cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iiri
Iiri nykyään
thumb|Vanhaa iirin kirjaimistoa käytetään mielellään vaakunoissa ja muistomerkeissä. thumb|250px|Kaksikielinen raitiotieaseman kyltti [[Dublinissa.]] Iirin asema irlantilaisessa yhteiskunnassa on sikäli erikoinen, että se on vähemmistökieli, mutta samalla maan ensimmäinen kansalliskieli. Se on myös pakollinen oppiaine Irlannin kouluissa, samalla lailla kuin esimerkiksi ruotsi Suomessa. Vielä 1800-luvun alussa irlantilaisten enemmistö puhui iiriä äidinkielenään, mutta suuri nälänhätä, joka iski pahimmin köyhiin iirinkielisiin, ja sen lietsoma massamittainen muutto Yhdysvaltoihin ja muihin englanninkielisen maailman maihin muutti tilanteen täysin.
Iirin asema irlantilaisessa yhteiskunnassa on vähintään Irlannin itsenäistymisestä saakka ollut sikäli erikoinen, että sitä puhuvat syntyperäisten maaseudun iirinpuhujien lisäksi Gaeilgeoirit eli kielen harrastajat, jotka ovat opetelleet iiriä kulttuurinationalistisista vaikuttimista.
Iirin kielen opetusta on tarjolla muun muassa Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa.
Iiri Pohjois-Irlannissa
Pohjois-Irlannissa iiri ei oikeastaan ole ollut puhuttu kansankieli sitten 1900-luvun alun, vaikkakin kielen harrastajat ja tutkijat ovat dokumentoineet alueen murteet melko hyvin. Silloin kun Ulsterin maakunnan itä- ja eteläosat olivat yhä iirinkielisiä, siellä syntyi merkittävää kirjallisuutta ja runoutta, joka säilyttää tietoa sikäläisten murteiden sanastosta ja muista piirteistä.
Kun iiriä alettiin elvyttää kulttuurikieleksi, Pohjois-Irlannin protestantit olivat aktiivisesti mukana. Sen jälkeen iirinkielisyystyö pohjoisessa ajautui kuitenkin katolisten nationalistien käsiin. Kun 1920-luvulla kävi selväksi, että Irlantia ei aivan heti jälleenyhdistettäisi, pohjoisen iirinkielisyystyö eriytyi järjestöllisesti muusta Irlannista, kun perustettiin Comhaltas Uladh, Ulsterin toverikunta, iirinkielisyystyöstä koko Irlannin alueella vastaavan Conradh na Gaeilgen varsin autonomiseksi alajärjestöksi. Järjestön toiminnalle löi leimansa pastori Lorcán Ó Muirín persoona. Hän oli murreseparatisti, joka pyrki edistämään Ulsterin oman murteen asiaa eteläisten standardisointiyritysten kustannuksella.
Vanhempi iirinkielinen kirjallisuus
Iiriä on käytetty kirjalliseen ilmaisuun jo yli vuosituhannen ajan. Iirinkielinen kirjallisuus sai alkunsa 700-luvulla munkkiluostareissa ja oli aluksi hyvin hengellispainotteista. Koska irlantilaiset munkit suhtautuivat suvaitsevaisesti pakanalliseen tarustoon, muinaiset sankaritarinat jäivät kuitenkin elämään sekä kansanperinteeseen että kirjallisuuteen ja runouteen.
Nykykirjallisuuden synty ja kehitys
Iirinkielisten kirjailijoiden saavutukset eivät kuitenkaan ole tyystin merkityksettömiä. Sellaiset kirjailijat kuin Seosamh Mac Grianna, Máirtín Ó Cadhain ja Caitlín Maude olivat täysin aikansa hermolla niin ajatusmaailmansa kuin käyttämiensä kirjallisten keinojen osalta, mutta samalla lujasti kiinni perinteisessä iirinkielisessä kulttuurissa. Tällä hetkellä merkittävimmät iirinkieliset kirjailijat ovat romaanikirjailija Pádraic Breathnach, novellisti Pádraig Ó Cíobháin ja lyyrikot Cathal Ó Searcaigh, Biddy Jenkinson ja Máire Mhac an tSaoi. Tärkeimmät kirjallisuuden lajit ovat novelli ja lyriikka. Romaanin alalla iirinkielinen kirjallisuus ei ole kunnostautunut yhtä lailla.
Viihdekirjallisuus
Omaperäistä iirinkielistä viihdekirjallisuuttakin on olemassa jonkin verran: takavuosikymmeninä kuuluisuutta saavutti Cathal Ó Sándairin James Bond -hahmo Reics Carló, ja 1980-luvun alussa kuollut Annraoi Ó Liatháin kunnostautui umpikierosti stereotyypit nurin niskoin kääntävällä, parodisella agenttijännärillään Nead na gCreabhar.
Selvästi viihdekirjailijan luonteinen on myös Maidhc Dainín Ó Sé, jonka väkivaltaisissa, seksuaalisissa B-elokuvan tyylisissä jännäreissä esiintyy usein häiritsevää ja rasistista englantilaisvastaisuutta. Hän on kuitenkin kirjoittanut myös merkittäviä omaelämäkerrallisia teoksia Amerikan-siirtolaisen vuosiltaan sekä sympaattisen maaseuturakkaustarinan Tae le Tae. Toinen siirtolaisuuden jälkeen juurilleen palannut iirinkielinen nykykirjailija on Colm Ó Ceallaigh, jonka menestys tuli hapuilevien varhaisyritelmien jälkeen teoksella Brídín an Dilleachta. Tämä on mukaansatempaava seikkailuromaani irlantilaisen orpotytön varttumisesta villin lännen vuosien Amerikassa.
Tiedon Lohi
Tiedon Lohi (myös Fintan) on irlantilaisessa mytologiassa taianomainen lohi, jota sankari Finn mac Cumhaill vahingossa maistoi ja tuli siten tietäjäksi. Fenian-taruissa kerrotaan, että bardi Finnegas oli yrittänyt pyydystää lohta seitsemän vuotta. Hän saa sen lopulta kiinni ja pyytää Finniä paistamaan sen. Finn polttaa peukalonsa kalan lihassa käännellessään sitä vartaassa. Kun hän imaisee peukaloansa, kaikki tieto siirtyy välittömästi häneen. Myöhemmin Finnegas tarjoaa Finnille lohea syötäväksi, ja siten Finn omaksuu ikuisen viisauden.
Lohi on sekä irlantilaisessa että walesilaisessa mytologiassa viisauden ja tiedon symboli. Mabinogion-tarukokoelmaan kuuluvassa walesilaisessa tarussa Culhwch ac Olwen esiintyy useita puhuvia eläimiä ja yksi niistä on Llyn Llywin lohi, yksi maailman vanhimmista eläimistä.
Reino Hiltunen
Reino Jaakko Matias Hiltunen (16. marraskuuta 1924 Helsinki – 21. elokuuta 2021 Vaasa) oli suomalainen kolmiloikkaaja.
Kotimaassaan Hiltunen edusti Vaasan Vasamaa. Hän voitti kolmiloikan Suomen mestaruuden vuosina 1948 ja 1951, SM-hopeaa vuosina 1952 ja 1953 sekä SM-pronssia vuonna 1950. Pituushypyssä hän sai SM-pronssia vuonna 1948. Ennätyksekseen 170 cm pitkä Hiltunen hyppäsi kolmiloikkaa 15,24 m (vuonna 1951) ja pituutta 703 cm (vuonna 1954).
