cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UFO (elokuva)
Juoni
Ystävykset viettävät yöelämää baarissa, kunnes poistuessaan he alkavat kokemaan outoja asioita ympärillään. Sähkökatkos koko kaupungissa, puhelimet ei toimi, eikä mikään muu. Yhtäkkiä UFOt ilmaantuvat taivaalta Maahan ja koko taivas tummenee heidän aluksen saavuttua. Viisi ystävystä yrittävät selviytyä kaaoksesta.
Hadroniepookki
Hadroniepookki oli kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jolloin kaikkeuden massa koostui pääasiassa hadroneista. Se seurasi heti kvarkkiepookin jälkeen ja kesti aikavälin 10−6–1 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen.
Hadroniepookki alkoi noin 10−6 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen, kun lämpötila oli laskenut tasolle, jossa kvarkit saattoivat yhdistyä hadroneiksi. Lämpötila riitti kuitenkin synnyttämään hadroni-antihadroni -pareja, jotka pitivät aineen ja antiaineen lämpötasapainossa. Lämpötilan laskettua riittävästi parien muodostuminen loppui, jolloin hadronit ja antihadronit annihiloivat toisensa ja jäljelle jäi pieni ylijäämä hadroneita. Antihadronit loppuivat noin hetkellä 1 sekunti ja tällöin alkoi leptoniepookki.
ScrewAttack
ScrewAttack on vuonna 2006 avattu verkkosivusto, joka tuottaa videopelihin liittyvää viihdettä. Kotisivujensa lisäksi ScrewAttack esittää materiaaliaan GameTrailersissa. Sivusto on nimetty Metroid -sarjassa esiintyvän esineen mukaan. ScrewAttackin käyttäjiä kutsutaan nimellä "g1".
Suurin osa ScrewAttackin videoista tuotetaan Dallasissa sijaitsevassa pääkonttorissa. Omia ohjelmiaan tekevä eurooppalainen jaosto sijaitsee Lontoossa.
Ohjelmisto
Aluksi ScrewAttack tuotti vain radio-ohjelman tyyliin toteutettua SideScrollers-podcastia, jossa käyttäjiä tiedotetaan muun muassa pelialan uutisista ja ScrewAttack-yhteisön viikoittaisista tapahtumista. Sittemmin ohjelmisto on laajentunut usealla nimikkeellä, joista suosituimpia on DVD:llekin julkaistu The Angry Video Game Nerd. Komediassa James D. Rolfen esittämä nörtti arvostelee retropelejä kiroillen ja alkoholia nauttien. Esimerkkejä muista ohjelmista ovat Video Game Vault -pelikatsaukset, 1980- ja 1990-lukujen televisio-ohjelmia parodisoiva The New Adventures of Captain S sekä ScrewAttack Top Ten, jossa esitellään 10 johonkin määritelmään parhaiten sopivaa videopeliä. Ohjelmistosta poistuneita sarjoja ovat RetroRemix, GameJew, Awesome Video Games ja yksiosaiseksi jäänyt Bebop and Steve.
Video Game Vault, ScrewAttack Top Ten ja The Angry Video Game Nerd -ohjelmia alettiin esittää GameTrailersissä helmikuusta 2007 lähtien. Sivustojen välisen yhteistyön uskottiin vahvistavan GameTrailersin asemaa Internetin johtavana pelivideolähteenä.
1″ C-formaatti
pienoiskuva|Ampexin eniten studiokäyttöön myyty C-tyypin nauhurimalli VPR-80, jossa on mikroprosessoriohjattu toimintalogiikka ja FET-transistoreilla ohjatut luotettavat kelamoottorit. pienoiskuva|Sonyn valmistama C-tyypin nauhuri BVH-3100PS, jossa automaattinen nauhanpujotusmekanismi. pienoiskuva|Yhden tuuman kuvanauhakelan ja VHS-kasetin kokovertailu. 1" C-formaatti (C-tyyppi) on viimeisin avokeloja käyttävä analoginen videonauhuristandardi, jonka suunnittelivat yhdessä Sony ja Ampex vuonna 1976. Se on videonauhuristandardina myös molempien yhtiöiden aikaisemmin luomien omien standardien yhdistämisen tulos. C-kirjainta kantavan nimityksen formaatti sai englanninkielisestä sanasta ”compromise”. Tämä standardi luotiin aikanaan pelkästään ammatillista TV-tuotantoa varten ja se pysyi käytössä lähes 20 vuotta.
Standardi kehiteltiin suurimmaksi osaksi perustuen Ampexin vuonna 1965 luomaan A-formaatin videonauhuriin, jota markkinoitiin erilaisina malleina koti- ja koulutuskäyttöön. Ampex päätti jatkaa formaattinsa kehitystyötä edelleen ja loi järjestelmästään uuden version ammattimaista TV-tuotantoa varten pienin muutoksin. Samoihin aikoihin Sony oli itse kehittämässä yhden tuuman nauhaa käyttävää avokelavideonauhuria TV-asemien käyttötarpeisiin. Molemmat yhtiöt saivat melko pian tietää toistensa suunnitelmista ja yhteistyö järjestelmäviidakon estämiseksi aloitettiin.
Lopullisen C-formaatin julkistamisen aikoihin Ampex oli ehtinyt valmistamaan ja myymään pienen erän A-formaatin nauhureitaan studiokäyttöä varten. Koska C-formaatin tuleminen tarkoitti A-formaatin valmistuksen päättymistä, oli Ampex valmis tekemään ilmaiseksi jo myymiinsä A-formaatin studionauhureihin rakenteelliset muutokset C-formaattia varten. Näkyvin ero näissä muunnoksissa oli A-formaatin käyttämän alfapujotuksen muuttaminen C-formaatin käyttämään omegapujotukseen.
C-formaatti käytti jo aiemmin videonauhureissa yleistynyttä viistopyyhkäisymenetelmää. TV-studiokäytössä se toi mukanaan useita sellaisia ominaisuuksia, jotka eivät Ampexin kehittämässä Quadruplex-nauhureissa olleet mahdollisia kuten nauhan kuvallisen pikaselauksen, pysäytyskuvan, kuvan hidastus- ja nopeutustoiminnot sekä materiaalin elektronisen editoinnin ilman nauhojen fyysistä leikkaamista. Lisäksi nauhureista tuli Quadruplexeihin verrattuna moninkertaisesti luotettavimpia ja pienempikokoisia, joka mahdollisti kannettavien nauhureiden valmistuksen ulkokuvauskäyttöön. Kevyin koskaan valmistettu C-tyypin kannettava videonauhuri on Ampexin ja Nagran yhteistyössä suunnittelema malli VPR-5, joka kuvauskunnossa painaa vain 7 kg. Kannettavissa nauhureissa käytettiin pienempiä kelakokoja kuin studioversioissa.
C-tyypin nauhurit alkoivat yleistyä TV-asemien yleisvideonauhureina useiden vuosien kestäneen siirtymäkauden aikana lopulta syrjäyttäen täydellisesti pystypyyhkäisyä käyttäneet suurikokoiset Quadruplex-nauhurit. Viimeiset Quadruplex-nauhurit poistettiin kokonaan lähetyskäytöstä suomalaisilla TV-asemilla 1980-luvun alkupuolella, kun tärkeimmät TV-ohjelmat olivat ensin kopioitu C-formaatin nauhoille arkistointiin tulevaisuuden varalle.
