cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolf Krogerus
Opettajantyönsä ohella Krogerus teki väitöskirjan 50-vuotiaana. Sen lisäksi hän kokosi näytteitä alkuun rannikolta, myöhemmin sisämaan soilta.
Krogerus oli ahkerasti mukana Societas pro Fauna et Flora Fennican toiminnassa vuodesta 1900. Hän oli täysin kaksikielinen ja oli siksi mukana myös Vanamo-seurassa vuodesta 1904. Se ryhmä, jonka piirissä hän parhaiten viihtyi, oli kuitenkin Helsingin Entomologinen seura.
Hans Erni
Hans Erni tapasi Pariisissa useita nykyajan arvostettuja taiteilijoita ja sai vaikutteita Pablo Picasson ja Georges Braquen töistä. Hänet luettiin kuuluvaksi sveitsiläisen taiteilijoiden Allianz-ryhmään.
Hans Erni -museo avattiin Luzernissa Sveitsin liikennemuseon yhteyteen vuonna 1979. Taiteilijan viimeiset postimerkit olivat vuodelta 1995; hän vietti samana vuonna 86-vuotispäiväänsä. Vuonna 2004 häntä kunnioitettiin Luzernin kunniakansalaisen arvonimellä.
Erni kuoli 106-vuotiaana luzernilaisessa sairaalassa 21. maaliskuuta 2015.
Pongamia pinnata
Pongamia pinnata (syn. Millettia pinnata) on hernekasveihin kuuluva kasvilaji, joka luokitellaan usein millettioiden (Millettia) sukuun tai vaihtoehtoisesti ainoaksi lajiksi sukuun Pongamia. Laji on monikäyttöinen, ikivihreä ja nopeasti kasvava, typpeä sitova puu, joka on tunnetuin sen siemenistä puristetusta öljystä. Siemenet sisältävät 30–42% öljyä. Puusta saadaan biodieselin tuotantoon soveltuvia öljyjä ja rasvahappoja. Siemenöljyä on käytetty tuhansien vuosien ajan lamppuöljynä, saippuan valmistuksessa ja voiteluaineena. Puu kestää hyvin voimakkaan kuumuuden, auringonvalon ja kuivuuden kasvaen hiekkaisilla ja kallioisilla mailla. Kasvin kaikki osat ovat myrkyllisiä aiheuttaen syötäessä pahoinvointia ja oksentelua.
Pongamia pinnata esiintyy Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Japanissa, Australiassa ja Oseaniassa.
André Breton
André Breton, nimimerkki René Dobrant, (19. helmikuuta 1896 Tinchebray, Orne, Ranska – 28. syyskuuta 1966 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen runoilija, kriitikko, esseisti ja surrealismin perustaja ja pääteoreetikko.
Tausta
Breton syntyi Pohjois-Ranskassa Normandiassa. Hän oli kauppiasperheen ainut lapsi. Perhe muutti vuonna 1900 Pariisin esikaupunkiin, missä Breton kävi koulua. Hän opiskeli lääketiedettä, mutta ei suorittanut opintojaan loppuun. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän työskenteli Nantesin sotilassairaalan neurologisella osastolla.
Oppi-isät
Surrealistinen teoria on saanut vaikutteita Sigmund Freudin psykoanalyysistä sekä syvyyspsykologiasta. Breton sovelsi Freudin oppeja niin lääkärinä kuin kirjailijanakin, ja hän kävi tapaamassa Freudia Wienissä vuonna 1921.
Termin ”surrealismi” keksi Guillaume Apollinaire, joka tarkoitti sillä eräänlaista todellisuuden ylittävää ”superrealismia” eli surrealismia. Osuvampi termi voisi olla subrealismi, sillä surrealismi keskittyy ihmisen alitajunnan ja unien todellisuuden kuvaamiseen. Surrealistit käyttivät apunaan muun muassa hypnoosia päästäkseen käsiksi tiedostamattomaan kerrokseen. Kieli haluttiin vapauttaa järjen kontrollista ja kaikista muistakin pidäkkeistä. Totutun kielenkäytön sijaan haluttiin luoda uudenlainen kielioppi ja kielen alkemia, joka käyttää hyväkseen kielen kaikkia vivahteita ja koko rikkautta.
Surrealistisen kirjallisuuden alkuvaiheet
Surrealismi oli jatkoa Tristan Tzaran perustamalle dada-liikkeelle. Breton liittyi dadaisteihin yhdessä Louis Aragonin ja Philippe Soupaut’n kanssa. He perustivat 1919 aikakauslehden Littérature. Bretonille tuli kuitenkin 1921 välirikko dadan jäsenten kanssa, joten hän erosi liikkeestä ja liittyi surrealisteihin.
Ensimmäiset runonsa Breton julkaisi nimimerkillä René Dobrant. Vuonna 1920 Breton julkaisi yhdessä Soupault’n kanssa surrealistisen teoksen Magneettikentät (Les Champs magnétiques), joka on ensimmäinen automaattikirjoituksella toteutettu teos.
Bretonin ympärille kerääntyi samanmielisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden joukko, johon kuuluivat edellä mainittujen lisäksi muun muassa Paul Éluard, René Crevel, Michel Leiris, Robert Desnos ja Benjamin Péret. He perustivat Surrealistisen tutkimuskeskuksen (Bureau de recherches surréalistes), joka toimi Pariisissa osoitteessa 15, rue de Grenelle. Vuonna 1924 ryhmä julkaisi ensimmäisen surrealistisen manifestin, jossa vaadittiin uutta ihmisoikeuksien julistusta. Manifestin suomentajan Väinö Kirstinän mukaan ”surrealismi ei halunnut ainoastaan vapautua entisistä taiteen säännöistä, surrealismi ei halunnut olla taiteellinen koulukunta, sen tavoitteet olivat yleisemmät, surrealismille pyrkimys muuttaa maailmaa (Marx) ja muuttaa elämää (Rimbaud) merkitsivät samaa asiaa”.
Arthur Rimbaud’n mielestä ”La vraie vie est absente” eli tosi elämä on poissa. Breton yhtyi Rimbaud’n näkemykseen ja halusi palauttaa elämään ihmeen ja rakkauden. Surrealismin tavoitteena oli lisätä ihmisen itsetuntemusta käsittelemällä ihmismielessä olevaa torjuttua ja pinnan alle painettua kerrosta. Tähän tarjosi välineitä automaattikirjoitus, unien analysointi ja ihmisen irrationaalisen puolen käsittely.
Breton julkaisi 1928 puolittain omaelämäkerrallisen romaanin Nadja, joka alkaa kysymyksellä: ”Kuka minä olen?” ja samoin päättyy oman identiteetin etsintään. Breton soveltaa teoksessa ”objektiivisen sattuman” metodiaan. Romaanin kertoja tapaa Nadjan, oudon eteerisen naisen, jonka mielenterveys järkkyy. Nadja elää omissa maailmoissaan ja päätyy lopulta mielisairaalaan. Romaanin kaikki ulkoinen tapahtumapaikkojen kuvaus on korvattu valokuvilla, tauluilla ja piirroksilla.
Poliittinen toiminta
1930-luvulla surrealististen istuntojen kokoontumispaikkana oli Montmartrella sijaitseva kahvila Le Cyrano. Breton perusti sen läheisyyteen taidegallerian osoitteeseen 42, rue Fontaine ja elätti itsensä tauluja myyden. Surrealismi laajeni kirjallisuudesta muillekin taiteenaloille ja varsinkin kuvataiteisiin. Max Ernst, Pablo Picasso, Joan Miró ja Salvador Dalí liittyivät mukaan.
Breton julkaisi vuonna 1928 teoksen Le Surréalisme et la Peinture ('Surrealismi ja kuvataide'). Dalín nimestä Breton muotoili anagrammin ”Avida Dollars”, sillä Breton ei pitänyt Dalín tavasta hyötyä taloudellisesti surrealismista, joten hän erotti Dalín joukosta. Syynä saattoi olla myös Dalín myötämielisyys Francon fasistista liikettä kohtaan, mitä Breton ei hyväksynyt.
Breton perusti uuden lehden nimeltään La Révolution Surréaliste (1924–­1929, 'Surrealistinen vallankumous'). Louis Aragonin ehdotuksesta lehden seuraajan nimeksi annettiin Le Surréalisme au service de la révolution (1930–1933, 'Surrealismi vallankumouksen palveluksessa'). Ne jäsenet, jotka eivät kannattaneet liikkeen poliittista sitoutumista, saivat lähteä, kuten esimerkiksi Antonin Artaud.
Liikkeen sisällä alkoi olla muutenkin syviä erimielisyyksiä. Second Manifeste du Surréalisme (1930, 'Surrealismin toinen manifesti') vaikuttaakin jäsenten välienselvittelyltä. Breton yritti sovittaa yhteen surrealismia historiallisen materialismin kanssa siteeraten kirjoituksissaan Hegeliä ja Engelsiä, mutta Bretonin tekstit eivät avautuneet työläisille. Myös kannattajien rivit harvenivat. Hyväksynnän Bretonin silmissä saivat vain ne, jotka kritiikittä hyväksyivät mestarin sanomiset ja tekemiset. Vanhoista jäsenistä vain Comte de Lautréamont säästyi Bretonin syytöksiltä. Kritiikki kohdistui etenkin uskontoon. Breton ei sallinut esimerkiksi krusifiksin kuvan kantamista kaulalla eikä kristillisten teemojen käsittelyä runoissa.
Bretonin vastustajat lähtivät vastahyökkäykseen kirjoittamalla pamfletin Un Cadavre (1930, 'Ruumis' tai 'Vainaja'). Georges Bataillen aloitteesta kirjoitetun kollektiivisen vastalauseen kirjoittajakunta koostui entisistä dadaisteista ja surrealisteista, joihin kuuluivat muun muassa Michel Leiris, Raymond Queneau, Robert Desnos ja Jacques Prévert. Teksti oli äärimmäisen voimakassanaista. Mallina oli ensimmäisessä surrealistisessa manifestissa Anatole Francea vastaan suunnattu kirjoitus, joka oli Bretonin masinoima teilaus.
Vuodet ulkomailla
Surrealismi levisi muihin maihin, ja Bretonista tuli liikkeen väsymätön matkasaarnaaja. Ympäri Eurooppaa perustettiin surrealistisia taiteilijaryhmiä. Breton sai kutsuja luennoida Prahassa, Zürichissä, Lontoossa, Kööpenhaminassa, New Yorkissa ja Buenos Airesissa.
Toisen maailmansodan aikana Breton asui Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Muutettuaan Meksikoon vuonna 1938 hän totesi, ettei siellä tarvita surrealismia, koska koko maa on surrealistinen. Taiteilija Frida Kahlon teoksia hän piti luonnostaan surrealistisina. Kahlon omistamassa ”Sinisessä talossa” asui tuolloin maapaossa elävä Lev Trotski. Troski oli Bretonin tavoin erotettu kommunistisesta puolueesta.
Melusinan tarina
Vuonna 1944 julkaistiin pienoisteos nimeltään Arcane 17. Sen pohjana on keskiaikainen Melusinasta kertova legenda. Legendan mukaan ritari menee naimisiin hengettären, Melusinan kanssa. Ehtona on, ettei ritari saa nähdä vaimoaan yhtenä päivänä viikossa, jolloin Melusina on poissa ruumiistaan. Uteliaisuus kuitenkin voittaa, joten Melusina muuttuu pysyvästi henkiolennoksi. Nimi Arcane 17 viittaa tarot-kortteihin. Kortti numero 17 kuvaa rauhan ja rakkauden voittoa. Melusine on vuonna 1979 Paris III -yliopiston yhteyteen perustetun Surrealismin tutkimuskeskuksen Centre de recherche sur le Surréalisme nimi.
Viimeiset vaiheet
Breton toimitti 1960 ystäviensä kanssa lentolehtisen, joka tunnetaan nimellä Manifeste des 121. Sillä tarkoitetaan 121 allekirjoittajan julistusta tottelemattomuuteen Algerian sodassa.
Breton oli sotien välisen aikakauden tunnetuimpia ranskalaisia ulkomailla. Hän järjesti näyttelyitä, kirjoitti esseitä, runoja ja toimitti erilaisia lehtiä, kuten La Brèche -nimistä julkaisua vuosina 1961–1965.
Breton meni naimisiin kolme kertaa. Ensin hän avioitui syyskuussa 1920 Simone Kahnin kanssa. Toisen vaimon, Jacqueline Lamban, kanssa hänellä on Aube-niminen tytär. Kolmas vaimo on nimeltään Elisabeth Claro. thumb|Hautakivi, jossa näky kaiverrattu teksti ”Je cherche l’or du temps”. Breton kuoli 28. syyskuuta 1966, ja hänet haudattiin Batignollesin hautausmaalle Pariisiin. Hautakiveen on kaiverrettu teksti ”Je cherche l’or du temps” ('Etsin ajan kultaa”).
Bretonin leski ja tytär yrittivät tarjota osoitteessa 42, rue Fontaine sijainneen ateljeen taidekokoelmia Ranskan valtion lunastettavaksi, mutta valtio ei halunnut ostaa Bretonin yksityiskokoelmaa. Bretonin jäämistö huutokaupattiin keväällä 2003.
Suomennettuja runoja
Lähde:
Bill Mosienko
William "Bill" Mosienko (2. marraskuuta 1921 Winnipeg, Manitoba, Kanada – 9. heinäkuuta 1994) oli kanadanukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Gunvor Sandkvist
Gunvor Snöfrid Sandkvist (oik. Lampenius; 4. marraskuuta 1923 Helsinki – 18. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Helsingin ruotsinkielisten näyttämöiden tragediennena. Hänen vanhempansa olivat Harald ja Alva Sandqvist. Sandkvist oli aviossa Börje Lampeniuksen kanssa vuodesta 1951 vuoteen 1970, jolloin he erosivat. Sandkvistilla oli kaksi lasta: Lili Charlotte (1955) ja Bo Harald (1962).
Suomenruotsalainen Sandkvist oli kiinnitettynä Ruotsalaiseen teatteriin 1946–1970 ja edelleen vuodesta 1972 lähtien. Lilla teaternissa hän näytteli 1971–1972. Hänen maineikkaisiin töihinsä kuuluvat muun muassa nimiosa näytelmässä Euridike, Ofelia Hamletissa ja Lady Macbeth Macbethissä. Huomattavia taiteellisia saavutuksia ovat niin ikään roolit näytelmissä Fröken Julie, Maria Stuart ja Kameliadamen. Sandkvist näytteli myös Muumi-näytelmissä. Hänen elokuvatöistään merkittävimpiä on eroottisesti latautunut naispääosa Matti Kassilan Sinisessä viikossa. Sandkvistille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1988. Hän harrasti muun muassa öljymaalausta.
Sandkvist kuoli 90-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen. Hän sairasti Alzheimerin tautia ja asui viimeiset vuotensa Folkhälsanin vanhainkodissa Helsingissä.
Bill Mosienko
Mosienko pitää hallussaan NHL:n ennätystä nopeimmasta hattutempusta tehtyään 23. maaliskuuta 1952 New York Rangersia vastaan kolme maalia vain 21 sekunnissa. Mosienko valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1965.
Mosienko kuoli aivosyöpään 9. heinäkuuta 1994.
André Breton
Suomennettuja runoja
Antologiassa: Tulisen järjen aika: kymmenen modernia ranskalaista lyyrikkoa. Runot suom. Aale Tynni
Julkaisussa: Kulttuurivihkot 1988; nro 4. Runot suom. Immo Pekkarinen
Hymypatsas
thumb|Heikki Nieminen, Hymypoika-patsas, 1953.
André Breton
Suomennettuja runoja
Julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4
Hymypatsas
Hymypatsaat ovat Hymypoika- tai Hymytyttö-veistoksia. Ne ovat alun perin kuvanveistäjä Heikki Niemisen suunnittelemia veistoksia, joiden kipsikopioita jaetaan tunnustuspalkintoina reilusta ja ystävällisestä toiminnasta kouluyhteisössä. Patsaat ovat hyvän toveruuden palkintoja.
Historia
Hymypojan idea syntyi, kun taiteilijat Heikki Nieminen ja Pentti Vilppula istuivat kahvilassa ja miettivät, millä tavalla saisivat parempaa palvelua. Puoleksi vitsinä he totesivat palvelun olevan parempaa, jos sen saisi hymyn kanssa. Nieminen ryhtyi piirtämään luonnosta, miltä tällainen hymy näyttäisi ja näin syntyi hymyilevät pojan kasvot, jotka nyt tunnetaan hymypoikapatsaasta. Samana vuonna Heikki Nieminen loi ensimmäisen hymypoikaveistoksen.
Hymypoika-veistoksia on jaettu Hyvän Toveruuden Kilvan palkinnoiksi vuodesta 1954 lähtien, ja vuotta myöhemmin alettiin jakaa myös Hymytyttö-veistoksia.
Vuonna 2016 julkaistussa artikkelissa hymypatsaita yli 30 vuotta Porvoossa tehnyt Reetta Kauranen kertoo sanottavan, että hymypatsas on Suomen laajimmalle levinnyt kuvanveistotaiteen saavutus. Elämänsä aikana Reeta Kauranen on valanut niitä 200 000 kappaletta, joista jokainen on tehty käsityönä.
Keväällä 2022 otettiin käyttöön myös sukupuolineutraali Hymy-patsas.
Jakaminen
Hymy-veistosten jakamiskäytännöt vaihtelevat koulusta riippuen. Joissakin kouluissa veistokset jaetaan jokaisella luokka-asteella, kun taas toisissa ainoastaan esimerkiksi kuudennella luokalla. Patsaan saajan valitsevat luokkatoverit äänestyksen perusteella. Vuonna 2014 kouluihin lähetettiin patsaita 7 000 kappaletta.
Veistoksia välittää kouluihin Kehittämiskeskus Opinkirjo, joka on Hyvän Toveruuden Kilpaan ja Hymypoika- ja Hymytyttö -sanamerkkeihin ja -veistoksiin liittyvien tavaramerkkien ja tekijänoikeuksien haltija. Järjestö huolehtii patsaiden imagosta ja hymypatsaan säilymisestä harvinaisena ja ansaittuna. Patsaita ei voi ostaa.
Hymypatsaat jaetaan usein toukokuussa tai koulujen kevätjuhlassa. Opinkirjon toiminnanjohtaja Minna Riikka Järvinen kertoi vuonna 2016: ”Poliittisina vuosina 1960- ja 1970-luvuilla varsinkin hymytytön saaminen oli joillekin traumaattinen kokemus. Kun muut naiset polttivat rintaliivejään ja itse sai hymyn, osa koki sen käsiä sitovaksi, olemista määrittäväksi tekijäksi”.
Hymy-veistoksia on myös kritisoitu. Professori Niina Junttilan mukaan Hymypatsas suosii ekstrovertteja oppilaita, joilla on hyvät sosiaaliset taidot. Ujommat oppilaat eivät välttämättä tule huomatuksi ystävällisyydestään huolimatta.
John Tembo
pienoiskuva|John Tembo John Zenus Ungapake Tembo (s. 14. syyskuuta 1932) on Malawin tärkeimmän oppositiopuolue Malawin kongressipuolueen puheenjohtaja. Hän aloitti poliittisen uransa jo ennen valtion itsenäistymistä.
Tembolla oli läheiset suhteet Malawin entiseen presidentti Hastings Bandaan. Hän oli 20. toukokuuta 2004 ehdokkaana Malawin presidentinvaaleissa ja sijoittui Bingu wa Mutharikan jälkeen toiseksi saaden 27,1 % äänistä. Myös 2009 Tembo oli Mutharikan merkittävin haastaja.
Iso-Sorsamo
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,9 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se on muodostunut samalla tavalla kuin muutkin lähialueen pikkujärvet Ahvenainen, Musta-Sorsamo, Pikku-Sorsamo, Iso-Sorsamo, Kailajärvi, Pikku-Kaila, Masolammi ja Haisjärvi. Järvi jää Ahvenaiskallion ja muutaman muun mäen keskellä sijaitsevaan painaumaan. Järvellä on kartan mukaan yksi autio saari, joka on yli 30 metriä pitkä. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta eteläpäätä, jossa se on suota. Rannoille on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet etelästä Säynäjärven kylästä tai pohjoisesta Rajalan kämpältä, minne pääsee Sahalahden kylältä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,3 metriä mpy. Siihen laskee pari lyhyttä metsäojaa ja sen alle 30 metriä pitkä laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja oja laskee Pikku-Sorsamoon. Vesireitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.
Historiaa
Lähialueen pikkujärvien muodostumishistoria alkaa viimeisen jääkauden lopussa noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja paikalle jäi Itämeren Yoldia-vaiheen aikainen saaristo, jonka vedenpinnan korkeus sijaitsi nykyisen 145–150 metrin korkeuskäyrällä. Vapautuneiden alueiden morenimaat huuhtoutuivat rannasta mereen ja aallokko jätti mäkien rinteille rantavoiminen paljastamia kalliopintoja. Merenpinta laski nopeasti ja järvet jäivät alueen lähekkäisten kallioisten moreenimäkien välisiin painaumiin, jotka tämän jälkeen alkoivat soistua.
Briana Banks
Briana Banks (oik. Briana Bany, s. 21. toukokuuta 1978 München, Länsi-Saksa) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Elämäkerta
Banks syntyi Saksassa, hänen äitinsä oli yhdysvaltalainen ja isä saksalainen. Perhe muutti Britanniaan hänen ollessaan 4-vuotias ja edelleen Yhdysvaltoihin hänen ollessaan 7-vuotias. Hän muutti 16-vuotiaana pois äitinsä luota ottaen 14-vuotiaan siskonsa mukaansa. 18-vuotiaana hän sai siskonsa huoltajuuden. Hän teki teininä mallintöitä ja pääsi Teen Magazinen kanteen. Ennen uraansa pornoalalla hän työskenteli muun muassa pizzantekijänä, virkailijana taidekaupassa, arkistovirkailijana ja sihteerinä.
Ollessaan 21-vuotias Banks vastasi lehti-ilmoitukseen, jossa haettiin malleja alastonkuviin. Hänen taiteilijanimekseen oli valittu Mirage, mutta hän ryhtyi käyttämään nimeä Briana Banks vuodesta 2000 lähtien. Hän on toiminut myös Penthousen mallina ja oli kesäkuun 2001 Penthouse Pet.
Imaami pyörtyi
thumb|right|Imaami pyörtyi
Imaami pyörtyi on turkkilainen ruokalaji. Se koostuu halkaistuista ja kypsennetyistä munakoisoista, joiden täytteinä käytetään muun muassa sipulia ja tomaattimurskaa. Ruokalaji on varsin öljyinen. Siitä on kehitetty monia eri versioita.
Imaami pyörtyi -ruokalaji sai väitetysti nimensä imaamin pyörtymisestä tämän kuultua, kuinka paljon kallista oliiviöljyä ruoan valmistuksessa oli käytetty. Vastaava ruokalaji, jonka ainesosana käytetään lisäksi lihaa, on nimeltään karnıyarık.
Wendela Hebbe
Wendela Hebbe, o.s. Åstrand (9. syyskuuta 1808 Jönköping, Ruotsi – 27. elokuuta 1899 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, säveltäjä, toimittaja ja kääntäjä. Hän aloitti Aftonbladetin palveluksessa 1841, ja häntä pidetään Ruotsin ensimmäisenä ammattimaisena naispuolisena toimittajana.
Elämäkerta
Wendela Hebbe asui lapsuutensa Norra Sandsjössä Jönköpingin läänissä. Hänen isänsä oli seurakunnan kirkkoherra Samuel Åstrand (1767–1827) ja äiti tämän vaimo Maria Lund (1776–1847). Hebbe oli vuosina 1832–1864 naimisissa juristin ja tilanomistajan Clemens Hebben kanssa, ja heidän tyttärensä on oopperalaulaja Signe Hebbe. Clemens Hebbe kirjoitti poliittisia artikkeleita nimimerkillä "Junius". Kun Clemens Hebbe ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja muutti pois Ruotsista, Wendelasta tuli täysivaltainen, leskeen verrattava. Hebbe kasvatti yksin heidän kolme tytärtään Fannyn, Theclan ja Signen.
Hebbe muutti 1839 Jönköpingiin, jossa hän opetti musiikkia. Vuonna 1841 hän muutti Tukholmaan, Lilla Nygatan 8:aan. Hän tutustui Lars Johan Hiertaan, joka palkkasi hänet kääntäjäksi kustantamoonsa, vaikka hän ei erityisesti pitänytkään kääntämisestä. Hebbe aloitti työt myös Hiertan perustamassa Aftonbladetissa, johon hän kirjoitti lähinnä kritiikkiä teatterista, musiikista ja kirjallisuudesta, mutta teki myös yhteiskunnallisia reportaaseja. Wendela Hebbe ja Lars Johan Hierta asuivat yhdessä melkein kuin aviopari, vaikka Hebbe oli yhä naimisissa miehensä kanssa ja Hiertakin oli naimisissa ja monen lapsen isä Wendela Hebbe ja Lars Johan Hierta saivat 1852 pojan Edvard Faustman (1852–1927), jonka tytär oli Mollie Faustman. Hebbe alkoi samoihin aikoihin kirjoittaa nimimerkeillä Liana H ja Vendela H. Hänen ensimmäisissä romaaneissaan vuosilta 1841–1851 on selviä vaikutteita Carl Jonas Love Almqvistilta, joka oli hänen naapurinsa ja kollegansa.
Hebbe oli keskeinen henkilö Tukholman 1800-luvun kirjallisissa seurapiireissä, ja häntä pidetään Ruotsin ensimmäisenä naispuolisena toimittajana. 1847–1861 hän asui pienessä kulmahuoneistossa Stora Nygatan 21:ssä. Hän piti siellä kirjallista salonkia, joka oli 1840-luvulla Tukholman taiteilijamaailman kokoontumispaikka ja josta vuosikymmen myöhemmin tuli taiteilijoiden kokoontumispaikka. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat sekä Almqvist että Tegnér, joiden kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa. Kun Hierta myi Aftonbladetin 1850-luvulla, Hebbe jäi pois lehtityöstä. Puoli vuotta myöhemmin syntyi heidän poikansa Edvard (Faustman) Etelä-Ranskassa. Hebbe kirjoitti Djurgårdsteaternille puhe- ja laulunäytelmän Dalkullan 1858.
upright|thumb|left|Vendela Hebbe 1890. Kuva: [[Frans Gustaf Klemming.]] Wendelas Vänner -yhdistys on pitänyt huolta Hebben kesäpaikasta Wendela Hebben talosta Södertäljessä, jonka Lars Johan Hierta osti hänelle 1863. Jönköpingissä on vuodesta 1991 ollut Wendela Hebben mukaan nimetty katu. Myös Tukholman Hägesten in kaupunginosassa sijaitsee hänen mukaansa nimetty katu, Wendela Hebbes gatan.
Liana Isakadze
Liana Aleksandrovna Isakadze (, ; s. 2. elokuuta 1946 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen viulutaiteilija, ja hän on voittanut Jean Sibelius -viulukilpailun ensimmäisen palkinnon. Voittamisen aikoihin vuonna 1970 hän edusti Neuvostoliittoa.
Isakadze alkoi soittaa pianoa ja säveltää kolmivuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän ryhtyi soittamaan viulua ja opiskeli vuoteen 1963 saakka kotikaupunkinsa Tbilisin keskusmusiikkikoulussa. Sen käytyään hän muutti Moskovaan, jossa hän sai opetusta David Oistrahin oppilaana Moskovan konservatoriossa ja toimi myöhemmin myös opettajansa assistenttina.
Isakadzen kansainvälinen ora alkoi varsinaisesti, kun hän vuonna 1965 voitti Pariisissa pidetyn Jacques Thibaud -kilpailun. Vuonna 1970 hän jakoi ensimmäisen palkinnon maanmiehensä Pavel Koganin kanssa Jean Sibelius -viulukilpailussa, joka pidettiin Helsingissä. Samana vuonna hän saavutti kolmannen sijan Moskovassa järjestetyssä Tšaikovski-viulukilpailussa. Liana Isakadze on sittemmin kuulunut Jean Sibelius -viulukilpailun tuomaristoon.
Vuonna 1992 Liana Isakadze perusti David Oistrah -akatemian Ingolstadtiin Saksaan. Perustamansa akatemian johtamisesta hän luopui vuonna 1997. Vuonna 2003 hän perusti Kansainvälisen Liana Isakadze -viulukilpailun Pietariin, mutta vuoden 2007 kilpailu peruutettiin.
Hän on tehnyt on yli 500 äänitystä levymerkeille Melodija ja Orpheo sekä Moskovan ja Saksan radioille.
Pajatso (ooppera)
Pajatso on Ruggero Leoncavallon säveltämä ja kirjoittama kaksinäytöksinen ooppera. Oopperan ensiesitys oli Milanossa vuonna 1892. Sitä esitetään usein kaksoisnäytäntönä Pietro Mascagnin säveltämän Cavalleria rusticanan kanssa.
Pajatson suomalainen ensiesitys oli Suomalaisessa Oopperassa vuonna 1896. Suomeksi se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1919.
Henkilöt
Pagliacci on ennen kaikkea tenorin ooppera ja Canion rooli onkin tulkinnallisesti haastava. Kuuluisin Canio kautta aikain oli Enrico Caruso, jonka levytys kuuluisasta aariasta ”Vesti la giubba” myi ensimmäisenä levynä maailmassa kultaa. Myöhempien vuosien kuuluisia Canioita ovat olleet muun muassa Giovanni Martinelli, Richard Tucker, Mario Del Monaco ja Placido Domingo sekä suomessa Wäinö Sola ja Veikko Tyrväinen. Toinen Pajatson kuuluisimmista numeroista on oopperan aloittava Prologi, jossa Tonio kertoo oopperan aiheen ja sen mitä saveltäjä haluaa teoksella sanoa. Haastava prologi tekee Tonion roolista merkittävän baritoniroolin ja kuuluisia Tonioita ovat olleet mm. Titta Ruffo, Lawrence Tibbett, Tito Gobbi, Sherrill Milnes ja Cornell McNeil. Suomessa Toniota lauloi usein Usko Viitanen, jonka tulkinta on nähtävissä Suomeksi lauletussa Pajatson taltioinnissa.
Tapahtumapaikka ja -aika
Montalto, Calabria, Italia 15 elokuuta, 1865
Prologi
Tonio esittelee esityksen ja vakuuttaa esityksen perustuvan tositapahtumiin.
I Näytös
Kylään saapuu kiertävä teatteriseurue, jonka johtaja Canio on mustasukkainen vaimostaan. Tonion yrittäessä auttaa Neddaa alas vaunuista, Canio kiivastuu. Seuraavaksi Canio selittää hänen käytöstään pilkkaaville kyläläisille, että hän ei koskaan alistu kärsimään vaimonsa uskottomuutta kuten kohta Pajatso kohta alkavassa esityksessä. Canio ja Beppe lähtevät juomaan viiniä, mutta Nedda on levoton, sillä hänen omatuntonsa kolkuttaa. Tonio lähentelee Neddaa, joka kuitenkin lyö häntä kasvoihin. Tonio vetäytyy sivummalle kostoa vannoen.
Neddalla on rakastaja, Silvio, jonka kanssa hän suunnittelee pakoa vielä seuraavana yönä. Kuultuaan tästä Tonio haluaa kostoa. Canio tulee auttamaan Toniota, mutta Silvio on lähtenyt pakoon. Tonio kovistelee Neddaa, mutta tämä ei suostu kertomaan miehen nimeä. Canio raivostuu ja uhkaa Neddaa, mutta Beppe ehtii estämään pahoinpitelyn. Beppe rauhoittaa Caniota ja sanoo rakastajan saapuvan näytäntöön. Canio miettii kuitenkin esityksen peruuttamista tässä tilanteessa.
II Näytös
Kylän väki on saapunut seuraamaan näytöstä. Nedda toimii lipunkerääjänä, ja ehtii varoittamaan Silviota sekä sopimaan paosta. Näytelmä, commedia dell'arte –esitys alkaa.
Katsojat eivät huomaa, että onkin tosi kysymyksessä. Nedda yrittää jatkaa huvinäytelmää, mutta Canio inttää: nimi tai kuolema. Hän kertoo yleisölle kuinka on pelastanut Neddan (nyt yleisökin tajuaa tilanteen) katuojasta ja ottanut hänet vaimokseen. Nedda ei kuitenkaan suostu kertomaan nimeä ja täysin mielensä menettänyt Canio surmaa vaimonsa. Juuri ennen kuolemansa Nedda kutsuu Silviota yleisön joukosta, joka hyökkääkin lavalle ja kokee rakastettunsa kohtalon. Canio pysäytetään, ja hänen aseensa putoaa. Lopuksi Tonio ilmoittaa yleisölle: la commedia è finita, ”hupinäytelmä on päättynyt”.
Boris Buzančić
Boris Buzančić (13. maaliskuuta 1929 Bjelovar – 9. lokakuuta 2014 Zagreb ) oli kroatialainen näyttelijä ja poliitikko (HDZ). Hän toimi 1990-luvulla Zagrebin pormestarina ja istui maansa parlamentissa. Näyttelijänä hän loi vuosikymmeniä kestäneen uran. Hänet tunnettiin sekä elokuvista että televisiosarjoista.
KDM Niels Juel (F354)
KDM Niels Juel (runkonumero F354) oli Tanskan laivaston Niels Juel -luokan korvetti.
Valmistus
Alus tilattiin Aalborg Yard Limitediltä, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1976. Se laskettiin vesille 17. helmikuuta 1978 ja valmistui 3. tammikuuta 1979.
Palvelus
Alus teki 1989 laivastovierailut Gibraltarille ja Portugaliin. Se liitettiin sekä 1992 että heinäkuussa 1993 Jugoslavian rannikon saartoa valvovaan Naton pysyvään Atlantille sijoitettuun laivasto-osastoon (STANAVFORLANT). Se oli samassa tehtävässä myös elokuusta lokakuuhun 1995 sekä huhtikuusta kesäkuuhun 1996, jona aikana alus osallistui myös operaatio Sharp Guardiin. Operaatiosta vapauduttuaan alus vieraili entisessä Tanskan Länsi-Intiassa. Vuonna 1997 alus oli jälleen Naton laivasto-osastossa.
Kevin McCarthy
Kevin McCarthy oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
McCarthy syntyi Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. Hän valmistui Campion High Schoolista Wisconsinissa. Näyttelijän sisko on kirjailija Mary McCarthy ja serkku entinen presidenttiehdokas Eugene McCarthy.
McCarthyn lukuisiin elokuviin kuuluvat muun muassa Kauppamatkustajan kuolema (1951), Ruumiinryöstäjät (1956), Hotelli (1967), Avaruusfantasia (1972), Tappokäsky (1974), Piraija (1978), Murhenäytelmän loppu (1990) ja Riittävä todiste (1994).
McCarthy voitti Golden Globen ja oli lisäksi ehdolla Oscarin saajaksi. Hän kuoli 96 vuoden iässä 11. syyskuuta 2010.
Italian ympäriajo 2007
Vuoden 2007 Italian ympäriajo alkoi 12. toukokuuta Sardiniasta ja päättyi 3 viikkoa myöhemmin 3. kesäkuuta Milanoon. Kilpailussa 5 etapin maali oli vuoren huipulla ja yksi näistä oli henkilökohtainen aika-ajo. Kilpailun reitti vieraili myös Ranskassa ja Itävallassa. Italialainen Danilo Di Luca ajoi kilpailun voittoon ennen luxemburgilaista Andy Schleckiä ja italialaista Eddy Mazzoleniä.
Osallistuvat tallit
Alla olevat UCI ProTour -sarjaan ja UCI Professional Contintental -sarjaan osallistuvat tallit saivat osallistumisoikeuden vuoden 2007 Italian ympäriajoon:
Act II: Silent Narratives
Act II: Silent Narratives on progemetalli -yhtye Adamantran toinen studioalbumi. Se julkaistiin 23. toukokuuta 2014.
Helmer Salmo
Henkilöhistoria
Salmon vanhemmat olivat työmies Johan Kustaa Sundström ja Maria Lovisa Lindberg. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1931–1933 oli Eva Alina Joselin ja toinen vuodesta 1935 Hillevi Tellervo Rytkönen. Salmo tuli ylioppilaaksi 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja lisensiaatiksi 1939. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1950. Salmo teki työuransa Suomen kansallismuseossa. Hän toimi Muinaistieteellisen toimikunnan historiallisen osaston amanuenssina vuodesta 1928, raha- ja mitalikokoelman hoitajana vuodesta 1930, historiallisen osaston intendenttina vuodesta 1933, esihistoriallisen osaston intendenttinä vuodesta 1938 ja osaston johtajana 1948–1970. Kotiseutu-lehden toimitussihteeri Salmo oli 1926–1934.
Noregs Mållag
Noregs Mållag on norjalainen kielijärjestö, jonka tehtävänä on parantaa norjan kirjakielen nynorsk-muodon eli uusnorjan asemaa suhteessa bokmål-muotoon eli kirjanorjaan. Noregs Mållag perustettiin vuonna 1906, ja sillä on noin 13 000 jäsentä. Noreg on Norjan nimi uusnorjaksi, suomalaisille tutumpi muoto Norge on kirjanorjaa.
Norjan kielitilanteen tausta muistutti 1800-luvulla melko paljon Suomen tilannetta: Maan entisen emämaan (Tanska) kieli toimi edelleen valtion kielenä, vaikka itse valtio oli toisen vallan (Ruotsi) alla. Kielikiistan vanhoilliset tahot eivät voineet enää Norjassa kuten eivät Suomessakaan nojata vanhaan emämaahan. Norjassa Ivar Aasen laati norjan murteista yhteisen kirjakielen, jota hän kutsui landsmåliksi. Uusnorjan tukemiseksi perustettiin Bergeniin ja myöhemmin Christianiaan (Osloon) kieliseuroja, mållag. Ensimmäisistä seuroista Det norske samlaget on edelleen toiminnassa, mutta kustantamona.
Norjan itsenäistymisen (1905) jälkeen seurojen edustajat päättivät perustaa yhteisen kattojärjestön, Noregs Mållagin, järjestö perustettiin helmikuun 5. päivänä. Ajankohta oli tärkeä, koska seuraavana päivänä maan liberaalipuolueella oli vuosikokous ja puolue oli tärkeä landsmålin kannattajille.
Noregs Mållagin ensimmäinen voitto oli ns. sidemålsstilen, eli «toisen kotimaisen kielen ylioppilaskirjoitus», joka astui voimaan 1907. Siitä lähtien kaikki Norjan ylioppilaat ovat kirjoittaneet kaksi äidinkielen kirjoitusta ylioppilaskirjoituksissa, tämä uudistus on tehnyt norjalaiset kaksikielisiksi. Jo aikaisemmin, vuonna 1879, suurkäräjät olivat yksimielisesti päättäneet, että opettajilla on velvollisuus opettaa oppilaiden puhekielellä.
Uusnorjan asema vahvistui tasaisesti toiseen maailmansotaan saakka, etenkin vuosien 1917 ja 1938 oikeinkirjoitusuudistusten jälkeen. Silloin kuntien piti joka tapauksessa ostaa oppilaille uudet koulukirjat, riksmålin kielisten sijaan ne ostivat kirjat landsmåliksi tai myöhemmin nynorskiksi; vuodesta 1929 kielten viralliset nimet ovat bokmål ja nynorsk. Vuonna 1944 uusnorjan asema oli vahvimmillaan, 34,4 %.
Sodan jälkeen uusnorjan asema heikkeni. Vahvan keskittymispolitiikan seurauksena suljettiin syrjäseutujen kouluja, nämä olivat useimmiten uusnorjaa käyttäneitä kouluja. Oslossa yläluokkaiset vanhemmat vastustivat 1950-luvulla äänekkäästi bokmålin norjalaistumista. Uusnorjaa ei enää nähty tulevaisuuden kielenä, kuten ennen sotaa, vaan vanhan maalaisyhteiskunnan vertauskuvana.
Noregs Mållag ei pystynyt taistelemaan uutta kehitystä vastaan, muun muassa siksi, että järjestössä oli voimakkaita sisäisiä riitoja. Vuoden 1938 oikeinkirjoitusuudistus oli myös muuttanut uusnorjaa kirjanorjaan päin, mutta samalla Itä-Norjan murteiden suuntaan. Monet olivat tätä kehitystä vastaan, ja tämä kiista sai 1950-luvulla miltei kaiken huomion Noregs Mållagin piirissä.
Murrekampanjoiden lisäksi Noregs Mållag on työskennellyt uusnorjan puolesta kouluissa. Norjan koulupiirit ovat joko uusnorja- tai kirjanorja-piirejä, asiasta päätetään paikallisissa kansanäänestyksissä. Äänestysten yhteydessä sekä Noregs Mållag että erilaiset bokmålin tukijoukot yrittävät saada äänestäjät oman kielensä puolelle.
Viime aikoina uusnorjan asema tietokonemaailmassa on myös ollut tärkeä työkenttä Noregs Mållagille.
Audrey Munson
Audrey Marie Munson (8. kesäkuuta 1891 – 20. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä, jota pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä alastonnäyttelijänä, koska hän esiintyi 1900-luvun alussa elokuvissa Inspiration ja Purity täysin alasti.
Munson syntyi New Yorkissa kesäkuussa 1891. Hänen vanhempansa Edgar Munson ja Katherine "Kittie" Mahaney erosivat Audreyn ollessa nuori ja Audrey vietti lapsuutensa äitinsä kanssa.
Vuonna 1906 ollessaan 15-vuotias valokuvaaja Ralph Draper huomasi hänet ja esitteli hänet ystävälleen kuvanveistäjä Isador Kontille, joka pestasi Munsonin malliksi.
Seuraava vuosikymmen kului mallintöitä tehden. Munson muutti Kaliforniaan ja esiintyi kuvanveistäjän mallin elämästä kertovassa mykkäelokuvassa Inspiration (1915). Kyseinen elokuva on ensimmäinen, jossa nainen esiintyy täysin alasti.
Vuonna 1919 Munson muutti takaisin äitinsä Katherinen luokse New Yorkiin ja joutui keskelle "murhaskandaalia". Katherinen vuokraisäntä, tohtori Walter Keene Wilkins rakastui Munsoniin ja surmasi vaimonsa Julian päästäkseen tämän kanssa naimisiin. Vaikka Audrey ja Katherine olivat muuttaneet talosta pois ennen murhan tapahtumista poliisi halusi silti kuulustella heitä. Kuulustelut hoidettiin Kanadan Torontossa, jossa he kertoivat muuttaneensa pois Julia Wilkinsin pyynnöstä. Vaikka heillä ei ollut poliisin mukaan mitään tekemistä murhan kanssa, Audrey sai osakseen paljon negatiivista julkisuutta, joka vaikutti hänen uraansa mallina ja näyttelijänä. Walter Wilkins tuomittiin kuolemaan sähkötuolissa. Hän ehti kuitenkin hirttää itsensä sellissä ennen tuomion täytäntöönpanoa.
Myöhemmin Audrey Munsonin elämää varjosti mielenterveysongelmat ja vuonna 1922 Munson yritti itsemurhaa lääkkeiden avulla. Vuonna 1931 39-vuotias Munson määrättiin Ogdensburgin sairaalaan psykiatriseen hoitoon, jossa hän vietti loppuelämänsä 65 vuotta. Hän kuoli unohdettuna 104 vuoden iässä helmikuussa 1996 ja hänet haudattiin merkitsemättömälle hautapaikalle.
Kirjailija Diana Rozas kirjoitti Audrey Munsonin elämästä kirjan American Venus: The Extraordinary Life of Audrey Munson, Model and Muse, joka julkaistiin vuonna 1999.
Stick Arena
Stick Arena on XGenStudiosin luoma ilmainen multiplayer-verkkopeli. Pelissä pelataan muita käyttäjiä vastaan tikku-ukoilla, jotka tappavat toisiaan erilaisilla aseilla. Peliä pelataan lintuperspektiivistä, eli ylhäältä käsin. Peli on saanut kritiikkiä mm. sen hakkeroinnista. Peli toimii Macromedia Flash Playerilla.
Pelin tarkoituksena on tappaa toisia tikku-ukkohahmoja ja pitää oma hahmonsa hengissä. Pelaajat voivat jutella keskenään aulassa sekä myös kesken pelin. Yhdelle kentälle mahtuu korkeintaan neljä pelaajia. Kenttien koko vaihtelee suuresti ja pelaajat voivat myös luoda itse omia kenttiä. Se pelaaja voittaa, joka on tappanut toisia eniten. Mikäli tappoja on yhtä paljon, ratkaisee kuolemien lukumäärä.
Peliin täytyy kirjautua sisään mikäli haluaa päästä pelaamaan. Tunnuksen tekeminen on nopeaa, ja tikku-ukon ympärillä olevan kehän värin voi valita. Tunnuksella on tiedot, mm. sen tappojen lukumäärä.
Aseita on monia erilaisia mm. haulikko, pistooli, katana, pesäpallomaila ja AK-47
Uudistus
Peli uudistui (??.10.2008) nykyään se on Stick Arena Ballistick. Uusia aseita pelissä on mm. minigun, lasermiekka, sähkökypärä, laserpyssy, moottorisaha ja liekinheitin. Nämä kuitenkin maksavat, vanhatkin aseet on mukana. Uudistuksia pelissä on myös mm. lisää areenoita, voi itse tehdä areenan, tikku-ukon ympärille voi ostaa erilaisen värikentän (pelin omalla rahalla eli creditillä) esim. hymiön näköisen värikentän.
Lisää uudistuksia tuo myös tikku-ukon ympärillä ostetta leijuva lemmikki. Myös uusia lemmikeitä voi ostaa kaupasta.
Miria Obote
pienoiskuva|Miria Obote Miria Kalule Obote (s. 16. heinäkuuta 1936) on ugandalainen poliitikko ja Milton Oboten leski.
Miria Kalule opiskeli Makereren yliopistossa ja työskenteli Ugandan YK-suurlähetystössä New Yorkissa. Hän meni naimisiin itsenäistyneen kotimaansa ensimmäisen pääministerin Milton Oboten kanssa vuonna 1963. Hän kuuluu gandoihin, mikä vahvisti Oboten asemaa yhtenäisen valtion johdossa. Perhe joutui kuitenkin maanpakoon Tansaniaan, kun Idi Amin kaappasi vallan 1971. He palasivat Ugandaan 1980, mutta vuoden 1985 vallankaappaus ajoi heidät uudelleen maasta, tällä kertaa Sambiaan. Juuri kaappauksen aikana Miria johti Ugandan delegaatiota YK:n naisasioiden kokouksessa Nairobissa. Perhe pysyi ulkomailla Milton Oboten kuolemaan vuonna 2005 asti.
Miria Obote palasi Ugandaan lokakuussa 2005 20-vuotisen maanpaon jälkeen Milton Oboten hautajaisiin. 28. marraskuuta Obote valittiin puheenjohtajaksi Uganda People's Congress -puolueeseen, jota hänen miehensä oli johtanut kuolemaansa saakka. Obote oli presidenttiehdokkaana, mutta sai vain 0,6 % äänistä 23. helmikuuta 2006 pidetyissä vaaleissa, jotka voitti Yoweri Museveni.
Jukka Hytti
Jukka Hyde Hytti (s. 1. syyskuuta 1961 Lauritsala) on helsinkiläinen teatterituottaja ja ohjaaja, joka on kansainvälisen Baltic Circle -teatteriverkoston ja -festivaalin perustajajäsen ja Q-teatterin jäsen. Hän on toiminut myös opettajana teatterialan oppilaitoksissa ja kulttuurituottajakoulutuksessa.
Koulutukseltaan Jukka Hyde Hytti on kulttuurituottaja YAMK (HUMAK 2013). Johtamisen erikoisammattitutkinnon (JET) Hytti suoritti 2015. Vuodesta 2012 alkaen Hytti on työskennellyt Teatterin tiedotuskeskuksen (TINFO) kansainvälisten asioiden päällikkönä.
Ricardo Gallego
Ricardo Gallego Redondo (s. 8. helmikuuta 1959) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Seurajoukkue uransa aikana Gallego pelasi Castillassa (78–80), Real Madridissa (80–89), Udinese Calciossa (89–90) ja Rayo Vallecanossa (90–92). Espanjan maajoukkueessa Gallego pelasi vuosien 1982 ja 1988 välillä 42 ottelua ja teki 2 maalia. Hän edusti maataan kahdesti MM-kisoissa (1982 ja 1986) ja kahdesti EM-kisoissa (1984 ja 1988).
Aikuiskoulutustuki
Aikuiskoulutustuki on sosiaalituki, jota Suomessa työntekijä tai yrittäjä voi saada omaehtoiseen ammatilliseen koulutukseen. Aikuiskoulutustukea haetaan Työllisyysrahastosta. Vuonna 2019 aikuiskoulutustukea maksettiin 25 701 henkilölle yhteensä 176,5 miljoonaa euroa.
Palkansaajan aikuiskoulutustuki on ansiosidonnainen etuus, joka koostuu perusosasta ja palkkatulojen perusteella määräytyvästä ansio-osasta. Yrittäjän aikuiskoulutustuki on aina perusosan suuruinen. Palkansaajan aikuiskoulutustuki rahoitetaan kokonaan työttömyysvakuutusmaksujen tuotosta. Valtio maksaa yrittäjän aikuiskoulutustuen.
Aikuiskoulutustukea voi saada enintään 15 kuukauden ajan, kerran työuran aikana. Tukea voi hakea yhdessä tai useammassa jaksossa. Tukea myönnetään tutkintoon tai tutkinnon osan suorittamiseen johtavaan opiskeluun sekä ammatilliseen lisä- ja täydennyskoulutukseen julkisen viranomaisen alaisessa oppilaitoksessa. Oppilaitoksen tulee toimia Suomessa.
Aikuiskoulutustuen saamisen edellytykset ovat
Kaikkien aikuiskoulutustuen saamisehtojen tulee täyttyä, jotta on oikeutettu tukeen.
Tuen hakeminen, tukiajan kuluminen ja vaadittavat opintosuoritukset
Aikuiskoulutustukea haetaan ensihakemuksella ja maksuhakemuksella. Ensihakemuksella haetaan tukioikeutta, kuitenkin enintään 15 kuukaudelle. Myönteisen ensipäätöksen jälkeen voi hakea tukea maksuhakemuksella tarpeen mukaan kuukausittain jälkikäteen.
Tukikuukauden aikana maksetut palkat, etuudet ja muut työtulot vaikuttavat siihen, montako opintopistettä tukikuukauden aikana on suoritettava. Jos saa tuloja tukikuukauden aikana yli puolet tuen perusteena olevasta palkasta, vaaditaan suoritettavaksi vähintään 2 opintopistettä. Vastaavasti jos saa tuloja tukikuukauden aikana alle puolet tuen perusteena olevasta palkasta, tai tuloja ei ole lainkaan, vaaditaan suoritettavaksi vähintään 4 opintopistettä.
Tukikauden aikana saatavat tulot ja vaadittava opintopistemäärä ovat sidoksissa myös tukipäivien kulumiseen. Jos tukikuukautena vaaditaan kaksi opintopistettä eli tukikauden aikana saa palkkatuloja yli puolet normaalista palkasta, kuluu tukiaikaa vain puolikas kuukausi.
Ronald Delany
Delany opiskeli Yhdysvalloissa Villanovan yliopistossa, jonka yleisurheiluvalmentajana oli Jumbo Elliott. Delanyn ensimmäinen merkittävä saavutus oli finaalipaikka 800 metrillä vuoden 1954 EM-kisoissa Bernissä. Itse kilpailussa hän jäi viimeiseksi.
Ulkorataennätyksiin Delany ei koskaan yltänyt, mutta kovana kirimiehenä hän voitti taktiikkajuoksut. Yhdysvaltain hallikilpailuissa hän saavutti peräti 40 peräkkäistä voittoa vuosina 1956–1959. EM-kisoissa 1958 Tukholmassa Delany jäi 1 500 metrillä pronssille. Rooman olympiakisoissa kaksi vuotta myöhemmin hän epäonnistui 800 metrillä. Sofian universiadeissa 1961 hän voitti kultaa 800 metrillä ajalla 1.51,1.
Parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmiste
thumb|Panacod-lääkepakkaus pienoiskuva|Panacod-tabletteja pienoiskuva|Parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmisteita
Parasetamoli-kodeiini -yhdistelmävalmiste on yhdistelmälääke, joka sisältää kodeiinia ja parasetamolia. Parasetamoli-kodeiini -yhdistelmävalmistetta käytetään lievien ja keskivaikeiden sekä myös joissain tapauksissa vaikeiden kiputilojen hoitoon, ja se on tarkoitettu pääasiallisesti vain tilapäiseen käyttöön. Valmiste on myös kolmiolääke, mutta sanan varsinaisessa merkityksessä vain Alankomaissa, Ranskassa, Slovakiassa, Suomessa ja Tanskassa, joissa käytetään varoituskolmiota PKV-lääkkeiden pakkauksissa.
Parasetamoli ja kodeiini vahvistavat toistensa kipua lievittävää vaikutusta. Parasetamolia käytetään kipulääkkeenä myös yksinään.
SNORT
SNORT on kevyt ja avoimen lähdekoodiin perustuva IDS-ohjelmisto eli tunkeilijan havaitsemisjärjestelmä. Snortin ohjelmoi ja kehitti vuonna 1998 Martin Roesch ja nykyään sitä kehittää Roeschin yhtiö, Sourcefire. Ohjelma suorittaa verkkoliikenteen logitusta sekä analysoi pakettien sisältöä ja protokollavertailua. Se myös tarkkailee porttien käyttöä ja skannausta.
Parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmiste
Parasetamolin ja kodeiinin yhdistelmä on vatsaystävällinen ja hyvin toimiva kipulääke, jos se ei muuten aiheuta käyttäjälle haittavaikutuksia.
SNORT
SNORT on saatavilla Linuxille, FreeBSD:lle ja Windowsille.
Parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmiste
Yhdistelmävalmisteen haittavaikutuksina voivat olla muun muassa kodeiinin aiheuttama pahoinvointi, kodeiinin suolistoa lamaavasta vaikutuksesta johtuva ummetus, ja käytön jälkeinen päänsärky. Nämä ovat tyypillisiä opiaattien haittavaikutuksia. Panacod, joka lienee käytetyin ja tunnetuin parasetamoli-kodeiini-yhdistelmälääke sai myyntiluvan Suomessa 12. syyskuuta 1990.
SNORT
SNORT on InfoWorldin mukaan yksi merkittävimmistä avoimen lähdekoodin ohjelmista.
Parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmiste
Parasetamoli-kodeiini -yhdistelmävalmisteet
Parasetamoli-kodeiini -valmisteita on eri maissa saatavilla useita eri vahvuuksia:
Valmisteet sisältävät 300 mg:stä 1000 mg:n parasetamolia tablettia kohden. Miedoimmat tabletit ovat useissa maissa käsikauppalääkkeitä. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa 15/500- ja 30/500 -tabletit ovat saatavilla vain reseptillä, mutta 8/500- ja 12,8/500 -vahvuudet ovat käsikauppamyynnissä. Panacodia on myös saatavilla nopeasti vaikuttavana poretablettina joka on makeutettu sorbitolilla ja sakkariinilla.
Virossa myydään useita 8/500 -valmisteita ilman reseptiä. Suomessa Ring-merkkinen särkylääke (5/250) oli myynnissä käsikauppalääkkeenä vuoteen 1992 asti.
Annostus
Enimmäissuositus on 3 000 mg parasetamolia päivässä, turvaraja on 4 000 mg parasetamolia päivässä. Parasetamoli on maksatoksinen lääkeaine, mutta maksa pystyy käsittelemään alle 4 g parasetamolia vuorokaudessa. Turvarajan ylittäminen voi vaurioittaa maksaa. Tästä syystä muita parasetamolia sisältäviä lääkkeitä (kuten Panadol tai Somadril Comp) tulee välttää ettei turvaraja ylity. Valmistajien ohjeet mainitsevat, että tabletteja tulee ottaa enintään kaksi joka neljäs tunti (kodeiini ei vaikuta useammin otettuna, koska yhdisteen pilkkomiseen tarvittavia entsyymejä erittyy riittävästi vasta noin kuuden tunnin sisällä) eikä enempää kuin kahdeksan tablettia 24 tunnin aikana.
Kodeiinin kipua lievittävä vaikutus perustuu sen muuttumiseen kehossa morfiiniksi, vahvaksi opioidiksi, maksan entsyymin CYP2D6:n kautta. Entsyymin aktiivisuudessa yksilöiden välillä on eroja, jotka perustuvat geneettisiin ominaisuuksiin: CYP2D6-geenin monistumat nopeuttavat entsyymitoimintaa. Yksilöllinen vaste kodeiinipohjaisiin lääkkeisiin on selvitettävissä farmakogeneettisellä testillä.
Kenneth Kaunda
Kenneth David Kaunda (28. huhtikuuta 1924 Chinsali, Pohjois-Rhodesia – 17. kesäkuuta 2021 Lusaka, Sambia ) oli Sambian ensimmäinen presidentti vuosina 1964–1991.
Elämäkerta
Kaunda oli nuorin perheen kahdeksasta lapsesta. Hänen isänsä oli Malawissa syntynyt Skotlannin kirkon lähetyssaarnaaja ja opettaja. Kaunda opiskeli opettajaksi ja toimi ammatissa muun muassa kaksi vuotta Tanganjikassa. Hän ehti nousta merkittäväksi vaikuttajaksi Pohjois-Rhodesian afrikkalaisessa kansalliskongressissa, mutta perusti lokakuussa 1958 Sambian afrikkalaisen kansalliskongressin, joka kiellettiin maaliskuussa 1959. Kaunda sai yhdeksän kuukauden vankeustuomion, jonka hän suoritti ensin Lusakassa, sitten Salisburyssa. Hän oli jo aiemmin saanut vuonna 1955 kahden kuukauden tuomion Harry Nkumbulan kanssa.