”Repe” Hiltunen toimi Etelä-Pohjanmaan piirin kolmiloikan lajivalmentajana vuosina 1956–1960 ja Vaasan Vasaman johtokunnassa 1950- ja 1960-luvuilla.
Arvo Huutoniemi
Arvo Armas Huutoniemi (29. lokakuuta 1913 Lehtimäki – 21. toukokuuta 1996 Vantaa) oli suomalainen kiekonheittäjä
Huutoniemi sijoittui Lontoon 1948 olympialaisten kiekonheitossa yhdeksänneksi. Neljä vuotta myöhemmin hän oli 38-vuotiaana mukana Helsingin olympialaisissa jääden karsinnassa sijalle 29 tuloksella 42,79.
Kotimaassaan Huutoniemi edusti Evijärven Urheilijoita ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita. Hän voitti kiekonheiton Suomen mestaruuden vuosina 1947, 1948 ja 1951 sekä sai SM-hopeaa vuosina 1938, 1945 ja 1946. Hän edusti Suomea 16 maaottelussa. Ennätyksekseen 179 cm pitkä Huutoniemi heitti 49,01 m vuonna 1951. Ammatiltaan hän oli komisario. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki.
Tornion kaupunginkirjasto
Tornion kaupunginkirjasto toimii Tornion alueella. Kirjaston perustamisajankohdaksi on esitetty sekä vuotta 1804 että vuotta 1805. Torniolaiset porvarit anoivat 18. heinäkuuta 1804 päivätyssä kirjeessä maistraatilta lupaa perustaa suljettu seura, jossa tarkoituksena oli käydä keskusteluja ja pitää luentoja. Tätä anomusta on tulkittu Tornion Lukuseuran perustamisasiakirjaksi. Toisaalta vuonna 1805 Tornioon muutti Henrik Deutsch, jota on pidetty Tornion Lukuseuran perustajana.
Lukuseuraa voi pitää Tornion kaupunginkirjaston esiasteena, koska tuon ajan lukuseurat saivat yleisen luonteen. Lukuseurojen säilyneissä säännöissä annetaan mahdollisuus myös muille kuin jäsenille lainata kirjoja pientä maksua vastaan. Voidaan olettaa, että Tornion Lukuseura tuskin poikkesi muista.
Huhtikuussa 1899 kansakoulun johtokunta esitti varojen myöntämistä kansankirjaston perustamiseen, johon kirjastoon ennestään löytyvä lainakirjasto yhdistettäisiin. Lainaustoiminta aloitettiin 8. syyskuuta 1900.
Kirjastotoiminta ammattimaistui 1930-luvun lopulla kirjastonhoitaja Sirkka Siven astuttua virkaan.
Kirjaston lisäksi kirjastopalveluja tarjoaa kirjastoauto.
Mikko Kinnunen
Mikko Pekka Johannes Kinnunen (s. 16. heinäkuuta 1967 Merijärvi ) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko, joka valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä. Lisäksi hän on vuodesta 2017 lähtien ollut Reisjärven kunnanhallituksen ja -valtuuston jäsen. Kinnunen on työskennellyt Reisjärven kristillisen opiston rehtorina, erityisopettajana ja pastorina, ja hänellä on teologian maisterin koulutus.
Kinnunen on naimisissa ja hänellä on seitsemän lasta.
And Then It Got Ugly
And Then It Got Ugly on Rhino Bucketin albumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2006.
José Batlle y Ordóñez
José Batlle y Ordóñez (23. toukokuuta 1856–20. lokakuuta 1929) oli Uruguayn presidentti vuosina 1903–1907 ja 1911–1915.
Batlle oli aikaisemman presidentin Lorenzo Batlle y Graun poika. Hän oli taustaltaan lehtimies, päivälehti El Dían perustaja. Hän kuului Colorado-puolueeseen ja oli aktiivinen militarismin vastustaja.
Kahden presidenttikautensa välisen ajan Batlle y Ordóñez vietti Euroopassa opiskelemassa hallintojärjestelmiä. Hän oli sosiaalidemokraatti ja ajoi voimakkaasti sosiaalisia uudistuksia kuten kahdeksan tunnin työpäivää, työttömyyskorvausta ja kansaneläkettä.
Route Transtaïga
Route Transtaïga on 666 kilometrin mittainen tieosuus pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Tie kulkee pääasiassa asumattomien seutujen lävitse, ja se on koko matkaltaan sorapintainen. Tien pohjoispää sijaitsee Caniapiscaun patoaltaan luona, ja se on etäimmällä sijaitseva piste mistään kaupungista tietä pitkin mitattuna Pohjois-Amerikassa. Matkaa tien päätepisteestä lähimpään kaupunkiin, Québecin Radissoniin, on 745 kilometriä. Tästä huolimatta tien päätepiste on lähellä Scheffervillen kaupunkia, mutta kaupunkiin ei ole tieyhteyttä. Tie päättyy hieman ennen Nunavikin alueen etelärajaa.
Route Transtaïga haarautuu Route de la Baie Jamesin maantieltä kilometrillä 544. Alun perin Route Transtaïga rakennettiin rakennustarvikkeiden kuljetusväyläksi Hydro-Quebecin omistamien Caniapiscau- ja La Grande -jokien vesivoimaloiden rakennustöiden aikana. Tien varsilla on useita pieniä taloryhmiä, jotka järjestävät kalastus- ja metsästysretkiä erämaahan. Joistakin paikoista on saatavilla myös polttoainetta ja ruokaa sekä yöpaikkoja.
Kuten tien nimikin kertoo, tie kulkee halki provinssin laajojen boreaalimetsien, ja maisemaa hallitsevat kitukasvuoset männyt ja kuuset, suot ja kalliorykelmät. Sana taiga on venäjää ja tarkoittaa boreaalista kasvillisuusvyöhykettä.
On ehdotettu, että Route Transtaïgaa jatkettaisiin Caniapiscausta pohjoiseen Scheffervilleen sekä useiden satojen kilometrien päässä sijaitsevaan Kuujjuaqin kylään.
Gia Carangi
Gia Marie Carangi (29. tammikuuta 1960 – 18. marraskuuta 1986) oli yhdysvaltalainen malli. Hänellä oli italialaisia, walesilaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Lyhyen uransa aikana hän teki mallintöitä muun muassa Versacelle, Armanille, Christian Diorille ja Yves Saint Laurentille. Carangia kuvattiin useamman kerran myös Vogue-lehden kanteen.
Carangia on pidetty maailman ensimmäisenä supermallina, vaikka samaa luonnehdintaa on käytetty myös mm. Dorian Leigh'stä ja Janice Dickinsonista.
Carangi muutti 18-vuotiaana kotikaupungistaan Philadelphiasta New Yorkiin, jossa hän loi mallinuransa. Samoihin aikoihin Carangille alkoi kehittyä heroiiniriippuvuus, mistä johtuen hänen uransa päättyi jo 1980-luvun alussa. Viimeinen kuva Carangista oli Cosmopolitanin kannessa vuonna 1982. Hän sairasti AIDSia ja kuoli siihen vuonna 1986. Carangilla todettiin AIDS hänen sairastuttuaan keuhkokuumeeseen. Tuohon aikaan sairautta ei juurikaan tunnettu, ja Carangin tapauksessa se havaittiin liian myöhään.
Carangin elämästä on tehty elokuva Gia, jossa häntä esitti Angelina Jolie. Dokumenttielokuva nimeltä The Self-Destruction of Gia julkaistiin muutama vuosi myöhemmin, vuonna 2003. Dokumentti käsittelee Carangin elämää ja henkilökohtaisia ongelmia. Gia harrasti lesbosuhteita mm. Sandy Linterin kanssa.
Intel
Intel on yhdysvaltalainen monikansallinen teknologiayhtiö ja yksi maailman suurimpia puolijohteiden valmistajia. Intelin tunnetuimpia tuotteita ovat mikroprosessorit. Yhtiö valmistaa myös tietokoneiden piirisarjoja, grafiikkasuorittimia ja muita komponentteja, sekä verkkolaitteita, mukaan lukien langattomat verkkolaitteet ja matkapuhelimet, sekä flash-muistia. Intel kehitti PC-yhteensopivien tietokoneiden suorittimien x86-käskykannan ja on maailman suurin näiden suorittimien valmistaja. Intel on sittemmin piirisarjoillaan ja teknologiamäärittelyillään vahvistanut otettaan PC-markkinoista.
Yrityksen pahin kilpailija on historiallisesti ollut AMD, jonka kanssa Intel on kamppaillut PC-suorittimien markkinoista. Viime vuosina Intelille on syntynyt useita kilpailijoita mobiililaitteiden yleistyttyä ja kilpailijoiden kehitettyä uusia suoritinteknologioita. Näitä kilpailijoita ovat muiden muassa Samsung Electronics, Qualcomm ja STMicroelectronics.
Historia
pienoiskuva|Intelin pääkonttori Santa Clarassa Intelin perustivat vuonna 1968 Gordon E. Moore ja Robert Noyce. Liiketoimintasuunnitelma oli väljä ja epämääräinen yhden sivun kuvaus, mutta he saivat rahoitusta. Kolmas työntekijä oli Andrew Grove, joka johti yhtiötä pitkälle 1990-luvulle. Mukana oli myös pääomasijoittaja Arthur Rock, joka ei toiminut aktiivisesti yhtiössä. Yhtiön osakkeiden kokonaisarvo oli heinäkuussa 2006 noin 100 miljardia dollaria.
Vuonna 1991 Intel ryhtyi käyttämään 200 millimetrin piikiekkoja.
Jyutping
pienoiskuva|Esimerkki jyutping-romanisoinnista. Jyutping (IPA: ) on kantoninkiinan romanisointimenetelmä. Sen kehitti vuonna 1993 Hong Kongin kielitieteellinen seura.
Intel
Historia
Vuonna 1995 Intel sai StrongARM-suoritinsarjan DEC:ltä. Hewlett-Packardin ostettua Compaqin se myi kaikki DEC Alphan tekniikan ja oikeudet (piireistä ja kääntäjistä suunnitteluryhmään asti) Intelille.
Vuonna 1999 Intel ryhtyi käyttämään tuotannossa 300 millimetrin piikiekkoja.
Jyutping
Toonit
Kantoninkiinassa on kuusi toonia, joita merkitään Jyutpingissä numeroin.
Intel
Historia
Vuonna 2003 Intel ilmoitti StrongARM-suoritinsarjan päättymisestä ja kehotti siirtymään XScale-sarjaan.
Vuonna 2006 Intel myi XScale PXA ARM -pohjaisen suoritinsarjan Marvell Technology Groupille.
Vuoden 2007 kolmannella neljänneksellä Intel osti Havok-nimisen ohjelmistoyhtiön.
Toukokuussa 2008 Intel ilmoitti siirtyvänsä käyttämään 450 millimetrin piikiekkoja. 450 millimetrin piikiekkoja arvioitiin ryhdyttävän käyttämään viimeistään vuonna 2012.
Intel haastoi Nvidian oikeuteen helmikuussa 2009 prosessoreitaan tukevien piirisarjojen lisenssiin liittyvien erimielisyyksien vuoksi.
Maaliskuussa 2009 Nvidia jätti Intelistä vastakanteen.
Toukokuussa 2009 Intel osti 4 % ASM Internationalin osakkeista.
13. toukokuuta 2009 EU langetti Intelille ennätykselliset 1,06 miljardin euron sakot. Kilpailukomissaari Neelie Kroesin mukaan yritys oli syyllistynyt yli viiden vuoden ajan kilpailurikkomuksiin, joista oli koitunut harmia sekä kuluttajille että kilpailijoille, joista merkittävimpänä AMD. Kroes kertoi Intelin maksaneen toimittajille AMD:n siruilla varustettujen kokoonpanojen lanseerausten viivyttämisestä tai perumisesta sekä maksaneen laittomia piilotukia omille asiakkailleen. Intelin toimitusjohtaja Paul Otellini kertoi yrityksen valittavan tuomiosta. Yhdysvaltain kauppakomissio haastoi myös Intelin oikeuteen ja Intel maksoi AMD:lle 1,25 miljardia dollaria. Seurauksena AMD sai myös oikeuden tuottaa x86-prosessoreita ilman omaa valmistukseen käytettävää tuotantolaitosta. Syytekohdat koskivat sekä suorittimia että grafiikkaprosessoreita:
Computex 2009 -messuilla Intel onnitteli taiwanilaisia emolevyvalmistajia miljardin työpöytäkäyttöön suunnatun Intel-emolevyn toimittamisesta.
Eoraptor
thumb| thumb| Eoraptor (suomeksi "aamunkoiton varas") oli yksi ensimmäisistä dinosauruksista. Eoraptorin fossiilit ovat peräisin keskitriaskaudelta, noin 225 miljoonan vuoden takaa Argentiinasta.
Intel
Historia
Kesäkuussa 2009 Intel osti VxWorks-käyttöjärjestelmän kehittäneen Wind River Systemsin 884 miljoonan dollarin hintaan.
Eoraptor
Joidenkin tutkijoiden mukaan kaikkien dinosaurusten tuntematon yhteinen kantamuoto oli juuri Eoraptorin kaltainen.
Intel
Historia
Vuonna 2011 Intel ilmoitti Fulcrum Microsystemsin ostamisesta. Fulcrum oli tehtaaton puolijohdevalmistaja, joka suunnitteli mikropiirejä ethernet-kytkimiin.
Joulukuussa 2015 Intel sai valmiiksi Alteran ostamisen 16,7 miljardilla dollarilla.
Eoraptor
Löytäminen ja ominaisuudet
Eoraptorin pituus oli metri ja sen paino 10 kilogrammaa. Se oli siis suunnilleen ketun kokoinen. Eoraptorilla oli lihaksikkaat jalat, joilla se sai saaliinsa nopeasti kiinni. Sen "käsien" pituus oli puolet jalkojen pituudesta. Käsissä oli 5 sormea joista kaksi oli surkastunut. Surkastuneissa sormissa ei ollut kynsiä, ja muidenkin sormien kynnet olivat heikot. Sen suu oli täynnä sahalaitaisia ja teräviä hampaita jotka sopivat hyvin lihan paloitteluun. Joidenkin tutkijoiden mukaan se söi myös kasveja.
Intel
Historia
Vuonna 2017 Intel hankki robottiautoteknologiaan liittyvän Mobileyen 15,3 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla.
Toukokuussa 2017 julkaistu Itanium 9700, koodinimeltään Kittson jäi viimeiseksi IA-64-käskykantaa käyttäväksi Itanium-suorittimeksi.
Nižni Novgorodin alue
Nižni Novgorodin alue on maantieteellisesti Itä-Eurooppaan sijoittuva, Venäjän Volgan federaatiopiiriin kuuluva hallinnollinen alue.
Intel
Historia
Tammikuussa 2018 uutisoitiin Intelin suorittimissa olevan vakava suunnitteluvirhe spekulatiivisessa suorituksessa, joka vaarantaa suorittimia käyttävien koneiden tietoturvan (nk. Meltdown- ja Spectre-haavoittuvuudet). Vian uskotaan vaikuttavan miljooniin tietokoneisiin, jotka on valmistettu viime vuosikymmenen aikana. Tietoturvariskin korjaamiselle välttämättömien päivitysten Linuxilla ja Windowsilla uskotaan puolestaan hidastavan suorittimien toimintaa merkittävästi. Myös muut käyttöjärjestelmät vaativat päivityksiä. Samana vuonna uutisoitiin Foreshadow L1TF -haavoittuvuudesta, joka vaikuttaa muun muassa SGX-enklaavien ja virtuaalikoneiden suojaukseen.
Nižni Novgorodin alue
Maantiede
Nižni Novgorodin alue rajoittuu luoteessa Kostroman alueeseen, koillisessa Kirovin alueeseen, idässä Mari Eliin ja Tšuvassiaan, etelässä Mordvaan, lounaassa Rjazanin alueeseen sekä lännessä Vladimirin ja Ivanovon alueisiin. Alueen pinta-ala on 76 900 km².
Intel
Historia
Helmikuussa 2019 uutisoitiin tietoturvariskistä Intelin SGX-teknologiassa.
Eoraptor
Löytäminen ja ominaisuudet
Ensimmäiset fossiilit löydettiin Luoteis-Argentiinasta Ischigualaston myöhäistriakautisista kivikerrostumista vuonna 1993. Eoraptor löydettiin oikeastaan vahingossa, kun yksi tutkimusryhmän jäsen oli heittämässä pois kiveä, joka sisälsi Eoraptorin kallon. Sen takia alue tutkittiin tarkasti, mikä johti lähes kokonaisen luurangon löytymiseen. Laji nimettiin samana vuonna. Eoraptorista on toistaiseksi löydetty vain yksi luuranko, mutta se oli verrattain hyvin säilynyt. Triaskaudella Argentiina oli puoliaavikkomainen ympäristö, jossa oli sadekausi. Eoraptor saalisti hyönteisiä, liskoja ja muita dinosauruksia.
Intel
Historia
Heinäkuussa 2019 Apple ilmoitti ostavansa Intelin modeemiliiketoiminnan. Aiemmin samana vuonna Intel osti brittiläisen Omnitekin vahvistaakseen FPGA-liiketoimintaansa.
Nižni Novgorodin alue
Maantiede
Nižni Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Alueen läpi virtaa Volga sekä siihen laskeva Oka, Sura ja Vetluga. Alueen länsiosassa on osa Nižni Novgorodin tekojärvestä.
Eoraptor
Luokittelu
Eoraptor kuului liskonlantioisiin dinosauruksiin. Tutkijat eivät ole samaa mieltä mihin alalahkoon se kuului. Alun perin sitä pidettiin teropodina, kunnes tutkijat vuonna 2011 löysivät Eodromaeuksen, dinosauruksen joka eli samaan aikaan kuin Eoraptor. Eodromaeuksella oli monia teropodeille tyypillisiä piirteitä (jotka Eoraptorilta puuttuivat) ja Eoraptorilla oli joitakin samoja piirteitä kuin sauropodomorfeilla joten tutkijat vetivät johtopäätöksen että Eoraptor oli alkukantainen sauropodomorfi.
Toiset tutkijat kyseenalaistivat tämän teorian ja jatkoivat Eoraptorin luokittelemista teropodina.
Eoraptor saattoi myös olla kaikkien liskonlantioisten edeltäjä.
Nižni Novgorodin alue
Maantiede
Alueen luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu Karženskin biosfäärialue.
Historia
Neuvostoaikana alue tunnettiin nimellä Gorkin alue.
Väestö
Nižni Novgorodin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 310 597. Alueen suurimmat kaupungit olivat Nižni Novgorod (1 250 619 as.), Dzeržinsk (240 742 as.), Arzamas (106 362 as.) ja Sarov (92 047 as.).
Hallinto
Nižni Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Nižni Novgorod (1932–1991 nimenä Gorki). Alue on jaettu hallinnollisesti 47 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.
Talous
Nižni Novgorodin alue tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 646,7 miljardia ruplan osuuden eli 1,73 % Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 195,3 tuhatta ruplaa eli noin 4 785 euroa. Tämä oli 75 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, kemian-, metsä-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, pellavaa, sipulia, perunaa ja vihanneksia. Karjataloudessa kasvatetaan nauta- ja siipikarjaa.
Intel
Historia
Marraskuussa 2019 julkistettiin TPM (Trusted Platform Module) -tekniikkaan liittyvä haavoittuvuus. Samana vuonna löydettiin toinen versio Zombieload-nimellä tunnetusta haavoittuvuudesta.
Lokakuussa 2020 SK Hynix ja Intel ilmoittivat yhdessä, että Intel myy NAND-muistien liiketoimintansa SK Hynixille 9 miljardin dollarin hinnalla. Kauppa sisältää kaiken immateriaalioikeuden, teollisuustilat ja henkilöstön. Kauppa ei kuitenkaan sisällä kaikkea Intelin haihtumattoman muistin liiketoimintaa kuten Optane-muistiteknologiaa.
Vuonna 2022 Intel sopi VLSI Technologyn kanssa patenttikiistan. Kiistassa oli kyse neljästä miljardista dollarista ja Intel oli jo hävinnyt kolme miljardia dollaria VLSI:tä vastaan vuodesta 2018 lähtien käydyissä patenttikiistoissa.
27. tammikuuta 2023 Intelin osakekurssi putosi 6,4 prosentilla, kun yhtiö kertoi tulosennusteistaan. Intel ennusti vuoden 2023 ensimmäisen neljänneksen menevän tappiolliseksi ja liikevaihdon jäävän ennustettua pienemmäksi. Analyytikot luonnehtivat tätä historialliseksi romahdukseksi.
Osuus suoritinmarkkinoilla
Intelin osuus prosessorimarkkinoilla oli vuoden 2008 viimeisellä neljänneksellä 81,8 prosenttia. Intel kasvatti osuuttaan prosessorimarkkinoista vuoden 2007 viimeiseen neljännekseen verrattuna 3,4 prosenttia. Vuositasolla kasvua oli 1,6 prosenttia. Vuoden 2009 ensimmäisellä neljänneksellä Intelin osuus prosessorimarkkinoista laski 79,1 prosenttiin.
Logoja
Intelin vanhoja ja uusia logoja.
Bar-Kays
Bar-Kays oli kuuluisan Stax-yhtiön leivissä aloittanut soul- ja funk-yhtye.
Ensimmäinen albumi, Soul Finger (1967) sisälsi kuuluisan samannimisen kappaleen. Yhtye teki tuolloin instrumentaalimusiikkia ja soitti monien Stax-artistien artistien, kuten Otis Reddingin ja Isaac Hayesin, taustalla. 10. joulukuuta, 1967, yhtyeen kitaristi, urkuri, saksofonisti ja rumpali kuolivat lento-onnettomuudessa Lake Mononan yläpuolella matkalla Wisconsinin Madisoniin. Onnettomuudesta selvinnyt trumpetisti Ben Cauley sekä lentokoneesta myöhästynyt basisti James Alexander kokosivat yhtyeen kuitenkin samalla nimellä uudelleen. 1970-luvulla yhtye levytti funkia Mercury Recordsin riveissä, tunnetuin albumi oli vuonna 1976 julkaistu Too Hot to Stop. R&B-listahittejä syntyi vielä 1980-luvunkin puolella. Vuonna 1991 yhtyeen basisti Alexander aloitti parin vuoden tauon jälkeen keikkailun Bar-Kays-nimellä uudestaan uusilla jäsenillä.
