cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turbo Basic
Turbo Basic on kaupallinen BASIC-kääntäjä, jonka Borland osti alkuperäiseltä luojaltaan Robert "Bob" Zalelta. Borlandin lopetettua Turbo Basic:n julkaisun, Zale osti sen takaisin, nimesi sen PowerBASIC:ksi, perusti PowerBASIC Inc.:n ja jatkoi ohjelmiston tukemista ja kehitystä.
Turbo Basic tunnettiin siitä, että useimmista senaikaisista BASIC-ohjelmistoista poiketen se sisälsi täydellisen MS-DOS-kääntäjän. Muut ohjelmistot perustuivat tuolloin ajonaikaisiin kirjastoihin tai olivat pelkästään tulkkeja. Turbo Basic pystyi ajamaan ja debuggaamaan BASIC-ohjelman noudattaen BASIC:n perussyntaksia tai tekemään sellaisenaan toimivia .EXE-tiedostoja.
Marko Kešelj
Marko Kešelj (, s. 2. tammikuuta 1988 Belgrad) on serbialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin Olympiakosia.
Ura
Kešelj aloitti pääsarjakoripallon belgradilaisessa Avala Adassa kaudella 2004–2005. Hän edusti seuraa kaksi kautta, kunnes siirtyi Akasvayu Gironaan. Kešelj edusti seuraa vain kauden ajan, sillä hänet myytiin lainalle Köln 99ersille. Kausiksi 2008–2010 hän palasi kotimaansa KK Crvena zvezdaan. Elokuussa 2010 Kešelj siirtyi Olympiakosiin kolmivuotisella sopimuksella.
Miikka Anttila
Miikka Anttila (s. 10. syyskuuta 1972 Janakkala) on suomalainen rallikartanlukija. Hän on lukenut nuotteja muun muassa Jari-Matti Latvalalle, Mikko Hirvoselle, Janne Tuohinolle ja Kosti Katajamäelle. Hän on voittanut Jari-Matti Latvalan kartanlukijana viisi MM-rallia ja Janne Tuohinon kanssa ison N-ryhmän Suomen mestaruuden vuonna 1999.
Anttilasta tuli vuoden 2017 heinäkuussa Neste Rallissa kaikkien aikojen eniten MM-ralleissa mukana ollut kartanlukija. Neste Ralli oli hänen 189. kilpailunsa.
Vuodeksi 2003 Miikka siirtyi JWRC-sarjaan Kosti Katajamäen kakkoskuljettajaksi. Alkutalvesta 2003 Anttila ajoi Virossa ensimmäisen rallinsa Jari-Matti Latvalan kanssa Toyota Corollalla. Myöhemmin samana vuonna Anttila siirtyi JWRC:n lisäksi Britannian rallisarjaan lukemaan nuotteja Latvalalle hänen vakituisen kartanlukijansa Carl Williamssonin loukkaannuttua. Vuonna 2004 Latvala ajoi ralleja Miikka Anttilan ja Carl Williamssonin kanssa, kunnes hän siirtyi ajamaan pelkästään Anttilan kanssa. Vuonna 2006 Latvala ja Anttila valittiin Stobart MK M-Sport Ford -rallitiimiin, ja vuodeksi 2007 he saivat jo koko kauden kattavan sopimuksen.
Samana vuonna Irlannin osakilpailussa pari sijoittui kolmanneksi – ensimmäistä kertaa MM-rallissa palkintokorokkeelle. Vuodeksi 2008 he siirtyivät Fordin tehdastiimiin saavuttaen heti Ruotsin rallista voiton. Vuonna 2009 Latvala ja Anttila voittivat Italian osakilpailun Sardiniassa. Pari jatkaa myös vuonna 2010 Fordin tehdastallissa. Vuonna 2010 Anttila voitti Latvalan rinnalla Uuden-Seelannin sekä Suomen MM-rallit huomattavan pienin marginaalein, kasvattaen täten voittomääränsä neljään.
Anttila asuu Lempäälässä Pirkanmaalla vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Mauri Lintera
Mauri Lintera (17. tammikuuta 1923 Helsinki – 17. toukokuuta 2011 Kauniainen) oli suomalainen lehdenkustantaja ja päätoimittaja, joka perusti useita suomalaisia laajalevikkisiä aikakauslehtiä.
Lintera aloitti 16-vuotiaana kesätöissä urheilutoimittajana Martti Jukolan päätoimittamassa Suomen Urheilulehdessä. Lintera oli talvisodassa vapaaehtoisena ja palveli Viipurissa lähettinä. Jatkosodassa hän oli mukana Talin–Ihantalan taistelussa. Sotien jälkeen hänestä tuli 1948 Helsingin Sanomien kotimaan- ja urheiluosastojen toimittaja. Viiden vuoden kuluttua hän siirtyi Uuteen Suomeen ja sieltä Mantereen kirja Oy:öön, jossa hän oli 1950-luvulla mukana perustamassa Me Naiset -lehteä.
Lintera osti agentuuriliikkeen, joka myi kansainvälistä aineistoa, ja perusti vuonna 1958 ilman alkupääomaa Jallu-miestenlehden, joka oli tuolloin miehille sunnattu yleisaikakauslehti eikä pornolehti, kuten myöhemmin. Alkuvaiheissa Lintera kirjoitti, taittoi ja kuvasi lehden numerot itse. Lehti alkoi menestyä vuonna 1961, kun poliisi takavarikoi lehden numeron, joka sisälsi Tabe Slioorin muistelmien ensimmäisen osan.
Muita Linteran perustamia lehtiä olivat Nyrkki (1960, nimenmuutos Nyrkkiposti 1968), naistenlehti Jaana (1962), Suosikki (1963) ja Jermu (1968).
Vuonna 1968 Lintera myi lehtensä Uudelle Kivipainolle, joka myi ne edelleen Lehtimiehet Oy:lle. Myös Lintera siirtyi Lehtimiesten palvelukseen Jaanan päätoimittajaksi ja kehittäjäksi. Vuonna 1973 julkistettu Ilja Glazunovin muotokuva Urho Kekkosesta paljastui myöhemmin Linteran tilaamaksi Jaana-lehteä varten.
Lintera jäi eläkkeelle vuonna 1987. Hänen uskotaan käyttäneen ensimmäisenä Leijonat-lempinimeä Suomen jääkiekkomaajoukkueesta Helsingin Sanomissa tammikuussa 1949.
