cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korean tasavalta
Musiikki
Perinteiseen korealaiseen musiikkiin kuuluu monenlaisia lyömäsoittimia. Buddhalaisiin ja maanviljelijöiden perinteisiin pohjautuva samulnori on kehittynyt vuosien varrella. Sen neljä soitinta ovat kwaenggwari-niminen kädessä pidettävä gongi, pehmustetulla nuijalla lyötävä suuri gongi jing, tiimalasin muotoinen rumpu janggu sekä tynnyrirumpu buk.
Länsimaisen klassisen musiikin korealaisista esittäjistä on 2000-luvulla noussut esille pianisti Yeol Eum Son.
Eteläkorealainen popmusiikki eli K-pop on kasvattanut suosiotaan maailmanlaajuisesti: ensimmäisen sukupolven hallyu-aallon sanotaan alkaneen vuonna 2003 draamasarjalla Winter Sonata. Useat pop-yhtyeet, kuten esimerkiksi BTS, BoA, PSY, Super Junior, TVXQ, Teen Top, Big Bang, Wonder Girls, 2NE1, 4Minute, SHINee, T-ara, 2PM, EXO, Red Velvet, Crayon Pop, Twice, Girls’ Generation, B.A.P, Infinite ja F(x) ovat muodostaneet tärkeän osan 2000-luvun Etelä-Korean musiikkia. Etelä-Korean suurimmat musiikkiyhtiöt ovat SM Entertainment, YG Entertainment ja JYP Entertainment, joista käytetään yhteistä nimeä "The Big Three". Vuonna 2010 niiden liikevaihto oli yhteensä 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kolme suurta (The Big Three) kasvattaa tuottoaan vuositasolla erittäin nopeasti, ja vuonna 2014 niiden yhteen laskettu tuotto oli 490 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Urheilu
Etelä-Korea on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1952. Sillä on ollut talviolympialaisissa yleensä pienempi joukkue (2000-luvulla 40–50 urheilijaa) kuin kesäolympialaisissa (2000-luvulla yli 250 urheilijaa). Vuotta 1960 lukuun ottamatta se on aina saanut mitaleita kesäolympialaisissa, vuodesta 1992 alkaen myös talvikisoissa. Vuonna 1988 Soulissa järjestettiin kesäolympialaiset, ja vuoden 2018 talviolympialaiset järjestettiin Pyeongchangissa.
Etelä-Korean jalkapallomaajoukkue on yksi Aasian menestyneimmistä. Vuonna 2002 Etelä-Korea järjesti yhdessä Japanin kanssa MM-kisojen lopputurnauksen, jossa se eteni välieriin. MM-kilpailuissa Etelä-Korea on esiintynyt 8 kertaa. Aasian mestaruuden se on voittanut kahdesti. Lokakuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla 31.
Etelä-Korean jääkiekkomaajoukkue oli vuonna 2010 IIHF:n rankingissa sijalla 33 ja pelasi ykkösdivisioonassa. Etelä-Korean koripallomaajoukkue voitti Aasian mestaruuden 1969 ja 1997. Se on pelannut olympialaisissa kuusi kertaa, mutta jäänyt ilman mitaleita.
Korealaiset jousiampujat ovat voittaneet useita olympiamitaleja 1980-luvun loppupuolelta alkaen. Myös judokat ovat voittaneet useita olympiamitaleita. Tunnettuja judokoita ovat muun muassa Jeon Ki-young, Min Ho Choi, Lee Won Hee, Jae Bum Kim ja Ki Chun Wang.
Eteläkorealaiset ovat myös laajasti tunnettuja e-urheilun osalta.
Haukijärvi (Virrat, Ilomäki)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Ilomäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,6 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,6 metriä mpy.
Tvedestrandsposten
Tvedestrandsposten on norjalainen vuonna 1872 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Tvedestrand. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Perho (ravintola)
thumb|Ravintola nähtynä Mechelininkadun toiselta puolelta. Ravintola Perho on Perho Liiketalousopiston ylläpitämä opetusravintola Helsingin Töölössä Perhonkadun ja Mechelininkadun kulmassa, osoitteessa Mechelininkatu 7 – Perhonkatu 11. Se on myös panimoravintola, jonka päätuote on Perhon Rohkea. Ravintola perustettiin, kun ravintolakoulu Perho sai oman rakennuksen vuonna 1957.
Kuisma Aalto
Kuisma ”Kuge” Aalto (s. 1975 Turku) on suomalaisen thrash metal -yhtye Mokoman kitaristi ja taustalaulaja. Hän toimii myös Mokoman jäsenten perustaman Sakara Records -levy-yhtiön viestintäjohtajana sekä on toiminut IndieCo ry:n, Suomen riippumattomien levy- ja tuotantoyhtiöiden yhdistyksen, hallituksen jäsenenä vuosina 2005–2006.
Aalto on opiskellut Tampereen yliopistossa tietojenkäsittelytiedettä ja yrityksen hallintoa.
Aalto käyttää pääasiassa ESP-merkkisiä kitaroita, Mesa/Boogie Triple Rectifier -kitaravahvistinta, kahta Mesa/Boogie Recto Standard 4×12 -kaappia ja Boss-efektipedaaleita.
Luettelo Aallon kitaroista:
Laosin maantiede
Laosin maantiede kertoo Laosin maantieteeseen liittyvistä asioista. Laos sijaitsee Vietnamin länsipuolella ja Thaimaan koillispuolella. Laosin eteläpuolella on Kambodža ja pohjoispuolella ovat Kiina ja Myanmar.
Pinnanmuodot ja vesistöt
Laosin pohjoisosassa on vuoristoja, joiden välissä on syviä rotkoja ja laaksoja. Vuorilla on useita yli 2000 metriä korkeita huippuja ja niiden välissä on yli 1000 metriä merenpinnan yläpuolella olevia ylänköalueita. Ylänköalueisiin kuuluu Xiangkhoang, jossa on historiallinen alue Tran Ninh, jota on kutsuttu Ruukkujen tasangoksi. Tämän ylängön eteläpuolella on maan korkein vuorenhuippu, Phou Bia, joka on 2820 metriä korkea. Vietnamin rajan tuntumassa sijaitsee Annamin vuorijono. Maan eteläosassa on 1700 metriä korkea Bolovensin ylänkö. Pisin Laosin aluella virtaava joki on Mekong.
Ilmasto
Ilmasto on Kaakkois-Aasiassa yleinen kostea ilmasto, jossa sateisuus vaihtelee monsuunikausien ja kuivempien kausien välillä. Viileimmät kuukaudet ovat marraskuusta helmikuulle, jolloin lämpötila on alhaisimmillaan hieman alle 10°C. Lämpötila nousee heti maaliskuulta huomattavasti. Maaliskuun ja toukokuun välisen ajan keskilämpötila on 35°C. Toukokuun ja syyskuun välillä on monsuunisateiden aika.
Luonto
Laosin pohjoisosissa kasvaa trooppista sademetsää, eteläosissa monsuuninmetsää. Maassa tavataan myös satoja erilaisia orkideoita ja palmuja. Metsissä elää monipuolinen eläimistö, johon kuuluu lähes 200 nisäkäslajia, saman verran matelijoita ja sammakkoeläimiä sekä noin 700 lintulajia.
Sam Rivers (jazzmuusikko)
Samuel Carthorne ”Sam” Rivers (25. syyskuuta 1923 El Reno, Oklahoma – 26. joulukuuta 2011 Orlando, Florida) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hänen pääsoittimensa oli tenorisaksofoni, mutta hän soitti useita soittimia ja sävelsi myös musiikkia. Rivers oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen ajan tunnetuimpia avantgarde-jazz-muusikoita.
Nuoruus ja opinnot
Rivers syntyi musikaaliseen sukuun. Hänen isoisänsä Marshall W. Taylor julkaisi 1882 yhden emansipaatiojulistuksen jälkeisistä mustien hymnikokoelmista, A Collection of Revival Hymns and Plantation Melodiesin. Hänen äitinsä oli pianisti ja kuoronjohtaja Lillian Taylor ja isänsä gospellaulaja Samuel Rivers. Samuel Carthorne Rivers syntyi El Renossa 1923, kun hänen vanhempansa olivat kiertueella Silvertone Quintetin kanssa.
Rivers kasvoi Chicagossa ja tienpäällä. Kun hänen isänsä kunto heikkeni sairaskohtauksen jälkeen, hän muutti äitinsä kanssa Little Rockiin, missä hän keskitti musiikkiopintonsa tenorisaksofoniin. Rivers oli tätä ennen ottanut myös piano- ja viulutunteja sekä harjoitellut pasuunalla. Rivers liittyi laivastoon 1940-luvun puolivälissä ja palveli siellä kolme vuotta. Hän aloitti opinnot Bostonin konservatoriossa 1947 ja siirtyi sieltä Bostonin yliopistoon, jossa hän erikoistui säveltämiseen.
Ura
Bostonissa Rivers soitti Herb Pomeroyn yhtyeessä, jossa soittivat 1950-luvun alussa myös muun muassa Jaki Byard, Nat Pierce ja Quincy Jones. Rivers lähti koulusta 1952, muutti Floridaan ja palasi Bostoniin 1958. Hän soitti Bostonissa jälleen Pomeroyn yhtyessä mutta muodosti pian oman yhtyeen pianisti Hal Galperin kanssa. Vuonna 1959 Rivers tutustui 13-vuotiaaseen Tony Williamsiin, jonka kanssa soitti vapaata improvisaatiota ja esiintyi joskus museoissa modernien taideteosten rinnalla.
thumb|left|215px|Rivers ja [[Joe Daley Studio Rivbeassa 1976.]] Rivers liittyi 1964 Miles Davisin yhtyeeseen, jossa esiintyi Miles in Tokyo -albumilla. Davis erotti kuitenkin pian Riversin, sillä piti tämän soittoa liian vapaana. Vielä samana vuonna hän julkaisi Blue Note -levy-yhtiön kautta ensimmäisen sooloalbuminsa, Fuchsia Swing Songin. Sen kappaleesta ”Beatrice”, joka on nimetty Riversin vaimon mukaan, on tullut jazzstandardi.
Rivers äänitti Blue Notelle lopulta neljä albumia. Lisäksi hän soitti muun muassa Andrew Hillin, Cecil Taylorin, Bobby Hutchersonin, Larry Youngin ja Tony Williamsin albumeilla. Rivers siirtyi 1970-luvulla Impulse! Recordsille, jolle hän levytti muun muassa albumit Streams ja Crystals. Hän esiintyi 1973 Dave Hollandin albumilla Conference of the Birds Rivers ja Holland tekivät paljon yhteistyötä 1970-luvulla, sillä he muodostivat Barry Altschulin kanssa kehutun trion ja levyttivät kaksi sessioalbumia. 1970-luvun lopulla Rivers muodosti vaimonsa kanssa Lower Manhattanin asunnon ullakkohuoneistosta ei-kaupallisen esiintymistilan Studio Rivbean, mistä tuli vuosikymmenen lopun avantgarde-jazzin keskus.
1980-luvulla Rivers siirtyi hieman enemmän valtavirran suuntaan, kun hän teki yhteistyötä 1987–1991 Dizzy Gillespien kanssa. Kun he olivat Orlandossa keikalla, paikalliset muusikot houkuttelivat Riversin perustamaan uudelleen oma yhtyeensä Floridassa. Rivers julkaisi 1998 kaksi albumia Steve Colemanin keräämän New York Big Bandin kanssa. Rivers jatkoi uraansa kuolemaansa asti ja julkaisi 2011 kolmen CD:n albumin Triology vuosien 2008 ja 2009 äänityksistä. Riversin viimeiseksi esiintymiseksi jäi lokakuun 2011 konsertti DeLandissa.
Kuolema
Rivers kuoli keuhkokuumeeseen joulukuussa 2011. Hänen vaimonsa Beatrice Rivers oli kuollut 2005. Heillä oli neljä lasta.
War Thunder
War Thunder on Gaijin Entertainmentin vuonna 2013 julkaisema ilmainen toisen maailmansodan aikaisiin ja sen jälkeisiin ajoneuvoihin keskittyvä sotapeli.
Pelaaminen
War Thunderissa voi pelata Espanjan sisällissodan, toisen maailmansodan, Korean sodan ja Vietnamin sodan aikaisilla sekä moderneilla lentokoneilla, merenkulkuvälineillä, helikoptereilla ja maavoimien ajoneuvoilla. Vaikka War Thunderissä pelaajat pelaavat yleensä toisiaan vastaan, pelissä on joitakin PvE-elementtejä.
Pelissä on kolme eri pelimoodia: Arcade, Realistic ja Simulator. Pelaaja voi myös itse tehdä oman custom battlensa, johon muut pelaajat voivat osallistua. Taisteluissa pelaajan tavoitteena on yleensä saada vihollisen pistemäärä nollattua eri tavoin.
Arcade
Arcade mode on kaikista pelimoodeista vauhdikkain. Kulkuneuvojen suorituskykyä on tehostettu ja vihollisen havaitsemista on helpotettu. Pelaajalla on myös vain kaksi respawnia, joten pelaajalla on käytännössä vain kolme elämää, poikkeuksena ilmataistelut, jossa pelaajalla ei ole tällaista rajoitusta. Pelaajan annetaan myös kesken maataistelun hypätä aikarajoitetusti lentokoneeseen tai helikopteriin. Meritaisteluissa voi lentää lentokonetta ilman aikarajoitusta, mutta lentokoneen saamiseksi pelaajan täytyy kerätä tarpeeksi spawn pointeja.
Arcade-taisteluissa pelaaja taistelee pääosin muita pelaajia vastaan, mutta Assault-taisteluissa pelaajan täytyy muiden pelaajien kanssa puolustaa valtauspistettä tekoälyn ohjaamien vihollisten hyökkäysaalloilta. Maataisteluissa vihollisen pistemäärää saa laskettua tuhoamalla vihollisia tai valtaamalla enemmän valtauspisteitä kuin vihollinen. Ilmataisteluissa pistemäärää saa pelityypistä riippuen laskettua tuhoamalla vihollistukikohtia, tuhoamalla merkattuja maakohteita, tai valtaamalla enemmän lentokenttiä kuin vihollinen. Meritaistelut toimivat samalla lailla kuin maataistelut.
Realistic
Realistic mode toimii hyvin samankaltaisesti Arcade moden kanssa, mutta tästä pelimodesta on pyritty tekemään realistisempi. Pelaajan kulkuneuvojen suorituskykyä ei ole tehostettu, ja vihollinen täytyy itse löytää. Ilmataisteluissa hävittäjät joutuvat myös usein aloittamaan lentokentältä. Realistic modessa pelaajalla on myös rajattomasti respawneja, mutta pelaajan täytyy kerätä tarpeeksi spawn pointseja voidakseen respawnata toisella kulkuneuvolla, myöskään samalla kulkuneuvolla ei voi respawnata. Ilmataisteluissa pelaajan ei anneta respawnata. Maataisteluissa pelaaja voi myös pelata omalla lentokoneellansa tai helikopterillansa ja pelata ilman aikarajoitusta.
Simulator
Simulator-taisteluista on pyritty tekemään mahdollisimman realistisia ja pelaajan täytyy myös itse tunnistaa liittolaisensa kulkuneuvojen perusteella. Pelaaja on myös lukittu ensimmäisen persoonan näkymään. Jotkin mekaniikat täytyy myös suorittaa täysin manuaalisesti, kuten lentokoneen siivekkeiden säätäminen. Muuten tämä pelimoodi toimii samalla lailla kuin edellä mainitut.
Maat
Pelissä on nykyään yhdeksän maata: Yhdysvallat, natsi-Saksa, Neuvostoliitto, Iso-Britannia, Japanin keisarikunta, fasistinen Italia, Ranska, Ruotsi ja Kiina, joka koostuu suurimmaksi osaksi muiden maiden kulkuneuvoista. Pelissä on myös ”mikrovaltioita”, joilla ei ole omaa paikkaansa pelissä, vaan ovat yleensä premium-kulkuneuvoina muiden maiden kehityspuissa. Tällaisia maita pelissä ovat: Kanada, Israel, Itä-Saksa, Unkari, Tšekki, Venäjä, Suomi, Puola, Australia, Romania ja Portugali.
Muutamissa pelin historiallisissa maissa, kuten natsi-Saksassa moderneimmat kulkuneuvot ovat saksalaisia, eivätkä toisen maailmansodan aikaisia. Fasistisen Italian moderneimmat pelattavat ajoneuvot ovat italialaisia ja Japanin keisarikunnan puolestaan japanilaisia.
Pelin kehittäjillä on ollut suunnitelmissa lisätä peliin kahdeksas maa, Romania: maan kehityspuista on jo valmiit mallit, mutta kulkuneuvojen mallinnuksesta ei ole ollut pelin kehittäjillä puhetta julkisuudessa.
Lentokoneet
Lentokoneita on yhteensä reilusti yli 700 pelin jokaiselta eri maalta: Yhdysvalloilta, natsi-Saksalta, Neuvostoliitolta, Britannialta, Japanilta, Italialta, Ranskalta, Kiinalta ja Ruotsilta. Ne jaetaan kolmeen eri tyyppiin: hävittäjiin, maataistelukoneisiin ja pommikoneisiin.
Pelin hitain lentokone, neuvostoliittolainen Polikarpov Po-2 liikkuu maksiminopeudessaan reilun 100 km/h vauhdilla, kun taas pelin nopeimmat lentokoneet yltävät jopa yli kahden machin nopeuteen.
Maavoimat
Maavoimien ajoneuvoja on yhteensä runsaasti yli 500 pelin joka maalta: Yhdysvalloilta, natsi-Saksalta, Neuvostoliitolta, Britannialta, Italialta, Japanin keisarikunnalta, Ranskalta, Kiinalta sekä Ruotsilta. Pelaajien ohjattavat maa-ajoneuvot jaetaan viiteen tyyppiin: kevyisiin panssarivaunuihin, keskiraskaisiin panssarivaunuihin, raskaisiin panssarivaunuihin, panssarintorjuntavaunuihin ja ilmantorjuntakalustoon.
Pelaajien panssarivaunujen lisäksi pelissä on tietokoneen ohjaamia maajoukkoja, jotka esiintyvät pääosin ilmataisteluissa. Näitä ovat muun muassa erilaiset panssarivaunut, kuorma-autot, ilmatorjunta- ja tykistöasemat, konekivääriasemat ja bunkkerit. Nämä ovat yleensä low-poly-malleja, eivätkä pelaajat voi ohjata kaikkia niistä.
Laivueet
Laivueita pelissä on saatavilla viideltä eri maalta: Yhdysvalloilta, natsi-Saksalta, Neuvostoliittolta, Britannialta ja Japanin keisarikunnalta. Laivat jaetaan viiteen eri tyyppiin: proomuihin, veneisiin, sukellusveneiden torjujiin, hävittäjiin sekä kevyisiin ja raskaisiin risteilijöihin. Myös Italia on saamassa oman laivue-puunsa.
Helikopterit
Helikoptereita pelissä on yhteensä muutama kymmen seitsemältä eri maalta: Yhdysvalloilta, Saksalta, Neuvostoliitolta, Britannialta, Ranskalta, sekä yksi Venäjän federaatiolta ja Japanilta.
Ensimmäisen kerran helikopterit tuotiin peliin aprillipilatapahtuman ajaksi vuonna 2017. Tapahtuman tarkoituksena oli testata helikopterien toimivuutta ja kuinka ne toimisivat panssarivaunujen rinnalla. Myöhemmin vuoden 2018 loppupuolella peliin lisättiin Yhdysvalloille ja Neuvostoliitolle helikoptereita uutena kulkuneuvotyyppinä.
Muut kulkuneuvot
Pelissä on myös ollut muitakin kulkuneuvoja kuin ylempänä mainitut. Tällaisia ovat sukellusveneet, purjelaivat, mechit ja ufot.
Kaikki edellä mainitut ovat esiintyneet vain pelin aprillipilatapahtumissa.
Sukellusveneet
Vuoden 2018 aprillipilatapahtumassa peliin tuotiin kolme sukellusvenettä tapahtuman ajaksi. Yhdysvaltalainen Virginia-luokan ydinsukellusvene, neuvostoliittolainen Yasen-luokan ydinsukellusvene sekä brittiläinen Vanguard-luokan ydinsukellusvene.
Pelissä sukellusveneillä pystyi käyttämään äänihämäystä, kaikuluotainta ja manuaalisesti ohjattavia torpedoja. Jos saavutti tavoite-sijainnin, alkoi sukellusvene ampumaan ydinkärkiä taivaalle, joka toi myös voiton joukkueelle.
Aprillipilatapahtuman tarkoituksena oli myös testata uusia toimintoja ja ylipäätään pelin vedenalaisia fysiikoita ja taisteluiden toimivuutta. Tämä myös tarkoittaa, että sukellusveneista voi tulla uusi kulkuneuvotyyppi peliin myöhemmin.
Kehitys ja historia
War Thunder oli aiemmin nimeltään World of Planes, jonka kehitys alkoi vuonna 2009. Peli muutti nimensä (World of Tanks oli turhan lähellä) War Thunderiksi tammikuussa 2012.
Avoimeen betaan peli avautui venäläisille marraskuussa 2012 ja koko muulle maailmalle 28. tammikuuta 2013. War Thunder julkaistiin 15. elokuuta 2013. Joulun aikaan vuonna 2015 Gaijin Entertainment testasi PvE-pelimuotoa panssarivaunuille, mutta pelimuotoa ei julkaisu.
Gaijin Entertainment lisäsi ominaisuuden, jossa tapetut sotilaat avoimissa ajoneuvoissa katosivat ”kuoltuaan”. Tämän jälkeen pelin ikäraja nousi hetkellisesti 16 vuoteen. Gaijin Entertainment poisti jalkaväen taisteluista huomattuaan ikärajan nousun, ja ikäraja laski sen jälkeen 12 vuoteen.
Syksyllä vuonna 2018 peli sai uuden kulkuneuvotyypin: helikopterit. Helikopterit olivat saatavilla Yhdysvalloille, Neuvostoliitolle ja myöhemmin myös Saksalle.
