cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Healy
Maajoukkueura
11. lokakuuta 2006 Healy onnistui kerran maalinteossa Latviaa vastaan ja maaliskuussa 2007 Healy teki jälleen kolme maalia, kun Liechtenstein kaatui maalein 4–1. Seuraavassa EM-karsinta-ottelussa 28. maaliskuuta 2007 Pohjois-Irlanti kohtasi lohkoa johtavan Ruotsin. Kahdella maalillaan Healy johdatti maansa 2–1 voittoon ja lohkokärkeen. EM-karsintojen maalipörssiä johtava Healy on tehnyt muun muassa enemmän maaleja kuin Alankomaiden ja Suomen maajoukkueet yhteensä. 22. elokuuta 2007 Healyn kaksi maalia Liechtensteinin verkkoon nosti hänen EM-karsintamaalimääränsä jo yhteentoista. 17. marraskuuta Healy nousi 13 osumaan ja EM-karsintojen ennätysmieheksi ohi Davor Šukerin tehtyään kaksi maalia Tanskaa vastaan.
Iris Rauskala
Iris Eliisa Rauskala (s. 14. maaliskuuta 1978 Helsinki) on suomalaissyntyinen itävaltalainen virkamies. Hän toimi 2019–2020 Itävallan virkamieshallituksen opetusministerinä sen jälkeen kun liittokansleri Sebastian Kurzin hallitus kaatui. Brigitte Bierleinin johtama hallitus toimi syksyn 2019 vaaleihin asti. Rauskala on taloustieteilijä, ja hän on ollut Itävallan opetusministeriössä osastopäällikkönä. thumb|left|Virkaanastujaiset [[Alexander Van der Bellenin kanssa (2019).]]
Helmholtz-Zentrum Geesthacht
Helmholtz-Zentrum Geesthacht - Zentrum für Material and Küstenforschung GmbH (HZG) on Saksan valtion ja osavaltioiden yhteisrahoittama materiaalitieteeseen, ilmastotieteisiin ja rannikkojen tutkimukseen keskittyvä tutkimuskeskus, jonka toiminta tapahtuu pääasiassa Geesthachtissa ja osittain myös Berliinissä, Hampurissa, Münchenissä, ja Teltowssa. Vuonna 2014 tutkimusinstituutissa työskenteli yli 900 työntekijää.
Historia
Vuonna 1956 perustetun tutkimuskeskuksen alkuperäinen nimi vuoteen 2010 asti oli Gesellschaft für Kernenergieverwertung in Schiffbau und Schiffahrt (GKSS), ja se rakennutti Saksan ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan ydinvoimalla toimivan siviilikäyttöön tarkoitetun laivan, NS Otto Hahnin, sekä käytti sitä tutkimukseen vuodesta 1964 vuoteen[1979. Jo vuonna 1958 tutkimuskeskus oli mukana perustamassa komiteaa, josta vuosien saatossa kehittyi yksi Saksan suurimmista tutkimuskeskuksista, Helmholtz-Gemeinschaft.
West Side Boys
West Side Boys, joka tunnettiin myös nimeltä West Side Niggaz tai West Side Junglers, oli aseistautunut ryhmä Sierra Leonessa. Ryhmää kuvaillaan joskus Armed Forces Revolutionary Council -puolueen pienemmäksi ryhmittymäksi.
Suuri osa West Side Boysin jäsenistä oli lapsisotilaita, jotka oltiin kaapattu vanhemmiltaan sen jälkeen kun ”värvääjät” olivat tappaneet heidät. Osa näistä lapsista pakotettiin osallistumaan vanhempiensa kiduttamiseen kuoliaaksi raaistaakseen ja epäinhimillistäkseen heidät. West Side Boysin jäsenet olivat poyon (kotitekoisen palmuviinin), kannabiksen ja veritimantein ostetun heroiinin suurkuluttajia. Veritimanteilla ostettiin myös suuri osa heidän aseistaan, joiden mukaan kuului muun muassa FN FAL -kiväärejä, AK-47-kiväärejä, RPG-7-kevytsinkoja kuin myös L16 81 mm -mörssärejä sekä ZPU-2-ilmatorjunta-aseita. Suuri osa ryhmän ajoneuvoista varastettiin Yhdistyneiden kansakuntien ruokasaattueista.
Toshihiko Seko
Toshihiko Seko (s. 15. heinäkuuta 1956 Kuwana, Mie) on japanilainen entinen kestävyysjuoksija. Hän oli 1980-luvulla maailman parhaita maratoonareita. Seko edusti maataan maratonilla kesäolympialaisissa vuosina 1984 Los Angelesissa ja 1988 Soulissa.
Seko voitti urallaan muiden muassa Fukuokan maratonin vuosina 1978–1980 ja 1983), Bostonin maratonin 1981 ja 1987, Lontoon maratonin 1986 sekä Chicagon maratonin 1986.
22. maaliskuuta 1981 Seko teki maailmanennätyksen 25 000:n (1.13.55,8) ja 30 000 metrin (1.29.18,8) ratajuoksussa. Moses Mosop rikkoi molemmat ennätykset kesäkuussa 2011.
Myöhemmin Seko on toiminut muun muassa juoksuvalmentajana ja jäsenenä hakukomiteassa, joka pyrki saamaan vuoden 2016 kesäolympialaiset Tokion järjestettäviksi.
Sanottua
Seko on todennut: "Maraton on ainoa tyttöystäväni. Annan hänelle kaiken mitä minulla on".
Matti Kohonen
Matti Kohonen (s. 14. joulukuuta 1994 Muurame) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja.
Kontinuumihypoteesi
Kontinuumihypoteesi on Georg Cantorin esittämä väite, joka koskee äärettömien joukkojen kokoja. Cantor esitteli mahtavuuden käsitteen vertaillakseen äärettömien joukkojen kokoja ja osoitti, että kokonaislukujen joukon mahtavuus on pienempi kuin reaalilukujen. Kontinuumihypoteesi on seuraava väite:
Matemaattisessa tekstissä kokonaislukujen mahtavuutta merkitään \aleph_0 (luetaan alef-nolla) ja reaalilukujen mahtavuutta merkitään (reaalilukujen joukon mahtavuus on siis sama kuin kokonaislukujen joukon potenssijoukon). Nyt voimme esittää kontinuumihypoteesin seuraavassa muodossa:
Tämä väite on yhtäpitävä väitteen kanssa.
Todistumattomuus
Georg Cantor uskoi kontinuumihypoteesin pitävän paikkansa, minkä takia hän yritti todistaa sitä monen vuoden ajan mutta tuloksetta. David Hilbert otti otaksuman ensimmäiseksi listaansa avoimista ongelmista, jotka hän esitti kansainvälisissä matemaattisessa kongressissa Pariisissa vuonna 1900.
Kurt Gödel osoitti vuonna 1940, että kontinuumihypoteesiä ei voida todistaa vääräksi Zermelon–Frankelin aksiomaattisessa joukko-opissa vaikka mukaan liitettäisiin valinta-aksiooma. Paul Cohen osoitti vuonna 1963 että kontinuumihypoteesiä ei myöskään voida todistaa oikeaksi Zermelon–Fraenkelin joukko-opissa. Siten kontinuumihypoteesi on riippumaton valinta-aksioomalla laajennetusta Zermelon–Fraenkelin joukko-opista. Molemmat tulokset olettavat Zermelon–Frankelin aksioomien olevan ristiriidattomia. Aksioomien ristiriidattomuuden uskotaan yleisesti pitävän paikkansa.
Hypoteesin riippumattomuuden perusteella monien muiden otaksumien on myös osoitettu olevan riippumattomia aksiomisysteemistä.
Fox Confessor Brings the Flood
Fox Confessor Brings the Flood on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Neko Casen neljäs studioalbumi. Albumi on julkaistu 7. maaliskuuta 2006.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 54.
François
François on ranskankielisissä maissa yleinen etunimi, joka tulee latinan sanasta francus ja joka tarkoittaa 'vapaata miestä'. INSEE:n (Institut National de la Statistique et des Études Économiques) eli Ranskan kansallisen tilastokeskuksen mukaan vuosien 1940–2002 välisenä aikana Ranskassa vaikutti 224 771 François-nimistä henkilöä. Nimi oli 1900-luvulla 17. yleisin miehen nimi Ranskassa.
Jiří Lála
Jiří Lála (s. 21. elokuuta 1959 Tábor, Tšekkoslovakia) on tšekkoslovakialainen jääkiekkoilija, joka edusti maataan useissa arvokisoissa. Hän muun muassa voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985 ja saavutti olympiahopeaa Sarajevosta 1984.
Vuonna 1983 Lála valittiin MM-turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Uusi seedee
Uusi seedee on Pikku-Oravan albumi vuodelta 2006. Se nousi Suomen virallisen listan ykköseksi.
Bernard Cornwell
Bernard Cornwell (alkujaan Bernard Wiggins; s. 23. helmikuuta 1944 Lontoo) on englantilainen historiallisten romaanien kirjoittaja. Hän asuu Chathamissa, Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Cornwell myös julkaissut romaaneja yhdessä vaimonsa Judy Cornwellin kanssa kirjailijanimellä Susannah Kells.
Teokset
Sharpe
Romaanit ovat kronologisessa järjestyksessä.
The Warlord Chronicles
The Saxon Stories
Crowning Mercy (nimellä Susannah Kells yhdessä vaimonsa Judy Cornwellin kanssa)
The Starbuck Chronicles
The Grail Quest
Muita romaaneja
Sgonnsair
thumb|Sgonnsair Sgonnsair on kylä An t-Eilean Sgitheanachin saarella Skotlannissa.
Nathaniel McKinney
Nathaniel McKinney (s. 19. tammikuuta 1982 Nassau, Bahama) on bahamalainen 400 metrin juoksija.
Jämsänjoen alue
Jämsänjoen alue (vesistöaluetunnus 14.51) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 375,35 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,78 %. Vesistön alueen alarajana on Päijänne, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 471,03 neliökilometriä ja sen järvisyys on 7,32 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Päijänteen alueeseen (14.22).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
Beige
Beige eli beesi on vaalean ruskehtava värisävy, jota eri lähteissä kuvaillaan vaalean hiekankeltaiseksi tai ruskean erityisen vaaleaksi sävyksi. Ranskassa se on maalaamattoman villan erittäin vaalean kellanruskea väri. Eri beigesävyjä ovat mm. beasar, bisque, dead spaniard, hare naturel, niini, papyrus ja suede. Beigestä on olemassa vakioiduissa värikartastoissa, esimerkiksi ajoneuvojen spraymaaleissa useita asteita, kuten harmaabeige.
pienoiskuva|vasen|250px|Luonnonvilla, beige, vaalean ruskeahkona. Sana beige on peräisin ranskan kielestä, jossa se on alkujaan tarkoittanut värjäämätöntä luonnonvillaa ja sen ruskehtavaa väriä. Ranskassa sana esiintyy lähinnä Burgundin ja Franche-Comtén alueiden murteissa, ja se tulee keskiranskan sanan baige kautta vanhan ranskan sanasta bege, jonka alkuperä on tuntematon. Värisävynä beige esiintyy englannin kielessä ensimmäisen kerran vuonna 1891, mutta värjäämättömän villan väriä kuvailevana adjektiivina se on tunnettu jo aiemmin, tietynlaisen kankaan nimenä jo vuonna 1819.
Kirkkautensa ja suhteellisen neutraaliutensa ansiosta beige on sävynä yhteensopiva monen puhtaan perusvärin, kuten punaisen, sinisen, keltaisen, sinivihreän, violetin, viininpunaisen tai aprikoosinkeltaisen kanssa. Se sopii myös neutraaliin harmaaseen, jolloin huoneesta tulee rauhallinen ja tyylikäs. Beige on hyvä huonesuunnittelun perussävyksikin, jolloin siihen voidaan lisätä täyteläisempiä värejä viimeistelemään kokonaisuuden.
Puhelin
thumb|Vanhanaikainen puhelin. pienoiskuva|1960-luvun lankapuhelin, jossa on pyöritettävä numerokiekko. pienoiskuva|Uudempi langaton puhelin. Puhelin on sähköinen äänensiirtolaite, jonka välityksellä kaksi tai useampi ihmistä voivat keskustella keskenään maantieteellisestä etäisyydestä riippumatta.
Suomenkielinen etymologia
Suomenkielessä käytettiin ensin kreikankielistä sanaa telefoni (suomennettuna ”kaukoääni”). Vuonna 1897 Uusimaa-lehdessä ehdotettiin telefoni-termille suomenkielistä sanaa puhelin, joka oli johdatettu verbi stä puhella. Uusimaa-lehteä toimitti tuolloin Vihtori Peltonen, joka käytti kirjailijanimeä Johannes Linnankoski
Puhelintekniikka
Matka- eli radiopuhelimet ovat yhteydessä puhelinkeskukseen mikroaaltojen välityksellä ja lankapuhelimet kupari- tai valokuitukaapelin välityksellä. Puhelinkeskukset ovat yhteydessä toisiinsa valokuidusta rakennetun maanalaisen runkoverkon välityksellä. Lankapuhelimen välittämä puheen taajuusalue on noin 300–3300 Hz.
Kuparijohtimien muodostamaan puhelinverkkoon perustuva puhelintekniikka tuli suuren yleisön tietoisuuteen 1800-luvun loppupuolella. Matkapuhelimia eli kannettavia radiopuhelimia käytettiin erikoistarkoituksiin jo 1900-luvun alkupuolella, mutta ne yleistyivät vasta 1990-luvulla. Paikallisia puhelinverkkoja on esimerkiksi laivoissa ja teollisuuslaitoksissa sisäiseen yhteydenpitoon. Myös eri maiden asevoimat käyttävät yhä vielä kenttäpuhelimia sekä ajoneuvojen kuten panssarivaunujen sisäisiä puhelinjärjestelmiä.
Puhelimen historiaa
pienoiskuva|vasen|200px| Johann Philipp Reis. 1800-luvun toisella puoliskolla syntyi useampi viestintään liittyvä ja patenttiriitoja aiheuttanut keksintö, joille on vaikea nimetä yhtä keksijää. Laitteita kehitettiin usealla taholla samanaikaisesti, koska sähkömagneettiset teoriat olivat vakiintuneet ja lennätin oli olemassa. Ranskalais-belgialainen Charles Bourseul (1829–1912) kehitti vuonna 1854 oman puhelimensa. Merkittävä varhainen äänen sähköisen välittämisen kehittäjä oli saksalainen Johann Philipp Reis (1834–1874). Hän esitteli Telephon-puhelimensa 1861, ja sen toimintaperiaatteena oli patterista lähtevä virta, joka katkeili platinaneulan avulla kalvon liikkuessa äänen tahdissa. Resonanssilaatikossa oleva sähkömagneetti aiheutti laatikkoon vastaavan katkeilevan äänivärähtelyn, joka oli kuultavissa. Reisin keksinnössä ongelmana oli katkeileva neulakosketus, jonka myöhemmät puhelinkehittelijät välttivät käyttämällä platinaneulan sijaan jatkuvaa hiilikosketusta. Reis kuoli 1874 viimeistelemättä työtään. thumb|right|200px|Philipp Reisin puhelin. thumb|left|200px|Antonio Meucci.
Kunnia puhelimen keksimisestä annetaan nykyisin Antonio Meuccille, joka kutsui sitä nimellä telettrofono. . Amerikanitalialainen Meucci rakensi ensimmäisen puhelimensa vuonna 1854 pitääkseen yhteyttä liikuntakyvyttömään vaimoonsa. Hänellä ei ollut kuitenkaan varaa hankkia patenttia uudelle keksinnölleen, vaan myi sen oikeudet muille tahoille. Aikaisemmin kunnia ensimmäisestä puhelimesta on yleensä annettu yhdysvaltalaisen Alexander Graham Bellin 1876 esittelemälle telephonelle, mutta jopa Yhdysvaltain kongressi tunnusti syyskuussa 2001 Meuccin ehtineen ensin. Meuccin keksintö esiteltiin Yhdysvalloissa 1860 ja siitä julkaistiin kuvaus New Yorkin italiankielisessä sanomalehdessä. Bellillä oli pääsy Meuccin materiaaleihin ja hän patentoi oman puhelimensa vuonna 1876. Meucci ilmoitti Yhdysvaltojen patenttivirastolle vuonna 1871 keksineensä sähkömagneettisen puheensiirron vuonna 1854.
Axel Valdemar Lindberg
Axel Valdemar (Waldemar) Lindberg (9. marraskuuta 1860 Loppi – 8. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja porvarissäädyn sihteeri seitsemillä eri valtiopäivillä.
Puhelin
Puhelimen historiaa
Alexander Graham Bell oli menestynein puhelimen kehittäjistä. Hän perusti vuonna 1877 Bell Telephone Companyn, josta monen mutkan kautta periytyy nykyinen AT&T. Bell voitti patenttiriidan Elisha Grayn kanssa, joka oli patentoinut puhelimensa vain muutamia tunteja Bellin jälkeen. Bell esitteli puhelimensa 1876 Philadelphian maailmannäyttelyssä huonolla menestyksellä. Vasta Pariisin maailmannäyttelyssä 1878 puhelin sai myönteistä huomiota osakseen, kun puhelimeen lisätty hiilimikrofoni teki siitä käyttökelpoisen. Mikrofonin kehittäjiä olivat David Edward Hughes Englannissa ja Emile Berliner sekä Thomas Alva Edison Yhdysvalloissa. Hiilimikrofoni teki mahdolliseksi parantuneen äänenlaadun lisäksi myös entistä pidemmät puhelinyhteydet.
Axel Valdemar Lindberg
Henkilöhistoria
Lindbergin vanhemmat olivat tehtailija Johan August Lindberg ja Amanda Amalia Sohlman ja puoliso vuodesta 1889 Aina Maria Georgine Tammelander. Teatterihistorioitsija Ester-Margaret von Frenckell oli heidän tyttärensä. Lindberg tuli ylioppilaaksi 1879 ja suoritti oikeustutkinnon 1884, varatuomarin arvon hän sai 1886. Hän oli senaatissa ylimääräinen kopisti vuodesta 1885, Helsingin raastuvanoikeudessa rikosasiain notaari 1887–1896, Helsingin maistraatin oikeusneuvosmies 1896–1913, raastuvanoikeuden siviilinotaari 1913–1914 ja merenkulkuhallituksen merenkulkuneuvos 1917–1926. Lindberg hoiti myös useaan otteeseen Helsingin kunnallispormestarin virkaa ja toimi Helsingin kaupunginvaltuuston sihteerinä. Porvarissäädyn sihteerinä Lindberg toimi valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Puhelin
Puhelimen historiaa
Ensimmäisten puhelimien ilmestymisen aikoina yhteydet olivat kahden puhelimen välisiä. Vuonna 1878 käyttöön tulleet puhelinkeskukset olivat käsivälitteisiä. Kun soittaja avasi puhelimen, keskus vastasi ja yhdisti puhelun pyydetylle vastaanottajalle. Hyvin pian kävi ilmeiseksi, että käsivälitteisyys olisi laajemman verkon kanssa mahdotonta hoitaa liian työvoimavaltaisena. Käsivälitteinen puhelinkeskus oli myös hyvin vakava tietoturvariski. Vuonna 1891 Almon Strowger esitteli puhelinkeskuksen automatisoimiseksi mekaanisen kytkimen, jota myöhemmin kutsuttiin Strowgerin kytkimeksi. Tätä käytettäessä soittaja painoi kahta painiketta niin monta kertaa kuin valittava puhelinnumero edellytti. Tämä ensimmäinen impulssivalintainen puhelin johti myös numeron valintakiekon käyttöönottoon, mikä oli käytössä 1900-luvun loppupuolelle saakka. Nykyään puhelinkeskukset ovat kaikkialla automatisoituja, niin että yhteys haluttuun puhelimeen saadaan näppäilemällä puhelinnumero. Suomessa paikallispuhelujen osalta keskuksia alettiin automatisoida jo 1920-luvulla.
Suomen puhelinverkko
Metallitehtailija Johan Nissinen myi puhelimia eli telefooneja marraskuusta 1877 alkaen Helsingissä Annankatu 28:ssa sijainneessa patentti- ja agentuurikonttorissaan. Hän myös rakensi vuonna 1877 Suomen ensimmäisen puhelinlinjan tontilleen Annankadun ja Eerikinkadun kulmaan. Johan Nissisen ensimmäisten puhelimien oletetaan olleen Bellin valmistamia.
Lennätinlaitoksen sähköttäjä Daniel Johannes Wadén rakensi puhelinyhteyden omaan käyttöönsä joulukuussa 1877. Ensimmäiset puhelinyhteydet olivat kahden puhelimen välisiä, muutaman kilometrin linjalla, mutta vasta puhelinkeskuksien käyttöönoton jälkeen puhelimista tuli ostajia kiinnostavia kapistuksia.
pienoiskuva|200px|Alexander Graham Bell. Suomen ensimmäisen puhelinlaitoksen perusti Turkuun vuonna 1881 merikapteeni Frans Nordfors, joka käytti Turun puhelinlaitoksen yhteydessä Siemensin puhelimia, mutta siirtyi sen jälkeen käyttämään Ericssonin puhelimia. Puhelinkeskuksena toimi Siemens-Halske-yhtiön valmistama 6-numeroinen keskus. Nordforsin perustama vaatimaton puhelinlaitos toimi hänen konttorissaan Aurakatu 1:ssä ja isompi puhelinlaitos valmistui seuraavana vuonna.
pienoiskuva|vasen|200px|Bellin puhelin 1877. Kilpailua kaupunkien puhelinverkkojen rakentamisesta käytiin 1877–1880-luvun alussa lennätinlaitoksen sähköttäjä Daniel Wadénin ja merikapteeni Frans Nordforsin yhtiöiden välillä. Wadén myi joulukuusta 1877 alkaen Bellin valmistamia puhelimia sekä myöhemmin 1878 myös itse valmistamiaan puhelimia ja vuodesta 1884 lisäksi Ericssonin puhelimia. Wadén aloitti toimintansa vuonna 1877 Helsingissä ja Helsingin lähellä sijaitsevissa maaseutukaupungeissa. Wadén toimi edustajiensa välityksellä mm. Porissa ja Hämeenlinnassa, kunnes toiminta hiljeni Wadénin myyntimiesorganisaation hajottua keväällä 1878. Ericssonin puhelimia edustaneen Frans Nordforsin toiminta keskittyi Turkuun ja Tampereelle.
Vuodenvaihteessa 1877–1878 kokeiltiin puhelinyhteyksiä Helsingin lennätinkonttorilta Porvooseen ja Tampereelle. Ääni kuultiin, mutta hyvin heikkona. Puhelimien äänenlaatu ja käyttökelpoisuus parantuivat merkittävästi vuonna 1878, jolloin hiilimikrofoni otettiin käyttöön puhelimissa. Suomessa käytettiin puhelimen historian alkuaikoina pääasiassa Bellin, Ericssonin, Siemensin ja Wadénin puhelimia. Puhelimia oli vuonna 1882 käytössä n. 500 kpl. Vuonna 1886 n. 50 % puhelimista oli Bellin valmistamia, 40 % Ericssonin ja 10 % Wadénin, Siemensin koneita oli käytössä muutamia.
Wadén rakensi Helsingin puhelinlaitoksen vuonna 1882 Nikolai Kiseleffin rakennuttamaan ja F. A. Sjöströmin suunnittelemaan vuonna 1877 valmistuneeseen ja sittemmin puretun talon viidenteen kerrokseen, nykyisen Mannerheimintien ja Lönnrotinkadun kulmaukseen. Wadén piti samassa talossa sähköliikettä. Oulun puhelinlaitos aloitti toimintansa 1882. Daniel Wadén ja apteekkari A. F. Nordfors kilpailivat Oulun puhelinverkon rakentamisesta: halvempia yhteyksiä luvannut Nordfors sai nopeasti 20 tilaajaa, ja hän aloitti puhelinverkon rakentamisen.
Vaasassa puhelinlaitoksen perustamista ajoi kauppias Axel Schauman, hänen johdollaan pyydettiin tarjouksia Wadénilta ja ruotsalaisilta Haglindin veljeksiltä. Wadén rakensi 12.5.1882 Bellin puhelimia käyttävän koejohdon Höyrymyllyn ja Yhdyspankin välille. Ruotsalainen C. A. Haglind asensi 25.5.1882 Ericssonin järjestelmän mukaisen koejohdon. Wadén sai 30 tilaajaa sekä puhelinyhtiön hyväksynnän ja aloitti verkon rakentamisen.
Daniel Wadén sai puhelintoimiluvan Viipuriin, Tampereelle, Turkuun, Vaasaan, Poriin ja Ouluun 17.10.1882. Viipurissa, elokuussa 1882, Wadén tarjosi puhelinverkkoa 200 markan maksulla edellyttäen vähintään 20 osallistujaa. Syyskuussa 20. päivänä 1882 välitettiin ensimmäiset puhelut, osakkaita oli tuolloin jo 28.
Tampereelle ensimmäiset puhelimet ja kuusinumeroisen puhelinkeskuksen toi Juho Holmstén Yhdysvalloista. Ensimmäinen puhelin oli Holmsténin asunnossa ja muut kauppias Janhusen ja kauppias Michailowskin asunnoissa ja puodeissa. Tampereen ensimmäinen puhelinkeskus rakennettiin apteekkari Clayhillsin talon ullakkohuoneeseen. Daniel Wadén ei käyttänyt oikeuttaan puhelinlaitoksen perustamiseen, vaan merikapteeni Frans Nordsforsin toimeksiannosta mekaanikot Juho Holmstén ja Rudolf Tallgren rakensivat 1882 varsinaisen puhelinlaitoksen O. Y. Telefonin ja puhelinkeskuksen. Puhelinjohdot kiinnitettiin savupiippuihin ja talojen vesikattoihin. Ensimmäisiä puhelimen omistajia olivat Juho Holmsténin ja Rudolf Tallgrenin lisäksi Aamulehti, muutamat kauppiaat, kaupungin vankila, pankit ja tehtaat. Vuonna 1883 puhelimia oli yhdistettynä keskukseen 39, vuonna 1890 miltei 200 kpl. Frans Nordforsin puhelinyhtiö korotti toistuvasti maksujaan, mikä sai monet asiakkaat miettimään uuden puhelinlaitoksen perustamista. Vuonna 1890 kolmekymmentä puhelinlaskujen jatkuvaan korottamiseen kyllästynyttä asiakasta päätti perustaa uuden puhelinyhtiön. Tämä uusi yhtiö sai 1.5.1891 mennessä 60 vanhan yhtiön osakasta ja 40 uutta osakasta kannattajakseen. Tampereen Telefoni-osakeyhtiön lupahakemus jätettiin senaattiin 2.9.1891 ja lupa saatiin 24.9.1891. Puhelinkeskus rakennettiin Hagelbergin taloon ja tässä puhelinkeskuksessa oli 50 linjaa. Daniel Wadén rakensi vuoden 1883 aikana puhelinlaitokset Hämeenlinnaan, Kuopioon ja Kotkaan.
Kahden kotimaisen puhelinverkkoyrittäjän kilpailijaksi tuli ruotsalainen yrittäjä Bröderna Haglind (Haglindin veljekset), joista toinen, lennätininsinööri C. A. Haglind rakensi Ericssonin puhelimia käyttäen vuonna 1884 puhelinverkkoja Poriin, Porvooseen, Loviisaan, Naantaliin ja Tammisaareen, vuonna 1885 Jyväskylään, Raumalle, Kokkolaan ja Kristiinankaupunkiin. Ulkomaalaisena C. A. Haglind ei voinut omistaa puhelinyhtiöitä, mutta sai toimintansa kannattavaksi puhelinverkkoja rakentamalla.
Senaatti pyrki vaikuttamaan siihen, etteivät puhelinlaitokset päädy ulkomaalaisille omistajille. Vuonna 1886 säädetty asetus totesi Haglindin veljeksien perustamat puhelinlaitokset laittomiksi. Haglindit saivat toimia puhelinlaitoksien rakentajina ja teknisinä neuvonantajina, mutta suomalaisten yrittäjien piti toimia puhelinlaitoksien lupien hakijoina ja omistajina. thumb|left|200px|Daniel Johannes Wadén. Ensimmäinen automaattikeskus tuli Helsinkiin vuonna 1922. Automaattikeskus oli Siemensin valmistama ja siinä oli 2 000 numeroa. Seuraavina vuosikymmeninä paikallispuhelut automatisoitiin vähitellen kaikilla paikkakunnilla. Viimeiset käsivälitteiset keskukset Kolarissa, Pellossa ja Ylitorniolla lopettivat toimintansa 26. maaliskuuta 1980. Sitä ennen, 1960- ja 1970-luvuilla oli suurelta osin Suomen eri verkkoryhmien väliset kaukopuhelutkin saatu automatisoiduiksi. 1970-luvun lopulla automatisoitiin myös puhelinyhteydet Suomesta useimpiin muihin Euroopan maihin, seuraavalla vuosikymmenellä käytännössä kaikkialle maailmaan.
Vuonna 1996 kaukopuhelujen suuntanumerot uudistettiin. Verkkoryhmät yhdistettiin laajemmiksi alueiksi, teleliikennealueiksi, joiden sisällä soitettaessa ei tarvitse ottaa suuntanumeroa. Uudet teleliikennealueet vastasivat silloista läänijakoa ja ovat edelleen pääosin vanhan läänijaon mukaiset, vaikka 12 lääniä yhdistettiin kuudeksi suurlääniksi vuonna 1997 ja sitten lakkautettiin vuoden 2009 lopussa.
Loka–marraskuun vaihteessa 1966 otettiin käyttöön Suomen ensimmäinen autopuhelinkioski Helsingissä. Autoilijoilla oli nyt mahdollisuus käyttää puhelinta tarvitsematta nousta autosta, sillä Malminkatu 14 kohdalla oleva yleisöpuhelin oli sijoitettu matalan putken päähän kadun reunaan.
Kotitalouksien lankapuhelinliittymien määrä oli suurimmillaan vuonna 1993, jolloin 94 prosentilla kotitalouksista oli käytössään ainakin yksi lankapuhelin. Matkapuhelinliittymien määrä saavutti lankapuhelimet vuonna 1998, jolloin molempia oli 2,75 miljoonaa. Vuonna 2005 jo lähes puolet kotitalouksista oli sellaisia, jossa kaikki puhelut hoidettiin kännykällä, ja kahden vuoden kuluttua enää alle viidessä prosentissa talouksia oli lankapuhelin.
Vuonna 2019 lankapuhelinliittymiä oli jäljellä enää 325 000, joista vain 136 000 oli kotitalouksien hallussa. Suurimmassa osassa lankapuhelimista oli Elisan liittymä. Telia ilmoitti tammikuussa 2019 lakkauttavansa lankapuhelinpalvelujen tarjoamisen vuoden 2019 loppuun mennessä. DNA lakkauttaa lankapuhelinverkkonsa 2025. Kehittyneissä maissa Internet-pohjaiset, erityisesti videopuhelupalvelut ovat sittemmin alkaneet syrjäyttää jo myös varsinaista matkapuhelinverkkoteknologiaa.
Eksogamia
Eksogamia (gamos, 'avio') eli ulkoryhmäavioliittoisuus on järjestelmä, jossa aviopuolisoa ei saa valita omasta heimosta tai sosiaalisesta ryhmästä. Joissain kulttuureissa on nimenomaisesti määritelty ne ulkoryhmät, joista puoliso pitää ottaa.
Eksogamia perustuu yleensä sukulaisuuteen pikemminkin kuin etnisyyteen, uskontoon tai yhteiskuntaluokkaan. Se on yleisintä ryhmissä, joissa sukulinja määritellään vain joko isä- tai äitilinjan kautta. Tällöin omaan klaaniin naiminen on kielletty insestinä. Tietynlaiset serkusavioliitot saattavat kuitenkin olla hyväksyttyjä, ja monissa eksogaamisissa yhteisöissä ne ovat jopa suositeltavia.
Eksogamian noudattamista saatetaan valvoa rangaistuksilla, jotka ovat vaihdelleet eri kulttuureissa paheksunnasta kuolemanrangaistukseen.
Petolahden seurakunta
Petolahden seurakunta oli Porvoon hiippakuntaan ja Korsholman rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Petolahdessa Maalahden kunnan alueella. Se oli osa Maalahden seurakuntayhtymää. Seurakuntayhtymän seurakunnat liittyivät yhdeksi Maalahden seurakunnaksi vuoden 2023 alkussa.
Toimipaikat
Petolahden kirkko on valmistunut vuonna 1805.
Kwame Brown
thumb|right|Kwame Brown Kwame James Brown (s. 10. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2001. Hän pelasi vuoteen 2005 Washington Wizardsissa ja on sen jälkeen kuulunut Los Angeles Lakersiin, Memphis Grizzliesiin, Detroit Pistonsiin, Charlotte Bobcatsiin ja Golden State Warriorsiin. Vuonna 2012 hän siirtyi Philadelphia 76ersiin.
Brown on afroamerikkalainen ja 2,11 metrin mittainen.
Brownia epäiltiin heinäkuussa 2006 sukupuolisesta häirinnästä, mutta syytteitä ei nostettu, sillä ainoa todiste oli koripalloilijan sana väitetyn uhrin sanaa vastaan.
Christian Hauschild
Laulettuaan itse Dresdenin maineikkaassa Kreuzkuorossa hän jatkoi opintoja Dresdenin Carl Maria von Weber -musiikkikorkeakoulussa sekä Berliinin Humboldt-yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan vuonna 1969 Hauschild valittiin Dresdenin Beethoven-kuoron johtajaksi. Hänen johtajuutensa aikana kuorosta tuli yksi Itä-Saksan parhaita. Vuosina 1985–1990 Hauschild toimi myös uudelleen perustetun Dresdenin Singakademien johtajana. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin kuoronjohdon professorin arvonimi.
Vuonna 1987 Christian Hauschild kutsuttiin johtamaan Helsinkiin Cantores Minores -poikakuoroa. Hän toimi kuoronjohtajana ja myöhemmin myös Cantores Minores -musiikkiopiston rehtorina vuoden 2004 loppuun asti. Hauschildin kaudella Cantores Minores -kuoron ohjelmisto painottui suurteoksiin ja laulajiston arvostus varsinkin ulkomailla kasvoi entisestään eri maanosiin suuntautuneiden pitkien konserttikiertueiden myötä. Hyvänä esimerkkinä suurteosten osuudesta oli vuosi 2004, jolloin Cantores Minores esitti 5 mestariteosta: J. S. Bachin Johannes-passion, Matteus-passion ja Jouluoratorion, Mozartin Requiemin sekä Brahmsin Ein deutsches Requiemin. Professori Hauschild jäi tehtävistään eläkkeelle vuoden 2004 lopussa, ja hän vietti eläkepäivänsä kotiseudullaan Dresdenissä.
Maaliskuussa 2000 tasavallan presidentti myönsi professori Hauschildille Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin.
O.C.
O.C. (The O.C.) on yhdysvaltalainen teinidraamasarja, joka kertoo Orangen piirikunnan, Kaliforniassa sijaitsevan Newport Beachin hienostoalueen teinien ja heidän vanhempiensa elämästä. Sarjan nimi on lyhenne Orangen piirikunnan englanninkielisestä nimestä Orange County. Tapahtumapaikoista ja nimestään huolimatta sarjaa kuvataan Los Angelesin piirikunnassa.
Sarjan päähenkilöitä ovat Chinosta Coheneille muuttava rikoksia tekevä nuori Ryan Atwood, varakkaasta perheestä kotoisin oleva Seth Cohen, tummatukkainen ja lujatahtoinen Summer Roberts sekä rikkaasta perheestä tuleva ongelmateini Marissa Cooper.
Sarjan pääkäsikirjoittajana toimi Josh Schwartz, joka itsekin asuu O.C.:n alueella ja jossa on hyvin paljon yhteneviä piirteitä roolihahmo Seth Cohenin kanssa.
Yhdysvalloissa on esitetty neljä kokonaista tuotantokautta. Sarjan katsojaluvut olivat kuitenkin vähitellen pudonneet alkuaikojen kymmenestä miljoonasta neljään miljoonaan, mikä johti sarjan lopettamiseen. FOX tilasi neljättä kautta 16 jaksoa, joista viimeinen esitettiin Yhdysvalloissa 22. helmikuuta 2007. Viimeinen jakso esitettiin Suomessa 26. kesäkuuta 2007. Sarjan tunnusmusiikin California esittää Phantom Planet.
Sarjan esitys Suomessa
Sarjaa on Suomessa esitetty tiistaisin iltakahdeksalta MTV3-kanavalla. Sarjan ensimmäistä tuotantokautta (27 jaksoa) alettiin esittää MTV3-kanavalla 30. marraskuuta 2004. Myös sarjan toinen tuotantokausi (24 jaksoa) ja kolmas tuotantokausi (25 jaksoa) on näytetty Suomessa kokonaan. Ensimmäisen tuotantokauden uusintajaksot pyörivät MTV3-kanavalla kesällä 2006, ja niistä ehdittiin esittää 15 ensimmäistä, ennen kuin kolmas tuotantokausi pyörähti käyntiin 5. syyskuuta 2006. Heti kolmannen tuotantokauden loputtua alettiin 13. maaliskuuta 2007 esittää neljättä eli viimeistä tuotantokautta. Syksyllä 2008 sarjaa alettiin esittää Sub-kanavalla. Sub aloitti O.C.:n uusinnat ensimmäisestä kaudesta lähtien kesällä 2011.
Näyttelijät
Musta = vakituinen
Harmaa = vieraileva
Valkoinen = ei esiinny
Vastaanotto
O.C. oli varsinkin sarjan ensimmäisen tuotantokauden aikana hyvin suosittu, keräten Yhdysvalloissa keskimäärin 9,7 miljoonaa katsojaa. Toisella tuotantokaudella sarjan keskimääräinen katsojamäärä laski yli 2,5 miljoonalla 7,0 miljoonaan katsojaan. Tätä on selitetty muun muassa sarjan uudella esitysajalla ”ultra-kilpailullisena torstaina”. Kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella sarjan suosio laski edelleen ja FOX päätti lopulta keskeyttää sarjan tuottamisen.
Iso Rautaveden alue
Iso Rautaveden alue (vesistöaluetunnus 14.52) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 421,31 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,00 %. Vesistön alueen alarajana on Uuttanan luusua, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 095,68 neliökilometriä ja sen järvisyys on 7,51 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Jämsänjoen alueeseen (14.51).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueen laskevat yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta yläjuoksulle olevassa järjestyksessä. :
Texas Stars
Texas Stars on American Hockey Leaguessa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikkakunta on Cedar Park Texasin osavaltiossa. Seura perustettiin vuonna 1999.
Texas Stars on NHL:ssä pelaavan Dallas Starsin farmijoukkue. Starsin edellinen farmijoukkue Iowa Stars lopetti yhteistyön ja siirtyi Anaheim Ducksin farmijoukkueeksi muuttaen samalla nimensä Iowa Chopsiksi. Kaudella 2008–2009 Dallas Starsilla ei ollut omaa farmijoukkuetta.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Sonny Perdue
George Ervin "Sonny" Perdue III (s. 20. joulukuuta 1946) on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Georgian osavaltion 81. kuvernöörinä 13. tammikuuta 2003 – 10. tammikuuta 2011. Hän oli Georgian ensimmäinen republikaanikuvernööri 130 vuoteen. Huhtikuussa 2017 Perdue nimitettiin Donald Trumpin hallitukseen Yhdysvaltain maatalousministeriksi.
Perdue on koulutukseltaan eläinlääkäri ja toimi ammatissa, kunnes perusti kolme pienehköä yritystä. Hän on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän on naimisissa, ja hänellä on neljä lasta.
Dominion (ruotsalainen yhtye)
Dominion on ruotsalainen death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2004 Gävlessä. Yhtyeen perustivat rumpali Jocke Olofsson sekä kitaristi-basisti Victor Brandt, joista jälkimmäinen on soittanut myös Entombedissa sekä Satyriconin livekokoonpanossa.
Yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa vuonna 2006. Saman vuoden lokakuussa Dominion julkaisi esikoisalbuminsa, Born God and Aware.
Metsätähti
Metsätähti (Lysimachia europaea, syn. Trientalis europaea) on monivuotinen metsän pohjakerroksen ruohovartinen ja valkokukkainen kasvi. Nykyisin se luokitellaan kuuluvaksi alpien (Lysimachia) sukuun, esikkokasvien (Primulaceae) heimoon; aiemmin se luokiteltiin metsätähtien (Trientalis) sukuun ja myrsikkikasvien (Myrsinaceae) heimoon.
Metsätähti on Ruotsin Värmlannin maakuntakukka.
Ulkonäkö ja koko
thumb|200px|left|Metsätähti thumb|200px|left|Metsätähtiä Metsätähti kasvattaa hennon, 5–20 cm korkean, kaljun ja useimmiten haarattoman varren. Kasvin juurakko on hoikka ja suikerteleva, ja jopa 2–3 m pituiset maarönsyt, joiden avulla kasvi leviää, voivat muodostaa laajoja kasvustoja. Lehdet ovat lähes ruodittomia ja suikeita tai puikeita, yleensä ruskeanvihreitä. Varren keskivaiheilla olevat suuremmat lehdet ovat ruusukkeena, alemmat pienet lehdet ovat kierteisesti ruusukkeen alla tai puuttuvat kokonaan.
Valkoisia tai joskus vaaleanpunaisia, ratasmaisia kukkia on tavallisesti yksi tai kaksi, ja ne sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Kukat ovat pitkä- ja hentoperäisiä. Teriö on 11–19 mm ja yleensä 5–9-, tavallisimmin seitsemänliuskainen. Heteitä on seitsemän. Emiö on yhdislehtinen ja yksiluottinen. Verhiön teräväkärkiset kapeat liuskat ovat monesti punertavia.
Metsätähti kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Kukissa käy kuitenkin vain niukasti pölyttäjiä, mutta kasvullinen lisääntyminen on tehokasta. Yhdessä metsätähtiyksilössä on jopa 2–3 metrin mittaisia rönsyjä, joiden avulla kasvi leviää. Yksi metsätähden harvoista pölyttäjistä on Melanostoma mellinum -niminen kukkakärpänen.
Metsätähden hedelmä on pieni, pallomainen, siniharmaa, verkkokuvioinen ja liuskaisesti avautuva kota. Läheltä katsottuna se muistuttaa suuresti pienikokoista jalkapalloa.
Erikoisen, seitsenterälehtisen kukkansa takia metsätähti on tunnettu Suomessa myös nimellä seitsentähti. Kasveilla seitsemän on erittäin harvinainen kukkalehtien määrä. Suomalaiset ovat antaneet myös monia muita nimiä metsätähdelle, joista yleisimpiä ovat aamutähti, tähtikukka ja päivänkämmen.
Elinympäristö
Metsätähti kasvaa monenlaisissa metsissä kuivista kangasmetsistä rämeille, mutta yleisimmin kosteahkoissa kangasmetsissä. Sitä tavataan myös metsäniityillä, pientareilla ja puurajan yläpuolella tunturikankailla.
Wanukaka
Wanukaka on Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä on noin 10 000 äidinkielistä puhujaa (1981). Kielen puhujat asuvat pääosin Sumban saarella. Kieli jakautuu kahteen tärkeimpään murteeseen. .
Thule (täsmennyssivu)
Thule ja Thule voivat viitata seuraaviin:
Wanukaka
Kielellä ei ole kirjallista muotoa.
Thule (täsmennyssivu)
Sukunimi
Thulé on ollut seuraavien henkilöiden sukunimi:
Intraleague Draft
Intraleague Draft oli NHL-jääkiekkoliigan järjestämä vuosittainen varaustilaisuus vuosina 1952, 1957 ja 1963–1975. Se oli eräänlainen Waiver Draftin edeltäjä. Varaustilaisuuden oli tarkoitus tasoittaa joukkueiden välisiä tasoeroja.
Varaustilaisuudessa joukkueet saivat valita pelaajia muista joukkueista siirtokorvausta vastaan. Viime kauden huonoimmat joukkueet saivat varata tilaisuudessa ensin. Joukkueet saivat suojata tärkeimmät pelaajansa. Ensimmäisessä varaustilaisuudessa joukkueet saivat suojata 25 pelaajaa. Suojattua pelaajaa ei voinut valita varaustilaisuudessa. Varaustilaisuuksista ei ole jäänyt kunnollisia pöytäkirjoja. Viimeinen varaustilaisuus järjestettiin 1975.
Divisioona
Divisioona (lyh. D tai Div) on sotatoimiyhtymä, jonka vahvuus on yleensä 10 000–20 000 henkeä ja komentajana kenraalimajuri tai vastaavan arvoinen upseeri. Divisioona kykenee itsenäisiin sotatoimiin ja siinä on tyypillisesti kaikki aselajiyksiköt. Divisioonista, prikaateista ja pienemmistä yksiköistä muodostetaan armeijakunta.
Divisioona perustui klassiseen kolmijakoon. Kolme taistelevaa komppaniaa muodosti tukevine ja huoltavine yksiköineen pataljoonan. Kolme taistelevaa pataljoonaa tukevine ja huoltavine joukkoyksiköineen muodosti jalkaväkirykmentin. Kolme jalkaväen rykmenttiä, tykistörykmentti sekä tukevat ja huoltavat yksiköt muodostivat divisioonan.
Divisioonasta yksikkönä on nykyisin luovuttu ja ne on korvattu prikaateilla (esim. neljä pataljoonaa) ja taisteluosastoilla (pienimmillään vahvennettu pataljoona tukiyksikköineen).
Historia
Itävallan perimyssodan aikana 1740-luvulla syntyi ajatus isojen armeijoiden jakamisesta pienempiin itsenäisiin osiin eli divisiooniin. Pierre de Bourcet esitti teoksessaan Principes de la guerre de montagne 1760-luvulla, että ideaalisti etenevä armeija tuli jakaa kolmeen osaan, jotka etenisivät samansuuntaisesti enintään yhden päivämarssin päässä toisistaan. Näin vihollinen ei voisi ennalta tietää missä osat yhtyisivät ja hyökkäisivät. Bourcet oli osallistunut esikunnan pioneeriupseerina vuonna 1744 ranskalais-espanjalaiseen hyökkäykseen Alppien yli Savoijiin. Tällöin divisioonajako oli toiminut hyvin käytännössä. Ranskan armeija vastusti kuitenkin divisioonajaon käyttöönottoa ja vasta vuosina 1787–1788 jako otettiin käyttöön. Tällöin 12 000 miestä jalka- ja ratsuväkeä sekä tykistöä, pioneereja ja muita apujoukkoja organisoitiin hallinnollisesti yhden komentajan alaisuuteen. Divisioonajaon käytännön käyttöönotto oli kuitenkin vaikeampaa ja vasta 1796 siitä tuli tavallista Ranskassa. Käytännön ongelmana armeijan jakamisessa ja samaan suuntaan liikkumisessa oli muun muassa saman suuntaisten teiden vähyys ja puuttuvat kartat. Ranskan vallankumouksen jälkeen syntyneiden massa-armeijoiden takia divisioonajako oli pakko ottaa käyttöön myös taistelukentällä.
Suomalaiset divisioonat
Suomessa divisioona oli perinteisessä jaossa pienin sotatoimiyhtymä. Se koostui yleensä kolmesta jalkaväkirykmentistä, jotka puolestaan koostuivat kolmesta pataljoonasta. Lisäksi divisioonassa oli taistelua tukevan aselajin, kenttätykistön, kenttätykistörykmentti. Divisioonan komentajana toimi yleensä kenraalimajurin tai everstin arvoinen upseeri. Rykmenttiä komensi eversti tai everstiluutnantti.
Talvisodassa Suomen armeijassa oli kaikkiaan 12 divisioonaa, jatkosodan alussa kenttäarmeijaan perustettiin 16 divisioonaa.
Talvisodan aikana divisioona koostui kolmesta jalkaväkirykmentistä (JR), tykistörykmentistä, kevyestä osastosta, kahdesta pioneerikomppaniasta sekä muista esimerkiksi viestijoukoista. Numerointi noudatti seuraavaa kaavaa: 13. divisioona sisälsi JR 39:n, JR 38:n ja JR 37:n (divisioonan numero x3 suurin numero ja loput siitä alaspäin yhden portaissa), tykistörykmentin 13 ja kevytosaston 13 (divisioonan numero) sekä pioneerikomppaniat 26 ja 25 (divisioonan numero x2 ja yksi porras alaspäin).
Jatkosodassa esimerkiksi rauhan ajan prikaati (kantajoukko) 7 muuttui JR 7:ksi ja muut divisioonan rykmentit olivat (kantajoukko+21) JR 28 sekä JR 49. Edellä mainitut rykmentit muodostivat 2. divisioonan. Myöhemmin yksi rykmentti supistettiin pataljoonaksi, jolloin esimerkiksi 2.D:ssä olivat JR7 ja JR 49 + erillinen pataljoona.
Divisioonista luovuttiin 1960-luvulla ja niiden tilalle perustettiin sotilasläänit. Nykyisessä suomalaisessa organisaatiossa suurin kiinteä yksikkö ja divisioonaa pienempi sotatoimiyhtymä on prikaati, jolla on tukenaan kenttätykistörykmentti.
The Road (yhtye)
Nykyään The Road on yhtyeen soittajille harrastus, jonka avulla he haluavat levittää kristinuskon sanomaa. Yhtyeen syntyyn vaikutti Kankaanpään seurakunnan nuorisotyönohjaajana perustajajäsenten nuoruusvuosina toiminut Antti Saarenketo, joka on myös useiden yhtyeen kappaleiden sanoitusten takana. Saarenketo toimi yhtyeen alkuaikoina myös muuten vahvasti bändin taustajoukoissa miksaajana, keikkajärjestäjänä ja kuljettajana.
M/S Tarrafal
M/S Tarrafal (IMO 6807357) on nimellä M/S Betula Saksassa vuonna 1968 valmistunut autolautta. Sen rakensi Jos. L. Meyerin telakka Papenburgissa. Se kuuluu kolmen aluksen sarjaan, sen sisaralukset ovat M/S Regula ja M/S Ursula. Betula on latinaa ja tarkoittaa koivua.
Valmistus
Alus tilattiin Jos L Meyer Werftiltä Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 532 ja alus laskettiin vesille 1. tammikuuta 1968. Alus luovutettiin 24. huhtikuuta 1968 Linjebuss Internationalille (Rederi AB Svea).
Palvelus
Se asetettiin liikenteeseen Juutinraumaan välille Helsingborg – Helsingør. Matka-aika oli alle puoli tuntia, joten aluksessa ei ollut hyttejä, ainoastaan kahvila ja verovapaa myymälä. Vuonna 1981 alus siirtyi Scandinavian Ferry Linesille. Vuodenvaihteessa 1984–1985 alus oli Helsingørin telakalla muutostöiden kohteena. Alus siirtyi SweFerry AB:lle 1991. Toukokuussa 1992 alus myytiin Fred Olsenin varustamon käyttöön Las Palmasiin Espanjaan. Viimeinen liikennöintipäivä Juutinraumassa oli 15. toukokuuta. Se siirtyi Svendborgsin telakalle Tanskaan ja nimettiin uudestaan. Kesällä 1992 alus aloitti liikennöinnin välillä Corralejo (Fuerteventura) – Playa Blanca (Lanzarote). Vuonna 2003 nimeksi annettiin Tarrafal. Seuraavana vuonna se aloitti liikenteen Las Palmasista Kap Verdelle.
Petäjäveden alue
Petäjäveden alue (vesistöaluetunnus 14.53) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 110,15 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,03 %. Vesistön alueen alarajana on Petäjäveden luusua, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 674,37 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,96 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Iso Rautaveden alueeseen (14.52).
Osis
Osis on Schwarzkopfin valmistama hiusten muotoiluun tarkoitettu tuotesarja. Osis on lyhenne englannin kielen sanoista Only Seen In Salons (nähty vain salongeissa), mikä tarkoittaa, että tuotteet on suunnattu käytettäväksi ja myytäväksi pääasiassa parturi-kampaamoissa. Osis-tuotesarjan tuotteet ovat hiusten muotoiluun ja viimeistelyyn käytettäviä aineita, kuten hiuskiinteet, -lakat ja -vahat.
Petäjäveden alue
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
Ahmas
Ahmas on kylä ja entinen rautatieasema Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin 15 kilometriä kaakkoon Utajärven kuntakeskuksesta. Käytännössä kylä on muodostunut Ahmasjärven ympärille. Valtatie 22 kulkee kylän itälaidalla.
Mallaig
Mallaig on rannikkokylä Länsi-Skotlannissa. Kylästä on lauttayhteys Rùmin saarelle sekä Armadalin kylään Skyen saarelle.
Ahmas
Ahmaksen kalevalainen perinnekylä
Ahmaksen kalevalainen perinnekylä käsittää useita vanhoja rakennuksia ja historiallisia kertomuksia. Kylä on rakennettu pääasiassa talkoovoimin. Perinnekylässä esitellään elämää Ahmaksella vainovuosien aikana sekä vanhoja elinkeinoja.
Antti Vartiala
Antti Vartiala (6. marraskuuta 1949 Lappajärvi – 22. elokuuta 2018 Lappajärvi) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Vartiala johti Teatteri Imatraa vuosina 2005–2012 ja johti myös Lappajärvellä Halkosaaren kesäteatteria, jonka hän perusti. Hänet kiinnitettiin 1979 näyttelijäksi Lappeenrannan kaupunginteatteriin, jossa hän oli kymmenen vuotta. Sen jälkeen hän näytteli Mikkelin ja Kuopion kaupunginteattereissa. Hän johti myös Seinäjoen Kesäteatteria. Vartiala vieraili 1998 näyttelijänä Teatteri Imatran ensimmäisessä tuotannossa Kivenpyörittäjän kylä. Vartiala näytteli myös kahdessa elokuvassa, Pekko ja unissakävelijä ja Kulkuri ja joutsen. Vartiala esiintyi myös tv-sarjoissa, kuten Metsolat ja Häräntappoase.
Maalahden seurakuntayhtymä
Maalahden seurakuntayhtymä oli Porvoon hiippakuntaan ja Korsholman rovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntayhtymä, joka toimi Maalahden kunnan alueella. Siihen kuului kolme seurakuntaa: Bergön seurakunta, Maalahden seurakunta sekä Petolahden seurakunta. Yhtymän seurakuntiin kuului vuonna 2016 yhteensä 4 650 jäsentä, mikä oli 84,3% alueen väestöstä. Maalahden seurakuntayhtymä lakkautettiin vuoden 2023 alussa, kun sen seurakunnan yhdistyivät yhdeksi seurakunnaksi.
A1 Uuden-Seelannin Grand Prix 2009
A1 Uuden-Seelannin Grand Prix 2009 oli A1 Grand Prix -kauden 2008–2009 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 25. tammikuuta Taupo Motorsport Parkin moottoriradalla Uudessa-Seelannissa.
Cory Stillman
Cory Stillman (s. 20. joulukuuta 1973 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssä kuusitoista kautta vuosina 1995–2011, ja oli voittamassa näinä vuosina kahta Stanley Cup -mestaruutta.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuransa aloittamista vuonna 1993, Stillman pelasi 1990-luvun alussa kolme kautta OHL-junioriliigassa. Kaksi ensimmäistä kautta hän pelasi Windsor Spitfiresissa, kolmannen Peterborough Petesissä. Parhaat OHL-tehonsa hän teki ensimmäisellä kaudellaan, kaudella 1990–1991, jolla hän oli Spitfiresin paras pistemies tehtyään 64:ssä runkosarjaottelussa 101 tehopistettä, 31 maalia ja 70 syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n vuoden tulokkaan palkinnon Emms Family Awardin. Yhteensä hän teki OHL-vuosinaan 271 tehopistettä, 85 maalia ja 186 syöttöpistettä, 178:ssa runkosarjaottelussa sekä 26 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 18 syöttöpistettä, 36:ssa pudotuspeliottelussa.
Kauden 1992–1993 päätteeksi Stillman oli voittamassa OHL:n mestaruutta, kun Peterborough Petes voitti loppuotteluissa Sault Ste. Marie Greyhoundsin. OHL:n mestarina Petes pääsi vuoden 1993 Memorial Cup -turnaukseen ja eteni turnauksen loppuotteluun, jonka turnauksen isäntäjoukkue Greyhounds voitti maalein 4–2.
NHL-ura
Cory Stillmanin ammattilaisura alkoi vuonna 1993 AHL-seura Saint John Flamesissä, joka oli NHL-seura Calgary Flamesin farmijoukkue. NHL-varauksen Stillman sai vuotta aiemmin, kun Flames varasi hänet numerolla kuusi NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Stillman pelasi Saint Johnissa koko kauden 1993–1994 ja suurimman osan seuraavasta kaudesta. Hän oli kaudella 1993–1994 Saint John Flamesin paras maalintekijä 35:llä runkosarjamaalilla, jotka hän teki 79:ssä AHL:n runkosarjaottelussa. Hän antoi kaudella 1993–1994 myös 48 maaliin johtanutta syöttöä. Ensimmäiset NHL-ottelunsa hän pelasi keväällä 1995, työsulun lyhentämällä kaudella 1994–1995. Hän edusti Calgary Flamesiä tuolla kaudella kymmenessä runkosarjaottelussa ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Stillman vakiinnutti paikkansa Flamesin NHL-miehistössä kaudella 1995–1996. Pisteiden valossa hänen paras kautensa Calgary Flamesissä oli kausi 1998–1999, jolla hän teki 76:ssa NHL:n runkosarjaottelussa 57 tehopistettä, 27 maalia ja 30 syöttöpistettä. Hän oli kaudella 1998–1999 ja edellisellä kaudella 1997–1998 toiseksi eniten pisteitä Flamesin riveissä tehnyt pelaaja Theoren Fleuryn jälkeen. Kaudella 1999–2000 Stillman oli sivussa yli 40:stä NHL:n runkosarjaottelusta joulukuussa 1999 saamansa olkapäävamman vuoksi. Seuraavan kauden lopulla, maaliskuussa 2001, Flames kauppasi Stillmanin St. Louis Bluesiin, joka antoi vaihdossa Craig Conroyn ja NHL:n varaustilaisuuden seitsemännen kierroksen varausvuoron.