cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FS Victorieuse (1875)
Palvelus
Alus päätettiin poistaa alusluettelosta, mutta päätös peruutettiin, jotta se voisi saattaa torpedoveneitä Bizerteen. Siirto kuitenkin peruutettiin ja se poistettiin palveluksesta vuonna 1899, jolloin siitä tehtiin Brestin ulkosatamaan vartiolaiva. Alus poistettiin alusluettelosta vuotta myöhemmin.
M/S Kraftca
M/S Kraftca on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2006 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa aluksella on 18 250 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Kontteja (TEU) laivaan mahtuu kerrallaan 640. Kraftca on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. Nykyisin Kraftcalla operoi Transfennica.
Kraftcan sisaraluksia ovat M/S Timca, M/S Genca, M/S Trica, M/S Pulpca, M/S Plyca, M/S Steelca ja M/S Woodca.
Käyttöhistoria
10. kesäkuuta 2006 alus laskettiin vesille. 30. marraskuuta se luovutettiin Spliethoffin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Amsterdam. Joulukuussa alus siirtyi Transfennican liikenteeseen.
Tom Moore (kapteeni)
Tom Moore syntyi vuonna 1920, ja käytyään koulun hän oli rakennusinsinööriharjoittelijana. Hän liittyi vuonna 1940 asevoimiin ja palveli toisessa maailmansodassa. Moore valittiin upseerikoulutukseen, ja hänet ylennettiin kapteeniksi asti. Hänet sijoitettiin Wellingtonin herttuan rykmenttiin, ja hän taisteli Arakanissa Burman länsiosissa. Hänet lähetettiin Sumatralle Japanin antautumisen jälkeen.
Moore toimi sodan jälkeen Bovington Campissä Armoured Fighting Vehicle -koulun ohjaajana. Hänestä tuli myöhemmin myös yrittäjä, ja hän oli betoniyritys March Concrete Productsin toimitusjohtaja. Moore asui pitkään Kentissä, mutta hän muutti vuonna 2007 Bedfordshireen.
Moore sai tunnustuksia ympäri Britanniaa, ja hänet lyötiin ritariksi heinäkuussa. Hän myös levytti kappaleen ”You’ll Never Walk Alone” Michael Ballin kanssa. Guinness World Recordsin mukaan Moore oli Britannian vanhin singlelistojen kärkeen noussut henkilö. Hän on myös kerännyt enemmän rahaa yksinkävelyllä kuin kukaan muu aiemmin.
Moore sairastui vuoden 2021 alussa, ja häntä hoidettiin keuhkokuumeen takia. Tammikuun lopulla hänellä diagnosoitiin covid-19-sairaus, ja hän joutui kuun viimeisenä päivänä sairaalaan hengitysvaikeuksien takia. Moore kuoli Bedfordin sairaalassa 2. helmikuuta 2021.
Stolitshnaja (albumi)
Stolitshnaja on suomalaisen Folkswagen-yhtyeen CD-R-albumi ja kaikkiaan ensimmäinen äänite. Se julkaistiin 29. marraskuuta 2001. Yhtye oli tuolloin vielä duo, jonka muodostivat Timo Munne ja Suonna Kononen.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Folkswagen.
Jay Garner
Jay Montgomery Garner (s. 15. huhtikuuta 1938 Arcadia, Florida, Yhdysvallat) on eläköitynyt Yhdysvaltain maavoimien kenraaliluutnantti. Hän toimi lyhyen ajan Irakin jälleenrakennus- ja humanitaarisen avun viraston johtajana vuoden 2003 Irakin miehityksen jälkeen. Diplomaatti L. Paul Bremer korvasi Garnerin perustaen Koalition väliaikaisen hallinnon.
Lempeä kuolema
Lempeä kuolema (Une mort trés douce) on ranskalaisen Simone de Beauvoirin vuonna 1966 kirjoittama dokumentinomainen tilitys hänen äitinsä odottamattomasta kuolemasta syövän seurauksena.
Juoni
Romaanin ensimmäisillä sivuilla kerrotaan Simonen äidille, Françoise de Beauvoirille, sattuneesta tapaturmasta, josta Simone saa kuulla puhelimitse torstaina 24.10.1963 Bostilta, joka on Simonen äidin naapuri. Äiti selviää silti tapaturmasta kolmen kuukauden levolla, sillä reisiluun murtuma ei ole vakava. Hän alkaa kuitenkin muuten olla 77-vuotiaana vanha ja raihnainen – kolmen kuukauden pakkolepo ei olisi ainakaan hyväksi hänelle.
Äiti toipuu sairaalassa (s. 11–24), kunnes hänellä loppujen lopuksi todetaan syöpä (s. 25). Syöpä johtaa leikkaukseen, joka onnistuu verraten hyvin.
Simone raottaa takaumatekniikalla äitinsä historian ristiriitaisuuksien arkkua (s. 31–41) ja palaa lopulta kertomuksen nykyhetkeen. Simone menee tapaamaan äitiään, joka on toipunut leikkauksesta uskomattoman hyvin. Simone siirtyy yöksi kotiin siskonsa Poupetten jäädessä nukkumaan äidin luokse sairaalaan. Kotona Simone pelkää vainoharhaisesti kohtalokasta puhelinsoittoa, jota ei kuitenkaan koko yönä kuulu.
Seuraavana päivänä (s. 44) Simone menee takaisin sairaalaan, missä äiti on yhä vuodepotilaana. Hän on silti jo hyvässä kunnossa ja hänen huumorintajunsa on elpynyt. Äiti kuitenkin kärsii valtavasti, joten Simone haluaisi käskeä lääkäreitä antamaan äidin nukkua pois, muttei rohkene puhua asiasta. Simone ja Poupette jatkavat oleilua äitinsä seurana sairaalassa päivästä toiseen.
Ranskan avaruusjärjestö
pienoiskuva|Diamant-kantoraketti [[Musée de l’Air et de l’Espacessa.]]
Lempeä kuolema
Juoni
Simone pui, pohtii ja jossittelee äitinsä kuolemaan liittyviä tapahtumia (s. 83). Hautausjärjestelyt alkavat (s. 88). Itse hautajaiset (s. 92) ovat äidin tahdon mukaisesti koruttomat: ei kukkia eikä seppeleitä vaan paljon rukousta. Romaani päättyy Simonen muistopuhemaiseen vuodatukseen, joka sulkee ympyrän.
Ranskan avaruusjärjestö
Merkittävin rooli EU:n avaruustoiminnassa
Se kehitti Ranskan Diamant-kantoraketin ja Astérix-satelliitin 1960-luvun alussa. Astérixin laukaisun jälkeen Ranskasta tuli maailman kolmas avaruusmaa 26. marraskuuta 1965.
CNES on ollut aloitteentekijä useimmissa ESAn suurhankkeissa. Se rahoitti esim. Ariane 1 -kantoraketin kehityksen ja Hermès-avaruussukkulaohjelman (epäonnistui) jne. ennen kuin vei ne ESA:n toteuttavaksi. Myös eurooppalaisten sääsatelliittien ja EUMETSAT-sääsatelliittiorganisaation kehittäminen oli CNES:n aloite. Ranskan avaruusteollisuuden kehitys ja konsolidointi koordinaatiossa lentokoneteollisuuden konsolidaation kanssa hoidettiin Ranskassa valtionhallinnon, osin CNESinkin, johdolla paremmin kuin muissa Länsi-Euroopan maissa.
Vuonna 2007 CNES julkaisi Ufo-arkistonsa Internetissä.
Organisaatio ja keskukset
CNES:in päämaja on Pariisissa. Sen teknologiakeskus on Toulousessa. Sen pääjohtajana on ollut Jean-Yves Le Gall vuodesta 2013 lähtien. Hän on myös Euroopan avaruusjärjestön (ESA) neuvoston puheenjohtaja ja International Astronautical Federation (IAF) puheenjohtaja. CNESistä vastaava ministeriö on ”l’Enseignement supérieur et de la Recherche” eli tutkimusministeriö.
Talous
Vuonna 2010 CNES sai 750 miljoonaa euroa Ranskan hallitukselta elvytyspaketista. 500 miljoonaa euroa käytetään CNESin johtamien hankkeiden rahoitukseen, etenkin Ariane 6 -kantoraketin esisuunnitteluun sille tasolle, että se voidaan viedä ESAn vuoden 2012 ministerikokoukseen hyväksyttäväksi ESAn ohjelmaksi.
Muita hankkeita:
Toinen osa rahoitusta – 250 miljoonaa euroa – laajakaistan toteuttaminen Ranskan merantakaisten alueitten laajakaistan toteuttamiseen satelliittitekniikalla. CNES on ehdottanut Ka-kaistan (alueen 26,5–40 GHz ) satelliitin nimeltään Megasat rakentamista. Lisäksi Ranska osin tästä maksaa rahoituksesta 325 miljoonan euron velkansa ESAlle.
Vuodesta 2011 alkaen CNES saa vastuuministeriöltään lisää rahoitusta siten, että se voi maksaa ESAlle yli 300 miljoonan euron velkansa ja lisätä ESAn rahoitusta yli 10 %:lla 744 miljoonan euron vuositasolle. Noin 500 miljoonan euron elvytyspaketin avulla CNES kehittää
CNES omistaa myös paikkatietoyhtiö CLS:n (Collecte Localisation Satellites).
Ricky Pierce
Ricky Charles Pierce (s. 19. elokuuta 1959 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies tai pelintekijä. Vuosina 1982–1998 NBA:ssa, pisimpään Milwaukee Bucksissa, pelannut Pierce valittiin vuosina 1987 ja 1990 sarjan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Vuonna 1991 hän pelasi NBA:n tähdistöottelussa.
Beninin museot
Beninin museoissa esitellään tavallisesti Beninin (ent. Dahomey) ja sen alueella sijainneiden entisten afrikkalaisten valtioiden historiaa ja taidetta. Maassa ei ole kansallismuseota. Museot ovat yleensä yksityismuseoita.
Abomeyn historiallinen museo
Beninin vanhin Musée historique d'Abomey museo perustettiin vuonna 1943 Ranskan Dahomeyn siirtomaavallan hallitsijoiden toimesta. Museo sijaitsee Dahomeyn kuningaskunnan kuninkaiden palatseissa Abomeyn kaupungissa.
Cotonoun ja Abomey-Calavin museot
Cotonoussa on Luonnonhistoriallinen museo (Musée des sciences naturelles, Nature tropicale).
Ja kaupungin keskustassa sijaitsee myös Zinsou-säätiön päämaja ja näyttelypaikka (Fondation Zinsou).
Abomey-Calavissa on pieni kuninkaiden Recade sauvoihin erikoistunut museo Petit Musée de la Récade.
Natitingoun museot
Luoteis-Beninin Natitingoussa on Natitingoun aluemuseo (Musée régional de Natitingou). Sen osa on myös Natitingoussa sijaitseva Stèle de Kaba.
Ouidahin museot
Beninin rannikon lähellä sijaitsevassa historiallisessa Ouidahin kaupungissa on kuuluisan Francisco Felix de Souzan kotimuseo Musée Don Francisco Felix de Souza Chacha.
Ouidahin historiallinen museo on portugalilaisessa linnoituksessa, Musée d'histoire de Ouidah.
Ouidahissa, Villa Ajavonissa on myös Zinsou-säätiön taidemuseo Musée d'art contemporain de Ouidah.
Porto-Novo
Porto-Novossa on afrobrasilialaisen kulttuurin museo Musée da Silva des arts et de la culture afro-brésilienne.
Porto-Novossa on myös kaksi etnogafista museota. Ne ovat Porto-Novon etnografinen museo (Musée ethnographique Alexandre Sènou Adandé) ja kuningas Toffan palatsissa oleva Musée Honmè.
Parakou
Parakoussa on Parakoun etnografinen ulkomuseo Musée ethnographique et de plein air de Parakou.
Kétou
Kétoussa on Musée Akaba Idena.
Villa Karon museot
Afrikkalaisuomalaisessa kulttuurikeskuksessa ja residenssissä Villa Karossa on Beninin lounaisrannikolla Grand-Popossa Musée Karo ja Petit Musée.
Toivo Manninen
Toivo Adolf Manninen (5. kesäkuuta 1914 Korpilahti – 24. marraskuuta 1980 Vancouver, Kanada) oli suomalainen harmonikkataiteilija. Manninen tuli tunnetuksi erityisesti levytystensä, radioesiintymistensä ja 1940-luvulla pidettyjen useiden harmonikkakilpailujen yhteydessä ja oli aikansa tunnetuimpia suomalaisia harmonikansoittajia.
Tausta
Toivo Adolf Manninen syntyi Korpilahdella. Hänen isänsä Aato harjoitti soittimien rakentamista ja korjausta muiden toimiensa ohella, minkä johdosta myös Toivolla oli jo varhain mahdollisuus oppia soittamaan jopa useampia instrumentteja. Manninen oli pianistina ja harmonikansoittajana itseoppinut ja kehittyi määrätietoisen harjoittelun myötä taitavaksi soittajaksi. Harmonikansoittajana hän hallitsi sekä piano- että näppäinharmonikan koskettimiston.
Ura
Toivo Manninen muutti Helsinkiin vuonna 1937, mitä ennen hänen elämästään tiedetään varsin vähän. Hän alkoi toimia ravintolamuusikkona esiintyen muun muassa Catania- ja Tenho -ravintoloissa ja sai lisääntyvää huomiota etenkin harmonikansoittajana. Hän teki myös radioesiintymisiä ja levytti ensimmäiset levytyksensä kesällä 1939. Marko Tikan mukaan Manninen nousi maanlaajuiseen kuuluisuuteen levytystensä ja radioesiintymistensä myötä jo ennen sotia. Levytysura Suomessa jatkui satunnaisesti vuoteen 1951 saakka. Manninen toimi enimmäkseen sooloartistina ja studiomuusikkona, esiintyen tosin joitakin kertoja Dallapé-orkesterin solistina.
Kansallisella tasolla Toivo Manninen saavutti lisämainetta jälleen 1940-luvulla järjestettyjen harmonikkakilpailujen yhteydessä. Hän osallistui useasti Suomen harmonikkamestaruuskilpailuihin, voittaen mestaruuden vuonna 1944. Toivo Tammisen mukaan Manninen oli mukana myös vähintään neljästi Ruotsi-Suomi -harmonikkamaaottelussa, joissa hän sijoittui kärkisijoille, sekä vuosina 1946 ja 1947 Pohjoismaisissa harmonikkamestaruuskilpailuissa, joissa hän sijoittui molempina vuosina toiseksi.
