cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hey Joe
Laulu ja sen lyriikka
Laulun alkuperä on epäselvä. Vaikka kalifornialainen folklaulaja Billy Roberts on useissa lähteissä merkitty "Hey Joen" säveltäjäksi niin todellisuudessa kysymyksessä lienee vanha kansanlaulu, jonka sanat ovat muokkautuneet vuosikymmenien varrella. Laulu kuului monien yhdysvaltalaisten yhtyeiden keikkaohjelmistoon jo vuosina 1965–66, näistä kuuluisimmat The Byrds ja Love, joista molemmat myös levyttivät "Hey Joen". Huomattavasti tuntemattomampi The Leaves nosti vuonna 1966 oman versionsa laulusta Billboardin singlelistoille sijaluvulle 31. Kaikkiaan "Hey Joesta" on tehty lukematon määrä cover-versioita.
Nestório
Nestório on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Νεστορίου, Dímos Nestoríou), joka sijaitsee Kastorián alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 618,5 neliökilometriä ja väkiluku 2 646. Varsinaisen Nestórion kylän väkiluku on 865 (vuonna 2011).
Nestório sijaitsee luoteisessa Kreikassa Albanian rajan pinnassa. Nykyinen Nestórion kunta muodostui, kun Nestório, Akrítes, Arrénes ja Grámos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Nestórion kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Early Steppenwolf
Early Steppenwolf on Steppenwolfin livealbumi, joka on nauhoitettu vuonna 1967, kun yhtye tunnettiin vielä The Sparrows -nimellä. Albumi nauhoitettiin livenä The Matrix -clubilla San Franciscossa toukokuussa 1967.
Marina Bay Sands
pienoiskuva|Marina Bay Sands pienoiskuva|Sisänäkymää
Rakennuksen yläosassa sijaitsee SkyPark, jossa on muun muassa 150 metriä pitkä ääretön allas.
Tietoja rakennuksesta
Marina Bay Sands -hotellissa on kolme 55-kerroksista tornia, joissa on yhteensä 2 561 huonetta. Rakennuksen korkeus on 207 metriä, jos mukaan lasketaan tornien päällä oleva kaksikerroksinen SkyPark. Suomalainen hissi- ja liukuporrasvalmistaja KONE toimitti hotellirakennukseen kaikki hissit ja liukuportaat.
Suunnittelu
Yhdysvaltalaisomisteisen Las Vegas Sands -yhtiön rakennuttaman keskuksen suunnitteli arkkitehti Moshe Safdie. Rakennuksessa sijaitseva tieteen ja taiteen museo ArtScience Museum on myös Safdien suunnittelema. Museon näyttelyissä esitellään tieteen, taiteen, teknologian ja median ilmiöitä. [[Ääretön allas hotellin katolla.|pienoiskuva|vasen|800px]]
Nida (Liettua)
thumb|230px|Nidan venesatamaa Nida on entinen kalastajakylä Liettuan länsiosissa, Kuurinkynnäällä sijaitsevassa Neringan kaupunkikunnassa. Nida on tämän nykyään kaupungiksi luokitellun, vuoden 2012 alussa yhteensä 2 644 asukkaan kaupunkikunnan keskuskylä. Se on eteläisin kuudesta Liettuan puoleisista Kuurinkynnään kylistä, ja siitä on muodostunut merkittävä matkailukeskus Juodkrantėn tavoin. Kaupunkikunnan kylät sijaitsevat hiekkaharjanteen sisemmällä eli itäisellä Kuurinhaffin puoleisella reunalla. Alue on kuulunut aikoinaan Saksalle osana Itä-Preussia.
Kuurinkynnään läpäisevä maantie 167 kulkee kylän läheltä. Kynnään mantereesta erottavan vesiväylän yli kulkee lauttoja noin puolen tunnin välein Klaipėdasta (2 eri lauttapistettä). Oman polkupyörän, moottoripyörän tai auton käyttämisestä Kuurinkynnään kansallispuiston alueella peritään ajoneuvon koosta riippuva pääsymaksu. Nida sijaitsee noin 47 kilometriä lauttasatamasta etelälounaaseen.
Nidassa on piensatama aallonmurtajineen ja vierasvenepaikkoineen. Kylän pohjoispuolella on noin 800 metrin kiitotiellä varustettu pienlentokenttä. Venäjän Kaliningradin alue alkaa runsaan kolmen kilometrin päästä kylän eteläpuolelta.
Nähtävyyksiä ja uimarantoja
Nidan keskustassa sijaitsee muun muassa 1855 rakennettu luterilainen kirkko. Nidassa on myös leirintäalue.
Didžiojin mäeltä näkyvät sekä Nidan satamalaiturit pohjoisessa, että jo Venäjän Kaliningradin alueeseen kuuluva korkea mäki. Länsipuolella on kolme toisistaan erotettua uimarantaa: naturistien, naisten ja yleinen uimaranta. Rannalle pääsee polttoaineenjakelupisteen kohdalta, jonka vieressä on ravintola. Rannalle johtavalla polulla on ruokakahvila, jonka pihalla on lapsille tarkoitettuja puuveistoksia ja pieni leikkipuisto.
Vilma Sippola
Vilma Ilmatar Sippola on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Iida Minskin roolistaan Yleisradion nuortensarjasta Ihan sama vuodelta 2014. Sippola nähtiin myös Annikana eli yhdessä päärooleista vuoden 2019 helmikuussa julkaistussa Yleisradion neliosaisessa minisarjassa M/S Romantic. Samana vuonna hän esiintyi myös Ylen tv-sarjassa Aktivistit Bobrikovin tyttären osassa. Hän esiintyi Vanessan roolissa vuonna 2021 ilmestyneessä Ylen alkuperäissarjassa. Sippola on syntynyt vuonna 1999 Helsingissä. Hän on käynyt Kallion ilmaisutaidon lukion ja hän pääsi vuonna 2019 Tampereen Yliopiston Näyttelijäntyön laitokselle, Nätylle.
Sippolan äiti on helsinkiläisen Myllyteatterin perustaja, ohjaaja-käsikirjoittaja Miira Sippola ja hänen isänsä on näyttelijä-ohjaaja Jussi Lehtonen. Muusikko Laura Sippola on hänen tätinsä.
Jeanne Sauvé
Jeanne-Mathilde Sauvé, o.s. Benoît (26. huhtikuuta 1922 Prud’homme, Saskatchewan, Kanada – 26. tammikuuta 1993 Montreal, Quebec, Kanada) oli kanadalainen poliitikko, joka toimi ministerinä, edustajainhuoneen puhemiehenä ja kenraalikuvernöörinä. Hän oli ensimmäinen nainen sekä Kanadan edustajainhuoneen puhemiehenä että kenraalikuvernöörinä.
Nuoruus, opiskelu ja perhe
Jeanne-Mathilde syntyi vuonna 1922. Hän oli viides Charles ja Anna Benoît’n seitsemästä lapsesta. Perhe muutti vuonna 1926 Ottawaan, missä Jeanne kävi peruskoulunsa.
Benoît jatkoi opiskelujaan Ottawan yliopistossa. Opintojensa rahoittamiseksi hän työskenteli hallituksen kääntäjänä. Vuonna 1942 Benoît’sta tuli nuorten katolisten opiskelijoiden johtaja, minkä takia hän joutui muuttamaan Montrealiin. Siellä hän tapasi toisen nuoren poliittisen aktivistin Maurice Sauvén, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1948. He saivat yhden pojan, vuonna 1959 syntyneen Jean-François’an.
Toimittajaksi
Sauvét muuttivat vuonna 1948 Lontooseen, koska Maurice oli saanut stipendin London School of Economicsista. Jeanne toimi Lontoossa opettajana ja opintoneuvojana. Sauvét jatkoivat vuonna 1950 Lontoosta Pariisiin, missä Maurice suoritti väitöstutkimusta Pariisin yliopistossa. Jeanne puolestaan työskenteli Unescossa ja hankki tutkinnon Ranskan kulttuurista.
Jeanne Sauvé ryhtyi Kanadassa, mihin hän palasi miehensä kanssa vuonna 1952, freelance-toimittajaksi. Hän työskenteli CBC:lle, CTV:lle sekä useille yhdysvaltalaisille kanaville ja kanadalaisille sanomalehdille. Sauvé raportoi aktiivisesti muun muassa politiikasta, joka oli yleisesti ollut miesten alaa. Hänen luomiaan televisiosarjoja oli muun muassa nuorille suunnattu Opinions, jossa keskusteltiin päivän kiistanalaisista aiheista. Se oli suosittu sekä nuorten että aikuisten keskuudessa ja teki Sauvésta tunnetun sekä ranskan- että englanninkielisessä Kanadassa.
Politiikkaan ja ministeriksi
Sauvén saatua mainetta poliittisena kommentoijana Kanadan liberaalipuolue kysyi häntä vuoden 1972 parlamenttivaaliehdokkaaksi. Sauvé suostui, ja hänet valittiin helposti parlamenttiin. Hänet uudelleenvalittiin 1974, 1979 ja 1980.
Sauvé sai heti vuoden 1972 vaalien jälkeen paikan Pierre Trudeaun vähemmistöhallituksesta, kun hänet valittiin ensimmäisenä naisena Kanadan tieteen ja tekniikan apulaisministeriksi. Ympäristöministeriksi Sauvé nousi vuonna 1974. Ministerinä hän piti esillä muun muassa Saint Lawrencen vesitien saasteongelmaa, PCB:n vaaroja ja väestönkasvua. Vuonna 1975 Sauvésta tuli viestintäministeri ja ranskankielisten maiden välisten suhteiden ulkoministerin avustaja.
Kun liberaalit hävisivät vuoden 1979 vaalit, Sauvé kritisoi oppositiossa hallituksen viestintäpolitiikkaa. Liberaalit palasivat valtaan 1980, jolloin Sauvésta tuli Kanadan edustajainhuoneen ensimmäinen naispuolinen puhemies. Hän meinasi kieltäytyä tehtävästä, sillä puhemiehen tulisi olla puolueeton, mutta hän olisi halunnut kampanjoida kansallisen yhtenäisyyden puolesta Quebecin itsenäisyyskansanäänestyksen edellä. Pääministeri Trudeau antoi Sauvélle luvan kampanjointiin, eikä muiden puolueiden johtajat vastustaneet asiaa.
Puhemiehenä ja kenraalikuvernöörinä
Sauvén kausi puhemiehenä päättyi tammikuussa 1984. Puhemiehenä hän tehosti käytäntöjä, vähensi edustajainhuoneen työntekijöiden määrää sekä pienensi budjettia. Hän myös avasi parlamenttialueelle ensimmäisen päiväkodin. Sauvén aikana parlamentissa käytiin myös Kanadan historian räikeimpiä istuntoja. Eräässä istunnossa kaikki 32 uuden demokraattisen puolueen kansanedustajaa kävelivät ulos salista protestoidakseen Sauvén päätöstä myöntää liberaaleille enemmän kysymyksiä kuin muille puolueille.
Sauvé valittiin joulukuussa 1983 Kanadan ensimmäiseksi naiskenraalikuvernööriksi. Hän joutui kuitenkin vuoden 1984 alussa useammaksi viikoksi sairaalaan, minkä takia hänen edeltäjänsä Edward Schreyer pysyi tehtävässä hieman aiottua pidempään. Sauvé aloitti kenraalikuvernöörinä toukokuussa 1984. Hän keskittyi erityisesti kansalliseen yhtenäisyyteen, rauhaan ja nuorisoon. Hän matkusti virassaan ympäri Kanadaa ja teki valtiovierailuita Eurooppaan, latinalaiseen Amerikkaan ja Aasiaan.
Kautensa lopulla Sauvé halusi jatkaa perintöään ja perusti nimeään kantavan säätiön, jonka tarkoituksena on antaa nuorille samanlaisia mahdollisuuksia kuin hänellä itsellään oli ollut kristillisissä nuorisojärjestöissä. Sauvé jäi eläkkeelle vuonna 1990 ja vetäytyi miehensä kanssa Montrealiin. Hän jatkoi edelleen Jeanne Sauvé Foundationin parissa.
Sauvé kuoli pitkittyneen sairauden takia vuonna 1993. Hänen miehensä oli kuollut edellisenä vuonna.
Surfin’ Safari
Surfin’ Safari on The Beach Boysin esikoisalbumi vuodelta 1962. Albumin julkaisi Capitol Records 29. lokakuuta 1962. Se nousi parhaimmillaan Billboard 200 -listan sijalle 47. Albumin kolmesta singlestä ”Surfin’ Safari”, ”409” ja ”Ten Little Indians” listoilla parhaiten menestyi ”Surfin’ Safari”, joka oli korkeimmillaan Billboard Hot 100 -listan neljästoista.
Historiaa
Syksyllä 1961 serkukset Brian Wilson ja Mike Love tekivät Brianin nuoremman veljen Dennis Wilsonin pyynnöstä lainelautailusta kertovan kappaleen ”Surfin’”. Pian tämän jälkeen he perustivat yhtyeen, jossa oli lisäksi Wilsonien nuorin veljes Carl soolokitarassa ja Brianin high school -kaveri Al Jardine komppikitarassa. Yhtyeessä Brian soitti bassoa, Dennis rumpuja ja Mike toimi johtajana kaikkien laulaessa Brianin sovittamia harmonioita. Hite Morganin tuottama single kääntöpuolellaan ”Luau”, julkaistiin joulukuussa Candix Recordsin kautta ja se nousi Yhdysvaltain Top100-listalle sijalle #75 alkuvuodesta 1962.
Wilsonin veljesten isästä Murry Wilsonista tuli yhtyeen manageri. Hän toimitti ammattimaisesti tehdyn demonauhan Capitol Recordsille keväällä 1962. The Beach Boys sai levytyssopimuksen ja single ”Surfin’ Safari” (kääntöpuolellaan huhtikuun 1962 demonauhalta ”409”) julkaistiin singlenä kesäkuussa 1962. Al Jardine oli jättänyt yhtyeen ennen demon nauhoituksia ja hänet korvasi Carlin ystävä David Marks (Jardine palasi syksyllä 1963). Koska molemmat kappaleet menestyivät listoilla (”Surfin’ Safari” nousi singlelistan sijalle 14), levy-yhtiö päätti kokonaisen albumin julkaisemisesta. Brian Wilson kirjoitti yhdessä Mike Loven ja Gary Usherin kanssa suuren osan albumin kappaleista.
Jack Holden
Jack Holden (13. maaliskuuta 1907 Bilston, Staffordshire – 7. maaliskuuta 2004) oli brittiläinen kestävyysjuoksija, joka menestyi ennen toista maailmansotaa varsinkin maastojuoksussa ja sodan jälkeen maratonilla.
Jack Holden voitti maastojuoksun MM-kilpailujen edeltäjän, kansainvälisen maastojuoksumestaruuskilpailun neljä kertaa vuosina 1933, 1934, 1935 ja 1939. Toisen maailmansodan jälkeen hän kilpaili 41-vuotiaana Lontoon 1948 olympialaisissa keskeyttäen maratonilla. Vuonna 1950 hän juoksi viisi maratonia ja voitti ne kaikki. Kansainyhteisön kisoissa Aucklandissa hän taivalsi kaatosateessa kenkien hajottua avojaloin ja joutui vielä vihaisen koiran ahdistelemaksi mutta voitti mestaruuden ajalla 2.32.57. Brysselin EM-kilpailuissa hänestä tuli 43-vuotiaana kaikkien aikojen vanhin yleisurheilun Euroopan mestari. Voittoaika oli 2.32.13,2.
Surfin’ Safari
Historiaa
Albumin kakkossingle ”Ten Little Indians” menestyi ”Surfin’ Safaria” huonommin (paras listasijoitus 49.). Brian Wilsonin mielestä Chug-A-Lug olisi ollut parempi valinta singleksi. Vaikka Love ja Brian Wilson vastasivat pääosin lauluosuuksista levyllä, Dennis Wilson debytoi laulajana kappaleella ”Little Girl (You’re My Miss America)”.
Britanniassa albumi julkaistiin vasta huhtikuussa 1963 eikä se noussut listoille.
Kansikuva
Albumin kansikuvassa viisihenkinen yhtye on kuvattuna Malibusta pohjoiseen sijaitsevalla Paradise Covella. Kuvan otti Capitol Recordsin oma kuvaaja Ken Veeder.
Vuoden 2001 uudelleenmasteroitu versio
Vuonna 2001 albumi julkaistiin uudelleenmasteroituna yhdessä Surfin’ U.S.A.:n kanssa. Uusintajulkaisulla on bonuskappaleina ”Cindy, Oh Cindy”, ”The Baker Man” ja ”Land Ahoy”.
State Route 24 (Kalifornia)
thumb thumb Kalifornia State Route 24 on Kaliforniassa Yhdysvalloissa sijaitseva moottoritie. Tie kulkee San Francisco Bay Arealla pohjois-Kaliforniassa. Tie päättyy lännessä Interstate 580:n ja Interstate 980:n liittymään Oaklandissa Alamedan piirikunnassa ja idässä Interstate 680 -tien risteykseen Walnut Creekissä Contra Costan piirikunnassa. Tie on Alamedan piirikunnassa hyvin kaupunkimainen, kun taas Contra Costan piirikunnassa se kulkee esikaupunkialueella. Tie on 21,7 kilometriä pitkä. Se avattiin vuonna 1934.
Mors (mytologia)
Mors on roomalaisessa mytologiassa kuoleman jumala. Tarujen mukaan hän on toinen yön jumalattaren Nyxin kaksospojista. Mors asuu syrjäisessä luolassa Lethe-virran varrella, jossa asuu myös hänen veljensä, unen jumala Somnus. Ovidius kuvaa Morsin inhottavaksi ja kalmankalpeaksi hahmoksi, joka on kääriytynyt sotkuiseen vaippaan ja pitää kädessään viikatetta ja tiimalasia.
Erkki Pale
Erkki Pale (alk. Bror Erik Sten Bergh, 13. syyskuuta 1906 Valkeala – 7. joulukuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko ja vakuutusjohtaja.
Pale toimi sota-aikana salakirjoitusasiantuntijana Suomen radiotiedustelussa Reino Hallamaan alaisuudessa. Hänet huomattiin nuorena matemaatikkona lähettää rannikkotykistöstä Tuusulan radiokouluun. Hän aloitti työnsä vakuutusyhtiö Salaman amerikkalaisella Hollerit -tietokoneella. Palesta tuli Hallamaan läheinen avustaja. Jatkosodan aikana hän johti kapteenina Radiotiedustelukeskuksen avausjaostoa Sortavalassa.
Pale oli myös mukana toteuttamassa syksyllä 1944 operaatio Stella Polarista, jolla radiotiedustelun henkilöt, laitteet ja kertynyt tiedustelumateriaali siirrettiin Ruotsiin. Hän toimi Ruotsiin lähteneen tiedustelijaryhmän johtajana. Marraskuun 1944 alussa Pale aloitti yhdessä Harald Öhquistin ja Runar Bäckströmin kanssa neuvottelut tiedustelumateriaalin myymisestä ruotsalaisille. Sopimus solmittiin tammikuussa 1945. Palattuaan Suomeen maaliskuussa 1945 Pale joutui elokuussa 1945 Punaisen Valpon turvasäilöön, vaikkakaan mitään laitonta ei hänen tekemisistään löytynyt. Hänet vapautettiin 20 kuukauden kuluttua ilman tuomiota.
Siviilissä Pale toimi vakuutusalalla Henkivakuutusyhtiö Salaman varatoimitusjohtajana. 1960-luvun alussa Pale kehitti, avustajanaan matemaatikko Matti Kurimo, Suomessa nykyisin käytettävän henkilötunnuksen (entinen sosiaaliturvatunnus). Tätä tunnusta tarvittiin silloin otettaessa käyttöön uutta palkkasidonnaista työeläkejärjestelmää; tunnuksen avulla voitiin yhdistää tiedot henkilön eri työsuhteista ja erottaa toisistaan samannimiset henkilöt.
Pale kuoli 97-vuotiaana Helsingissä Laakson sairaalassa sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Mika Gissler
Mika Veikko Juhani Gissler (s. 10. kesäkuuta 1966 Kotka) on THL:n tutkimusprofessori ja Pohjoismaisessa kansanterveystieteen korkeakoulun (NHV) professori. Oulun yliopiston tilastotieteellisen epidemiologian dosentti Gissler on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri (tilastotiede, Helsingin yliopisto) ja filosofian tohtori (Tampereen yliopisto, epidemiologia, 1999 ). Gissler on Liberaalien entinen varapuheenjohtaja.
Gissler on tehnyt pääosan työurastaan Stakesissa (nykyään Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL). Hän on myös toiminut kansainvälisissä tilastoihin ja rekisteritutkimukseen liittyvissä tehtävissä mm. EU:ssa ja WHO:ssa. Gissler on työskennellyt monissa kansallisissa ja kansainvälisissä asiantuntijaryhmissä ja julkaissut sadoissa tieteellisissä ja muissa julkaisuissa.
Muunnossävellaji
Muunnossävellaji on musiikin teoriassa termi, joka kuvaa samaa toonikasäveltä käyttäviä erityyppisiä sävellajeja.
Mika Gissler
Poliittinen toiminta
Mika Gissler valittiin Liberaalisen Nuorisoliiton varapuheenjohtajaksi vuonna 1993. Hän on ollut Liberaalien varapuheenjohtaja ainakin 2000-2001 sekä puoluehallituksen jäsen monen vuoden ajan, Liberaalien Helsingin piirin puheenjohtaja ainakin 2002-2003 (ainakin vuoden 2008 alusta hallituksen rivijäsen ). Vuoden 2009-2010 puoluehallituksessa Gissler on varajäsen.
Muunnossävellaji
Määritelmän perusteella voidaan molli nimetä duurin muunnossävellajiksi, joka saadaan alentamalla asteikon kolmas, kuudes ja seitsemäs sävelaste, toisin sanoen lisäämällä etumerkintään kolme alennusta tai poistamalla kolme ylennystä. Esimerkiksi C-duuriasteikon muunnossävellaji on c-molli. Käänteisesti taas duuria voidaan pitää luonnollisen molliasteikon muunnossävellajina, kun asteikon kolmas, kuudes ja seitsemäs sävelaste ylennetään eli lisätään kolme ylennystä tai poistamalla kolme alennusta sävellajimerkintään. Näin esimerkiksi a-mollin muunnossaävellaji on A-duuri.
Frunzenskajan metroasema
Frunzenskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Jussi Muilu
thumb|200px|Jussi Muilu vuonna 1930. Johannes (Jussi) Muilu (27. kesäkuuta 1901 Lapua – 24. lokakuuta 1976 Lapua) oli eteläpohjalainen maanviljelijä, joka otti aktiivisesti osaa Lapuan liikkeen toimintaan 1930-luvun alussa.
Muilun vanhemmat olivat Juho Muilu ja Liisa Malkamäki. Muilu oli kiinnostunut koneista ja jo 1920-luvulla hän omisti T-mallin Fordin ja ajoi myös tilausajoja linja-autolla. Lapuan liikkeessä toimiessaan Muilu tuli nopeasti tunnetuksi innokkaana kyyditysten järjestäjänä ja hänen nimestään johdettiin Lapuan liikkeen harrastamia pakkokyydityksiä kuvaava teonsana muiluttaa.
Kerrotaan, että sanan muiluttaja olisi keksinyt Martti Pihkala, joka nähtyään ulkomuodoltaan komean Jussin seisomassa autonsa, mainitun Fordin, vieressä olisi tokaissut: "Taidatte olla aikamoinen kyyditsijä, oikein muiluttaja." Tätä nimenselitystä pidetään Jussi Muilun itsensä kertomana. Autoa käyttäen tapahtuvan kaappauksen toimintamalli oli tässä yhteydessä nimenomaan Jussi ja Jaakko Muilun käyttöönottama.
Australian koripallomaajoukkue
Australian koripallomaajoukkue edustaa Australiaa miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Basketball Australia. Australia on ollut FIBA:n jäsen vuodesta 1947 lähtien.
Australia osallistui koripallon miesten olympiaturnaukseen ensimmäisen kerran Melbournessa 1956 sijoittuen kahdenneksitoista. Parhaimmillaan se on ollut neljä kertaa neljäs: Soulissa 1988, Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Riossa 2016.
MM-kilpailujen lopputurnauksessa Australia debytoi Jugoslaviassa 1970 sijoittuen 12:nneksi. Joukkue on sijoittunut neljänneksi Kiinassa 2019 sekä viidenneksi Kolumbiassa 1982 ja Kanadassa 1994. Oseanian-mestaruuden Australia on voittanut 19 kertaa.
Morvran
Morvran tai Morfran ("meren varis") on kelttiläinen sodan jumala, jota palvottiin nykyisen Walesin alueella. Hän oli Ceridwenin ja Tegid Foelin poika. Tarujen mukaan hän oli suunnattoman ruma, ja hänen äitinsä juotti hänelle taikaolutta, jotta hänestä olisi tullut viisas. Oluen joi kuitenkin Gwion. Taistelussa Morvran oli voittamaton, sillä hänen vastustajansa pitivät häntä demonina.
Antti Kurtti
Antti Kurtti, käytti nimeä Anders Kurth tai Anders Kurt (24. tammikuuta 1824 Kuusamo – 9. heinäkuuta 1895 Tornio) oli 1800-luvun loppupuoliskon pohjoissuomalainen liikemies. Erityisesti hän tuli tunnetuksi sahojen omistajana. Hän hoiti liiketoimiaan pääosin Torniosta käsin.
Antti Kurtti syntyi Kuusamossa Pyhäjärven rannalla Rukatunturin lähistöllä, jossa sijaitsi hänen syntymäkotinsa Kilpelä. Perheen pojista kaksi muutti jo nuorena siirtolaisiksi Amerikkaan. Kaksi jäi kotitilalleen. Veljeksistä Antti ja Matti siirtyivät sitten Tornion seudulle. Aikalaistietojen mukaan Antti Kurtti olisi käynyt jo 16-vuotiaana vuonna 1840 Tornion markkinoilla ja todennut Tornion seudun sopivaksi liiketoimintaan. Hän aloitti uransa kulkukauppiaana kiertäen ympäri Peräpohjolaa. Hän perusti vuonna 1844 kauppaliikkeen Rovaniemelle, ja vuonna 1849 hän osti maatilan Alatornion Raumolta Kuussaaresta. Antti Kurtti asui sitten pysyvästi Torniossa vuodesta 1853 alkaen. Hän oli hetken vuonna 1890 myös Tornion kaupunginvaltuuston jäsen. Hän harjoitti laajaa kauppaa Lapin alueella ostaen muun muassa turkiksia ja myyden kahvia, tupakkaa, sokeria ja ruisjauhoa. Antin asuessa Torniossahänen veljensä Matti hoiti Rovaniemen liiketoimintaa. Nuorin veli Jooseppi muutti Kuusamosta myös Tornioon Kuussaaren tilalle. Antti Kurtti oli aikakautensa tunnetuimpia torniolaisia. Niinpä seudulla samaan aikaan elänyt Kalkkimaan pappi eli Pietari Herajärvi (1830-1885), runojen ja pilkkalaulujen tekijä, teki Antti Kurtista pilkkalaulun, joka on jäänyt elämän jälkipolville: tai
Leimallisesti sahayrittäjä
Antti Kurtti osti kaupankäynnillä hankkimillaan varoilla 1860 Ylitornion Tengeliöjoelta Portimokosken eli Kristineströmin vesisahan, joka oli perustettu jo 1760. Kurtti uudisti sahan perusteellisesti vuonna 1865, jolloin siihen asennettiin höyryvoimakoneisto. Matti-veljen pojasta Otto Kurthista tuli tämän sahan hoitaja. Vuonna 1870-1871 käydyn Saksan ja Ranskan välisen sodan seurauksena puutavaran kysyntä nousi merkittävästi. Kristineströmin sahan lankku- ja lautatavara uitettiin lauttoina alas Tornionjokea joen suistoon Röyttään, jossa matkan aikana likaantunut sahattu puutavara puhdistettiin ja tapuloitiin ennen ulkomaille toimitusta. thumb|left|250 px|[[Lars Sonck suunnitteli sahanomistaja Antti Kurthille kaupunkihuvilan 1897. Tarinan mukaan rakennuspiirustukset olivat Sonckin maksu Kurthille peliveloista. Antti Kurth ehti kuolla kuitenkin ennen piirustusten valmistumista, ja rakennushanke siirtyi Anders Kurth nuoremmalle, joka sai rakennusluvan 1900. Talo valmistui vuosien 1904–1905 paikkeilla. Kaupunginlääkäri Einar Kalm osti huvilan Anders Kurth nuoremman jäämistöstä ja myi sen edelleen 1915 Avelan suvulle. Vuonna 1988 Outokumpu Oy osti rakennukset ja korjautti kiinteistön edustustiloiksi. Anders Kurthin rakennuttama talo on edustava kansallisromantiikan ajan kaupunkihuvila ja ainoa Lars Sonckin suunnittelema rakennus Pohjois-Suomessa.]] Nimensä ruotsalaistanut Anders Kurth siirtyi Kuussaaresta Tornion keskustaan Suensaareen ostaessaan Tornion silloisen pääkadun Hallituskadun varrelta, juuri rakennetun Raatihuoneen vierestä uuden talon, jota kutsuttiin sen jälkeen Kurtin taloksi. Lisäksi hän rakennutti kesäasunnokseen huvilan joen rannalle Itäisen Rantakadun varrelle sairaalan viereiselle tontille. Huvilan piirustukset teki arkkitehti Lars Sonck. Se valmistui kuitenkin niin myöhään, että Anders Kurth ei ehtinyt asua siinä ennen kuolemaansa.
