cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linda Hutcheon
Linda Hutcheon (s. 24. elokuuta 1947 ) on kanadalainen tieteilijä, jonka alaa ovat kirjallisuusteoria ja kirjallisuuskritiikki, ooppera ja Kanadan tutkimus. Hän on professori emerita Toronton yliopistossa, jossa hän on opettanut vuodesta 1988 englannin kielen osastolla ja vertailevan kirjallisuustieteen keskuksessa. Hänet valittiin vuonna 1999 Modern Language Associationin 117. puheenjohtajaksi, ja hän on tehtävässä kolmas kanadalainen ja ensimmäinen kanadalainen nainen. Hänet tunnetaan kehittämistään postmodernismin teorioista.
Hän on sukujuuriltaan italialais-kanadalainen. Hän opiskeli ensin Toronton yliopistossa ja suoritti B.A.-tutkinnon. Sen jälkeen hän jatkoi Cornellin yliopistossa ja suoritti siellä M.A.-tutkinnon. Hän sai Ph.D.-arvon Toronton yliopistossa 1975 vertailevan kirjallisuustieteen alalla tekemästään tutkimuksesta. Hän opetti sen jälkeen eri yliopistoissa ja julkaisi kirjallisuusteoriaa koskevia kirjoja. Hän palasi 1988 Toronton yliopistoon. Hän on ollut vierailevana professorina Italiassa, Puerto Ricossa ja Yhdysvalloissa ja luennoinut niin Pohjois-Amerikassa kuin Euroopassakin.
Hutcheonin puoliso on tohtori Michael Hutcheon, jonka kanssa hän on tehnyt tutkimusyhteistyötä.
Hutcheon kutsuttiin vuonna 2010 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.
Brønshøj-Husum
Brønshøj-Husum on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Luoteis-Kööpenhaminassa. Vuonna 2022 alueella asui noin 44 tuhatta asukasta.
Brønshøj-Husum sijaitsee kaupungin luoteiskolkassa, 6-8 km keskustasta. Se rajautuu pohjoisessa Gladsaxen kuntaan, luoteessa Herlevin kuntaan, lännessä Rødovren kuntaan, etelässä Vanløseen ja idässä Bispebjergiin.
Kaupunginosan joukkoliikenne perustuu paljon busseihin, sillä Husumin paikallisjuna-asema on syrjässä suurimpiin asuinaluueisiin nähden.
Soutjärven piiri
Piirin pinta-ala oli 689 km², ja siihen kuului 52 kylää. Piirissä oli 5 kyläneuvostoa: Soksun, Rannanpuoleisen Soutjärven, Matvejanselän, Mantereen puoleisen Soutjärven ja Kalajoen kyläneuvostot. Piirin keskuksena toimi Soutjärven kylä. Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 8 926 asukasta, joista 457 oli venäläisiä, 9 karjalaisia, 1 suomalaisia, 8 442 vepsäläisiä ja 14 muita kansallisuuksia.
Vuoteen 1933 tultaessa piirissä oli toiminnassa myös Vehkaojan ja Kaskiojan kyläneuvostot. Soutjärven piiri lakkautettiin 1950-luvun puolivälissä ja liitettiin Äänisenrannan piiriin, johon se kuuluu nykyäänkin. Vuodesta 1994 vuoteen 2005 entisen piirin alueella toimi Vepsän kansallinen volosti.
Kuunari Koivisto
thumb|Kuunari Koivisto kunnostettavana Särkisalossa 1980-luvulla. Kuunari Koivisto oli suomalainen moottoroitu purjealus, joka valmistui vuonna 1946. Alus vaihtoi varustajaa ja nimeään useasti. 1960-luvulla se kärsi matkallaan niin pahoja vaurioita, että se tuomittiin hylyksi ja hylättiin. Epäonnistuneiden kunnostusyritysten jälkeen laivan runko upotettiin vuonna 2007 sukellusmatkailukohteeksi Luvian edustalle.
Rakentaminen
Kuunari Koiviston suunnitteli ja sen rakentamisen aloitti vuonna 1939 Kaarlo Pulli. Rakennuspaikka oli luovutetun Karjalan Koiviston maalaiskunnassa, Ingertilän kylässä. Kolmimastoisen Koiviston pituus oli 44,3 metriä, leveys 8,8 metriä, syväys 3,7 metriä ja kantavuus oli 570 tonnia. Talvisota ja jatkosota sotkivat rakennusaikataulua, ja vasta 17. helmikuuta 1944 Koivisto oli runkovalmis, se laskettiin veteen ja hinattiin länteen. Kuunari valmistui lopullisesti vuonna 1946, jolloin se aloitti Itämeren ja Pohjanmeren liikenteessä. Koiviston kotisatama oli Rauma.
Talonpoikaistyylinen kuunari edusti koivistolaista laivanrakennustaitoa ja alus jäi viimeiseksi Suomessa rakennetuksi puukuunariksi, joka pelastettiin Karjalasta. Se oli mallina, kun Suomi rakensi liki sata puista sotakorvauskuunaria Hollmingin telakalla Raumalla ja Laivateollisuuden telakalla Turussa.
Matkoja ja hylkääminen
Koivisto vaihtoi omistajaa 1950-luvulla, laivan uudeksi kotisatamaksi tuli Sipoo ja uudeksi nimeksi Carmen. Epäonnekseen Carmen jäi kiinni salakuljetuksesta – lastina oli 12 000 litraa pirtua. Carmen takavarikoitiin valtiolle ja siirtyi merivoimien hallintaan. Myöhemmin kuunari oli myös sillinpyynnissä, se teki kaikkiaan yhdeksän pyyntimatkaa Islannin vesille, vuodesta 1961 Merilokki-nimisenä. Toimeksiantajana oli ensin Jalostaja ja myöhemmin Rymättylän Säilyke Oy.
Viimeisen kerran liikennöintikelpoisena kuunari vaihtoi omistajaa 1963, ostaja oli portugalilainen yritys, joka muutti laivan nimeksi Simmy. Ensimmäisen uudella nimellä tehdyn matkan oli tarkoitus suuntautua Liverpooliin, mutta se päättyi haaksirikkoon jo Utön vesillä. Simmy todettiin hylyksi ja hinattiin Turkuun, jossa aluksen irtaimisto myytiin. Hylky koneineen hinattiin Maskuun, jonne se hylättiin.
Kunnostusyritykset
Vuonna 1983 hylky ilmoitettiin löytötavaraksi ja löytäjästä tuli myöhemmin aluksen uusi omistaja. Kuunaria kunnostettiin Perniön Teijossa ja Särkisalon Förbyssä, jossa se laskettiin veteen ja hinattiin Porin Reposaareen, jossa kunnostustyö oli tarkoitus saattaa valmiiksi. Koiviston runko oli lahonnut niin pahoin, että sitä ei enää voinut kunnostaa puulaivana, joten Förbyssä aluksen runko oli päällystetty ferrobetonilla. Koiviston kunnostusyritys kesti aina 2000-vuosikymmenen puoliväliin asti. Kunnostajien voimavarat loppuivat kesken ja Porin kaupunki päätti romuttaa laivan kaivinkoneilla. Loppujen lopuksi Koivisto riisuttiin koneista ja kaikesta muusta haitallisesta materiaalista ja upotettiin sukelluskohteeksi Selkämerelle Luvian edustalle kesäkuussa 2007.
