cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FS Cormoran (P677)
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Brestiin, mistä se siirrettiin 27. kesäkuuta 2007 Cherbourgiin.
Chamissepensas
Chamissepensas (Adenostoma fasciculatum) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on välimerellisessä ilmastossa kasvava pensas, jota kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan länsiosissa Yhdysvaltojen Kaliforniassa sekä Meksikon Baja Californiassa.
Chamissepensas on kaksikotinen kasvi ja sitä pölyttävät mehiläiset. Se kukkii kesä–elokuussa.
Rudolf Buchheim
right|thumb|250px|Rudolf Buchheim Rudolf Buchheim (1. maaliskuuta 1820 – 25. joulukuuta 1879) oli farmakologian professori Tartossa ja myöhemmin Gießenissä. Buchheimia pidetään ensimmäisenä modernin farmakologian edustajana. Hän hyväksyi kirjoittamaansa oppikirjaan vain sellaiset lääkkeet, joille voitiin tieteellisesti osoittaa tehoa.
Buchheim tuli vuonna 1847 Tarton yliopiston ensimmäiseksi farmakologian professoriksi ja aloitti kotinsa kellarissa aktiivisen tutkimustyön. Hän jakoi lääkkeet niiden vaikutusten mukaan eikä kasvitieteellisen systematiikan mukaan. Hän pyrki selittämään lääkkeinä käytettävien kemikaalien vaikutukset niiden fysikaalis-kemiallisten ominaisuuksien perusteella. Tästä alkoi kriittinen farmakodynamiikka, joka hänen kuuluisiksi tulleiden oppilaidensa kuten Oswald Schmiedebergin aikana johti lääkeaineiden vaikutusmekanismien ymmärtämiseen ja reseptoriteorian syntymiseen.
Jan Lehtola
Jan Lehtola (s. 1972 Tampere) on suomalainen urkuri. Lehtola opiskeli urkujensoittoa Matti Hannulan ja Olli Porthanin johdolla. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1998 ja väitteli musiikin tohtoriksi vuonna 2005 Sibelius-Akatemiasta. Hän on opiskellut myös ulkomailla: Alankomaissa (Jacques van Oortmerssen), Saksassa ja Ranskassa. Hän on esiintynyt Radion sinfoniaorkesterin, Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin sekä Lahden, Tampereen ja Mikkelin kaupunginorkesterin kanssa. Hän on vieraillut muun muassa Kuhmon kamarimusiikissa. Vuonna 2003 hän organisoi ensimmäisen kansainvälisen Naji Hakim -festivaalin Helsingissä. Hän on Organo Novon taiteellinen johtaja ja Organum-seuran puheenjohtaja.
Lehtola on kantaesittänyt muiden muassa Harri Ahmaksen, Kalevi Ahon, Naji Hakimin ja Paavo Heinisen teoksia. Hän on levyttänyt Oskar Merikannon, Camille Saint-Saënsin, Johann Sebastian Bachin, Jouko Linjaman ja Naji Hakimin teoksia eri levy-yhtiöille; levytyksiä on yli kolmekymmentä.
Paavola (Hyvinkää)
Paavola on Hyvinkään pohjoisosassa sijaitseva noin 3 400 asukkaan kaupunginosa. Kaupunginosa rajoittuu idässä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Vieremän kaupunginosaan, lännessä Sveitsin luonnonpuistoon ja pohjoisessa Kulomäkeen.
Paavolan maatilasta nimensä saanut Paavola alkoi rakentua jo 1920-luvulla, jolloin Paavolaan rakennettiin Paavolan kunnalliskoti, joka nykyään toimii vanhainkotina. Paavolassa on säilynyt muutama alkuperäinen paikallisen Jussilan tilan rakennus, muistuttaen kaupunginosan maaseutumaisesta menneisyydestä.
Nykyään Paavola tunnetaan pitkälti melko tiiviisti rakennetuista 1960-, 70- ja 80-lukujen taloistaan, jotka on pääasiassa rakennettu alueen pääkadun, Jussilankadun, ympäristöön. Alueella toimii kaksi päiväkotia, koulu, lähikauppa sekä ravintoloita. Paavolasta on lakkautettu terveyskeskus Keusoten myötä ja kaupunki lakkautti taloudellisista syistä Paavolan kirjaston lokakuussa 2020. Paavolassa puhutaan kymmeniä kieliä ja lähistöllä toimii englantipainoitteinen päiväkoti. Etäisyyttä Hyvinkään keskustaan on muutama kilometri ja Paavolan ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöi paikallisbussilinja nro 6.
Paavolaan on syntynyt yhteisötila lakkautettuun kirjastoon. Paavolan yhteisötalo Onni on aloittanut toimintansa pikkuhiljaa. Onnia on laitettu kuntoon talkoolaisten voimin. Talkooväki on saanut nimen Rusakot Puskassa. Rusakot Puskassa on yhteisötoimintaryhmä, joka on osallistunut aktiivisesti Paavolan yhteisötalo Onnin remonttiin ja järjestävät erilaisia hyväntekeväisyystapahtumia. Rusakot Puskassa on kiinnittänyt huomiota sosiaalisen eriarvoisuuden vähentämiseksi.
1990-luvun alussa suosittu rap-yhtye Raptori peräisin Paavolasta.
Rob Lee
Robert Martin ”Rob” Lee (s. 1. helmikuuta 1966 Plaistow, Newham, Lontoo, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi valtaosan urastaan Charltonissa ja Newcastlessa.
Pelaajauran alkuvuodet Charltonissa
Juniorina Charltonia edustanut Lee nousi seuransa edustusjoukkueeseen kaudella 1984–1985. Hän nousi nopeasti joukkueensa tähtipelaajaksi, ja auttoi Charltonia nousemaan Englannin 1. divisioonaan kauden 1985–1986 päätteeksi. Robert Lee pelasi Charltonissa pääasiassa oikeana laitalinkkinä. Charlton säilyi neljä kautta 1. divisioonassa, kunnes putosi takaisin 2. divisioonaan kauden 1989–1990 päätteeksi. Leen johdolla Charlton kuitenkin nousi 2. divisioonasta takaisin 1. divisioonaan kauden 1991–1992 päätteeksi. Seuraavan kauden alussa Lee kuitenkin myytiin Newcastleen 700 000 punnalla Charltonin heikon taloudellisen tilanteen takia.
Siirto Newcastleen
Kaudella 1992–1993 Newcastle voitti 1. divisioonaan ja nousi kaudeksi 1993–1994 vasta perustettuun Valioliigaan. Robert Lee nousi nopeasti yhdeksi Newcastlen tärkeimmistä pelaajista. Jälkeenpäin Robert Leen hankintaa on pidetty yhtenä parhaista Newcastlen manageri Kevin Keeganin tekemistä siirroista. Newcastlessa Robert Lee kuului Kevin Keeganin avainpelaajiin joukkueen noustessa Valioliigan kärkipäähän. Keegan käytti Robert Leestä nimitystä "Britannian paras keskikenttäpelaaja". Aiemmin Charltonissa Lee oli pelannut pääasiassa laitalinkkinä mutta Keegan alkoi käyttämään Leetä myös keskikentän keskellä. Keeganin erottua managerin paikalta, uusi manageri Kenny Dalglish nosti Robert Leen Newcastlen kapteeniksi. Dalglishin johdolla loppukausi sujui hyvin ja Newcastle sijoittui Valioliigassa jälleen toiseksi Manchester Unitedin voittaessa mestaruuden. Robert Lee toimi Newcastlen kapteenina FA Cupin loppuottelussa vuonna 1998. Finaalissa Arsenal voitti Newcastlen 2–0. Dalglish erotettiin kuitenkin pian managerin paikalta ja uusi manageri Ruud Gullit vaihtoi joukkueen kapteeniksi Alan Shearerin eikä Lee saanut aluksi edes pelinumeroa edustusjoukkueessa. Loppukautta kohden Leen rooli kuitenkin kasvoi. Lee kuului Newcastlen avauskokoonpanoon FA Cupin finaalissa vuonna 1999, kun Newcastle hävisi Manchester Unitedille 2–0.
Pelaajauran viimeiset vuodet
Gullit sai kuitenkin pian potkut ja uusi manageri Bobby Robson nosti Leen takaisin kokoonpanoon. Robsonin aikana Lee siirrettiin puolustavamman keskikenttäpelaajan rooliin, Kieron Dyerin noustessa hyökkäävämmän keskikenttäpelaajan paikalle. Kaudella 2001–2002 Robert Lee koki peliaikansa vähentyneen Newcastlessa ja pyysi siirtoa muualle. Lee myytiin helmikuussa 2002 Derby Countyyn 250 000 punnalla.
Derbyssa Lee ei onnistunut ja Derby putosi pois Valioliigasta. Lee siirtyi Derbysta West Hamiin vuonna 2003. West Hamissa Leen peliaika jäi vähäiseksi ja Lee vapautettiin sopimuksestaan. Uran lopulla Lee pelasi vielä Oldhamissa ja Wycombessa.
Ura maajoukkueessa
Englannin maajoukkuetta Robert Lee edusti vuosien 1994–1998 välillä 21 kertaa, onnistuen maalinteossa 2 kertaa. Robert Lee kuului Englannin maajoukkueeseen vuoden 1998 MM-kisoissa. Lee pääsi pelaamaan alkusarjan ottelussa Kolumbiaan vastaan, kun päävalmentaja Glenn Hoddle otti Leen vaihdosta kentälle.
FS Pluvier (P678)
Pluvier (runkonumero P678) on Ranskan laivaston Flamant-luokan ulkovartiolaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgista Constructions Mécaniques de Normandielta (CMN), missä köli laskettiin 7. maaliskuuta 1995. Se laskettiin vesille 2. joulukuuta 1996 ja otettiin palvelukseen 18. joulukuuta 1997.
Palvelus
Alus on sijoitettu Cherbourgiin.
Alusta (tietotekniikka)
Alusta on tietotekniikassa ja tietojenkäsittelyssä käytetty termi, jonka määrittely vaihtelee. Ohjelmistossa ja tietokonelaitteistossa se yleensä kuvaa toimintaympäristöä, jossa sovellusohjelmat voivat suoriutua ja joka tarjoaa uudelleenkäytettäviä ominaisuuksia kuten tiedostojärjestelmät ja käyttäjäoikeudet.
Laajemmassa mittakaavassa organisaatiotasolla ”digitaalinen alusta” sisältää samanlaisia piirteitä: toimintaympäristö, jossa ryhmät voivat toimia. Digitaalinen alusta on rajapintoja, työkaluja, palveluita, tietoa ja tukea.
Power metal
Power metal on metallimusiikin tyylisuunta, jonka tunnusmerkkejä ovat laulajan korkea ääniala, musiikin nopea tempo, runsas melodisuus ja tekniset kitarariffit. Tyylisuunnan alkupisteenä pidetään usein Helloween-yhtyettä.
Musiikilliset piirteet
Power metalia soitetaan puhdassointisesti ja hiotusti thrash ja speed metalia muistuttavassa nopeassa tempossa. Kappaleiden sävellykset ovat melodiaan pohjautuvia, ja yleensä hymninomaisia. Kertosäkeitä voidaan käyttää tasaisesti voimistuen kappaleiden rakenteessa antamaan teatraalinen, dramaattinen ja tunteita herättävä vaikutelma. Sanoitukset ovat usein sävyltään positiivisia, ja niissä ammennetaan varhaisen heavy metalin fantasia-aiheista tai korostetaan yhtyeen omaa arvoa ylistävään sävyyn, mitä erityisesti Manowar-yhtye on käyttänyt.
Laulussa ja kitaran soitossa power metal -yhtyeet pyrkivät taituruuteen. Kitarariffit ja -harmoniat ovat teknisiä, voimasointuja käytetään paljon ja soitto on nopeaa. Riffeissä on kuultavissa thrash metalin vaikutus. Kitarasoolot ovat polveilevia ja voivat olla pitkäkestoisia. Bassokitara ja rytmikitara soittavat tavanomaisesti samat osuudet. Rummutus keskittyy vahvasti tuplabasariin, jonka lisänä käytetään monimutkaisia rumpufillejä ja lautasten käyttöä. Kosketinsoittimen osuus vaihtelee. Jotkin yhtyeet käyttävät sitä yksinkertaisiin melodioihin, kun taas jotkin pyrkivät luomaan vaikutelman sinfoniaorkesterista. Laulajilla on usein laaja ääniala, ja he laulavat pääasiassa korkealta falsetissa.
Amerikkalainen ja eurooppalainen power metal nähdään usein toisistaan poikkeavina koulukuntina. Amerikkalaisen power metalin kuvaillaan olevan laulua ja kosketinsoitinosuuksia lukuun ottamatta lähempänä thrash metalia. Eurooppalaista power metalia taas pidetään mahtipontisempana, nopeampana ja iloisempana kuin amerikkalaista vastinettaan. Power metalin ero heavy metaliin verrattuna on melko häilyvä, ja näitä on toisinaan vaikea erottaa toisistaan. Joitakin eroavaisuusspiirteitä on nostettu esille, kuten tuplabasareiden käyttö rummuissa.
Tyylilajin nimi
Tyylilajin nimi ”power metal” (voimametalli) ei tarkoita kirjaimellisesti, että power metal olisi esimerkiksi voimakkaampaa kuin muut metallimusiikin tyylilajit.
Tyylilliset alkuperät
Antropologi Sam Dunnin mukaan power metalin juuret juontavat 1970-luvun lopulle, jolloin Ritchie Blackmoren perustama Rainbow-yhtye aloitti toimintansa. Rainbow’n laulajan, Ronnie James Dion, kirjoittamat sanoitukset käsittelivät historiasta, kansanperinteestä ja tieteisfiktiosta ammennettuja aiheita. Nämä aiheet inspiroivat suoraan nykypäivän power metal -yhtyeitä, ja jotkut laskevatkin Rainbow'n Rising-albumin (1976) ensimmäiseksi power metal -levyksi. Dio jatkoi fantasiaa ja mytologiaa hyödyntävien sanoitusten käyttöä oman sooloyhtyeensä kappaleissa. Toinen power metalin mytologisten miekka ja magia -sanoitusten esikuva oli amerikkalainen Manowar.
Vuonna 2011 ilmestyneessä dokumentäärisessä tv-sarjassaan Metal Evolution Dunn mainitsee myös Judas Priest-yhtyeen, jonka kahden soolokitaran luoma äänimaailma muodostui myöhemmin power metalin hyvin tyypilliseksi piirteeksi. Toinen brittiyhtye, Iron Maiden, toi metallimusiikkiin lisää eeppisiä ja melodisia ulottuvuuksia. Iron Maidenin yksinkertaiset ja tarttuvat kappaleet, joiden mukana yleisön oli helppo laulaa, muodostuivat power metal -yhtyeiden yleisesti käyttämäksi lähestymistavaksi. Dio, Judas Priestin Rob Halford ja erityisesti Iron Maidenin Bruce Dickinson olivat suuria vaikuttajia power metalin korkeaääniselle laulutyylille.
Judas Priestiltä ja Iron Maideniltä vaikutteensa ottanut Accept ja toinen saksalaisyhtye Scorpions olivat power metalin synnylle tärkeitä pioneereja. Toinen edelläkävijä oli ruotsalaiskitaristi Yngwie Malmsteen, joka kehitti Ritchie Blackmoren luomaa virtuoosimaista neoklassista kitaransoittoa. Malmsteenin ja hänen kaltaistensa tilutuskitaristien luoma neoklassinen metalli oli yksi tärkeistä power metalin alkupisteistä. Malmsteenin yhtyeessä uransa aloitti myöhemmin Stratovariukseen liittynyt Jens Johansson, joka modernisoi Deep Purplen Jon Lordin kosketinsaundin, jonka power metal -kosketinsoittajat omaksuivat.
Yhdysvaltalaiset power metal -yhtyeet saivat merkittäviä vaikutteita Riot-yhteeltä sekä Fates Warningin ja Queensrÿchen uran alkupään tuotannosta.
1980-luvun loppu
thumb|Stratovarius 1980-luvun lopulla länsisaksalainen Helloween-yhtye alkoi yhdistää musiikissaan NWOBHM:n vibratomaista laulua ja kitaraharmonioita thrash metalin nopeuteen. Yhtye oli soittanut aikaisemmin speed metal -tyylilajissa, mutta tuotuaan musiikkiinsa melodisuutta ja vaihtelua katsotaan Helloweenin luoneen power metalin tyylisuunnan. Tosiasiassa yhtyeen kotimaassa vaikutti samaan aikaan muitakin power metaliksi laskettavia yhtyeitä kuten Running Wild ja Rage, mutta Helloweenin albumit Keeper of the Seven Keys Part I ja Part II (1987–1988) katsotaan usein ensimmäisiksi varsinaisiksi power metal -albumeiksi. Albumit toivat Helloweenille suurta menestystä, mikä toi tuulta tyylilajin siipien alle.
Samaan aikaan Suomessa Stratovarius-yhtye oli alkanut uuden jäsenensä, kitaristi-laulaja Timo Tolkin, myötä muuttamaan tyyliään hiotumpaan power metaliseen suuntaan.
Yhdysvalloissa muodostui tyyliltään yhtenäinen power metal -yhtyeiden joukko paikallisten vaikutteiden pohjalta. Näihin kuuluivat muun muassa Vicious Rumors ja Helstar.
1990-luku
1990-luvun puolivälissä power metalin suosio alkoi vakiintua. Yhtenä tekijänä oli perinteisten metallimusiikin tyylilajien kuten heavy ja thrash metalin suosion paluu, joka oli syntynyt vastareaktiona trendejä seuraavalle nu metalille sekä raa’alle death ja black metalille. Toisena tekijänä oli HammerFall-yhtyeen läpilyönti, joka toi power metalin valtavirtaan. HammerFall tuli Ruotsista, jossa sen olivat perustaneet sivuprojektinaan vuonna 1993 eri death metal -yhtyeissä esiintyvät muusikot. Yhtyeen esikoisalbumi Glory to the Brave (1997) myi hetkessä itsensä Saksan albumilistalle ja toi power metalin tunnetuksi uudelle eurooppalaiselle musiikinkuuntelijoiden sukupolvelle.
HammerFallin myötä syntyi uusi power metal -yhtyeiden aalto, joka toi tyylilajille maailmanlaajuista suosiota. Power metal menestyi hyvin Saksan lisäksi Kreikassa ja Etelä-Amerikassa, ja Suomessa Stratovariuksen Destinystä (1998) tuli ensimmäinen Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle noussut metallialbumi. Myös vanhan polven yhtyeiden suosio kasvoi, ja muun muassa Manowarin levymyynti oli suurempaa kuin missään vaiheessa aiemmin. 1990-luvun loppuun mennessä power metalista oli tullut merkittävä tyylilaji metallimusiikin kentällä.
2000-luku
2000-luvulla power metal oli pääasiassa eurooppalainen ilmiö. Englantilainen DragonForce, joka pääsi Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalle kolmannella albumillaan Inhuman Rampage, ja yhdysvaltalainen Theocracy olivat suosittuja tyylilajin yhtyeitä. DragonForce toimi inspiraationa uusille yhtyeille kuten Shadowkeep, Power Quest ja Pythia. 2000-luvun puolivälistä alkaen merkittävä yhtye on ollut ruotsalainen Sabaton, johon verkkojulkaisu Loudwire on viitannut yhtenä suurimmista power metal -bändeistä.
Sinfoninen power metal
Sinfoninen power metal nojaa vahvasti kosketinsoitinten ja orkesterisoitinten käyttöön. Myös kappaleiden sovituksissa on vaikutteita taidemusiikin orkesterisovituksista, ja yhteet voivat käyttää oopperalaulua. Merkittäviä sinfoniseksi power metaliksi luokiteltuja yhtyeitä ovat Nightwish, Rhapsody of Fire, Serenity ja Kamelot.
Progressiivinen power metal
Progressiivinen power metal poikkeaa perinteisestä power metalista esimerkiksi käyttämällä epätavallisia tahtilajeja. Alagenren syntyä edisti se, että 1980-luvun lopussa Helloweenin ja Blind Guardianin uusi musiikillinen lähestymistapa kiinnosti muusikoita ja faneja sekä progressiivisen metallin että heavy metalin piiristä. Merkittävä teos alagenrelle oli Crimson Gloryn albumi Transcendence (1988). Muita varhaisia progressiivisen power metalin yhteitä olivat yhdysvaltalainen Heir Apparent, brasilialainen Angra ja norjalainen Conception. Yhtyeet Yhdysvalloista eivät koskaan saaneet merkittävästi suosiota, mutta eurooppalaiset progressiivisen power metalin yhteet menestyivät oman maanosansa markkinoilla. Tunnettuja myöhempiä tyylilajin edustajia ovat Vanden Plas, Royal Hunt, Eldritch, Labyrinth, Kamelot ja Threshold. Raja power metalin ja progressiivisen metallin tyylilajien välillä on toisaalta hämärä.
Nora Raikamo
Nora Raikamo (o.s. Rissanen, s. 1974) on Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta valmistunut helsinkiläinen freelance-näyttelijä.
Raikamo on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa , Espoon kaupunginteatterissa , Q-teatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa, Red Nose Companyssa, Aurinkoteatterissa , Keski-Uudenmaan Teatterissa , Teatteri Avoimissa Ovissa ja KOM-teatterissa.
Raikamo on esiintynyt myös useissa TV-sarjoissa sekä radiokuunnelmissa. Raikamo on toiminut laulajana ja viulistina useilla konserttikiertueilla kuten Totuus ja Valhe – Vysotskin lauluja Martti Suosalon kanssa ja Ollaan Ihmisiksi – Juicen lauluja Remu Aaltosen ja Mikko Alatalon kanssa.
Musta aurinko
pienois|pysty|Musta aurinko. Musta aurinko on kansallissosialismiin liittyvä tunnus, jota käyttävät nykyään uusnatsit ja muut valkoisen ylivallan kannattajat. Joskus tunnuksen keskellä on hakaristi. Kuvion S-riimut liittyvät natsi-Saksan SS-joukkojen tunnukseen. Mustaa aurinkoa alettiin käyttää hakaristin korvikkeena 1990-luvulla. Se on liitetty natsiesoteeriseen ”mustan auringon” käsitteeseen.
Kuvio on muodoltaan aurinkopyörä (saks. Sonnenrad), joka on ollut käytössä eri kulttuureissa. Anti-Defamation Leaguen mukaan mustaa aurinkoa muistuttavat symbolit on nähtävä omassa asiayhteydessään eikä välttämättä tulkita rasistiseksi symboliksi. Reporting Radicalism -sivuston mukaan musta aurinko -tunnusta käyttävät myös jotkin uuspakanat ja satanistit esoteerisena symbolina.
Historia
pienois|Lattiamosaiikki [[Wewelsburgin linnassa.]] Musta aurinko esiintyi 1930-luvulla natsijohtaja Heinrich Himmlerin suunnitelman mukaan tehdyssä mosaiikissa SS-joukkojen käyttämässä Wewelsburgin linnassa. Auringon säteet ovat sig-riimuja, jotka ovat SS-joukkojen tunnuksesta. Kuvio on muodoltaan aurinkopyörä (saks. Sonnenrad), joka on ollut käytössä eri kulttuureissa.
Entinen SS-upseeri Wilhelm Landig keksi toisen maailmansodan jälkeen natsiokkultistisen ”mustan auringon” käsitteen hakaristin korvikkeeksi. Okkultisti H. P. Blavatsky oli kirjoittanut Linnunradan keskustassa sijaitsevasta näkymättömästä auringosta. Wewelsburgin linnan lattiamosaiikki liitettiin mustan auringon käsitteeseen vuonna 1991 julkaistussa nimimerkki Russell McCloudin jännitysromaanissa Die Schwarze Sonne von Tashi Lhunpo.
Anti-Defamation League huomauttaa vihasymboleista kertovassa verkkoaineistossaan, että mustaa aurinkoa muistuttava symboli tunnetaan monissa kulttuureissa ja että se tulee nähdä omassa asiayhteydessään eikä välttämättä rasistisena symbolina. Freedom Housen ylläpitämän Reporting Radicalism -sivuston mukaan musta aurinko -tunnusta käyttävät myös jotkin uuspakanat ja satanistit esoteerisena symbolina. Sivuston mukaan tunnusta saatetaan myös luulla muodikkaaksi esteettiseksi kuvioksi tai että sen ajatellaan merkitsevän jotakin muinaiseen Skandinaviaan tai slaavilaiseen kulttuuriin liittyvää.
Peter Garlake
Peter Storr Garlake (11. tammikuuta 1934 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka – 2. joulukuuta 2011) oli zimbabwelainen arkeologi ja taidehistorioitsija. Hän todisti teoksessaan Great Zimbabwe, että Suur-Zimbabwen kaupunki on afrikkalaisten rakentama, ja rikkoi siten siirtomaavallan ylläpitämän myytin rakennelman eurooppalaisesta alkuperästä. Garlake teki urallaan kaivauksia myös muun muassa Nigeriassa ja kirjoitti Zimbabwen kalliomaalauksista ja Afrikan taidehistoriasta.
Nuoruus ja opiskelu
Peter Garlake syntyi vuonna 1934 Kapkaupungissa. Hänen isänsä Storr Garlake oli sotilas, josta tuli myöhemmin Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion asevoimien kenraalimajuri. Hänen äitinsä Catherine oli skotlantilaissukuinen eteläafrikkalainen. Peter Garlake kävi collegen Hararessa ja opiskeli 1952–1957 arkeologiaa Kapkaupungin yliopistossa. Jatko-opintonsa hän aloitti 1961 University College Londonissa (UCL), jossa hän tapasi myös tulevan vaimonsa Margaretin. Pari meni naimisiin 1962, ja he saivat kolme lasta.
Ura
Garlake aloitti tutkijanuransa 1962 brittiläisessä instituutissa Dar es Salaamissa. Hän tutki Itä-Afrikan rannikon keskiaikaisten swahilikaupunkien arkkitehtuuria ja arkeologiaa. Tutkimuksista julkaistiin vuonna 1966 teos The Early Islamic Architecture of the East African Coast.
Garlake lähti Rhodesiasta ja siirtyi luennoitsijaksi Nigeriaan Ifen yliopistoon, missä hän toimitti loppuun tutkimuksensa Suur-Zimbabwesta. Vuonna 1973 hän julkaisi aiheesta teoksen Great Zimbabwe, joka kumosi lopulta siirtomaa-aikaisen myytin ja todisti, että Suur-Zimbabwen olivat rakentaneet afrikkalaiset eivätkä eurooppalaiset tai foinikialaiset. Ian Smithin johtama hallinto halusi pitää kiinni myytistä, jonka mukaan Rhodesian suuret historialliset rakennelmat olivat valkoihoisten rakennuttamia. Nigeriassa Garlake suoritti myös kaksi merkittävää kaivausta, Woye Asirin ja Obalaran arkeologisilla alueilla. Hän kirjoitti tutkimuksistaan kaksi raporttia West African Journal of Archaeology -lehteen ja käsitteli niissä Ifen klassisen kauden aineellista kulttuuria ja jorubojen asuinaluetta yleisesti.
Garlake oli 1976–1981 lehtorina UCL:ssä. Tämän jälkeen hän palasi Zimbabween mutta pettyi, kun ei saanut National Museums and Monuments of Zimbabwen johtajan paikkaa. Vuodesta 1984 lähtien hän toimi Zimbabwen yliopiston lehtorina, ja tohtoriksi hän väitteli 1992 Lontoon yliopistossa, School of Oriental and African Studiesin collegessa. 1980-luvun lopussa hän menetti tulipalossa Zimbabwen arkeologiaa käsittelevät käsikirjoituksensa, minkä jälkeen hän siirtyi tutkimaan maan kalliomaalauksia. Hän julkaisi 1987 teoksen The Painted Caves ja sen pohjalta 1995 teoksen The Hunter’s Vision. Garlaken viimeiseksi kirjaksi jäi 1992 julkaistu Early Art and Architecture of Africa.
Garlake kuoli vuonna 2011. Hänelle ei järjestetty muistotilaisuutta, ja hänelle toimitettiin niin sanottu luonnollinen hautaus, kuten hän oli itse toivonut.
Liturgiset värit
Liturgiset värit ovat kristillisissä kirkoissa käytettyjä symbolisia värejä, jotka korostavat kirkkovuoden eri aikojen merkitystä. Jumalanpalveluksessa tekstiilit eli paramentit (alttariliinat, saarnaliinat) ja papin stola ja/tai messukasukka ovat kirkkovuoden liturgisen värin mukaisia. Liturgiset värit ovat tärkein paramentteja korostava tekijä.
Liturgisia värejä käytetään muun muassa katolisessa, ortodoksisessa ja evankelis-luterilaisessa kirkossa. Eri kirkkokunnissa niiden käyttö ja merkitys kuitenkin jonkin verran poikkeavat toisistaan. pienoiskuva|Musta messukasukka, 1700-luku Liturgisten värien käyttö tunnetaan jo 800-luvulta ja niiden käyttö vakiintui seuraavien vuosisatojen kuluessa ja vuonna 1198 se sai lain voiman katolisessa kirkossa, niin myös Pohjoismaissa. Reformaation jälkeen 1600-luvulla liturgisten värien käyttö vähentyi, ja usein käytettiin kirkon parasta tai ainoaa messukasukkaa. 1700- ja 1800 luvuilla Suomessa samoin kuin Ruotsissa käytössä oli oikeastaan vain kaksi liturgista väriäː musta ja punainen, ja värit näkyivät vain kirkkojen messukasukoissa. Nämä värit, punainen, kultakoristeinen sametti ja erityisesti hopealla koristeltu musta sametti miellettiin ”evakelisten kirkkotekstiilien” materiaaliksi. Näkemys vastasi klassisistisen kauden taidenäkemystä. Keskiajan ja 1600-luvun elävää värien käyttöä kirkkosalissa pidettiin silloisen näkemyksen mukaan vanhanaikaisena ja sopimattoma. 1800-luvulla käyttöön jäivät useimmiten vain punaiset ja mustat messukasukat, joista mustaa käytettiin pitkäperjantaina ja punaista ”joulukoristeena”.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa, samoin kuin monissa muissa kirkoissa nykyään käytettävien liturgisten värien ”värikaanon” pohjautuu keskiaikaiseen käytäntöön, mutta se on tullut käyttöön uudelleen 1900-luvun alussa. Nykyisin käytössä oleva liturgisten värien "värikaanon" Suomessa seuraa läheisesti Ruotsin kirkossa vakiintunutta tapaa. Siellä liturgisten värien käyttö tuli uudelleen yleiseksi viimeistään 1950-luvulla. Ruotsin kirkon omaksuma värien käyttö pohjautuu katolisen kirkon käytäntöön 1800-luvulla. pienoiskuva|Neljä stolaa Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa liturgisia värejä on kaikkiaan viisi: musta, valkoinen, vihreä, punainen ja violetti. Ortodoksisessa kirkossa liturgiseksi kutsuttuja värejä on periaatteessa seitsemän. Käytännössä voidaan käyttää useampaakin väriä. Ortodoksisessa kirkossa värien käyttö vaihtelee merkittävästi etenkin kulttuurista toiseen eikä värien käytöstä ole kiinteää sääntöä. Esimerkiksi Kreikassa värien käyttöön vaikuttaa se, että papisto hankkii itse jumalanpalveluspukunsa. Suomen ortodoksisessa kirkossa käytetään tavallisesti värejä venäläisen perinteen mukaisesti.
Jesus B. Tuquib
Jesus B. Tuquib (27. kesäkuuta 1930 – 1. elokuuta 2019) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. maaliskuuta 1959 ja nimitettiin Pagadianin hiippakunnan johtoon 24. helmikuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Manuel Mascariñas y Morgia, jota avustivat Lino R. Gonzaga y Rasdesales ja Felix Sanchez Zafra.
M-150 (energiajuoma)
thumb|150px|M-150 M-150 on energiajuoma, jota valmistaa thaimaalainen yritys Osotspa Co Ltd, jonka omistaa Osathanugrah-perhe. Juoman valmistus aloitettiin vuonna 1985.
Liturgiset värit
Liturgisten värien käyttö
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirjaan on merkitty kunkin pyhäpäivän liturginen väri. Liturgisten värien käyttöä säätelee ja ohjaa Piispainkokouksen hyväksymä Jumalanpalveluksen opas. Liturginen väri vaihdetaan yleensä pyhän aattona klo. 18. Sitä käytetään koko seuraavan viikon ajan. On kuitenkin sellaisia pyhäpäiviä (ns. pistepyhiä), joiden värisuositus rajoittuu kyseiseen päivään. Tällöin liturginen väri vaihdetaan vain yhden päivän ajaksi. Esimerkiksi paaston aikaan vietettävänä Marian ilmestyspäivänä käytetään valkoista väriä vain sunnuntain ajan, sen jälkeen palataan violettiin eli kirkkovuoden mukaiseen väriin. Samoin Mikkelinpäivää seuraavalla viikolla käytetään vihreää. Tällaisia pistepyhiä ovat
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2018 – Lohko B
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 B-lohkossa pelasivat Kanada, Suomi, Yhdysvallat, Saksa, Norja, Latvia, Tanska ja Etelä-Korea.
Jesus B. Tuquib
Tuquib sai 31. maaliskuuta 1984 nimityksen Cagayan de Oron koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 5. tammikuuta 1988 hänestä tuli sen arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. maaliskuuta 2006.
Liturgiset värit
Valkoinen
Lisäksi kirkkovuodessa on koko joukko sunnuntaita, joiden liturginen väri on valkoinen. Tällaisia ovat loppiaisen jälkeinen sunnuntai, jonka aiheena on Kristuksen kaste, kynttilänpäivä ja marianpäivä, jotka sisällöllisesti mielletään Kristus-juhliksi, sekä juhannus, Jeesuksen edelläkävijän Johannes Kastajan juhla, joka tuli todistamaan valkeudesta. Samoin valkoinen väri on käytössä kolminaisuudenpäivänä ja kirkastussunnuntaina. Myös luterilaisen kirkkovuoden ainoa enkelijuhla mikkelinpäivä on valkoinen sunnuntai.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1932
Jalkapallon B-sarja 1932 oli jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso vuonna 1932. Sarjan pelitapa määritettiin SPL:n Liittohallituksen kokouksessa 8.5.-32: Sarjaan osallistuyivat A-sarjasta 1931 pudonneet HJK ja ViPS ja loput osallistuvat joukkueet tulivat piireistä. Maa jaettiin SPL-piireittäin 4 alueeseen, ks. ohessa alueelliset karsinnat), joiden jälkeen sarja pelattiin yhden kierroksen loppusarjana, ja sarjan kaksi parasta nousi A-sarjaan kaudeksi 1933.
Liturgiset värit
Valkoinen
Ruotsin kirkossa käytetään valkoista myös kiirastorstaina (ehtoollisen asettamisen muisto) ja pyhäinpäivänä. pienoiskuva|Valkoinen messukasukka, 1950-luvulta. Valkoista väriä voidaan käyttää myös kirkollisissa toimituksissa eli kasteen, avioliittoon vihkimisen ja hautauksen yhteydessä.
M-150 (energiajuoma)
M-150 on Thaimaan myydyin energiajuoma. Sen myyntialue on laaja, ja sitä myydään Thaimaassa, Kambodžassa, Laosissa, Vietnamissa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä, Japanissa, Yhdysvalloissa, Kyproksella ja Suomessa. Juoman asema on kuitenkin vahvin Thaimaassa, jossa se hallitsi vuonna 2010 65 prosenttia energiajuomamarkkinoista. Vuoteen 2014 mennessä osuus oli laskenut 46 prosenttiin. Juoma pakataan yleisimmin pulloihin mutta joskus myös tölkkeihin. Juoman etiketissä on tyypillisesti punainen tähti -rintanappitunnus, jonka keskellä on keltainen M-kirjain ja jota reunustavat sanat "uskollisuus", "rohkeus" ja "uhraus".
Liturgiset värit
Valkoinen
Venäläisessä ja Suomeen omaksutussa ortodoksisessa perinteessä on tapana käyttää valkoista myös pääsiäisyönä ja pääsiäiskaudella, helatorstaina, helluntaina, Kristuksen suurissa juhlissa yhtenä päävärinä (hopean, keltaisen ja/tai kullan ohella) sekä enkelien päivinä. Valkoisen rinnalla voidaan käyttää myös kullan ja hopean värejä. Katolisessa kirkossa valkoista käytetään edellisten lisäksi Neitsyt Marian juhlina, enkelipyhinä sekä muiden pyhimysten kuin marttyyrien muistopäivinä.
John Jeremiah McRaith
John Jeremiah McRaith (6. joulukuuta 1934 Hutchinson, Minnesota – 19. maaliskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi New Ulmin hiippakuntaan 21. helmikuuta 1960 ja nimitettiin Owensboron hiippakunnan johtoon 23. lokakuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Cajetan Kelly, jota avustivat Henry Joseph Soenneker ja Raymond Alphonse Lucker.
Liturgiset värit
Vihreä
Vihreä on toivon väri, iankaikkisen elämän väri ja kasvun väri. Se on kuitenkin myös kasvun, elämän ja arjen väri. Sitä käytetään kaikkina niinä kirkkovuoden aikoina, joita varten ei ole määrätty muuta liturgista väriä. Katolisessa kirkossa ei vihreällä värillä ole erikoista merkitystä, mutta siinä nähdään toivon väri. Se on käytössä sekä katolisessa että luterilaisessa kirkossa muun muassa loppiaisen ja helluntain jälkeisinä aikoina.
John Jeremiah McRaith
McRaith erosi tehtävistään piispana 5. tammikuuta 2009.
Liturgiset värit
Vihreä
Suomen ortodoksisessa kirkossa vihreää käytetään tavallisten sunnuntaipäivien ja pyhittäjien päivien liturgisena värinä.
Punainen
Punainen on tulen, veren ja tunnustuksen (ks. marttyyri) väri. Se on myös Pyhän Hengen ja Kristuksen tunnustamisen väri. Katolinen kirkko käyttää punaista väriä Kristuksen kärsimysjuhlissa ja helluntaina, mutta myös apostolien ja useiden marttyyrien muistopyhinä. Luterilaisessa kirkossa sitä käytetään katolisen perinteen mukaisesti helluntaina ja pyhäinpäivänä. Punainen väri on käytössä myös apostolien muistopäivänä – evankelista Johannesta lukuun ottamatta kaikkien apostolien kerrotaan kärsineen marttyyrikuoleman – sekä Pyhän Henrikin muistopäivänä. Myös tapaninpäivän ja pyhäinpäivän liturginen väri Suomen ev. lut. kirkossa on punainen.
M-150 (energiajuoma)
Juomaa myydään tavallisesti lasisissa ruskeissa 150 ja 75 millilitran pulloissa. Se on hiilihapotonta, ja kofeiinipitoisuudeltaan varsin vahvaa (67 mg per 100 ml). Suomessa M-150:ä maahantuo Lynx Racing Oy, ja sitä myydään myös Ruotsissa.
Liturgiset värit
Punainen
Suomen ortodoksisessa kirkossa punaista käytetään 2. pääsiäispäivänä, Pyhän Hengen päivänä, martyyrien päivinä ja apostolien päivinä. Tummanpunaista käytetään suuren torstain liturgiassa (vaihtoehtona violetti), palmusunnuntaina ja ristin päivinä.
Violetti/sininen
Violetti on katumuksen ja syntien tunnustamisen väri. Sitä käytetään pääsiäistä edeltävänä paastonaikana sekä joulun edellä adventtiaikana 2. adventtisunnuntaista lähtien. Ruotsissa, Ruotsin kirkossa on käytössä myös harmaa väri, ja sitä käytetään paastonajan arkipäivinä. Sen käyttö on kuitenkin harvinaista.
M-150 (energiajuoma)
Ainesosat
Vesi, dekstroosi, sakkaroosi, sitruunahappo, tauriini (0,4 %), kofeiini (0,07 %), unositoli, säilöntäaineet (kaliumsorbaatti), vitamiinit (B2, B3, B5, B6), väriaineet (elintarvikeväri E150d).
Liturgiset värit
Violetti/sininen
Myös muiden paastojen ja paastopäivien aikaan ortodoksisessa kirkossa käytetään violettia. Suuren torstain liturgiassa voidaan käyttää violettia tummanpunaisen sijaan. Violetin sijasta voidaan käyttää, etenkin paastonajan loppupuolella roosaa väriä tai sinistä väriä, joka symboloi myös Neitsyt Mariaa. Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa sininen tai taivaansininen on Marian väri.
Musta
Musta on murheen, surun, katoavaisuuden ja kuoleman väri. Ainoat kirkkovuoden päivät, jolloin sitä käytetään, ovat pitkäperjantai ja sitä seuraava lauantai (hiljainen lauantai, lankalauantai). Mustaa voidaan käyttää myös hautajaisissa. Katolinen kirkko käyttää mustaa sielunmessuissa. Venäjän ja Suomen ortodoksisessa perinteessä musta on suuren viikon väri.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1932
B-sarja, alueelliset karsinnat
Savo Helsinki, Turku
Liturgiset värit
Musta
Nykyään hautajaisissa käytetään yleisesti kirkkovuoden ajan mukaista väriä tai valkoista. Ortodoksisessa hautajaispalveluksessa käytetään pääsääntöisesti valkoista väriä. Lasten hautajaisissa valkoinen on lähes aina käytetty liturginen väri.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1932
B-sarja, alueelliset karsinnat
EIF
Liturgiset värit
Kulta
Kulta on katolisessa kirkossa juhlan merkki, kultakangas voi erityistapauksissa korvata valkean värin, mutta toisaalta myös vihreää ja punaistakin väriä. Suomen ortodoksisessa kirkossa kulta liittyy yhtenä värinä erityisesti Kristuksen suuriin juhliin.
Jos kirkoossa ei ole käytössä esimerkiksi stolaa tai messukasukkaa kaikissa yleisesti käytetyissä liturgisissa väreissä, ne voidaan korvata toisella värillä. Ruotsin kirkossa seurataan seuraavia korvausojeitaː
Jalkapallon B-sarjan kausi 1932
B-sarja, alueelliset karsinnat
Häme-Satakunta, Pohjanmaa
VIFK
Karjala, Viipuri, Kymenlaakso
B-sarjan loppusarja
Uusinta mestaruudesta: HJK - EIF 3-1 (2-0)
Harvester (videopeli)
Harvester on DigiFX Interactiven vuonna 1994 julkistettu ja vuonna julkaistu videopeli, joka on julkaistu MS-DOS:ille, Linuxille, Windowsille ja Macintoshille. Se kertoo Steve-nimisestä pojasta, joka vaikuttaa heräävän muistinsa menettäneenä Harvest-nimisessä amerikkalaisessa pikkukaupungissa vuonna 1953.
Harvester kritisoi julkaisunsa aikaan ajankohtaista keskustelua väkivaltaisten videopelien ja todellisen väkivallan välistä yhteyttä. Yhdysvaltain senaatin jäsen Joe Lieberman oli vuonna 1991 johtanut videopelien sensuuria käsitellyttä komiteaa.
Juoni
Herätessään Steve Mason huomaa, että hän on nähtävästi kokenut täydellisen muistinmenetyksen. Hän ei tunne ketään saman perheen jäsenistä tai Harvestin kaupungin asukkaista, vaikka nämä väittävät tuntevansa hänet. Hän saa pian kuulla, että on menossa pian naimisiin Stephanie-nimisen naisen kanssa. Myöskään Stephanie ei muista mitään menneisyydestään.
Kaikki Harvestin kummalliset asukkaat, homoseksuaalisista palomiehistä ja ampiaisten kanssa talonsa jakavasta vanhasta naisesta lihaan pakkomielteisesti suhtautuvaan Stephanien isään, kehottavat Steveä liittymään kaupungin keskustassa sijaitsevan Lodge-rakennuksen omistavaan Order of the Harvest Moon -salaseuraan. Steve joutuu ensin hankkimaan jäsenhakemuksen, minkä jälkeen hän saa Lodgen telepaattisesti viestivältä portinvartijalta yksi toisensa jälkeen tehtäviä suoritettavakseen päästäkseen jäseneksi. Kaikilla tehtävillä on epämiellyttäviä sivuvaikutuksia.
Lodgessa pelattava osuus koostuu kolmesta eriskummallisesta tasosta. Pulmanratkaisu on vähäisemmässä roolissa, ja kaikilla tasoilla Steven on käytettävä väkivaltaa edetäkseen. Steve kohtaa kolmannella tasolla myös Stephanien isän, joka kertoo, että hän pyrkii itsekin veljeskunnan jäseneksi ja että Stephanien kidnapatuksi tulemisen salliminen oli yksi hänen tehtävistään initiaatioprosessissa. Steve tappaa hänet.
Pelin lopussa Steve kohtaa jälleen portinvartijan ja saa kuulla, että Harvestin kaupunkia ei todellisuudessa ole olemassa, vaan se on ”Harvester”-nimisten olentojen kehittämä virtuaalitodellisuus, jonka tarkoituksena on synnyttää uusia Harvestereita alentamalla näiden kynnystä väkivallan käyttöön.
Steve voi joko hyväksyä asemansa sarjamurhaajana ja vapautua virtuaalitodellisuudesta tai avioitua Stephanien kanssa, jolloin he molemmat kuolevat näkemättä enää todellista maailmaa.
Kehitys
Harvesterin kehitys alkoi mahdollisesti kauhupeli Phantasmagorian jatko-osana. Sen julkaisu viivästyi kaksi vuotta, sillä sen suunnittelija Gilbert P. Austin kieltäytyi sensuroimasta peliä mitenkään.
Vastaanotto
Harvester kiellettiin Saksan pelimarkkinoilla, minkä lisäksi Lodgen kolmannella tasolla nähtävä kohtaus, jossa äiti on omien lastensa kannibalismin kohteena, sensuroitiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Australiassa julkaistuissa versioissa.
Harvesterin kriittisten, parodisten ja satiiristen tavoitteiden onnistumisen tasoa on pidetty kyseenalaisena. Peli nauttii kuitenkin kulttijulkaisun statusta.
Voimistelu kesäolympialaisissa 2020
Voimistelussa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 29. kertaa. Voimistelussa kilpailtiin 24. heinäkuuta – 8. elokuuta 2021. Voimistelussa kilpailtiin telinevoimistelussa, trampoliinissa ja rytmisessä voimistelussa, joista viimeinen oli varattu vain naisille. Eri kilpailutapahtumia oli 18. Menestyneimmät maat olivat Kiina (11 mitalia, joista neljä kultaa) ja Venäjän olympiakomitea (10 mitalia, joista kaksi kultaa).
Aikataulu
Loppukilpailut (LK) on merkitty vaaleansinisellä taustavärillä. Karsinnat on merkitty K-kirjaimella.
Symboli
pienois|Uskonnollisia symboleita. [[Kristinuskon risti|Risti, Daavidintähti, Om-tavu Islam, Dharman pyörä, Torii Khanda, Bahain tähti, Ahimsa]] Symboli (tunnuskuva, vertauskuva, merkki, tuntomerkki, tunnusmerkki ) on merkki, joka edustaa jotakin asiaa.
Sanan symboli on sanottu olevan johdettavissa kreikan sanasta symballein, joka merkitsee yhteen, kokoon heittämistä. Selityksen mukaan ajatus ja esine on symbolissa yhdistynyt kokonaisuudeksi.
Symbolit
Sana tulee kreikan kielen sanasta symbolon (sopimus, tunnus; sanaosat syn adverbi: yhteen ja ballein verbi: heittää, liittää) tai sen latinankielisestä vastineesta symbolum. Mainittuja sanoja vastaa suomen kielessä lähinnä vertauskuva ja tunnusmerkki.
Alun perin symbolon on merkinnyt tunnusmerkkinä käytettyä, tietyn piirin tuntemasta esineestä murrettua palasta, johon viestin tai lähetin vastaanottajalla on ollut sopiva vastinekappale.
Erityisessä, semantiikassa eli merkitysopissa käytetyssä merkityksessä symboli on sana, aate, asia, mielikuva tai kuva, joka liittää yhteen kaksi tai useamman asian. Symboli ei tässä täsmennetyssä merkityksessä siis ole merkki (ennalta sovittu, tunnettu lyhennys, katso semiotiikka) tai vertaus (tietoinen allegoria, eli merkitysopissa tunnettu, rajallinen edustaja).
Symboleja käytetään esineellisinä, kuvallisina ja sanallisina merkkeinä lähes kaikilla inhimillisen elämän piiriin kuuluvilla aloilla. Uskonnollisen elämän aloilla symbolien käyttö on erityisen laajaa. Raamatun Vanhan testamentin julistus rakentuu monimutkaisten vertauskuvien varaan, esimerkkinä psalmi 18:3; ”Herra on minun kallioni, linnani ja pelastajani, minun Jumalani, vuoreni, jonka turviin minä pakenen, minun kilpeni, autuuteni sarvi ja varustukseni.”
Käsityksiä symboleista
Freudilaisessa syvyyspsykologiassa symbolin on ajateltu koostuvan osittain tiedostamattomasta aineksesta. Sigmund Freudin käsitys oli, että symboli edustaa aiemmin tunnettua, mutta (kielteisenä) tietoisuudesta torjuttua aineistoa joka alitajunnasta esiintyy esimerkiksi unissa, kuvitelmissa ja niin edelleen vääristyneenä ja jota voi loppujen lopulta rajallisena ja psykoanalyysin kautta tulkita, esimerkiksi viettipohjaisena merkkinä.
C.G. Jungin näkemys, pohjautuen assosiaatiokokeisiinsa ja kompleksiteoriaansa, oli että todellinen symboli on neutraali ilmentymä tiedostamattomasta tietoisuuteen (uni, oire, mielikuva) sellaisille asioille jotka ovat tietoisuudelle uusia tai kehittämättömiä ja näin eivät vielä voineet saada selvää tunnettua määritystä. Symboli on kuin sana mielikuva (saksan Sinnbild), osa mieltä eli tietoisuutta, ja osa kuvaa, joka ”kertoo enemmän kuin tuhat sanaa”. Symboli on Jungin analyyttisen psykologian mukaan paras mahdollinen ja ajankohtaisin sovitteluratkaisu tietoisuuden ja tiedostamattoman välillä, ja näin ei ulkopuolista tulkintaa periaatteessa tarvita, koska se voi rajata ja ehdyttää symbolin. Symboli on Jungin mielestä silta jota kautta tiedostamattoman kompleksin psyykkinen energia voi tulla tietoisen käyttöön kun symboli on sisäistetty, mikä tapahtuu analyyttisen ja terapeuttisen työn tuloksena.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1968
Méxicon 1968 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut 11 painoluokassa. Uutena sarjana olympialaisten ohjelmassa oli kevyt kärpässarja eli alle 48-kiloisten sarja. Menestynein maa oli kolme kultaa voittanut Neuvostoliitto. Kaikkiaan mitaleille pääsi 21 maata. Puolalainen Jerzy Kulej ja neuvostoliittolainen Boris Lagutin voittivat uransa toisen olympiakultamitalin. Raskaan sarjan kultaa voitti yhdysvaltalainen George Foreman, joka myöhemmin voitti ammattilaisten maailmanmestaruuden raskaassa sarjassa.
Suomen joukkue
Kääpiösarja (54 kg) Höyhensarja (57 kg) Kevytsarja (60 kg) Kevyt välisarja (63,5 kg) Välisarja (67 kg)
Rautaispensaat
Rautaispensaat (Cercocarpus) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin viisi lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu 30 muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Lancasterin Filippa
Filippan isä oli englantilainen Lancasterin herttua Juhana Gent, jonka veljestä tuli Henrik IV, Englannin ensimmäinen Lancaster-suvun kuningas.
Avioliitto 26-vuotiaan Filippan ja Portugalin kuninkaan Juhana I:n välillä järjestettiin Englannin ja Portugalin välisen liittouman vahvistamiseksi Ranskaa ja Kastiliaa vastaan. Heille syntyi yhdeksän lasta, joista kuusi kasvoi aikuisikään.
Filippa toi Portugalin hoviin anglosaksien ja normannien perinteen aristokraattisesta koulutuksesta, ja huolehti lastensa hyvästä opetuksesta. Filippan ja Juhanan lapsia kutsutaan portugalin "loistavaksi sukupolveksi", ja heidän aikansa oli Portugalin historian kultakautta. Filippan ansiosta kauppasuhteet Englannin kanssa olivat kuninkaallisessa suojeluksessa, ja Porton satamassa käytiin kauppaa jolla englantilaiset ostivat viiniä, korkkia, suolaa ja öljyä ja myivät turskaa ja tekstiilejä.
Adelen diskografia
Englantilainen laulaja-lauluntekijä Adele on julkaissut neljä studioalbumia, yhden livealbumin, kaksi EP-levyä ja kuusitoista singleä.
Lepidobotryaceae
Lepidobotryaceae on pieni, kaksi- tai kolmelajinen kasviheimo, joka muodostaa koppisiemenisten Celastrales-lahkon yhdessä kelaskasvien (Celastraceae) kanssa.
Tuntomerkit
Lehden ja kannan välinen nivel ja korvakemainen stipelli lavan tyvellä viittaavat siihen, että näennäisesti yksinkertaiset lehdet ovat todellisuudessa yksilehdykkäisiä; lehti on ollut alun perin kerrannainen, mutta on sitten surkastunut niin, että vain yksi lehdykkä on jäänyt jäljelle.
Levinneisyys
Heimon lajit ovat levinneet sekä Afrikkaan että Amerikkaan. Lepidobotrys staudtii kasvaa Kongossa ja Ruptiliocarpon caracolito hajanaisesti Keski-Amerikasta Peruun ulottuvalla alueella.
Luokittelu
Heimo kuuluu Celastrales-lahkoon kelaskasvien (Celastraceae) ollessa lahkon toinen heimo. Heimossa on kaksi lajia, jotka on mainittu edellä. Ainakin lajilla Ruptiliocarpon caracolito on spirotriterpenoidi-yhdisteitä, mikä on ainutlaatuista koppisiemenisillä. Aikaisemmin heimoa, tai ainakin Lepidobotrys-sukua, on pidetty käenkaalikasvien (Oxalidaceae) sukulaisena (sekä Cronquist 1981 että Takhtajan 1997).
FIFA 15
FIFA 15 on EA Canadan kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema FIFA-pelisarjan kahdeskymmenestoinen julkaisu. Se julkaistiin syyskuun viimeisellä viikolla 2014. FIFA 15 julkaistiin monelle eri alustalle. Pelin kannessa on sarjan edellisten pelien tapaan Lionel Messi.
Peli käyttää EA Sportsin Ignite-pelimoottoria.
Peli sisältää ensimmäistä kertaa kaikki 20 Englannin valioliigan stadionia.
Seurajoukkueet
Pelissä on yksi uusi liiga, Turkin Superliiga. Brasilian Campeonato Brasileiro Série A poistuu pelistä lisenssiongelmien takia. Italian Serie A on nyt täysin lisensoitu.
Muun maailman seurajoukkueet
Pelissä on kolme fiktiojoukkuetta, adidas All-Stars, World XI ja Classic XI
Maajoukkueet
Maajoukkueet ovat täysin samat kuin FIFA 14:ssä.
B36 Tórshavn
B36 Tórshavn tai F.C.Tórshavn on vuonna 1936 perustettu färsaarelainen jalkapallojoukkue, joka pelaa Färsaarten korkeimmalla sarjatasolla, Effodeildinissä. Joukkue pelaa kotiottelunsa saarten pääkaupungissa Tórshavnissa. Nimessä esiintyvä B36 on lyhenne Bóltfelagið 1936:sta.
Sanna Saarinen (taiteilija)
Sanna Saarinen (o.s. Virtanen, s. 1968 Rauma) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Saarinen on koulutukseltaan tekstiilialan artesaani ja artenomi. Hän valmistui tekstiilialan artesaaniksi vuonna 1990 Loimaan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta ja tekstiiliartenomiksi vuonna 1994 Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta. Saarinen on ollut jäsenenä Rauman Taiteilijaseura:ssä vuodesta 2016, hallituksen jäsenenä vuodesta 2017 ja sihteerinä vuodesta 2018 lähtien. Saarinen asuu ja työskentelee Eurassa.
Galleria Sanna Saarinen on Vanhassa Raumassa. Saarisen töitä on esillä useissa julkisissa tiloissa Satakunnassa.
Saarisen töissä tekniikkana on käsinkudottu kangas yhdistettynä kierrätysmetalliin ja puuhun. Teoksien kantavana teemana on erilaisten elementtien saumaton yhteistyö. Hän kutsuu itseään vastakohtien ihmiseksi. Teoksissa sitä kuvaavat kova metalli ja pehmeä käsin kudottu kangas sekä huumori ja vakavuus.
Saarinen on pitänyt näyttelyitä enimmäkseen Satakunnassa vuodesta 1997 lähtien. Vuodesta 2010 hän on osallistunut yhdestä neljään näyttelyyn vuosittain. Vuonna 2020 hänellä oli 25-vuotistaiteilijajuhlanäyttely Rauman taidemuseon piharakennuksissa. Hän sai vuonna 2017 kunniamaininnan Suomi ja hevonen 100 vuotta taidekilpailussa ja Euran kunnan kulttuuripalkinnon 2015
Sarrià-Sant Gervasi
thumb|Sarrià-Sant Gervasi Barcelonan kartalla Sarrià-Sant Gervasi (esp. Sarriá-San Gervasio) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Sitä ympäröivät Les Cortsin, Gràcian, Eixamplen ja Horta-Guinardón hallintoalueet sekä Sant Just Desvernin, Sant Feliu de Llobregatin, Molins de Rein ja Sant Cugat del Vallèsin kunnat. Sarrià-Sant Gervasissa oli vuoden 2005 väestönlaskennassa 140 461 asukasta. Se on hallintoalueista harvimmin asutettu. Etenkin Sarriàn alue on säilyttänyt pikkukaupunkimaisen yleisilmeensä, vaikka Barcelonan kaupunki on laajentunut alueen ympärille.
Yksi Barcelonan suosituimmista turistikohteista, Tibidabo-vuori ja sen huipulla oleva huvipuisto, sijaitsevat Sarrià-Sant Gervasin alueella.
Aiheesta muualla
thumb|left|Plaça de Sarrià talvella