cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Washingtonin laivastosopimus
Yhdysvallat
Laivaston ilmatoimintaa ei 1920-luvulla arvostettu, vaikka Billy Mitchell vuonna 1921 osoitti armeijan pommikoneilla, että taistelulaivan upottaminen lentokoneilla on mahdollista. Laivastolla oli vain yksi hiililaivasta muunnettu lentotukialus USS Langley (CV-1) (11 700 tonnia) ennen sopimuksen allekirjoittamista. Yhdysvaltain laivastolla oli siten vapaat kädet rakentaa uusia tukialuksia. Yhdysvalloilla oli suuria laivoja yli sopimuksen rajoitusten sen ratifiointihetkellä, joten sen täytyi poistaa käytöstä tai riisua aseista useita vanhempia aluksia täyttääkseen sopimuksen ehdot. Niinpä kaksi taisteluristeilijää - USS Lexington ja USS Saratoga - muunnettiin lentotukialuksiksi. Laivoihin jätettiin kuitenkin kahdeksan 8 tuuman tykkiä siltä varalta, että ne olisivat epäonnistuneita lentotukialuksina.
Vuonna 1931 Yhdysvallat oli edelleen paljon alle sopimuksen sallimien rajojen tukialuksien suhteen. USS Ranger (14 700 tonnia) oli ensimmäinen Yhdysvaltain lentotukialus, joka oli suunniteltu alkujaan sellaiseksi. Koska muita suuria sotalaivoja ei sopimuksen takia voinut rakentaa, alkoi laivasto suunnitella vielä kahden uuden tukialuksen rakentamista. Vuonna 1933 kongressi hyväksyi rahoituksen näille uusille tukialuksille: USS Yorktown (20 100 tonnia) ja USS Enterprise (20 100 tonnia). Edelleen sopimuksen rajoittamaan 137 000 tonniin sitoutuneena aloitettiin viimeisen sotia edeltävän lentotukialuksen USS Wasp (14 900 tonnia) 1. huhtikuuta 1936, jonka jälkeen Yhdysvaltain laivastolla oli kuusi lentotukialusta, yhteensä 137 000 tonnia, jossa määrä pysyi siihen saakka, kun Japani irtaantui sopimuksesta 1936. Toisen maailmansodan alkaessa Yhdysvalloilla kuusi lentotukialusta, kun mukaan ei lasketa vanhaa Langleyä, joka oli muutettu vesilentokoneiden kuljetusalukseksi vuonna 1936, jotta sen korvaajaksi voitiin rakentaa Wasp . Sopimus ja hyökkäys Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 olivat pääasialliset syyt Yhdysvaltain laivasto muuttumiseen taistelulaivakeskeisestä lentotukialuskeskeiseksi.
Iso-Britannia
Britannia rakensi sopimuksen mukaisesti kaksi Nelson-luokan taistelulaivaa, jotka otettiin palvelukseen vuonna 1927 ja edustivat yrityksiä rakentaa uudenlainen taistelulaiva laivastosopimuksen ehtoihin, joista merkittävin oli 35 560 tonnin uppoamarajoitus.
Kuninkaallinen laivasto, jonka piti huolehtia pitkänmatkan operaatioista ympäri maailmaa, tarvitsi lentotukialuksia ja jatkoi niiden rakentamista. Vuoden 1920 (ennen sopimusta) ja toisen maailmansodan alkamisen välillä britit rakensivat kuusi uutta lentotukialusta, jotka olivat jokainen ainoita luokassaan.
Japani
Japani muunsi keskeneräisen taistelulaiva Kagan ja taisteluristeilijä Akagin lentotukialuksiksi pysyäkseen sopimuksen rajoitteissa. Nämä muutokset antoivat lisäkokemusta ja auttoivat myöhemmin uusien lentotukialusluokkien suunnittelussa. Japanilla oli kymmenen tukialusta sodan alkaessa.
Japani vetäytyi sopimuksesta 1936 ja jatkoi aiemmin aloittamaansa rakennusohjelmaa, jossa taistelulaiva Yamatoon asennettiin 18,1 tuuman (460 mm) tykit.
Muut maat
Muista merkittävistä laivastomaista Neuvosto-Venäjä ja Saksa eivät kuuluneet laivastosopimuksen piiriin. Saksaa rajoitti kuitenkin Versailles'n rauhansopimus, jonka mukaan se sai pitää kuusi taistelulaivaa sekä kuusi risteilijää ja kaksitoista hävittäjää. Taistelulaivat ja risteilijät sai korvata uusilla aikaisintaan 20 vuoden kuluttua niiden valmistumisesta tai 15 vuoden kuluttua pienempien alusten tapauksessa. Tonnistoa rajattiin siten että taistelulaivojen korvaajat saivat olla uppoumaltaan korkeintaan 10 000 tonnia, risteilijät 6 000 tonnia ja hävittäjät 800 tonnia. Saksan laivaston suuret alukset olivat kaikki vanhoja (valmistuneet vuosina 1902–1908), sillä uudemmista taistelulaivoista kymmenen upotettiin Scapa Flow'ssa 21. heinäkuuta 1919, seitsemän romutettiin 1920-luvulla ja kahta käytettiin maalialuksena.
Uusien taistelulaivojen rakentamisen Saksa aloitti vasta vapauduttuaan Versailles'n rauhan rajoituksista vuonna 1935.
Venäjän laivasto menetti suurimman osan laivastoaan Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904-1905, ensimmäisessä maailmansodassa sekä Venäjän sisällissodassa; jäljelle jäi lähinnä neljä Gangut-luokan taistelulaivaa. Neuvostoliitto suunnitteli 16:n Sovetski Sojuz -luokan taistelulaivan rakentamista. Neljän rakentaminen aloitettiin vuonna 1938, mutta yksikään ei valmistunut.
Smolinka (Velikaja)
Smolinka on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku
Tämä lyhyt joki saa alkunsa Smolinskojen järvestä, jonka koillisrannoilla sijaitsee Palkinon taajama. Smolinskojen yläpuolella on vielä kaksi vesiallasta, mutta ne ovat padottuja tekojärviä, joissa on teollista toimintaa. Niiden vesi virtaa Smolinskojeen suodatusaltaiden kautta. Joen yläjuoksu virtaa Palkinon halki ja jatkaa itään päin peltomaiden läpi. Viimeiset kilometri se virtaa soistuneet Velinkajan tulva-alueen läpi. Joen yhtymiskohta sijaitsee 56 kilometriä Velinkajan joensuusta ylävirtaan päin. Viereisen sivujoen Kudebin yhtymäkohta on kilometrin verran yläjuoksulle päin.
Teatterigymnasion
Teatterigymnasion on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta gymnasionista ja kylpylästä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Gymnasion rakennettiin roomalaisella kaudella. Se sijaitsi Arkadiane-kadun pohjoispuolella lähellä Efesoksen teatteria, mistä se on saanut nykyisen nimensä. Rakennuksen eteläosassa oli palaistra, jonka koko oli noin 70 × 30 metriä. Se oli reunustettu etelä-, länsi- ja itäsivulta pylväiköin, joissa oli mosaiikkilattiat. Rakennuksen pohjoisosassa olleen kylpylän puolella palaistran laidalla oli katsomoporrastus. Kylpylän eteläosassa oli rivi huoneita, joista suurempi keskimmäinen sali oli lämpimille altaille. Sen sivuilla oli apodyterium-huoneet vaatteiden vaihtamista varten. Kylpylän keskiosassa oli frigidariumiksi tulkittu huone. Pohjoisosassa oli rivi huoneita, joista keskimmäinen on tulkittu keisarikultille omistetuksi.
