cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Disko ja ydinsota
Juoni
Virolaisiin televisioihin piti tehdä muutoksia, koska koko silloisessa Neuvostoliitossa oli käytössä SECAM-järjestelmä ja Suomessa PAL-järjestelmä. Mutta Jaak Kilmin mukaan "Joka perheessä tunnettiin joku, joka osasi sen tehdä." Lisäksi vastaanottoon tarvittavat antennit tehtiin tarvittaessa vaikka elohopeamittarista.
Dokumentissa on lavastettuja kohtauksia, joissa kahdeksanvuotias Jaak lupaa kertoa etelävirolaiselle serkulleen Urvelle televisiosarja Dallasin tapahtumista. Urve taas kiertää kotikylässään kertomassa muille televisiosarjojen juonenkäänteistä.
Toisaalla Ritari Ässää seuranneet tallinnalaiset pikkupojat etsivät niitä kaupungin harvoja ulkomaisia autoja. Jaak seuraa kotinsa ikkunasta, miten eräs poika puhuu rannekellonsa kautta autolle. Kesäkuussa 1987 huhutaan, että Suomen televisiossa esitetään Emmanuelle. Tämän seurauksena sadat autot muualta maasta suuntaavat kohti Tallinnaa.
Disko ja ydinsota väittää, että Suomen televisio vaikutti osaltaan Neuvostoliiton romahtamiseen 1991.
Vastaanotto
Disko ja ydinsota huomioitiin laajalti virolaisessa mediassa. Eesti Päevaleht haastatteli Suomen Viron suurlähettilästä Jaakko Kalelaa dokumenttiin liittyen. Postimees-lehden toimittaja Alo Lõhmus ihmetteli, miksi Suomen television merkitystä ei ollut aikaisemmin tutkittu vakavasti. Lõhmus kuvaili Suomen televisiota "henkiseksi ydinpommiksi", joka hajotti hölmön järjestelmän. Etelä-Virossa dokumenttia arvosteltiin Tallinna-keskeisyydestä.
Elokuva esitettiin Yle TV1:n Ykkösdokumentti-ohjelmapaikalla 11. lokakuuta 2009.
Post Carbon Institute
Post Carbon Institute (lyh. PCI) on ajatushautomo, joka tarjoaa tietoa ja tutkimusta erilaisista tavoista vastata ilmastonmuutoksen, öljyhuipun, liikakulutuksen ja talouskriisien aiheuttamiin haasteisiin. Sen tavoitteena on lisätä yhteiskunnallista ja paikallista kestävyyttä sekä resilienssiä. Instituutin tutkijajäsenet erikoistuvat aihepiirin eri alueille, kuten fossiilisia polttoaineita, ruokaa, vettä ja väestöä koskeviin kysymyksiin. Post Carbon Institute on yleishyödyllinen organisaatio, jonka toimipaikka sijaitsee Kalifornian Santa Rosassa.
Historia
Post Carbon Institute perustettiin vuonna 2003. Vuosina 2003–2008 instituutin toiminnan pääpaino oli fossiilisten polttoaineiden hupenemista (ks. öljyhuippu, kivihiilihuippu ja maakaasuhuippu) ja ilmastonmuutosta koskevan tiedon levittämisessä. Instituutti pyrki myös lisäämään tietoa erilaisista tavoista vastata kyseisiin ongelmiin. Keskeinen käsite oli ”relokalisointi”, joka tarkoittaa yhteisön resilienssin lisäämistä painottamalla ruoan, energian ja tarvikkeiden lähituotantoa sekä kehittämällä paikallista hallintoa, kulttuuria ja vaihdantajärjestelmiä. Instituutti käynnisti useita yllä mainittuja aihepiirejä koskevia tiedotuskampanjoita ja julkaisi hahmotelman kansainväliseksi sopimukseksi nimellä ”maaöljyn ehtymisen protokolla” (myös Riminin protokolla tai Uppsalan protokolla). Sopimuksen tarkoituksena on hallita öljyhuippua seuraavia maaöljyn hinnan heilahteluita ja luopua asteittain öljyn tuotannosta sekä kulutuksesta.
Instituutti ryhtyi uudistamaan toimintojaan vuonna 2009. Uusi painopiste oli entistä enemmän tutkimuksessa sekä julkaisutoiminnassa. Toimintaa laajennettiin käsittämään uusia aihealueita, kuten ympäristöresurssien riittävyys, taloudellisen kasvun rajat, liikakansoitus, ruoka ja yhteiskunnallisen romahduksen estäminen. Instituutti lakkautti tai yhdisti suurimman osan aikaisemmista ohjelmistaan ja aloitti yhteistyön siirtymäliikkeen yhdysvaltalaisen haaran sekä EnergyBulletin –tietokantasivuston kanssa. Energy Bulletin kerää ja julkaisee globaalia energian ehtymistä koskevia uutisia ja kommentaareja.
Post Carbon Instituten tutkijajäseniin kuuluvat muun muassa tietokirjailija Richard Heinberg, ekologisen jalanjäljen käsitteen luoja William E. Rees sekä siirtymäliikkeen perustaja Rob Hopkins. Eläkkeellä oleva öljygeologi, ASPO-yhdistyksen perustaja Colin Campbell toimii instituutin neuvonantajana.
Teemat
Post Carbon Instituten mukaan ihmiskunta ei kohtaa 2000-luvulla vain öljyhuipun ja ilmastonmuutoksen muodostamia uhkia, vaan edessä on laaja-alainen ympäristö-, talous ja sosiaalinen kriisi. Kriisin eri tekijöitä kategorisoiden instituutti jakaa tutkijoidensa osaamisalueet 15 eri luokkaan. Näihin kuuluvat:
Ympäristötiede
Ympäristötiede on ympäristöä ja ympäristöongelmia tutkiva tieteenala. Sen rajaukset vaihtelevat, mutta laajimmillaan käsitettynä ympäristötieteisiin voidaan lukea kaikki tieteet, jotka tutkivat fysikaalista ja orgaanista ympäristöä.
Koulutus Suomessa
Suomessa ympäristötiedettä voi opiskella pääaineena Itä-Suomen yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa sekä Helsingin yliopistossa. Lisäksi Turun yliopistossa on mahdollista suorittaa alempaan, kandidaatin tutkintoon johtava ympäristötieteen koulutusohjelma, johon pyritään avoimen yliopiston opintojen perusteella.
James J. Bulger
thumb|right|James J. Bulger James Joseph ”Whitey” Bulger, Jr. (3. syyskuuta 1929 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 30. lokakuuta 2018 Länsi-Virginia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hän oli FBI:n kymmenen etsityimmän henkilön listalla 19. elokuuta 1999 alkaen. Hänen löytämiseensä johtavista tiedoista luvattiin kahden miljoonan dollarin palkkio. Hänet pidätettiin vuonna 2011.
Bulger toimi vuonna 1957 vankilassa vapaaehtoisena koehenkilönä lääketieteellisissä kokeissa, joissa tutkittiin LSD:tä hoitokeinona skitsofreniaan.
Bulgerilla oli vuonna 1967 syntynyt Douglas Glenn Cyr -niminen poika, joka kuoli jo 6-vuotiaana vuonna 1973. Lapsen äiti, Bulgerin silloinen avovaimo Lindsey Cyr, salasi pojan isyyden lapsen suojelemiseksi mahdollisilta isänsä rikollisvihollisilta.
Bulger sai 2015 lisähuomiota uuden Black Mass -nimisen elokuvan myötä, joka kertoo Bulgerin rikollispuuhista. Elokuvassa Bulgeria näyttelee Johnny Depp.
Bulger surmattiin 30. lokakuuta 2018 heti samana päivänä, kun hänet oli siirretty Floridasta Hazeltonin vankilaan Länsi-Virginiaan.
Rikosura
Bulger joutui pidätetyksi ensimmäistä kertaa jo 13-vuotiaana. Hän liittyi nuorisorikollisten katujengiin, ja pidätysten jatkuttua Bulger joutui tarkkailukeskukseen, josta hän vapautui vasta vuonna 1948. Hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa vuosina 1948–1952, mutta joutui tuonakin aikana toistuvasti pidätetyksi, vuonna 1950 sotilaskarkuruudesta.
Bulger syyllistyi vuonna 1952 kaappaukseen ja pian lukuisiin pankkiryöstöihin Rhode Islandilla ja Indianassa. Hänet tuomittiin kesäkuussa 1956 vankeuteen 25 vuodeksi. Hän aloitti tuomionsa kärsimisen United States Penitentiaryssa Atlantassa, mutta päätyi vuonna 1959 Alcatraziin. Hän istui siellä vuoteen 1962 ja vapautui vuonna 1965. Hän sittemmin ryhtyi järjestäytyneeseen rikollisuuteen.
Bulger kuului pääasiassa Bostonin alueella toimivaan Winter Hill Gangiin, ja häntä etsittiin epäiltynä muun muassa sellaisista rikoksista kuin osallisuudesta murhiin ja huumausainekaupasta sekä rahanpesusta.
Pakoilu
Bulger pakeni Bostonista 23. joulukuuta 1994 ja oli kateissa siitä lähtien. Hänen kuvansa näytettiin America's Most Wanted -ohjelmassa ensimmäistä kertaa vuonna 1995. Alun perin häntä avusti pakomatkalla hänen rakastajattarensa Theresa Stanley.
Viimeisin vahvistettu havainto James J. Bulgerista oli Lontoosta vuodelta 2002. Heinäkuussa 2005 FBI lähetti tutkijoitaan selvittelemään mahdollista johtolankaa Uruguaysta. FBI oli tutkinut huhtikuussa 2007 Taorminassa, Sisilian saarella Italiassa mahdollisesti tehtyä havaintoa Bulgerista ja hänen rakastajattarestaan Catherinesta.
Kiinnijääminen
Bulger jäi kiinni Santa Monicassa Los Angelesissa 22. kesäkuuta 2011, jossa hän asui väärällä nimellä yhdessä pitkäaikaisen naisystävänsä kanssa. Myös naisystävä Catherine Greig pidätettiin. Asunnosta löytyi useita käsiaseita sekä peräti 800 000 dollarin edestä käteistä rahaa ja muita arvoesineitä.
Bostonilaisgangsteri oli kiinni jäädessään 81-vuotias, ja hän ehti olla pakosalla noin 16 vuotta.
Julkisuudessa on epäilty, että Bulger sai olla pakosalla pitkään, koska liittovaltion poliisi ei etsinyt häntä tarpeeksi tehokkaasti. Bulger oli aiemmin toiminut FBI:n tietolähteenä.
Savon Sanomat
Savon Sanomat on Kuopiossa ilmestyvä seitsenpäiväinen sitoutumaton sanomalehti, jonka päälevikkialuetta ovat Pohjois-Savo ja Etelä-Savon pohjoisosat. Lehti perustettiin vuonna 1907 Maalaisliiton äänenkannattajaksi ja vaalilehdeksi.
Lehteä kustantaa Savon Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin, Keskisuomalainen Oyj. Vuonna 2022 Savon Sanomien kokonaistavoittavuus oli 203 000. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.
Savon Sanomien jakamia palkintoja
Savon Sanomien miespuolinen henkilöstö on 1970-luvun alusta asti vuosittain palkinnut Hilmanpäivänä 21. marraskuuta ”savolaisen naisen, joka on töillään ja toimillaan osoittanut esimerkillistä taitavuutta, tietävyyttä ja aikaansaavuutta”.
Lehti jakoi vuonna 2011 kolmannen Savon Sanomien vuoden väitöskirjapalkinnon parhaasta Kuopion yliopistossa hyväksytystä väitöksestä.
Nina Ortlieb
Nina Ortlieb (s. 2. huhtikuuta 1996) on itävaltalainen alppihiihtäjä ja syöksylaskun MM-mitalisti.
Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Ortlieb saavutti syöksylaskussa hopeaa.
Ortlieb saavutti nuorten MM-kultaa suurpujottelussa Hafjellissä 2015 sekä supersuurpujottelussa Sotšissa 2016. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Sankt Moritzin supersuurpujottelussa maaliskuussa 2016 oltuaan 11:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Crans-Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2020. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti La Thulen supersuurpujottelussa karkauspäivänä 2020. Joulukuussa 2022 hän sijoittui Lake Louisen jälkimmäisessä syöksylaskussa toiseksi. Maaliskuussa 2023 hän voitti Kvitfjellin supersuurpujottelun.
Nina Ortliebin isä on syöksylaskun olympiavoittaja Patrick Ortlieb.
Friedrich-Wilhelm Müller
Vuonna 1914 hän liittyi keisarillisen Saksan 2. jalkaväkirykmenttiin. 266. jalkaväkidivisioonan toinen luutnantti hänestä tuli ensimmäisen maailmansodan seuraavana vuonna 1915. Vuonna 1936 hänestä tuli Saksan armeijan majuri ja vuonna 1940 hän oli kenraaliluutnantti ja 105. jalkaväkidivisioonan komentaja. Hän sai ritariristin vuonna 1942 ja tammenlehvät 1942 operaatioistaan itärintamalla. Elokuussa 1942 kenraali Müller sai komentoonsa 22. Bremenin-Sevastopolin divisioonan, joka siirrettiin itärintamalta miehitetylle Kreetalle. Kreetalla Müller tunnettiin raakuuksistaan ja oli vastuussa monista veriteoista saarella. Elokuun 13. vuonna 1944 hän korvasi Bruno Bräuerin Kreetan saksalaisjoukkojen komentajana. Syksyllä 1943 hän johti saksalaisjoukot voittoon italialaisista ja briteistä Dodekanesian kampanjan aikana.
Vuonna 1946 Müller joutui Kreikassa Ateenassa oikeuteen panttivankien murhaamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan 9. joulukuuta 1946 ja ammuttiin 20. toukokuuta 1947 yhdessä Bräuerin kanssa.
Hydra (shakkitietokone)
Hydra oli shakkitietokone, jonka suunnitteli ja rakensi ja jota kehitti vuosina 2002-2006 ryhmä, johon kuuluivat Christian ("Chrilly") Donninger, Ulf Lorenz, SM Christopher Lutz ja Muhammad Nasir Ali. Hydran rahoittajina toimivat PAL Group ja Abu Dhabin šeikki. Hydra-projektin tavoitteena oli olla maailman vahvin shakkitietokone sekä olla kiistatta vahvempi kuin maailman paras shakinpelaaja. Hydra sijaitsi Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja sitä käytettiin yleensä verkkoyhteyden kautta.
Heinäkuussa 2005 Hydra oli uskottavasti maailman vahvin shakkitietokone. Lorenz arvioi sen ELO-luvuksi 3000. Tämä arvio perustuu Hydran tuloksiin Michael Adamsia ja Shredder 8:aa, tietokoneshakin maailmanmestaria, vastaan käydyissä peleissä.
Hydraa kutsuttiin kehitysvaiheessa Brutukseksi ja Hydra toimii suunnilleen samalla tavalla kuin Deep Blue, eli se käytti hyväkseen useita pelkästään Hydraa varten suunniteltuja prosessoreita. Hydrassa oli useita prosessoreita, jotka on kytketty toisiinsa FPGA:n avulla. Tämän moniprosessorijärjestelmän avulla Hydra pystyy tutkimaan valtavan määrän asemia sekunnissa, jolloin Hydra on yli kymmenen kertaa nopeampi kuin yksiprosessorinen kone.
Hydra toimi loppuaikoinaan 64 solmun Xeon Linux-klusterina käyttäen hyväkseen 32 klusterin solmua ja yhteensä 32 gigatavua keskusmuistia. Se laski noin 200 000 000 asemaa sekunnissa, saman verran kuin vanhempi shakkitietokone Deep Blue. Vaikka FPGA:t ovat yleisesti hitaampia kuin ASIC-sirut nykyään FPGA:t toimivat suunnilleen samalla nopeudella kuin Deep Bluen käyttämät ASIC:it. Hydran shakkimoottori pystyy laskemaan asemia keskimäärin 18 siirtoparin päähän, kun Deep Blue laski aikoinaan vain 12 siirtoparin päähän. Hydra käyttää etsimiseen alfa-beta karsintaa, samoin kuin nollasiirtoheuristiikkaa. Hakusyvyys Deep Bluehin nähden johtuu todennäköisimmin kapeammasta pelipuun läpikäynnistä. Tällöin tietokone ei tutki kaikkia siirtovaihtoehtoja, mutta tutkimiaan siirtoja kone pystyy laskemaan pidemmälle eteenpäin.
Turnaukset
Lokakuussa 2004, ihminen vastaan kone-kilpailussa, Hydra voitti edellisen FIDE:n maailmanmestarin Ruslan Ponomarovin molemmissa peleissä. Ponomarovin ELO-luku oli tuolloin 2710.
Helmikuussa 2005 Hydra voitti 14:nnen IPCC (International Paderborn Computer Chess Championships) -turnauksen. Hydran tulos oli 8/9, seitsemän voittoa ja kaksi tasapeliä. Hydra voitti tuolloin toistamiseen Shredderin.
21.–27. kesäkuuta 2005 Hydra pelasi kuusi peliä Michael Adamsia, maailman seitsemänneksi vahvinta ja Ison-Britannian vahvinta pelaajaa, vastaan. Palkintosumma oli 145 000 dollaria: voitosta sai 25 000 dollaria, tasapelistä 10 000 dollaria molemmille pelaajille ja häviöstä ei mitään. Hydra hallitsi peliä Adamsia vastaa ja voitti ottelusarjan pistein 5,5 - 0,5; Adams hävisi jokaisen pelin lukuun ottamatta peliä numero kaksi. Huomattavaa on, että Hydra pelasi vain puoliteholla, 32 64:stä klusterin solmusta oli käytössä.
Luettelo televisiosarjan Me hirviöt hahmoista
Tämä on luettelo Me hirviöt -televisiosarjan hahmoista ja sivuhahmoista.
Herman Munster
Herman Munster (Fred Gwynne) on Frankensteinin hirviötä muistuttava 223 cm pitkä ja 172 kg painava Munsterin perheen pää. Gateman, Goodbury and Graves -hautaustoimistossa työskentelevän Hermanin kokosi tohtori Victor Frankenstein vuosien 1815–1850 aikana Heidelbergin yliopistossa. Saksasta hän muutti Britanniaan, jossa hänet adoptoitiin Munsterien aatelissukuun.
Myöhemmin Herman muutti Transilvaniaan, jossa hän tapasi vuonna 1865 Lily Draculan. Naimisiin mentyään he muuttivat yhdessä Lilyn isän kanssa Yhdysvaltoihin, jossa he sittemmin asettuivat asumaan Mockingbird Heightsin omakotilähiöön, osoitteessa 1313 Mockingbird Lane sijaitsevaan goottikartanoonsa
Luonteeltaan Herman on hyväluontoinen pölvästi. Toisinaan hän kuitenkin käyttäytyy, varsinkin ikäänsä nähden, lapsellisesti ja saa kiukuttelukohtauksia.
Hermanin suunnattomat voimat ovat hyödyksi hänen työssään hautaustoimistossa, jossa hän pystyy kantamaan arkkuja yksinään. Toisaalta hän voimiensa vuoksi aiheuttaa tahatonta tuhoa ympäristölleen. Hänen polkiessaan jalkaansa kiukutellessaan rappaukset putoilevat katosta ja pöytä saattaa särkyä yhdestä nyrkiniskusta.
Hermanilla on myös kaksoisveli Charlie.
Lily Munster
Lily Munster (näyttelijänä Yvonne De Carlo) on Hermanin vaimo ja Grandpan (suom. isoisä) lapsi. Lily on Frankensteinin Morsianta muistuttava sarjan hahmo, joka ei pidä esimerkiksi hämärähommista eikä eräässä jaksossa siitä, että Herman oli työpaikkansa juhlissa Keskiyöhön asti. Hän kampaa usein hiuksensa alas ja hänen sisarentyttärensä Marilyn on sarjan päähenkilöistä ehkä vähiten esiintyvä. Lily on usein avulias, vaikka hänellä on useita ongelmia Hermanin kanssa. Hän ja Marilyn ovat aina hyvissä väleissä.
Grandpa
Grandpa (suomeksi "isoisä") (näyttelijänä Al Lewis) on Lilyn isä ja kemisti. Hänen oikea nimensä on Sam Dracula. Hän muistuttaa vampyyria. Hän on keksinyt erilaisia juomia - jotka eivät toimineet oikein koskaan. Hänellä ei ole varsinaisesti vihamiehiä, tosin Googie Miller (joka esiintyi jaksossa Come Back, Little Googie). Grandpa on luonteeltaan toisinaan mukava ja osaa varoittaa asioiden väärin tekemisestä, muttei kovin hyvin.
Eddie Munster
Eddie Munster (näyttelijänä Butch Patrick) on Hermanin ja Lilyn ainoa lapsi, ja hän on Ihmissuden näköinen. Eddiellä on kavereita, mutta yksikään heistä ei ole kovin hyvä kaveri. Eddie on luonteeltaan mukava ja haluaa nähdä "temppuja", joita Granpa tekee. Eddie on 10-vuotias ja käy normaalia koulua.
Marilyn Munster
Marilyn Munster on Lilyn sisarentytär ja Munsterin perheen ainoa normaali jäsen. Luonteeltaan hän on mukava ja rauhallinen, vaikka on joskus ollut vihassa häntä inhottavia ihmisiä kohtaan. Marilynia ovat näytelleet Beverley Owen ja Pat Priest.
Spot
Yläkerran portaiden alla asustava Eddien lemmikkilohikäärme.
Igor
Isoisän transilvanialainen lemmikkilepakko.
Musta Kissa
Perheen lemmikkikissa, joka kuitenkin murisee kuin leijona.
Korppi
Talon käkikellossa asuva korppi (ääninäyttelijöinä Mel Blanc ja Bob Hastings), jonka tavallisin repliikki Edgar Allan Poen runoa siteeraten on "Ei milloinkaan".
Joseph Brodsky
Joseph Brodsky (alun perin Iosif Aleksandrovitš Brodski, ); (24. toukokuuta 1940 Leningrad, Neuvostoliitto – 28. tammikuuta 1996 New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen runoilija ja esseisti.
Brodsky julkaisi tuotantonsa pääosan englanniksi. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1987.
Elämä ja ura
Brodsky syntyi Leningradissa juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli valokuvaaja ja äiti kirjanpitäjä. 15-vuotiaana Brodsky lopetti koulunkäynnin ja työskenteli vuosina 1956–1962 yli kymmenessä työpaikassa. 16-vuotiaana hän luki Saadin Gulistanin, mikä oli koulukirjojen jälkeen hänen ensikosketuksensa runouteen. Brodsky opetteli itsekseen englantia ja puolaa. 18-vuotiaana hän alkoi kirjoittaa runoja. Vuonna 1961 Brodsky tutustui Anna Ahmatovaan.
Vuonna 1964 neuvostoviranomaiset syyttivät Brodskya tyhjäntoimittamisesta, 'loisena elämisestä'. Runoilijan työtä ei hyväksytty hänen ammatikseen, koska Brodskyllä ei ollut siihen muodollista koulutusta. Brodsky tuomittiin viideksi vuodeksi pakkotyöhön ja maansisäiseen karkotukseen ja lähetettiin Arkangelin alueelle. Ennen karkotusta Brodskyä pidettiin mielisairaalassa ja Krestyn vankilassa. Muun muassa säveltäjä Dmitri Šostakovitš arvosteli Brodskyn oikeudenkäyntiä laittomana. Brodsky kärsi tuomiotaan maaliskuusta 1964 marraskuuhun 1965. Hänet armahdettiin vuonna 1965 kun muun muassa Jean-Paul Sartre ja Ahmatova protestoivat tuomiota vastaan.
Neljä Brodskyn runoa julkaistiin antologioissa Leningradissa vuosina 1966 ja 1967, mutta suurin osa hänen tuotannostaan ilmestyi vain lännessä. Hän käänsi runoja englannista ja puolasta, muun muassa Czesław Miłoszin tuotantoa venäjäksi. Brodsky karkotettiin Neuvostoliitosta vuonna 1972 ja hän muutti ensin Wieniin, mistä runoilija W. H. Auden ja Michiganin yliopiston slaavilaisten kielten professori Carl Ray Proffer auttoivat hänet Yhdysvaltoihin. Brodsky asui Brooklynissä ja Massachusettsissa. Hänen teoksensa ensimmäinen englanninkielinen käännös ilmestyi vuonna 1973. Brodsky opetti muun muassa Columbian yliopistossa ja Mount Holyoke Collegessa. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1977.
Brodsky julkaisi tuotantonsa pääosan englanniksi. Tuotanto koostuu runoista ja esseistä. Hänen runojaan on käännetty useille kielille. Brodsky sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1987. Palkintoperusteluissa puhuttiin ”laaja-alaisesta, ajattelun terävyyden ja runollisen voiman leimaamasta kirjallisesta tuotannosta”.
Brodsky kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Brooklynissä New Yorkissa tammikuussa 1996.
Tuotanto
Brodskyn valittujen esseiden kokoelma Less Than One (1986) sai osakseen ylistystä. Teoksen ensimmäinen ja viimeinen essee suomennettiin teoksena Ei oikein ihminenkään vuonna 1987. Kirja sisältää nimiesseen ja tekstin ”Puolitoista huonetta”, joissa Brodsky muistelee elämää Neuvostoliitossa. Toinen Less Than Onesta suomennettu artikkelikokoelma Katastrofeja ilmassa sisältää esseitä kirjallisuudesta. Keskeinen teema on runous, jota Brodsky pitää taiteenlajeista korkeimpana. Taide ja runous asettuvat Brodskylla raakaa pakkovaltaa vastaan, joskaan Brodsky ei pitänyt itseään poliittisena toisinajattelijana vaan kirjallisena hahmona.
Brodskyn mukaan merkittävä runous hylkää kaavoittuneen kielen ja ajattelun, pyrkii uudistumaan ja arvostelemaan totunnaisia käsityksiä. Tämä tekee runoudesta vallalle vaarallisen. Kirjailijan ainoa yhteiskunnallinen velvollisuus on Brodskyn mukaan kirjoittaa hyvin. Idän käsite liittyy Brodskylla hierarkiaan ja alistamiseen, ihmisarvon ja pysyvien moraalisten periaatteiden kieltämiseen. Koska pahuus liittyy yhteisöihin, tehokkain vastarinnan muoto on Brodskyn mukaan individualismi, sellaiset asiat joita ei voi jäljitellä tai vääristää.
Perintö, Joseph Brodsky Memorial Fund
Palkintoon kuuluu kolme kuukautta kestävä majoittuminen Italiassa sekä matkakustannukset. Apurahan ovat saaneet runoilijat Šamšad Abdullajev, Jekaterina Sokolova, Igor Bulatovski, Aleksandr Skidan, Ivan Ahmetiev (vuonna 2019), Mihail Aizenberg, Nikolai Baitov, Aleksandr Beljakov, Jelena Fanailova, Linor Goralik, Boris Hersonski, Timur Kibirov, Jelena Švarts, Maria Stepanova, Sergei Stratanovski, Vladimir Strotškov, Dmitri Vedeniapin, Mihail Jeremin ja Nikolai Zviangintsev.
For Honor
For Honor on Ubisoftin kehittämä ja julkaisema Hack and slash -tyylinen taistelupeli. Peli on julkaistu Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle helmikuussa 2017. Peli sijoittuu kuvitteelliseen keskiaikaan, jossa on mahdollista pelata kolmannessa persoonassa entisajan sotureilla, kuten ritareilla, samurailla ja viikingeillä.
Peli ilmoitettiin Electronic Entertainment Expo 2015 -tapahtumassa ja julkaistiin maailmanlaajuisesti 14. helmikuuta 2017.
Pelaaminen
For Honor sijoittuu keskiaikaan, jossa on sekoitus fantasiaa. Pelissä on mahdollista valita yksi kolmesta ryhmittymästä: Iron Legion Ritarit, Chosen Samurait ja Warborn Viikingit. Jokaisella ryhmällä on erityyppisiä luokkia. Vanguard on hyvin monipuolinen, jolla on hyvä hyökkäys ja puolustus. Assassin-luokka on nopealiikkeinen ja erinomainen kaksinkamppailuissa, mutta tekee muita luokkia vähemmän osumaa. Heavy-luokka sen sijaan kestää eniten osumaa ja on parhaimmillaan peleissä, joissa voi puolustaa tiettyä pistettä. Sen hyökkäykset ovat voimakkaita, mutta hitaita. Hybridit ovat sekoitus kahta tai kolmea luokkaa.
Yksinpeli
Yksinpelissä käydään läpi kaikkien ryhmittymien tarina alottaen ensin ritareista, jonka jälkeen viikingit ja lopuksi samurait. Tarina kertoo kuinka luonnonkaaoksen myötä ryhmittymät taistelevat keskenään alueista ja voimavaroista. Ritareiden sotaherra Apollyon uskoo kaikkien ryhmittymien tulleen heikoksi ja haluaa luoda uuden sodan manipuloimalla jokaisia ryhmittymiä.
Moninpeli
Pelissä on viisi erilaista pelitilaa:
Duel on yksi vastaan yksi -peli, jossa tarkoituksena on tappaa vastustaja ja voittaa siten erä. Koko pelin voittaa, kun toinen pelaajista on saavuttanut kolme erävoittoa.
Brawl on kaksi vastaan kaksi ja samankaltainen kuin duel. Erä päättyy, kun jommankumman joukkueen pelaajista ovat joko molemmat tai yksi enää elossa.
Skirmish on neljä vastaan neljä -pelitila, jossa tarkoitus on saada pisteitä tappamalla pelkästään vastustajan pelaajia.
Elimination on neljä vastaan neljä -pelitila, jossa ei voi palata takaisin pelikentälle kuoltuaan. Peli päättyy, kun toisen joukkueen kaikki pelaajat on tapettu.
Tribute on myös neljä vastaan neljä -pelitila, jossa tarkoitus on kerätä kaikki kolme uhrilahjaa ja viedä ne omalle puolelle. Mikäli kaikki kolme ovat toisen joukkueen puolella, on omalla joukkueella vajaa minuutti aikaa viedä yksi tai kaikki uhrilahjat omalle puolelle, jotta peli jatkuu.
Breach on neljä vastaan neljä -peli. Hyökkääjien rooli on saattaa murtaja linnakkeen porttien läpi, jotta he pääsevät kukistamaan puolustajien komentajan. Puolustajien tehtävänä on puolustaa linnaketta estämällä hyökkääjien murtajaa tuhoamasta portteja. Lisäksi alueilla on jousimiehiä, jotka pyrkivät ampumaan vastustajien minioneita, jotka pyrkivät suojelemaan murtajaa vastustajan minioneilta. Mikäli hyökkääjät pääsevät loppuun saakka, puolustajien tavoite on kukistaa niin monta kertaa hyökkääjän pelaajat, kuin heille on annettu elämäpistemääriä ja suojella samalla komentajaansa.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10 arvostelussaan.
Muropaketti antoi pelille arvosanaksi 3,5/5 tähteä arvostelussaan.
Gordon McMaster
Gordon James McMaster (13. helmikuuta 1960 – 28. heinäkuuta 1997) oli brittiläinen poliitikko. Hän oli vuosina 1990–1997 parlamentin jäsenenä skotlantilaisesta Paisley Southin vaalipiiristä. Hänen ammatillinen koulutuksensa oli puutarha-alalla, jota hän myös opetti ennen politiikkaan lähtemistään. Hän kärsi viimeisinä vuosinaan jatkuvista kivuista ja väsymyksestä, ja arveli oireidensa johtuvan nuorena saaduista altistuksista kasvinsuojeluaineille.
McMaster seurasi parlamentaarikkona Norman Buchania ja oli parlamentin jäsenenä, kunnes teki itsemurhan 37-vuotiaana. Hänen paikkansa otti Douglas Alexander.
Armand Tuffin de La Rouërie
La Rouërie oli ranskalainen ratsuväen upseeri, joka palveli Yhdysvaltain lipun alla Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Hänet tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimellä "eversti Armand". Yhdysvaltain armeijan ylipäällikkö George Washington ylensi hänet prikaatikenraaliksi voitokkaan Yorktownin taistelun jälkeen vuonna 1781. Palattuaan Ranskaan toukokuussa 1784 hänellä oli mukanaan Washingtonin antamia lännentulppaanipuun taimia, jotka hän istutti Saint-Ouen-la-Rouëriessä olevan sukulinnan Château de la Rouërien puutarhaan. pienoiskuva|vasen|La Rouërien hauta Château de la Guyomaraisin lähellä olevassa metsässä [[Saint-Denoualin kunnassa]]
Ranskan suuren vallankumouksen (1789-1799) alla hänestä tuli vankka bretagnelaisuuden puolustaja ja Bretagnelaisen yhdistyksen perustaja. Tämän rojalistisen yhdistyksen tarkoituksena oli pitää Ranska monarkistisena ja samalla säilyttää Bretagnen itsehallinto. Tämän puolesta taistelevia kutsuttiin nimellä Chouannerie. Tasavaltalaiset julistivat de La Rouërien yhteiskunnan viholliseksi, joita hän pakoili kuuden kuukauden ajan. Saatuaan tietää Ranskan kuninkaan Ludvig XVI teloituksesta 21. tammikuuta, hän kuoli 30. tammikuuta 1793.
Via Claudia Valeria
Via Claudia Valeria oli roomalainen tie, joka kulki Samniumissa Italiassa. Se jatkoi Via Valeriaa ja johti Cerfenniasta Aternumiin Adrianmeren rannalle.
Historia
Via Claudia Valeria sai nimensä siitä, että se oli keisari Claudiuksen (hallitsi 41–54) rakennuttama Via Valerian jatke. Myöhemmin se alettin lukea yhdessä Via Tiburtinan kanssa kokonaan osaksi Via Valeriaa. Sellaisena se esiintyy muun muassa Itinerarium Antonini Augustissa.
Pääreitti
Via Claudia Valeria jatkoi Via Valeriaa Cerfennasta nousemalla aluksi ylös Imeus-vuoren jyrkkää vuoristosolaa. Sitten se laskeutui Aternus (nyk. Aterno) -joen laaksoon, jossa sijaitsi Corfiniumin kaupunki. Tie ylitti joen siltaa pitkin kolme roomalaista mailia kaupungin jälkeen nykyisen Popolin kaupungin kohdalla. Tämän jälkeen tie kulki joen ohella kapeasta vuorensolasta, ohitti Interpromiumin, ja eteni kohti Aternuksen suuta, joka sijaitsi 21 mailin päässä Interpromiumista ja yhdeksän mailin päässä Teatesta.
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Claudia Valerian reitti. Katkoviivalla merkitty edeltävät [[Via Tiburtinan ja Via Valerian osuudet.]] Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Asemapaikat ovat pääosin Itinerarium Antonini Augustista, täydennettynä Tabula Peutingerianalla. Suluissa olevat etäisyydet ovat nykyaikana tehtyjä korjauksia perustuen muun muassa löydettyihin mailipylväisiin. Via Valeria Claudian kokonaispituus Cerfenniasta Aternumiin oli näillä korjauksilla 50 mailia eli noin 74 kilometriä. Etäisyys Roomasta Aternumiin, ottaen mukaan reitin alkuosan Via Tiburtina ja keskiosan Via Valeria, oli yhteensä 126 mailia eli noin 186 kilometriä.
Näin saatavien etäisyyslaskelmien suhteellisen hyvä paikkansapitävyys tulee ilmi verrokkitiedosta, joka saadaan Plinius vanhemmalta. Hän arvioi Italian niemimaan leveydeksi sen keskikohdalla Tiber-joen suusta Aternus-joen suulle mitattuna 136 mailia eli noin 201 kilometriä. Atenuksen mainitseminen osoittaa melko selvästi, että etäisyys oli mitattu Via Valeriaa (laajasti ymmärrettynä) pitkin. Kun sen pituuteen lisätään Ostian ja Rooman välinen etäisyys eli etäisyys Roomasta Tiberin suulle, toisin sanoen 16 mailia, matka on vain hieman enemmän kuin Pliniuksen antama etäisyys.
Luettelo Guatemalan kaupungeista
thumb|Guatemalan kartta Tämä on luettelo Guatemalan suurimmista kaupungeista. Vihreällä merkityt ovat departementtien pääkaupunkeja, sinisellä merkitty maan pääkaupunki.
Tapani Mustonen
Tapani Mustonen (s. 1961 Turku ) on suomalainen arkkitehti (SAFA).
Mustonen on kotoisin Karhulasta. Hän on valmistunut Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1993. Hän on perehtynyt Alvar Aallon arkkitehtuuriin ja suunnittelee paljon korjaustöitä. Hän toimi pääsuunnittelijana Viipurin kirjaston korjauksessa.
Tapani Mustonen on saanut vuonna 2014 arkkitehtuurin valtionpalkinnon.
Arkkitehti Tapani Mustonen on perustanut Arkkitehdit Mustonen Oy:n, arkkitehtitoimiston osakkaina ovat arkkitehdit Tapani Mustonen, Olli Helasvuo, Tuulikki Tanskanen ja Niina Svartström. Toimiston vahvuus on 10 henkeä, 9 arkkitehtia ja filosofian maisteri. Toimiston erikoisalaa on rakennusperinnön vaaliminen, restaurointi-, korjaus- ja muutossuunnittelu. Arkkitehdit Mustonen on laatinut laajan kirjon arvokohteiden rakennushistoriaselvityksiä, alueselvityksiä sekä asiantuntijalausuntoja rakennushistorian alalta.
Suck It and See
Kappaleet
Japanin julkaisuun sisältyy lisäksi kappale ”The Blond-O-Sonic Shimmer Trap”, joka julkaistiin myös singlen ”Don’t Sit Down ’Cause I’ve Moved Your Chair” B-puolena.
Ilmatar (albumi)
Ilmatar on suomalaisen kansanmusiikkiyhtyeen Värttinän vuonna 2000 ilmestynyt kahdeksas studioalbumi. Saksalaisen BMG-levy-yhtiön julkaiseman albumin tuotti ranskalainen muusikko ja säveltäjä Hughes de Courson. Vierailijana levyllä esiintyy muun muassa Ismo Alanko, joka esittää manauksen kappaleessa Äijö. Ilmatarta on pidetty tunnelmaltaan vakavamielisempänä kuin Värttinän aikaisempia albumeita. Se on myös saanut paljon vaikutteita kalevalaisesta runolauluperinteestä ja lisäksi Ilmattarella on hyödynnetty itkuvirsiä. Kappaleessa Meri on pätkä vuonna 1959 nauhoitettua unkarilaista itkuvirttä. Uusina jäseninä levyllä ovat mukana laulaja Riikka Väyrynen ja haitaristi Markku Lepistö.
Vuonna 2011 ranskalaiset hop-hop-ryhmät Sniper ja Sexion d'Assaut samplasivat Ilmattaren kappaletta Käppee omaan Blood Diamonz -nimiseen kappaleeseensa.
Kanada-malja
Alun perin maljan laattoihin merkittiin ainoastaan mestarijoukkueen nimi ja vuosiluku, mutta SM-liigan perustamisesta lähtien siihen on kirjattu myös pelaajat. Mestaruuslaattaan saa nimensä, kun on pelannut kolmasosan kauden otteluista. Maljaa on jouduttu korottamaan useaan otteeseen ja vuonna 2013 se alkoi olla maksimikoossaan. Tuolloin sanottiin, että ongelma joudutaan ratkaisemaan lähivuosina, sillä 17-kiloisen maljan on sanottu olevan hankala pideltävä erityisesti silloin, kun pelaaja nostaa sen harteilleen.
Kanada-maljasta tehtiin vuonna 1991 kopio, ja alkuperäinen annettiin näytteille Tampereella sijaitsevaan Suomen Jääkiekkomuseoon. Voittajajoukkue saa voitetun finaalin jälkeen jäälle aidon Kanada-maljan, minkä jälkeen se vaihdetaan kopioon. Alkuperäisen maljan on arvioitu olevan hopeoitua kuparia tai uushopeaa, kun taas kopio on kokonaan hopeaa.
Etsiväkaksoset
Etsiväkaksoset (ruots. Tvillingdetektiverna tai Tvillingdeckarna), Klas ja Göran Bergendahl ovat kaksi fiktiivistä nuorisoetsivää, jotka seikkailevat ”Sivar Ahlrudin” kirjoittamissa nuorisokirjoissa.
Kaksi kirjoittajaa yhdellä nimellä
Sivar Alhrud on yhteinen taiteilijanimi kirjailijoille Ivar Ahlstedt ja Sid Roland Rommerud.
Ivar Ahlstedin kuoleman jälkeen (1967) kirjoitti Rommerud kirjoja yksin aina vuoteen 1974 asti. Rommerudin kuoleman jälkeen tuotettiin vielä neljä kirjaa 1980-luvulla, jotka kirjoitettiin lisenssillä, kuitenkin yhä taiteilijanimellä Sivar Ahlrud. Näitä kirjoista vastasivat Dag E Hogsten, Börje Isakson ja George Johansson.
Nuortenkirjasarja 1940-luvulta 1970-luvulle
Etsiväkaksoset-kirjasarja kuuluu 1900-luvun suosituimpiin ruotsalaisiin nuorisokirjoihin. Ensimmäinen kirja, Tvillingdetektiverna, ilmestyi jo vuonna 1944, mutta varsinaiseen suureen suosioon Ruotsissa sarja nousi vasta 1950-, 60- ja 70-lukujen aikana. Seuraamalla kirjojen kehitystä saa myös hyvän kuvan Ruotsin historiallisesta kehityksestä 1900-luvun aikana. Suomessa sarjaa julkaistiin satunnaisesti yhden kirjan verran (Valokuvattu varkaus, 1956), kunnes vasta 70-luvulla ja 80-luvun alussa sarjaa alettiin systemaattisesti kääntää ja tuotteistaa nuorisokirjamarkkinoille. Tämän vuoksi Etsiväkaksoset lukeutuu Suomessa 1980-luvun suosituimpiin nuorisokirjoihin, vaikka käytännössä sarjan tekeminen alkuperäiskielellä olikin loppunut jo 1974. Kokonaisuudessaan kaikkia kirjoja ei ole koskaan kuitenkaan käännetty.
Henkilöhahmot
Ikinuoret Klas ja Göran ovat kaksi pörröpäistä, punatukkaista identtistä kaksosta, jotka asuvat fiktiivisessä Norlannissa sijaitsevassa Vindselen kunnassa (joka pohjautuu Rommerudin kotipaikkakuntaan, Vindelniin). Etsiväkaksoset ovat perinteisiä "ongelma-alttiita" nuoria, joilla on uskomaton taipumus ajautua ongelmallisiin tilanteisiin, mutta myös kyky ratkaista mysteerejä ja arvoituksia, joita eteen tulee.
Kaksosten serkku, Hubert Norlén (koko nimi Hubertus Baltzar Holmfrid Norlén, mutta jota kaksoset kutsuvat vastoin hänen tahtoaan lempinimellä "Hubbe") on kotoisin Tukholmasta ja kaksosten täydellinen vastakohta. Huoliteltu, älykäs, opinhaluinen, silmälasipäinen, hyvin pukeutuva, ei ota pois kauluspaitaa ja kravattia, mikäli pystyy välttämään sitä. Hän ajautuu aina vastentahtoisesti osaksi seikkailuja, joihin Etsiväkaksoset eksyvät, mutta on aina mukana selvittämässä arvoituksien ratkaisuja. Muita kirjoissa vakituisesti esiintyviä henkilöitä on mm. kaksosten vanhemmat, Bergendahlin pariskunta; Hubertin äiti Hanna Norlén; Hubertin ylitärkeilevä ystävä Frippe Jonsson; joukko kaksosten ystäviä ja vihollisia sekä Hubertin romanttisen kiinnostuksen kohteet.
Etsiväkaksosten kertomukset tuotettiin neljän vuosikymmenen aikana, mikä ei itsessään ole laatukriteeri, mutta kirjasarja tarjoaa ainutlaatuisen näkökulman usean vuosikymmenen kulttuuriin. Lukijan näkökulmasta tämä saattaa muodostua pienehköksi "sarjakuvamaiseksi" ongelmaksi: vaikka tapahtumien miljöö saattaa etenkin ääripäiden osalta olla kovinkin erilainen, ovat kaikki päähenkilöt aina samanikäisiä ja samassa elämäntilanteessa.
Etsiväkaksoset-kirjasarja
Kirjoja on julkaistu eri kustantajien julkaisuina, joskus sama kirja on saatettu julkaista usealla eri nimellä. Seuraavassa on listattu alkuperäiskieliset ensijulkaisut sekä esitetty tieto niiden Suomen julkaisusta (sikäli kuin saatavilla). Kirjoja julkaistiin Suomessa systemaattisesti sarjana 1970-luvun lopulta 1980-luvun loppuun asti. Neljä "apokryfimäistä" alkuperäisten tekijöiden jälkeistä kirjaa samoin kuin muutama alkuperäistenkin kirjailijoiden teos on jäänyt kokonaan ilman suomenkielistä julkaisua.
Vuosien 1973-74 ja 1979-81 aikana tehtiin Etsiväkaksosista myös sarjakuvalehteä. Muutaman vuoden ajan kaksoset esiintyivät myös päivälehtien sarjakuvasivuilla. Molemmat versiot piirsi Ola Ericson.
Human Events
Human Events on yhdysvaltalainen konservatiivinen verkkosivusto, joka perustettiin alun perin sanomalehdeksi vuonna 1944. Vuodesta 2013 sitä on julkaistu vain verkossa. Lehden nimi tulee Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisestä lauseesta (”When in the course of human events...”).
Vietnamin sodan aikana Human Events kannatti sotaa mutta arvosteli usein Yhdysvaltojen strategisia päätöksiä. Lehden sotilasasiantuntija Thomas A. Lane vaati sodan laajentamista Laosiin ja Kambodžaan. 1980-luvulla Human Events kirjoitti Nelson Mandelan olevan ”väkivaltainen marxilainen”. Lehdellä oli vaikutusta Ronald Reaganin poliittisen ajattelun muotoutumiseen. Reagan sanoi vaihtaneensa puoluekantansa demokraatista republikaaniksi Human Eventsin ansiosta. Jotkut Reaganin lähipiiriin kuuluneista henkilöistä, kuten James Baker, yrittivät saada hänet lukemaan mieluummin muita lehtiä.
Tietokirjailija Tommi Uschanovin mukaan Human Events voidaan luokitella valemediaksi sen levittämien salaliittoteorioiden takia.
Vuonna 2005 Human Events julkaisi listan 1800- ja 1900-lukujen haitallisimmista kirjoista. Listalle valittiin muun massa Kommunistinen manifesti, Taisteluni sekä Kinseyn raportti.
Human Eventsin jakaman ”Vuoden konservatiivi” -palkinnon ovat saaneet muun muassa Ronald Reagan, Mike Pence ja Sarah Palin.
Trang (provinssi)
Trangin provinssi on yksi Thaimaan provinsseista (changwat). Se sijaitsee maan eteläosassa Andamaanienmeren rannikolla. Naapuriprovinsseja ovat Krabi, Nakhon Si Thammarat, Phattalung ja Satun. Provinssin pinta-ala on 4 917,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 628 900 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede
Provinssi sijaitsee Andamaanienmeren rannikolla ja siihen kuuluu 46 saarta mannermaan lisäksi. Tasankoa on vain vähän ja suurin osa provinssista on kukkulaista. Khao Luang- ja Banthat-vuorijonot ovat kahden suurimmat joen, Trangjoen ja Palianjoen lähteet.
Historia
Trangin alue oli ensimmäinen, jossa viljeltiin kumia. Kumipuut toi kuvernööri Phraya Ratsadanupradit Mahison Phakdi Malesiasta vuonna 1899.
Symbolit
Provinssin vaakuna esittää majakan siltaa.
Provinssin kukka ja puu on vihreä eebenpuu (Jacaranda filicifolia). Puun toi Australiasta samainen kuvernööri, joka toi kumipuun, ja se sai nopeasti Sri-Trang-nimen paikallisten keskuudessa.
Provinssin tunnuslause kääntyy Phraya Rasdan kaupunki; sydämellisiä kansalaisia; herkullista paistettua possua; Para-kumin synnyinpaikka; rakastettava Sri Trang -kukka; kauniit koralliriutat; hurmaavat hiekkarannat ja ihanat vesiputoukset.
Aluejako
Trang jakautuu 9 piiriin (amphoe) ja yhteen pienempään piiriin (king amphoe). Nämä jaetaan edelleen 87 kuntaan (tambon) ja 697 kylään (mubaan).
Dominique Marcas
Dominique Marcas (8. elokuuta 1920 – 15. helmikuuta 2022 ) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa ja televisiossa vuodesta 1950. Hänen elokuvarooliensa joukossa on osa elokuvassa Liza (1972). Hän oli myös pääosan esittäjänä elokuvassa Les mains vides, joka otettiin vuonna 2003 Cannesin elokuvajuhlille Un Certain Regard -sarjassa.
Douglas Alexander
thumb|Douglas Alexander. Douglas Garven Alexander (s. 26. lokakuuta 1967) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä skotlantilaisesta Paisley Southin vaalipiiristä vuosina 1997–2005. Vuosina 2005-2015 hän edusti Paisleyn ja Renfrewshiren vaalipiiriä.
Alexander on toiminut muun muassa kauppaministerinä (2004–2005), Eurooppa-ministerinä (2005–2006), liikenneministerinä (2006–2007), Skotlannin asiain ministerinä (2006–2007) ja kansainvälisen kehityksen ministerinä (2007–2010). Työväenpuolueen siirryttyä oppositioon Alexander nimitettiin varjohallitukseen.
Alexander kuului Gordon Brownin lähipiiriin opiskeluajoistaan alkaen, ja häntä pidettiin politiikan ihmelapsena. Hän oli Lancasterin kreivikunnan kanslerina vuosina 2003–2004.
Alexanderista tehtiin 7. kesäkuuta 2005 Privy Councilin jäsen.
Hayley Williams
Hayley Nichole Williams (s. 27. joulukuuta 1988 Meridian, Mississippi ) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan etenkin laulajana Paramore-yhtyeessä, jossa hän soittaa myös kosketinsoittimia. Vuodesta 2020 alkaen Williams on julkaissut musiikkia myös sooloartistina. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Petals for Armor julkaistiin 8. toukokuuta 2020.
Williams voitti ensimmäisen Grammy-palkintonsa vuonna 2015 ja on sen lisäksi ollut ehdolla neljästi. Vuonna 2017 Forbes nimesi hänet yhdeksi vaikutusvaltaisimmista alle 30-vuotiaista muusikoista listauksen ainoana rockmuusikkona. Williamsin on sanottu raivanneen tietä naisille rockmusiikissa ja hänet mainitaan usein nuorten naismuusikoiden innoittajana. Billboard myönsikin Williamsille ensimmäisen jakamansa Trailblazer-palkinnon vuonna 2014. Palkinto myönnetään naisartistille, joka on poikennut musiikillaan normista ja näin tasoittanut tietä muille.
Musiikkiuransa ohella Williams johtaa hiusväreistä tunnettua Good Dye Young -yhtiötä, jonka hän perusti yhdessä pitkäaikaisen meikki- ja hiusstylistinsä Brian O’Connorin kanssa vuonna 2016.
Varhaisvaiheet
Hayley Williams syntyi 27. joulukuuta 1988 Mississippin Meridianissa, jossa hän vietti lapsuutensa. Williamsin vanhemmat erosivat, kun hän oli lapsi, ja eron jälkeen kummatkin heistä avioituivat uudelleen useita kertoja. Williams on puhunut julkisuudessa entisestä isäpuolestaan, jonka kanssa on edelleen huonoissa väleissä. Vuonna 2002 hän pakeni äitinsä kanssa ”painajaismaista isäpuoltaan” Frankliniin, Tennesseehen, jossa he asuivat aluksi ystävien luona, hotellissa ja autossa sekä seurakunnan avulla kalustetussa asunnossa.
Frankliniin muuttonsa jälkeen Williams alkoi käydä kotikoulua, koska häntä oli kiusattu uudessa koulussa vahvan aksenttinsa takia. Ensimmäisellä viikoittaisella kotikoulutapaamisellaan hän tutustui Farron veljeksiin, Joshiin ja Zaciin, ja heidän kauttaan muihin tulevan yhtyeensä jäseniin. Koska he kaikki suhtautuivat intohimoisesti musiikkiin, he ystävystyivät ja alkoivat soittaa yhdessä koulupäivien jälkeen. Williams alkoi käydä myös Brett Manningin laulutunneilla. Samoihin aikoihin Williams vaikutti Jeremy Davisin kanssa funk-covereita soittaneessa The Factory -yhtyeessä.
Williams kertoi The New York Times -lehdelle vuonna 2020 kiinnostuneensa musiikin tekemisestä noin kahdeksanvuotiaana, koska televisiossa esiintyneet muusikot vaikuttivat hänestä silloin onnellisilta. Rikkonaisessä kodissa kasvaneena hän kaipasi ympärilleen yhtyettä, koska halusi tuntea kuuluvansa perheeseen.
Paramore
Williams perusti rockyhtye Paramoren vuonna 2004 yhdessä Josh ja Zac Farron sekä Jeremy Davisin kanssa. Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut vuosien varrella, mutta keväästä 2017 lähtien siihen ovat kuuluneet Williamsin lisäksi Zac Farro ja Taylor York. Williams on yhtyeen jäsenistä ainoa, joka on ollut mukana yhtäjaksoisesti alusta asti. Paramore teki läpimurtonsa vuonna 2007 julkaistulla Riot!-albumillaan ja oli seuraavana vuonna ehdolla parhaan uuden artistin Grammy-palkinnon saajaksi. Vuoteen 2020 mennessä Paramore on julkaissut viisi studioalbumia. Niistä yhtyeen nimeä kantava Paramore nousi Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle vuonna 2013. Muita listalla kymmenen parhaan joukkoon päässeitä albumeita ovat toiseksi vuonna 2009 sijoittunut Brand New Eyes ja vuonna 2017 kuudennen sijan saavuttanut After Laughter. Yhtyeen menestyneimpiin kappaleisiin kuuluvat ”Misery Business”, ”Decode”, ”The Only Exception”, ”Still Into You” ja ”Ain’t It Fun”.
Atlantic Records kiinnitti Williamsin jo vuonna 2003, eli ennen kuin Paramore sai alkunsa. Levy-yhtiön tarkoituksena oli tuolloin tehdä hänestä soolopoptähti, mutta Williams halusi itse kuulua yhtyeeseen ja soittaa vaihtoehtorockia, joten Paramore perustettiin. Yhtye julkaisi albuminsa kuitenkin Fueled by Ramenin kautta, sillä pienemmän levy-yhtiö arveltiin sopivan paremmin yhtyeen tyyliin. Williams on ainoa Paramoren jäsen, joka on allekirjoittanut sopimuksen levy-yhtiön kanssa, mikä on ollut osasyy moniin riitoihin ja epäselvyyksiin yhtyeen jäsenten välillä.
Williams kirjoittaa Paramorelle kaikki kappaleet yhdessä muun yhtyeen kanssa. Vuonna 2015 Williams sai ensimmäisen Grammy-palkintonsa, kun ”Ain’t It Fun” valittiin parhaaksi rock-kappaleeksi. Hänestä tuli täten ensimmäinen nainen, joka palkittiin kyseisessä kategoriassa vuoden 1999 jälkeen. Muita Grammy-ehdokkaina olleita Paramoren kappaleita ovat ”Decode” ja ”The Only Exception”.
Sooloura
Jo ennen varsinaista soolouraansa Williams on kirjoittanut Jennifer’s Body -elokuvaan kappaleen ”Teenagers” ja julkaissut coverin Tegan and Sara -duon kappaleesta ”Nineteen”. Hän on lisäksi vieraillut lukuisten muiden artistien ja yhtyeiden kappaleilla. Näistä yhteistöistä tunnetuimpia ovat vuonna 2010 julkaistu B.o.B:n kappale ”Airplanes”, jonka toisella versiolla vierailee myös Eminem, ja vuonna 2013 julkaistu Zeddin kappale ”Stay the Night”. Vuonna 2011 ”Airplanes, Part II” oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa ”Paras laulettu pop-yhteistyö”. Williams on myös esiintynyt Taylor Swiftin ”Bad Blood” -kappaleen musiikkivideolla.
Joulukuussa 2019 Williams ilmoitti julkaisevansa soolomateriaalia seuraavana vuonna, vaikka on aiemmin kieltänyt lähtevänsä soolouralle. Williamsin ensimmäinen oma studioalbumi, Petals for Armor, julkaistiin 8. toukokuuta 2020. Sen ensimmäinen single, ”Simmer”, julkaistiin tammikuussa 2020 ja toinen single, ”Leave It Alone”, viikkoa myöhemmin. Ensimmäinen osa tulevasta albumista julkaistiin 6. helmikuuta EP-levyn muodossa. Petals for Armor I sisältää tammikuussa julkaistujen singlejen lisäksi kolme uutta kappaletta. Albumin toinen osa, Petals for Armor II, julkaistiin huhtikuussa ja kolmas osa, Petals for Armor III, samaan aikaan albumin kanssa.