C-formaatti käyttää vanhempi A-formaattikin yhden tuuman (25,4 mm) leveää magneettinauhaa avokeloilla ja nauhanopeus on 23,98 cm/s. Suurimmalle, halkaisijaltaan 11,75 tuuman (29,8 cm) nauhakelalle voidaan tallentaa 128 minuuttia ohjelmamateriaalia. Kuvarummun halkaisija on 130 mm ja siinä käytetään yhtä magneettipäätä videosignaalin tallennusta ja toistoa varten, joka tallentaa kokonaisen TV-kuvan puolikentän yhdelle pyyhkäisyraidalle. Tämän vuoksi nauha kiertää kuvarummun ympäri lähes täyden kierroksen omegapujotuksella. Kuvarummun suuresta koosta johtuen videopään kehänopeus on peräti yli 20 m/s, jolloin suurtaajuisen videosignaalin tallennus nauhalle tapahtuu erittäin korkealaatuisena. Videokuvan kirkkaussignaali tallennetaan nauhalle FM-moduloidulla kantoaallolla, jonka taajuus vaihtelee 8-11 MHz:n välillä käytettävästä TV-järjestelmästä riippuen. Värikkyyssignaalin apukantoaalto tallennetaan nauhalle suoraan sellaisenaan, joka toistettaessa on häiriöherkkä nauhamekanismin vähäisellekin epätasaisuudelle. Ongelma poistetaan nauhureiden yhteydessä käytetyillä digitaalisilla aikavirhekorjaimilla. Nauhalle voidaan tallentaa peräti kolme pitkittäistä ääniraitaa, joista usein kahta käytetään kuvamateriaalin stereofonista ääntä varten ja kolmatta aikakoodin tallennusta varten.
Myöhemmissä nauhurimalleissa otettiin käyttöön dynaaminen tahdistus, jossa pietsokiteen päälle asennetut kuvapäät muuttavat hieman asentoa lukien videoraidat täsmällisen tarkasti. Tällä saatiin muuttuvanopeuksinen kuvantoisto täysin häiriöttömäksi pysäytyskuvasta lähtien aina 1.5-kertaiseen nopeutukseen saakka ja normaalitoistossa raidanseuranta paremmaksi lievien nauhavenymien varalle. Ampex käytti omissa nauhureissaan tästä dynaamisesta tahdistuksesta nimitystä AST (Automatic Scan Tracking).
C-formaatti oli erittäin suosittu videonauhurityyppi TV-asemien käytössä hyvin pitkään, kunnes ammattilaatuiset pienikokoisemmat kasettivideonauhurit, varsinkin Betacam SP vuodesta 1986 lähtien, korvasi sen asteittain kokonaan pois käytöstä. Vielä 1990-luvulla C-tyypin nauhureita käytettiin rinnakkain Betacam SP-kaluston kanssa. Kun Betacam SP:llä tuotettiin ulkokuvaus ja uutistuotanto, niin C-formaatin nauhureilla tehtiin vielä osa ohjelmien lähetysmasternauhoista ja niiltä ajettiin lähetykseen etenkin ulkomaisilta TV-yhtiöiltä ostettu ohjelmamateriaali ja elokuvat.
Ampex yritti vielä saavuttaa menestystä kevyellä (6,8 kg) kannettavalla kuvanauhurilla VPR-5, jonka se teki yhdessä sveitsiläisen Nagra-Kudelskin kanssa. Ampex suunnitteli elektroniikan ja Nagra mekaniikan. Laitteesta tulikin oikea kaunotar, mutta hyvin kallis. Se maksoi Suomeen tuotuna tarvikkeineen painonsa verran kultaa. Laite oli kevyt ja se oli suunniteltu säästämään energiaa. Muun muassa moottorit toimivat jarruttaessaan generaattoreina ladaten akkuja. Laitteessa oli normaalikäytössä 20 minuutin nauha, mutta siihen pystyttiin huollossa asentamaan isompi kansi, jolloin se pystyi käyttämään 60 minuutin keloja. Tällöin nauhurin liikuttaminen pystyakselin ympäri ei ollut kuitenkaan suotavaa, koska painavat kelat aiheuttivat moottorien ohjaustransistorien rikkoutumisen. VPR-5 käytti pintaliitostekniikkaa ja huipputeknologiaa. Ongelmallinen oli nauharadan lyhyys, joka vaati nauharadalta paljon ja pienikin virhe aiheutti nauhoituksen epäonnistumisen. Laite ei ehtinyt olla kovin monta vuotta markkinoilla, kun Betacam vei siltä menestymismahdollisuudet.
Viimeisimmät C-tyypin nauhurimallit valmistettiin 1980-luvun loppupuolella, jolloin ensimmäiset merkit digitaalisten videonauhureiden tulemisesta oli nähtävissä. Sony valmisti C-tyypin nauhurista vielä yhden mallin, joka tallensi videokuvan digitaalisesti.
Buddhalaisuus Saksassa
pienoiskuva|[[Vesak|Vesakin juhlintaan Münchenissä vuonna 2012.]] Buddhalaisuus alkoi nousta valtavirran tietoisuuteen Saksassa 2010-luvun alussa, ja syyksi tähän on katsottu olevan buddhalaisuuden maine rauhallisena ja ääripäitä välttelevänä uskontona. Myös dalai-laman vierailut Saksassa ovat auttaneet tuomaan uskontoa esiin positiivisessa valossa.
Historia
Buddhalaisuudella on Saksassa hieman yli 150 vuoden mittainen historia: buddhalaisuus on vaikuttanut mm. Arthur Schopenhauerin ajatteluun.
Vuonna 1924 Berliiniin perustettu Das Buddhistische Haus on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli.
Saksan buddhalainen unioni perustettiin vuonna 1955, kun Berliinin, Hampurin ja Münchenin buddhalaiset perustivat yhteisen järjestön. Nykyisen nimensä unioni sai vuonna 1958, ja tätä ennen se toimi nimellä "Saksan buddhalainen yhteisö".
Nykytilanne
Saksan buddhalainen unioni toimii maan eri koulukuntiin kuuluvien buddhalaisten yhdyskuntien edustajana koko maan tasolla. Unioni tunnustettiin vuonna 1981 voittoatavoittelemattomaksi järjestöksi.
Milos Dobras
Milos Dobras (s. 1. elokuuta 1987 Jugoslavia) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti Korisliigassa KTP-Basketia jossa saavutti SM-pronssia vuosina 2011 ja 2015. Syksyllä 2009 hän pelasi serbialaisessa Vojvodinassa, jossa hänen kautensa päättyi loukkaantumiseen joulukuussa.
Buddhalaisuus Saksassa
Nykytilanne
Valtio ei kerää tietoa kansalaisten uskonnollisesta vakaumuksesta. Vuonna 2004 buddhalaisten määräksi arvioitiin 220 000, joista 100 000 on taustaltaan saksalaisia ja 120 000 ulkomaalaistaustaisia. Näkyviä buddhalaisia ovat Saksassa asuvat thaimaalaiset ja vietnamilaiset. Buddhalaisten järjestöjen määrä on myös ollut kasvussa, mikä kertoo uskonnon suosiosta.
Milos Dobras
Dobras syntyi nykyisen Serbian alueella. Hänelle myönnettiin Suomen kansalaisuus kauden 2007–2008 aikana.
Oristano
Oristano on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 31 687 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 84,57 neliökilometriä. Se sijaitsee 9 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Mahlanjuoksuttaja
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 17.
Albumin juoni on yhtyeen nuottivihkon marginaaliin kirjoitetun muistiinpanon mukaan seuraava: ”Lääkeriippuvainen matkamuistoyrittäjä riitelee kotonaan ja matkustaa maalle hankkimaan raaka-aineita. Perillä hän kohtaa omaansa suojelevan maanomistajan, joka aikoo kadota, nähdäkseen kaipaako joku.”
