cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Projektiivinen geometria
Projek­tiivinen geo­metria itsekin jakaantuu nykyisin moniin tutkimus­aloihin, joista esi­merkkeinä voidaan mainita projek­tiivinen algeb­rallinen geo­metria eli projek­tiivisten varistojen tutkimus sekä projek­tiivinen differentiaaligeometria eli projek­tiivisten muunnosten differenti­aalisten invarianttien tutkimus.
Yleiskuvaus
Projek­tiivinen geo­metria on geo­metrian ei-metrinen muoto, mikä tarkoittaa, että se ei perustu etäisyyden käsitteeseen. Kahdessa ulottuvuudessa se alkaa opilla tietyn­laisista pisteiden ja suorien muodostamista kuvioista. Kun Desargues ja muut kehittivät perspektiivioppia matemaattisesti selvittäessään projek­tiivisen geo­metrian, he osoittivat, että näinkin pienellä määrällä käsitteillä saatiin geo­metrisesti mielen­kiintoisia tuloksia. Useampi­ulotteisissa avaruuksissa käsitellään hypertasoja, jotka aina kohtaavat, ja muita lineaarisia ali­avaruuksia, joille on ominaista duaalisuusperiaate. Yksin­kertai­simmassa muodossaan duaalisuus ilmenee projek­tiivisella tasolla, jossa lauseet "kaksi eri pistettä määrittävät yksi­käsitteisesti suoran" (nimittäin molempien kautta kulkevan suoran) ja "kaksi eri suoraa määrittävät yksi­käsitteisesti pisteen" (nimittäin niiden leikkaus­pisteen) osoittautuvat rakenteeltaan saman­laisiksi. Projek­tiivinen geo­metria voidaan myös käsittää opiksi sellaisista geo­metrisista kon­strukti­oista, jotka voidaan suorittaa pelkän viivoittimen avulla. Koska harpin käyttöä ei sallita, eivät projek­tiiviseen geo­metriaan kuulu ympyrät, kulmat, etäisyyksien mittaus, suorien yhdensuuntaisuus eikä pisteen sijainti kahden muun pisteen välissä. Osoittautui, että teoreemat, jotka pätevät projek­tiivisessa geo­metriassa, ovat yksin­kertaisia lauseita. Esimerkiksi kaikki erilaiset kartio­leikkaukset ovat ekvi­valentteja kompleksisessa projek­tiivisessa geo­metriassa, ja jotkut ympyröitä koskevat teoreemat voidaan käsittää näiden yleisten teoreemojen erikois­tapauksiksi.
1800-luvun alussa muun muassa Jean-Victor Poncelet'n ja Lazare Carnot'n tutkimukset tekivät projek­tiivisesta geo­metriasta itsenäisen matematiikan haaran. Sen perusteita tarkensi Karl von Staudt, ja 1800-luvun lopulla italialaiset Giuseppe Peano, Mario Pieri, Alessandro Padoa ja Gino Fano kehittivät ne täydelliseen muotoon. Affiinisen ja euklidisen geo­metrian tavoin myös projek­tiivinen geo­metria voidaan muotoilla Felix Kleinin Erlangenin ohjelman avulla: projek­tiivista geo­metriaa luonnehtivat projek­tiivisen ryhmän muunnosten invariantit.
Projek­tiivisen geo­metrian perusteet tulivat ymmärretyiksi, kun alalta oli runsaan tutkimuksen avulla saatu johdetuksi erittäin monia teoreemoja. Perustavia invariantteja projek­tiivisessa geo­metriassa ovat insidenssistruktuuri ja kaksoissuhde. Projek­tiivista geo­metriaa voidaan mallintaa affiinisella tasolla (tai affiinisella avaruudella), johon lisätään "äärettömyydessä" oleva suora (tai hypertaso) ja käsittelmällä tätä suoraa (tai hypertasoa) "tavallisten" suorien (tai tasojen) tavoin. Homo­geeniset koordinaatit tarjoavat algerallisen mallin, jolla projek­tiivista geo­metriaa voidaan tutkia analyyttisen geo­metrian tapaan. Toisaalta aksioomien tutkimus paljasti, että on olemassa ei-desarguesilaisia tasoja, jotka ovat esimerkkejä siitä, että kahdessa ulottuvuudessa insidenssi­aksioomat voidaan muotoilla sellaistenkin struktuurien avulla, joita ei voida johtaa homogeenisesta koordinaatti­järjestelmästä.
thumb|300px|right|[[Mittakaavan kasvu ja napapyörteet. Perustuu Lawrence Edwardsin tutkimuksiin.]] Projek­tiivinen geo­metria ja järjestetty geometria ovat perustavalla tavalla yksin­kertaisimpia, sillä niissä on pienin määrä aksioomia, ja kumpaakin voidaan käyttää affiinin ja euklidisen geo­metrian perustana. projek­tiivinen geo­metria ei ole "järjestetty", ja näin ollen se muodostaa oman perustansa geo­metrialle.
Historia
Ensimmäiset luonteeltaan projek­tiiviset geo­metriset ominaisuudet löysi 200-luvulla Pappos Aleksandrialainen. Filippo Brunelleschi (1404–1472) aloitti perspektiivin geo­metrian tutkimisen vuonna 1425. Johannes Kepler (1571–1630) ja Girard Desargues (1591–1661) kehittivät toisistaan riippumatta keskeisen "äärettömyydessä olevan pisteen" käsitteen. Desargues kehitti perspektiivi­piirustukseen vaihto­ehtoisen menetelmän yleistämällä pakopisteiden käsittelyä siten, että ne voivat olla myös äärettömän kaukana. Hän teki euklidisesta geo­metriasta, jossa yhden­suuntaiset suorat todella ovat yhden­suuntaisia, erikois­tapauksen kaikenkattavasta geo­metrisesta järjestelmästä. Desargues tutki myös kartio­leikkauksia, ja hänen tällä alaltaan tekemiin tutkimuksiin kiinnitti huomiota 16-vuotias Blaise Pascal, joka niiden avulla onnistui muotoilemaan Pascalin lauseen. Gaspard Mongen tutkimukset 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa olivat projek­tiivisen geo­metrian myöhemmän kehityksen kannalta tärkeitä. Desarguesin saavutuksia ei juuri tunnettu, ennen kuin Michel Chasles sai vuonna 1845 hankituksi hänen tutkielmistaan käsin tehdyn jäljennöksen. Sillä välin Jean-Victor Poncelet oli laatinut vuonna 1822 julkaistun projek­tiivisen geo­metrian perus­teoksen. Poncelet erotti kohteiden projek­tiiviset ominaisuudet omaksi luokakseen ja selvitti, miten metriset ja projek­tiiviset ominaisuudet liittyivät toisiinsa. Kun vähän myöhemmin keksittiin epä­euklidiset geo­metriat, osoittautui, että nekin voitiin mallintaa projek­tiivisen geo­metrian avulla, esimerkiksi hyper­boliselle avaruudelle voitiin muodostaa Kleinin malli.
Tämä 1800-luvun varhainen projek­tiivinen geo­metria oli tärkeä askel ana­lyytti­sestä geo­metriasta kohti algeb­rallista geo­metriaa. Homo­geenisilla koordi­naateilla käsiteltynä projek­tiivinen geo­metria näyttää koordi­naattien käytön laajennukselta tai tekniseltä parannukselta, jolla geo­metriset probleemat voidaan palauttaa algebraan ja jossa erikoistapausten lukumäärää saadaan vähennetyksi. Toisen asteen pintojen yksityiskohtainen tutkimus ja Julius Plückerin "viivageo­metria" ovat esi­merkkejä monista yleisempien geo­metristen käsitteiden tutkimuksesta.
