cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuunnelma
Kuunnelma Suomessa
Kuunnelmia on esitetty Suomessa heti Yleisradion aloitettua toimintansa. Alkuvaiheessa olivat käytössä myös nimitykset kuulelma ja kuulonäytelmä. Nykyään kuunnelmia esittää Suomessa Yle Radio 1, jolle niitä tuottaa muun muassa Radioteatteri. Yle Radio Vega esittää ruotsinkielisiä kuunnelmia, mutta ilman vakiintuneita aikoja. Yksi Yleisradion tunnetuimmista kuunnelmasarjoista on Knalli ja sateenvarjo. Yleisradion arkistoista löytyy kuunnelmatallenteita vuodelta 1938. Yleisradiossa kuunnelmien alkuperäinen esityspäivä oli maanantai. Koska lähetykset olivat suoria, näyttelijöiden tuli olla paikalla, ja maanantai on perinteisesti teattereissa vapaapäivä.
Kaupallisista radioista The Voice otti ensimmäisenä kuunnelman ohjelmistoonsa, kun syksyllä 2013 kanavalla esitettiin kolmen kuukauden mittainen uudenajan radiokuunnelmasarja Pikku Naisia 2.0. Viikoittain vaihtunut, neljä kertaa päivässä toistettu, muutaman minuutin mittaisia jaksoja sisältänyt jatkokertomus maalasi tarinaa kolmesta kaupunkilaisnaisesta, Annasta, Marista ja Kristasta, joista jokainen katseli maailmaa omasta näkökulmastaan. Radiokuunnelman käsikirjoittaja Eeva-Maria Lisko on aikaisemmin julkaissut novelleita ja lyhytproosaa eri lehdissä.
Radioteatterin kuuluisia ohjaajia olivat muun muassa Markus Rautio, Urpo Lauri, Eero Leväluoma sekä Olavi Paavolainen. Useat tunnetut suomalaiset kirjailijat ja elokuvakäsikirjoittajat ovat kirjoittaneet uransa varrella kuunnelmia, mm. Paavo Haavikko, Jussi Kylätasku, Pekka Lounela, Veijo Meri, Outi Nyytäjä, Mauri Sariola, Eila Pennanen, Paavo Rintala, Juha Siltanen, Antti Tuuri ja Hella Wuolijoki. Erityisesti kuunnelmakirjailijana profiloituneisiin kirjailijoihin kuuluu muun muassa Pirkko Jaakola.
Theodor Tallqvist
Theodor Tallqvist tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Lainsuojattomat
Lainsuojattomat (The Long Riders) on Walter Hillin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1980. Musiikin siihen on säveltänyt Ry Cooder, joka sai vuonna 1980 Los Angeles Film Critics Associationin palkinnon parhaasta elokuvamusiikista. Elokuva esitettiin kilpailusarjassa samana vuonna Cannesin elokuvajuhlilla.
Elokuva on yksi monista elokuvista, jotka ovat saaneet aiheensa Jesse Jamesista.
Näyttelijät
Nimeltä mainitsemattomana mukana on myös Robert Carradinen tytär Ever Carradine, joka on David ja Keith Carradinen veljentytär. Lisäksi James Keachin poika Kalen Keach, näyttelee Jesse Jamesin poikaa Jesse E. Jamesia. Savannah Smith Boucher näyttelee Zeetä eli Jesse Jamesin vaimoa Zerelda Mimmsiä.
Musiikki
Elokuvan musiikin on säveltänyt, sovittanut ja sen esittää Ry Cooder. Osa kappaleista on julkaistu levynä The Long Riders. Se oli Cooderin ensimmäinen Hillille säveltämistä elokuvamusiikeista.
Vastaanotto
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kolme antoi Lainsuojattomille kolme tähteä, kolme arvostelijaa kaksi tähteä ja kaksi yhden tähden, keskiarvona 1,89 tähteä neljästä.
Tankarin kirkko
Tankarin kirkko on Kokkolan edustalla olevaan Tankarin saareen 1754 rakennettu pieni pitkäkirkko, jossa on istumapaikkoja 100 hengelle. Kirkon ulkomitat ovat 8,2 x 6,25 metriä. Katon sisäänkäyntipäädyssä on kelloteline ja toisessa päädyssä valkoinen risti. Kirkko rakennettiin, jottei kalastajien tarvitsisi joka sunnuntai kulkea pitkää matkaa Kaarlelan kirkkoon tuolloin pakolliseen jumalanpalvelukseen. Nykyisin Tankarin kirkossa pidetään kesäisin muutamia jumalanpalveluksia, samoin kuin konsertteja ja hartaushetkiä. Se on myös suosittu vihkikirkko.
Steeve Nguema Ndong
Steeve Wilfried ("Fhat") Nguema Ndong (11. joulukuuta 1971 Libreville, Gabon – 25. syyskuuta 2009 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli gabonilainen judoka. Hän kilpaili miesten yli 100 kg -luokassa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Hän voitti vuonna 1998 luokkansa Afrikan-mestaruuden Dakarissa. Hän kuoli 37-vuotiaana sydänpysähdykseen silloisessa asuinmaassaan Etelä-Afrikassa.
Erhard Keller
Erhard Keller (s. 24. joulukuuta 1944) on saksalainen pikaluistelun olympiavoittaja.
Keller oli eräs maailman parhaista sprintteriluistelijoista 1970-luvun vaihteen molemmin puolin. Vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa hän voitti 500 metrillä olympiakultaa ajalla 40,3 s. Se oli Saksan liittotasavallan kautta aikain ensimmäinen pikaluistelun olympiakulta. Neljä vuotta myöhemmin Sapporon olympialaisissa hän puolusti menestyksekkäästi kultamitaliaan olympiaennätyksellä 39,44 s.
Vuonna 1971 Keller voitti sprintterien MM-kisoissa kultamitalin. Vuonna 1973 hän ryhtyi ammattilaiseksi ja oli palkintokorokkeella molemmissa kyseisenä vuonna pidetyissä ISSL:n sprinttimestaruuskilpailuissa. Samana keväänä Keller lopetti kansainvälisen uransa, mutta jatkoi vielä kansallisten kisojen kiertämistä. Vuonna 1977 hän voitti vielä Länsi-Saksan sprintterien mestaruuden. Huippuvuosinaan Keller opiskeli hammaslääketiedettä ja voitti talviuniversiadeissa 500 metriä vuosina 1968 ja 1970.
1,8-diatsabisykloundek-7-eeni
1,8-diatsabisyklo[5.4.0]undek-7-eeni eli DBU (C9H16N2) on heterosyklinen amidiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään laajasti orgaanisessa synteesissä emäksenä ja katalyyttinä.
Ominaisuudet
1,8-diatsabisyklo[5.4.0]undek-7-eeni on huoneenlämpötilassa väritön öljymäinen neste. Se liukenee hyvin veteen ja orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, bentseeniin, dietyylieetteriin ja dimetyylisulfoksidiin. Vesiliuoksissa yhdiste saattaa hydrolysoitua hitaasti.
1,8-diatsabisyklo[5.4.0]undek-7-eeni on voimakas emäs ja sen pKa-arvo dimetyylisulfoksidiliuoksessa on 13,9. Monista muista emäksistä poiketen yhdiste ei ole juurikaan nukleofiilinen johtuen steerisestä esteestä.
Valmistus ja käyttö
1,8-diatsabisyklo[5.4.0]undek-7-eenia voidaan valmistaa laktoneihin kuuluvasta 2-piperidonista.
1,8-diatsabisyklo[5.4.0]undek-7-eenia käytetään melko voimakkaana ei-nukleofiilisena emäksenä useissa reaktioissa, kuten esteröinneissä, dehydrohalogenoinneissa ja muissa eliminaatioissa, kondensaatioreaktioissa, Baylis–Hillman-reaktiossa, Horner–Wadsworth–Emmons-reaktiossa ja Nef-reaktiossa.
Suomen urheiluhistoriallinen seura
Suomen urheiluhistoriallinen seura (SUHS) on vuonna 1992 perustettu järjestö, jonka tarkoituksena on koota yhteen urheilu- ja liikuntahistorian harrastajia ja tutkijoita sekä edistää alan monipuolista tutkimusta, toimintaa ja keskustelua Suomessa. Seura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) ja Suomen Tiedekustantajien liiton jäsen sekä International Society for the History of Physical Education and Sport (ISHPES) yhteisöjäsen.
Seuran puheenjohtaja on Heikki Roiko-Jokela. Seura on vuodesta 1994 julkaissut vuosikirjaa, joka on vuodesta 2008 lähtien ollut vertaisarvioitu.
Seura on perustettu Helsingissä 8.12.1992. Se jatkoi Liikuntatieteellisen Seuran vuonna 1976 aloittaman Suomen liikuntahistoria -projektin toimintaa. SUHS:n perustamisasiakirjan allekirjoittivat Antero Heikkinen, Seppo Hentilä, Kenth Sjöblom, Leena Laine, Antti O. Arponen ja Heikki Klemola. Perustajajäseniä oli paikalla 23. Ensimmäiseen hallitukseen valittiin perustamisasiakirjan allekirjoittajat ja Esa Sironen.
Puheenjohtajat
Heikkinen ja Laine on kutsuttu järjestön kunniajäseniksi.
Herbert Gumpler
Herbert Hirsch Gumpler (15. syyskuuta 1926 Helsinki – 15. helmikuuta 1998 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen varatuomari, joka tuli tunnetuksi rikosjuttujen puolustusasianajajana.
Gumpler kirjoitti ylioppilaaksi 1945, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1956 ja sai varatuomarin arvon 1959. Gumplerin vuonna 1958 perustama Asianajotoimisto Herbert Gumpler Ky on yhä toiminnassa, asianajajana nyt Matti Nurmela.
Gumpler kirjoitti 1970-luvulla yhdessä Carl Mestertonin kanssa puolen tusinaa ruotsinkielistä televisionäytelmää oikeudenkäytön teemoista, kuten eutanasiasta, sekä teatterinäytelmän Kolme juttua ennen lounasta. 1960-luvulla hän oli mukana ajamassa homoseksuaalisuuden kriminalisoinnista luopumista. Vuonna 1963 Gumpler toimi tarkkailijana oikeudenkäynnissä, jossa DDR tuomitsi Hans Globken poissaolevana kuolemaan osallisena niin sanottuihin Nürnbergin rotulakeihin natsi-Saksassa.
Gumpler jäi eläkkeelle vuonna 1987 ja kuoli Kanariansaarilla Las Palmasissa 1998. Vuonna 1996 Otava julkaisi hänen muistelmateoksensa Itse plus Gumpler, jonka nimi viittaa hänen tapaansa vastata päämiehensä puolesta tuomarin nimenhuutoon.
Siniminla
Siniminla (Siva cyanouroptera) on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan siniminla on 14–16 cm. Selästään laji on väritykseltään harmahtavan ruskea. Päälaki on sininen ja siinä on mustia raitoja. Linnun siivet ovat väriltään siniset. Sinisen värin tummuus vaihtelee alalajeittain. Siniminlan pitkä pyrstö on päästään suora ja väriltään tumman sininen. Lajin vatsa on vaalean ruskehtava. Koiras- ja naarasyksilöt muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.
Levinneisyys ja elinympäristö
Siniminlan levinneisyysalue ulottuu Intiasta itään päin Kaakkois-Aasian maihin ja Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat lehtimetsät, mäntymetsät, sekametsät ja bambuviidakot. Siniminlan elinympäristöt sijaitsevat yleensä 250–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat
Siniminlat liikkuvat 5–15 yksilön ryhminä ja mukana on yleensä myös muita timaleita ja sieppoja. Linnun ravinto koostuu hyönteisistä, marjoista ja siemenistä. Lajin pesimäkausi kestää maaliskuusta elokuulle ja pesä sijaitsee matalalla hyvin suojattuna. Naarassiniminla munii kahdesta viiteen munaa.
Peter Turkson
pienoiskuva|Peter Turkson vuonna 2022. pienoiskuva|Kardinaali Peter Turkson vieraili Helsingissä toukokuussa 2016. Peter Kodwo Appiah Turkson (s. 11. lokakuuta 1948, Wassaw Nsuta, Brittiläinen Kultarannikko) on ghanalainen kardinaali. Turkson on Vatikaanin Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtaja. Hänet vihittiin katoliseksi papiksi 20.7.1975 ja paavi Johannes Paavali II nimitti hänet Cape Coastin arkkipiispaksi 6.10.1992. Piispaksi hänet vihittiin 27.3.1993. Johannes Paavali II nimitti hänet kardinaaliksi konsistorissa 21.10.2003. Paavi Benedictus XVI nimitti hänet Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtajaksi 24.10.2009, ja paavin vaihtumisen jälkeen paavi Franciscus vahvisti hänen nimityksensä jatkumisen 16.3.2013.
Turkson valmistui teologian maisteriksi Yhdysvalloissa 1970-luvun puolivälissä ja jatkoi sittemmin lisensiaattiopintojaan Roomassa Paavillisessa raamattuinstituutissa valmistuen sieltä teologian lisensiaatiksi vuonna 1980. Hän jatkoi myöhemmin opintojaan Roomassa, mutta joutui keskeyttämään ne saatuaan nimityksen arkkipiispaksi. Hän on myös toiminut opettajana ja vararehtorina ghanalaisissa pappisseminaareissa.
Kardinaali Turkson kuuluu paavi Franciscuksen perustamaan neuvoa-antavaan kardinaalineuvostoon.
Turkson vieraili Suomessa toukokuussa 2016 osallistuakseen Ulkoasiainministeriön järjestämään "Religious Freedom  – Protecting Religious Minorities" -seminaariin.
Kreikkalainen egyptiläisten evankeliumi
Historia
Egyptiläisten evankeliumia luettiin ilmeisesti egyptiläisissä kirkoissa toisella ja kolmannella vuosisadalla. Evankeliumi on kirjoitettu toisen vuosisadan toisella neljänneksellä. Jo Klemens Aleksandrialainen lainaa sitä teoksessaan Stromata. Hänen lisäkseen evankeliumin mainitsi Hippolytos, joka viittasi ”näihin erilaisiin sielun muutoksiin, jotka on esitetty egyptiläisten nimiin laitetussa evankeliumissa” ja kytki kirjoituksen harhaoppiseen naasene-lahkoon. Myöhemmin Epifanios kirjoitti, että sabellianistit käyttivät evankeliumia. Vaikka hänellä tuskin oli ensi käden tietoa Sabelliuksesta, joka opetty Roomassa toisen vuosisadan puolessa välissä, tämä kytkentä evankeliumin ja sabellianistien välillä vahvistaisi evankeliumin olevan peräisin toisen vuosisadan alkupuolelta. Sanan logos käyttö Vapahtajaan viitatessa viittaisi siihen, että evankeliumi on saanut vaikutteita Johanneksen evankeliumista, jolloin evankeliumi olisi kirjoitettu noin vuosien 120–150 välisenä aikana.