Fadwa Tuqan
Fadwa Tuqan (arab. فدوى طوقان) (1917 Nablus – 12. joulukuuta 2003 Nablus) oli palestiinalainen runoilija ja kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, persiaksi ja hepreaksi.
Elämä
Vuoden 1948 tapahtumien myötä Tuqan aktivoitui sekä kulttuurin, että politiikan alalla. Vuonna 1956 hän matkusti jordanialaisen delegaation mukana rauhankonferenssiin Tukholmaan, sekä liittyi Nablusin kulttuuriklubiin.
1960-luvulla Tuqan muutti Oxfordiin, Englantiin, jossa hän opiskeli kaksi vuotta englannin kieltä ja kirjallisuutta. Hän palasi Nablusiin ja rakennutti itselleen talon. Israelin miehitettyä kaupungin vuonna 1967 Tuqan järjesti miehitystä käsitteleviä väittelytilaisuuksia.
Tuqan toimi Nablusissa vuonna 1977 perustetun al-Najah yliopiston johtokunnassa. 1980-1990-luvuilla hän voitti useita kirjallisuuspalkintoja sekä Palestiinassa, että ulkomailla.
Fadwa Tuqan menehtyi 12. joulukuuta 2003. Hänen hautapaikkansa on Nablusissa.
Tuotanto
Vuosien 1952 ja 2000 välillä Tuqan julkaisi kahdeksan runokokoelmaa. Hän kirjoitti myös kaksi omaelämäkerrallista teosta. Tuqanin runoutta on käännetty englannin, ranskan, saksan, italian, persian ja heprean kielille.
Kirjailijan alkutuotannossa dominoivat henkilökohtaiset ja sosiaaliset aiheet. Vuoden 1967 jälkeen runoissa korostui vastarinnan tematiikka. Myöhäisemmän tuotannon teemat olivat koko ihmiskuntaa koskevia aiheita: elämä, kuolema, luonto, rakkaus, perhe ja yhteiskunnan paineet.
Nicolae Stoian
Nicolae Stoian (s. 25. maaliskuuta 1978) on romanialainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan mestari ja kaksinkertainen Yhdysvaltain mestari.
Kilpaura
Stoian kilpaili nuorten tasolla vuosina 1993–1995. Viimeisenä vuotenaan hän siirtyi ottelemaan myös aikuisten tasolle ja voitti Apullum cupin mestaruuden alle 75-kiloisten sarjassa.
2000 toukokuussa Stoian saavutti ensimmäisen EM-pronssimitalin Portugalissa.
2003 EM-kilpailuissa Stoian onnistui etenemään aina loppuotteluun saakka. Ukrainassa käyty turnaus päättyi hopeaan hävittyään loppuottelussa Sylwester Sypienille.
Stoian voitti tammikuussa 2009 ensimmäisen Yhdysvaltain mestaruuden keskisarjassa. Hän voitti loppuottelussa Stiliyan Petrovin.
Tammikuussa 2011 Stoian voitti toisen Yhdysvaltain mestaruuden, mutta nyt raskaassasarjassa. Loppuottelussa hän voitti Krzysztof Galkan.
Meilen
Meilen on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä oli vuoden 2017 lopulla 13 999 vakinaista asukasta.
Nicolae Stoian
Kilpaura
2012 Stoian aloitti vuoden sijoittumalla tammikuussa Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa toiseksi hävittyään raskaansarjan loppuottelussa Darmen Sadvokasoville.
Meilen
Sijainti
Meilen sijaitsee Zürichinjärven itärannalla viitisentoista kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Nicolae Stoian
Kilpaura
2013 Stoian saavutti Yhdysvaltain mestaruuskisoissa pronssia.
Meilen
Liikenne
Zürichinjärven itärantaa seuraileva SBB:n rautatie ja valtatie 17 Zürichistä Rapperswiliin kulkevat Meilenin kautta. Kaupungista on FHM:n (Zürichsee-Fähre Horgen-Meilen AG) tiheä autolauttaliikenne Zürichinjärven yli Horgeniin, ja ZSG:n (Zürichsee Schifffahrtsgesellschaft) Zürichin ja Rapperswilin väliset risteilylaivat poikkeavat Meilenissa.
Nicolae Stoian
Kilpaura
2014 lokakuussa Stoian otteli Moldova Cupissa yksittäisen erikoisottelun nelinkertaista Euroopan raskaansarjan mestaria Oleksandr Ieromenkoa vastaan. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin.
Potkunyrkkeily
Stoian on kilpaillut karaten lisäksi myös potkunyrkkeilyssä 1990-luvulta lähtien. Hän saavutti ensimmäisen kerran menestystä Bronec cupissa, Romaniassa. Stoian sijoittui turnauksessa kolmanneksi alle 80-kiloisten sarjassa. Seuraavana vuonna 1999 Stoian eteni loppuotteluun saakka, mutta hävisi mestaruuden.
Haudankorva
thumb|right|500px|Entisellä kutomoalueella Haudankorvan kaupunginosassa toimii nykyään K-Citymarket ja palvelualojen yrityksiä.
Haudankorva on yksi Forssan kaupunginosista, ja se tunnetaan myös nimellä Viksberg. Vuoden 2011 lopussa Haudankorvan tilastoalueen (kaupunginosan) asukasluku oli 2 612 henkeä. Haudankorvan alue koostuu omakoti- ja kerrostaloalueesta lännessä ja teollisuusalueesta idässä. Haudankorvan pohjoisrajana on Loimijoki, itärajana Tammelan raja, etelässä aluetta rajoittaa valtatie 2 ja pohjoisessa Yhtiönkatu. Alueen itäosa on metsäistä, ja siellä sijaitsee Loimalammi.
Asuin- ja teollisuusalueen rajana on Helsingintie, joka oli aiemmin Forssan eteläinen sisääntuloväylä. Vuonna 2006 Forssalle valmistui uusi sisääntulotie valtatie 2:n ja seututien 280 risteyksestä. Nimillä Loimalammintie ja Finlaysonintie kulkeva katu on linjattu kulkemaan teollisuusalueen itäpuolella. Tie on osa ns. Itäistä kehäväylää. Suunnitelmissa on rakentaa ydinkeskustan ohittava kehätie Kuuston kautta valtatie 10:lle asti.
Siurilankadun ja Helsingintien välisellä alueella Haudankorvan keskiosissa on kerrostaloja ja länsilaidalla omakotitaloja. Vanhimmat omakotitalot ovat Haudankorvankadun ja Eteläisen puistokadun varrella. Uusimmat omakotitalot ovat Isoniityntiellä alueen eteläosassa. Kerrostaloista vanhimmat ovat Puolimatkankadun tienoilla, uusimmat puolestaan alueen eteläosissa Kossilantiellä.
Haudankorvan keskiosissa Viksbergin teollisuusalueella sijaitsi aikaisemmin Viksbergin kartano, joka on sittemmin tuhoutunut tulipalossa. Kartanon puistoalueella kasvaa edelleenkin joitakin sinne jo kartanon aikaan istutettuja kasveja. Joitakin kaupunginosan katuja on nimetty Viksbergin alueella sijainneiden kartanon torppien mukaan. Viksbergin teollisuusalueen itäpuolelle sijoittuu Forssan lentokenttä ja 1990-luvulla suljettu entinen kaatopaikka.