Smolinka (Velikaja)
Hallintoalue
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin. Joen vesistörekisterin numero on 01030000212102000028990. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Teatterigymnasion
Rakennuksen länsipuolella sijaitsivat niin kutsutun Sataman gymnasionin rakennuskokonaisuuteen kuuluneet Verulanuksen hallit, jotka toimivat urheilupaikkoina.
Guido Brignone
thumb|175px|Guido Brignone vuonna 1930. Guido Brignone (6. joulukuuta 1886 Milano – 6. maaliskuuta 1959 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Näyttelijäperheeseen syntynyt Brignone aloitti elokuvauransa vuonna 1913. Hän toimi aluksi näyttelijänä Film d’Arte Italianalla ja työskenteli seuraavalla vuosikymmenellä ohjaajana kaikilla suurilla italialaisstudioilla. Brignone ohjasi muun muassa joukon Maciste-elokuvia, joista tunnetuin on Maciste Helvetissä (Maciste all’Inferno, 1926). Italian elokuvateollisuuden lamavuosina Brignone työskenteli Ranskassa ja Saksassa ja palasi äänielokuvan kauden alkaessa Stefano Pittalugan uudistamalle Cines-studiolle.
Brignone ohjasi uransa aikana yli 30 eri tyylilajeja edustavaa elokuvaa. Niistä suosituin oli kuuluisan tenorin Tito Schipan tähdittämä melodraama Vivere (1937). Toisen maailmansodan jälkeen Brignone teki muun muassa musiikkielokuvia sekä napolilaismelodraamoja. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli peplum-elokuva Nel segno di Roma (1959).
William Chambers
thumb|200px|right|[[Francis Cotesin muotokuva William Chambersista vuodelta 1764.]] thumb|230px|Chambersin suunnittelema [[Somerset House Lontoossa]] William Chambers (27. lokakuuta 1723 Tukholma, Ruotsi – 17. helmikuuta 1796 Lontoo) oli skotlantilainen uusklassista tyyliä edustanut arkkitehti. Hän suunnitteli useita huomattavia rakennuksia Britannian kaupungeissa ja maaseudulla, joista merkittävimpiä on Lontoon Somerset House.
Suku
William Chambersin isoisä oli rahoittanut Ruotsin kuninkaan Kaarlen XII:n armeijoita. Hänen isänsä työskenteli Ruotsissa kauppiaana. Suku oli mahdollisesti skotlantilaisen Ranskassa aateliin kuuluneen Chalmersin suvun jälkeläisiä.
Elämä
William Chambers syntyi Tukholmassa 27. lokakuuta 1723. Hänen ollessaan kaksivuotias hänen isänsä muutti Riponiin Englantiin ottaen hänet mukaansa. William Chambers opiskeli nuoruudessaan Englannissa ja palasi Ruotsiin vuonna 1739. Vuodesta 1740 vuoteen 1749 hän oli Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ja teki useita matkoja Kiinaan, jossa opiskeli kiinalaista arkkitehtuuria, muotia ja sisustustaidetta.
Palattuaan Eurooppaan Chambers opiskeli arkkitehtuuria École de Artsissa Pariisissa. Vuonna 1755 hän muutti takaisin Englantiin, meni naimisiin ja perusti arkkitehtitoimiston Lontooseen. Suosituksen ansiosta Chambers nimitettiin Walesin prinssin, joka tunnettiin myöhemmin kuningas Yrjö III:ntena, arkkitektoniseksi neuvonantajaksi yhdessä Robert Adamin kanssa. Chambers työskenteli Walesin leskiprinsessa Augusta von Sachsen-Gothalle tehden muun muassa koristeellisia rakennuksia Kew Gardensiin. Hän oli merkittävä vaikuttaja Royal Academy of Artsin perustamisessa vuonna 1768.
Chambers julkaisi vuonna 1759 teoksen Treatise on Civil Architecture, jolla oli merkittävä vaikutus rakentajiin. Siitä otettiin useita painoksia ja se uudelleenjulkaistiin vuonna 1826. Chambersin vaikutusta vietiin eteenpäin myös hänen nuorten arkkitehtiharjoittelijoidensa välityksellä.
thumb|200px|right|Chambersin Treatise on Civil Architecture -teoksen etulehti
Chambersin merkittävin kilpailija englantilaisessa uusklassismissa oli hänen työtoverinsa Robert Adam. Chambers ei saanut koskaan yhtä paljon toimeksiantoja kuin Adam, mutta hän oli heistä kansainvälisempi ja sai vaikutteita mannermaisesta uusklassismista.
Chambers kärsi myöhempinä vuosinaan pahasta astmasta. Hän kuoli pitkällisen sairauden jälkeen Marylebonessa Lontoossa 1796. Hänet on haudattu Westminster Abbey -kirkkoon.
Kunnianosoitukset ja arvonimet
Ruotsin kuningas Kustaa III löi Chambersin ritariksi vuonna 1770. Hänet tunnettiin myös Britanniassa yleisesti nimellä ”Sir William” Yrjö III:n sallittua tämän.
Tønsberg
Tønsberg on Vestfoldin läänin pääkaupunki Norjassa. Vuonna 2005 muidenkin kuntien alueelle ulottuvassa kaupunkitaajamassa oli 45 447 asukasta, mikä teki siitä Norjan kymmenenneksi suurimman taajaman. Itse Tønsbergin kaupungissa asukkaita on tammikuun 2013 väestönlaskennan mukaan 41 239, mikä tekee kunnasta asukasluvulla mitattuna Norjan 21. suurimman. Kaupungin elinkeinoelämä kietoutuu sataman ja merenkulun ympärille. Siellä on telakoita, konepajoja, paperitehtaita, nahkateollisuutta ja panimo.
thumb|left|Tønsbergin kunta ja kaupunkitaajama thumb|left|Puoti Tönsbergin satamassa.
Historia
Snorri Sturlusonin mukaan Tønsberg on perustettu ennen Hafrsfjordin taistelua noin 872. Tieto on kyseenalainen, mutta jos se olisi totta, Tønsberg olisi Norjan vanhin kaupunki – vanhempi kuin valtio itse, jonka katsotaan tulleen perustetuksi tuossa taistelussa.
Varmempien lähteiden mukaan Haakon Haakoninpoika rakensi Tønsbergiin linnoituksen 1200-luvulla. Kaupunki tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 1536, mutta säilytti asemansa yhtenä Norjan merkittävimmistä satamakaupungeista.
Tønsberg on Joensuun ystävyyskaupunki.
Media
Paikallislehti Tønsbergs Blad ilmestyy kolmesti viikossa.
Massena
Massenan kaupunkiin kuuluu Massenan keskustan lisäksi kylät Massena Center, Massena Springs, Raquette River ja Rooseveltown.
Pulpperi
Pulpperi tarkoittaa prosessitekniikassa säiliötä, jossa lietetään kiinteitä aineita (esimerkiksi selluloosaa tai rikastetta) nesteeseen, jotta aine saadaan lietemäiseen muotoon. Pulpperissa on lähes aina voimakas mekaaninen sekoitin. Prosessi voi olla panos- tai jatkuvatoiminen.
Pulpperista liete siirretään eteenpäin prosessissa pumppaamalla.
Lähteet
Pulping
SKP:n Turun piirijärjestö
Suomen Kommunistisen Puolueen Turun piirijärjestö on SKP:n toimintaa Varsinais-Suomen vaalipiirissä ohjaava yhdistys, jonka piiritoimisto sijaitsee Turussa T-talolla. Vuonna 1919 perustettua piiriä johtavat nykyisin puheenjohtaja Veikko Laine ja varapuheenjohtaja Kaija Kiessling.
SKP:n 1960-luvulla alkanut hajaannus sai alkunsa Turun suunnalta piirin johdon asetuttua tukemaan oppositiota. 1980-luvun puolivälissä SKP erotti Turun piirijärjestönsä ja perusti tilalle SKP:n Varsinais-Suomen piirijärjestön (1985–1990). Turun piirijärjestö siirtyi tämän jälkeen SKPy:n alaisuuteen. Nykyisin piiri on SKPy:n 1990-luvulla muodostaman uuden SKP:n jäsenjärjestö.
Maanalaiset vuodet
Ensimmäiset yhteydet SKP:n Venäjällä olleen keskusjohdon ja Turun seudun kannattajien välille syntyivät alkuvuodesta 1919 ja myöhemmin samana vuonna aloitti toimintansa ensimmäinen piirikomitea. Komitea piti yhteyttä Petrogradiin Helsingin kautta ja alkoi muodostaa yhteyksiä lähikuntiin. Komitean toiminta oli äärimmäisen konspiratiivista ja sen kokoukset pidettiin metsissä tai syrjäisissä rakennuksissa, joihin saavuttiin yksitellen. Puolueen jäsenet olivat järjestäytyneet kolmihenkisiin soluihin.
SKP:n Turun piiri osallistui 1920-luvulla myös julkiseen toimintaan erilaisten laillisten työväenjärjestöjen puitteissa. Monet aiemmin SDP:n toiminnassa mukana olleet liittyivät 1920 Suomen sosialistiseen työväenpuolueeseen. Järjestöistä SSTP:hen siirtyi muun muassa Nummenmäen työväenyhdistys Taisto. Suomen Ammattijärjestössä kommunistit pyrkivät nostattamaan työtaisteluita. Vuoden 1922 eduskunta- ja kunnallisvaaleissa SSTP sai Turussa puolet enemmän ääniä kuin SDP. Vaaleissa 1924, 1927 ja 1929 Sosialistisen työväen ja pienviljejöiden vaaliliitot saivat kussakin kaksi kansanedustajaa.
Kun SSTP ja SSN julistettiin laittomiksi vuonna 1923 lakkautettiin Turussa muun muassa työväenyhdistykset Tarmo ja Taisto sekä Turun ja Nummenmäen sosialidemokraattiset nuoriso-osastot. Taiston tilalle perustettiin 1924 Nummenmäen Työväen paikallisjärjestö. Julkisen vasemmistolaisen toiminnan keskuksina toimivat Nummenmäen Taisto-talo, Raunistulan Tarmon talo, Kärsämäen Rientola ja Hirvensalon Sorto. Sosialistisen nuorisoliiton tultua lakkautetuksi paikalliset nuoret toimivat Suomen kommunistisen nuorisoliiton riveissä. SKNL:n Turun piirikomitea sai toimintansa käyntiin vuoteen 1927 mennessä. SKP:n Turun piiriorganisaattoreina työskentelivät Konrad Arppe (1924–1925), Bernhard Liimatainen (1925–1927), Antti Ojala (1927–1928) ja Kauko Heikkilä (1929–1930).
Vuonna 1930 SKP:n Turun alueen toiminta vaikeutui viranomaisten lakkautettua julkiset järjestöt ja Lapuan liikkeen suljettua työväentalot. Tunnetut paikalliset kommunistit kokivat pahoinpitelyjä ja muilutuksia. Toimenpiteistä huolimatta Turun piirikomitea jatkoi toimintaansa ja sillä oli aluesoluja kaikilla Turun esikaupunkialueilla, joillakin keskustan alueilla ja työpaikoilla. Maaseudulla soluja toimi Aurassa, Kärsämäessä, Laitilassa, Loimaalla, Mynämäellä ja Paraisilla.
Maanalaisen puoluetoiminnan keskeinen muoto oli laittomien julkaisujen levittäminen jäsenistölle. Valtakunnallisten lehtien lisäksi Turun piirin alueella oli paikallisia julkaisuja. SKP:n ja SKNL:n yhteinen äänenkannattaja oli nimeltään Kumous, jota painettiin Kirkkotiellä Nummenmäellä, Rymättylässä ja Kuusistossa itsetehdyillä monistuskoneilla. Monet Turun piirin solut julkaisivat epäsäännöllisesti pienilevikkisiä monistelehtisiä. Opintotoiminta oli myös olennainen osa solujen toimintaa.
SKP:n Turun piirikomitea organisoi monia mielenosoituksia ja mellakoita, joita järjestettiin säännöllisesti muun muassa kolmen L:n päivänä, kansainvälisenä naistenpäivänä, vappuna ja Lokakuun vallankumouksen vuosipäivänä. Mielenosoitusten ohjelma rajoittui usein lyhyisiin puheisiin, koska poliisi pyrki hajottamaan ne mahdollisimman nopeasti. Vuoden 1932 vappuna kommunistityöläiset aiheuttivat kaaosta päätettyään siirtää viranomaisten piirittämän mielenosoituksensa Kauppatorilta Kupittaalle, jonne SDP:n kannattajat olivat kokoontuneet. SDP:n tilaisuus keskeytyi kommunistien alettua laulaa kovaäänisesti Kansainvälistä, jonka jälkeen poliisi hyökkäsi ryhmän kimppuun. Tapahtumasta käytettiin seuraavan päivän lehdissä muun muassa nimeä "Kupittaan kapina".
SKP:n aktiiveja jäi 1920- ja 1930-luvuilla kiinni säännöllisin väliajoin. 1930-luvun pahimmat "palot" ajoittuivat Varsinais-Suomessa lokakuuhun 1932, jolloin jäi kiinni SKNL:n johtoa ja kevääseen 1933, jolloin piirikomitean johto koki menetyksiä. SKP:n yhteydet katkesivat väliaikaisesti, mutta ne saatiin myöhemmin taas toimimaan. Piirikomitean johtama toiminta oli silti hyvin pienimuotoista.
Javier Clemente
Javier Clemente Lázaro (s. 12. maaliskuuta 1950 Barakaldo, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
SKP:n Turun piirijärjestö
Maanalaiset vuodet
1930-luvun alussa SKP pyrki rakentamaan salaista Suomen punaista ammattijärjestöä, joka jäi pieneksi. Turussa Crichton-Vulcanilla järjestöön kuului noin 170 jäsentä. 1930-luvun puolivälissä toiminta suunnattiin Kominternin ohjeiden mukaisesti SAK:hon ja muihin SDP:n johtamiin julkisiin järjestöihin. Uutta kansanrintamapolitiikkaa tosin vastustettiin turkulaisten kommunistien keskuudessa laajemmin kuin muualla.
Javier Clemente
Ura
Clementen peliura jäi lyhyeksi. Hän pelasi bilbaolaisessa Athleticissa 47 ottelua ja teki kuusi maalia vuosina 1968–1971. Hän joutui lopettamaan uransa vammojen vuoksi jo 21-vuotiaana nuorukaisena.
