cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liberalismi
Ydinkäsitteitä
Sosiaalisuuteen kuuluu liberalismissa käsitys siitä, että ihmisten kuuluu kunnioittaa toisiaan, välittää toisistaan ja olla toisistaan hyödyllisellä tavalla riippuvaisia eri tasoilla.
Yhteisen edun katsotaan liberalismissa koskevan kaikkia ihmisiä erottelematta luokkia, rotuja, sukupuolia tai etnisyyksiä. Liberaalit usein vetoavat yhteiseen etuun ja ihmisiä yhdistäviin asioihin sekä tavoittelevat erilaisten ryhmien arvokasta yhteiseloa. Myös markkinaliberaalit viittaavat yhteiseen etuun ja ”näkymättömään käteen”, joka muuttaa oman edun tavoittelun yhteisen edun mukaisiksi tuloksiksi.
Vallan halutaan liberalismissa olevan rajoitettua ja vastuuvelvollista, ja siitä pyritään tekemään eri järjestelmien avulla vähemmän vaarallista ja inklusiivisempaa.
Muunnelmia
Liberalismista on useita variantteja:
Useimmat liberaalit kuitenkin sijoittunevat jonnekin libertarismin ja sosiaaliliberalismin väliin, ja lisäksi terminologia on jossain määrin moniselitteistä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa "liberal" saattaa tarkoittaa lähes "sosialistia", ja siellä jotkut sosiaaliliberaaleja lähellä olevat käyttävät siksi itsestään nimitystä "Libertarian", vaikkakin useimmissa maissa libertaari tarkoittaa libertarismin jyrkän muodon kannattajaa.
Liberalismi-sanan erilaiset merkitykset
Nykyään Suomessa markkinoiden vapautta painottava ideologia, "liberalismi", kulkee anglo-saksisissa maissa ennemmin nimellä "libertarismi" siinä missä pelkkä "liberalism" yhdistetään Yhdysvalloissa ja Britanniassa useimmiten sosiaaliliberalismiin tai siitäkin kauemmaksi vasemmalle, ja näitä "liberaaleja" pidetään usein vasemmistolaisina (heidät asetetaan tällöin vastakkain republikaanien ja muiden konservatiivien kanssa). Suomessa sana "liberalismi" viittaa nykyisin usein nimenomaan markkinaliberalismiin, mutta Suomen poliittisessa historiassa liberaaliset puolueet (Liberaalinen puolue, Nuorsuomalainen puolue, Edistyspuolue, Liberaalinen kansanpuolue (nykyään Liberaalit r.p.), Nuorsuomalaiset) ovat edustaneet sekä markkina- että sosiaaliliberalismia henkilöistä ja aikakausista riippuen (ensimmäinen ja nykyinen tosin lähinnä vain markkinaliberalismia mutta kuitenkin kaukana libertarismista).
Liberalismin suppeus
Liberalismi ei oikeastaan ole kokonaisvaltainen aatejärjestelmä siinä mielessä, että se tarjoaisi vastaukset kaikkiin poliittisiin ja moraalisiin kysymyksiin. Liberalismi lähinnä pyrkii eriyttämään yksityisen ja julkisen moraalin. Liberalismin perusajatuksena on, että valtio hoitaa korkeintaan vain sitä pienintä yhteistä tehtäväjoukkoa, jonka kaikki tai lähes kaikki hyväksyvät, ja loppu jätetään ihmisten itse päätettäväksi.
Liberalismin suhde valtioon
Valtion osuus on rajattu. Rajauksen tiukkuus riippuu siitä, mitä liberalismin haaraa noudatetaan. Sosiaaliliberalismissa julkinen valta voi jossakin määrin joustavammin saada hoidettavakseen uusia tehtäviä tai joutua luopumaan joistakin tehtävistä. Minarkismin aatejärjestelmässä valtion toimivalta taas on tiukasti määritelty minimaaliseksi. Useimpien liberaalien mielestä valtiovaltaa pitää rajoittaa perustuslailla, jossa määritellään valtion toimivalta. Monien mielestä radikaaleimman liberalismin suunnan anarkokapitalismin mukaan valtiota ei pidä olla olemassa, koska esimerkiksi perustuslailla ei voida estää valtiota loukkaamasta yksilönvapautta.
Yllä on kuvattu erilaisia liberaaleja näkökulmia siitä, mitä julkinen valta voi tehdä ja mistä sen tulee pidättäytyä. Libertaristit lähtevät pelkästään negatiivisista vapauksista ja negatiivisista ihmisoikeuksista; sosiaaliliberaalien mielestä mahdollisuuksien tasa-arvon turvaaminen ja järjestäminen julkisen vallan roolina on toivottavaa. Markkinaliberalismin tärkein piirre on sen vaatimus, että julkisen vallan ei pidä sekaantua talouteen ja yhteiskuntaan läheskään niin paljon kuin hyvinvointivaltiot sekaantuvat.
Liberalismin suhde ammattiyhdistystoimintaan
Liberalismi sisältää yhdistymisvapauden, joten ammattiyhdistystoiminnan tulee liberalismin mukaan olla vapaata. Eräät uusliberaaleiksi kutsutut liberalismiin päin kallellaan olleet konservatiivit, kuten Margaret Thatcher kuitenkin rajoitti ammattiyhdistystoimintaa hieman enemmän kuin yhdistymisvapaus olisi sallinut. Monet liberaalit haluavat poistaa ammattiliittojen etuoikeudet kuten työehtosopimusten yleissitovuuden eli oikeuden sopia muidenkin kuin ammattiliiton jäsenten ja sopimusosapuolten työehdoista vastoin työntekijän ja työnantajan tahtoa. Liberalismin mukaan vapaa eli yksityinen ammattiyhdistystoiminta sinänsä ei ole julkista väliintuloa, jota liberaalit vastustavat. 1900-luvun alusta lähtien jotkut sosiaaliliberaalit ovat kannattaneet ammattiliittojen kollektiivista sopimista.
Liberaali perinne yhteiskuntateorioissa
Filosofian saralla useiden varhaisten yhteiskuntateoreetikkojen voi sanoa olevan liberaaleja, tai ainakin käsitelleen asioita, joihin liberalismi perustuu.
Thomas Hobbes oli ensimmäinen yhteiskuntateoreetikko, joka esitteli yhteiskuntasopimuksen periaatteen. Hobbesilaiset ideat sopimusteoriasta ovat kurantteja vielä nykyisellekin liberaalille perinteelle. Mutta hobbesilaisessa yhteiskunnassa kansalaiset (liberalismin vastaisesti) luopuivat oikeuksistaan yksinvaltiaalle, kun taas John Locke, liberalismin ensimmäisiä yhteiskuntafilosofeja, määritti luonnolliset oikeudet (ihmisoikeudet), joihin ei saanut kajota.
Lockelainen luonnonoikeusteoria on pohjana suurelle osalle liberalismia. 1700-luvulla liberaaleja luonnonoikeuksia julistettiin Amerikan ja Ranskan vallankumouksissa. Lockelaisen luonnonoikeuden mukaan ihmisellä katsotaan olevan oikeus määrätä omasta kehostaan, oikeus ottaa omistukseensa omistamatonta materiaa ja luovuttaa omaisuuttaan toiselle. Eräät luonnonoikeusteorian kannattajat kuten Murray Rothbard väittävät näistä perusaksioomista seuraavan yksilönvapauden mukaan lukien taloudellisen vapauden. Locken mukaan jokaisella on oikeus ottaa omaisuudekseen omistamatonta materiaa eli vallata sekoittamalla työtään materiaan, jos kenenkään muun asemaa ei niin tehden huononneta. Monet libertaarit kuten Murray Rothbard kannattavat luonnonoikeuksia. Murray Rothbard ei kuitenkaan kannata Locken varausta, että valtausoikeus olisi vain muiden asemaa huonontamatta. Rothbardin luonnonoikeusteoria on deontologinen moraaliteoria, jonka perusaksiooman mukaan ne teot ovat moraalisesti väärin, jotka loukkaavat toista ihmistä tai hänen työnsä tuloksia. Deontologisuutensa vuoksi teoria ei kuitenkaan tarkastele teon tuloksia, vaan itse tekoa. Monet libertaarit ovat muutenkin johdonmukaisemmin yksilönvapauden kannalla kuin Locke eivätkä kannata teleologista etiikkaa. Tunnettu libertaari filosofi Robert Nozick otti kirjassaan Anarchy, State and Utopia kuitenkin Lockea huomattavasti muistuttavan kannan valtausoikeuteen. Monet myöhemmät yhteiskuntateoreetikot lievensivät lähtökohtiaan, kuten John Stuart Mill, joka määritteli utilitarismin pohjaksi omalle moraalilleen.
Individualististen moraaliteorioiden pohjana vaikuttaa vahvasti Immanuel Kantin ajatus, että ihmiset ovat itseisarvo sinällään, eikä heitä saa käyttää keinoina johonkin päämäärään. Kantilainen moraali lähtee siitä, että jos ihmisiä uhrataan yhteisön hyväksi, yhteisö ei kunnioita tarpeeksi heitä ihmisinä eikä pane arvoa sille, että ihmisillä on vain tämä yksi elämä. Kantilla oli myös vahva näkemys, ettei laki saanut suosia ketään, vaan ihmisten tuli olla tasavertaisia lain edessä.
Adult contemporary music
AC on formaattiradioihin liittyvä käsite, jolla tarkoitetaan pop- ja rockmusiikkia ”aikuiseen makuun”; ei kovaa rockia.
MOR (middle of the road) on ei-rock-tyylisiä pophittejä, jotka ovat yleensä 15–45 vuotta vanhoja. Sisältää jotain soft AC -musiikkia; eli yleisesti sanoen tämä on ”aikuisstandardi”.
Siirjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Sami-Antti Takamaa
thumb|Takamaa johtamassa [[Maasotakoulun osastoa vuoden 2022 puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa.]]
Siirjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummenen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,4 metriä mpy.
Sami-Antti Takamaa
Sami-Antti Takamaa (s. 4. heinäkuuta 1967 Kangasala) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut vuoden 2023 alusta maavoimien operaatiopäällikkönä. Tätä ennen hän toimi Jääkäriprikaatin komentajana Sodankylässä 2019–2022 ja Maasotakoulun johtajana 2022. Prikaatikenraaliksi hänet ylennettiin itsenäisyyspäivänä 2022.
Clare Fischer
Clare Fischer (22. lokakuuta 1928 Durand, Michigan, Yhdysvallat – 26. tammikuuta 2012 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pianisti, säveltäjä ja sovittaja. Hän sai vaikutteita jazzista, taidemusiikista ja latinalaisamerikkalaisesta musiikista. Hän sai Grammy-palkinnot vuosina 1981 ja 1986. Hän levyttit kymmeniä albumeja leaderina ja työskenteli muissa ominaisuuksissa yli sadalla muulla albumilla.
Fischer teki uransa aikana musiikkia muiden muassa Dizzy Gillespielle, Cal Tjaderille, George Shearingille, Diane Schuurille, Natalie Colelle, Chaka Khanille ja Rufukselle, The Jacksonsille, Earl Klughille, Princelle, Robert Palmerille, Paul McCartneylle, Michael Jacksonille, Spike Leelle, João Gilbertolle ja Paula Abdulille. Hän sävelsi myös sinfonisia teoksia.
KK – Kuolemankauppias
KK – Kuolemankauppias on Riku Rinteen vuonna 2000 kirjoittama kirja, joka kertoo tositarinan huumekauppias Kari Korhosesta, joka uskoon tulon myötä lopetti laittomuudet. Teos valittiin vuoden kristilliseksi kirjaksi 2001. Voittajan valitsi päätoimittaja Tapani Ruokanen.
Tixati
Tixati on ilmainen BitTorrent-ohjelma Windowsille ja Linuxille. Ohjelma on suunniteltu kevyeksi ja samalla yhtä monipuoliseksi kuin suuremmat µTorrent tai Vuze. Windowsille ohjelmasta on erikseen 32- ja 64-bittiset versiot.
Menestyminen
Vuonna 2012 TorrentFreak valitsi Tixatiin yhdeksi µTorrentin syrjäyttäjäksi. TechSupportAlert valitse sen vuoden 2013 parhaaksi ilmaiseksi torrent-ohjelmaksi.
Há sempre alguém
Há sempre alguém on Nuchan esittämä kappale, joka edusti Portugalia vuoden 1990 Eurovision laulukilpailussa Jugoslavian Zagrebissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 20. 9 pisteellä.
Paco de Lucía
thumb|right|Paco de Lucía Paco de Lucía (alun perin Francisco Sánchez Gómez; 21. joulukuuta 1947 Algeciras, Cádiz – 25. helmikuuta 2014 Cancún, Meksiko ) oli kansainvälisesti tunnettu espanjalainen flamencokitaristi. De Lucía kehitti uuden flamencotyylin, jossa perinteiseen flamencoon liitetään muun muassa jazzvaikutteita. Hän otti flamencossa käyttöön uusia soittimia, kuten cajonin, huilun ja bassokitaran. Paco de Lucíaa pidetään eräänä kaikkien aikojen merkittävimmistä flamencomuusikoista, ja hän on esiintynyt muun muassa Al Di Meolan ja John McLaughlinin kanssa.
De Lucía syntyi Andalusiassa Algecirasin kaupungissa ja oli viidestä sisaruksesta nuorin. Taiteilijanimensä hän valitsi äitinsä Lucía Gómezin kunniaksi. Paco de Lucía oli merkittävää muusikkosukua: hänen isänsä Antonio Sánchez ja veljensä Ramón de Algeciras olivat flamencokitaristeja, ja veli Pepe de Lucía on flamencolaulaja. De Lucía esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran 11-vuotiaana Radio Algecirasissa, ja seuraavana vuonna hän sai kunniamaininnan Jerezin flamencokilpailussa. Vuonna 1961 hän oli kiertueella tanssija José Grecon kanssa, ja vuosina 1968–1977 hän työskenteli merkittävän flamencon uudistajan laulaja Camarón de la Islan kanssa ja he äänittivät yhdessä kymmenen albumia.
Flamencon lisäksi de Lucía äänitti myös espanjalaista taidekitaramusiikkia, muun muassa Manuel de Fallan teoksia ja Joaquín Rodrigon Aranjuez-konserton. Paco de Lucía oli poikkeuksellisen taitava kitaristi, ja hänet tunnetaan erityisesti rasgueadoistaan ja picadoistaan. De Lucía pystyi soittamaan nailonkielisellä kitaralla 16-osanuottitrioleja 180 bpm:n nopeudella.
Paco de Lucía kuoli 25. helmikuuta 2014 sydänkohtaukseen Meksikossa 66-vuotiaana.
Goúrnes (Iraklion)
Goúrnes on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Goúrnes on osa Agía Eirínin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 639 (vuonna 2011).
Goúrnesin kylä sijaitsee noin yhdeksän kilometriä lounaaseen Iraklionin keskustasta. Se on nykyisin käytännössä Iraklionin esikaupunkeja.
Trevico
Trevico on kunta Avellinon maakunnassa Campanian alueella Italiassa. Kunnassa on noin 1 000 asukasta. Kunnan pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Oona Havana
Oona Havana (20. elokuuta 2004 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Havana on pelannut koko pääsarjauransa Oulun Kärpissä, jonka väreissä hän teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2019–20. Havana debytoi Suomen maajoukkueessa marraskuussa 2021, jonka jälkeen on pelannut maajoukkueessa 15 ottelua tehden niissä kaksi maalia ja yhden syöttöpisteen (tilanne 7. huhtikuuta 2023). Hänet valittiin MM-kilpailuihin 2023.
Kerrostalo
thumb|250px|Kadunvarsitaloja, jotka muodostavat umpikorttelin. [[Kööpenhamina, Tanska.]] thumb|250px|Kerrostaloja [[Kouvolassa.]] right|thumb|250px|Lamellitaloja [[Malmössä, Ruotsissa.]] thumb|250px|Pistetaloja [[Helsingborgissa, Ruotsissa.]] thumb|250 px|Tornitaloja [[Intiassa.]] pienoiskuva|Vuonna 1972 rakennettu kerrostalo [[Jyväskylä|Jyväskylän Kangasvuoressa.]] Kerrostalo on vähintään kolmen asunnon rakennus, jossa on ainakin kaksi asuntoa päällekkäin. Jos kerrostalo on korkea, taloa kutsutaan tornitaloksi. Täyttääkseen tornitalon määritelmän talossa on kuitenkin oltava joko 12 kerrosta tai sen on oltava vähintään 35 metriä korkea.
Kerrostalo funktionalismin ihanteena
1900-luvun alussa pidettiin pienasuntoa yhtenä modernismin ydinkäsitteenä. Kerrostaloasumisella pyrittiin asumisen järkeistämiseen ja asumistilan selkeyteen. Vuoden 1927 Arkkitehti-lehdessä kuvattiin kerrostaloasuntoa virkamiesperheelle, jossa on isä, äiti ja kolme tai neljä lasta. Palvelijaa ei nykyaikaisella perheellä enää olisi. Asunnossa olisi keittokomero ja siihen liittyvä ikkunallinen ruokailunurkkaus, kaksi huonetta ja niiden välissä huoneeksi kalustettu halli. Ihanneasunto olisi läpituuletettava ja valoisa. Funktionalismin oppien mukaan tila jäsenneltäisiin asukkaiden tarpeiden mukaan: asunnossa piti voida levätä, olla yhdessä ja tehdä kotitaloustyötä. Tarvittiin siis makuuhuoneita, olohuone ja keittiö. Tällaisia taloja toteutettiin erityisesti Helsingin Töölöön.
Ihanneasunto tarkoitti myös pyrkimystä keskiluokkaisuuteen ja kansalliseen yhteenkuuluvuuteen. Asunnon pienuudesta tehtiin hyve, eikä hukkatilaa saanut olla. Alvar Aalto kirjoitti: ”Työmme varsinainen lähtökohta olkoon pienasunto, ei loistorakennus. Työn tulos voi kerran olla se, että 250 m²:n porvari haluaa muuttua 60 m²:n ihmiseksi - -. Pienasunto on mahdollinen sen kautta, että osa sen asujainten toiminnasta siirtyy ulos – yhteisiin huonetiloihin – koulu, urheilukenttä, kirjasto, biografi, konsertti- ja luentosali jne.”
Kerrostalotyyppejä
Pienkerrostalo on sellainen kerrostalo, jossa on kaksi kerrosta.
Asuinkerrostalo on sellainen kerrostalo, jossa on vähintään kolme kerrosta.
Vanhoissa kaupunginosissa kerrostalot sijaitsevat tavallisimmin tontin kadunpuoleisessa reunassa. Tällöin rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on usein liikehuoneistoja. Rakennuksen toisella puolella on tällöin takapiha, jonka takana, korttelin keskellä, on usein matalampia siipirakennuksia. Toisinaan kuitenkin korttelin keskelle jää rakennusten väliin yhtenäinen korttelipiha. Korttelia, jota rakennukset ympäröivät joka puolelta kadun reunassa ja jossa kadunvarsirakennukset ovat kiinni toisissaan, sanotaan umpikortteliksi.
Uudemmissa kaupunginosissa, 1930-luvulta lähtien, kerrostalot on usein sijoitettu keskelle tonttia siten, että kadun reunaan jää kapeahko vihervyöhyke, eivätkä rakennukset yleensä ole kiinni toisissaan. Jos talossa on ainoastaan yksi porrashuone, joka sijaitsee pistemäisesti rungon keskellä, rakennusta voidaan kutsua pistetaloksi. Lamellitaloksi puolestaan kutsutaan pitkää kerrostaloa, jossa on toistuvia porrasjaksoja peräkkäin.
Kerrostalot Suomessa
Moniin Suomen kaupunkeihin, etenkin Helsinkiin rakennettiin runsaasti asuinkerrostaloja jo 1800-luvulla. Alkujaan niissä oli yleensä vain kolme tai neljä kerrosta, mutta 1890-luvulla Helsingin keskeisimpiin osiin rakennettiin jo seitsenkerroksisiakin taloja. Rakennusmateriaalina käytettiin varsinkin tiiltä, joskus myös luonnonkiveä. Monien Suomen vanhojen kaupunkien keskustoissa on edelleen joukko 1800-luvulla rakennettuja uusrenessanssityylisiä sekä 1900-luvun alussa rakennettuja jugendtyylisiä kerrostaloja.
Erityisen runsaasti kerrostaloja joka puolelle Suomea rakennettiin 1960- ja 1970-luvuilla suuren maaltamuuton aikaan, niin pieniin taajamiin muutamia taloja, kuin suuriin kaupunkeihinkin pienen kaupungin kokoisia lähiöitä. Tuon ajan kerrostalot ovat tyypillisesti harmaita betoni- tai pesubetonipintaisia teräsbetonielementtitaloja, joskin monien talojen ulkoasua on alettu 1990-luvulta lähtien kohentaa vähemmän harmaaksi, hyvänä esimerkkinä Jakomäki.
Ylä-Karjala (lehti)
Ylä-Karjala on paikallislehti, joka ilmestyy Nurmeksessa. Lehden levikkialue on Ylä-Karjala, johon on vuoden 2020 alusta lähtien kuulunut vain Nurmeksen kaupunki. Vuoden 2014 levikki oli 5 351 kappaletta. Lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa, tiistaisin ja torstaisin.
Kerrostalo
Kerrostalot Suomessa
Rakentamisen ”hullujen vuosien” rakentamislaatua on arvosteltu varsin paljon. Asuntoja oli saatava uusille asukkaille nopeasti ja halvalla. Rakennusten käyttöiäksi laskettiin rakennusvaiheessa ainoastaan 30 vuotta, joten rakennusinvestoinnit oli pidettävä minimissään. Laadun lisäämiseen oli vaikea löytää rahoitusratkaisua. Talojen korjaaminen on toisinaan vaikeaa ja kallista, sillä niiden rakentamisajankohtana tuleviin korjaamismahdollisuuksiin ei kiinnitetty huomiota, koska ajateltiin, että talot puretaan korjaamisen sijasta. Esimerkiksi vesiputket voivat kulkea seinän sisässä eikä sen ulkopuolella, jolloin putkiremontti on hankalampi suorittaa.
Tyypillisessä suomalaisessa kerrostalossa on tavallisesti 3−4 kerrosta ja 2−4 porrashuonetta. Porrashuoneen joka kerrosta kohti on 2−5 asuntoa. Huoneita kerrostaloasunnoissa on yleensä yhdestä neljään kaksion ollessa yleisin.
Asunnossa on vaihtelevasti keittiö, olohuone, makuuhuoneita, wc, vaatehuone, eteinen, sauna sekä parveke. Mikäli asunnoissa ei ole saunaa, löytyy talosta yleensä yhteiskäytössä oleva sauna, joskus jopa uima-allas. Kerrostalon yhteisiin tiloihin kuuluvat usein myös pesutupa ja kuivaushuone näiden puuttuessa asunnoista, sekä usein irtaimistovarasto, kylmäkellari sekä ulkovarasto.
Kerrostalon porrashuoneessa on usein hissi, erityisesti yli kolmikerroksisissa taloissa. Joissakin taloissa on myös tuuletusparvekkeet, kerhotila, väestönsuoja ja ullakko.
Osa kerrostaloista on kaupungin tai jonkin suuren yhtiön omistuksessa, jolloin asunnot ovat vuokra-asuntoja. Suuri osa kerrostaloista kuuluu kuitenkin asunto-osakeyhtiöille. Tällöin asukkaat omistavat yhtiön osakkeita, jotka oikeuttavat hallitsemaan tiettyä asuntoa (osakehuoneistoa). Uusimmissa kerrostaloissa asunnot saattavat olla myös asumisoikeusasuntoja.
Aiheesta muualla
Apartment building בית משותף Apartman
Metaxádes
Metaxádes on Kreikan kylä sekä samanniminen Didymóteichon kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μεταξάδων, Dimotikí Enótita Metaxádon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 415 ja varsinaisen Metaxádesin kylän väkiluku 687 (vuonna 2011).
Metaxádesin kylä sijaitsee linnuntietä noin 24 kilometriä länsiluoteeseen Didymóteichon kaupungista. Metaxádesin kunnallisyksikkö käsittää Didymóteichon kunnan länsiosan Bulgarian vastaisella rajalla. Metaxádes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Didymóteichon kuntaan, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Metaxádesin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Ylä-Karjala (lehti)
Lehti alkoi ilmestyä lokakuussa 1929 nimellä Nurmeksen Sanomat. Nimenmuutos Ylä-Karjalaksi tapahtui 1. huhtikuuta 1965.
Lehti kuuluu joensuulaiseen PunaMusta Media -konserniin, joka julkaisee useita muitakin paikallislehtiä.
Maikkulan suuralue
Maikkulan suuralue on yksi Oulun 23:sta suuralueesta. Suuralue käsittää Oulujoen etelärannalla sijaitsevat kaakkoiset kaupunginosat, rajoittuen Kaakkurin, Kaukovainion, Oulunsuun ja Sanginsuun suuralueisiin sekä Kempeleen ja Muhoksen kuntiin. Suuralueella asuu noin 9 200 asukasta ja siellä on yhteensä 1 420 työpaikkaa. Ruokakuntia on yhteensä 3 813 (1.1.2012).
Palvelut
Peruspalvelut on keskitetty pääasiassa Maikkulan keskukseen.
Koulutus
Maikkulan keskuksessa sijaitsevat perusasteen koulut.
Liikenne
Alueen tärkeimmät liikenneväylät ovat valtatie Vt 22, Oulunlahdentie sekä Kajaanintie.
Campione d’Italia
Campione d’Italia on kunta Italiassa Luganojärven rannalla. Kunta on Italian eksklaavi Sveitsissä, koska se on joka puolelta sveitsiläisen Ticinon kantonin ympäröimä. Campione d’Italia on osa Lombardian alueeseen kuuluvaa Comon maakuntaa. Kunnassa on vakituisia asukkaita noin 2 000.
Kunnalla oli aiemmin erityinen asema osana Sveitsin tullialuetta, mutta vuoden 2020 alussa se siirrettiin Euroopan unionin tullialueeseen.
Maantiede
thumb|vasen|Luganojärven kartta rajoineen. thumb|vasen|Näkymä Luganojärvelle Campione d'Italiasta. Campione d’Italian kunnan pinta-ala on 2,68 km². Alue kuuluu Italiaan, mutta sitä ympäröi joka puolelta Sveitsi. Matkaa Sveitsin puolella sijaitsevaan Luganoon on yhdeksän kilometriä ja Chiassoon 20 kilometriä. Kunta sijaitsee Luganojärven itärannalla, vastapäätä Luganon kaupunkia. Italian puolella lähin suurempi keskus on Como.
Historia
thumb|vasen|Kasino Casinò di Campione. Campione d’Italian historia alkaa Rooman valtakunnan kaudelta, jolloin sen nimi oli yksinkertaisesti Campione. Campione d’Italian suojeluspyhimys on nimeltään San Zenone. Paikkakunnan erikoinen asema Italian osana Sveitsin sisällä on myöhempää perua. Alueen omisti aikoinaan aatelinen, jonka kuoltua maat peri Milanon arkkipiispa. Kirkon omistamana alueena paikkakuntaa ei liitetty Sveitsiin, joka sai huomattavia alueita Campionen ympäriltä 1700-luvun lopussa. Italian yhdistyessä paikkakunnasta tuli kuitenkin osa Italiaa.
Kaupungin sittemmin huomattava työnantaja kasino, Casinò di Campione, avattiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Kasino toimi aluksi vain muutaman vuoden, mutta Italian diktaattori Benito Mussolini avasi sen uudelleen 1930-luvulla. Mussolini antoi kaupungille myös sen nykyisen nimen Campione d’Italia tähdentääkseen Italian aseman enklaavissa selväksi. Kasinon perustamisen taustalla oli sen asiakkaiksi houkuteltavien diplomaattien vakoilu. Huomattava tapaus oli Mussolinin Sveitsiin paenneen kilpailijan Cesare Rossin pidätys tämän erehdyttyä ajamaan Campioneen. Myös Yhdysvaltain tiedustelupalvelua CIA:ta edeltänyt OSS aloitti puolestaan toiminnan kaupungissa Italian fasistejen vakoilemiseksi.
Kasino jatkoi toimintaansa toisen maailmansodan jälkeen, ja sen toiminta johti paikkakunnan taloudelliseen nousukauteen. Kasinoon tehtiin suuria investointeja vuonna 2007. Seuraavana vuonna iski kuitenkin maailmanlaajuinen finanssikriisi. Kasino ei menestynyt uudessa tornitalossaan, ja se ajautui vararikkoon heinäkuussa 2018.
Talous
Campione d’Italian asukkaat työskentelivät pitkään Sveitsin tullialueella ja käyttivät Sveitsin frangeja maksuvälineenään. Kaupungin suurin työnantaja oli pitkään kasino Casino d’Campione, joka työllisti lähes 500 henkilöä ja veti matkailijoita Sveitsin Luganosta. Kasinon konkurssi ja alueen siirtyminen vuoden 2020 alussa Sveitsin tullialueelta Italian tullialueelle aiheutti huomattavaa taloudellista vahinkoa campionelaisille. Paikalliset kutsuivat siirtymistä Italian eli Euroopan unionin tullialueeseen nimellä ”Brexit al contrario”. Arvonlisäverotuksen osalta alue jäi edelleen Sveitsin alueeseen, valmisteverotuksen kannalta ei.
Liikenne
Campione d’Italiaan on säännöllinen linja-autoyhteys Luganosta.
Anton Wilhelm von Schantz
Anton Wilhelm von Schantz (21. huhtikuuta 1740 Raggebo, Ruotsi – 6. toukokuuta 1814 Palhon kartano) oli ruotsalaissyntyinen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Schantzin vanhemmat olivat kamariherra Johan Eberhard von Schantz ja kreivitär Eva Catharina Leijonstedt ja puoliso vuodesta 1772 Catharina Elisabet de Carnall (k. 1833), vapaaherra Carl Constantin de Carnallin tytär. Hän oli kadetti 1754 ja vänrikki Porin rykmentissä 1756. Aliluutnantiksi hän yleni 1764 ja prinssi Fredrik Adolfin rykmentissä luutnantiksi 1771 ja kapteeniksi 1772. Von Schantz siirtyi Turun läänin rykmenttiin 1773, alimajuri Porin rykmentissä hänestä tuli 1777 ja everstiluutnantti 1787. Palveluksesta von Schantz erosi seuraavana vuonna. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Viljo Rasila
Viljo Rasila (22. tammikuuta 1926 Ypäjä – 2023 ) oli suomalainen historioitsija. Hän oli Tampereen yliopiston Suomen historian professori vuosina 1976–1989 ja vararehtori vuosina 1984–1987. Rasila sai ensimmäisen Eino Jutikkalan historiapalkinnon vuonna 2007.
Rasila oli historioitsijana leimallisesti kiinnostunut arkielämän historiasta koko yhteiskunnassa yleensä. Hän kirjoitti muun muassa paikallishistoriallisista aiheista, työläiskulttuurista ja torpparikysymyksestä. Hänen tutkimuksensa ovat valaisseet torpparilaitoksen kehitystä ja Suomen sisällissotaa. Rasila oli myös kolmiosaisen Suomen maatalouden historian päätoimittaja.
Lucien Victor
Lucien Honoré Victor (28. kesäkuuta 1931 Oekene – 17. syyskuuta 1995 Saint-Menges, Ranska) oli belgialainen maantiepyöräilijä ja olympiavoittaja.
Victor voitti yhdessä Robert Grondelaersin ja André Noyellen kanssa olympiakultaa maantieajon joukkuekilpailusta Helsingissä 1952.
En päivääkään vaihtaisi pois (albumi)
En päivääkään vaihtaisi pois – Sata levytystä vuosilta 1946–1979 on Tapio Rautavaaran viiden levyn kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1995.
Villefranche-de-Conflent
Villefranche-de-Conflent on Ranskan kunta Occitanien alueella Pyrénées-Orientalesin departementissa, Ranskan eteläisimmässä kolkassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 211. Kunta kuuluu departementissaan Les Pyrénées catalanesin kantoniin Pradesin arrondissementissa.
Villefranche-de-Conflent kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluvat samasta departementista myös Castelnou, Eus, Mosset ja Évol.
Villefranche-de-Conflentin alueen läpi kulkee N116-valtatie, joka yhdistää Perpignanin ja Bourg-Madamen kaupungit. Perpignaniin on kunnasta myös rautatieyhteys.
Metamorfoosi
Metamorfoosi, suomeksi muodonmuutos, voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Kasvatus (lehti)
Kasvatus on suomalainen kasvatustieteellinen aikakauskirja, jota julkaisee Suomen kasvatustieteellinen seura ja kustantaa Koulutuksen tutkimuslaitos. Lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Numeroista kaksi on teemanumeroita, jotka keskittyvät tarkemmin johonkin kasvatuksen ja koulutuksen aihealueeseen. Lehdessä julkaistaan vuosittain noin 20 ajankohtaista alkuperäisartikkelia ja -katsausta sekä lyhyempiä kirjoituksia, puheenvuoroja, uutisia ja kirja-arvosteluja. Lehti on Julkaisufoorumin luokituksessa tasolla 2.
Toimitus
Lehdellä on kaksi päätoimittajaa: vastaavana päätoimittajana toimii professori Kirsi Pyhältö ja päätoimittajana yliopistonlehtori Rauno Huttunen. Lehden kehittämisestä vastaa toimitusneuvosto, jonka puheenjohtajana toimii emeritusprofessori Risto Rinne ja varapuheenjohtajana professori Laura Hirsto.
Polykleitos
Polykleitos (, ; n. 480–400-luvun eaa. loppu) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Sikyonista ja toimi Argoksessa noin vuosina 452–412 eaa. Polykleitos on yksi klassisen kauden merkittävimmistä kuvanveistäjistä.
Elämä ja ura
Polykleitos oli syntyisin Sikyonista. Myöhemmin hänestä tuli ilmeisesti Argoksen kansalainen. Joskus Polykleitos Sikyonlainen ja Polykleitos Argoslainen on erehdytty näkemään eri henkilöinä, mutta yksinkertaisempi selitys on, että kyseessä on sama henkilö. Kuvanveistossa Polykleitos oli argoslaisen Ageladaan oppilas yhdessä Feidiaan ja Myronin kanssa. Hän oli jonkin verran Feidiasta nuorempi ja suunnilleen saman ikäinen kuin Myron.
pienoiskuva|vasen|upright=0.6|Efebi, aiemmassa tulkinnassa Narkissos tai Hyakinthos, kopio (n. 100 jaa.). Plinius vanhempi sijoitti Polykleitoksen 87. olympiadille eli vuoteen 431 eaa. Eräs tärkeä seikka hänen ajoittamisensa kannalta on se, että hän teki Heran patsaan uuteen Argoksen Heraioniin. Vanha temppeli paloi vuonna 423 eaa., ja uusi temppeli ja patsas lienevät olleet valmiina aikaisintaan 413 eaa., jolloin hänen on täytynyt vaikuttaa vielä tuolloin. Näin hänen voidaan katsoa toimineen ainakin noin ajalla 452–412 eaa. Tämän vahvistaa myös se, että Platon mainitsee Polykleitoksen poikien olleen suunnilleen saman ikäisiä kuin Perikleen pojat. Polykleitoksen pojat olivat myös kuvanveistäjiä, mutta eivät yhtä maineikkaita. Platon ei kuitenkaan mainitse poikien nimiä. Polykleitoksen veljenpoika Polykleitos nuorempi oli paitsi kuvanveistäjä myös arkkitehti.
Muutoin Polykleitoksen elämästä tiedetään vain vähän. Hän toimi Argoksen ja Sikyonin kuvanveistokoulujen johtajana, ja kilpaili monin tavoin ateenalaisen Feidiaan kanssa. Polykleitos voitti Feidiaan ainakin kerran, Efesoksen Artemiin temppelin kilpailussa Haavoittunutta amatsonia esittävästä veistoksesta. Keskeisin ero kilpakumppaneiden välillä on se, että Feidias tunnettiin jumalveistosten ja Polykleitos ihmisveistosten täydellistäjänä. Polykleitos esitti veistoksessaan Doryforos ideaalinäkemyksensä täydellisestä ihmisestä ja tätä esittävästä veistoksesta.
Polykleitosta arvostettiin suuresti jo hänen eläessään, ja hänet luettiin yhdeksi suurimmista taiteilijoista. Ksenofon esittää Sokrateen sanomassa, että Polykleitos on omalla taiteenalallaan samassa asemassa kuin Homeros, Sofokles ja Zeuksis omilla aloillaan. Myös Platonin Sokrates puhuu Polykleitoksesta yhtä suurena kuin Feidias. Pliniuksen mukaan Polykleitoksen katsottiin yleisesti saattaneen kuvanveiston täydellisyyteensä. Cicero mainitsee hänet usein, ja piti hänen veistoksiaan parempina kuin Myronin veistoksia. Polykleitosta ylistävät myös muun muassa Dionysios Halikarnassoslainen ja Quintilianus. Joskus Polykleitoksen veistosten arvioitiin kärsivän tietynlaisen suuruuden ja loiston puutteesta, mutta tämäkin lähinnä suhteessa Feidiaan ja Alkameneen taiteeseen.
Ailianos (Aelianus) kertoo mielenkiintoisen anekdootin tavasta, jolla Polykleitos todisti taiteensa sääntöjen paremmuuden suhteessa yleiseen mielipiteeseen. Hän teki kaksi veistosta, joista toisen oman mielensä mukaan ja toisen niin, että esitti sen julkisesti, ja muutti sitä katselijoiden mielipiteiden mukaan. Tämän jälkeen hän esitteli kummatkin veistokset yhdessä. Polykleitoksen mielen mukainen veistos sai suurta ylistystä, jolloin taiteilija pääsi sanomaan tehneensä sen itse, kun taas yleisö teki toisen.
Polykleitoksen oppilaita olivat Aleksis, Aristeides, Asopodoros, Athenodoros, Dameas, Deinon, Frynon, Kanakhos nuorempi ja Periklytos. Myöhemmistä taiteilijoista Polykleitosta ihaili erityisesti Lysippos, joka piti Doryforosta omana opettajanaan. Lysippos voidaankin nähdä samassa suhteessa Polykleitoksen argoslaisen koulukunnan perillisenä kuin Praksiteles Feidiaan ja Alkameneen attikalaisen koulukunnan perillisenä.
Kuvanveiston lisäksi Polykleitos toimi myös arkkitehtinä sekä teki metallitaontatöitä. Joissakin antiikin lähteissä viitataan myös hänen maalauksiinsa, mutta asiasta tiedetään liian vähän, jotta sen todenperäisyys voitaisiin varmistaa.
Teokset
Polykleitos käytti materiaalina enimmäkseen pronssia, mutta teki myös joitakin marmoriveistoksia sekä käytti kultaa ja norsunluuta Argoksen Heran patsaassa. Polykleitoksen muita tunnetuimpia töitä ovat Doryforos eli Keihäänkantaja, Diadumenos eli Diadeeminsitoja ja Haavoittunut amatsoni, jotka tunnetaan kopioina.
Polykleitos pyrki töissään yleispäteviin ihannemittasuhteisiin. Varsinkin Doryforosta pidetään tässä suhteessa mestarillisena. Polykleitos tutki miesvartalon ihannemittoja paitsi veistoksissaan, myös kokosi näkemyksensä Kanon (, ”Ohjenuora”) -nimiseksi oppaaksi, joka on kadonnut. Teoksella oli sama nimi kuin veistoksella, jossa hän esitti ihannemittasuhteensa.
Polykleitoksen ihannemittojen mukaan veistoksen tulee olla maltillinen sekä pituuden että ruumiinrakenteen/vahvuuden suhteen. Polykleitoksen töille on luonteenomaista kontraposto, eli ruumiin paino on toisen jalan varassa, ja toisen jalan polvi on puolestaan kevyesti taivutettu.
Pronssityöt
Seuraavassa luetellaan Polykleitoksen tärkeimmät pronssiveistokset. Hän työsti erityisesti aiginalaista pronssia, siinä missä samaan aikaan toiminut Myron työsti deloslaista pronssia.
Marmorityöt
Marmoriveistoksista mainitaan seuraavat:
Heran patsas
Argoksen Heraionin Heran patsas oli temppelin kulttikuva. Se oli tehty kullasta ja norsunluusta, ja se oli oletettavasti Polykleitoksen suurimmaksi työkseen tarkoittama ja tarkoitettu haastamaan Feidiaan Athene Parthenos Ateenassa sekä Zeuksen kuvapatsas Olympiassa. Strabonin mukaan se oli yhtä kaunis kuin mainitut veistokset, vaikkakaan ei yhtä suuri ja kallis.
Pausaniaan antaman kuvauksen mukaan jumalatar istui valtaistuimella päässään seppele, joka oli koristeltu khariiteilla ja horilla. Jumalattaren toisessa kädessä oli granaattiomena ja toisessa valtikka, jossa oli kukko, Heralle pyhitetty lintu. Veistos oli puettu vaatteeseen vyötäröstä alaspäin. Maximus Tyrius, joka vertaa veistosta Feidiaan Atheneen, kuvaa Polykleitoksen Heran olleen Homeroksen suuri- ja kaunissilmäinen ja valkokätinen jumalatar, jonka kädet olivat norsunluuta ja joka istui kultaisella valtaistuimella. Veistos pysyi aina Heran ihannekuvana, aivan kuten Feidiaan Zeus kyseisen jumalan ihannekuvana. Praksiteles teki siihen kuitenkin joitakin muutoksia omassa versiossaan.
Metallityöt
Metallitöiden alalla Polykleitos teki antiikin lähteiden mukaan Heran patsaan kultakoristeluiden lisäksi muun muassa pieniä pronssisia sigilloja ja fialeja. Paradoksografi Moskhion mainitsee Polykleitoksen Persian kuninkaalle tekemän lampun.
Anna-Kaisa Antti-Roiko
Anna-Kaisa Antti-Roiko (21. toukokuuta 2004 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Antti-Roiko on pelannut koko pääsarjauransa Oulun Kärpissä, jonka väreissä hän teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2019–20. Antti-Roiko debytoi Suomen maajoukkueessa heinäkuussa 2022. Hän on pelannut maajoukkueessa 16 ottelua tehden niissä kaksi syöttöpistettä (tilanne 7. huhtikuuta 2023). Hänet valittiin MM-kilpailuihin 2023.
Tarija
Tarija eli San Bernardo de Tarija on kaupunki Tarijan departementissa, Etelä-Boliviassa. Sen asukasluku on 194 300 (2010).
Kaupunki perustettiin 4. kesäkuuta 1574 nimellä Villa de San Bernardo de la Frontera de Tarixa. Se on nimetty Francisco de Tarijan mukaan. Ilmasto ja maaperä ovat sopivat viinin viljelyyn.
Siirtomaatyylinen Catedral Metropolitana valmistui 1810.
Judee Sill
Judith Lynne Sill (7. lokakuuta, 1944 – 23. marraskuuta, 1979) oli amerikkalainen laulaja ja lauluntekijä.
Elämäkerta
Sill aloitti musiikin soittamisen lapsuudenkodissaan Oaklandissa, Kaliforniassa. Hän opiskeli lyhyen aikaa San Fernando Valleyn Junior Collegessa, taide pääaineenaan, soittaen pianoa koulun orkesterissa ja työskennellen samaan aikaan pianobaarissa. Hän alkoi työskennellä laulunkirjoittajan 1960-luvun jälkipuoliskolla.
1970-luvun alussa Sill sai apua uransa edistämisessä muusikkoystäviltään Graham Nashilta ja David Crosbylta. Sill oli ensimmäinen artisti, joka teki sopimuksen David Geffenin vasta perustaman Asylum Recordsin kanssa. Hänen ensimmäinen albuminsa, Judee Sill, ilmestyi syyskuussa 1971. Se sisältää kenties Sillin tunnetuimman kappaleen, Jesus Was a Crossmaker. Akustisen folkin lisäksi Sill sai musiikillisia vaikutteita Bachin klassisesta musiikista ja käyttikin samanlaisia ideoita, päällekkäinäänittäen lauluääntään neliäänisiksi fuugiksi ja koraaleiksi. Sillin kappaleiden sanoituksista löytyy perinteisten ihmissuhdeaiheiden lisäksi myös kristillisiä teemoja. Albumi ei kuitenkaan menestynyt julkaisuaikanaan.
Toisella albumillaan (vuoden 1973 maaliskuussa ilmestynyt Heart Food), Judee Sill otti enemmän musiikillista vastuuta itselleen, vastaten myös sen sovituksista ja orkesteriosuuksista. Levy päättyy The Donor -kappaleeseen, joka on yhdeksänminuuttinen, monimutkainen, yhden naisen kuoroteos. Tämäkään levy ei juuri myynyt, joten levy-yhtiö katkaisi sopimuksensa Sillin kanssa.
Sill jatkoi musiikin tekoa vielä vuonna 1974, jolloin hän demosi kappaleita valmistumattomaksi jääneelle kolmannelle albumilleen. Terveysongelmat ja huumeiden käyttö vaikeuttivat kuitenkin hänen elämäänsä. Sill menetti vähitellen mielenkiintoaan musiikkiin, kiinnostuen sen sijaan enemmän teosofiasta ja eläimistä. Sill menehtyi vuoden 1979 marraskuussa, 35:n vuoden iässä. Hänen kolmannen albuminsa jäljelle jääneet äänitykset, kotona äänitettyjen demojen rinnalla, julkaistiin vuonna 2005 kahden CD:n Dreams Come True -kokoelmalla.
Judee Sillin musiikkia ovat kehuneet mm. XTC:n Andy Partridge, Liz Phair, Porcupine Tree n Steven Wilson, Bill Callahan, Big Thiefin Adrianne Lenker ja Weyes Blood.
Yksityiselämä
Sillin henkilökohtainen elämä oli kuohuvaa: hänen vanhempansa ja veljensä menehtyivät varhain. Hän aloitti huumeiden käytön jo 1960-luvulla. High school -aikanaan hän elätti itseään ryöstelemällä huoltoasemia kumppaninsa kanssa. 1960-luvun lopullta hän elätti itseään myös seksityöllä ja shekkejä väärentämällä. On epäselvää, oliko hänen kuolemansa vuonna 1979 huumeiden yliannostukseen itsemurha vai vahinko. Kuolemansa aikaan hän oli niin vähän tunnettu, että hänestä ei laadittu muistokirjoitusta, joten jotkut hänen ystävistään saivat tietää hänen poismenostaan vasta vuosia myöhemmin.
Sill oli avoimesti biseksuaali.
Ylä-Karjala
Ylä-Karjala tarkoittaa seuraavia:
Sumioisjärvi
Sumioisjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Toritun kylän lähellä Lummennen eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,7 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 117 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa. Järven rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Rannat ovat pääosin metsämaata, mutta luoteis- ja pohjoisrannoilla on peltoa. Järven länsipuolella on kaksi maatilaa, jolle tulee tie järven eteläpuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy. Se laskee Lummenneen Lahtipohjanlahteen kaakkoispäästä lähtevän 40 metriä pitkän uoman kautta. Järvien pinnankorkeus on sama.
Reino Kero
Reino Toivo Antero Kero (2. maaliskuuta 1939 Kiikka – 25. kesäkuuta 2020 Sastamala) oli suomalainen historioitsija. Hän aloitti historian opinnot Turun yliopistossa 1960 ja valmistui filosofian tohtoriksi 1974. Kero oli vuosina 1971–1989 yleisen historian lehtori Turun yliopistossa ja historian professori 1999–2002.
Sumioisjärvi
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä. Vuoden 1965 peruskartassa järven länsi- ja pohjoisrannalla oli peltoa ja vuoteen 1985 mennessä myös järven luoteisrannalle oli raivattu peltoa.
Reino Kero
Kero kirjoitti suomalaisesta siirtolaisuudesta Amerikkaan. Hän kirjoitti muun muassa teokset Migration from Finland to North America (1974), Neuvosto-Karjalaa rakentamassa (1983) ja Suureen länteen (1996).
Nilla Pizzi
pienoiskuva|Nilla Pizzi Adionilla Negrini ”Nilla” Pizzi (16. huhtikuuta 1919 Sant’Agata Bolognese, Emilia-Romagna – 12. maaliskuuta 2011 ) oli italialainen laulaja. Hän voitti kaksi ensimmäistä San Remon musiikkijuhlaa vuosina 1951 ja 1952 lauluilla ”Grazie dei fiori” ja ”Vola colomba”.
Humina
Huminaksi kutsutaan ääni-ilmiötä, jonka lähde on tuntematon, ja jota lukuisat ihmiset kuulevat tai uskovat kuulevansa useilla paikoilla ympäri maapalloa. Vain osa ihmisistä kuulee tai väittää kuulevansa huminaa. Erotuksena tinnituksesta eli korvien soimisesta huminan kerrotaan kuulostavan kuin etäiseltä, tyhjäkäynnillä olevalta diesel-moottorilta. Monet huminasta kärsivät väittävät ilmiön olevan pahempi sisällä kuin ulkona.
Joillakin paikoilla huminaa kuullaan enemmän kuin muilla, ja yleensä sitä kuullaan kaupunkiympäristöissä. Eräs kuuluisa huminatapaus on Taosin kaupungista Yhdysvaltain New Mexicosta 1990-luvulta. Yliopisto alkoi tutkia tapausta useiden kaupunkilaisten valitettua huminasta. Yhdysvaltojen lisäksi huminasta kerrotaan esimerkiksi Isossa-Britanniassa ja Uudessa Seelannissa. 1990-luvulla humina on tullut tunnetuksi, mutta huminasta valitettiin ja tehtiin tutkimuksia jo 1970- ja 1980-luvuilla.
Halifaxissa humina on jatkunut vuoden ajan. Brooklynissä on kuultu huminaa, joka muistuttaa lasiharmonikan ääntä.
Tunturilieko
Tunturilieko (Diphasiastrum alpinum, aikaisemmin Lycopodium alpinum, Diphasium alpinum) on pienikokoinen vuoristoissa ja tundralla kasvava sanikkainen.
Humina
Suomessa
Tuntematonta huminaa on kuultu myös Helsingin Eirassa ja Ullanlinnassa. Sen mahdolliseksi lähteeksi arveltiin mm. merellä kulkevien laivojen apukoneita.
Joitain mahdollisia selityksiä
Ilmiötä on pyritty selittämään useilla tavoilla. Tässä niistä joitakin.
Tunturilieko
Ulkonäkö ja koko
Varpumaisen tunturilieon suikerteleva varsi kasvaa 30–40 senttimetriä pitkäksi. Päävarresta tiheinä kimppuina nousevat sinivihreät pystyhaarat ovat 3–5 cm pitkiä ja kärkiosiltaan nelisärmäisiä. Lehdet ovat neljässä pitkittäisrivissä ja eri rivien lehdet ovat lähes samankokoisia. Kylkilehdet ovat kuitenkin hieman leveämpiä ja niiden reunat ovat taaksekiertyneitä. Itiötähkät ovat perättömiä ja ne ovat haarojen kärjissä yksittäin tai pareittain. Kooltaan itiötähkät ovat 1–1,5 cm pitkiä. Itiölehdet ovat kolmiomaisia, suippokärkisiä ja litteäruotisia. Suomessa tunturilieon itiöt kypsyvät kesä-syyskuussa. Lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen, mukulamainen ja tavallisesti maansisäinen.
Tunturilieko risteytyy toisinaan harjulieon eli harjukeltalieon (D. tristachyum) ja keltalieon (D. complanatum) kanssa.
Shara Barkhovot
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 18. 16 pisteellä.
Tunturilieko
Levinneisyys
Tunturiliekoa tavataan pohjoisen pallonpuoliskon vuoristoissa ja tundralla. Euroopassa lajia kasvaa muun muassa Alpeilla, Karpaateilla, Britteinsaarilla, Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla, Islannissa, Venäjän pohjoisosissa, Uralilla ja Kaukasuksella. Aasian puolella lajia tavataan paikoitellen Pohjois- ja Keski-Siperiassa Tyynelle valtamerelle saakka, ja edelleen Alaskassa, Kalliovuorilla, Itä-Kanadassa sekä Grönlannissa. Suomessa tunturiliekoa on tavattu Kainuusta Itä-Lapin kautta Pohjois-Lappiin. Runsaimmin sitä kasvaa Käsivarren Lapissa. Laji lienee kuitenkin hävinnyt Kainuusta ja on harvinainen Itä-Lapissa.
Elinympäristö
Tunturilieko kasvaa karuilla tunturikankailla ja lumimailla sekä tunturikoivikoissa. Joskus harvoin lajia tavataan myös kuivissa mäntymetsissä ja kuivilla niityillä.
Gala
Gala voi viitata:
Robert Baetens
Robert Frédérik Louis ”Bob” Baetens (28. lokakuuta 1930 Antwerpen – 19. lokakuuta 2016) oli belgialainen soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Baetens saavutti parinsa Michel Knuysenin kanssa perämiehettömässä kaksikossa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Voittaja Yhdysvalloille belgialaiset hävisivät 2,8 sekuntia. Melbournessa 1956 belgialaiset eivät selviytyneet loppukilpailuun.
EM-kilpailuista Baetens–Knuysen-kaksikko voitti neljä mitalia joista yhden kultaisen vuonna 1951.
Jamestown (New York)
Jamestown on kaupunki New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2017 kaupungissa oli 29 591 asukasta.
Ystävyyskaupungit
Jamestownin ystävyyskaupungit ovat:
JCDecaux
JCDecaux Group eli JCDecaux SA on ranskalainen konserniyhtiö, joka on maailman suurimpia ulkomainonnan alalla toimivista yrityksiä. Yhtiön osake noteerataan Pariisin pörssissä. Yhtiötä hallitsee kuitenkin holdingyhtiön välityksellä Decaux-perustajasuku. Yrityksen toiminta jakautuu kolmeen päätoimialueeseen: mainonta katukalusteissa, mainostaulut ja liikennemainonta. Yritys tunnetaan muun muassa bussipysäkeillä, rautatieasemilla, lentoasemilla sekä kadunvarsilla, linja-autoissa, raitiovaunuissa, metroissa, kaupunkipyörissä, automaattisissa käymälöissä ja roskakoreissa olevista mainoksistaan. Mainoskonserni on tytäryrityksineen läsnä yli 75 maassa, ja konsernin palveluksessa on yli 13 000 työntekijää (2017).
Vuonna 1964 ranskalainen Jean-Claude Decaux kehitti katukalusteeksi kutsumansa liiketoimintamallin, jonka keskeisenä osana olivat pinta-alaltaan kahden neliömetrin suuruiset mainosrahoitteiset bussikatokset. Ensimmäisenä lähestymistä sovellettiin Ranskan Lyonissa.
JCDecaux Suomessa
Suomessa yhtiö toimii nimellä JCDecaux Finland Oy, ja se on Suomen suurin ulkomainosyhtiö. Yritys tunnettiin aikaisemmin nimellä Maximedia, kunnes JCDecaux Group osti sen vuonna 2001. Maximedian juuret liittyvät vuonna 1946 perustettuun Oy Ulkomainos Ab -yhtiöön.
Kaupallista bussipysäkkimainontaa ja sen valtaamaa osuutta kaupunkikuvasta on myös vastustettu.
JCDecaux’n kilpailijoita Suomessa ovat muun muassa kansainvälinen Clear Channel Suomi Oy sekä Fresh Outddor Oy, Taksimainos Oy ja Masanttimedia Oy.
Bill Goldberg
William Scott "Bill" Goldberg (s. 27. joulukuuta 1966 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen showpainija, näyttelijä ja entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän työskenteli World Championship Wrestlingille (WCW) vuosina 1997-2001 ja World Wrestling Entertainmentille vuosina 2003-2004. Hänet tunnetaan 173-0-voittoputkesta, jonka hän saavutti WCW-urallaan. Goldberg teki paluunsa WWE:hen vuonna 2020.
Goldberg on kaksinkertainen maailmanmestari, ja oli yksi päätähdistä WCW:ssä ja WWE:ssä. Ennen showpainia hän oli amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän on myös näytellyt useissa elokuvissa kuten The Longest Yard, Santa's Slay ja Half Past Dead 2, ja juontanut muun muassa Bullrunia ja Garage Mahalia. Hänen tavaramerkkihuudahduksensa hänen painiaikoinaan oli "Who's next?".
Goldberg on etniseltä taustaltaan juutalainen ja on tuonut tätä usein esille osana painijaidentiteettiään. Hän myös harjoittaa juutalaista uskontoa, ja on kiitollinen siitä, että on saanut varttua lapsena juutalaisyhteisön osana.
Oleg Zaitsev
Oleg Aleksejevitš Zaitsev (4. elokuuta 1939 Moskova, Neuvostoliitto – 1. maaliskuuta 1993) oli venäläinen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Zaitsev pelasi 73 maaottelua tehden 11 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1964–1968. Hän pelasi 320 liigaottelua tehden 42 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa.