinrichs ja niihin osallistuivat Suomen puolelta kenraalimajuri A. F. Airo sekä everstit K. A. Tapola ja Harald Roos. Saksan edustajina olivat everstit Erich Buschenhagen, Eberhard Kinzel ja Horst Rössing sekä majuri Christian Müller. Heinrichs laati ennen neuvotteluja yhteistoiminnassa sotamarsalkka Mannerheimin ja ulkoasiainministeri Wittingin kanssa saksalaisille annettavan muistion, jonka viimeistelystä neuvoteltaessa myös presidentti Ryti ja puolustusministeri Walden olivat läsnä. Tämä muistio luovutettiin saksalaisille.
Suomalaisten poliittisina toivomuksina erityisesti sitä tapausta silmälläpitäen, ettei Neuvostoliiton kanssa synny aseellista ratkaisua, esitettiin diplomaattista tietä käsiteltäväksi seuraavat kysymykset: 1. Suomen asema itsenäisenä valtiona ja sen valtioalueen takaaminen, mikäli mahdollista vanhoine, pyöristettyine tai kompensoituine valtion rajoineen. 2. Taloudellisen avun – erityisesti elintarvikkeiden – antaminen Suomelle. 3. Lisäksi todettiin, että presidentin valtiojärjestykselliset siteet huomioon ottaen Suomi piti hyvin tärkeänä, ettei vihollisuuksia Neuvostoliittoa vastaan aloiteta suomalaisten taholta tai Suomen valtionalueelta.
Kenraali Erik Heinrichs johti suomalaisjoukkoa keskusteluissa Salzburgissa, Berliinissä ja Helsingissä. Hän kertoo: ”Koko hanke perustui siihen usein toistettuun nimenomaiseen edellytykseen, että Suomi joutuisi Venäjän hyökkäyksen johdosta mukaan sotaan.” Väinö Tannerin mukaan Suomen ja Saksan välillä ei ollut olemassa minkäänlaisia poliittista tai sotilaallista sopimuksia. Sen sijaan oli kyllä ennakolta käyty keskusteluja, joiden tarkoituksena oli ollut selvittää, minkälaisia strategisia ohjelmia kummallakin taholla olisi seurattava siinä tapauksessa, että Neuvostoliitto tulisi hyökkäämään."
Sota alkaa
Saksalaisten hyökkäys Neuvostoliittoon alkoi 22. kesäkuuta 1941 kello 03.15.
Suomessa jatkosotaa edelsi Saksan toimeksiannosta ja Luftwaffen avustuksella tehty kaukopartioisku itärajan yli Stalinin kanavan sulkujen tuhoamiseksi ja Muurmannin radan katkaisemiseksi kolme päivää ennen sodanjulistusta. Se suoritettiin siviilivaatteissa, 16 miehen voimin, sitä johti kapteeni Paul Marttina ja se tunnettiin nimellä Operaatio Erich. Isku kuitenkin epäonnistui tavoitteessaan. Kun miehet palasivat, he kuulivat sodan syttyneen.
Myös 22. kesäkuuta Neuvostoliitto antoi käskyn pommittaa viholliskohteita Petsamon ja Kirkkoniemen alueella. Kesäkuun 22. päivän aamulla Neuvostoliitto ryhtyi hyökkäykseen Suomen alueelle pommittaen ja tulittaen puhtaasti suomalaisia kohteita. Kello 6.05 aamulla sanottuna päivänä Neuvostoliiton ilmavoimat pommittivat suomalaisia panssarilaivoja Sottungan luona, klo 6.15 Alskärin linnaketta Turun saaristossa, klo 6.45 suomalaisia kuljetusaluksia Korppoon luona ja klo 7.55 Puna-armeijan tykistö avasi tulen Hangon vuokra-alueelta ampuen Porsöhön, Storholmaan ja mantereelle. Samana päivänä Hirsilammen luona, noin 14 kilometriä Imatran itäpuolella, Neuvostoliiton alueelta tulitettiin suomalaisia rajavartioita kohden. Pummangista Petsamossa ammuttiin useita kymmeniä tykinlaukauksia erästä merellä kulkenutta suomalaista laivaa kohti. Näiden puolueettomuudenloukkausten johdosta ulkoministeri Witting esitti 22. kesäkuuta Neuvostoliiton lähettiläälle ministeri Orloville vastalauseen pyytäen selitystä. Ministeri Orlov lupasi kääntyä hallituksen puoleen, mutta pyydettyä selitystä ei milloinkaan saatu.
Efkleídin metroasema
Efkleídi ( eli Σταθμός Ευκλείδη, Stathmós Efkleídi) on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin kaupungin kaakkoisosassa, ja se on nimetty lähellä olevan matemaatikko Eukleideelle (Efkleídis) omistetun koulun mukaan.
Amerikan Samoa kesäolympialaisissa 2008
Amerikan Samoa osallistui Pekingin olympialaisiin vuonna 2008 joukkueella, johon kuului neljä kolmea eri lajia edustavaa urheilijaa. Yksikään urheilijoista ei kuitenkaan ollut syntynyt Amerikan Samoalla, ja kaikki olivat ensikertalaisia. Lipunkantajana avajaisissa toimi judoka Silunu A'etunu.
Guajirot
200px|right|thumb| Guajiro-nainen Kolumbiasta. 200px|right|thumb| Guajiroiden reput ovat käsityötaidonnäytteitä.
Warburg (kaupunki)
pienoiskuva|250px|Warburgin sijainti Höxterin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. pienoiskuva|200px|Warburgin vanhaakaupunkia. Keskellä kohoaa Biermannsturm. Warburg on kaupunki Höxterin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan länsiosassa. Diemel-joen laaksoon ja sitä ympäröiville kukkuloille rakennettu Warburg on säilyttänyt varsin hyvin keskiaikaisen kaupunkikuvansa linnoitustorneineen, kirkkoineen ja ristikkotaloineen. Warburg on yksi historiallisista Hansakaupungeista.
Guajirot
Guajiro-intiaanit eli wayuu-kansa on Venezuelan toiseksi suurin etninen ryhmä. Guajiroita asuu muun muassa Maracaibon kaupungin pohjoispuolen köyhällä alueella. Heitä asuu myös Kolumbiassa. Guajirot muodostavat vajaan 300 000 vähemmistön Venezuelassa.
Warburg (kaupunki)
Maantiede
pienoiskuva|200px|Desenbergin rauniolinnoitus on Warburgin maamerkkejä. Se sijaitsee kantakaupungin itäpuolella. Warburg sijaitsee Pohjois-Saksan hedelmällisen alangon ja Keski-Saksan vuorimaan vaihettumisvyöhykkeellä Nordrhein-Westfalenin itäisimmässä kolkassa Hessenin ja Ala-Saksin rajojen tuntumassa. Warburgin etäisyys Dortmundista on noin 120 kilometriä itään, Frankfurt am Mainista noin 150 kilometriä pohjoiseen ja Kasselista noin 35 kilometriä luoteeseen. Jääkaudet eivät ole vaikuttaneet Warburgin seudun geologiaan, sillä jääpeitteen eteläraja jäi seudun pohjoispuolelle. Tuulen kuljettama lössi sen sijaan on tehnyt maaperästä maanviljelylle otollisen.
Guajirot
Intiaanien keskuudessa elintaso on alhainen. Suomen Lähetysseura tekee työtä guajiro-intiaanien parissa; alkuperäiskulttuuria vaalitaan, lapsille ja aikuisille tarjotaan lukutaito- ja tukiopetusta sekä ehkäisevää terveydenhuoltoa.
Warburg (kaupunki)
Maantiede
Warburg kuuluu Nordrhein-Westfalenin koillisosan kattavaan noin kahden miljoonan asukkaan Ostwestfalen-Lippen alueeseen, joka vastaa Detmoldin hallintopiiriä. Warburgin naapurikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Willebadessen, Borgentreich, Liebenau, Breuna, Volkmarsen, Diemelstadt, Marsberg ja Lichtenau.
Historia
Warburgin vanhakaupunki syntyi Diemel-joen laaksoon, uusikaupunki puolestaan rakennettiin laaksoa reunustaville kukkuloille. Vanha- ja uusikaupunki, Alt- ja Neustadt, muodostavat Warburgin kantakaupungin. Nykyinen Warburg muodostettiin 1975 kantakaupungista ja sitä ympäröineistä maalaiskunnista. Ensimmäinen asiakirjamaininta Warburgista on vuodelta 1036. Warburger Burgberg eli Warburgin linnoitusvuori tarjosi turvaa alueen asukkaille. Vanhakaupunki sai kaupunkioikeudet vuoden 1080 tienoilla, uusikaupunki perustettiin 1220-luvulla. Uudenkaupungin ympärille rakennettiin muuri 1260-luvulla - ei ainoastaan kaukaa saapuvia vihollisjoukkoja vastaan, vaan myös suojaksi vanhaakaupunkia vastaan. Molemmat kaupungit liittyivät Hansaliittoon 1364. Vihdoin vuonna 1436 ne olivat valmiit yhdistymään. Yhteinen raatihuone saatiin aikaiseksi vasta 1568: Rathaus Zwischen den Städten kohosi vanhalle rajalle, ja siihen rakennettiin erilliset sisäänkäynnit vanhakaupunkilaisille ja uusikaupunkilaisille.
Guajirot
Klaanit
thumb|right|250px|Katos [[riippumattoja varten.]]
Warburg (kaupunki)
Historia
1600-luvulla Warburg tunnettiin vauraana kauppapaikkana, mutta kolmikymmenvuotinen sota köyhdytti sitä. Etenkin kaupunginmuurin ulkopuoliset alueet kokivat tuhoja. Protestanttien Christian Braunschweig - "der tolle Christian" - otti Warburgin haltuunsa 1622. Seitsenvuotisen sodan aikana 31. heinäkuuta 1760 Warburgissa käytiin taistelu - "Schlacht bei Warburg" - jonka ranskalaiset hävisivät. Taisteluun osallistui kymmeniä tuhansia miehiä. Vuosina 1807–1813 Warburg kuului Westfalenin kuningaskuntaan ja Wienin kongressissa 1815 se liitettiin Preussiin.