Viksbergin ostoskeskuksessa toimivat aikaisemmin pankki, posti, parturi, grilli, hammashoitola ja kauppa. Ostoskeskuksen vanhoista toimijoista on toiminnassa vain R-kioski. Tiloissa toimii nyt thaihierontaliike ja siivoustarviketukku SPR:n paikallistoimisto ja syöpäjärjestö. Vanha Wiksbergin krouvi suljettiin syksyllä 2022 mutta muutamaa kuukautta myöhemmi uusi yrittäjä avasi ravintolan uudelleen.
Opintiellä toimi aikaisemmin Viksi-niminen kauppa, joka sekin lopetti toimintansa. Nykyään tiloissa toimii ase- ja eräliike.
Lopetettujen palveluiden jättämää aukkoa on korvannut Finlaysonin 1950-luvulla rakennettuun vanhaan kutomoon vuonna 2001 avattu K-Citymarket-vetoinen kauppakeskus. Lisäksi Tarjoustalo (nyk. Tokmanni) avasi alueelle uuden myymälän vuonna 2008. Tarjoustalon paikalle suunniteltiin myös Prisma-vetoista kauppakeskusta, mutta kauppakeskus päätettiin toteuttaa toisaalle.
Kaupunginosassa toimii Viksbergin asukasyhdistys ry.
Ridderstad
Ridderstad on ruotsalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ismo Moilanen
Ismo Moilanen (28. maaliskuuta 1980) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi 2011-12 kaudella Hurrikaani Loimaassa Mestaruusliigassa. Moilanen on kotoisin Kajaanista, josta on hänen lisäkseen kotoisin monia lentopalloilijoita, kuten Janne Heikkinen ja Miika Heikkinen.
Suuren yleisön tietoisuuteen
Ismo Moilanen on yksi Mestaruusliigan parhaista hakkureista. Kajaanista kotoisin oleva ja varsin myöhään lentopallon aloittanut Moilanen on ollut jo vuosia yksi pelaamien joukkueidensa tärkeistä pelaajista. Suuren yleisön tietoon Moilanen tuli 2002 vuonna kun sarjanousija Perungan Pojat pelasi loistavan kauden edeten aina loppuotteluihin asti. Tampereen Isku-Volleyta vastaan pelattu finaalisarja oli äärettömän jännittävä, ja päättyi lopulta Moilasen harmiksi tamperelaisten voiton juhlin. Mutta yksi asia kauden jälkeen oli kuitenkin varma, sillä Moilanen oli noussut SM-liigassa tähtipelaajien joukkoon. Seuraavalla kaudella Perungan Pojat lähtivät entistä nälkäisempinä SM-liigaan ja joukkue pelasi taas itsensä finaaleihin. Moilanen oli huippuvireessä yhdessä Normunds Veinbergsin kanssa finaalisarjassa, ja tulos oli sen mukainen. Perungan Pojat juhlivat historiansa ensimmäistä Suomenmestaruutta 2003 Isku-Volleyn kaaduttua finaalisarjassa 3–2.
SM-liigan tähtipelaaja
Mestaruuskauden jälkeen Rovaniemellä oli muutama kuiva kausi mitaleista, mutta Moilanen jatkoi hyviä esityksiään Perpon riveissä. Hän oli koko ajan pistepörssin kärkimiehiä ja valittiin jatkuvasti kuukauden pelaajaksi SM-liigassa. Myös maajoukkueeseen hänet valittiin 2005.
Kuiva kausi 2006 päättyi, kun Moilanen ja Perungan Pojat ottivat pronssia kaatamalla verivihollisensa Napapiirin Palloketut pronssipeleissä. 2007 kaudella Rovaniemellä joukkueet yhdistettiin ja joukkueen nimeksi tuli Rovaniemen Santasport. Moilanen oli joukkueen kapteeni ja taas huippuvireessä kuten muillakin kausilla. Santasport voitti Suomenmestaruuden kaatamalla Pielaveden Sammon finaalisarjassa tiukkaakin tiukemmin 3–2.
Mestaruuskauden jälkeen Moilanen päätti siirtyä Salon Piivolleyhin yhdessä Santasportin mestarivalmentaja Ismo Tuomisen kanssa. Piivolleyssa menestys jäi kuitenkin laihaksi, lukuun ottamatta Suomen Cupin hopeaa kaudelta 2008. Moilanen siirtyi Piivolleysta Hurrikaani Loimaaseen vuonna 2010. Menestyksekkään liigauran jälkeen Moilanen jatkoi lentopallouraa kaudella 2013-2014 jäähdyttelemällä 3-sarjassa salolaisen Rikalavolleyn riveissä.
A-maajoukkue
Maajoukkueeseen Ismo Moilanen nousi ensimmäisen kerran 2005 vuonna loistavan kautensa ansiosta. Suomen maajoukkueen uusi huippuvalmentaja italiasta Mauro Berruto ei jättänyt huomioimatta tätä Kajaanista kotoisin olevaa nuorukaista valinnoissaan. Moilanen pelasi maajoukkueen mukana Euroopan Liigassa. Lopulta Suomi sijoittui Euroopan Liigassa loistavien esitysten jälkeen toiseksi. Saavutuksen arvoa nostaa myös se että Moskovassa pelatussa lopputurnauksessa maajoukkue oli mukana ns. kakkosjoukkueellaan, kun joitakin ykköspelaajia jätti turnauksen väliin. Moilanen oli kuitenkin mukana Moskovassa ja oli tärkeässä roolissa joukkueessa.
Viime vuosina Moilanen ei ole esiintynyt A-maajoukkueessa.
Michael Spinks
Michael Spinks (s. 13. heinäkuuta 1956 Saint Louis, Missouri) on entinen nyrkkeilijä, joka voitti olympiakultaa sekä ammattilaisten maailmanmestaruuden kevyessä raskaassasarjassa ja myöhemmin raskaassasarjassa. Hän on ensimmäinen kevyen raskaansarjan mies, joka on saanut raskaansarjan mestaruuden urallaan. Hänen kutsumanimensä Jinx soveltui hyvin hänen sukunimeensä Spinks, joten hänestä käytettiin myös nimitystä The Spinks Jinks. Hänen veljensä Leon Spinks oli myös olympiavoittaja ja ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari.
Amatööriura
Spinks voitti 97 amatööriottelua ja hävisi kolme. Voitoista 31 tuli tyrmäyksellä.
Spinks voitti kultamitalin vuoden 1976 olympialaisissa Montréalissa. Hän tarvitsi vain kaksi voittoa kultamitalin saavuttamiseen, sillä hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle ja sai luovutusvoiton ensin kamerunilaisesta J-M. Emebestä sekä välierissä romanialaisesta Alec Năstacista. Luovutusvoittojen välissä hän voitti puolivälierissä puolalaisen R. Pasiewiczin tuomariäänin 5–0. Loppuottelussa hän voitti neuvostoliittolaisen Rufat Riskijevin kehätuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä.
Ammattiura
Spinks siirtyi ammattilaiseksi ja voitti debyyttiottelussaan Eddie Bensonin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä huhtikuun 17. päivänä vuonna 1977 Las Vegasissa.
Vuonna 1978 Spinks otteli ainoastaan kaksi kertaa. Hän voitti 8 erän ottelussa entisen keskisarjan MM-vyöstä kamppailleen Tom Bethean samana vuonna kuin hänen veljensä Leon voitti Muhammad Alin Las Vegasissa.
Vuonna 1979 Spinks vietti alle kolme minuuttia kehässä voittaen ainoassa ottelussaan Marc Hansin.
Vuonna 1985 Spinks siirtyi raskaaseensarjaan kohdaten IBF liiton hallitsevan mestarin Larry Holmesin. Spinks voitti kamppailun tuomariäänin täysien erien jälkeen. The Ring lehti nimesi kamppailun vuoden yllätykseksi. Mikäli Holmes olisi voittanut kamppailun hän olisi otellut yhtä monta kertaa voittamattomana kuin Rocky Marciano.