Jocelyn Blanchard
Jocelyn Blanchard (s. 28. toukokuuta 1972 Béthune, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Blanchard pelasi Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä 235 ottelua edustaen Metziä ja Lensiä, Italian pääsarjassa Serie A:ssa 12 ottelua edustaen Juventusta ja Itävallan Bundesliigassa 218 ottelua edustaen Austria Wieniä ja Austria Kärnteniä. Hän voitti Metzissä Ranskan liigacupin vuonna 1996 ja Austria Wienissä Itävallan-mestaruuden 2006 sekä Itävallan cupin kolmesti peräkkäin 2005–2007.
Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisiä huippukokouksia pidettiin vuosina 1943–1991 toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikana. Huippukokouksissa pyrittiin edistämään aseidenriisuntaa sekä liennytystä. 1980-luvun lopussa kylmä sota päättyi, mikä merkitsi suurvaltojen välisen kilpailun päättymistä. Toisen maailmansodan aikana pääpaino huippukokouksissa oli Saksaan ja akselivaltoihin kohdistuneessa politiikassa. Sodan aikana huippukokouksissa päätettiin niin Normandian maihinnoususta kuin Saksan jaosta.
Tsavonmedestäjä
Tsavonmedestäjä (Cinnyris tsavoensis) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus samana lajina purppuravyömedestäjän (Cinnyris bifasciatus) kanssa. Tsavonmedestäjää tavataan Itä-Keniassa ja Koillis-Tansaniassa.
Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Toinen maailmansota
===Teheranin konferenssi ===
Tietolaatikko
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Neuvostoliiton suurlähetystössä Teheranissa 28. marraskuuta – 1. joulukuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset koskivat sodan seurauksia.
Länsiliittoutuneet ajoivat yhdessä Suomen itsenäisyyden säilyttämistä, johon Stalin suostui, mutta Baltian maiden kohtalosta ei sovittu, sillä Stalin piti Baltian miehittämisestä kiinni. Liittoutuneiden asialistalla oli myös Puolan kohtalo, joka oli arka asia Britannialle, sillä Puolan pakolaishallitus Lontoossa vaati Neuvostoliiton vuonna 1939 miehittämiä alueita. Neuvottelut koskivatkin lähinnä Danzigia sekä aluelaajennuksia lännessä. Liittoutuneiden suurin kysymys oli Länsi-Eurooppaan tapahtuneen maihinnousun ajankohta. Stalin ja Roosevelt pääsivät yhteisymmärrykseen siitä, että Operaatio Overlord toteutettaisiin 6.6.1944, mihin Churchill suostui vastahakoisesti.
Teheranin kokouksen suuri kysymys oli myös Kiinan asema. Stalin piti kiinni suhteista Japaniin. Matkalla Teheraniin Roosevelt sekä Churchill olivat keskustelleet Kiinan presidentin Tšiang Kai-šekin kanssa Kairossa 22. heinäkuuta – 26. heinäkuuta. Osapuolet sopivat, että Japanilta otettaisiin pois kaikki Tyynen valtameren saaret, jotka se oli miehittänyt vuoden 1914 jälkeen. Lisäksi Koreasta tehtäisiin itsenäinen valtio.
Rooseveltin ja Stalinin suuri yhteisymmärrys Teheranissa herätti suuria toiveita Yhdysvalloissa.
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Livadian palatsissa 4. helmikuuta – 11. helmikuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset olivat sodan jälkeisen Euroopan tulevaisuus ja uuden maailmanjärjestyksen jako. Liittoutuneet sopivat kokouksessa seuraavaa: Neuvostoliitto suostuu Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen sillä ehdolla, että sille annetaan kolme ääntä: yksi Ukrainan SNT:lle, yksi Valko-Venäjän SNT:lle ja yksi koko Neuvostoliitolle. Neuvostoliitolle annettiin oikeus Kuriilien saariin sekä Etelä-Sahalinin saaret, jotka Japani oli saanut haltuunsa vuoden 1904 sodassa. Lisäksi Neuvostoliitto sai oikeuden Mantsurian rautatiehen, joka kuitenkin jäi kiinalaisten hallintaan. Puolan itärajaksi tuli Curzonin linja. Puola sai alueita lännestä ja pohjoisesta. Neuvostoliitto suostui myöntämään Ranskalle oman miehitysvyöhykkeen niin Berliinissä kuin muuallakin Saksassa. Vyöhyke muodostettiin Yhdysvaltain ja Britannian miehitysvyöhykkeen maa-alueista. Saksan maksettaviksi tulevista sotakorvauksista sovittiin päätettävän myöhemmin.
===Potsdamin konferenssi ===
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Harry S. Trumanin välinen huipputapaaminen tapahtui Cecilienhofin linnassa 17. heinäkuuta – 2. elokuuta. Kokoukseen osallistuivat myös Britannian pääministeri Winston Churchill sekä pääministeriksi myöhemmin valittu Clement Attlee. Liittoutuneet päättivät, että Puolan länsirajaksi tulee Oderin ja Neissenin itäpuoliset alueet ja Königsbergin (Kaliningrad) luovutetaan Neuvostoliitolle. Tšekkoslovakialle, Puolalle ja Unkarille päätettiin antaa oikeus karkottaa saksalaisvähemmistö. Saksan sotakorvauksista tehtiin päätös: Neuvostoliitolle annetaan 25 prosenttia länsivyöhykkeiltä purettavista teollisuuslaitoksista; 10 prosenttia ilmaiseksi ja 15 prosenttia maatalous- ja teollisuustuotteita vastaan. Saksan talouselämälle päätettiin tehdä uusjako: kaikki kartellit, monopolit sekä syndikaatit ja trustit puretaan. Sotarikolliset joutuvat oikeuden eteen vastaamaan teoistaan. Talouselämän päätöksenteko päätettiin antaa saksalaisten käsiin viiden valtiosihteerin johtamassa keskusvirastossa. Saksa on sopimuksen jälkeen virallisesti yhtenäinen talousalue.
Kylmä sota (1955–1991)
====Geneven huippukokous (1955) ====
Tietolaatikko
19. heinäkuuta alkaneen Geneven suurvaltakonferenssin aiheena oli muun muassa Saksan kysymys, Euroopan turvallisuusjärjestelmä sekä aseidenriisunta. Neuvotteluiden alussa Ranskan pääministeri Edgar Faure painotti, että yhdistyessäänkin Saksa voisi kuulua ainoastaan Natoon. Neuvostoliiton pääministeri Nikolai Bulganin sen sijaan totesi ensimmäisessä puheenvuorossaan, että Saksojen yhdistymisessä on este, sillä liittotasavalta on perustanut uudelleen omat asevoimansa.
Geneven huippukokous päättyi 23. heinäkuuta ilman konkreettisia tuloksia. Merkittävin sopimus oli Itävallan valtiosopimus, joka allekirjoitettiin 15. toukokuuta.
Huippukokoukseen osallistuivat:
Yhdysvalloista Hruštšov jatkoi matkaansa Kiinaan, jossa hän osallistui kansantasavallan 10-vuotisjuhlallisuuksiin Pekingissä.
===Pariisin kokous ===
Pariisin huippukokousta oli odotettu suurin toivein. Kokouksessa oli tarkoituksena käsitellä Berliinin ja ennen kaikkea Saksojen kysymystä. Huppukokous päättyi kuitenkin nolosti. Neuvostoliiton pääministeri Hruštšov ilmoitti Neuvostoliiton ilmatorjunnan ampuneen yhdysvaltalaisen U-2-tyyppisen tiedustelulentokoneen alas Neuvostoliiton alueella. Koneen lentäjä Francis Gary Powers oli Hruštšovin mukaan vangittuna.
Yhdysvaltain taholta väitettiin, että kyseessä oli yhdysvaltalainen säätiedustelulentokone, ja ilmoitti sen olevan aseistamaton siviililentokone.
16. toukokuuta Ranskan presidentti Charles de Gaulle avasi Pariisin konferenssin. Minkäänlaista neuvotteluita ei kuitenkaan syntynyt, sillä Hruštšovin esitti Yhdysvalloille uhkavaatimuksen, jonka mukaan sen on myönnettävä, että U-2-tapaus oli aggressiivinen teko Neuvostoliittoa vastaan ja vaati lentojen lopettamista. Presidentti Eisenhower torjui Hruštšovin uhkavaatimuksen ja poistui konferenssista.
===Wienin kokous ===
Neuvostoliiton pääministeri Nikita Hruštšovin ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn kohtaamisessa Wienissä järjestetyssä huippukokouksessa 3. kesäkuuta ilmapiiri oli hyvä, vaikkei mitään tuloksia saatu aikaiseksi. Huippukokouksen pääteemoista, Berliinin ja Saksojen kysymyksistä sekä ydinkokeiden kieltämisestä, ei tullut mitään ratkaisuja. Kennedyn ja Hruštšovin välinen kahdenkeskinen ymmärrys oli melko hyvä. Wienin kokouksesta ei jäänyt mitään avoimia asioita.
===Glassboron kokous === Yhdysvaltain presidentti Lyndon B. Johnson ja Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin kohtasivat Glassboron yliopistokaupungissa New Yorkin osavaltiossa 23.–25. kesäkuuta 1967. Suurvaltojen johtajien aiheena olivat Vietnamin sota ja Kuuden päivän sota sekä ydinsulkusopimus. Keskustelut käytiin ystävällisessä ja sydämellisessä ilmapiirissä. Minkäänlaisiin sopimuksiin osapuolet eivät päässeet.
===Moskovan kokous 1972 ===
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin vierailu Neuvostoliittoon oli ensimmäinen, jonka Yhdysvaltain presidentti on tehnyt. Nixonin matkan aikana allekirjoitettiin sopimuksia luonnonsuojelusta, lääketieteestä sekä avaruustutkimuksesta ja talousteknisestä yhteistyöstä.
Neuvotteluiden lopputulos oli SALT I -sopimus, jonka Richard Nixon ja Leonid Brežnev allekirjoittavat Kremlin palatsissa 26. toukokuuta. Sopimusta oli viimeistelty Helsingissä, ja se oli tärkeä askel strategisten aseiden tuotannon rajoittamiseksi.
===Washingtonin ydinaseriisuntakokous ===
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnevin vierailu 16. kesäkuuta Yhdysvaltoihin oli vastavierailu vuoden 1972 vierailulle, jolloin Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon teki ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä vierailun Neuvostoliittoon.
Brežnevin ja Nixon väliset neuvottelut käytiin Washingtonissa, Yhdysvaltain presidentin kesäasunnolla Camp Davidissa ja Nixonin Kalifornian asunnolla San Clementessä.
Nixon ja Brežnev allekirjoittivat laajakantoisen ydinsodan estämisjulistuksen. Lisäksi he antoivat periaatejulistuksen SALT-päämääristä ja niiden loppuun saattamisesta vuoteen 1974 mennessä. Lisäksi sovittiin ns. MBFR-sopimuksen eli sotajoukkojen supistamisneuvotteluiden alkamispäiväksi 30. lokakuuta 1974. Tämän sopimuksen sanottiin antaneen tietä ETYKille, koska MBFR-ajankohdan määrääminen oli ollut Nato-maille ennakkoehto turvakokouksen toisen vaiheen aloittamiselle Genevessä.
Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin viikon kestänyt valtiovierailu Neuvostoliitossa alkoi 27. kesäkuuta. Saavuttuaan Moskovaan Nixon neuvotteli kolmesta yhteistyösopimuksesta Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välille. 1. heinäkuuta Leonid Brežnev ja Nixon pääsivät sopimukseen molempien maiden torjuntaohjusten (ABM) ja maanalaisten ydinkokeiden rajoittamisesta sekä siitä että edelleen ponnisteltaisiin strategisten hyökkäysohjusten rajoittamiseksi. Lisäksi päästiin sopimukseen laajennetusta kauppa- ja tutkimustyöstä.
Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnev tapasivat toisensa 23.–24. marraskuuta Neuvostoliiton länsirannikolla Vladivostokissa. Tapaamisen tärkein kohta oli SALT-neuvotteluiden edistäminen. Osapuolet sopivat uusista suuntaviivoista, jotka merkitsivät 10-vuotista sopimusta ydinasevarustelujen supistamisesta. Kommunikean mukaan sopimus SALT II:sta tulisi vuonna 1975.
===ETYK-kokous 1975 ===
Helsingin ETYK-huippukokouksen aikana 2. heinäkuuta Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnev ja Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford tapasivat toisensa Neuvostoliiton suurlähetystössä. Molemmat osapuolet tähtäsivät strategisten aseiden käytön rajoittamiseen (SALT). Sopimuksen jatkoneuvottelut olivat olleet alkuvuoden 1975 jäissä, joten osapuolten tapaaminen Helsingissä oli odotettu. Läpimurtoa ei kuitenkaan tullut pitkistä neuvotteluista huolimatta. Ford ja Brežnev kuitenkin korostivat, että neuvottelujen henki oli ystävällinen ja rakentava.
===Wienin SALT II -kokous ===
Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnev saapuivat Wieniin kauan suunniteltua huippukokousta varten.
Tapaamisen kohokohta oli SALT II -sopimuksen allekirjoittaminen Hofburgin vanhassa keisarillisessa palatsissa 18. kesäkuuta. Sopimuksella pyrittiin rajoittamaan strategisten aseiden, lähinnä mannertenvälisten ohjusten kilpavarustelua. SALT II:ssa oli määrä pudottaa ydinaseiden kantolaitteiden lukumäärää 2 400:sta 2 250:een vuoteen 1981 mennessä. Neuvostoliitto oli näin ollen valmis hävittämään 270 kantolaitetta ja Yhdysvallat noin 190. Lukumäärät sisälsivät maa-, lento- ja vedenalaisissa tukikohdissa käytettäviä kantolaitteita.
===Geneven kokous 1985 ===
Ensimmäistä kertaa kuuteen vuoteen tapasivat Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov huippukokouksessa Genevessa 19. marraskuuta. Tapaamiset sujuivat hyvin, mutta asiakysymyksissä ei saavutettu toivottua lähentymistä. Molemmat osapuolet korostivat ydinasevarustelun vähentämistä. Gorbatšov totesi kuitenkin pitävänsä tulosten saavuttamista mahdollisena vain siinä tapauksessa, että Yhdysvallat luopuisi suunnitelmastaan avaruuden käyttämiseksi sotilaallisiin tarkoituksiin eli SDI-järjestelmästä.
Osapuolet keskustelivat myös alueellisista selkkauksista kuten Afganistanin miehityksestä sekä Keski-Amerikan ongelmista, joihin ei kuitenkaan saatu käytännön tuloksia.
Purppuravyömedestäjä
Purppuravyömedestäjä (Cinnyris bifasciatus) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Fylkesvei 63
thumb|right|302px|Riksvei 63 -tietä [[Rauma (Norja)|Rauman ja Norddalin kuntien rajalla elokuussa 2008.]] thumb|right|302px|Näkymä [[Langfjelldalen-laaksoon Riksvei 63 -tien varrelta Norddalissa elokuussa 2008.]]
Purppuravyömedestäjä
Levinneisyys
Purppuravyömedestäjää tavataan Angolassa, Botswanassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Gabonissa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin on kuvattu olevan pääosin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Tietolaatikko
===Reykjavíkin kokous ===
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat 11. lokakuuta Reykjavíkissä. Reykjavíkin kokouksen tarkoituksena oli neuvotella vakavasti sekä asevarustelusta että aseidenriisunnasta. Neuvostoliitto kuitenkin esitti laajan suunnitelman, jonka piti johtaa mannertenvälisten ydinaseilla varustettujen ohjusten sekä myös keskimatkan ja keskilyhyenmatkan ohjusten asteittaiseen poistamiseen. Yhdysvallat kuitenkin huomasi, että suunnitelma olisi sille ja muille Nato-maille epäedullinen, sillä se tarkoittaisi vain tavanomaisten aseiden varaan rakennettua varustelutasapainoa, mikä olisi ongelma.
Fylkesvei 63
Fylkesvei 63 tai Fylkesveg 63 (lyhennettynä Fv63; aiemmin Riksvei 63 tai Riksveg 63, lyhennettynä Rv63) on tie, joka kulkee Norjan länsiosassa sekä Møren ja Romsdalin että Opplandin läänissä. Tien pituus lauttavälejä lukuun ottamatta on 103,6 kilometriä, josta 101 kilometriä sijaitsee Møren ja Romsdalin ja 2,6 kilometriä Opplandin läänissä.
Møren ja Romsdalin lääni
thumb|160px|left|Elokuun 2008 näkymä [[Ørnevegenille, joka kiemurtelee vuorenrinnettä lähellä Geirangeria.]]
Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Tietolaatikko
===Washingtonin INF-kokous ===
,Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšovin ja Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin välinen huippukokous Washingtonissa oli historiallinen. Kokouksen kohokohta oli kaikkien ydinkärjillä varustettujen keskimatkanohjusten poistamissopimus eli INF-sopimus. Tämä tarkoitti sitä, että Yhdysvallat tuhosi seuraavan kolmen vuoden aikana 396 Pershing-2-risteilyohjusta, ja 72:ta vanhaa Saksan liittotasavaltaan sijoitettua Pershing 1 A -ohjusta ei korvattu
uusilla. Neuvostoliitto sitoutui tuhoamaan 683 ohjusta.
Sopimus oli ensimmäinen, jossa molemmat suurvallat sitoutuivat tuhoamaan jo olemassa olevia aseita. Strategisten mannertenvälisten ohjusten vähentämisessä ei saatu sopimusta aikaan.
Alueellisista konflikteista kuten Keski-Amerikan contrien rahoittamisesta tai Afganistanin vetäytymisestä ei saatu tuloksia.
===Moskovan kokous ===
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat huippukokouksessa Moskovassa 29. toukokuuta. Yhdysvaltain senaatti oli ratifioinut joulukuussa 1987 allekirjoitetun keskimatkanohjusten poistamista koskevan INF-sopimuksen. Sopimus astui voimaan heti huippukokouksen aikana. Suurvallat pääsivät periaatepäätökseen mannertenvälisiä ydinkärjillä varustettuja ohjuksia koskevien neuvottelujen jatkamisesta. Lisäksi risteilyohjusten laskennasta sekä lentokoneiden kantamista risteilyohjuksista päästiin ymmärrykseen. Osapuolet eivät allekirjoittaneet mitään sopimusta. Myöskään Yhdysvaltain avaruuspuolustusjärjestelmästä SDI:stä ei päästy sopimuksiin. Suurin kysymys oli kuitenkin sotalaivoihin rakennettujen risteilyohjuksien poistaminen.
===YK:n yleiskokous 1988 ===
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov arvosteli pitämässään puheessa YK:n yleiskokouksessa New Yorkissa 7. joulukuuta suurvaltojen välejä rasittaneita asenteita toteamalla, ettei suljettu yhteiskunta ollut toiminut ja ettei Neuvostoliitolla olisi yksinoikeutta totuuteen. Gorbatšov painotti aserajoituksien jatkamista ja kansainvälisen yhteistyön lisäämistä. Lisäksi Gorbatšov ilmoitti, että Neuvostoliitto alkaisi vähentää konventionaalisia sotajoukkoja 500 000 sotilaalla. Joukot vedettäisiin pois Itä-Euroopasta ja Neuvostoliiton Euroopan puoleisesta osasta ja Mongoliasta. Tähän kuuluisivst tankit, tykit, hävittäjät sekä erillisiä laitoksia ja varastoja. Lisäksi Afganistanin joukkojen vetäytymistä nopeutetaan. Näin kylmä sota lopetettiin ilman laukaustakaan. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1960, jolloin Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri esiintyi YK:n yleiskokouksessa, edellinen oli Nikita Hruštšov.
