cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miika Huttunen
H-Town
Miika Huttunen aloitti toukokuussa 2006 H-Townin julkaiseman PCpelaaja-lehden päätoimittajana lehden edellisen päätoimittajan Kalle Kaivolan jätettyä toimituksen. 2007 maaliskuussa H-Townin uutisoitiin aloittavan Peliplaneetta.net-videopelisivuston uutena sisällöntuottajana ja samalla lakkauttavan PCpelaaja-lehden. Lehden päätoimittaja Miika Huttunen siirtyi Peliplaneetan päätoimittajaksi. Kesäkuussa 2011 Pelaaja-lehden pitkäaikainen päätoimittaja Thomas Puha jätti kustantamon. Huttunen otti Pelaajan päätoimittajan ja luovan johtajan tehtävät harteilleen.
Lokakuussa 2019 Pelaaja-lehti tiedotti H-Town Oy:n irtisanoneen Huttusen tuotannollisista ja taloudellisista syistä. Hänet korvasi Pelaaja-lehden päätoimittajana joulukuusta 2018 H-Townilla työskennellyt Johanna Puustinen.
Huttusen työsuhteen H-Townilla oli tarkoitus jatkua toukokuuhun 2020 asti luovana-konsulttina. Maaliskuussa 2020 ilmoitettiin Huttusen jättäneen kustantamon ja siirtyneen uuden työnantajansa palvelukseen.
Pelaajacast
Huttunen juonsi Pelaaja-lehden omaa podcastia, Pelaajacastia, yhdessä muun Pelaajan toimituksen kanssa 5. elokuuta 2008 julkaistusta 2. jaksosta 12. maaliskuuta 2020 julkaistuun Pelaajacastin 248. jaksoon asti. Pelaajacastin 248. Jakso oli myös viimeinen useita H-Town Oy:n kustantamia lehtiä päätoimittaneelle kulttuuritoimittaja Janne Pyykköselle, joka oli Huttusen lisäksi viimeinen alkuperäinen Pelaajacastin juontajista.
Tunteikasta jaksoa 248. mukana juontamassa olivat myös Pelaaja-lehden päätoimittaja Johanna Puustinen, Pelaaja.fi:n verkkopäätoimittaja Ville Arvekari sekä Pelaajan toimituspäällikkö Panu Saarenoja.
Andrei Kontšalovski
Andrei Sergejevitš Mihalkov-Kontšalovski (s. 20. elokuuta 1937) on venäläinen elokuvaohjaaja.
Syntyjään Andron Sergejevitš Mihalkov kuuluu vanhaan Mihalkovin aatelissukuun, jonka juuret ylttävät Liettuan suurruhtinaskunnan aikoihin. Moskovassa syntynyt Kontšalovski on Sergei Mihalkovin poika ja Nikita Mihalkovin veli. Hän oli lahjakas pianisti ja opiskeli pitkään Moskovan konservatoriossa, mutta muutti urasuunnitelmiaan tavattuaan Andrei Tarkovskin ja käsikirjoitettuaan tämän elokuvan Andrei Rublev (1969). Hän pääsi Gerasimovin elokuvainstituuttiin.
Omana oppilastyönään Kontšalovski ohjasi 1962 lyhyen näytelmäelokuvan, jossa oli huomattavia vaikutteita ranskalaisen Albert Lamorissen vuoden 1957 elokuvasta Punainen ilmapallo. Ensimmäinen Kontšalovskin täyspitkä elokuva oli Ensimmäinen opettaja (1965), joka perustuu Tšingiz Aitmatovin novelliin Balladi ensimmäisestä opettajasta ja kertoo neuvostovallan vakiintumisesta Kirgisiaan. Seuraavan elokuvan Stšastje Ašya (Nuoren naisen onni) miljöö on venäläinen kylä, jossa syntyy kolmiodraama. Todellisen läpimurtonsa Kontšalovski teki vuosien 1969–1971 klassikkofilmatisoinneilla Aateliskoti ja Vanja-eno, joista ensimmäinen perustuu Ivan Turgenevin ja toinen Anton Tšehovin tekstiin. Seuraava suurtyö oli Siperiada (1978), joka on laaja katsous Siperian historiaan.
Vuonna 1984 Kontšalovski ohjasi Yhdysvalloissa elokuvan Maria´s Lovers. Tästä alkoi hänen Hollywood-kautensa, jolloin hän ohjasi filmit Pakojuna, Homer ja Eddie ja Tango & Cash''. Näiden jälkeen hän on työskennellyt pääosin Venäjällä.
Kontšalovski on saanut Cannesin Grand Prix’n sekä Emmy-palkinnon ja ollut monesti ehdolla muiden arvostettujen elokuvapalkintojen, kuten Venetsian Kultaisen leijonan, Cannesin Kultaisen palmun ja César-palkinnon saajaksi.
Suomessa Kontšalovski sai elokuvista Ensimmäinen opettaja, Aateliskoti ja Vanja-eno parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon vuonna 1973.
Imperialismi Aasiassa
Dekolonisaatio
Maailmansodissa suurvaltojen väliset taistelut ulottuivat myös Aasiaan. Maailmansodat heikensivät myös suurvaltojen valta-asemaa Aasiassa. Toisen maailmansodan jälkeinen Euroopan jälleenrakennus vaati resursseja, eivätkä suurvallat kyenneet siirtomaiden poliittisen ja taloudellisen tasapainon ylläpitämiseen. Nationalististen liikkeiden toiminta synnytti itsenäisyysvaatimuksia, joita eurooppalaiset eivät kyenneet enää torjumaan. Suurin osa siirtomaista itsenäistyi muutamia vuosia sodan jälkeen.
Peter Nansen
Peter Nansen (20. tammikuuta 1861 Kööpenhamina, Tanska – 31. heinäkuuta 1918) oli tanskalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti novellikirjailijana.
Henkilöhistoria
Peter Nansen syntyi Kööpenhaminassa 1861 papin perheeseen. Hän opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa valtiotiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880. Nansen työskenteli lehtimiehenä Berlingske Tidende, Nationaltidende ja Politiken -lehdissä ja tutustui Herman Bangiin, joka oli Nationaltidenden palveluksessa. Nansen toimi lehdissä kulttuuritoimittajana kirjallisuuskriitikkona.
Nansen kirjoitti kaunokirjallisuutta itsekin, ja hänen ensimmäinen oma teoksensa oli 1883 ilmestynyt novellikokoelma Unge mennesker (’Nuoria ihmisiä’). Nansen julkaisi useita muitakin novellikokoelmia ja laajensi tuotantoaan myös romaaneihin. Hän tanskansi K. A. Tavaststjernan romaanit Hårda tider (suom. Kovina aikoina) nimellä Strænge tider (1893) ja Kvinnoregemente nimellä Kvinderegimente (1895). 1890-luvulla julkaistiin Päivälehdessä muutamia Nansenin kertomuksia suomennettuina.
Nansen siirtyi 1896 kustannusalalle saatuaan Gyldendal-kustantamosta taiteellisen johtajan paikan. Samana vuonna hän meni naimisiin näyttelijä Betty Müllerin kanssa. Nansen oli vaimonsa tavoin kiinnostunut teatterista ja kirjoitti näytelmiä. He erosivat 1912.
Peter Nansen kuoli Mariagerissa kesällä 1918 57-vuotiaana.
Miika Huttunen
H-Townin jälkeen
Miika Huttunen on H-Town Oy:n pääomistaja. Hän on työsuhteensa päättymisen jälkeen toiminut H-Townin yhtiön hallituksessa, kirjoittanut juttuja Pelaaja-lehteen, sekä vieraillut ajoittain Pelaajacastissa.
Vieraillessasan 18. kesäkuuta 2020 julkaistussa Pelaajacastin jaksossa 256 Huttunen paljasti siirtyneensä suomalaisen videopelejä kehittävän start-up yritys Return Entertainmentin palvelukseen.
Nicky Butt
Nicholas "Nicky" Butt (s. 21. tammikuuta 1975 Gorton, Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena 1993–2011. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuonna 2004 Butt myytiin Newcastle Unitediin. Kauden 2005–2006 hän pelasi lainalla Birmingham Cityssä. Uransa päätteeksi hän edusti hongkongilaista South China AA:ta kaudella 2010–2011.
Englannin jalkapallomaajoukkueessa Butt esiintyi 39 kertaa ja edusti maataan vuoden 2002 MM-kisoissa ja EM-kisoissa vuonna 2004.
Empetrum rubrum
Empetrum rubrum on Etelä-Amerikassa esiintyvä variksenmarjalaji. Se on enintään 80 senttimetriä korkeaksi kasvava varpu, jolla on kypsinä kirkkaanpunaiset marjat. Ne ovat syötäviä ja myös koristeellisia. Empetrum rubrum esiintyy Etelä-Amerikan eteläosassa Chilessä ja Argentiinassa: Keski-Chilessä, Patagoniassa, Falklandinsaarilla, Tristan da Cunhalla ja tulokaslajina Etelä-Georgian saarella. Juan Fernándezin saarilta laji on hävinnyt.
Franz Werfel
Franz Werfel (10. syyskuuta 1890 Praha, Böömi – 26. elokuuta 1945 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli itävaltalais-böömiläinen proosakirjailija, näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän kirjoitti saksaksi.
Werfel tutustui Alma Mahleriin Wienissä ensimmäisen maailmansodan aikana. He asuivat yhdessä vuosia ennen kuin avioituivat 1929. He joutuivat lähtemään 1938 maanpakoon ja 1940 Yhdysvaltoihin, sillä Werfel oli syntyperältään juutalainen.
Werfel toimi Leipzigissa kustannustoimittajana ja oli ekspressionistisen runouden edustajia ja edistäjiä. Hän lähti maanpakoon 1938 ja Yhdysvaltoihin 1940. Hänen läpimurtoteoksensa oli romaani Verdi, joka ilmestyi 1924. Joissakin romaaneissa, kuten Luokkakokous (1928) näkyy psykoanalyysin vaikutus. Romaani Neljäkymmentä päivää Musa Daghilla (1933) kertoo armenialaisten kohtalosta Turkissa. Menestysteos oli 1941 ilmestynyt Bernadetten laulu, joka on kiitollisuudenosoitus pelastumisesta. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
ZIL-41047
ZiL-41047 on ZiL-4104 -mallin uudempi versio. Se tuli myyntiin vuonna 1985. Auto painaa 3 550 kg ja se on 6 330 cm pitkä.
ZIL-41047:ää valmistettiin vuodessa noin 15–20 kappaletta, ja sitä valmistettiin myös panssaroituna mallina (paino noin 5 000 kg) muun muassa Neuvostoliiton ja Venäjän ylimmän johdon käyttöön.
Eyuphuro
Jäsenet
Ensimmäisellä levyllä:
Lee Mendelson
Lee Mendelson (24. maaliskuuta 1933 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 25. joulukuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen televisiotuottaja. Hän voitti yhdeksän Emmy-palkintoa ja tuotti muun muassa yli 50 televisio-ohjelmaa Tenavat-sarjakuvasta.
Eyuphuro
Jäsenet
Toisella levyllä: Toisella levyllä eräissä kappaleissa esiintyy myös yhtyeeseen kuulumattomia muusikkoja; Mariamo Mussa Hohberg (laulu), Orlando da Conceicao (saksofoni) ja Benedito Mazbuko (koskettimet).
Lee Mendelson
Nuoruus ja uran alku
Mendelson aloitti opintonsa vuonna 1950 Stanfordin yliopistossa, jossa hän kävi muun muassa Wallace Stegnerin luovan kirjoittamisen ja Marge Baileyn Shakespeare-kursseilla. Valmistuttuaan Stanfordista Mendelson palveli kolmen vuoden ajan ilmavoimissa lentosuunnistajana. Tämän jälkeen hän työskenteli isälleen, joka kasvatti ja kuljetti vihanneksia. Mendelson sai vuonna 1961 ensimmäisen työpaikkansa televisiossa, kun hän alkoi tuottaa sanfranciscolaiselle KPIX-kanavalle viiden ja kymmenen sekunnin mittaisia julkisen palvelun ilmoituksia.
Ura tuottajana
Työskennellessään KPIX:ssä Mendelson sattui löytämään Tiburonista, läheltä San Franciscoa vanhan nitraattifilmin, jossa oli aineistoa vuoden 1915 San Franciscon maailmannäyttelystä. Tästä löydöstä tuli Mendelsonin ensimmäisen dokumentin, The Innocent Fair, ydinaineistoa. Hän laajensi elokuvan San Franciscoa käsitelleeksi dokumenttisarjaksi San Francisco Pageant, josta hän voitti Peabody-palkinnon.
Mendelson avasi 1963 Kalifornian Burlingameen oman tuotantoyhtiönsä, Lee Mendelson Productionsin. Hänen ensimmäinen projektinsa itsenäisenä tuottajana oli dokumentti baseballpelaaja Willie Maysista, jota hän seurasi vuoden 1963 baseballkauden aikana. Dokumentti A Man Named Mays sai ensi-iltansa NBC-kanavalla myöhemmin syksyllä.
A Man Named Maysin ensi-illan jälkeen Mendelson näki Tenavat-stripin, jossa pelattiin baseballia. Siitä hän sai ajatuksensa, että hän voisi tehdä dokumentin myös maailman huonoimmasta baseballpelaajasta, Jaska Jokusesta. Tenavien luoja Charles Schulz suostui dokumenttiin. Vuonna 1963 kuvattua elokuvaa A Boy Named Charlie Brown ei esitetty televisiossa koskaan, mutta vuonna 1969 sai ensi-iltansa Mendelsonin tuottama Charlie Brown and Charles Schulz. Dokumenttia ei ollut esitetty vielä missään, kun The Coca-Cola Companyä edustanut mainostoimisto ehdotti animoidun jouluohjelman tekemistä. Sitä varten Mendelson otti yhteyttä animaattori Bill Meléndeziin ja säveltäjä Vince Guaraldiin. Jaska Jokusen joulu sai ensi-iltansa CBS-kanavalla 9. joulukuuta 1965, ja se voitti Emmy- ja Peabody-palkinnon. Siitä myös alkoi Mendelsonin, Schulzin ja Meléndezin 38 vuotta kestänyt yhteistyö, jonka aikana he loivat yli 50 Tenavat-aiheista televisio-ohjelmaa ja neljä täyspitkää animaatioelokuvaa.