Poncelet'n, Steinerin ja muiden suorittaman työn tarkoituksena ei ollut laajentaa analyyttista geometriaa. He olettivat käyttämiensä menetelmien olevan "synteettisiä"; itse asiassa projektiivinen avaruus sellaisena kuin se nykyisin käsitettiin kohdettiin aksiomaattisesti. Sen vuoksi projektiivisen geometrian varhaisten tulosten uudelleenmuotoilu siten, että ne vastaavat nykyisiä tarkkuuden vaatimuksia, voi olla jokseenkin vaikeaa. Jo projektiivisen tason tapauksessa aksiomaattinen lähestymistapa voi johtaa malleihin, joita ei voida esittää lineaarialgebran avulla.
Myöhemmin projektiivisen geometrian kehitykseen vaikuttivat huomattavasti muun muassa Clebschin, Riemannin ja Max Noetherin algebrallisia käyriä koskeneet tutkimukset sekä invarianttiteoria. Vuosisadan lopulla italialainen algebrallisen geometrian koulukunta, johon kuuluivat Federigo Enriques, Corrado Segre ja Francesco Severi, kehitti alaa edelleen niin, että tarvittiin syvällisempiä menetelmiä.
Tarkempi kuvaus
Projektiivinen geometria on vähemmän rajoittavaa kuin euklidinen tai affiini geometria. Se on oleellisesti ei-metristä geometriaa, jonka tulokset eivät riipu mistään metrisestä struktuurista. Projektiivisissa muunnoksissa insidenssistruktuuri ja projektiivinen harmoninen konjugaatti säilyvät. Sen yksiulotteisena perustana on pisteiden muodostama projektiivinen jono. Projektiivisessa geometriassa yksi perspektiivin perusperiaatteista muotoillaan näin: yhdensuuntaiset suorat leikkaavat toisensa äärettömyydessä, ja sen vuoksi ne piirretään niin tietyllä tavalla. Oleellisesti projektiivinen geometria voidaan käsittää euklidisen geo­metrian laajennukseksi, jossa jokaista keskenään yhden­suuntaisten suorien luokkaa kohti on lisätty yksi ylimääräinen "piste" ja jossa tason suoria tällä tavoin vastaavien pisteiden muodostamaa "horisonttia" käsitellään "suorana". Täten yhden­suuntaiset suorat leikkaavat toisensa jossakin horisontti­suoran pisteessä.
Koska euklidinen geometria sisältyy projek­tiiviseen geo­metriaan mutta projek­tiivisella geo­metrialla on yksinkertaisempi perusta, euklidisen geometrian yleisiin tuloksiin voidaan päästä läpi­näkyvämmällä tavalla, kun taas eräitä euklidisessa geometriassa erillisiä mutta toisiaan muistuttavia teoreemoja voidaan projektiivisessa geometriassa käsitellä yhdessä. Esimerkiksi yhden­suuntaisia ja eri­suuntaisia suoria ei tarvitse käsitellä eri tapauksina – valitaan vain sopiva projektiivinen taso ideaali­tasoksi ja sijoitetaan se "äärettömyyteen" käyttämällä homogeenisia koordinaatteja.
Muita perustavan tärkeitä ominaisuuksia ovat Desarguesin lause ja Pappoksen kuusikulmiolause. Kolmi- tai useampiulotteisessa projektiivisessa avaruudessa on konstruktio, jolla Desarguesin lause voidaan todistaa. Mutta kahdessa ulottuvuudessa se on erikseen oletettava postulaattina.
Desarguesin lauseen ja muiden aksioomien avulla voidaan aritmetiikan perus­lasku­toimitukset määritellä geometrisesti. Näin määritellyt lasku­toimitukset toteuttavat kunnan aksioomat, kuitenkin siten, että kertolaskun vaihdannaisuus edellyttää Pappoksen lausetta. Täten minkä tahansa suoran pisteiden ja annetun kunnan F alkioiden välillä on bijektiivinen vastaavuus, kuitenkin siten, että kuntaan F on lisättävä yli­määräinen alkio ∞ siten, että Lausekkeille 0/0, ∞/∞, ∞+∞, ∞−∞, 0∞ ja ∞0  ei kuitenkaan voida määritellä mitään arvoa.
Projektiivinen geometria sisältää myös täydellisen kartioleikkausten teorian, joka tosin oli voitu täysin kehittää myös euklidisen geometrian pohjalta. Selviä etuja saadaan kuitenkin sillä, että hyperbelin ja ellipsin voidaan ajatella eroavan toisistaan vain siten, että hyperbeli leikkaa äärettömyydessä olevien ideaali­pisteiden muodostaman suoran, ellipsi ei, kun taas paraabeli eroaa näistä molemmista vain siten, että tämä suora on sen tangentti. Jos homogeenisten koordinaattien sallitaan olla myös kompleksilukuja, voidaan lisäksi kaikki ympyrät käsittää kartio­leikkauksiksi, jotka kulkevat kahden äärettömyydessä olevan pisteen kautta. Koska koordinaatit eivät ole "synteettisiä", ne korvataan kiinnittämällä yksi suora ja kaksi sillä olevaa pistettä ja ottamalla tarkastelun perustaksi kyseisten pisteiden kautta kulkevien kartio­leikkausten muodostama lineaarinen systeemi. Tämä lähestymis­tapa kiinnosti suuresti lahjakkaita geometrikkoja, ja ala tutkittiin perin pohjin. Esimerkkinä tämän lähestymis­tavan käytöstä voidaan mainta H. F. Bakerin moniosainen teos.
Projektiivisia geo­metrioita on useita, ja ne voidaan jakaa diskreetteihin ja jatkuviin. Diskreetti geometria käsittää äärellisen tai äärettömän joukon erillisiä pisteitä, kun taas jatkuva geo­metria käsittää äärettömän joukon pisteitä ilman aukkoja niiden välissä.
Ainoa nolla­ulotteinen projektiivinen geometria käsittää vain yhden pisteen. Yksiulotteinen projektiivinen geometria käsittää vain yhden suoran, jossa on vähintään kolme pistettä. Aritmeettisten lasku­toimitusten geometrista konstruktiota ei kummassakaan näistä tapauksista voida suorittaa. Kahdessa ulottuvuudessa on rikas rakenne, mikä johtuu siitä, ettei Desarguesin lause ole voimassa.
Muun muassa Greenbergin (1999) mukaan yksin­kertaisin kaksi­ulotteinen projek­tiivinen geo­metria on Fanon taso, jossa on kaikkiaan seitsemän suoraa ja seitsemän pistettä, joista kolme jokaisella suoralla siten, että seuraavat pisteet sijaitsevat keskenään samalla suoralla: missä pisteiden homogeeniset koordinaatit ovat A = (0,0,1), B = (0,1,1), C = (0,1,0), D = (1,0,1), E = (1,0,0), F = (1,1,1), G = (1,1,0), tai affiiniset koordinaatit A = (0,0), B = (0,1), C =(∞), D = (1,0), E = (0), F = (1,1) ja G = (1). Äärettömyydessä olevien pisteiden (tässä esimerkissä C, E ja G) affiinit koordinaatit Desarguesin lauseen toteuttavalla tasolla voidaan määritellä monella muullakin tavalla.