Eleonora Duse
thumb|Duse vuonna 1896.
Eleonora Duse (3. lokakuuta 1858 – 21. huhtikuuta 1924) oli italialainen näyttelijä.
Duse aloitti näyttelemisen jo lapsena. Myös hänen isänsä ja isoisänsä olivat näyttelijöitä, ja neljän ikäisenä hänestäkin tuli näyttelijä. Duse matkusteli jo lapsena paljon. Hän saavutti suosiota ensin Euroopassa ja kiersi sitten Etelä-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Duse oli maailman ensimmäinen nainen, joka vuonan 1923 pääsi juuri perustetun Time-lehden kanteen.
Duse kuoli keuhkokuumeeseen 65-vuotiaana Pittsburghissa Pennsylvaniassa.
Osallistumistalous
Osallistumistalous merkitsee suppeimmillaan hyödykkeitä, joita tuotetaan, jaetaan ja kulutetaan sosiaalisessa mediassa. Myöhemmin osallistumistalous on määritelty internetin uusina kehityssuuntina ja ilmiöinä, jotka luovat uudentyyppisiä markkinoita, hyödykkeitä ja ammatteja. Osallistumistalous käytöllä ilmaistaan myös sitä, että internet ja sosiaalinen media ovat lisänneet yksittäisten henkilöiden mahdollisuuksia osallistua ja vaikuttaa taloudelliseen toimintaan.
Termillä voidaan viitata sosiaalisen median ja käyttäjäsisältöjen mahdollistamiin liiketoimintamalleihin, jotka nousivat esiin ns. Web 2.0 -aallon mukana, kun wikit, blogit, syötteet ja folksonomia alkoivat yleistyä. Laajimmillaan osallistumistaloudeksi voidaan katsoa kaikki sellainen toiminta, mikä liittyy materiaalisten tai immateriaalisten hyödykkeiden ja palveluiden innovointiin, tuottamiseen, kehittämiseen, jakamiseen tai kuluttamiseen, mikä ei olisi ollut mahdollista ilman kollektiivista toimintaa Internetissä ja verkossa syntyneitä markkinoita. Yleensä englanniksi osallistumistalouteen viitataan termeillä participation economy tai wikinomics. Nämä termit kuitenkin viittaavat myös laajempaan Michael Albertin ja Robin Hahnelin luomaan yhteiskunta- ja talousjärjestelmään, joka on vaihtoehto kapitalismille ja sosialismille.
Osallistumistalous perustuu yhteisöjen käyttäjien kokemaan käyttöarvoon (use-value). Tämä käyttöarvo voi olla ihmisille esimerkiksi huvia, mielekästä tekemistä, jonka parissa kuluttaa aikaa, yhteyttä muihin, kavereita tai vaikkapa käytännöllisiä välineitä. Osallistuminen puolestaan luo osallistujille sosiaalista pääomaa. Osallistujat saavuttavat tietotaitoa, luottamusta ja mainetta yhteisöjen sisällä tai tuntevat itsensä tyytyväisiksi. Osallistumistalouden prosessit puolestaan valtuuttavat ihmisiä tekemään asioita ihan itse, vertaisten kanssa, tai verkostoissa, yhteisöissä ja organisaatioissa, jotka voivat kokonaan olla markkina-alueen ulkopuolellakin. Samalla kun käyttäjät saavat lisää käyttöarvoa käyttämällä palvelua, niin luodaan jotakin uutta, siis lisäarvoa toisille; ihmisille, suunnitelmalle, sivuston omistajalle tai sen rahoittajille.
Yleistä
Osallistumistalous-termi mainittiin Suomessa tiettävästi ensimmäistä kertaa julkisesti Helsingin Sanomien artikkelissa Osallistun, siis olen (29.1.2006). Termi sekä tutkimusala ovat niin uutta tieteen lajia, että osallistumistalouteen liittyvä termistö on vakiintumatonta. Tästä johtuu erot suomen ja englannin kielen välisistä termeistä ja siitä, missä yhteydessä niitä käytetään.
Osallistumistalouden toimintamallit toimivat liiketoimintamallien lisäksi myös esimerkiksi julkisissa toiminnoissa. Niitä voidaan soveltaa esimerkiksi hallinnossa, järjestöissä, opetusmaailmassa ja erityyppisissä verkostoissa. Osallistumistaloudessa syntyy kaiken aikaa uusia kokeiluja ja toimintamalleja. Ilmiöitä on ryhdytty tutkimaan ja luomaan teorioita, mutta toistaiseksi aihetta kuvaavia kattavia esityksiä saati yleisempiä teorioita ei ole saatavilla.
Osallistumistalouteen siirtyminen on pikemmin prosessi ja avoin toimintamalli, jossa lopputulosta ei välttämättä edes pystytä aina arvaamaan, eikä sen onnistuminen ole mitenkään taattua. Osallistumistalouden toimintamallien käyttäminen johtaa kuitenkin usein täysin uusiin innovaation, tuotannon ja jakelun muotoihin, joita organisaatio ei ole edes kuvitellut.
Osallistumistalouden osa-alueet
Yhteistä käsiteltäville teemoille ja termeille on, että ne viittaavat toimintamalleihin, jotka perustuvat avoimuuteen, laajan ihmisjoukon yhteistoimintaan pääasiassa internetin välityksellä ja rahallisten korvausten toisarvoisuuteen. Ilman internetiä uusia toimintamalleja tai talousmuotoja tuskin olisi syntynyt.
Osallistumistalouden hyötyjä
Osallistumistalouden tarjoamia etuja omalle organisaatiolle voidaan lähteä arvioimaan tarkastelemalla seuraavia asioita :
Esimerkkejä osallistumistaloudesta
Osallistumistaloutta on monenlaista. Esimerkiksi blogin kirjoittaja voi mainostaa tiettyjä tuotteita, jolloin kyseisten tuotteiden myynti kasvaa huomattavasti positiivisen mainonnan ja arviointien myötä. Toisaalta yritykset voivat saada kommentteja ja arviointeja vasta betavaiheessa olevalta sovellukselta tai innovaatiolta sosiaalisessa mediassa. Yrityksillä voi olla myös asiakaspalveluita erilaisissa sosiaalisen median palveluissa. Osallistumistalous voi olla myös fyysistä olemukseltaan. Esimerkiksi ymparisto.fi:n mukaan Suomen luonnon seurantaan ja sen raportointiin käytetään nykyisin viranomaistyötä noin 60 henkilötyövuotta. Vapaaehtoisten raportoijien ja harrastajien joukouttuneeksi työpanokseksi on arvioitu noin 200 henkilötyövuotta.
Osallistumistaloutta voidaan käyttää hyväksi myös yrityksen tuotekehityksessä ja innovoinnissa. Ongelmantarjonnassa esimerkiksi Inno-Centive on noin sadantuhannen keksijän ja tutkijan aivomarkkina, jonne organisaatio voi esittää ongelman ja kuka tahansa voi ehdottaa ratkaisua. Tilaaja ja ratkaisija hinnoittelevat ratkaisun keskenään. Toinen lähestymistapa on aluksi luoda sisältöä, joka on yleisesti käytettävissä kaikille. Tähän ideaan perustuu avoimen lähdekoodin ohjelmat, joita jokainen ohjelmoija voi kehittää. Yritykset, kuten IBM, ovat käyttäneet avointa lähdekoodia alustana omalle ohjelmistokehityksellensä jo 90-luvulta lähtien.
Hyvänä esimerkkinä osallistumistaloudesta ja sen osasta joukkouttamisesta on Wikipedia, jossa luodaan yhdessä sisältöä koko internetin käyttäjäkunnalle.
Osallistumistalous taloustieteellisestä näkökulmasta
Englannin kielisellä termillä participation economy tarkoitetaan monesti Michael Albertin ja Robin Hahnlen kehittämää osallisuustalouden taloustieteellistä näkökulmaa. Termiin ei mielletä internetiä ja sen ilmiöitä toisin kuin suomenkielisessä termin tulkinnassa.
Osallistumistaloutta on arvosteltu, että se on ei-haluttava tai käytännöllisistä syistä mahdotonta toteuttaa, sillä näin suuressa mittakaavassa oleva oikeudenmukaisuus ei onnistu. Lisäksi talouden kannalta, kaikki eivät voi olla osaomistuksessa, sillä yrityksien kuuluu saavuttaa liikevoittoa toimiakseen ja näin ollen hyötyä osallistumistalouden erilaisista innovaatioista ja hyödykkeistä. Toisaalta on myös kritisoitu, että eri tehtävien yhdistäminen vähentää tehokkuutta. Kuitenkaan kaikkia tehtäviä ei voida yhdistää tai joukkoistaa, sillä kaikkien kompetenssi tai kyvyt eivät riitä täyttämään tehtäviä, jolloin syntyy välttämättömästi ei-toivottu arvoero työtehtävien välille.
Käsitteen historiaa Suomessa
Osallistumistalous mainittiin ensimmäisiä kertoja Suomessa tammikuussa 2006 Helsingin Sanomien artikkelissa Osallistun, siis olen. Artikkelin kirjoittivat Jyrki Alkio, Pekka Pekkala ja Juha-Pekka Raeste. Artikkelissa listataan osallistumistalouden sanastoksi: AdSense, Ajax, blogit, The Long Tail, Web 2.0 ja wikit. Määrittelytyöhön osallistuivat myöhemmin Parteco-hankkeen ''"Himottaa, mutta pelottaa?" Suomalaisen sisältötuotantoalan näkemyksiä osallistumistaloudesta ja sosiaalisesta mediasta'' -selvitys ja TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskuksen julkaisema Johdatus osallistumistalouteen - internetin uusia taloudellisia toimintaympäristöjä -teos.
Pedar Jalvi -kirjasto
Pedar Jalvi -kirjasto (pohjoissaam. Pedar Jalvi -girjerádju) on yleinen kirjasto, joka toimii Utsjoella. Kirjasto sijaitsee fyysisesti Utsjoen vanhassa koulukeskuksessa. Kirjasto oli aiemmalta nimeltään Utsjoen kunnankirjasto. Kirjasto on syksyllä 2017 nimetty Suomen ensimmäisen saamelaisen kirjailijan Pedar Jalvin mukaan. Pedar Jalvi oli kotoisin Utsjoelta. Kirjasto on perustettu vuonna 1882 ja lainaustoiminta alkoi seuraavana vuonna.
Kunnan pääkirjaston lisäksi kirjastopalveluja tarjoaa kirjastoauto, joka oli 1989-2019 yhteinen Kaarasjoen ja Porsangin kanssa.
Semi-Automatic Ground Environment
pienoiskuva|vasen|SAGE-konsoli ja valopistooli. Semi-Automatic Ground Environment (SAGE) oli ensimmäinen elektroninen ilmapuolustusjärjestelmä, joka oli edeltäjä nykyisille lennonjohtojärjestelmille.
SAGE kehitettiin 1950-luvulla ja oli käyttökunnossa vuonna 1961. Järjestelmä oli suurimpia, painavimpia ja kalleimpia tietokonejärjestelmiä joita on rakennettu.
Whirlwind I -tietokoneen kehittänyt Project Whirlwind loi teknisen ja organisaatiollisen pohjan myöhempää SAGE-järjestelmää varten. Whirlwind II -tietokoneen suunnitelma oli liikaa MIT:n resursseille ja sitä ei rakennettu, mutta SAGE-järjestelmän pääurakoitsija IBM hyödynsi Whirlwind II:n suunnitelmaa SAGE-järjestelmän AN/FSQ-7-tietokoneessa. Muita projektissa olleita yrityksiä olivat Burroughs, Western Electric ja System Development Corporation (SDC). pienoiskuva|SAGE tietokonehuone. 1940-luvulla Jay Wright Forrester kirjoitti dokumentin Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmän kehittämiseksi. Konseptia testattiin Whirlwind-tietokoneessa, jonka jälkeen Yhdysvaltain armeija tilasi SAGE-järjestelmän. Järjestelmä käytti kuvaputkinäyttöjä tietokoneen käsittelemän tutkatiedon ja muun tiedon näyttämiseen. Valopistoolilla operaattori pystyi tunnistamaan kohteen ja valitsemaan sopivan puolustusaseen kuten lentokoneen tai ohjuksen. Järjestelmän kehityksestä seurasi myös useita teknologiayrityksiä ja se vaikutti tietokoneavusteisen suunnittelun (CAD) kehitykseen.
Järjestelmään kuului 23 suunta-asemaa (betonibunkkereissa), joissa oli jokaisessa 400 lentokoneen seurantaan kykenevä SAGE-tietokone.
SAGE painoi yli 250 tonnia, sisälti, ja. Järjestelmä vei tilaa noin ja vei noin kolme megawattia energiaa. Järjestelmässä oli 150 näyttökonsolia. Järjestelmä maksoi 8 – 12 miljardia dollaria ja oli yhtäjaksoisessa käytössä vuoteen 1983.
Kehittäjiä
Useat tunnetut tietotekniikan pioneerit työskentelivät järjestelmän tekniikan parissa.
BioMEMS
BioMEMS (Biological Micro Electro Mechanical Systems) on mikrosysteemien sovellushaara, joka keskittyy biologisiin sovelluksiin, kuten solujen tai DNA:n tutkimiseen. Toisinaan BioMEMS-termiä käytetään mikrofluidistiikan synonyyminä.
Brandon Thomas
pienoiskuva|Brandon Thomas Brandon Thomas (s. 25. joulukuuta 1856 Liverpool, Britannia – 19. kesäkuuta 1914 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija, näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Thomasin näytelmää Charleyn täti (Charley's Aunt) on esitetty Suomessakin, ja sen pohjalta on tehty Ruotsissa 1926 elokuva Charleys tant, jonka on ohjannut Elis Ellis. Myös Hasse Ekmanin elokuva Fram för lilla Märta vuodelta 1945 perustuu tähän näytelmään.
BioMEMS
Historia
Vuonna 1967 S. B. Carter raportoi varjohöyrystettyjen palladiumsaarekkeiden käytöstä solujen kiinnittämiseen. Tämän ensimmäisen bio-MEMS-tutkimuksen jälkeen alan kehitys oli hidasta noin 20 vuoden ajan. Vuonna 1985 Unipath Inc. toi markkinoille ClearBlue-raskaustestin, jota käytetään yhä nykyäänkin ja jota voidaan pitää ensimmäisenä paperia sisältävänä mikrofluidisena laitteena ja ensimmäisenä markkinoille saatettuna mikrofluidisena tuotteena.
Vuonna 1990 sveitsiläisen Ciba-Geigyn (nykyisin Novartis) tutkijat Andreas Manz ja H. Michael Widmer ottivat käyttöön termin mikrokokonaisanalyysijärjestelmä (micro total analysis system, μTAS) uraauurtavassa julkaisussaan, jossa he ehdottivat miniatyrisoitujen kemiallisten kokonaisanalyysijärjestelmien käyttöä kemiallisessa aistimisessa. μTAS-käsitteen taustalla on ollut kolme tärkeää motivaatiotekijää. Ensinnäkin lääkkeiden löytäminen viime vuosikymmeninä ennen 1990-lukua oli ollut rajallista, koska makroskooppisilla laitteilla ei ollut aikaa ja kustannuksia suorittaa useita kromatografisia analyysejä rinnakkain. Toiseksi lokakuussa 1990 käynnistynyt ihmisen geeniperimää koskeva hanke (Human Genome Project, HGP) synnytti tarpeen parantaa DNA:n sekvensointikapasiteettia. Kapillaarielektroforeesista tuli näin ollen kemiallisten ja DNA:n erotusmenetelmien painopistealue.
Kolmanneksi Yhdysvaltain puolustusministeriön DARPA tuki 1990-luvulla useita mikrofluidiikan tutkimusohjelmia, koska oli havaittu, että oli tarpeen kehittää kentällä käytettäviä mikrojärjestelmiä kemiallisten ja biologisten aineiden havaitsemiseksi, jotka olivat potentiaalisia sotilaallisia ja terrorismin uhkia. Tutkijat alkoivat käyttää mikroelektroniikkateollisuudelta periytyviä fotolitografialaitteita mikroelektromekaanisten järjestelmien (MEMS) mikrovalmistukseen. Tuolloin MEMS:ien soveltaminen biologiaan oli rajallista, koska tämä tekniikka oli optimoitu pii- tai lasikiekkoihin ja siinä käytettiin liuotinpohjaisia fotolaseja, jotka eivät olleet yhteensopivia biologisen materiaalin kanssa. Vuonna 1993 Harvardin kemisti George M. Whitesides esitteli edullisen PDMS-pohjaisen mikrovalmistuksen, mikä mullisti bio-MEMS-alan. Sen jälkeen bio-MEMS-ala on kasvanut räjähdysmäisesti. Valikoituja merkittäviä teknisiä saavutuksia 1990-luvun bio-MEMS-kehityksen aikana ovat mm. seuraavat:
Nykyään agaroosin kaltaiset hydrogeelit, bioyhteensopivat fotoresistit ja itsekokoonpano ovat keskeisiä tutkimusalueita bio-MEMS:ien parantamisessa PDMS:n korvaajina tai täydentäjinä.
Muovit ja polymeerit
Muovien ja polymeerien käyttö bio-MEMS:issä on houkuttelevaa, koska ne ovat helposti valmistettavia, yhteensopivia mikrotyöstö- ja nopeiden prototyyppimenetelmien kanssa ja edullisia. Monet polymeerit ovat myös optisesti läpinäkyviä, ja ne voidaan integroida järjestelmiin, joissa käytetään optisia havaitsemistekniikoita, kuten fluoresenssia, UV/Vis-absorbanssia tai Raman-menetelmää. Lisäksi monet polymeerit ovat biologisesti yhteensopivia, kemiallisesti inerttejä liuottimille ja sähköisesti eristäviä sovelluksissa, joissa tarvitaan voimakkaita sähkökenttiä, kuten elektroforeettisessa erottelussa. Polymeerien pintakemiaa voidaan myös muokata erityissovelluksia varten. Erityisesti PDMS:n pintaa voidaan ionisäteilyttää magnesiumin, tantaalin ja raudan kaltaisilla alkuaineilla pinnan hydrofobisuuden vähentämiseksi, mikä mahdollistaa solujen paremman kiinnittymisen in vivo -sovelluksissa. Yleisimpiä bio-MEMSeissä käytettäviä polymeerejä ovat PMMA, PDMS, OSTEmer ja SU-8.
Sähkökinetiikka
Esimerkki elektroforeesikokeesta: Kaksi kartiokantaista elektrodia asetetaan mikrokanavan sisään- ja ulostuloon, ja soluja siirretään mikrokanavaa pitkin tasasähkökentän avulla. Elektrokinetiikkaa on hyödynnetty bio-MEMS:issä molekyylien ja solujen seosten erottamiseen sähkökenttien avulla. Elektroforeesissa nesteessä oleva varattu laji liikkuu sähkökentän vaikutuksesta. Elektroforeesia on käytetty pienten ionien, varattujen orgaanisten molekyylien, proteiinien ja DNA:n fraktiointiin. Elektroforeesi ja mikrofluidiikka ovat hyvin synergistisiä, koska mikrokanavissa voidaan käyttää suurempia jännitteitä nopeamman lämmönpoiston ansiosta. Isoelektrinen fokusointi on sellaisten proteiinien, organellien ja solujen erottelua, joilla on erilaiset isoelektriset pisteet. Isosähköinen fokusointi edellyttää pH-gradienttia (joka yleensä tuotetaan elektrodeilla) kohtisuoraan virtaussuuntaan nähden. Kiinnostavien lajien lajittelu ja fokusointi saavutetaan, koska elektroforeettinen voima aiheuttaa kohtisuoran siirtymisen, kunnes ne virtaavat pitkin vastaavia isoelektrisiä pisteitä. Dielektroforeesi on varauksettomien hiukkasten liikettä, joka johtuu epäyhtenäisten sähkökenttien indusoimasta polarisaatiosta. Dielektroforeesia voidaan käyttää bio-MEMS:issä dielektroforeesiloukkuihin, tiettyjen hiukkasten keskittämiseen tiettyihin pisteisiin pinnoilla ja hiukkasten ohjaamiseen virtauksesta toiseen dynaamista keskittämistä varten.
Mikrofluidiikka
Mikrofluidiikalla tarkoitetaan järjestelmiä, joissa käsitellään pieniä (µL, nL, pL, fL) nestemääriä mikrovalmisteisilla alustoilla. Mikrofluidiset lähestymistavat bio-MEMS:iin tuovat useita etuja:
Kun samaan mikrokanavaan lisätään useita liuoksia, ne virtaavat laminaaristen virtausominaisuuksien ansiosta erillisillä virtauskaistoilla (ei sekoittumista). Mikroelektroniikan, mikromekaniikan ja mikrooptiikan integrointi samalle alustalle mahdollistaa laitteen automaattisen ohjauksen, mikä vähentää inhimillisiä virheitä ja käyttökustannuksia.
Kiinnostava lähestymistapa, jossa yhdistyvät sähkökineettiset ilmiöt ja mikrofluidiikka, on digitaalinen mikrofluidiikka. Digitaalisessa mikrofluidiikassa substraatin pintaan on mikromuotoiltu elektrodeja ja se aktivoidaan valikoivasti. Pienten nestepisaroiden manipulointi tapahtuu elektrokostutuksen avulla. Se on ilmiö, jossa sähkökenttä muuttaa elektrolyyttipisaran kostutuskykyä pinnalla.
Bio-MEMS miniatyrisoituina biosensoreina
Biosensorit ovat laitteita, jotka koostuvat biologisesta tunnistusjärjestelmästä, jota kutsutaan bioreseptoriksi, ja muuntimesta. Analyytin ja bioreseptorin vuorovaikutus aiheuttaa vaikutuksen, jonka transduktori voi muuntaa mittaukseksi, kuten sähköiseksi signaaliksi. Yleisimmät biosensoinnissa käytetyt bioreseptorit perustuvat vasta-aineen ja antigeenin vuorovaikutukseen, nukleiinihapon vuorovaikutukseen, entsymaattiseen vuorovaikutukseen, soluvuorovaikutukseen ja vuorovaikutukseen, jossa käytetään biomimeettisiä materiaaleja. Yleisiä anturitekniikoita ovat mekaaninen havaitseminen, sähköinen havaitseminen ja optinen havaitseminen.
Live in Europe 1979
Live in Europe 1979 on hard rock-yhtye Uriah Heepin vuonna 1986 julkaistu livealbumi, jonka materiaali on äänitetty vuonna 1979.
LP 1
A-puoli B-puoli
LP 2
A-puoli B-puoli
BioMEMS
Sähköiset ja sähkökemialliset anturit
Sähköinen ja sähkökemiallinen havaitseminen on helppo mukauttaa siirrettävyyden ja pienuuden vuoksi, erityisesti verrattuna optiseen havaitsemiseen. Amperometrisissä biosensoreissa entsyymin katalysoima redox-reaktio aiheuttaa redox-elektronivirran, joka mitataan työskentelyelektrodilla. Amperometrisiä biosensoreita on käytetty bio-MEMS:issä glukoosin, galaktoosin, laktoosin, urean ja kolesterolin havaitsemiseen sekä kaasun havaitsemiseen ja DNA:n hybridisointiin. Potentiometrisissä biosensoreissa yhden elektrodin sähköpotentiaalin mittaukset tehdään suhteessa toiseen elektrodiin. Esimerkkejä potentiometrisistä biosensoreista ovat ionisensitiiviset kenttäefektitransistorit (ISFET), kemialliset kenttäefektitransistorit (chem-FET) ja valo-osoitettavat potentiometriset sensorit (LAPS). Konduktometrisissä biosensoreissa mitataan kahden elektrodin välisen sähköisen impedanssin muutoksia biomolekyylireaktion seurauksena. Konduktiiviset mittaukset ovat yksinkertaisia ja helppokäyttöisiä, koska niihin ei tarvita erityistä vertailuelektrodia, ja niitä on käytetty biokemikaalien, toksiinien, nukleiinihappojen ja bakteerisolujen havaitsemiseen.
Optiset anturit
Optisen havaitsemisen haasteena on tarve integroida detektorit ja fotodiodit miniatyrisoituun kannettavaan muotoon bio-MEMS:iin. Optiseen havaitsemiseen kuuluvat fluoresenssiin perustuvat tekniikat, kemiluminesenssiin perustuvat tekniikat ja pintaplasmoniresonanssi (SPR). Fluoresenssiin perustuvissa optisissa tekniikoissa käytetään merkkiaineita, jotka säteilevät valoa tietyillä aallonpituuksilla, ja optisen signaalin esiintyminen tai voimistuminen/väheneminen (esim. fluoresenssi-resonanssin energiansiirto) osoittaa, että reaktio on tapahtunut. Fluoresenssiin perustuvaa detektiota on käytetty mikrosarjoissa ja PCR on a chip -laitteissa. Kemiluminesenssi on valon tuottamista kemiallisesta reaktiosta vapautuvan energian avulla. Bioluminesenssi ja elektrokemiluminesenssi ovat kemiluminesenssin alatyyppejä. Pintaplasmoniresonanssisensorit voivat olla ohutkalvorefraktometrejä tai ritilöitä, jotka mittaavat pintaplasmonien resonanssikäyttäytymistä metalli- tai dielektrisillä pinnoilla. Resonanssi muuttuu, kun biomolekyylejä tarttuu tai adsorboituu anturin pinnalle, ja se riippuu analyytin pitoisuudesta sekä sen ominaisuuksista. Pintaplasmoniresonanssia on käytetty elintarvikkeiden laadun ja turvallisuuden analysoinnissa, lääketieteellisessä diagnostiikassa ja ympäristön seurannassa.
Genomi- ja proteomimikrosirut
Affymetrix GeneChip on esimerkki genomisesta mikrosirusta. Genomisten ja proteomisten mikrosarjojen tavoitteena on nopeuttaa ja halventaa genomianalyysiä suurella läpimenolla sekä tunnistaa aktivoituneita geenejä ja niiden sekvenssejä. Mikrosarjoissa käytettäviä biologisia kokonaisuuksia on monenlaisia, mutta yleisesti ottaen mikrosarja koostuu järjestetystä kokoelmasta mikropisteitä, joista kukin sisältää yhden määritellyn molekyylilajin, joka on vuorovaikutuksessa analyytin kanssa, jotta tuhansia parametreja voidaan testata samanaikaisesti yhdessä kokeessa. Eräitä genomisten ja proteomisten mikrosarjojen sovelluksia ovat vastasyntyneiden seulonta, tautiriskin tunnistaminen ja hoidon tehokkuuden ennustaminen yksilöllistä lääketiedettä varten.
Oligonukleotidisirut
Geelityynyjen avulla esivalmistetut oligonukleotidit kiinnitetään aktivoidun polyakryyliamidin laikkuihin. Mikroelektrodien avulla negatiivisesti varautuneet DNA- ja molekyylianturit voidaan keskittää jännitteisille elektrodeille vuorovaikutusta varten. Fotolitografian avulla substraatille luodaan valonvalotuskuvio digitaalisen mikropeililaitteen heijastaman valomaskin tai virtuaalisen valomaskin avulla. Valo poistaa valoa läpäisevät suojaryhmät valituilta valotusalueilta. Suojauksen poistamisen jälkeen valoherkän suojaryhmän omaavat nukleotidit altistuvat koko pinnalle, ja kemiallinen kytkentäprosessi tapahtuu vain siellä, missä valoa oli valotettu edellisessä vaiheessa. Prosessi voidaan toistaa suhteellisen lyhyiden oligonukleotidien syntetisoimiseksi pinnalla nukleotidi nukleotidilta. Mustesuihkutekniikkaa käyttäen nukleotidit tulostetaan pinnalle pisara pisaralta, jolloin muodostuu oligonukleotideja.
cDNA-mikrosarja
cDNA-mikrosarjoja käytetään usein laajamittaiseen seulontaan ja ekspressiotutkimuksiin. cDNA-mikrosarjoissa solujen mRNA kerätään ja muunnetaan cDNA:ksi käänteisellä transkriptiolla. Tämän jälkeen cDNA-molekyylit (kukin vastaa yhtä geeniä) immobilisoidaan metallitapeilla halkaisijaltaan ~100 µm:n kokoisiksi pisteiksi kalvolle, lasille tai piisirulle. Detektointia varten soluista peräisin oleva fluoresenssilla leimattu yksisäikeinen cDNA hybridisoituu mikrosirulla oleviin molekyyleihin, ja analyysissä käytetään käsitellyn näytteen (leimattu esimerkiksi punaisella) ja käsittelemättömän näytteen (leimattu muulla värillä, kuten vihreällä) välistä erotusvertailua. Punaiset pisteet tarkoittavat, että vastaava geeni ilmentyi korkeammalla tasolla käsitellyssä näytteessä. Vastaavasti vihreät pisteet tarkoittavat, että vastaava geeni ilmentyi korkeammalla tasolla käsittelemättömässä näytteessä. Keltaiset pisteet, jotka ovat seurausta punaisten ja vihreiden pisteiden päällekkäisyydestä, tarkoittavat, että vastaava geeni ilmentyi suhteellisen samalla tasolla molemmissa näytteissä, kun taas tummat pisteet osoittavat, että geenin ilmentymistä ei tapahtunut lainkaan tai se oli vähäistä kummassakaan näytteessä.