Mendelson tuotti urallaan Tenavat-ohjelmien lisäksi ohjelmia muistakin sarjakuvahahmoista. Hänen tuottamiinsa ohjelmiin kuuluvat 12 Karvinen-sarjakuvaan perustuvaa ohjelmaa ja 120-osainen sarja Karvinen (Garfield and Friends). Lisäksi Mendelsonin ohjelmiin kuuluvat 13-jaksoinen Mother Goose and Grimm -sarja ja kolme Cathy-ohjelmaa. Mendelson oli tuottajana ehdolla 29 Emmy-palkintoon, ja voitti niistä yhdeksän. Viimeinen Emmy tuli vuonna 2016 Jaska Jokusen joulun 50-vuotismuistoksi tehdystä ohjelmasta It's Your 50th Christmas, Charlie Brown!. Vuoden 2015 Annie-palkinto-gaalassa Mendelsonille myönnettiin Winsor McCay Award -elämäntyöpalkinto.
Polyidos
Polyidos oli kreikkalaisessa mytologiassa korinttilainen tietäjä. Bellerofon kysyi häneltä neuvoa lähtiessään tappamaan Khimairaa, ja tämä neuvoi, kuinka hän löytäisi Pegasoksen.
Polyidos oli kuuluisan tietäjän Melampuksen sukukunnasta, Koiranoksen poika. Hänen kerrottiin rakentaneen puhdistaneen Megarassa Alkathooksen poikansa surmaamisesta, ja rakennuttaneen sinne pyhäkön Dionysokselle. Sen sisäänkäynnin luona olivat hänen tyttäriensä Manton ja Astykrateian haudat.
Minoksen ja Pasifaen pojan Glaukoksen hävittyä nämä kysyivät neuvoa kureeteilta. Nämä neuvoivat, että mies, joka löytäisi samankaltaisuuden Minokselle syntyneen väriä vaihtavan vasikan kanssa, löytäisi myös pojan. Polyidos vertasi kolme kertaa päivässä väriään valkoisesta punaiseen ja siitä edelleen mustaksi vaihtavaa vasikkaa mulperipuun hedelmään tai karhunvatukkaan, ja Minos lähetti hänet etsimään lasta.
Etsiessään poikaa Polyidos näki pöllöin ajavan mehiläisiä ulos viinikellarista Minoksen palatsissa. Viinikellarissa oli tynnyrillinen hunajaa, ja Glaukos kuolleena sen sisällä. Minos vaati Polyidosta herättämään poikansa takaisin henkiin, ja vaikka Polyidos vastusteli, Minoksella oli hyvät perusteet pitäytyä vaatimuksessaan; oraakkeli oli kertonut näkijän palauttavan lapsen eloon. Niin Minos telkesi Polyidoksen pojan ruumiin kanssa samaan tilaan. Kun paikalle ilmestyi käärme, Polyidos tappoi sen kivellä. Pian kuitenkin sitä etsimään saapui toinen käärme, ja nähtyään kumppaninsa kuolleena, se lähti ja palasi mukanaan yrtti, jolla se herätti ensimmäisen käärmeen takaisin eloon. Seuraten tätä esimerkkiä, Polyidos käytti samaa yrttiä herättääkseen myös Glaukoksen kuolleista.
Minos kieltäytyi päästämästä Polyidosta lähtemään Kreetalta, ennen kuin hän olisi opettanut Glaukokselle selvinnäkemisen taidon. Polyidos teki näin, mutta viime hetkellä ennen lähtöään hän pyysi Glaukosta sylkäisemään suuhunsa. Tämän teki ja samalla unohti kaiken oppimansa.
Lauri Pyykönen
pienoiskuva|Lauri Pyykönen vuonna 2007.Lauri Pyykönen (s. 20. huhtikuuta 1978 Pirkkala) on entinen suomalainen maastohiihtäjä. Pyykönen edusti seuratasolla Tampereen Hiihtoseuraa sekä Vantaan Hiihtoseuraa. Pyykösen pituus on 176 cm ja paino 72 kg. Hänen paras tuloksensa arvokisoista on 2006 Torinon olympialaisten parisprintin viides sija Keijo Kurttilan kanssa. Pyykönen lopetti uransa vuonna 2008.
Pyykönen on naimisissa Hanna (o.s. Jäppinen) Pyykösen kanssa. Heille syntyi poika elokuussa 2006. Perhe asuu Jyväskylässä.
Orja: Kaapatun tytön tie Sudanista Lontooseen
Orja: Kaapatun tytön tie Sudanista Lontooseen on sudanilaissyntyisen Mende Nazerin kirja, jonka on toimittanut Damien Lewis. Nazer kertoo teoksessa kuinka hänet kaapattiin 12-vuotiaana orjuuteen Khartumiin, josta hän joutui Lontooseen Sudanin lähetystön diplomaatin orjaksi. Hänen paettuaan orjuudesta hänen tarinansa nousi julkisuuteen, ja samalla paljastui Sudanissa yhä vallalla ollut orjuus.
IŽ Oda
thumb|250px|right|Izhin valmistama henkilöauto, luultavasti Izh-2126 Oda. thumb|250px|right|IŽ-21261 "Fabula" Lappeenrannassa. IŽ Oda (IŽ-2126) on IŽin valmistama pieni takavetoinen henkilöauto. Siitä on olemassa perusversio liftbackin lisäksi muutamia muunnoksia, kuten sedan ja farmari.
Moottorina Odassa on UZAM-3317 tai VAZ-2106. UZAM-3317 on 1,7-litrainen, bensansyöttönä toimii kaasutin ja huipputeho on 85 hv. VAZ-2106 sen sijaan on 1,6-litrainen kaasutinkone ja huipputeho 76 hv.
Vuonna 1997 myyntiin tuli tehokkaammalla 2,0-litraisella UZAM-3320-moottorilla varustettu versio, jossa on tehoja 91 hv.
Vuodesta 2000 lähtien Odasta on ollut olemassa myös nelivetoinen versio, joka tunnetaan tunnuksella IŽ-2116.
Tyyppinumerot:
Sinikka Vuola
Sinikka Vuola (s. 13. tammikuuta 1972 Rauma) on suomalainen kirjailija ja kirjoittamisen opettaja.
Elämä ja ura
Vuolan esikoisteos, runokokoelma Orkesteri jota emme kuule, ilmestyi keväällä 2007. Se oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi, ja sille myönnettiin Kalevi Jäntin palkinto. Runokokoelma Maailman vaikein kieli (2013) oli Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2014. Vuolan esikoisromaani Replika (2016) oli Runeberg-palkintoehdokas.
Vuola on toimittanut myös laajan suomenkielisen eroottisen nykyrunouden antologian Olet täyttänyt ruumiini tulella (2017). Yhdessä Tommi Melenderin kanssa hän on kirjoittanut romaanitaidetta ja romaanien lopetuksia käsittelevän dialogisen esseeteoksen Maailmojen loput (2018). Vuolan runoja on käännetty kreikaksi, liettuaksi, albaniaksi, ukrainaksi, italiaksi ja venäjäksi sekä lyhytproosaa englanniksi. Hän on proosan keinoja tutkivan Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran jäsen.
Harjaneilikka
Harjaneilikka (Dianthus barbatus) on kohokkikasvien heimoon ja neilikoiden sukuun kuuluva monivuotinen ruoho. Laji on tunnettu koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
Harjaneilikka kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lähes kalju. Lyhytripsiset lehdet ovat vähintään 10 millimetriä leveitä, tyvestä tupeksi yhteenkasvaneita ja vaihtelevat muodoltaan kapeansoikeista kapeansuikeisiin. Kukinto on lyhythaarainen ja tiheän huiskilomainen. Kukinnon tyvellä on siirottavia tukilehtiä. Kukat ovat isokokoisia. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat hammaskärkisiä ja niiden väri voi vaihdella valkoisesta tummanpunaiseen tai punavalkokirjavaan. Lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Suomessa harjaneilikka kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
pienoiskuva|vasen|210px|Erivärisiä harjaneilikan kukkia.
Harjaneilikka risteytyy ainakin pulskaneilikan (Dianthus superbus) kanssa. Risteymä tunnetaan lapinneilikan (Dianthus × courtoisii eli D. barbatus × superbus) nimellä.
Levinneisyys
Harjaneilikka on kotoisin Etelä-Euroopasta, mutta on viljelykarkulaisena levinnyt paljon alkuperäistä levinneisyysaluettaan laajemmalle. Esimerkiksi Fennoskandiassa lajia tavataan Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin saakka. Suomessa lajia on tavattu villiintyneenä eri puolella maata Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö
Viljelykarkulaisena tai viljelyjäänteenä harjaneilikkaa voi tavata esimerkiksi puutarhojen liepeillä ja lähipensaikoissa.
Käyttö
Harjaneilikka on yleinen puutarhojen koristekasvi.
Teuvo Larmi
Teuvo Kaarlo Ilmari Larmi, entinen Lindroos (4. heinäkuuta 1924 Turku – 17. joulukuuta 2006 Helsinki ) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Larmin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Hugo Karl Emil Lindroos ja Ragnhild Hellä Eino. Hän avioitui 1950 lääkäri Margit Petrin kanssa. Larmin nuorempi veli oli silmälääkäri, lääkintöneuvos Tauno Larmi. Teuvo Larmi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta 1943, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1949. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1954, valmistui kirurgisten tautien erikoislääkäriksi 1958 ja rintaelinkirurgian erikoislääkäriksi 1960. Larmi teki opintomatkoja Euroopan maihin 1952 ja 1959. Hän oli muun muassa Helsingin yleisen sairaalan II kirurgian klinikan apulaislääkäri 1955–1958 ja HYKS:n III kirurgian klinikan rintakirurgian apulaislääkäri 1958–1960. Marian sairaalan kirurgian osastoryhmässä Larmi työskenteli 1960–1963, Auroran sairaalan kirurgian osastoryhmän osastonlääkäri hän oli 1963 ja Tampereen keskussairaalan I kirurgian osastoryhmän ylilääkäri 1964. Helsingin yliopiston kirurgian dosentti Larmi oli 1964–1985 ja Oulun yliopiston kirurgian professori sekä Oulun yliopistollisen keskussairaalan kirurgian klinikan ylilääkäri vuodesta 1965. Helsingin yliopiston professori Larmi oli 1985–1991 (II kirurgian klinikka). Hän tutki muun muassa rintaelinkirurgiaa.
Incognito
Incognito on brittiläinen jazz- funkbändi. Sen keskushahmo on Jean Paul 'Bluey' Maunick: säveltäjä, tuottaja, kitaristi ja laulaja. Vuosien varrella yhtyeeseen on kuulunut liki viisikymmentä muuta muusikkoa, tunnetuimpina laulajat Maysa, Jocelyn Brown ja Carleen Anderson. Ensimmäinen albumi ilmestyi 1981, uusin vuonna 2012.
Hydrometallurgia
Hydrometallurgia on yksi metallien valmistustekniikoista. Siihen kuuluu vesikemian käyttö, kun erotetaan metalleja malmeista, rikastetaan metalleja ja kierrätetään tai käytetään jäännösmetalleja. Vesimetallurgia voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Uuttaminen
Uuttamisessa yhdistetään liuotin ja arvokkaan metallin sisältävä materiaali. Liuotin sisältää metalleja erottavan aineen, joka voi olla hapan tai emäksinen. Erottavan aineen konsentraatiota ja lajia säädellään, jotta voitaisiin valita ne metallit, joita halutaan uudelleenkäyttää. Uuttamisprosessissa tärkeitä muuttujia ovat hapetuspotentiaali, lämpötila ja liuoksen pH. Niitä pyritään usein muuttamaan siten, että saataisiin optimoitua halutun metallikomponentin liukeneminen vesifaasiin.
Tavallisimmat uuttamistekniikat ovat reikäuuttaminen, kasauuttaminen ja vatiuuttaminen.
Reikäuuttaminen
Reikäuuttamista kutsutaan myös ”liuoskaivokseksi”. Prosessi sisältää reikien poraamista malmia sisältävään sakkaan. Räjäyttämistä tai vedestä aiheutuvaa murtumista käytetään, kun halutaan saada sakkaan reikiä, joita pitkin liuotin pääsee sisään malmiin. Kun liuotin on päässyt kontaktiin malmin kanssa, se kerätään ja prosessoidaan.
Kaatopaikkauuttaminen
Kun yhdistetään reikäuuttamisen ja kasauuttamisen ominaisuuksia, saadaan kolmas uuttamistyyppi, niin sanottu kaatopaikkauuttaminen. Tässä tyypissä läpäisemättömän tason käyttö riippu kaatopaikan sijainnista. Malmi kaadetaan tasolle, jolloin saadaan samantapainen prosessi kuin kasauuttamisessa, mutta altaiden sijasta liuotin hakeutuu reunallisiin kuoppiin.
Vatiuuttaminen
Vatiuuttamisessa käytetään kontaktoivasta materiaalista tehtyä astiaa tai vatia. Astia on käynyt läpi kutistamista ja luokittelua. Liuotin laitetaan astiaan, jossa on usein täristin, joka pitää kiinteän aineen nesteeseen liuenneena ja parantaa kiinteän aineen ja nesteen kontaktia. Vatiuuttamisen jälkeen uutettu kiinteä aine ja kylläinen liuotin erotellaan ennen tulevaa prosessointia.
Liuottimen rikastaminen ja puhdistaminen
Tavallisesti uuttamisneste täytyy konsentroida metalli-ioneilla, jotta metalli saadaan erotettua nesteestä. Lisäksi liuokseen on voinut joutua epätoivottuja metalleja, jotka erotetaan puhdistamalla liuotin. Prosessi, jolla rikastetaan ja puhdistetaan liuotin, sisältää seuraavat vaiheet:
Liuottimen avulla uuttaminen
Uuttamista laimenteessa käytetään, kun halutaan uuttaa metalleja yhdestä faasista toiseen. Liuotinuuttimella viitataan usein johonkin orgaaniseen laimenteeseen. Usein laimenne on jonkinlaista öljyä. Kylläinen uuttamisliuos yhdistetään sellaiseen emulgoivaan laimentavaan aineeseen, jota voidaan kuoria yhtenäisesti ja joka voidaan erotella pois. Metalli siirtyy kylläisestä liuoksesta laimenteeseen ja syntyy raffinoituja ainevirtaumia. Kun metallia halutaan erotella laimenteessa, varautunut ainevirtauma yhdistetään esimerkiksi öljyyn, johon on sekoitettu elektrolyyttia. Ainevirtaumien ja öljyn eli laimenteen annetaan separoitua. Metalli siirtyy elektrolyyttiin. Syntyvät uudet ainevirtaumat koostuvat laimennevirroista ja kylläisistä elektrolyyttivirroista. Laimennejuovien annetaan käydä läpi liuottimen uuttamisprosessia sillä aikaa, kun vesivirrat käyvät vastaavasti läpi uuttamista ja sähkövoittoisuuden prosessointia.
Ionien vaihtaminen
Kelatoivat välittäjät, kuten zeoliitti, aktivoivat hiiltä, hartseja ja nestemäisiä kylläisiä liuoksia. Kelatoivia aineita käytetään, kun halutaan vaihtaa kationeja tai anioneja liuottimessa. Reagenssien tulee toimia selektiivisesti ja uudelleenkäytettävästi, jos epäpuhtauksia ilmenee.
Metallien erottaminen
Metallien erottaminen on hydrometallurgisen prosessin viimeinen vaihe. Tässä vaiheessa pystytään usein erottamaan ne metallit, joita voidaan myydä suoraan ilman erillistä käsittelyä. Metallien jalostamista jatketaan, jos ne halutaan tuottaa erityisen puhtaita metalleja. Metallien erottamisen päätyypit ovat elektrolyysi, kaasuilla pelkistäminen ja saostaminen.
Elektrolyysi
Sähköuutto ja sähköjalostus sisältävät vastaavasti metallien erottamisen ja puhdistamisen käyttäen elektrodiluovuttamista metallilta katodille ja metallin liukenemista tai kilpailevaa hapettumista anodille.
Saostaminen
Hydrometallurgiassa saostamisella tarkoitetaan joko metallin tai sen yhdisteiden kemiallista saostamista tai epäpuhtauksien saostamista vesiliuoksista. Saostamista voi tapahtua esimerkiksi silloin, kun lisätään reagenssia, pH tai lämpötila muuttuu tai jokin liuoksessa oleva aine ylittää liukoisuusrajansa. Kun halutaan voimistaa jatkoprosessien tehokkuutta, käytetään usein kristallisaation esiastetta.
Carl Hindenburg
Carl Friedrich Hindenburg (1741–1808) oli saksalainen matemaatikko ja filosofian sekä fysiikan professori.
Hindenburg syntyi Dresdenissä tukkukauppiaan perheeseen.
Hänen työnsä keskittyivät kombinatoriikkaan ja todennäköisyyslaskentaan. Hän julkaisi tutkimuksensa kirjassa Kombinatorische Mathematik.
Hindenburg myös tutki Turkkilaisen, shakkia näennäisesti pelaavan automaatin, keskusteluja ja julkaisi niitä kirjassaan Über den Schachspieler des Herrn von Kempelen und dessen Nachbildung.
Fiskebøl
thumb|Fiskebøl thumb|Fiskebølin lauttasatama Fiskebøl on kylä ja lauttasatama Hadselin kunnassa Norjan Lofooteilla. Vesterålenin saaristosta Melbusta on Fiskebøliin lauttayhteys joka oli aikaisemmin osa Eurooppatie 10:tä, nykyisin manner-Norjasta on kylään ja muualle Lofooteille suorempi Lofast-tunneliyhteys.
Rafaello
Rafaello voi tarkoittaa
Grand opéra
Grand opéra (ranskaa, suom. "suuri ooppera") on oopperan tyylilaji, joka oli hyvin suosittu varsinkin 1800-luvun puolivälin Pariisissa. Grand opérassa nousivat merkittävään asemaan ulkomusiikilliset asiat: tuotannot olivat suurellisia ja mahtipontisia ja oopperoiden aiheet usein korkealentoisia ja mytologisista hahmoista kertovia. Lajityypin eturivin kannattajia olivat saksalais-ranskalainen säveltäjä Giacomo Meyerbeer ja ranskalainen libretisti Eugène Scribe.
Huomioitavaa
Ilman aksenttimerkkiä käytettynä termillä voidaan nykyään viitata myös mihin tahansa suuren kokoluokan oopperaan, esimerkiksi Verdin Don Carlosiin.
Peter DeBoer
Peter DeBoer (s. 13. kesäkuuta 1968 Dunnville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja, joka tällä hetkellä edustaa NHL:ssä pelaavaa Dallas Starsia päävalmentajana. Hän oli OHL-valmentaja Detroit Whalersissa (1995–1997), Plymouth Whalersissa (1997–2001) ja Kitchener Rangersissa (2001–2008). DeBoer voitti kaksi kertaa OHL:n mestaruuden. NHL:ssä hänen valmentajauransa alkoi Florida Panthersissa 13. kesäkuuta 2008 kunnes hänet erotettiin 10. huhtikuuta 2011. Hänet nimettiin päävalmentajaksi New Jersey Devilsiin 19. heinäkuuta 2011. Hän on kaksinkertainen OHL:n vuoden valmentaja -tittelin voittaja ja johti Kitchener Rangersin Memorial Cupin voittoon vuonna 2003.
DeBoerilla ja hänen vaimollaan Susanilla on kolme lasta: Abigail, Jack ja Matthew.
Pelaajaura
DeBoer varattiin Toronto Maple Leafsiin 237. pelaajana vuoden 1988 NHL:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi ennen varaustaan OHL-joukkue Windsor Spitfiresissä uransa pisteiden valossa parhaan kauden viimeistellen 45 maalia ja saaden 46 syöttöpistettä eli teki yhteensä 91 pistettä. Tämän kauden jälkeen DeBoer siirtyi pelaamaan IHL:ään Milwaukee Admiralsiin ja pelasi siellä kaksi kokonaista kautta. Hän teki niiden aikana joukkueessa yhteensä 61 (27+34) tehopistettä. Kauden jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Plymouth Whalers
Joukkueen uudeksi nimeksi tuli Plymouth Whalers 1997 aikana. Se sijoittui toiseksi läntisessä divisioonassa saldonaan 37 voittoa, 22 tappiota ja 7 tasapeliä. Sen jälkeen he etenivät kolmannelle kierrokselle pudotuspeleissä. Kaudella 1998–99 DeBour johti joukkueensa liigan kärkeen 106 pisteellä, millä he ansaitsivat Hamilton Spectator Trophyn. DeBour voitti OHL:n vuoden valmentajan palkinnon, Matt Leyden Trophyn. Plymouth oli pudotuspeleissä pettymys, koska joukkue koki tappion altavastaaja London Knightsille toisella kierroksella.
Kaudella 1999–2000 Plymouth oli jälleen paras liigassa ja DeBoer sai toisen kerran Matt Leyden Trophyn. Whalers eteni J. Ross Robertson Cupin finaaleihin, joissa se kuitenkin hävisi Barrie Coltsille 4–2.
Whalersilla oli menestyksekäs kausi 2000–2001, jolloin se voitti lännen divisioonan kolmantena peräkkäisenä kautena ja oli liigan toiseksi paras joukkue. Plymouth voitti pudotuspeleissä yhdeksän ensimmäistä peliä ja eteni J. Ross Robertson Cupiin toisen kerran peräkkäin. Plymouth voitti Ottawa 67’sin kuudessa pelissä.
Kauden jälkeen DeBoer ja hänen apulaisensa Steve Spott päättivät jättää Whalersin ja liittyä Kitchener Rangersiin vastaavissa tehtävissä.
Kitchener Rangers
DeBoerin ottaessa päävalmentajan tehtävät vastaan Kitchener Rangerisissa, se oli jäänyt edellisellä kaudella pudotuspelien ulkopuolelle 10. sijalle. DeBoerin tultua joukkueeseen Kitchener sijoittui oman divisioonansa kolmanneksi. Joukkue tippui kuitenkin pudotuspeleistä ensimmäisellä kierroksella Guelph Stormia vastaan.
Rangers paransi taas kaudella 2002–2003 voittaen Hamilton Spectator Trophyn oltuaan liigan paras 100 pisteellä. Pudotuspeleissä Rangers voitti ensimmäisellä kierroksella Sault Ste. Marie Greyhoundsin, minkä jälkeen se voitti viiden pelin sarjassa Guelph Stormin. Sen jälkeen vastaan tuli DeBourin entinen joukkue Plymouth Whalers. Whalers voitti viidennen pelin 2–1 jatkoajalla ja johti sarjaa 3–2. Kitchener kuitenkin sisuuntui ja voitti kaksi viimeistä peliä, jonka jälkeen se eteni J. Ross Robertson Cupin finaaleihin, joissa vastaan asettui Ottawa 67’s. Ottawa vei sarjan avausottelun, minkä jälkeen Kitchener voitti kaikki neljä ottelua. Rangers voitti myös vuoden 2003 Memorial Cupin. Joukkue ei ollut voittanut Memorial Cupia 21 vuoteen.
Joukkue sai kaudella 2005–2006 96 pistettä, joka oli kolmanneksi eniten liigassa. Seuraavalla kaudella 2006–2007 pisteitä tuli kaksi enemmän eli 98 ja oli jälleen kolmas.
Kun Rangers oli nimetty isännäksi Memorial Cupiin vuonna 2008, Kitchener ylsi OHL:n historian parhaaseen tulokseen; 53 voittoa, 11 tappiota ja 4 tasapeliä. Lisäksi joukkue sai 110 pistettä voittaen Hamilton Spectator Trophyn. DeBoerin johdolla Kitchener voitti Plymouth Whalersin ja Sarnia Stingin kahdella ensimmäisellä kierroksella. Vuoden J. Ross Robertson Cupin finaalissa vastaan asettui Belleville Bulls. Rangers hävisi Memorial Cupin loppuottelussa Spokane Chiefsille maalein 1–4.
Florida Panthers
DeBoer päätti ottaa seuraavan askeleen urallaan ja 13. kesäkuuta 2008 hänet nimettiin päävalmentajaksi NHL:ssä pelaavaan Florida Panthersiin. DeBoerin johdolla Florida saavutti historiansa toiseksi parhaan tuloksen, 41–30–11, mikä ei kuitenkaan riittänyt pudotuspeleihin pääsemiseen.
Kaudella 2009–2010 Panthers saavutti 77 pistettä saldolla 32–37–13. Kaudella 2010–2011 Panthers sijoittui viimeiselle sijalle itäisessä konferenssissa 72 pisteellä, minkä jälkeen Panthers antoi DeBoerille potkut.
New Jersey Devils
New Jersey Devilsin GM Lou Lamoriello palkkasi DeBoerin 19. heinäkuuta 2011. Ensimmäisellä Devils -kaudellaan DeBoer valmensi joukkueelle valmennusuransa toistaiseksi parhaan voitto- ja pistemäärän. Ensimmäisen kerran urallaan hänen valmentamansa joukkue pääsi Stanley Cup -finaaleihin. Devils päihitti ensimmäisellä kierroksella DeBoerin entisen joukkueen Florida Panthersin seitsemännen ottelun toisella jatkoajalla. Tämän jälkeen Devils päihitti Philadelphia Flyersin toisella kierroksella viidessä pelissä ja kolmannella itäisen konfrenenssin finaaleissa New York Rangersin kuudessa ottelussa. Devils pääsi finaaleihin ensimmäisen kerran vuoden 2003 jälkeen. Finaaleissa joukkue kuitenkin hävisi mestaruuden Los Angeles Kingsille kuudessa ottelussa.
Työsulkukaudella 2012–2013 Devils sijoittui Atlantic -divisioonan viimeiseksi tilastolla 19-19-10. Joukkue ei päässyt pudotuspeleihin.
Kaudella 2013–2014 Devils aloitti kauden tilastolla 1–5–3, eikä se pystynyt toipumaan huonosta alusta. Se sijoittui uuden Metropolitan -divisioonan kuudennelle sijalle saldolla 35–29–18. Devils jäi toisena kautena peräkkäin pudotuspelien ulkopuolelle.
Joulukuun lopulla 2014 New Jersey Devils vapautti DeBoerin tehtävästään.
San Jose Sharks
DeBoer toimi San Jose Sharksin päävalmentajana neljän kauden ajan kunnes sai potkut joulukuussa 2019.
Vegas Golden Knights
Tammikuussa 2020 Vegas Golden Knights palkkasi DeBoerin päävalmentajakseen.
Joutsenon vaakuna
thumb|Joutsenon vaakuna (1951–2008) Joutsenon vaakuna oli Joutsenon kaupungin tunnus, jonka kuva-aihe on peräisin vanhan pitäjän sinetistä, joka puolestaan viittasi paikkakunnan nimeen. Joutsenon vaakuna on puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen kultavaruksinen joutsen siivet koholla uimassa hopeisella, aaltokoroisella tyviöllä, jossa musta aaltokoroinen hirsi”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Joutsenon kunnanvaltuusto hyväksyi sen 12. syyskuuta ja 21. marraskuuta 1950 tekemillään päätöksillä. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 2. tammikuuta 1951. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Joutsenon liityttyä osaksi Lappeenrannan kaupunkia.
Ralph Broome
Ralph Howard Broome (5. elokuuta 1889 – 25. tammikuuta 1985) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Shelley Winters
thumb|Shelley Winters Shelley Winters (alk. Shelley Schrift, 18. elokuuta 1920 Saint Louis, Illinois, Yhdysvallat – 14. tammikuuta 2006) oli juutalaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen näyttelijä, joka palkittiin kahdesti sivuosa-Oscar-palkinnolla.
Ralph Broome
Broome syntyi sotilasperheeseen Himalajan juurella ja oli ensimmäinen aasialaissyntyinen talviolympialaisten mitalisti. Hän palveli Ensimmäisessä maailmansodassa Britannian armeijan panssarijoukoissa ja oli sodan loppuun mennessä ylentynyt majuriksi.
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Broome voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83 yhdessä Thomas Arnoldin, Alexander Richardsonin ja Rodney Soherin kanssa.
Shelley Winters
Winters esiintyi peräti 120 elokuvassa, joista ensimmäinen oli What a Woman vuodelta 1943. Hänellä oli parhaan naispääosan Oscar-ehdokkaana elokuvista Paikka auringossa (A Place in the Sun, 1951) ja koomisesta roolistaan elokuvassa The Poseidon Adventure vuodelta 1972. Sivuosa-Oscarin hän sai kahdesti: vuoden 1959 elokuvasta Anne Frankin päiväkirja (The Diary of Anne Frank) ja Kosketus onneen (A Patch of Blue, 1966).
Nuorena Wintersiä pidettiin kukoistavana kaunottarena, mutta suurimpien menestystensä aikana hän oli huomattavan ylipainoinen. Sittemmin hän onnistui pudottamaan painoaan. Wintersillä oli lukuisia rooleja myös televisiossa. Hänellä väitetään olleen suhde presidentti John F. Kennedyn isän Joseph Kennedyn kanssa, ja ainakin hän oli läheinen Hollywood-näyttelijä William Holdenin kanssa, josta hän kertoo muistelmissaan.
Tunnuslause
Motot Suomessa
Suomessa ei ole kovin paljon harrastettu mottoja, eikä esimerkiksi Suomen kansallista mottoa ole. Vuonna 1936 komitea ehdotti tekstin Vapaa vankka vakaa lisäämistä Suomen vaakunan yhteyteen, mutta sitä ei hyväksytty.
Helsingissä Vanhan ylioppilastalon julkisivussa lukee Spei suae patria dedit (Isänmaa antoi toivoilleen).
Tunnuslause heraldiikassa
Heraldiikassa vaakunoiden yhteydessä kilven alapuolella on joskus nauhakiemura, johon on kirjoitettu tunnuslause (kutsutaan myös vaalilauseeksi). Lauseen sisältöä ei ole rajoitettu, mutta usein etenkin vanhoissa vaakunoissa tunnuslause viittaa usein kilvellä tai kypäränkoristeena olevaan kuvioon. Sitä ei pidetä vaakunakokonaisuuden varsinaisena osana, sillä se on henkilökohtainen ja monessa maassa vapaasti valittavissa, muutettavissa tai poistettavissa.
Sühbaatar (provinssi)
Sühbaatar on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan itäosassa ja rajautuu Dornogovin, Hentiin ja Dornodin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 51 091 asukasta ja sen pinta-ala on 82 300 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Baruun-Urt.
Provinssi on saanut nimensä vallankumoustaiselija Damdiny Sühbaatarilta.
Aluejako
Alue jakaantuu 13 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Opera seria
pienoiskuva| Opera seria, dramma musicale tai dramma per musica on traagissävytteistä tai muuten vain vakavaa oopperaa 1700- ja 1800-luvuilta. Eniten genren syntymiseen ja sen vakiintumiseen vaikutti libretisti Metastasio, jota pidetään myös tyylilajin mestarina. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: Artaserse peräti yli 80 kertaa.
Opera serian aikakautena vain koominen opera buffa pystyi suosiossa kilpailemaan sen kanssa. Tyylin oopperat tehtiin lähes aina italiankielisiin librettoihin, vaikka niitä tuotettiin laajalti Italian ulkopuolellakin kuten Habsburgien Itävallassa, Englannissa, Dresdenissä ja muualla Saksassa, jopa Espanjassa. Vain Ranskalla oli oma, erillinen oopperamusiikin tyylinsä.
Opera serioissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Ariat olivat yleisesti da capo -muotoisia (eli ABA), mutta joissakin aarioissa kertausta saatettiin lyhentää jättämällä pois ritornello.
1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella opera seriaa, jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen Soggia sopra l'opera in musica (Essee oopperasta), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka Orfeo ed Euridice ja Alceste olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia opera serioita sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.
Gustaf Serlachius
Gustaf Fredrik Serlachius (16. kesäkuuta 1935 Mänttä – 17. lokakuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja pitkäaikainen metsäteollisuuden vaikuttaja. Hän vaikutti merkittävästi Suomen kulttuurielämään Gösta Serlachiuksen taidesäätiön puheenjohtajana.
Helsingin Sanomien mukaan Serlachius kuului Suomen viimeisiin patruunoihin: hänen sukunsa johti tehtaitaan "isällisin ottein" toista sataa vuotta.
Ura
Gustaf Serlachius opiskeli Yhdysvalloissa ja Genevessä Sveitsissä. Hän valmistui ekonomiksi vuonna 1959.
Serlachius toimi pitkään sukuyhtiössään G. A. Serlachius Osakeyhtiössä ja edusti suvun neljättä polvea yhtiön johdossa. Hän aloitti yhtiön palveluksessa Kankaan paperitehtaalla 26-vuotiaana, ja hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi 1969. Yhtiö fuusioitui Metsäliiton teollisuuden kanssa vuonna 1986, minkä seurauksena syntyi Metsä-Serla. Serlachius toimi sen hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1996 asti.
Serlachius toimi Gösta Serlachiuksen taidesäätiön puheenjohtajana vuosina 1980–2009. Hänen kaudellaan säätiö avasi Mänttään taidemuseon rinnalle toisen museon, jonka nimi oli aluksi G. A. Serlachius -museo. Vuonna 2009 organisaatiomuutoksen yhteydessä museo sai nimen Serlachius-museo Gustaf. Museossa esitellään muun muassa paperiteollisuuden historiaa.
Yksityiselämä
Gustaf Serlachiuksen isä oli R. Erik Serlachius, joka kasvatti pojastaan sukuyrityksen toimitusjohtajan. Serlachius harrasti juoksemista, ja hän muutti Mäntästä Helsinkiin 1980-luvulla.
Sven Riederer
Sven Riederer (s. 27. maaliskuuta 1981) on sveitsiläinen triathlonisti, olympiamitalisti. Olympiamitalinsa hän saavutti Ateenasta 2004 uusiseelantilaisten Hamish Carterin ja Bevan Dochertyn jälkeen kokonaisajalla 1.51.33,26. Lisäksi hän voitti vuonna 2001 juniorien Euroopan mestaruuden ja seuraavana vuonna alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa.
Lofast
Lofast (lyhenne sanoista Lofotens fastlandsforbindelse) on tietunneliyhteys Norjassa Hadselin kunnan Fiskebølin kylästä Kvæfjordin kunnan Gullesfjordbotnin kylään. Tieyhteyden kokonaispituus on 51 km. Rakennustyöt alkoivat syksyllä 1993. Työt olivat keskeytyksissä vuodesta 1998 vuoteen 2003. Norjan kuningatar Sonja avasi sen 1. joulukuuta 2007. Tie on osa Eurooppatie 10:tä ja korvaa aiemman Melbun, Stokmarknesin ja Sortlandin kautta kulkeneen reitin.
Tunnelit
thumb|250px|Sløverfjordtunnelenin länsipää [[Hadselin kunnassa lähellä Fiskebøliä.]]
Pedro Pires
pienoiskuva|Pedro Pires Pedro Verona Rodrigues Pires (s. 29. huhtikuuta 1934, St. Filipe) on kapverdeläinen poliitikko, joka edustaa Kap Verden afrikkalaista itsenäisyyspuoluetta PAICV:tä. Hän oli maansa presidentti vuosina 2001-2011.
Pires syntyi St. Filipellä vuonna 1934. Hän opiskeli Lissabonin yliopistossa. Vuonna 1975 Piresistä tuli Kap Verden pääministeri. Hän toimi virassaan vuoteen 1991 saakka, jolloin uudeksi pääministeriksi valittiin Carlos Veiga. Maaliskuussa 2001 Pires seurasi António Mascarenhas Monteiroa Kap Verden presidenttinä.
MDNA Tour
MDNA Tour on Madonnan yhdeksäs konserttikiertue. Kiertueen ensimmäinen konsertti oli Israelissa 31. toukokuuta 2012. MDNA Tour saapui Helsinkiin 12. elokuuta 2012 Helsingin olympiastadionille. Liput Helsingin konserttiin tulivat myyntiin 14. helmikuuta 2012.
Kiertue vahvistettiin 7. helmikuuta 2012, jolloin ensimmäiset Euroopan ja Pohjois-Amerikan keikkapäivät julkistettiin. Loput Pohjois- ja Etelä-Amerikan keikkapäivät ilmoitettiin hieman tämän jälkeen. Kiertue jatkuu luultavasti vuodelle 2013, jolloin se saapuisi Australiaan.
Show
MDNA Tour herätti huomiota mediassa, kun Express Yourself -esityksessä Madonna lauloi pätkän Lady Gagan kappaleesta Born This Way, joka oli julkaisun aikoihin plagiointikohun alla. Kappaleen lopussa, Madonna lauloi hieman She's Not Me -kappaletta. Showta arvosteltiin sen väkivaltaisuudesta. Kuten aina Madonnan kiertueilla, show on jaettu eri osiin: Transgression, Prophecy, Masculin/Feminin ja Redemption.
Kultainen Venla 2018
Kultainen Venla 2018 oli järjestyksessään yhdeksäs Kultainen Venla -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2018 parhaille suomalaisille televisio-ohjelmille ja niiden tekijöille. Gaala järjestettiin 11. tammikuuta 2019 Kansallisoopperassa ja juontajina nähtiin keväällä alkavan keskusteluohjelman Vappu ja Marja Live juontajat eli Vappu Pimiä sekä Marja Hintikka ja illan esiintyjänä metalliyhtye Apocalyptica. Eniten palkintoja sai komediasarja Sunnuntailounas kahdella Venlalla.
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja merkitty kaksoisristillä (‡).
Kazanin asema (Moskova)
Kazanin asema (, Станция Москва-Пассажирская-Казанская, Stantsija Moskva-Passažirskaja-Kazanskaja, "Moskovan Kazanin-matkustaja-asema") on yksi Moskovan suurista henkilöliikenteen rautatieasemista. Asemalta liikennöidään vilkkaasti sekä kauko- että lähijunilla lähinnä itään, kaakkoon ja etelään.
Kazanin asema sijaitsee Komsomolskaja-aukion etelälaidalla Moskovan ydinkeskustan koillispuolella 3,3 kilometrin päässä Punaiselta torilta. Saman aukion pohjoispuolella on kaksi muutakin rautatieasemaa: länteen suuntautuvan liikenteen Leningradin asema (esimerkiksi Pietarin ja Helsingin junat) sekä pohjoisen ja idän liikennettä palveleva Jaroslavlin asema. Lähin metroasema on Komsomolskaja (linjat 1 ja 5).
Historia
thumb|left|240px| Moskovan Kazanin-aseman edeltäjä Rjazanin rautatieasema vuonna 1891. Asema toimi aluksi Rjazanin rautatieasemana. Ensimmäinen pienempi puinen asemarakennus valmistui 1862, ja vuonna 1864 kohosi muurattu, arkkitehti Levestamin suunnittelema asema, josta on nykyisin jäljellä vain italiaistyylinen ympyränmuotoinen veturirakennus. Rautatietä jatkettiin itään ja vuonna 1893 rata ulottui Kazaniin saakka. Matkustajamäärät kasvoivat ja aiempaa suurempaa asemaa tarvittiin. Uuden Kazanin rautatieaseman rakentaminen alkoi 1913 ja jatkui vuoteen 1940 saakka useiden arkkitehtien suunnittelutyöhön pohjautuen.
Kazanin matkustaja-asema Kazanissa
Miljoonakaupunki Kazanin päärautatieasema on Kazanin matkustaja-asema (Kazan-Passažirskaja), jonne Moskovan Kazanin-asemalta liikennöi useita junavuoroja päivittäin.
Täyteaine
Täyteaine on seoksen koostumusta täydentävä aine tai täytteenä käytettävä aine.
Täyteaineen tehtävä on yleensä fyysisesti suojata, eristää tai piilottaa valmisteen yksityiskohtia. Suojaamista saatetaan tarvita suoria iskuja, tärinää, vettä tai kemikaaleja vastaan. Eristäminen taas saattaa tarkoittaa sähköistä tai termistä eristämistä. Toisaalta täyteaineella tavoitellaan parempaa lämmön- tai sähkönjohtavuutta. Myös ääntä ja valoa eristetään täyteaineiden avulla. Usein tekniikan ja erityisesti elektroniikan saralla on tapana valaa esimerkiksi piirilevyt täyteaineen sisään, jolloin niitä olisi vaikeampi kopioida. Täyteainetta käytetään myös silloin, kun halutaan muokata tuotteen fyysiset ulkomitat halutuiksi.
Esimerkiksi pehmusteissa täyteaineen ominaisuudet vaikuttavat suuresti tuotteen laatuun.
Martin Koch (mäkihyppääjä)
Martin Koch (s. 22. tammikuuta 1982 Villach, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihypyn olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari. Hänen parhaat henkilökohtaiset saavutuksensa ovat lentomäen MM-hopea ja -pronssi.
Juniorien MM-kisoissa Koch voitti joukkuemäen kultaa vuosina 1999 ja 2000. Maailmancupissa hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen kaudella 2001–2002, jolloin Koch sijoittui Engelbergin osakilpailussa kolmanneksi. Samalla kaudella hän oli maailmancupin osakilpailuissa toisena Sapporossa ja Hakubassa sekä sijoittui cupin loppupisteissä kahdeksanneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa Koch oli suurmäessä kahdeksas ja normaalimäessä neljästoista.
Koch sijoittui neljänneksi lentomäen MM-kisoissa Kulmissa 2006. Toisissa olympialaisissaan Torinossa 2006 hän oli mukana voittamassa kultaa joukkuemäen kisassa. Samana keväänä hän otti maailmancupissa kakkos- ja kolmostilan Planican lentomäessä. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Koch sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Maaliskuussa 2007 hän oli maailmancupissa toinen Holmenkollenilla sekä kahdesti kolmas Planicassa.