Clemente valmensi pieniä baskiseuroja 1970-luvun lopulla, kunnes 1981 hänet nimitettiin Athleticin päävalmentajaksi. Clemente kasasi Athleticista huippuryhmän, joka oli yhdistelmä veteraanipelaajia ja nuorukaisia. Clementen opein Athletic voitti Espanjan-mestaruuden 1983 ja seuraavalla kaudella tuplamestaruuden. Clementen valmennusaikana Athleticin ja Barcelonan välille kehkeytyi tulisia kamppailuja, koska silloinen Barça-valmentaja César Luis Menotti kritisoi Clementen johtamis- ja valmentamistapaa kehittymättömäksi. Kitkat seurojen välillä huipentuivat syyskuussa 1983 Camp Noulla, kun Andoni Goikoetxea taklasi takaapäin Diego Maradonan sairauslomalle. Goikoetxeasta tuli rajun fyysisen Clementen Athleticin ikoni. Athletic kukisti Barcelonan Clementen johdolla ikimuistoisessa vuoden 1984 cup-loppuottelussa, joka päättyi hulinointiin.
SKP:n Turun piirijärjestö
Maanalaiset vuodet
Talvisodan jälkeen 1940 kommunistit toimivat Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seurassa. 7. elokuuta SNS:n joukkokokous Urheilupuistossa saarrettiin ja väkijoukko siirtyi Kauppatorille vaatimaan ystävyysseuran työntekijän vapauttamista. Tilanteesta kehkeytyi useita tunteja kestänyt katutappelu. Yksi mielenosoittaja sai surmansa poliisin luodista. SNS:n Turun osasto lakkautettiin joulukuussa. Jatkosodan alettua kommunistit pyrkivät järjestämään vastarintatoimintaa, jonka seurauksena suistettiin raiteilta yksi juna ja räjäytettiin ammusvarasto.
Javier Clemente
Ura
1986 Clemente siirtyi Espanyolin luotsiksi. Heti ensimmäisellä kaudellaan Espanyol sijoittui liigan kolmanneksi ja pääsi sitä kautta UEFA Cupiin. Kaudella 1987–1988 Clemente johdatti Espanyolin UEFA Cupin loppuotteluun, jonne matkalla joukkue kaatoi muun muassa Milanin ja Internazionalen. Loppuottelussa Espanyol voitti saksalaisen Bayer Leverkusenin kotonaan 3–0, mutta hävisi toisen osaottelun samoin lukemin. Clementen Espanyol hävisi mestaruuden lopulta rangaistuspotkuilla 3–2.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Jatkosodan päätyttyä kommunistit vapautuivat vankiloista ja toiminta käynnistyi uudelleen. Ensimmäinen julkinen esiintymine Varsinais-Suomessa oli Turun siviilirekisteriläisten yhdistyksen vapautuneille järjestämä solidaarisuustilaisuus 17. lokakuuta Turun VPK:n talossa. SKP:n Turun osasto aloitti toimintansa 10. marraskuuta Taisto-talossa Nummenmäellä. Muita osastoja alkoi syntyä vuoden lopussa. Suurimmille työpaikoille perustettiin työpaikkaosastoja SKP:n Turun piirijärjestö rekisteröitiin 14. tammikuuta 1945 ja sen ensimmäinen edustajakokous pidettiin huhtikuussa. Vuoden 1946 alkuun mennessä piirin osastoissa oli yhteensä noin 3 000 jäsentä.
Javier Clemente
Ura
Kaudella 1989–1990 Clemente luotsasi Atlético de Madridin liigahopealle ja palasi Espanyoliin. 1992 Clemente seurasi Vicente Mieraa Espanjan maajoukkueen päävalmentajana. Clementen maajoukkueen taival alkoi ruusuisesti voittamalla Englannin 1–0. Clemente johdatti Espanjan MM-kisoihin 1994 ja 1998 ja EM-kisohin 1996. Yhdysvaltain kisoissa 1994 Espanjan eteni puolivälieriin ja Ranskassa 1998 kisat tyssäsivät jo alkulohkoon. Englannissa 1996 tie päättyi puolivälierävaiheessa tappioon isäntämaa Englannille. Clemente sai runsaasti kritiikkiä baskipelaajien suosimisesta, koska hän pudotti heidän vuokseen kisoista muun muassa Josep Guardiolan. Clemente sai potkut syyskuussa 1998 valmennettuaan Espanjaa 62 ottelussa.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Clemente valmensi Espanjassa Real Betisiä ja Real Sociedadia sekä kaudella 2000–2001 Ranskassa Olympique de Marseillea. 2002 Clemente palasi Espanyoliin, mutta tällä kertaa menestys jäi vaatimattomammaksi. Kaudella 2005–2006 Clemente valmensi jälleen Athleticia ennen siirtymistään Serbian maajoukkueen valmentajaksi.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Eduskuntavaaleissa 1945 Turun eteläisestä vaalipiiristä valittiin SKDL:n listalta eduskuntaan 5 kommunistia. Lokakuussa 1948 valmistui Turkuun Eerikinkadulle Järjestötalo, jonne SKP:n piirijärjestö muiden kansandemokraattisten järjestöjen tavoin siirtyi.
Javier Clemente
Ura
Clementen johdolla Serbia tavoitteli paikkaa EM-kisoihin 2008. Kohtalona oli kuitenkin jääminen rannalle kisoista, sillä karsintalohkon kolmossija ei riittänyt kisapaikkaan. Joulukuussa 2007 Serbian jalkapalloliitto ilmoitti odotetusti Clementen erottamisesta. 25. joulukuuta hänen seuraajakseen nimettiin Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana toiminut Miroslav Đukić. Helmikuussa 2008 uutisoitiin Clementen siirtyvän Iranin maajoukkueen peräsimeen tavoitteenaan luotsata maa MM-kisoihin 2010. Lopulta kuitenkin ilmoitettiin, ettei Clemente siirrykään Iraniin. Syynä sopimuksen kariutumiseen pidetään Clementen haluttomuutta muuttaa asumaan Iraniin.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
SKP:n Turun piiri tuli tunnetuksi vahvana toimijana erityisesti teollisuustyöläisten keskuudessa. Vuonna 1953 piirin jäsenistä 89 prosenttia luokiteltiin työläisiksi. 1950-luvun puolivälissä SKP:lla oli jonkinasteista toimintaa lähes sadalla työpaikalla.
Javier Clemente
Ura
Maaliskuussa 2008 Clemente palkattiin Real Murcian valmentajaksi. Hän korvasi Lucas Alcarazin, mutta ei onnistunut kääntämään putoamistaisteluun joutuneen joukkueen kurssia ja Murcia putosi Segunda Divisióniin. Clemente piti paikkansa valmentajana putoamisesta huolimatta, mutta sai lopulta potkut joulukuussa 2008 joukkueen esiinnyttyä heikosti myös sarjatasoa alempana. Hänen tilalleen tuli Murcian reservijoukkueen valmentaja José Miguel Campos.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Piirijärjestöllä oli sotien jälkeen monenlaisia yhteyksiä Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1968 solmittiin viralliset suhteet Turun piirin ja NKP:n Leningradin aluekomitean välille.
1960-luvun puolivälissä varsinaissuomalaisten kommunistien keskinäiset välit kiristyivät. Turku oli SKP:n opposition syntysija, josta riitely lähti katkerimmin alkuun. Kiista muodostui marxilais-leniniläistä oikeaoppisuutta korostaneen SKP:n Turun piirin johdon ja uudistusmielisten kommunistien välille. Alttiutta muutokseen oli etenkin SKDL:n piirijärjestössä, mikä näkyi muun muassa suorasanaisuutena piirin sanomalehdessä Uusi Päivä. SKP:n piirijärjestö kehotti lopulta jäseniään lakkauttamaan lehden tilaukset.
Javier Clemente
Ura
6. huhtikuuta 2010 Clemente nimettiin Espanjan Primera Divisiónissa pelanneen Real Valladolidin päävalmentajaksi loppukauden kestävällä sopimuksella. Hän korvasi tehtävässä vain hieman reilut kaksi kuukautta päävalmentajana toimineen Onésimo Sánchezin. Valladolid on vajonnut sarjan toiseksi viimeiseksi ja hänen päätavoitteenaan on nostaa joukkue pois putoamistaistelusta.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Vuonna 1966 puheenjohtajan paikalta syrjäytetty Aimo Aaltonen oli turkulainen ja Toivo Forssin johtama piirijärjestö noudatti Aaltosen ryhmän ohjeita tarkasti. Tämä korosti myös Forssin ja tämän lähipiirin merkitystä. Forss, Urho Jokinen ja Tuure Lehtonen muodostivat turkulaisen triumviraatin, jonka vastustajia ei katsottu hyvällä. Turun piirikomitea oli täysin puolueopposition miehittämä jo vuonna 1967. Kun Ensio Laine nousi eduskuntaan vuonna 1968, tuli hänestä piirijärjestön tärkein edustaja julkisuudessa. Piirijohdon vahvinta kannattajakuntaa olivat varttuneemmat jäsenet ja suuren Metalli 49:n toverit.
Javier Clemente
Ura
Elokuussa 2010 Clemente siirtyi Kamerunin maajoukkueen päävalmentajaksi. Clemente ei onnistunut luotsaamaan Kamerunia Afrikan mestaruuskisoihin 2012, ja hänen asemansa päävalmentajana joutui syksyn 2011 aikana kyseenalaiseksi. Clemente itse ilmoitti 22. lokakuuta, että aikoo jatkaa tehtävässään sopimuksensa loppuun elokuuhun 2012 saakka, mikäli liitto ei virallisesti erota häntä. Pari päivää ilmoituksen jälkeen Clemente erotettiin tehtävästään.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Lokakuussa 1967 75 turkulaiskommunistia julkaisi Uudessa Päivässä julkilausuman, jossa kritisoitiin piirijärjestön demokratian tilaa. Myöhemmin lausuman allekirjoitti vielä 650 muuta syrjinnän kohteeksi mielestään joutunutta kommunistia. 1. syyskuuta 1968 SKP:n enemmistön kannattajat muodostivat eheyttämistoimikunnan, jota johti Väinö Lahti. Osa piirin osastoista siirtyi toimikunnan alaisuuteen. Uudistuslinjaa organisoi tarmokkaimmin Turussa Aarre Isaksson. Kansanedustajista sen kannattajiin lukeutuivat Paavo Aitio, Aimo Laiho ja Pekka Silander.
Javier Clemente
Ura
Helmikuun puolivälissä 2012 Clemente palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun Primera Divisiónissa putoamiskamppailuun vajonnut Sporting Gijón palkkasi hänet päävalmentajakseen. Clemente ei onnistunut nostamaan Sportingia pois putoamiskamppailusta, vaan seura putosi kauden päätteeksi Segundaan. Tuloksen myötä seura erotti kokeneen valmentajan kauden jälkeen.
Lokakuussa 2013 Clementestä tuli Libyan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja kaksivuotisella sopimuksella. Clemente luotsasi Libyan mestariksi African Nations Championship -turnauksessa vuonna 2014. Finaalissa joukkue kaatoi Ghanan rangaistuspotkukilpailussa. Clemente sai potkut tehtävistään lokakuussa 2016, kun Libya hävisi Kongon demokraattiselle tasavallalle.
SKP:n Turun piirijärjestö
Sotien jälkeiset vuodet
Syksyllä 1968 piiri antoi varauksettoman tukensa Varsovan liiton toimenpiteille Tšekkoslovakiassa.
Vuodenvaihteesta 1970 lähtien SKP:n Turun piiri oli yksi Tiedonantajan julkaisijajärjestöistä. Turku oli jo helmikuussa 1969 ehdottanut liittymistä Tiedonantajan julkaisijoihin. Turussa avattiin Tiedonantajan aluetoimitus tammikuussa 1976.
Vaalit
SKP on osallistunut vaaleihin itsenäisesti eduskuntavaaleista 1999 lähtien. Tätä ennen Turun piirijärjestö osallistui vaaleihin SSTP:n (1920-luvulla), SKDL:n (1945–1984) ja Demokraattisen Vaihtoehdon (1987–1988) listoilla. SKPy:n keskuskomiteaan kuulunut Ensio Laine valittiin eduskuntaan Vasemmistoliiton listalta vaaleissa 1991. Vuoden 1995 vaaleissa Turun piiri esiintyi nimellä Yhteislista Työ.
Omar Sharmarke
Omar Abdirashid Ali Sharmarke on somalialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 2009 –2010 ja 2014–2017. Hän oli ehdokkaana vuoden 2017 presidentinvaaleissa.
Kunze
Kunze on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kylmää kyytiä Alaskassa
Kylmää kyytiä Alaskassa (Kevin of the North, tunnetaan myös nimellä Chilly Dogs) on vuonna 2001 kuvattu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Skeet Ulrich, Natasha Henstridge, Rik Mayall, Lochlyn Munro, Leslie Nielsen, Jay Brazeau, Robin Nielsen ja Gina Stockdale. Elokuvan on ohjannut Bob Spiers.
Moll Flanders (elokuva)
Moll Flanders on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Pen Densham. Elokuva perustuu löyhästi Daniel Defoen romaaniin Moll Flanders, joka sijoittuu 1700-luvun Isoon-Britanniaan, mutta tarinalla ei ole alkuperäisen kanssa muuta yhteistä kun aikakausi ja päähahmon nimi.
Juoni
Moll Flandersin äiti on varas on jäänyt kiinni ja tuomittu kuolemaan. Hän on kuitenkin raskaana minkä vuoksi hänen teloitustaan on siirretty siihen asti kunnes lapsi syntyy. Kun on Flanders syntynyt, hänen äitinsä teloitetaan, ja Flanders sijoitetaan nunnaluostariin kasvatettavaksi. Hänen teini-ikään tullessaan siellä eräs pappi yrittää lähennellä häntä ja hän pistää pappia neuletyönsä puikolla, jonka jälkeen hän pakenee huonosti käyttäytyvää pappia Lontoon vaarallisille kaduille jossa elämä on kovaa. Se ajaa hänet hyväksymään rouva Allworthyn (Stockard Channing) tarjouksen prostituutiosta bordellissa. Rouva Allworthyn bordellissa hän tapaa Hibblen (Morgan Freeman) joka on talossa palvelijana. Hibblen avulla hän pystyy säilyttämään uskonsa tulevaisuuteen, ja tapaa oudon taiteilijan (John Lynch) johon rakastuu.
Näyttelijät
Lähde:
Luettelo käyttöjärjestelmistä
Tämä on luettelo käyttöjärjestelmistä.
Bell Labs
Unixiin liittymättömät:
S/360, S/370 ja seuraavat suurtietokoneet
Saw customer installations of the following variations: Customer installations in the following variations:
Jordanin matriisihajotelma
Jordanin matriisihajotelma on matriisihajotelma, joka voidaan laskea similaariselle neliömatriisille. Tämä hajotelma on seuraavaa muotoa: A=PJP^{-1}, missä A ja J ovat silmilaarisia ja P^{-1} on matriisin P käänteismatriisi. Matriisia J kutsutaan Jordanin perusmuodoksi.
Promessi
Promessi (, lupaus) tarkoittaa sellaista sitoumusta, jossa henkilö, jolla on joissakin arpajaisissa ostettu arpaseteli, kirjallisesti sitoutuu toiselle henkilölle joko kokonaan taikka osaksi antamaan sen voiton, joka tämän arvan osalle mahdollisesti sattuu.
Tällainen sopimus ei välttämättä ole oikeudellisesti velvoittava vaan riippuu sen maan lainsäädännöstä, jota asiassa noudatetaan.
Aikataulu
Aikataulu on taulukko tai luettelo, joka ilmaisee eri asioiden, ilmiöiden ja tapahtumien tulevia tapahtuma-aikoja. Aikatauluilla näytetään pääasiassa julkisten kulkuvälineiden lähtö- ja tuloaikoja. Aikatauluilla ilmoitetaan myös vaikkapa lentokentillä määränpää, mahdollinen myöhästyminen, milloin kone on lähdössä, milloin täytyy siirtyä porteille ja milloin koneeseen.
Aikataulu voi olla ripustettuna seinälle tai kattoon, se voi olla myös taulu, joka jalkojen varassa seisoo lattialla. Se voi olla digitaalinen, elektroninen tai käsin kirjoitettu. Aikatauluja on joskus myös ilmoitettu sanomalehdissä ja teksti-TV:ssä.
Myös koululaisten lukujärjestys on eräänlainen aikataulu. Myös tavallisella ihmisellä voi olla henkilökohtainen aikataulu, johon hän on merkinnyt tulevia tapaamisiaan ja muita menoja.
Aikataulut junaliikenteessä
Junaliikenne, olkoonpa se sitten matkustaja- tai tavaraliikennettä, perustuu aikatauluihin. Aikataulusto sisältää monenlaisia tietoja: se on rautateiden kuljetussuunnitelma, kuljettajan ajo-ohje, asiakkaan tietolähde oman matkansa vaiheista ym. Aikatauluista johdetaan myös muita tietoja. Näitä ovat mm. veturi- ja vaunukierrot sekä junien ja asemien miehitykset. Kaiken kaikkiaan perehtyminen aikatauluviidakkoon syventää tietoutta rautatieliikenteestä ja auttaa monessa kohdin ymmärtämään, miksi vaikkapa jokin tietty juna kulkee juuri sinä ajankohtana ja juuri sellaisessa kokoonpanossa kuin se kulkee.
Onon
Onon on Amurin vesistöön kuuluva joki Mongoliassa ja Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Yhdessä Ingodan kanssa se muodostaa Šilka-joen. Ononin pituus on 1 032 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 96 200 neliökilometriä. Sen virtaus vaihtelee voimakkaasti. 12 kilometrin päässä joen suusta virtaus on keskimäärin 191 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Hentei-ylängön keskiosasta. Yläjuoksulla se virtaa Hentein–Tšikoin ylängön kautta muodostaen saaria, alajuoksulla Mogoituin ja Borštšovskin harjanteiden välissä. Tärkeimmät sivujoet ovat Hurah-Gol, Borzja, Unda, Agutsa, Kyra ja Aga. thumb|left|250px|Amurin vesistö, Onon länsilaidalla Ononin varrella sijaitsevat Akšan, Nižni Tsasutšein ja Olovjannajan piirikeskukset.
Historia
Onon antoi nimensä Ononjoen taistelulle, jonka kiinalaiset ja mongolit kävivät sen rannalla 15. kesäkuuta 1410.
Kerilon
65.83852°N, 24.16238°W
Oy Kerilon Ltd oli Torniossa vuodesta 1965 vuoteen 1977 saakka toiminut tekstiiliteollisuusyritys. Kerilon valmisti nailonlangasta kreppilankaa eli polyamidia. Tehdas sijaitsi Rantatiellä Miukin kaupunginosassa. Parhaimpana aikana se työllisti useita satoja työntekijöitä.
Kerilonin tausta
Nailonlankatehtaan juuret ulottuvat vuoteen 1956, jolloin presidentti Urho Kekkonen kävi vihkimässä käyttöön paikalle perustetun Tornion ensimmäisen suurteollisuuslaitoksen Ke-Ri Oy:n - myöhemmin Keri Oy, joka valmisti nailonlangasta Amar-merkkisiä sukkahousuja. Vuonna 1965 Keri Oy organisoitiin uudelleen siten, että nailonlangasta tapahtunutta kreppilangan tuotantoa varten perustettiin Kerilon Oy, sukkatuotantoa ja myyntiä varten Amar Oy. Tässä vaiheessa kaikkien yhtiöiden toimitusjohtajana toimi Keri Oy:n toimitusjohtaja, maisteri Eero Häkli. Vuonna 1966 Keri Oy myytiin tuotemerkkeineen Suomen Trikoolle, joka siirsi sukkatuotannon Tampereelle. Mittavien laajennusten jälkeen tehdas keskittyi ainoastaan nailonlangan krepppaukseen, ja siitä muodostui Oy Kerilon Ltd. Työntekijämäärä Kerilonin alkuvaiheessa oli noin 200. Vuonna 1975 työntekijöitä oli 360. Häklin jälkeen toimitusjohtajana toimi Paavo Siurua vuosina 1966-1974.
Keriloniin liittyviä muita torniolaisia alan tuottajia
Tehtaan omistajina on ollut mm. tunnettuja nimiä kuten Herlinien suku sekä Säteri Oy, jonka omistuksessa Kerilon kehräsi nailonlangasta kreppilankaa myös Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Sukkatehtaan toimihenkilöt perustivat vuonna 1966 Tornioon sukkahousutehdas Norlynin tytäryhtiöineen, joka 1970-luvun alkupuolella työllisti jopa yli tuhat ihmistä Tornion lisäksi Simossa, Haaparannalla ja Nurmeksessa, kunnes sekin ajautui huonosti kannattavana Suomen Trikoon omistukseen vuonna 1976.
Kerilonin toiminnan päättyminen
Kemira Oy:n omistaman Kerilon-tehtaan toiminta loppui keväällä 1977. Tehtaan koneiden purku alkoi 8. syyskuuta 1977, mutta tehtaan myymisestä käytyjä neuvotteluja jatkettiin samaan aikaan. Tehtaan koneet myytiin Lappfiberille 7. marraskuuta 1977. Tehdas jatkoi toimintaa vuoden 1977 jälkeen nimellä Lappfiber Oy, ja se jatkui vuoteen 1987 saakka, kunnes se meni konkurssiin ja lopetettiin kokonaan. Alun perin Aarne Ervin piirtämä suuri tehdasrakennus Tornionjoen rannalla jäi vuosiksi tyhjilleen ja ajautui ilkivallan vuoksi surkeaan tilaan. Se purettiin vuonna 1995.
Alan toiminta Torniossa Kerilonin jälkeen
Sukkahousujen valmistusta Torniossa jatkoi Nanso, kunnes se vuonna 2016 sulki tehtaan ja myi tuotemerkit norjalaisen Orklan omistamalle Pierre Robert Groupille.
Tornion kaupunki on nimennyt sukkateollisuuden mukaan Miukin kaupunginosassa kadut nimeltä Kerikatu ja Amarinkatu.
