cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lakkajärvi (Kuhmoinen, Kotakoski)
Lakkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kotakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Järven pohjoisrannalla on vapaa-ajan asunto, jolle johtaa tie järven länsipuolelta kulkevalta yhdystieltä 3291.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,3 metriä mpy. Siihen johtaa yksi oja, joka tuo vettä Majurlammista. Järven laskuoja lähtee sen länsipäästä ja laskee 700 metrin päässä Isoon Liivejärveen. Laskuojan pudotus on 9,5 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Nordisk Film
Nordisk Film A/S (aiemmalta nimeltään Nordisk Films Kompagni af) on vuonna 1906 Tanskassa perustettu elokuvayhtiö. Nordisk Film on osa Egmont-konsernia, joka on Euroopan johtavia mediayhtiöitä. Egmont on kaupallinen säätiö, jonka voitosta jaetaan vuosittain 13 miljoonaa euroa erityisesti lasten ja nuorten sosiaalisia ja terveydellisiä oloja tukeviin hankkeisiin. Lisäksi tukea suunnataan taiteeseen, kulttuuriin ja tutkimukseen.
Nordisk Film on maailman vanhimpia elokuvayhtiöitä. Yhtiön palveluksessa oli 1 900 ihmistä. Nykyään Nordisk Film on Pohjoismaiden johtavia viihdeyrityksiä, jonka toiminta kattaa elokuvien ja tv-sarjojen kehittelyn, tuotannon ja jakelun, tietokonepelien tuotannon ja jakelun, gift card -liiketoimintaa sekä digitaalista mainontaa. Nordisk Filmillä on Sonyn PlayStationin levitysoikeudet, ja yhtiö omistaa elokuvateattereita Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa.pienoiskuva|Logo vuosina 2006–2020. Suomessa Nordisk Film on suurin kotimaisen elokuvan levittäjä, jonka elokuvalevityksen johtana toimii Katarina Nyman. Yhtiö on osakas Solar Films -elokuvatuotantoyhtiössä. Se myöntää vuosittain tunnustuspalkinnon pohjoismaista elokuvaa edistäneelle elokuvalle tai tekijäryhmälle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996.
Vietti Nykänen
Vietti Brynolf Nykänen (15. kesäkuuta 1884 Pietari – 6. lokakuuta 1951) oli suomalainen arkkitehti, kirjailija ja poliitikko.
Nuoruus
Nykäsen vanhemmat olivat Pietarissa työpajan 1880–1917 omistanut kultaseppämestari sekä Fabergén työmestari Gabriel Nykänen (1854–1921) ja Henrika (Hinni) Juhanantytär Tuomala Öhberg (1858–1934), joka omisti Pietarissa ompelimon. Yhdeksästä lapsesta neljä kuoli pienenä. Vietti Nykäsen nuorempi veli Sulo Nykänen tuli Suomen sisällissodan aikana tunnetuksi "Jaalan pyövelinä".
Vietti Nykänen pääsi ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1903 ja hän suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1907. Nykänen jatkoi sitten opintojaan insinööriosastolla ja opiskeli valtion matkarahan turvin vuosina 1909–1910 rautabetonialaa Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa Berliinissä. Nykänen oli rautabetonialan ensimmäisenä erikoisluennoitsijana Helsingin teollisuuskoulussa 1912–1913 ja v. t. lehtorina Turun teollisuuskoulussa 1924. Hänestä tuli yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräinen arkkitehti vuonna 1908 ja hän oli Uudenmaan lääninarkkitehdin apulaisena 1923–1924.
Nykänen työskenteli arkkitehtina ja itsenäisenä rakentajana Suomessa, Saksassa ja Venäjällä. Nykänen oli tuomassa 1900-luvun alussa rautabetonitekniikan teoreettista osaamista ulkomailta Suomeen yhdessä arkkitehti G. E. Aspin ja insinööri Otto Weyerstallin kanssa.
Suomen ja Viron vapaussodat
Nykänen oli perustamassa Viipurin suojeluskuntaa tammikuussa 1918 ja toimi sen esikuntapäällikkönä kevään 1918 sisällissodassa. Vietti Nykänen osallistui myös Viron vapaussotaan suomalaisvapaaehtoisten joukossa ja oli suomalaisen pääesikunnan komendanttina. Aikaisemmin Nykänen oli jo toiminut Voimaliiton keskushallituksen sihteerinä.
Politiikka
Nykänen oli myöhemmin myös poliittisesti aktiivinen. 1930-luvun alussa Nykänen kuului Suomen Kansallissosialistiseen Liittoon, kunnes hän riitautui järjestön kanssa ja perusti maaliskuussa 1933 uuden Iskumiehet-puolueen. Syksyllä 1933 puheenjohtaja Nykänen ajautui riitoihin puoluetovereidensa kanssa. Oppositio syytti Nykästä itsevaltaisuudesta, ja pettyneet kannattajat lähtivät puolueesta perustaen oman Iskujoukot-järjestönsä. Vuonna 1934 Nykänen siirtyi IKL:n riveihin. Jatkosodan aikana hän vaikutti Suomen Kansallissosialisteissa. Vuonna 1948 Nykänen valittiin Radikaalisen Kansanpuolueen varapuheenjohtajaksi.
Vallankaappaussuunnitelma
Vuonna 1938 Nykänen suunnitteli yhdessä Vihtori Herttuan ja toimittaja Arvo Kokon kanssa äärioikeiston vallankaappausta, joka oli tarkoitus toteuttaa 16. toukokuuta 1938 vapaussodan 20-vuotisjuhlaparaatin yhteydessä. Cajanderin punamultahallituksen syrjäyttämiseen tähdännyt kaappaus oli tarkoitus suorittaa Vapaussodan Rintamamiesten Liiton johdolla sen jälkeen kun liiton puheenjohtaja Carl Lindh olisi erotettu ja liiton hallituksesta puhdistettu "vieraskieliset ja vapaamuurariutta kannattaneet" henkilöt. Uudeksi liiton puheenjohtajaksi kaappaushankkeen suunnittelijat kaavailivat Antti Isotaloa, joka ei itse ilmeisesti ollut tietoinen hankkeesta. Kaappaushanke kuivui kuitenkin kokoon, kun sille ei löytynyt liitosta kannattajia.
Kirjallinen tuotanto
Salanimellä U. Olavi Keso:
Aiheesta muualla
Vietti Nykäsen lehtiartikkeleita:
Ventasso
Ventasso on kunta Pohjois-Italiassa Reggio Emilian maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun neljä kuntaa, Busana (1 285 asukasta), Collagna (971), Ligonchio (861) ja Ramiseto (1 290), yhdistyivät muodostaen Ventasson kunnan.
Maantiede
Kunta sijaitsee Apenniinien vuoristossa ja on Appennino Tosco-Emiliano kansallispuiston (Parco nazionale dell'Appennino Tosco-Emiliano) keskus. Kunnan alueella sijaitsevat vuoret Monte Ventasso ja Monte Cusna.
.ac
.ac on eteläisellä Atlantilla sijaitsevan, Britannian alaisuuteen kuuluvan Ascensionin saaren Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1997 ja sitä hallitsee NIC.AC.
Tämän tunnuksen rekisteröinti on avoin kaikille ja se hyväksyy kansainväliset tunnukset.
Toisen tason aliverkkotunnukset
Toisen tason aliverkkotunnuksia on viisi:
Muu käyttö
.ac on myös joidenkin oppilaitosten nettisivujen tunnus.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Morganin piirikunta (Ohio)
Morganin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se on nimetty Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleen upseeri Daniel Morganin mukaan. Piirikunnan hallinnollinen keskus ja suurin kylä on McConnelsville.
Maantiede
Morganin naapuripiirikuntia ovat Muskingum pohjoisessa, Noble koillisessa, Washington kaakossa, Athens lounaassa ja Perry lännessä.
thumb|left|Morgan County Courthouse, Morganin piirikunta
Mike Gillis
thumb|Mike Gillis Michael David ”Mike” Gillis (s. 1. joulukuuta 1958 Sudbury, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen pelaaja. Hän on toiminut vuodesta 2008 NHL-seura Vancouver Canucksin toimitusjohtajana.
Morganin piirikunta (Ohio)
Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 70 400 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 93,1%, mustiin (3,0%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 35 855 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 19,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Mike Gillis
Colorado Rockies varasi hyökkääjänä pelanneen Gillisin viidennellä vuorolla NHL:n varaustilaisuuden 1978 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti NHL:ssä kaudella 1978–1979 ja pelasi Rockiesissa vajaan kolmen kauden ajan, helmikuuhun 1981 asti. Hän siirtyi tuolloin Boston Bruinsiin pelaajakaupassa, jossa Rockies sai vaihdossa Bob Millerin. Hänen viimeiseksi kaudekseen pelaajana jäi kausi 1983–1984. Hän pelasi kuuden NHL-kauden aikana yhteensä 246 runkosarja- ja 27 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän teki runkosarjassa yhteensä 76, 33 maalia ja 43 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä seitsemän, kaksi maalia ja viisi syöttöpistettä. Paitsi NHL:ssä, hän pelasi ammattilaisurallaan myös AHL:n Philadelphia Firebirdsissä, Baltimore Skipjacksissä ja Hershey Bearsissa sekä CHL:n Fort Worth Texansissa.
Gillis kouluttautui pelaajauransa jälkeen lakimieheksi ja alkoi 1990-luvulla työskennellä jääkiekkoilijoiden pelaaja-agenttina. Hänen tunnetuimpia asiakkaitaan olivat muun muassa Tony Amonte, Pavel Bure, Bobby Holík, Markus Näslund ja Mike Richter. Hän jatkoi pelaaja-agenttina vuoteen 2008 asti, jolloin hänet nimitettiin NHL-seura Vancouver Canucksin toimitusjohtajaksi. Vuonna 2011, Canucksin voitettua ensimmäistä kertaa historiassaan runkosarjavoittajalle annettavan Presidents’ Trophyn, hänet palkittiin NHL General Manager of the Year Awardilla.
Horacio Coppola
Horacio Coppola (31. heinäkuuta 1906 Buenos Aires, Argentiina – 18. kesäkuuta 2012) oli argentiinalainen valokuvaaja ja elokuvaohjaaja,. Hänen puolisonsa oli saksalainen valokuvaaja Grete Stern. Hän kuvasi valokuvat, jotka ilmestyivät Jorge Luis Borgesin teoksen The Biography of Evaristo Carriego (1930) ensimmäisessä painoksessa.
Elohopea(I)sulfaatti
Elohopea(I)sulfaatti eli merkurosulfaatti (Hg2SO4) on elohopea- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdisteessä elohopea esiintyy hapetusluvulla +I. Elohopea(I)sulfaattia voidaan käyttää sähkökemiallisissa kennoissa.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa elohopea(I)sulfaatti on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aine on herkkä hajoamaan valon vaikutuksesta. Elohopea(I)sulfaatti liukenee erittäin niukasti veteen, mutta laimeat happoliuokset liuottavat yhdistettä. Kuumennettaessa se hajoaa. Muiden elohopeayhdisteiden tavoin elohopea(I)sulfaatti on myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö
Elohopea(I)sulfaattia voidaan valmistaa saostamalla sitä elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta laimean rikkihapon tai natriumsulfaatin avulla. Saostuma suodatetaan ja pestään. Toinen tapa yhdisteen valmistukseen on hapettaa elohopeaa elektrolyyttisesti rikkihappoliuoksessa.
Nykyään tärkein elohopea(I)sulfaatin käyttökohde on depolarisaattorina Clark-Weston tyyppisissä sähkökemiallisissa kennoissa sekä elohopeasulfaattistandardielektrodien valmistamiseen. Siitä voidaan myös valmistaa elohopea(I)kloridia.
Jolojärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja rannat ovat metsämaata. Järven pohjoispuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,3 metriä mpy. Siihen laskee Onkiainen. Laskuoja lähtee järven luoteispäästä ja laskee Niilammiin, joka puolestaan laskee Isoon Pihlajajärveen. Pudotus Jolojärven ja Niilammin välillä on 9,6 metriä ja Jolojärven ja Ison Pihlajajärven välillä 51,8 metriä.
Goranboyn piirikunta
thumb|250px|Goranboyn piiri Azerbaidžanin kartalla. Goranboyn piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1791 neliökilometriä. Asukkaita on 96 500 henkeä (vuonna 2010).
Goranboyn piiri sijaitsee Azerbaidžanin länsiosassa Kaukasusvuoriston reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Samuxin, idässä Yevlaxin ja Tərtərin, etelässä Kəlbəcərin sekä lännessä Göygölin piireihin. Goranboyn piirin sisällä sijaitsee erillinen Naftalanin kaupunkialue.
Piirin keskus on Goranboyn kaupunki, josta on 317 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Dəliməmmədlin kaupunki sekä Qızılhacılın, Qazanbulaqin, Aşağı Ağcakəndin, Goranin ja Kürəkcayn taajamat. Kuntia on yhteensä 60 ja kyliä 88. Kaupunkiväestön osuus on 21,3 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 98,9 % asukkaista on azereja.
Piirin kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puuvillan, viljan, hedelmien, viinirypäleiden ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista jalostusteollisuutta.
Paikallislehtenä ilmestyy Mübariz.
Merimiehenkotimuseo
Merimiehenkotimuseo toimii Oulun Pikisaaressa sijaitsevassa Matilan talossa, joka on kaupungin vanhin säilynyt puutalo. Rakennus on aikoinaan toiminut myös tullitupana, ja sen historialliset lähteet voidaan jäljittää aina 1730-luvulle. Rakennus selvisi vahingoittumatta vuoden 1822 suurpalosta. Museota ylläpitää Pohjois-Pohjanmaan museo.
Rakennus on alun perin toiminut tullitupana Oulusta Liminkaan johtaneen tien varrella, josta se siirrettiin Pikisaareen vuonna 1983. Rakennus sisustettiin 1880-luvun tyylin mukaan merimiehen kodiksi Isak Matilaisen mukaan. Museon näyttely muodostuu tyypillisestä 1800-luvun loppupuolen oululaisen merimiehen kodin esineistöstä.
Hayley Atwell
Hayley Elizabeth Atwell (s. 5. huhtikuuta 1982 Lontoo, Englanti) on englantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Cassandra’s Dream (2007) ja Herttuatar (2008) sekä television minisarjassa Taivaan pilarit (2010), josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Atwell tunnetaan myös roolistaan Peggy Carterina Marvel Cinematic Universen elokuvissa sekä televisiosarjassa Agent Carter.
Lapsuus
Atwellin äiti on englantilainen, ja hänen intiaanisukuinen isänsä on kotoisin Missourista, Yhdysvalloista. Vanhemmat erosivat Hayleyn ollessa kaksivuotias. Hän jäi asumaan äitinsä kanssa Lontooseen pitäen silti yhteyttä myös isäänsä.
Ura
Atwell alkoi näytellä teatterissa jo lapsena. Vuonna 2005 hän valmistui lontoolaisesta Guildhall School of Music and Dramasta näyttelemisen linjalta. Hän aloitti näyttelijänuransa BBC:n televisioelokuvissa vuonna 2005 ja 2006, ja hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli televisiosarjassa Luvaton leikki (2006). Seuraavana vuonna hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa elokuvissa How About You (2007) ja Woody Allenin Cassandra’s Dream (2007).
Atwell esitti Peggy Carteria ensimmäisen kerran vuoden 2011 elokuvassa Captain America: The First Avenger, jonka jälkeen hän esiintyi Carterina pienissä osissa myös elokuvissa Captain America: The Return of the First Avenger, Avengers: Age of Ultron, Ant-Man ja Avengers: Endgame sekä televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit. Vuosina 2015–2016 Atwell esiintyi pääosassa hahmosta kertovassa televisiosarjassa Agent Carter. Vuodesta 2021 alkaen Atwell on ääninäyttellyt vaihtoehtoisessa universumissa supersotilaaksi nimeltä Kapteeni Carter tullutta versiota hahmosta animaatiosarjassa What If..?. Hän myös näytteli Illuminatiin kuuluvaa vaihtoehtoista versiota Kapteeni Carterista elokuvassa Doctor Strange in the Multiverse of Madness (2022).
Helmikuussa 2016 ABC kiinnitti Atwellin uuden draamasarjan Conviction pääosaan. Syksyllä 2016 esitetty sarja ei kuitenkaan saanut jatkoa 13 jakson jälkeen.
Atwell on jatkanut näyttelemistä elokuvien ja television lisäksi myös teatterissa.
Kamerunin miesten lentopallomaajoukkue
Kamerunin miesten lentopallomaajoukkue edustaa Kamerunia kansainvälisissä lentopallokilpailuissa.
Kamerunin lentopallomaajoukkue esiintyi MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 1990. Se sijoittui 13:nneksi vuoden 2010 MM-kilpailuissa ja pelasi myös vuosien 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa. Kamerun on voittanut Afrikan-mestaruuden vuosina 1989 ja 2001 sekä Afrikan kisojen lentopalloturnauksen vuosina 1987, 1999 ja 2011.
Ferreira
Ferreira voi tarkoittaa seuraavia:
Lyder van Kyren
Lyder van Kyren (mainitaan 1307 – 1322) oli Turun linnan päällikkö, jonka aikana linnassa aloitettiin tärkeät rakennustyöt.
Van Kyren kuului Holsteinin ritaristoon, jonka jäseniä siirtyi Ruotsiin. Hän oli mukana Ruotsin herttuoiden tekemissä liittosopimuksissa, ja herttuat sijoittivat hänet viimeistään ennen juhannusta 1315 Turun linnan päälliköksi hoitamaan läntisen Suomen puolustusta ja hallintoa. Syyskuusta 1315 lähtien hän toimi Suomen herttuan Valdemar Maununpojan nimissä. Van Kyrenin aikana aloitettiin Turun linnan toinen rakennusvaihe, jolloin siitä tehtiin ruhtinaanlinnan vaatimukset täyttävä suljettu asuntolinna. Van Kyren tunnettiin laajasti, ja hän solmi suhteita muun muassa kaupunkiin tulleisiin saksalaisiin kauppiaisiin. Novgorodissa Turkua, Suomen ruhtinaan kaupunkia, kutsuttiin hänen mukaansa nimellä "Lyderev". Vuonna 1318 venäläisten onnistui kuitenkin linnasta huolimatta päästä tuhoamaan kaupunkia ja Turun tuomiokirkkoa. Van Kyren säilytti asemansa herttua Valdemarin kuoltuakin. Vuonna 1320 hän sai tehtäväksi neuvotella venäläisten kanssa Viipurin asemasta. Seuraavana kesänä hän puolestaan toimi herttuatar Ingeborg Norjalaisen neuvoksena. Vielä vuoden lopulla 1322 hänet mainitaan Varsinais-Suomen yhteydessä.
Iiro Vanha
Iiro Vanha (s. 19. joulukuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kaudella 2020 hän edusti Kolmosessa pelannutta TP-47:ää.
Vanha on pelannut myös Veikkausliigaa kaudella 2018 PS Kemissä, jonka riveissä pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 22. huhtikuuta 2018 Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Kemiin Vanha siirtyi tammikuussa 2018 1+1-vuotisella sopimuksella TP-47:sta. Nykyiseen seuraansa SalPaan hän siirtyi huhtikuussa 2019.
Futsal-ura
Vanha on pelannut myös futsalia FC Kemissä ja kuului myös Suomen futsalmaajoukkueeseen. Tammikuussa 2019 Vanha ilmoitti lopettavansa futsalin keskittyäkseen jalkapallouraansa PS Kemissä. Vanha teki kuitenkin paluun futsalkentille jo loppuvuodesta Tornion Palloveikkojen riveissä joka pelaa Futsal-Ykkösessä.
Karjaraha
Karjaraha oli Suomessa ja Ruotsissa 1600-luvulta lähtien kannettu maavero, joka lakkautettiin Manner-Suomessa vuoden 1925 alusta lähtien, Ahvenanmaalla 1927 toistaiseksi ja 1929 lopullisesti. Vuoden 1620 valtiopäivät hyväksyivät suostunnan, jonka perusteella karjarahaa käytettiin valtion velan maksamiseen ja puolustuslaitoksen ylläpitoon.
Karjaraha lakkautettiin Manner-Suomesta lailla eräiden maaverojen lakkauttamisesta (295/1924).
Operettiteatteri Bravo!
Operettiteatteri Bravo! oli vuosina 2007–2013 Jyväskylässä toiminut operettiteatteri. Sen toiminnanjohtaja oli Jukka Saarman. Teatteri teki konkurssin 2013.
Bravo vei esityksiä eri puolille Suomea. Esimerkiksi vuonna 2010 operettia Mustalaisruhtinatar esitettiin Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Hämeenlinnassa ja Turussa.
Mäkiluoto
pienoiskuva|Eteläkärjen ammusvarasto ja [[130 TK -tornikanuuna.]] Mäkiluoto on noin kuusi kilometriä Porkkalanniemestä lounaaseen Suomenlahdella sijaitseva kallioinen ulkosaari, joka on toiminut pitkän historiansa aikana niin kalastajien tukikohtana kuin merkittävänä rannikkolinnakkeena.
Mäkiluodolla oli vuosisatojen ajan aktiivista kalastustoimintaa, ja saaresta kehittyi 1900-luvun alkuun mennessä Uudenmaan keskeisin kalastustukikohta. Tilanne muuttui kuitenkin 1910-luvulla, kun Venäjän keisarikunta alkoi rakentaa saarelle vahvaa rannikkolinnaketta osana laajempaa Pietari Suuren merilinnoitusta. Keskeneräinen linnoitus siirtyi puolustusvoimille Suomen itsenäistyttyä, minkä jälkeen se rakennettiin liki valmiiksi 1920- ja 1930-lukujen kuluessa. Mäkiluotoon oli tuolloin sijoitettuna muun muassa ”suomalaisen rannikkotykistön ylpeydeksi” nimitetty 12-tuumainen Obuhov-tornitykki, jota käytettiin muun muassa talvi- ja jatkosodan merisotatoimissa. Toisen maailmansodan päätyttyä saari jäi Neuvostoliitolle luovutetulle Porkkalan vuokra-alueelle.
Mäkiluoto ja sillä ollut linnake palautettiin Suomelle merkittäviltä osin tuhottuna vuonna 1956, kun Neuvostoliitto luopui Porkkalan tukikohdastaan. Linnake päätettiin mittavista tuhoistaan huolimatta kunnostaa jälleen käyttökuntoon, ja pitkällisten rakennustöiden jälkeen se toimi vuosikymmenten ajan yhtenä Suomen rannikon koulutuslinnakkeena, kunnes suurin osa viimeisistä rannikkolinnakkeista muutettiin 2000-luvun alun leikkauksissa miehittämättömiksi vartiolinnakkeiksi. Alasajosta huolimatta Mäkiluoto oli edelleen vuoden 2018 tilanteessa puolustusvoimien aktiivisessa harjoituskäytössä. Saarella on myös merenkulun säätietoja mittaava rannikkosääasema.
Maantiede, luonto ja paikannimistö
Mäkiluoto sijaitsee noin kuusi kilometriä Porkkalanniemen kärjestä lounaaseen. Saari on sillalla yhdistetty Pikku-Mäkiluoto pois lukien noin kilometrin pituinen, ja pinta-alaltaan noin 0,75 neliökilometriä. Mäkiluoto on Porkkalan saariston uloin suurempi saari, ja sen eteläpuolella sijaitsee ainoastaan joukko pienempiä luotoja ja kareja. Lähimmät suuremmat saaret ovat Rönnskärin majakkasaari ja vehmas Stora Träskö.
Saari on varsin karu, ja rantautuminen sille on monin paikoin vaikeaa. Pohjoisrannan hyviä satamapaikkoja lukuun ottamatta muut rannat eivät sovellu rantautumiseen. Saaren luonto ja yleisilme on muuttunut merkittävästi eri rakennusvaiheiden aikana, ja vain sen rannat ovat säilyneet jotakuinkin muuttumattomina. Ennen sotia Mäkiluoto oli liki puuton kallioluoto, jonka korkeimmilla kohdilla kasvoi katajapensaita. Nykypuusto on pääosin istutettu toisen maailmansodan aikana.
Saaren kallioiden välisillä alueilla oli soita, joilla kasvoi muun muassa lakkaa. Suota oli ainakin vuonna 2015 puretun kasarmin kentän alueella, ja kasematin ja Helmijärven välisessä maastossa. Kasematin ja siihen liittyneiden tykkiasemien rakentaminen alkoivat louhintatöillä, joissa nykyisen kasematin alta räjäytettiin suuri kallio, ja sen ympäristöön louhittiin aihiot kolmelle järeälle tykkiasemalle. Yksi näistä jäi kuitenkin merkittävästi keskeneräiseksi, ja tähän vanhan lakkasuon paikalle tehtyyn louhokseen syntyi Helmijärvi.
Mäkiluodon ympärillä on monia merilintujen pesimäluotoja, parhaimmat lintukeskittymät ovat usein Mäkiluodon kaakkois- ja itäpuolella. Alueelle pesii muun muassa huomattavia määriä haahkoja, joiden kanta Suomenlahden länsiosissa on 2000-luvulla romahtanut, ja marraskuussa 2014 Mäkiluodosta havaittiin yli 130 000 allia.
Mäkiluodon nimen historia ei ole täysin selvä, mutta sen alkuperästä on erilaisia teorioita. Vallitsevan teorian mukaan saaren alkuperäinen nimi oli myös hämäläisperäinen Mäkiluoto, mihin viittaisivat sitä vahvasti muistuttavat nimitykset vuosien saatossa julkaistuissa kartta-aineistoissa. Saari esiintyy kartoissa esimerkiksi nimillä: Mackiloo (1690), Mackilo (1725), Meckiloto (1742), Mäckilot (1742), Makiloto (1751), Makiluoto (1752), Mackilot (1793), Makkiluoto (1844) ja Mäkiluoto (1872). Ruotsinkielisillä alueilla -luoto-päätteiset paikanimet muuttuivat usein -lo-päätteisiksi, mistä ovat syntyneet todennäköisesti nimet Makilo ja Makelo.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista. Jääkiekon SM-liiga perustettiin vuonna 1975 jääkiekon pääsarjaksi Suomessa. Ensimmäinen ruotsalainen jääkiekkoilija pelasi SM-liigassa kuitenkin vasta kaudella 1994–1995, kun Michael Nylander pelasi JYP HT:ssa NHL:n työsulun aikana. Tämän jälkeen SM-liigassa on pelannut vuosittain useita ruotsalaisia.
Mäkiluoto
Maantiede, luonto ja paikannimistö
Saari tunnettiin edellä mainittujen nimien lisäksi etenkin 1900-luvun alulla myös nimillä Mac Elliot, Mac Elliots grund, Makilo ja Makelo. Mac Elliot -nimet pohjautuvat kahteen tarinaan, joiden mukaan saari sai nimensä joko vuonna 1794 haaksirikkoutuneesta skottilaisesta kapteenista tai Suomenlahden eteläpuolelta tulleen lähetyssaarnaajan mukaan.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista
Muut
Eric Johansson pelasi kaudella 2007–2008 SM-liigaa TPS:ssä kahdeksan peliä. Hän on syntynyt Edmontonissa, mutta hänen vanhempansa ovat ruotsalaisia ja hänellä on sekä Ruotsin että Kanadan kansalaisuus. Johansson on kasvanut Kanadassa ja on pelannut ainakin 15-vuotiaasta lähtien juniorijääkiekkoa ainoastaan Kanadassa. Vaikka hän on pelannut yhden maaottelun Ruotsin maajoukkueessa, hän on jääkiekkoilijana kanadalainen.
Mäkiluoto
Historia
Mäkiluodon saari esiintyy kartoissa ensimmäistä kertaa vuonna 1690 nimellä Mackiloo. Saari oli vuosisatojen ajan merkittävä nuottakalastuksen tukikohta, mutta 1900-luvun alulta lähtien se jäi lähinnä sotilaskäyttöön, missä se on pysynyt aina 2020-luvun vaihteeseen. Puolustusvoimilla ei ollut aikeita luopua saaresta vuoden 2015 tilanteessa.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista
Muut
Suomen ja Ruotsin kaksoiskansalainen Miika Wiikman on syntynyt Ruotsissa ja saanut siellä myös jääkiekko-oppinsa. Hän on pelannut myös Ruotsin ikäkausimaajoukkueissa, mutta valitsi Suomen toimiessaan joukkueen kolmosmaalivahtina alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004. Kausi 2003–2004 oli myös Wiikmanin ensimmäinen Suomessa. Hän pelasi Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä ja sai Suomen kansalaisena voittaa vuoden tulokkaan tittelin. Wiikman on sittemmin pelannut Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun.
Mäkiluoto
Mac Elliot -nimeen liittyvät tarinat
Saaresta käytettiin etenkin 1900-luvun alulla nimitystä Mac Elliot, jonka mahdolliseen alkuperään liittyy kaksi tarinaa. Näistä ensimmäinen käsittelee saaren edustalle vuonna 1794 haaksirikkoutunutta laivaa, jonka kapteeni ja tämän perhe menehtyivät onnettomuudessa muun miehistön jäädessä henkiin. Miehistö hautasi kapteenin ja tämän perheen ruumiit Mäkiluotoon rakentamaansa hautaholviin.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista
Muut
Lisäksi Ruotsissa on syntynyt useita SM-liigassa pelanneita suomalaisia jääkiekkoilijoita.
Mäkiluoto
Mac Elliot -nimeen liittyvät tarinat
Toinen kertomus kertoo saaren saaneen nimensä Suomenlahden eteläpuolelta tulleesta lähetyssaarnaajasta, joka oli joutunut pakenemaan veneellään pakanoiden aiottua uhrata hänet jumalilleen. Pakanat olivat tarinan erään version mukaan saaneet saarnaajan kiinni, ja surmanneet tämän Mäkiluodossa. Toiset lähteet kertovat saarnaajan pelkästään nousseen maihin Mäkiluodossa, ja antaneen saarelle tuolloin Mac Elliot -nimen.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ruotsalaisista
Ruotsalaisten henkilökohtaiset saavutukset
* Ruotsi toisena kansallisuutena
Mäkiluoto
Mac Elliot -nimeen liittyvät tarinat
Kertomukset ovat luonteeltaan vailla vahvempaa totuuspohjaa, ja näin ollen merikapteeni ja lähetyssaarnaaja ovat mahdollisesti versioita samasta tarinasta. Merikapteenitarinalla on tosin näistä jossain määrin vahvempi totuuspohja, sillä Mäkiluodossa paljaalla kalliolla sijainnut hautaholvi on dokumentoitu 1900-luvun alun aikalaisteksteissä. Saarta käyttäneet kalastajat olivat jättäneet holvin rauhaan, mutta sen kävivät kaatamassa muutaman kirvesmiehen porukka Rönnskärin majakan kunnostuksen yhteydessä vuonna 1838. Hautakummun jäänteet olivat edelleen kallion päällä kesällä 1913, mutta venäläiset hävittivät ne ensimmäisen maailmansodan aikaisissa linnoitustöissään. Suomen merivoimien reserviläiset pystyttivät Mac Elliotille uuden muistomerkin 1920-luvulla vuonna 2015 puretun kasarmin koillisnurkalle.
Oolannin sota ja aikakausi kalastustukikohtana
Mäkiluoto on ollut muiden Suomenlahden rannikon ulkosaarien tapaan pitkäaikainen kalastustukikohta, eikä tarkkoja tietoja toiminnan alkuajankohdasta ole säilynyt. Saarta oli kuitenkin käytetty jo 1900-luvun alulla vuosisatojen ajan nuottakalastuksen tukikohtana, mitä varten saareen oli rakennettu joukko pieniä hirsimökkejä. Neljä tällaista matalaa ja harmaata mökkiä oli säilynyt aina 1900-luvun alulle.
Nuotista siirryttiin isorysän käyttöön 1900-luvun alulla, ja Mäkiluodon mökkien merkitys väheni jonkin verran kevätpyynnin aikana. Saari tuli tosin syyspyynnin aikaan tärkeämmäksi, kun kilohailin ja silakan verkkokalastus käynnistyi. Moottoriveneiden yleistyttyä Mäkiluodosta tuli Uudenmaan merialueiden tärkein kalastustukikohta.
Mäkiluotoon haudattiin Oolannin sodan aikana lähteestä riippuen 20–40 koleraan kuollutta matruusia, jotka olivat palvelleet Englannin ja Ranskan laivastojen aluksilla. Hautaus tapahtui ennen englantilais-ranskalaisen liittouman suorittamaa Viaporin pommitusta elokuussa 1855. Krimin sodan- tai ruttoon kuolleiden hautana tunnetun haudan vainajien paikat oli alun perin merkitty kivillä, ja niillä oli yhteinen puuristi, joka kuitenkin korvattiin lahottuaan uudella kuvanveistäjä Robert Stigellin suunnittelemalla ja K. V. Bergmanin valmistamalla muistokivellä heinäkuussa 1903. Hauta ja sen myöhemmin lisätty muistomerkki olivat edelleen 2010-luvun lopulla nähtävissä saarella.
Linnoittamisen tausta ja suunnitelmat
Venäjän keisarikunnan armeijan yleisesikunnassa lähdettiin vuonna 1907 kehittelemään suunnitelmia Pietarin suojaksi rakennettavasta laajasta puolustusjärjestelmästä. Myöhemmin nimen Pietari Suuren merilinnoitus saanut järjestelmä koostui useista Suomenlahden katkaisseista puolustustasoista, joita vartioivat rannikoille rakennetut vahvat tykistöpatterit.
Mäkiluodosta tuli jo suunnittelun alkuvaiheessa linnoituksen tärkeä lukko Tallinnan – Porkkalan puolustusasemassa, jonka tavoitteena oli suojata Venäjän keisarillisen laivaston päävoimien toimintatukikohta estää vihollisalusten eteneminen tasan itäpuolelle. Puolustusaseman linnoittamissuunnitelmat saivat vahvistuksen syksyllä 1909 keisari Nikolai II:lta, mutta niiden täytäntöönpano venyi vielä runsaalla kuudella vuodella erilaisten neuvostojen ja virastojen selvitellessä niiden toteutusta. Linnoitusohjelman tavoitteena oli toteuttaa linnoittamisen pääosa jo vuoteen 1918 mennessä, mutta määrärahojen vähyyden johdosta tätä tavoitetta ei kyetty saavuttamaan.
Pietari Suuren merilinnoituksen aseistussuunnitelma valmistui kesäkuussa 1911 ja eri puolustusasemien tehtävät määritettiin saman vuoden lopulla. Porkkalan linnoituksen tehtäväksi määritettiin tällöin suojata laivaston kevyiden voimien tukikohta Porkkalan itäpuolella ja estää vihollisen tunkeutuminen saaristoon Porkkalan ja Mäkiluodon välistä. Koko linnoitusjärjestelmän tykistökalusto oli mitoitettu määränsä ja kaliiperinsa puolesta torjumaan Saksan keisarikunnan laivaston Itämerelle sijoitettujen alusten hyökkäykset. Venäjän keisari antoi hyväksyntänsä suunnitelmille keväällä 1912, jonka jälkeen rakentaminen siirtyi meriministeriön tehtäväksi vuoden 1913 alulla. Suunnitelmaan tehtiin vielä useita muutoksia jälkikäteen, missä sen puolustusasemia täydennettiin sivusta-asemilla ja vaihdettiin linnakkeille sijoitettua tykkikalustoa. Muutokset lykkäsivät töiden aloittamista myös Mäkiluodossa, missä ne päästiin aloittamaan pitkällisten valmistelujen jälkeen syksyllä 1913.
Saaren linnoittaminen käynnistyy
Mäkiluodon 8-14-tuumaisista tykeistä koostunut tykistöaseistus suunniteltiin sijoitettavaksi betonirakenteisiin kantalinnoitteisiin, jotka yhdistyisivät toisiinsa katetun tunneliverkon välityksellä. Aseistuksen ryhmitys toteutettiin huomattavasti ajan tavasta poiketen: mahdollisimman laajan ampumasektorin saavuttamiseksi tykit sijoiteltiin saaren pituussunnassa porrastaen noin kahden metrin korkeuseroin, jolloin ne pystyivät sotalaivojen aseistuksen tavoin ampumaan toistensa yli. Linnakkeen tykistön toimintaa suunniteltiin johdettavan saaren tulenjohtotornista tykkien suuntausta myöten. Tykeillä olisi ollut vain lataamiseen tarvittu henkilöstö muun toiminnan tapahtuessa kauko-ohjatusti tulenjohtotornin käskyillä. Saaren lähipuolustusjärjestelyt koostuivat kiinteästi kantalinnoitetuista konekivääri- ja tykkiasemista sekä panssariautoista. Autoliikennettä varten saaren ympäri rakennettiin oma tieverkko, mutta panssariautoille tarkoitettu betonisuoja jäi rakentamatta.
Ensimmäisen maailmansodan syttyminen kiritti Mäkiluodon rakennustöitä entisestään, mutta työt keskeytyivät Venäjän vallankumoukseen vuonna 1917. Töiden keskeytyessä Mäkiluodon asemista valmiina olivat kahdeksantuumainen patteri ja valonheitinasema. 14-tuumaisista tykkiasemista kaksi oli betonitöiden osalta valmis, mutta tykkilaitteiden asennus oli vielä kesken. Kolmannelle tornin rakentaminen oli edennyt vain louhintoihin asti; tornin tarvitsemat maanalaiset tilat oli louhittu nykyisen Helmijärven paikalle. Tulenjohtotornin rakennustöitä ei ehditty edes aloittaa.
Sisällissota
Suomen sisällissodan ja sitä kautta ensimmäisen maailmansodan sotatoimen saavuttivat Mäkiluodon vuonna 1918. Kirkkonummelle muodostettu Sigurdsin kaarti oli punaisten painostamana joutunut pakotetuksi Upinniemen alueelle. Kaarti suunnitteli Mäkiluodon valtausta yrittäen ensin ostaa aseita linnaketta hallinnoineilta venäläisiltä. Kiväärejä he saivatkin ostettua noin 600–1 000 markan kappalehintaan. Osaston johtaja luutnantti Ivar Hast yritti ostaa koko linnakkeen ollen jopa lähellä onnistua. Hastin alipäällikkö lähti päiväsaikaan etenemään kohti Mäkiluotoa, jonka henkilökunta vangitsi Sigurdsin kaartin neuvottelijat ja karkotti muut hyökkääjät konekiväärien ja kahdeksan tuuman patterin tulella.
Hyökkäyksellä olisi ollut yöaikaan todennäköisesti huomattavasti paremmat onnistumismahdollisuudet, sillä venäläiset eivät pitäneet saaressa yövartiota. Saksalaiset joukot valtasivat Kirkkonummen huhtikuun alulla, minkä seurauksena Mäkiluodon linnoitusrakenteet räjäytettiin todennäköisesti sähköisesti läheiseltä Rönnskärin saarelta. Linnake päätyi sisällissodan päätteeksi itsenäisen Suomen haltuun, mutta se oli autio ja suurilta osin raunioina.
Uudelleenrakentaminen
Raunioiksi räjäytetyllä Mäkiluodon linnakkeella oli pitkään pelkkä romuvaraston arvo. Uudelleenrakentamista ryhdyttiin suunnittelemaan vasta vuosien vatvomisen jälkeen 1920-luvun loppupuolella. Linnake oli tuolloin liitetty rannikkotykistörykmentti 1:een, jonka henkilökunta aloitti linnoitustyöt talvella 1930. Pääosin ehjäksi jääneistä 14 tuuman tykkiasemista läntisen perusta purettiin ja siirrettiin Kuivasaareen. Itäiseen tykkiaseman rakentamista jatkettiin tavoitteena sijoittaa siihen sotasaaliina saaduista Obuhovin 12-tuumaisista merikanuunoita käyttänyt kaksoistorni. Työ oli varsin hidasta, sillä Mäkiluodon tornin tykit siirrettiin purettavalta Inon linnakkeelta, hankittiin tietyiltä osin Virosta ja tuotettiin tietyin osin uustuotantona suomalaisissa teollisuuslaitoksissa.
Pitkällisten rakennustöiden päätteeksi tykkitorni saatiin koeampumavalmiiksi heinäkuussa 1933. Kuivasaaren 12-tuumaisen tornin peruskivi laskettiin seuraavan vuoden toukokuussa Mäkiluodon tornin ampuessa kunnialaukaukset Kuivasaaren edustalle.
Mäkiluodon rakentaminen jatkui vuonna 1934 käynnistyneelle kahdeksantuumaisen patterin rakentamisella, joka kuitenkin valmistui vasta kesäksi 1938. Tulenjohto- ja mittaustornin rakentaminen ajoittui vuosille 1935–1936. Tornin valmistuttua suoritettiin patterin ensimmäiset meriammunnat hinattavaan maaliin.
Cinzana
Cinzana on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen pohjoispuolella 40 kilometriä Ségousta maanteitse kaakkoon. Kunnassa on 36 100 asukasta (vuonna 2009).
Cinzanan kunnan pinta-ala on 1 100 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Ségoun piirin Saminén, Sakoïban ja Pelenganan, pohjoisessa Boussinin, Dioron ja Diounan, idässä Katiénan sekä etelässä Blan piirin Tounan ja Dienan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Mäkiluoto
Uudelleenrakentaminen
Puolustusjärjestelmien rakentamisen jälkeen siirryttiin uuden kasarmin ja kantahenkilöstön asuntojen rakentamiseen, sillä saaren vanha asuntokanta ei soveltunut talviolosuhteissa ihmisasunnoiksi. Uusi kasarmi ja kantahenkilökunnan asuinrakennus vihittiin käyttöön rannikkotykistörykmentti 1:n vuosipäivänä 12. toukokuuta 1939, minkä jälkeen Mäkiluodosta tuli koulutuslinnake.
Talvisota ja välirauha
Hieman ennen talvisotaa käynnistyneiden ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana Mäkiluotoon perustettiin Porkkalan aluelohkon esikunta ja saaren patterit miehitettiin. Linnakkeen vahvuus oli sodan syttyessä noin 280 miestä. Mäkiluodon puolustusta vahvennettiin sodan alkuvaiheessa uusilla ilmatorjuntatykeillä, ja taistelutoiminta rajoittuikin lähinnä vihollisen ilmahyökkäysten torjuntaan. Ilmatorjunta pakotti vihollispommittajat pommittamaan niin korkealta, että tuhot saaressa rajoittuivat lähinnä rikkoutuneisiin ikkunoihin.
Cinzana
Kuntaan kuuluu 70 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on soninkeja, fulbeja, boboja, somonoja ja moseja.
Mäkiluoto
Talvisota ja välirauha
Mäkiluodon miehistöstä lähtettiin sodan edetessä vahvennusosasto Karjalankannaksen Saarenpään linnakkeelle. Helmikuussa 1940 irrotettiin jälleen lisää miehistöä Pataljoona Kiveliöön, joka osallistui Viipurin lahden raskaisiin torjuntataisteluihin sodan lopulla.
Cinzana
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Lisäksi viljellään foniota, maapähkinää, maapapua, lehmänpapua, maissia ja seesamia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja siipikarja. Kalastuksen ja käsityöammattien merkitys on vähäinen. Cinzana Garessa ja Zambougoussa pidetään viikoittaiset markkinat.
Cinzanan kautta kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Mäkiluoto
Talvisota ja välirauha
Välirauhan tullen linnakkeelle siirrettiin Ristiniemen linnakkeelta evakuoitu miehistö, joista reserviläiset kotiutettiin elokuuhun 1940 mennessä. Linnake toimi koko välirauhan ajan aselajikoulutuskeskuksena, minkä lisäksi sen taistelukestävyyttä kehitettiin mittavilla linnoitustöillä; etenkin ilmatorjunnan tuliasemia rakennettiin runsaasti lisää.
Jatkosota
pienoiskuva|Mäkiluodon 12-tuumaisilla tykeillä varustettu kaksoistorni syyskuussa 1941. Mäkiluodon linnakkeelle perustettiin jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä juhannuksen 1941 tienoilla 1. Rannikkoprikaatin I linnakkeiston esikunta, esikunnan vaatimat joukot, järeä- ja raskas patteri, kolme it-patteria ja torjuntakomppania. Joukkojen vahvuus linnakkeella oli 670 miestä.
Ilmatorjuntayksiköt joutuivat heti sodan alkaessa raskaiden taistelutoimien alle vihollisen pommittaessa Mäkiluotoa yötä päivää. Kolmea it-patteria vahvennettiin sodan alkuvaiheessa vielä yhdellä lisäpatterilla, joka ei kuitenkaan sähkövikojen takia päässyt osallistumaan kertaakaan puolustustaisteluihin.
Mäkiluoto osallistui Hangon vuokra-alueen taisteluihin niin meriammuntojen kuin linnakkeen joukoista muodostetun iskukomppanian muodossa. Iskukomppaniaan irrotettiin heinäkuussa 1941 saaren torjuntakomppania ja puolet raskaan patterin miehistöstä, mikä johti muun muassa sodan ensimmäisten meriammuntojen epäonnistumiseen vain kolme päivää joukkojen siirron jälkeen.
Meriammunnat käynnistyivät kunnolla Tallinnan evakuoinnin yhteydessä elokuussa 1941. Syksyn edetessä pattereita työllisti Hangon vuokra-alueen ja Kronstadtin välisen meriliikenteen häirintä. Linnakkeen ohittaminen oli valoisaan aikaan liki mahdotonta, ja näin ollen vihollisen meriliikenne ajoittuikin lähinnä syksyn pimeneviin iltoihin ja yöhön. Neuvostoliittolaiset evakuoivat Hangon tukikohdan lopullisesti 2. joulukuuta.
Mäkiluodon tykistöpatterit onnistuivat sodan aikana upottamaan ainakin muutamia aluksia, minkä lisäksi ne vaurioittivat useita etenkin Neuvostoliiton Hangon tukikohdan evakuoinnin yhteydessä. Linnake tulitti muun muassa joukkojenkuljetusalus Josif Stalinia, joka upposi myöhemmin ajettuaan merimiinaan.
Sotatoimien hiljentyminen ja luovutus Neuvostoliitolle
pienoiskuva|Mäkiluodon linnake ilmakuvassa juuri ennen alueen luovutusta Neuvostoliitolle vuonna 1944. Mäkiluodon vanhemmat reserviläiset kotiutettiin jouluksi 1941 muun miehistön siirtyessä Kuivasaareen. Tilalle tuli Hangon rintamalta vapautunutta ruotsinkielistä miehistöä. Linnakkeella aloitettiin lähes rauhanomaisissa oloissa rakentamistyöt ja koulutustoiminta. Sotia ennen suunnitellun toisen 12-tuumaisen tykkitornin rakennustöitä päästiin jatkamaan. Raskasta tulenjohtotornia lähdettiin myös uudistamaan.
Linnakkeen taistelutoiminta rajoittui sodan loppupuolella lähinnä ilmatorjuntaan, jonka tehokkuutta paransi hiukan saksalaisten hoitama merivalvontatutka Maija, joka kykeni paljastamaan vihollisen lähestyvät lentokoneet jo sadan kilometrin päästä. Sanaa tutka ei silloin vielä ollut, vaan käytettiin nimeä radioluotain. Maija oli Saksassa kehitetty merivalvontaaan taroitettu See Taktische Funkmessortnungsgerät Calais 133 FuMo 1, saksalaiselta peitenimeltään Seetakt. Näitä laitteita oli Suomessa 3 kpl joulukuusta 1943 alkaen. Toiset olivat Karjalan kannaksella ja Suursaarressa. Maija oli tehokas vain matalalla lentävien koneiden havaitsemiseen ja varsinaisesti pintamaaleihin ja sukellusveneiden periskooppien havaitsemiseen. Se oli tarkoitettu laiva-asennukseen ja sitä voitiin suunnata vain 180° sektorissa ja asennuspaikka Mäkiluodossakin oli valittava siten, että Porkkalan puoleinen salmi saatiin öisin valvotuksi. Kun se helmikuussa 1944 Helsingin pommituksien alettua liitettiin Helsingin ilmavalvontakeskukseen peitenimellä Mäkimaija, se havaitsi vain vähän maaleja, jotka useimmiten lensivät sille liian korkealla. Siksi se sai osakseen ansiotonta vähättelyä. Maija oli saksalaisten hallinnassa ja suuri merkitys oli sillä, että saksalaiset kouluttivat suomalaisia järjestelmän käytössä ja huollossa. Muutama tämän mallin tutka lisää ostettiin samoihin aikoihin. Ne sijoitettiin Vaarlahteen, Russaröön, Ristiniemeen ja Mikkelin Tuukkalan kaupunginosaan. Kun välit sakasalaisiin polittisista syistä huononivat ja he poistuivat Suomesta, he veivät myös Mäkiluodon Maijan mennessään 9. syyskuuta 1944.
Linnoitustyöt ehtivät edetä pitkälle ennen syyskuussa 1944 tullutta käskyä Mäkiluodon luovuttamisesta Neuvostoliitolle osana Porkkalan vuokra-aluetta. Linnakkeen joukkojen poistuminen käynnistyi 1. lokakuuta 1944 kapteeni Vernon jäädessä luovutuskomennuskunnan kanssa luovuttamaan saaren Neuvostoliitolle. Mäkiluodon luovutus saatiin päätökseen 6. lokakuuta.
Tarkkoja tietoja linnakkeen käytöstä ei ole säilynyt Porkkalan vuokra-ajalta, mutta tiedetään kuitenkin, että saari oli vuokra-alueen tärkein linnake. Eräs sen tehtävistä oli Helsingin tulittaminen 12-tuumaisella patterilla, mikäli tämä olisi nähty tarpeelliseksi.
Vuokra-alueen palautus
Neuvostoliitto ilmoitti yllättäen vuonna 1955 luovuttavansa Porkkalan vuokra-alueen takaisin Suomelle. Vuokra-alue ja siihen kuuluva Mäkiluodon linnake palasi entiselle omistajalleen 26. tammikuuta 1956. Mäkiluodon otti vastaan suomalainen vastaanotto-osasto, mutta linnake ei ollut siinä kunnossa, missä se oli aikanaan luovutettu.
Vuokra-alueella oli ollut havaittavissa evakuointivalmistelujen merkkejä vuoden 1955 kuluessa muun muassa räjähdysten muodossa. Vuokralainen räjäytti esimerkiksi Mäkiluodon järeän tykkitornin ja raskaan tulenjohtotornin loppuvuodesta 1955.
Vastaanotto-osasto ja tulokatselmus
Palautusta odoteltaessa vuokralaiselle luovutetuista rannikkotykistön linnakkeista laadittiin luettelot rakennuksien ja laitteiden osalta sekä varattiin vastaavat linnakekartat. Alueiden vastaanottoon osoitetut joukot, rannikkotykistökohteiden osalta Rannikkotykistörykmentti 1 (RT 1), saivat marraskuussa 1955 käskyn Porkkalan alueen tulokatselmuksesta ja vastaanotosta.
Mäkiluodon kohteiden vastaanotto tuli Puolustuslaitoksen Porkkalan vastaanotto-osastoon kuuluneen saariston vastaanotto-osaston (SaarVOs) vastuulle. Osaston toiminta-alue oli jaettu Mäkiluodon ja Öbbnäsin alakaistoihin, joista molemmilla toimi kolme tiedusteluryhmää ja oma vartiojoukkue. SaarVOs aloitti tehtävänsä suorittamisen Porkkalan omistajanvaihdoksen toteuduttua. Osaston joukot siirtyivät alueilleen pääosin maitse, mutta Porkkalan saariston kohteisiin liikuttiin myös jäänmurtajalla.
Luovuttajan edustajan oli toivottu olevan vielä paikalla muun muassa Mäkiluodossa, mutta saari todettiin vastaanoton yhteydessä tyhjäksi. Upinniemessä ollut vastaanotossa mukana ollut luovuttajan edustaja totesi suomalaisten kysyttyä Mäkiluodon tilannetta: ”Ei pattereita.”
Tursaalla päästiin käymään Mäkiluodossa ja Rönnskärissä, joista jälkimmäisessä se juuttui jäihin, pakottaen loput tiedusteluretket toteutettavaksi hiihtomarssilla. Vartiolaiva sahattiin irti jäistä, minkä jälkeen päästiin paluumatkalle. Matkalla käytiin sen varrelle osuneilla kohteilla, kuten Mikonkarilla.
KaDee Strickland
Katherine Dee "KaDee" Strickland (s. 14. joulukuuta 1975 Blackshear, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Mäkiluoto
Linnakkeen tila
Vastaanoton yhteydessä todettiin vuokralaisen katkaisseen tai kytkeneen väärin linnakkeen viestiyhteydet, jättäneen suuren osan linnakkeiden rakennuksista kehnoon kuntoon ja räjäyttäneen useissa paikoissa tykki- ja tulenjohtoasemat. Yksi katkerimpia menetyksiä oli aikanaan ”suomalaisen rannikkotykistön ylpeydeksi” tituleerattu Mäkiluodon 12-tuumainen tykkitorni, jonka neuvostojoukot olivat poistumisensa yhteydessä räjäyttäneet. Neuvostoliittolaiset olivat vuokra-aikana rakentaneet joitakin uusia rakennuksia, jotka arvioitiin palautuksen yhteydessä korjauskelvollisiksi. Yleisesti ottaen linnakelaitteiden korjausmahdollisuudet näyttivät kuitenkin varsin heikoilta, sillä edullisimmille paikoille sijoitetut linnoitteet oli tuhottu räjäyttämällä ja uusille asemille olisi näin ollen hankalaa löytää edullisia sijoituspaikkoja, ja vanhojen räjäytettyjen korjaaminen olisi ollut vaikeaa.
KaDee Strickland
Nuoruus
KaDee Strickland syntyi Blackshearin kaupungissa Georgiassa. Hänen virallinen nimensä on Katherine Dee Strickland, mutta häntä alettiin kutsua KaDeeksi. Hänen äitinsä Susan työskenteli sairaanhoitajana ja isä Dee jalkapallovalmentajana ja rehtorina. Strickland kasvoi Pattersonissa Georgiassa.
Mäkiluoto
Linnakkeen tila
Vastaanoton yhteydessä oli varauduttu myös sotilaskohteiden vartiointiin, mutta tämä todettiin tarpeettomaksi aina avovesikauden alkuun. Upinniemen kohteiden vartioinnin otti vastuulleen merivoimat. Vastaanottotoimet päättyivät varsinaisesti 2. helmikuuta 1956, jolloin oli laadittu myös kaavailut puolustusvoimille lunastettavista alueista. Linnakkeet tarkastettiin kevään ja kesän aikana, ja RT 1 lähetti meripuolustuksen tarkastajalle ehdotuksensa Porkkalan alueen rannikkopuolustuksen järjestelyistä. Aluetarpeet osuivat jossain määrin entiselle siviiliomaisuudelle, minkä seurauksena niiden pakkolunastuksista syntyi pitkällisiä kiistoja viranomais- ja siviilitahojen välille. Mäkiluodossa omistuskysymys oli tosin yksinkertaisempi muihin palautettuihin alueisiin nähden; saari oli ollut jo pitkään puolustusvoimien käytössä.
KaDee Strickland
Nuoruus
Strickland aloitti näyttelemisen lukioaikoinaan. Lukion jälkeen hän alkoi opiskella näyttelemistä University of Arts -yliopistossa Philadelphiassa. Valmistuttuaan hän jatkoi opintojaan New Yorkissa ja muutti sitten Los Angelesiin.
Mäkiluoto
Ensivaiheen raivaus- ja kunnostustyöt
Ensivaiheen kunnostus- ja raivaustoiminta käynnistyi Mäkiluodossa vuoden 1956 avovesikauden alettua. Alueen viestiyhteydet kunnostaminen vei noin kaksi viikkoa ylivääpeli Tupalan johtamilta viestimiehiltä. Mäkiluodon viestiyhteydet mantereelle muodostuivat alkuun vain yhdestä kenttäpuhelinlinjasta, jota käyttivät myös Rönnskäriin muuttaneet luotsit.
KaDee Strickland
Ura
Strickland sai pienen roolin elokuvasta Kuudes aisti vuonna 1999. Hän työskenteli tuolloin avustajana casting-tilaisuuksissa, ja elokuvan ohjaaja M. Night Shyamalan vakuuttui hänestä kuultuaan hänen lukevan vuorosanoja koe-esiintymiseen tulleille näyttelijöille. Samana vuonna Strickland sai sivuosan elokuvasta Vuosi nuoruudestani ja esiintyi näytelmässä A Requiem for Things Past.