Viimeiset levytyksensä Manninen teki huhtikuussa 1958 Sudburyssa vieraillessaan Karl Pukaran harmonikkakoulussa. Hän soitti tuolloin viisi konserttinumeroa niin sanotuille pikalevyille. Marko Tikan mukaan Mannisen lahjakkuutta muusikkona varjostivat hänen epäsäännöllinen elämänsä sekä alkoholinkäyttönsä.
Loppuelämä
Toivo Manninen asui Kanadassa aluksi jonkin aikaa Thunder Bayssa, kunnes muutti vuosien 1962-1963 aikoihin pysyvästi maan länsirannikolle Vancouveriin. Hän esiintyi 1960-luvulta eteenpäin satunnaisesti, mutta teki myös muita töitä. Toivo Manninen kuoli Vancouverissa 24. marraskuuta 1980.
Tuotanto ja vaikutus
Toivo Mannisen soololevytyksiä on säilynyt 33 kappaletta. Hän teki myös noin 90 sävellystä, jotka tosin jäivät hänen muusikonuransa rinnalla ja aikalaisiinsa, kuten Onni Laihaseen, verrattuna vähemmälle huomiolle. Warner/Chappel Music Finland julkaisi 32 Mannisen sävellystä nuottikirjana vuonna 1999. Manninen täydensi ja sovitti Suomen oloihin sopivammaksi Jularbo-Gyllingin hanurikoulun toisen painoksen 1943, josta otettiin tämän jälkeen vielä kahdeksan lisäpainosta, viimeinen vuonna 1961. Manninen antoi jonkin verran myös harmonikansoiton opetusta ja muun muassa Jorma Juselius oli hänen oppilaitaan.
Goldfinger
Goldfinger on amerikkalainen vuonna 1994 perustettu ska punk -yhtye, jonka keulakuvana toimii bändin laulaja-kitaristi John Feldmann. Bändin muut jäsenet ovat kitaristi Charlie Paulson, basisti Kelly LeMieux sekä rumpali Darrin "Dangerous Darrin" Pfeiffer. Bändin perustivat John ja bändin alkuperäinen basisti Simon Williams. Yhtyeeseen liittyi tuolloin myös rumpali Darrin Pfeiffer sekä kitaristi Charlie Paulson, joka korvasi bändin alkuperäisen, vaikkakin lyhytaikaisen kitaristin, joka siirtyi ammattilaissurffariksi Costa Ricaan. Kesällä 1998 bändin basisti Simon Williams poistui musikaalisten erimielisyyksien vuoksi ja hänen tilalleen tuli nykyinen basisti Kelly LeMieux. Bändin kokoonpano koki vielä kolauksen, kun kitaristi Charlie Paulson syyskuussa 2001 lähti bändistä. Hänen paikkansa otti Brian Arthur, joka siirtyi texasilaisesta Unloco-bändistä Goldfingeriin. Charlie Paulson palasi kuitenkin bändiin vuonna 2005 ja on mukana uudella Hello Destiny -levyllä.
Bändin perustamisesta lähtien John Feldmann on ollut vegaani ja puolustanut eläinten oikeuksia. Hän on tehnyt sanoituksia ja toiminut monissa muissakin bändeissä, kuten Mest, The Used, Story of the year sekä Good Charlotte. Guinnesin ennätysten kirjaan 36-vuotias Feldmann on päässyt esittämällä eniten keikkoja vuoden aikana. Vuonna 1996 John Feldmannilla oli 385 show’ta eli enemmän keikkoja kuin vuodessa on päiviä.
Rumpali Dangerous Darrin eli Darrin Pfeiffer on tunnettu oudoista keikkarituaaleistaan sekä kanadalaisen jääkiekkoilun ihailijana. Keikoilla hän laittaa twinkeen takapuoleensa ja pyytää yleisöstä fanin puraisemaan siitä palan. Hän on myös tehnyt kappaleen jääkiekkolegenda Wayne Gretzkystä. Laulu kertoo millaista olisi seksi The Great Onen kanssa.
III tasavallan vieraana
III tasavallan vieraana on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon kymmenes albumi, ja Lauluja Siirtomaa-Suomesta -trilogian päätösosa. Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1982.
Alatalon–Rinteen ”Siirtomaa-Suomi”-trilogian kolmas ja viimeinen osa sai nimensä kirjailija Olavi Paavolaisen natsi-Saksan matkakirjasta Kolmannen valtakunnan vieraana. ”III tasavalta” sisälsi myös muun muassa Aldous Huxleyn Uljas uusi maailma ja George Orwellin Vuonna 1984 -kirjojen näkymiä.
Levyn avaavasta ”Ajolähtö”-kappaleesta tuli eräänlainen siirtolaisuuden klassikko, ja myös yksi Alatalon tunnetuimmista lauluista. Se syntyi, kun ohjaaja Mikko Niskanen pyysi Alatalolta musiikkia nuorisoelokuvaansa. Niskasen näyteltyä vahvasti eläytyen puoli tuntia siirtolaisfilminsä kohtauksia Alatalo keksi, että päälaulussa pitää olla jotakin hyvin suomalaista: pesäpallo. ”Miesten on pakko lähteä tai muuten kuolee. Ajolähtö”. Ajolähdöstä tuli myös elokuvan nimi.
Alatalon ja Jamppa Tuomisen duetto ”Pohjoisen laulu” oli Alatalon kunnianosoitus pohjoisen Suomen tanssimuusikoille. Monet kriitikot kummeksuivat, ”mitä pop-lauluntekijä ja humppamuusikko tekevät samalla levyllä”. Muita mainittavia kappaleita albumilla ovat muun muassa ”Taistelija”, joka tuli Syksyn sävel -kilpailussa toiseksi (Mika Sundqvistin ”Hormoonihiirten” korjatessa voiton), sekä trilogian päättävä ”Kiiminkijoki”, Alatalon rakkaudentunnustus kotiseutunsa Kiiminkijoelle.
Mega Channel
Mega Channel oli Kreikan ensimmäinen yksityinen televisiokanava ja aloitti lähetyksensä pian valtiollisen tv-monopolin purkamisen jälkeen 20. marraskuuta 1989. Se oli pitkään Kreikan suosituin kanava. Kanava joutui taloudellisiin vaikeuksiin Kreikan velkakriisin aikana ja lähetti loppuaikoina vuodesta 2016 lähtien lähinnä uusintoja ja mainoksia. Tämä johti toimiluvan menetykseen. Kanava lopetti toimintansa antenniverkossa 28. lokakuuta 2018 ja kaapeliverkoissa 20. marraskuuta 2018, jonka jälkeen kanavalla oli lähetystä vain internetissä. Kanava käynnistettiin uudelleen vuonna 2020.
Kavavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2021.
Glitz, Blitz And Hitz
Glitz, Blitz and Hitz on Andy Scott's Sweetin vuonna 1996 julkaistu studioalbumi, jolla yhtye versioi uudelleen vanhoja Sweet-klassikoita.
Irakin jalkapallomaajoukkue
Aasian-mestaruuskilpailuihin Irak on osallistunut kuusi kertaa. Vuonna 2007 se eteni turnauksessa ensimmäistä kertaa loppuotteluun asti vieden lopulta mestaruuden.
Joukkue osallistui vuonna 2016 kesäolympialaisiin Rio de Janeirossa. Polku päättyi alkuerä vaiheeseen.
Aasian-mestaruuskilpailut
thumb|none|Irakin jalkapallomaajoukkue ottelussa Australiaa vastaan 2007.
Centralbron
thumb|250px|Centralbron Södermalmin suunnasta kuvattuna.
Centralbron on Tukholman tärkeimpiin liikenneväyliin kuuluva silta. Se yhdistää toisiinsa Norrmalmin ja Södermalmin kaupunginosat kulkemalla Stadsholmenin ja Riddarholmenin saarten välistä. Kokonaispituudeltaan 1 200 metriä pitkä Centralbron sisältää Söderströmin ja Norrströmin salmet ylittävät kaksi siltaa.
Eteläisempi Söderströmin ylittävä osuus otettiin käyttöön 16. kesäkuuta 1959. Sillä on pituutta 189 metriä ja leveyttä 21,3 metriä. Pohjoinen Norrströmin ylittävä silta avattiin 3. syyskuuta 1967. Sen pituus on 246 metriä ja leveys on 22,3 metriä.
Aiheesta muualla
59.3235°N, 18.06678°W
Demokraattinen puolue
Demokraattinen puolue tarkoittaa seuraavia erimaalaisia puolueita:
L.A. Woman
L.A. Woman on yhdysvaltalaisen The Doors -yhtyeen 29. huhtikuuta 1971 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat singlenä julkaistut ”Riders on the Storm” ja ”Love Her Madly”, sekä ”The WASP (Texas Radio and the Big Beat)”. L.A. Woman on The Doorsin albumeista kaikkein blues-painotteisin.
L.A. Woman jäi The Doorsin viimeiseksi studioalbumiksi, jolla on mukana solisti Jim Morrison. Hän kuoli Pariisissa 3. heinäkuuta 1971.
Äänitykset
Albumin työstö alkoi joulukuussa 1970. Rupeamaan liittyi paljon ongelmia. Sessioita yritettiin aloittaa Los Angelesin Sunset Sound -studiossa, mutta siihen mennessä The Doorsin kaikki albumit tuottanut Paul A. Rothchild ei ollut tyytyväinen yhtyeen uuteen materiaaliin, vaan kutsui sitä ”hissimusiikiksi”. Lopulta hän ilmoitti yhtyeelle vetäytyvänsä tuottajan tehtävästä. Rothchild on myöhemmin kritisoinut erityisesti solisti Jim Morrisonia, jota ei tuntunut kiinnostavan mikään.
Uudeksi tuottajaksi ilmoittautui äänittäjä Bruce Botnick, jonka mielestä levytysprosessia tulisi yksinkertaistaa. Hänen ehdotuksestaan yhtye vuokrasi Wally Heider Studiosin siirrettävän äänityskaluston, joka siirrettiin yhtyeen harjoitustilaan Santa Monica Boulevardille. Levyn äänittämisellä harjoitteluolosuhteissa tavoiteltiin rentoa tunnelmaa. Miksauspöytä sijoitettiin yläkertaan manageri Bill Siddonsin toimistoon. The Doorsilla oli ollut tapana äänittää albumit 16-raitatekniikalla, mutta Botnickin ehdotuksesta L.A. Woman nauhoitettiin kannettavilla 8-raitalaitteilla.
Botnickin ideasta yhtyeen jäsenille annettiin äänityksissä enemmän vastuuta. Hän ei myöskään vaatinut heiltä kappaleissa paria ottoa enempää. Kappaleet äänitettiin pääosin samanaikaisesti – ”livenä”. Jim Morrison on kertonut L.A. Womanin työstämisestä:
Albumilla soittavat sessiomuusikkoina basisti Jerry Scheff ja rytmikitaristi Marc Benno, joiden vaikutuksen on sanottu tehneen The Doorsin soitosta täyteläisempää ja tiukempaa. Scheff oli Elvis Presleyn basisti, jonka soitto on L.A. Womanilla vahvasti esillä. Benno oli puolestaan texasilainen blueskitaristi, joka työskenteli myöhemmin Leon Russellin, Eric Claptonin ja Lightnin’ Hopkinsin kanssa. Bennon palkkaamisen ideana oli se, että Robby Krieger pystyisi keskittymään paremmin soolokitaraosuuksiin eikä rytmikitaroita tarvitsisi erikseen päällekkäisäänittää.
Musiikki
L.A. Woman on The Doorsin albumeista blues-painotteisin, ja jotkin sen kappaleet edustavat kyseistä tyyliä. Jim Morrison kertoi, että yhtye halusi tällä levyllä palata musiikillisille juurilleen. L.A. Womanin blueskappaleet ”Been Down So Long”, ”Cars Hiss by My Window” ja ”Crawling King Snake” äänitettiin kaikki saman päivän aikana niin kutsutussa ”Blues Day” -sessiossa. Bluesin levyttäminen oli erityisesti Jim Morrisonin toive.
Vuoden 1964 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 93 eri maasta, jotka kilpailivat 163 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Yhdysvallat.
L.A. Woman
Musiikki
The Doorsin manageri Bill Siddons on kuvannut L.A. Womania hyvin vaistonvaraiseksi albumiksi, joka oli tarkoituksella edeltäjiään suorasukaisempi. Vuonna 1969 ilmestyneellä The Soft Parade -albumilla yhtye oli hänen mielestään mennyt hienosäädössä liian pitkälle, mutta L.A. Womanista tuli esikoislevy The Doorsin tyylinen: raaka ja yksinkertainen.
Tietoa kappaleista
Ensimmäinen raita ”The Changeling” on rock-tyylinen kappale, joka äänitettiin albumin materiaalista ensimmäisenä. Jim Morrison oli kirjoittanut sanat jo vuonna 1968. Kappale viittaa Morrisonin jatkuviin muutostiloihin. Changeling on myyttinen olento, joka uskomuksen mukaan on korvannut lapsen. Kitaristi Robby Kriegerin 12-kielisellä kitaralla säveltämä ”Love Her Madly” on kunnianosoitus sokealle rakastumiselle. Laulun aiheeseen innoitti hänen tyttöystävänsä, joka uhkasi jättämisellä. Muusikot soittivat kappaleessa samanaikaisesti, eikä siihen tehty lainkaan päällekkäisäänityksiä. ”Been Down So Long” -kappaleen nimi otettiin Richard Fariñan vuonna 1966 julkaisemasta romaanista Been Down So Long It Looks Like Up to Me. ”Cars Hiss by My Window” on yksi albumin blues-kappaleista. Sen lopussa Jim Morrison imitoi äänellään kitaraa ja huuliharppua. Nimiraita ”L.A. Woman” pohjautuu Morrisonin runoon, jonka hän oli kirjoittanut viha-rakkaussuhteestaan Los Angelesiin. Kitaristi Robby Krieger on muistellut, että kappale syntyi studiossa soittelemalla yhdessä päivässä. Laulussa mainittava Mr. Mojo Risin’ on anagrammi Jim Morrisonista.
Albumin B-puolen aloittaa ”L’America”, jonka nimellä viitataan Latinalaiseen Amerikkaan. Sen oli tarkoitus sisältyä vuonna 1970 julkaistuun Zabriskie Point -nimiseen elokuvaan. ”Hyacinth House” syntyi Robby Kriegerin asunnossa. Sanoitukseen innoittivat talossa olleet hyasintit sekä kissat, jotka mainitaan kappaleessa leijonina. L.A. Womanin ainoa lainakappale on John Lee Hooker -cover ”Crawling King Snake”. ”The WASP (Texas Radio and the Big Beat)” perustuu Morrisonin vuonna 1968 kirjoittamaan runoon ”Texas Radio”, jota hän oli lausunut konserteissa. Laulu kertoo lapsena radiosta kuullusta musiikista, mutta myös pakenemisesta. Perinteistä, psykedeelistä Doorsia edustaa päätösraita ”Riders on the Storm”. Se syntyi, kun yhtye soitti studiossa kappaletta ”Ghost Riders in the Sky”, ja Morrison keksi laulaa sanat muodossa Ghost riders on the storm, ghost riders in the sky.
Julkaisu ja vastaanotto
L.A. Woman ilmestyi 27. huhtikuuta 1971. Albumin julkaisi Elektra Records vinyyli- ja C-kasettiformaatissa. Yhdysvaltain ja Britannian vinyylipainoksissa oli alun perin pyöristetyt kulmat. Etukannessa oli asetaattikankainen ikkuna, johon oli kiinnitetty mustavalkoinen kuva yhtyeestä. Itse levy oli keltaisessa sisäpussissa, joka loi taustavärin yhtyekuvalle. Myöhemmät painokset on julkaistu yksinkertaisemmilla kansilla.
Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla yhdeksänneksi. Siitä myönnettiin kulta- ja platinalevyt huhtikuun 1971 aikana. Vuonna 1987 albumi ylitti tuplaplatinarajan. Alankomaissa L.A. Woman nousi listaykköseksi kahden viikon ajaksi. Top 10:een albumi ylsi Australiassa, ja top 20:een Kanadassa ja Norjassa.
L.A. Womanin ensimmäinen CD-versio ilmestyi vuonna 1984. Maaliskuun 27. päivänä 2007 julkaistiin remasteroitu painos, joka sisälsi bonusraitoina ennenjulkaisemattomat kappaleet ”Orange County Suite” ja ”(You Need Meat) Don’t Go Further”, ja tammikuun 24. päivänä 2012 40-vuotisjuhlapainos, joka sisälsi bonuslevyn. Siinä oli kappaleiden vaihtoehtoisia versioita sekä ennenjulkaisemattomat kappaleet ”She Smells So Nice” ja ”Rock Me”. 40th Anniversary Edition nousi listalle Yhdysvalloissa, Belgiassa, Espanjassa, Italiassa ja Sveitsissä.
Listasijoitukset
1971:
Myöhemmät ajankohdat:
Kokoonpano
Muusikot
Muut
Turvalan uunilla ja muita lauluja
Turvalan uunilla ja muita lauluja on Jimmy Träskelinin ja Sampo Korvan yhteisalbumi, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2016.
Levyllä Jimmy Träskelin ja Sampo Korva jatkavat seikkailujaan perinnemusiikin maailmassa. Tällä kertaa pelimannit sukeltavat suomalaisen eroottisen kansanperinteen ratkiriemukkaaseen maailmaan. Levy on äänitetty stereomikrofonilla ilman päälleäänityksiä Jylhän kylätalolla Kaustisella vuonna 2016.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Jimmy Träskelin ja Sampo Korva.
Ratto
Ratto oli suomalainen miestenlehti, joka ilmestyi vuosina 1973–1987 ja 2007–2015. Lehden sisältö oli lähinnä alastomien naisten kuvia ja sensaatiojuttuja. Rattoa julkaisivat Pop-lehdet, Lehtimiehet Oy ja Press Masters Oy. Vuonna 2015 Pirkanmaan käräjäoikeus asetti lehteä kustantaneen Press Mastersin konkurssiin, mikä merkitsi jälleen Raton lakkauttamista.
Pom Klementieff
Pom Alexandra Klementieff (s. 3. toukokuuta 1986 Quebec, Kanada ) on ranskalainen näyttelijä. Hän on tunnettu erityisesti Mantiksen roolista Marvel Cinematic Universen elokuvissa Guardians of the Galaxy Vol. 2 (2017), Avengers: Infinity War (2018), Avengers: Endgame (2019), Thor: Love and Thunder (2022) ja Guardians of the Galaxy Vol. 3 (2023), sekä Disney+-spesiaalissa The Guardians of the Galaxy Holiday Special (2022).
Tampereen normaalikoulu
thumb|Tampereen normaalikoulun logo Tampereen normaalikoulu (puhekielessä Norssi) on Tampereella Vihiojan kaupunginosassa toimiva Tampereen yliopiston kasvatustieteiden ja kulttuurin tiedekuntaan kuuluva harjoittelukoulu ja Tampereen alueen ainoa Unesco-koulu. Tampereen normaalikoulussa toimivat sekä perusopetuksen luokat 1–9 että lukio. Kaikki peruskoulun luokat toimivat normaalikoulun rakennuksessa. Vanha Nekalan koulun rakennus ei ole enää käytössä siellä todettujen sisäilmaongelmien takia. Lukio toimii nykyään Tampereen yliopistolla. Oppilaat yläkouluun tulevat pääasiassa saman koulun alemmilta luokilta. Syyslukukauden 2012 alussa yläkoulussa oli 292 oppilasta ja lukiossa noin 250.
Opetusharjoittelunsa Tampereen normaalikoulussa suorittaa vuosittain noin 130 aineenopettajaksi opiskelevaa Tampereen yliopiston opiskelijaa. Opetusharjoittelun laadukas ja monipuolinen toteuttaminen onkin koulun keskeinen tehtävä.
Tampereen normaalikoulussa oli ennen käytössä 75 minuutin oppitunnit, käytäntö kuitenkin loppui uuden opetussuunnitelman myötä (2016 syksyllä käyttöön tuli 45 minuutin oppitunnit 7.–9. luokilla, 1.–6. luokilla 45 minuutin mittaiset oppitunnit ovat olleet käytössä jo pitkään). Oppilas opiskelee päivän aikana keskimäärin 3–4 eri oppiainetta. 45 minuutin järjestelmässä oppiaineita on keskimäärin 5–6. Pidemmät opetustuokiot ovat käytössä useissa normaalikouluissa.
Toiminta-ajatus
Tampereen normaalikoulun toiminta-ajatuksena on tarjota yliopistokouluna oppilailleen, opiskelijoilleen ja opettajaharjoittelijoilleen korkeatasoista kansainvälisesti suuntautunutta opetusta. Koulu pyrkii kasvattamaan oppilaitaan ja opiskelijoitaan monipuolisesti tiedostaviksi, kriittisiksi erilaisuutta ymmärtäviksi sekä yhteistyöhön kykeneviksi maailmankansalaisiksi, jotka huolehtivat omasta ja ympäristönsä hyvinvoinnista. Laadukkaan perus- ja lukio-opetuksen tuottamisen lisäksi Tampereen normaalikoulun keskeisenä tehtävänä on kiinteässä yhteistyössä Tampereen yliopiston opettajankoulutuslaitoksen kanssa toteuttaa monipuolisesti opettajaharjoittelua.
Open TV
Open TV (OPEN Beyond TV) on kreikkalainen kaupallinen televisiokanava.
Kanava toimi alun perin vuosina 1990–2013 nimellä 902 TV, ja tämän jälkeen vuosina 2013–2018 nimellä Epsilon TV. Nykyisellä nimellä se on toiminut vuodesta 2018. Kanavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2021.
Heli Koski
Heli Koski on suomalainen taloustieteilijä ja Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen tutkimuspäällikkö.
Koski on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1998 Oulun yliopistosta otsikolla "Economic Analysis of the Adoption of the Technologies with Network Externalities".
Brain Damage
thumb|250px|Brain DamageBrain Damage on dubyhtye, joka on perustettu vuonna 1999 Saint-Étienneissa Ranskassa.
Ekonometria
Ekonometria on tilastotieteen menetelmien soveltamista taloudellisten ilmiöiden tutkimiseen. Empiirisessä ekonometrisessa tutkimuksessa voidaan esimerkiksi estimoida taloudellisia riippuvuussuhteita, testata taloustieteen teorioita sekä arvioida julkisen tai yksityisen sektorin tekemien uudistusten vaikutuksia. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus on taloudellisten aineistojen analyysiin soveltuvien tilastollisten menetelmien kehittämistä. Empiirisessä taloustieteellisessä tutkimuksessa on vain harvoin mahdollista tehdä kontrolloituja kokeita. Tämän vuoksi ekonometriassa tutkitaan lähinnä sellaisia tilastollisia malleja, joissa selittävät muuttujat ovat satunnaismuuttujia eivätkä kiinteitä. Kontrolloitujen kokeiden puutetta pyritään kompensoimaan myös hyödyntämällä niin sanottuja luonnollisia koeasetelmia.
Ekonometrisissa malleissa on usein endogeenisiä muuttujia. Endogeenisella selittävällä muuttujalla tarkoitetaan sitä, että selittävä muuttuja on korreloitunut virhetermin kanssa. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus liittyy usein muuttujien endogeenisyydestä aiheutuvien ongelmien korjaamiseen. Endogeenisyydestä aiheutuvaa harhaa korjataan usein käyttämällä instrumenttimuuttujia.
Ekonometriset menetelmät jaotellaan usein tarkasteltavan aineiston mukaan. Kun havaintoyksikkö on yksilö, kotitalous tai yritys, puhutaan mikroaineistosta. Kun havaintoyksiköistä on tehty peräkkäisinä ajankohtina on kyseessä aikasarja-aineisto. Yleensä havainnot on tehty tasaisin väliajoin esimerkiksi kuukausittain tai vuosittain. Kansantaloutta kuvaavat aggregoidut aineistot ovat tavallisesti aikasarjoja.
Mikroaineistojen ekonometria
Aineistoa sanotaan mikroaineistoiksi, kun havaintoyksiköt on tehty hyvin hienojakoisella tasolla. Tyypillisesti havainnot ovat yrityksiä, yksilöitä tai kotitalouksia. Tyypillisesti mikroekonometrian tavoite on tarkastella eri muuttujien kausaalivaikutuksia toisiinsa. Mikroekonometriaa voidaan jaotella tyypillisesti kahteen luokkaan: kokeelliseen ja rakenteelliseen. Kokeellisessa mikroekonometriassa korostetaan tutkimuksen koeasetelmaa. Asetelma voi olla satunnaistettu, luonnollinen koe tai kvasikoe. Rakenteellinen mikroekonometria korostaa taloustieteen teoriaa ja rakentee ekonometrisen mallin teorian pohjalta.
Kokeellisessa mikroekonometriassa käytettyjä tyypillisiä menetelmiä satunnaistettujen kokeiden ja lineaariregression lisäksi on:
David Cox
David Cox -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Matkaselän asemalla
Matkaselän asemalla on suomalaisen Folkswagen -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 15. joulukuuta 2003.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Folkswagen ja vierailevat muusikot.
Richmond Hill (Kanada)
Richmond Hill on Suur-Torontoon kuuluva kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Kaupungissa asuu noin 185 000 ihmistä. Kaupungin asukkaista 46 % kuuluu johonkin etniseen vähemmistöryhmään, joista suurin (21 %) ovat kiinalaiset.
Richmond Hill sai kaupunkioikeudet vuonna 1957. 1900-luvun alkupuolella sinne rakennettiin paljon kasvihuoneita, ja siitä tuli Kanadan ruusuntuotannon keskus.
Alastaro
pienoiskuva|300px|Alastarolle tyypillinen peltonäkymä. thumb|300px|[[Alastaron kirkko.]] Alastaro on entinen Suomen kunta, joka nykyään on osa Loimaata ja sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Alastaron kunta liittyi yhdessä Mellilän kanssa Loimaaseen vuoden 2009 alusta. Kunnan pinta-ala oli 258 neliökilometriä ja asukasluku noin 3 000.
Ennen kuntaliitosta Alastaron naapurikuntia olivat Huittinen, Loimaa, Oripää, Punkalaidun, Säkylä, Vampula ja Yläne. Vuoteen 1976 naapurikuntiin kuului myös Metsämaa. Alastaroon kuului myös muusta kunnan alueesta erillään ollut Orisuon alue. Myös Vähääkyröä on nimitetty Alastaroksi. Sen vastapari on Ylistaro.
Liikenne
Alastaron tärkeimmät liikenneväylät ovat kantatie 41 ja Loimaan ja Säkylän välinen seututie 213, jotka risteävät Virttaalla. Kantatie 41:llä on Virttaankankaalla lentokoneiden varalaskupaikka. Lähin rautatieasema on Turku–Toijala-radalla Loimaalla. Alastaro on tunnettu moottoriradastaan.
Luonnonympäristö
Alastaron luonnonympäristöä hallitsee sen alueen keskiosissa Kokemäenjoen suurin sivujoki Loimijoki, joka virtaa Alastaron alueen halki kaakosta Loimaalta luoteeseen Vampulaan. Loimijoen sivujokia Alastarolla ovat idästä Loimijokeen Alastarolla laskeva Loimijoen suurin sivujoki Kojonjoki, etelästä Loimijokeen Alastarolla laskeva Niinijoki ja Oripäästä alkunsa saava, Alastaron alueella virtaava Hanhijoki. Alastaron alueen pohjoisosiin ulottuvat lisäksi Loimijoen Vampulassa ja Huittisissa virtaavan sivujoen Kourajoen latvahaarat.
Alastaron länsiosaa Virttaan kylän ympäristössä hallitsee Säkylän ja Mellilän väliseen harjujaksoon kuuluva laaja Virttaankangas, joka on tullut tunnetuksi muun muassa Alastaron moottoriradasta, varalaskupaikastaan, Turun seudun tekopohjavesihankkeesta ja ulkoiluun tarkoitetusta harjureitistöstään. Virttaankankaan lounaispuolelta vedet virtaavat Pyhäjokea myöten Säkylän Pyhäjärveen. Harjun lounaisrinteellä aivan Oripään rajalla sijaitsee Myllylähde.
Historiaa
Mälläisten kylässä on yli 3 000 vuotta vanhoja vasarakirveskulttuurin aikaisia asuinpaikkoja, joista on löydetty nuorapainantein koristeltuja saviastioita ja niiden palasia sekä reiällisiä, veneen muotoisia vasarakirveitä. Näitä löytöjä on pidetty niin merkittävinä, että muualtakin tavattua nuorakeramiikkaa nimitettiin aiemmin Alastaron keramiikaksi.
Pysyvä asutus Alastaron seudulle muodostui rautakaudella, vaikka nykyiset kylät ovat peräisin vasta 1300-luvulta. Alastaron verokunta eli neljännes, johon kuului 14 kylää ja 80 taloa, oli 1500-luvulla osa Loimaan suurpitäjää. Perimätiedon mukaan Alastaro olisi kuulunut alun perin Säkylään, mutta vuonna 1688 siitä muodostettiin Loimaan kappeli. Senaatin vuonna 1861 antaman päätöksen nojalla Alastarosta tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1869, jolloin myös Alastaron kunta aloitti toimintansa. Kun Loimaalle vuonna 1837 valmistui uusi kirkko, alastarolaiset ostivat vanhan kirkon ja siirsivät sen nykyiselle paikalleen, jossa se otettiin käyttöön vuonna 1841. Kirkkoa uudelle paikalle rakennettaessa siihen lisättiin torni. Hautausmaalla olevan Pro Patria-muistomerkin on veistänyt Wäinö Aaltonen.
Virttaan (aikaisemmin Virtsanojan) rukoushuonekunta on perustettu vuonna 1806 ja siellä oleva puukirkko on valmistunut vuonna 1845. Osa Alastaroa kuului Huittisten Huhtamon rukoushuonekuntaan.
Historiallinen Huovintie kulki Alastaron länsiosassa Virttaankangasta pitkin. Suomen päätieverkon numeroinnin yhteydessä 1930-luvun lopulla Loimaalta Alastaron kirkonkylän kautta Vampulaan kulkevasta maantiestä tuli valtatie 2 sekä Oripäästä Virttaan kautta Vampulaan kulkevasta maantiestä valtatie 9. Valtatie 2 ei kulkenut uudelleen rakennettuna enää Alastaron alueella, ja 1960-luvun alkuvuosina uudelleen rakennettu valtatie 9 numeroitiin myöhemmin kantatie 41:ksi. Vuonna 1965 valmistui kirkonkylään uusi kunnan virastotalo, jossa toimii myös kirjasto.
Kylät ja kulmakunnat
Alastarolla on 25 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Kulmakuntia ovat lisäksi Hanhijoki, Seikunmaa ja Ylhäinen.
Uskonnolliset yhteisöt
Alastarolla toimi vuoden 2009 kuntaliitokseen asti itsenäinen evankelisluterilainen Alastaron seurakunta, jonka jäsenmäärä oli noin 3 000. Kuntaliitoksen myötä siitä tuli Loimaan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta. Lauroisten kylässä sijaitsee SLEY:n rukoushuone.
Tunnettuja alastarolaisia
Luettelo tunnetuista loimaalaisista sisältää tunnettuja henkilöitä, jotka ovat kotoisin Loimaalta, Loimaan kunnasta, Alastarolta, Mellilästä tai Metsämaalta.
Ruokakulttuuri
Alastaron pitäjäruoiksi äänestettiin 1980-luvulla saletti eli silakaton rosolli keitetyn sianlihan kera sekä puolukkapöpörä.
Olena Antonova
Antonova edusti vielä Neuvostoliittoa saadessaan pronssia junioreiden EM-kilpailuissa Thessalonikissa 1991. Atlantan olympialaisissa 1996 ja Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän karsiutui loppukilpailusta. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän oli yhdestoista ja Sevillan MM-kilpailuissa 1999 seitsemäs, mutta putosi loppukilpailusta Sydneyn olympialaisissa 2000 ja Edmontonin MM-kilpailuissa 2001.
Antonova sijoittui 2003 neljänneksi Pariisin MM-kilpailuissa ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Seuraavana vuonna hän oli viides sekä Ateenan olympialaisissa että IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2005 hän sijoittui toiseksi Euroopan cupissa, kahdeksanneksi Helsingin MM-kilpailuissa ja seitsemänneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Euroopan cupin superliigassa.
Antonova heitti ennätyksensä 67,30 Kiovassa 6. kesäkuuta 2004.
Amistad
thumb|La Amistad La Amistad oli 1800-luvulla liikennöinyt espanjalainen orjalaiva.
La Amistad on kuuluisa siitä, kun laivan 53 Afrikasta vangitsemaa afrikkalaista nousi kapinaan kesken kuljetuksen vuonna 1839. Orjat oli tarkoitus myydä laivan saavuttua Yhdysvaltoihin. Tuolloin Yhdysvalloissa oli jo voimassa laki, joka kielsi orjien tuonnin Afrikasta, joten orjat kuljetettiin Kuuban Havannasta Puerto Principeen, valheellisesti Kuubassa syntyneinä orjina. thumb|[[Joseph Cinqué, La Amistadilla alkaneen orjakapinan johtaja.]] Orjalaivan sankariksi nousi mies nimeltä Joseph Cinqué, joka oli yksi vangituista. Hän sai vapautetuksi itsensä ja muutaman muun vangitun. He surmasivat laivan kokin ja kapteenin ja lopuksi pakottivat laivan kohti Afrikkaa. Heille uskoteltiin laivan olevan menossa Afrikkaan, ja kapinan jälkeen näin aluksi olikin, mutta laivan navigaattori ja muu henkilökunta käänsivät salaa laivan suunnan, ja kohta he olivatkin purjehtimassa Yhdysvaltoihin. Kapinalliset eivät kyenneet oivaltamaan tätä, sillä heillä ei ollut kokemusta suurella laivalla purjehtimisesta. Kun laiva saapui New Yorkin edustalle, yhdysvaltalainen sotalaiva havaitsi La Amistadin ja otti sen haltuunsa. Vangitut kuljetettiin Connecticutiin, missä heidät oli tarkoitus myydä orjina edelleen eteenpäin. Tästä alkoi monisäikeinen oikeustaistelu heidän omistuksestaan ja oikeuksistaan. Tapahtumasarja sai aikaan myös poliittisen liikkeen orjuuden kieltämiseksi.
Steven Spielberg on ohjannut tapahtumasta elokuvan Amistad.
Tiffany Thornton
Tiffany Dawn Thornton (s. 14. helmikuuta 1986 College Station, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Sonny With a Chance.
Ura
Thornton muutti alun perin Los Angelesiin pyrkiäkseen laulajaksi, mutta kiinnostui enemmän näyttelemisestä ja esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 2004 televisiosarjassa Quintuplets. Sittemmin hän on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Teinitytön kasvatusopas, O.C., Täydelliset naiset, That's So Raven, Waverly Placen velhot ja Hannah Montana. Thornton on tehnyt myös kaksi elokuvaroolia Hell on Earthissa ja Pete lainahöyhenissä vuosina 2007 ja 2009.
Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko
Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko (engl. The Restoration Church of Jesus Christ) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö, joka erosi Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta vuonna 1985. Kirkon jäsenistöstä suurin osa kuuluu seksuaalivähemmistöihin. Tämän takia kirkkoa kutsutaan puhekielessä joskus myös Homojen MAP-kirkoksi.
Kirkon perusti 23. elokuuta 1985 Antonio A. Feliz, entinen MAP-kirkon piispa, joka oli erotettu kirkosta homoseksuaalisuutensa takia. Kirkko perustettiin Los Angelesissa, Kaliforniassa. Kirkon perustajina oli joukko MAP-kirkon entisiä ja nykyisiä jäseniä, joista suurin osa oli homoseksuaalisesti suuntautuneita tai heidän lähiomaisiaan. Useat heistä olivat aikaisemmin toimineet Affirmation-liikkeessä, joka on MAP-kirkossa toimivien ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvien yhdistys.
Antonio A. Feliz kutsui kirkkoaan alun perin nimellä Church of Jesus Christ of All Latter Day Saints (Kaikkien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko). Tällä nimellä hän halusi korostaa kirkkonsa olevan avoin kaikille, myös homoseksuaalisesti eläville ja tunteville. Hän kuitenkin päätti muuttaa kirkkonsa nimen, mahdollisesti, koska MAP-kirkko uhkasi häntä syytteellä.
Toukokuussa 1987 Antonio A. Feliz luopui kirkon johtajan virasta kirkon yleiskonferenssissä Sacramentossa, Kaliforniassa. Hänen seuraajakseen valittiin Robert A. McIntier, joka on johtanut kirkkoa tähän päivään asti.
Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko tunnustaa pyhiksi kirjoituksiksi Raamatun, Mormonin kirjan, Opin ja liitot (sekä MAP-kirkossa että Kristuksen yhteisössä käytetyt versiot) ja Kallisarvoisen helmen. Lisäksi käytössä on kirja nimeltä The Hidden Treasures and Promises (Kätketyt aarteet ja lupaukset), joka sisältää kirkon johtajille ja muille annettuja ilmoituksia ja opetuksia. Pyhien kirjoitusten tulkinta kirkossa on melko liberaalia.
Ennallistettu kirkko uskoo palautetun pappeuden valtuutukseen. Kirkossa myös naisilla on mahdollisuus saada pappeus ja kaikki siihen kuuluvat virat. Kirkon mukaan Jumala on jo alusta asti tarkoittanut pappeuden myös naisille, ja jo Eevalla oli pappeuden valtuus. Myöhemmin ihmisten ymmärtämättömyys kuitenkin sai tämän jäämään unohduksiin. Lisäksi kirkko opettaa, että taivaallinen Äiti on jumaluudessa samanveroinen persoona taivaallisen Isän, Pojan ja Pyhän Hengen kanssa. Kirkossa taivaalliselle Äidille myös osoitetaan rukouksia. Teologiassa on siis vahva feministinen sävy.
Kirkko hyväksyy endaumenttitoimitukset sekä sinetöinnit ikuiseen avioliittoon. Käytössä on myös MAP-kirkon alkuaikoina käytössä ollut adoptioseremonia, jossa nuorempia miehiä liitetään vanhempiin ikään kuin heidän tulevien taivaallisten perheidensä lapsiksi. Kirkon avioliitto-opetus on sukupuolineutraali, joten sekä samaa että eri sukupuolta olevia pareja voidaan vihkiä avioliittoon, myös täksi ajaksi ja iankaikkisuudeksi. Endaumentteja, sinetöintejä ja adoptioseremonioita pannaan toimeen jäsenten kodeissa, kunnes kirkon temppeli on valmistunut.
Ennalistetussa kirkossa on paperilla noin 500 jäsentä, mutta vain viitisenkymmentä heistä on aktiivisia. Kirkolla on seurakunta eli "perhe" Salt Lake Cityssä, Utahissa. Lisäksi kirkolla on jäseniä Kalifornian Sacramentossa, Los Angelesissa ja San Franciscossa, mutta niihin ei ole perustettu "perheitä".
FS Triomphante (1877)
Valmistus
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 5. elokuuta 1869. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1877 ja se otettiin palvelukseen 17. lokakuuta 1880.
Palvelus
Alus liitettiin 1884 La Galissonnièren kanssa vara-amiraali Amédée Courbetin johtamaan Kauko-Idän laivueeseen, jonka mukana alukset osallistuivat Kiinan-Ranskan sodan (1884-1885) taisteluihin. Kumpikin alus osallistui Fuzhoun taisteluun, jossa Triomphante upotti puisen tykkiveneen Zhenwein sekä tuhosi Min-jokea suojanneita rannikkolinnakkeita. Alukset huolsivat lokakuussa 1884 Tamsuin taistelussa maihinnousseita joukkoja, jotka kuitenkin joutuivat vetäytymään kärsittyään kuitenkin vain viidentoista miehen tappiot kaatuneina ja haavoittuneina. Triomphante osallistui Pescadoresien valtaukseen maaliskuussa 1885 menettäen maihinnousuosastostaan kaksi miestä kaatuneina ja viisi haavoittuneina. Aluksesta tuli 1. huhtikuuta Kauko-Idän laivueen lippulaiva, missä tehtävässä se oli 5. helmikuuta 1894 reserviin siirtoonsa saakka.
Alus poistettiin alusluettelosta 18. heinäkuuta 1896 ja se myytiin romutettavaksi 1903.
Veikko Aaltonen
Veikko Onni Juhani Aaltonen (s. 1. joulukuuta 1955 Sääksmäki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Alku-ura
Aaltonen opiskeli vuosina 1975–1980 Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja TV-linjalla, josta hän valmistui elokuvaohjaajaksi. Ennen ensimmäistä omaa pitkän elokuvan ohjaustyötään hän toimi muun muassa äänittäjänä muutamassa Mika Kaurismäen elokuvassa (Saimaa-ilmiö 1981, Jackpot 2 1982, Helsinki Napoli All Night Long 1987) sekä näytteli sivuroolin Kaurismäen-veljesten ensimmäisessä pitkässä elokuvassa Arvottomat (1982). Aaltosen alku-uran merkittävä yhteistyökumppani oli kuitenkin elokuvaohjaaja Rauni Mollberg. Hän toimi apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana tämän elokuvissa Milka (1980) ja Tuntematon sotilas (1985). Aaltonen asui pitkään maalla Elimäellä, jolloin hän teki elokuvan Maa. Nykyisin hän asuu Helsingissä.
Esikoisohjaus
Tilinteko (1987) oli ensimmäinen Aaltosen ohjaama pitkä elokuva. Elokuvan alussa Juhani Niemelän ja Esko Nikkarin esittämät miehet ryöstävät postiauton. Nikkari ampuu Niemelää ja karkaa yksin saaliiksi saamien rahojen kanssa. Niemelä joutuu sairaalan kautta vankilaan, mutta ei suostu paljastamaan rikostoverinsa nimeä. Sillä välin Nikkari pääsee ryöstörahojensa avulla nousemaan erään pikkukaupungin johtajaksi. Ensimmäisellä lomallaan Niemelä kuitenkin saapuu samaiseen pikkukaupunkiin tavoitteenaan kostaa pettäjälleen.
Tilinteon selvät esikuvat löytyvät sekä amerikkalaisesta film noirista että lännenelokuvasta – sillä on yhtymäkohtia muun muassa Sergio Leonen Huuliharppukostajan (1968) yksinäisen kostajan teemaan. Esikuviensa tavoin myös Niemelän esittämä hahmo on vähäpuheinen, vähäilmeinen ja vähäeleinen antisankari. Elokuvan minimalismi ja dialogi tuo myös mieleen Aki Kaurismäen elokuvat, mikä ei sinällään ole ihme, sillä Kaurismäki toimi sekä elokuvan tuottajana että toisena käsikirjoittajana Aaltosen ohella.
Läpimurto
Aaltosen varsinainen taiteellinen läpimurto tapahtui kuitenkin viisi vuotta myöhemmin elokuvalla Tuhlaajapoika (1992). Se oli tiivistunnalmainen elokuva nuoresta vankilasta vapautuvasta pikkurikollisesta, Esasta (Hannu Kivioja). Ansaitakseen elantonsa hän ryhtyy pahoinpitelemään ihmisiä rahasta. Eräänä päivänä hänen ovensa taakse ilmestyy kuitenkin psykiatri Lindström (Esko Salminen), joka tarjoaa Esalle suuren summan rahaa, jos tämä suostuisi pahoinpitelemään häntä säännöllisesti.