Sisältö
Evankeliumista ei tunneta katkelmia näiden mainintojen ulkopuolelta. Katkelmista ei voi päätellä, kuinka laaja evankeliumi niiden lisäksi oli tai mitä muuta evankeliumi käsitteli, vai kuvaavatko katkelmat evankeliumin sisällön oleellisilta osiltaan. Ei voida myöskään sanoa, perustuuko se johonkin toiseen tekstiin. Katkelmien perusteella evankeliumi vaikuttaa olevan Jeesuksen lausumia sisältävä evankeliumi, joka on kirjoitettu dialogimuotoon.
Salome kysyy Jeesukselta muun muassa: ”Kuinka kauan kuolema vallitsee?”, johon Jeesus vastaa: ”Niin kauan kuin naiset kantavat lapsia”. Tällä on yhteyksiä useisiin muihin toisen ja kolmannen vuosisadan apokryfeihin, ja Theodotos Bysanttilainen esitti sen seuraavasti: ”Kun vapahtaja sanoo Salomelle, että kuolemaa on oleva niin kauan kuin naiset kantavat lapsia, hän ei sanonut sitä parjatakseen syntymää, sillä se on tarpeellinen uskovien pelastukseksi” (67). Opetus ei sopinut yhteen kanonisten evankeliumien kanssa, ja muun muassa Paavalin opetuksissa paluu alkuperäiseen yhteyteen tapahtuu kasteen kautta, mutta opetus vaikuttaa silti levinneen laajalle. Samanlainen näkemys ruumiista sielun vankilana oli tyypillistä gnostilaisuudelle. Enkratiitit puolestaan kannattivat avioliiton hylkäämistä, ja monet muut kristilliset suuntaukset ylistivät selibaattia. Tämän vuoksi on hankala sanoa, minkälaiselta ryhmältä opetus on alkujaan peräisin.
Opetuksesta löytyy yhtäläisyys mm. Tuomaan evankeliumiin, jossa sanotaan:
Hannibal & Soppa
Hannibal & Soppa (Hannu Stark ja Soni Yli-Suvanto) oli Tulenkantajat-yhtyeestä tutuksi tullen MC-kaksikon muodostama duo. He olivat osa Pahat Viinit -kollektiivia, johon kuuluivat heidän lisäkseen Ilari Autio, Hullu Juki, DJ Massimo ja Tykopaatti. Tulenkantajien ja Pahojen Viinien lisäksi he ovat vaikuttaneet mm. yhtyeissä Anno Fallo ja Ei Toivotut Lapset, sekä olleet vierailijoina useiden suomalaisten rap-artistien levyillä. Hannibalin ja Sopan nimet tulevat heidän mukaansa niin sanotusti "pahoista" ja halvoista viineistä Hannibalista ja Sorbuksesta.
Historia
Tulenkantajien siirtyessä telakalle vuonna 2004, jatkoivat Hannibal ja Soppa musiikin tekemistä ilman emobändiä. Ensimmäinen julkaisu oli keväällä 2005 ilmestynyt Promoa sun huudeilles -mixtape, joka ennakoi tulevaa Pahat viinit-albumia. Toukokuussa 2005 Pahat viinit -albumi julkaistiin helsinkiläisen indie-levy-yhtiö 3rd Rail Musicin kautta. Levyltä julkaistiin single Lissää vinkunaa, joka debytoi singlelistan sijalla 3. ja vietti seuraavat kolme viikkoa listaykkösenä. Listamenestyksestä huolimatta kappale ei saanut juuri lainkaan radiosoittoa.
Loppuvuodesta 2006 Pahat Viinit -kollektiivi perusti oman Joku Roti Records -osuuskunnan. Keväällä 2007 ilmestyi toinen albumi Meiän asia, joka oli Hannibalin perustaman Joku Roti Records -levy-yhtiön ensimmäinen julkaisu.
Hannibal on myös soolouralla ja julkaisi Streets of Nekala -nimisen sooloalbumin vuoden 2009 maaliskuussa. Hänen toinen sooloalbuminsa Ad Portas ilmestyi toukokuussa 2010.
Hannibal & Soppa hajosi heinäkuussa 2009. Soppa myös irtisanottiin Joku Roti Recordsin hallituksesta luottamuspulan vuoksi. Eron jälkeen Hannibal ja Soppa eivät ole tehneet enää lainkaan yhteistyötä. He eivät edes vierailleet samoilla kappaleilla.
Jees
Jees (aikaisemmin Hyvä paimen ) on Aikamedia Oy:n julkaisema kristillinen lastenlehti, joka ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Se alkoi ilmestyä 1928, ja nykyisen nimensä se sai 2000-vuosikymmenen alussa päätoimittaja Markku Sandbergin aikana. Häntä seurasi päätoimittajana Heimo Enbuska, ja nykyinen päätoimittaja on Päivi Isoaho.
Saksan 4. vuoristodivisioona
'''Saksan 4. vuoristodivisioona''' oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Divisioonan perustaminen aloitettiin kesäkuussa 1940 Itävallassa yhdistämällä vuoristojääkärirykmentit 142 ja 143 ja 94. vuoristotykistöpatteristo, 94. panssarintorjuntapatteristo ja 94. vuoristopioneeripataljoona sekä huolto-osia, mutta perustaminen keskeytettiin sotatoimien päättyessä Ranskassa. Wehrkreis V perusti lopulta divisioonan 23. lokakuuta 1940 Heubergin harjoitusalueella 412. erillisdivisioonan esikunnasta ja sen rykmentit muodostettiin 25. jalkaväkidivisioonan jalkaväkirykmentti 13:sta ja 27. jalkaväkidivisioonan jalkaväkirykmentti 91:stä. Perustettavan divisioonan tykistöjoukot tulivat samoista divisioonista.
Historia
Divisioona koulutettiin maaliskuuhun 1941, jolloin se siirrettiin Bulgariaan valmistautumaan Jugoslavian valtaukseen. Operaatiosta vapauduttuaan se osallistui operaatio Barbarossaan. Divisioona osallistui Umanin ja Miusin taisteluihin ja se oli Miusissa aina heinäkuuhun 1942. Se osallistui Kaukasuksen taisteluihin yhdessä 1. vuoristodivisioonan kanssa. Divisioona siirrettiin Krimille, josta se vetäytyi armeijan mukana Unkariin ja edelleen Slovakian Tatravuorille tammikuuhun 1945 mennessä. Divisioona antautui puna-armeijalle toukokuussa 1945.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat :
Heisiangervot
Heisiangervot (Physocarpus) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on noin kymmenen lajia. Suurin osa lajeista on kotoisin Pohjois-Amerikasta, yksi Aasian koillisosista.
Ne ovat 1–3 metriä korkeita pensaita, joiden nimi tulee lehtien heisimäisestä muodosta. Kukat ovat valkoisia ja sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa.
Heisiangervoja käytetään koristepensaina.
Milan Stepanov
Milan Stepanov (s. 2. huhtikuuta 1983 Novi Sad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä turkkilaista Bursasporia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Maajussille morsian
Maajussille morsian on suomalainen Farmer Wants A Wife -formaattiin perustuvat tositelevisio-ohjelma, jossa maataloudesta elantonsa saavat miehet tai naiset yrittävät löytää elämänsä rakkauden useiden heille vastanneiden ihmisten joukosta. MTV3-kanava esitti ohjelman ensimmäisen tuotantokauden syksyllä 2006.