Lokakuussa vuonna 2018 suljetussa beta-testauksessa olleet laivastot julkaistiin kaikkien käytettäviksi. Vuoden 2018 lopussa peli sai ensimmäiset äänennopeuden ylittävät hävittäjälentokoneet. Samaisessa päivityksessä peliin tuotiin myös kauan luvatut italialaisten maajoukot. Maaliskuussa 2019 peliin lisättiin lisää yliäänihävittäjiä, ranskalaisia helikoptereita ja tutkajärjestelmä.
Vastaanotto
War Thunder on saanut pääosin hyviä arvioita. Kuten vähitellen päivittyvillä tietokonepeleillä yleensäkin, arviot olivat ensin negatiivisempia ja muuttuivat pelin kehityksen myötä myönteisemmiksi.
Catherine McAuley
pienoiskuva|Catherine McAuley
Catherine McAuley (29. syyskuuta 1778 – 11. marraskuuta 1841) oli irlantilainen hyväntekijä ja roomalaiskatolisen Sisters of Mercy -sääntökunnan perustaja. McAuley vaikutti erityisesti Irlannissa ja Englannissa, joihin hän perusti elämänsä aikana yhteensä yhdeksän Sisters of Mercy -sääntökunnan luostariyhteisöä. Hänet tunnetaan köyhdyydestä kärsineiden tyttöjen ja naisten eteen tehdystä avustustyöstä. Erityisesti hän pyrki edistämään vähävaraisten tyttöjen koulutusmahdollisuuksia.
Varhaisvaiheet
Catherine McAuley syntyi Dublinissa, Irlannissa 29. syyskuuta 1778 roomalaiskatoliseen perheeseen. Catherine oli kolmilapsisen perheen vanhin lapsi. Perheen isä kuoli lasten ollessa varsin nuoria vuonna 1783, minkä jälkeen perheen toimeentulo oli pitkälti muiden ihmisten avun ja hyväntahtoisuuden varassa. Perheen äiti menehtyi pian tämän jälkeen vuonna 1789.
Vuonna 1801 vanhempansa menettänyt ja naimaton McAuley muutti Armstrong -nimisen protestanttisen sukulaisperheen suojelukseen. Vuonna 1803 hän alkoi työskennellä varakkaan mutta lapsettoman protestanttisen avioparin William ja Catherine Callaghanin kodinhoitajattarena.
Lapsettomaksi jäänyt William Callaghan puolestaan testamenttasi huomattavan osan omaisuudestaan McAuleylle. William Callaghan kuoli vuonna 1822 ja testamentattu omaisuus siirtyi McAuleyn haltuun vuoteen 1824 mennessä. Perimänsä omaisuuden turvin McAuley pystyi laajentamaan avustushankkeitaan ja omistautumaan aiempaa täyspainoisemmin hyväntekeväisyydelle.
Baggot Streetin "the House of Mercy"
Perimänsä omaisuuden turvin McAuley vuokrasi Dublinissa Baggot Streetillä sijaitsevan talon, tarkoituksenaan tarjota suojaa ja koulutusta kodittomille ja vähävaraisille tytöille ja naisille. Avustustyö Baggot Streetillä alkoi vuonna 1827. Avustusorganisaatio kasvoi nopeasti, ja jo ensimmäisten vuosien aikana Baggot Streetillä työskenteli yhteensä 12 naisen yhteisö.
Baggot Streetin avustusyhteisö alkoi jo varhaisessa vaiheessa omaksumaan myös luostarimaisia piirteitä - esimerkiksi yksinkertaisen ja koruttoman pukeutumisen sekä arkea rytmittävän sääntökuntamaisen aikataulun. Avustusorganisaatio myös tunnustettiin varsin pian virallisesti katolisen kirkon taholta, kun Dublinin arkkipiispa Daniel Murray antoi vuonna 1828 McAuleylle luvan käyttää talostaan nimeä "House of Our Lady of Mercy".
McAuleyn alkuperäinen suunnitelma oli ollut perustaa katolinen maallikkojärjestö joka koostuisi avustustyölle omistautuneista muttei luostarilupausta antaneista naisista. Noin vuonna 1830 osin ulkoisten paineiden vaikutuksesta ja arkkipiispa Murrayn suosituksesta hän päätyi kuitenkin siihen, että pyrkisi tekemään Baggot Streetin yhteisöstä kirkon tunnustaman sääntökunnan. Sääntökunnan perustamisen mahdollistamiseksi McAuley ja kaksi hänen toveriaan liittyivät vuonna 1830 Presentation sisters -nunnasääntökunnan noviiseiksi.
Sisters of Mercyn perustaminen
Vuonna 1831 noviisiaikansa päätyttyä McAuley ja kaksi muuta Baggot Streetin yhteisön jäsentä antoivat luostarilupauksen. He eivät kuitenkaan liittyneet lupauksellaan Presentation sisters järjestöön, vaan heitä varten muotoiltiin uusi "Sisters of Mercyksi" nimetylle järjestölle laadittu lupaus. Vuotta 1831 pidetään näin ollen myös Sisters of Mercyn perustamisvuotena. Pian myös uusia jäseniä pyrki liittymään uuteen luostariyhteisöön ja ensimmäinen Sisters of Mercyn oma jäseneksiottoseremonia järjestettiin Baggot Streetillä vuonna 1833.
Vuonna 1835 Pyhä istuin antoi Sisters of Mercylle siunauksensa. Tämän jälkeen sääntökunta alkoi laajeta nopeasti. Vuosina 1836 - 1841 perustettiin McAuleyn myötävaikutuksesta Irlannin ja Englannin alueelle yhteensä yhdeksän uutta autonomista Sisters of Mercy yhteisöä. Vaikka McAuley oli tiiviissä yhteydessä uusiin yhteisöihin ja osallistui niiden perustamiseen, oli niillä kullakin oma täysin McAuleystä ja Baggot Streetistä riippumaton paikallinen johtonsa. Dubliniin puolestaan perustettiin vuosina 1835 ja 1838 kaksi uutta Sisters of Mercy yhteisöä, jotka olivat tiiviimmin yhteydessä McAuleyn alkuperäiseen järjestöön.
Kesällä 1841 paavi Gregorius XVI vahvisti Siters of Mercyn luostarisäännön. Tieto sääntökunnan vahvistamisesta ehti saavuttaa McAuleyn vain hieman ennen hänen kuolemaansa.
Kuolema
Kesällä 1841 McAuleyn kunto alkoi nopeasti heiketä. Hän jatkoi Sisters of Mercyn hallinnollisten ja hengellisten tehtävien hoitamista kuitenkin saman vuoden syksyyn asti. Syyskuussa 1841 McAuleylla todettiin keuhkotubrkuloosi sekä siihen liittyvä absessi, ja lokakuussa hän joutui lopulta vuodepotilaaksi. McAuley menehtyi tuberkuloosiin ja sen komplikaatioihin 11. marraskuuta.
Vaikutus ja jälkimaine
McAuleyn perustama sääntökunta jatkoi nopeaa kasvuaan hänen kuolemansa jälkeen. McAuleyn kuollessa sääntökuntaan kuului noin 100 nunnaa, kun taas nykyään jäsenmäärä on noin 12 000. Sisters of Mercy ylläpitää myös noin 200 sairaanhoitoon liittyvää laitosta, sekä useita kymmeniä kouluja.
Rooveri – kaupunkilaiskoira
Rooveri – kaupunkilaiskoira (engl. Rover Dangerfield) on yhdysvaltalainen animaatioelokuva vuodelta 1991.
Catherine McAuley
Vaikutus ja jälkimaine
McAuleyta ei ole ainakaan toistaiseksi julistettu katolisen kirkon pyhimykseksi, mutta hänen kanonisointiprosessinsa on aloitettu. McAuley julistettiin kunnianarvoiseksi paavi Johannes Paavali II:n toimesta vuonna 1990.
Paul Schrader
Paul Joseph Schrader (s. 22. heinäkuuta 1946 Grand Rapids, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -kriitikko. Hänen tunnetuimpia elokuviaan käsikirjoittajana on Martin Scorsesen Taksikuski (1976) ja ohjaaja-käsikirjoittajana American Gigolo (1980) ja Mishima – elämän neljä lukua (1985).
Schraderin ensimmäinen myyty käsikirjoitus oli Yakuza – samuraitten kirous vuonna 1974. Schraderin läpimurto käsikirjoittajana oli 1976 valmistunut Taksikuski, joka oli myös Schraderin ja Martin Scorsesen pitkän yhteistyön alku. Schraderin ensimmäinen oma ohjaustyö oli Osasto 291 – Detroit vuonna 1978. Ohjaajana Schrader sai huomiota vasta American Gigolo -elokuvalla 1980. Vuonna 1982 ilmestyi Kissaihmisten uudelleenfilmatisointi. Mishimaa (1985) pidetään yhtenä hänen parhaista elokuvistaan.
Avalanche Software
Avalanche Software on yhdysvaltalainen pelitalo, joka perustettiin itsenäisenä studiona vuonna 1995.
Auton jarrujärjestelmä
thumb|Levyjarru auton akselilla. Auton jarrujärjestelmä koostuu seisontajarrusta ja käyttöjarrusta. Käyttöjarrun pitää olla kaksipiirinen, ja sen on vaikutettava jokaisen pyörän erillisiin hankauspintoihin. Lisäksi hidastuvuuden on kuivalla asfaltilla oltava vähintään 5,8 m/s2 enintään 500 N poljinvoimalla. Seisontajarrun (käsijarru) käyttövoiman on oltava vähintään 20% kokonaispainovoimasta ja jakauduttava vähintään yhden akselin molemmille pyörille. Henkilöautossa seisontajarru on täysin mekaaninen, kun taas linja- ja kuorma-autoissa seisontajarrun vapauttamiseen käytetään yleensä paineilmaa.
Avalanche Software
The Walt Disney Companyn videopeliyksikkö osti Avalanche Softwaren vuonna 2005. Vuonna 2016 Disney ilmoitti sulkevansa Avalanche Softwaren ja Disney Infinity -videopelisarjan.
Vuonna 2017 yritys perustettiin uudelleen Warner Bros. Interactive Entertainmentin alaisuuteen.
Auton jarrujärjestelmä
Nestejarru
Neste- eli hydrauliikkakäyttöiset jarrut ovat umpinaisia. Hydrauliikkaputkien pitää kestää 230 barin paine. Henkilön painaessa jarrupolkimen pohjaan siirtyy voima pääsylinterin mäntään. Männän liike muuttuu paineeksi, joka siirtyy putkea pitkin työsylinterin mäntään. Levyjarruissa mäntä työntää jarrupalat kiinteästi autossa oleviin jarrulevyihin aiheuttaen kitkavoimaa. Rumpujarruissa mäntä työntää jarruhihnan avustuksella jarrukenkiä rumpua vasten. Pääsylinterin halkaisijaa pienentämällä tai työsylinteriä isontamalla voidaan jarrutuksen tehoa lisätä.
Jarrupiirit
Yksipiirijarru toimii niin, että kaikkiin jarruihin kohdistuu sama paine. Vuodon sattuessa piirin mihin tahansa osaan, lakkaavat kaikkien pyörien jarrut jarruttamasta. Siksi yksipiirijarru ei ole enää sallittu autoissa.
Kaksipiirijarrut ovat joko akseli- tai ristijakoisia. Ristijakoisessa piirit ovat vasen takajarru ja oikea etujarru sekä oikea takajarru ja vasen etujarru. Akselijakoisissa järjestelmissä piirit vaikuttavat akseleittain. Takavetoiset autot käyttävät tätä piirijakoa. Toisenlaisessa akselijakoisessa jarrupiirissä edessä sijaitsevat jarrut ovat nelimäntäiset. Tässä järjestelmässä molemmissa piireissä on toinen takajarruista mukana. Järjestelmää voidaan käyttää niin etu- kuin takavetoisissa autoissa.
ABS-jarrut
ABS-jarrut ovat lukkiutumattomat. Yleisimmin käytetyssä ABS järjestelmässä anturi lukee pyörännavassa olevalta hammaskehältä pyörimisliikettä. Kun anturi havaitsee että kehä ei pyöri ABS-järjestelmä laskee jarrupainetta jolloin pyörä vapautuu ja pyörii jälleen. Perusideana ABS-jarrujärjestelmässä on säilyttää kontakti tiehen ilman, että pyörät lukittuvat ja täten parantaa ohjattavuutta voimakkaan jarrutuksen aikana.
Joissakin ABS-jarruissa jarrutehon vähennys voi tuntua nykivänä jarrutuksena.
Cercanías Sevilla
undefined
Cercanías Sevilla on Renfen liikennöimä lähijunajärjestelmä Sevillan kaupungissa ja ympäryskunnissa Espanjassa. Järjestelmä koostuu viidestä linjasta, joista tällä hetkellä neljä on käytössä. Järjestelmän yhteispituus on 251 kilometriä ja sen varrella on 33 asemaa.
Linja C-2
Noin 10 kilometriä pitkä linja C-2 kulkee Sevillan päärautatieasemalta Guadalquivir-joen haarojen väliselle saarelle, jossa sijaitsee Estadio Olímpico de la Cartuja -stadion. Linjalla tehdään parhaillaan muutostöitä, ja se on tarkoitus ottaa käyttöön keväällä 2012.
Linja C-3
Linja C-3 kulkee samaa reittiä linjan C-1 kanssa ennen siirtymistään Meridaan vievälle raiteelle. Linjaa liikennöidään vain kolmesti päivässä kumpaankin suuntaan.
Linja C-4
Kehämäinen linja C-4 tekee 18 kilometriä pitkän lenkin noin 20 minuutissa. Junia kulkee koko päivän puolen tunnin välein.
Linja C-5
Linja C-5 on otettu käyttöön maaliskuussa 2011. Sen vuoroväli on noin 40 minuuttia.
Ankka
Ankka (Anas platyrhynchos f. domestica) on sinisorsan kesytetty, kotieläimeksi jalostettu muoto. Sinisorsasta jalostetun tavallisen ankan lisäksi ankoiksi voidaan nimittää Amerikasta peräisin olevan myskisorsan (Cairina moschata) tarhattuja ja jalostettuja muotoja.
Historia
Ankkaa on todennäköisesti alettu kasvattaa Kiinassa yli 2 000 vuotta sitten, ja niitä on myös kasvatettu Rooman valtakunnassa ainakin jo 100 jaa. Kiinassa ankkoja on jo satoja vuosia laidunnettu korjatuilla riisiviljelmillä.
Koko ja ulkonäkö
Tavallinen sinisorsasta jalostettu ankka on sinisorsaa suurempi ja yleensä lentokyvytön. Ankan keskimääräinen paino on noin 1,8–2,7 kg, kun sinisorsan paino jää selvästi tämän alle. Uros on yleensä suurempi kuin naaras.
Myskisorsa on sinisorsaa huomattavasti suurempi, ja sen sukupuolten kokoero on vielä suurempi kuin sinisorsan. Ankkakoiraan ja myskisorsanaaraan jälkeläistä kutsutaan muuliaasiankaksi, ja myskisorsakoiraan ja ankkanaaraan jälkeläistä muuliankaksi (engl. hinny ja mule).
Lisääntyminen
Tavalliset ankat lisääntyvät hyvin keskenään, ja niiden jälkeläiset ovat normaalisti lisääntymiskykyisiä. Sinisorsasta ja myskisorsasta jalostetut ankat voivat risteytyä keskenään, mutta hedelmällisyys on pieni ja jälkeläiset steriilejä. Tavallisen ankan haudonta-aika on 4 viikkoa, myskisorsa hautoo muniaan 5 viikkoa.
Käyttö
pienoiskuva|150px|left|Pekinginankka. Ankan villi muoto sinisorsa on hyvin suosittu riistalintu ja sitä onkin varsin helppo saada hyvin varustettujen elintarvikekauppojen pakastealtaasta melkein ympäri vuoden. Koska kyseessä on kuitenkin riistalintu, sorsa on melko kallista verrattuna tarhattuun ankkaan.
Yleensä ankka syödään 1,5–3 kuukauden ikäisenä, mutta nuoremmat ankanpojat painavat tavallisesti noin 1,6–1,8 kg, ja ne valmistetaan yleensä paistamalla kokonaisena. 7-viikkoiset Pekingin ankat voivat painaa 3,2 kg. 13-viikkoisen myskisorsakoiraan rintalihas voi painaa 700 g. Tavallisen ankan rintalihas eli lentolihas on vaatimaton, koska se ei lennä. Myskisorsan liha on huomattavasti vähärasvaisempaa kuin Pekingin ankan.
Munat ovat hiukan kananmunaa suuremmat ja ne soveltuvat hyvin leivontaan. Eräät munintaan jalostetut rodut (khaki campbell, tsaiya, intialainen juoksuankka) voivat munia 200, jopa 300 munaa vuodessa. Nämä munijarodut ovat tavallisesti pienikokoisempia kuin liharodut, poikkeuksena Pekingin ankka, joka on hyvä munija, vaikka onkin liha-ankaksi jalostettu.
Lähteet
Pato
Markku Kosonen
Markku Pekka Olavi Kosonen (22. tammikuuta 1945 Djupvik, Ruotsi – 7. syyskuuta 2010 Helsinki ) oli suomalainen sisustusarkkitehti, puuseppä ja muotoilija. Hän käytti monia kotimaisia puulajeja (leppää, haapaa, pihlajaa) oivaltavasti: yksi tunnetuimmista teoksista on pajukori, jossa pajunoksissa on pajunkissat jäljellä. Toinen tunnettu työ on saunakuutio, joka kehittyi myöhemmin edustussaunaksi. Saunakuutiossa on käytetty leppää.
Kosonen oli kotoisin Punkaharjulta, mutta asui ja työskenteli Fiskarsissa. Hän oli käynyt kiertävän kotiteollisuuskoulun ja Ateneumin iltakoulun, jonka kautta pyrki Taideteolliseen oppilaitokseen.
Kosonen sai vuonna 2002 Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahaston myöntämän Rantasalmi-palkinnon ennakkoluulottomuudesta taideteollisuuden ja metsäteollisuuden kohtaamisessa. Palkinnon perusteluissa todettiin:
"”Markku Kososen vuosikymmeniä jatkunut toiminta puutuotealalla on ollut laaja-alaista ja monipuolisesti puun imagoa tukevaa. Ominaista hänelle on innovatiivinen, ennakkoluuloton puun käyttö. Kosonen ja hänen kanssaan yhteistyössä toimineet puusepät ja suunnittelijat ovat etsineet ja löytäneet uusia toimintatapoja puun jalostusasteen kohottamiseksi. Aiemmin vähemmän arvostetut leppä, haapa ja pihlaja ovat muuttuneet jalopuiksi. Kosonen on ollut myönteisellä tavalla puualan toisinajattelija.”"
Kosonen sai kuvataiteen valtionpalkinnon 1981, 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1992–2008, Askon Säätiön Asko Avonius -palkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2005.
Niemojärvi
Niemojärvi on Pirkanmaalla Virroilla Ilomäkin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,1 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,7 metriä mpy.
Hurja Larry, tuhma Mary
Hurja Larry, tuhma Mary (Dirty Mary, Crazy Larry) on John Houghin ohjaama yhdysvaltalainen autohurjasteluaiheinen toimintaelokuva vuodelta 1974. Sen pääosia näyttelevät Peter Fonda, Adam Roarke ja Susan George.
Hiilipiippu
Hiilipiippu on hiilipolttoisten höyryveturien suora, joskus erillisellä pääterenkaalla varustettu savupiippu, “saappaanvarsi“.
Hurja Larry, tuhma Mary
Juoni
Tarinassa kilpa-autoilija Larry mekaanikkoineen ryöstää supermarketin rahoittaakseen autourheiluharrastustaan. Ryöstön ja takaa-ajon tiimellyksessä kyytiin osuu Larryn yhden yön tuttava Mary. Tuottajien tietämättä ja vastoin käsikirjoitusta ohjaaja Hough muutti elokuvan loppuratkaisua niin, että päähenkilöt saavat lopulta surmansa. Myöhemmin hän on kertonut halunneensa jättää yleisön mieleen opetuksen ettei kaahailu kannata, joskin tämä loppuratkaisu esti tekemästä jatko-osaa yllätyssuosikiksi nousseelle elokuvalle.
Hiilipiippu
Hiili kipinöi vähemmän kuin puu, joten hiilipolttoisessa veturissa ei tarvita kipinänsammuttajana toimivaa turbiiniosaa kuten halkopolttoisissa. Lisäksi hiilipesän veto on hiukan erityyppinen. thumb|Hiilipiippu Tk2 -höyryveturissa
Hurja Larry, tuhma Mary
Vastaanotto
Elokuvasta tuli Yhdysvalloissa yksi vuoden tuottoisimmista, ja se suuntasi Peter Fondan uraa vuosiksi samankaltaisiin drive-in-teattereihin tarkoitettuihin eksploitaatioelokuviin kuten Armoton joukko (Killer Force, 1975), Piru kintereillä (Race With the Devil, 1975) ja Lainsuojattoman blues (Outlaw Blues, 1977). Brittiohjaaja John Houghille elokuva oli hänen Hollywood-kautensa suurin kaupallinen menestys.
Quentin Tarantino on maininnut filmin yhdeksi suosikikseen ja kertonut ottaneensa siitä vaikutteita vuoden 2007 elokuvaansa Grindhouse: Death Proof.
Näsänen
Näsänen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jupiterin pilvet
thumb|Jupiter lähestyvästä Voyager-avaruusluotaimesta kuvattuna.
Jupiterin pilvet ovat Jupiterissa olevia vaaleita vyöhykkeitä (engl. zone) ja tummia vöitä (engl. belt). Vaaleat vyöhykkeet ovat matalapaineen alueita ja tummat vyöt korkeapaineen alueita. Jupiterissa on monia tummia ja vaaleita pyörteitä. Tunnetuin pyörre on melko pysyvä Jupiterin suuri punainen pilkku. Jupiterin pilvet koostuvat monista kerroksista: ylinnä on ammoniakkijääpilviä ja huomattavasti alempana vesijääpilviä ja vesipisarapilviä.
Jupiterin pilvet
thumb|Jupiterin pilvien liikettä. Jupiterin kiekko on venytetty kuvassa kartaksi.
Jupiterin pilvet koostuvat enimmäkseen vaaleista vyöhykkeistä, joissa kaasu nousee ylöspäin, ja tummista vöistä, joissa kaasu laskeutuu alaspäin ja pilvet ovat matalammalla. Vaaleat alueet ovat matalapaineita, tummat korkeapaineita. Koska eri korkeuksilla on lämpötilojen mukaan erilaisia kemiallisia yhdisteitä, pilvet värjäytyvät erivärisiksi. Värien aiheuttajia ei tiedetä täsmälleen.
Planeetan päiväntasaajan tienoilla on kaksi melko kirkasta ja paksua pilvivyöhykettä. Pohjoisempana on kaksi paksua tummaa vyötä ja niin edelleen. Suurimmat tuulen nopeuserot havaitaan alueiden rajalla. Vaaleissa vyöhykkeissä tuulee myötäpäivään ja tummissa vastapäivään. Eteläisellä pallonpuoliskolla on suuri punertava pyörremyrsky, Jupiterin suuri punainen pilkku.
Planeetan eteläisen pallonpuoliskon kolmesta kirkkaasta valkeasta pilkusta yhdistyi aikoinaan voimistuva Jupiterin pieni punainen pilkku eli ovaali BA (engl. myös Red Junior). Vuonna 1972 nähtiin pari vuotta kestänyt punainen pilkku pohjoisella pallonpuoliskolla. Päiväntasaajan lähellä näkyy kiemuraisia vanoja, jotka syntyvät alkujaan pienestä alueesta mutta leviävät pian laajalle. Noin 2 000 kilometrin läpimittaisen vanan kärjessä on noin 200 kilometrin läpimittaisia, kumpupilvimäisiä muodostumia. Muuten Jupiterissa on sekä tummia että valkeita pyörremyrskyjä. Jupiterin pilvissä näyttää tapahtuvan muutoksia 70 vuoden jaksoissa.
Jupiterin pilvet pyörivät eri leveysasteilla vaihtelevilla nopeuksilla. Niinpä Jupiterin pyöriminen kuvataan kolmella eri nopeudella pyörivällä järjestelmällä eli "systeemillä", jotka merkitään roomalaisin numeroin I, II ja III. Jupiterin pilvien arvellaan koostuvan täytekakkumaisesti eri korkeuksilla eri aineista koostuvista pilvistä. Vaakasuorien tuulten nopeudet Jupiterin pilvissä ovat 700 km/h luokkaa: ne ovat hyvin samanlaisia kuin Maan suihkuvirtaukset. Lämpötila kasvaa melko nopeasti pilvissä alaspäin mentäessä. Jupiterissa riehuu voimakkaita ukkosia.
Jupiterin pilvikerrokset
Jupiterissa näkyy erivärisiä pilvimuodostumia. Pilvien erilaiset värit johtuvat erilaisista kemiallisista yhdisteistä. Tummat ja vaaleat alueet näyttävät lämpökuvassa erilämpöisiltä: tummat vyöt ovat lämpimiä ja vaaleat vyöhykkeet kylmiä. Tästä on päätelty, että Jupiterissa on eri korkeuksilla olevia erilaisia pilviä: kylmät valkeat pilvet ovat korkealla, tummat syvemmällä. Valkeiden pilvien kohdalla tapahtuu kaasun virtausta ylös, tummien kohdalla alas. Alaspäin Jupiterin ilmakehään mentäessä lämpötila nousee, ja näin eri aineet koostavat tutkijoiden mukaan pilviä eri korkeuksille.
Tutkijat ovat laskeneet Jupiterille mahdollisia pilvikerroksia. Ylimpänä on ammoniakkijääpilviä: ensin cirruspilviä ja sitten kumpupilviä. Alempana on luultavasti ammoniumvetysulfidipilviä, jotka vastaavat tummia vöitä. Oletetaan, että vielä alempana olisi vesijääpilviä ja vesipisarapilviäkin. Näiden pilvien paksuus on noin 75 kilometriä. Pilvien korkeudella kaasukehä on konvektiivinen: siinä tapahtuu pilviä synnyttäviä, ylöspäin suuntautuvia kaasuvirtauksia ylös sekä pilviä hajottavia, alaspäin suuntautuvia virtauksia. Vesipisarapilvien alla on kuumaa. 100 barin pinnalla lämpötila on noin 600 K eli 300 °C ja 1 000 barin pinnalla 1 300 K eli 1 000 °C. Noin 1 000 barissa 600 kilometrin syvyydessä alkaa mahdollisesti kerros, jossa lämpö siirtyy konvektion eli kaasuvirtausten sijasta säteilemällä. Vielä alempana satojen asteiden lämpötilassa lienee muun muassa piiyhdisteitä SiO3, magnesiumia ja rautaa. Jupiterin kaasukehä ei sisällä paljoa heliumia, koska helium on lajittunut alaspäin. . Jupiterin nestemäisen vedyn kerros alkaa vyöhykkeeltä, jossa tiheys on noin 0,5 g/cm2, lämpötila 2 000 K ja paine suunnilleen 100 000 baria. .
Maahan näkyvät pilvet ovat värin mukaan seuraavat: sininen alimpana, sitten laajalle levinneet ruskea ja valkoinen sekä ylinnä punainen, jota näkyy Suuressa punaisessa pilkussa. Metaani CH4:sta esiintyy Jupiterin kaasukehässä vain kaasuna, eikä se siis tiivisty pisaroiksi tai kiteiksi. Ammoniakkikiteillä on kuutiollinen symmetria, joka muistuttaa hiilidioksidijään symmetriaa. Kiteet ovat oktahedrisia, kuboktahedrisia tai rombisia dodekaedreja. Näin ollen Jupiterissa näkyy haloilmiöitä, jotka muistuttavat ennustettuja Marsin haloilmiöitä. Ammoniakkipilvien alapuolella olevia ammoniumvetysulfidipilviä värjäävät tummiksi luultavasti ketjuuntuneet rikkiyhdisteet tai fosforiyhdisteet ja orgaaniset yhdisteet. Ammoniakki ja ammoniumvetysulfidi ovat yksinään ilman värjääviä molekyylejä valkoisia.
Jupiterin pilviä tutki mittalaitteilla Galileo-luotain, joka havaitsi vain yhden paksun pilvikerroksen. Vesijääpilviä ei luotain havainnut, vaikka se upposi 22-23 ilmakehän paineeseen asti. Tämän väitetään johtuvan siitä, että tällä Jupiterin alueella sattui olemaan laskuvirtaus. Jupiterissa on havaittu joskus ukkospilviä, joiden uskotaan olevan vesijääpilviä.
Jupiterin ukkoset
Jupiterin yöpuolelta avaruusluotaimella otettujen kuvien avulla on havaittu ukkosia 50–75 kilometriä planeetan näkyvän pilvipinnan alla. Muuten ammoniakkipilvet peittävät suurimman osan ukkosista. Vesipilviä arvellaan olevan noin 50 kilometriä pinnan alla. Salamat ovat satoja kertoja voimakkaampia kuin Maassa tai vähintään yhtä voimakkaita kuin Maan voimakkaimmat salamat. Ukkosten syntymekanismi on sama kuin Maassa, eli ylöspäin nouseva lämmin kostea ilma tiivistyy rakeiksi, mutta ilman lämpö on peräisin Jupiterin sisältä eikä Auringosta niin kuin Maan kohdalla. Ukkoset syntyvät vesipilvissä, joissa syntyy toisiinsa hankaavia rakeita ja jääneulasia, jotka varautuvat törmäyksissä eri tavoin. . Vesipilvet voivat nousta ammoniakkipilvien yläpuolelle. Ukkospilven alaosassa on vetinen osa, kun taas yläosan alasimessa on ammoniakkikiteitä. Ukkospilven ammoniakkipilvi nousee 25 kilometriä ympäristön pilvien ylle, mutta vesipilviosa ulottuu 50 kilometriä pilvipinnan alle. .
Jotkut myrskyt muistuttavan Maan mesomittakaavan konvektiivisia järjestelmiä. Myrskyt kasvavat jopa 1 000 kilometrin läpimittaisiksi muutamassa päivässä. Jotkut ukkoset ovat 80 kilometriä korkeita ja jopa 4 000 kilometriä leveitä. Salamointi tapahtunee enimmäkseen 3-4 barin painepinnalla ja vaatii vesihöyryä 1-2 g/m3.
Jupiterin pilvivyöhykkeet
Vyöt ja raidat vuorottelevat kaventuen 50 leveysasteelle. Joskus napa-alueilla havaitaan SSSTB, SSSTZ ja NNNTB sekä NNNTZ. SEB ja NEB ovat leveitä tummia vyöhykkeitä päiväntasaajan suunnassa. Jupiterin Suuren punaisen pilkun lyhenne on GRS (engl. Great Red Spot). Suuri punainen pilkku on eteläisessä trooppisessa vyöhykkeessä (STrZ) oleva eteläisen ekvaattorivyön (SEB) sisään ulottuva pullistuma. Se on korkeapaineen vyöhyke. Sen ympärillä näkyy usein tumma reunus (engl. Great Red Spot Hollow (GRH)). Vöiden ja Suuren punaisen pilkun tummuus vaihtelee vuosittain. Eteläisessä lauhkean alueen vyössä (STB) näkyi aiemmin kolme pitkäikäistä ovaalia FA, BC ja DE, mutta nämä yhtyivät 2000-luvulla yhdeksi punertavaksi ovaaliksi BA.
Jupiterin pyörähdysjärjestelmät
Systeemi I:n ja II:n ero on viiden Jupiterin pyörähdyksen jälkeen 15 pituusastetta. Eteläisellä pallonpuoliskolla, jolla Suuri punainen pilkku sijaitsee, tuulet puhaltavat tummien vöiden eteläreunalla länteen ja pohjoisreunalla itään.
Jupiterin pilvien yksityiskohtia
Jupiterin pilvissä on monia yksityiskohtia, jotka näkyvät hyvin keskikokoisilla harrastajakaukoputkillakin.
thumb|300px|Jupiter ja [[maapallo|Maa oikeassa suhteessa toisiinsa.]]
Eteläinen Song-dynastia
pienoiskuva|Eteläinen Song-dynastia vuonna 1142 Eteläinen Song-dynastia (南宋朝 [nán sòng cháo]) hallitsi Etelä-Kiinaa 1127–1279, ja se oli osa Song-dynastiaa.
Eteläinen Song-dynastia maksoi säännöllisesti suuria tribuuttilahjoja pohjoisen Liao-dynastialle ja sittemmin Jin-dynastialle, pitääkseen nämä "barbaarit" (eli ei-kiinalaiset) rauhallisina. Mongolit kuitenkin pyyhkäisivät Jin-dynastian pois ja ajoivat eteläisen Song-dynastian ahtaalle. He hallitsivat suurinta osaa maasta 1271, jolloin he perustivat Yuan-dynastian. Eteläinen Song oli tällöin perääntynyt Guangdongiin saakka, mutta sekin menetettiin 1279.
Aiheesta muualla
Song Dynasty
Halkopiippu
Halkopiippu on halkopolttoisissa höyryvetureissa käytetty torvenmuotoinen savupiippu, jonka sisällä olevien kaltevien levyjen avulla pyritään sammuttamaan polttoaineesta aiheutuva tulipaloja sytyttämään pystyvä kipinöinti. Kipinöintiä estetään myös savutorven yläpäähän sijoitetulla metallisella kipinäverkolla. Torviosan alaosassa on erilliset luukuilla suljetut putket tai aukot piippuun kertyvän lentotuhkan poistoa varten.
thumb|ÄSR1 -höyryveturin halkopiippu.
Piippumallia käytettiin myös joissakin siirrettävissä paikallishöyrykoneissa.
Kalliojärvi (Kemijärvi)
Maantiede
Kalliojärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,4 kilometriä, suurin leveys lännestä itään on noin 700 metriä. Järven eteläosan muodostaa noin 700 metriä pitkä lahti, joka on osa järven matalahkoa etelälounaista osaa. Sen koillispuolella sijaitsee Kalliojärven vähintään kymmenen metriä syvä alue, joka usean kymmenen hehtaarin laajuisena kattaa järven itä- ja luoteisosan. Syvin kohta, 33 metriä, sijaitsee järven itärannan lähellä. Luusua sijaitsee järven pohjoisimmassa osassa, josta lähtee Kallio-oja Kaitajärven kautta Juujokeen.
Kalliojärven itärannalla kohoaa Kalliotunturi, jonka laki on noin 70 metriä järven pinnan yläpuolella. Luoteen suuntaan maasto on melko alavaa, lännessä on Kalliovaara, jonka laki on noin 60 metriä järven pinnan yläpuolella.
Kalliojärven vesitilavuus on 10 606 000 kuutiometriä.
Kalliojärvi (65.252.1.025) kuuluu Juujoen valuma-alueeseen (65.252), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Siikajoen valuma-alue (65.25) ja ensimmäinen jakovaihe Keski-Kemijoen alue (65.2). Kalliojärvi on laajin Juujoen valuma-alueen 26:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Kolmiloukkonen.
Kemijärven Kalliojärvi on viidenneksi laajin Suomen yli sadasta Kalliojärvestä. Kemijärvellä on toinenkin Kalliojärvi, sen järvinumero on 65.793.1.019. Se tunnetaan myös nimellä Kalliojärvi-Uuranjärvi, ja se sijaitsee 45 kilometriä Kemijärven eteläiseltä Kalliojärveltä luoteeseen.
Salahminjärvi
Salahminjärvi on runsashumuksinen, paikoin syvä, kulttuurimaiseman reunustama järvi Vieremässä Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 112 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Oulusta 144 kilometriä eteläkaakkoon. Salahmin kylä sijaitsee järven eteläpuolella.
Maantiede
Salahminjärven pituus etelästä pohjoiseen on 4,8 kilometriä. Järvi levenee suhteellisen tasaisesti eteläosan 900 metristä pohjoisosan 1 400 metriin. Länsirannan Tuliniemeä lukuun ottamatta Salahminjärvessä ei ole allasta jakavia niemiä ja saaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee kaksi pientä saarta, joiden yhteispinta-ala on 15 aaria. Syvyyssuhteiltaan järvi on varsin epätasainen. Sen keskiosassa sijaitsee yli 30 metriä syvä alue. Kymmenen metrin syvyyskäyrän sisään jäävä vyöhyke kulkee leveydeltään hyvin vaihtelevana järven kaakkoisosasta luoteisosaan. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 18 metriä syvä.