Seuraavana vuonna Spinksin ja Holmesin välillä järjestettiin uusintaottelu joka päättyi Spinksin voittoon.
Junk of the Heart
Junk of the Heart on brittiläisen poprock-yhtye The Kooksin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2011. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijalle 10. ja Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 68. Junk of the Heartilta julkaistiin singlenä kappaleet ”Is It Me”, ”Junk of the Heart (Happy)” ja ”Rosie”.
Harvard Law Review
Harvard Law Review on Harvardin yliopiston oikeustieteellisen ainejärjestön julkaisema lehti, joka on yksi Yhdysvaltain viitatuimmista oikeustieteellisistä julkaisuista. Sen ensimmäinen numero julkaistiin 15. huhtikuuta 1887.
Lehdessä julkaistaan maan eri yliopistojen lakiprofessoreiden kirjoituksia, joita opiskelijat editoivat. Viidestäsadasta vuosikurssilaisesta noin neljäkymmentä valitaan tehtävään.
Presidentti Barack Obama toimi vuonna 1991 lehden ensimmäisenä afroamerikkalaisena päätoimittajana.
Groom
GROOM Parturit on suomalainen miesten parturiliikeketju. Yritys on perustettu vuonna 2005, ja ensimmäinen liike avattiin saman vuoden toukokuussa Helsinkiin Kalevankadulle.
Kesäkuussa 2022 GROOMilla on 24 liikettä. Liikkeet sijaitsevat Helsingissä, Espoossa, Hämeenlinnassa, Tampereella, Vantaalla, Lohjalla, Järvenpäässä ja Turussa.
Historia
Sami Heino perusti ensimmäisen GROOM-liikkeen Helsingin Kalevankadulle vuonna 2005 vappuna. Yrityksen liikeidea oli tarjota miehille perinteisiä parturipalveluita helposti ja nopeasti ilman jonottelua. Parturiin pääsi nettiajanvarauksella, varaamalla ajan puhelimitse tai kävelemällä sisään ilman ajanvarausta.
Focke-Achgelis Fa 223
Focke-Achgelis Fa 223 Drache oli saksalainen kaksiroottorinen helikopteri (voidaan lukea tosin myös multikopteriksi, koska kopterissa oli kaksi erillistä roottoria). Drache oli maailman toinen palveluskäyttöön päässyt helikopteri, ja vaikka sen käyttö oli rajoitettua, osoitti konetyyppi helikopterien käytännöllisyyden pelastustehtävissä ja kuljetuksissa vaikeakulkuisiin kohteisiin.
Fa 223 Drachen suunnittelu
Fa 223 Drachen pohjaksi otettiin onnistunut Focke-Wulf Fw 61 -koekopteri, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1937. Focke-Achgelis kehitti Drachen rinnalla Fa 266 Hornissea ja Fa 224 Libellea. Fa 266- ja Fa 224 -projektit kuitenkin peruttiin 1938, ja yhtiö keskittyi Luftwaffelle suunnattuun Fa 223:een. Drachen suunnittelutyön alkaessa Luftwaffe oli määritellyt konetyypin vaatimuksiksi 100 km/h nopeuden, 700 kg kuorman ja kaksoisohjaimet.
Teknisiltä ratkaisuiltaan Drache pohjautui Henrich Focken 1936 rakentamaan kaksiroottoriseen prototyyppihelikopteriin. Koptereita yhdistivät rakenne ja kolmilapaiset roottorit. Eroja taas olivat koko, paino ja voimalaite. Drachen runko oli rakennettu kromimolybdeeniputkesta hitsatusta kehikosta, jonka päälle oli pingotettu kangas. Rungossa oli tilat ohjaamolle, kuormatilalle, 490 litran polttoainesäiliölle ja moottorille. Kaikissa Dracheissa oli T-peräisin ja nokkapyörälaskuteline.
Koelennot ja rajoitettu palveluskäyttö
Ensimmäinen prototyyppi (rekisteritunnukseltaan D-OCEE) tuhoutui 115. lennollaan 5. syyskuuta 1941, kun toinen roottori irtosi autorotaatioon siirryttäessä. Koneen aloittaessa syöksyään pilotti Karl Bode pääsi pakenemaan laskuvarjon avulla 700 metrin korkeudessa. Tähystäjä putosi kopterin mukana ja kuoli maahansyöksyssä. Ensimmäisen prototyypin peräsimeen oli maalattu natsi-Saksan siviililentokoneiden tunnus, musta hakaristi valkoisella pohjalla punaisen lipun keskellä. Seuraaviin prototyyppeihin tunnusta ei maalattu. Tuhoutunut V1 korvattiin kahdella uudella prototyypillä, V2:lla (D-OCEW) ja V3:lla. Korvaavat koneet erosivat V1:stä ohjaamon lasituksen ja rungon muodon osalta. Konetyypin neljännessä prototyypissä (V4) oli asennettuna myös pisaranmuotoiset pyöränsuojukset. Saksan ilmailuministeriö RLM teki tilauksen sadasta Drachesta, joista kolmellekymmenelle annettaisiin V-prototyyppimerkintä, jolloin niitä käytettäisiin varsinaisten tuotantosarjan koneiden kehittämiseen.
Liittoutuneiden massapommitukset hidastivat konetyypin kehitystä ja tuotantoa, sillä muun muassa Delmenhorstin tehtaat, joissa Fa 223:a valmistettiin, tuhoutuivat täysin. Toukokuussa 1944 Hollannin soisilla alueilla Drachea käytettiin menestyksekkäästi pudonneen pommikoneen pelastustehtävissä. Prototyyppi V11 vaurioitui vakavasti pelastustehtävän aikana sattuneen vahingon takia. Prototyyppiä V16 käytettiin myös onnistuneesti Alpeilla 6. syyskuuta – 5. lokakuuta 1944. Mittenwaldissa suoritetuissa korkeanalueenkokeissa Drachella siirrettiin muun muassa 840 kilogramman vuoristotykki 2 800 metrin korkeuteen, mihin meni normaalisti 20 mieheltä puolitoista päivää.
Käyttö sodan jälkeen
pienoiskuva|Sotasaaliiksi saatu Drache yhdysvaltalaisissa tunnuksissa 1945 Vuoden 1944 lopulla vain viisi Drachea oli enää lentokunnossa. Laupheimin pommitusten jälkeen Fa 223:n tuotanto siirrettiin Weserflugin tehtaille Tempelhofiin Berliinissä. Siellä saatiin tammikuussa 1945 valmiiksi neljä Fa 223E -tuotantomallia. Yksi näistä lensi Hans H. Gertenhaverin ohjaamana Mühldorfin kautta Ochsenhauseniin liittyäkseen jäljellä olevan Luftwaffen palvelukseen. Loput kolme valmista ja 30 keskeneräistä kopteria siirtyivät Neuvostoliitolle tehtaiden valtauksen jälkeen. Loput lentokuntoiset Drachet siirrettiin Yhdysvaltoihin ja Isoon-Britanniaan. Ranska ja Tšekkoslovakia saivat haltuunsa keskeneräiseksi jääneitä Fa 223 -koptereita, joita niiden lentokoneteollisuudet käyttivät omien VR-1- ja SNCASE SE.3000 -malliensa pohjana.
Luettelo itävaltalaisista NHL-pelaajista
Tämä on luettelo itävaltalaisista NHL-pelaajista. NHL:ssä on pelannut seitsemän Itävallassa kasvanutta pelaajaa ja kymmenen kanadalaissyntyistä pelaajaa, jotka ovat edustaneet myöhemmin urallaan Itävaltaa. Vihreä tausta tarkoittaa kaudella pelanneita jääkiekkoilijoita.