Avaari
Avaari tarkoittaa seuraavia asioita:
Jaakko Tähtinen
thumb|Tähtisen suunnittelema [[Tampereen jäähalli, joka valmistui 1965.]] Jaakko Tähtinen (8. tammikuuta 1904 Tampere – 15. maaliskuuta 1970 ) oli tamperelainen arkkitehti, joka on suunnitellut suuren määrän Tampereen rakennuskantaa.
Hän piirsi sekä asuin- että toimistorakennuksia. Tähtisen päätyönä voidaan pitää vuonna 1965 valmistunutta Tampereen jäähallia. Hän on suunnitellut liikerakennuksia myös Kuopioon, Poriin ja Joensuuhun. Tähtinen teki 1950-luvun alussa Suomen Yhdyspankille mallipiirustuksen, jonka mukaan toteutettiin useita pankin konttoreita eri puolille Suomea.
Hänen poikansa Antti Tähtinen oli myös arkkitehti, joka jatkoi heidän yhteisen Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy:n toimintaa.
HMS Vimiera
HMS Vimiera (viirinumero D23) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilauksessa Swan Hunter and Wigham Richardsonilta Wallsendistä, missä köli laskettiin lokakuussa. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1917 ja valmistui 19. syyskuuta.
Palvelus
Alus upposi 9. tammikuuta 1942 osuttuaan miinaan Thamesin suistossa.
Carmelo Rado
Rado sijoittui Rooman 1960 olympialaisten kiekonheitossa parhaana italialaisena seitsemänneksi tuloksella 54,00 m. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 52,82 m.
Suzanne Romaine
Suzanne Romaine (s. 1951 ) on yhdysvaltalainen kielitieteilijä, jonka tutkimusalaa ovat kielihistoria ja sosiolingvistiikka. Hän oli vuosina 1984–2014 Oxfordin yliopiston englannin kielen Merton-professuurin haltija.
Tausta ja ura
Romaine on suorittanut A.B.-tutkinnon arvosanoin magna cum laude saksan kielessä ja lingvistiikassa 1973 Bryn Mawr Collegessa. Sen jälkeen hän suoritti 1975 M.A.-tutkinnon s fonetiikassa ja lingvistiikassa Skotlannissa Edinburghin yliopistossa ja Ph.D lingvistiikassa Birminghamin yliopistossa 1981.
Romaine on ollut vuodesta 1984 Oxfordin yliopiston Merton-professuurin haltija. Hän sai vuonna 1998 kunniatohtorin arvon Norjasta Tromssan yliopistosta in ja 1999 Ruotsista Uppsalan yliopistosta. Hänet kutsuttiin vuonna 2010 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi. .
Tutkimus
Romainen tutkimus on kohdistunut pääasiassa kielihistoriaan ja sosiolingvistiikkaan ja erityisesti monikielisyyden, kielellisen moninaisuuden, kielenmuuttamisen, kielen omaksumisen ja kielikontaktin ongelmiin. Muita hänen kiinnostuksensa kohteita ovat korpuslingvistiikka, kieli ja sukupuoli, lukuja kirjoitustaito, kaksikielinen ja kielikylpyopetus. Hän on tehnyt kenttätyötä Skotlannissa työväenluokasta peräisin olevien koululaisten kielestä, Englannissa asuvien punjabin puhujien kaksikielisyyden ja kielen kadottamisen malleista, Papua-Uusi-Guineassa maaseudun ja kaupungin koululaisten kielestä ja myös Hawaijilla.
Romainen monografia Socio-historical Linguistics; Its Status and Methodology (1982), korreloi ulkoisten tekijöiden aiheuttamien lingvististen muunnelmien kanssa joita on löydetty historiallisesta datasta, ja sitä pidetään sosiolingvistiikan alatieteenalan alkuna tai perustana.
Alankomaiden Davis Cup -joukkue
Alankomaiden Davis Cup -joukkue edustaa Alankomaita Davis Cupissa. Se toimii Alankomaiden tennisliiton alaisuudessa. Alankomaat osallistui ensimmäisen kerran Davis Cupiin vuonna 1920 ja on osallistunut 83 vuonna. Sinä aikana Alankomaat on pelannut 146 maaottelua, voittanut niistä 64 ja hävinnyt 82. Davis Cupissa 2001 Alankomaat pelasi maailmanlohkon välierissä.
Joukkueessa pelanneet
thumb|right|180px|[[Sjeng Schalken edusti Alankomaita 17 maaottelussa.]] thumb|right|180px|[[Thiemo de Bakker kuuluu nykyiseen Davis Cup -joukkueeseen.]]
Indre By
thumb|right|270px|Indre By Kööpenhaminan kartalla kirjaimella A thumb|right|270px|Nyhavn Indre Byssä
Indre By on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista ja kaupunginosista. Se sijaitsee Kööpenhaminan länsiosassa. Alue on myös Kööpenhaminan keskusta. Vuonna 2016 alueella asui noin 54 tuhatta asukasta. Indre By rajautuu pohjoisessa Østerbrohon ja Nørrebrohon. Lännessä se rajautuu Frederiksbergin kuntaan, lounaassa Vesterbro/Kongens Enghaven tilastoalueeseen. Etelässä se rajautuu Amagerin saareen ja idässä Juutinraumaan.
Tolva
Tolva on kylä Posion kunnassa, joka sijaitsee noin kolmenkymmenen kilometrin päästä kunnan keskustasta Aholasta koillisen suuntaan.
Kyläläiset ovat yrittelijästä väkeä, joka saa elantonsa maa-, karja- ja metsätaloudesta, mutta myös poronhoidosta ja matkailusta. Kylässä sijaitsee Korpihillan kahvisalonki ja puoti.
Ahdelehtimittari
Elinympäristö ja elintavat
Ahdelehtimittari elää vain hyvin aurinkoisilla ja lämpimillä paikoilla, tyypillisesti hiekkarannoilla, ja perhoset häviävät nopeasti sopivan elinpaikan umpeenkasvun seurauksena. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle. Parittelu tapahtuu kasveilla lähellä maanpintaa ja naaras munii munat yksitellen ravintokasvin lehdille tai kukintoihin. Toukkia löydetään kuitenkin luonnosta harvoin. Perhoset kuoriutuvat koteloistaan iltapäivän ja illan aikana. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ruotsissa laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ravintokasvi
Toukka elää erilaisilla matalilla kuivien paikkojen kasveilla, kuten ajuruohoilla (Thymus) ja mataroilla (Galium).
Mount Wuteve
Mount Wuteve on vuori Liberiassa. Se on 1 447 metriä korkea ja maan korkein kohta.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2013
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2013 pelattiin Ottawassa, Kanadassa. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat.
Turnauksen yhteydessä tehtiin myös uusi naisten jääkiekon yleisöennätys, kun Suomen ja Kanadan välistä alkusarjan ottelua oli katsomassa 18 013 katsojaa.
Lohkot
Lohko-A
Lohko-B
Lohko A
Ottelut Ottelujen alkamisajat Ottawan aikoja (UTC-4)
Lohko B
Ottelut Ottelujen alkamisajat Ottawan aikoja (UTC-4)
Loppusijoitukset
Sijoituksilla on merkitystä IIHF:n rankingiin.
Pääsarjan turnaus
1. divisioona A-lohko B-lohko
2. divisioona A-lohko B-lohko
2. divisioonan karsinnat '''
Platform Racing 2
Platform Racing 2 (PR2) on Jiggminin (Jacob Grahn) kehittämä selainpeli, jossa tavoite on juosta nopeiten maaliin kaksiulotteisessa tasohyppely-ympäristössä. Peli on Platform Racingin jatko-osa. Peli muistuttaa hyvin paljon Nintendon Mario-pelejä.
Pelin aloittaminen
Pelin alussa luodaan käyttäjä, jonka nimen pelaaja saa itse päättää. Vaihtoehtoisesti hän voi pelata vierailija-nimikkeellä, joka koostuu sanasta "Guest" ja jostakin numerosarjasta (esim. Guest5845).
Sen jälkeen aloittelijan tulee suorittaa suorittaa aloitustaso (Newbieland 2, Chromium, Newby Train, tai first frontier), jossa hän oppii pelin alkeet. Tason läpäistyään pelaajan käyttäjä nousee tasolle 1, ja hän saa pelattavakseen toisen tason, joka on sijoitettu aloitustason oikealle puolelle. Jokaiseen kenttään tarvitaan tietty taso (rank).
Muuta tietoa pelistä
Pelin alkuperäisiä "Campaign" (kampanja) -tasoja on yhdeksän, mutta Jiggmin on alkanut tehdä uusia Campaigneja, joissa on erilaiset tasot. Yhdessä radassa voi samanaikaisesti kilpailla neljä pelaajaa. Käyttäjät voivat myös luoda omia ratojaan ja jakaa ne toistensa kanssa. Pelaajat voivat myös arvostella toistensa ratoja, ja parhaat arvostelut saaneet radat pääsevät yhdeksänsivuiselle top-listalle.
Kisoja voittamalla saa kokemuspisteitä, joilla kasvatetaan omaa tasoa ja siten avataan uusia tasoja. Joissain tapauksissa tasoista voi saada erilaisia ruumiinosia tai hattuja. Kaikilla hatuilla on jokin hyödyllinen ominaisuus.
Pelissä voi tehdä erilaisia temppuja käyttämällä "glitchejä" eli ohjelmointivirheitä. Näitä virheitä ovat hyödyntäneet monet ratojen tekijät. On olemassa myös "Dont Move" tasoja, ja niissä on yleensä paljon näitä glitchejä.
Lýkaio
Lýkaio, antiikin Lykaion , on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 421 metriä.
Lýkaio-vuori sijaitsee Arkadian alueyksikön ja Messenian alueyksikön rajalla Megalópolin kunnan ja Oichalían kunnan alueella. Sen luoteispuolella sijaitsee Palátoksen kylä, koillispuolella Kotílio, kaakkoispuolella Áno Karyés ja lounaispuolella Ágios Sóstis.
Historia
Vuoren nimi viittaa mahdollisesti susiin (kreik. lýkos). Kreikkalaisessa mytologiassa vuori on saanut nimensä Arkadian ensimmäisen kuninkaan Lykaonin mukaan. Kerrotaan, että ylijumala Zeus halusi tarkkailla ihmisten oikeamielisyyttä. Siksi hän saapui kuolevaiseksi naamioituneena Lykaonin vieraaksi tarkkaillakseen oikea- ja väärämielisiä, jolloin kuningas uhrasi jumalalle uhrilahjan. Kertomuksesta on erilaisia versioita, mutta lopulta Zeus kuitenkin muutti Lykaonin sudeksi kostoksi julmasta kohtelusta.
pienoiskuva|vasen|Lykaionin Zeuksen pyhäkön raunioita ja tuhka-alttarin paikka. Antiikin aikana Lykaionvuorta pidettiin yhtenä ehdokkaana Zeuksen syntymäpaikaksi. Näkemys esiintyy muun muassa Kallimakhoksen Hymnissä Zeukselle. Vuorella oli Zeus Lykaioksen pyhäkköalue, jossa järjestettiin Plinius nuoremman mukaan urheilukilpailut jumalan kunniaksi. Varhaisimmat löydöt alueelta ovat neoliittiselta ja helladiselta kaudelta. Varhaisimmat merkit kulttitoiminnasta paikalla ovat mykeneläiseltä kaudelta ja varhaisimmat merkit Zeuksen kultista 1000-luvulta eaa. Useat antiikin aikaiset kirjailijat antavat ymmärtää, että paikalla olisi suoritettu myös ihmisuhreja. Vuoren eteläisellä huipulla 1 382 metrin korkeudella oli Zeukselle omistettu tuhka-alttari ja temenos-alue. Alempaa vuorenrinteeltä on löydetty myös muun muassa hippodromi (kooltaan 300 × 125 m), stadion, stoa, kylpylä, majoitustiloja sekä lähdekaivorakennuksia. Pausaniaan mukaan vuorella oli myös Panin pyhäkkö.
Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia jo 1800- ja 1900-luvuilla ja jälleen vuodesta 2004 lähtien. Eräs tutkimusongelma on, onko paikalla jonkinlaista yhteyttä suhteellisen lähellä sijaitsevan Olympian Zeuksen kulttiin ja siellä järjestettyihin Olympian kisoihin. Erään teorian mukaan Zeuksen kultti olisi saattanut tulla Olympiaan juuri Lykaionvuorelta. Olympia ei kuitenkaan vaikuta syrjäyttäneen Lykaionia, vaan Lykaionin kisoja ja Olympian kisoja järjestettiin pitkään yhtä aikaa.
Lähellä vuorta sen eteläpuolella sijaitsi antiikin aikana Lykosuran kaupunki.
Delivery
Delivery tarkoittaa seuraavia asioita:
Kiki Kogelnik
Kiki Kogelnik (22. tammikuuta 1935 Bleiburg – 1. helmikuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari. Tyyliltään hän oli lähellä pop-taidetta. Kogelnik opiskeli Wienin kuvataideakatemiassa ja muutti opintojen jälkeen Yhdysvaltoihin, New Yorkiin. Vuonna 1966, kun Kogelnik oleskeli Lontoossa, hänen ateljeensa tuhoutui tulipalossa.
Vuonna 1969 kuumatkan aikaan, Kogelnik järjesti Moonhappeningin Wienissä, jossa hän tuotti kuuta kuvaavia silkkipainotöitä yhtä aikaa matkasta kertovan televisiolähetyksen kanssa. Tämän jälkeen hän alkoi tehdä feminismiä kuvaavia teoksia, jossa näkökulma on usein humoristinen tai pop-kulttuurin sävyttämä. Vuonna 1974 hän ryhtyi työskentelemään myös keramiikan parissa.
Myöhemmissä töissään Kogelnik kuvasi ihmisvartaloa. Hän kuvasi sen usein fragmentoina ja manipuloituna. Hän ryhtyi tekemään myös kasvotutkielmia ekspressiivisellä tyylillä. Hän teki näiden lisäksi lasiveistoksia.
Ernst Nilsson
Ernst Hilding Waldemar Nilsson (10. toukokuuta 1891 Malmö – 11. helmikuuta 1971 Malmö) oli ruotsalainen painija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Nilsson edusti seuratasolla malmöläistä IK Spartaa.
Kiki Kogelnik
Kogelnik oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1961 Wienissä.
Helena Hietanen
Helena Hietanen (s. 1963) on suomalainen valo- ja tilateoksia tekevä kuvanveistäjä sekä taideaktivisti. Hietanen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella.
Ernst Nilsson
Nilsson osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Tukholmassa 1912, jossa hän putosi neljännellä kierroksella alle 82,5 kiloisten kreikkalais-roomalaisessa painissa. Hän voitti seuraavana vuonna lajissa kultaa MM-kilpailuissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Antwerpenin olympiakisoissa 1920 hän oli pronssisijalla yli 82,5 kilon vapaapainissa ja osallistui myös kreikkalais-roomalaisen tyylin raskaaseen sarjaan, jossa hän putosi puolivälierissä.
Helena Hietanen
Taiteellinen tuotanto ja tunnustukset
thumb|Kartasto 1708/2018, yhdessä [[Jaakko Niemelän kanssa, Vantaa, 2018.]] Helena Hietanen on tehnyt teoksia moninaisista materiaaleista, kuten hiuksista ja kumista. Hän tuli tunnetuksi optista kuitua soveltavista teoksistaan, kuten Teknopitsiä ) ja Valoseinä. Hietasta kiinnostaa keinovalo, luonnonvalon vaihtelu ja kuinka materiaalit heijastavat valoa. Hietasen teoksia oli esillä Venetsian biennaalissa vuonna 1997 ja hän on muutenkin ollut runsaasti esillä ulkomailla eri taidemuseoissa ja yhteisnäyttelyissä.
Ernst Nilsson
Nilsson voitti toisen maailmanmestaruutensa 1922, jolloin hän otti kultaa yli 82,5-kiloisten kreikkalais-roomalaisesta painista. Hän sijoittui sarjassa jaetulle viidennelle tilalle vuoden 1924 olympialaisissa, joissa hän ylsi neljännelle sijalle vapaapainissa samassa painoluokassa.
Helena Hietanen
Taiteellinen tuotanto ja tunnustukset
Helena Hietanen sai Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1999. Kuvasto myönsi vuonna 2008 Hietaselle Erik Ehnroth -palkinnon toiminnasta kuvataiteilijoiden oikeuksien parantamiseksi. Hän sai myös William Thuringin säätiön pääpalkinnon 14 000 euroa vuonna 2007. Hietanen on lisäksi suunnitellut vuonna 2004 Millennium-teknologiapalkinnon palkintoteoksen "Huipun".
Yksityiselämä
Hietanen asuu Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä kuvanveistäjämiehensä Jaakko Niemelän kanssa. Hietanen on sairastanut rintasyöpää vuodesta 1998. Sairaus on uusiutunut viisi kertaa. Hietanen on ollut valtion taiteilijaeläkkeellä vuodesta 2007 alkaen.
HMS Violent
HMS Violent (viirinumerot F.A1, F95 ja F31) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla.
Valmistus
Alus tilattiin Swan Hunter and Wigham Richardsonilta Wallsendistä, missä köli laskettiin marraskuussa 1916. Alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1917 ja valmistui pari kuukautta myöhemmin marraskuussa.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1937.
Lämmön siirtyminen
Lämmön siirtyminen tapahtuu spontaanisti aina korkeammasta lämpötilasta matalampaan eli lämpimästä kylmään. Tämän ilmaisee termodynamiikan toinen pääsääntö, jonka mukaan lämpötilaerot pyrkivät tasoittumaan.
Lämpö voi siirtyä kolmella eri mekanismilla, jotka ovat johtuminen, säteily ja kuljetus eli konvektio.
Yhtenä erikoistapauksena on nesteen tai kaasun olomuodon muutos kosketuksissa kiinteän aineen pintaan. Tällöin lämmönsiirto pinnan ja kaasun/nesteen välillä on erikoisen tehokas.
Oscar Behm
Carl Oscar Behm (24. joulukuuta 1862 Hangelby, Sipoo – 1. kesäkuuta 1933 Porvoo) oli suomalainen maanviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Behm kävi keskikoulun ja 1886–1888 Helsingin kauppakoulun sekä opiskeli sitten maataloutta ensin 1893 maatalouskoulussa Suomessa ja sitten ulkomailla Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa. Hän toimi maatilan vuokraajana ja tilanhoitajana Kirkkonummella ja Porvoon maalaiskunnassa. Behm oli myös Porvoon maalaiskunnan kunnansihteerinä ja vuosina 1899–1900 hän toimi Wasa-Posten-lehden toimittajana. Viimeksi Behm asui Tikkurilan Fastbölessä vuodesta 1928 alkaen.
Behm kirjoitti realistiseen ja naturalistiseen tyyliin uusmaalaisesta maalaiselämästä. Hän käsitteli monia ajankohtaisia ongelmia kuten torpparikysymystä ja naisten asemaa mutta ei ottanut kantaa silloin ajankohtaiseen kielikysymykseen. Behmin ensimmäinen novellikokoelma Folkliv ilmestyi 1886. Behm piti esikuvinaan muun muassa Pietari Päivärintaa ja Karl August Tavaststjernaa.
Pipeline Radio
Pipeline Radio on Seahamissa toimiva, vuonna 1995 perustettu radioasema, jonka omistaa brittiläinen Sounds Nordic Holdings Ltd. Radioasema on lähettänyt ohjelmaa FM- ja AM-taajuuksilla Britannian lisäksi Norjassa, Baltiassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2007 Pipeline Radio siirtyi radiolähetyksistä podcasteihin.
Anke Feuchtenberger
Anke Feuchtenberger (s. 1963 Itä-Berliinissä) on saksalainen sarjakuvataiteilija. Hän on toiminut vuodesta 1997 professorina Hampurissa, missä hän myös asuu.
Feuchtenberger on vieraillut Suomessa usein, mm. Helsingin sarjakuvafestivaaleilla 1995 ja 2006.
Earth Crisis
Earth Crisis oli New Yorkista Yhdysvalloista kotoisin oleva metalcore/hardcore punk -yhtye, joka perustettiin vuonna 1992. Yhtye esiintyi viimeisen kerran vuonna 2001 Hellfest-tapahtumassa New Yorkissa. Hajoamisen jälkeen laulaja Karl Buechner perusti Bulldogin ja Erick Edwardsin kanssa Freya-yhtyeen.
Earth Crisis on tunnettu poliittisista kannanotoistaan ja aktivismistaan, erityisesti eläinten oikeuksien ja ekologian saralla. Yhtyeen ansiosta näistä asioista tuli hardcore ja straight edge -alakulttuurien keskeisiä osia.
Pirkanmaan lääni
thumb|Nykyinen [[Pirkanmaan maakunta Suomen kartalla. Ehdotettu Pirkanmaan lääni olisi vastannut alueeltaan suunnilleen sitä.]]
Pirkanmaan lääni oli Suomeen 1980-luvulla suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Hämeen läänin pohjoisosasta ja eräistä Turun ja Porin lääniin kuuluneista kunnista. Jäljelle jäävästä Hämeen läänistä oli lisäksi tarkoitus siirtää Somero Turun ja Porin lääniin. Pirkanmaan lääniin olisi tullut 34 kuntaa, joista 25 Hämeen läänistä.
Jo aiemmin 1950-luvulla oli pohdittu Tampereen läänin perustamista. Tämän ehdotuksen mukaiseen lääniin olisivat kuuluneet lähes samat kunnat kuin 1980-luvulla suunniteltuun Pirkanmaan lääniin. Vuonna 1962 asiasta säädettiin jo laki, jonka mukaan Tampereen ja myös Satakunnan läänit olisi voitu perustaa asetuksella sitten, kun Suomen valtion talousarviossa oli myönnetty tarkoitukseen määrä­rahat. Samalla Turun ja Porin läänin jäljelle jääneen osan nimi olisi muutettu Turun lääniksi. Näitä lain mahdollistamia uusia läänejä ei kuitenkaan koskaan perustettu, ennen kuin hallitus vuonna 1986 antoi edus­kunnalle uuden esityksen laiksi lääni­jaosta. Tämän esityksen mukaan olisi perustettu kolme uutta lääniä: Pirkanmaan, Satakunnan ja Kainuun läänit. Eduskunnan laki- ja talousvaliokunta kuitenkin asettui mietinnössään vastustamaan uusien läänien perustamista, ja sen mukaisesti eduskunta päätti niukalla äänten­enemmistöllä (91-89) hylätä suunnitelmat uusien läänien perustamiseksi.
Lääniin kuuluviksi ehdotetut kunnat
Pirkanmaan lääniin siirrettäviksi ehdotettiin 25 kuntaa Hämeen läänistä:
sekä yhdeksän Turun ja Porin läänistä:
Kainuun lääni
thumb|right|250px|Ehdotettu Kainuun lääni olisi vastannut nykyistä [[Kainuun maakuntaa]]
Kainuun lääni oli Suomeen 1980-luvulla suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Oulun läänin itäosasta, ja siihen olisi tullut 9 kuntaa:
Kainuun lääni jäi suunnitelmista huolimatta perustamatta. Nykyään läänille kaavailtu alue vastaa Kainuun maakuntaa.
Keskiajan tekniikka
thumb|Vesivoimalla toimiva pajavasara Strömbackassa, Ruotsissa. Näitä otettiin käyttöön jo keskiajalla Keskiajan tekniikka tarkoittaa keskiajalla kristikunnassa tunnettua ja käytössä ollutta tekniikkaa. Rooman valtakunnan hajottua Euroopassa vallitsi jonkin aikaa hajaannus, mutta tekninen tietämys pystyttiin pääosin säilyttämään. Myöhemmällä keskiajalla taloudellinen toimeliaisuus kiihtyi ja samalla uusia teknisiä keksintöjä alettiin ottaa käyttöön.
thumb|Hansakaupunki [[Gdańsk|Gdanskissa oleva satamanosturi]]
Varhaiskeskiaika ja Bysantti
Rooman valtakunta hajosi vuonna 476 germaanien valtaukseen, ja Eurooppaan muodostui monia valtioita, jotka eivät varsinkaan varhaisella keskiajalla jättäneet jälkeensä niin suurenmoisia esineitä ja kirjoituksia kuin varhaisemmat kulttuurit. Rooman hajoaminen tapahtui vähitellen, ja monet germaanit hankkivat roomalaisen koulutuksen. 200-luvulla Rooman legioonien upseereista puolet oli germaaneja. Kansainvaellusten aikana Euroopan väestö väheni ja talous taantui, mikä vaikeutti tekniikan kehittämistä ja myös olemassa olevan tekniikan ylläpitoa. Rooman aikaiset rakennukset ja tiet alkoivat rappeutua. Germaanit säilyttivät monia roomalaisia instituutioita, kuten roomalaisen oikeuden. Latina säilyi kulttuurikielenä kirkon avulla. Erityisesti Itä-Rooma eli Bysantin valtakunta jatkoi antiikin perinnön vaalimista, ja sillä oli myös yhteyksiä itään. Konstantinopolissa vihittiin 537 Hagia Sofian kirkko, jonka kupoli kohoaa 56 metriä lattiasta. Välimeren alueen yhtenäisyys päättyi arabien valloitettua Espanjan 700-luvulla. Islamilainen kulttuuri kukoisti 800–900 luvuilla. Bagdadiin syntyi matematiikan koulukunta, jolta periytyvät termit algebra ja algoritmi. Bysantin valtakunta tuhoutui turkkilaisten valloitettua Konstantinopolin vuonna 1453.
Bysantin kautta Euroopan maanviljelyssä otettiin käyttöön roomalaisten kehittämä rautavahvistettu aura, jota slaavit olivat alkaneet käyttämään jo 500-luvulla. Auralla voitiin käsitellä Euroopassa yleisiä kosteita lietemaita, jotka olivat myös hedelmällisiä. Pellot kynnettiin härkien avulla kunnes 800-luvulla keksittyjen ”hirttämättömien” valjaiden ja hevosenkengän ansiosta auran vetämiseen voitiin käyttää hevosta, jolla saatiin aikaan suurempi voima ja nopeampi kulku. Näillä keinoilla maanviljelyn tehokkuus nousi jopa puolella. Kun käyttöön otettiin myös vuoroviljely, saatiin aikaan maatalouden vallankumous. Tämän tuotannollisen ylijäämän turvin pystyttiin käynnistämään laaja kirkkojen rakennustyö Euroopan joka puolella.
thumb|[[Lasinpuhallusta 1500-luvulla, kuvitusta Georgius Agricolan kirjasta.]] Vesivoiman käyttö lisääntyi jatkuvasti, ja jauhomyllyt yleistyivät. Vilhelm Valloittajan laadituttaman maakirjan mukaan Englannissa toimi vuonna 1085 lähes 6 000 jauhomyllyä. 800-luvulla myllyyn liitettiin epäkesko tuottamaan suoraviivaista liikettä, jota käytettiin takomoissa, sahoissa ja pumpuissa. Tuulimyllyjä tiedetään käytetyn Persiassa jo 600-luvulla eaa. Nämä toimivat pystyakselin ympäri pyörien. Idea tuulimyllystä tuli mahdollisesti ristiretkeilijöiltä 1100-luvulla, mutta eurooppalainen vaaka-akselin ympäripyörivä tekniikka voi olla myös Euroopassa keksitty. Tehokkaimmin matalat tuulimyllyt pystyvät hyödyntämään tuulta alavilla rannikkoseuduilla, minkä johdosta tuulimyllyjä hyödynnettiin paljon Alankomaissa ja Tanskassa. Keskiajalla käytiin myös kauppaa Arabian ja Keski-Aasian kanssa, ja sieltä tuotiin silkin ja muiden tarvikkeiden ohella myös teknisiä ratkaisuja, kuten varsijousi, perävannakseen kiinnitetty peräsin, ruuti, paperi ja metallilevyihin perustuva kirjapainotekniikka. Ne olivat todennäköisesti kehittyneet Kiinassa. Bysantti jatkoi välimeren laivanrakennustaitoa, ja viikingit kehittivät laivanrakennustaitoa pohjoisessa.
Tekniikan kehityksen kiihtyminen keskiajan loppupuolella
Euroopan valtiolliset olot vakiintuivat vuoden 1000 tienoilla. Euroopassa vallitsi katolisen kirkon luoma verkosto ylitse valtiorajojen. Jotkut munkeista kehittyivät rakentamisen osaajiksi, ja heitä lainattiin myös maallisten rakennusprojektien vetäjiksi. Rakentamisen osaajat siirsivät tekniikkaa maasta toiseen. Kirkkorakentamisen komeimpia tuloksia on goottilainen arkkitehtuuri, joissa holvikaaret kehitettiin huippuunsa. Suhtautuminen työhön alkoi muuttua kaupunkien jälleen kasvaessa ja porvariston kehittyessä. Kristillinen kirkko kunnioitti ihmisten tasa-arvoa ja orjuus väheni. Toisaalta ahneutta pidettiin syntinä, ja monet rikkaat porvarit yrittivät saada hyväksyntää rakennuttamalla kirkkoja. Ammattikunnat kehittyivät ja alkoivat suojella osaamistaan.
Bysantin kautta käyttöön tuli jalustin, joka auttoi ratsumiestä käsittelemään raskaita aseita, kuten peistä. Tällä ja haarniskalla oli huomattava merkitys sodankäynnille ja ritarikuntien syntymiselle. Painavien panssaroitujen sotilaiden, ritarien kantamiseen jalostettiin omia hevosrotuja. Panssaroitu ritari voitti jalkamiehen, mutta oli itse haavoittuvainen varsijouselle ja sotakeihäälle. Varsinkin noin vuoden 1050 tienoilla Kiinassa alkanut tuliaseiden kehittyminen alkoi aluksi hitaasti muuttaa sodankäyntitapoja. Euroopassa kehitettiin 1200-luvulla vastapainokatapultti ja pronssikanuunoita alettiin valaa 1300-luvulla. thumb|Bremerhavenista löydetty Hansaliiton koggi-tyyppinen laiva Keskiajan kauppaa hallitsi Venetsia Välimerellä ja Hansaliitto Itämereltä Pohjanmerelle. Hansa-alukset, koggit oli limisaumoilla tehty kuten viikinkialukset. Venetsialaiset kehittivät laivanrakennusta alkamalla tehdä ensin rungon ja kaaripuut ja vasta tämän jälkeen laipiot välimerenperinteen mukaan tasasaumoilla, kun aikaisemmin oli tehty ensin laipiot ja sitten niihin sovitettu kaaripuut. Tällä tavalla laivoista saatiin vahvempia ja niiden kokoa voitiin suurentaa. Vuonna 1400 Venetsialla oli kauppalaivastossa noin 3 000 alusta. Silkkitien katkeaminen vihamielisyyksiin islamilaisten kanssa johti yrityksiin löytää meritie Intiaan. Ensimmäinen valtamerikelpoisena pidettävä alus oli karaveli, joka latinalaispurjein varustettuna kykeni luovimaan.
Pohjois-Italian kauppiaat kehittivät 1200- ja 1300-lukujen vaihteessa kaksinkertaisen kirjanpidon, mikä oli tietohallinnollisesti merkittävä menetelmäkeksintö ja käytössä nykyäänkin.
Vuosien 1250 ja 1350 välinen jakso tuotti paljon mekaniikkaa hyödyntäviä keksintöjä. Näitä olivat esimerkiksi kehruu- ja kutomatyökalut ja painojen avulla toimivat kellot. Merenkulussa otettiin käyttöön kompassi. Silmälasit kehitettiin Pohjois-Italiassa 1280-luvulla. Keskiajalla tapahtunut mekaniikan kehittyminen on osaltaan taustana uudenajan mekanistisille ajatuksille ja kristillisen maailmankuvan säröille johtaen renessanssiin. Erityisesti keskiajan lopulla, vuonna 1436, Gutenbergin keksimä irtokirjaimia käyttävä painotekniikka edesauttoi uudella ajalla tapahtuneita laajoja yhteiskunnallisia mullistuksia, koska se mahdollisti tiedonvälityksen aikaisempaa huomattavasti edullisemmin ja ilman kopiointivirheitä. Painokonetta pidetään myös uuden ajan alkuna. Tekniikan näkökulmasta keskiaika Euroopassa oli vielä käsityöläistekniikan aikakautta, jolloin tietämys kasvoi, mutta sitä ei osattu muotoilla moderniksi teknologiaksi. Vaikka Ibn al-Haitham oli jo sydänkeskiajalla kirjoittanut optiikasta teoksen, jossa korosti kokeiden merkitystä, tekniikan ja tieteiden kehittyminen kuihtui islamilaisessa maailmassa keskiajan lopulla. Islamilainen maailma kävi kauppaa Intian ja Kiinan kanssa siirtäen sieltä tietämystä, esimerkiksi intialaisten matemaatikkojen keksimän nolla-käsitteen ja arabialaiset numerot.
Keskiajalla kehitettiin myös tähtitieteellinen instrumentti torquetum, joka käyttää kolmea eri koordinaattia: horisontti, ekvatoriaalinen ja ekliptonen.
Eija-Liisa Ahtila
Eija-Liisa Ahtila (s. 6. elokuuta 1959 Hattula) on suomalainen videotaiteilija, ohjaaja ja valokuvaaja sekä taiteen akateemikko vuodesta 2009. Hän oli Kuvataideakatemian tila-aikataiteiden koulutusohjelman professori 2007–2010.
Ahtila tunnetaan erityisesti videoteoksista ja installaatioista. Häntä on pidetty liikkuvan kuvan kehittäjänä ja uudistajana, jonka teokset sijoittuvat elokuvan ja kuvataiteen välimaastoon. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin Suomen suurin kuvataidepalkinto, Ars Fennica.
Ahtila asuu ja työskentelee Helsingissä.
Opinnot
Ennen taideopintojaan ja niiden rinnalla Ahtila opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa 1980–1985. Hän opiskeli Vapaassa taidekoulussa Helsingissä 1981–1984 ja London College of Printingissä 1990–1991.
Palaun kieli
Palau (omakielinen nimi: Tekoi ra Belau) on austronesialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 18 950 ihmistä. Heistä 14 800 asuu Palaussa. Kielellä on virallisen kielen asema yhdessä englannin kanssa suurimmassa osassa Palaun osavaltioista. Myös Guamilla on jonkin verran puhujia.
Eija-Liisa Ahtila
Opinnot
Vuosina 1994–1995 Ahtila opiskeli Yhdysvalloissa Los Angelesissa UCLA:ssa (Certificate Program, Film, TV, Theater and Multimedia Studies) ja American Film Institutessa (Advanced Technology Program).
Palaun kieli
Kieli kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat filippiiniläiset kielet.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan palauksi vuonna 2020.
Eija-Liisa Ahtila
Suomessa
Ahtilan ensimmäinen yksityisnäyttely oli Kluuvin galleriassa vuonna 1991. Vuonna 1996 hänellä oli yksityisnäyttely Kaapelin galleriassa. Keväällä 2002 Kiasmassa oli esillä Ahtilan suuri yksityisnäyttely Kuviteltuja henkilöitä ja nauhoitettuja keskusteluja. Sama näyttely nähtiin myöhemmin muun muassa Lontoon Tate Modernissa. Vuonna 2010 Ahtilan töitä oli esillä Galleria Heinossa Helsingissä. Huhtikuusta syyskuuhun 2013 hänen töitään oli esillä laajassa Rinnakkaiset maailmat -yksityisnäyttelyssä Kiasmassa.
Palaun kieli
Konsonantit
Lähde:
Eija-Liisa Ahtila
Suomessa
Ahtilan näyttelyitä on ollut Suomessa melko harvoin. Hämeenlinnan taidemuseossa oli syyskuusta 2015 tammikuuhun 2016 esillä näyttely, joka sisälsi Ahtilan teoksia 1990-luvulta alkaen.
Palaun kieli
Vokaalit
Vokaalit [ɛ], [o], [i] ja [u] voivat esiintyä myös pitkinä.
Eija-Liisa Ahtila
Ulkomailla
Ahtilan ensimmäinen yksityisnäyttely ulkomailla oli Tukholman Index-galleriassa vuonna 1995. Vuodesta 1997 hänellä on ollut näyttelyitä monissa Euroopan maissa, Pohjois-Amerikassa, Japanissa, Uudessa-Seelannissa ja Meksikossa.
Syksyllä 2006 Ahtilalla oli yksityisnäyttely New Yorkin modernin taiteen museossa MoMA:ssa. Hänen yksityisnäyttelyitään on järjestetty muun muassa myös Berliinin Neue Nationalgaleriessa (2000), Lontoon Tate Modernissa (2002) ja Pariisin Jeu de Paumessa (2008). Vuonna 2006 British Film Institute julkaisi Ahtilan kaikki elokuvat ja niiden käsikirjoitukset DVD-kokoelmana The Cinematic Works of Eija-Liisa Ahtila.
Palaun kieli
Vokaalit
Lähde:
Sanasto
Hyödyllisiä fraaseja palauksi:
Eija-Liisa Ahtila
Ulkomailla
Keväällä 2012 Ahtilalla oli näyttely Parallela världar Tukholman Moderna museetissa. Näyttely sai ylistäviä arvioita. Esimerkiksi Dagens Nyheterin kriitikon mukaan Ahtila kehittyy koko ajan paremmaksi, ja hänen Algerian sodan aikaisia tapahtumia käsittelevä teoksensa Missä on missä? teki erityisen voimakkaan vaikutuksen.
Palkinnot ja tunnustukset
Ahtilalle on myönnetty useita kotimaisia ja ulkomaisia taidepalkintoja ja apurahoja. Vuonna 1990 hän sai Tampereen taidemuseon Vuoden nuori taiteilija -palkinnon. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin AVEK-palkinto. Ahtila voitti Tampereen lyhytelokuvajuhlilla alle 30-minuuttisten sarjan pääpalkinnon vuonna 1997 teoksella Tänään ja vuonna 2000 elokuvalla Lohdutusseremonia. Vuonna 2000 hän sai eurooppalaisen 50 000 euron arvoisen The Vincent -taidepalkinnon. Vuonna 2006 Ahtila sai 40 000 punnan arvoisen Artes Mundi -palkinnon, joka jaettiin toista kertaa.
Ahtilalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 2005 ja Prinssi Eugenin mitali 2008. Vuonna 2009 hän sai 49-vuotiaana taiteen akateemikon arvonimen kaikkien aikojen nuorimpana Suomessa. Hänet nimitettiin vuonna 2013 perustetun Taideneuvoston jäseneksi kaudeksi 2013–2016. Vuonna 2020 Ahtilalle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.
Palle
Palle tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Isabelle White
Isabelle White (1. syyskuuta 1894 Willesden – 24. kesäkuuta 1972 Muswell Hill) oli brittiläinen uimahyppääjä ja olympiamitalisti.
White voitti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia kymmenen metrin kerroshypyissä ja oli samalla maansa ensimmäinen uimahyppyjen olympiamitalisti. Hän sijoittui vuoden 1920 kisoissa neljänneksi ja oli kuudes Pariisissa 1924. White voitti EM-kisoissa 1927 kultaa 10 metrin kerroshypyissä, mutta putosi karsinnassa Amsterdamin olympialaisissa 1928.
Rapala VMC
Rapala VMC Oyj on Lauri Rapalan 1930-luvulla perustama suomalainen yritys, joka valmistaa kalastustarvikkeita, kuten uistimia ja fileointiveitsiä. Yhtiö lukeutuu maailman suurimpien kalastustarvikevalmistajien joukkoon yhdessä kilpailijoidensa Pure Fishingin, Shimanon ja Daiwan kanssa. Yhtiö sai alkunsa, kun kalastaja Lauri Rapala tarkkaili petokalojen käyttäytymistä ja huomasi, että ne usein valitsivat kohteekseen haavoittuneet kalat, joiden uinti oli vaappuvaa ja epätasaista. Huomion innoittamana Rapala rakensi vaappu-uistimen, joka jäljitteli tuota vaappuvaa liikettä.
Tähtiputket
Tähtiputket (Astrantia) on suku sarjakukkaiskasvien heimossa. Suvun lajeista kolmea käytetään monivuotisina koristekasveina.
Rapala VMC
Perheyrityksenä alkunsa saanut Rapala on vuosien varrella laajentunut merkittävästi, ja nykyisin yhtiön jakeluverkosto kattaa yli 120 maata. Konsernin alle kuuluvat tätä nykyä muun muassa kalastussiimavalmistaja Sufix, uistimia valmistava Storm sekä puukkoja valmistava Marttiini. Rapalan uistimet ovat maailmanlaajuisesti tunnettuja, ja yhtiön uistimilla on pyydystetty enemmän International Game Fishing Associationin rekisteröimiä ennätyssaaliita kuin millään muilla uistimilla.
Rapalan uistinten ja puukkojen valmistus Suomessa loppuu, kun yhtiö siirtää tuotantonsa Vääksystä Pärnuun, missä yhtiöllä on ennestään töissä noin 330 henkeä. Yhtiö työllistää Vääksyssä edelleen noin 50 työntekijää, muun muassa uistinten suunnittelussa ja teknisellä osastolla.
1930-luku: Yhtiön alkutaival
Rapala VMC Oyj sai alkunsa, kun petokaloja Päijänteellä seuratessaan Lauri Rapala (1905–1974) huomasi niiden kiinnostuvan haavoittuneen kalan vaappuvasta liikkeestä. Itsensä kalastajana elättänyt Rapala keksi rakentaa kertakäyttöisten muikkusyöttien tilalle haavoittuneen pikkukalan liikkeitä matkivan vaappu-uistimen.
Ensimmäiset Rapala-uistimet tulivat myyntiin Kalkkisten Osuuskauppaan vuonna 1938 ja sotien jälkeen Lauri Rapala aloitti uistinvalmistuksen koko perheen voimin. Perhe teki vajastaan työpajan, jossa uistimia hiottiin hiekkapaperilla päällystetyllä rukilla. 1950-luvulle tultaessa uistimet kävivät kaupaksi niin hyvin, että perhe pystyi omistautumaan kasvavalle yritykselle täyspäiväisesti.
Nørrebro
Nørrebro on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Kööpenhaminan keskiosassa. Vuonna 2016 alueella asui noin 80 000 asukasta. Nørrebro rajautuu pohjoisessa Bispebjergiin, lännessä Frederiksbergin kuntaan, etelessä Indre Byhyn ja idässä Østerbrohon.
Nørrebro on ennen kaikkea asuntoaluetta, myös sen entisiä teollisuusalueita on muokattu asunnoiksi. Suurin osa asunnoista on yksiöitä tai kaksioita.
Rapala VMC
1950–60-luku: Kansainvälisen kasvun aika
Life-lehti teki vuonna 1962 jutun Rapalan vieheistä, joita "kalat eivät voi vastustaa". Rapalan näkyvyys kasvoi jutun myötä huomattavasti, sillä lehden numerosta tulikin samalla Marilyn Monroen muistonumero, jonka levikki oli ennätyksellinen. Valtavaan kysyntään vastatakseen yhtiö perusti ensimmäisen tehtaansa Vääksyyn vuonna 1962. Seuraava tehdas avattiin vuonna 1963 Riihilahdessa. Rapalan vienti kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla, ja yhtiö avasi Vääksyyn uuden tehtaan vuonna 1973.
Anatole France
Anatole France (oik. Jacques Anatole François Thibault, 16. huhtikuuta 1844 Pariisi – 12. lokakuuta 1924 Saint-Cyr-sur-Loire, Indre-et-Loire) oli ranskalainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1921. Katolinen kirkko kielsi 1920-luvulla hänen teostensa levittämisen niiden sisältämien sosialististen piirteiden vuoksi. Francen tunnetuimpia romaaneja on Kuningatar Hanhenjalan ravintola (1892), joka on kuvaelma 1700-luvun Ranskasta. Hänet tunnetaan myös aforismeistaan. Francen syvällisimpänä kirjana pidetään romaania Enkelten kapina. Kirjallisuuden alan kuuluisuus hänestä tuli vuonna 1881 julkaistun Instituutin jäsenen Sylvestre Bonnardin rikos -teoksen myötä.
Nørrebro
Alue on maahanmuuttajien asuttama, ja väkivallasta, katujengeistä ja muusta rikollisuudesta on tullut kasvava ongelma alueella 2010-luvulla. Aiheesta on uutisoitu Tanskassa paljon.
Anatole France
France oli kiinnostunut välikaudesta pakanuuden ja kristillisyyteen kääntymisen rajamailla. Hän kiinnostui myös yhteiskunnallisista kysymyksistä; jotkut laskevat hänet kommunistiksi, jotkut anarkistiksi. Hänen suhteensa katoliseen kirkkoon muodostui jo varhain epäluulojen sävyttämäksi. Francen teoksia suomennettiin paljon 1900-luvun alussa.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)
Pakotie on Sam Peckinpahin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1972. Pääosissa ovat Steve McQueen ja Ali MacGraw, jotka olivat tuohon aikaan naimisissa. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1994 ja rooleissa nähdään Alec Baldwin ja Kim Basinger jotka niin ikään olivat aviopari oikeastikin.
Rapala VMC
2000-luvusta nykypäivään: Menestyksekäs liiketoiminta jatkuu
Vuonna 2000 Rapala osti erityisesti kolmihaarakoukuistaan tunnetun VMC:n Viellardin perheeltä. Yrityskauppojen myötä konsernin nimeksi tuli Rapala VMC, jossa VMC on lyhenne sanoista Viellard Migeon Cie. undefined Yhtiö alkoi myös valmistaa erilaisia kalastustarvikkeita, kuten pihtejä, vaakoja ja mittoja. Vuodesta 2005 lähtien yhtiö on ollut vahvassa kasvussa ja hankkinut ja perustanut jakeluyhtiöitä muun muassa Etelä-Afrikkaan, Australiaan, Malesiaan, Kiinaan ja Thaimaahan. 2000-luku oli Rapalalle hankintojen aikaa: yhtiö osti VMC:n lisäksi muun muassa uistinvalmistaja Luhr Jensenin, veitsivalmistaja Marttiinin, suksivalmistaja Peltosen sekä kalastussiimavalmistaja Sufixin. Rapalan omistusrakenne on muuttunut yrityskauppojen myötä. Ranskalainen Viellardin perhe ja hongkongilainen William Ng tulivat yhtiön suuromistajiksi myytyään omat yrityksensä Rapalalle. Jorma Kasslin toimi Rapala VMC:n toimitusjohtajana vuosina 1998–2016, minkä jälkeen hän siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi. Samalla Kasslinin seuraajaksi toimitusjohtajaksi nimitettiin yhtiön varatoimitusjohtaja Jussi Ristimäki. Ristimäki toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 2019 saakka, jonka jälkeen yhtiön hallituksen puheenjohtaja Louis D’Alançon otti myös toimitusjohtajan tehtävät väliaikaisesti hoitaakseen, kunnes Ristimäen seuraaja olisi nimitetty. Yhtiön toimitusjohtajaksi nimitettiin vuonna 2020 Nicolas Cederström Warchalowski. Rapala VMC:n tuorein yritysosto tapahtui vuonna 2021, kun konserni osti taiwanilaisen keloja ja vapoja valmistavan Okuman. Yhtiön toimitusjohtaja Cederström Warchalowskin mukaan Okuman hankinta voi merkitä Rapalalle uutta kasvun ja hankintojen aikakautta.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)
Juoni
Mestarivaras Doc McCoy (McQueen) viruu tyrmässä ja hänen vaimonsa Carol (MacGraw) rakastelee kuvernööri Jack Beynonin (Johnson) kanssa sillä ehdolla, että McCoy pääsee ehdonalaiseen. Heti vapauduttuaan sadistinen ja korruptoitunut kuvernööri pakottaa McCoyn vielä yhteen pankkiryöstöön palkkaamiensa rikollisten avuksi, sillä hän tietää tämän olevan alansa paras. Operaation loputtua Beynon pettää McCoyn ja on juuri ampumaisillaan hänet kunnes Carol tappaa Beynonin viime hetkellä. He aloittavat pitkän pakomatkan läpi Teksasin perässään poliisit ja yksi rosvoista, Rudy Butler (Lettieri) joka haluaa saada McCoyn hengiltä ja tämän osuuden ryöstösaaliista. Vaarallisten takaa-ajojen ja kiperien tilanteiden jälkeen McCoy onnistuu ampumaan Butlerin ja nuoripari ajaa kauas Meksikoon.
Rapala VMC
Kestävä kehitys
Rapala julkaisi vuoden 2020 alussa uuden vastuullisuussuunnitelmansa, jossa yhtiö ilmoitti tavoitteekseen olla yksi maailman vastuullisimmista kalastusvälineyhtiöistä vuoteen 2024 mennessä. Rapala tähtää tuomaan vuoteen 2023 mennessä markkinoille 100% lyijyttömiä vaappuja, vähentämään muovin käyttöä tuotepakkauksissa sekä siirtymään uusiutuvaan energiaan kaikissa uistinvalmistusyksiköissään. Yhtiö on ottanut tuotannon hiilijalanjäljen yhdeksi toimintansa keskeisistä mittareista, jota seurataan säännöllisesti.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Pakotie saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rapala VMC
Kestävä kehitys
Jo ennen vastuullisuussuunnitelmaansa yhtiö oli kiinnittänyt huomiota kestävään kehitykseen: yhtiö on pyrkinyt minimoimaan tuotannostaan syntyvää jätettä, painottanut kestäviä raaka-aineita sekä vähentänyt lentokuljetuksia tuotteiden toimituksissa tehtailta jakeluyhtiöihin. Rapala on panostanut myös uusiutuvaan energiaan: vuonna 2020 yhtiön uistintehtaan Suomessa ja Virossa siirtyivät käyttämään uusiutuvaa energiaa. Vuonna 2021 Marttiinin tehtaat seurasivat perässä.
Vuonna 2021 Rapalan alla toimiva Sufix julkaisi Recycline Monofilament -kalastussiiman, joka on markkinoiden ensimmäinen 100 % kierrätetystä materiaalista valmistettu monofilamenttisiima.
Tuotteet
thumb|right|Rapalan uistimia myynnissä Uistimien ja vieheiden lisäksi Rapala valmistaa myös monia muita kalastustarvikkeita, kuten esimerkiksi fileointiveitsiä, siimoja, vaatteita, aurinkolaseja, kalavaakoja sekä virvelivapoja ja -keloja. Rapala VMC:n mukaan suurin osa konsernin omien tuotemerkkien tuotannosta on sen omilla tehtailla, mutta myös ulkoistamista käytetään.
Rapala-konsernin tuotemerkkejä ovat muun muassa puukkoja valmistava Marttiini, viehevalmistajat Blue Fox, Storm ja Luhr Jensen sekä suksimerkki Peltonen. Konsernin tuotekehitys tuo vuosittain maailmanmarkkinoille 500–1000 uutta viehettä. Pelkästään Yhdysvalloissa Rapalalla on satakunta ammatikseen vapaa-ajan kalastusvälineillä kalastavaa tuotekehittelijää.
Suosittuja uistimia
Rapalan valmistamista pintavieheistä suosituimpiin lukeutuvat: