cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taideyliopiston ylioppilaskunta
Vapaan taiteen tila
Vapaan taiteen tila on opiskelijaprojektina syntynyt areena, jossa Taideyliopiston opiskelijat voivat järjestää omia näyttelyitä, esityksiä ja muita tapahtumia. Tila sijaitsee Sörnäisissa Katri Valan puiston läheisyydessä.
Łask
Łask on kaupunki Łódźin voivodikunnassa Keski-Puolassa. Se on Łaskin piirikunnan keskuskaupunki ja sijaitsee noin 30 kilometriä Łódźista länteen. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 17 143 asukasta. Łask on tunnettu tekstiiliteollisuudestaan.
Taideyliopiston ylioppilaskunta
Uuden ylioppilaskunnan käynnistäminen
Uuden ylioppilaskunnan rakentamista koordinoimaan perustettiin vuoden 2012 alussa yhdistyvien ylioppilaskuntien yhteistyöelin Kuusikko, jonka jäseninä toimivat Kuvataideakatemian ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja Tiitus Petäjäniemi sekä pääsihteeri Tuukka Haapakorpi (6/2012 asti) / Inka Kynkäänniemi (6/2012 alkaen), Sibelius-Akatemian ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja Niilo Tarnanen sekä pääsihteeri Kirsi Marttinen (8/2012 asti) / Aaro Häkkinen (8/2012 alkaen) ja Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja Laura Lehtinen sekä edustajiston puheenjohtaja Eero Erkamo. Yhdistymisen projektipäällikkönä toimi Saara Hyrkkö, ja projektin tavoitteena oli luoda yhteisölliset, hallinnolliset ja toiminnalliset edellytykset uuden ylioppilaskunnan toiminnan käynnistymiselle.
Vuoden 2012 aikana toteutettiin useita yhteisötilaisuuksia, bileitä, taideprojekteja, kokouksia sekä ylioppilaskunnan ensimmäiset edustajistovaalit. Edustajistovaaleissa oli ehdolla 46 Taideyliopiston opiskelijaa, joista 21 valittiin edustajiston jäseniksi ja 21 varajäseniksi. Äänestysaktiivisuus vaaleissa oli 36 prosenttia. Poikkeuksellista vaaleissa oli se, että yliopistolla tapahtuneen sekaannuksen vuoksi yhdellä äänestysalueella oli käytössä virheelliset vaaliluettelot, minkä johdosta osa äänistä jouduttiin hylkäämään. Keskusvaalilautakunnan päätöksellä järjestettiin lisävaali.
Leiniön Liikenne
Historia
Liedon kirkonkylä alkoi 60-luvulla kasvaa voimakkaasti, jonka seurauksena saatiin järjestettyä toimiva paikallisliikenne ja Leiniön Liikenteen toimipaikka siirtyi myös tälle alueelle. Yrityksestä muodostettiin osakeyhtiö, jossa myös Armas ja Martta Leiniön lisäksi kaikki lapset olivat osakkaina. Santalan Liikenne Oy lakkautettiin 1990-luvulla. Toiminta jatkui näissä puitteissa aina 2000-luvulle, jolloin yhtiön toimitusjohtajana ollut Toivo Leiniö jäi eläkkeelle.
Vuonna 2005 TLO osti Leiniön liikenteen. Omistajanvaihdos ei aiheuttanut välittömiä aikataulu- tai reittimuutoksia. Leiniön Liikenteen noin kymmenen työntekijän työsuhteet jatkuivat myös entisellään.
Movember
Arvostelua
Movember on saanut osakseen myös kritiikkiä. Nykyään Movember ei ole hyväntekeväisyysjärjestö, vaan tavaramerkki, jonka omistaa australialainen yritys nimeltä Forideas Pty Ltd. Yhtiömuoto Pty Ltd, jolle ei löydy suomenkielistä vastinetta, oikeuttaa useiden keskeisten taloustietojen salaisina pitämisen.
Marco Asensio
Marco Asensio Willemsen (s. 21. tammikuuta 1996 Palma de Mallorca, Mallorca, Baleaarit) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.
Real Madridin kokoonpanossa Asensio onnistui maalinteossa jokaisessa debyytissä kaikissa kilpailuissa.
Seurajoukkueura
Mallorcan saarilta kotoisin oleva Asensio sai jalkapallo-oppinsa paikallisseura Real Club Deportivo Mallorca nuorisoakatemiasta. Asensio pelasi ensimmäistä kertaa seuran reservijoukkueessa kaudella 2013–2014 maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa, hieman sen jälkeen, kun sekä Barcelona että Real Madrid olivat halukkaita hankkimaan nuorukaisen riveihinsä. 27. lokakuuta 2013 ottelussa Recreativoa vastaan hän pääsi ensimmäistä kertaa pelaamaan edustusjoukkueen kanssa.
Hän aloitti vaihtopenkillä myös seuraavassa kotiottelussa 2. marraskuuta 2013 Lugoa vastaan, ja pääsi kentälle viimeisiksi seitsemäksi minuutiksi. Tehtyään vaikutuksen peliesityksillään silloiseen edustusjoukkueen päävalmentaja José Luis Oltraan, Asensio nostettiin pysyvästi edustusmiehistöön.
16. maaliskuuta 2013 Asensio teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisena kotiottelussa Tenerifea vastaan. Uuden päävalmentaja Valeri Karpinin alaisuudessa hän nousi joukkueen vakioavauskokoopanoon ja kiitoksena luottamuksesta, hän teki kuukauden aikana maalit Osasunaa, Alavésia ja Llagosteraa vastaan.
Movember
Arvostelua
Australialaisen Channel 7 -kanavan ajankohtaisohjelma Today Tonight teki kriittisen raportin yrityksen rahankäytöstä, jossa se kysyi: "Would you do a donation to a charity if you knew only 17 cents in a dollar would be passed on?" (suom. "Lahjoittaisitko hyväntekeväisyyteen, jos tietäisit että vain 17 senttiä dollarista annettaisiin eteenpäin?"). Video löytyi aiemmin myös YouTubesta, mutta Movember Foundation poisti sen.
Marco Asensio
Seurajoukkueura
24. marraskuuta 2014 urheilulehti Marca uutisoi Mallorcan ja Real Madridin päässeen sopimukseen Asension siirtymisestä madridilaisseuraan kaudeksi 2015–2016. Myöhemmin myös pelaaja itse ilmoitti päätöksestään siirtyä Real Madridiin. 5. joulukuuta 2014 Real Madrid vahvisti siirron, ja sopimuksen pituudeksi muodostui kuusi vuotta. Hänestä maksettiin 3,9 miljoonan euron siirtokorvaus. Asensio pelasi kauden 2014–2015 loppuun asti lainasopimuksella Mallorcassa, jonka jälkeen hän siirtyi madridilaisseuraan.
Kaudeksi 2015–2016 Real Madrid lainasi Asension Espanyolille. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 19. syyskuuta 2015 vieraskentällä Real Sociedadia vastaan. Lainakauden aikana pelaamissaan 34 sarjaottelussa, hän teki neljä maalia ja antoi 12 maaliin johtanutta syöttöä.
Kaudella 2016–2017 Real Madridin päävalmentajana toiminut Zinedine Zidane nosti Asension mukaan edustusjoukkueeseen. Hän onnistui maalinteossa sekä UEFA Super Cupissa Sevillaa vastaan että liigadebyytissään Real Sociedadia vastaan.