Sven Elof Kristiansson
Sven Elof Kristiansson (29. marraskuuta 1880 Saarijärvi – 21. marraskuuta 1938 Venäjä) oli suomalainen toimittaja ja uskontokriitikko. Hän oli Vapaa Ajatus -lehden julkaisija ja päätoimittaja 1909–1917. Hän julkaisi ja suomensi myös kirjallisuutta. Hän oli sisällissodan aikana punaisella puolella ja toimi vallankumouksellisen ylioikeuden sihteerinä.
Elämä
Kristianssonin vanhemmat olivat kauppias Nils Petter Kristiansson ja Rosa Sandström. Hän suoritti ylioppilastutkintonsa Savonlinnan reaalilyseossa vuonna 1901 ja aloitti opiskelun Helsingin yliopistossa. Hän asui Yhdysvalloissa 1903–1910 ja toimi siellä sanomalehdentoimittajana, mutta palasi Suomeen vuonna 1910. Kristiansson perusti Helsingissä 1910 Vapaa Ajatus -nimisen lehden ja oli sen toimittajana 1911–1917. Hän oli anarkistiksi leimattu itsenäinen ajattelija, joka sai syytteitä ja tuomioita jumalankieltämisestä. Hän kielsi olevansa ateisti, mutta vastusti nimimerkillä ”Saukko” julkaisemassaan pamfletissa Alas kirkko ja valtio kirkon ja valtion harjoittamaa sananvapauden ja vapauden rajoittamista.
Suomen sisällissodan aikana Kristiansson oli Kansanvaltuuskunnan virkailijana. Hän pakeni nähtävästi sodan loppuvaiheessa Venäjälle, mutta hänen kuolemastaan on ristiriitaista tietoa. On oletettu, että hänet tapettiin sisällissodassa tai sen jälkeen. Toisen käsityksen mukaan hän kuoli hukkumalla Norjassa 1920–1923. Kristianssonien sukuseuran mukaan hän siirtyi Venäjälle, jossa joutui Stalinin vainojen uhriksi vuonna 1938.
Hänen kerrotaan palvelleen 1920-luvulla Edvard Gyllingin aikana toimihenkilönä Karjalan tasavallassa.
Kristianssonien sukua oli muuttanut 1800-luvulla Suomeen ja asettunut Saarijärvelle. Sven Elofin isä Peter Kristiansson oli nahkuri ja varakas mies. Sven Elofin poika oli tietokilpailuissa menestynyt Esko Kivikoski.
Andre Norton
Andre Alice Norton (vuoteen 1934 Alice Mary Norton; 17. helmikuuta 1912 Cleveland, Ohio – 17. maaliskuuta 2005 Murfreesboro, Tennessee) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja scifikirjailija. Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja julkaisi ensimmäisen romaaninsa vuonna 1934. Hän oli vuonna 1964 ehdolla parhaan romaanin Hugo-palkinnon saajaksi.
Andre Norton kirjoitti yli 70 vuotta kestäneen kirjailijanuransa aikana yli 300 julkaistua teosta. Hän käytti myös salanimiä Andrew North ja Allen Weston. Nortonilta ei ole mittavasta tuotannosta huolimatta suomennettu yhtään teosta.
Saunalahti (Viipuri)
Vesialue
Saunalahden lahti erottaa toisistaan keskustan länsipuolella sijaitsevat Linnasaaren ja Sorvalin saaret. Kapeaa, osittain umpeen kasvanutta merenlahtea voidaan myös pitää salmena. Sen pohjoisosassa on saaret yhdistävä vanha kivisilta, jonka läheisyyteen valmistui Pietarin radan rakentamisen yhteydessä vuonna 1870 pengeretty rautatiesilta. Kivisilta on antanut nimensä Sorvalin saaren ja mantereen väliselle Kivisillansalmelle. Vuonna 1868 otettiin käyttöön lahden eteläosassa sijaitseva maantiesilta, joka on edelleen käytössä. Se yhdistää Sorvalin ja Linnasaaren Neitsytniemen kaupunginosan.
Saunalahden kaupunginosa
Saunalahden kaupunginosa (nykyiseltä venäläiseltä nimeltään Severnij, Северный) sijaitsee Linnasaaressa merenlahden pohjoispuolella. Sen varsinainen rakentaminen aloitettiin Monrepos'n kartanon entisille maille Pietarin radan valmistumisen jälkeen 1870-luvulla. Saunalahden kautta oli vanhastaan kulkenut Viipurin ja Turun välinen Suuri rantatie. Alun perin Viipurin maalaiskuntaan kuulunut kaupunginosa muodostui kahdesta alueesta, rautatien pohjoispuolta kutsuttiin Likolammeksi ja eteläpuolta Saunalahdeksi. Vuoden 1898 väestölaskennassa niissä oli yhteensä 525 asukasta. Alueet liitettiin Viipurin kaupunkiin vuonna 1933 ja samalla molemmista alettiin käyttämään nimeä Saunalahti. Kaupunginosassa sijaitsi muun muassa vuonna 1868 perustettu Viipurin Diakonissalaitos, jonka uusi päärakennus valmistui 1931. Saunalahti oli suosittua esikaupunkialuetta, jonka vetovoima perustui edullisiin tonttien hintoihin sekä myös läheisen Monrepos'n puiston sijaintiin.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Saunalahden Viipurin kaupunkiin kuuluvassa osassa oli 211 asukasta, joista 181 oli suomenkielisiä, 10 ruotsinkielisiä ja 20 muunkielisiä. Viipurin maalaiskuntaan kuuluneessa osassa oli 810 asukasta, joista 693 oli suomenkielisiä, 10 ruotsinkielisiä ja 107 muunkielisiä.
Braintree
Braintree voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Piazza del Campo
thumb|300px|Yleisnäkymä aukiosta Piazza del Campio Piazza del Campo on Italiassa sijaitsevan Sienan merkittävin aukio. Se on simpukankuoren muotoinen ja yhdistää symbolisesti kolmen kukkulaa, joille kaupunki on perustettu. Piazza del Campo on yksi Euroopan suurimmista keskiaikaisista aukioista – kaupungin koko aikuisväestö mahtuu sille yhä samanaikaisesti. Palazzo Pubblicon ja palazzi signorilien lisäksi aukiota reunustaa Torre del Mangia.
Historia
Aukion kohdalla oli markkinapaikka jo ennen 1200-lukua. Sienassa on saattanut olla aikaisempia etruskien asutuskeskuksia, mutta kaupunki ei ollut Rooman valtakunnan kaudella merkittävä, eikä aukio sijaitsekaan roomalaisen forumin paikalla, toisin kuin usein on ehdotettu. Paikka sijaitsee loivalla rinteellä kolmen Sienan muodostaneen kukkula-asutuksen, Castellaren, San Martinon ja Camollian välissä. Se päällystettiin vuosina 1327–1349 kalanruotokuvioisella punatiilellä ja yhdeksällä Palazzo Pubblicosta, tasavallan julkisen elämän keskuksesta, lähtevällä travertiinista tehdyllä linjalla. Näin julkinen hallinto yhdistyy symbolisesti Sienaa vuosina 1292–1355 hallinneeseen "yhdeksän komiteaan" (Noveschi). Piazzalta lähtee säteittäisesti yksitöistä kapeaa katua. thumb|center|700px|Panoraamakuva Piazza del Campolta
Rakennukset
Sansedonin, Piccolominin ja Saracinin palatsit (Palazzi signorili), jotka reunustavat aukiota, ovat saman korkuisia erotuksena aikaisemmista tornitaloista, joita voi yhä nähdä San Gimignanossa. Näiden myöhäisgoottilaisten rakennusten yhtenäinen ulkonäkö johtuu suureksi osaksi niissä käytettyjen tiilien yhdenmukaisuudesta; tiilenvalmistus oli kunnan yksinoikeus, ja se piti huolta standardeista.
Fonte Gaia ("Ilon suihkulähde") rakennettiin vuosina 1409–1419 kaupungin keskustaan vettä tuovien vesijohtojen päätepisteeksi. Se korvasi aiemman noin vuonna 1342 yhdessä johtojen kanssa valmistuneen suihkulähteen. Lähteen allas on suorakaiteen muotoinen, ja se on koristeltu kolmelta puolelta reliefein. Valkoisesta marmorista valmistetun suihkulähteen on suunnitellut ja rakennuttanut Jacopo della Quercia, jonka alkuperäisiä reliefejä säilytetään Ospedale di Santa Maria della Scalassa Piazza Duomolla. Ne korvattiin vuonna 1858 Tito Sarocchin ilmaisilla kopioilla: hän jätti lähteestä pois kaksi Della Quercian alastonta patsasta, Rea Silvian ja Acca Larentian, joita 1800-luvun kaupunginisät pitivät liian pakanallisina tai alastomina. Alkuperäisellä pystyttämishetkellään vuonna 1419 Della Quercian patsaat olivat ensimmäiset alastomat naishahmot julkisella paikalla antiikin jälkeen, lukuun ottamatta Eevaa tai katuvaista pyhimystä.
Kaksi kertaa vuodessa järjestettävä kuuluisa hevoskilpailu, Sienan Palio, pidetään piazzalla.
Dunhargin Vainajat
Dunhargin Vainajat ovat fiktiivisiä olentoja J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjasta.
Keski-Maan Toisella Ajalla Vuoristolaiset vannoivat tulevansa taistelemaan Gondorin Kuninkaan puolesta, joka heidän elinaikanaan oli Isildur. Mutta kun tuli aika täyttää vala, Vuoristolaiset piiloutuivat Dunhargin vuorten uumeniin. Isildur kirosi heidät. He eivät saisi rauhaa, ennen kuin vala on täytetty. Vainajat asuivat Kuolleiden kulkutiellä, ja vain harvalla oli rohkeutta edes lähestyä kauhua levittävää porttia. Keski-Maan Kolmannella Ajalla Aragorn, Gondorin kruunun perillinen ratsasti Kuolleiden kulkutielle, mukanaan kääpiö Gimli, haltia Legolas ja pohjoisen samoojia. Erechin Kivellä Aragorn kutsui Valapatot esiin, ja vaati heitä täyttämään valansa. Kuolleiden Kuningas, vainajien johtaja, suostui. Kuolleiden kulkutien päätyttyä Aragorn, Legolas, Gimli ja samoojat kaappasivat Mordorin liittolaisten, Umbarin merirosvojen laivaston valapattojen avulla. Mikään terä ei niitä vahingoittanut. Vainajat kokoontuivat rannalle, ja Aragorn sanoi valan olevan täytetty. Kuolleiden Kuningas katkaisi keihäänsä, ja varjoarmeija katosi ilmaan. He olivat saaneet rauhan, eivätkä enää koskaan palanneet Keski-Maahan.
Varjoarmeija elokuvassa
Peter Jacksonin elokuvassa Kuninkaan paluu (2003) Kuolleiden kulkutielle menevät vain Aragorn, Gimli ja Legolas, ja hevoset pakenivat portin edessä. Laivan kaappaus poistettiin elokuvan teatteriversiosta, mutta sen voi nähdä pidennetyssä erikoisversiossa. Kuolleet eivät usko Aragornin olevan Gondorin kuningas, ennen kuin hän näyttää heille Narsilia. Kuolleiden Kuningas puhuu elokuvassa useita lauseita. Suurimpana muutoksena elokuvassa on se, etteivät vainajat häviä laivan kaappauksen jälkeen, vaan tekevät selvää Mordorin koko armeijasta, joka hyökkäsi Minas Tirithiin. Sen jälkeen Aragorn päästää valapatot rauhaan. Valapatot katosivat Keski-Maasta ikiajoiksi.
S-VHS
S-VHS (Super VHS, Super Video Home Entertainment System) on Japanissa vuonna 1987 esitelty kuvanauhaformaatti. Se on VHS:ää hieman kehittyneempi versio. S-VHS:llä tarkoitetaan myös joskus virheellisesti S-Videota.
Tekniset tiedot
S-VHS:n videokaistanleveys on 5 MHz ja sen tarkkuus on 400 viivaa, kun VHS-tarkkuus on ainoastaan 240 viivaa. S-VHS:ssä on täten paljon parempi kuvanlaatu. S-VHS tallentaa myös teksti-tv:n.
S-VHS on taaksepäin yhteensopiva VHS:n kanssa, joten tavalliset VHS-kasetit toimivat S-VHS-nauhureissa. Sekä S-VHS:n ja VHS:n nauhanopeus on 2,399 cm/s.
Terassitalo 1
Terassitalo 1 on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta yksityistalojen kokonaisuudesta Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Terassitalo 1 on idänpuoleinen kahdesta kaupungista kaivetusta terassitalosta. Sen länsipuolella sijaitsee niin kutsuttu Terassitalo 2. Rakennukset ovat saaneet nykyisen nimensä siitä, että ne oli rakennettu rinteeseen tehdyille pengerryksille. Terassitaloksi 1 kutsuttu kokonaisuus muodostuu yhdestä korttelista (roomalaisittain insula), joka sijaitsi Kuretes-kadun varrella vastapäätä Variuksen kylpylää ja Hadrianuksen temppeliä. Sen talot ovat hellenistisen kauden lopulta ensimmäiseltä vuosisadalta eaa., ja ne ovat säilyneet asuinkäytössä varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle 600-luvulle jaa. saakka. Taloissa on tehty muutoksia usein niiden historian aikana.
pienoiskuva|vasen|Terassitalon 1 raunioita. Korttelin koko on noin neliömetriä. Se noudattaa pääosin Kuretes-kadun suuntausta, ja poikkeaa näin kaupungin normaalista Hippodamoksen nimiin laitetusta asemakaavasta. Korttelissa on ollut yhteensä kuusi yksityisasuntoa, jotka on rakennettu kolmelle terassipengerrykselle. Asuntojen keskiössä oli peristyylipiha, ja muut huoneet olivat sen ympärillä. Osassa asunnoista oli omat kylpytilat. Seinät oli usein koristeltu freskoilla ja mosaiikeilla, ja myös lattioissa oli lattiamosaiikit. Kuretes-kadun puolella asuntojen alakerrassa oli tavernatiloja.
200-luvulta jaa. lähtien taloissa on havaittavissa kaupungin köyhtyminen maanjäristysten seurauksena. Varhaisella kristillisellä kaudella 400- tai 500-luvuilla yhteen taloista rakennettiin kappeli.
Terassitalon 1 arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1960–1967.
Jaakkiman kristillinen opisto
Jaakkiman kristillinen opisto on Ruokolahdella sijaitseva yksityinen, yhdistyspohjainen kansanopisto, jonka arvopohjana on kristillisyys. Jaakkiman kristillisen opiston koulutustarjontaan kuluu erilaisia harrasteopintoja, täydennyskoulutusta, maahanmuuttajakoulutusta sekä ammatillista koulutusta. Opisto tarjoaa lisäksi kokous- ja juhlapalveluja.