cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sam Inkinen
Ura
Inkinen on väitellyt Lapin yliopistossa. Väitöskirjan nimi on ''Teknokokemus ja Zeitgeist. Digitaalisen mediakulttuurin yhteisöjä, utopioita ja avantgarde-virtauksia'' (1999). Väitöskirjassa käsiteltyjä teemoja ovat muun muassa informaatioyhteiskunta, globalisaatio, hypertekstuaalisuus ja elektroninen estetiikka.
Salmijärvi (Orivesi, Lauttakulma)
Historiaa
Vuoden 1958 peruskartassa koillisessa sijaitsevalla maatilalla on paljon peltomaita. Tilalle on rakennettu tie seuraavassa kartassa, mutta pellot on siinä metsitetty.
Ruben Stiller
Elämä ja teot
Radiomafian jälkeen Stiller ansioitui lukuisten televisio-ohjelmien juontajana. Ohjelmia olivat Anteeksi kuinka? (1993–1999), Stiller (1998–2001), R-Studio (2002–2003), Sunnuntaikomitea (2003), Levyraati (2003–2005), Ruben & Joonas (2004–2007) ja Pressiklubi (2009–2017).
Sam Inkinen
Ura
Viime vuosina Inkinen on työskennellyt Helsingin Sanomien mukaan lähinnä kouluttajana, konsulttina ja puhujana. Inkisen viime vuosien tuotanto on ollut pääosin filosofista pohdiskelua, matkaraportointia, aikalaiskuvausta, yhteiskunnallista ja teknologista visiointia sekä kriittistä esseistiikkaa. Hän on julkaissut kirjoja, artikkeleita, esseitä ja historiikkeja ja on kirjoittajana mukana yhteensä 85 teoksessa.
Ruben Stiller
Elämä ja teot
Stillerillä oli vuonna 2016 merkittävä osa Juha Sipilän ja Yleisradion toimintaa koskevassa kohussa. Hän sai Yleltä varoituksen, joka peruttiin myöhemmin. Stiller jäi sairauslomalle joulukuun alussa ja palasi Pressiklubiin tammikuun puolessa välissä. Helmikuussa 2017 Stiller ilmoitti jättävänsä Pressiklubin. Helmikuusta 2018 alkaen hän on juontanut Yle Puheessa omalla nimellään kulkevaa keskusteluohjelmaa.
Televisio- ja radiotöidensä lisäksi Stiller on kirjoittanut kirjan Suomi-Finland (Teos, 2006). Stiller oli eduskuntavaaleissa 1995 SDP:n ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä saaden 2 754 ääntä. Vuoden 2000 presidentinvaalissa hän oli Tarja Halosen kannattaja ja vuoden 2006 presidentinvaalissa hän kannatti näkyvästi kokoomuksen Sauli Niinistöä.
Itämeren valuma-alue
pienoiskuva|Euroopan päävaluma-alueet. pienoiskuva|Itämeren valuma-alue ulottuu 14 valtion alueelle, joista 9 on Itämeren rantavaltiota. Suurempien jokien pääuomat on merkitty lihavoituina ja valuma-alueen korkeussuhteet ja veden syvyydet ilmaistaan väreinä. pienoiskuva|Valuma-alueen asukastiheys on ilmaistu väreinä. Itämeren valuma-alue on Itämeren ympärillä oleva valuma-alue, joka sisältää Itämeren lisäksi niiden virtavesien valuma-alueet, jotka laskevat Itämereen. Valuma-alueen pinta-ala on noin 1,6 miljoonaa tai 1,739 miljoonaa neliökilometriä (km² ), josta Itämeren osuus on 422 000 km² tai 392 000 km² ilman Kattegatia. Vaikka aikaisemmin Itämeren alue rajattiin Tanskan salmiin, on Itämerellä vielä suuri vaikutus Kattegatissa. Itämereen luetaankin nykyään mukaan myös Kattegatin alue. Samoin toimitaan tässä artikkelissa.
Itämereen laskee yli 250 jokea, jotka tuovat siihen joka vuosi noin 660 kuutiokilometriä (km³) vettä. Itämeren keskitilavuus on 21 000 km³, joten vuoden tulovirtaama on sen tilavuudesta yksi kolmaskymmenesosa. Veden viipymäksi ilmoitetaan kuitenkin esimerkiksi 50 vuotta. Kaikesta huolimatta Itämeri ei toimi kuin järvi, vaan sitä on pidettävä merenlahtena. Sen yhteys Pohjanmereen on käytännössä kaksisuuntainen. Valuma-alueen vedet pitävät virtauksen suunnan pääsääntöisesti Itämereltä Pohjanmerelle päin, mutta välillä Itämereen pääsee vettä päinvastaiseen suuntaan niin kutsuttuina suolapulsseina. Suolapulssien takia Itämeren vesi on lievästi suolainen (pintavesissä alle 1 %) ja sitä pidetään siksi Mustanmeren tapaan murtovesialtaana. Suolaisuus on suurinta eteläisellä Itämerellä erityisesti Tanskan lähellä.
Valiosuhteet
Itämeren rannikko jakautuu yhdeksän valtion Latvian, Liettuan, Puolan, Ruotsin, Saksan, Suomen, Tanskan, Venäjän ja Viron kesken. Noin 15 miljoonaa asukasta elää 10 kilometrin etäisyydellä Itämeren rannikolta. Koko valuma-alueella elää yli 84 miljoonaa ihmistä, joista 93 % elää yhdeksän valtion alueella. Valuma-alue levittäytyy jonkin verran rantavaltioita kauemmaksi. Valuma-alueen latvavesistä sijaitsevat edellisten lisäksi Valko-Venäjällä ja pieniä alueita Norjassa, Slovakiassa, Tšekissä ja Ukrainassa.
Itämeren jako vesialueittain
thumb|225px|Itämeren osat valuma-alueineen: 1) [[Perämeri 2) Selkämeri 3) Saaristomeri 4) Ahvenanmeri 5) Suomenlahti 6) Pohjoinen Gotlannin allas 7) Läntinen Gotlannin allas 8) Itäinen Gotlannin allas 9) Riianlahti 10) Gdanskinlahti 11) Bornholmin allas 12) Arkonan allas 13) Kattegat 14) Beltinmeri 15) Juutinrauma.]] Itämeri muodostaa neljäsosan sen valuma-alueesta ja se muodostuu varsinaisesta Itämerestä eli keskusaltaasta, Pohjanlahdesta ja Suomenlahdesta. Nykyään siihen liitetään mukaan Beltinmeren takana sijaitseva Kattegat. Mainitut 4 osaa voidaan jakaa vielä pienempiin osiin (katso viereistä karttakuvaa):
Lasku-uomat ja kanavat
Itämeren lasku-uomana voidaan pitää Beltinmerellä sijaitsevia Tanskan salmia. Saaristossa on lukuisia saaria, joiden välistä vesi virtaa säätilanteesta riippuen joko pohjoiseen tai etelään päin. Tärkeimmät salmet ovat Vähä-Belt, Iso-Belt ja Juutinrauma. Nykyään Itämereen liitetään myös Kattegat, joka on matala merialue ja vaiheittumisvyöhyke Skagerrakin ja Beltinmeren välissä.
Pääosa kaupallisesta vesiliikenteestä Pohjanmeren ja Itämeren välillä kulkee Tanskan salmien kautta. Suurin laivojen syväys on tällöin 15 metriä. Vaihtoehtoinen kulkuväylä on 98 kilometriä pitkä Kielin kanava. Sen länsipää on Brunsbüttelin kaupungissa ja itäpää Kielissä. Kanavssa voi laivojen suurin syväys olla 9,5 metriä. Kolmas väylä on Vienanmeren–Itämeren kanava. Se alkaa Pietarista, kulkee Laatokan, Syvärin, Äänisen ja Uikujärven kautta Vienanmerelle. Sen syväys on kuitenkin vain 4 metriä.
Kansainvälisesti merkittävien jokien valuma-alueet
Seuraavassa esitellään valuma-alueeltaan 14 suurta ja Itämerellä kansainvälisesti merkittävää vesistöaluetta, jotka sijaitsevat usein usean valtion alueella. Niiden yhteisen valuma-alueen pinta-ala on 1,05 miljoonaa km². Ne muodostavat yhdessä 81 % Itämeren valuma-alueen maa-alasta. Luettelosta on jätetty pois joitakin suuria jokia, koska ne sijaitsevat kokonaan valtionsa sisällä.
Tarkennettu luettelo valuma-alueista
Seuraava luettelo on edellistä kattavampi ja siihen on otettu mukaan kaikki vähintään 200 km² laajuiset jokien valuma-alueet, ja niiden lisäksi myös valtion vesistöviranomaisten päävesistöiksi luokittelemat valuma-alueet. Valuma-alueita on yli 230. Valuma-alueen pääuomalla tarkoitetaan yleensä joensuuhun päättyvän virtaveden vesistön pisintä uomaa tai sen virtaamaltaan suurinta vesistön uomaa. Taulukossa voi olla pääuoman tiedon puuttuessa myös artikkelissa ilmoitettu joen pituus. Taulukon tiedot on luettu wikipedia-artikkeleista taulukon alla ilmoitetulla tavalla ja tietojen lähteet yksilöidään jokikohtaisesti taulukon oikeassa sarakkeessa. Lähteet: Tiedot on luettu seuraavista wikipedia-artikkeleista, 1 = suomenkielinen, 2 = ruotsinkielinen, 3 = venäjänkielinen, 4 = vironkielinen, 5 = latviankielinen, 6 = liettuankielinen, 7 = puolankielinen, 8 = saksankielinen, 9 = tanskankielinen.
Lähteet
59.34°N, 21.37°W
Zlynka
Zlynka on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 225 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki on Zlynkan piirin keskus. Sen ohi kulkee Brjanskista Valko-Venäjän rajalle johtava M13-valtatie. Zlynkan rautatieasema Gomelin ja Unetšan välisellä radalla sijaitsee 8 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 5 507 henkeä, koko piirissä 12 917 henkeä (vuonna 2010).
Vanhauskoiset perustivat Zlynkan vuonna 1702. 1700-luvun lopulla se oli huomattava käsityöläiskeskus. Vuonna 1862 lähistölle rakennettiin tulitikkutehdas. Vuonna 1925 Zlynkasta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään kaupungissa on säilyketehdas ja tulitikkutehdas.
Ródos (kunta)
Ródos ( eli Δήμος Ρόδου, Dímos Ródou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 1 407,9 neliökilometriä ja väkiluku 115 490 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ródos.
Ródoksen kunta käsittää koko Ródoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Chína ja Makrý.
Nykyinen Ródoksen kunta muodostui, kun Ródos, Afántou, Archángelos, Attávyros, Ialysós, Kallithéa, Kámeiros, Líndos, Nótia Ródos ja Petaloúdes yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Ródoksen kunta muodostuu kymmenestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Pyhän Jaakobin katedraali (Riika)
pienoiskuva|Pyhän Jaakobin katedraali Riiassa. Pyhän Jaakobin katedraali on Latvian pääkaupungin Riian katolinen katedraali. Se edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan varhaisgotiikkaa. Kirkon torni on 80 metriä korkea. Ensimmäinen maininta kirkosta oli vuonna 1225 ja sen rakennustyöt käynnistettiin vuoden 1226 tienoilla. Pyhän ristin kappeli rakennettiin osaksi kirkkoa myöhemmin. Kirkontornin terävä huippuosa pystytettiin vuonna 1756. Vuonna 1901 katedraalissa sijainnut Riian vanhin vuodelta 1680 oleva barokkialttari korvattiin uudella alttarilla.
Earl Thomson
Earl Thomson voitti 110 metrin aitojen olympiakultaa Antwerpenissa 1920 ME-ajalla 14,8. Hän alitti ensimmäisenä 120 jaardin aidoissa 15 sekunnin rajan vuonna 1916. Hän menetti ennätyksen langolleen Robert Simpsonille samana vuonna, mutta otti sen takaisin juostessaan ajan 14,4 Philadelphiassa 1920.
Thomson piti hallussaan 110 metrin aitajuoksun maailmanennätystä vuoteen 1928, kunnes George Weightman-Smith rikkoi sen ja 120 jaardin maailmanennätystä vuoteen 1930 saakka. Ennätyksen rikkoi lopulta Percy Beard.
190 senttimetriä pitkästä Thomsonista tuli lähes kuuro ensimmäisessä maailmansodassa. Hän toimi aktiiviuransa jälkeen Yhdysvaltain laivaston yleisurheiluvalmentajana yli 30 vuoden ajan.
Porvoon maalaiskunta
Porvoon maalaiskunta (lyh. Porvoon mlk, ) oli Itä-Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Porvoon kaupungista ja Porvoon maalaiskunnasta muodostettiin vuoden 1997 alussa uusi Porvoon kaupunki.
Porvoon maalaiskunta oli Porvoon kaupungin ympärillä sijainnut maalaiskunta. Se sijaitsi Porvoon seutukunnassa entisen Itä-Uudenmaan ja nykyisen Uudenmaan maakunnan alueella Uudenmaan läänissä. Muut naapurikunnat olivat Askola, Myrskylä, Pernaja, Pornainen ja Sipoo. Porvoon maalaiskunnan maapinta-ala oli ennen lakkautustaan 635,3 neliökilometriä (1.1.1996) ja väkiluku 22 160 henkeä (31.12.1995), joista 37,3 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Porvoon maalaiskunta oli kaksikielinen, kuten Porvoon kaupunki nykyään. Porvoon maalaiskunnalla ei ollut omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa, vaan sillä ja Porvoon kaupungilla oli yhteiset suomenkielinen seurakunta ja ruotsinkielinen tuomiokirkkoseurakunta.
Porvoon maalaiskunnassa ja Porvoon kaupungissa järjestettiin 28. tammikuuta 1996 kansanäänestys kuntaliitoksesta. 55,9 prosenttia Porvoon maalaiskunnan äänestäneistä ja 63,6 prosenttia Porvoon kaupungin äänestäneistä kannatti kuntaliitosta. Porvoon maalaiskunnassa äänestysprosentti oli 72,2 ja Porvoon kaupungissa 62,4. Vaalitulosten mukaisesti Porvoon maalaiskunta muodosti silloisen Porvoon kaupungin kanssa 1. tammikuuta 1997 uuden kunnan nimeltä Porvoon kaupunki.
Porvoon maalaiskunnan alueen suurimmat taajamat ovat Eestinmäki, Gammelbacka, Hamari ja Tolkkinen. Kilpilahdessa sijaitsee valtakunnallisesti merkittävä öljynjalostamo sekä syväsatama. Myös Tolkkisten saha on alueelle merkittävä yritys. Näiden lisäksi alueella sijaitsee useita historiallisia kartanoita, joista tunnetuimmat ovat Haikon kartano, Kiialan kartano ja Sannäsin kartano. Porvoon maalaiskunnan alueella on myös paljon kesäasutusta.
Kylät ja taajamat
Ali-Vekkoski (Söderveckoski), Anttila, Emäsalo (Emsalö), Eestinmäki (Estbacka), Gammelbacka, Hamari, Ilola (Illby), Kardrag, Kerkkoo (Kerko), Kråkö, Kulloo (Kullo), Mikkelinkylä (Mickelsböle), Mustijoki, Pellinki (Pellinge), Tolkkinen (Tolkis), Uddas, Vessölandet , Voolahti (Vålax) ja Yli-Vekkoski (Överveckoski).
Nähtävyyksiä
Porvoon maalaiskunnan entisellä alueella on nähtävyytenä mm.
Orkesterisarjat (Bach)
Johann Sebastian Bachin neljä orkesterisarjaa (BWV 1066 - 1069) ovat, enemmän kuin esimerkiksi sellosarjat, aikansa ranskalaisten tyylisuuntien mukaisia. Bachilla eivät suorina esikuvina hänen kirjoittaessaan sarjoja kuitenkaan olleet Jean-Baptiste Lully ja tämän ranskalaiset seuraajat vaan omat saksalaiset aikalaiset, muun muassa Georg Philipp Telemann, jolta on säilynyt 135 vastaavaa orkesterisarjaa. Saksalaiset barokin aikaiset hovisäveltäjät tuottivat näitä teoksia valtavat määrät ranskalaistuneiden työnantajiensa mieliksi. Bachin orkesterisarjoista muun muassa puuttuu yksi barokkisarjan perusosista allemande eli "saksalainen", joka on korvattu ranskalaisilla Galanterien-osilla (muun muassa gavotti, menuetti ja bourrée).
Teoksien rakenne
Orkesterisarjat alkavat kaikki alkusoitolla, jonka rakenne on "|: A1 :||: B- A2 :|". Alkusoitot noudattavat ranskalaisen alkusoiton mallia niin tarkasti, ettei Bach ole katsonut tarpeelliseksi antaa nuoteissa edes tempomerkintöjä. Ensimmäinen osa on majesteetillinen ja sisältää kohotahtiasteikkoja ja pisteellisiä rytmejä. Nopean B-osan muodostaa fuugaa ja ritornelloa yhdistävä italialaissävytteinen konsertto-osa. Muut sarjojen osat, lukuun ottamatta 2. sarjan rondeauta, ovat normaaleja parillisia tansseja.
Orkesterisarja nro. 1, C-duuri, BWV 1066
Ensimmäinen sarja on kirjoitettu oboelle, fagotille, jousille ja basso continuolle. Se muistuttaa kantaattia Preise, Jerusalem, den Herrn (BWV 119), jonka Bach sävelsi 30. elokuuta 1723 pidettyjä Leipzigin kaupunginvaltuuston vaaleja varten. Molemmissa teoksissa ranskalaiset alkusoitot sisältävät sotilasmusiikkityylisiä motiiveja. Vaikka kuuluisat Badinerie ja Air osat ovat tehneet 2. ja 3. sarjasta suosituimmat, on ensimmäinen kaikista sarjoista monella tapaa mielenkiintoisin. Siihen kuuluu ainoa Bachin kirjoittama pohjoisitalialainen tanssi forlana. Sarjan seitsemästä osasta neljä on esitettävä alternativement, eli kahden tanssin parista ensimmäinen kerrataan toisen esittämisen jälkeen.
Orkesterisarja nro. 2, h-molli, BWV 1067
Sarja on sävelletty poikkihuilulle, jousille ja basso continuolle. Sarjassa on paljon piirteitä soolokonsertosta, erityisesti viimeisessä virtuoosimaisessa huilulle sävelletyssä Badinerie (suom. "rupattelu") osassa, joka on yksi Bachin tunnetuimmista teoksista. Alkusoiton jälkeen seuraava Rondeau on tempoltaan ja tyyliltään gavotin kaltainen. Sarabanden (joka on sarjan ainoa tyypilliseen barokkisarjaan kuuluva osa) ja kahden bourréen jälkeen seuraa poloneesi ja sen variaatio double. Bachin aikalainen Johann Mattheson arvosti erityisesti tätä tanssia sen "avosydämisyyden ja ilmaisunvapauden" takia. Sarjan päättää jo aikaisemmin mainittu badinerie-osa.
Orkesterisarja nro. 3, D-duuri, BWV 1068
thumb|Air-osan ensimmäiset tahdit. Sarja on sävelletty huilulle, oboelle, rummuille, jousille ja basso continuolle. Tämä on orkesterisarjoista suosituin, todennäköisesti kuuluisan Air-osan vuoksi (joka on saanut harhaanjohtavan lisänimen "Air g-kielelle"). Myös tässä sarjassa on soolokonserttomaisia piirteitä, ja 2. sarjan huilun sijaan soolosoittimen virkaa toimittaa viulu erityisesti alkusoitossa, jossa se vuorottelee tutti-osien kanssa nopeassa, fuugamaisessa osiossa. Alkusoiton jälkeinen Air on sävelletty vain jousisoittimille ja toimii rauhallisena vastapainona alkusoiton ja sitä seuraavien tanssiosien rytmikkyydelle.
Orkesterisarja nro. 4, D-duuri, BWV 1069
Sarja on sävelletty jousille ja puupuhaltimille, ja sen arvellaan olevan vanhin Bachin orkesterisarjoista. Bach teki tämän sarjan alkusoitosta myöhemmin monimutkaisemman version kantaattiinsa Unser Mund sei voll Lachens (BWV 110), jonka ensiesitys oli Leipzigissa joulupäivänä vuonna 1725. Alkusoittoa seuraa joukko ranskalaisia tansseja: kaksi bourréeta, gavotti, menuetti ja sen trio. Sarjan päättää säkenöivä Réjouissance (iloitseminen) -niminen osa.
PWP
right|thumb|250px|PWP:n Robotic Liberation -demo vuodelta 2003
PWP:n alkuaikojen tuotannossa esiintyi usein varhaisteini-ikäistä tietokoneen käyttäjää (lameria) esittävä hahmo nimeltä Pelu Petteri Lamuranta eli Pelulamu. Pelulamulle tehtiin vuonna 1998 myös kotisivut, ja nykyään jo käytöstä poistunut verkkotunnus pelulamu.net toimi myös muiden humorististen tempausten (mm. Isäm Maan Puollustajat) tukipaikkana.
Harry Järv
Harry Johannes Järv (27. maaliskuuta 1921 Mustasaari – 21. joulukuuta 2009 Tukholma) oli suomalainen (suomenruotsalainen) kirjailija, kääntäjä ja kirjastoneuvos, joka työskenteli pitkään Ruotsin kuninkaallisen kirjaston ylikirjastonhoitajana ja toimi myös sen virkaatekevänä johtajana. Poliittisilta näkemyksiltään hän oli syndikalisti ja anarkisti. Järv osallistui luutnanttina jatkosotaan ja julkaisi vuonna 2000 sotamuistelmansa, joihin osittain pohjautuen Åke Lindman ohjasi myöhemmin samannimisen elokuvan Etulinjan edessä.
Nuoruus ja sotavuodet
Harry Järv kasvoi maanviljelijäperheessä Mustasaaren Karperön kylässä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1939 ja lähti merille vielä samana vuonna, kunnes Talvisodan puhjettua ilmottautui vapaaehtoisena asepalvelukseen. Jatkosodassa Järv palveli suomenruotsalaisista kootussa Jalkaväkirykmentti 61:ssa ja johti yli kahta sataa vihollisen linjojen taakse tehtyä tiedustelupartiota. Järv otti retkiltä myös valokuvia, joita julkaistiin hänen muistelmateoksessaan. 4. syyskuuta 1943 Järv haavoittui vaikeasti astuttuaan tiedustelutehtävän aikana polkumiinaan. Järviä hoidettiin muun muassa St. Göranin sairaalassa Tukholmassa, eikä hän haavoittumisensa jälkeen ollut enää täysin palveluskelpoinen. Wera von Essen tarjosi Järville ja eräille muille haavoittuneille toipumispaikan kartanossaan. Järville myönnettiin ansioistaan kolme vapaudenristiä ja kaksi vapaudenmitalia.
Ruotsissa
Sodan jälkeen Järv sai stipendin Uppsalan yliopistoon, josta hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1954. Järville myönnettiin myönnettiin filosofian kunniatohtorin arvo vuonna 1973. Kirjallisuudentutkijana hänet tunnettiin erityisesti Franz Kafkan asiantuntijana. Hän julkaisi uransa aikana yli 50 teosta, kuten useita antiikkia ja poliittista historiaa käsitteleviä esseekokoelmia. Järv toimi myös suomenruotsalaisen Horisont- sekä ruotsalaisten Radix- ja Fenix-kulttuurilehtien päätoimittajana.
Järv tunnetaan erityisesti työstään kirjastojen vaalijana ja niiden merkityksen korostajana. Hänen kirjalliseksi testamentikseen luonnehditussa teoksessa Mänsklighetens minne Järv on kuvasi kirjastoja ”ihmiskunnan ainoaksi luotettavaksi ja pysyväksi muistoksi”.
Poliittiset näkemykset
Ari Vakkilaisen vuonna 1997 tekemässä haastattelussa Järv kertoi kiinnostuneensa anarkismista jo teini-ikäisenä luettuaan Pjotr Kropotkinin teoksia, kuten Taistelu leivästä. Merillä ollessaan hän otti vaikutteita Suomen Merimies-Unionin syndikalistisen johtajan Niilo Wällärin ajatuksista. Sodassa Järv kertoi toimineensa anarkistisen ideologian mukaisena johtajana. Hän ei noudattanut armeijan käytäntöjä, vaan oli ainoastaan muodollinen johtaja, joka ei milloinkaan komentanut ketään. Järv piti miehiään tasavertaisena ja päätökset toteutettiin demokraattisesti. Hän sai toimintatavoistaan moitteita ylemmiltä upseereilta ja Järviä luonnehdittiin arvioinneissa ”epäsotilaalliseksi”. Ruotsiin muutettuaan Järv liittyi vuonna 1952 ruotsalaiseen syndikalistiseen SAC-ammattijärjestöön ja toimi avustajana sen Arbetaren-lehdessä.
Kalevi Tauru
Kalevi Tauru (14. elokuuta 1930 Antrea – 27. heinäkuuta 2003 Hämeenlinna) oli suomalainen iskelmälaulaja.
Tauru voitti iskelmäkuninkuuden 1952, 1953, 1954. Hän oli kotoisin Antrean Taurun kylästä. Sokerijuurikaspellolla 1952 Erkki Junkkarisen serkku oli kuunnellut Kalevin lauluääntä ja todennut: "Jos minulla olisi tuollainen ääni, en täällä pellolla savessa rypisi! Tee niinkuin Erkki ja mene iskelmälaulukilpailuihin."
Pintakirkkaus
Pintakirkkaus on tähtitieteessä käytetty yksikkö, jolla kuvataan laajahkojen kohteiden kuten galaksien tai tähtisumujen kirkkautta. Pintakirkkaus on laajan kohteen keskimääräinen magnitudi pinta-alan (oikeammin avaruuskulman) yksikköä kohti. Pintakirkkaus voi riippua esimerkiksi säteilevän kiinteän kappaleen lämpötilasta tai säteilevien pilvien hitusten määrästä.
Valkeajärvi (Orivesi, Lauttakulma)
Valkeajärvi on Pirkanmaalla Oriveden Lauttakulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,1 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Kaukasmaalla Taapulinvuoren ja Torninmäen itäpuolella. Sen länsirannat ovat jyrkät ja Taapulinvuori kohoaa 35 metrin korkeuteen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen ranat ovat metsämaata. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tie Kaanaan ja Hirsilän väliseltä tieltä. Toinen metsäautotie kiertää järven sen itäpuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 173,4 metriä mpy. Siihen on johdettu neljä metsäojaa. Järven laskuoja lähtee sen itäpäästä ja se virtaa Purakon kautta Salmijärveen. Ojalle tulee pudotusta 2,7 metriä Purakkoon ja 4,0 metriä Salmijärveen.
Historiaa
Vuoden 1958 peruskartassa järvi oli autio ja siihen oli johdettu vain kolme lyhyttä suo-ojaa. Vuoden 1975 kartassa sen ympäristöön oli rakennettu metsäautotiet ja yksi vapaa-ajan asunto. Toinen vapaa-ajan asunto ilmaantui vasta 1986 kartan jälkeen.
David D’Or
David D'Or (, s. 1966 Holon, Israel) on israelilainen laulaja, joka sijoittui vuoden 2004 Eurovision laulukilpailujen semifinaalissa 57 pisteellä sijalle 11. Edustuskappaleen nimi oli "Le'Ha'Amin" ("Usko") mutta hän ei selviytynyt finaaliin asti.
D'Or on saanut kahdeksan kulta- ja platinalevyä.
Enijärvi
pienoiskuva|Enijärvi, oikealla Teeriniemi, siitä vasemmalle Teerisaari ja Halmesaari. Enijärvi on Lapissa Kemijärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järvi sijaitsee 25 kilometriä Kemijärven taajamasta luoteeseen. Sen pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 5,5 kilometriä pitkä ja 3,8 kilometriä leveä. Vaikka järvellä onkin laaja järvenselkä, on sillä myös runsaasti saaria etenkin järven pohjois- ja itäosissa. Saarien taakse jäävät idässä Pirttiperän lahti ja pohjoisessa Mustaperän lahti. Mustaperän eteläpuolella on Teeriniemi, jonka eteläpuolella sijaitsee Eniperän lahti. Järven eteläpäässä sijaitsevat Vikaperän lahti ja Parvaniemen takana Parvalahti. Pirttiperä sijaitsee Lapalionniemen itäpuolella.
Järvessä on laskettu olevan 43 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 32 hehtaaria, mikä on noin 3,1 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista seitsemän eli Teerisaari, Halmesaari, Lehdikkosaari, Korppisaaret, Kaakkurisaaret ja Männikkösaari ovat yli hehtaarin suuruisia, saarista 35 ovat yli aarin suuruiset ja yksi saari on alle aarin kokoinen.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 35 miljoonaa m³ eli 0,035 km³. Järven keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys on 14 metriä. Syvin kohta sijaitsee Lapalionniemen länsirannan edustalla. Syvänteen luoteispuolella sijaitsee vielä toinen 12 metriä syvä syvänne.
Järven rantaviivan pituus on 49 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 14 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, joka on joissakin lahdenpohjukoissa avosuota ja muualla metsä on paikoin lievästi soistunutta. Järvellä ei ole kiinteää asutusta, mutta sen rannoille on rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Osalle niistä johtaa tiet yhdystieltä 9611. Järvi sisältyy Rovajärven ampuma-alueeseen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Raudanjoen valuma-alueen (65.7) Vianjoen valuma-alueella (65.79), jonka Enijärven valuma-alueeseen (65.795) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 207,9 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, sillä se on vesistönsä latvavesiä. Enijärven valuma-alueella on 26 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Vianjoen pääjärvi on Vianlammit (14 ha) ja siihen laskee viereinen Pärijärvi (24 ha). Vianjoen valuma-alueella ovat muun muassa Orpo Päri (7 ha), Parvajärvi (6 ha) ja Outojärvi (11 ha). Vianjokeen yhtyy pohjoisesta Lapalionoja, jonka valuma-alueella ovat Lapalionjärvi (124 ha) ja Pohkiojärvi (11 ha). Pirttiperän lahteen laskee Vuonisjärvi (29 ha) oman laskuojan kautta, Mustanperän lahteen Mustaojaa myöten Suinanvieru (22 ha), Eniperän lahteen laskee Enilampi (12 ha) ja Vikaperän lahteen laskee Haukilampi (22 ha) Haukiojaa myöten.
Järven lasku-uoma on lyhyt joki, jossa sijaitsee Eniköngäs. Se laskee ensin Kullelampeen, joka laskee vuorostaan Majavajokea myöten Majavajärveen, sitten Purnujärveen. Lasku-uoma jatkaa näin järvestä järveen lyhyitä jokia pitkin ja reitin vedet laskevat Vikajokea ja Raudanjokea pitkin lopuksi Olkkajärveen. Siellä sijaitsee Permantokosken voimalaitos, joka laskee Jyrhämäjärven kautta Kemijokeen Oikaraisissa.
Lähteet
pienoiskuva|240x240px|Pärijärvi ruskan aikana.
Seksofoni
Seksofoni oli Erkki Kurenniemen 1960-luvulla suunnittelema elektroninen soitin. Seksofonin soittajat koskettelevat antureita, jotka mittaavat ihon sähkönjohtavuutta, mikä muuntelee syntetisaattorin ääntä. Seksofonin osti myöhemmin ruotsalainen sähkömuusikko Ralph Lundsten.
Bate
Bate oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Talaslahti
Talaslahti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Bate
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi tai kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin yksi bule-edustaja. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Batēthen.
Muutto
Muutto on ihmisillä asuin- tai oleskelupaikan tai kodin vaihtamista. Muuton syynä voi olla esimerkiksi aikuistuminen, avioituminen, opintojen aloittaminen tai työpaikan saaminen. Muutto voi tapahtua saman asuinalueen tai kaupungin sisällä, tai se voi suuntautua ulkomaille. Muuttaja voi ottaa koko omaisuutensa mukanaan tai osan siitä. Muutossa avustaa joskus maksullinen muuttopalvelu.
Luettelo Illinois’n piirikunnista
pienoiskuva|Illinois'n piirikunnat Tämä on luettelo Illinois’n osavaltion piirikunnista. Illinoisissa on 102 piirikuntaa.
TAAt
tAAt on suomalainen huumorikeskeinen demoskeneryhmä, joka perustettiin alun perin vuonna 1992 tArzAn tuotanto -nimisenä.
tAAt on nykyisin myös rekisteröity yhdistys, tAAt ry, joka keskittyy demoskenekulttuurin edistämiseen esimerkiksi vuosittaisen Text Mode Demo Competition -kilpailun (TMDC) kautta. tAAtin tunnetuimpiin tuotoksiin kuuluu ragdoll-fysiikkaa hyödyntävä tietokonepeli Porrasturvat - Stair Dismount, sekä myös Rekkaturvat - Truck Dismount
Text Mode Demo Competition
Text Mode Demo Competition (TMDC) on tAAt ry:n järjestämä jokavuotinen kilpailu parhaan tekstimoodia hyödyntävän demon tekemisestä. Ensimmäinen TMDC järjestettiin vuonna 1996. Kilpailutöiden tulee käyttää 16-väristä 80 x 50 tai 80 x 25 merkin tekstitilaa. Muutoin demot voivat käyttää vapaasti perinteisiä demoefektejä sekä ääntä.
LudoCraft
thumb|AirBuccaneers thumb|Snellman-peli LudoCraft Oy on vuonna 2006 perustettu ohjelmistoja suunnitteleva ja valmistava yritys. Yhtiö toimi Oulun yliopiston Tietojenkäsittelytieteiden laitoksen pelitutkimusyksikkönä vuodet 1994–2006, kunnes se muutettiin osakeyhtiöksi.
Kokeellisena tutkimusyksikkönä LudoCraft tuli tunnetuksi AirBuccaneers-modistaan, jossa merirosvolaivojen kaltaiset kuumailmapallot ottavat yhteen muinaissuomalaisessa miljöössä. Modi valittiin kolmanneksi parhaaksi peliksi kansainvälisessä Make Something Unreal -kilpailussa vuonna 2005; saman kilpailun oppilaitossarjassa se valittiin toiselle sijalle. Vuonna 2006 LudoCraft pääsi surrealistisella Dragonfly Variations -modillaan Independent Games Festivaalin pelimodauskilpailun viiden finalistin joukkoon ja vuonna 2007 se voitti Spawns of Deflebub -modillaan festivaalin Best Other Mod -kategorian.
AirBuccaneers (2004)
thumb|Dragonfly Variations‎ AirBuccaneerissa tykeillä ja miinoilla varustettujen kuumailmapallojen kanssa lentävät muinaissuomalaiset talonpojat ottavat metsärosvojen kanssa yhteen. Modin miljöö perustuu suomalaiseen mytologiaan ja nimistöön. Pelaaminen perustuu kahteen joukkueeseen, joista molemmilla voi olla useampi pallo ja niissä usean henkilön muodostama miehistö. Kapteenin lisäksi miehistönä pallossa voi olla tykin lataaja, suuntaaja, laukaisija sekä useita puolustajia ja tähystäjiä. Päämääränä on pudottaa vastustajan kuumailmapallot.
AirBuccaneers julkaistiin Windowsille Steam-palvelussa joulukuussa 2012. Peli laitettiin ilmaisjakeluun joulukuussa 2014.
PC Gamer antoi pelille arvosanan 80/100 ja IGN 7,5/10.
Snellman-peli (2006)
Snellman-peli on vuoteen 1822 sijoittuva, Oulun keskustan ja triviaalikoulut sisältävä virtuaaliympäristö, jossa pelaaja asettuu nuoren J. V. Snellmanin rooliin. Pelin kohderyhmänä on 7–15-vuotiaat nuoret, ja sen on tarkoitus toimia historiallisena oppimisympäristönä, jonka avulla välitetään tietoa J. V. Snellmanista. Peli oli osa J. V. Snellman 200 vuotta -juhlahanketta.
Dragonfly Variations (2006)
thumb|Spawns of Deflebub
Dragonfly Variations on surrealistinen Unreal Tournament 2004 -modi, jossa sudenkorennot ottavat yhteen sirkkojen kanssa. Peli on parhaimmillaan 6–12 pelaajan ryhmässä pelattuna, ja se perustuu taktikointiin, jossa yritetään saada omat ja vastustajan pelaajat liikkumaan itselle parhaisiin paikkoihin.
Spawns of Deflebub (2006)
Spawns of Deflebub on Unreal Tournament 2004 -moninpelimodi, joka yhdistää elementtejä polttopallosta, flipperistä, biljardista ja Cthulhu-satiirista. Pelaajalle haaste tulee kyvystä hahmottaa oikeita kulmia nopeasti, liikkua strategisesti oikeisiin paikkoihin ja toiminnan ajoituksesta.
Iron Sky
Ludocraft tekee pelin elokuvasta Iron Sky yhdessä Igiosin kanssa.
Djibouti (kaupunki)
Djibouti on Djiboutin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Djibouti sijaitsee maan itäosassa Adeninlahden rannikolla. Vuoden 2015 arvion mukaan Djiboutissa oli noin 529 000 asukasta.
Maantiede
Djibouti sijaitsee Adeninlahdelle avautuvalla Tadjouranlahden etelärannalla. Alle sadan kilometrin päässä Adeninlahden toisella puolella on Jemen ja matka on suunnilleen sama Somalimaan Berberaan. Kaupunki on rakennettu kolmelle "sormelle" (Djibouti, Serpent ja Marabout), jotka on yhdistetty aallonmurtajilla luoden kaupungin sataman. Arkkitehtuuriltaan Djibouti on sekoitus vanhaa ja uudempaa. Djiboutin parlamentin palatsi sijaitsee kaupungin Menilekin aukiolla. Satamaa pitää jatkuvasti ruopata, jotta nykyaikaiset suuret laivat pääsevät ankkuroitumaan. Kaupunki on maailman kuumimpia.
Historia
Djibouti menetti merkitystään satamana, kun ranskalaiset vetäytyivät Indokiinasta. Vuonna 1967 Djiboutissa pidettiin kansanäänestys ranskalaishallinnon jatkumisesta. Äänestystä leimasivat eri osapuolten yritykset peukaloida sitä, ja Djiboutin kaupungin ympärille pystytettiin piikkilanka-aita, jolla estettiin ”ulkopuolisten” pääsy äänestämään. Jo tuolloin yli puolet alueen asukkaista asui Djiboutin kaupungissa. Vähän ennen äänestystä 10 000 somalialaista karkotettiin ja opposition johtajat pidätettiin. Äänestyksessä valtaosa kannatti pysymistä Ranskan hallinnossa, mutta äänestystulos herätti vastarintaa etenkin somaleissa, jotka aloittivat aseellisen vastarinnan ranskalaisia vastaan. Kuuden päivän sota ja Suezin kanavan sulkeminen aiheuttivat suuria ongelmia satamaan tuleville laivoille tarjotuista palveluista riippuvaiselle kaupungin taloudelle. Kanavan avaamisen jälkeen vuonna 1975 elpyminen oli hidasta, mikä johtui paljolti sataman vanhentumisesta. Vuonna 1977 pidettiin uusi äänestys itsenäisyydestä. Djiboutin kaupungissa 92 % äänesti sen puolesta, ja maasta tuli itsenäinen 27. kesäkuuta 1977. Monet kaupungin eliitistä pakenivat Ranskaan. Itsenäisyyden jälkeenkin maa oli erittäin riippuvainen kaupungin sataman tuotoista.
Talous
220px|thumb|Tori Djiboutissa. Ainoa Dijboutin merkittävä teollisuudenhaara on suolan tuotanto ja sen alueellinen myynti. Tästä huolimatta alueen asukkaat ostavat jodioitua suolaa muualta, sillä kaupungissa ei ole suolan jalostuslaitosta. Paikallisesti käydään myös pienimuotoista kauppaa nahoilla, helmillä ja kilpikonnankuorilla. Investointien lisäämiseksi koko kaupungista tehtiin vuonna 1995 vapaa vientitavaran käsittelyalue. Suuria ongelmia tuottavat vesi ja ruoka. Kaupungissa kasvatetaan jonkin verran taateleita ja vihanneksia, mutta suurin osa ruuasta täytyy tuoda muualta. Vettä tuodaan nykyisin putkilinjoilla kaukaa. Satamakaupunkina vettä viedään asukkaiden tarpeiden lisäksi laivoille huolimatta sen vähyydestä. Kokonaisuutena noin 10 % kaupungin koko vedenkulutuksesta johtuu vierailevista laivoista, ja jo yhden suuren sota- tai matkustaja-aluksen vierailu saattaa ylikuormittaa kaupungin vedejakelujärjestelmän. Valtio on pannut rahaa telekommunikaatiojärjestelmien uusimiseen ja Maailmanpankki on avustanut sähkö- ja vedenjakeluverkon uusimista. Kaupungin lähistöltä on etsitty öljyä porauksilla ja australialaiset kaivosyhtiöt ovat etsineet alueelta kultaa. Saudiarabialaiset sijoittajat ovat investoineet hotelleihin ja yleensä turismin kehittämiseen alueella. Djibouti on hyötynyt taloudellisesti myös sotilastoiminnasta alueella, mihin on viime aikoina vaikuttanut etenkin terrorismin vastainen sota. Ranskalla ja Yhdysvalloilla on kaupungissa sotilastukikohtia, joiden käytöstä Ranska maksaa 30 ja Yhdysvallat 31 miljoonaa dollaria vuosittain.
Liikenne
220px|thumb|vasen|Djiboutin satamaa. Djiboutin satamaan on vuonna 2000 rakennettu uudet kontti- ja öljyterminaalit. Satamaa hallinnoi Dubai Ports International, jolle annettiin samana vuonna 20 vuoden monopolioikeus. Yhtiö on investoinut satamaan 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Vuonna 2007 satama oli maailman 104:nneksi suurin tavaraliikenteessä mitattuna, ja se tarjoaa suoraan 1 100 työpaikaa ja epäsuorasti 2 000. Satama onkin Djiboutin suurin yksittäinen työnantaja. Satama on pääasiallinen alueen viljantuontisatama ja Itä-Afrikan jatkuvien ruoka-ongelmien takia Maailman ruokaohjelma eli WFP tuo sataman kautta suuria määriä elintarvikkeita. Satama on kasvattanut merkitystään myös karjanvientisatamana ja toisaalta sinne tuodaan laittomasti karjaa Etiopian markkinoille. Vastaavasti lähes kaikki Etiopiassa tuotettu kahvi kulkee sataman kautta.
Dubai Ports International on myös uusinut Djiboutin kansainvälistä lentokenttää, ja sinne on luotu vapaa-kauppa alue. Lentokentän kautta kulkee merkittäviä määriä khatia Jemeniin, Somaliaan ja Eurooppaan. Sataman takia myös Etiopiaan kulkevan rautatien matkustaja- ja tavaraliikenne on kasvanut.
Kulttuuri
Kaupungin kulttuurielämä on vilkasta. Sen kulttuuri on ottanut vaikutteita Somaliasta, Jemenistä ja Ranskasta. Kaupungin musiikkiteatteri on tunnettu laajalti.
Djiboutin arkkitehtuuri käsittää tyylilajeja eri historiallisilta kausilta. Vanhassa kaupungissa on basaari kapeine katuineen. Basaari on paitsi liike-elämän keskus, myös asuinpaikka. Ranskan valtakausi on jättänyt jälkensä kaupunkiin ja sitä on kutsuttu "Ranskan Hong Kongiksi Punaisella merellä".
Uskonnoista islamia tunnustaa 94 % väestöstä ja kristinuskoa 6 % väestöstä.
War (yhtye)
War on Kaliforniassa perustettu yhtye, jonka musiikkia on luonnehdittu lattarisävyiseksi funkiksi. Yhtye on ollut hyvä konserttiesiintyjä sen lisäksi, että sille on esimerkiksi jaettu viisi kultalevyä yhdeksässä kuukaudessa.
Yhtyeen edeltäjiä olivat vuodesta 1959 lähtien Creators ja The Night Shift, joissa vaikuttaneita muusikoita olivat muiden muassa Harold Brown, Charles Miller, Howard Scott, B.B. Dickerson, Lonnie Jordan, Peter Rosen ja Papa Dee Allen. Far Out Productions -yhtiötä edustava tuottaja ja manageri Jerry Goldstein kävi Rosenin pyynnöstä kuuntelemassa The Night Shitf -yhtyettä vuonna 1969. Viimeisimmän Animals-kokoonpanon juuri hajottanut Eric Burdon oli vieraillut Goldsteinin yhtiössä mukanaan tanskalaissyntyinen huuliharpisti Lee Oskar. Burdonille oli ehdotettu yhteistyötä The Night Shiftin kanssa, ja yhtiön toinen merkkimies Steve Gold oli keksinyt yhtyeelle uuden huomiota herättävän nimen, War, vastapainoksi hippiliikkeen rauhanaatteelle. Näin oli syntynyt Eric Burdon and War. Burdon oli ehdottanut, että puhallinsoittajat jätetään pois Charles Milleriä lukuun ottamatta. Oli myös sovittu, että Burdon vain auttaa yhtyeen uran alkuun ollen lisäksi sen rivijäsenenä. Ensimmäinen keikka oli sitten pidetty San Bernardinossa. Yhtyeessä mukana ollut Peter Rosen kuoli huumeiden yliannostukseen ja hänet korvasi B.B. Dickerson. Ensimmäiseltä albumilta julkaistu single Spill the Wine oli listaykkönen Yhdysvalloissa vuonna 1970, ja yhtyeen menestys jatkui Burdonin lähdön jälkeenkin.
Kokoonpano
Tultaessa vuoteen 1980 osa miehistöstä (Dickerson, Miller) oli vaihtunut seuraaviin:
Ron Hammon oli siis lisäys yhtyeen ennestäänkin vahvaan rytmiryhmään.
War Suomessa
Ohjelmatoimisto Rockadillo (Tapio Korjus) toi War-yhtyeen Suomeen, ja se esiintyi Helsingin Kulttuuritalolla 10. kesäkuuta 1976. Konserttisali tuli vain puoliksi täyteen yleisöä, joten yhtyeen keikka oli Soundin Jussi Niemen mukaan rutiininomainen. Helsingin Sanomien Julius Heikkilä puolestaan piti konserttia tunnelmaltaan hienona ja elämäntäyteisenä mutta paikoin järjettömän kovaääniseksi miksattuna.
Levytyksiä
Eric Burdonin kanssa:
Yhtyeen alkupään albumeita on esitelty MUSAn numerossa 2/1976 ja seuraavissa Blues News -lehden numeroissa:
Vuonna 1980 on ilmestynyt toinen live-albumi War – The Music Band – Live (MCA-5156). Lähteessä on esitetty Billboardin soul- ja poplistojen perusteella koottu ko. albumilla mukana olevien hittikappaleiden ”paremmuusjärjestys”:
Albumi World is a Ghetto valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Upotussota
thumb|240px|Saksalaisten torpedoima liittoutuneiden tankkeri uppoamassa Atlantilla 1942 thumb|250px|Engelbert Endrassin komentaman [[U-46:n torpedoima suomalainen kauppalaiva S/S Margareta uppoaa Biskajanlahdella 9. kesäkuuta 1940.]] thumb|250px|Yhdysvaltain hallinnon [[propagandajuliste varomattomien puheiden seurauksista sodassa: ”Loose lips sink ships”.]] Upotussota on merisodankäynnin muoto, jossa pyritään välttämään taisteluvoimien suoranaista kosketusta ja upottamaan mahdollisimman paljon vihollisen kauppa-, huolto- ja kuljetusaluksia: ”hyökätään voiman sijasta tonnistoa vastaan”. Upotussodan muotoja ovat risteilijäsota, jossa pinta-aluksien muodostamat yksiköt tai osastot risteilevät avomerellä iskien vihollisalusten kimppuun ja iskettyään pakenevat jälleen avomerelle sekä sukellusvenesota, jossa sukellusveneillä pyritään hyökkäämään keskitetyin voimin vihollisen saattueita vastaan.
Tavoite
Upotussota on tyypillisesti mannervaltion sodankäyntimuoto saarivaltiota vastaan. Koska saarivaltion logistiikka on riippuvainen merihuollosta ja -kaupasta, kauppalaivojen upottaminen vaikuttaa saarivaltion sodankäyntipotentiaaliin paljon pahemmin kuin sen sota-alusten kimppuun käyminen. Vastaavasti saarivaltion sodankäyntimetodeihin kuuluvat miinasota ja saarto, jolla mannervaltion laivastovoimat pyritään sulkemaan satamiinsa, ja oma merikauppa toisaalta suojaamaan suojamiinoittein että myös miinoittamaan vihollisen merialueet.
Historia
Upotussota on ollut merisodankäynnin tavallisin muoto jo 1700-luvulta lähtien, jolloin fregatit kävivät vihollisen merikaupan ja logistiikan kimppuun. Varsinaiset meritaistelut käytiin linjalaivoin.
Ensimmäinen maailmansota
Vastavetona Britannia otti käyttöön saattuetaktiikan sekä kaikuluotaimet. Britannian merisaarto lopulta osoittautui tehokkaaksi, ja vaikka sukellusveneiden upotusluvut kasvoivat jatkuvasti, Yhdysvaltain ja Kanadan telakat rakensivat nopeammin laivoja kuin saksalaiset kykenivät niitä upottamaan.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan puhjetessa suuramiraali Karl Dönitz oli kehittänyt saattueita vastaan ns. ”susilaumataktiikan” (Rudeltaktik). Yksittäiset sukellusveneet partioivat merellä, ja jonkun saadessa kontaktin saattueeseen, se sähkötti Enigman avulla muille lähistön veneille, jotka sitten pinta- tai periskooppikulussa hyökkäsivät saattuetta vastaan.
Tutkan vaikutus
Tärkeä ja lähes unohdettu tekijä susilaumataktiikan nujertamisessa oli uusi ASG-laite eli automaattinen lyhytaaltotutka (Automatic Shortwave Gonio); laite tunnettiin myös nimellä HF/DF (engl. High Frequency/Direction Finder = korkeiden taajuuksien suunnan etsijä), puhekielessä HuffDuff. Susilaumataktiikka rakentui huippunopeiden sähköttäjien lähettämille alle 10 sekuntia kestäville koodiviesteille, jollaista oli alkuperäisellä, minimikuuluvuuden etsintään perustuneella radiosuuntimatekniikalla lähes mahdoton paikantaa: siihen olisi tarvittu vähintään 30 sekuntia kestävä kiinteä voimakas signaali – sukellusveneiden nopeat ja vaimeat sähkötyssignaalit eivät sillä laitteella löytyneet.
Mutta ASG, joka oli oikeastaan vain vastaanottimella varustettu tutka, paikansi sähkötyksen heti kun se alkoi; laitteen kuvaputkelle ilmestyi heti tuike ja operaattori näki, missä suunnassa ja millä etäisyydellä sähkötys tapahtui.
Telakoiden vaikutus
Myös telakkateknologian ja -prosessien kehittäminen johti siihen, että telakat rakensivat kauppa-aluksia nopeammin kuin saksalaiset kykenivät upottamaan: Liberty-laivat koottiin standardoiduista moduulikomponenteista muutamassa päivässä, ja tuotantokustannukset olivat niin alhaiset, että alus kuoletti itsensä jo ensimmäisellä purjehduksellaan. Vaikka Liberty-aluksen eliniäksi laskettiinkin noin 20 Atlantin ylitystä, niistä 19 laskettiin netoksi. Liberty-laivoja rakennettiin noin 4 000 ja sodan lopussa isompia, Victory-aluksia noin 1 000.
Tyynenmeren sota
Yhdysvaltain liittyessä sotaan 1941 Yhdysvaltain laivasto aloitti välittömästi rajoittamattoman sukellusvenesodan Tyynellä valtamerellä. Japanilaisten teknologinen potentiaali oli vähäisempi kuin länsiliittoutuneiden, ja niinpä Yhdysvaltain laivasto ja vuodesta 1944 lähtien myös Kuninkaallinen laivasto upottivat lähes koko Japanin kauppalaivaston. Upotussota oli niin tehokasta, että 1945 Japani kärsi polttoainepulasta ja maata uhkasi nälänhätä.
Myös lukuisat sota-alukset joutuivat yhdysvaltalais- ja brittisukellusveneiden upottamiksi, kuten muun muassa taistelulaiva Kongo, tukialukset Shokaku, Taiho, Unjo, Shinano ja Unryu sekä lukuisat risteilijät ja hävittäjät.
Piru ja peijooni
Piru ja peijooni on Yle TV1:llä syksyllä 2008 esitetty kuusiosainen historiallinen draamasarja, joka kertoo presidentti Urho Kekkosen, ministeri Ahti Karjalaisen ja ministerineuvos Viktor Vladimirovin ympärillä pyörineestä valtapelistä. Tapahtumat sijoittuvat vuosiin 1955–1984. Sarjalla oli samat tekijät ja samankaltainen idea kuin pari vuotta aiemmin tehdyllä Presidentit-sarjalla. Kuten Presidentit-sarjassa, myös Pirussa ja peijoonissa nähdään jokaisen jakson alussa toimittaja Ari Ylä-Anttilan esittely, joka tosin tällä kertaa tapahtuu kuvitteellisessa ”Suomettumisen museossa”.
Mehmed Uzun
Uzun joutui pakenemaan vuonna 1977 Ruotsiin, kun hänet tuomittiin vankilaan separatistina toimittuaan kurdilehti Rizgazin toimituspäällikkönä. Kurdinkielen käyttö oli vielä tuolloin kiellettyä Turkissa. Tämän pannan Turkin hallitus kumosi vasta vuonna 1990. Vielä tämänkin jälkeen kurdinkielellä ei saanut opetusta ja Uzun sai uudestaan separatistisyytteet vuonna 2000 vaadittuaan kurdinkielistä opetusta. Hän ei ollut kuitenkaan suosittu kurdiradikaalienkaan keskuudessa, sillä hän kritisoi usein kapinallisten väkivallan käyttöä.
Pakolaisaikanaan Uzunista tuli Ruotsin kansalainen. Hän vietti Ruotsissa yhteensä 28 vuotta elämästään. Turkkiin Uzun palasi vasta vuonna 2005 sairastuttuaan vatsasyöpään. Uzun kuoli 11. lokakuuta 2007.
Uzun oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Charles J. Pedersen
Pedersen syntyi 1904 Busanissa norjalaiselle isälle ja japanilaiselle äidille. Hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan vuonna 1922. Hän aloitti kemiantekniikan opiskelun Daytonin yliopistossa. Suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon Pedersen jatkoi opiskelua MIT:ssä. Sieltä hän valmistui maisteriksi. Vaikka MIT:n professorit kehottivat Pederseniä jatkamaan opintojaan tohtorin tasolle, hän päätti aloittaa tieteellisen uransa heti valmistumisensa jälkeen. Pedersen on yksi harvoista tieteen Nobel-palkinnon saajista, jolla ei ole tohtorin arvoa.
Vuonna 1927 Pedersen aloitti työt DuPontin palveluksessa. Siellä hän toimi seuraavat 47 vuotta kunnes hän 65 vuoden iässä jäi eläkkeelle. DuPontilla hänen työnsä käsittivät 25 julkaisua ja 65 patenttia. Vuonna 1967 Pedersen julkaisi kaksi työtään, jotka käsittelivät kruunueettereiden synteesiä. Nämä molekyylit olivat ensimmäisiä sarjassa erikoisia molekyylejä, jotka pystyvät muodostamaan stabiileja yhdisteitä alkalimetalli-ionien kanssa.
Vuonna 1983 Pedersenillä diagnosoitiin olevan myelooma. Huolimatta huonosta kunnostaan hän kuitenkin matkusti Tukholmaan vuonna 1987 vastaanottamaan Nobel-palkintonsa.
Oritlampi
Oritlampi on Ruokolahden kunnassa valtatien 6 varrella sijaitseva taajama-alue. Alueella asuu runsas 200 henkilöä. Vuoden 2018 lopussa asukkaita oli yhteensä 223. Alueelta löytyy muun muassa Koivukeskuksen teollisuusalue.
Kankaantaan Kisa
Suunnistaja Simo Nurminen edusti Kisaa jonkin aikaa.
Bone
Bone voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kankaantaan Kisa
Koripallo
Kankaantaan Kisan miesten edustusjoukkue pelasi miesten SM-sarjassa kausilla 1968–1969 ja 1970–1971 ja Kisanokia-nimisenä kaksi kautta peräkkäin vuosina 1995–1997. Parhaimmillaan se sijoittui kaudella 1995–1996 neljänneksi. Kisanokiaa edustivat miespelaajista muun muassa Pasi Riihelä, Harri Jokinen ja Jussi Kumpulainen sekä ulkomaalaispelaajat Ron Rutland, Anthony Cade ja suomalaistunut Garcia Hopkins.
V12-moottori
thumb|V12-moottori vuoden [[1961 Ferrarissa.]] V12-moottori on polttomoottori, jonka 12 sylinteriä on sijoitettu siten, että rakenne on kampiakselin pituusakselin suuntaisesti tarkasteltuna V-kirjaimen muotoinen. V12-moottori on luonnostaan värinätön, joten se ei tarvitse tasapainoakseleita.
Kankaantaan Kisa
Koripallo
KanKin naisten edustusjoukkue pelasi naisten SM-sarjaa kaksi peräkkäistä kautta vuosina 1977–1979 ja uudestaan 1988–1990. Seuran paras sijoitus oli kuudes kaudella 1988–1989.
V12-moottori
V12 ilma-aluksissa
V12-moottoreita käytettiin ensin lentokoneissa. Se oli yleinen voimanlähde hävittäjissä sekä pommikoneissa ensimmäisen maailmansodan loppupuolella, sekä koko toisen maailmansodan ajan. LZ 127 Graf Zeppelin-ilmalaivassa oli 5 Maybach VL II V12-moottoria.
Kankaantaan Kisa
Koripallo
Koripallon aikakausi KanKissa päättyi vuonna 1997, kun se fuusioitui Korinokian (aik. Nokian Palloseura) kanssa uusseura BC Nokiaksi.
V12-moottori
V12 maa-ajoneuvoissa
Autokäytössä V12-moottoria käytetään lähinnä loisto-, urheilu- ja kilpa-autoissa. Isoissa kuorma-autoissa ja työkoneissa sekä muun muassa panssarivaunuissa on käytetty jonkin verran V12-dieselmoottoreita.