cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prodikos
Hänen näkemyksensä jumaluskon synnystä oli hyvin moderni. Hän esitti, että ihmiset palvoivat ennen jumalina kaikkia suuria voimia joista oli hyötyä, esimerkkinä Niilin palvominen. Myöhemmin ihmiskunnalle palveluksia tehneet henkilöt tehtiin mytologioissa jumalaisiksi. Prodikos ei kuitenkaan ollut ateisti, sillä muun muassa panteistinen Zenon Elealainen puhui voimakkaasti hänen puolestaan.
Hänen luonnonfilosofiastaan tunnetaan ainoastaan teosten Luonnosta ja Ihmisen luonnosta nimet. Muussa filosofiassaan hän painotti sanojen tarkan käytön merkitystä. Kaksi tutkielmaa olivat erityisen tunnettuja. Toinen oli Kielen asianmukaisuudesta, johon Platon usein viittaa. Toinen sisälsi tunnustetun apologian Herakleen valitsemisesta, jossa sekä Hyve että Pahe houkuttelevat Heraklesta, ja josta Ksenofonin esittämä Sokrates antaa tiivistelmän (Muistelmia II:I).
Prodikoksen merkittävin oppilas oli Sokrates. Myös Therameneen, Euripideen ja Isokrateen sanotaan olleen hänen oppilaitaan. Hänen seuraajansa antoivat hänestä erilaisia arvioita. Platon satirisoi hänen opetuksiaan varhaisissa dialogeissaan, Aristofanes kutsui häntä "solisevaksi puroksi" ja Aiskhines paheksui häntä sofistina.
Lasse Koskela
Lasse Koskela (9. elokuuta 1955 Virrat – 18. kesäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kirjallisuuskriitikko ja Helsingin yliopiston kirjaston tietoasiantuntija. Hän kirjoitti useita teoksia kielen ja kirjallisuuden alalta.
Koskela opiskeli suomen kieltä Helsingin yliopistossa. Myöhemmin hän työskenteli kirjastoamanuenssina ja kotimaisen kirjallisuuden laitoksen assistenttina. Hänen kritiikkejään ilmestyi muun muassa Parnassossa 1980-luvun alusta alkaen.
Koskela oli toimitussihteeri Suomalaisen Kirjallisuuden Seura SKS:n Suomen kirjallisuushistoria -projektissa vuosina 1998–1999. Hän sai vuonna 2000 työstä Lauri Jäntin tietokirjapalkinnon yhdessä Liisi Huhtalan, Pertti Lassilan ja Yrjö Varpion kanssa. Koskela oli kulttuurilehti Hiidenkiven päätoimittaja 2002–2005. Hän osallistui myös useiden äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjojen tekemiseen ja oli vuodesta 1992 Ylioppilastutkintolautakunnassa uudistamassa äidinkielen ylioppilaskoetta, joka muuttui vuonna 2007.
1990-luvulla Koskela oli perustamassa aloittelevien kirjailijoiden Nobelistiklubia Helsingin yliopistossa. Helsingin yliopiston kirjaston tietoasiantuntijana hän oli kokoamassa vuoden 2015 alussa avattua Suomalaista klassikkokirjastoa, joka on yliopiston ja Kansalliskirjaston ylläpitämä digitaalinen kokoelma suomalaista kaunokirjallisuutta ja sen tutkimusta.
Jousikvartetto nro 11 (Šostakovitš)
Dmitri Šostakovitš sävelsi '''11. jousikvartettonsa''' f-molli (op. 122) vuonna 1966. Se on omistettu Vasili Petrovitš Širinskin muistolle. Širinski oli toiminut toisena viulistina Beethoven-kvartetissa, joka oli kantaesittänyt lähes kaikki säveltäjän aiemmat kvartetot.
Jousikvartetto on samassa sävellajissa kuin Beethovenin 11. jousikvartetto. Seitsenosainen teos koostuu johdannosta (andantino), scherzosta (allegretto), resitatiivista (adagio), etydistä (allegro), humoreskista (allegro), elegiasta (adagio) ja finaalista (moderato).
Rauta(III)nitraatti
Rauta(III)nitraatti eli ferrinitraatti (Fe(NO3)3) on rauta- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Rauta(III)nitraatti esiintyy kahtena kidevedellisenä muotona heksahydraattina Fe(NO3)3·6H2O ja nonahydraattina Fe(NO3)3·9H2O.
Valmistus
Rauta(III)nitraattia valmistetaan käsittelemällä rautaa typpihapon laimealla vesiliuoksella.
Käyttö
Rauta(III)nitraatin käyttökohteita ovat muun muassa tekstiilien värjäys, metallien kuten Sterling-hopean tai kuparin etsaus. Analyyttisena reagenssina sitä käytetään kloridi-ionipitoisuuden määrittämisessä. Kloridi-ionit vapauttavat tiosyanaatti-ioneita elohopeatiosyanaatista. Rauta(III)nitraatin sisältämät Fe3+-ionit muodostavat tiosyanaatti-ionin kanssa voimakkaan punaisen kompleksin ja kloridi-ionien pitoisuus voidaan sen avulla määrittää spektrofotometrisesti. Rauta(III)nitraattia käytetään myös katalyyttinä amidien, kuten natriumamidin valmistuksessa. Yhdistettä voidaan käyttää myös orgaanisessa synteesissä. Rauta(III)nitraatilla doupattu montmorilloniittimineraali toimii katalyyttinä hapetettaessa esimerkiksi tioleita disulfideiksi.
J. J. Huldén
Johan Jakob Huldén (14. huhtikuuta 1880 Munsala – 31. heinäkuuta 1959 Pietarsaari) oli suomalainen lyseon lehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Huldénin vanhemmat olivat herastuomari Nils Hulden ja Helena Storsved. Kirjailija Evert Huldén oli hänen veljensä ja toimittaja ja diplomaatti Anders Huldén hänen poikansa. Huldén pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905.
Huldén toimi Vaasan ruotsalaisessa yhteiskoulussa opettajana 1911–1916 ja koulun rehtorina 1915–1916. Hän oli sitten opettajana Pietarin ruotsalaisessa kirkkokoulussa 1916–1918 ja Kotkan ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuoteen 1922 saakka. Viimeksi Huldén toimi Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon ruotsinkielen vanhempana lehtorina 1922–1945. Hän oli myös ruotsin kielen opettajana Åbo Akademissa 1927–1943.
Opettajan toimen ohella Huldén oli toimittajana Kotka Nyheter–lehdessä 1920–1922, Nya Tidning–lehdessä 1923–1926 ja Vasa Posten–lehdessä 1926–1931. Hän järjesti suomalaisen mitalitaiteen näyttelyjä Tukholmaan 1944 ja Malmöhön 1951.
Kasvot väkijoukossa (albumi)
Kasvot väkijoukossa on suomalaisen iskelmälaulaja Beritin studioalbumi vuodelta 2000. Se on esittäjänsä seitsemästoista. Albumin tuottivat Berit ja Esko Koivumies. Kasvot väkijoukossa edustaa texmex-musiikkia.
Muuta
Kasvot väkijoukossa sisältää Beritin 1970-luvun menestyskappaleen "Sattuma kuljettaa". Albumin kuvat otti Pekka Kuparinen ja kannen suunnitteli V. Vuori.
Kristen Bellin filmografia
upright|pienoiskuva|Kristen Bell [[Tribecan elokuvajuhlat|Tribecan elokuvajuhlilla vuonna 2008.]] Tämä on Kristen Bellin filmografia.
Televisio
upright|pienoiskuva|Kristen Bell [[Veronica Marsin kuvauksissa vuonna 2007.]]
Ääninäyttelijänä
upright|pienoiskuva|Kristen Bell [[Frozen – huurteinen seikkailu|Frozenin ensi-illassa vuonna 2013.]]
Messinan maanjäristys 1908
thumb|Maanjäristyksen kartta. Messinan maanjäristys 28. joulukuuta 1908 tuhosi Messinan kaupungin lähes kokonaan. Järistys on ollut Euroopan historian suurin maanjäristys. Sen voimakkuus oli Mw 7,1. Järistystä seurasi tsunami, jossa kuoli tuhansia. Järistyksessä kuolleiden kokonaismäärä on eri arvioiden mukaan 75 000–200 000 ihmistä.
Punarintatikka
Punarintatikka (Dendrocopos cathpharius) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Länsi-Nepalista ja Koillis-Intiasta Myanmariin, Kiinaan, Laosiin ja Vietnamiin. Siitä tunnetaan kuusi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Darjeelingista 1843.
Messinan maanjäristys 1908
Messinan väkiluku oli tuolloin 150 000. Kaupunki oli tuhoutunut monta kertaa aiemminkin, joten sen rakennuskanta oli melko nuorta. Maanjäristyksen jälkeen se rakennettiin melkein kokonaan uudelleen. Asukkaat siirtyivät rakennusvaiheen ajaksi eri puolille Italiaa, osa lähti pysyvästi Yhdysvaltoihin.
Italia sijaitsee mannerlaattojen välisessä saumakohdassa. Laattojen merenalaiset liikkeet aiheuttivat törmäyksen, joka tuntui maanjäristyksenä Messinassa.
Roman Hubník
thumb|128px|Roman Hubník Roman Hubník (s. 6. kesäkuuta 1984 Vsetín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on edustanut kotimaassaan Sigma Olomoucia, Sparta Prahaa lainasopimuksella ja Viktoria Plzeňia, Venäjällä FK Moskovaa sekä Saksan Bundesliigassa Hertha Berliniä.
Hubnik on pelannut useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän on pelannut 29 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia vuosina 2009–2016. EM-kilpailuissa 2012 hän pelasi täydet ajan ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Venäjää vastaan mutta jäi seuraavissa otteluissa vaihtopelaajaksi. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi täydet minuutit Tšekin kaikissa kolmessa ottelussa.
Pieli
thumb|150px|Hopeakentässä punainen pieli Pieli on heraldinen airutkuvio, jonka leveys on noin kolmannes kilven leveydestä, ja joka kulkee kilven oikeassa reunassa. Suomalainen heraldiikka ei tunne kavennettua pieltä.
Vlado Janevski
pienoiskuva|Vlado Janevski Vladimir Vlado Janevski (s. 27. marraskuuta 1960 Skopje, Makedonian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen laulaja. Hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 1998 kappaleella ”Ne zori, zoro”, jolloin Pohjois-Makedonia (tai tuolloinen Makedonian tasavalta) osallistui euroviisuihin ensimmäistä kertaa. Kappale sijoittui 19. sijalle saaden yhteensä 16 pistettä.
Pieli
Pieli yltää aina korkeussuunnassa kilven reunasta reunaan. Samaa kuviota kilven vasemmassa reunassa kutsutaan vastapieleksi.
Joonas Kuokkanen
Joonas Kuokkanen (s. 4. lokakuuta 1983 Lahti) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Kuokkanen näytteli jo lapsena televisioelokuvassa Sotapoika (1993). Tuonnempana hän on näytellyt lähinnä sivuosia useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Ratamo ja Syke. Lisäksi Kuokkanen on näytellyt lyhytelokuvissa. Vuonna 2018 hän teki pääroolin Ossi Kallion dokumenttielokuvassa Westermarck.
Kuokkanen on näytellyt myös helsinkiläisessä Kellariteatterissa.
Vuonna 2020 Kuokkanen näytteli Anssin roolin farssisarjassa Keihäsmatkat.
Esa Lehtinen (yrittäjä)
Esa Lehtinen, taiteilijanimeltään Jämsän Paroni, on suomalainen Jämsästä kotoisin olevan rengas- ja viihdealan yrittäjä joka on esiintynyt myös itse iskelmälaulajana.
Lehtinen siirtyi rengasalalle ostettuaan 1973 Jämsän Kumikorjaamon jossa hän aloitti autonrenkaiden pinnoituksen. Rengaspinnoittamoa varten valmistui uusi halli 1976 Jämsään. Lehtinen myi myös soraa ja hänellä oli Paroni-Center-niminen kauppakeskus Jämsässä. Lehtinen omisti 1980-luvun alkupuolella jo useita rengasalan liikkeitä Tampereen ja Jämsän seudulla. Hän myi kuitenkin yrityksensä Isko Oy:lle ja muutti asumaan Kanariansaarille.
Lehtinen palasi Suomeen 2001 ja rakensi Nurmijärvelle Ruusulinnan tanssipaviljongin joka avattiin toukokuussa 2001. Lehtisellä oli lisäksi aiemmin Satulinna-niminen tanssipaikka Parolassa. Vuonna 2006 hän palasi myös rengasalalle perustettuaan raskaan kaluston renkaisiin erikoistuneen RuusuRengas-nimisen yrityksen Nurmijärvelle.
Lehtinen esiintyi myös iskelmälaulajana ja hän kiersi vuosina 1964–1993 esiintymässä oman yhtyeensä kanssa. Hän on toiminut lisäksi tanssien järjestäjänä sekä Suomessa että Kanariansaarilla. Lehtinen on tehnyt myös joitain levytyksiä muun muassa kokooma-cd:n Paronin parhaat.
Glehninkuusi
Glehninkuusi (Picea glehnii) on sinisävyinen havupuu, jota kasvaa luonnonvaraisena Hokkaidolla, Sahalinilla ja Kuriilien eteläosissa. Toisin kuin euroopankuusi, se on pioneeripuu, joka voi olla avoimen paikan, kuten hakkuuaukion tai metsäpalon jättämän aukon, ensimmäinen puulaji.
Kirkko (rakennus)
pienois|Vuonna 475 rakennettu Pyhän Simeon Styliitan kirkko lähellä [[Aleppoa on maailman vanhin nykyaikaan säilynyt kirkko. Kirkko ja luostari ovat raunioituneet jo ristiretkiaikana.]] pienois|Nykyään evankelis-luterilainen [[Turun tuomiokirkko on Suomen ensimmäisiä rakennettuja kirkkoja.]] pienois|[[Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva ortodoksinen Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko Bogoljubovossa, Vladimirissa.]] Kirkko on kristinuskon pyhäkkö eli pyhä rakennus. Hiippakunnan keskuskirkkoa kutsutaan tuomiokirkoksi eli katedraaliksi.
Suomen sana kirkko on lainattu muinaisruotsin sanasta kirkia. Pohjimmiltaan se juontuu kreikan adjektiivista kȳriakón, joka tarkoittaa ”Herralle kuuluvaa”, ”Herran omaa”.
Kirkkojen arkkitehtuuri
pienois|Kolmilaivaisen kirkon pohjakuva; oikealla kuori, poikkilaiva tummennettu. Perinteisesti kirkkorakennukset jaetaan keskuskirkkoihin ja pitkäkirkkoihin. Edellisissä pohjapiirros on pyöreä, neliömäinen, monikulmainen tai ristinmuotoinen. Jälkimmäisten pohjapiirroksessa on pituussuunta vallitseva. Niiden pääosat ovat runkohuone, kuori ja usein torni. Runkohuone jaetaan usein leveämpään keskilaivaan ja kahteen (tai useampaan) sivulaivaan, jotka pilaririvit erottavat toisistaan.
Westlake (Ohio)
Westlake on kaupunki Cuyahogan piirikunnassa, Ohion osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 32 729. Westlake sijaitsee noin 19 kilometriä Clevelandin keskustasta.
Kirkko (rakennus)
Kirkkojen arkkitehtuuri
Useampilaivaiset kirkot ovat joko basilikoja tai hallikirkkoja. Hallikirkossa kaikkien laivojen katot ovat jokseenkin samalla korkeudella, basilikan keskilaiva nousee sivulaivoja korkeammalle päästäen sisään valoa ikkunaseinien, klerestorion, kautta. Välimuotoa, jossa keskilaiva kohoaa selkeästi korkeammaksi mutta klerestoriota ei ole, kutsutaan pseudobasilikaksi. Joskus on sivulaivojen yläpuolella parvia, emporeja ja triforioita. Runkohuoneen ja kuorin välissä on suuremmissa kirkkorakennuksissa tavallisesti poikkilaiva. Leikkauskohta on nimeltään ristikeskus. Lisäksi kirkoissa voi olla sivukappeleita, torneja ja useampia poikkilaivoja.
Useissa kirkoissa on sivuhuone, sakasti. Vanhoissa kirkoissa on jäljellä vielä eteistila, asehuone.
Kirkkorakennuksen historia
Alun perin kokoonnuttiin juutalaisen tavan mukaisesti synagogassa ja Jerusalemin temppelissä, mutta oli myös yleistä että seurakunnat kokoontuivat ihmisten luona näiden omissa kodeissa. Osa tutkijoista uskoo että naisilla saattoi kotiseurakunnissa olla merkittävä valta päättää siitä, keitä ja mitä he ovat päästäneet koteihinsa opettamaan. Alkuun seurakuntapalvelukset olivat yksinkertaisia, niissä laulettiin hymnejä, ylistettiin Kristusta, syötiin yhdessä sekä jaettiin ruokaa köyhille ja leskille. Hiljalleen yksityistiloista alettiin muovata erityisiä jumalanpalvelustiloja, joista vanhimmat ovat 200-luvulta. Kirkkotiloista tuli sallittuja kuitenkin vasta Milanon ediktin jälkeen 313, jolla keisari Konstantinus salli yleisen uskonnonvapauden kaikille uskonnoille. 300-luvulla alkoi myös uusien kirkkojen rakentamisen buumi ja tuolta ajalta esimerkiksi on esitetty olevan Jerusalemin Pyhän haudan kirkko ja Betlehemin Syntymäkirkko. Antiikin loppuvaiheilla rakennettujen kirkkojen esikuvina toimivat julkisiin kokoontumisiin tarkoitetut hallit eli basilikat. Alkujaan monet kirkot rakennettiin jonkin marttyyrin tai pyhän ihmisen haudalle. Etenkin alttarin tuli olla haudan yläpuolella. Kun ajan myötä kirkkoja tuli niin paljon ja uusille seuduille, haudan vaatimuksesta luovuttiin, mutta alttarin tuli sisältää pyhäinjäännös. Myöhemmin keskiajalla kirkon vaurastuttua kirkkorakennuksista tehtiin suuria ja näyttäviä Jumalan kunniaksi.
Kirkkohuoneen sisältö
Kirkon itäpäädyssä sijaitsee alttari, josta jumalanpalvelusta johdetaan. Joissakin kirkkokunnissa, kuten ortodoksisissa kirkoissa, alttari on erotettu kirkkosalista ikonostaasilla, verholla tai seinällä. Läntisillä kirkkokunnilla kirkossa on erillinen puhujankoroke, jota kutsutaan saarnastuoliksi. Kirkoissa voi olla erilaisia soittimia. Perinteiset kirkkourut sijaitsevat joko lattian tasolla tai erillisellä urkuparvella.
Kirkot sisältävät monenlaista esineistöä. Osa kirkkojen esineistöstä liittyy kiinteästi jumalanpalveluksien viettämiseen, osa on sinne sijoitettua taidetta koristamassa kirkkosalia. Votiivilaiva löytyy useasta veden lähistöllä sijaitsevasta kirkosta. Kastemalja saattaa olla kirkossa koverrettu kivijalusta. Alttarilla sijaitsee usein alttaritaulu tai alttarikaappi.
Kirkkojen symbolismi
Kirkon symbolina voidaan pitää ristiä, sillä se merkitsee Jeesuksen ristiinnaulitsemista. Perinteisesti kirkon alttari on tehty kirkkosalin itäpäätyyn, sillä on ajateltu kirkon itäseinän olevan näkyvä raja taivaan ja maan välillä. Sama symboliikka esiintyy alttarikehässä, joka monesti on tehty puolikaaren muotoon jotta ehtoollisvieraat voisivat käydä samalle aterialle myös niiden pyhien kanssa, jotka eivät ole enää täällä. Alttarikehän, -kaiteen on katsottu myös eristävän alttarialueen kirkon ”kaikkein pyhimmäksi” osaksi, samoin alttarikehän ja sen puoliympyrämuodon vertauskuvalliselle selittämiselle ei ole perusteita, vaan se on puhtaasti ehtoollisen jakoon liittyvä tekninen väline. Alttarikaide on kirkoissa pääasiassa vain Pohjoismaissa, sitä ei juurikaan ole muualla käytössä.
Ilmansuunnilla on kirkkosalissa merkityksensä. Itä on auringonnousun ja Jumalan valon suunta. Länsi on tämän maailman suunta, johon usein kirkon pääovi on sijoitettu, jotta tulo kirkkoon voisi symboloida vaellusta luvattuun maahan kohti Jumalaa. Pohjoinen on Uuden testamentin suunta ja etelä Vanhan testamentin suunta. Monesti on pyritty sijoittamaan lukupulpetti eteläiselle puolelle ja saarnastuoli pohjoiselle puolelle.
Hoorn
Hoorn on kunta ja kaupunki Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Se sijaitsee Markermeerin rannalla, 35 kilometriä Amsterdamista pohjoiseen. Hoornissa on arviolta 73 602 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 20,4 neliökilometriä.
Hoorn sai kaupunginoikeudet vuonna 1357.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Hoornin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Voittamaton taistelija
Voittamaton taistelija (myös Hercules II – raakaa voimaa, ) on vuonna 1985 julkaistu Luigi Cozzin ohjaama italialais-amerikkalainen seikkailuelokuva. Se on vuonna 1983 valmistuneen Herculeen jatko-osa.
Elokuvassa jumalat lähettävät kehonrakentaja Lou Ferrignon esittämän Herculeen takaisin maan päälle etsimään Zeuksen varastettuja salamoita, jotka on kätketty erilaisten hirviöiden sisälle. Loppuhuipennuksessa Hercules kohtaa uudelleen kuningas Minoksen ja pelastaa maapallon törmäykseltä kuun kanssa. Kriitikoiden mukaan Cannon Filmsin tuottama elokuva on jopa huonompi kuin edeltäjänsä.
Mainoslause
Kun Hercules jännitti lihaksensa, oli kuninkaidenkin taivuttava!
Äsphultin kirkko
thumb|300px|Äsphultin kirkko
Äsphultin kirkko on Ruotsissa Kristianstadin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Hiekkakiviperustusten avulla sen on ajoitettu olevan peräisin 1100-luvun jälkipuoliskolta.
Hiekkakivestä tehty kastemalja on kirkon vanhin esine ja luultavasti yhtä vanha kuin kirkkokin on. Alttarirakennelman on tehnyt Matthias Stenberg 1700-luvun alussa barokkityyliin. Saarnastuolissa on osia eri aikakausilta 1600-, 1700- ja 1800-luvuilta.
Sidney Nolan
pienoiskuva|Albert Tuckerin muotokuva Sidney Nolanista 1940-luvulla. Sidney Robert Nolan (1917–1992) oli australialainen taidemaalari, jonka töiden aiheet usein nousevat oman maan mytologiasta ja menneisyydestä.
Nolan opiskeli taidetta Melbournessa ja alkoi maalata ammattimaisesti vuonna 1938. Hän siirtyi 1940-luvulla abstraktista taiteesta esittäviin töihin ja otti aiheesta australialaisesta mytologiasta, kuten hänen ehkä tunnetuimmassa työssään, maalaussarjassa lainsuojattomasta Ned Kellystä (1945–1947 ja 1954–1957). Nolanin taiteessa on muistoja nostattava ilmapiiri ja teoksissa on abstrakteja osia. Vuonna 1983 Nolan maalasi Sydneyn oopperan Trubaduuri-produktion kulissit.
Ruskolakkitikka
Ruskolakkitikka (Dendrocopos moluccensis) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Himalajan eteläpuolelta Intiaan, Sri Lankaan, Malakan niemimaan länsi- ja eteläosiin sekä Indonesiaan. Lajista tunnetaan viisi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Malakasta 1788.
Siri von Essen
Ura
Siri von Essenin ensimmäinen esiityminen oli 27. tammikuuta 1877 tukholmalaisen Kuninkaallisen draamateatteri Dramatenin näyttämöllä. Ensiesiintymisensä jälkeen hänelle tarjottiin paikkaa Dramatenista, jossa hän työskenteli 1881 saakka. Ensiesiintymisensä vuonna hän esiintyi myös Charlotte Birch-Pfeifferin ohjaamassa Charlotte Brontën romaaniin Kotiopettajattaren romaani perustuvassa näytelmässä.
Dramatenin jälkeen von Essen näytteli yhä joissakin teattereissa. Keväällä 1882 hän näytteli helsinkiläisessä Svenska Teaternissa ja hänen työskentelyään kuvattiin teknisesti taitavaksi ja havainnointikykyään älykkääksi, joskin omintakeisuutta pidettiin hieman puuttellisena. Saman syksynä hän näytteli puolisonsa näytelmässä Herr Bengts hustru, josta hän suoriutui hyvin nauttien yleisön suosiosta. Työt näyttelijänä kuitenkin vähenivät ja von Essen ryhtyi kirjoittamaan aiempaa aktiivisemmin, joskin lastenhoitaminen ja kotitalouden pyörittäminen veivät merkittävän osan hänen ajastaan perheen asuessa Ranskassa ja Sveitsissä.
Von Essen ja Srindberg perustivat Kööpenhaminaan Skandinavisk försöksteaterin 1888, jonka johtohahmona von Essen myös toimi. Vuosien tauon jälkeen hän näytteli Strinbergin kirjoittaman näytelmän Neiti Julien pääroolissa. Nimiroolin lisäksi hän vastasi yhdessä Strinbergin kanssa näytelmän ohjauksesta ja skenografiasta. Teatteri joutui kuitenkin lopettamaan toimintansa talousvaikeuksien takia pian.
Muutettuaan Helsinkiin von Esseen hankki elannon kääntämällä ja opettamalla sivutoimisesti nuoria näyttelijöitä. Hänen opiskeijoinaan olivat muun muassa Harald Svensson, Ingeborg Björkell, Ella Kenmp, Arhur Lindberg, Nanny Luther, Arvid Nyberg ja Leopold Maacewicz.
Elämä
Siri von Essenin vanhemmat olivat kapteeni Carl Reinhold von Essen ja näyttelijä Elisabet Charlotta in de Betou. Siri von Essen oli 1872–1876 naimisissa luutnantti Carl Gustaf Wrangel af Saussin kanssa ja 1877–1891 August Strindbergin kanssa. Hänen tyttärensä oli Karin Smirnoff. Hänet on haudattu Tukholman lähelle Solnaan Pohjoiselle hautausmaalle.
Von Essenillä oli lapsena ranskankielinen kotiopettaja. 13-vuotiaana hän matkusti perheensä mukana Pariisiin, jossa hän kävi muutamia kuukausia luostarikoulua. Kun perhe oli joutunut myymään omaisuutensa, kaikki muuttivat Tukholmaan 1868. Ensimmäisen puolisonsa kanssa von Essen sai 1873 tyttären Sigridin, joka kuoli 1877. Vuonna 1875 hän tutustui August Strindbergiin. Keväällä 1876 Wrangel ja von Essen päättivät erota. Yksi eron syy oli von Essenin halu työskennellä näyttelijänä, mikä ei sopinut puolison arvolle. 30. joulukuuta 1877 Siri von Essen ja August Strindberg avioituivat. Pian avioitumisen jälkeen syntynyt ensimmäinen lapsi kuoli muutaman päivän ikäisenä.
Strindberg kirjoitti 1882 kaksi näytelmää vaimoaan varten: Herr Bengts hustru ja Lycko-Pers resa. Tytär Karin syntyi 1880 ja Greta 1881. Perhe matkusti 1883 ulkomaille ja asui Ranskassa ja Sveitsissä. Poika Hans syntyi 1884. Giftas (Naimakauppoja) -oikeudenkäynnin jälkeen 1884 August sanoi, ettei ollut koskaan aikonut palata Ruotsiin. Grez-sur-Loingissa von Essen ystävystyi muun muassa tanskalaisen Marie Davidin kanssa. Strindberg syytti heitä lesbolaisesta suhteesta. Pariskunta muutti jälleen Tukholmaan 1889 ja aloitti avioeroneuvottelut 1890. Helmikuussa 1891 oli avioero selvä, ja von Essen sai lasten huoltajuuden itselleen. Hän muutti lapsineen Suomeen. Hän hankki elannon perheelle kääntämällä ja antamalla opetusta näyttelemisessä.
August Strindberg kirjoitti vuosina 1887–1888 kirjan Hullun puolustuspuhe, joka käsittelee heidän suhdettaan.
Sisä-Suomi
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Sisä-Suomi oli Jyväskylässä vuosina 1923–1970 ilmestynyt kokoomuslainen sanomalehti. Vuosina 1951–1961 sen nimenä oli Jyväskylän Sanomat ja vuosina 1962–1970 Keski-Suomen Iltalehti.
Vuonna 1918 perustetun Keskisuomalaisen siirryttyä edistyspuolueen kannattajaksi Jyväskylän kokoomuslaiset ryhtyivät Sakari Kuusen johdolla puuhaamaan omaa äänenkannattajaa. Vuosina 1925–1930 sen julkaisijana toimi K. J. Gummeruksen kustannusliike. Oltuaan lapuanliikkeen ja IKL:n kannalla Sisä-Suomi sanoutui vuonna 1936 irti oikeistoradikalismista. Lehti menestyi 1930-luvulla hyvin, mutta alkoi jo sotavuosina menettää asemiaan Keskisuomalaiselle. Se yritti pelastautua muuttumalla selvemmin yleislehdeksi ja sittemmin iltalehdeksi, vaihtamalla nimeä ja ottamalla liberaalit mukaan julkaisijaksi. Pienilevikkinen kokoomuslehti lopetettiin Yhtyneiden Paperitehtaiden kaltaisten suuryritysten tuen kadottua.
Irma Thesleff
Irma Paula Nathalia Thesleff (o.s. Saxén, s. ) on suomalainen professori, kehitysbiologian tutkimusohjelman johtaja ja tieteen akateemikko Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Thesleff on kansainvälisesti tunnettu hampaiden ja kallonluiden kehityksen tutkimisesta.
Sisä-Suomi
Sisä-Suomi ilmestyi vuonna 1924 kolmesti, vuosina 1925–1943 ja 1959–1968 kuudesti, vuosina 1944–1959 seitsemän kertaa ja vuosina 1968–1970 viidesti viikossa. Vuosina 1927–1929 se julkaisi myös kolmipäiväistä ja vuosina 1927–1929 ja 1932 kerran viikossa ilmestynyttä painosta. Lehden levikki oli 1930- ja 1940-luvuilla 4 000–5 000 ja vuonna 1957 yli 8 000 kappaletta. Vuonna 1968 levikki oli laskenut 3 000:een. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Oskari Tissari (1924), Uuno Halminen (1924), Vilho Vihtori Viita (1924–1925), Martti Raitio (1925–1929 ja 1930–1931), Heikki Halmesmäki (1929–1930), Vilho Mäkipuro (1930), Veikko Sariola (1931), Väinö Valorinta (1931–1932), Arvi V. Mäkinen (1932–1938 ja 1944), Matti Karjalainen (1938–1939), Akseli Routavaara (1939–1944) ja Kyösti Sorjonen (1945–1970).
SM-liigan jäähyennätys
SM-liigan jäähyennätys on jääkiekkoennätys, jonka haltijana on pelaaja, jolle merkitään yhden kauden aikana eniten jäähyminuutteja jääkiekon SM-liigan runkosarjassa. Nykyinen jäähyennätyksen haltija on Matt Nickerson, jolle määrättiin 236 jäähyminuuttia kaudella 2005–2006.
Irma Thesleff
Opinnot ja ura
Irma Thesleff, omaa sukuaan Saxén, opiskeli hammaslääkäriksi tähtäävää tutkintoa, mutta aloitti hammaslääketieteen tutkimuksen setänsä professori Lauri Saxénin kannustuksella. Lauri Saxén oli tuolloin kokeellisen patologian professori mutta myös kehitysbiologi. Myöhemmin Saxén valittiin myös Helsingin yliopiston kansleriksi. Irma Thesleffin tieteellinen ura jatkoi siis maineikkaan sedän jalanjälkiä. Thesleff kiinnostui setänsä esittämästä väitöskirja-aiheesta ja valmistui hammaslääketieteen tohtoriksi 1975. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (I. Saxén, 1975) oli otsikoitu Etiological variables in oral clefts ja käsitteli huuli- ja suulakihalkion syntyä. Thesleff vietti perheineen vuoden Yhdysvalloissa postdoc-tutkijana National Institutes of Health -tutkimusinstituutissa ja palasi Suomeen 1979. Vuonna 1983 hänestä tuli myös oikomishoidon erikoishammaslääkäri. Vuodesta 1990 vuoteen 2004 hän toimi lasten hammashoito- ja hampaiston oikomisopin professorina Helsingin yliopistossa. Vuonna 1996 hän aloitti myös Biotekniikan instituutin kehitysbiologian tutkimusohjelman johtajana. Thesleffin johtama tutkimusyksikkö valittiin Suomen Akatemian huippuyksiköksi viisivuotiskaudelle 2002–2007. Tutkimusjohtajan viran muututtua pysyväksi hän erosi vuonna 2004 professorin virastaan ja keskittyi täysillä 80 hengen tutkimusyksikön johtamiseen. Suomen Akatemian valitsema akatemiaprofessori Thesleff oli vuosina 1998–2003.
Palkintoja ja tunnustuksia
Irma Thesleff on saanut uransa aikana useita palkintoja. Vuonna 1999 hän sai Oslon yliopiston lääketieteen Anders Jahren pääpalkinnon, joka on rahalliselta arvoltaan miljoona Norjan kruunua. Professori Thesleff on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1994 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2000. Hammaslääketieteen alan merkittävimmän Isaac Schourin muistopalkinnon (Isaac Schour Memorial Award) Thesleff sai vuonna 2008. Lisäksi hän on saanut lukuisia suomalaisia palkintoja.
SM-liigan jäähyennätys
Runkosarjan yhden ottelun jäähyennätys pelaajalle oli pitkään Raimo Helmisellä, jolle merkittiin 7. joulukuuta 2002 pelatussa ottelussa 55 rangaistusminuuttia. Tammikuussa 2014 TPS:n Markus Palmroth sai 59 minuuttia rangaistuksia. Play-Off jäähyennätys oli pitkään Kimmo Pikkaraisella, 56 min, kunnes Patrik Moisio sai 19.3.2016 TPS-Kärpät-ottelussa yhteensä 60 jäähyminuuttia. Yhden ottelun yksittäinen jäähyennätys joukkueiden välillä rikottiin 26.11.2011 käydyssä ottelussa HIFK:n ja Pelicansin välillä, jossa jaettiin yhteensä ennätykselliset 465 jäähyminuuttia ja peräti 14 pelaajaa komennettiin suihkuun. Lisäksi joukkueiden päävalmentajat komennettiin myös suihkuun. Edellinen ennätys oli SaPKon ja Tapparan välinen ottelu vuonna 1969, jolloin ottelussa jaettiin 291 jäähyminuuttia. Tuolloin tosin sarjan nimi oli SM-sarja. Tätä edellinen jäähyennätys SM-liiga nimellä oli vuonna 2007 pelattu ottelu Lukon ja Ässien välillä jossa jaettiin 233 jäähyminuuttia.
Vain kuusi pelaajaa on ylittänyt SM-liigaurallaan tuhannen jäähyminuutin rajan. He ovat Pasi Peltonen, Toni Mäkiaho, Ilkka Pikkarainen, Markus Kankaanperä, Sami Helenius ja Pauli Levokari. Eniten jäähyminuutteja on Markus Kankaanperällä, joka ohitti Peltosen hallitseman ennätyksen 19. lokakuuta 2012.
Irma Thesleff
Palkintoja ja tunnustuksia
Thesleff on saanut myös paljon kansallisista arvostusta: Professoriliitto on nimennyt Thesleffin Vuoden Professoriksi (2004) ja hammaslääkäriseura Apollonia ry:n ortodontian jaosto on nimennyt Thesleffin ensimmäiseksi Vuoden Ortodontiksi vuonna 2006.
SM-liigan jäähyennätys
Kausiennätyksen kehitys
Jääkiekon SM-liiga perustettiin vuonna 1975. Ensimmäisellä kaudella 1975–1976 eniten jäähyminuutteja runkosarjanotteluissa otti kovaotteinen HIFK-puolustaja Lalli Partinen, 31 ottelussa 116 jäähyminuuttia.
Irma Thesleff
Palkintoja ja tunnustuksia
Vuonna 2014 Thesleff nimettiin tieteen akateemikoksi.
SM-liigan jäähyennätys
Kausiennätyksen kehitys
Partisen ennätys pysyi voimassa kevääseen 1987 asti, jolloin Kalpassa pelannut kanadalainen Brent Sapergia rikkoi aikaisemman ennätyksen yhdellä minuutilla (117). Sapergia oli värikäs persoona ja oli osan kaudesta hyllytettynä kaukalon ulkopuolella tapahtuneen pahoinpitelyn vuoksi. Yhteensä Sapergia pelasi kaudella vain 33 ottelua, joissa teki 25+13 tehopistettä.
Atle Sponberg
Atle Sponberg (s. 17. lokakuuta 1964 Gjøvik, Norja) on norjalainen viulisti.
Irma Thesleff
Palkintoja ja tunnustuksia
Thesleff on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Yksityiselämä
Thesleffin perheen kolme nykyään jo aikuista lasta ovat urheilullisia ja koko perhe harrastaa tennistä. Vanhin ja nuorin tytär ovat saavuttaneet myös kansainvälistä urheilumenestystä. Irma Thesleffin puoliso on ammatiltaan lentokapteeni.
SM-liigan jäähyennätys
Kausiennätyksen kehitys
Kaudella 1992–1993 Ilveksen kanadalainen puolustaja Brian Tutt rikkoi Sapergian kuusi vuotta vanhan ennätyksen ottamalla yhteensä 148 jäähyminuuttia. Tuttin ennätyksen rikkoi keväällä 1997 HIFK:ssa pelannut Jarkko Ruutu, joka otti 155 jäähyminuuttia runkosarjassa. Ennätys oli Ruudulla kuitenkin vain yhden kauden, sillä seuraavalla kaudella sen rikkoi HPK:n Toni Mäkiaho 185 minuutilla.
Atle Sponberg
Koulutus
Sponberg on opiskellut Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa Isac Schuldmanin johdolla sekä Amsterdamissa Herman Krebbersin oppilaana. Hän on myös osallistunut Isaac Sternin, Shlomo Mintzin, Henryk Szeryngin ja Mstislav Rostropovitšin mestarikursseille.
SM-liigan jäähyennätys
Kausiennätyksen kehitys
Kaudella 1999–2000 vanhan jäähyennätyksen rikkoi Hannes Hyvönen, joka otti 189 minuuttia jäähyjä. Hän pelasi runkosarjan aikana Bluesissa 18 ja HIFK:ssa 22 ottelua, eli yhteensä 40 ottelua. Edellisellä kaudella hän oli tehnyt tehopisteet 23+18, mutta jäähyennätyskaudellaan hän teki ainoastaan 7+4. Seuraavalla kaudella Hyvönen keskittyi taas pelaamiseen ja otti "ainoastaan" 34 jäähyminuuttia.
Atle Sponberg
Ura
Sponberg edusti vuonna 1982 Pohjoismaita Eurovisionin kilpailussa Young musician of the Year. Hän sai Szeryng-palkinnon opiskeluaikanaan.
SM-liigan jäähyennätys
Kausiennätyksen kehitys
Hyvönen menetti ennätyksen kaudella 2004–2005, kun Jarkko Ruutu palasi SM-liigaan NHL:n työsulun ajaksi. Ruutu otti kaudella yhteensä 215 jäähyminuuttia. Ruudun ennätyksen rikkoi seuraavalla kaudella Ässien yhdysvaltalainen Matt Nickerson, joka otti pelaamissaan 36 runkosarjanottelussa 236 jäähyminuuttia. Samalla kaudella SaiPan slovakialainen Kristián Kudroč sai pelaamissaan 48 ottelussa 227 jäähyminuuttia.
Atle Sponberg
Ura
Sponberg on Norjan Kringkastingsorkesteretin konserttimestari sekä Norjan kamariorkesterin johtaja. Hän on pitänyt useita solistikonsertteja esimerkiksi Bergenin Festspillenellä sekä Oslon kamarimusiikkijuhlilla.
Cathrine Lindahl
thumb|200px|Cathrine Lindahl Vancouverin olympialaisissa 2010. Eva Cathrine Lindahl (s. 26. helmikuuta 1970) on ruotsalainen curlingpelaaja. Hän pelasi kakkosena naisten curlingjoukkueessa, joka voitti kultaa Torinon olympialaisissa 2006 ja Vancouverin olympialaisissa 2010. Yksi hänen joukkuetovereistaan on hänen sisarensa Anette Norberg.
Visaginas
Visaginas on runsaan 21 000 asukkaan kaupunkikunta Utenan läänissä, Liettuan itäosassa. Kaupungin lähellä sijaitsee Liettuan suurin järvi Drūkšiai.
Historia
Visaginas perustettiin vuonna 1975 asutuskeskukseksi Ignalinan ydinvoimalan työntekijöille. Aluksi eli vuoteen 1992 saakka kaupungin nimi oli Liettuan kommunistisen puolueen ensimmäisen pääsihteerin Antanas Sniečkusin mukaan Sniečkus. Visaginas sai kaupunginoikeudet vuonna 1977 ja 1996 otettiin käyttöön kaupungin nykyinen vaakuna.
Elinkeinoelämä
thumb|250px|oikea|Visaginasissa sijaitseva [[Ignalinan ydinvoimala.]] Kaupungin tärkein elinkeino oli sähköntuotanto: Liettuan ainut ydinvoimala, Ignalina, sijaitsi lähellä kaupunkia. Voimalassa työskenteli yli 5000 ihmistä. Voimalaitos suljettiin lopullisesti 31. joulukuuta 2009. Vanhan voimalaitoksen viereen aiotaan rakentaa uusi ydinvoimalaitos. Visaginasin rautatieasema tuo raideyhteyden niin Vilnaan, Daugavpilsiin kuin Pietariinkin.
Koulutus, kulttuuri ja urheilu
Kaupungissa toimii: ammattikorkeakoulu, 6 yläastetta, ala-aste, 8 päiväkotia, musiikin- ja akrobatian oppilaitokset ja urheilukeskus. Visaginasissa toimii 11 urheiluseuraa, joissa on yhteensä 1600 jäsentä. Kaupungissa järjestetään vuosittain "Visaginas Country" -kantrimusiikkifestivaali.
Ystävyyskaupungit
Visaginasin ystävyyskaupungit:
Google Mars
Google Mars on Google Earthin palvelu, jonka avulla voi katsoa Marsin pintaa samalla tavalla kuin Maan. Lisäksi siinä on joitain erikoisominaisuuksia.
Ominaisuuksia
Google Earthin Mars-ominaisuuden avulla voi:
Aadam-Jumala-teoria
Opin mukaan Aadam on maapallon Jumala, joka on koko ihmiskunnan henkien isä jo ennen maailman luomista. Luotuaan maailman Aadam saapui maan päälle kuolemattomassa, taivaallisessa ja ylösnousseessa ruumiissaan ja otti mukaan Eevan, yhden vaimoistaan. Eedenin puutarhassa Aadam nautti kuolevaisuuden mukanaan tuovan hedelmän, mikä teki hänelle mahdolliseksi siittää ihmislapsia. Tämä mahdollisti henkilapsien syntymisen maan päälle koetusajaksi, jonka aikana heidän oli mahdollista valita hyvän ja pahan välillä sekä saada osakseen ne pyhät toimitukset, jotka ovat välttämättömiä henkimaailmassa edistymiseksi (vrt. pelastussuunnitelma). Kyseisen opin mukaan "Aadam" on "Kristuksen" kaltainen arvonimi, joka kuuluu kaikkien asuttujen planeettojen (joita tämän opin mukaan on luvuton määrä) ihmisten esi-isälle. Kuolevaisuutta edeltävänä aikanaan Aadam tunnettiin opin mukaan nimellä Mikael.
Aadam-Jumala-teoriaan kuuluu myös ajatus, jonka mukaan Aadam ei kuollut ruumiillista kuolemaa vaan hänet "otettiin" taivaaseen kuten Henok. Hän kuitenkin palasi ruumiissaan maan päälle "aikojen keskipäivänä" siittääkseen Jeesuksen.
Brigham Young ei missään vaiheessa suostunut esittämään tarkemmin ajatustaan Aadamista ihmiskunnan Jumalana, joten opin täsmällinen tulkinta jäi hämäräksi. Young itse teki yleensä selvän eron Isä Jumalan (jota mormonismissa kutsutaan hepreankielisellä nimellä Elohim) ja Aadamin välillä, joten Aadaminkin yläpuolella oli siis Jumala. Toisaalta Young puhui useaan otteeseen siitä, että juuri Aadam siitti Marialle Jeesuksen, ei Isä eikä Pyhä Henki. Eräs mahdollinen selitys on, että Young teki eron Elohimin (Isä Jumalan), hänen Poikansa Jahven eli Jeesuksen sekä tämän pojan Aadamin välillä. Tämän ajatuksen mukaan Elohim olisi siis isä, Jahve Poika ja Aadam pojanpoika. Ihmiskunta olisi Aadamin lapsina siis Elohimin pojanpojanpoikia. Kyseinen opetus olisi kuitenkin ristiriidassa MAP-kirkon nykyisen opetuksen kanssa, jonka mukaan koko ihmiskunta on Elohimin eli Isä Jumalan lapsia.
Brigham Youngin kuoleman jälkeen kirkko alkoi vähitellen ottaa etäisyyttä ajatukseen, joka useimpien kirkon johtajienkin mielestä oli hämärä ja vaikeasti käsitettävä. 1890-luvulla kirkon johtajat alkoivat julkisesti kiistää Aadam-Jumala-teorian selittäen sen presidentti Youngin henkilökohtaiseksi mielipiteeksi, jota kirkko ei missään vaiheessa ollut hyväksynyt osaksi oppiaan ja jota ei löydy kirkon pyhistä kirjoituksista.
Nykyään Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko kiistää Aadam-Jumala-teorian. Vuonna 1976 kirkon yleiskonferenssissa puhunut presidentti Spencer W. Kimball kutsui opetusta virallisesti harhaopiksi, mikä yleisesti tulkitaan lopulliseksi irtiotoksi Youngin opetuksesta. Vuonna 1980 Bruce R. McConkie, eräs kirkon tuolloin johtavista teologeista, piti asiaa käsittelevän esitelmän, jossa hän myös selkein sanoin totesi Aadam-Jumala-teorian harhaopiksi. Sitä vastoin useat mormonifundamentalistien liikkeeseen kuuluvat ryhmät opettavat sitä edelleen.
Arot
Arot ovat eräs igbojen ryhmistä. Heille on kehittynyt erilainen kulttuuri, heidän sekoittuessa muihin kansoihin. Suurin osa heistä asuu Nigerian eteläosissa ja Gabonissa. He kehittivät oman kirjoitusjärjestelmänsä, nsibidin. Arojen valtioliitto kasvoi vaikutusvaltaiseksi valtioksi kunnes britit tuhosivat sen 1902 sodassa.
Matti Putkonen
Matti Putkonen (s. 3. heinäkuuta 1950 Helsinki) on suomalainen perussuomalaisiin kuuluva puoluetoimiston työntekijä ja poliittinen vaikuttaja. Hän liittyi perussuomalaisiin vuonna 2010. Ennen sitä Putkonen kuului kauan sosialidemokraattiseen puolueeseen ja toimi ammattiyhdistysvaikuttajana, muun muassa Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana ja Metallityöväen Liiton viestintäpäällikkönä. Putkonen on tunnettu kotimaisen teollisuuden ja ydinvoiman puolestapuhuja.
Elämä
Putkonen aloitti työuransa asentajana. Hänen ammattiyhdistystoimintansa alkoi Serlachius Oy:n luottamusmiehenä vuonna 1973 ja vuonna 1981 hänestä tuli Teknisten ja erityisalojen liiton järjestöpäällikkö. Vuosina 1986–1990 hän toimi Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana, vuosina 1990–1999 projektisihteerinä eri teollisuuden ammattiliitoissa ja vuodesta 2000 Metallityöväen Liiton viestintäpäällikkönä. Hän jäi eläkkeelle Metalliliitosta vuonna 2010 toimittuaan sitä ennen vähän aikaa sen projektityöntekijänä.
Poliittinen toiminta
Putkonen liittyi SDP:hen vuonna 1968. Vuosina 1972–1981 hän oli Mäntän kaupunginvaltuuston jäsen. EU-kansanäänestyksen aikana vuonna 1994 Putkonen profiloitui unioniin liittymisen kannattajana. Hän erosi SDP:stä vuonna 2010 oltuaan sen jäsen yli 40 vuotta. Syyksi hän kertoi SDP:n ”viherhumpan”, joka hänen mukaansa uhkasi teollisuustyöpaikkoja. Eron jälkeen hän liittyi perussuomalaisiin ja työskenteli puolueen vaalityöntekijänä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Sittemmin hän on työskennellyt perussuomalaisten puoluetoimistolla "työmiehenä".
Lokakuussa 2013 Putkonen oli osallisena ministeri Heidi Hautalan eroamiseen johtaneessa Artic Shipping -vyyhdissä. Hän esimerkiksi otti ministeriohjauksen esille Ajankohtainen kakkonen -ohjelmassa päivää ennen asiasta uutisointia.
Vuonna 2014 ilmestyneessä Peruspomo-kirjassaan perussuomalaisten silloinen puheenjohtaja Timo Soini mainitsee lähimmiksi miehikseen Putkosen sekä entisen kansanedustaja Raimo Vistbackan ja Soinin avustajana toimineen mainosyrittäjä Jukka Jusulan. Tätä piiriä kutsuttiin puolueen ”hoviksi”. Vuonna 2017, Soinin lähdettyä perussuomalaisista, Putkonen jäi kuitenkin puolueeseen. Putkonen teki pesäeron Soiniin ja sanoi, että hänellä ja uudella puoluejohtajalla Jussi Halla-aholla on samat arvot.
Putkonen pyrki kansanedustajaksi perussuomalaisten ehdokaslistalta kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Hän sai Uudenmaan vaalipiirissä 1 620 ääntä eikä tullut valituksi. Kevään 2023 eduskuntavaaleissa hän oli jälleen perussuomalaisten ehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä, mutta 525 ääntä eivät riittäneet valituksi tulemiseen.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa Putkonen valittiin Nurmijärven valtuuston jäseneksi perussuomalaisten ehdokaslistalta 283 äänellä.
Tuulivoiman vastustus
Putkonen on vuonna 2016 julkistanut epäilyjä tuulivoimaloiden infraäänen vaaroja kohtaan. Syy siihen on tuulivoimaloiden aiheuttama infraääni, joka vahingoittaa lepakoiden keuhkoja.
Haja-asutusalueiden jätevesiasetus
Putkosen mielestä haja-asutusalueiden jätevesiasetus on osoitus keskustalaisesta korruptiosta.
Raiskaustuomio
Toimiessaan Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana vuonna 1990 Putkonen tuomittiin raiskauksesta kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 10 000 markan korvauksiin. Raastuvanoikeus oli alun perin vapauttanut Putkosen syytteistä, ja sen sijaan hovioikeus tuominnut äänin 2–1. Lopulta korkein oikeus myös tuomitsi Putkosen äänin 3–2. Korkein oikeus piti naisen kertomusta uskottavampana, kun taas vähemmistöön jääneet jäsenet näkivät, että molemmat kertomukset olivat mahdollisia eikä väkivaltaa voitu todistaa. Hän erosi puheenjohtajan tehtävästä tuomion jälkeen.
Kaarle I
Kaarle I -nimisiä hallitsijoita:
RN Bombardiere (1942)
RN Bombardiere oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldati-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Anconasta CNR:n telakalta, missä köli laskettiin 7. lokakuuta 1940. Alus laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 15. heinäkuuta.
Pakistanintikka
Pakistanintikka (Dendrocopos assimilis) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö käsittää Pakistanin Balochistanin, Sindhin ja Punjabin maakunnat sekä Kaakkois-Iranin. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Rawalpindista 1849.
Jordi Amat
Jordi Amat Maas (s. 21. maaliskuuta 1992 Canet de Mar, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisiä ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Amat teki ensiesiintymisensä Espanyolin edustusjoukkueessa 24. tammikuuta 2010 ottelussa Mallorcaa vastaan. Toisen ottelunsa hän pelasi vajaa kaksi viikkoa myöhemmin Real Madridia vastaan.
Homolka
Homolka on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Spydeberg
thumb|right|275px|Spydebergin väkiluvun kehitys vuodesta 1951.
Spydeberg on Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita ovat lännessä Hobøl, pohjoisessa Enebakk, koillisessa Trøgstad, idässä Askim ja lännessä Skiptvet ja Våler. Korkein kohta on nimeltään Spydeberg varde, 258 metriä merenpinnasta. Spydeberg on Oslon alueen muuttovoittokuntia, josta on bussi- ja rautatieyhteydet pääkaupunkiin. Alue on etenkin lapsiperheiden suosiossa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Spydelbergin kunnassa oli 5 474 asukasta.
Timo Tarhila
Timo Tarhila (s. 14. marraskuuta 1965) on suomalainen uransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Hän pelasi yli 200 Ykkösen ottelua, joista valtaosan 1990-luvulla Joutsenon Kullervossa, sekä kauden 1996 Veikkausliigaa Mikkelin Palloilijoissa. IFK Willmanstrandin kanssa hän saavutti futsalin Suomen mestaruuden vuonna 2000.
Ammatiltaan Tarhila on autoilija.
Ura
Tarhila oli Lauritsalan Työväen Palloilijoiden kasvatti. Hän pääsi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 1984, jolloin joukkueen sarjataso oli II divisioona (myöhemmältä nimeltään Kakkonen). Seuraavaksi kaudeksi joukkue nousi I divisioonaan (Ykkönen), jossa Tarhila pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 1986.
Kaudeksi 1988 Tarhila siirtyi naapurikuntaan II divisioonan Joutsenon Kullervoon, jonka kanssa hän saavutti sarjanousun I divisioonaan kaudella 1989. Hän oli JoKun eli Kultsun ykkösmaalivahti lähes koko 1990-luvun ajan. Ainoat pääsarjaottelunsa Veikkausliigassa, yhteensä 14, Tarhila pelasi kaudella 1996 Mikkelin Palloilijoissa. Liigadebyyttinsä hän teki 1–2-tappioon päättyneessä kotiottelussa Ilvestä vastaan 28. huhtikuuta 1996. MP:n putoamiseen päättyneellä kaudella Tarhila jakoi torjuntavastuun nuoren Antti Kuismalan kanssa.
Myös Kultsu putosi kaudella 1996, joten Tarhilan palatessa joukkueeseen kaudeksi 1997 sarjatasona oli Kakkonen. Ykkösessä hän pelasi Kultsun kanssa jälleen kaudet 1998–1999 ja Kultsun edustusjoukkuetoiminnan lakkauttamisen jälkeen Rakuunoissa kauden 2000. Ykkösen otteluita Tarhila pelasi urallaan yhteensä 201, joista 144 Kultsussa. Kova- ja tarkkapotkuinen maalivahti teki Kultsulle Ykkösessä viisi maalia, kaikki rangaistuspotkusta, ja Rakuunoillekin yhden. Vielä kaudella 2006 hän kuului Kolmosessa pelanneeseen Kultsu FC:n joukkueeseen.
Tarhila pelasi myös futsalia. Hän saavutti useiden muiden Kultsun pelaajien tapaan lajin Suomen-mestaruuden IFK Willmanstrandin kanssa vuonna 2000.
RN Corsaro (1941)
RN Corsaro oli Italian kuninkaallisen laivaston Soldati-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta OTO:n telakalta, missä köli laskettiin 23. tammikuuta 1941. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 16. marraskuuta ja liitettiin laivastoon 16. toukokuuta 1942.
Palvelus
Alus upposi osuttuaan miinaan 9. tammikuuta 1943.
MatkaKaleva
thumb|right|200px|MatkaKalevan Pikkolo Matkatoimisto Kaleva Oy – Resebyrå Kaleva Oy oli liikematkustukseen erikoistunut Suomen suurin yksityinen matkatoimisto, jonka omisti suomalainen huolintaliike John Nurminen Oy. MatkaKaleva oli kehittämässä liikematkustuksen palvelumuotoja, hyödyntämässä uusinta varaus- ja viestintäteknologiaa sekä tukemassa matkatoimistojen yhteistyötä ja solmien aktiivisesti kansainvälisiä yhteistyösopimuksia. Kohdematkat 2001 osti MatkaKalevan ja näistä kahdesta yrityksestä syntyi KohdematkatKaleva Oy.
Matkatoimisto Kalevan perustaminen
thumb|left|250px|Matkatoimisto Kalevan osakekirja Joukko Eteläsuomalaisen osakunnan ylioppilaita halusi saada Suomeen suomenkielisen matkatoimiston. Perustava yhtiökokous pidettiin 29. huhtikuuta 1935 ja nimeksi valittiin Kaleva, koska kansalliseepos Kalevalalla oli 100-vuotisjuhlavuosi. Yhtiön osakkeita merkitsi 18 yksityishenkilöä sekä irolainen säätiö "Turismi Keskkorraldus Eestis". Ensimmäiseksi toimitusjohtaksi valittiin Erkki Virmaila.