cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itävallan historia 1918–1945
1920- ja 1930-luku
Tämän ulkopoliittisen ja taloudellisen katastrofin jälkeen Seipel pyrki muodostamaan uuden CSP:n ja SDAP:n hallituksen, mutta torjuttiin. Ilman muita vaihtoehtoja CSP:n ja nationalistien kokoomushallitus uusittiin. Saksan natsien poliittisen voiman kasvu ja suuren laman aiheuttaman työttömyyden kasvu 280 000:sta vuonna 1929 600 000 vuonna 1933 johtivat poliittiseen uusjakoon Itävallassa. Keväällä 1932 Itävallan natsipuolueen kannatus kasvoi merkittävästi paikallisvaaleissa. Vaikka CSP menetti tärkeitä kannatusalueitaan, kansallismieliset puolueet kärsivät eniten, etenkin Saksan natsien riemuvoittojen jälkeen alkuvuodesta 1933. Itävallan vaaleista tuli kolmen puolueen, CSP:n, SDAP:n ja natsipuolueen kamppailu.
Perustuslaillisuuden loppu
Toukokuussa 1932 kristillissosiaalien (CSP) Engelbert Dollfuss muodosti uuden hallituksen. Dollfussin hallitukseen kuuluivat CSP, Landbund ja Heimatbloc. Sillä oli vain yhden edustajan enemmistö. Sekä SDAP että DNSAP vaativat uusia vaaleja, mutta Dollfuss kieltäytyi pelätessään häviötä. Sen sijaan hän haki tukea fasistiselta Italialta ja Heimwehrilta ja turvautui autoritaarisiin keinoihin hallituksensa pitämiseksi pystyssä.
Maaliskuussa 1933 SDAP yritti estää hallituksen toiminnan natsimielistä ammattiyhdistysliikettä vastaan ja veti asian käsittelyn muotokriisiin Nationalratissa. Italian diktaattori Benito Mussolinin taivuttelemana Dollfuss käytti hyväkseen sekaannusta, lopetti parlamentarismin ja alkoi hallita vuoden 1917 hätätilalain perusteella. Hän kielsi natsipuolueen, poliittisesti merkityksettömän KPÖ:n ja SDAPin punakaartit (Republikanischer Schutzbund). Kaikki näistä kuitenkin jatkoivat toimintaansa maan alla.
Dollfuss pyrki poliittisesti vakaampaan asemaan kuin Italian tuki, poliisi, armeija ja Heimwehr takasivat ja perusti Isänmaan rintaman (Vaterländische Front) toukokuussa 1933. Se oli tarkoitus korvata poliittiset puolueet ja taata tuki Dollfussin visiolle itävaltalaisesta nationalismista, johon liittyi läheisesti maan katolinen identiteetti. Dollfuss hylkäsi liiton Saksan kanssa ja kannatti mielikuvaa Itävallasta kristittynä saksalaisena kansakuntana historiallisessa roolissaan natsismia ja kommunismia vastaan. Syyskuussa 1933 Dollfuss ilmoitti suunnitelmistaan luoda Itävallasta perustuslaillisesti katolilainen, saksalainen ja korporatistinen valtio.
Tilaisuus panna perustuslaki voimaan tuli helmikuussa 1934 poliisin suorittaman Schutzbundin aseiden etsinnän johdettua sosialistien kansannousuun Linzissä. Sitä seurasi epäonnistunut yleislakko ja armeijan hyökkäys tykistöllä Wienin asuntoalueelle. Neljässä päivässä kapina murskattiin. SDAP ja siihen liittyvät ammattiyhdistykset kiellettiin ja avainjohtajat pidätettiin tai pakenivat maasta. Dollfussin perustuslaki julistettiin voimaan toukokuussa 1934 ja Isänmaan rintamasta tuli ainoa sallittu puolue. Yhteiskunta oli kuitenkin edelleen jakaantunut kolmeen leiriin: kansallismielinen rintama, joka yhdistettiin Heimwehriin ja CSP:n edustama ryhmä kamppailivat isänmaan rintaman johdosta. Sosialistit vajosivat passiiviseen vastarintaan. Natsien hallitsema kansallismielinen ryhmittymä juoni valtiota vastaan Saksan tuella.
Dollfussin hallituksen luokittelua on vaikea tehdä: se perustui aikaisiin romanttisiin ja uskonnollisiin kritiikkeihin demokratiasta ja sosialismista. Hallintoon kuului monia vaikutteita eurooppalaisesta fasismista, mutta siitä puuttui kaksi fasismin tärkeintä tunnusmerkkiä: johtajuuskultti ja massojen tuki. Vuoden 1934 perustuslain rakenteita, joissa kansalaiset osallistuisivat yhteiskuntaan edustamansa ammatin kautta eivätkä yksilöinä, ei koskaan pantu täysin toimeen. Hallinnon ja katolisen kirkon suhteet eivät olleet niin suorat kuin ideologia esitti. Vuoden 1934 uusi konkordaatti puhui harmoniasta kirkon ja valtion välillä, mutta siitä tulikin suojamuuri, jolla kirkko sai säilytettyä itsenäisyytensä. Kirkon ja valtion kilpailu vain kiihtyi, kun valtio sekaantui kirkon ominaan pitämiin nuoriso-, perhe- ja koulutusasioihin ja -järjestöihin.
Saksan paine kasvaa
Kesäkuussa 1934 Adolf Hitler ja Benito Mussolini tapasivat ensi kertaa. Mussolini puolusti tukeaan Engelbert Dollfussille ja Hitler kielsi kaikki aikomuksensa annektoida Itävalta, mutta teki selväksi haaveensa nähdä Itävalta Saksan vaikutuspiirissä. Itävallan natsit olivat radikaalimmalla linjalla. He suunnittelivat kaappaavansa hallituksen huippuvirkamiehet pakottaakseen nimittämään natsivaltaisen hallituksen.
Dollfussin hallitus sai tiedon suunnitelmasta ennen kaappauksen alkamista 25. heinäkuuta, mutta ei tehty riittäviä järjestelyjä estääkseen sen. Vaikka armeija ja Heimwehr pysyivät lojaaleina ja kaappaus epäonnistui, Dollfuss sai surmansa. Kansainvälinen tuomio kaappaukselle pakotti Hitlerin hillitsemään Itävallan natseja, mutta Itävallan liittäminen Saksaan jäi silti hänen tavoitteekseen.
Palattuaan Wieniin Schuschnigg ryhtyi salaiseen suunnitelmaan säilyttääkseen maat itsenäisenä. Järjestettäisiin kansanäänestys, jonka tarkoituksena oli taata ”vapaa ja saksalainen, riippumaton ja sosiaalinen, kristitty ja yhtenäinen Itävalta”. SDAP:in edustajat hyväksyivät kansanäänestyksen vastineeksi myönnytyksistä. Hitler tiesi, että Schuschniggin junailema voitto Itävallan itsenäisyyden puolesta olisi este Anschlussille ja symbolinen tappio natsi-Saksalle, joten hän ryhtyi toimiin sitä vastaan. Saksan armeija valmistautui valtaamaan maan 10. maaliskuuta ja natsien käskyläiset Itävallan hallituksessa vaativat kansanäänestyksen lykkäämistä. Schuschnigg myöntyi peruuttamaan sen ja jätti oman eronpyyntönsä. Tästä huolimatta Saksan armeija marssi 12. maaliskuuta Itävaltaan.
Anschluss ja toinen maailmansota
Useimmat Itävallan ja Saksan liittoa kannattaneet itävaltalaiset olivat halunneet koordinoitua yhdistymistä ja jonkinasteista itävaltalaisen identiteetin säilymistä. Hitler päätti kuitenkin liittää maan nopeasti ja täydellisesti kolmanteen valtakuntaan. Eräs perustelu Itävallan liittämiseksi Saksaan oli se, että maassa puhuttiin saksan kieltä.
Anschluss rikkoi monia kansainvälisiä sopimuksia, mutta Euroopan maat eivät ryhtyneet vastustamaan sitä. Italia oli myöntynyt liittämiseen ennalta, ja vastineeksi Hitler salli Italian pitää Etelä-Tirolin huolimatta aggressiivisesta politiikasta, jonka tavoitteena oli liittää kaikki saksalaiset Suur-Saksaan. Yhdistynyt kuningaskunta jatkoi myöntyväisyyspolitiikkaa eikä halunnut ajautua sodanuhkaan Itävallan vuoksi. Yhdistymisen perinteisistä vastustajista voimakkain, Ranska, ei pystynyt yksin toimimaan Hitleriä vastaan.
Anschlussin hyväksyttämiseksi Itävallassa järjestettiin 10. huhtikuuta 1938 kansanäänestys, jossa liittäminen natsien mukaan hyväksyttiin 99,7 %:lla äänistä. Tulos johtui varmasti osaksi natsien pelottelusta, mutta Anschlussilla oli oikeastikin laaja kannatus. Tosin kannatus ei niinkään johtunut tuesta Hitlerille ja natseille, kuin ensimmäisen tasavallan poliittisesta sekasorrosta ja lupauksista taloudelliseen elpymiseen. Monien itävaltalaisten kuvitelmissa oli myös epärealistinen kuva, jossa Itävalta ja Saksa olisivat tasavertaiset kumppanit valtakunnassa kuten kaksoismonarkian aikoina. Pansaksalaisuudella oli laaja kannatus. Itävaltalaiset pitivät itseään saksalaisina, ja Dollfussin ja Schuschniggin viljelemä nationalismi ei ollut juurtunut.
Todellisuus natsivallan alla ei ollut kovinkaan monille selvä. Sosialistipuolue SDAP oli luopunut yhdistymishaaveista Hitlerin tullessa valtaan Saksassa, mutta nyt Karl Renner kehotti hyväksymään yhdistymisen kansanäänestyksessä. Kun yhdistyminen oli tosiasia, sosialistitkaan eivät pitäneet natsivaltaa syynä luopua pitkäaikaisesta tavoitteestaan.
Saksalaishallinnon politiikkaa
Vuodesta 1938 vuoden 1940 keskivaiheille asti saksalaishallinto pyrki jouduttamaan talouskasvua ja pyrki sosiaalisiin uudistuksiin saavuttaakseen kannatusta ja ohjatakseen työväestöä pois sosialismista. Tässä mielessä politiikka vastasi Saksan yleistä politiikkaa. Jo 1939 Itävallan talous elpyi ja työttömyys laski nopeasti.
Talouden tehostamiseksi ja integroimiseksi Saksaan perustettiin suuria yrityksiä ja teollisuutta siirrettiin idästä länteen Saksan–Itävallan rajalle. Tavoitteena oli saada Itävallan panos Saksan sotakoneiston käyttöön. Vaikka suuri osa taloudesta joutui kolmannen valtakunnan haltuun, talous uudistui ja monipuolistui. Vaikka Itävalta joutui koville sodan aikana, Anschlussin jälkeiset vuodet loivat perustan sodanjälkeisten vuosien taloudelle.
Itävallassa otettiin täydessä mitassa käyttöön Saksan rotulait, joiden suurimpina uhreina olivat juutalaiset. Omaehtoinen antisemitismi pääsi myös täyteen voimaansa. Perinteisessä juutalaisvastaisuudessa juutalaisten läsnäolo taloudessa, poliittisessa ja kulttuurielämässä oli liitetty konservatiivien, maaseudun ja katolilaisten vastustamiin ilmiöihin.
Itävallassa asui 250 000 juutalaista, joista lähes kaikki Wienin ympäristössä. Natsien juutalaisvastainen lainsäädäntö otettiin tehokkaammin ja nopeammin käyttöön Itävallassa kuin varsinaisessa Saksassa, ja Itävallasta tuli jopa testikenttä, jossa tarkasteltiin uusien keinojen hyväksymistä ennen niiden käyttöönottoa Saksassa.
Anschlussia seurasi viikkojen väkivaltainen juutalaisvastaisuuden aalto, jonka jälkeen vaino systematisoitiin. Lait ja määräykset ajoivat juutalaiset talouselämästä ja viimein koko Itävallasta ilman, että kaupankäyntiä häirittiin tai omaisuutta menetettiin. Aluksi juutalaisia kannustettiin muuttamaan, kun heiltä oli ensin viety heidän omaisuutensa. Wieniin perustettiin juutalaisten muuton keskustoimisto (Zentralamt jüdischer Auswanderung, ZjA) helpottamaan emigroitumista. Vuonna 1938 80 000 pakeni Itävallasta laillisesti tai laittomasta ja lopulta yhteensä noin 150 000. Lokakuussa 1941 maastamuuttopolitiikka korvattiin joukkotuholla. ZjA, jota oli laajennettu miehitetyille alueille, järjesti juutalaisten rekisteröinnin ja siirron tuhoamisleireille. Kolmasosa Itävallan juutalaisista kuoli Holokaustissa. Juutalaisten lisäksi Itävallan slaavilaiset vähemmistöt, tšekit, slovakit, sloveenit ja kroaatit joutuivat assimilaation, väestönsiirtojen ja tuhonnan uhreiksi.
Ei-saksalaisten vähemmistöjen lisäksi poliittinen painostus esti itävallansaksalaisia muodostamasta järjestäytynyttä vastarintaa. Poliittinen vasemmisto oli ollut tukahduttamisen kohteena jo ennen Anschlussia, mutta maaliskuusta 1938 alkaen Dollfussin–Schuschniggin hallituksen konservatiivijohto joutui pidätysten kohteeksi. Noin 20 000 pidätettiin Anschlussin alkupäivinä. Monet vapautettiin pian, mutta jotkut, kuten Schuschnigg pidettiin Dachaun keskitysleirillä koko natsivallan ajan. Vuosina 1938–1945 noin 100 000 itävaltalaista pidätettiin poliittisin perustein. Noin 34 000 kuoli keskitysleireillä ja 2 700 teloitettiin.
Ennen Anschlussin sinetöivää kansanäänestystä natsit hakivat ja saivat katolisen kirkon organisaatiosta tukea annektiolle. Äänestyksen jälkeen kirkko halusi pitää yllä välejä valtiojärjestelmään, mutta natsit halusivat eliminoida kirkon institutionaalisella ja ideologisella tasolla. Heinäkuussa 1938 hallitus julisti vuoden 1934 konkordaatin mitättömäksi ja sulki kirkon koulut, hajotti 6 000 siihen yhteydessä ollutta järjestöä ja otti haltuunsa katolilaisen lehdistön. Elokuussa kirkon ja valtion välit katkaistiin. Vaikka kirkko ei tukenut avoimesti vastarintaa natsihallintoa kohtaan, se oli ainoa laillinen järjestö, joka levitti natsismille vastakkaista ideologiaa. Kirkko joutui tarkkaan valvontaan, ja painostus jatkui seuraavien vuosien ajan tavoitteena hävittää kirkon resurssit ja sen yhtenäisyys. Toimet herättivät vastarintaa kansassa, ja niitä helpotettiin 1941 lopussa kansan pitämiseksi hallituksen puolella sodan aikana. Kirkon ero valtiosta lisäsi kuitenkin sen oikeutusta ja uskottavuutta ja auttoi kirkon hyväksyntää sodan jälkeen.
Itävaltalaisten osallistuminen toiseen maailmansotaan
Toisen maailmansodan alkaessa Itävaltaa ei ollut olemassa valtiona. 800 000 itävaltalaisista määrättiin asevelvolliseksi Wehrmachtiin ja 150 000 palveli Waffen-SS:ssä. Itävaltalaiset liitettiin saksalaisyksikköihin, eikä erityisiä itävaltalaisia yksikköjä ollut. Kuitenkin esimerkiksi Suomen Lapissa oli pohjoissaksalaisista saatujen heikkojen kokemuksien vuoksi paljon itävaltalaisia alppijääkäreitä, jotka olivat tottuneet lumisiin olosuhteisiin. Itävaltalaisista oli suhteellisesti suurempi osa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäseniä kuin muista silloisen Saksan osista keskimäärin. Kuitenkin mielipide oli jakautunut jo Anschlussista alkaen.
Itävaltalaiset tukivat uskollisesti Saksaa maailmansodan alkuvuosina. Sodan alun voitot ja sijainti pommikoneiden kantomatkan ulkopuolella säästivät maan sodan koko kuvalta. Vasta tappio Stalingradissa alkuvuodesta 1943 ja sodan kulun kääntyminen Saksaa vastaan johtivat sodan ja Anschlussin kannatuksen laskuun.
Tärkeintä Itävallan tulevaisuudelle oli liittoutuneiden Itävallan-kuvan kehittyminen. Marraskuussa 1943 Neuvostoliiton, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain ulkoministerit antoivat yhteisen julistuksen, jossa Itävalta julistettiin hitleriläisen aggression ensimmäiseksi uhriksi ja annettiin tavoitteeksi maan uudelleenperustaminen. Samalla kuitenkin Itävaltaa pidettiin vastuullisena osallisuudesta sotaan, mikä antoi sille vihollisvaltion aseman.
Liittoutuneiden eteneminen Italiassa 1943 johti pommikoneiden säännöllisiin iskuihin Itävallan teollisuutta ja kuljetuskeskuksia vastaan. Talvella 1944–1945 ilmasota kiihtyi ja puna-armeija eteni kohti Itävaltaa. 30. maaliskuuta 1945 puna-armeija saapui Itävallan alueelle ja valtasi Wienin 13. huhtikuuta 1945. Neuvostojoukot kohtasivat vastarintaa edetessään itä-Itävaltaan, mutta länsiliittoutuneet etenivät maahan lähes vastustuksetta. Yhdysvaltain joukot saapuivat Itävaltaan 30. huhtikuuta ja ranskalaiset ja britit pian sen jälkeen. Saksa antautui ehdoitta 8. toukokuuta 1945.
Matthias Wehr
Matthias Wehr (6. maaliskuuta 1892 – 6. marraskuuta 1967) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trierin hiippakuntaan 26. maaliskuuta 1922 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Helenopolis in Palaestinan titulaaripiispaksi 3. elokuuta 1951. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aloisius Joseph Muench.
20. joulukuuta 1951 Wehristä tuli Trierin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. marraskuuta 1966. Eläkkeelle jäädessään hän sai nimityksen Rusucan titulaaripiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli vuotta myöhemmin. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Erik Karlsson (jääkiekkoilija, 1994)
Erik Karlsson (s. 28. heinäkuuta 1994 Lerum, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue MODO Hockeyssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Karlsson osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Karlssonin kasvattajaseura on Lerums BK. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa Frölunda HC:ssa, jossa Karlsson voitti U16 SM:n mestaruuden vuonna 2010. Kaudella 2010–2011 hän voitti J18 Allsvenskanin runkosarjassa joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Andreas Johnsonin kanssa. Karlsson voitti kauden päätteeksi sekä J20 SuperElitin että J18 Allsvenskanin mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös Junior European Trophyn mestaruuden. Kausi 2011–2012 päättyi J18 Allsvenskanin pronssiin.
Carolina Hurricanes varasi Karlssonin neljännellä kierroksella 99. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän debytoi Frölundan Elitserien-joukkueessa, jossa Karlsson pelasi viisi runkosarja- ja yhden European Trophy -ottelun jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 18. joulukuuta 2012 AIK IF:ää vastaan. Karlsson sai ottelussa jääaikaa 7.30 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue Karlskrona HK:ssa. Huhtikuussa 2014 Karlsson teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Frölundan kanssa.
Varsinaisella SHL:n tulokaskaudellaan 2013–2014 Karlsson teki 41 runkosarjaottelussa tehot 5+1=6 ja kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän teki ensimmäisen SHL-maalinsa 16. marraskuuta 2013 vieraissa AIK IF:ää vastaan. Karlssonin osuma jäi Frölundan 2–6-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Helmikuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Saman vuoden toukokuussa Karlsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 kuitenkin vielä lainalla Frölundassa. Karlsson voitti Mestarien liigan hopeaa.
Kultainen kolmio (geometria)
thumb|200px|Kultaisella kolmiolla kyljen suhde kantaan eli a : b on irrationaaliluku φ eli [[kultainen leikkaus.]] Kultainen kolmio on tasakylkinen kolmio, jossa kaksi sivua on keskenään yhtä pitkiä ja niiden suhde kolmanteen sivuun on kultaisen leikkauksen suhdeluku:
Erik Karlsson (jääkiekkoilija, 1994)
Seuraura
Kaudeksi 2015–2016 Karlsson siirtyi Carolina Hurricanesin organisaatioon. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Charlotte Checkersin vahvuudessa, jossa tulokaskausi toi 49 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9. Karlsson pelasi kauden aikana myös kolme ottelua ECHL-joukkue Florida Everbladesissa. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Checkersissa. Kaudeksi 2017–2018 Karlsson palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Timrå IK:hon. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Karlsson oli Timrån toiseksi paras pistemies Jonathan Dahlénin jälkeen tehoilla 9+19=28. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi SHL:ään.
Kultainen kolmio (geometria)
Todistus
Jokaisen kolmion kulmien summa on 180 astetta, ja tasakylkisen kolmion molemmat kantakulmat ovat yhtä suuret. Jos siis kärkikulma on 36 astetta, on kumpikin kantakulma
Näin ollen kumpikin kantakulma on kaksi kertaa kärkikulman suuruinen.
Merkitään kolmion kärkiä kirjaimilla A, B ja C siten, että A on kärkikulman ja muut kantakulmien kärkiä. Piirretään kulmalle C puolittaja, ja merkitään X:llä sitä pistettä, jossa se leikkaa sivun AB. Myös kolmiossa XCB on yhden kulman (XCB) suuruus 36 ja toisen (XBC) 72 astetta, ja näin ollen se on yhdenmuotoinen alkuperäisen kolmion ABC kanssa. Yhdenmuotoisuudesta seuraa:
ja saman tasakylkisen kolmion sivuina janat BC ja CX ovat yhtä pitkiä. Kolmio ACX on myös tasakylkinen, koska siinä kulmat ACX ja CAX ovat kumpikin 36 astetta, ja näin ollen jana BC on myös yhtä pitkä kuin AX. Samoin janat AB ja AC ovat yhtä pitkiä. Koska saman janan osina BX = AB - AX, ja lisäksi tasakylkisessä kolmiossa saadaan edelleen:
Erik Karlsson (jääkiekkoilija, 1994)
Muuta
Karlssonin pikkuveli Anton pelasi kaudella 2020–2021 hyökkääjänä Allsvenskan-joukkue AIK IF:ssä. Hänellä on Arizona Coyotesin NHL-varaus vuodelta 2014. Veljesten isä Martin Karlsson on juniorivalmentaja.
Kultainen kolmio (geometria)
Todistus
ja koska piste X sijaitsee janalla AB, se jakaa tämän janan siten, että koko janan suhde suurempaan osaan (AX) on sama kuin tämän suuremman osan suhde pienempään osaan (BX). Näin on laita vain, jos piste jakaa janan kultaisen leikkauksen mukaisessa suhteessa. mot.
Ominaisuuksia
Jos siis janan BX pituus on 1, on janojen AX, CX ja BC pituus \varphi sekä kolmion kylkien AB ja AC pituus 1 + \varphi = \varphi2.
Tästä kultaisen kolmion ominaisuudesta voidaan johtaa myös trigonometristen funktioiden tarkat arvot 18, 36 ja 72 asteen kulmille. Esimerkiksi:
Kultainen kolmio on samalla ainoa kolmio, jonka kulmien suhteet ovat 2:2:1.
Solun tukiranka
thumb|300px|Kaavakuva eläinsolusta ja sen osista: 1. [[Tumajyvänen 2. Tuma 3. Ribosomi 4. Kalvorakkula 5. Karkea solulimakalvosto 6. Golgin laite 7. Solun tukiranka 8. Sileä solulimakalvosto 9. Mitokondrio 10. Solunesterakkula 11. Solulima 12. Lysosomi 13. Keskusjyvänen]]thumb|right|300px|[[Aitotumaiset|Aitotumaisen solun tukiranka. Mikrofilamentit näkyvät punaisina, mikrotubulukset vihreinä ja tuma sinisenä.]]
Kultainen kolmio (geometria)
Ominaisuuksia
Säännöllinen kymmenkulmio voidaan jakaa sen keskipisteen kautta kulkevien lävistäjien avulla kymmeneen kultaiseen kolmioon. Säännöllisen viisikulmaisen tähtikuvion eli pentagrammin jokainen sakarakolmio on myös kultaisen kolmion muotoinen.
Kultainen gnomoni
Kultaiseen kolmioon liittyy läheisesti myös kultainen gnomoni. Se on tylppäkulmainen tasakylkinen kolmio, jonka kulmat ovat 36, 36 ja 108 astetta. Siinä siis kulmien suhteet ovat 1:1:3. Edellä esitetyssä todistuksessa käytetty kolmio ABX on kultainen gromoni. Tällaista kultaisen kolmion kahtiajakoa sanotaan Robinsonin kolmioiksi.
Solun tukiranka
Solun tukiranka eli sytoskeletoni muodostuu pääosin kolmenlaisista rakenteista, aktiini- eli mikrofilamenteista eli piensäikeistä, mikrotubuluksista eli mikroputkista ja välikokoisista säikeistä. Tukiranka vahvistaa solun rakennetta hauraan solukalvon alla ja muualla solussa. Säikeet mahdollistavat muun muassa solun liikkumisen ja muodonmuutokset sekä organisoivat solun sisäosia järjestäen soluelimiä eri puolille solulimaa. Lisäksi solun tukirangan tehtäviin kuuluu solunsisäinen ja solujen välinen viestinvälitys sekä tumasukkulan muodostaminen. Solu säätelee tukirankaansa lukuisten erilaisten säätelyproteiinien välityksellä.
Kultainen kolmio (geometria)
Kultainen gnomoni
Samoin kuin kultainen kolmio voidaan jakaa toiseen kultaiseen kolmioon ja kultaiseen gnomoniin, voidaan myös kultainen gnomoni jakaa toiseen kultaiseen gnomoniin ja kultaiseen kolmioon.
Solun tukiranka
Monien erikoistuneiden solujen toiminnot perustuvat solun tukirankaan. Tukiranka mahdollistaa esimerkiksi valkosolujen samoin kuin amebojenkin ryömimisen. Lihassolujen supistuminen ja siittiön uiminen perustuvat tukirankaan. Tukiranka ohjaa myös kasvisolun kasvua.
Kultainen kolmio (geometria)
Kultainen gnomoni
Voidaan osoittaa, että koko taso voidaan täyttää kultaisilla kolmioilla ja kultaisilla gnomoneilla. Tällä tavoin muodostetaan Penrosen laatat.
Solun tukiranka
Aitotumaisen solun tukiranka
Eri tukirangan rakenteiden luokittelu perustuu tukirangan muodostavien säikeiden rakenteeseen. Erityyppiset säikeet koostuvat erilaisista proteiineista ja palvelevat erilaisissa tehtävissä. Säikeet ovat usein dynaamisia. Esimerkiksi aktiinifilamentit voivat helposti hajota yksittäisiksi proteiineiksi ja kokoontua säikeiksi taas uudelleen. Dynaamisuus mahdollistaa solun nopean muodonmuutoksen ja reagoinnin.
Aktiinifilamentit/Mikrofilamentit
Aktiinifilamentit koostuvat aktiiniproteiinista. Aktiiniproteiinit muodostavat joustavia pitkiä kaksoiskierteisiä säikeitä. Näitä säikeitä esiintyy kimppuina tai verkostoina kaikkialta solussa. Erityisesti aktiinifilamenttejä on solukalvon sisäpinnalla. Aktiinifilamentit mahdollistavat solun ryömimisen valejaloilla ja lihasten supistumisen.
Mikrotubulukset
Välikokoiset säikeet
Välikokoisia säikeitä muodostavien proteiinien kirjo on huomattavasti laajempi: ne voivat muodostua esimerkiksi keratiinista, vimentiinistä tai lamiineista. Säietyypit voidaan osin erottaa toisistaan myös koon perusteella. Välikokoisista säikeistä muodostuu muun muassa tumakalvon sisäpuolen verkosto eli tumalevy, hiukset ja kynnet. Välikokoiset säikeet vastaavat myös hermosolun aksonin pitenemisestä. Välikokoiset säikeet muodostavat vahvoja levyjä, jotka kestävät hyvin taipumista.
Lääkkeet ja myrkyt
Monien myrkkyjen vaikutukset perustuvat solun tukirangan häirintään. Tällaisia myrkkyjä tuottavat monet kasvit, sienet ja sienieläimet. Esimerkiksi latrunkuliini on Latrunculia magnifica sienieläimen myrkkyä, joka sitoutuu aktiiniin ja estää aktiinisäikeiden kasvun. Kavalakärpässienen falloidiini taas vakauttaa aktiinisäikeitä, jolloin ne menettävät kykynsä hajaantua yksittäisiksi aktiiniproteiineiksi. Yksi ensiapukeino falloidiinimyrkytykseen on syödä suuri määrä raakaa lihaa. Liha sisältää runsaasti aktiinia, johon myrkky sitoutuu.
Monilla tubuliiniin sitoutuvilla myrkyillä on myös lääketieteellistä arvoa. Eräästä krookuksesta saatava myrkky, kolkisiini, sitoutuu solun vapaaseen tubuliiniin. Sidottu tubuliini ei pysty esimerkiksi muodostamaan tumasukkulaa, jolloin solunjakautuminen pysähtyy. Kolkisiinia käytetäänkin solunjakautumisen tutkimisessa. Kolkisiinia voidaan käyttää kemoterapiassa, sillä jatkuvasti jakautuvat syöpäsolut ovat herkempiä kolkisiinille kuin useimmat muut solut.
Yleisesti laboratorioissa käytetty kemikaali akryyliamidi vahingoittaa välimittaisia säikeitä, minkä vuoksi reagenssia käsiteltäessä on käytettävä suojakäsineitä.
Ferruccio Busoni
thumb|right|Ferruccio Busoni (1911). Dante Michelangelo Benvenuto Ferruccio Busoni (1. huhtikuuta 1866 Empoli, Italia – 27. heinäkuuta 1924 Berliini, Saksa) oli italialainen säveltäjä, pianisti, pianopedagogi, kapellimestari ja esseisti. Busoni syntyi vuonna 1866 Empolissa, Italiassa. Hänen äitinsä oli pianisti ja hänen isänsä klarinetisti.
Suurin osa Busonin musiikista on sävelletty pianolle. Hänen pianokonserttonsa (1904) on konserttokirjallisuuden massiivisimpia teoksia: teos kestää noin 70 minuuttia, ja mukana on kuoro. Hän myös sovitti pianolle Johann Sebastian Bachin teoksia. Lisäksi Busoni sävelsi oopperoita. Vuonna 1916 Busoni aloitti oopperansa Tohtori Faustus, joka jäi kuitenkin kesken hänen kuoltuaan krooniseen nefriittiin vuonna 1924. Oopperan viimeisteli sittemmin Philipp Jarnach.
Busoni julkaisi musiikkia koskevia esseitä kokoelmissa Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst (1907) ja Von der Einheit der Musik (1923). Busonin pianosovituksilla Bachin urkuteoksista oli 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella suuri vaikutus Bachin musiikin nousulle yli sata vuotta kestäneestä unohduksesta.
Val d’Isère
Val d’Isère on kunta Ranskassa Rhône-Alpesin alueella Savoien departementissa. Se sijaitsee Alpeilla Savoien historiallisessa maakunnassa. Kunta on tunnettu talviurheilukeskus.
Historia
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Val d’Isèren kylässä oli muutama maatila. Alueen laaksojen hyvätuottoiset laitumet olivat hyvälaatuisten elintarvikkeiden tuotannon perusta, ja kylän koko väestö eli maataloudesta. Tällöin lunta ei nähty kaupallisena mahdollisuutena.
Talviurheilukeskus
Albertvillen talviolympialaisten alppihiihtolajit järjestettiin Val d’Isèressä vuonna 1992. Siellä on pidetty myös Alppihiihdon maailmancupin kilpailuja. Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009 pidettiin Val d’Isèressä.
Pasi Pohjola
Pasi Pohjola (s. 9. maaliskuuta 1971) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1988–2007 Pohjola pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä Muhoksen Pallo-Salamoiden, Jyväskylän Kirin, Kaisaniemen Tiikereiden, Pattijoen Urheilijoiden ja Oulun Lipon joukkueissa yhteensä 398 runkosarjaottelua. Pohjola valittiin 7 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Pelipaikaltaan Pohjola toimi kopparina. Pohjolan kasvattajaseura on Muhoksen Pallo-Salamat.
Suokeltaperhonen
Suokeltaperhonen (Colias palaeno) on kaaliperhosten heimoon kuuluva perhonen.
Koko ja ulkonäkö
Suokeltaperhosen siipien kärkiväli on noin 50 mm. Koiraiden siipien yläosa on vaaleankeltainen, reunoiltaan selvärajaisesti tummat. Etusiipien tumma raita on leveämpi ja niissä on tumma piste. Siipien alapinta on kellertävä. Naaraiden siivet ovat valkoiset ja siipien tumma osa vähemmän selkeärajainen. Pohjoisempana lajin väritys on vaaleampi. Perhosen toukka on ruskea ja sen pää on tumma. Myöhemmässä vaiheessa se muuttuu vihreäksi ja kyljessä on voimakas keltainen juova ja pinnalla lyhyitä tummia karvoja.
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajin levinneisyys kattaa Keski- ja Pohjois-Euroopan, Siperian ja Japanin. Suomessa lajia tavataan jokseenkin yleisenä koko maassa, tosin Luoteis-Suomessa ja etelärannikolla se on harvinaisempi.
Suokeltaperhosen toukat elävät vain juolukan lehdillä, joten suokeltaperhosen esiintyminen on sidoksissa juolukan levinneisyyteen. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat rämeet, mutta pohjoisessa Lapissa sitä tavataan myös juolukkaa kasvavilla tunturirinteillä.
Elinkierto
Suokeltaperhonen talvehtii pienenä toukkana. Kotelo kiinnittyy takapäästään esimerkiksi kasvin varteen tai matalaan puun oksaan. Koteloa ympäröi keskiruumiin kohdalla kiertävä kehruurihma. Aikuisen yksilön lentoaika kestää Suomessa kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppupuolelle. Satunnaisesti lajia tavataan lennossa myös kesäkuun alun ja elokuun ensimmäisten päivien välillä.
Muuta
Suokeltaperhonen on Ruotsin Hälsinglandin maakuntahyönteinen. Se esiintyy Itellan vuonna 2007 julkaisemassa perhosaiheisessa postimerkkisarjassa.
Lupe Fiasco
Lupe Fiasco (oikealta nimeltään Wasalu Muhammad Jaco, s. 16. helmikuuta 1982 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hänen esikoisalbuminsa Lupe Fiasco's Food & Liquor oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kolmessa sarjassa vuonna 2007. Lupe Fiasco on julkaissut kahdeksan studioalbumia.
Nuoruus
Lupe Fiasco kasvoi Chicagossa ja hän oli yhdeksänlapsisen perheen kuopus. Hän aloitti rapmusiikin tekemisen 17-vuotiaana. Kasvaessaan hän sai lempinimen Lu, joka on hänen ensimmäisen etunimensä viimeinen tavu. Lupe-lempinimen hän otti high school -aikaisen ystävänsä nimestä.
Alkuvaiheet
Epic Records hankki Lupe Fiascon ryhmään Da Pak. Soolouralleen hänet hankki Artista Records. Vähän ajan päästä Lupe vieraili Tha Raynen singleillä "Kiss Me" ja "Didn't You Know". Lupe julkaisi myös monia mixtapeja. Vuonna 2004 Atlantic Record teki sopimuksen Lupe Fiascon kanssa Artista Recordsin tehtyä konkurssin.
Nousu kuuluisaksi
200px|thumb|Lupe Fiasco esiintymässä Intonation Music Festivalilla [[Illinoisissa vuonna 2006.]] Rap-muusikko ja Def Jam Recordingsin omistaja Jay-Z ehdotti Lupelle, että hän tulisi levy-yhtiö Roc-A-Fellaan kahden albumin ajaksi (The Blueprint ja The Black Album), mutta Lupe kieltäytyi, koska hän oli juuri aloittanut 1st & 15th -levy-yhtiön alaisena. Vuonna 2006 hän julkaisi singlen "Kick, Push". 19. syyskuuta 2006 hän julkaisi ensimmäisen kaupallisen albuminsa Lupe Fiasco's Food & Liquor. Samana vuonna Lupe äänestettiin GQ-lehdessä "Break Out Man of the Yeariksi". Hän kuuluu myös Childs Rebel Soldier (CRS) -nimiseen yhtyeeseen. CRS:ään kuuluvat Lupen lisäksi rap-muusikot Kanye West ja Pharrell Williams.
Lupe Fiasco julkaisi toisen studioalbuminsa Lupe Fiasco's The Cool 18. joulukuuta 2007. Se sijoittui ilmestymisviikollaan sijalle 15 Billboard 200 -listalla ja myi 143 407 kappaletta. Seuraavalla viikolla albumi nousi sijalle 14. Albumin hitiksi muodostui singlenä julkaistu "Superstar". Se muun muassa sijoittui Billboard Hot 100 -listalla kymmenenneksi. Singlellä vierailee folkmuusikko Matthew Santos. Albumin muut singlet olivat "Hip Hop Saved My Life" ja "Paris, Tokyo".
Uskonto
Lupe Fiasco on kertonut islaminuskostaan avoimesti:
Fiasco sanoo: "Synnyin muslimiksi, joten islam vaikuttaa elämääni ja tiettyyn rajaan asti kaikkeen, mitä teen. En ole islamin mallioppilas ja minussa on omat vikani, joten en esittele uskoani. [Islamin takia] en mene klubeille, en juo enkä polta: edes bändäreitä ei ole."
Camarasaurus
Camarasaurus (”kammiolisko”) oli kookas, neljällä raajalla liikkunut, kasveja syönyt sauropodi, joka eli noin 155–150 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä jurakaudella. Tämän dinosauruksen fossiileita on löydetty Pohjois-Amerikasta ja Portugalista. Camarasaurus kasvoi 18 metriä pitkäksi ja sen arvioidaan painaneen noin 20 tonnia. Camarasauruksella, kuten muillakin Camarasauridae-heimon dinosauruksilla, oli lyhyt ja korkea pää. Tämän sauropodin nimesi Edward Drinker Cope vuonna 1877.
Elintavat
Camarasaurus käytti ravintonaan puiden lehtiä ja saniaisia. Camarasauruksen hampaat olivat lusikkamaiset, toisin kuin useimmilla sauropodeilla, joiden hampaat olivat tappimaiset. Camarasaurukset elivät todennäköisesti laumoissa, joihin kuului eri-ikäisiä yksilöitä. Laumoissa varsinkin nuoret sauropodit olisivat olleet paremmassa turvassa Allosauruksen ja Ceratosauruksen kaltaisilta teropodeilta. Ilman täysikasvuisten eläinten suojaa, nuoret Camarasaurukset olisivat joutuneet helposti teropodien ravinnoksi. Suuri koko riitti suojelemaan aikuisia Camarasauruksia useimmilta vihollisilta. Camarasauruksella oli myös terävät peukalonkynnet, joista saattoi olla hyötyä puolustautumisessa.
Samoihin aikoihin eli monia muitakin sauropodeja, kuten Apatosaurus, Barosaurus, Brachiosaurus ja Diplodocus. Lisäksi myöhäisjurakautisessa Pohjois-Amerikassa eli Stegosauruksen kaltaisia harjaliskoja, pienempiä teropodeja kuten Ornitholestes ja ornithopodeja kuten Camptosaurus, Dryosaurus ja Othnielia.
Ilja Ehrenburg
Ilja Grigorevitš Ehrenburg (, 26. tammikuuta (J: 14. tammikuuta) 1891 Kiova – 31. elokuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija, toimittaja ja propagandisti. Ehrenburg aloitti symbolistisena lyyrikkona, siirtyi sitten satiiriseen proosaan ja lopulta sosialistiseen realismiin. Hänen romaaninsa Suojasää (1954) antoi nimen Stalinin jälkeiselle Hruštšovin aikaiselle olojen vapautumiselle.
Juutalaissyntyinen Ehrenburg osallistui jo koulupoikana poliittiseen toimintaan Venäjän keisaria vastaan. Hän pakeni maasta 1909 ja asui Pariisissa ja Berliinissä. 1930-luvulla hänet nimitettiin Izvestija-lehden ulkomaankirjeenvaihtajaksi, ja hän raportoi muun muassa Espanjan sisällissodasta.
Sodanajan propaganda
Ehrenburg kirjoitti toisen maailmansodan aikana propagandaa muun muassa Pravda-lehteen, joskin hän ajoittain arvosteli rohkeasti Stalinia ja hänen hallintoaan. Sodan aikana Ehrenburg oli Juutalaisten antifasistisen komitean näyttävä jäsen ja kokosi sodan jälkeen Mustan kirjan (Чёрная Книга, Tšornaja Kniga) miehittäjien rikoksista juutalaisia vastaan miehitetyillä alueilla ja Puolan kuolemanleireillä.
Ehrenburg oli yksi neuvostoliittolaisista kirjailijoista, jotka olivat mukana saksalaisiin kohdistetussa vihakampanjassa. Hänen vuonna 1942 julkaistu artikkelinsa ”Tapa” oli laajalle levinnyt esimerkki tästä kampanjasta:
USS McCoy Reynolds
USS McCoy Reynolds (runkonumero DE-440) oli Yhdysvaltain laivaston John C. Butler -luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1943. Se laskettiin vesille 22. helmikuuta 1944 kumminaan rouva Tilden Reynolds ja otettiin palvelukseen 2. toukokuuta Brooklynin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Edwin K. Winn.
Palvelus
Bermudalla tehtyjen koeajojen jälkeen alus lähti 11. heinäkuuta Norfolkista Virgniasta suojaten lentotukialus USS Rangeria Panaman kanava-alueelle, jonne alukset saapuivat 16. heinäkuuta. Alus läpäisi Panaman kanavan 26. heinäkuuta ja se saapui San Diegoon 6. elokuuta. Alus suojasi 13.-19. elokuuta kuljetus- ja huoltoaluksia Havaijille, mistä se lähti 3. syyskuuta Amiraliteettien kautta Palaulle saattueen mukana.
Alus suojasi 20.-24. syyskuuta aluksia, jotka antoivat tulitukea Peleliulla oleville merijalkaväen joukoille. Se lähti 25. syyskuuta Guamin edustalla olevaan TF57:ään. Matkalla aluksen kaikuluotain valvoja teki sukellusvene havainnon, minkä seurauksena alus teki tuloksettoman syvyyspommihyökkäyksen. Seuraavana päivänä kello 02.03 aluksen tutkalla havaittiin pinnassa oleva alus 9 000 jaardin päässä. Viisi minuuttia myöhemmin havainto katosi, mutta kello 02.13 kaikuluotaimella saatiin havainto 2 500 jaardin päästä. Alus teki ensimmäisen seitsemästä syvyyspommi-iskusta kuusi minuuttia myöhemmin. Neljä tuntia myöhemmin havaittiin voimakas vedenalainen räjähdys, minkä jälkeen tähystäjät havaitsivat suuren öljyläiskän. Oletettavasti sukellusvene oli keisarillisen Japanin laivaston RO-47.
Guamille alus saapui 28. syyskuuta aloittaen saattuetehtävät. Se suojasi 25.-26. lokakuuta Luzonin itäpuolella TG30.8:n aluksia, jotka tankkasivat lentotukialusosastoa. Alus suojasi 11.-14. marrsakuuta kaksi joukkojenkuljetusalusta Leytenlahdelle. Seuraavana päivänä alus lähti saattueen mukana ja saapui Kossolille Palaunsaaristoon 18. marraskuuta. Alus etsi aamulla 19. marraskuuta USS Conklinin kanssa Kossolin redin läntisellä suuaukolla havaittua sukellusvenettä. Se sai kaikuluotain havainnon sukellusveneestä neljän tunnin etsinnän jälkeen, minkä jälkeen alus lähestyi havaitsemaansa kohdetta. Hävittäjät tekivät kaikkiaan kahdeksan syvyyspommihyökkäystä, ennen kuin havaittiin räjähdys ja syvyydestä nousevia kappaleita. Upotettu sukellusvene oli I-37.
Maaliskuun alus suojasi Mariaanien ja Marshallinsaarten välisiä saattueita ja teki sukellusveneentorjuntapartioita Ulithin ja Manuksen alueella. Se lähti 26. maaliskuuta Ulithista suojaten 5. lentotukialusoosaston huoltosaattuetta Okinawan taisteluiden aikana. Kolmannen suojaustehtävän aikana 12. toukokuuta alus avusti USS Bunker Hilliä, johon oli osunut kaksi kamikazea vuorokautta aiemmin. Alus saattoi pahoin vaurioituneen lentotukialuksen Ulithiin, jonne ne saapuivat 14. toukokuuta. Hävittäjä palasi huoltosaattueen suojaksi ja koki 5. kesäkuuta pyörremyrskyn, joka vaurioitti yli 20 alusta.
Aluksen miehistö vangitsi 12. heinäkuuta kaksi Okinawalta kanootilla pakoon pyrkinyttä japanilaista sotilasta. Miehistö pelasti 9. syyskuuta Hagushin edustalla merestä kaksi maavoimien lentojoukkojen hävittäjälentäjää. Alus kuljetti matkustajia, rahtia ja postia Okinawan, Nagasakin ja Sasebon välillä, kunnes se lähti 15. lokakuuta Saipanin ja Pearl Harborin kautta San Diegoon.
Alus saapui 5. marraskuuta San Diegoon, missä se poistettiin 31. toukokuuta 1946 palveluksesta ja sijoitettiin Tyynenmeren laivaston reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 29. maaliskuuta 1951 päällikkönään Peter S. Smith. Koeajojen jälkeen alus lähti 8. heinäkuuta San Diegosta Pearl Harboriin, jonne se saapui 14. heinäkuuta. Alus siirrettiin 3. toukokuuta 1952 Kaukoitään.
Alus siirrettiin Midwayn kautta Jokosukaan ja edelleen Koren itärannikolle, jonne se saapui 17. toukokuuta. Seuraavana päivänä alus tulitti Songjinia ja tuhosi 21. toukokuuta junan. Se siirrettiin tulitukitehtävistä suojaamaan Japanista Okinawalle matkaavia saattueita ja edelleen Formosan valvontaan, kunnes se lähti 20. elokuuta Pearl Harboriin, jonne se saapui 29. elokuuta. Alus oli seuraavat 16 kuukautta Pearl Harborissa, mistä se palasi Kaukoitään 4. tammikuuta 1954.
Alus saapui 18. tammikuuta Manilanlahdelle, jossa sen miehistöä koulutettiin Etelä-Kiinan merellä toimimaan yhdessä Thaimaan kuninkaallisen laivaston kanssa. Oltuaan 20. maaliskuuta – 12. toukokuuta Hongkongissa asema-aluksena. Tehtävästä vapauduttuaan se harjoitteli Etelä-Kiinan merellä ja Siaminlahdella, kunnes alus lähti 29. kesäkuuta Pearl Harboriin, jonne se saapui 11. heinäkuuta.
Alus oli 31. toukokuuta 1955 valvontamatkalla Karoliineilla ja oli etsintä- ja pelastusaluksena keskisellä Tyynellämerellä, mistä se palasi 22. lokakuuta Pearl Harboriin. Alus osallistui sukellusveneidentorjunta-, saattue- ja muihin harjoituksiin, kunnes se lähti 24. elokuuta 1956 Yhdysvaltain länsirannikolle. Alus saapui 31. elokuuta San Franciscoon. Se huollettiin Hunter's Pointissa ja poistettiin 7. helmikuuta 1957 palveluksesta Treasure Islandilla.
NRP Corte Real
MDAP-ohjelman mukaisesti alus lainattiin 7. helmikuuta 1957 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa fregattina nimellä NRP Corte Real. Alus poistettiin palveluksesta 19. marraskuuta 1968. Yhdysvallat myi joulukuussa aluksen Portugalille. Se romutettiin 1970.
Demetrios Mirhanvuodattaja
pienoiskuva|240px|Demetrioksen reliikit [[Pyhän Demetrioksen kirkko|Pyhän Demetrioksen kirkossa Thessalonikissa.]] Suurmarttyyri Demetrios Mirhanvuodattaja (Thessalonikalainen, ) vaikutti Kreikassa 200-luvun lopussa ja 300-luvun alussa. Hän kuoli keisari Galeriuksen (305–311) aikana.
Demetrios kohosi sotilaana sotajoukkojen komentajaksi ja Kreikan prokonsuliksi. Ilmiannon vuoksi Demetrios joutui kristittynä vangituksi ja heitettiin vankilaan. Vuonna 306 sotilaat tappoivat Demetrioksen pistämällä keihään hänen sydämeensä.
Pyhä Demetrios on Thessalonikin kaupungin suojeluspyhä ja hänen muistoaan kunnioitetaan kaupungissa monin tavoin. Kaupungissa sijaitsee Pyhän Demetrioksen kirkko, jossa säilytetään hänen pyhäinjäännöksiään. Ortodoksinen kirkko kunnioittaa pyhän Demetrioksen muistoa vuosittain lokakuun 26. päivänä.
Alimillimetrisäteily
thumb|Terahertsialue suhteessa muuhun [[sähkömagneettinen säteily|sähkömagneettiseen säteilyyn]]
Alimillimetrisäteily on sähkömagneettista säteilyä, jonka taajuus on välillä 300 – 3 000 GHz ja aallonpituus siten 0,1–1 mm. Alimillimetrisäteilyn alueesta käytetään myös nimiä alimillimetrialue, terahertsialue, Tremendously high frequency (THF) ja submillimetrialue. Alue kuuluu hyvin lyhyisiin radioaaltoihin (THF, Tremendously high frequency); osan alueesta voidaan sanoa olevan myös lämpösäteilyn aallonpituuksien yläpäässä eli taajuuksien alapäässä. Alimillimetrialueen voidaan sanoa olevan mikroaaltojen taajuuden yläpäässä kaukoinfrapunan ja radioaaltojen välissä ja ominaisuuksiltaan se sijoittuu molempien säteilytyyppien välimaastoon.
Alimillimetrialueen tähtitiede
Tähtitieteessä alimillimetrialue on eräs heikoimmin tunnettuja aallonpituualueita, sillä havaintojen tekeminen vaatii poikkeuksellisen optimaaliset havainto-olosuhteet. Maapallolla tähän tarkoitukseen tulevat kyseeseen lähinnä vain erittäin kuivat ylängöt Atacaman autiomaassa (ks. Llano de Chajnantorin observatorio) sekä Etelämantereen sisäosat (ks. South Pole Telescope). Lisäksi alueella toimivat teleskoopit ovat kokonsa ja muotoilutarkkuutensa vuoksi kalliita valmistaa ja itse havaintolaitteet vaativat teknisesti hyvin eksoottisia ratkaisuja ja materiaaleja.
Atacaman autiomaahan rakennettu radioteleskooppiryhmä Atacama Large Millimeter Array (ALMA) havainnoi millimetri-/alimillimetrialueella.
Katso myös
Radiotaajuusalueet:
LW • MW • SW
(*W: *-waveband, eli aaltoalue)
Erwin Strittmatter
Erwin Strittmatter (1912 Spremberg, Saksa – 1994 ) oli saksalainen kirjailija, joka vaikutti Itä-Saksassa. Hänen esikoisteoksensa oli 1950 ilmestynyt Nummikylä (Ochsenkutscher). Nuortenkirja Tinko (1954) oli suosittu Itä-Saksassa. Siinä kuvataan lapsen näkökulmasta maareformia. 1963 ilmestynyt Ole Bienkopp sai runsaasti huomiota, sillä siinä talonpoika-päähenkilö pyrkii uudistuksiin vastoin puolueen tahtoa.
Strittmatterin kolmas puoliso oli kirjailija Eva Strittmatter.
Lukas Leon
Lukas Leon (oik. Lukas Sebastian Gavalas, s. 6. marraskuuta 1997 Vantaa) on suomalais-kreikkalainen rap-artisti.
Hän nousi julkisuuteen vuonna 2018, kun rap-artisti Cheek kiinnitti hänet Liiga Music -levy-yhtiölleen. Lukas Leonin debyyttialbumi Simba julkaistiin vuonna 2018, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Levy striimasi platinaa, ja sen kaikki kappaleet nousivat Spotify-suoratoistopalvelun kuunnelluimpien listalle. ”XTC”-kappale rikkoi myös triplaplatinarajan. Lukas Leonin toinen albumi Mä julkaistiin vuonna 2019. Levyn kolmesta singlestä kaksi on striimannut kultaa. Hänen kolmas albuminsa Pimee julkaistiin vuonna 2021.
Vuonna 2019 Lukas Leon oli ehdolla Vuoden tulokas -kategoriassa Emma-gaalassa.
Tausta
Lukas Sebastian Gavalas syntyi 6. marraskuuta 1997 Vantaalla. Hän varttui Korsossa, Hakunilassa, Koivukylässä ja Kuninkaanmäessä. Gavalaksen isä on kreikkalainen ja äiti suomalainen. Molemmat ovat yrittäjiä. Lukaksella on myös sisko nimeltä Petra.
Rap-artisti Ares on Gavalaksen lapsuudenystävä, ja hän on toiminut myös Lukaksen tuplaajana.
Ura
Lukas Gavalas on vaikuttanut Division Six -rockyhtyeessä vuodesta 2013 lähtien. Vuonna 2016 Lukas Leon vieraili Pikkiksen kappaleella ”Soundi”. Rap-artisti Cheek sattui näkemään kappaleen musiikkivideon ja vaikuttui Gavalaksen rap-taidoista. Cheek otti Gavalakseen yhteyttä, ja pian kaksikko sopi tapaamisen Jimi Constaninen studiolla, missä Gavalas työsti omaa musiikkiaan. Huhtikuussa 2018 Gavalas kiinnitettiin Liiga Music -levy-yhtiölle taiteilijanimellä Lukas Leon, minkä jälkeen hän kiersi Cheekin lämmittelijänä tämän viimeisellä areenakiertueella. Samaan aikaan Lukas Leon käynnisti YouTube-kanavallaan Lukas Leon Vs. -videosarjan, jossa hän haastaa muita räppäräreitä räppäämään kilpaa. Sittemmin sarjassa ovat esiintyneet muun muassa Ahti, Etta ja MC Kajo.
Lukas Leonin debyyttialbumi Simba julkaistiin 14. kesäkuuta 2018. Levy nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja striimasi platinaa. Kaikki levyn kappaleet nousivat Suomen kuunneluimpien listalle Spotify-suoratoistopalvelussa. ”XTC”-kappale kapusi myös Suomen virallisen single- ja striimauslistan kärkeen sekä latauslistan toiseksi. Se on sittemmin striimannut triplaplatinaa. Lukas Leonin levynjulkaisukonsertti järjestettiin 16. kesäkuuta Helsingin Tavastia-klubilla. Loppukesän Lukas Leon kiersi Suomen festivaaleja Cheekin kanssa. Elokuussa hänet nähtiin Cheekin uran päätöskonserteissa Lahden mäkimontussa. Lukas Leon aloitti ensimmäisen klubikiertueensa syyskuussa 2018 Kokkolasta. Hän esiintyi myös Hartwall Arenalla Elämä lapselle -konsertissa, mikä herätti paljon kritiikkiä sosiaalisessa mediassa tilaisuudessa esitetyn ”XTC”-kappaleen sanoitusten vuoksi.
Marraskuussa 2018 Lukas Leon julkaisi singlen ”Hendrix”, jolla vierailee Aleksanteri Hakaniemi. Kappale nousi single- ja striimauslistan neljänneksi ja striimasi kultaa. Helmikuussa 2019 Lukas Leon oli ehdolla Vuoden tulokas -kategoriassa Emma-gaalassa. Huhtikuussa hän julkaisi singlen ”Rooma”, jolla vierailee Etta. Kappale striimasi kultaa, ja se nousi latauslistan toiseksi sekä single- ja striimauslistan neljänneksi. Heinäkuussa Lukas Leon julkaisi singlen ”Cringe”. Hänen toinen studioalbuminsa Mä julkaistiin 28. elokuuta 2019. Levy nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Viikkoa myöhemmin se nousi listan sijalle neljä. Mä on sittemmin striimannut kultaa. Syyskuussa Lukas Leon aloitti levynjulkaisukiertueen.
Lukas Leonin kolmas albumi Pimee julkaistiin 5. helmikuuta 2021. Se nousi albumilistan sijalle viisi.
Yksityiselämä
Lukas Leon seurusteli viisi vuotta rap-artisti Etan kanssa.
Heinz Lammerding
Heinz Bernard Lammerding (27. elokuuta 1905 Dortmund, Saksa – 13. tammikuuta 1971 Bad Tölz, Länsi-Saksa) oli saksalainen SS-Gruppenführer natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Lammerding oli koulutukseltaan insinööri.