Milan Stepanov
Ura
Stepanov aloitti ammattilaisuransa Vojvodinasta vuonna 2000, jota ennen hän oli pelannut seuran juniorijoukkueessa. Viisi vuotta myöhemmin hän nousi edustusjoukkueen kapteeniksi, mutta siirtyi kesken kauden turkkilaiseen Trabzonsporiin.
Maajussille morsian
Ohjelmaa juonsi ensimmäisellä tuotantokaudella Mia Halonen. Syksyllä 2007 esitetyllä toisella tuotantokaudella juontajaksi vaihtui Miia Nuutila. Nuutila juonsi myös tulevat kaudet aina kymmenennen kauden loppuun asti. Keväällä 2017 alkavalla kaudella juontajaksi tulee Vappu Pimiä. Ohjelman myös kerrottu uudistuvan vuoden 2017 jaksoissa.
Milan Stepanov
Ura
Heinäkuussa 2007 Stepanov teki sopimuksen portugalilaisjätti Porton kanssa. Joukkue maksoi hänestä 3,5 miljoonan euron siirtokorvauksen. Alotettuaan vaihtopelaajana, hän nousi pikkuhiljaa joukkueen avauskokoonpanoon. 28. marraskuuta 2007 pelatussa Mestarien liigan ottelussa englantilaista Liverpoolia vastaan Stepanov pelasi surkeasti ja jatkossa menetti avauskokoonpanopaikkansa veteraanipuolustaja Pedro Emanuelille. Toisena vuotenaan hän asemansa heikkeni entisestään, kun Porto hankki kesällä 2008 Rolandon Belenensesistä.
Maajussille morsian
Ohjelma on saavuttanut Suomessa suuren suosion. Ensimmäisellä tuotantokaudella sarja keräsi parhaimmillaan lähes 1,5 miljoonaa katsojaa. Toisella tuotantokaudella finaalilähetystä seurasi keskimäärin lähes 1,1 miljoonaa katsojaa ja koko kautta keskimäärin 928 000 katsojaa. Kolmannella kaudella sarjan katsojaluvut lähtivät laskuun, mutta neljännellä tuotantokaudella sarja onnistui jälleen saavuttamaan parhaimmillaan lähes miljoonayleisön ja oli kevään 2010 katsotuin viihdeohjelma.
Milan Stepanov
Ura
25. heinäkuuta 2009 Stepanov siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaiseen Málagaan. Siirto sisälsi mahdollisen osto-option kauden päättyessä. Kauden ensimmäisellä puoliskolla hän pelasi vain neljässä ottelussa, tämän jälkeen hän oli kokoonpanon ulkopuolella lähes kolmen kuukauden ajan, kunnes palasi pelaamaan avauskokoonpanoon 7. helmikuuta 2007 ottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan.
Maajussille morsian
1. tuotantokausi
Keväällä 2006 Maajussille morsian -ohjelmassa esiteltiin kymmenen maaseudun poikamiestä, jotka etsivät itselleen seuraa tositarkoituksella. Esittelyjakson jälkeen naiset ottivat yhteyttä mieleiseensä "maajussiin", ja syksyllä 2006 seurattiin viittä eniten kiinnostusta herättänyttä miestä.
Milan Stepanov
Ura
Heinäkuussa 2010 hän siirtyi turkkilaisseura Bursasporiin ilmaisella siirrolla.
Maajussille morsian
1. tuotantokausi
Maajussit valitsivat yhteydenottojen perusteella viisi itselleen sopivimmantuntuista morsianehdokasta, joita he sen jälkeen pääsivät tapaamaan. Maajussit ja morsianehdokkaat kohtasivat pikadeiteillä, joiden perusteella miehet valitsivat kolme kiinnostavinta ehdokasta, joiden kanssa miehet kävivät pidemmillä treffeillä.
Milan Stepanov
Maajoukkue
Stepanov teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa 16. elokuuta 2006 pelatussa ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. Maaliskuussa 2007 hän oli mukana kahdessa vuoden 2008 EM-karsintaottelussa Kazakstania ja Portugalia vastaan. Ensimmäisessä ottelussa Kazakstania vastaan hän oli avauskokoonpanossa, mutta Portugalia vastaan hän aloitti vaihdosta.
Maajussille morsian
1. tuotantokausi
Pidempien treffejen jälkeen maajussit kutsuivat kaksi naista tutustumaan omaan maatilaansa viikon ajaksi ja kokeilemaan, millaista elämä maaseudulla todellisuudessa on. Kaksi morsianehdokasta vietti viikon maajussin tilalla, jonka jälkeen maajussi valitsi heistä toisen ja lähti hänen kanssaan kaupunkilomalle. Viimeisessä jaksossa seurattiin, miltä näyttää maajussien ja morsianehdokkaiden suhteiden tulevaisuus, eroavatko polut vai jatketaanko yhdessä eteenpäin. Viimeisessä jaksossa seurattiin myös mitä tapahtui viidelle muulle maajussille, joita esiteltiin kevään ensimmäisessä jaksossa.
Viimeisessä 17. joulukuuta esitetyssä jaksossa Teemu kohtasi Katin, Anssi Miian, Risto Hannan, Harri Susannan ja Jussi Anun. Jaksossa Harri kosi Susannaa, Anu jätti Jussin, Risto halusi jatkaa Hannan kanssa ystävyyspohjalta ja katsoa mitä eteen tulee, Miia kertoi muuttavansa Eurajoelle muttei kuitenkaan Anssin luokse. Anssi ja Miia kuitenkin vakuuttivat pitävänsä yhtä myös ohjelman jälkeen.
MTV3 esitti erikoisjakson 25. joulukuuta 2006, jossa seurattiin, mitä maajusseille kuuluu puoli vuotta kuvausten jälkeen. Harri seurusteli edelleen Susannan kanssa ja Teemu Katin kanssa. Anssi, Risto ja Jussi eivät saaneet ohjelman kautta itselleen morsianta.
Maajussit
Toisella tuotantokaudella mukana oli miesten lisäksi myös naisia.
Lisäksi keväällä tutustuttiin viiteen muuhun maajussiin, jotka eivät päässeet syksyllä ohjelmaan mukaan kirjeiden vähäisyyden takia. Nämä maajussit olivat:
Lisäksi keväällä tutustuttiin viiteen muuhun maajussiin, jotka eivät päässeet syksyllä ohjelmaan mukaan:
4. tuotantokausi
Sarjan neljäs tuotantokausi alkoi 29. tammikuuta 2010, jolloin esitettiin uusintana elokuussa 2009 esitetty maajussien esittelyjakso. Kausi päättyi 27. huhtikuuta 2010 esitettyyn jaksoon Jälleennäkeminen, jossa selvisi, mitä maajusseille kuuluu sarjan päättymisen jälkeen. Neljännen kauden juonsi Miia Nuutila. Maajusseista kuusi oli miehiä ja kaksi naisia. 11. tammikuuta 2011 esitettiin erikoisjakso Maajussit - peräkammareista päiväuniin, jossa kerrattiin edellisten kausien maajussien kuulumisia.
5. tuotantokausi
Sarjan viidennen tuotantokauden osallistujien haku suoritettiin alkuvuodesta 2011. Kaikkiaan 315 "maajussia" haki ohjelmaan mukaan. Maajussien esittelyjakso esitettiin 22. huhtikuuta 2011, varsinaisesti sarjan esittäminen alkoi 15. syyskuuta 2011. Juontajana toimi Miia Nuutila.
===Maajussit ===
6. tuotantokausi
Sarjan kuudennen tuotantokauden haku suoritettiin alkuvuodesta 2012. Kaudelle valittiin mukaan kahdeksan maajussia, joista kaksi oli naisia ja neljä miehiä. Kauden esittelyjakso esitettiin 20. huhtikuuta 2012. Kauden juontajana toimi Miia Nuutila.
===Maajussit ===
7. tuotantokausi
Sarjan esittelyjakso esitettiin 11. elokuuta 2013. Sarjan jaksot alkoivat 9. tammikuuta 2014 MTV3:lla. Juontajana toimi edelleen Miia Nuutila.
8. tuotantokausi
Maaliskuun puolivälissä 2015 käynnistyi kahdeksas tuotantokausi. Juontajana jatkoi edelleen Miia Nuutila. Ohjelmasarjan ollessa käynnissä on uutisoitu sekä aikaisempien tuotantokausien parien avioliitoista että -eroista.
9. tuotantokausi
Esittelyjakso nähtiin keväällä 2016 ja jaksoja alettiin nähdä televisiosta saman vuoden syksynä. Ohjelman juontajana toimi Miia Nuutila.
Maajussit
Esittelyjaksossa nähtiin neljä muutakin maajussia, joiden rakkautta ei kuitenkaan seurattu televisiossa kirjeenavausjaksoa lukuun ottamatta. Myös lapinlahtelainen Anne-Mari nähtiin kevään esittelyjaksossa, mutta ennen kauden alkua hän löysi puolison ohjelman ulkopuolelta eikä näin ollen osallistunut kauden jaksoihin.
10.tuotantokausi
Sarjan kerrottiin uudistuvan juhlavuotenaan ja juontajaksi ohjelmaa toisesta tuotantokaudesta yhdeksänteen juontaneen Miia Nuutilan tilalle vaihtui Vappu Pimiä. Myös ohjelman tunnus uusittiin. Esittelyjakso nähtiin 20. maaliskuuta 2017 ja mukana esittelyssä oli kahdeksan maajussia.
11. tuotantokausi
Yhdennentoista tuotantokauden juonsi Vappu Pimiä. Esittelyjakso nähtiin MTV3-televisiokanavalla 12. maaliskuuta 2018, ja kauden muut jaksot esitettiin elokuun lopusta marraskuun alkuun 2018. Maajusseja oli esittelyjaksossa mukana kahdeksan, joista kaksi oli naisia. Kauden aikana seurattiin tarkemmin vain neljää maajussia.
12. tuotantokausi
Esittelyjakso nähtiin 9. maaliskuuta 2019, ja mukana on kahdeksan maajussia. Esittelyjakso toistettiin MTV3-televisiokanavalla 19. elokuuta 2019, kauden jaksot esitettiin elokuusta marraskuun alkuun 2019. Ohjelman juontajana toimi Vappu Pimiä.
13. tuotantokausi
Esittelyjakso nähtiin MTV3-televisiokanavalla 16. elokuuta 2020. Esittelyjaksossa nähtiin kahdeksan maajussia, jotka kaikki nähtiin myös kauden alkupään jaksoissa. Lopulta kauden aikana päästiin sukeltamaan tarkemmin vain neljän maajussin rakkauden metsästykseen. Ohjelman juontajana toimi Vappu Pimiä. Kausi oli sikäli poikkeuksellinen, että koronapandemia vaikutti merkittävästi sen kuvauksiin. Pimiä kertoi eräässä haastattelussa kuvausten viivästyneen pandemian vuoksi kolmen viikon verran. Maajusseista Aleksi kertoi myös, että koronatilanne vaikutti kuvauksiin niin, että keväällä 2020 kuvauksissa pidettiin tiukasti huolta turvaväleistä, mutta kesän kuvauksissa halaukset olivat jo sallittuja. Kauden esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 24. elokuuta 2020. Marraskuussa esitettiin 13. tuotantokauden viimeinen jakso, jossa kyseltiin maajussien kuulumisia viimeisen valinnan jälkeen.
14. tuotantokausi
Esittelyjakso nähtiin MTV3-televisiokanavalla naistenpäivänä 8. maaliskuuta 2021. Kauden juonsi edelleen Vappu Pimiä. Mukana oli kahdeksan maajussia. 14. kauden esittäminen MTV3-kanavalla alkoi 23. elokuuta 2021. Maajusseista Kalle Linkki (aik. Hanhijärvi) avioitui sarjan Niina Wunsch-Linkin (aik. Wunsch) kanssa heinäkuussa 2023.
15. tuotantokausi
Esittelyjakso nähtiin MTV3-televisiokanavalla 10. maaliskuuta 2022. Kauden juonsi Vappu Pimiä. Mukana oli kahdeksan maajussia. 15. kauden esittäminen MTV3-kanavalla alkoi syksyllä 2022.
Maajussille morsian maailmalla
Maajussille morsian maailmalla on Maajussille morsian-ohjelmaan pohjautuva tv-ohjelma, jossa rakkautta etsivät maajussit asuvat Suomen rajojen ulkopuolella. Ensimmäisen kauden esittelyjakso esitettiin MTV3:lla 19. elokuuta 2019. Kauden juonsi Vappu Pimiä. Tuotantokausi oli tarkoitus esittää keväällä 2020 ja ohjelma oli jo kuvattu, mutta kauden esittäminen siirtyi kevääseen 2021. MTV perusteli siirtoa varautumisella koronakriisin vaikutuksiin liiketoiminnan kannalta.
Black Motor
Black Motor on suomalainen, Tampereelta käsin toimiva improvisatorinen jazz yhtye. Jazz Finlandin mukaan bändin musiikilliset lähtökohdat vuonna 2005 olivat koko afroamerikkalaisen musiikin jatkumossa, bluestunteen eri muodoissa, swingista freejazziin ja punkrockiin".
Maajussille morsian
Maajussille morsian maailmalla
Ensimmäisellä kaudella on mukana neljä maajussia :
Black Motor
Yhtyeen jäsenillä on juuria Turussa, Porissa, Kangasalla ja Muuramessa.
Paprika Korps
Paprika Korps on puolalainen heavy-reggae-yhtye, joka on saanut kovaa kulttisuosiota mm. Suomessa ja ympäri Eurooppaa. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu kiinnostavaksi yhdistelmäksi reggaeta, dubia ja punkia. Viime vuosina yhtye on kiertänyt yli 25 maassa ja samalla saanut lisänimen "The Heavy Reggae Travellers". Suomessa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2002 Turussa ja on sen jälkeen palannut Suomeen joka vuosi. Yhtye on Meteli.netin mukaan esiintynyt Suomessa 64 kertaa, mikä tekee Paprika Korpsista eniten Suomessa esiintyneen ulkomaisen yhtyeen. Vuonna 2012 Paprika Korps kiinnitettiin Karmarockin esiintyjäksi ainoana ulkomaalaisena esiintyjänä.
Erkki Talari
pienoiskuva|287x287px|Erkki Talarin vesivärimaalaus [[Ägläjärven kirkko|Ägläjärven kirkosta vuodelta 1943. ]] Erkki Holger Konstantin Talari, vuoteen 1935 Forsström (8. maaliskuuta 1907 Tampere – 18. toukokuuta 1983 Helsinki ) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Erkki Talarin vanhemmat olivat metallinpakottaja Klaus Erkki Talari ja Ingeborg Johanna Maria Elina Hagelberg ja puoliso vuodesta 1933 Laimi-Inkeri Kajava. Talari opiskeli Santeri Salokiven oppilaana 1930, Taideteollisessa keskuskoulussa 1931–1934 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1934–1935. Hänen töitään oli ensimmäistä kertaa esillä 1934. Uran alkuvaiheessa Talarin tyyli oli surrealistinen, hän muun muassa teki kuvasarjan Edith Södergranin runoihin. Tunnetuksi tuli hänen puupiirroskuvituksensa Kantelettaren kehtolauluihin vuonna 1945. Hän työskenteli myös kuvaamataidon opettajana aina vuoteen 1974 asti. Talarin töitä on esillä esimerkiksi Valtion taidemuseossa Ateneumissa, mutta myös ulkomaisissa kokoelmissa. Töistään Talari sai useita palkintoja.
Ṣhin
Ṣhin ( ښ ) on arabialainen kirjain, jota käytetään paštun kielessä ilmaisemaan soinnitonta retrofleksista sibilanttia. Se on muodostettu lisäämällä piste arabialaisen sīn-kirjaimen ( س ) ylä- ja alapuolelle.
Reginald Maudling
Reginald Maudling (17. maaliskuuta 1917 – 14. helmikuuta 1979) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko. Hän valmistui lakimieheksi 1940 ja oli jäsenenä Britannian parlamentin alahuoneessa vuodesta 1950 kuolemaansa 1979 saakka.
The Invincible Iron Man
The Invincible Iron Man on vuonna 2007 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva. Elokuvassa keskityttiin Rautamiehen synnyintarinaan. Elokuvan ohjasivat Patrick Archibald ja Jay Oliva. Pääosassa esiintyivät muun muassa Marc Worden, Gwendoline Yeo, Rodney Saulsberry ja Elisa Gabrielli.
Reginald Maudling
Maudling nimitettiin hallituksen jäseneksi 1957. Hän toimi Harold Macmillanin hallitusten kauppaministerinä 1959–1961 ja siirtomaaministerinä 1961–1962, sitten valtiovarainministerinä 1962–1964 Macmillanin ja Alec Douglas-Homen hallituksissa, ja sen jälkeen opposition varjohallituksen jäsenenä vuoteen 1970, jolloin hänet nimitettiin sisäministeriksi Edward Heathin hallitukseen.
Vuonna 1965 Maudling hävisi Edward Heathille konservatiivien puoluejohtajavalinnassa, jossa ensi kertaa turvauduttiin keskustelun ja konsensuksen sijaan äänestykseen. Tämän sanotaan olleen Maudlingille suuri pettymys, josta hänen alamäkensä alkoi.
Vuonna 1972 Maudling joutui eroamaan sisäministerin tehtävistä. Jo ministeriaikoina häntä oli syytetty kevytmielisyydestä ja mieltymyksestä mukavaan elämään, ja lopullisesti hänen maineensa tahriintui lahjusskandaaleissa, jotka koskivat eräitä kiinteistöliiketoimia. Hänen maineensa puhdistettiin virallisesti 1977 ja Maudling toimi vielä 1974–1976 konservatiivien varjohallituksen ulkoministerinä, mutta viime vuosinaan Maudling ja hänen näyttelijäpuolisonsa Beryl Laverick alkoholisoituivat, ja Maudling kuoli 1979 maksakirroosiin.
Reginald Maudling oli toistuvan pilan kohteena Monty Python -ryhmän televisiosketseissä.
Venäjänajokoira
Venäjänajokoira on alkujaan venäläinen rotu, joka kuuluu Suomen kennelliiton roturyhmään 6.
Ulkonäkö
Venäjänajokoira on alkukantainen rotu, hieman sutta muistuttava metsästyskoira. Se on keskikokoa suurempi, nartut 55–65 cm ja urokset 58–68 cm, voimakasrakenteinen, korkeajalkainen ja hieman korkeuttaan pidempi. Venäjänajokoiralla on selvä sukupuolileima. Sillä on tummanruskeat tarkkaavaiset silmät, riippuvat, kolmionmuotoiset korvat, ja häntä on tyvestä paksu, mutta ohenee kärkeä kohti ja se ei nouse selkälinjan yläpuolelle. Venäjänajokoiran aluskarva on tuuheaa, ja peitinkarva on lyhyttä päässä, jaloissa ja korvissa, muualla keskipitkää. Väreinä ruskean eri sävyt ja selässä voi olla tummempi satula. Varpaiden välissä sillä on ns. "räpylät", joiden avulla se ei vajoa hankeen.
Luonne ja käyttäytyminen
Rauhallinen, hyvähermoinen ja tasapainoinen venäjänajokoira on helposti koulutettavissa ja sopii metsästyksen lisäksi moneen muuhunkin harrastukseen, kuten jäljestykseen ja tokoon. Venäjänajokoira tarvitsee paljon liikuntaa ja aktiviteettia, mutta hyvin sopeutuvana koirana se soveltuu jopa kaupunkiasuntoon, kunhan sen riittävästä liikuttamisesta huolehditaan. Venäjänajokoiran temperamentti ja kestävyys tulevat hyvin ilmi metsällä, muuten se on lempeä. Älykkäänä koirana venäjänajokoiraa pidetään helpommin koulutettavana kuin muita jäniksen/ketun ajajia, ja se on monipuolinen koira, jolla on luontainen taipumus niin jäniksen, ketun kuin supikoirankin ajoon. Venäjänajokoira on myös haukkunut karhuja ilman, että sitä olisi siihen erikseen opetettu tai kehotettu.
Alkuperä
250px|thumb|right|Kostromanajokoira 250px|thumb|right|Venäjänajokoira vuodelta 1915 thumb|250px|Venäjänajokoira neuvostoliittolaisessa postimerkissä. Venäjällä on käytetty metsällä ajavia koiria jo kauan ja ajokoiria käytettiin aluksi vinttikoirien apuna ajamaan petoeläin tappoetäisyydelle. Venäjänajokoira polveutuu luultavimmin suoraan tataarinajokoirasta eli sen jalostuksessa ei ole käytetty muita rotuja. Toisen teorian mukaan se olisi syntynyt venäläisten ajokoirien ja englanninkettukoiran välisistä risteytyksistä. Englanninkettukoira lähes tulkoon syrjäytti venäläiset ajokoirat ja ennen kaikkea vaikutti kannan puhdasrotuisuuteen negatiivisesti sekoittumalla näihin, kunnes vuonna 1890 kreivi Kisenski luonnehti ensimmäisen rotumääritelmän. Se perustui kuuluisaan Belousov-linjaan, joka oli kotoisin tataarien asuttamalta alueelta.
1900-luvulla rotu oli hävitä ensimmäisen maailmansodan jalkoihin, mutta rodun jalostus jatkui määrätietoisesti sodan myllerrysten jälkeen. Ensi kerran Suomeen tuotiin venäläisiä ajokoiria jo 1800-luvulla, jolloin ne tunnettiin kostromanajokoirina, mutta niiden kasvatus aloitettiin vasta 1960-luvulla. Ennen venäjänajokoira oli pääasiassa ajuekoira susien ja kettujen pyyntiin, mutta nykyisin sitä käytetään metsällä jäniksen ja ketun ajoon perinteiseen mies ja koira -tyyliin.
Sukulaisrodut
Venäläisiä koiria on kahta rotua, kirjava (tunnetaan nykyisin paremmin nimellä englantilais-venäläinen ajokoira) ja ruskea, joista kirjava on syntynyt risteyttämällä venäjänajokoiria englanninkettukoirien kanssa. Pohjaväriltään kirjava on valkoinen musta-beigein, harmaa-beigein tai parkinruskea-beigein laikuin. Rotua ei saa risteyttää ruskean venäjänajokoiran kanssa.
Thomas Sanderling
Thomas Sanderling (s. 2. lokakuuta 1942 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on saksalainen kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Dmitri Šostakovitšin ja muun venäläisen ohjelmiston tulkinnoistaan. Niitä hän on levyttänyt myös Helsingin kaupunginorkesterin kanssa.
Sanderling syntyi Neuvostoliitossa, jossa hänen kapellimestari-isänsä Kurt Sanderling oli maanpaossa. Thomas Sanderling opiskeli viulunsoittoa Pietarin konservatoriossa. Vuonna 1960 hän aloitti kapellimestariopinnot Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulussa Itä-Saksan Berliinissä. Vuonna 1962 hän voitti sikäläisen kapellimestarikilpailun, teki ensiesiintymisensä orkesterin edessä ja jatkoi opintoja Hans Swarowskyn johdolla, joka oli työskennellyt Herbert von Karajanin ja Leonard Bernsteinin alaisuudessa.
Thomas Sanderling aloitti kapellimestariuransa Itä-Saksan Sondershausenissa ja Reichenbachissa, kunnes hänet nimitettiin musiikilliseksi johtajaksi Halleen 1966. Siellä hän tutustui laajasti sekä konsertti- että oopperaohjelmistoon. Vuonna 1978 hän debytoi Wienin valtionoopperassa ja pian myös Baijerin valtionoopperassa, minkä jälkeen hän sai vierailevan kapellimestarin paikan Deutsche Staatsoperissa Berliinissä.
Sanderling muutti Länsi-Saksaan vuonna 1983 ja toimi 1984–1986 Amsterdamin filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina ja taiteellisena neuvonantajana.
Thomas Sanderling on nykyisin yksi tärkeimmistä venäläisen ohjelmiston esittäjistä. Hänen perheensä oli Moskovassa säveltäjä Dmitri Šostakovitšin perhetuttavia. Kuultuaan Thomas Sanderlingin ensikonsertin Moskovassa Šostakovitš pyysi tätä johtamaan 13. ja 14. sinfonioidensa Saksan-kantaesitykset. Pian Sanderling teki ensimmäisen CD-levytyksen Šostakovitšin Michelangelo-sarjasta. Sanderlingin Deutsche Grammophonille tekemät levytykset Šostakovitšin laulusarjoista orkesterille saivat brittiläisen The Gramophone -lehden Editor's Choice -tunnustuksen.
Toukokuussa 2013 Sanderling johti Mannheimissa maailman kantaesityksen puolalaissukuisen neuvostoliittolaisen Mieczysław Weinbergin Dostojevskin romaanin pohjalta säveltämästä oopperasta Der Idiot. Vuonna hän johti Helsingin kaupunginorkesterin levytyksen (Ondine ODE 1235-2) Šostakovitšin orkesterilauluista, solistina kanadalainen baritoni Gerald Finley.
Voimistelu Euroopan kisoissa 2015
Euroopan kisojen 2015 voimistelu pidettiin Bakussa Crystal Hallissa 13. - 14. kesäkuuta 2015. Urheilijoita oli yhteensä 446. Sarjoja oli yhteensä 34. Menestynein maa oli Venäjä, joka voitti yhteensä 30 mitalia, joista 18 oli kultaa.
Aerobic
Ryhmäkilpailussa joukkueessa oli viisi osallistujaa, joista kolme oli naisia.
Annina Antikainen
Annina Keinonen (o.s. Antikainen, s. 10. kesäkuuta 1989) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti ranskalaista Volleyball Romansia kaudella 2016–2017. Aiemmin hän on edustanut urallaan Hämeenlinnan Pallokerhoa, Pieksämäki Volleyta ja Oriveden Ponnistusta. Keinonen on voittanut SM-kultaa vuosina 2007, 2008 ja 2016 sekä Suomen Cupin 2006. Lisäksi Keinonen on saavuttanut SM-hopeaa 2014 ja pronssia 2011. Hän on pelipaikaltaan passari ja hänen pituutensa on 174 senttimetriä.
Antikainen on pelannut Suomen maajoukkueessa 16 maaottelua vuosina 2014–2015.
Sammakonleinikki
Sammakonleinikki (Ranunculus reptabundus tai Ranunculus sceleratus subsp. reptabundus) on Venäjällä ja Suomessa tavattava kosteiden kasvupaikkojen leinikkikasvi. Suomessa lajia tavataan lähinnä Oulun seudulla ja se on luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi. Sammakonleinikki on muiden leinikkikasvien tapaan myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen tai usein ylitalvinen sammakonleinikki kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Sen mutkainen varsi on koheneva tai rento, 3–4 mm paksu, alaosasta kalju ja yläosasta usein karvainen. Varsi juurehtii alaosan nivelistä. Kiiltävänvihreiden aluslehtien lavat ovat tavallisesti 2–6 cm leveitä, leveän suippotyvisiä tai herttatyvisiä ja kolmijakoisia tai -osaisia. Lavan liuskat ovat kolmihalkoisia tai -hampaisia. Varsilehtien lavat ovat kolmiosaisia, ylimpien lehtien lavat ovat liuskattomia ja muodoltaan kapeansoikeita tai soikeita. Kukkaperät ovat melko lyhyitä ja kukkia on melko runsaasti. Kehäkiehkuroita kukissa on kaksi kappaletta. Sekä verho- että terälehtiä on viisi kappaletta. Tummankeltaisten kukkien terälehdet ovat 4–6 mm pitkiä, mesikuopallisia ja ne ovat verholehtiä lyhyempiä. Kukkapohjus on lähes pallomainen. Sammakonleinikki kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Hedelmä koostuu 1,1–1,5 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on 0,15–0,3 mm pitkä suora ota. Laji tekee runsaasti siemeniä, jotka leviävät muun muassa lintujen mukana.
thumb|vasen|220px|Sammakonleinikkiä läheisesti muistuttava konnanleinikki. Kuva Johann Georg Sturmin teoksesta Deutschlands Flora in Abbildungen (1796).
Sammakonleinikki voi risteytyä konnanleinikin (R. sceleratus) kanssa. Aikaisemmin sammakonleinikki luokiteltiin konnanleinikin alalajiksi (R. sceleratus subsp. reptabundus) ja on vasta äskettäin tunnustettu omaksi lajikseen. Konnanleinikillä on sammakonleinikkiä pienemmät kukat ja sen alus- ja varsilehtien välinen ero on melko jyrkkä, kun sammakonleinikillä muutos lehtien välillä on loivempi.
Levinneisyys
Sammakonleinikin levinneisyys tunnetaan huonosti. Sitä tavataan Suomen lisäksi ainakin Venäjällä Kuolan niemimaalta, Vienanmeren alueelta, Venäjän Karjalan pohjoisosista sekä Pohjois-Venäjällä ehkä Uralille saakka. Suomessa sammakonleinikkiä tavataan Oulun seudulla Siikajoelta Haukiputaalle,sekä Oulujoen vartta pitkin sisämaahan päin Muhokselle ja Kainuun puolelle Vaalaan asti. Lajia tavataan myös Kuusamosta. Pohjois-Hämeestä ja Lapista lajista on lyhytaikaisia havaintoja, joiden arvellaan olleen lintujen mukana levinneitä tulokkaita.
Elinympäristö
Sammakonleinikki kasvaa kosteilla paikoilla kuten ojissa, allikoissa ja jokien rannoilla. Laji hyötyy ihmisen toiminnasta, mutta toisaalta se on vaarassa kosteikkojen kuivaamisen ja rantarakentamisen takia.
Williams FW19
Williams FW19|250px|thumb Williams FW19 oli Adrian Neweyn ja Patrick Headin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -sarjassa kaudella. Autoa ajoivat viime vuoden MM-kakkonen Jacques Villeneuve ja Heinz-Harald Frentzen, joka siirtyi talliin Sauber-tallista.
Auto oli kehitetty versio menestyksekkäästä FW18-autosta, jolla voitettiin ylivoimaisesti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruus kaudella. Auto oli viimeinen Williams-auto, jota Adrian Newey oli suunnitellut. Newey lähti Williamsilta kesken kauden McLarenille. Myös auton käyttämät Renault-moottorit olivat viimeistä kertaa mukana ennen väliaikaista vetäytymistä sarjasta. Kausi 1997 oli Williamsille paljon vaikeampi kuin edellinen kausi, sillä he kohtasivat kovan koko kauden kestäneen vastuksen Michael Schumacherilta ja Ferrarilta. Williams-talli varmisti tallimestaruuden itselleen jo kauden toiseksi viimeisessä kilpailussa, Japanin Grand Prix'ssa. Kuljettajien mestaruus ratkesi Villeneuven hyväksi kauden päättävässä Euroopan Grand Prix'ssa. FW19-autolla voitettiin kahdeksan kertaa: Villeneuve 7 kertaa ja Frentzen kerran.
Formula 1 -tulokset
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.)
Robotin rajausstandardi
Robotin rajausstandardi ( ) on WWW-palvelimen juurihakemistoon sijoitettava tiedosto, jolla voidaan antaa tietoja ja rajoituksia hakuroboteille ja muille verkkosivuja tutkiville boteille. Sillä voidaan esimerkiksi kieltää kaikkia robotteja tai vain yksittäisiä hakukoneita tutkimasta joitakin verkkosivuston kansioita tai tiedostoja.
robots.txt-standardi sai alkunsa sähköpostilistalla vuonna 1994, eikä sitä valvo tai kehitä mikään virallinen elin. Alkuperäiseen standardiin kuuluu vain kaksi ilmaustyyppiä: <tt>Disallow</tt> kertoo mitä botilta kielletään ja <tt>User-agent</tt> mitä bottia kielto koskee. Sittemmin suosituimmat hakukoneet ovat alkaneet huomioida uusia komentoja, joita kaikki botit eivät kuitenkaan tunnista.
Esimerkki
User-agent: Googlebot User-agent: MSNBot Disallow: /hakemisto/
User-agent: * Disallow:
Esimerkin robots.txt-tiedostossa kielletään yhdeltä botilta koko sivuston käyttö, kahdelta botilta hakemisto ja sallitaan koko sivusto kaikille muille boteille. Tiedostoon voi merkitä kommentteja, jotka alkavat #-merkillä.
Post-metal
Post-metal on musiikin tyylilaji, joka on sekoitus post-rockia ja metallimusiikkia. Tyylin juuret ovat progressiivisessa rockissa ja industrialissa. Tunnuspiirteitä ovat särökitarat, raskas tunnelma, kappalerakenteiden asteittainen kehitys ja minimaalinen laulun käyttö.
Post-metalille läheinen tyylilaji on laajempi ja vanhempi taidemetalli, sillä post-metal-yhtyeet nimeävät usein taidemetalliyhtyeet vaikuttajikseen. Hydra Head Recordsin omistaja ja Isis-yhtyeen johtohahmo Aaron Turner nimitti tyylilajia alun perin "ajattelevan ihmisen metalliksi", demonstroiden taidemetallin ja avantgarden yhteyttä yrittämällä ottaa etäisyyttä metallin perinteistä. "Post-metal" on tämän kasvavan musiikkityylin suosituin termi. Post-metalia kutsutaan myös "instro-metaliksi", "postcoreksi" ja laajasti myös lukuisiksi muiksi.
Historia
Aaron Turnerin mukaan kokeelliset yhtyeet, kuten Flying Luttenbachers, The Melvins, Godflesh ja Neurosis laskivat perustuksen post-metal-yhteille osana tunnistettavaa polvea. Siitä huolimatta, että Neurosis ja Godflesh perustettiin varhain ja tuovat esille post-metalille samaisia elementtejä, pitävät tutkijat Isistä yhtyeenä, joka selkeämmin asetti tyylilajin perusteet ja määritelmän albumillaan Oceanic vuonna 2002.
Helmet-yhtyeen albumien Meantime (1992) ja Betty (1994) sanotaan vieroksuneen raskaan musiikin perinteistä konseptia ja toi tyylilajille sen omaleimaisen dropped D -voimagrooven 5/4 tahtilajissa. Niitä voidaan pitää post-metalin pysyvinä tunnuspiirteinä.
Erityispiirteitä
Post-metalia voidaan yksinkertaisesti kuvailla sekoitukseksi post-rockia ja metallia. Määritelmään sisältyvät tyylien keveys ja synkeys: metallimusiikin ja post-hardcoren särökitarat sekä murinavokaalit vasten post-rockin puhtaita ja äänenvärejä etsiviä kitarakuvioita. Kappaleiden tempo vaihtelee hitaasta keskinopeaan, keskittyen enemmänkin äänen sointujen ja sulkujen vaihteluun, lead-kitaroiden riffittelyyn tai tilutukseen, välttäen usein myös kitarasooloja. Post-metalissa on usein modernin metallin ja hardcore punkin epäsointuisuuksia. Niitä on myös havaittavissa Convergen ja Dillinger Escape Planin musiikissa. Tämä osoittaa että post-metal on äänimaailmansa ja juuriensa puolesta verrattavissa enemmän post-rockiin kuin metalliin.
Soitinkokoonpano
Post-metalin äänimaailma on raskaan matala. Kitarat on usein viritetty niinkin matalalle kuin B:hen. ollen vastaava seitsemänkielisen kitaran kanssa. Post-metalin äänituotanto on usein hyvin tiivis, joten musiikissa on harvemmin niin kutsuttua autotalliyhtyeen tuntua. Tämä sallii vallitsevampien minimalististen osioiden, kuten koskettimien ja puhtaiden kitaroiden kuulua kirkkaammin.
Laulu ja sanoitukset
Post-metalin tuotannon yleinen filosofia on se, että kokonaisuus on tärkeämpi kuin sen osat, siten jokaiselle soittimelle on annettu tasavertainen läsnäolo. Laulu ei ole usein erityisen korkealla säädettyä miksauksessa ja on useissa tapauksissa lähellä hardcore punkia tai metallia, eli syväkurkkuista tai huudettua eikä useinkaan emo-tyylistä kirkunaa tai death metal -tyylistä murinaa. Sanoitukset käsittelevät laaja-alaista kirjoa eri aiheita, usein metafyysisiä, eksistentialistisia tai makroskooppisia vastoin syviä henkilökohtaisia tai allegorisia. Teemat käsittelevät usein poliittista tyytymättömyyttä tai kritiikkiä laumasieluisuutta kohtaan.