cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reininmaan miehitys
Miehityksen vaiheet
Reininmaan miehitys päätettiin lopettaa muutamaa vuotta ennen 15 vuoden aikarajan täyttymistä. Viimeiset ranskalaiset joukot poistuivat Reininmaalta 30. kesäkuuta 1930. Syynä oli sotakorvausten uudelleenjärjestely Youngin suunnitelmalla. Kansallissosialistien noustua valtaan Saksa kumosi yksipuolisesti Reininmaan demilitarisoinnin vuonna 1936.
Cardiff 1988: Ejection
Cardiff 1988: Ejection on Robert Calvertin livealbumi vuodelta 2006. Se kuuluu Voiceprintin äänenlaadultaan heikkoon Calvert-livesarjaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Robert Calvert ellei toisin mainita.
Duane Carter
Duane Carter (5. toukokuuta 1913 Fresno, Kalifornia – 7. maaliskuuta 1993 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui yhteensä 11 Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1948–1955, 1959–1960 ja 1963. Hän saavutti Formula 1-sarjassa yhteensä 6,5 MM-pistettä ja yhden palkintosijan, jonka hän jakoi Sam Hanksin kanssa vuoden 1953 kilpailussa. Carter ajoi yhteensä 4 300 mailia eli 6 900 km johtamatta kertaakaan kilpailua. Hän on tässä tilastossa neljäntenä.
Carter ajoi urallaan myös Midget cars ja Sprint cars -sarjoissa. Hänet valittiin National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1991 ja National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1989.
Carterin poika Pancho kilpaili myös Indycars-sarjoissa.
Lagosuchus
Lagosuchus oli pienten arkosaurien suku, joka eli keskitriaskaudella. Se oli läheistä sukua dinosauruksille, joiden kanssa ne kuuluvat Dinosauromorpha-kladiin. Lagosuchuksen fossiileita on löydetty Chañares Formationista, Argentiinasta.
Koko ja ulkonäkö
Lagosuchuksesta on löydetty hyvin epätäydellisiä jäännöksiä; ainoastaan takaraajat sekä osa selkärankaa ja lapaluuta. Nämä jäännökset kuitenkin osoittavat sen olleen kevytrakenteinen arkosauri, ja sillä oli pitkät, hoikat ja hyvin kehittyneet raajat - mikä on tyypillistä tietyille dinosauruksille. Nämä ominaisuudet sekä vertaukset Lagosuchuksen lähisukulaisiin ovat todisteena, että Lagosuchus saattoi joskus juosta takaraajoilla, vaikka se käveli suurimman osan ajastaan neljällä jalalla. Lagosuchus oli luultavasti ketterä lihansyöjä, joka käytti nopeutta sekä saalistuksessa että paetessa suurempia saalistajia. Lagosuchus oli suunnilleen fretin kokoinen, noin 30 senttimetriä pitkä.
Toinen dinosaurusten lähisukulainen, Marasuchus lilloensis, saattaa olla Lagosuchuksen toinen laji.
On myös mahdollista, että Lagosuchus ja Marasuchus saattoivat olla kehitysaskel vaihtolämpöisten matelijoiden ja tasalämpöisten dinosaurusten välillä.
Rosenborg BK
Rosenborg Ballklub (BK) on norjalainen jalkapalloseura, joka pitää majaansa Trondheimissä. Se pelaa Norjan pääsarjassa Eliteserienissä ja on 26 liigamestaruudellaan ja 12 cup-voitollaan Norjan menestyksekkäin seura. Se on hallinnut Norjan jalkapalloa 1990-luvulta ja voitti 13 mestaruutta peräkkäin vuosina 1992–2004, mikä on Pohjoismaiden ennätys. Se on esiintynyt Mestarien liigan lohkovaiheessa yksitoista kertaa. Seura perustettiin 1917 ja se pelaa vuonna 1947 valmistuneella Lerkendal-stadionilla, jota uudistettiin 2000-luvun alussa. Rosenborgin kauden 2006 katsojakeskiarvo oli ennätykselliset 19 440.
Vuonna 2007 Rosenborg pelasi Mestareiden liigan kolmannella karsintakierroksella Tampere Unitedia vastaan ja selvisi 11. kerran Mestareiden liigan lohkovaiheeseen.
Jessica Kelley
Jessica Kelley (s. 5. lokakuuta 1982) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Hän kisasi ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa Park Cityssä 28.11.2003. Kelleyn paras maailmancupin sijoitus on 17:s sija Sierra Nevadan suurpujottelusta 24. helmikuuta 2007. Yhdysvaltain mestaruuskisoissa Kelley on voittanut hopeaa ja pronssia suurpujottelussa sekä nuorten MM-kisoissa vuonna 2002 hopeaa suurpujottelussa.
Type 97
Type 97 voi tarkoittaa seuraavia:
Nights in Hell
Nights in Hell on brasilialaisen extreme metal -yhtye Sarcófagon live-bootleg. Sen on julkaissut kolumbialainen vain bootleg-levyjä julkaissut Warhammer Records.
Grand Marais (Kanada)
Grand Marais on noin 340 asukkaan kylä Winnipegjärven eteläaltaan itärannalla Manitoban provinssissa Kanadassa. Kylä sijaitsee Grand Beach Provincial Parkin länsilaidalla, ja on suosittu kesänviettopaikka. Matkailu on kylän pääelinkeino.
Bobi Andonov
thumb|200px|Bobi Andonov Bobi Andonov (, s. 18. elokuuta 1994 Melbourne, Australia) on pohjoismakedonialais-australialainen laulaja. Hän edusti Pohjois-Makedoniaa Lasten Eurovision laulukilpailussa 2008 kappaleella Prati mi SMS (Lähetä minulle tekstiviesti) ja sijoittui 5. sijalle. Hän on esiintynyt T-Jam Dance Studio–tanssiryhmässä 7-vuotiaasta lähtien, jonka lisäksi hän on esiintynyt useissa eri maissa.
Koutojärvi
Koutojärvi on kylä ja järvi valtatie 398:n varrella Pohjois-Ruotsissa. Alue sijaitsee Hietaniemen seurakunnassa Ylitornion kunnan eteläosassa. Koutojärvi sijaitsee Haaparannan suuntanumero- ja Hietaniemen postinumeroalueella. Östen Mäkitalo, "matkapuhelinpalvelun isä" syntyi Koutojärvellä.
Koutojärven järvi sijaitsee 84 metriä merenpinnan yläpuolella ja kuuluu Keräsjoen valuma-alueeseen. Järven pinta-ala on 1,4 km². Noin kilometri Koutojärven länsipuolella sijaitsee hieman suurempi järvi. Tämä Penikkajärvi on kooltaan 6,3 km².
Ali Al’amin Mazrui
Ali Al’amin Mazrui (24. helmikuuta 1933 Mombasa, Kenian siirtomaa ja protektoraatti – 12. lokakuuta 2014 New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat ) oli kenialainen filosofi, kirjailija ja toimittaja, joka tarkasteli muun muassa islamilaista kulttuuria ja kulttuurien välistä (monikulttuurista) vuoropuhelua. Afrikan filosofisena voimavarana oli hänen mukaansa Kolmen kulttuurin perintö: afrikkalainen ajattelu, islamilaisuus ja eurooppalainen filosofia.
Mazruin tutkimusaiheita olivat Afrikan politiikka, kansainvälinen poliittinen kulttuuri, poliittinen islam, pohjoisen ja etelän suhteet sekä globaalinen syrjintä. Hän kirjoitti yli 20 kirjaa ja satoja artikkeleja tieteellisiin julkaisuihin. Hän kuului yli 20 tieteellisen julkaisun toimituskuntiin.
Mazrui kävi koulunsa Mombasassa, Keniassa ja opiskeli Englannissa sekä väitteli (DPhil) Oxfordissa vuonna 1966. Mazrui toimi Makereren yliopistossa Kampalassa, Ugandassa muun muassa valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina. Hänelle tuli pakkomuutto vuonna 1973 Idi Aminin noustua valtaan. Vuodesta 1974 Mazrui toimi Michiganin yliopiston professorina ja nimitettiin Center for Afroamerican and African Studies johtajaksi (1978–1981). Vuodesta 1989 Mazrui toimi New Yorkin valtion yliopiston Albert Schweitzer -oppituolin professorina. Mazrui nimettiin yhdeksi aikansa sadasta globaalista vaikuttajasta Prospect ja Foreign Policy -lehtien lukijakyselyssä vuonna 2005 (The 2005 Global Intellectuals Pol).
Kolmen kulttuurin perintö
Mazrui tuli tunnetuksi afrikkalaisen sosialismin ja marxismin kriitikkona 1960- ja 1970-luvuilla. Hänen mukaansa kommunismi oli tuontitavaraa Afrikassa siinä missä muutkin Euroopasta tuodut talousmallit. Hänen mukaansa perinteinen afrikkalainen liberalismi toimii maanosassa paremmin kuin uudet eurooppalaiset aatteet. Hän ei kuitenkaan hylännyt muita kulttuurivaikutteita. Islamilaisuudesta ja eurooppalaisuudesta pitää ottaa se mikä niissä on rakentavaa. Tätä ajatusta kolmen kulttuurin perinnöstä hän perusteli laajasti televisiosarjassa ja kirjassaan The Africans: A Triple Heritage. Samaan aikaan hän oli myös nykyisen maailmanjärjestyksen kriitikko. Kapitalismi järjestelmänä riistää Afrikkaa eikä länsi noudata omia liberaaleja periaatteitaan.
Mazrui tuli tunnetuksi myös islamin ja islamismin kriitikkona. Hän näki lännen puuttumisen kehitysmaiden asioihin kuten osallistumisen Irakin sotaan johtavan fanaattiseen islamilaiseen isänmaallisuuteen. Mazruin mukaan perinteiseen afrikkalaiseen ajatteluun ei kuulu terrorismi ja väkivalta, mutta islam on antanut afrikkalaisille imperialismin vastaisia malleja. Hän ei nähnyt šariaa periaatteessa länsimaisen demokratian vastaisena, vaikka siitä on nyt myös Somaliassa tullut fanaattisen islamistin ase.
Hän oli myös Israelin kriitikko, joka näki Israelin menestyksen ja tuotantovoimien tehokkuuden johtuvan eurooppalaisen kulttuurin vaikutuksesta. Hän osoitti jo ennen Jimmy Carteria Israelin palestiinalaiskysymyksen ja Etelä-Afrikan apartheidin samankaltaisuuden. Rotuerottelun toivat Afrikkaan eurooppalaiset. Orjuuskaan ei Afrikassa ole perustunut rotuun, vaan orja on yhtä hyvin voinut olla valkoinen, aasialainen tai musta. Mazruin mukaan afrikkalaiseen ajatteluun kuuluu laajempi suvaitsevaisuus kuin eurooppalaiseen. Muukalaiset ja heidän uskontonsa ovat olleet tervetulleita Afrikkaan. Myöskään naisten osaamista ei ole kyseenalaistettu Afrikassa. Naiset ovat olleet Afrikassa johtotehtävissä siinä missä miehet jo kauan ennen kuin Euroopassa tulivat naiset ministereiksi.
Mazrui tuotti filosofista ajatteluaan valottavan televisiosarjan The Africans: A Triple Heritage yhdessä BBC:n, WETA-TV:n (Washington) ja Nigerian television kanssa. Televisiosarjaan liittyi myös kirja The Africans: A Triple Heritage, jonka julkaisivat BBC Publications ja Little, Brown and Company yhdessä.
Kansainvälinen vaikuttaja
Mazrui työskenteli professorina, luennoitsijana ja asiantuntijana useissa yliopistoissa. Hän toimi Albert Luthuli -oppituolin professorina Josin yliopistossa Nigeriassa, Andrew D. White -oppituolin professorina Cornellin yliopistossa ja kanslerina Kenyatta yliopistossa, Nairobissa, Keniassa. Vuonna 1999 Mazrui jäi eläkkeelle Walter Rodney -oppituolin professuurista Guyanan yliopistosta, Georgetownissa. Mazrui toimi vierailevana luennoitsijana Stanfordin yliopistossa, Chicagon yliopistossa, Colgaten yliopistossa, McGill-yliopistossa, Singaporen kansallisessa yliopistossa, Oxfordin yliopistossa, Harvardin yliopistossa, Ohion osavaltionyliopistossa ja muissa laitoksissa muun muassa Kairossa, Australiassa, Leedsissä, Nairobissa, Teheranissa, Denverissä, Lontoossa, Bagdadissa ja Sussexissa. lisäksi Mazrui toimi African Studies Associationin (USA) puheenjohtajana ja Maailmanpankin erityisasiantuntijana.
Nina Perner
thumb|Nina Perner Nina Perner (s. 10. helmikuuta 1986) on saksalainen alppihiihtäjä.
Terve vaan!
Terve vaan! on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä ilmaisjakelulehti Päijät-Hämeessä; lehteä jaetaan muualla maassa parillakymmenellä paikkakunnalla joissain apteekeissa. Terveyteen keskittyvää lehteä toimittaa sanomalehti Itä-Häme. Lehden levikki on 111 000 kappaletta.
Ramón Serrano Súñer
Elämänvaiheet
Serrano Súñerin suku oli juuriltaan katalaaneja. Hänen isänsä oli insinööri. Serrano Súñer opiskeli lakitiedettä Madridin keskusyliopistossa ja tutustui opiskeluvuosinaan José Antonio Primo de Riveraan, joka perusti myöhemmin fasistisen puolueen Falangin. Serrano Súñer työskenteli Espanjan syyttäjänlaitoksessa ja tutustui kenraali Francisco Francoon molempien asuessa 1920-luvun lopulla Zaragozassa. Serrano Súñer nai vuonna 1931 Zita Polon, joka oli Francon vaimon Carmen Polon sisko. Serrano Súñer valittiin vuonna 1933 Espanjan parlamenttiin jyrkän konservatiivisen CEDA-puolueliiton ehdokkaana. Hän tuki Francon ja muiden kenraalien salahanketta toisen tasavallan kukistamiseksi sotilasvallankaappauksella. Espanjan sisällissodan alkuvaiheessa vuonna 1936 tasavaltalaiset vangitsivat hänet ja surmasivat hänen kaksi veljeään, mitä hän ei antanut anteeksi. Hän onnistui pakenemaan talvella 1937 Francon joukkojen puolelle.
thumb|upright=1.1|Serrano Súñer ja Saksan ulkoministeri [[Joachim von Ribbentrop Berliinissä syyskuussa 1940.]] Franco nimitti Serrano Súñerin tammikuussa 1938 sisäministerikseen, mutta tämän valta ulottui pian myös ulkopolitiikkaan. Virallisesti Serrano Súñerista tuli ulkoministeri lokakuussa 1940. Läheinen suhde Francoon teki hänestä muodollista asemaansa vaikutusvaltaisemman. Toisen maailmansodan alkupuolella Serrano Súñer oli Espanjan akselivaltoja myötäilleen ulkopolitiikan pääarkkitehteja. Hän ihaili varauksetta varsinkin Benito Mussolinin Italiaa, mutta natsi-Saksan johtajien kanssa hänellä oli erimielisyyksiä voimakkaasta saksalaismielisyydestään huolimatta. Hän auttoi Francoa pitämään Espanjan ulkona sodasta. Serrano Súñerin aloitteesta vuonna 1941 perustettiin espanjalaisista vapaaehtoisista muodostunut ”sininen divisioona”, joka osallistui Saksan sotaretkeen Neuvostoliittoa vastaan. Espanja ei kuitenkaan julistanut sotaa Neuvostoliitolle.
Franco kääntyi lopulta omapäistä Serrano Súñeria vastaan ja syrjäytti tämän kaikista johtotehtävistä syyskuussa 1942 rauhoittaakseen tukiryhmiinsä kuuluneiden falangistien ja äärivanhoillisten karlistien välisen kärhämän. Serrano Súñer ei tämän jälkeen osallistunut politiikkaan, vaan vetäytyi juristin uralle, mutta julkaisi toisinaan Francoa kritisoineita artikkeleita ja julistuksia. Hän kirjoitti myös useita muistelmateoksia, esseitä ja elämäkertoja, ja jatkoi julkaisutoimintaansa myös Espanjan palattua demokratiaan Francon kuoleman jälkeen. Hän kuoli 101-vuotiaana vuonna 2003.
Johorin sulttaani
thumb|Johorin sulttaaniperhe muodollisessa ryhmäkuvassa vuonna 2015. Keskellä sulttaani Ibrahim Ismail ja kuningatarpuoliso Zarith Sofiah.
Johorin sulttaani on Malesian Johorin osavaltion hallitsija. Sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Historia
Malakka-Johorin monarkkisuvun juuret ulottuvat aina Srivijayan valtakunnan aikoihin. Valtakunnan viimeinen hallitsija Paramesvara pakeni Majapahitien valloituksia maan pääkaupungista, Sumatralla sijainneesta Palembangista Temasekiin, nykyiseen Singaporeen vuonna 1388. Vuonna 1402 hän jatkoi edelleen Malakan niemimaalle, mihin hän perusti Malakan sulttaanikunnan, joka hallitsi Malaijien saaristoa 1500-luvulle asti. Malakassa Paramesvara kääntyi islamiin ja otti nimekseen Iskandar Shah. Islamiin kääntymisen myötä hänen hallitsijan arvonimekseen tuli sulttaani, joka on islamilainen hallitsijan arvonimi.
Kun portugalilaiset valloittivat Malakan vuonna 1511, maan sulttaani pakeni Johoriin, mihin syntyi Johoren sulttaanikunta. Hänen jälkeensä vallassa ovat olleet hänen perillisensä. Myös Perakin Perakin hallitsijasuku polveutuu Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Korvajärvi (Kankaanpää)
Korvajärvi on Satakunnassa Kankaanpäässä Korvaluomassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Korvajärvi on osa Kivijoen-Jämijoen valuma-aluetta.
Vieraskirja
Vieraskirja on kirja, johon sen omistaja pyytää vieraitaan kirjoittamaan terveisiä tai vain nimikirjoituksensa. Vieraskirjaa käytetään kotona, juhlissa, museossa tai muussa julkisessa laitoksessa tai taidenäyttelyssä. Vieraskirjaan kirjoittaminen voi olla myös seremoniallinen osa arvovieraan käyntiä.
Korvajärvi (Kankaanpää)
Maantietoa
Järven pituus on 450 metriä ja leveys 220 metriä. Se sijaitsee Pohjankankaan itäpuolella Suonreittenkeitaan ja Järvikeitaan välissä. Näissä kahdessa keidassoilla on suuri määrä allikoita. Järveä ympäröi halkaisijaltaan 450 metriä laaja kosteikko, mutta muuten sen ympäristön suot ovat ojitettuja. Järveen laskee kymmenisen suo-ojaa ja järven laskuoja lähtee sen kaakkoisrannasta. Laskuoja on 2,5 kilometriä pitkä ja se yhtyy Kivijokeen Korvaluoman ja Karhusaaren puolessa välissä. Laskuojan valuma-alueen pinta-ala on noin 10 km². Järven luusuaan kohdalle työntyy koskeikon ja muun suon väliin alle 20 metriä leveä lahti, joka on 250 metriä pitkä. Järvessä on muitakin kanavia, jotka saattavat olla ihmisen muokkaamia. Järvelle johtaa tie Pohjankankaan ja Korvaluoman yhdistävältä metsäautotieltä. Rannan tuntumassa on rakennus ja siihen on merkitty tulentekopaikka. Järvi sisältyy Pohjankankaan ampuma-alueeseen niin, että alueen raja kulkee aivan järven itäpuolitse.
Vieraskirja
Säännöllisesti ylläpidettynä vieraskirjasta voi tulla mielenkiintoinen osa sen omistajan, kuten yksityishenkilön, perheen, yrityksen tai laitoksen historiaa. Vieraat voivat kirjoittaa kirjaan esimerkiksi kiitoksensa, runon tai kuvauksen vierailusta. Vieraiden tulisi kuitenkin saada itse päättää, kirjoittavatko siihen mitään, pelkän nimensä vai pidemmän viestin.
Monilla kutsuilla vieraskirja on korvannut perinteisen käyntikortti kulhon, johon vierailla on ollut tapana jättää oman korttinsa. Taidenäyttelyissä ja museoissa vieraskirja on tapa pitää lukua eri päivien kävijöistä ja heidän asuinpaikkakunnistaan. Näiden tietojen lisäksi näyttelyiden ja tapahtumien vieraskirjoihin kirjoitetaan yhä useammin myös kommentteja kävijän kokemuksista.
Hotellien ja muiden majoituslaitosten vieraskirjoihin asiakkaat ovat monissa maissa lain vaatimuksesta velvollisia kirjaamaan henkilötietonsa. Suomessa majoittujien tiedot kerätään irrallisilla lomakkeilla.
Korvajärvi (Kankaanpää)
Luonto
Järven koillispuolella on ampuma-alueen sisällä soidensuojelualue. Itse järvi on linnuille otollinen ympäristö. Järven rannassa sijaitsee lintutorni. Koko Pohjankangas ja sen mukana Korvajärvi on Natura 2000- ohjelmassa mukana. Korvajärven vedenpintaa on aiemmin laskettu, mutta 1990-luvulla sen vedenpintaa nostettiin nykytasolle.
Vieraskirja
Surunvalittelu- ja onnittelukirjat
Vieraskirjan ja adressin välimuotoja ovat surunvalittelu- ja onnittelukirjat esimerkiksi maan suurlähetystöissä valtionpäämiehen kuoleman tai hallitsijaperheen perhetapahtuman johdosta.
Vieraskirja verkossa
Yksityishenkilöiden, julkisten laitosten ja yritysten verkkosivustoilla voi myös olla vieraskirjaksi nimetty osio, johon kävijät voivat jättää kommentteja.
Bill Masterton
Masterton pelasi urallaan yhden kauden, kauden 1967–1968, Minnesota North Starsissa. Hän nousi NHL:ään North Starsin liityttyä sinne liigan historian ensimmäisessä laajennuksessa vuonna 1967.
Mastertonin kohtalokas onnettomuus sattui 14. tammikuuta 1968 Minnesota North Starsin ja Oakland Sealsin välisessä ottelussa. Tultuaan kentälle hän kaatui Larry Cahanin ja Ron Harrisin taklauksen takia päin laitaa ja löi päänsä menettäen tajuntansa. Masterton myös vuosi verta nenästä ja korvista iskun seurauksena.. Masterton vietiin sairaalaan, mutta hän menehtyi 30 tuntia myöhemmin aivosiltavammaan palaamatta enää tajuihinsa.
Mastertonista tuli ensimmäinen NHL-ottelussa saadun vamman seurauksena kuollut pelaaja. Hänen kuolemaansa vaikutti osin se, ettei NHL:ssä ollut koskaan pidetty kypäriä, vaikka liigaa oli pelattu jo 50 vuotta. Mastertonin kuolemasta huolimatta kypärien käyttö yleistyi vasta 1970-luvun loppupuolella.
Mastertonin kuolinkaudella alettiin jakaa urheilutoimittajayhdistys PHWA:n perustamaa palkintoa, jonka nimeksi annettiin Bill Masterton Memorial Trophy. Se annetaan pelaajalle, jolla osoittaa sisukkuutta, urheiluhenkeä ja omistautumista jääkiekolle. Ensimmäisenä palkinnon sai Montreal Canadiensin Claude Provost.
De Besche
De Besche on alankomaalais-ruotsalais-suomalainen aatelissuku.
Gillis de Besche vanhempi saapui Ruotsiin noin vuonna 1600. Kuningas Kaarle IX oli kutsunut hänen neljä poikaansa maahan jo aikaisemmin. Kuningas pyrki käyttämään heidän kykyjään Ruotsin hyväksi erityisesti arkkitehtuurissa ja kaivosteollisuudessa. Hollantilaiset pakolaiset olivat myös varakkaita.
Vanhin poika Wilhelm (1572–1647) perusti useita rautaruukkeja, muun muassa Norrköpingiin. Toinen poika Gillis (1579–1648) asui Nyköpingissä, ja hänelläkin oli Södermanlandissa monta ruukkia. Kolmas poika Hubertkin perusti ympäri Södermanlandia ruukkeja, kuten esimerkiksi Nävekvarns bruk. Neljäs ja nuorin poika Gerhard oli tunnettu varsinkin rakennusmestarina.
Myöhemmin monet heistä ja suvun jälkeläisistä ylennettiin Ruotsin ritarihuoneen jäseniksi. De Besche, joka ylennettiin vuonna 1680, on nykyään numero 1253 Ruotsin ritarihuoneessa. Yksi haara suvusta löytyy myös Suomen ritarihuoneesta.
Francine Niyonizigiye
Francine Niyonizigiye (s. 26. syyskuuta 1988) on burundilainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili naisten 5 000 metrin juoksussa kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa ja putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään erässään 19. sijalle. Hän osallistui myös kesäolympialaisiin 2008 Pekingissä ja putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista. Hän toimi Pekingin kisoissa maansa lipunkantajana.
Niyonizigiyen henkilökohtainen ennätysaika 5 000 metrin juoksussa on 16:55.32 (2004).
Erin Mielzynski
Erin Mielzynski (s. 25. toukokuuta 1990 Guelph, Ontario ) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Mielzynski sijoittui pujottelussa sijalle 20. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän oli pujottelussa 16:s. Schladmingin MM-kisoissa 2013 hän oli pujottelussa 17:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Mielzynski oli suurpujottelussa 21:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Mielzynski saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja oli kuudes pujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui pujottelussa 15:nneksi, 2018 Pyeongchangin olympialaisissa 11:nneksi, Åren MM-kilpailuissa 2019 kymmenenneksi ja Pekingin olympialaisissa 2022 16:nneksi.
Mielzynski kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa Aspenin pujottelussa 29. marraskuuta 2009 ja pääsi heti 30:n parhaan joukkoon, oltuaan 30:s. Toisen kerran hän pääsi maailmancupin pisteille 29. joulukuuta 2010 oltuaan Semmeringin pujottelussa 20:s. Ensimmäisen voittonsa Mielzynski saavutti 4. maaliskuuta 2012 Ofterschwangin pujottelussa. Sitä ennen hän oli ollut parhaimmillaan kolmastoista Zwieselin pujottelussa helmikuussa 2011 ja Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2011. Kaudella 2012–2013 Mielzynski sijoittui kolmanneksi Zagrebin pujottelussa.
Robin Duvillard
Robin Duvillard (s. 22. joulukuuta 1983) on ranskalainen maastohiihtäjä.
Duvillard kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa 6. helmikuuta 2004. Duvillardin paras maailmancupin sijoitus on kuudes sija Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta 12. joulukuuta 2009 sekä Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta 14. joulukuuta 2013.
Sotšin olympialaisissa 2014 Duvillard hiihti kolmannen osuuden Ranskan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa ja sijoittui kuudenneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan pronssiviestijoukkueessa ja oli 15 kilometrin vapaan kilpailussa yhdestoista.
Paul Henry Walsh
Paul Henry Walsh (17. elokuuta 1937 Brooklyn – 18. lokakuuta 2014) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli dominikaanien jäsen 16. elokuuta 1963, ja hänet vihittiin papiksi 9. kesäkuuta 1966. Hänet inkardinoitiin Rockville Centren hiippakuntaan 13. joulukuuta 1984. Hän sai 3. huhtikuuta 2003 nimityksen Rockville Centren vihkipiispaksi ja Abthugnin titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Francis Murphy, jota avustivat John Charles Dunne ja Emil Aloysius Wcela.
Eväs
thumb|200px|[[Karjalanpiirakka on suomalainen perinteinen eväsruoka.]] Eväs tarkoittaa esimerkiksi piknikille, kouluun tai työhön mukaan otettavaa valmista ruokaa. On tavallista käyttää sanaa kokonaisuuteen viittaavassa monikkomuodossa eväät.
Matti Heikkinen
Matti Topias Heikkinen (s. 19. joulukuuta 1983 Kajaani) on suomalainen maastohiihtäjä ja hiihdon maailmanmestari sekä vuoden 2022 syyskuusta lähtien Suomen Olympiakomitean huippu-urheiluyksikön johtaja.
Eväs
Perinteisiä eväitä ovat muun muassa voileivät, hedelmät ja erilaiset salaatit. Suomalaisia perinteisiä eväsruokia edustavat esimerkiksi kalakukko ja karjalanpiirakat.
Matti Heikkinen
Heikkinen edusti vuonna 2019 päättyneellä urallaan Kainuun Hiihtoseuraa, Joutsan Pommia ja Vantaan Hiihtoseuraa ja häntä valmensi Toni Roponen.
Eväs
Eväät liittyvät koulunkäyntiin sellaisissa kulttuureissa, joissa ei ole tapana järjestää kouluruokailua ja jossa ei ole mahdollisuutta palata lounaalle kotiin. Työelämässä eväät ovat työpaikkaruokailun edeltäjä tai vaihtoehto.
Matti Heikkinen
Ura
Heikkinen aloitti hiihtoharrastuksen 9-vuotiaana ja pelasi lisäksi pesäpalloa 14-vuotiaaksi saakka. Nuorten MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Sollefteåssa 2003. Heikkinen ilmoitti 2019 Seefeldin MM-kisojen jälkeen lopettavansa hiihtouransa kuluvan kauden päätteeksi.
Arvokilpailut
Heikkinen saavutti Liberecin MM-kilpailuissa 2009 pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Hän kukisti neljänneksi sijoittueen Kris Freemanin 1,3 sekunnilla. Kyseessä oli Suomen mieshiihdon ensimmäinen arvokisamitali kymmeneen vuoteen. Lisäksi hän hiihti avausosuuden pronssia saaneessa Suomen viestijoukkueessa, oli yhdestoista yhdistelmäkilpailussa ja 37:s 50 kilometrillä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli viestissä viides ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 39:s. Yhdistelmäkilpailun hän keskeytti.
Heikkinen voitti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan maailmanmestaruuden Oslon MM-kilpailuissa 2011. Hän johti kilpailua 10 kilometrin väliajoista alkaen ja voitti toiseksi sijoittuneen Eldar Rønningin lopulta 13,3 sekunnilla. Ennen maailmanmestaruuttaan Heikkinen ei ollut voittanut yhtään Suomen-mestaruutta. Yhdistelmäkilpailussa Heikkinen oli 18:s ja Suomi viestissä neljäs. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 17:nneksi, 50 kilometrin perinteisellä 25:nneksi ja viestissä viidenneksi.
Heikkinen sijoittui 2014 Sotšin olympialaisissa 50 kilometrin vapaan yhteislähtökilpailussa 15:nneksi, 15 kilometrin perinteisellä 20:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 39:nneksi ja viestissä kuudenneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli yhdistelmäkilpailussa kuudestoista, 50 kilometrin perinteisellä 20:s, 15 kilometrin vapaalla 21:s ja viestissä kahdeksas.
Heikkinen saavutti Lahden MM-kilpailuissa 2017 pronssia 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Hän hävisi kultaa voittaneelle Alex Harveylle 1,4 sekuntia. . 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän oli yhdestoista ja yhdistelmäkilpailussa sijalla 18. Lisäksi hän hiihti ankkuriosuuden Suomen viidenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähdössä kymmenes, yhdistelmäkisassa 21:s , 50 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa 25:s ja viestissä neljäs. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 11:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi ja viestissä neljänneksi.
Maailmancup
Heikkinen sijoittui maailmancupin osakilpailussa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Lahdessa maaliskuussa 2008. Joulukuussa 2008 hän oli samalla sijalla 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa La Clusaz’ssa ja kuudes Davosissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan kolmas vapaan hiihtotavan 15 kilometrin kilpailussa Beitostølenissä marraskuussa 2009. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 12. joulukuuta 2009.
Tour de Skillä 2010–2011 Heikkinen voitti Oberstdorfissa käydyn 20 kilometrin yhdistelmäkilpailun. Tammikuussa 2015 Heikkinen sijoittui kolmanneksi Rybinskin 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Maailmancupkaudella 2015–2016 Heikkinen joutui jättämään kisoja väliin alkukaudesta, loukkaantumisen takia. Loppukausi sujui kuitenkin hyvin: Heikkinen sijoittui tammikuussa 2016 Tour de Skin loppunousun osuusajoissa kolmanneksi, maaliskuussa Heikkinen saavutti hiihdon maailmancupin uutuudessa Ski Tour Canadassa neljä palkintosijaa: Quebecissä hän oli vapaan 15 kilometrin takaa-ajon toinen, Canmoren 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun kolmas, vapaan 15 kilometrin väliaikalähdön voittaja ja perinteisen 15 kilometrin takaa-ajon osuusaikojen toiseksi nopein. Heikkinen sijoittui Ski Tour Canadan kokonaiskilpailuissa kuudenneksi.
Kaudella 2016–2017 Heikkinen sijoittui Lillehammerin Nordic Opening -tapahtumassa kolmanneksi ja oli nopein kiertueen päättäneellä takaa-ajo-osuudella. Hän sijoittui kolmanneksi myös Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän oli Oberstdorfin takaa-ajokilpailun osuusaikojen nopein, sijoittui Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa kolmanneksi ja oli viimeisen etapin osuusajoissa toinen. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja normaalimatkojen cupissa kolmanneksi. Kaudella 2017–2018 Heikkinen sijoittui Rukan Nordic Opening -tapahtumassa kiertueen päättäneellä takaa-ajo-osuudella toiseksi.
Kaudella 2018–2019 Heikkinen keskeytti Tour de Skin 30. joulukuuta 2018 pidetyn kilpailun jälkeen ja jäi 2–3 viikon harjoitustauolle, koko alkukauden sujuttua huonosti.
Piccolo (Dragon Ball)
Piccolo (Piccolo Jr., Pikkoro Jr. ) on kuvitteellinen hahmo Dragon Ball-, Dragon Ball Z-, Dragon Ball GT- ja Dragon Ball Super -sarjoissa. Piccolo on Namek-planeetalta ja hänellä on namekien kykyjä, sekä "taikoja", kuten kyky regeneroitua eli korjata itseään. Lisäksi hän pystyy pidentämään raajojaan sekä kasvattamaan kokonsa jopa 50-metriseksi uhraamatta nopeuttaan, ja hän voi taikoa vaatteita ja elottomia esineitä. Piccolon kykyihin lukeutuvat myös voimakkaat Ki-hyökkäykset, ja hän pystyy jakautumaan kahdeksi tai neljäksi entiteetiksi. Piccoloa pidetään yleensä koko sarjan vakavimpana hahmona.
110 Lydia
110 Lydia on melko suuri ja tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu M-luokkaan. Sen löysi Alphonse Borrelly 19. huhtikuuta 1870. Asteroidi nimettiin Lyydian, Anatoliassa sijainneen muinaisen kuningaskunnan, mukaan. Asteroidi kiertää aurinkoa poikkeuksellisen elliptisellä radalla.
Piccolo (Dragon Ball)
Hahmon historia
Saiyalaisten tultua Maahan Piccolo alkaa taistella Son Gokun puolella ja he taistelevat muun muassa Nappaa, Raditzia, Vegetaa ja Turlesia vastaan. Piccolo on King Piccolon poika ja oli aluksi Gokun verivihollinen, koska Goku tappoi King Piccolon. Piccolo on kuollut monta kertaa, mutta vain puolustaakseen Gokua tai Gokun poikaa Son Gohania (esimerkiksi Nappaa ja Freezaa vastaan). Piccolo on toiminut Son Gohanin opettajana. Opettaessaan Gohania Piccolo kiintyi vähitellen poikaan. Kun Nappa yritti tappaa Gohanin kuolettavalla säteellä, syöksyi Piccolo säteen tielle suojellakseen Gohania. Toinen esimerkki hänen kiintymyksestään Gohaniin on, kun eräs myrkky käänsi hänen tunteensa päinvastaisiksi. Piccoloa ei saatu irti Gohanista, vaan hän yritti tappaa tämän kaikilla keinoilla. Myöhemmin kävi ilmi, että Piccolo vain teeskenteli. Sarjan aikana Piccolo yhdistyy Nailin ja hyvän puoliskonsa, Maa-planeettaa vartioivan Kamin kanssa.
Aiheesta muualla
Lista postaci występujących w Dragon Ball
Matti Heikkinen
SM-kilpailut
Heikkinen voitti Suomen-mestaruuden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Vaajakoskella 2014, 15 kilometrin vapaan kilpailussa Jämijärvellä 2013, Jämillä 2015 ja Imatralla 2016, 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Rukalla 2015 sekä 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 15 kilometrin takaa-ajokilpailussa 2016. Lisäksi hän on saanut SM-kilpailuissa henkilökohtaisissa kilpailuissa hopeaa perinteisen tyylin 15 kilometrillä Jämillä 2009 ja Keuruulla 2017 sekä 15 kilometrin vapaalla ja yhdistelmäkilpailussa Hakunilassa 2018. Pronssia hän on saavuttanut perinteisen tyylin 15 kilometrillä Tampereella 2006 ja Vantaalla 2014, vapaan tyylin 10 kilometrillä Keuruulla 2010 sekä 30 kilometrin perinteisellä Vaajakoskella 2014. Parisprintissä hän on saavuttanut pronssia Kuusamossa 2008 ja Kontiolahdella 2009.
Muuta
Heikkinen palkittiin tammikuussa 2010 Suomen urheilugaalassa Vuoden läpimurto -palkinnolla.
Urheilu-uran jälkeen
Syksyllä 2020 Heikkinen aloitti asiakkuuspäällikkönä Samppa Lajusen kiinteistösijoitusyhtiö Samla Capitalissa. Syksyllä 2021 hän siirtyi kuitenkin entisen sponsorinsa yhdyskuntarakentaja GRK Infran markkinointi- ja viestintäjohtajaksi. Tapio Korjuksen pyynnöstä hän ryhtyi myös Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus Kihun hallituksen jäseneksi kaudeksi 2022–2024. Suomen Olympiakomitea valitsi Heikkisen huippu-urheiluyksikön johtajaksi heinäkuussa 2022. Hän aloitti pestinsä 1. syyskuuta.
Yksityiselämä
Heikkinen on naimisissa Suvi Heikkisen kanssa. Heillä on vuonna 2010 syntynyt poika ja vuosina 2013 ja 2017 syntyneet tytöt.
Heikkinen on asunut Jyväskylässä vuodesta 2003 lähtien. Hän on opiskellut Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa pääaineenaan markkinointi ja valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 2019.
Maailmancupin palkintosijat
(*Tour de Skin tai muun etappikilpailun osakilpailu)
Sijoitukset maailmancupin kokonaiskilpailussa
(Suluissa maailmancupin pisteet kausittain)
Adiel Havasto
Adiel Havasto (ent. Hyden; 8. kesäkuuta 1896 Reisjärvi – 15. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Hyden ja Emma Maria Herranen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Karin Astrid Sofia Hacklinin kanssa.
Opinnot
Havasto kävi kansakoulun ja monttöörikoulun Hyökkäysvaunurykmentissä vuonna 1923 sekä suoritti itämerenlaivurin tutkinnon Merenkulkuhallituksessa vuonna 1933. Konemestarikurssin Helsingin teollisuuskoulussa hän suoritti vuonna 1934.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Tämä kansakoulun käynyt liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915 ja otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa, Schmardenin hyökkäykseen sekä Aa-joen talvitaisteluihin.
Debjosy
Debjosy on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsajoen rannalla 140 kilometriä Iževskistä koilliseen. Kylä on Debjosyn piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Asukkaita on 5 800 henkeä (vuonna 2002).
Adiel Havasto
Suomen sisällissota
Havasto astui 11. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen jefreitterinä ja saapui 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan, missä hänet määrättiin 3. Jääkärirykmentin esikuntaan taistelukuormaston johtajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Debjosy
Debjosy on perustettu vuonna 1749. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä ja ukrainalaisia. Kylässä toimii puunjalostusyritys, tiilitehdas ja leipomo. Siellä on keskikoulu, opettajaopisto, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, Siperian maantien museo ja piirisairaala.
Adiel Havasto
Sisällissodan jälkeinen aika
Havasto palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Rykmentissä hän toimi komppanianvääpelinä eri komppanioissa ja siirtyi 30. syyskuuta 1922 asentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1924 hallipäälliköksi Ilmailukomppaniaan ja edelleen 1. lokakuuta 1925 autonkuljettajaksi Autopataljoonaan sekä 1. tammikuuta 1926 alkaen Ilmailutelakalle magneeton korjaajaksi. Hän toimi viilaajana lentokonetehtaalla vuosina 1927–1929, kunnes hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1929 koneenkäyttäjäksi Maalentokouluun ja 16. syyskuuta 1930 alkaen Santahaminan merilentoasemalle.
Talvi- ja jatkosota
Talvisodan sytyttyä Havasto palveli edelleen samassa joukossa, mistä hänet siirrettiin välirauhan aikana Ilmasotakoulun varastonhoitajaksi ja edelleen Lentovarikon vastaanottohallin päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi, huolto- ja lähettiupseeriksi Panssaripataljoonaan, jonka mukana otti osaa Tuulosjoen taisteluun, missä haavoittui 4. syyskuuta 1941. Hän osallistui jatkosodassa myös taisteluihin Karhumäessä, Poventsassa ja Syvärillä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Itä-Karjalan Sotilashallinnon esikuntaan Autokomppanian päälliköksi ja edelleen Autokoulun ja -korjaamon johtajaksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin 48. Kuljetuselimen autoupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeinen aika
Havasto palveli sotien jälkeen 5. Armeijakunnan moottoriajoneuvojen järjestelykeskuksen päällikkönä vuosina 1944–1945, josta hänet siirrettiin 4. Autokomppanian joukkueenjohtajaksi ja komppanianpäällikön viransijaiseksi. Armeijan vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1946 ja siirtyi sen jälkeen konemestariksi eri kauppalaivoihin sekä henki- ja palovakuutusasiamieheksi. Hän toimi myös Marjaniemen Kiinteistönomistajat ry:n johtokunnan jäsenenä ja rahastonhoitaja vuodesta 1949 lähtien.
Hihaton paita
thumb|Hihaton paita thumb|Olkaimeton toppi Hihaton paita on paita, jossa ei ole hihoja. Tavallisesti naisten käyttämistä hihattomista ylävartalon pukimista käytetään nimitystä toppi. Toppi tarkoittaa erilaisia puseron tai aluspaidan tapaan käytettäviä, tavallisesti hihattomia ja kauluksettomia ylävartalon pukimia. Hihattomia paitoja käytetään erityisesti urheilussa ja liikunnassa, mutta esimerkiksi jalkapallossa ne on kielletty.
Yleisimpiä naisten toppimalleja ovat niskan takaa solmittavat halterneck-topit, ohutolkaimiset eli spagettiolkaimiset topit. On myös yksiolkaimisia ja täysin olkaimettomia tuubitoppeja.
Gerhard Schröder (CDU)
Gerhard Schröder (11. syyskuuta 1910 Saarbrücken – 31. joulukuuta 1989) oli länsisaksalainen kristillisdemokraattista unionia (CDU) edustanut poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan sisäministerinä 1953–1961, ulkoministerinä 1961–1966 ja puolustusministerinä 1966–1969. Vuoden 1969 liittopresidentinvaaleissa hän hävisi niukasti sosiaalidemokraatti Gustav Heinemannille.
Saarbrückeniläisen rautatievirkailijan pojaksi syntynyt Schröder opiskeli oikeustiedettä Königsbergin yliopistossa, kaksi lukukautta Edinburghin yliopistossa Skotlannissa ja lopuksi Bonnin yliopistossa. Hän toimi asianajajana 1930-luvulla, liittyi Hitlerin kansallissosialistiseen puolueeseen ja myös sen puolisotilaalliseen Sturmabteilungiin ja palveli sitten Natsi-Saksan asevoimissa rivimiehenä. Sodan jälkeen hän jatkoi lakimiehenä elinkeinoelämän palveluksessa, kunnes tuli valituksi liittopäiville CDU:n edustajana 1949.
Sisäministerinä 1953–1961 Schröder ajoi voimakkaasti kommunistisen puolueen kieltämistä Länsi-Saksassa, mikä toteutuikin. Hänen nimittämisensä ulkoministeriksi herätti oppositiossa kritiikkiä hänen natsitaustansa vuoksi. Siinä virassa hän korosti hyviä suhteita Yhdysvaltoihin mutta halusi myös neutralisoida suhteita Puolan ja muiden Neuvostoliiton valtapiiriin joutuneitten Itä-Euroopan maiden kanssa.
Thor (satelliitti)
Thor on norjalainen tietoliikennesatelliittien perhe.
Thor-satelliittien operaattori on Telenor ASA:n tytäryritys Telenor Satellite Broadcasting. Se on tilannut vuoteen 2008 mennessä kuusi Thor-nimeä kantavaa satelliittia, Thor 1 - Thor 6. Thor 5 laukaistiin talvella 2008 ja otettiin käyttöön helmikuussa 2009.
Thor 5
Telenor ASA tilasi Orbital Sciences Corporation -yhtiöltä (OSC) syyskuussa 2006 GEO-radan tietoliikennesatelliitin, joka sai nimen Thor 2R, joka muutettiin Thor 5:ksi, kun satelliitti valmistui tehtaalta. Satelliitin hinta oli 217 miljoonaa dollaria. Se perustuu OSC:n satelliittiin STARTM. Satelliitti laukaistiin 11. helmikuuta 2008 International Launch Services (ILS) käyttäen venäläistä Proton-kantorakettia.
The Thor 5 toimii KU-taajuuskaistalla välittäen TV-ohjelmia 0,8 astetta läntistä pituutta asemasta geosynkrooniselta kiertoradalta. Satelliitissa on 24 transponderia ja sen lähetysteho on 3600 W. Satelliitti painaa 1960 kg. Sen lähetysalue kattaa Pohjoismaat, Itä-Euroopan ja Keski-Idän. Sen toiminta-aika on 15 vuotta. Satelliitti korvasi Thor 2 -satelliitin joka on nykyisin 5 astetta itään.
Aiemmat Thor-satelliitit
Aiemmat Thor-satelliitit ovat
Luettelo Pokémon-sarjan Kanton alueen salijohtajista
Tämä on luettelo Pokémon-peli- ja animesarjan salijohtajista Kanton alueella.
Brock
Brock on Kanton alueen ensimmäinen salijohtaja Pewter Cityn salilla, ja on erikoistunut kivityypin Pokémonien kouluttamiseen. Pokémon -animesarjassa hän on ollut yksi sarjan päähenkilöistä, joka on usein taivaltanut sarjan päähenkilö Ash Ketchumin kanssa. Hän esiintyi animessa ensi kerran sarjan 5. jaksossa, Välit selviksi Pewter Cityssä (Showdown in Pewter City). Hänen luovuttamansa salimerkin nimi on Lohkaremerkki (Boulder Badge). Hänen pääpokémoninsa ovat usein Geodude ja Onix.
Misty
Misty on Kanton alueen toinen salijohtaja Cerulean Cityn, ja on erikoistunut vesityypin Pokémonien kouluttamiseen. Pokémon -animesarjassa hän on ollut yksi sarjan päähenkilöistä, joka on usein taivaltanut sarjan päähenkilö Ash Ketchumin kanssa. Hän esiintyi animessa ensi kerran sarjan ensimmäisessä jaksossa, ''Pokémon! Minä valitsen sinut (Pokémon - I Choose You!), mutta hänen salipäällikkyytensä paljastui vasta jaksossa 7, Cerulean Cityn lumpeenkukat (The Water Flowers of Cerulean City''). Hänen luovuttamansa salimerkin nimi on Putousmerkki (Cascade Badge). Hänen pääpokémoneinaan on usein nähty Staryu ja Starmie.
Lt. Surge
Lt. Surge on Kanton alueen kolmas salijohtaja, ja on erikoistunut sähkötyypin Pokémonien kouluttamiseen. Hänen luovuttamansa salimerkin nimi on Myrskymerkki (Thunder Badge). Hän esiintyi ensi kerran Pokémon Red ja Blue -peleissä, ja on myöhemmin esiintynyt myös Pokémon Yellow, Gold, Silver, Crystal, Stadium, Stadium 2, FireRed, LeafGreen, HeartGold, SoulSilver, Black 2 ja White 2 -peleissä.
Animessa
Surge on esiintynyt Pokémon -animesarjassa ainoastaan jaksossa Shokkihoitoa kerrakseen (Electric Shock Showdown). Ash saapui salille itsevarmana, toisin kuin hänen Pikachunsa, joka oli säikähtänyt nähdessään monia Surgen salilla hävinneitä pokémoneja. Pikachun suhtautuminen kumminkin muuttui, kun se näki Surgen pokémonin, Raichun. Pikachu otteli sisukkaasti, mutta hävisi lopulta selvästi. Hoitaja Joy tarjosi Ashille Ukkoskiveä (Thunderstone), jolla Pikachu voisi kehittyä itsekin Raichuksi ja voimistua. Pikachu kuitenkin kieltäytyi, haluten osoittaa voivansa voittaa ilman kehittymistä. Ash palasi salille ja haastoi Surgen uudestaan. Tällä kertaa hän hyödynsi Pikachun Raichua suurempaa nopeutta ja onnistui lopulta voittamaan Raichun. Tappionsa merkiksi Surge luovutti Ashille salimerkin.
Japaninkielisessä versiossa Surge käytti useita englanninkielisiä lausahduksia, kuten "Goddamn!" ja "Unbelievable!" Tämä johtuu Surgen tunnuslauseesta, jossa häntä kuvataan nimellä "Salamoiva amerikkalainen" (The Lightning American).
Animessa Surgen japaninkielisenä äänenä on Fumihiko Tachiki, englanninkielisenä äänenä Maddie Blaustein ja suomenkielisenä äänenä Arto Nieminen.
Mangassa
Pokémon Adventures -mangassa Surge muodostaa Sabrinan ja Kogan kanssa korkea-arvoisen johtokolmikon Rakettiryhmässä. Hänen pääpokémoninaan toimii usein Electabuzz. Red kohtasi hänet ensi kerran S.S. Anne -laivalla, jota oli käytetty varastettujen Pokémonien salakuljetukseen. Red vahingoittui vakavasti Surgen Pokémonien sähköhyökkäyksistä ja lähes hukkui taistelun yhteydessä, kunnes hänen Poliwhirlinsä kehittyi Poliwrathiksi vedenalaisen Vesikiven (Water Stone) vaikutuksesta, pelasti hänet, ja päihitti Surgen Electabuzzin Seismic Toss -liikkeellä.
Red kohtasi Surgen myöhemmin uudelleen Rakettiryhmän valtaamassa Silph Co. -rakennuksessa käydyssä taistelussa, jossa Surgella oli nyt käytössään legendaarinen sähköpokémon Zapdos. Red onnistui voittamaan taistelun käyttämällä Ivysauriaan repimään Surgen eristävät vaatteet, jolloin Zapdosin sähköenergia tyrmäsi hänet.
Yellow -saagan aikana Surge liitoutui Billin kanssa Cerise-saaren taistelussa eliittinelosia vastaan. Surge ja Bill saivat vastaansa taistelutyypin Pokémoneja käyttävän Brunon, ja taistelu käytiin happaman järven yllä roikkuvien Onixien päällä. Taistelu päättyi Billin ja Surgen Exeggcuten ja Electroden yhteishyökkäyksellä saavuttamaan voittoon.
Gold, Silver & Crystal -saagan aikana järjestetyssä Kanton ja Johton salijohtajien välisessä turnauksessa Surge sai vastaansa Ecruteak Cityn kummitustyypin salijohtaja Mortyn. Taistelu päättyi tasapeliin, kun Surgen Magnemite onnistui tyrmäämään Mortyn Misdreavusin, mutta tyrmääntyi samalla itse Misdreavusin Destiny Bond -liikkeen ansiosta. Surge sai myöhemmin myös joksikin aikaa kumppanikseen legendaarisen sähköpokémon Raikoun.
Erika
Erika on Kanton alueen neljäs salijohtaja, ja on erikoistunut ruohotyypin Pokémonien kouluttamiseen. Hänen luovuttamansa salimerkin nimi on Sateenkaarimerkki (Rainbow Badge). Hän esiintyi ensi kerran Pokémon Red ja Blue -peleissä, ja on myöhemmin esiintynyt myös Pokémon Yellow, Gold, Silver, Crystal, Stadium, Stadium 2, FireRed, LeafGreen, HeartGold, SoulSilver, Black 2 ja White 2 -peleissä.
Animessa
Erika ilmoitti hyväksyvänsä Ashin haasteen salijohtajan velvollisuutena. Kesken ottelun Rakettiryhmä kuitenkin ilmaantui paikalle ja räjäytti pakoharhautukseksi ryppään pommeja, jolloin sali syttyi tuleen. Ulkona Erika tajusi, että hänen Gloominsa oli yhä sisällä. Ash sukelsi liekkeihin ja onnistui pelastamaan Gloomin tulen keskeltä. Tästä kiitollisena Erika antoi Ashille salimerkin, vaikkei tämä teknisesti ottaen voittanutkaan keskeytynyttä ottelua.
Erika teki paluun Huikeat matkat -sarjassa jaksossa Suffering the Flings and Arrows!, kun Ash, Goh ja Chloe saapuivat Celadon Cityyn tapaamaan häntä. Goh halusi häneltä apua kukkien kanssa, jotta voisi auttaa Pinsiriään tekemään vaikutuksen Goh’n Heracrossiin, joka puolestaan oli ihastunut Goh’n västikään Unovasta pyydystämään Lilligantiin. Chloe puolestaan halusi tavata Erikan Leafeonin osana tavoitettaan tutustua kaikkiin Eeveen kehitysmuotoihin ennen päätöstään siitä miksi kehittää oman Eeveensä.
Milestones (kappale)
Milestones on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1958 albumilta Milestones. Se oli Davisin ensimmäinen modaalinen sävellys ja toimi esiasteena vuotta myöhemmin julkaistun Kind of Blue -albumin tyylille. Kappaletta pidetään modaalisen jazztyylin alkuunsaattajana, mutta modaalisia sävellyksiä oli käytetty jazzissa jo ennen Davisia. Ensimmäisenä varsinaisena modaalisena jazzsävellyksenä pidetään George Russellin kappaletta ”Cubano Be, Cubano Bop”, jonka Dizzy Gillespie oli nauhoittanut vuonna 1947.
Luettelo Pokémon-sarjan Kanton alueen salijohtajista
Animessa
Alkuperäisessä animessa Erikan japaninkielisenä äänenä on Kyōko Hikami, englanninkielisenä äänenä Leah Applebaum ja suomenkielisenä äänenä Minna Tasanto. Huikeissa matkoissa Erikan englanninkielisenä äänenä on Lauren Landa.
Milestones (kappale)
Alkuperäinen versio nauhoitettiin New Yorkissa helmikuussa 1958. Kokoonpanoon kuuluivat trumpetisti Davisin lisäksi Cannonball Adderley (alttosaksofoni), John Coltrane (tenorisaksofoni), Red Garland (piano), Paul Chambers (kontrabasso) ja Philly Joe Jones (rummut). Alkuperäisessä julkaisussa kappaleen nimi oli ”Miles”, mutta nimi vaihdettiin myöhemmin huolimatta siitä, että Davis oli nauhoittanut samannimisen John Lewisin sävellyksen vuonna 1947.
”Milestonesin” ovat Davisin lisäksi nauhoittaneet muun muassa Bill Evans, Fred Hersch, Stan Getz, Anthony Braxton, Chet Baker, Paul Motian, Wes Montgomery Tito Puente ja Jan Akkerman. Akkermanin live-albumilta 10.000 clowns on a rainy day tämä sama kappale löytyy myös nimellä “Akkerstones”.