===Maltan kokous ===
===Washingtonin kokous 1990 ===
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov tapasivat toisensa Washingtonissa 3. kesäkuuta. Osapuolet neuvottelivat Start-sopimuksen allekirjoittamisesta, jolla pyritään vähentämään strategisia ydinohjuksia 30 prosentilla. Maiden hallussa olevista kemiallisista aseista päätettiin hävittää yli puolet. Hävittäminen aloitettaisiin vuonna 1992 ja puolet aseista olisi tuhottu vuoteen 1999 mennessä. Maiden välinen kauppasopimus allekirjoitettiin. Gorbatšov keskusteli yhdysvaltalaisten yritysten johtajien kanssa mahdollisuuksista päästä auttamaan Neuvostoliiton ongelmissa olevaa taloutta. Presidentit keskustelivat myös Saksojen yhdistymisestä ja Euroopan turvallisuudesta.
===Helsingin kokous 1990 ===
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov tapasivat toisensa Helsingissä 9. syyskuuta järjestetyssä pikahuippukokouksessa. Kokouksen aiheena oli ensisijaisesti Irakin toimeksi panema Kuwaitin miehitys. Osapuolet pääsivät heti alussa yhteisymmärrykseen siitä, että Irakin on vedettävä joukkonsa pois Kuwaitista ja vapautettava kaikki siellä olevat panttivangit. Neuvostoliiton Irakiin lähettämän
parinsadan sotilasneuvonantajan sovittiin vetäytyvän määräaikaan mennessä. Yhteisymmärrystä Kuwaitin miehityksen lopettamisesta ei saatu aian,si sillä Yhdysvallat oli sotilaallisen iskun kannal,la kun taas Neuvostoliitto kannatti pakotepolitiikkaa.
===ETYK-kokous 1990 ===
22 Nato-maan ja Varsovan liiton maan päämiehet allekirjoittivat laajan aseidenriisuntasopimuksen Pariisin ETYK-huippukokouksessa 19. marraskuuta.
16 Naton ja kuusi Varsovan liiton maata vakuuttivat, etteivät ole enää vihollisia, vaan luovat nyt uuden kumppanuuden ja keskinäisen yhteistyön.
Juhlallisessa allekirjoitustilaisuudessa liitot sopivat, ettei aseita enää käytetä muuhun kuin lailliseen puolustukseen ja vain YK:n sääntöjen mukaisesti.
TAE-sopimus eli CFE (Conventional Armed Forces in Europe) sisälsi Euroopassa olevien tavanomaisten aseiden huomattavan vähentämisen.
TAE-sopimus rajoitti aseet molemmin puolin 20 000 panssarivaunuun, 30 000 panssaroituun miehistönkuljetusvaunuun, 20 000 tykkiin, 6 800 hävittäjään ja 2 000 rynnäkköhelikopteriin.
Sopimuksen mukaan noin neljännes miljoonaa asetta tuhotaan tai muutetaan rauhanomaiseen käyttöön vuoteen 1994 mennessä. TAE-sopimus koski varustelua Atlantin rannikolta Ural-vuoristolle.
Neuvostoliitto siirsi joukkoja Ural-vuoriston toiselle puolelle, joka on sopimuksen ulkopuolella. Yhdysvaltain joukot Euroopasta siirrettiin Persianlahdelle.
Lisäksi Pariisissa allekirjoitettiin peruskirja, jossa määriteltiin länsimaisen yhteiskuntajärjestelmän malli koko Euroopalle.
Seitsemän johtavan läntisten teollisuusvaltioiden päämiehet kokoontuivat 15. heinäkuuta kolmipäiväiseen neuvonpitoon Lontooseen. Kokouksen osallistujat olivat Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush, Ranskan presidentti François Mitterrand, Saksan liittokansleri Helmut Kohl, Euroopan yhteisön presidentti Jacques Delors, Italian pääministeri Giulio Andreotti, Kanadan pääministeri Brian Mulroney, Japanin pääministeri Toshiki Kaifu ja Alankomaiden pääministeri Ruud Lubbers.
Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov osallistui kokoukseen kutsuttuna. Kokouksen aiheena oli Neuvostoliiton talousongelmat. G7-maat lupasivat vauhdittaa Neuvostoliiton liitännäisjäsenyyttä IMF:ssä ja Maailman pankissa. Mihail Gorbatšov ja Yhdysvaltain presidentti Bush keskustelivat muuan muassa Start-sopimuksen allekirjoittamistapahtumista.
G7-ryhmän kokouksessa Irakin taloudellisia pakotteita jatkettiin.
===Moskovan START I kokous ===
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov allekirjoittivat 31. heinäkuuta Moskovan Kremlissa historiallisen aseidenriisuntasopimuksen eli START I:n. Sopimuksessa Neuvostoliiton oli tarkoitus vähentää ydinkärkiä 30 prosentilla ja Yhdysvaltain 25 prosentilla. START I oli jatkoa vuonna 1987 allekirjoitetun INF-sopimukselle. INF-sopimus koski lähinnä ydinohjusten aseistariisuntaa, jolla osapuolet tuhoaisivat omia keskimatkan ja lyhyen keskimatkan ydinohjuksiaan.
Huippukokouksessa osapuolet keskustelivat muun muassa Neuvostoliiton talousongelmista sekä Lähi-idän tilanteesta. Bush ilmoitti myös, että Yhdysvallat olisi valmis auttamaan Neuvostoliittoa taloudellisesti muun muassa tullimääräyksiä pienentämällä. Samalla Bush painotti, että Neuvostoliiton tulisi ratkaista Baltian maiden itsenäisyyskysymykset sekä lopettaa Kuuban taloudellinen ja sotilaallinen apu. Myös
kä Neuvostoliiton armeijan valv Kuuban maan talouselämässä tuli loppua.
Lisäksi Bush kävi keskusteluita Venäjän federaation presidentin Boris Jeltsinin kanssa.
===Madridin kokous ===
Kansainvälinen rauhankonferenssi Lähi-idän ongelmista alkoi 30. lokakuuta Madridissa. Viisi päivää kestänyt konferenssi oli historiallinen, sillä ensi kertaa Israelin, arabimaiden sekä palestiinalaisten edustajat istuivat yhteiseen neuvottelupöytään.
Konferenssiin saakka oli päästy Yhdysvaltain, Neuvostoliiton, YK:n ja EY:n pitkäaikaisten neuvotteluiden jälkeen. Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush sekä Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov vetosivat avauspuheessaan Israelin ja arabimaiden sovinnonhaluun. Lisäksi Bush vaati epäsuorasti Israelia suostumaan sovitteluratkaisuun aluevaatimuksissaan.
Palestiinalaiset pitävät kokousta onnistuneena, sillä heidät oli ensimmäistä kertaa hyväksytty neuvottelukumppaniksi. Konferenssin vaikein ongelma oli Israelin ja Syyrian välinen, joka koski Golanin kukkuloiden juutalaisasutuksia.
Kaaripistesiipi
Kaaripistesiipi (Pelosia obtusa) on harvinainen ja vaatimattoman näköinen, siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Kaaripistesiipi on pienehkö, ruskea perhonen. Etusiivet ovat yksivärisen pähkinänruskeat, ja siiven keskivaiheilla on epäsäännöllisen muotoisten mustien pisteiden rivi, joka tekee likimain suoran kulman siiven kärkeä kohti. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleamman ruskeat, ulkoreunaa kohti tummenevat. Lepäävä perhonen pitää siipiään tasossa takaruumiin päällä.
Samannäköinen laji on pistesiipi (Pelosia muscerda), johon verrattuna kaaripistesiiven siivet ovat lyhyemmät, leveämmät, ja tummien pisteiden sijainnit niillä ovat erilaiset.
Levinneisyys ja lentoaika
Kaaripistesiiven levinneisyys tunnetaan huonosti. Siitä on havaintoja useina eri alalajeina Etelä-Englannista, Pohjois-Espanjasta ja Italiasta sekä Keski-Euroopasta Baltian ja Etelä-Venäjän kautta Itä-Aasiaan ja Japaniin. Pohjoismaissa sitä tavataan Tanskassa sekä Ruotsin eteläosissa ja Gotlannissa. Kaaripistesiipi on tavattu Suomesta alle kymmenen kertaa. Ensimmäinen yksilö tavattiin Ahvenanmaan Kökarista syyskuussa vuonna 2002.
Elinympäristö ja elintavat
Koko esiintymisalueellaan kaaripistesiipi on tavattoman paikoittainen laji. Sitä tavataan kosteilla niityillä, soilla, rannoilla ja rantaniityillä. Kaaripistesiivellä ei ole vaellustaipumusta, vaikka yksilöitä onkin tavattu kaukana tunnetuista esiintymispaikoista. Perhoset lentävät pimeän aikaan, ja molemmat sukupuolet tulevat valolle. Naaraat houkuttelevat koiraita luokseen feromonien avulla.
Naaras laskee munat pieninä ryhminä kasveille, ilmeisesti lähelle maanpintaa. Käytännössä kaikki tieto toukkien elämästä on peräisin kasvatuksista. Munat kuoriutuvat 10 päivän kuluttua ja toukat kasvavat hitaasti ennen siirtymistään talvilevolle. Toukat ovat pääasiassa yöaktiivisia ja saavuttavat täysikasvuisuuden kesä-heinäkuun vaihteessa. Toukka tekee kotelokopan ruo’on varren sisään tai muuhun koloon. Kotelovaihe kestää kahdesta kolmeen viikkoa.
Ravintokasvi
Toukka elää järviruo’olla ja muilla kosteikkokasveilla ja syö ilmeisesti niillä kasvavia viherleviä sekä kuihtuneita kasvinosia.
Geoffrey Wilkinson
Geoffrey Wilkinson (14. heinäkuuta 1921 Springside, Yorkshire − 26. syyskuuta 1996 Lontoo) oli brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1973 työstään stabiilien siirtymämetallialkyylien parissa. Wilkinson jakoi palkinnon Ernst Otto Fischerin kanssa.
Wilkinson aloitti opiskelun Imperial College Londonissa vuonna 1939 ja valmistui sieltä 1941. Vuonna 1942 professori Friedrich Paneth värväsi nuoria kemistejä ydinvoimaprojektiin. Wilkinson liittyi siihen ja hänet lähetettiin Kanadaan. Siellä hän oli ensin Montrealissa ja myöhemmin Ontariossa ydintutkimuslaitoksessa vuoteen 1946 asti. Seuraavat neljä vuotta Wilkinson työskenteli Glenn T. Seaborgin kanssa Berkeleyssä. Sen jälkeen hän toimi tutkijana Massachusetts Institute of Technologyyssä ja palasi häntä jo opiskelun alkuvaiheessa kiinnostaneisiin tutkimuskohteisiin siirtymämetallikomplekseihin, joissa oli ligandina hiilimonoksidi tai alkeeni.
Vuosina 1951–1955 hän toimi Harvardin yliopistossa, minkä jälkeen palasi Englantiin. Vuonna 1955 hänestä tuli epäorgaanisen kemian professori Lontoon yliopistoon. Siellä hän jatkoi siirtymämetallikompleksien tutkimista.
Tunnetuin Wilkinson on ferroseenin ja Wilkinsonin katalyytin ( RhCl(PPh3)3), jota käytetään alkeenien hydrogenoinnissa alkaaneiksi, rakenteen selvittämisestä.
Luettelo Sannin kappaleista
Tämä on luettelo suomalaisen laulaja-lauluntekijä Sannin levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Charles Chetwynd-Talbot
Charles Chetwynd-Talbot (13. marraskuuta 1860 – 7. toukokuuta 1921) oli brittiläinen aatelinen, 20. Shrewsburyn ja Waterfordin jaarli ja Clément Talbotin perustaja.
Talbot oli perheessään ainoa lapsi ja isänsä, 19. Shrewsburyn jaarlin perillinen. Talbot peri jaarlin arvonsa jo nuorena ja pilasi tulevaisuuden mahdollisuutensa menemällä paroni George Byronin tyttärentyttären, avioeron läpikäyneen Ellen Miller-Mundyn kanssa naimisiin. Aviovaimoa ei hyväksytty seurapiireihin. Nuoripari sai pojan nimeltään Viscount Ingestre, joka kuoli vanhempiensa elinaikana, mutta ehti tehdä muutamia perillisiä, mukaan lukien 21. Shrewsburyn ja Waterfordin jaarlin.
Myöhemmin aviopari erosi ja molemmat osapuolet menivät omia teitään. Talbot oli myös vastuussa Alton Towersin myynnistä, joka oli ollut aikaisempien Shrewsburyn jaarlien tyyssija. Se on nykyään laajalti tunnettu huvipuisto. Hänen tuellaan perustettiin vuonna 1903 Clément Talbot ltd. tuomaan Isoon-Britanniaan suosittua ranskalaista automerkkiä Clémentiä. Tämä johti automerkki Talbotin syntymiseen.
Joe Burke
Joseph A. ”Joe” Burke (18. maaliskuuta 1884 Philadelphia – 9. kesäkuuta 1950 Upper Darby) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä, pianisti ja näyttelijä.
Burke opiskeli Pennsylvanian yliopistossa Philadelphiassa ja lähti valmistumisen jälkeen Hollywoodiin näyttelemään elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli vuoden 1915 elokuvassa The Senator. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa 8-sylinteristä rakkautta (engl. Lucky Devil, 1925), Striving for Fortune (1926) sekä The Show of Shows (1929), joka jäi hänen viimeiseksi elokuvakseen näyttelijänä.
Näyttelijäuraansa suuremman menestyksen Burke saavutti lauluntekijänä. Hän alkoi 1920-luvun puolivälissä säveltää musiikkia elokuviin työskennellen useiden eri sanoittajien kanssa. Hänen ensimmäinen menestynyt sävellyksensä oli Benny Davisin sanoittama ”Yearning” vuonna 1925. Davis sanoitti myös Burken säveltämän kappaleen ”Carolina Moon” vuonna 1928. 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Burke teki yhteistyötä sanoittaja Al Dubinin kanssa; kaksikon suurin hitti oli Casa Loma Orchestran nauhoittama kappale ”For You”. Muita Burken ja Dubinin tekemiä lauluja ovat ”Tiptoe Through the Tulips with Me” (1929) ja ”Dancing with Tears in My Eyes” (1930). ”Tiptoe Through the Tulips with Me” -kappaleen on nauhoittanut suomeksi M. A. Numminen nimellä ”Varkain vattupensaiden taa”.
1930-luvun puolivälissä Burken yhteistyökumppanina toimi Edgar Leslie. Tommy Dorsey nauhoitti heidän kappaleensa ”On Treasure Island” vuonna 1935. Muihin kaksikon kappaleihin kuuluvat ”Moon Over Miami” (1935) ja ”It Looks like Rain in Cherry Blossom Lane” (1937).
E. R. Gummerus
Gummeruksen vanhemmat olivat professori Herman Gummerus ja Alexandra (San) Hedenberg.
Gummerus vietti nuoruusvuotensa Roomassa jossa hänen isänsä oli ensin stipendiaattina ja sitten asiainhoitajana ja lähettiläänä. Gummerus palasi 1929 Suomeen opiskelemaan ja valmistui filosofian maisteriksi 1934. Hän siirtyi sitten Ruotsiin Nya Dagligt Allehanda-lehden palvelukseen. Sotavuosina Gummerus asui perheineen Björbossa Västerdalälvenissä hyvin primitiivisissä oloissa.
Gummerus oli kansakoulunopettajana Lövsjössä 1947–1949 ja muutettuaan Strängnäsiin hän toimi opettajana Gripsholmin kansankorkeakoulussa.
Gummerus asui vuosina 1954–1970 perheineen Italiassa jossa hän toimi pohjoismaisten kielten lehtorina Napolin yliopistossa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tämän jälkeen Gummerus palasi Ruotsiin jossa hän asui ensin Lövkullenissa ja sitten Klenshyttanissa.
Komipermjakkien kirjallisuus
Venäjällä lähinnä Permin Komissa asuvien komipermjakkien kirjallisuus syntyi 1920–1930-luvuilla. Varsinkin alkuvaiheessa sen perustana oli kansanrunous, venäläisen kirjallisuuden mallit sekä komisyrjääneiltä saadut vaikutteet.
Kirjallisuuden alkuvaiheet
Ensimmäinen komipermjakinkielinen runokokoelma Goradźuĺ (”Soiva pisara”) ilmestyi Syktyvkarissa vuonna 1923. Vuonna 1926 Kudymkarissa alettiin julkaista sanomalehteä Göriś (”Kyntäjä”) ja vuonna 1930 perustettiin Permin Komin kirjakustantamo. 1930-luvun alussa painettiin lastenlehtiä Dźuĺźan kai (”Laululintu”), Bičirok (”Kipinä”) ja Tom udarńik (”Nuori iskuri”). Vuonna 1935 perustettiin kansallinen ammattiteatteri. Komipermjakinkielisiä kaunokirjallisia teoksia julkaistiin myös komisyrjäänien kirjallisuuslehdessä Ordym (”Polku”, nykyään Voivyv kodźuv) ja antologiassa Komi gižyśjas (”Komikirjailijoita”, 1926).
Komipermjakkien kirjallisuuden perustanlaskijoita olivat Andrei Zubov ja Mihail Lihatšov. Zubov ammensi runouteensa vaikutteita kansanperinteestä. Hänen keskeinen teemansa on naisen kohtalo. Vuonna 1929 ilmestyi hänen runokokoelmansa Öndža (”Mitä lie”) ja vuonna 1933 runoelma Viĺ tui vylöt (”Uutta tietä pitkin”). Lihatšovin proosateosten aiheena olivat maaseudun yhteiskunnalliset muutokset. Vuosina 1928–1931 julkaistiin hänen ensimmäiset kertomuksensa ja vuonna 1936 ensimmäinen komipermjakinkielinen romaani Menam zon (”Poikani”). Molemmat kirjailijat laativat myös lastenkirjallisuutta ja äidinkielen oppikirjoja. Muita tuon ajan kirjailijoita olivat Vasili Derjabin (1894–1968), Nikolai Popov (1902–1975), Stepan Karavajev (1908–1974) ja Fjodor Tarakanov (1900–1997). Andrei Zubov ja Mihail Lihatšov menehtyivät Stalinin vainoissa ja Tarakanov joutui 17 vuodeksi vankileirille.
Sodanjälkeinen aika
Toisen maailmansodan aikana suurin osa Permin Komin kirjailijoista oli rintamalla, jossa monet heistä saivat surmansa. Isänmaallista runoutta julkaisivat Nikolai Popov, Stepan Karavajev sekä sodassa kaatunut Ivan Gagarin (1917–1942). Sodanjälkeiselle ajalle tyypillisiä siloteltuja kuvauksia ja kertomuksia laati Ivan Šadrin. Vuonna 1949 alettiin julkaista kaunokirjallista aikakauskirjaa, joka nykyään ilmestyy nimellä Ińva.
1950–1960-lukujen vaihteessa komipermjakkien kirjallisuuselämä vilkastui ja Stalinin vainoissa menehtyneiden kirjailijoiden teokset julkaistiin uudelleen. Etusijalle nousi realistinen maaseudunkuvaus, lyyrinen proosa ja kansanperinteen aiheet. Tänä aikana julkaistuja kertomuskokoelmia ja pienoisromaaneja ovat Valerian Batalovin (1926–1998) Śökyt pondotčöm (”Vaikea alku”, 1959) ja Šapka-požum (”Lakkimänty”, 1965), Vasili Klimovin (s. 1927) Gavkalön bed’ (”Gavkan sauva”, 1968), Ivan Mininin (1926–1990) Čövpan mys dyn (”Tšelpan-mäen luona”, 1962), Panyt ujis töliś (”Vastaan lipui kuu”, 1968), Boboĺ Vańalön šapka (”Bobol Ivanin hattu”, 1972). Vuosina 1970 ja 1975 ilmestyi Valerian Batalovin historiallinen romaani Jugdikö (”Aamun koittaessa”). Venäjänkielisiä sotakuvauksia kirjoitti Anatoli Bajandin (1927–1962).
Vanhemman polven runoilijat Sergei Karavajev, Nikolai Popov ja Mihail Vavilin (1921–1992) sekä nuoremmat Vasili Klimov ja Ivan Minin kirjoittivat lähinnä kansalaislyriikkaa. Henkilökohtaisempi runous nousi esiin 1980-luvulla Fjodor Istominin (s. 1954), Galina Batševan (s. 1952) ja Anna Istominan (s. 1964) teoksissa. Samaan aikaan ilmestyi myös laajoja proosateoksia: Timofei Fadejevin (1937–1992) romaanit Tuivežžez (”Tienhaarat”, 1981) ja Ybšar (”Kiuru”, 1989), Vasili Klimovin Gubĺan (1987) sekä Semjon Fedosejevin Śöd cvettez (”Mustat värit”, 1994). Komipermjakinkielistä näytelmäkirjallisuutta edusti vuosikymmenten ajan lähes yksin Spiridon Možajev (1906–1989).
Katolinen kirkko Dominicassa
Katolinen kirkko Dominicassa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä
Katolinen kirkko Dominicassa muodostuu yhdestä hiippakunnasta, Roseaun hiippakunnasta. Siihen kuului vuonna 2017 yhteensä 15 seurakuntaa. Tuolloin katolilaisia oli maassa 42 483, 61,3% väestöstä.
Rannikkomedestäjä
Rannikkomedestäjä (Cinnyris chalcomelas) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Rannikkomedestäjää tavataan Keniassa ja Somaliassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Martti Saarinen
Martti Saarinen (20. lokakuuta 1980 Tuusula) on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun viidennen tuotantokauden vuonna 2011. Saarinen voitti kilpailun finaalissa Ali Elkharamin saatuaan 56 prosenttia äänistä.
Ennen Idolsissa kilpailemista Saarinen oli esiintynyt Boiled Monkeys -nimisen coveryhtyeen kanssa vuodesta 2005. Lisäksi hän on laulanut Killer Kachina -nimisessä yhtyeessä.
Voittokappale Idolsissa oli Patric Sarinin säveltämä ja Paula Vesalan sanoittama ”Se alkaa taas”. Musiikkivideo kappaleeseen kuvattiin toukokuun lopussa. Sen ohjasi Petri Eklund.
Saarisen melodista suomirockia sisältävä ensimmäinen albumi julkaistiin syyskuussa 2011. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin Poets of the Fall -yhtyeen jäsenten tekemä kappale ”Kaipaus nousee siivilleen”. Hänen omaa nimeänsä kantava albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla kymmenen.
Martti Saarinen on myös toiminut lauluntekijänä, sillä Martti oli mukana tekemässä debyyttialbumin päätösraitaa "Omatunto" yhdessä Janne Huttusen ja Sanna Korkeen kanssa. Martti oli valmistelemassa toista albumiaan, jonka kappaleet ovat Martin ja hänen taustayhtyeensä kitaristin Juha Wahlsténin käsialaa, kunnes päättyi perustamaan Marraskuu-yhtyeen joka on julkaissut pari kappaletta. Lisäksi Martti Saarinen on ruvennut tekemään kappaleita myös muille artisteille. Marraskuu julkaisee alkuvuodesta 2020 uuden singlen.
Saarinen on esiintynyt myös Leavings-Orkesterin solistina. Bändi on suomalainen pop-yhtye, jonka perustivat vuonna 2011 Leevi and the Leavings -yhtyeen jäsenet Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund.
Martti oli mukana vuonna 2019 Millennium Projectin tekemällä cover-versiolla Pohjois-Karjala -biisistä.
Saarinen asuu perheineen Keravalla ja heillä on kaksi lasta.
Innofactor
Innofactor Oyj on Microsoft-ratkaisuihin keskittynyt suomalainen ohjelmistotoimittaja, joka toimittaa asiakkailleen tietotekniikkahankkeita järjestelmäintegraattorina, mutta kehittää myös omia ohjelmistotuotteita ja -palveluita. Oman tuotekehityksen painopistealueena ovat Microsoftin pilviratkaisut. Vuonna 2021 noin puolet Innofactorin liikevaihdosta tuli jatkuvista sopimuksista. Vuonna 2022 Innofactorilla oli yli 1 000 asiakasta.
Historia
Innofactorin toiminta alkoi, kun Risto Linturi otti loppuvuonna 1999 yhteyttä Sami Ensioon ja pyysi häntä uuden yrityksensä vetäjäksi. Yritys perustettiin Risto ja Kaija Linturin sijoitusyhtiö R. Linturin vuonna 1983 perustetun Yritysmikrot-nimisen tytäryhtiön pohjalle. Yrityksen nykymuotoinen toiminta käynnistyi 1. tammikuuta 2000.
Vuosina 2006–2010 Innofactor kasvoi vuosittain lähes 50 prosenttia.
Vuonna 2012 Innofactor osti Bridgeconsulting A/S:n ja Tietotalo Infocenter Oy:ltä Microsoftin projektin- ja projektisalkunhallintajärjestelmien toimittamiseen keskittyvän liiketoiminnan.
Joulukuussa 2015 Innofactor osti nopeasti kasvaneen Cinterosin Ruotsista.