Asensio pelasi ensimmäisen kautensa aikana madridilaisseurassa 23 sarjaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kausi päättyi tuplamestaruuteen, kun joukkue voitti pääsarjamestaruuden viiden vuoden tauon jälkeen sekä toista kertaa peräkkäin Mestarien liigan. Turnauksen loppuottelussa Real Madrid kohtasi italialaisen Juventuksen, jonka se kaatoi lopulta numeroin 4–1, Asension viimeistellessä joukkueen viimeisen maalin.
Kaudella 2017–2018 Asensio voitti toistamiseen Mestarien liigan. Hän pelasi yhtä vaille kaikissa otteluissa, loppuottelussa Liverpoolia vastaan tosin vain loppuhetket, ja teki maalin välieräottelussa Bayern Müncheniä vastaan. Primera Divisiónin 32 ottelussa hän teki kuusi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Espanjan pääsarjassa 30 ottelua, joissa teki yhden ja syötti kahdeksan maalia. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa syntyi kaksi maalia.
Asensio oli eturistisidevamman vuoksi sivussa kentiltä heinäkuulta 2019 maaliskuulle 2020. Hän ehti pelata loppukauden aikana yhdeksän Primera Divisiónin ottelua ja tehdä kolme maalia Real Madridin voittaessa Espanjan-mestaruuden. Kaudella 2020–2021 hän teki 35 liigaottelussa viisi maalia ja 11 Mestarien liigan ottelussa kaksi maalia. Kaudella 2021–2022 Real voitti sekä Espanjan-mestaruuden että Mestarien liigan. Asensio teki kotimaan liigassa maaliennätyksensä, kymmenen maalia 31 ottelussa, mukaan lukien hattutemppu Mallorcaa vastaan syyskuussa 2021. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksassa ottelussa, mutta oli vain kahdesti avauskokoonpanossa. Loppuottelussa Liverpoolia vastaan hän ei päässyt kentälle. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Interiä vastaan.
Maajoukkueura
Asensio on pelannut Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2015, ja pelasi turnauksessa Espanjan kaikki viisi ottelua. Hän pelasi neljä ottelua Espanjan saadessa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017.
17. toukokuuta 2016 Asensio ja hänen joukkuetoverinsa Pau López saivat kutsun Espanjan maajoukkueeseen ystävyysotteluun Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. 29. toukokuuta 2016 pelatussa ottelussa Asensio pääsi tekemään ensiesiintymisensä myös aikuisten maajoukkueessa.
Asensio pelasi MM-kilpailuissa 2018 kolmessa ottelussa, näistä neljännesvälierässä Venäjää vastaan hän oli avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Kroatiaa vastaan saman vuoden syyskuussa. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa Espanjan saavuttaessa hopeaa vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. Välierässä Japania vastaan hän teki voittomaalin jatkoajalla. MM-kilpailuissa 2022 hän oli avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli kerran vaihdosta kentälle. Hän teki maalin avausottelussa Costa Ricaa vastaan.
Seurajoukkue
Päivitetty 28. joulukuuta 2022.
A
Historia
A-kirjain on todennäköisesti saanut alkunsa Egyptin hieroglyfien tai seemiläisten kirjoitusmerkkien härän päätä esittävästä kuvamerkistä.
Antiikin kreikkalaiset ottivat kirjaimen käyttöönsä merkitsemään A-vokaalia. Kirjaimen nimi alfa on mukaelma foinikialaisesta nimestä alef, joka osoitti glottaaliklusiilia, joka kreikan kielessä ei erota sanojen merkityksiä. Varhaisimmissa kreikkalaisissa kirjoituksissa kirjain saattoi foinikialaiseen tapaan olla sivuttain (etenkin itäisissä muunnelmissa) tai ylösalaisin (läntisissä muunnelmissa). Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoonsa, vaikka siitä esiintyikin yhä paikallisia muunnelmia, joissa kirjain saattoi olla esimerkiksi hieman epätasasuhtainen tai sen keskellä oleva vaakaviiva vinossa. Alfa oli yksi foinikiassa kuten muissakin seemiläisissä kielissä esiintyneistä konsonanttifoneemeista, joita kreikassa ei esiintynyt (tai joka kreikassa ei ollut foneemi), mikä helpotti sen muuntamista vokaalin merkiksi. Muita vastaavia olivat epsilon (kr. [ɛ] tai [e] < foin. [h]), eeta (kr. [eː] < foin. [ḥ]), joota (kr. [i] ja [j] < foin. [j]) ja omikron (kr. [o] < foin. [ʕ]). Samalla kirjaimiston tyyppi vaihtui abjadista aakkostoksi.
Etruskit toivat kreikkalaiset kirjoitusmerkit nykyisen Pohjois-Italian alueelle ja ottivat kirjaimen käyttöön sellaisenaan. Etruskeilla A:n vaakaviiva oli useimmiten vinossa ja reunaviivojen kulman pyöreys vaihteli. Myöhemmin roomalaiset alkoivat käyttää etruskien kirjaimia latinan kirjoittamiseen, ja nykyinen muoto syntyi oletettavasti pitkälti monumentaalikaiverrusten vaatiman tekniikan myötä, koska siinä pyöreitä muotoja kannatti välttää. Käsinkirjoitukseen roomalaisilla oli myös pyöreämpilinjaisia kursiivimuotoja. Tämän kehityksen tuloksena A-kirjaimesta tuli osa latinalaisia aakkosia.
Typografiset muodot
thumb|140px|Pienen a:n erilaisia [[glyyfi|glyyfejä.]] Roomalaisaikana A-kirjaimesta esiintyi jo monia erinäköisiä muotoja. Ensinnäkin oli monumentaalinen eli lapidaarinen tyyli, jota käytettiin hakattaessa tekstejä kiveen tai muuhun kestävään materiaaliin. Toisaalta oli olemassa jokapäiväisessä käytössä kursiivityyli, jolla yleensä kirjoitettiin vähemmän kestäville pinnoille. Niiden huonomman kestävyyden vuoksi sellaisia tekstejä ei ole säilynyt niin paljon kuin monumentaalisia, mutta niitä on jäljellä sen verran, että voidaan havaita jo silloin käytetyn kursiivisia suur- ja pienaakkosia sekä puolikursiivisia pienaakkosia. Myös monumentaalisen tyylin ja kursiivin välimuotoja esiintyi. Tunnettuja muunnelmia ovat varhainen puoliunsiaalinen, unsiaalinen sekä myöhempi puoliunsiaalinen.
left|thumb|200px|Pienen a:n kaksi perusmuotoa: roomalainen ("kaksikerroksinen") a ja itaalinen ("yksikerroksinen") ɑ. Jo Rooman valtakunnan loppuaikoina, 400-luvulla, Länsi-Euroopassa kehittyi useita pienen a:n muotoja. Sellaisia olivat Italiassa käytetty puolikursiivinen minuskeli, Ranskassa merovingilainen ja Espanjassa visigoottilainen minuskeli sekä Britteinsaarilla anglosaksinen majuskeli. Kirjainten varhaisempien muotojen yhdistelmänä syntyi 800-luvulla karolinginen minuskeli, joka oli jo lähellä kirjainten nykyisiä muotoja. Tämä tyyppi oli siitä lähtien kirjoja jäljennettäessä yleisimpänä käytössä kirjapainotaidon keksimiseen saakka.
Pienen a:n eri tyypit lienevät saaneet alkunsa siten, että nopeasti kirjoitettaessa ison A:n yläosan muodostava kolmio pyöristyi ja sen alaosa supistui, vasen alasakara katosi lopulta kokonaan, jolloin päädyttiin nykyiseen muotoon ɑ. Muotoon a taas on myöhemmin päädytty pidentämällä silmukkaa ja vetämällä oikealta kaari sen ylle. Italiassa olivat jo 1400-luvulla käytössä nämä molemmat päätyypit, joista edellistä nimitetään itaaliseksi, jälkimmäistä roomalaiseksi.
Itaalisessa muodossa yksinkertaisimmillaan on vain ympyrä ja sitä oikeassa reunassa sivuava tangentti. Se esiintyy joissakin painetuissakin kirjasinlajeissa, varsinkin kursiivissa, ja siihen pohjautuvat myös kaunokirjoituksessa käytetyt muodot. Useimmat painossa käytetyt kirjasinlajit perustuvat kuitenkin roomalaiseen muotoon, nykyisissä groteskeissa tyypeissä kursivoidutkin.
Joissakin yhteyksissä "a" ja "ɑ" katsotaan kahdeksi eri merkiksi. Koska jälkimmäinen muistuttaa muodoltaan kreikkalaista alfaa, sille on annettu nimi latinalainen alfa. Sillä on Unicodessa oma koodiarvonsakin, U+0251. Esimerkiksi kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa |a| ja |ɑ| tarkoittavat kahta eri vokaaliäännettä, joista |ɑ| on takaisempi kuin |a|.
A suomen kielessä
A-kirjainta vastaava äänne on suomen kielessä, lavea väljä takavokaali , joka äännetään suuväylä väljänä. Suomen kielessä [ɑ]:ta äännettäessä kieli vetäytyy hieman taaksepäin ja huuliaukko on lavea; huulet eivät osallistu ääntämiseen. Äänteen etuvokaalinen vastine on Lavea lähes väljä etuvokaali, jota vastaa suomen kielessä kirjain ä. A on suomen yleiskielen yleisin kirjain.
A-kirjaimen merkityksiä
100px|thumb|A-[[viestiliput|viestilippu, jolla on erityismerkitys sukeltaja vedessä]]
John Bunyan
Elämä
Bunyanilla ei ollut juurikaan koulutusta. Hän palveli vuosina 1644–1647 parlamentin joukoissa Englannin sisällissodassa. Vuonna 1649 hän meni naimisiin nuoren hurskaan Maryn(?) (noin 1625–1656) kanssa ja sai ainoina myötäjäisinä kaksi kirjaa, Arthur Dentin Plain Man’s Pathway to Heavenin (”Yksinkertaisen ihmisen polku taivaaseen”) ja Lewis Baylyn Practice of Pietyn (”Hurskauden harjoitus”). Nämä ohjasivat myös Bunyania hengelliseen elämään. Hän asui Elstowissa vuoteen 1655, jolloin hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli, ja muutti sen jälkeen Bedfordiin. Bunyanilla oli ensimmäisen vaimonsa kanssa neljä lasta: pojat John ja Thomas sekä tyttäret Mary ja Elizabeth. Sokeana syntynyt Mary kuoli vuonna 1650. Bunyan meni vuonna 1659 uusiin naimisiin Elizabethin (noin 1630–1691) kanssa. Tämän kanssa sai kaksi lasta, Sarahin ja Josephin.
Omaelämäkerrassaan Grace Abounding Bunyan kuvailee, että hän oli nuorena hyljeksitty, mutta siitä ei ilmeisesti ole kuitenkaan todisteita, että hänen elämänsä olisi ollut ainakaan ulkoisesti sen huonompaa kuin hänen naapuriensakaan elämä – hänen suurimpina ongelmanaan oli kiroilu – muihin harrastuksiin kuuluivat pelaaminen, tanssi ja musiikki. Hän oli luonteeltaan päättäväinen ja sinnikäs. Hän omistautui laajalti Raamatun lukemiseen, kirjoittamiseen ja saarnaamiseen. Hän tunsi syyllisyyttä epäpyhyydestään ja likaisesta suustaan, ja pelkäsi niistä tulevaa rangaistusta. Hän pelkäsi tekevänsä anteeksiantamattoman synnin, ja epäili jo tehneensä sellaisen. Lopulta hän antautui uskolle. Hänet kastettiin Bedfordin baptistiseurakuntaan upotuskasteella River Great Ousessa vuonna 1653.
Vuonna 1655 Bunyanista tuli diakoni ja hän aloitti saarnaamisen, suurella menestyksellä heti alusta saakka. Vuonna 1658 hänet tuomittiin saarnaamisesta ilman lupaa. Hän jatkoi kuitenkin saarnaamista, ja hänet vangittiin vasta vuonna 1660. Hänet tuomittiin aluksi kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen, mutta koska hän ei luopunut saarnaamisesta, tuomiota jatkettiin aina 12 vuoteen saakka. Hän istui vankilassa tammikuuhun 1672 saakka, lukuun ottamatta muutamia viikkoja vuonna 1666, jolloin kuningas Kaarle II julisti omantunnonvapauden.
Bunyanista tuli suosittu saarnaaja ja tuottelias kirjailija, vaikka suurin osa hänen teoksistaan koostuikin laajennetuista saarnoista. Teologialtaan hän oli puritaani, mutta ei mikään kiihkoilija. Hänen puritanisminsa ei myöskään ollut raskasmielistä tai synkkää. John Bunyan kuului myös sapatin viettäjien joukkoon. Hänen tulkintansa mukaan oikea pyhäpäivä oli sapatti, lauantai ja mainitsi tästä tärkeänä pitämästään aiheesta myös kirjoissaan, muun muassa kuuluisassa Kristityn vaellus -teoksessaan.
Jonkin verran ennen lopullista vapauttamistaan Bunyan oli joutunut erimielisyyksiin William Kiffinin, Danversin, Deunen, Paulin ja muiden kanssa. Vuonna 1673 hän julkaisi teoksensa Differences in Judgement about Water-Baptism no Bar to Communion koskien vesikasteen vaatimusta ja ehtoollista. Bunyan oli sitä mieltä, että ehtoolliselta ei saanut sulkea pois sellaisiakaan, joita ei ollut kastettu.
Kiffin ja Paul julkaisivat vuonna 1673 yhdessä teoksen Serious Reflections, jossa he ilmoittivat mielipiteekseen, että ehtoollinen oli varattu vain kastetuille uskoville. Riita sai aikaan sen, että jotkut kalvinistiset baptistit jättivät kysymyksen kastamattomien ehtoollisesta auki. Bunyanin kirkko salli lapsena kastettujen nauttia seurakuntayhteyttä ja tulla ehtoolliselle, ja kirkko kehittyi vähitellen lapsikastetta harjoittavaksi kongregationalismiksi.
Teokset
Bunyan kirjoitti noin 60 teosta. Niistä merkittävimmät ovat:
Kristityn vaellus on menestyksekkäin koskaan kirjoitettu allegoria, ja samoin kuin Raamattu sekin on käännetty lukuisille eri kielille. Protestanttiset lähetyssaarnaajat ovat yleensä kääntäneet teoksen ensimmäisenä Raamatun jälkeen. Näin teos on Raamatun jälkeen todennäköisesti eniten luettu ja useimmille kielille käännetty englanninkielinen kirja.
Petrof
Petrof on tšekkiläinen pianojen ja flyygelien valmistaja, joka on perustettu vuonna 1864. Petrof valmistaa pianoja myös merkeillä Weinbach, Rösler ja Scholze. Yli 150-vuotisen historiansa mittaan Petrof on tuottanut yli 600 000 soitinta, joita on viety yli 60 maahan.
Yövartio (maalaus)
Maalauksessa olevien henkilöiden nimet on selvitetty ja pystytty yhdistämään luetteloon, joka tehtiin 1715 maalausta valmisteltaessa.
Keskeisiä tekijöitä
Maalauksen maineen taustalla on kolme tekijää: sen valtava koko (363 × 437 cm), valon ja varjon vaikuttava käyttö sekä liikkeen ilmentäminen perinteisesti staattisessa sotilaallisessa muotokuvassa.
Maalaus valmistui 1642, Hollannin maalaustaiteen kultakauden huippuvaiheessa. Se kuvaa Amsterdamin kaartilaisia, joiden tehtävänä oli suojella kaupunkia espanjalaisilta. Seurue on lähdössä liikkeelle kapteeni Frans Banning Cocqin (yllään musta asu ja punainen vyö) ja hänen luutnanttinsa Willem van Ruytenburchin johtamana. Rembrandt käyttää valoa hyvin tehokkaasti ja johtaa katseen ryhmässä oleviin kolmeen keskeisimpään hahmoon, jotka ovat kaksi miestä keskellä (joista maalaus on saanut alkuperäisen nimensä) ja pieni tyttö keskellä vasemmalla taustalla. Heidän takanaan on seurueen lipunkantaja Jan Visscher Cornelissen.
Rembrandt on esittänyt maalauksessa musketöörien perinteistä symboliikkaa hyvin luontevasti: keltapukuinen tyttö taustalla on tärkein symboli. Hän on itse eräänlainen symboli: kuolleen kanan koivet hänen vyössään edustavat musketöörejä, kanan takana oleva pistooli viittaa 'apilaan' ja hänellä on kädessään sotilaiden malja. Hänen edessään olevalla miehellä on kypärä, jossa on tammenlehti, perinteinen musketööriaihe. Kuollut kana on myös tarkoitettu edustamaan voitettua vihollista. Keltainen väri yhdistetään usein voittoon.
Ohjaamassaan dokumenttielokuvassa Rembrandtin syytös Peter Greenaway analysoi niin itse maalausta kuin sen taustalla olevia tapahtumiakin.
Muutokset alkuperäiseen
Kun maalaus siirrettiin 1715 Kloveniersdoelenista Amsterdamin kaupungintaloon, maalausta pienennettiin joka sivulta. Oletettavasti syynä oli se, että maalaus piti saada mahtumaan kahden pylvään väliin, mikä oli varsin yleinen käytäntö ennen 1800-lukua. Samalla hävisi maalauksen vasemmasta reunasta kaksi henkilöä, holvin kärki, reunakaide ja portaan reuna. Reunakaide ja porras olivat keskeisiä Rembrandtin käyttämiä visuaalisia välineitä, joilla hän sai aikaan maalaukseen eteenpäin suuntautuvan liikkeen. Gerrit Lundensin jäljennös maalauksesta 1600-luvulta kertoo, miltä se alkujaan näytti.
Vahingonteot
Työtön opettaja Wilhelmus de Rijk kävi vuonna 1975 teoksen kimppuun leipäveitsellä, ja maalaukseen tuli suuri sahanterän muotoinen viilto. Se onnistuttiin korjaamaan, mutta lähemmin tarkasteltaessa vauriosta on yhä nähtävillä jälkiä. De Rijk teki itsemurhan huhtikuussa 1976.
Vuonna 1990 muuan mies suihkutti piilottamastaan suihkupullosta maalaukseen happoa. Vartijat tulivat hätiin, ja kankaalle suihkutettiin heti vettä. Onneksi happo oli syövyttänyt vain maalauksen lakkakerroksen, ja maalaus saatiin hyvin korjatuksi.
Maalauksen tilaaminen
Maalauksen tilaajina pidetään kapteenia ja hänen 17 kaartilaistaan, ja vaikka kilvessä keskellä oikealla taustalla on 18 nimeä, rumpali oli palkattu, joten hän pääsi maalaukseen ilman maksua. Maalauksessa on yhteensä 34 henkilöä. Rembrandt sai maksuksi 1 600 guldenia (jokainen maksoi sata guldenia), mikä oli siihen aikaan suuri summa. Samoihin aikoihin tilattiin eri taiteilijoilta sotilaista seitsemän vastaavanlaista maalausta, joista tämä oli yksi.
Sijainti
Maalaus ripustettiin aluksi Amsterdamiin Kloveniersdoeleniin Groote Zaaliin (Suureen saliin). Nykyisin rakennus on Doelen Hotel. Vuonna 1715 maalaus siirrettiin Amsterdamin kaupungintaloon, ja siksi siihen tehtiin muutoksia. Kun Napoleon valtasi Alankomaat, kaupungintalosta tuli Damin palatsi. Viranomaiset siirsivät maalauksen Tripin suvun Trippenhuisiin. Napoleon määräsi sen palautettavaksi, mutta valtauksen päätyttyä maalaus siirrettiin jälleen Trippenhuisiin, josta nyt oli tullut Rijksmuseum. Kun uusi Rijksmuseumin rakennus valmistui 1885, maalaus siirrettiin jälleen uuteen paikkaan. Viimeinen suuri siirto tapahtui toisen maailmansodan aikana, jolloin se vietiin turvalliseen bunkkeriin Limburgin kukkuloiden alle runsaaksi viideksi vuodeksi irrotettuna kehyksistä ja käärittynä rullalle lieriön ympärille. Sodan päätyttyä se palautettiin Rijksmuseumiin.
Vastaanotto
Sitkeä väärinkäsitys on, että Rembrandtin suosion hiipuminen johtui maalauksen saamasta huonosta vastaanotosta. Tarina on päässyt jopa nykyaikaisen mainonnan käyttöön. Vuonna 1967 KLM käytti maalausta mainoksessa, jossa sanottiin "Näe Yövartio, Rembrandtin mahtava 'epäonnistuminen' (jonka vuoksi hänet) vihellettiin... kohti konkurssia". Tarina on täysin perätön, sillä minkäänlaista maalauksen arvostelua ei Rembrandtin eläessä ole kirjattu muistiin, ja kapteeni Cocq jopa teetti siitä vesivärijäljennöksen omaan kansioonsa.
Kulttuuriperintö
Teos on ollut aiheena niin klassisessa musiikissa kuin rockmusiikissakin, esimerkiksi Gustav Mahlerin 7. sinfonialle, King Crimsonin kappaleen The Night Watch sanoitukselle, jonka on tehnyt Richard Palmer-James ja Ayreonin "The Shooting Company of Captain Frans B. Cocq" albumilta Universal Migrator Part 1: The Dream Sequencer.
Peter Greenaway on käsitellyt teosta elokuvissaan Nightwatching (2007) ja Rembrandtin syytös (2008).
Maalausta on käytetty Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjan romaanin Yövartiosto suojakannen takakannessa. Etukannessa on Paul Kidbyn tekemä parodia maalauksesta.
Eric Flintin novellikokoelman The Grantville Gazettes toisen osan kannessa on käytetty Thomas Kiddin mukaelmaa maalauksesta.
Restaurointi
Maalausta alettiin restauroimaan heinäkuussa 2019. Tätä varten se siirrettiin seitsemän neliömetrin kokoiseen lasikuutioon. Restaurointia tekee 12 hengen tiimi. Se kestää useita vuosia. Samalla yritetään selvittää tarkemmin, kuinka maalaus on tehty. Edellisen kerran taulua restaurointiin vuonna 1975.
Toropetsin piiri
Piirin hallinnollinen keskus on Toropetsin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Säätiörekisteri
Säätiörekisterissä oli vuonna 2020 noin 2 700 säätiötä. Rekisteröidyt säätiöt ovat oikeushenkilöitä.
Toropetsin piiri
Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Seudulla on muovi-, vaate-, metalli- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Piirin alueella harjoitetaan myös turkistarhausta.
Jäsen
Jäsen voi tarkoittaa seuraavia:
Pattinki
Pattinki epävirallisena terminä tarkoittaa 50 × 100 mm sahatavaraa. Termi on ajalta jolloin sahatavaran mitat määriteltiin tuumajärjestelmässä. Kakkosnelonen on pattingin synonyymi, eli 2 × 4 tuumaa. Edelleenkin museoikäiset sahalaitokset käyttävät tuuma-asteikkoja ja sitä myötä vanhoja standardeja. Teollinen sahatavara toki tuotetaan Suomessa nykyään kaikki millimetrimitassa. Pikkupattingiksi kutsutaan tukin minimilatvaläpimitaltaan noin 11 cm olevasta pikkutukista sahattua 1,5 × 3 tuuman sahatavaraa joka vastaa 38 × 75 mm puutavaramittaa kohtuu tarkkaan. Pattinki on perinteisesti sahattu ns. ”pattinkipuusta”, eli pikkutukista, jossa latvaläpimitta juuri riittää kahteen pattinkiin. Se on juuri tämän puutavaran erikoisuus. Pattinki termiä pidetään murreilmaisuna, mutta sille on paikkansa käytännön syistä. Kielenhuoltolautakunta ei ole huomioinut ammattikielen problematiikkaa tässä. Soiro on ollut rakennusalalla synonyymi pattingille. Tilanne lie vähän sama kuin vastalla ja vihdalla.
The Times
The Times on Isossa-Britanniassa kuusi kertaa viikossa ilmestyvä sanomalehti. Vuonna 1785 perustettu The Times oli pitkään sekä Ison-Britannian johtava sanomalehti että yksi kansainvälisesti vaikutusvaltaisimpia sanomalehtiä. Lukuisat nuoremmat sanomalehdet, kuten The New York Times, Los Angeles Times tai The Times of India, ovat nimenneet itsensä sen mukaan.
The Times on poliittisesti oikeistolainen lehti.
Historia
Lehden perusti kirjanpainaja John Walter vuonna 1785, ensin nimellä Daily Universal Register ja 1. tammikuuta 1788 alkaen nimellä The Times. The Times säilyi hänen sukunsa omistuksessa lähes 125 vuotta. Lehti tuli nopeasti tunnetuksi ulkomaanuutisten nopeana ja luotettavana välittäjänä, muun muassa raportoidessaan Ranskan vallankumouksesta. John Walterin poika John Walter II, joka johti lehteä vuodesta 1803, ryhtyi perustamaan sille ulkomaankirjeenvaihtajien verkostoa ensimmäisenä maailmassa. The Times kehitti ulkomaisen uutispalvelun niin korkealle tasolle, että Waterloon taistelun aikana 1815 Britannian ulkoministeriön oli turvauduttava sen kirjeenvaihtajien tietoihin, koska ne olivat paljon luotettavampia kuin ministeriön omat tietolähteet. Tehokkaan uutishankintansa ansiosta The Timesin levikki kasvoi 1800-luvun alkupuoliskolla moninkertaiseksi muihin brittiläisiin lehtiin nähden.
Päätoimittaja John Delanen kaudella vuosina 1841–1877 The Times oli suosionsa huipulla ja sen poliittinen merkitys oli korkealla. Muun muassa Krimin sodasta ja Yhdysvaltojen sisällissodasta toimitettiin uutisia kirjeenvaihtajan kautta. Erityisesti Krimin sodassa The Times näytti kyntensä: kirjeenvaihtaja William Howard Russel lähetti lehdelle realistisia rintamaraportteja, joissa hän kuvasi Britannian armeijan surkeita oloja Krimillä, ja päätoimittaja Delane hyökkäili artikkeleissaan hallituksen sotapolitiikkaa vastaan. Russelin sotareportaasit saivat Florence Nightingalen lähtemään sairaanhoitajaksi Krimille. The Times oli osaltaan vaikuttamassa Lordi Aberdeenin hallituksen kaatumiseen 1855 ja brittiarmeijan uudelleenorganisointiin. Buurisodassa The Timesillä oli jo 19 omaa kirjeenvaihtajaa.
Kosken verkatehdas
Kosken verkatehdas Oy oli vuonna 1857 Hämeen läänin Koskelle (nykyinen Hämeenkoski) perustettu suomalainen kutomateollisuusyritys. Yritys kehräsi lankaa suomalaisesta villasta ja valmisti sarkakankaita ja huopia. Tehtaan yhteydessä oli myös pellavanloukutuslaitos.
The Times
Historia
1800-luvun lopulla The Times alkoi kuitenkin ajautua taloudellisiin vaikeuksiin. Tärkeimpänä syynä tähän oli sanomalehtiveron poistaminen 1855, minkä jälkeen The Timesin kilpailijoiksi alkoi syntyä halpoja ja sensaatiohakuisia ”pennyn lehtiä”. Lordi Northcliffe osti vuonna 1908 kaksi kolmasosaa The Timesin osakkeista ja kaappasi lehden Walterin suvulta. Hän nosti The Timesin jälleen vankalle taloudelliselle pohjalle modernisoimalla sitä ja alentamalla sen hintaa, mutta samalla lehti muuttui omistajansa poliittisten päämäärien puolestapuhujaksi. Lordi Northcliffen kuoltua 1922 lehden osti majuri J. J. Astor, joka palautti The Timesille sen riippumattoman aseman.
Kosken verkatehdas
Tehtaan omistanut Antti Korhonen osti 1884 lähellä sijainneen Henriksdalin manufaktuuripajan, joka oli perustettu 1860-luvulla. Pajan toiminta loppui 1888, mutta vasarapajarakennus siirtyi verkatehtaan käyttöön.
Kosken verkatehdas toimi Hämeenkoskella vuoteen 1927 saakka. Vuonna 1927 valmistui uusi kehräämö ja kutomo Lahteen, jonne yrityksen toiminta siirtyi vuonna 1928 kokonaan. Tässä vaiheessa Kosken verkatehtaan palveluksessa oli satakunta työntekijää.
The Times
Historia
Toisen maailmansodan jälkeen The Timesin taloudellinen asema kävi yhä tukalammaksi muiden lehtien puristuksessa, ja myöntyväisyyspolitiikan tukeminen oli tuonut kolhuja sen vanhaan maineeseen. Vuonna 1967 kanadalainen sanomalehtikustantaja Roy Thomson osti The Timesin osake-enemmistön Astorin suvulta ja yhdisti sen The Sunday Timesin kanssa uudeksi The Times Newspapers Ltd. -yhtiöksi. Vaikka The Timesin journalismi säilyi korkeatasoisena, se ei kyennyt karistamaan taloudellisia vaikeuksia niskastaan. Erimielisyydet painatustyöntekijöiden kanssa johtivat siihen, että 30. marraskuuta 1978 The Times keskeytti ilmestymisensä lähes vuodeksi. Syyskuussa 1980 Thomson-yhtymä ilmoitti, että The Times on myytävänä, ja että lehti lakkautetaan ellei sille löydy ostajaa puolen vuoden kuluessa. Uudeksi omistajaksi tuli kansainvälinen lehtimagnaatti Rupert Murdoch, joka liitti The Times Newspapers Ltd:n omaan viestintäyhtymäänsä News Internationaliin.
Kosken verkatehdas
1930-luvun alun lamakausi vei investointien takia velkaantuneen Kosken verkatehtaan konkurssiin. Tehtaan toimintaa jatkamaan perustettiin Lahden Verkatehdas Oy, joka vuokrasi tuotantolaitokset Orimattilan Villatehdas Oy:lle mutta ei itse harjoittanut teollista tuotantoa. Orimattilan Villatehdas Oy toimi entisessä Kosken verkatehtaassa vuoteen 1935 saakka, ja tämän jälkeen tehtaaseen muutti 1937 helsinkiläinen vuonna 1928 perustettu Kutomo ja Neulomo Oy, joka valmisti miesten paitoja, naisten puseroita ja leninkejä sekä trikooalusvaatteita. Lahden Verkatehdas Oy:n toiminta päättyi 1936, kun se siirtyi Hämeenlinnan Verkatehdas Oy:n omistukseen.
The Times
Historia
Vuodesta 2003 alkaen The Timesia on voinut ostaa myös tabloidina.
Kosken verkatehdas
Hämeenkoskella sijainneet verkatehtaan tuotantorakennukset on purettu mutta tehtaan työntekijöiden Puutteenkujalla sijainneen asuinalueen alkuperäisiä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa rakennettuja asuintaloja on säilynyt.
The Times
Historia
The Sunday Times on lehden sunnuntaisin ilmestyvä erillispainos, jolla on myös erillinen toimituskuntansa.
Toukokuusta 2010 lähtien The Timesin verkkolehti on ollut maksullinen.
Times Books
The Times julkaisee myös kirjoja. Kustantamona on toiminut yleensä Collins.
Kirjoja:
Steffen Kjærgaard
Tiedotustilaisuudessa 23. lokakuuta 2012 Kjærgaard tunnusti käyttäneensä kilpauransa aikana dopingia. Kjærgaard kertoi käyttäneensä uransa aika oma-aloitteisesti erytropoietiinia (EPO) ja kortisonia. Kjærgaard on Norjan pyöräilyliiton puheenjohtaja. Hän aikoo jättää tehtävänsä.
Hän kiistää olleensa tietoinen U.S. Postalin harjoittamasta järjestelmällisestä dopingista.
Kirjallisuusvuosi 1997
Kirjallisuusvuosi 1997 käsittelee vuoden 1997 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia
thumb|Dora Bruderin katoamisilmoitus Paris-Soir-lehdessä 31 joulukuuta 1941.
John Steinbeck
Steinbeck syntyi Salinasissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä oli Montereyn piirikunnan rahastonhoitaja ja äitinsä opettaja. Keskeytettyään opiskelut Stanfordin yliopistossa, hän meni kokeilemaan kirjallista uraa New Yorkiin, josta hän kuitenkin palasi takaisin Kaliforniaan kun ei saanut julkaistua mitään. Kokeiltuaan mytologista kertomusta Steinbeck keskittyi realistis-naturalistiseen Etelä-Kalifornian kuvaukseen. Hänen laajaan kiinnostuspiiriinsä kuuluivat mm. meribiologia, jazz, politiikka, filosofia, historia ja myytit.
Steinbeckin ensimmäiset romaanit eivät saaneet paljoa huomiota eivätkä kovin hyvää vastaanottoa kirjallisissa piireissä. Kirjaa Ystävyyden talo (Tortilla Flat) voidaan pitää käännekohtana hänen urallaan. Se sai California Commonwealth Clubin kultamitalin parhaasta kalifornialaisen kirjailijan kirjoittamasta romaanista.
Steinbeck kuvasi usein köyhiä, työväenluokkaisia ihmisiä. Kaliforniasta ja sen ihmisistä hän oli saanut kokemuksia työskennellessään nuorena paikallisilla maatiloilla. Hänet tunnetaan varsinkin 1930-luvun suuren laman kuvaajana. Aihepiiriin liittyvät mm. romaani Vihan hedelmät (The Grapes of Wrath), joka kuvaa Oklahomasta muuttaneen köyhän perheen kamppailua Kaliforniassa, sekä pienoisromaani Hiiriä ja ihmisiä (Of Mice and Men), joka on yksinkertaisesta siirtotyöläisestä ja tämän terävämmästä toverista kertova tragedia. Vihan hedelmät voitti Pulitzer-palkinnon. Steinbeckin kunnianhimoisin työ on laaja historiallinen eepos Eedenistä itään, jossa hänen painopisteensä vaihtuu sosiaalisten epäkohtien analyysista psykologian kuvaamiseen. Eedenistä itään tunnetaan myös Elia Kazanin ohjaamana elokuvana, jonka pääosassa on James Dean.
Toisen maailmansodan aikana hän toimi New York Herald Tribunen kirjeenvaihtajana. Kirjoituksista osa koottiin myöhemmin kirjaksi. Elämänsä aikana Steinbeckillä ehti olla kolme vaimoa ja hänellä oli myös kaksi poikaa. Koko elinaikansa hän pysyi yksityishenkilönä, joka vältti julkisuutta. Hän kuoli sydänsairauteen 66-vuotiaana.
Lapsuus
thumb|left|John Steinbeckin lapsuudenkoti [[Salinasissa.]] John Steinbeck syntyi 27. helmikuuta 1902 Salinasissa, Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa. Hän oli perheen neljästä lapsesta kolmas, mutta hänen siskonsa Beth ja Esther olivat niin paljon häntä vanhempia, että nuorin lapsi Mary oli Johnille kaikkein läheisin. Hänen äitinsä Olive Hamilton Steinbeck oli irlantilaisten maahanmuuttajien tytär, joka oli jättänyt vanhempiensa kotitilan 15-vuotiaana kouluttautuakseen opettajaksi. Hän opetti koulussa lukemista, kirjoittamista, aritmetiikkaa ja musiikkia. Steinbeck muisti äitinsä henkilönä, joka oli usein energinen ja rakasti hauskanpitoa. Steinbeckin isä, John Steinbeck vanhempi, oli puolestaan Montereyn piirikunnan rahastonhoitaja. Isä oli hiljainen mies. Steinbeckin mukaan hänen isänsä ei ollut koskaan tuntenut varsinaista intohimoa saavuttaa elämällään mitään suurta, minkä vuoksi hän oli syvästi pettynyt itseensä.
Steinbeckit omistivat myös kesämökin Salinasin lähellä Pacific Grovessa, joka sijaitsi Montereynlahden kallioisella rannikolla. John ja hänen siskonsa Mary leikkivät kesäisin vuorovesialtaissa ja jahtasivat toisiaan rannikon kukkuloilla. John myös istutti pienen männyn heidän mökkinsä viereen ja teeskenteli, että se oli hänen veljensä.
Myös Salinasin kadut tarjosivat lapsille eräänlaisia seikkailuja. Kun Steinbeck lähestyi nuoruusikää, hänellä oli tovereineen tapana ryhtyä kiusantekoon. Pojat alkoivat polttaa salaa tupakkaa ja vakoilivat erästä yksin asunutta miestä, joka käyttäytyi kummallisesti. Aikuisena Steinbeck ymmärsi, että mies oli mieleltään sairas, mutta lapsuudessaan hän ja hänen ystävänsä ajattelivat, että tämän täytyi piilotella kotonaan kulta-aarretta. Toisinaan Steinbeckin äiti kuuli poikien kujeista, jolloin hän totesi: ”hänestä tulee joko nero tai ei mitään.”
Nuoruus
Saavuttaessaan teini-iän Steinbeck kasvoi pitkäksi mutta hoikaksi nuoreksi mieheksi, joka tunsi olonsa vaivaantuneeksi ja ujoksi ihmisten ympärillä. Lukio oli Steinbeckille yksitoikkoinen ja ankea kokemus. Toisaalta yhdeksännellä luokalla Steinbeckin englanninopettaja Miss Cupp ihaili hänen tekstejään ja kehotti häntä jatkamaan kirjoittamista. Steinbeck oli kiitollinen siitä, että löysi jotain, missä oli todella hyvä, ja teki päätöksensä ryhtyä kirjailijaksi.
Kun John Steinbeck oli tehnyt päätöksensä kirjailijaksi ryhtymisestä, hän käytti lähes kaiken vapaa-aikansa huoneessaan kirjoittaen tarinoita. Hän kävi pitkillä kävelyillä pohtien tarinoidensa juonia, ja toisinaan hän lähti öisin kävelyille, jos jokin idea piti hänet hereillä. Silloin kun hänen isänsä oli työmatkoilla, hän käytti tämän työhuonetta kirjoittamiseen. Kirjoittamiseen Steinbeck käytti isänsä vanhojen tilikirjojen marginaaleja, sillä nahkakantisia vihkoja oli helppo kantaa mukana.
Nuoruudessaan Steinbeck oli pysynyt terveenä, mutta keväällä 1917 hän sairastui keuhkokuumeeseen ollessaan 15-vuotias. Koska antibiootteja ei ollut vielä kehitetty, keuhkokuume oli usein tappava. Lääkärin kehottamana hänen vanhempansa veivät hänet etelämpänä sijaitsevalle maatilalle, missä ilmasto oli lämpimämpi. Viimein lääkäri teki reiän hänen rintakehäänsä, jolloin nesteen täyttämä keuhko saatiin kuivumaan. Steinbeckin tila alkoi hiljalleen parantua, mutta hän vietti yhdeksän viikkoa vuoteenomana. Hän lihaksensa muuttuivat tänä aikana niin heikoiksi, ettei hän pystynyt kävelemään. Keuhkokuume jätti pysyvän jäljen John Steinbeckiin, sillä koko loppuelämänsä ajan häntä vaivasi vahva sairastumisen pelko. Aina sairastuessaan hän oli varma siitä, että keuhkokuume oli palannut, ja hän vihasi sitä, kun joutui olemaan sairaiden ihmisten lähettyvillä.
Samaan aikaan, kun Steinbeck taisteli keuhkokuumetta vastaan, ensimmäisen maailmansodan uhka levisi myös Yhdysvaltoihin. Vuonna 1914 Serbian ja Itävalta-Unkarin välillä alkanut konflikti oli laajentunut suursodaksi Euroopassa, mutta vuoteen 1917 asti Yhdysvallat oli säilyttänyt puolueettomuutensa. Tammikuussa 1917 Saksan keisarikunta kuitenkin antoi julistuksen, jonka mukaan kaikki Britanniaan suuntaavat merialukset upotettaisiin, mukaan lukien amerikkalaiset alukset. Presidentti Woodrow Wilsonin johdolla Yhdysvallat julisti sodan Saksalle 6. huhtikuuta. Steinbeck itse oli vain muutamaa vuotta liian nuori lähteäkseen sotimaan, mutta sotaponnistelut ulottuivat myös kotirintamalla yhteiskunnan kaikille aloille.
John Steinbeck valmistui lukiosta vuonna 1919 ja lähti opiskelemaan Stanfordin yliopistoon. Hänen äitinsä toivoi, että poika keskittyisi opintoihinsa ja valitsisi itselleen kirjoittamisen sijaan lakimiehen uran, mutta nuori Steinbeck oli jo tehnyt päätöksensä kirjailijaksi ryhtymisestä.
Stanfordin yliopisto
thumb|right|Postikortti [[Stanfordin yliopistosta noin vuodelta 1920, jolloin John Steinbeck opiskeli siellä.]] Steinbeck aloitti opiskelunsa Stanfordin yliopistossa syksyllä 1919, mutta päätti hyvin nopeasti, ettei yliopistotutkinnosta ollut kirjailijanuralla mitään hyötyä. Samalla, kun muut opiskelijat lukivat tutkintoonsa kuuluvia kursseja, Steinbeck opiskeli aineita, jotka häntä kiinnostivat tai jotka auttaisivat häntä myöhemmin hänen urallaan. Näihin aineisiin kuuluivat kirjallisuus, historia ja klassinen kreikka. Hänen onnistui myös vakuuttaa yliopiston väelle, että nämä päästäisivät hänet seuraamaan lääketieteen opiskelijoiden kanssa ruumiinavauksia oppiakseen ihmisen anatomiaa. Steinbeckin arvosanat olivat pääosin B:tä, mutta paikoin myös A:ta tai C:tä. Yliopiston kirjanpidossa näkyy, että John Steinbeck ei aina suorittanut kaikkia kurssitöitä ja että hän jätti osan kursseista kesken sen vuoksi, ettei hän meinannut päästä niistä läpi. Jos hän ei nähnyt opettajien antamia töitä hyödyllisinä, hän jätti ne usein tekemättä.
Erityisen ahkerasti Steinbeck työskenteli kuitenkin professori Edith Mirrieleesin luovan kirjoittamisen kursseilla. Mirrielees opetti Steinbeckia kirjoittamaan tarinoita, jotka oli ”tosia” siinä mielessä, että ne näyttivät todellisia tunteita ja konfikteja. Professori käytti paljon aikaa Steinbeckin kirjoitusten lukemiseen, muttei koskaan antanut hänelle A:ta, sillä hän uskoi, että tämä pystyisi aina kirjoittamaan vielä paremmin.
John Steinbeck ei yliopistoaikanaan viihtynyt juhlissa tai tansseissa. Hän liittyi jäseneksi vain yhteen järjestöön, yliopiston englantikerhoon. Kerhon tapaamisissa hän luki tarinoitaan kerholle, ja hän ystävystyi siellä muiden kirjailijanuraa suunnittelevien opiskelijoiden kanssa. Vaikka Steinbeck oli usein hiljainen ja ujo, hän nautti silti suuresti käytännön pilojen järjestämisestä. Kerran hän järjesti koulun kappelin kellot soittamaan juomalaulua nimeltä How Dry I Am varhain aamulla. Steinbeck jäi tapauksesta kiinni kehuskeltuaan asiasta muille opiskelijoille, ja sai dekaanilta ankarat nuhteet.
Steinbeckin vanhemmat vaativat, että poika auttaisi opintojensa maksamisessa, minkä vuoksi John Steinbeck piti silloin tällöin vapaata opinnoistaan ansaitakseen rahaa. Hän työskenteli pääosin paikallisessa sokeriyrityksessä, joka kasvatti juurikkaita ja jalosti niistä omalla tehtaallaan sokeria. Maanviljely oli Kaliforniassa tärkeä elinkeino, ja valtaosa maatiloista oli suuria kokonaisuuksia, joille maanomistajat palkkasivat väkeä viljelemään maata. Näistä maatyöläisistä monet olivat maahanmuuttajia, jotka kulkivat suuria matkoja töiden perässä.
Sokeritiloilla työskennellessään Steinbeck ystävystyi monien meksikolaisten, japanilaisten ja filippiiniläisten kanssa. Hän oppi myös tuntemaan monia kodittomia kulkureita, jotka siirtyivät maatilalta toiselle koko omaisuus selässään ja liikkuivat ympäri rannikkoa tehden matalapalkkaista työtä. Tällaisen eriarvoisuuden näkeminen raivostutti keskiluokkaisessa perheessä kasvanutta Steinbeckia. Talvena, jona John Steinbeck täytti 20 vuotta, hän työskenteli myös ruoppaajana kuivattamassa soita Salinasin ympäristössä. Samalla hän keräsi materiaalia kirjoituksiinsa puhumalla työtovereidensa kanssa ja kuuntelemalla heidän kertomuksiaan.
New York
Myöhään syksyllä kylmä ja harmaa Manhattan oli jonkinlainen järkytys nuorelle kirjailijalle. Vuonna 1953 Steinbeck muisteli New York Times Magazinelle hetkeä, jolloin hän oli nähnyt kaupungin ensimmäistä kertaa, sanoen: ”siinä [kaupungissa] oli jotain hirvittävää — miten sen korkeat rakennukset kuvastuivat vasten taivasta ja miten valot loistivat putoavan lumen läpi.” Steinbeckin sisko Beth oli naimisissa ja asui kaupungissa East Riverin toisella puolella Brooklynissa. Bethin aviomies hankki Steinbeckille työpaikan Madison Square Gardenin rakennustyömaalta. Steinbeckin tarkoituksena oli käyttää päivät työntekoon ja kirjoittaa iltaisin, mutta työ osoittautui niin raskaaksi, ettei hänellä enää päivän jälkeen ollut voimia kirjoittamiseen. Steinbeck oli ollut työssä vain muutamia viikkoja, kun eräs toinen työntekijä lipsahti rakennustelineellä ja kuoli pudottuaan korkealta. Tapahtuma koitui John Steinbeckin rakennustyöläisuran lopuksi, ja vielä samana päivänä hän otti lopputilin ja erosi työstään.
Tämän jälkeen Steinbeck työskenteli toimittajana. Hänen enonsa Joe Hamilton oli ammatiltaan mainosliikkeen johtaja, ja hänellä oli suhteita sanomalehtiin. Hamilton onnistui taivuttelemaan New York Americanin toimituksessa työskentelevät tuttunsa palkkaamaan nuoren Steinbeckin, mutta toimittajan työ soveltui tälle huonosti. Kun lehti lähetti hänet kauemmas Brooklyniin tai Queensiin, hän usein eksyi matkallaan. Tasainen toimeentulo kuitenkin mahdollisti sen, että Steinbeck pääsi muuttamaan Manhattanille taiteilija Mahlon Blainen luo, jonka hän oli tavannut laivamatkallaan New Yorkiin.
Asiat menivät jonkin aikaa hyvin; Steinbeck seurusteli erään tanssijan kanssa, ja koko New York alkoi vihdoin vaikuttaa paremmalta. Pian Steinbeck kuitenkin sai potkut New York Americanin toimituksesta, ja hänen tyttöystävänsä jätti hänet mennäkseen naimisiin varakkaan pankkiirin kanssa. Syvästi lannistunut Steinbeck alkoi keskittyä entistä enemmän kirjoittamiseen. Hän lähetti kirjoittamiaan tarinoita eri lehdille, muttei silti saanut niitä julkaistua. Ystävänsä Mahlon Blainen kehotuksesta Steinbeck lähetti tarinoitaan myös kirjankustantajille ja innostui suuresti, kun newyorkilainen kirjankustantamo Robert M. McBride & Company ilmaisi kiinnostuksensa niiden julkaisemiseen. Kustannustoimittajan mukaan tarinat voitaisiin julkaista kirjana, jos Steinbeck kirjoittaisi vielä muutamia uusia tarinoita. Julkaiseminen ei kuitenkaan onnistunut, sillä tarinoista kiinnostunut kustannustoimittaja oli jättänyt työnsä ennen kuin Steinbeck oli ehtinyt saada uudet tarinat valmiiksi, eikä uusi kustannustoimittaja suostunut edes vilkaisemaan hänen tekstejään. Pettymys oli kirjailijalle niin voimakas, että hän menetti malttinsa ja alkoi huutaa toimittajalle, jolloin toimituksen turvamiehet joutuivat saattamaan hänet ulos rakennuksesta.
Kalifornia ja Cup of Gold
Kun John Steinbeck sai kuulla, että hän voisi työskennellä rahtialuksessa siitä hyvästä, että pääsisi New Yorkista takaisin Kaliforniaan, hän tarttui heti mahdollisuuteen. Hän saapui perille kesällä 1926 ja tunsi olonsa optimistiseksi päästyään pois New Yorkista. Hän sai töitä talonmiehenä Tahoejärven lähellä sijaitsevasta lomakodista. Lomakodin omistama perhe lähti samana syksynä, mutta he pyysivät Steinbeckia jäämään sinne talven yli pitämään huolta talosta. John Steinbeckille tarjous oli hieno mahdollisuus saada omaa aikaa yksinoloon ja kirjoittamiseen. Steinbeck vietti talonmiehen pienessä hirsimökissä kaksi talvea seuranaan ainoastaan kaksi airedalenterrieriä. Hän kirjoitti käsin ja luki tekstiään välillä ääneen kuunnellakseen sen ”sointia”.
John Steinbeckin esikoisromaani, Cup of Gold, valmistui tammikuussa 1928. Romaani kertoo walesiläisen kaappari Henry Morganin elämästä ja siitä, kuinka hän uhraa koko elämänsä aarteiden jahtaamiseen ja tajuaa lopulta, miten turhaa se kaikki lopulta oli. Steinbeck lähetti käsin kirjoitetun tekstin opiskelutoverilleen Kate Beswickille, joka kirjoitti sen puhtaaksi, korjasi Steinbeckin kielivirheet ja jakoi tekstin kappaleisiin. John Steinbeckille hänen teostensa tekniset yksityiskohdat, kuten pisteiden ja pilkkujen paikat, eivät olleet oleellisia, vaan hän jätti päätöksenteon niistä muille.
Kun romaani oli valmis, Steinbeck erosi työstään talonmiehenä kevään tullen ja meni töihin Kalifornian osavaltion omistuksessa olleelle kalankasvattamolle. Työnkuvaan kuului kalojen ruokinta ja oppaana toimiminen vierailijoille. Eräänä heinäkuisena päivänä laitokselle saapui kaksi sisarusta, Carol ja Idell Henning, jotka työskentelivät San Franciscossa. Steinbeck tunsi välittömästi viehätystä Carolia kohtaan, ja vei hänet treffeille. Kun Carol myöhemmin palasi San Franciscoon, John Steinbeck vietti useita päiviä poistumatta vuoteestaan. Samoihin aikoihin Steinbeckin esimies kalankasvattamolla alkoi tulla tyytymättömäksi siihen, että tämä käytti töissä liikaa aikaa kirjoituksiensa pohtimiseen. Kesän loppupuolella Steinbeck erotettiin töistään sen jälkeen, kun eräs osavaltion omistuksessa ollut auto vahingoittui. Kirjailija muutti nopeasti San Franciscoon voidakseen olla lähempänä Carolia.