Kaakaotaarot
Kaakaotaarot (Xanthosoma) on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 197 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Meksikossa, Karibialla, Keski- ja Etelä-Amerikassa. Ne ovat ainavihantia ruohoja tai kausittaisia, ajoittain kuivuvilla kasvupaikoilla kasvavia ruohoja. Tällöin kasvin maanpäälliset osat vetäytyvät maanalaiseen juurakkoon epäsuotuisaksi kaudeksi.
Bengt-Göran Fernström
Bengt-Göran Fernström (s. 12. toukokuuta 1941) on entinen 1960-luvun alun pikajuoksija.
Kaakaotaarot
Lajeja
Lajeja voidaan hyödyntää ravintokasveina ja huonekasveina.
Bengt-Göran Fernström
B-G Fernström nousi Ruotsin kansalliseen kärkeen 1960-luvun alussa. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän otti vuonna 1962 400 metrillä. Saman syksyn EM-kisoissa Fernström oli mukana 4 x 400 metrin viestijoukkueessa. Ruotsalaisnelikko menestyikin hyvin, sillä se jäi vain 0,7 sekuntia pronssimitalista. Henkilökohtaisella 400 metrillä hän jäi alkueräänsä. Vuonna 1963 hän otti mestaruudet niin 200 kuin 400 metrillä. Saman vuoden Suomi-Ruotsi -maaottelussa ja PM-kisoissa hän otti myös tuplan eli voitot 200 ja 400 metrillä. Kauden 1963 jälkeen ei Fernströmillä tullut samanlaista menestystä. Bo Althoff nousi tällöin Ruotsin ykköseksi 100, 200 ja 400 metrin matkoilla. Fernström saavutti tukholmalaisen seuransa SoIK Hellasin riveissä 4 x 400 metrillä neljä mestaruutta vuosina 1963-1966 ja 4 x 100 metrillä vuonna 1966.
Bengt-Göran Fernström päätti urheilu-uransa kauteen 1966. Myöhemmin hänen kolme tytärtään Maria, Helena ja Linda ovat esiintyneet Ruotsin yleisurheilumaajoukkueessa.
Orosei
Orosei on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 7 034 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 91,00 neliökilometriä. Se sijaitsee 19 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Henri Heino
Ensimmäiset SM-liiga pelinsä Heino pääsi pelaamaan kaudella 2003–2004 ollen vielä Kiekko-Reippaan organisaatiossa. Kaudeksi 2005–2006 Heino siirtyi lopullisesti Pelicansin organisaatioon ja on siitä lähtien edustanut Pelicansia lukuun ottamatta 2011–2015 Jokereissa ja Ässissä viettyjä kausia.
SM-liigassa Heino on profiloitunut puolustavaksi hyökkääjäksi, joskin tarvittaessa kykenee kiekolliseen peliin. Puolustavan roolin myötä hän onkin useimmiten joukkueensa parhaimpia alivoimapelaajia ja aloittajia. Heikkouksiin voidaan laskea tietynlainen tasapaksuisuus suorittamisessa ja puutteet kiekollisessa pelissä.
2005–2006 (mitalit nuorisomaajoukkueista ja ensimmäinen varsinainen kausi miesten tasolla)
Alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa Heinon rooli joukkueessa oli pieni; tarkoituksena pelata puolustavaa roolia. Heino onnistui kisojen aikana kerran maalinteossa Norjaa vastaan.
2006–2007 (läpimurtokausi)
Kausi 2006–2007 oli Heinon varsinainen "läpimurtokausi", kun hän teki pisteet 5 + 12 = 17. Nämä tehot olivat monien jääkiekkokolumnistien mielestä hyvinkin vakuuttavat ottaen huomioon Heinon roolin joukkueessa. Pisteet riittivät vakuuttaman myös Pelicansin valmennusjohdon, kun Heinolle solmittiin kaksivuotinen jatkosopimus. Heino palkittiin myös Pelicansin joukkueen sisällä kiertävällä "Päävalmentajan maljalla" kauden päätteeksi.
Heino sai myös kauden 2006–2007 runkosarjan päätteeksi Pohjolan Ottelun Vakuuttaja -palkinnon SM-liigalta. Hän voitti palkinnon, vaikka Martin Kariyalla oli yhtä paljon ykkössijoituksia (15). Palkinto jaettiinkin tasatilanteen vuoksi yksittäisten äänien perusteella, jonka Heino voitti.
2007–2008 (yhteissävelen löytyminen Komarovin ja Sihvosen kanssa)
Kaudella 2007–2008 Heino jatkoi tasonnostoaan pelillisesti, mutta pisteiden valossa kausi heikompi kuin aikaisemmin. Heino pelasi suurimman osan kaudesta Pelicansin "jarrukentässa", jonka hän muodosti yhdessä Leo Komarovin ja Kari Sihvosen kanssa. Ketju saikin paljon huomiota pitkin kautta onnistuneesta pelityylistään, jolla he onnistuivat pimentämään vastustajan tähtipelaajia.
2007–2008 pudotuspeleissä Heino nousi yhdessä ketjunsa kanssa suurempaan tietoisuuteen kun he pelasivat Ville Leinon kenttää vastaan pudotuspelisarjassa Jokereita vastaan.
2008–2009 (piste-ennätys ja ensimmäiset MM-pelit miesten tasolla)
Heino sai kauden 2008–2009 aikana täyteen 200 SM-liigaottelua Jokereita vastaan pelatussa ottelussa 9.12.
Toni Koivusen paluu runkosarjan viimeisillä kierroksilla siirsi Komarovin takaisin Heinon kenttään Pöyhösen tilalle ja pudotuspelisarjassa Ilvestä vastaan ketju olikin tutussa jarruroolissaan mihin se kauden alussa oli alun perin tarkoitettu.
Tappio puolivälierissä tiputti Pelicansin jatkopeleistä, mutta Heinon kausi jatkui vielä kun hänet valittiin kauden päätteeksi A-maajoukkueen ensimmäiseen MM-leiriryhmään Unkarissa pelattaviin maajoukkuepeleihin. Valinta oli Heinolle ensimmäinen A-maajoukkuetasolla.
Heino pääsi mukaan myös seuraavalle MM-leirille Sveitsiin ja samalla viikolla julkistettiin 2-vuotinen jatkosopimus Pelicansiin.
2010–2011
Heino siirtyi SM-liigan siirtoajan umpeutuessa 31.1.2011 Jokereihin loppukauden sopimuksella.
2011–2012
Heino pelasi Jokereissa maaliskuussa 2012 400. SM-liigan runkosarjaottelunsa Kärppiä vastaan.
2012–2013
Kausi 2012-2013 alkoi Heinon osalta hyvin niin pelillisesti kuin pisteidenkin valossa. Alkukausi lupasi uutta piste-ennätystä kun kauden 12 ensimmäistä ottelua toivat pisteitä 2+6. Pelit kuitenkin pysähtyivät kuin seinään Heinon loukkaannuttua 12.10 ottelussa Lahden Pelicansia vastaan. Polvivamma piti miehen sivussa hieman yli kaksi kuukautta ja Heino palasikin pelaavaan ottelukokoonpanoon vasta 18.12.2012 ottelussa Rauman Lukkoa vastaan. Loukkaantumisen jälkeen pelit eivät onnistuneet pistesaldoa katsottaessa samalla tasolla kuin aiemmin. Loppukauden pelit toivat pistesaldoon vain 4 syöttöpistettä lisää.
Muilla mittareilla katsottuna Heino kuitenkin jatkoi samalla tasolla kuin aiemmin, toimien edelleen yhdessä Riku Hahlin kanssa valmennuksen luottopelaajana alivoimassa ja vastustajien parhaimpia pelaajia vastaan pelatessa. Jokereiden kausi oli kuitenkin monessa mielessä ristiriitainen. Joukkue voitti SM-liigan runkosarjan maalimäärissä mitattuna hyvinkin tehottamalla pelillä. Tehottomuus koituikin Jokereiden tuhoksi joukkueen tiputtua ensimmäisellä puolivälieräkierroksella Lukkoa vastaan.
Kauden päättyessä Jokerit tarjosi Heinolle jatkoa, mutta Heino kieltäyi sopimuksesta vedoten haluunsa etsiä enemmän vastuuta muualta. Kausi 2012-2013 oli näin ollen Heinon toistaiseksi viimeinen Jokereissa.
2013–2014
Kaudeksi 2013–2014 Heino siirtyi edellisen kauden mestarijoukkueeseen, Porin Ässiin, kaksivuotisella sopimuksella tarkoituksenaan hakea uralleen uutta nostetta kiekollisemman pelin muodossa. Edellisen kauden mestarijoukkueena Ässät oli menettänyt paljon mestarijoukkueensa pelaajia, mutta oli samalla hankkinut SM-liigan tasolle kovia vahvistuksia. Ässät olikin varteenotettava paikka aloittaa uuden nosteen hakeminen Heinolle. Kausi kuitenkin alkoi huonosti ja Ässien syyskausi oli täynnä pettymyksiä. Heinoon asetetut kiekolliset vaatimuksetkaan eivät täyttyneet odotusten mukaisesti. Heinolle tyypillinen puolustuspelaaminen oli edelleenkin kuosissaan, mutta saavutukset pisteiden valossa olivat heikot.
Ässien ahdingon kasvaessa alkoi myös ketjuruletti, jonka seurauksena Heino pääsi pelaamaan useiden variaatioiden jälkeen Ässiin tulosten tekijöiksi hankkittujen Niklas Hagmanin ja Dragan Umicevicin kanssa. Tämä siirto alkoi tuottaa tulosta ja Heino taiteilikin oman maali -ja piste-ennätyksen 13+10=23 kauden päätteeksi pitkälti ketjusiirroksen ansiosta. Ässien heikon alkukauden takia tästä ei kuitenkaan ollut apua ja taloudellista tappiota pienentääkseen Ässät kauppasi Hagmanin ja Umicevicin ulkomaille. Heino kuitenkin sai pysyä hyökkäväässä kentässä kauden loppuun asti tehden vielä pisteitä ilman aiemmin mainittujen pelaajien apua.
Maaliskuun 5. päivä 2014 Heino saavutti 500 ottelun rajanpyykin Liigassa
2014–2015
Kausi 2014–2015 oli Ässille haastava. Ässät oli edellisen kauden päätteeksi kaupannut pois parhaimmat pistemiehensä ja kaiken kaikkiaan kahdeksan pelaajaa poistui joukkueesta. Alkukaudesta Ässät taisteli vielä suorasta pudotuspelipaikasta, mutta pelaajamateriaalin kapeus heikensi joukkueen mahdollisuuksia ja kausi päättyikin pudotuspelien karsintakierroksella Saipaa vastaan. Heinon suoritus oli tyydyttävä pisteiden ja plusmiinus -tilaston valossa, mutta edelliskauden pistetehtailuun hän ei missään välissä päässyt. Kauden 2014–2015 päätteeksi Heino sopi kolmivuotisen sopimuksen Lahden Pelicansin kanssa palaten näin neljän vuoden jälkeen takaisin kotikaupunkiinsa
2015–2016
Kausi 2015–2016 oli Heinolle loukkaantumisten sävyttämä ja pelattujen pelien määrä jäi alle puoleen kaikista mahdollisista. Kausiarvioissa on kuvattu kautta Heinon uran vaikeimmaksi, varsinkin kun huomioidaan aiemmat pitkät jaksot ilman loukkaantumisia. Kauteen ehti mahtua kaksi loukkaantumista, koppikomennus ja lopputuloksena epävarmaa peliä kevätkaudella loukkaantumisten jälkeen.
Kauden avauspelissä HPK:ta vastaan Heinon sormi murtui ja hän joutui olemaan sivussa marraskuun puoliväliin. Tästä vajaa kaksi viikkoa ja Heinolta murtui harjoituksissa samasta kädestä sormi Juha Leimun lämäristä aiheuttaen hänelle kauden toisen loukkaantumisjakson jota kesti vuodenvaihteeseen asti. Heino palasi pelaavaan kokoonpanoon, käytyään pelaamassa Peliittojen rivissä yhden Mestis-pelin, takaisin 9.1.2016. Loppukaudella pelin taso ei noussut missään välissä aiemmin totutulle tasolle ja lopputuloksena plus-miinus tilastosta arvioitavalle pelaajalle heikko -5.
2016–2017
Kausi 2016–2017 oli Heinon kymmenes kausi Pelicansissa ja kauden aikana rikkoutui 600. pelin raja. Kausi 2016-2017 ei myöskään alkanut ilman loukkaantumisia, kun Heino oli osallisena epäonnistuneessa taklaustilanteessa.
Krtsanisin taistelu
Krtsanisin taistelu käytiin Persian valtakunnan ja Georgian välillä Krtsanisissa Tbilisin kaupungin lähellä 8.–11. syyskuuta 1795. Taistelu oli osa sotaa, jonka Persian šaahi Agha Muhammad Khan aloitti kostaakseen Georgian Erekle II:n liittoutumisen Venäjän keisarikunnan kanssa. Georgialaiset hävisivät taistelun ja maan pääkaupunki Tbilisi tuhottiin täydellisesti.
Tausta
Itä-Georgia eli Kartlin ja Kakhetin kuningaskunnat olivat olleet Persian vallassa vuodesta 1555. Kun Nadir Šah kuoli vuonna 1747, molemmat valtiot irtautuivat kuitenkin Persian hallinnasta ja yhdistyivät personaaliunionin kautta tarmokkaan kuninkaan Erekle II:n alaisuuteen vuonna 1762. Vuonna 1783 Erekle toi kuningaskuntansa Venäjän suojelukseen Georgijevskin sopimuksen myötä. Rajoitettu venäläinen sotajoukko, joka koostui kahdesta jalkaväkipataljoonasta ja jolla oli neljä tykkiä, saapui Tbilisiin vuonna 1784, mutta vedettiin takaisin georgialaisten kiihkeistä vastalauseista huolimatta vuonna 1787. Vaikka Erekle jäi oman onnensa nojaan, hän unelmoi edelleen vahvan ja yhtenäisen monarkian perustamisesta Venäjän suojeluksen avulla. Kuningaskuntaan liitettäisiin lopulta länsigeorgialainen Imeretin kuningaskunta ja osmaneille menetetyt maakunnat.
Sopimuksen seuraukset tulivat esiin muutaman vuoden kuluttua, kun uusi qadžarien hallitsijasuku nousi Persiassa valtaan pitkän sisäisen valtakamppailun jälkeen. Dynastian päämies, eunukki Agha Muhammad Khan, päätti tuoda Kaukasian jälleen kerran Persian valtaan. Persialaisten sisäiset taistelut olivat hiljentyneet hetkeksi, ja he vaativat nyt Erekleä hylkäämään Venäjän kanssa solmitun sopimuksen rauhaa vastaan. Erekle lähetti turhaan avunpyyntöjä keisarinna Katariina II:lle Pietariin. Lupausta suojeluksesta ei täytetty, mutta Erekle hylkäsi Persian uhkavaatimuksen.
Persian hyökkäys
Myöhemmin elokuussa Agha Muhammad Khan johti 35 000 miehen armeijansa Kaukasukselle ja pakotti Gəncən ja Jerevanin kaanikunnat liittoon kanssaan. Kaani lähti kesken Şuşan piirityksen Karabahin kaanikunnasta, marssi suoraan Tbilisiin ja hyökkäsi georgialaisten vahvasti linnoitettuja asemia vastaan kaupungin lounaispuolella. Vaikka useat aateliset hylkäsivät Ereklen, hän onnistui keräämään noin 5 000 miestä, mukaan lukien noin 2 000 sotilasta kuningas Solomon II:n hallitsemasta Imeretistä. Georgialaiset taistelivat vastaan epätoivoisesti ja onnistuivat torjumaan useita persialaisten hyökkäyksiä 9. ja 10. syyskuuta.
Varhain aamulla 11. syyskuuta Agha Mohammad Khan johti henkilökohtaisesti täyttä hyökkäystä georgialaisia vastaan. Tykkitaistelun ja ratsuväen raivokkaan hyökkäyksen yhteydessä persialaiset onnistuivat ylittämään Mtkvarin ja saartoivat georgialaiset. Erekle yritti aloittaa vastahyökkäyksen, mutta hänen täytyi lopulta vetäytyä ainoaan jäljellä olevaan suuntaan Tbilisin lähistöllä. Yöhön mennessä georgialaiset joukot olivat uupuneet ja tuhoutuneet lähes täysin. Viimeiset selviytyneet georgialaiset tykkimiehet viivyttivät lyhyen aikaa eteneviä persialaisia, jotta Erekle ja hänen 150 miehen seurueensa pääsivät pakenemaan kaupungin läpi vuorille. Taistelut jatkuivat Tbilisin kaduilla ja Nariqalan linnoituksessa. Muutamassa tunnissa Agha Muhammad Khan oli saanut Georgian pääkaupungin hallintaansa: se ryöstettiin täydellisesti ja sen asukkaat murhattiin. Persian armeija marssi takaisin ryöstösaaliin ja noin 15 000 vangin kanssa.
Jälkipyykki
Agha Muhammad kruunattiin šaahiksi vuonna 1796 palattuaan Persiaan. Erekle II palasi Tbilisiin jälleenrakentamaan kaupunkia, mutta pääkaupungin tuhoutuminen oli kuolinisku hänen toiveilleen ja hankkeilleen. Katariina II julisti sodan Persialle saadakseen Venäjän arvovallan takaisin ja lähetti armeijan Valerian Zubovin komennuksessa qadžarien alueille, mutta hänen seuraajansa Paavali I veti sen pian takaisin. Agha Muhammad Šah salamurhattiin, kun hän suunnitteli uutta hyökkäystä Georgiaa vastaan vuonna 1797, ja Erekle II kuoli vuoden 1798 alussa. Seuraavat kolme vuotta olivat sekasorron aikaa. Vuonna 1801 Venäjä liitti helposti itseensä heikentyneen Georgian kuningaskunnan, jonka pääkaupunki oli raunioina.
He-Man
He-Man on yhdysvaltalaisen leluja valmistavan Mattel-yhtiön luoma kuvitteellinen hahmo. He-Man on Mattelin luoman Masters of the Universe -lelusarjan päähenkilö. Mattel esitteli He-Manin ensimmäisen kerran vuonna 1982 ensimmäisessä Masters of the Universe -lelusarjassaan, ja hahmo on sittemmin esiintynyt lelusarjojen ohella esimerkiksi niihin liittyvissä sarjakuvissa, kirjoissa, animaatiosarjoissa sekä elokuvissa.
Useimmissa eri tarinoissa He-Man on todellisuudessa kuvitteellisen Eternian planeetan kuninkaallisen perheen prinssi Adam. Eterniassa sijaitsevan Pääkallolinnan suojelija Velhotar antaa Adamille taikavoimia omaavan miekan, jonka avulla hän on kykenevä muuttumaan He-Maniksi. He-Man on koko maailmankaikkeuden vahvin mies, ja yhdessä muiden Eternian sankareiden kanssa hän suojelee Pääkallolinnaa arkkivihollisensa Skeletorin ja tämän joukkojen hyökkäyksiltä.
Tarina
thumb|Prinssi Adam muuttuu sankari He-Maniksi Masters of the Universe -sarjakuvan tarinassa ”Vihan riipus”, 1987. 1980-luvun ensimmäisissä Masters of the Universe -toimintafiguurien myyntipakkausten mukana tulleissa pienoissarjakuvissa, joiden tekemisestä olivat vastanneet käsikirjoittaja Donald F. Glut ja piirtäjä Alfredo P. Alcala, He-Man oli kuvitteellisella Eternian planeetalla asuvan heimon vahvin taistelija. He-Man sai kuulla Eterniassa olevista pahoista voimista ja päätti jättää heimonsa, jotta voisi taistella niitä vastaan ja tuoda Eterniaan rauhan. Velhotar lahjoitti He-Manille varusteita ja aseita, joita eternialaiset tiedemiehet olivat rakentaneet vuosisatoja aiemmin ennen planeetan Suurta sotaa, minkä seurauksena varusteiden ja aseiden käytön hallitsi vain harva. Varusteet tekivät He-Manista vahvemman, ja hänestä tuli Pääkallolinnan puolustaja.
Myöhemmissä pienoissarjakuvissa He-Manin alkuperä ja taustatarina kokivat muutoksen, ja vuonna 1982 DC Comicsin sarjakuvassa He-Manin kerrottiin olevan todellisuudessa Eternian kuninkaallisen perheen prinssi Adam. Prinssi Adamin kerrottiin olevan Eternian kuningas Randorin ja kuningatar Marlenan poika ja Eternian kruununperijä, joka kykeni muuttumaan He-Maniksi Voiman luolassa.
Useimmissa sarjakuvien ja animaatiosarjojen tarinoissa kerrotaan, että prinssi Adam sai Velhottarelta taikavoimia omaavan miekan, jonka avulla hän on kykenevä muuttumaan He-Maniksi. Prinssi Adamin on kuitenkin pidettävä toinen henkilöllisyytensä salaisuutena perheensä ja ystäviensä suojelemiseksi. Velhottaren lisäksi ainoastaan Eternian kuninkaallisen perheen asemestari ja keksijä Asemies sekä kuninkaallisen hovin narri Orko tietävät, että prinssi Adam on He-Man. Kun prinssi Adam muuttuu He-Maniksi, myös hänen omistamansa pelokas lemmikkitiikeri Cringer muuttuu rohkeaksi ja haarniskoiduksi Taistelutiikeriksi, joka toimii He-Manin uskollisena ratsuna ja taisteluparina.
He-Manin voimien lähde on Pääkallolinna, joka toimii myös Eternian sankareiden turvapaikkana ja sisältää koko maailmankaikkeuden luoneen voiman. Varhaisimmissa sarjakuvalehdissä ja -kirjoissa Pääkallolinnan kerrottiin olevan myös He-Manin koti, sillä He-Man oli tarinoiden mukaan yhdistänyt voimamiekan kaksi puoliskoa toisiinsa, ja avannut linnan sisälle johtavan laskusillan käyttämällä voimamiekkaa avaimena.
1980-luvun He-Man-animaatiosarjassa prinssi Adam muuttuu miekkansa avulla He-Maniksi, kun hän lausuu: