cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaemo
Yhtye esiintyy normaalisti kahdeksan henkilön kokoonpanolla, mutta on esiintynyt myös 12 henkilön kokoonpanolla Maata näkyvissä -festareilla Turussa 2011 ja Läpi tulen -albumin julkaisukonsertissa Dei-festivaalilla Pietarsaaressa, sekä satunnaisesti myös muissa tapahtumissa. Puhallinsektion yhtye otti mukaan pysyvästi keikkasettiinsä vuonna 2009.
Yhtyeen kotipaikka on Kokkolassa, missä yhtye sai alkunsa kotiseurakunnan kokouksia säestäneestä kokoonpanosta. Kokkolan lisäksi yhtyeen jäseniä asuu Oulussa.
Vuosina 2005−2013 yhtyeessä on soittanut neljä eri rumpalia ja viisi eri basistia. Nigerialainen rumpali Emmanuel Isong vetäytyi yhtyeestä syksyllä 2013.
Kaemon albumit julkaisi Bullroser records. Single-julkaisut olivat omakustanteita.
Bioparco
thumb|right|Sisäänkäynti Bioparcoon thumb|right|Kirahveja Bioparcossa Bioparco on Roomassa sijaitseva vuonna 1911 perustettu eläintarha. Siellä on lähes tuhat eläintä, jotka edustavat yli kahtasataa lajia. Bioparco kuuluu Euroopan eläintarhojen ja akvaarioiden yhdistykseen (EAZA).
Geminio Ognio
Geminio Ognio (13. joulukuuta 1917 Recco – 28. lokakuuta 1990 Rooma) oli italialainen vesipalloilija, joka osallistui kesäolympialaisiin vuosina 1948 Lontoossa ja 1952 Helsingissä. Lontoossa hän kuului kultaa voittaneeseen ja Helsingissä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Haplochromis
Haplochromis on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Sukuun kuuluu 229 lajia. Monia suvun lajeja pidetään akvaariossa.
Monet Haplochromis-suvun lajit ovat äärimmäisen uhanalaisia ja vaarassa kuolla sukupuuttoon. Syynä on muun muassa liikakalastus.
Nuoret Lakimiehet
Nuoret Juristit ry (entinen Nuoret Lakimiehet ry, ) on suomalaisten nuorten juristien etua valvova ammatillinen yhdistys. Yhdistys muutti suomenkielistä nimeään vuonna 2020. Yhdistys on perustettu vuonna 1938 ja siihen kuuluu noin 1 000 eri aloilla vaikuttavaa juristia. Yhdistys on myös yksi Suomen Lakimiesliiton perustajajärjestöistä.
Yhdistyksen tarkoituksena on valvoa nuorten juristien ammatillisia ja muita etuja sekä toimia nuorten juristien ammatillisena ja sosiaalisena yhdyssiteenä. Nuoret Juristit osallistuu lisäksi yhteiskunta- ja oikeuspoliittiseen keskusteluun.
Edunvalvonta
Yhdisty valvoo työ- ja virkasuhteiden ehtoja ja ajaa palkkauskysymyksiin, työhyvinvointiin sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen liittyviä parannuksia. Viimeisimpien vuosien edunvalvonnallisena teemana on ollut tuomioistuinharjoittelu eli auskultointi.
Yhdistys järjestää keskustelutilaisuuksia, aamukahvitilaisuuksia, seminaareja ja erilaisia koulutustilaisuuksia yhteistyössä juridiikan koulutustoimijoiden kanssa sekä erilaisia vapaa-ajan tilaisuuksia.
Aistinsisältö
Aistinsisältö tai aistimussisältö (, monikossa sense data, <, ”annettu”: ”aisteille annettu”) tarkoittaa sitä kuvaa todellisuudesta, minkä aistit antavat mielelle. Se on keskeinen käsite havaitsemisen filosofiassa.
Monet filosofit ovat katsoneet, että aistimuksen kaikkein välittömimpiä olioita ovat mielen oliot. Mielessä on siis kahdenlaisia asioita: mielen olioita, jotka voivat edustaa mielen ulkopuolisia asioita, ja jotakin joka saa ne aikaan, kuten havaintoakti (Edmund Husserl) tai sisäisen aistin toiminta (René Descartes, Immanuel Kant)
Subjektiivisesta havaintokokemuksesta on mahdotonta olla varmoja, erotammeko jotakin mikä on olemassa itsenäisesti, vai jotakin mikä on vain harhaa. Voimme olla varmoja vain, että koemme aistinsisältöjä mielessämme. Tätä kutsutaan ”illuusion argumentiksi”.
Aristoteelisessa ja skolastisessa filosofiassa samanlaista käsitettä (fantasma, mielikuva) käytettiin viittaamaan eräänlaiseen aineelliseen kuvaan tai painaumaan aistielimissä. Se ikään kuin siirtää tai välittää ulkoisia esineitä koskevan informaation aineellisista aisteista yleensä aineettomana pidettyyn ymmärrykseen. G. E. Moore ja Bertrand Russell ottivat käsitteen käyttöön nimeämään oletettuja aisteille välittömästi ja ilman tulkintaa annettuja, suoraan tiedettyjä asioita, kuten värejä, muotoja, jne.
Samantyyppisestä ajatuksesta on käytetty myös muita nimityksiä, kuten esimerkiksi impressiot (David Hume), ideat (George Berkeley), sensibilia (J. L. Austin), kvalia (C. I. Lewis) ja aistittu sisällys (engl. sense content; C. J. Ducasse, A. J. Ayer).
Aistinsisältöteorioita ovat kritisoineet erityisesti sellaiset filosofit kuin J. L. Austin ja Wilfrid Sellars.
Marie von Heiroth (Edelfelt)
Marie von Heiroth on taiteilija Albert Edelfeltin kuivaneula- ja viivasyövytys vuodelta 1899. Muotokuvan koko on 16,5×21cm.
Edelfelt oli jo talvella 1890 seurannut Anders Zornin etsaamista. Zorn oli jo tuolloin arvostettu grafiikan tekijä, joka suosi puhtaasti viivasyövytystä töissään. Edelfelt ei vielä tuolloin päätynyt grafiikan tekijäksi. Hän näki kuitenkin 1890-luvulla grafiikan töitä yhä enemmän Pariisin näyttelyissä ja hankkikin sitä kokoelmiinsa. Edelfelt ihaili esimerkiksi kuivaneulaa käyttävää Paul Helleuta, joka sai tunnustusta varsinkin eleganteista naiskuvistaan. Helleun kuivaneulatöiden katsotaan olleen Marie von Heiroth -työn varsinainen inspiraation lähde.
Petsikääpä
Petsikääpä (Resiniporus resinascens, syn. Ceriporiopsis resinascens) on Suomessa harvakseltaan tavattu, etelää kohti yleistyvä kääpälaji. Se elää lehdoissa, lehtomaisissa kangasmetsissä sekä kulttuuriympäristöissä. Petsikäävän isäntäpuita ovat raita, muut pajut, haapa sekä joskus muut lehtipuut ja pensaat. Yleensä petsikäävän löytää elävän puun kuolleelta oksalta tai oksanarvesta.
Petsikäävän yksivuotinen ja alustamyötäinen itiöemä kasvaa yleensä vain sormenjäljen kokoisina laikkuina ja 1-2 mm:n paksuisena. Tuore kääpä on pehmeä ja helposti lohkeava, kuivana taas siitä tulee jäykkä. Kermanvalkea reunus erottuu pillipintaa vaaleampana. Pillipinta on ensin nuorena kellertävänvalkoinen ja muuttuu sitten oljen- tai oliivinsävyiseksi ja vanhana harmaanokranruskeaksi. Nuoria pillejä on 3-6 millimetrillä, vanhemmat pillit ovat huomattavasti suurempia. Pohjamalto on kermanvalkea ja pillit samansävyisiä pillipinnan kanssa. Vaikka petsikäävän ja sen lähisukulaisen hartsikäävän on todettu molekyylibiologian perusteella olevan eri lajeja, on raja kuitenkin häilyvä ja lajien on todettu dna-analyysien perusteella risteytyvän keskenään. Tyypillisesti petsikääpä on pienialaisempi, vaaleamman ja kellertävämmän (ei ruosteisen) värinen sekä pienipillisempi.
Edvard Huttunen
Johan Edvard Huttunen (30. heinäkuuta 1889 Viipurin maalaiskunta – 2. toukokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja.
Huttunen työskenteli kivityömiehenä ja kivenhakkaajana Viipurissa ja Helsingissä vuoteen 1920 saakka. Suomen sisällissodan jälkeen hän oli poliittisista syistä vangittuna 1918–1920. Vapauduttuaan Huttunen toimi Suomen Ammattijärjestön järjestäjänä 1920–1922 ja puheenjohtajana 1923–1925. Hän oli Oulussa ilmestyneen Pohjolan Työmiehen vastaava toimittaja 1926–1928 ja Suomen Sosialidemokraatin toimittaja 1928–1930. Huttunen toimi Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) ensimmäisenä puheenjohtajana 1930–1937 ja Kansaneläkelaitoksen johtajana 1937–1943. Huttunen edusti Suomea kansainvälisessä työkonferenssissa vuosina 1925 ja 1931–1933. Hän osallistui kansaneläkelain valmistelutyöhön ja oli valtioneuvoston vuonna 1935 asettaman sosiaalivakuutuskomitean jäsenenä ja valtioneuvoston 1937 asettaman neuvottelukunnan jäsenenä osallistuen kansaneläkelain toimeenpanon valmistelutyöhön.
Huttunen valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuoden 1924 vaaleissa Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliitosta. Vuonna 1926 hän siirtyi SDP:n eduskuntaryhmään ja toimi sen kansanedustajana 1924–1933 sekä 1937–1939. Huttunen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja presidentin valitsijamies vuoden 1931 presidentinvaaleissa.
Huttusen vanhemmat olivat kivenhakkaaja Mikko Huttunen ja Lydia Kukkonen. Huttunen oli naimisissa Elli Maria Roihan kanssa vuodesta 1912 alkaen.
Pahojärven piilokirkko
Pahojärven piilokirkko on lohkareluola Varsinais-Suomessa Laitilassa. Sen pituus on 6 metriä, leveys 6 metriä ja korkeus 5 metriä. Sitä ovat sotapakolaiset käyttäneet asuinpaikkana.
Tarinan mukaan isonvihan aikana sinne pakenivat Varhonkylän kyläläiset piiloon mutta Killun muori paljasti heidät. Kaikki surmattiin, vain muori säästettiin. Tapaus tunnetaan Varhonkylän verilöylynä.
Semjon Poltavski
thumb|Semjon Poltavski Semjon Poltavski (, 8. helmikuuta 1981, Odessa) on uransa lopettanut venäläinen huippulentopalloilija. Häntä pidetään yhä lentopallon yhtenä maailman parhaimmista hakkureista, eli pääiskijöistä. Hän on saanut Venäjän federaation mestariurheilijan arvonimen. Poltavski ilmoitti uransa lopettamisestaan vuoden 2016 toukokuussa.
Nuoruusvuodet
Semjon Poltavski syntyi Odessassa vuonna 1981. Poltavski aloitti lentopallouransa Avtomobilist-joukkueen pietarilaisessa Piter-Lada -farmijoukkueessa vuonna 1997. Hän teki debyyttinsä pääsarjatasolla Automobilist- nimisessä joukkueessa 17-vuotiaana. Poltavskin uransa toinen ammattilaislentopalloseura oli pietarilainen Baltika Saint Petersburg, jossa hän kehittyi hyvään tahtiin urallansa eteenpäin. Hänen nuoruusvuotensa olivat varsin voitokkaita, sillä Poltavski johdatti Venäjän lentopallomaajoukkueen alle 19-vuotiaiden ja alle 21-vuotiaiden sarjoissa maailmanmestaruuksiin olemalla joukkueen kapteeni. Hänet valittiin kyseisissä turnauksissa parhaimmaksi syöttäjäksi.
Seurajoukkueet
Kaudeksi 2002–2003 Poltavski siirtyi Italian A1-liigaan vuodeksi pelaamaan Acqua Paradiso Gabeca Montichiariin. Italia ei kuitenkaan ollut hänen mieleen ja hän palasi takaisin Superliigaan Dynamo Moskovan riveihin kaudeksi 2003–2004. Hän oli joukkueensa kanssa Venäjän Cup-finaalissa kausilla 2003 ja 2004, jolloin joukkue jäi toiseksi. Kausilla 2004 sekä 2005 hän oli Superliigassa hopealla. Kaudella 2006 hän kirkasti hopean värit voittamalla superliigan sekä Venäjän Cupin.
A-maajoukkue
Poltavski nousi Venäjän miesten maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuonna 2002. Siitä lähtien hän on ollut joukkueessa korvaamaton pelaaja. Vuonna 2003 Poltavski otti uransa ensimmäisen arvokisamitalinsa aikuisissa EM-kisoissa, kun hän voitti pronssia. Vuoden 2005 EM-kisoissa Poltavski otti Venäjän maajoukkueen mukana EM-hopeaa. Venäjä oli häviöllä EM-välierää viidennessä erässä jo 12–7 Espanjaa vastaan. Joukkue kuitenkin nousi uskomattomasti otteluvoittoon 15–13 lukemin. Finaaliottelussa Venäjä kuitenkin hävisi Italialle tiukasti 3–2.
Kaudella 2006 Poltavski johdatti Venäjän maajoukkueen Lentopallon maailmanliigassa pronssille ja samalla seurajoukkueensa Venäjän Superliigan voittoon sekä Venäjän cup kultaan. Kaudella 2007 Venäjä eteni peräti Maailmanliigan finaaliin asti, jossa se kohtasi Brasilian. Poltavski oli finaalissa selvästi Venäjän paras pelaaja paukuttamalla palloa hurjilla tehoilla. Se ei kuitenkaan riittänyt ihan Venäjälle, kun joukkue hävisi tiukasti 3–1. Poltavskille ja maajoukkueella oli suuret paineet kun se isännöi samana vuonna EM-kotikisoja Moskovassa. Poltavski komeili vielä koko Moskovan ja Venäjän kaduilla suurissa julisteissa kisamainoksissa. Venäjä piti ennakkosuosikin paineet hyvin kasassa aina finaalin asti, jossa joukkue hävisi yllättäen Espanjalle tiukkaakin tiukemmin 3–2. Poltavski valittiin kisoissa parhaimmaksi pelaajaksi sekä pistemieheksi.
Poltavski valittiin vuoden 2007 Lentopallon Maailmancupissa parhaimmaksi syöttäjäksi sekä hakkuriksi.
Ronald Westrén-Doll
Ronald Alexander Eugen Dietrich Westrén-Doll, Ronkki (23. heinäkuuta 1927 Helsinki – 17. syyskuuta 1980 ) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Westrén-Doll piirsi ohuella tussikynällä kaunista viivaa. Ville Hännisen mukaan hän oli taitavimpia 1960–1970-luvun piirtäjistä, mutta hänen lahjojaan ei käytetty kunnolla hyväksi.
Westrén-Dollin sukujuuret ovat Alankomaista ja Virosta. Taiteilijan itsensä kertoman mukaan rotterdamilainen merikapteeni haaksirikkoutui 1703 Viron rannikolle ja jäi maahan asumaan. Ruotsinkielisen koulun käytyään Westrén-Doll pääsi 1945 opiskelemaan Ateneumiin, aluksi kahdeksi vuodeksi sen iltakouluun ja sitten kolmeksi vuodeksi koulun graafisen taiteen osastolle.
Westrén-Doll kulutti pari vuotta Tukholmassa etsien töitä, joita lopulta saikin pilalehti Strixistä, joka pian yhdistyi Söndags-Nisse-lehden kanssa. Hänen piirroksiaan julkaistiin myös silloisissa aikakauslehdissä, kuten OBSissa.
Westrén-Doll avioitui ja palasi Helsinkiin vuonna 1953, ja seuraavana vuonna Ilmari Turja palkkasi hänet vastaperustettuun Uuteen Kuvalehteen. Turjaan hän oli tutustunut jo ennen Ruotsiin lähtöään toimiessaan Suomen Kuvalehdessä kesätöissä taittajana. Uudessa Kuvalehdessä Westrén-Doll toimi lehden taittajana, kuvittajana ja satunnaisesti myös pilapiirtäjänä yhteensä yhdeksän vuotta, kunnes lehti lakkautettiin 1963. Hän siirtyi Apu-lehteen, jossa hän työskenteli 1960-luvun loppuun. Hänet irtisanottiin Avusta, ja 1970-luvulla hän jäi sairauseläkkeelle. Töiden vähyys Avussa edesauttoi alkoholiongelmaa, johon siihen aikaan ei suhtauduttu paheksuvasti. Westrén-Dollia oli 1950-luvulla pyydetty Helsingin Sanomiin taiteelliseksi johtajaksi, mutta hän torjui tarjouksen ongelmansa tunnistaen, ja tehtävä meni Henrik Tikkaselle. Jonkin verran Westrén-Doll teki kuvituksia myös Me-lehteen.
Westrén-Dollin piirroksia on muun muassa Valtion taidemuseon kokoelmissa.
Lethbridge
Lethbridge on 74 637 asukkaan (2006) kaupunki eteläisessä Albertassa, Kanadassa. Kaupungin metropolialueella asuu kaikkiaan 95 196 asukasta. Lethbridge on Albertan neljänneksi suurin kaupunki Calgaryn, Edmontonin ja Red Deerin jälkeen. Pinta-alaltaan se on kolmanneksi suurin Calgaryn ja Edmontonin jälkeen.
Historia
Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui mustajalka-, cree- ja ktunaxa-intiaaniheimoja. Etenkin mustajalat vastustivat eurooppalaisten siirtolaisten muuttoa alueelle mutta joutuivat lopulta peräytymään 1860-luvulla.
Hiilikaivostoiminta
Alueella sijaitsi runsaat hiiliesiintymät, ja sitä oli paljon jopa maan pinnalla. Mustajalat kutsuivatkin aluetta nimellä “Sik-okotoks” (Mustan kiven paikka). Ensimmäisen kaivoksen avasi vuonna 1874 amerikkalainen Nicholas Sheran. Alexander Tilloch Galt perusti suuremman kaivoksen vuonna 1882 ja toi kaivostyöläisiä Nova Scotiasta. Hänen pääasiakkaansa oli Moose Jaw'n lähistöllä sijaitseva Canadian Pacific Railway -rautatieyhtiön asema, Dunmore Junction, joka tarvitsi 3 000 tonnia hiiltä kuukausittain. Aluksi kivihiiltä kuljetettiin jokiproomuilla, mutta tämä osoittautui erittäin hankalaksi. Vuonna 1885 valmistui kapearaiteinen rautatielinja Lehtbridgestä Dunmore Junctioniin. 1900-luvun alussa kaivoksissa työskenteli noin 150 kaivosmiestä ja kivihiiltä louhittiin noin 300 tonnia päivässä. Vilkkaimmillaan kaivostoiminta oli ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin kaivoksissa työskenteli yli 2000 miestä ja tuotanto nousi 1 000 000 tonniin vuodessa. Kaivostoiminta supistui huomattavasti vuoden 1919 jälkeen öljyn ja maakaasun syrjäyttessä kivihiilen. Alueen viimeinen kivihiilikaivos suljettiin vuonna 1965.
Maatalous
Uuden rautatieyhteyden ja keinokastelun johdosta 1900-luvun alkupuolella maatalous nousi alueen tärkeimmäksi työllistäjäksi. Vuonna 1996 alueella oli 11 216 maatilaa, jotka tuottava viljaa ja lihaa maailmanlaajuiseen myyntiin.
Jack Bender
Jack Bender on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja, näyttelijä, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Bender toimi vastaavana tuottajana televisiosarjassa Lost. Hän myös ohjasi sen 42 jaksoa joista tärkeimpänä sarjan viimeisen osan. Bender on toiminut ohjaajana myös muissa suosituissa televisiosarjoissa, kuten Sopranosissa, Carnivàlessa ja Aliasissa.
Vuonna 2016 Bender sai parhaan draamasarjan ohjauksen Primetime Emmy -ehdokkuuden jaksosta "The Door" sarjasta Game of Thrones.
Seksiturismi
Seksiturismi on matkailusektorin kautta järjestettyä tai sen rakenteita ja verkostoja hyödyntävää matkailua, jossa matkailijan päätarkoituksena on saada aikaan kaupallinen seksisuhde kohdemaan asukkaan kanssa (YK:n alaisen Maailman matkailujärjestön määritelmän määritelmän mukaan). Kohdemaan asukkaat voivat olla prostituoituja. Seksituristit ovat yleensä teollistuneiden maiden miehiä, ja kohdemaita ovat kehitysmaat. Miespuoliset seksituristit suosivat usein Kaakkois-Aasiaa, ja naispuoliset seksituristit Afrikkaa ja Karibiaa.
Kohdemaiden seksiala
Seksiturismi on merkittävä tulonlähde kohdemailleen: Kansainvälisen työjärjestön mukaan noin 2–14 prosenttia Intian, Malesian, Filippiinien ja Thaimaan bruttokansantuotteesta syntyy seksiturismista.
Seksiturismia kiihdyttää nykyisin globalisaatio, matkailun helppous ja halpuus, sekä Internet, josta seksituristit voivat löytää matkavinkkejä ja mainoksia. Kohdemaissa seksiturismia suosii köyhyys, löyhä lainsäädäntö ja hallinnon korruptio.
Kohdemaissa voi toimia kaupallisen seksialan rinnalla myös epävirallinen seksiala, jossa itsenäiset seksityöntekijät vaihtavat seksipalveluita lahjoihin, lastensa koulu- tai lääkärimaksuihin, tai lupauksiin avioliitosta tai viisumista ulkomaille.
Ekvivalenssi
Ekvivalenssi voi tarkoittaa seuraavia:
Seksiturismi
Kohdemaiden seksiala
Seksiturismiin joskus liittyvä lapsiseksiturismi sekä ihmiskauppa herättävät huolta kansainvälisissä järjestöissä, ja niiden estämiseksi on säädetty kansainvälisiä lakeja, joiden pohjalta rikollisia voidaan saada syytteeseen.
Seksituristit
Seksituristit ovat useimmin länsimaisia miehiä, jotka matkustavat kehitysmaihin saadakseen maksullista seksiä aikuisten prostituoitujen tai lasten kanssa. Seksiturismia on kuitenkin monenlaista, ja seksituristi voi hakea matkaltaan kaikkea romanssin ja maksullisen seksin väliltä.
Miesturistit
Miespuoliset seksituristit hakevat yleensä kaupallista ja hyväksikäyttävää seksisuhdetta. He haluavat halpaa seksiä ja saattavat nähdä kohdemaiden erirotuiset naiset sosiaalisesti alempiarvoisina käyttökohteina, joiden tehtävä on tyydyttää miehen seksifantasiat. Jotkut miehet vaihtelevat kumppaneita matkan aikana, mutta toiset valitsevat yhden koko matkan ajaksi. Joskus mies voi jatkaa kumppaninsa yhteydenpitoa ja tukemista matkan jälkeenkin.
Jotkut seksituristit kuvaavat matkansa aikana myös pornografiaa.
Lapsiseksiä hakevat seksituristit käyttävät hyväkseen pienempää kiinnijäämisriskiä kohdemaissa. He saattavat jäädä maahan pidemmäksi aikaa työskentelemään jossain eristyneessä yhteisössä avustajana tai opettajana, jotta he pääsevät lasten kanssa tekemisiin. Lapsiseksituristien uhreina on sekä tyttöjä että poikia, ja uhrit ovat useammin 6–11-vuotiaita kuin sitä vanhempia. Lapsiseksituristit puolustelevat tekojaan usein sillä, että he samalla tukevat uhrejaan ja näiden perheitä rahallisesti.
Naisturistit
Naispuoliset seksituristit suosivat esimerkiksi Gambiaa, Keniaa tai Karibiaa useammin kuin miehet. Varttuneet naisturistit etsivät matkaltaan usein ensisijaisesti romanssia paikallisten parikymppisten nuorten miesten, "rantapoikien", kanssa. Seksistä ei makseta suoraan, vaan maksu tapahtuu yleensä miehen ylläpitona ja lahjoina. Naiset ovat seksimatkansa aikana usein vain yhden partnerin kanssa. Naisseksituristit eivät tyypillisesti harjoita matkoillaan lapsiseksiä, eikä heidän suhteissaan esiinny väkivaltaa.
Historia
Seksiturismi lähti kasvuun 1960-luvulla, jolloin kansainvälinen turismi alkoi yleistyä nopeasti. Yhdysvaltain sotilastukikohtien ympärille Koreaan, Filippiineille, Thaimaahan, Taiwaniin ja Vietnamiin oli syntynyt 1950-luvulta alkaen järjestäytynyttä prostituutiota, ja seksiturismista tuli maailmanlaajuinen toimiala Aasiassa Vietnamin sodan aikoihin.
Jaakko Nygård
Paavo Jaakko Kalevi Nygård (31. elokuuta 1936 Vimpeli – 7. joulukuuta 2021 Vimpeli ) oli suomalainen pesäpalloilija.
Martin Fehérváry
Martin Fehérváry (s. 6. lokakuuta 1999 Bratislava, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Washington Capitalsissa.
Jaakko Nygård
Nygård palkittiin PPL:n kultakellolla vuonna 1963 kauden parhaana pesäpalloilijana. Itä–Länsi-edustuksia hänellä on viisi ja PPL–Lehdistö-edustuksia kolme. SM-kultaa Jekki voitti 1960 ja 1965, ja lisäksi hän on voittanut neljä hopeaa ja viisi pronssia sekä Pesäpallon Maakunta Cupin 1964 ja kaksi alle 16-vuotiaiden Suomen mestaruutta. Vuonna 1972 Nygård voitti ikämiesten SM-kultaa.
Martin Fehérváry
Seuraura
Fehérváry aloitti jääkiekkoilun HC Bratislavassa, mutta hänen varsinainen kasvattajaseuransa on tšekkiläinen SHK Hodonín. Fehérváry palasi B-juniori-ikäisenä kotimaahansa. Hän pelasi kaudella 2013–2014 HK Ružinovin B-nuorissa, jonka jälkeen Fehérváry muutti vain 14-vuotiaana Ruotsiin ja siirtyi Malmö Redhawksin junioreihin kaudeksi 2014–2015. Kauden 2015–2016 päätteeksi hän voitti J18 Allsvenskanin pronssia. Fehérváry debytoi samalla kauden myös seuran miesten SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Fehérváry teki SHL-debyyttinsä 7. tammikuuta 2016 vieraissa Örebro HK:ta vastaan. Hänestä tuli vain 16 vuoden, kolmen kuukauden ja yhden päivän ikäisenä liigan historian nuorin ulkomaalaispelaaja. Ennätys oli aiemmin samalla kaudella SHL:ssä debytoineen suomalaishyökkääjä Kristian Vesalaisen hallussa.
Jaakko Nygård
Myös Jaakko Nygårdin poika Marko Nygård on pääsarjatason pesäpalloilija.
Martin Fehérváry
Seuraura
HC Slovan Bratislava varasi Fehérváryn 46. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kauden 2016–2017 hän pelasi suurimmaksi osaksi Malmö Redhawksin J20-junioreissa. Fehérváry pelasi seuran SHL-joukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamniin. Fehérváryn ensimmäinen sopimuskausi eteni lainalla Redhawksista. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten peleissä toi 42 runkosarjaottelussa tehot 1+6=7 ja kahdeksassa nousukarsintasarjan ottelussa tehot 1+2=3. Tammikuussa 2018 Oskarshamn lainasi Fehérváryn HV71:n SHL-joukkueeseen, jossa hän pelasi yhden ottelun.
Washington Capitals varasi Fehérváryn toisella kierroksella 46. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Ennen tätä, maaliskuussa 2018 Fehérváry teki kaksivuotisen SHL-sopimuksen HV71:n kanssa. Heinäkuussa Fehérváry ja Capitals solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen. Seura lainasi hänet syksyn harjoitusleirin päätteeksi kuitenkin vielä HV71:n SHL-joukkueeseen kaudeksi 2018–2019.
Heinäkuussa 2023 Fehervary teki Capitalsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,025 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Fehérváry edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2018. Yhteensä hän on pelannut 16 A-maaottelua tehopistein 1+2=3. Fehérváry teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 18-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2018 Norrköpingissä Ruotsin vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 21. huhtikuuta 2018 Popradissa Latviaa vastaan. Fehérváry keräsi ottelussa teholukeman +2.
Fehérváry pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017, 2018 ja 2019, joista vuosien 2017 ja 2019 turnauksissa valmennus valitsi hänet Slovakian turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2018 turnauksessa hän toimi joukkueen varakapteenina ja vuoden 2019 turnauksessa kapteenina. Jälkimmäisessä turnauksessa hän oli tehoilla 1+4=5 Slovakian paras syöttäjä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Adam Liškan kanssa. Fehérváry valittiin Suomea vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Fehérváry pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista ensimmäisessä turnauksessa hän oli Slovakian paras syöttäjä kolmella syöttöpisteellään. Fehérváry valittiin Ruotsia vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2017 turnauksessa Fehérváry toimi Slovakian kapteenina. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Fehérváry edusti myös Slovakian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015.
Hubble-avaruusteleskooppi
Teleskooppi on nimetty Linnunradan ulkopuolisten galaksien löytäjän ja avaruuden laajenemisteorian (Hubblen laki) keksineen Edwin Hubblen mukaan. Teleskooppi on Nasan ja ESAn yhteinen hanke.
Avaruusteleskoopin tekniikka
Alkuperäinen havainnointilaitteisto koostui laajakulma- ja planetaarinen kamerasta, Goddardin tarkkuusspektrografista, nopeasta fotometristä, himmeiden kohteiden kamerasta ja himmeiden kohteiden spektrografista, joka toimii UV- ja näkyvän valon alueella. Hubble pystyy havaitsemaan himmeitä kohteita huomattavasti tarkemmin kuin maanpäälliset observatoriot. Erityisesti UV-instrumentit toimivat tehokkaasti avaruudessa, toisin kuin maanpäällä, jossa ilmakehä suodattaa suuren osan UV-valosta pois. Kirkkaita kohteita havaittaessa tarkkuus jää samaan luokkaan maanpäällisten observatorioiden kanssa.
Hubblessa on kaksi aurinkopaneelia, joista laite saa virtansa. Hubble kiertää Maata noin 559 kilometrin korkeudessa. Kierto-aika on 97 minuuttia. Koska siinä ei ole työntövoimaa tuottavaa osaa, se tulee putoamaan kiertoradaltaan. Hubblen arvioitu käyttöikä avaruudessa oli alun perin 15 vuotta, joka täyttyi 24. huhtikuuta 2005. Tätä on pystytty jatkamaan mutta maahansyöksyn on ennustettu tapahtuvan ennen vuotta 2032.
Huolto
pienoiskuva|Hubbleen asennetaan kehittyneempää optiikkaa huoltolento 1:n aikana. Ensimmäisellä huoltolennolla (huoltolento 1), Endeavour-avaruussukkulan lennolla STS-61, 1993, Hubblen peilejä korjattiin asentamalla COSTAR-korjaussarja, sillä ensimmäiset peilit heijastivat hieman epätarkkaa kuvaa. Korjauksen jälkeen Hubblen avulla on voitu erottaa avaruuden kohteita kymmenen kertaa tarkemmin kuin kaikkein tehokkaimmilla Maassa olevilla teleskoopeilla.
Hubblen viides huoltolento (huoltolento 4) oli tarkoitus tehdä Atlantis-sukkulan lennolla STS-125 lokakuussa 2008, mutta kaksi viikkoa ennen laukaisua yhdellä Hubblen tietokoneista ilmeni ongelmia, joiden vuoksi esimerkiksi dataa ei enää pystytty lähettämään Maahan. Tämän vuoksi lento lykättiin vuoteen 2009. Laukaisu onnistui lopulta 11. toukokuuta 2009. Huoltolento paransi Hubblen ottamien kuvien laatua selvästi. Huollon tarkoituksena on pidentää avaruusteleskoopin käyttöikää vähintään vuoteen 2014 ja mahdollisesti pitempäänkin. Se on tarkoitus korvata Nasan ja ESAn yhteisellä uudella avaruusteleskoopilla, James Webb -avaruusteleskoopilla (JWST). JWST eroaa kuitenkin Hubblesta siinä, että se havaitsisi vain infrapunasäteilyä ja sijaitsisi noin 1,5 miljoonan kilometrin korkeudessa.
Varhaiset ehdotukset
pienoiskuva|[[M100-galaksi ennen ja jälkeen ensimmäisen huoltolennon parannusten.]] Hubblen historia alkaa vuodesta 1946, jolloin tähtitieteilijä Lyman Spitzer (1914–1997) kirjoitti artikkelin Astronomical advantages of an extra-terrestrial observatory. Silloin oli vasta kehitetty raketteja, kuten V2, joilla päästiin ilmakehän ulkopuolelle. Artikkelissaan hän kuvasi avaruudessa sijaitsevan observatorion kahta tärkeintä etua: ensiksi resoluutiota rajoittaisi ainoastaan diffraktio, eikä ilmakehän väreily pääse haittaamaan havaintoja. Niihin aikoihin maanpäällisten teleskooppien resoluutio jäi 0,5–1,0 kaarisekunnin välille, kun diffraktio antaa 2,5-metrisellä peilillä varustetulle teleskoopille teoreettisen 0,1 kaarisekunnin rajan. Toinen etu olisi mahdollisuus tehdä havaintoja infrapunan ja ultravioletin aallonpituuksilla; ilmakehä imee nämä varsin tehokkaasti.
Spitzer käytti suurimman osan urastaan avaruusteleskoopin kehittämisen edistämiseen. Vuonna 1962 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian raportti suositteli avaruusteleskoopin kehittämistä osana avaruusohjelmaa, ja 1965 Spitzer valittiin johtamaan komiteaa, jonka tehtävänä oli määritellä suuren avaruusteleskoopin tieteelliset tavoitteet.
Rahoitusongelmia
Päätös sai tähtitieteilijät muodostamaan maanlaajuisen lobbauskampanjan. Monet tähtitieteilijät kävivät tapaamassa senaattoreita ja kongressin edustajia henkilökohtaisesti, ja kirjeenkirjoituskampanjoita järjestettiin. Lopulta senaatti myönsi hankkeelle puolet kongressin alun perin hyväksymästä summasta.
Lopulta kongressi hyväksyi 36 miljoonan dollarin budjetin vuodelle 1978, ja teleskoopin suunnittelu pääsi alkamaan. Tavoitteena oli laukaisu vuonna 1983. Teleskooppi nimettiin Edwin Hubblen mukaan, jonka havainto universumin laajenemisesta on yksi 1900-luvun tärkeimmistä tieteellisistä läpimurroista.
Hubblen ottamia kuvia
Maaliskuussa 2016 julkaistussa kuvassa näkyy galaksi GN-z11 13,4 Ga takaa eli kuvan näkymä on ajalta 400 Ma alkuräjähdyksen jälkeen. Tämä on julkaisuaikanaan kaukaisin havaittu galaksi.
Nokia Asha 306
Nokia Asha 306 on Nokian vuonna 2012 julkaisema Asha-puhelinsarjaan kuuluva puhelin. Siinä on resistiivinen kosketusnäyttö. Sen näytön koko on kolme tuumaa ja siinä on 2 megapikselin kamera.
Burning Point
Burning Point on suomalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin Oulussa syksyllä 1999.
Historia
Yhtye allekirjoitti alkutaipaleellaan neljän levyn sopimuksen saksalaisen levy-yhtiön Limb Musicin kanssa. Debyyttilevy Salvation by Fire (2001) ja Feeding The Flames (2003) saivat positiivisen vastaanoton. Yhtyeelle tuli ongelmia levy-yhtiön kanssa, joita jouduttiin selvittämään oikeudessa. Yhtye päätyi vaihtamaan levy-yhtiötä, uudeksi kumppaniksi löytyi Metal Heaven ja yhtye teki uuden kolmen levyn sopimuksen. Burned Down The Enemy ilmestyi tammikuussa 2007.
Basisti Tony Kansanoja siirtyi soittamaan Catameniaan ja hänen tilalleen tuli Jukka ”Hesus” Jokikokko. Toiseksi kitaristiksi Jukka Kyrön tilalle tuli Pekka ”Kurt” Kolivuori. Vuonna 2014 yhtyeessä tapahtui lisää miehistönvaihdoksia. Uudeksi laulajaksi tuli Battle Beastistä vokalisti Nitte Valo. kun yhtyettä 15 vuotta kitaristivokalistina toiminut Pete Ahonen siirtyi ainoastaan kitaran soittamiseen. Samalla aiemmin keikkasoittajana toiminut kosketinsoittaja Jarkko Väisänen liittyy yhtyeen viralliseksi jäseneksi.
Huhtikuussa 2019 yhtye ilmoitti uudesta laulajasta, Luca Sturniolo sta. Vuonna 2020 Matti Halonen korvaa Jarkko Väisäsen kosketinsoittajana Jarkon lähtiessä bändistä. Joulukuussa 2022 yhtye ilmoitti, että uudeksi solistiksi on valittu Niko Rauhala.
Edgar Whitehead
Edgar Cuthbert Fremantle Whitehead (8. helmikuuta 1905 – 22. syyskuuta 1971) oli brittiläissyntyinen rhodesialainen poliitikko. Hän toimi vuodesta 1939 Etelä-Rhodesian lakiasäätävän kokouksen jäsenenä, mutta toimi välillä muissa tehtävissä tai oli poissa julkisuudesta sairauden takia.
Diplomaatin poika Whitehead syntyi Britannian suurlähetystössä Berliinissä. Hän kävi Shrewsburyn yksityiskoulun ja opiskeli Oxfordin yliopistossa. Hän muutti terveyssyistä Etelä-Rhodesiaan 1928, jossa hän toimi ensin hallintotehtävissä, kunnes ryhtyi maanviljelijäksi ja paikallisten viljelijöiden edusmieheksi ja valittiin tätä kautta lakiasäätävän kokouksen jäseneksi 1939. Sodan aikana hän palveli Britannian ilmavoimissa Länsi-Afrikassa ja Englannissa. Sodan jälkeen hänet nimitettiin Etelä-Rhodesian varakomissaariksi Lontooseen vuosiksi 1945–1946. Tästä tehtävästä hän siirtyi Salisburyyn (nyk. Harare) valtiovarainministeriksi sekä posti- ja lennätinministeriksi.
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion vuosina (1953–1963) Whitehead toimi Etelä-Rhodesian lähettiläänä Washingtonissa 1957–1958, kunnes hänet kutsuttiin Garfield Toddin erottua Etelä-Rhodesian pääministeriksi ja United Federal Partyn puoluejohtajaksi.
Pääministerinä Whiteheadin onnistui piristää maan taloutta, mutta hän ei voinut mitään sille, että Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio alkoi murentua. Hän oli mukana laatimassa vuoden 1961 perustuslakia, joka lisäsi mustien edustusta Etelä-Rhodesian parlamentissa ja lievensi rotuerottelulainsäädäntöä. Samalla kuitenkin mellakointi lisääntyi ja Whitehead turvautui voimakeinoihin niiden tukahduttamiseksi. Whiteheadin puolue UFP hävisi vuoden 1962 vaalit Winston Fieldin johtamille konservatiiveille. Hän jatkoi opposition johtajana, kunnes hänen puolueensa menetti kaikki paikkansa vuoden 1965 parlamenttivaaleissa Ian Smithin johtamalle Rhodesian Front -puolueelle.
Whitehead eli naimattomana ja kärsi iän myötä pahenevista näkö- ja kuulovaurioista. Hän muutti politiikan jätettyään takaisin Englantiin, jossa hänen sisarensa asui ja jossa hänet oli aateloitu jo 1950-luvun alkupuolella. Hän kuoli syöpään 1971.
Myllykosken Pallo -47
Myllykosken Pallo -47 (MyPa) on vuonna 1947 perustettu suomalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Myllykoski nykyisen Kouvolan kaupungin alueella. MYPAn miesten edustusjoukkue pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla 24 kautta (1975, 1992–2014) ja saavutti yhden Suomen-mestaruuden ja kolme Suomen Cupin voittoa. Seuran kotistadion on Saviniemen jalkapallostadion ja tunnusvärit punainen ja valkoinen.
MYPAlle ei myönnetty Veikkausliiga-lisenssiä kaudeksi 2015 talousvaikeuksien vuoksi. Seura luopui myös saamistaan mahdollisuuksista pelata alemmilla sarjatasoilla, ja seuran hallitus päätti 20. helmikuuta 2015 hakea yhdistyksen konkurssiin. MYPAn juniori- ja harrastejoukkueiden toimintaa jatkoi vuonna 2015 perustettu MYPA juniorit.
MYPA palasi edustusjalkapalloiluun kaudeksi 2017, kun se pelasi neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa. MYPA voitti Kolmosen lohkonsa kaudella 2017 ja teki paluun Palloliiton sarjoihin nousemalla Kakkoseen kaudeksi 2018. Kirjoitusasunsa MyPaksi palauttaneen seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2023 Kolmosessa.
Perustaminen
Myllykosken Pallo -47 perustettiin 14. joulukuuta 1947. Puuhamiehenä toimivat Armas Pyy ja Ensio Rikkonen, mutta taustalla vaikutti myös Yhtyneiden Paperitehtaiden toimitusjohtaja Juuso Walden, joka yhdessä Kaarle I. Waldenin kanssa keksi seuran nimen. Myllykosken paperitehtaan avustuksella paikkakunnalle oli rakennettu myös jalkapallokenttä katsomoineen. Björnbergin suvun Myllykoski-yhtiö, joka erosi Yhtyneistä Paperitehtaista vuonna 1952, tuki seuraa 2010-luvulle asti. Ensimmäisen ottelunsa MYPA pelasi 9. huhtikuuta 1948 Kouvolan torilla, minkä se hävisi Kouvolan Urheilijain Palloilijoille maalein 2–1.
Kuntaliitosten myötä seuran kotikunta on vaihtunut sen historian aikana kahdesti. Vuodet 1975–2008 Myllykoski kuului Sippolan ja Anjalan yhdistäneeseen Anjalankoskeen, ja vuodesta 2009 lähtien se on ollut osa Kouvolaa. Vuonna 2009 muuttui myös seuran lyhenne muotoon MYPA. Aiemmin käytössä ovat olleet lyhenteet MyPa-47 ja MyPa.
Alkuvuosikymmenet
Sarjaottelut MYPA aloitti kesällä 1948 MyKV:n paikalla Maakuntasarjassa. Vuonna 1949 MYPA pääsi karsimaan noususta Suomensarjaan, mutta hävisi Vaasan Pallo-Veikoille. Alkuaikoina MYPA sai oppia englantilaisen Nottingham Forestin hyökkääjältä Tom Johnstonilta, joka vieraili Myllykoskella Yhtyneiden Paperitehtaiden palkkaamana vuosina 1948 ja 1949. Myös englantilaisen Albert E. Reed -yhtiön joukkue vieraili Myllykoskella useana vuonna.
1950-luvun alun MYPA pelasi Maakuntasarjassa kunnes putosi kaudella 1954. Kaudeksi 1956 Palloliitto perusti neljänneksi sarjatasoksi Aluesarjan, jossa MYPA pelasi samaisesta kaudesta alkaen. MYPA nousi Maakuntasarjaan kaudeksi 1958, mutta putosi heti takaisin Aluesarjaan. Kaudeksi 1961 seura palasi Maakuntasarjaan, minkä myötä se jätti lopullisesti sitä alemmat sarjat taakseen. 1970-luvun alussa Palloliitto uusi sarjajärjestelmäänsä ja Mestaruussarjan alapuoliset sarjatasot nimettiin divisiooniksi. Kaudeksi 1970 MYPA nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle II divisioonaan. Kaudeksi 1973 Mestaruussarjan ja II divisioonan väliin perustettiin valtakunnallinen I divisioona, johon MYPA pääsi mukaan sijoituttuaan II divisioonan itälohkossa kolmanneksi.
Kaudella 1974 MYPA voitti I divisioonan mestaruuden ja nousi ensimmäistä kertaa Mestaruussarjaan. Vuoden 1975 alussa kotikunta vaihtui kuntaliitoksen myötä Sippolasta Anjalankoskeksi. Vierailu korkeimmalla sarjatasolla jäi vain kauden 1975 mittaiseksi, sillä MYPA jäi 12 joukkueen sarjassa viimeiseksi ja putosi takaisin I divisioonaan. Nousu- ja ensimmäisellä Mestaruussarja-kaudella joukkuetta valmensi Olli Käppi, joka omalla pelaajaurallaan voitti SM-kultaa Helsingin Jalkapalloklubissa vuonna 1964.
Kaudesta 1976 alkaen MYPA pelasi kohtalaisella menestyksellä I divisioonassa, kunnes kaudella 1981 seura putosi II divisioonaan, jossa se pelasi kolmen kauden ajan ennen paluuta ylemmäs. 1980-luvun lopulla seura aloitti nousun kohti pääsarjatasoa. Kaudella 1988 seura sijoittui Jaron kanssa I divisioonan jaetulle kärkipaikalle, mutta hävisi uusintaottelun suorasta noususta mestaruussarjaan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Myös nousukarsintaottelu Kuopion Palloseuraa vastaan päättyi tappioon. Kaudeksi 1991 valmentajaksi tuli Harri Kampman, joka oli kahta kautta aikaisemmin nostanut naapurikaupungin Kuusankosken Kumun uuteen pääsarjaan Veikkausliigaan. Hän onnistui samassa myös Myllykoskella, sillä MYPA voitti I divisioonan ja nousi kaudeksi 1992 liigaan, jossa se pelasi seuraavat 23 kautta.
Liiga-aika
Debyyttikaudellaan liigassa 1992 MYPA sijoittui neljänneksi. Mainion menestyksen täydensi Suomen Cupin mestaruus, kun Jaro kaatui loppuottelussa 2–0. Maaleista vastasivat ottelun jälkeen Ajaxiin siirtynyt Jari Litmanen ja Esa Pekonen. Cup-mestaruuden myötä MYPA pääsi kauden 1993–1994 Cup-voittajien cupiin, mutta ensiesiintyminen eurokentillä islantilaista Valuria vastaan päättyi 4–1-tappioon.
MYPA saavutti Kampmanin kanssa liigassa hopeaa neljä kertaa peräkkäin vuosina 1993–1996. Suomen Cupin seura voitti jälleen vuonna 1995. Vuonna 1997 valmentajaksi tuli Timo Liekoski, joka viihtyi Myllykoskella vain kauden verran. Liekoskea seurasi vuonna 1998 Juha Malinen, mutta hänkään ei saanut joukkuetta kultakantaan. Vuosina 1999–2001 MYPA oli pronssilla ja vuonna 2002 hopealla. Malinen astui syrjään kauden 2003 päätteeksi ja tilalle tuli Ilkka Mäkelä, joka onnistui siinä, missä Kampman ja Malinen eivät. Hän johti kaudella 2005 seuran historian ensimmäiseen Suomen-mestaruuteen. Vuotta aiemmin hän voitti seuran kanssa Suomen Cupin.
Liigamenestyksen myötä MYPA on ollut vakiokävijä kansainvälisissä kilpailuissa. Cup-voittajien cupin ohella se on pelannut Intertoto-cupissa, UEFA-cupissa, Eurooppa-liigassa ja Mestarien liigassa ja kohdannut muun muassa Boavistan, PSV:n, Liverpoolin ja Blackburn Roversin. Vuonna 2005 seura selviytyi karsintojen kautta UEFA-cupin ensimmäiselle kierrokselle ja taisteli pääsystä kilpailun lohkovaiheeseen, mutta hävisi kuitenkin ratkaisevan otteluparin sveitsiläistä Grasshoppersia vastaan yhteismaalein 1–4.
thumb|right|Veikkausliigan ottelu [[AC Oulu – MyPa toukokuussa 2007.]] Kaudella 2011 MYPAa alkoi luotsata Toni Korkeakunnas, jonka johdolla joukkue taisteli mitaleista kausilla 2012–2013, mutta hiipui lopulta kuudenneksi molemmilla kausilla. Korkeakunnaksen sopimus päättyi kauteen 2013. Kaudelle 2014 MYPA pestasi Suomen valmennushistorian menestyksekkäimmän valmentajan Antti Muurisen.
MYPAn pääyhteistyökumppani Myllykoski-yhtiö myytiin UPM:lle vuonna 2011, ja Myllykosken paperitehdas lakkautettiin saman vuoden lopussa. Tehtaan lakkauttaminen vaikutti MYPAn varainhankintaan, ja kaudeksi 2012 seuran budjetti pieneni 40 prosenttia. Kaudella 2012 seura pääsi taloudellisesti lähes nollatulokseen, mutta kaudella 2013 se teki lähes 400 000 euron tappiot. MYPAn taloudellinen ahdinko jatkui myös kaudella 2014, ja tammikuussa 2015 seuralta evättiin Veikkausliiga-lisenssi, kun lisenssikomitea katsoi seuran olevan kykenemätön selviytymään kaudesta 2015. Seura sai paikan Ykkösestä, mutta luopui siitä helmikuussa 2015, ja myöhemmin samassa kuussa selvisi, ettei seura hae paikkaa myöskään Kakkosesta. Seuran hallitus päätti 20. helmikuuta 2015 hakea yhdistyksen konkurssiin. MYPA oli Helsingin Jalkapalloklubin jälkeen pisimpään yhtäjaksoisesti pääsarjatasolla pelannut seura.
Seuran juniori- ja harrastejoukkueiden toimintaa jatkoi 12. helmikuuta 2015 rekisteröity MYPA juniorit ry, joka pelaa kaudella 2017 Kolmosessa saatuaan sarjapaikan Inkeroisten Purhalta. MYPA juniorit haki sarjapaikkaa Nelosesta jo kaudelle 2016, mutta sitä ei sille myönnetty.
Uusi lähtö alasarjoista
MYPA palasi edustusjalkapalloon kaudella 2017, jolloin sille marraskuussa 2016 myönnettiin Purhan paikka Kaakkois-Suomen Kolmosesta. Sarjapaikan siirto tapahtui Purhan aloitteesta, sillä joukkueella ei ollut tarpeeksi tekijöitä ja motivoituneita pelaajia. 12. elokuuta 2017 MYPA juhli 70-vuotista taivaltaan.
Kaudella 2017 joukkue ei hävinnyt Kolmosessa otteluakaan ja nousi Kakkoseen. Kausi 2018 Kakkosen A-lohkossa päättyi niin ikään sarjan voittoon, minkä ansiosta MYPA pääasi karsimaan paikasta Ykköseen. Joukkue kuitenkin hävisi nousukarsinnoissa TPV:lle.
Veikkausliigasta pudonneen PS Kemin luovuttua Ykkösen paikasta oli MYPA täydennysmenettelyssä ensimmäisellä sijalla, ja seura myös haki lisenssiä Ykköseen ja saikin paikan, Ykkösen 2019 kaudelle. Kaudella 2021 joukkue pelasi Kakkosessa, josta se putosi Kolmoseen. Kauden jälkeen seura palautti kirjoitusasunsa MYPAsta perinteiseksi MyPaksi.
Värit ja tunnus
MYPAn ensimmäinen pelipaita oli väritykseltään punainen lukuun ottamatta valkoisia kauluksia ja hihansuita. Vuonna 1953 käyttöön tuli malli, johon kuului valkoinen aluspaita ja punainen liivi. Tähän malliin perustui myös muun muassa mestaruuskaudella 2005 käytössä ollut pelipaita.
Saviniemen jalkapallostadion
thumb|right|Saviniemen jalkapallostadion MYPAn kotistadion kaudesta 1993 alkaen on ollut Myllykosken taajamassa sijaitseva Saviniemen jalkapallostadion, joka tunnetaan markkinointinimellä KSOY Stadion. Stadionilla on 4 167 katsojapaikkaa. Stadionin omistaa Kouvolan kaupunki, ja se on osa laajempaa Saviniemen urheilukeskusta, johon kuuluu muun muassa MYPAn harjoituskäytössä oleva tekonurmipohjainen Saviniemen jalkapallohalli.
Aiemmat kentät
Saviniemessä pelattiin jalkapalloa jo 1930-luvulla. Tuolloin siellä sijaitsi hiekkakenttä sekä nykyisen jalkapallostadionin paikalla kumpuileva nurmialue.
Vuonna 1932 rakennettiin paperitehtaan kupeeseen Tehtaan kenttä. Alkuperäinen kenttä oli pienehkö, ja se uusittiin vuonna 1947, jolloin rakennettiin myös puukatsomo. Tehtaan kentällä MYPA pelasi viimeisen ottelunsa lokakuussa 1971. Vuodet 1972–1976 MYPA pelasi Saviniemen uudella jalkapallokentällä ja vuodesta 1977 alkaen naapuriin rakennetulla urheilukentällä. Tällä kentällä MYPA ehti pelata ensimmäisen liigakautensa 1992, kunnes kaudeksi 1993 seura siirtyi takaisin uudet katsomot saaneelle jalkapallokentälle.
MYPA-talo
MYPAlla on Myllykoskella Saviniemen jalkapallostadionin vieressä oma seuratalo, MYPA-talo, joka rakennettiin vuonna 1953 Myllykosken paperitehtaan henkilökunnalle sauna- ja pesularakennukseksi. MYPA käytti rakennusta 1970-luvulta lähtien ja osti sen vuonna 1995.
Nykyinen joukkue
''Päivitetty 30. tammikuuta 2023.''
Joukkueenjohto
''Päivitetty 30. tammikuuta 2023.''
Miehet
Muita saavutuksia:
Sarjasijoitukset
MYPAn sarjasijoitukset Suomen korkeimmalla sarjatasolla kausi kaudelta.
MYPAn sarjasijoitukset Suomen alemmilla sarjatasoilla kausi kaudelta.
Louhelan rautatieasema
Louhelan rautatieasema (,, ratakm 13+190) on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen asema Vantaankosken radalla Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa. Se sijaitsee Myyrmäen ja Martinlaakson asemien välissä, noin 13 kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen.
Asema rakennettiin osana Martinlaakson rataa, joka avattiin liikenteelle vuonna 1975. Vuodesta 2015 lähtien asema on ollut osa Kehärataa. Lentoaseman suuntaan liikennöidään P-junilla raiteelta 1 ja Helsingin suuntaan I-junilla raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin 27. lokakuuta 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on keskilaituri.
Aivan aseman kupeessa on Juha Leiviskän suunnittelema Myyrmäen kirkko. Kirkon toiselle puolelle jää Louhelan asuntoalue, joka on osa Myyrmäen kaupunginosaa.
Haplochromis thereuterion
Haplochromis thereuterion on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan ainoastaan Tansaniassa, jossa se elää luonnonvaraisena. H. thereuterion kasvaa yleensä korkeintaan noin 8 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1996.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin vaarantuneeksi lajiksi.
Firovo
Firovo on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Velikije Lukin välisen rautatien varrella (Firovon asema) 200 kilometriä Tveristä luoteeseen. Taajama on Firovon piirin keskus. Asukkaita on 2 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1902 rakennetun rautatieaseman asutuksesta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1947. Nykyään siellä on elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Pentti Puttonen
Pentti Ilmari Puttonen (s. 14. lokakuuta 1934 Jyväskylä) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Vuoden 1963 paras etenijä Pentti Puttonen pelasi aktiivisesti 15 vuotta, joista seitsemän SM-sarjassa saavuttaen pronssia 1961 (Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat). Osallistui Mestarit-Muu Suomi -otteluun 1963.
Luettelo Norjan ilmavoimien kalustosta
Tämä on luettelo Norjan ilmavoimien nykyisestä kalustosta.
Harry Oliver
Harry Oliver oli Boston Bruinsin kantava voima joukkueen voittaessa Stanley Cupin 1929.
Elias Kahila
Elias Kahila (s. 15. maaliskuuta 1983) on suomalainen pop/rock-sellisti, sellon shufflejousi-tekniikan kehittäjä sekä sellonsoiton opettaja. Kahila on kotoisin Jyväskylästä, alun perin Haapajärveltä. Kahila on levyttänyt, keikkaillut tai tehnyt yhteistyötä muun muassa seuraavien artistien kanssa: Private Line, Petteri Sariola, Timo Rautiainen, Hessu Heinonen, Antony Parviainen, Bill Öhrström, Brian Kramer, Silentium, Hot Bones, Nine Strings, Herätyskerho, Dead By You, Koop Arponen Flute of shame, Johanna Pekkarinen, Christina Sandsengen, Tommi Soidinmäki, Jenna Bågeberg. Lisäksi Kahila soittaa selloa sekä säveltää ja sovittaa omassa yhtyeessään Elias Kahila Band.
Oma albumi Break Point ilmestyi 2006.
Kahila on kehittänyt sellonsoittotekniikkaa (”shufflejousi”), joka mahdollistaa pop/rock -pohjaisen sellonsoiton ja tuo bluesin ja funkin lähemmäs sellonsoiton tekniikkaa.
HMS Fleetwood (U73)
HMS Fleetwood (viirinumerot L47 ja U73) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Grimsby-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 1. maaliskuuta 1935 vuoden 1934 laivasto-ohjelmassa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 14. elokuuta. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1936 kumminaan Lady Plunkett Ernle-Ernle-Drax ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 19. marraskuuta.
Palvelus
Alus valittiin koealukseksi testattaessa uutta neljän tuuman ilma- ja merimaaliammuntaan soveltuvaa tykkiä. Marraskuussa 1937 koeajojen päätyttyä alus huollettiin ennen siirtoa Punaiselle merelle. Se palasi Britteinsaarille vasta toisen maailmansodan alettua. Aluksen ilmatorjunta-aseistusta vahvistettiin, jonka jälkeen se aloitti saattueiden suojaamisen.