Standardimerkintä äärelliselle projektiiviselle geometrialle on PG(a, b), missä:
Niinpä edellä käsitelty geometria, jossa on seitsemän pistettä, merkitään pG(2,2).
Kaikille projektiivisille geometrioille yhteinen perustava ominaisuus on se elliptinen insidenssiominaisuus, että projektiivisella tasolla mitkä tahansa kaksi suoraa leikkaa toisensa yhdessä ja vain yhdessä pisteessä. Sellaisetkin suorat, joita euklidisessa geometriassa käsitetään yhdensuuntaisiksi, leikkaavat toisensa eräässä pisteessä, ideaalipisteessä, jonka voidaan ajatella olevan äärettömän kaukana. Kaikki tällaiset ideaali­pisteet muodostavat "äärettömän kaukaisen" suoran, mutta projek­tiivisessa geometriassa se käsitetään aivan samanlaiseksi kuin kaikki muutkin suorat eikä ole millään tavalla erikois­asemassa. Myöhemmässä Erlangenin ohjelmassa geometriset muunnokset muodostavat ryhmän, ja tällaisilla muunnoksilla mikä tahansa suora voidaan siirtää tämän "äärettömän kaukaisen" suoran paikalle.
Jos on annettu suora l ja piste P, joka ei ole suoralla l, tämä elliptinen geometria poikkeaa euklidisesta ja hyper­bolisesta geo­metriasta seuraavasti:
Tämä elliptinen yhden­suuntais­ominaisuus johtaa projektiivisen dualiteetin periaatteeseen, joka ehkä kaikkien projektiivisten geo­metrioiden tärkein yhteinen piirre.
Dualiteetti
Vuonna 1825 Joseph Gergonne havaitsi, että projektiivisessa taso­geo­metriassa pätee sille luonteen­omainen duaalisuusperiaate: jokaisesta projek­tiivisen taso­geometrian teoreemasta tai määritelmästä voidaan muokata toinen teoreema tai toisen käsitteen määritelmä vaihtamalla keskenään sanat "suora" ja "taso" sekä niistä johdetut käsitteet.
Myös näiden avulla määritellyillä monimutkaisemmilla käsitteillä on duaaliset vastineensa. Esimerkiksi lauseet "kaksi pistettä määrittää yksi­käsitteisesti suoran" (nimittäin molempien pisteiden kautta kulkean suoran) ja "kaksi suoraa määrittää yksi­käsitteisesti pisteen" (nimittäin suorien leikkaus­pisteen) ovat toistensa duaalisia vastineita. Näistä jälkimmäinen ei tosin euklidisessa geometriassa aina päde, sillä suorat voivat olla myös yhden­suuntaisia, mutta projektiivisessa geometriassa sekin pätee, joskin tämä yhteinen piste voi olla myös äärettömyydessä oleva ideaalipiste.
Vastaavanlainen duaalisuus pätee myös kolmessa ulottuvuudessa, mutta tällöin pisteen duaalinen vastine on taso, relaation "piste sisältyy tasoon" duaalinen vastine on "taso sisältää pisteen". Sen sijaan suora on kolmessa ulottuvuudessa itsensä duaali. Täten esimerkiksi lauseet "kahden pisteen kautta kulkee yksi suora" ja "kahden tason leikkaus on yksi suora" ovat toistensa duaalisia vastineita. Yleisemminkin jokaisessa N-ulotteisessa projektiivisessa avaruudessa pätee duaalisuus ulottuvuuksien R ja N-R-1 välillä, kun R on kokonaisluku välillä 0–N. Tapauksessa N=2 tämä antaa yleisimmin tunnetun duaalisuuden, pisteiden ja suorien välisen. Duaalisuus­periaatteen keksi Gergonnesta riippumatta myös Jean-Victor Poncelet.
Toistensa duaalisesti vastaavien teoreemojen todistuksetkin ovat täysin analogisia ja voidaan muuntaa toisikseen vain korvaamalla niissä esiintyvät käsitteet duaalisilla vastineillaan. Projektiivisen geometrian oppikirjoissa onkin tullut tavaksi jakaa sivut pysty­viivalla kahteen sarakkeeseen, jolloin vierekkäisissä sarakkeissa esitellään toisiaan duaalisesti vastaavat käsitteet tai teoreemat. Tämä tapa on peräisin Poncelet'lta.
Koska euklidinen taso voidaan käsittää projektiivisen tason osajoukoksi, tätä duaalisuusperiaatetta voidaan tietyin edellytyksin soveltaa sellaisiinkin kuvioihin, joihin projektiivisen tason "äärettömän kaukaiset" ideaalipisteet eivät sisälly. Esimerkiksi Brianchonin lause on Pascalin lauseen duaalinen vastine ja keksittiinkin juuri duaalisuusperiaatteen avulla.
Projektiivisen geometrian aksioomat
Jokainen geometria voidaan johtaa asianmukaisesta joukosta aksioomeja. Projektiivisille geometrioille tyypillinen on "elliptinen paralleeliaksiooma": mitkä tahansa kaksi tasoa leikkaavat toisensa yhdellä suoralla, tai tasolla: "mitkä tahansa kaksi suoraa leikkaavat toisensa yhdessä pisteessä''. Toisin sanoen projektiivisessa geometriassa ei ole yhdensuuntaisia suoria tai yhdensuuntaisia tasoja. Projektiiviselle geometrialle on esitetty monia vaihtoehtoisia aksioomajärjestelmiä.
Whiteheadin aksioomat
Nämä aksioomat muotoili Alfred North Whitehead teoksessaan The Axioms of Projective Geometry. Oletetaan että on kahdenlaisia olioita, pisteitä ja suoria, ja niiden välillä yksi "insidenssirelaatio": piste on suoralla. Kolme aksioomaa ovat:
Ehto, että jokaisella suoralla on vähintään kolme pistettä, asetetaan joidenkin surkastuneiden tapausten poissulkemiseksi. Jokainen avaruuden, joka toteuttaa nämä kolme aksioomaa, joko sisältää vain yhden suoran tai on projektiivinen avaruus jossakin ulottuvuudessa jonkin jakorenkaan suhteen tai on ei-desarguesilainen taso.
Kolmipaikkaiseen relaatioon perustuvat aksioomat
Projektiivinen geometria voidaan aksiomatisoida myös lähtemällä kolmipaikkaisesta relaatiosta [ABC], joka tarkoittaa, että pisteet A, B ja C (eivät välttämättä erillisiä) ovat samalla suoralla. Tämän relaation oletetaan toteuttavan seuraavat aksioomat:
Kun on annettu kaksi eri pistettä, A ja B, suora AB määritellään niiden pisteiden C uraksi, joille [ABC]. Aksioomista C0 ja C1 seuraa myös edellä mainittu Whiteheadin aksiooma G2, samoin C2:sta G1 ja C3:sta G3.
Suoran käsite yleistyy tasoiksi ja useampiulotteisiksi aliavaruuksiksi. Aliavaruus, AB…XY, voidaan tässä määritellä rekursiivisesti aliavaruuden AB…X avulla, joka sisältää kaikkien suorien YZ pisteet, kun Z on välillä AB…X. Samalla suoralla oleminen yleistyy täten "riippumattomuuden" käsitteeksi. Pistejoukko {A, B, …, Z}, [AB…Z] on riippumaton, jos {A, B, …, Z} on pienin osajoukko, joka virittää aliavaruuden AB…Z. Kolme pistettä ovat riippumattomia, jos ne eivät ole samalla suoralla. Samaan tapaan voidaan määritellä, että neljä pistettä ovat samalla tasolla, jos ne eivät ole riippumattomia.
Projektiivisiin aksioomeihin voidaan liittää uusia aksioomeja, jotka rajoittavat avaruuden ominaisuuksia. Tietyillä lisäehdoilla voidaan määrittää, mikä vähintään on avaruuden ulottuvuus. Avaruus on:
ainakin kaksi suoraa tai suora ja piste, joka ei ole kyseisellä suoralla)
Samaan tapaan voidaan ulottuvuuksien suurin määrä päätellä siitä, mitä lisäehtoja se toteuttaa. Niinpä projektiivinen avaruus on
ja niin edelleen. Aksioomasta C3 seuraa yleinen teoreema, jonka mukaan kaikki samassa tasossa olevat suorat leikkaavat, mikä idea onkin ollut koko projek­tiivisen geometrian perus­lähtö­kohta. Niinpä edellä oleva ehto M3 voidaan esittää myös muodossa, että projektiivinen avaruus on enintään 2-ulotteinen, jos siinä kaikki suorat leikkaavat toisensa.
Yleensä oletetaan, että projektiiviset avaruudet ovat vähintään kaksiulotteisia. Toisinaan kun tarkastellaan nimenomaan projektiivisia tasoja, lisäaksioomaksi otetaan jokin ehdon (M3) muotoilu. Esimerkiksi Eves valitsi aksioomiksi edellä esitetyt C1, C2, L3 ja M3. Aksiooma C3 seuraa tällöin suoraan ehdosta M3 eikä sitä tarvitse erikseen olettaa.
Projektiivisen tason aksioomat
Insidenssigeometriaa käsitellään useimmiten siten, että Fanon taso (PG(2, 2) on pienin äärellinen projektiivinen taso. Projektiivisen tason aksioomat, joista tämä voidaan johtaa, ovat tällöin seuraavat:
Coxterin teoksessa Introduction to Geometry käytetään Bachmannin kehittämää rajoittavampaa projektiivisen tason määritelmää käyttämällä viittä aksioomaa, joihin kuuluu myös Pappoksen kuusi­kulmio­lause. Täten tulevat suljetuiksi pois ei-Desarguesilaiset tasot samoin kuin projektiiviset tasot, joiden karakteristika on 2 eli ne, jotka eivät toteuta Fanon aksioomaa. Tämän suppeamman joukon tasot muistuttavat enemmän reaalista projektiivista tasoa.
Etelä-Darfur
Etelä-Darfur on yksi Sudanin 18 osavaltiosta ja osa laajempaa Darfurin historiallista aluetta. Sen hallintokeskus on Nyala. Osavaltion pinta-ala on 72 000 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 3 765 800 henkeä.
Agnes Baden-Powell
thumb|Agnes Baden-Powell Agnes Baden-Powell (16. joulukuuta 1858 – 2. kesäkuuta 1945) oli Robert Baden-Powellin nuorempi sisar, ja hän toi jokamiehen oikeudet ja samalla partio­toiminnan mahdolliseksi myös naisille.
Lääne-Harjun kunta
Lääne-Harjun kunta sijaitsee Luoteis-Virossa Harjumaan maakunnassa.
Sijainti
Lääne-Harjun kunta sijaitsee Suomenlahden etelärannalla rajoittuen idässä Harkun ja Sauen kuntiin sekä Keilan kaupunkiin. Lounaan puolella naapurikuntana on Lääne-Nigulan kunta.
Hallinto
Lääne-Harjun kunta muodostettiin lokakuussa 2017 yhdistämällä Keilan, Padisen ja Vasalemman kunnat sekä Paldiskin kaupunki. Kunnassa on 12 881 asukasta (1.1.2018). Kunnan keskuspaikka on Paldiski.
Kunta muodostuu Paldiskin kaupungista (linn), Karjakülan, Keila-Joan, Kloogan, Rummun, Vasalemman ja Ämarin pienkauppaloista (alevik) sekä 44 kylästä (küla).
Liikenne
Valtatie 8 Tallinnasta Paldiskiin ja kantatie 17 Keilasta Haapsaluun kulkevat Lääne-Harjun kautta. Keilasta kulkee rautatie länteen Paldiskiin ja Kloogarannaan sekä etelään Sauen Riisipereen.
Franz von Hipper
pienoiskuva|Franz von Hipper Franz Ritter von Hipper (13. syyskuuta 1863 – 25. toukokuuta 1932) oli Saksan keisarillisen laivaston amiraali ensimmäisen maailmansodan aikana.
Lääne-Harjun kunta
Liikenne
Ämarin sotilaslentokenttä sijaitsee Lääne-Harjun kunnassa, Ämarin pienkauppalassa.
Franz von Hipper
Weilheimissä syntynyt Franz liittyi armeijaan vuonna 1881. 18-vuotias kadetti palveli muun muassa SMS Niobella ja SMS Leipzigilla. Jo vuonna 1884 Hipper komensi torpedoyksiköitä. Vuonna 1903 hän sai komentoonsa panssarilaiva SMS Friedrich Karlin.
Hipper komensi sotalaivastoa Jyllannin taistelussa. Juuri ennen sodan loppumista Hipper ylennettiin Reinhard Scheerin tilalle avomerilaivaston päälliköksi 1918.
Hipper jäi eläkkeelle vielä samana vuonna. Toisessa maailmansodassa Saksaa palvellut raskas risteilijä Admiral Hipper nimettiin hänen mukaansa.
Antti Ore
Antti Ore (s. 25. lokakuuta 1979 Joutseno) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Ura
Ore edusti junioritasolla lappeenrantalaista Saimaan Palloa. Hän oli myös SaiPan luukkuvahtina yhdessä SM-liiga-ottelussa kaudella 1998–1999. . SaiPan jälkeen hän edusti Savonlinnan Pallokerhoa I-divisioonassa, Imatran Ketterää II-divisioonassa ja Suomi-sarjassa sekä Gislaveds SK:ta Ruotsin II-divisioonassa, kunnes siirtyi vuonna 2006 Mestikseen.
Vuonna 2009 Ore siirtyi Norjan GET-ligaenin Stavanger Oilersiin, jossa hän oli voittamassa keväällä 2010 Norjan jääkiekkomestaruutta. Hän pelasi kauden 2009–2010 runkosarjassa 41 ottelua torjuntaprosentilla 91,5 ja pudotuspeleissä 18 ottelua torjuntaprosentilla 91,9. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi Jokipoikiin.
Paramount Global
Paramount Global, eli Paramount, on yhdysvaltalainen kansainvälisesti toimiva mediakonserni, jonka päämaja sijaitsee New Yorkissa.
Yhtiön omistuksiin kuuluvat muun muassa Paramount Pictures -elokuvastudio ja CBS-televisioverkko, useita kaapelikanavia (MTV, Nickelodeon, Comedy Central, Showtime jne.) sekä kirjakustantamo Simon & Schuster. Se omistaa myös Channel 5 -kanavan Britanniassa, Telefen Argentiinassa ja Network 10:n Australiassa.
Yrityksen nimi oli alun perin ViacomCBS, mutta se vaihtoi nimensä Paramount Globaliksi 16. helmikuuta 2022.
The New York Times Best Seller list
The New York Times Best Seller list on viikoittain julkaistu Yhdysvaltojen myydyimpien kirjojen luettelo. Sitä julkaisee The New York Timesin kirjallisuusliite The New York Times Book Review. New York Times aloitti listan julkaisemisen vuonna 1931. Se jakautuu nykyisin useisiin tieto- ja kaunokirjallisuuden alaluokkiin.
Listan kokoamisen periaatteet ovat liikesalaisuus, mutta tiettävästi myyntimäärät perustuvat tukkumyyntiin. Listaa pidetään myyntilistoista vaikutusvaltaisimpana. Se paljastetaan kirja-alan sisällä kymmenen päivää ennen kuin se julkaistaan lehdessä. Kirjan kannessa "New York Times Bestselling Author" on myyntivaltti.
Yarkandinjänis
Yarkandinjänis kasvaa 28.5-43.0 cm pitkäksi. Se saa kaksi tai kolme poikuetta vuodessa, kussakin viidestä kahdeksaan poikasta.
Tony Jelencovich
thumb Tony Julien Jelencovich (s. 1. heinäkuuta 1968) tai "Tony JJ" on metallin monitoimimies ja on, tai on ollut laulaja metalliyhtyeissä Transport League, Massive Audio Nerve (M.A.N.), Mnemic, Icon In Me, Death Destruction, B-thong, Plantera, Glanzig, Outshine, Ton Of Bricks, Angel Blake ja C-187. Tony on myös kitaristi, videon tuottaja ja promoottori. Tony on olla myös supportvokalistina Fear Factoryn keikoilla.
Mnemic
Tony palveli keikkalaulajana Mnemic bändissä vuosina 2005-2006
Hadrut
Hadrut on kaupunki virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Se sijaitsee Karabahvuorten reuna-alueella 110 kilometriä Stepanakertistä kaakkoon. Kaupunki on tasavallan Hadrutin piirin keskus. Azerbaidžanin hallinnollisen jaon mukaan se on Xocavəndin piiriin kuuluva taajama. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2009).
Hadrutista tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1963. Sen nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1621 rakennettu kirkko ja kotiseutumuseo.
Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.
Speak English or Die
Speak English or Die on amerikkalaisen thrash metal -yhtyeen Stormtroopers of Deathin (S.O.D.) ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1985.
Anthraxin nauhoitettua Spreading the Disease -albuminsa studioaikaa oli vielä jäljellä, joten yhtyeen jäsenet Scott Ian ja Charlie Benante soittivat muutamalle ystävälleen, harjoittelivat ja nauhoittivat kaikki Speak English or Die -albumin kappaleet viikossa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet S.O.D:n säveltämiä.
Voitto Huotari
Voitto Sakari Huotari (s. 14. helmikuuta 1943 Kuhmo) toimi Mikkelin hiippakunnan piispana 1993–2009. Koulutukseltaan hän on teologian tohtori ja valtiotieteiden maisteri.
Ennen piispaksi nimittämistään hän työskenteli Mikkelin tuomiorovastina, Kymin kirkkoherrana sekä Imatran ja Ruokolahden seurakunnissa seurakuntapastorina. Pappisuran lisäksi hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa kirkkososiologian assistenttina. Hänellä on ollut kirkkososiologian dosentuuri Helsingin yliopistossa ja pastoraaliteologian dosentuuri Joensuun yliopistossa.
S/S Mikko
thumb|250px|Mikko Savonlinnan maakuntamuseon laiturissa S/S Mikko on alkuperäisessä asussa säilynyt puurunkoinen Saimaan tervahöyry. Savonlinnan konepajalla vuonna 1914 rakennettu Mikko kuuluu Savonlinnan museon omistamaan Suomen suurimpaan höyrylaivalaivastoon. Alus on yleisölle avoinna museon laiturissa.
Aluksen historia
Mikko rekisteröitiin Ensi-nimisenä 18. elokuuta 1914, alkujaan se oli koivistolaisten laivanvarustajien omistama. Ensimmäiset vuotensa se palveli useiden eri omistajien hallinnassa Äänisjärvellä, Syvärillä, Laatokalla ja Itämerellä. Enso-Gutzeit hankki aluksen omistukseensa Laivaosakeyhtiö Ensiltä 1937 ja uuden nimen saanut alus kuljetti vuosina 1938-1963 puutavaraa Saimaalta Enson Vuoksenniskan tehtaille. Nimen vaihdon syynä oli, että kaikilla yhtiön omistamilla tervahöyryillä oli viisikirjaiminen o-kirjaimeen päättyvä nimi. Mikko oli mitoiltaan juuri sopiva vanhan Saimaan kanavan ns. kanavatäytteiseksi laivaksi, jollaisen mitat olivat 32x7x2,4 metriä. Alusta uusittiin Enson omistuksessa kahteen otteeseen, vuosina 1948 ja 1962.
Vuonna 1970 Mikko lahjoitettiin Savolaiselle osakunnalle ja Savonlinnan kaupungille ja kunnostettiin museoalukseksi. Mikko on varustettu alkuperäisellä höyrykoneella ja on täysin purjehduskelpoinen. Se purjehtii Savonlinnan lähivesillä esimerkiksi tilausristeilyjen merkeissä.
Valkoturska
Ulkonäkö
Valkoturska on yleensä 30−40 cm:n pituinen, korkeintaan 70 cm, ja voi kasvaa kolmikiloiseksi. Mustanmeren valkoturskat ovat pienempiä, alle 20 cm. Väritys on vaihteleva; päältä kala on kellanruskea, vihertävän tai sinertävän sävyinen, kyljet ovat vaaleammat, kellanharmaat, vatsa taas puhtaan valkoinen tai hopeanvärinen.
Levinneisyys
Valkoturska on rannikkovesien kala, joka elää alle 200 m:n syvyydessä lähes koko Euroopan rannikolla. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Norjasta Välimerelle ja Mustallemerelle, ja kattaa myös Islannin ja Färsaarten rannikot ja ulottuu Itämeren länsiosaan.
Elintavat
Valkoturska tulee sukukypsäksi 2−3 vuoden iässä. Kutu ajoittuu pitkälle jaksolle tammi-heinäkuussa. Naaraalla voi olla satojatuhansia mätimunia, mutta se laskee ne pieninä muutaman munan ryhminä ulappaveteen. Myös kuoriutuvat poikaset elävät pelagisina rannan läheisissä, 20−30 m:n syvyisissä vesissä, yleensä meduusoiden lähituntumassa ja niiden lonkeroiden suojassa. Vanhemmat yksilöt hakeutuvat syvempään veteen ja elävät pohjan tuntumassa. Valkoturskan ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset, kotilot, mustekalat ja monisukasmadot.
Kalastus ja käyttö
Valkoturska on erityisen runsas Pohjanmerellä ja etenkin siellä taloudellisesti tärkeä troolikalastuksen kohde. Sitä pyydetään myös pitkälläsiimalla. Kokonaissaaliit ovat olleet laskussa. Huippusaaliit 1970-luvulla olivat 200 000 vuositonnin luokkaa, mutta nykyisin enää 40 000 tonnia. Englanti ja Ranska ovat suurimmat kalastajat.
KHL:n tähdistöottelu 2009
thumb|240px|Punainen tori. Ensimmäinen KHL:n tähdistöottelu pelattiin KHL:n avauskaudella 2008–2009. Ottelu pelattiin 10. tammikuuta 2009 Moskovan Punaisella torilla. Ottelussa kohtasivat Aleksei Jašinin johtama Venäjän joukkue ja Jaromír Jágrin johtama muun maailman joukkue. Muun maailman joukkue voitti ottelun 7–6. Ottelua oli seuraamassa 2 500 katsojaa.
Joukkueiden nimeäminen
Kumpikin joukkue koostui yhdeksästä hyökkääjästä, kuudesta puolustajasta ja kahdesta maalivahdista. Joukkueiden avauskentälliset valittiin äänestyksellä KHL:n verkkosivustolla 2.–22. joulukuuta 2008 välisenä aikana. Molempien joukkueiden kapteeneilla oli oikeus valita varamiehet heidän tilalleen, mikäli heidät valittaisiin avauskentällisiin. Toimittajat äänestivät joukkueiden toisista ketjuista 26. joulukuuta 2008. Loput pelaajista valittiin 8. tammikuuta.
Avauskentälliset
Jágrin joukkue
Tapahtumat
Ottelu oli Jágrin joukkueen (maailma) ja Jašinin joukkueen (Venäjä) välinen koetus. Joukkueet oli nimetty pelaajista, jotka ovat arvostettuja ja tunnettuja kotimaansa edustajia. Ottelun formaatti maailman ja Venäjän välisestä kohtaamisesta otettiin NHL:n 48. tähdistöottelusta, jossa muuan maailman tähdet kohtasivat Pohjois-Amerikan tähdet. Tämäntapaisen ottelun tarkoituksena oli tehdä ottelua ja KHL-sarjaa tunnetuksi myös Venäjän ulkopuolelle.
Ottelun yhteydessä käytiin NHL:n tähdistöottelun tapaan taitokilpailuja.
Taitokilpailut
Jašinin joukkue voitti 6–2.
Indofenoli
Indofenoli eli fenyyli-indofenoli (C12H9NO2) on orgaaninen yhdiste. Monet siniset tai vihreät väriaineet sisältävät indofenolin rakenteen.
Valmistus
Indofenolia voidaan valmistaa Liebermannin nitrosoreaktiolla. Siinä fenoli reagoi typpihapokkeen kanssa muodostaen nitrosofenoliyhdisteen, joka on tasapainossa kinonin mono-oksiimin kanssa. Väkevän rikkihapon toimiessa katalyyttinä oksiimi kondensoituu fenolimolekyylin kanssa muodostaen väriltään punaista indofenolia. Yhdisteestä tehdään usein natriumsuola käsittelemällä indofenolia natriumhydroksidilla. Syntynyt suola on sininen tai vihreä. Tätä reaktiota voidaan käyttää fenolien läsnäolon selvittämiseen.
Sirkkahaukka
Sirkkahaukka (Ictinia mississippiensis) on pienikokoinen sirkkahaukkojen sukuun kuuluva haukkalaji, joka elää Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Se on kooltaan 34–38 senttimetriä pitkä ja syö pääasiassa hyönteisiä.
Ulkonäkö ja koko
Aikuinen sirkkahaukka painaa 214–388 grammaa ja on 34–38 senttimetriä pitkä. Siipiväli on 94–100 senttimetriä. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi.
Sirkkahaukka muistuttaa ulkonäöltään etelänsirkkahaukkaa ja viheltäjähiirihaukkaa. Sen pää ja rinta ovat vaaleanharmaat, siivet ja pyrstö puolestaan mustat tai tummanharmaat. Siivet ovat kapeat ja teräväkärkiset. Jalat ovat keltaiset tai oranssit. Silmät ovat aikuisilla yksilöillä punaiset, nuorilla harmaammat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sirkkahaukka pesii Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltojen eteläosissa ja talvehtii Etelä-Amerikassa Etelä-Brasiliassa, Itä-Boliviassa, Pohjois-Argentiinassa ja Paraguayssa. Ne muuttavat 200–300 yksilön parvissa, jotka lähtevät liikkeelle syyskuussa. Laji viihtyy avoimissa metsissä, preerioilla ja jokien varsilla kasvavissa metsissä, varsinkin lehdoissa.
Elintavat
Vanhin tunnettu sirkkahaukka on elänyt 11-vuotiaaksi. Sirkkahaukat ovat sosiaalisia ja liikkuvat usein ryhmissä. Yksi hiirihaukka liikkuu elinalueelleen 3–20 (keskimäärin 14) kilometriä.
Pesintä
Sirkkahaukkojen paritteluaika on touko–heinäkuussa. Haukka rakentaa tikuista ja pienistä oksista ison ja litteän pesän 3–30 metrin korkeudelle puuhun, mutta se voi käyttää myös vanhoja variksen pesiä. Naaras munii pesään 1–3, yleensä kaksi, sinivalkoista munaa. Samaa pesää voidaan käyttää useana vuonna. Poikasia ruokitaan hyönteisillä, ja emot ovat harvoin poissa pesältä yli minuuttia. Emot puolustavat poikasia aggressiivisesti. Poikasia ruokitaan vähintään kuuden viikon ajan. Ne oppivat lentämään 30–35 vuorokauden ikäisinä ja lähtevät pesästä noin kymmentä päivää myöhemmin. Pöllöt, haukat, oravat ja pesukarhut syövät munia, ja vain noin kaksi kolmasosaa munista selviää aikuisiksi linnuiksi. Sirkkahaukka saavuttaa sukukypsyyden kaksivuotiaana. Laji on yksiavioinen.
Ravinto
Sirkkahaukka syö pääasiassa hyönteisiä, kuten sudenkorentoja ja heinäsirkkoja, jotka se nappaa lennosta. Se syö myös lepakoita, liskoja, pieniä käärmeitä, pikkulintuja, sammakoita ja kaloja. Se saalistaa keskimäärin 400 metrin etäisyydellä pesästään. Se voi syödä saalista lennossa.
Sud-Ouest SO.4050 Vautour II
Sud-Ouest SO.4050 Vautour II (suom. Korppikotka, alk. Sud-Ouest Vautour) on ranskalainen hävittäjäpommittaja, jossa oli kaksi suihkumoottoria. Se kehiteltiin 50-luvulla, ensilento tapahtui vuonna 1952. Sitä käytti Ranskan ohella ainoastaan Israel. Konetyyppi osallistui ainakin niin sanottuun kuuden päivän sotaan, vuonna 1967.
Vautour II oli raskas ja pommituksiin soveltuva. Se ei ollut kovin nopea hävittäjänä (huippunopeus 1 105 km/h - MiG-15:n luokkaa), ja sen tehtävät peri lähinnä rynnäköinnissä Miragen pommitukseen soveltuvat muunnokset, sekä Dassault Super Étendardin ja Dassault Étendard IVin ohella SEPECAT Jaguar. Vautourin tyhjäpaino oli 10 000 kg, sekä ensimmäinen lentoonlähtöpaino 20 000 kg. Lakikorkeus oli 15 000 metriä. N-versio oli yöhävittäjä (N - nuit).
Konetyyppiä leimasi raskas tykkiaseistus, sillä siinä oli 4x 30 millimetrin lentokonetykkiä. Vautourissa oli myös sisäpuolinen pommisäiliö ulkoisten aseripustimien ohella. Kone saattoi käyttää maamaaleja vastaan sekä pommeja (max. 2 725 kg, 6 000 paunaa sisäpuolisesti) että raketteja, tykkiaseitten ohella. Enimmäisasekuorma ulkopuolisiin ripustimiin oli 4 000 kg eli 8 800 paunaa, yhteensä 4 400 kg, eli 9 700 paunaa.
Vuosina 1960 - 1962 Ranska suoritti sarjan ydinkokeita, joiden tuloksena operatiivinen pommitusvalmius saavutettiin 1964. Vautour II kykeni pudottamaan ydinpommeja, tyyppiä AN-11 ja AN-22. Joskin Vautour II oli toissijainen vaihtoehto, Mirage IV:n ollessa ensisijainen. Ensimmäinen plutonium-pohjainen ydinpommi AN-11 oli vain noin 1/3 Fat Manin painosta (1 500 kg).
Sud Aviation Vautour II poistettiin lentokalustosta vuonna 1979.
Taistelukoneesta valmistettiin kolmea eri versiota:
Major League Baseball -kausi 1998
Major League Baseball -kausi 1998 oli baseballin Major Leaguen 123. kausi. Kausi päättyi New York Yankeesin voittoon San Diego Padresistä suoraan neljässä ottelussa World Seriesissä. Kauden All-Star -ottelu pelattiin 7. heinäkuuta Coors Fieldilla, Denverissa ja siinä voittajaksi selvisi American League 13–8. Ottelun MVP oli Roberto Alomar (BAL). Arizona Diamondbacks ja Tampa Bay Devil Rays pelasivat ensimmäiset kautensa MLB:ssä. Milwaukee Brewers siirtyi pelaamaan National Leagueen, kun se tähän saakka oli pelannut American Leaguessa.
Hovioikeudenpuistikko
Hovioikeudenpuistikko on yksi Vaasan ydinkeskustan puistokaduista. Noin kilometrin mittainen katu alkaa lännessä Rantakadulta Vaasan hovioikeuden edustalta, kulkee kauppatorin pohjoisreunaa ja päättyy Rautatienkatuun Vaasan rautatieaseman edustalle. Seuraava samansuuntainen katu etelään päin on Vaasanpuistikko.
Kauppatorin kohdalla, Raastuvankadun kulmasta Alatorille Hovioikeudenpuistikko on kävelykatua. Kävelyaluetta suunnitellaan jatkettavaksi kadun loppupäähän, rautatieasemalle asti, ja siitä edelleen kaavaillaan jalankulkuyhteyttä ratapihan yli tai ali Wasa Stationiin ja Klemettilän uudelle kauppakeskusalueelle.
Elämän maku
Elämän maku voi tarkoittaa seuraavia:
Hovioikeudenpuistikko
Historiaa
Vaasan kaupunginarkkitehti Carl Axel Setterbergin vuoden 1855 asemakaavaan suunnittelema viiden puistokadun kokonaisuus – Hovioikeudenpuistikko, Kauppapuistikko, Kirkkopuistikko, Korsholmanpuistikko ja Vaasanpuistikko – kuuluvat Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Elämän maku
Musiikki
Albumit
Hovioikeudenpuistikko
Merkittäviä rakennuksia
Hovioikeudenpuistikko alkaa Setterbergin suunnittelemaa Vaasan hovioikeuden rakennusta (1862) vastapäätä. Setterbergin piirtämiä ovat myös kadun varrella oleva Vaasan kirkko sekä apteekkirakennus Kirkkopuistikon kulmassa.
Elämän maku
Musiikki
Kappaleet
Henri Frédéric Amiel
thumb|Henri Frederic Amiel 1852. Henri Frédéric Amiel (1821–1881) oli sveitsiläinen filosofi ja kirjailija sekä ensin estetiikan, myöhemmin filosofian professori Geneven yliopistossa. Hänet tunnetaan postuumeina julkaistuista päiväkirjanotteistaan. Hänen pääteoksensa on Fragments d’un journal intime (1883, osin suomennettu Päiväkirja). Amiel julkaisi myös runokokoelmia. Päiväkirja ilmestyi laajempana nimellä Journal intime 1922. Molemmat suomennosversiot ovat valikoimia.
Hovioikeudenpuistikko
Merkittäviä rakennuksia
Eduskuntatalon suunnittelijana tunnetun J. S. Sirénin piirtämiä rakennuksia Hovioikeudenpuistikon varrella ovat Lassila & Tikanojan liikerakennus (1937) numerossa 19, KOP:n talo (1939–1941) Hovioikeudenpuistikko 13:ssa sekä ja Suomen Pankin talo eli Ritzin talo (1949–1952) Kirkkopuistikon kulmassa. Suomen Pankin talon edessä kadun keskellä on vanhan katukaivon puukatos.
Lyyraturska
Ulkonäkö
Muiden turskaheimon kalojen tapaan lyyraturskalla on kolme selkäevää ja kaksi peräevää. Lajin tunnistaa eteen työntyvästä alaleuasta. Lyyraturska kuuluu samaan sukuun kuin seiti, josta sen erottaa leuan viiksisäikeen puuttuminen ja jyrkemmin kaartuva kylkiviiva. Lyyraturskan pituus täysikasvuisena on noin 60–75 cm.
Hovioikeudenpuistikko
Merkittäviä rakennuksia
Muita merkittäviä rakennuksia Hovioikeudenpuistikon varrella ovat Keijo Petäjän suunnittelema, vuonna 1964 valmistunut as.oy Paratiisi Rantakadun kulmassa, Tikanojan taidekoti numero 4:ssä, Kipinän talo numero 5:ssä (Alfred Wilhelm Stenfors 1907), Vaasan kauneimmaksi taloksi äänestetty Vaasan Osake-Pankin jugendlinna eli Kurtenia numero 11:ssä (Fredrik Thesleff 1905), Vaasan kaupungintalo, Rewell Center Ylätorilla, torinlaidan Hartmanin talo (Kauno S. Kallio 1913) sekä hotelli Centralin talo Pitkänkadun kulmassa (A. E. Hämäläinen 1941).
Lyyraturska
Levinneisyys
Lyyraturskan esiintymisalue ulottuu Islannista ja Pohjois-Norjasta Biskajanlahdelle, mutta keskittyy Pohjanmereen ja Britteinsaarten ympäristöön. Paikoitellen lajia esiintyy myös Itämeren läntisissä osissa, ja sitä on tavattu satunnaisesti myös Viron rannikolta.
Elintavat
Nuoret kalat ovat pelagisia ja elävät lähellä rantaa, vanhemmat vaeltavat ulommas, mutta elävät kuitenkin alle 200 metrin syvyydessä kalliopohjilla. Lyyraturskat ovat petoja, jotka saalistavat kaloja, lähinnä kilohailia, silliä, makrillia ja tuulenkalaa sekä äyriäisiä.
Kalastus ja käyttö
Vuonna 1987 FAO:n ilmoittama kokonaissaalis oli suurimmillaan, 17 900 tonnia, vuonna 2005 noin 11 000 tonnia. Tärkeimmät pyyntimaat ovat Norja ja Ranska. Lajin kannan kestävyyttä ei ole arvioitu, mutta varovaisuusperiaatteella vuoden 2008 ohjeelliseksi saaliskiintiöksi oli sovittu noin 18 000 tonnia.
Lähteet
북대서양대구
Lobopodia
pienoiskuva|oikea|Taiteilijan näkemys kambrikautisesta Megadictyon-eläimestä Lobopodia tai Lobopoda on eläinryhmä, jonka luokittelu on vakiintumatonta. Siihen luokitellaan lähteestä riippuen joko vain fossiilisia lajeja tai myös niiden nykypäivään selvinneitä jälkeläisiä. Kambrikaudella eläneet Lobopodia-lajit olivat jalallisia, matomaisia merieläimiä. Niistä kehittyivät todennäköisesti käsnäjalkaiset ja niveljalkaiset.
Määritelmä
Lobopod-termin keksi Robert Evans Snodgrass vuonna 1938. Hän tarkoitti sillä raajatyyppiä, joka hänen mukaansa erotti käsnäjalkaisten ja niveljalkaisten kantamuodot nivelmadoista. Myöhemmin Lobopodia- tai Lobopoda-termiä alettiin käyttää taksonomisesta ryhmästä, jonka sisällöstä on ollut useita eri näkemyksiä. Osa tutkijoista käyttää Lobopodia-termiä vain fossiilisista lajeista, osa myös käsnäjalkaisista, niveljalkaisista tai karhukaisista tai jostakin näiden yhdistelmästä.
Länsi-Darfur
Länsi-Darfur on yksi Sudanin 18 osavaltiosta ja osa laajempaa Darfurin historiallista aluetta. Sen hallintokeskus on Geneina. Osavaltion pinta-ala on 23 000 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 1 024 500 henkeä.
Lobopodia
Määritelmä
Käsnäjalkaiset, niveljalkaiset ja karhukaiset muodostavat yhdessä Panarthropoda-kladin. Usein Lobopodia käsitetään epäluonnollisena ryhmänä, joka sisältää fossiilisia lajeja Panarthropoda-kladin sukupuun tyveltä. Nämä lajit olivat jalallisia, matomaisia merieläimiä, joista nykyiset käsnäjalkaiset ja niveljalkaiset ovat todennäköisesti kehittyneet. Toiset tutkijat luokittelevat Lobopodia-ryhmään myös näiden merieläinten jälkeläisiä, esimerkiksi käsnäjalkaiset. Kaikista laajimmin käsitettynä Lobopodia on samansisältöinen Panarthropoda-kladin kanssa.
Luokittelu
Kambrikautiset Lobopodia-fossiilit ovat tärkeitä niveljalkaisten evoluution ymmärtämisen kannalta. Tutkijoiden keskuudessa ei ole konsensusta siitä, ovatko niveljalkaiset läheisempää sukua käsnäjalkaisille vai karhukaisille. Johtava käsitys on niin sanottu Lobopodia-hypoteesi, jonka mukaan niveljalkaiset ja käsnäjalkaiset ovat läheisempää sukua toisilleen kuin karhukaisille.
Suurin osa kambrikautisista Lobopodia-lajeista on läheisintä sukua joko käsnäjalkaisille tai niveljalkaisille. Esimerkiksi Hallucigenia on lähimpänä käsnäjalkaisia, kun taas Jianshanopodia ja Megadictyon ovat luultavasti läheisempää sukua niveljalkaisille. Lisäksi jotkin pienet fossiiliset lajit saattavat olla läheisintä sukua karhukaisille.
Kehityksen etiikka ja filosofia
Kehityksen etiikka ja filosofia on Heta Gyllingin toimittama artikkelikokoelma kehitysyhteistyön filosofiasta. Teoksen on julkaissut Gaudeamus vuonna 2004.
SKP:n Hämeen piirijärjestö
SKP:n Hämeen piirijärjestö (vuosina 194x–200x SKP:n Lahden piirijärjestö ) on Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaa Hämeen vaalipiirissä ohjaava järjestö, jonka toimpaikka on Riihimäki. Piirijärjestön varapuheenjohtaja Tero Pitkä on Heinolan kaupunginvaltuutettu.
Gilbert Aubry
Gilbert Guillaume Marie-Jean Aubry (s. 10. toukokuuta 1942 Saint-Louis) on réunionilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint-Denis-de-La Réunionin hiippakuntaan 23. elokuuta 1970 ja nimitettiin sen johtoon 20. marraskuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Georges-Henri Guibert, jota avustivat Jean Margéot ja Félix Paul.
Pilvi (nimi)
Pilvi on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1471 henkilölle, joista lähes puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään.
Ville Paalanen
Ville Antti Markus Paalanen (s. 16. tammikuuta 1990 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue PEPO Hockeyssa. Hänet on tunnuttu pelityyliltään alempien ketjujen "vauhtihyökkääjänä", joka on varsin pieneen kokoonsa nähden kova taklaamaan. Paalanen osaa pelata tarvittaessa myös puolustajana. Paalanen on voittanut viisi Mestiksen mestaruutta, joilla hän on sarjan kaikkien aikojen eniten mestaruuksia voittanut pelaaja.
Ura
Paalanen on Saimaan Pallon kasvatti, joka edusti joukkuetta koko juniori-uransa ajan. Hän pelasi juniorina sekä puolustajana että hyökkääjänä. Kaudella 2009–2010 Paalanen toimi SaiPan A-nuorten varakapteenina.
Lokakuun 2010 lopulla Paalanen sai kutsun SaiPan SM-liigarinkiin, kun joukkueessa oli paljon loukkaantumisia. Hän debytoi SM-liigassa 28. lokakuuta 2010 vieraissa Porin Ässiä vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 2.03 minuuttia. Paalanen pelasi kauden 2010–2011 aikana SM-liigassa yhteensä 21 runkosarjaottelua tehden yhden maalin, joka syntyi 26. helmikuuta 2011 Pelicansia vastaan. Hänen osumansa oli 4–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaali. Paalanen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana.
Maaliskuussa 2011 Paalanen teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Saman vuoden elokuussa hän kuitenkin loukkasi nilkkansa pelatessaan jalkapalloa ja joutui pariksi kuukaudeksi sivuun. Paalanen kärsi syyskaudella myös selkävaivoista ja pelasi joulutaukoon mennessä vain 16 ottelua. Yhteensä hän pelasi kauden aikana 23 SM-liigaottelua tehden kaksi maalia ja keräten niihin nähden runsaat 43 jäähyminuuttia. Paalanen pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa sekä kuusi ottelua SaiPan A-nuorissa.
Kaudella 2012–2013 Paalanen ei pelannut otteluakaan loukattuaan olkapäänsä viimeisessä harjoitusottelussa. Vamma vaati leikkaushoitoa. Maaliskuussa 2013 SaiPa käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Paalasen kanssa. Lokakuussa 2013 joukkue lainasi hänet loppukaudeksi Jukureihin. Paalanen osoittautui joukkueelle kuitenkin pettymykseksi, sillä hän jäi vähille tehopisteille, eikä Paalaselta nähty kovin montaa hänen pelityylilleen tuttua taklausta. Paalanen lopulta mahtui kevään 2014 pudotuspeleissä kokoonpanoon vain yhteen otteluun. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Paalanen pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua SaiPassa.