Kurtti ja hänen kuolemansa jälkeen jälkeläiset omistivat Kristineströmin sahan vuoteen 1901 saakka, ja lisäksi hän hankki omistukseensa 1875 Ruotsin puolella Haaparannalla sijainneen Salmin höyrysahan. Salmin sahan oston yhteydessä Kurtti muutti myös nimensä ruotsinkieliseen muotoon Anders Kurth. Hänelle ei olisi ollut kuitenkaan ei-ruotsalaisena oikeutta harjoittaa sahatoimintaa Ruotsissa, jonka takia Ruotsin viranomaiset pysäyttivät sahan. Tilanne ratkesi Anders Kurthin eduksi niin, että hän myi sahan muodollisella kaupalla tyttärelleen Evelinalle, joka oli naimisissa ruotsalaisen kanssa. Näin saha saattoi jatkaa toimintaansa.
Vuonna 1870 Kurtti oli ostanut lisäksi Rovaniemellä sijainneen Sinetän vesisahan. Sinetän saha siirtyi jo 1889 Leontej Tichanoffille, ja saha lopetettiin melko pian sen jälkeen 1896. Kurtti omisti Rovaniemellä myös Pöyliön myllyn, ja hän jatkoi sahaustoiminnan ohella myös elintarvikkeiden kauppaa.
Antti Kurtin kuolema ja toiminnan jatko
Antti Kurtti kuoli yllättäen 71-vuotiaana 9. heinäkuuta 1895. Edellisenä päivänä hän oli kirjoittanut Kristineströmin sahan isännöitsijälle kirjeen, jossa antoi tarkat ohjeet tukkien hankinnasta ja varastoinnista. Antin veljenpoika Isak kirjoitti välittömästi kuin jatkoksi Antin kirjeeseen:
Antti Kurtti oli avioitunut vuonna 1850 oululaisen raatimiehen tyttären Cajsa Maria Dahlgrenin kanssa. Heillä oli kolme lasta: Ferdinand (s. 1854), Evelina (s. 1858) ja Anders (s. 1864). Antin puoliso oli kuollut jo vuonna 1870. Matti-veljellä oli neljä poikaa: Isak, (s. 1860), Stefan, Ferdinand ja Otto. Heistä siis Isak ja Otto toimivat mukana Antin Kurtin liiketoimissa.
Antti Kurtti oli tehnyt neljä vuotta ennen kuolemaansa testamentin, jolla käytännössä koko omaisuus siirtyisi Evelina-tyttärelle. Evelinan kuitenkin tuli antaa tietty  summa  kehitysvammaisen veljensä Ferdinandin elatukseen ja toisen veljen Andersin mahdollisten perillisten koulutukseen. Anders-poika oli epäonnistunut liiketoimissaan, ja näin menettänyt isänsä luottamuksen. Testamenttia moitittiin ja lopputulos oli, että Evelina ja hänen toinen puolisonsa Einar Kalm hyväksyivät kaikkia tyydyttävän sopimuksen. Sen mukaan testamenttia ei itse asiassa pantukaan toimeen. Kaikki kolme perillistä muodostivat avoimen yhtiön. Kalmin pariskunta myi vuonna 1899 osuutensa yhtiöstä Antin veljen Matin vanhimmalle pojalle Isakille, joka oli ollut siihen mennessä setänsä Antin koulutettavana ja johtanut Salmin sahaa. Yhtiön nimeksi tuli nyt And. Kurth & Co. Yhtiölle valmistui vuonna 1901 uusi saha Kuusiluodon saarelle Tornion edustalla. Samana vuonna päättyi sahaus Kristineströmillä ja Haaparannan Salmen sahalla vuonna 1903. Sahaustoiminta keskittyi siis Kuusiluotoon.
Yhtiölle kasautui seuraavina vuosina taloudellisia ongelmia. Niiden syntyyn olivat syynä sekavat omistussuhteet, ilmeisen epäpätevät palkatut sukulaiset Kuusiluodon sahaa johtaneen Isak Kurtin kuoltua vuonna 1908, vaikeat työtaistelut ja ensimmäinen maailmansota, joka keskeytti toiminnan vuosiksi. Yhtiön omistus siirtyi asteittain 1910-luvulta lähtien Rosenlew Oy:lle ja lopullisesti Kurtin nimi katosi vuonna 1933.
Becoming X
Becoming X on Sneaker Pimpsin vuonna 1996 julkaistu debyyttialbumi. Se menestyi hyvin Isossa-Britanniassa ja kappaleista "6 Underground" ja "Spin Spin Sugar" tuli hittejä Yhdysvalloissa.
Becoming X on ainut yhtyeen levyistä, jolla laulajana on Kelli Ali. Myöhemmillä albumeilla laulajana toimii Chris Corner.
"How Do", levyn viimeinen kappale, on cover-versio laulusta "Willow's Song" elokuvasta Uhrijuhla (1973).
Albumista julkaistiin myöhemmin remix-versio Becoming Remixed.
"6 Underground" -hitin ansiosta, levy pysyi 23 viikkoa Billboard 200 -listalla Yhdysvalloissa.
Aktuelle Kamera
Aktuelle Kamera oli Itä-Saksan pääasiallinen uutisohjelma. Sitä lähetettiin Deutscher Fernsehfunk -kanavalla 21. joulukuuta 1952 (päivittäiset lähetykset alkoivat 11. lokakuuta 1957) – 14. joulukuuta 1990. Aktuelle Kamera oli hallituksen yksi pääasiallisista propagandakeinoista.
I’ll See You in My Dreams
I'll See You in My Dreams on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomedia. Elokuvan on ohjannut Brett Haley, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Marc Baschin kanssa. Elokuva sai Yhdysvalloissa ensi-iltansa 1. syyskuuta 2015.
I'll See You in My Dreams kertoo Carol Petersonista (Blythe Danner), eläkeikäisestä leskestä, jonka elämä saa yllättävän käänteen, kun hän tutustuu allaspoikana toimivaan Lloydiin (Martin Starr) ja rakastuu karismaattiseen Billiin (Sam Elliott).
Rooleissa
Lähde:
Vastaanotto
Elokuvan vastaanotto oli pääosin positiivista. Metacritic on antanut elokuvalle arvosanan 76/100, joka perustuu 26 elokuvakriitikon antamien arvosanojen keskiarvoon. Yhdysvaltalainen TIME-lehti valitsi elokuvan yhdeksi vuoden 2015 parhaista elokuvista.
Elokuva tuotti yhteensä noin 7 450 000 dollaria.
Saxnot
Saxnot tai Saxneat on saksien kansallisjumala. Hänen nimensä saattaa olla peräisin sanasta sahsginot, "miekan seuralainen". Saxnot mainitaan Wodenin ja Thunorin ohella yhdeksi niistä epäjumalista, jotka kristityiksi kastettujen tuli hylätä. Saxnot oli myyttien mukaan Essexin saksilaisen kuningassuvun perustaja.
Suomenlinnan vankileiri
thumb|Vankeja Suomenlinnassa. Suomenlinnan vankileiri oli Suomenlinnan saariin sisällissodan jälkeen vuonna 1918 perustettu punavankileiri. Se muodosti Helsingin vankileirin yhdessä Santahaminan, Isosaaren ja Katajanokan vankileirien kanssa, jotka toimivat Suomenlinnan vankileirin alaisuudessa. Leireillä oli yhteensä 13 000 punavankia, joista Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan kuoli 1 468. Suomenlinnassa vankeja oli kaiken kaikkiaan noin 10 000, joista kuoli arviolta 1 100. Kyseessä oli toiseksi suurin valkoisten perustamista vankileiristä ja myös yksi pahamaineisimmista.
Vankileirin toiminta
Vankien sijoittaminen Suomenlinnaan alkoi 12.–13. huhtikuuta 1918 Helsingin valtauksen yhteydessä. Valkoiset vangitsivat tuhansia kaupungissa olleita punakaartilaisia tai punaisiksi epäiltyjä. Heidät kuljetettiin Suomenlinnaan, josta pakeneminen oli lähes mahdotonta. Nopeassa ajassa saarella oli jo 7 500 vankia. Enimmillään heitä oli kesäkuussa, jolloin Suomenlinnassa oli vangittuna noin 8 000 punaista.
Suomenlinnan vankileiri lopetti epävirallisesti toimintansa 15. syyskuuta 1918, jolloin se muuttui pakkotyölaitokseksi ja siirtyi muiden vankileirien tavoin Sotavankilaitokselta siviiliviranomaisen eli vankeinhoitohallituksen alaisuuteen. Samalla vankeja vapautettiin, niin että heitä jäi jäljelle enää hieman yli tuhat. Viimeiset punavangit poistuivat Suomenlinnasta 14. maaliskuuta 1919, jolloin pakkotyölaitos lakkautettiin.
Johto
Vankileirin perustamisen yhteydessä Suomen senaatti nimitti Viaporin komendantiksi eversti Boris Gyllenbögelin. Saksan Itämeren-divisioona nimitti Viaporille 22. huhtikuuta saksalaisen sotilaskomendantin, jolloin Gyllenbögelistä tuli Suomen hallitusta edustanut siviilikomendantti. Gyllenbögelin seuraajaksi tuli 25. huhtikuuta Hjalmar Grönvik ja 29. huhtikuuta Suomen armeijan nimittämä Carl von Wendt. Sotilaskomendantiksi tuli 6. toukokuuta suomalainen kenraalimajuri Gösta Theslöf, joka oli samalla Helsingin käskynhaltija. Vangeista vastasi periaatteessa Viaporissa toiminut Sotavankilaitoksen (SVL) keskuskanslia, jota johti ensin Edvin Sederholm ja sitten Widar Brenner, mutta von Wendt sai käytännössä viimeisen sanan vankiasioissa. Vankileirin piirejä johtivat aluksi Feodor Roos (I piiri), August Alli (II piiri), Bruno Andersin (III piiri) ja Kaarlo Kerkkonen (IV piiri), myöhemmin Birger Lingonblad (I piiri), Einar Pontán (II piiri), Volmar Ståhlberg (III piiri), N. J. Toivonen (IV piiri) ja H. V. Lehtoniemi (V piiri). Roos siirtyi Helsingin vankileirin ja lopulta koko SVL:n johtajaksi. Suomenlinnan komendantin virasto lakkautettiin 1. elokuuta ja siviilikomendantin virasto 15. elokuuta alkaen.
Nauhasiepot
Nauhasiepot (Anthipes) on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku.
Suomenlinnan vankileiri
Olosuhteet
thumb|Suomenlinnan vankileirin muistopaikka on [[Marja Kanervon ympäristötaideteos, joka valmistui vuonna 2004.]] Vankileirin ruokahuollosta vastasi aluksi Osuusliike Elanto, mutta toukokuun puolivälissä se siirrettiin Sotavankilaitokselle. Ravinnon määrä osoittautui pian riittämättömäksi ja lähes kaaosmaisten järjestelyiden seurauksena leirillä vallitsi nälänhätä. Omaiset saivat aluksi lähettää vangeille ruokapaketteja, mutta lopulta sekin kiellettiin.
Nauhasiepot
Lajit
Nauhasieppoihin lasketaan kuuluvaksi seuraavat kaksi lajia:
Suomenlinnan vankileiri
Olosuhteet
Jatkuva nälkä altisti vangit erilaisille sairauksille ja kulkutaudeille. Lisäksi leirillä nähtiin suoranaisia nälkäkuolemia. Kaiken kaikkiaan Suomenlinnassa kuoli noin 1 100 vankia, joista teloitettuja oli 80. Heidät haudattiin Santahaminassa sijaitsevaan joukkohautaan, koska kaivaminen kallioisille Suomenlinnan saarille oli hankalaa.
Jaakko Kari
Jaakko K. Kari (3. maaliskuuta 1947 Turku – 22. kesäkuuta 1993 Espoo) oli Veronmaksajain Keskusliiton toimitusjohtaja vuosina 1983–1993. Tätä ennen hän työskenteli muun muassa Kenkäkauppiaiden liiton toimitusjohtajana 1974–1976 ja Liberaalisen Kansanpuolueen ministereiden erityisavustajana, kauppa- ja teollisuusministeri Arne Bernerin poliittisena sihteerinä 1976–1977 ja opetusministeri Jaakko Itälän poliittisena sihteerinä 1978–1979. Kari oli opiskeluaikanaan aktiivisesti mukana ylioppilaspolitiikassa ja toimi Liberaalisen Nuorisoliiton pääsihteerinä vuosina 1968–1970. Hän oli koulutukseltaan valtiotieteen maisteri.
Suomenlinnan vankileiri
Olosuhteet
Suomenlinnan vankileirin olot toi julkisuuteen Suomen rikkaimpiin miehiin lukeutunut maanomistaja Hjalmar Linder 28. toukokuuta 1918 Hufvudstadsbladetissa julkaistussa kirjoituksessaan Nog med blodbad! (Jo riittää verilöyly!). Hän totesi vankeja kuolevan kuin kärpäsiä ja varoitti tulossa olevasta "kansankatastrofista". Lehden toimitus vastasi myöhemmin Linderille väittäen hänen tietojensa olevan perättömiä. Hänen kirjoituksensa herätti sodan voittaneessa osapuolessa niin paljon vihaa, että Linder joutui lähtemään maanpakoon.
Kuolajärvi (Kittilä)
Kuolajärvi on järvi Kittilässä. Se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järven pinta-ala on 1,23 neliökilometriä, ja rantaviivan pituus on 6,19 kilometriä. Sen tilavuudeksi on laskettu 3,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0036 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,92 metriä ja syvin kohta 10,71 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa idästä työntyvän Herraniemen eteläpuolella. Myös järven pohjoisosassa on yli 10 metriä syvä kohta.
Järvellä on muutama talo ja vapaa-ajan asunto. Rannat ovat pääosin metsämaata. Länsirannat ovat soisia ja ne kuuluvat luonnonsuojelualueeseen. Järvellä ei ole saaria.
Kuolajärvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Kitisen alueen (65.8) Jeesiöjoen valuma-alueella (65.85), jonka Kuolajärven valuma-alueeseen (65.858) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 198,4 mpy. Järvi laskee sen länsipäästä lähtevää Kuolajokea pitkin. Kuolajoki virtaa lounaaseen ja laskee 1,7 kilometrin päässä Jeesiöjokeen.
Kingdom of Welcome Addiction
Kingdom of Welcome Addiction on IAMXn kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. toukokuuta 2009.
Arvi Tynys
pienoiskuva|Risto Ryti ja korpraalin arvoinen Arvi Tynys (oikealla) [[Mäkiluoto|Mäkiluodon linnakkeella Tynyksen veistämän muistomerkin paljastamisen yhteydessä syyskuussa 1941.]] pienoiskuva|Vapaussodan muistomerkki – Rauman vapaudenpatsas, 1937, Rauma. pienoiskuva|Vilppulan 1918 taistelujen muistopatsas, 1938, Vilppula. Arvi Tynys (2. syyskuuta 1902 Viuhkola, Luumäki – 29. lokakuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän työskenteli kuvanveistäjänä Suomessa ja useissa muissa maissa. Tynys teki useita hautamuistomerkkejä ja sankaripatsaita, joita on Suomessa, Yhdysvalloissa ja Haitissa. Hän veisti pronssiin, graniittiin ja puuhun. Tynys oli ennen kaikkea kuvanveistäjä, mutta Tuotantoon kuuluu myös pienveistoksia, akvarelleja ja öljyvärimaalauksia. Tynys yhdisti eri tyylilajeja ja persoonallista ilmaisutapaa. Häntä arvostettiin taiteilijana niin Suomessa kuin muun muassa Haitilla.
Uran vaiheita
Tynys oli 13-lapsisen perheen nuorin. Hän kävi nelivuotisen kansakoulun juuri toimintansa aloittaneessa Viuhkolan kansakoulussa. Tynys pääsi Suomen taideyhdistyksen piirustuskouluun 23-vuotiaana, opiskeli siellä vuosina 1925–1929 ja valmistui Ateneumin kuvanveistoluokalta. Tynys debytoi vuoden 1926 Suomen taiteen vuosinäyttelyssä Gösta Stenmanin salongissa Helsingissä.
Vuoden 1918 muistomerkki on Vilppulan taistelujen muistopatsas vuodelta 1938. Hän toteutti yhdessä yhdessä arkkitehti Viljo Revellin kanssa Sankarimuistomerkin Tampereen Kalevankankaalle (1946).
Sotien jälkeen taide-elämä oli lamassa, mikä merkitsi myös Tynykselle työn puutetta. Tynys muutti Ruotsiin. Eräs hänen vanha Yhdysvaltoihin muuttanut ystävänsä lähetti hänelle kirjeen, jossa kertoi työn odottavan häntä siellä. Tynys muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1946. Hän matkusti työn mukana ympäri Yhdysvaltoja New Yorkista Tyynenmeren ja Meksikonlahden rannoille sekä Väli-Amerikkaan, Haitiin. Haitissa valmistauduttiin tasavallan 200-vuotisjuhliin, ja Tynys valittiin suunnittelemaan ja veistämään uudelle alueelle presidentin palatsin piha. Koko alueen suuret työt valmistuivat kahdessa vuodessa, vuosina 1949–1950. Haitissa Tynystä kutsuttiinkin Haitin kansalliskuvanveistäjäksi.
Yhdysvalloissa Tynyksen tyyli muuttui abstraktimpaan, enemmän tila- ja viivavaikutukseen perustuvaan suuntaan. Viime vuosinaan hän pitäytyi lähinnä suomalaiseen puuhun, jota hän piti aiheensa ja väriensä puolesta kuvanveistäjän parhaana materiaalina. Suomessa ei vielä tuolloin ymmärretty Tynyksen Yhdysvalloissa omaksumaa uutta tyyliä.
Tynys teki Hankoon vuonna 1958 paljastetun abstraktin veistoksen Ylös valoon. Teos on suihkulähteellä varustetussa heijastusaltaassa, joka sijaitsee Viljo Revellin suunnitteleman, vuonna 1955 valmistuneen Kudeneule -yhtiön tehdasrakennuksen pihalla. Tynyksen muita myöhäistuotannon töitä Suomessa ovat muun muassa Rajamäen kirkon oviseinällä olevat raamattuaiheiset punagraniittiset reliefit Vuorisaarna ja Jeesus siunaa lapsia.
Tynyksen viimeinen muistomerkki oli Kankaan hautausmaalle vuonna 1959 pystytetty karjalaisten sankarivainajien muistopatsas Siunaava enkeli. Patsaan suunnitteli ja valmisti osittain Tynys, mutta työn saattoi loppuun taiteilija Heikki Nieminen. Patsas kuvaa lentoon lähtevää enkeliä. Arvi Tynys kuoli New Yorkissa vuonna 1959. Tynyksen kuoltua hänen taidettaan oli esillä Luumäellä.
Mirditën piirikunta
Mirditën piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Lezhën prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Lezhën maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 867 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 37 055 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Fan, Kaçinar, Kthellë, Orosh, Rrëshen, Rubik ja Selitë. Pääkaupunkina toimi Rrëshen.
Sportivnajan metroasema (Moskovan metro)
Sportivnaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1957.
Itä-Götanmaan lääni
thumb|right|250px|Itä-Götanmaan läänin kunnat.
thumb|right|250px|Itä-Götanmaan läänin kunnat vuonnat 1952. Tämän jälkeen lääninraja on muuttunut. Osia [[Tjust-Edin ja Uknadalenin maalaiskunnista liitettiin lääniin Kalmarin läänistä 1970-luvun kuntauudistuksessa.]]
Itä-Götanmaan lääni on lääni Vätternin ja Itämeren välissä Etelä-Ruotsissa. Se kattaa kokonaan Itä-Götanmaan maakunnan sekä pieniä osia Närkestä, Södermanlandista ja Smålandista. Läänin pääkaupunki on Linköping. Valtiopäivävaaleissa lääni muodostaa Itä-Götanmaan läänin vaalipiirin.
Vuonna 2007 läänissä oli 2 042,54 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 19,3 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys
Itä-Götanmaan lääni perustettiin vuonna 1634. Joskus sitä on kutsuttu pääkaupunkinsa mukaan Linköpingin lääniksi. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajat säilyivät ennallaan. 1970-luvun kuntauudistuksessa läänin pinta-ala kasvoi hieman kaakossa.
Vaakuna
Vaakunaselitys: Punaisessa kentässä kultainen aarnikotka, jolla lohikäärmeen siivet ja häntä sekä sininen lohikäärmeen kieli ja varustukset, jokaisessa kilven kulmassa hopeinen ruusu. (Ruotsiksi I rött fält en gyllene grip med drakvinge och draksvans samt med blå draktunga och beväpning, i vart av sköldens hörn åtföljd av en ros i silver.)
Vaakuna vahvistettiin läänille vuonna 1972 ja se on sama kuin Itä-Götanmaan maakuntavaakuna. Lääniin kuuluu pienet osat naapurimaakunnista, mutta sen ei ole nähty aiheuttavan tarvetta muokata läänille toisenlainen vaakuna.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Itä-Götanmaan läänissä sijaitsi 93 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
Valtiopäivävaalit
Itä-Götanmaan lääni kuuluu kokonaisuudessaan Itä-Götanmaan läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 14 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 15 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Maakäräjäkunta
Itä-Götanmaan lääni kuuluu kokonaisuudessaan Itä-Götanmaan läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Itä-Götanmaan lääni on jaettu seuraaviin 5 vaalipiiriin: Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 101 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
Muiden puolueiden äänistä Vrinnevilistan sai 7,42 %, mikä oikeutti 8 paikkaan maakäräjäkunnan valtuustossa. Muut puolueet saivat 1,38 % äänistä ja jäivät ilman paikkoja.
Läänin kunnat
1970-luvun kuntauudistusten jälkeen läänissä oli 12 kuntaa, mutta Vadstenan kunta erosi melko pian Motalan kunnasta takaisin omaksi kunnakseen. Nykyään Itä-Götanmaan lääniin kuuluu 13 kuntaa:
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 15,9 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 12,2 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 5 731 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,5 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 7 603 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,9 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 184 221 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Itä-Götanmaan läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 431 075 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Itä-Götanmaan maakunta kuuluu lääniin kokonaan, mutta Småland vain osittain.
Stinkfist
Stinkfist on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Toolin vuoden 1996 albumilla Ænima julkaistu kappale. Kappale on albumilta julkaistu ensimmäinen single ja siitä tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi yhtyeen kitaristi Adam Jones.
Yhtyeen mukaan kappale sai inspiraationsa yhtyeen tuttavasta, jonka lempinimi oli Stinkfist. Hän sai kyseisen nimensä sen takia että hän ei pelännyt liata käsiään missään asiassa ja muutenkin sanat olivat pikemminkin vertauskuvalliset.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin kuitenkin täysin alkuperäisessä muodossaan vuonna 2000 julkaistulla Salival boksilla.
Hedwige Chrétien
thumb|right|Hedwige Chrétien Hedwige (Gennaro-)Chrétien (1859–1944) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Ernest Guiraud'n johdolla ja toimi siellä myöhemmin itse professorina. Hänen tuotantonsa käsittää noin 150 teosta, joiden joukossa on 50 laulua ja 50 pianokappaletta. Muihin teoksiin kuuluu kaksi yksinäytöksistä koomista oopperaa, baletti sekä useita kamarimusiikki- ja orkesteriteoksia.
Colourpoint
Colourpoint on yksi persialaisen kissan värimuunnoksista. Hyväksyttyjä naamiovärejä ovat ruskea, sininen, suklaa, lila, punainen, creme, kilpikonna ja sinikilpikonna sekä vastaavat tabbynaamiot. Väritys on kissan kasvoissa, korvissa, jaloissa ja hännässä. Vartalon väri on vaalea. Turkki on pitkä, tuuhea ja pehmeä. Colourpointin vartalo on tanakka, jalat matalat ja vankat. Pää on pyöreä ja massiivinen, nenä lyhyt ja leveä. Korvat ovat pienet ja niiden sisällä on tupsut. Silmät ovat avoimet, pyöreät ja väriltään siniset. Häntä on lyhyt ja pensasmaisen tuuhea. Colourpoint on luonteeltaan lauhkea ja hyväntahtoinen kissa, joka kiintyy syvästi omistajaansa. Se on ihanteellinen lemmikki. Colourpoint exotic on lyhytkarvainen muunnos. Colourpoint exoticilla hyväksytään samat naamiovärit kuin pitkäkarvaisilla. Molemmilla kissoilla on sama rakenne, samoin silmien väri, vain turkissa on eroa. Exoticin turkki lyhyt ja tuuhea.
Historia
Geneetikot yrittivät aikaansaada pitkäkarvaisen naamiokissan jo vuonna 1927 risteyttämällä siamilaisen ja pitkäkarvakissan. Tuloksena oli aina naamioton kissa ja siihen innostus loppui. Vasta vuonna 1953 geneetikot keksivät risteyttää ensimmäisen polven naamiottomat kissat keskenään ja maailman ensimmäinen colourpointpentu syntyi. Uusi rotu hyväksyttiin Englannissa vuonna 1955. Amerikassa kissaa alettiin kutsua Himalayan- kissaksi. Suomeen tuotiin ensimmäinen colourpoint vuonna 1962 ja ensimmäinen pentue syntyi syksyllä 1964.
Holger Badstuber
Holger Badstuber (s. 13. maaliskuuta 1989 Memmingen, Baijeri, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaassaan pitkään Bayern Münchenissä sekä sen jälkeen Schalke 04:ssä lainalla ja VfB Stuttgartissa. Vuonna 2021 hän pelasi vielä sveitsiläisessä FC Luzernissa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Badstuber on pelannut Saksan nuorten maajoukkueissa ja sen jälkeen 31 ottelua miesten maajoukkueessa vuosina 2010–2015. MM-kilpailuissa 2010, joissa Saksa saavutti pronssia, hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi ensimmäistä ottelua mutta jäi sen jälkeen ilman peliaikaa. EM-kilpailuissa 2012, joissa Saksa ylsi välieriin, Badstuber pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa.