cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tri Mabusen testamentti
Tri Mabusen testamentti piti tulla ensi-iltaan 24. maaliskuuta 1933. Edellisenä päivänä ilmoitettiin kuitenkin, että elokuvan pitäisi vielä läpäistä Saksan sensuuriviranomaisten tarkastus. Seuraavana päivänä ensi-iltaa viivästyttiin teknisiin syihin vedoten, ja elokuvan tilalla esitettiin propagandaelokuvaa Blutendes Deutschland ("Vertavuotava Saksa"). Maaliskuun 29. päivänä Saksan sensuuriviranomaiset ilmoittivat, että elokuva kielletään kokonaan. Kieltämisen syynä oli "uhka laille ja järjestykselle sekä julkiselle turvallisuudelle". Vaikka Tri Mabusen testamentti kiellettiin Saksassa, se sai ensi-iltansa Budapestissa jo maaliskuun lopulla ja huhtikuussa Wienissä ja muualla saksankielisillä alueilla Saksan ulkopuolella.
Elokuvasta tehtiin kaksi versiota, joista toinen suunnattiin Ranskan markkinoille, ja tehtiin ranskaksi. Ensimmäisten äänielokuvien aikana kahden elokuvan kuvaaminen oli halvempaa kuin jälkikäteen tehty dubbaaminen tai tekstitysten luominen. Ranskalaisessa versiossa käytettiin pääasiassa ranskalaisia näyttelijöitä, ja se oli jonkin verran lyhempi kuin saksankielinen versio.
Elokuvan perusjuoni on yksinkertainen: tohtori Mabuse on kuollut mielisairaalassa, mutta hänen ennen kuolemaansa töhertämänsä älyttömät paperilaput, "Tohtori Mabusen testamentti" otetaan uuden, maailmanvaltaan pyrkivän rikollisen järjestön pyhimmäksi ohjenuoraksi. Lopputulos päättyy kaiken, myös näiden papereiden, tuhoon.
Natsit tulkitsivat tämän ajatuksen selväksi herjaksi joka kohdistui Hitlerin Mein Kampf -teokseen joten kieltoreaktio oli selvä.
"Halusin tehdä vertauskuvallisen teoksen Hitlerin terrorimenetelmistä. Paljastaa natsiteorian, jonka mukaan ’uuteen järjestykseen’ päästään vain tuhoamalla kaikki mikä on arvokasta ihmiselle. - Fritz Lang (1943)"
Suomessa elokuva oli Valtion filmitarkastamon kokonaan kieltämä vuodesta 1933 aina vuoteen 1953 asti. Sensuurista vapauduttuaan elokuva sai Suomen ensi-iltansa 9.10.1953.
William Golding
William Gerald Golding (19. syyskuuta 1911 Newquay, Cornwall, Britannia – 19. kesäkuuta 1993 Perranarworthal, Cornwall, Britannia) oli englantilainen kirjailija, joka tutki teoksissaan erityisesti syyllisyyden ja kärsimyksen ongelmaa sekä käsitteli ihmisen moraalista olemusta vertauskuvallisen esitystavan keinoin. Hänen tunnetuin teoksensa on esikoisromaani Kärpästen herra vuodelta 1954.
Elämä
thumb|Goldingin koti Marlboroughissa. William Golding syntyi isoäitinsä kotona Newquayssa Cornwallissa. Hän vietti lapsena lomat isoäitinsä luona, mutta koti oli Marboroughissa Wiltshiressä, jossa hänen isänsä opetti luonnontieteitä paikallisessa koulussa. Isä Alec Golding oli sosialisti, joka oli suuntautunut tieteelliseen rationalismiin. William ja hänen vanhempansa veljensä Joseph kävivät samaa koulua, jossa isä oli opettajana. Isä jäi eläkkeelle 1905. Äiti Mildred Golding kannatti suffragettien maltillista siipeä. Vuonna 1930 Golding aloitti opinnot Oxfordin yliopiston Brasenose Collegessa, jossa hän opiskeli luonnontieteitä kaksi vuotta ennen kuin siirtyi englantilaiseen kirjallisuuteen. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon kesällä 1934, ja myöhemmin samana vuonna Macmillanin kustantamo julkaisi hänen ensimmäinen kirjansa Poems, jonka julkaisuun hän sai apua opiskelutoveriltaan Adam Bittlestonilta. Golding oli eläinten oikeuksien puolustaja.
Golding avioitui Ann Brookfieldin kanssa 1939, ja he saivat kaksi lasta, Judyn ja Davidin. Hän muutti vaimonsa kanssa 1985 Cornwalliin Perranarworthaliin lähelle Truroa, missä hän kuoli kahdeksan vuoden kuluttua. Häneltä jäi muinaiseen Delhiin sijoittuva julkaisematon käsikirjoitus The Double Tongue, jonka luonnoksesta muokattu versio julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa Golding palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa. Hän oli mukana muun muassa saksalaisten ylpeyden Bismarckin upottamisessa. Hän osallistui myös Normandian maihinnousuun johtamassaan maihinnousualuksessa ampumalla savuraketteja rannalle ja samana syksynä laivastotaisteluun Walcherenissa, jossa 23 hävittäjäalusta 24:stä upotettiin. Sodan päättyessä Golding oli ylennyt merivoimien luutnantiksi. Rauhan tultua hän palasi opetustyöhön ja kirjoittamaan, mutta sotakokemukset muuttivat hänen suhtautumistaan ihmiseen; hän näki ihmisten hyvin pimeän ja pahan puolen.
Kirjailijanura
Syyskuussa 1953 Golding lähetti käsikirjoituksen lontoolaiselle Faber & Faber -kustantamolle. Käsikirjoitusta ei aluksi hyväksytty, mutta yrityksen uusi kustannustoimittaja Charles Monteith kannatti sen julkaisemista. Hän halusi tekstiin muutamia poistoja, ja romaani ilmestyi syyskuussa 1954 nimellä Lord of the Flies (suom. Kärpästen herra). Sitä seurasi pian uusia teoksia, kuten Perilliset, Pincher Martin ja Vapaa putoaminen.
Julkaisumenestyksen myötä Golding saattoi vetäytyä opettajan virasta Bishop Wordsworthin koulusta vuonna 1961, ja hän vietti vuoden Yhdysvalloissa Hollinsin yliopistossa lähellä Roanokea Virginiassa. Muutettuaan vuonna 1958 Salisburystä lähellä olevaan Bowerchalkeen hän tutustui samassa kylässä asuneeseen James Lovelockiin, jonka kanssa hän harrasti kävelyretkiä. Kaksikko keskusteli Lovelockin hypoteesista, jonka mukaan elämä maapallolla toimii ikään kuin yhtenä eliönä. Golding ehdotti teorialla nimeä muinaiskreikkalaisten taruston Gaia-jumalattaren mukaan.
Montenegron kroaatit
Montenegron kroaatit ovat Montenegrossa pääasiassa Kotorinlahden (Boka Kotorska) ympäristössä asuvia kroaateja. Vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 6 811, mikä tekee heistä maan viidenneksi suurimman vähemmistön. Uskonnoltaan pääosa kroaateista on katolilaisia.
William Golding
Kirjailijanura
Vuonna 1970 Golding oli ehdokkaana Kentin yliopiston kansleriksi, mutta valituksi tuli liberaalipuolueen johtaja Jo Grimond.
Antônio José dos Santos
Antônio José dos Santos (23. marraskuuta 1872 Cachoeira do Campo – 1. helmikuuta 1956) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 9. kesäkuuta 1900 ja nimitettiin Diamantinan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Croaen titulaaripiispaksi 13. joulukuuta 1918. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. lokakuuta 1919. Pääkonsekraattorina toimi Silvério Gomes Pimenta, jota avustivat Serafim Gomes Jardim da Silva ja Cyrillo de Paula Freitas.
Dos Santos sai 22. marraskuuta 1929 nimityksen Assisin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 83-vuotiaana virassa.
William Golding
Kirjailijanura
Golding sai James Tait Black Memorial Prize -palkinnon vuonna 1979, Booker-palkinnon vuonna 1980 ja vuonna 1983 hänet palkittiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla. Hän sai ritarin arvon kuningatar Elisabet II:lta vuonna 1988.
Montenegron kroaatit
Asuinalueet ja lukumäärä
Pääosa kroaateista on keskittynyt kolmeen kuntaan Kotorinlahden ympärillä. Vuonna 1991 heitä oli eniten Tivatissa, jossa asui 2 640 kroaatia, eli 23,16 % sen väestöstä. Kaksi muuta kuntaa olivat Kotor (1 620; 7,23 %) ja Herceg Novi (636; 2,3 %). Perinteisten alueiden lisäksi heitä asui myös Podgoricassa, jossa heitä oli 608. Väestönlaskenta tosin todennäköisesti arvioi kroaatien määrän liian alhaiseksi, mutta heitä ei silti ole todennäköisesti 10 000:ta enempää.
William Golding
Teokset
Teokset Rites of Passage, Close Quarters ja Fire Down Below muodostavat trilogian To the Ends of the Earth. David Attwood on ohjannut televisiolle trilogiaan pohjautuvan minisarjan To the Ends of the Earth (2005). Kärpästen herran pohjalta on tehty kaksi elokuvaa: Harry Hookin ohjaus vuodelta 1990 ja Peter Brookin ohjaus vuodelta 1963.
Golding luokitellaan fiktiiviseksi kirjailijaksi huolimatta viittauksista klassiseen kirjallisuuteen, mytologiaan ja kristilliseen symboliikkaan. Kuitenkin hänen teoksensa sijoittuvat usein suljettuihin yhteisöihin kuten saarille, kyliin, luostareihin, metsästäjiin, laivoihin merellä tai faaraon hoviin. Perilliset (1955) sijoittuu esihistoriaan. Romaani The Spire (1964) kuvaa keskiaikaisen katedraalin valmistumista. Romaanissa "Pincher Martin" keskittyy merimiehen viimeisiin hetkiin Pohjois-Atlantilla sen jälkeen, kun hänen laivaansa on hyökätty. Romaanissa Pyramidi (1967) hän nivoo yhteen kolme tarinaa 1920-luvun Englannista. The Scorpion God (1971) sisältää kolme pienoisromaania, Clonk,Clonk, joka kertoo esihistoriallisesta metsästäjäheimosta Afrikassa, ja muinaisen Egyptin hovista (´'The Scorpion God') ja Rooman keisarista ('Envoy Extraordinary'). Viimeinen on työstetty uudelleen näytelmästä "The Brass Butterfly" (1958). Goldingin myöhempiä romaaneja ovat: Näkyvä pimeys (Darkness Visible, 1979), Paperimiehet (The Paper Men, 1984) ja historiallinen meritrilogia To the Ends of the Earth, joka koostuu teoksista Merimatka (Rites of Passage, 1980), Laskusilta (Close Quarters, 1987) ja Laiva tulessa (Fire Down Below, 1989).
Montenegron kroaatit
Historia
Jugoslavian hajoamisen alettua kroaatit leimattiin propagandassa viidenneksi kolonnaksi, jotka halusivat liittää Kotorinlahden alueen Kroatiaan. Tämä kiihtyi Kroatian annettua itsenäisyysjulistuksen vuonna 1991 ja kroaatijoukkojen tehtyä iskun montenegrolaisia reserviläisiä vastaan Kotorissa vähän tämän jälkeen. Alueella ei kuitenkaan ryhdytty etnisiin puhdistuksiin, mutta pelon ilmapiirin takia arviolta noin neljännes kroaateista lähti alueelta. Alueelle tuli lisäksi sittemmin serbipakolaisia Bosniasta ja Kroatiasta. Montenegron vallanpitäjien alettua vuosikymmenen lopulla ottaa etäisyyttä Belgradiin kroaatien ja muiden vähemmistöjen asema koheni. Vuonna 1999 avattiin rajanylistyspaikka Kroatiaan Debeli Brijegissä, ja Kroatia avasi konsulaatin Kotoriin.
Kulttuuri
Montenegrossa toimii useita kroaatien kulttuuriseuroja, joihin lukeutuvat esimerkiksi Napredak ja Hrvatski dom, sekä useita musiikkiseuroja. Maan kroaateilla on oma puolueensa Hrvatsko gradjansko društvo, joka on keskittynyt lähinnä aluepolitiikkaan ja sillä on ollut edustajia Tivatin kunnanvaltuustossa.
Viitteet
Croats of Boka Kotorska
Haloo
Haloo on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1992. Levyn on tuottanut yhtye itse. Albumi nousi parhaimillaan Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle. Yhteensä listaviikkoja levylle kertyi 35. Haloo ylitti julkaisuvuonnaan platinarajan, ja se on yhtyeen myydyin studioalbumi; levyä on myyty yhteensä yli 75 300 kappaletta. Vuonna 2012 julkaistiin Haloon 20-vuotisjuhlapainos, joka sisälsi kolme bonuskappaletta, kymmenen musiikkivideota ja yli puolituntisen dokumentin albumin teosta. Juhlapainos nousi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle sijalle 50.
”Juppihippipunkkari” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se nousi singlelistan viidennelle sijalle ja radiosoittolistan toiselle sijalle. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo. Kaksoissingle ”Pullaa / Sun täytyy mennä” nousi singlelistan kolmanneksi. ”Pullaa” nousi myös Rumban 50 Hittiä -listan sijalle 16 ja ”Sun täytyy mennä” sijalle 45. Jälkimmäiseen kuvattiin myös Aulis Moision ohjaama musiikkivideo. Kappale ”Tie ajatuksiin” nousi myös radiolistan sijalle seitsemän ja 50 Hittiä -listan sijalle 21.
Kappaleet
Kaikki san. Ilkka Alanko ja säv. Kode Koistinen, ellei muuta mainittu.
Tekijät
Neljä Ruusua Muut esiintyjät
Lene Rantala
Lene Rantala (s. 10. elokuuta 1968 Kööpenhamina) on tanskalainen käsipalloilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Rantalan isä on suomalainen.
Rantala on voittanut urallaan kaksi olympiakultaa, Atlantasta 1996 ja Sydneystä neljä vuotta myöhemmin. Olympiamenestyksen lisäksi Rantalalla on pitkältä uraltaan MM-kultaa (1997), -hopeaa (1993) ja -pronssia (1995) sekä kolme Euroopan-mestaruutta (1994, 1996, 2002 ) ja yksi EM-hopea (1998).
Moisés Ferreira Coelho
Moisés Ferreira Coelho (8. huhtikuuta 1877 Cajazeiras – 18. huhtikuuta 1959) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1901 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 16. marraskuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi Adauctus Aurélio de Miranda Henriques, jota avustivat Santino Maria da Silva Coutinho ja José Tomas Gomes da Silva.
Ferreira Coelho sai 12. helmikuuta 1932 nimityksen Paraíban koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Beroean titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 16. elokuuta 1935 Paraíban arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 82-vuotiaana virassa.
Carmine Rocco
Carmine Rocco (12. huhtikuuta 1912 Camigliano – 12. toukokuuta 1982) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä.
Rocco vihittiin 26. heinäkuuta 1936 papiksi Calvi e Teanon hiippakuntaan. Hänet nimitettiin 5. lokakuuta 1961 Iustinianopolis in Galatian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Boliviaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Angelo Dell'Acqua ja Matteo Guido Sperandeo.
Rocco nimitettiin 16. syyskuuta 1967 apostoliseksi nuntiukseksi Filippiineille ja 22. toukokuuta 1973 Brasiliaan. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Olet uneni kaunein
”Olet uneni kaunein” on suomalaisartisti Johanna Kurkelan kappale hänen toiselta studioalbumiltaan, Marmoritaivaalta. Warner Music Finland julkaisi sen albumin toisena singlenä 7. maaliskuuta 2007. Kurkela osallistui kappaleella vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun Suomen-karsintoihin. Kappale pääsi finaaliin ja sijoittui siellä kuudenneksi.
”Olet uneni kaunein” nousi keväällä 2007 neljäksi viikoksi latauslistalle, jossa sen paras sijoitus oli 12. sija.
Vasil H’amutouski
Vasil Iosifavitš H’amutouski (, ; s. 30. elokuuta 1978 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Valko-Venäjän liigassa pelaavaa Dinamo Minskiä ja on pelipaikaltaan maalivahti.
Thomas Müller (jalkapalloilija)
Thomas Müller (s. 13. syyskuuta 1989 Weilheim, Baijerin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Müller aloitti ammattilaisuransa Bayern Münchenistä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 15. elokuuta 2008 ottelussa Hamburger SV:tä vastaan. Müller teki kauden aikana myös ensiesiintymisensä Mestarien liigassa, kun hänet otettiin vaihdosta kentälle 72. peliminuutin kohdalla. Hän teki myös ottelun viimeisen maalin, joka lopulta päättyi Bayernin murskavoittoon 7–1 portugalilaista Sporting Clube de Portugalia vastaan.
Müller pelasi seuraavan kolmen kauden aikana Bayernin kaikki 102 bundesliigaottelua, ja teki nissä 32 maalia sekä antoi 37 maalisyöttöä. Tämän jälkeenkin hän on pelannut jokaisella kaudella vähintään 27 bundesliigaottelua. Yhteensä hän on pelannut kauden 2022–2023 loppuun mennessä 442 liigaottelua, joissa hän on viimeistellyt 144 maalia ja antanut 196 maalisyöttöä. Parhaimmillaan hän on tehnyt 20 maalia kaudella 2015–2016 sekä syöttänyt 21 maalia kausilla 2019–2020 ja 2020–2021. Hän on voittanut Bundesliigan mestaruuden kaudella 2009–2010 sekä 11 kertaa peräkkäin kausilla 2012–2023.
Müller pelasi kaikki ottelut ja teki kahdeksan maalia Bayern Münchenin voittaessa Mestarien liigan kaudella 2012–2013. Kauden 2019–2020 Mestarien liigan voittajajoukkueessa hän viimeisteli kymmenessä ottelussa neljä maalia. Kaikkiaan hän on pelannut Mestarien liigassa 142 ottelua sekä tehnyt 53 ja syöttänyt 32 maalia. Hän oli vuosina 2013 ja 2020 voittamassa myös seurajoukkueiden maailmanmestaruutta ja UEFA Super Cupia. Saksan Cupin hän on voittanut 2010, 2013, 2014, 2016, 2019 ja 2020 sekä DFL-Supercupin 2010, 2012, 2016–2018 ja 2020–2022.
Maajoukkueura
Müller pelasi ensimmäisen ottelunsa Saksan jalkapallomaajoukkueessa Argentiinaa vastaan maaliskuussa 2010.
Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Saksa voitti avausottelussaan Portugalin 4-0 ja Müller teki ottelussa hattutempun. Hän viimeisteli maalin myös ottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Semifinaaliottelussa isäntämaa Brasiliaa vastaan Thomas Müllerin laukoma avausmaali oli samalla 2000. Saksan jalkapallomaajoukkueen tekemä maali. Hän oli avauskokoonpanossa maailmanmestaruuden voittaneen Saksan jokaisessa ottelussa.
Müller pelasi Saksan kaikissa otteluissa EM-kilpailuissa 2012, 2016 ja 2020 sekä MM-kilpailuissa 2018 ja 2022 ilman maaleja.
Müller pelasi sadannen maaottelunsa marraskuussa 2018.
Michelle Baptiste
Michelle Baptiste (s. 27. elokuuta 1977) on saintlucialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pituushypyssä ja pikajuoksussa.
Baptiste osallistui olympialaisiin kerran, Atlantassa 1996. Hän oli tuolloin 100 metrin juoksussa alkueränsä seitsemäs ajallaan 11,92 sekuntia eikä päässyt toiselle kierrokselle. Baptiste osallistui Keski-Amerikan ja Karibianmeren mestaruuskilpailuissa 1999 pituushyppyyn, jossa hän voitti pronssimitalin hypättyään 6,26 metriä.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Bassem Boulaabi
Bassem Boulaâbi (s. 11. tammikuuta 1984 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa AS Marsaa.
Ura
Boulaâbi aloitti ammattilaisuransa Stade Tunisienin riveissä kaudella 2005–2006. Hän edusti joukkuetta aina kaudelle 2008–2009 saakka, jolloin hän siirtyi kesken kauden tammikuussa 2009 ES Saheliin. Boulaabi pelasi kuitenkin vain kaksi ottelua, kunnes siirtyi tammikuussa 2010 puoleksi vuodeksi lainalle AS Kassarineen. Palattuaan takaisin ES Saheliin Boulaabi pelasi joukkueessa kauden 2010–2011 loppuun. Elokuussa 2011 hän siirtyi AS Marsaan, jossa Boulaabi on noussut vakiopuolustajaksi.
Maajoukkueura
Boulaâbi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 27. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Ruandaa vastaan.
Grimsby-luokka
Grimsby-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmentoista 1930-luvun lopulla valmistetun sluupin muodostama alusluokka. Luokan aluksista toimitettiin neljä Australian laivastolle ja yksi Intian laivastolle. Luokan alusten aseistus vaihteili ja Australian laivaston alukset muistuttivatkin lähinnä HMS Deptfordia, jonka aseistukseen oli lisätty yksi nelituumainen (100 mm) tykki.
Propulsiojärjestelmä
Propulsiojärjestelmä koostui kahdesta akselista ja niihin kytketyistä turbiinimoottoreista, jotka tuottivat 2 000 hevosvoimaa. Alusten maksiminopeus oli 16,5 solmua. Aluksilla oli 300 tonnia polttoainetta (337 tonnia HMS Leithillä ja HMS Wellingtonilla), jota kului puoli tonnia 10 solmun nopeudella.
Aseistus
Alusten alkuperäisenä aseistuksena oli kaksi 4,7 tuuman tykkiä, yksi kolmen tuuman ilmatorjuntatykki, paitsi HMS Aberdeenilla kaksi nelituumaista ja HMS Fleetwoodilla kaksi kaksiputkista nelituumaista. Apuaseina oli neljä kolminaulaista kunnialaukauskanuunaa lukuun ottamatta HMS Aberdeenia, jolla oli yksi nelipiippuinen puolentuuman konekivääri kuten myös HMS Fleetwoodilla. Alusten aseistus kehittyi merkittävästi palveluksen kuluessa samoin kuin aluksille asennettavat elektroniikkajärjestelmät.
Sisu-nestemoottori
Sisu-nestemoottori oli Suomen Autoteollisuuden valmistama, insinööri Ilmari Louhion (1919–2015) kehittämä hydraulimoottori, jota käytettiin ajoneuvojen voimansiirrossa. Moottori asennettiin sen vetoa käyttävän laitteen, kuten tykin tai perävaunun, akselille erikoisrakenteiseen pyörännapaan.
Suunnittelu
Moottorin keksi Suomen Autoteollisuudella suunnittelijana työskennellyt Ilmari Louhio 1950-luvun lopulla. Se oli rakenteeltaan yksinkertainen, ja kun Louhio esitti ideansa ensimmäistä kertaa yrityksen johdolle ja tekniselle osastolle, hänelle vastattiin: ”Jos tuo toimisi, olisi se jo ajat sitten keksitty”. Louhio ei kuitenkaan lannistunut, vaan suunnitelmaa lähdettiin viemään eteenpäin työryhmässä, johon kuuluivat hänen lisäkseen Pentti Tarvainen, Antti Saarialho ja Lasse Airola. Kehitystyöhön osallistui kaikkiaan kymmeniä ihmisiä eri osastoilta. Työn aikana rakennettiin useita prototyyppejä ja suoritettiin lukuisia testejä. Järjestelmälle myönnettiin patentti tammikuussa 1961.
Toimintaperiaate
Moottorin navassa oli viisi hydraulisylinteriä, jotka oli asetettu säteittäisesti navasta ulospäin. Männät painoivat vasten ulkokehää, jonka sisäpinnalla oli kahdeksannokkainen, aaltomainen muoto. Männät työnsivät viistoja pintoja vasten pakottaen ulkokehän pyörimään. Keskiössä oli jakoventtiili, joka sääteli virtausta sylintereihin ja niistä pois. Moottorin kanssa samaan kokonaisuuteen oli rakennettu rumpujarru. Kokonaisuuden pystyi sovittamaan 20-tuumaisen vanteen sisään.
Hammamet
Hammamet on kaupunki pohjoisessa Tunisiassa, Nabeulin kuvernoraatissa. Kaupungissa on noin 70 000 asukasta. Matkailijoita käy tuhansia ja heille riittää aurinkoa ympäri vuoden. Kevään ja syksyn lämpötilat ovat runsaat +20 celsiusastetta, kesällä noin +30 astetta. Talvella on viileämpää ja kosteampaa.
Hammamet on Tunisian ensimmäinen turistikohde. Hammametiin järjestävät matkoja monet matkanjärjestäjät. Lomalentoja sinne liikennöidään keväästä syksyyn. Hammametissa on mahdollisuus niin kulttuuriin, auringonottoon kuin harrastamiseenkin. Erityisesti Hammamet on tullut suosituksi golflomakohteeksi edullisuutensa ansiosta. Hammametista löytyy kaksi golfkenttää.
Sisu-nestemoottori
Toimintaperiaate
Vaikka moottori oli ulkomitoiltaan pieni, sillä saatiin aikaan 800–1 000 kpm:n suuruinen vääntömomentti. Erillistä planeettavälitystä ei tarvittu, sillä nokkarengasrakenteen ansiosta moottorin sisäinen välityssuhde oli kahdeksankertainen. Työiskuja oli 40 jokaisella kierroksella, joten momentti oli myös varsin tasainen. Moottorissa oli myös vapaakytkentämahdollisuus, jolla männät voitiin painaa kokonaan sisään siten, että moottori ei jarruttanut ajoneuvon kulkua ollessaan kytkettynä pois päältä.
Hammamet
Hammametin tärkein lomailualue Yasminen lomakylä sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä kaupungin keskustasta ja aivan rannan lähellä. Sekä Yasminessa että keskustassa on helppo liikkua kävellen, ja näiden välin pääsee taksilla tai julkisilla kulkuneuvoilla.
Kaupungissa on kilometrien mittaiset hiekkarannat, jotka ovat puhtaita. Yasminessa on hiekkarantojen lisäksi huvipuisto, sisäluistelurata ja sukelluskoulu. Hammametin keskustassa voi tutustua sen medinan ikivanhaan muuriin, Kasbahin pieneen linnoitukseen ja kaupungin muihin vanhoihin osiin. Alueella on myös Antiikin Rooman aikaiset Pupputin kaupungin rauniot mosaiikkitöineen.
Sisu-nestemoottori
Sovellukset
Moottorista suunniteltiin lukuisia sovelluksia erilaisiin käyttökohteisiin. Ensimmäinen tuotantosarja valmistui vuonna 1964.
Kokeilut ja käyttö puolustusvoimissa
Vuonna 1965 yksi uusista Tampella 122 K 60 -kanuunoista varustettiin Sisu-nestemoottoreilla. Tykin telissä käytettiin aluksi yksikkö-, sittemmin paripyöriä. Vetäjänä oli Sisu KB-45 -maastokuorma-auto, johon oli rakennettu kiinteä hydrauliikkajärjestelmä. Hydraulipumppu oli asennettu moottorin eteen, öljysäiliö sijaitsi lavan ja ohjaamon välissä ja hallintalaitteet sisällä ohjaamossa. Kokeet jatkuivat kesällä 1967, kun Santahaminassa testattiin yhdistelmää KB-45-vetoauto ja Suomen Autoteollisuuden valmistama perävaunu. Auton kokonaismassa oli 6 490 ja perävaunun 5 220 kilogrammaa. Kokeessa vetoauton vetovoimaksi mitattiin 4 800 kp ja pelkän perävaunun 3 000 kp. Yhdistelmän vetovoima oli 7 200 kp. Testeissä ei otettu huomioon rengaskoon vaikutusta.
Myöhemmin järjestelmää kokeiltiin myös Sisu K-141 4×2 -kuorma-auton ja nestemoottoreilla varustetun 130 K 54 -kanuunan sekä Vanaja KK-69 ET 6×6:n ja omasta aggregaatista voimansa saaneen kaksiakselisen lavetin yhdistelmillä.
Puolustusvoimien suorittamissa testeissä havaittiin, että ällistyttävän kevyillä, sinänsä maastoon kelpaamattomillakin vetoautoilla sekä traktoreilla kyettiin vetämään raskaita tykkejä maastossa nestemoottorin avulla. Koetilanteissa vedettävä ajoneuvo suorastaan puski vetäjäänsä eteenpäin.
Nestemoottorijärjestelmä oli mahdollista rakentaa kaikkiin tykkeihin ja valtaosaan vetäjistä. Vuonna 1968 järjestelmän hinta oli 30 000 markkaa siten, että se jakaantui suunnilleen puoliksi vetäjän ja tykin kesken. Tämän voi suhteuttaa siihen, että siviilimallinen kuorma-auto maksoi tuolloin 50 000–60 000 markkaa, mutta toisaalta myös siihen, että tykinvetäjäksi suunniteltu AT-S -telavetäjä maksoi 130 000 markkaa. Puolustusvoimilla oli samaan aikaan 1 800 kenttätykkiä. Niihin sopivien vetäjien määrä oli niin vähäinen, että liikekannallepanon tapahtuessa niiden liikuttelu olisi ollut pääosin ottoajoneuvojen varassa. Nestemoottorijärjestelmä nähtiin ratkaisuna, mutta järjestelmän laajemman käytön esteenä oli varojen puute.
Vuonna 1970 puolustusvoimat kuitenkin hankki kolmentoista kappaleen sarjan Sisu AH-45 -kuorma-autoja, joissa oli nestemoottorien käyttämistä varten rakennettu hydrauliikkavarustus. Samalla asennettiin nestemoottorit haupitsiin 152 H 38, neuvostoliittolaiseen 130 K 54 -kanuunaan sekä Tampellan kanuunaan 122 K 60, joka oli varustettu telillä. Yksi kokonainen patteristo varustettiin nestemoottorillisilla 130 K 54 -kanuunoilla. Vuonna 1976 AH-45:ia hankittiin 14 kappaleen ja seuraavana vuonna 13 kappaleen sarja, jolloin käytössä oli jo kolme nestemoottorivetoista patteristoa.
Puolustusvoimissa nestemoottoria käytettiin myös vuonna 1975 tilatussa telillä varustetussa vaihtokorillisessa ammusperävaunusovelluksessa, jossa etummainen akseli oli varustettu jarruin ja takimmainen nestemoottorein. Nestemoottorit oli rakennettu siten, että perävaunulla oli suuri maavara. Vaunuja rakennettiin yksi prototyyppi, joka ei johtanut myöhempiin tilauksiin.
Siviilisovellukset
Muualla kuin puolustusvoimissa nestemoottorille löytyi käyttökohteita traktori- ja kuorma-autovetoisissa metsäperävaunuissa, metsäkaivureissa, niveldumpperin takapyörien voimansiirrossa, kaivosjunan vetävässä vaunussa, teleskooppinosturien vintturin käyttömoottorina, portaalinosturin ajomoottorina ja vaijerilossin kelauslaitteen voimakoneena.
Valmistus
Nestemoottorien valmistus aloitettiin Helsingissä Sisun Fleminginkadun akselistotehtaalla, josta se siirrettiin vuonna 1973 Nesco Oy:lle, jossa oli osakkaina Suomen Autoteollisuuden lisäksi raisiolainen Multilift Oy 40 prosentin sekä kehitysyhtiö Sponsor 20 prosentin osuudella. Valmistus tapahtui Multiliftin vaihtolavatehtaalla Iisalmessa.
Partekin ostettua Multiliftin myös Sisun omistama 40 prosentin osuus myytiin Partekille. Myöhemmin valmistus siirrettiin Valmetin hammaspyörätehtaan yhteyteen Jyskään, johon perustettiin Valmet Hydraulics Oy -niminen yritys. Tämän jälkeen tehtaan omistajaksi päätynyt Metso myi tehtaan Sampo Rosenlew-konepajakonsernille vuonna 2003.
Idarubisiini
Idarubisiini (C26H27NO9) on antrasykliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä useiden syöpien hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa idarubisiini on oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +205. Idarubisiinin rakenne koostuu daunosamiinisokerista ja aglykonista nimeltä 4-demetoksidaunorubisinoni.
Idarubisiini interkalatoituu muiden antrasykliinien tavoin DNA:n kaksoiskierteen väliin. Yhdiste estää topoisomeraasi I:n toimintaa, minkä seurauksena syöpäsolujen DNA:n vaurioiden korjaaminen, RNA:n synteesi ja proteiinisynteesi estyvät. Elimistössä siitä muodostuu maksassa idarubisinolia, joka on myös lääkeaineena aktiivinen. Ainetta voidaan käyttää yhdessä sytarabiinin ja tioguaniinin kanssa. Idarubisiinia voidaan käyttää muun muassa leukemian, lymfoomien ja pitkälle edenneen rintasyövän hoidossa. Monista muista poiketen idarubisiini voidaan annostella myös tablettina laskimoon annettavan infuusion lisäksi.
Haittavaikutukset
Tyypillisiä idarubisiinin haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, maksa-arvojen muutokset, iho-oireet ja luuydinsuppressio. Verrattuna daunorubisiiniin ja doksorubisiiniin idamysiinin sydäntoksisuus on niitä selvästi alhaisempi.
Kenny Agostino
Kenny Agostino (s. 30. huhtikuuta 1992 Morristown, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hänet varasi viidennellä kierroksella numerolla 140 vuoden 2010 varaustilaisuudessa Pittsburgh Penguins, mutta hänet kaupattiin Calgaryyn vastineeksi Jarome Iginlasta. Agostino pelasi neljä kautta yliopistojääkiekkoa Yale Bulldogsissa.
Ura
Agostino pelasi lukiokiekkoa Delbartonissa, jossa hänestä tuli kaikkien aikojen eniten pisteitä tehnyt pelaaja 261 pisteellään. Pittsburgh Penguins varasi Agostinon NHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Agostino pelasi Yale Bulldogsissa, jossa hänestä tuli koulun historiassa vasta kolmas hattutempun tulokasvuotenaan tehnyt pelaaja. Myöhemmin Pittsburgh kauppasi Agostinon oikeudet Calgaryyn yhdessä Ben Hanowskin ja ensimmäisen kierroksen varauksen kanssa vastineeksi Jarome Iginlasta.
Agostino pelasi Yalessa viimeisen kautensa 2013–2014, jolloin hän teki 32 ottelussa yhtä monta pistettä. Neljän vuoden collegeurallaan Agostino pelasi 134 ottelua ja teki niissä 132 pistettä. Kauden jälkeen Agostino teki Flamesin kanssa kahden vuoden sopimuksen, josta hän saa 900 000 dollaria kaudesta. Hän teki NHL-debyyttinsä 21. maaliskuuta 2014, jolloin Flames hävisi 6–5 Nashville Predatorsille. Agostino teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä 4. huhtikuuta ohittaessaan laukauksellaan Florida Panthersin maalivahti Roberto Luongon Calgaryn 2–1 -voitossa Floridasta.
Kausina 2014–2015 Agostino pelasi Calgary Flamesin AHL-sarjaan kuuluvassa farmiseurassa Adirondack Flames, jossa hän keräsi 43 pistettä. Kaudella 2015–2016 hän pelasi toisessa Flamesin farmiseurassa, Stockton Heatissa ja keräsi 57 pistettä.
Agostino nostettiin takaisin Calgary Flamesin NHL-joukkueen kokoonpanoon kauden 2015–2016 alussa. Heinäkuussa 2016 Agostino solmi yhdeksi vuodeksi kaksisuuntaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa.
Tyttöjen jääkiekon yksilötaitokilpailu nuorten talviolympialaisissa 2016
Poikien jääkiekon yksilötaitokilpailu nuorten talviolympialaisissa 2016 käydään 16 osallistujan välillä. Karsinnat käytiin 13.−14. helmikuuta ja loppukilpailu käytiin 16. helmikuuta.
Karsinnat
Lähde:
Meridian (täsmennyssivu)
Meridian tai meridiaani voi tarkoittaa:
Oyabe
Oyabe on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Oyabejoen varrella. Lännessä kaupunki rajautuu Ishikawan prefektuuriin. Oyabessa on 29 488 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 134,07 neliökilometriä.
Oyaben kaupunki perustettiin vuonna 1962 liittämällä yhteen Isurugin ja Tochūn maaseutukaupungit. Kaupungin keskusta sijaitsee Isurugissa, joka kehittyi Edo-kaudella paikallisena hallintokeskuksena ja postiasemana (shukuba). Läheinen Kurikaran sola tunnetaan keskiaikaisesta Kurikaran taistelusta. Kaupungissa on esimerkiksi tekstiili- ja kumiteollisuutta, autoteollisuuden liitännäisteollisuutta ja keramiikan tuotantoa.
Oyaben luonnonnähtävyyksiin kuuluu Miyajiman rotko vesiputouksineen. Rakennettua kulttuuriperintöä edustaa muun muassa Hanyū Gokoku Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö, joka on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Oyabea palvelee Ainokaze Toyama -rautatien Ainokaze Toyama -rautatielinja (entinen Hokuriku-päälinja).
Dangerous (Michael Jacksonin albumi)
Dangerous on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1991. Albumilta julkaistiin yhteensä yhdeksän singleä. Dangerousin nauhoittaminen aloitettiin Los Angelesin Ocean Way- ja Record One -studioilla kesäkuussa 1990 ja lopetettiin Larrabee North- sekä Ocean Way -studioilla lokakuussa 1991, mikä teki albumin levytyssessiosta Jacksonin uran siihen asti pisimmän.
Dangerousin kannen suunnitteli yhdysvaltalainen taidemaalari Mark Ryden. Albumin julkaisua odotettiin maltaamattomasti, ja Los Angelesin kansainvälisellä lentoasemalla varastettiin aseellisen ryöstön yhteydessä 30 000 levyä ennen julkaisupäivää.
Dangerousista julkaistiin remix-versio Dangerous Remix vuonna 1993. Albumista julkaistiin samana vuonna myös kahden CD-levyn keräilyversio Dangerous – Collector’s Edition, joka sisältää alkuperäisen albumijulkaisun kaikki kappaleet sekä remix-versioita Jacksonin kappaleista.
Levymyynti ja menestys
Dangerousia on myyty maailmanlaajuisesti 32 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä kaikkien aikojen myydyimmän new jack swing -tyylisen albumin. Dangerous kapusi listaykköseksi sekä Yhdysvalloissa että Isossa-Britanniassa. Albumi myi ensimmäisen viikkonsa aikana 326 500 kopiota Yhdysvalloissa ja pysyi listaykkösenä neljän viikon ajan. Dangerous jatkoi Yhdysvaltain kymmenen myydyimmän levyn joukossa 17 viikkoa ja Ison-Britannian kymmenen parhaan kärjessä 23 viikkoa. Albumi vietti Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla yhteensä 117 viikkoa. Yhdysvaltain ääniteteollisuusjärjestö RIAA myönsi Dangerousille seitsenkertaisen platinalevyn sen myytyä seitsemän miljoonaa kopiota Yhdysvalloissa. Dangerous myi Isossa-Britanniassa hieman yli kaksi miljoonaa kopiota, mikä tekee siitä yhden Britannian myydyimmistä albumeista 1990-luvulla.
Peter Paul Rubens
thumb|200px|Marchesa Brigida Spinola Doria 1606
Pieter Pauwel (Peter Paul) Rubens (28. kesäkuuta 1577 Siegen, Nassau-Dillenburg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 30. toukokuuta 1640 Antwerpen, Espanjan Alankomaat) oli flaamilainen taiteilija, jota pidetään yhtenä Euroopan suurimmista taidemaalareista. Hän oli barokin pääedustajia. Rubens oli elinaikanaan hyvin menestyksekäs taiteilija. Muotokuvamaalarina hän oli niin suosittu, että hän joutui palkkaamaan joukon apulaisia ateljeehensa. Hänen pääavustajansa Antoon van Dyck kehittyi itsekin merkittäväksi taiteilijaksi.
Rubens tunnetaan erityisesti alastomista, nykykäsityksen mukaan ylipainoisista naisistaan, joiden iho on kuvattu erittäin elävästi. Rubensin aistilliseen ja elämäniloiseen tyyliin vaikuttivat italialaiset taiteilijat, etenkin Tizian. Työt olivat tyypillistä barokkia. Hän maalasi myös maisemia ja muotokuvia.
Elämänvaiheita
Rubens oli lähtöisin antwerpenilaisesta protestanttisesta lakimiesperheestä, joka oli paennut Saksan Siegeniin, Westfaleniin, kotiseudun uskonnollisen ahdasmielisyyden takia. Isän kuoleman jälkeen Rubens palasi äitinsä kanssa Antwerpeniin ja otti katolisen kasteen. Uskonto oli näkyvässä osassa hänen myöhemmässä tuotannossaan.
Vuonna 1600 Rubens lähti flaamilaisten maalarien tapaan opintomatkalle Italiaan. Maailmanmies Rubens maalasi monille Euroopan hoveille, muun muassa Italian Mantovan herttualle ja Ranskan kuningashuoneelle. Mantovassa hän oli herttua Vincenzo de Gonzagan palveluksessa aluksi taideteosten jäljentäjänä, mutta myöhemmin itsenäisenä taiteilijana. Hän sai Gonzagan herttuan avulla mahdollisuuden vierailla Roomassa, jossa hän maalasi kolme alttaritaulua Santa Croce in Gerusalemme -kirkkoon. Vuonna 1603 herttua otti hänet mukaansa vierailemaan Espanjan hovissa. Siellä hän maalasi muotokuvan Lerman herttuasta. Myöhemmin Rubens palasi Antwerpeniin, jossa hän asui uransa huippukautena.
Kielitaitonsa ja sulavan käytöksensä vuoksi Rubens sai tehtäviä myös diplomaattina. Vuonna 1629 Rubens matkusti Englantiin neuvottelemaan lähettiläiden vaihdosta Englannin ja Espanjan välillä. Neuvottelut johtivat rauhansopimukseen vuonna 1630. Sekä Espanjan kuningas Filip IV että Englannin kuningas Kaarle I löivät hänet ritariksi.
Rubens rakennutti 1620-luvulla itselleen yksityispalatsin Antwerpeniin, (silloisen Espanjan Alankomaiden alueelle). Siellä hän kuoli vuonna 1640.
Taiteilijana
Monet Rubensin alkuaikojen työt ovat Raamatun kertomusten kuvittamista. Mukaan tuli kuitenkin muitakin humanistisia aiheita kuten Venukseen, Adonikseen ja Marsiin liittyvää tarustoa. Tällaisiin kuviin Rubens saattoi liittää rakastamiaan alastomia naishahmoja, joita ei voinut sijoittaa uskonnollisiin teoksiin. Rubens työskenteli myös muotokuvamaalarina sekä lähipiirinsä että historiallisten henkilöiden parissa. Hän harrasti myös metsästysaiheisia maalauksia, joissa hän sai kuvata suuria joukkokohtauksia ja dramaattisia tilanteita. Myös maisemakuvat kiinnostivat Rubensia, mutta tätä lajia kriitikot ovat myöhemmin vähätelleet, koska Rubens mielellään kaunisteli kohdettaan eikä pitäytynyt realismissa.
Euroopan ruhtinaat tilasivat Rubensilta erilaisia kuvitustöitä enemmän kuin hän ehti toteuttaa. Tilatut aiheet olivat mahtipontisia. Hän toteutti ne omalla tyylillään, jonka hän oli omaksunut Italian mestareilta ja muokannut Keski-Euroopan barokkitaiteen mukaiseksi. Hän oli tämän taiteenlajin mestari, ja pystyi saamaan mahtipontisetkin tilaustyöt eloisiksi. Vuosien mittaan vain maalaustapa ja aihevalinnat muuttuivat: hän hylkäsi yleisväriltään tummansävyisen tyylin ja kehitti siveltimenjälkensä keveämmäksi. Lopulta keveys meni niin pitkälle, että hänen avustajansa eivät enää kyenneet toteuttamaan hänen vaatimustaan erittäin kevyistä siveltimenvedoista.
Phat Wilson
Gordon Allan "Phat" Wilson (29. joulukuuta 1895 – 26. heinäkuuta 1970) oli kanadalainen amatöörijääkiekkoilija joka voitti Allan Cupin kolmesti Port Arthur Bearcatsin joukkueessa. Oman aikansa amatööripelaajien parhaimmistoon luettu Wilson valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1962.
Archibald Douglas
thumb|W.A. Douglas Wilhelm Archibald Douglas (19. heinäkuuta 1883 – 5. heinäkuuta 1960) oli ruotsalainen kreivi ja upseeri.
Hänestä tuli aliluutnantti Livregementets -henkivartiorykmentin rakuunoissa 1901 ja luutnantti Ruotsin yleisesikunnassa 1913. Kun Suomen sisällissota alkoi 1918, hän siirtyi valkoisten palvelukseen. Douglas palveli kenraali Gustaf Mannerheimin päämajassa operatiivisessa osastossa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi sodan jälkeen.
Kun Douglas palasi palvelukseen jälleen Ruotsissa, hänet ylennettiin ratsumestariksi. Vuonna 1920 hänestä tuli Ruotsin kuninkaan adjutantti. 1924 hän yleni majuriksi Ruotsin yleisesikunnassa, everstiluutnantiksi henkivartiorykmentin ratsuosastossa 1928, everstiksi ja Norrlannin rakuunoiden komentajaksi 1930.
Bilel Ben Messaoud
Bilel Ben Messaoud (s. 8. elokuuta 1989) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Ben Messaoud edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa AS Marsaa.
Ura
Ben Messaoud aloitti ammattilaisuransa AS Marsan riveissä kaudella 2010–2011. Joukkue voitti samaisella kaudella Tunisian 1. divisioonan mestaruuden kauden päätteeksi. Ben Messaoud pelasi kauden aikana 15 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Maajoukkueura
Ben Messaoud pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 27. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Ruandaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle.
Patrick Koller
Patrick Koller (s. 16. lokakuuta 1983 Itävalta) on itävaltalainen freestylehiihtäjä. Hän teki MM-debyyttinsä helmikuussa 2007 Les Contaminessa. MM-kisoissa kaudella 2007-08 hän sijoittui kymmenenneksi Meiringen-Haslibergissä. Tammikuussa 2009 hän pääsi ensimmäisen kerran palkintopallille sijoituttuaan toiseksi Lake Placidissa. Koller osallistui myös Vancouverin olympialaisiin ollen sijalla 30. Sotšin olympialaisissa hän sijoittui sijalle 24.
Gustaf Ferdinand Lönnbeck
Gustaf Ferdinand Lönnbeck (27. toukokuuta 1847 Tammisaari – 2. toukokuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kansakoulutarkastaja ja kasvatusalan kirjailija.
Lönnbeckin vanhemmat olivat värjärimestari Henrik Lönnbeck ja Aqvilina Eleonora Lindgrén. Hän kävi Jyväskylän seminaarin, pääsi ylioppilaaksi 1871 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1878 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1887. Lönnbeck toimi kansakoulujen ylitarkastajan apulaisena 1878, kouluylihallituksen kansakoulujen tarkastajana 1885–1888, Raahen kauppakoulun johtajana 1892–1896, Paraisten ruotsalaisen kansanopiston johtajana 1896–1899 sekä kansakoulujen ylitarkastajana vuodesta 1899. Hän oli myös Helsingfors Dagbladin toimittaja vuodesta 1884 ja päätoimittaja 1888–1889.
Lönnbeck oli naimisissa vuodesta 1880 Uno Cygnaeuksen tyttären opettaja Ellen Cygnaeuksen kanssa.
Hayami Kishimoto
Hayami Kishimoto (s. 25. kesäkuuta 1987 Kyoto) on uransa päättänyt naispuolinen japanilainen viihdemusiikin laulaja. Hän on muun muassa laulanut Detective Academy Q:n alkukappaleen jaksoissa 1–21 ja päätöskappaleen jaksoissa 22–45.
Kova kuin kivi
Kova kuin kivi voi viitata seuraaviin:
Taitouinti kesäolympialaisissa 2012
right|150px|Taitouinti Taitouinnissa kilpailtiin Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 5.–10. elokuuta. Kilpailtavina lajeina olivat naisten parikilpailu ja joukkuekilpailu, joista parikilpailuun osallistui 24 ja joukkuekilpailuun kahdeksan maata. Yhteensä kilpailijoita oli 104. Taitouintikilpailut käytiin London Aquatics Centressä.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten 82,5 kg
Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan 82,5 kg osallistui 23 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 27. heinäkuuta. Neuvostoliiton Lomakin onnistui toisella yrittämällään työntämään olympiaennätyksen 165 kg, joka riitti kultamitaliin.
Kultainen suorakulmio
right|thumb|Kun kultainen suorakulmio, jonka sivut ovat a ja b, sijoitetaan sellaisen neliön viereen, jonka sivu on a , saadaan uusi alkuperäisen kanssa [[yhdenmuotoisuus|yhdenmuotoinen kultainen suorakulmio, jonka sivut ovat a + b ja a .]] Kultainen suorakulmio on suorakulmio, jonka sivujen suhde on sama kuin kultaisen leikkauksen suhdeluku, joka on 1 : φ = eli noin 1:1,618.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2012
Karsinta
Kaikki joukkuekilpailuun osallistuvat maat osallistuivat myös parikilpailuun. Parikilpailun uimarien on osallistuttava myös joukkuekilpailuun. Maanosien mestarit saavat kisapaikan, ja loput paikat jaettiin Lontoon karsintaturnauksessa.
Kultainen suorakulmio
Kultaisen suorakulmion pidemmän sivun suhde kahden vierekkäisen sivun summaan on sama kuin sen lyhemmän sivun suhde pidempään, joka taas on yhtä suuri kuin sivujen erotuksen suhde lyhempään sivuun. Toisin sanoen jos merkitään sen pidempää sivua a:lla ja lyhempää b:llä, on
Konstruointi
thumb|Kultaisen suorakulmion konstruointi. Kultainen suorakulmio voidaan konstruoida harpin ja viivaimen avulla seuraavasti:
Merkitään alkuperäisen neliön sivun pituutta a:lla. Silloin oheisessa kuvassa neliön oikeanpuoleisen sivun ylempi puolikas, neliön ylempi sivu ja neliön puolikkaaseen piirretty halkaisija muodostavat suorakulmaisen kolmion. Pythagoraan lauseesta seuraa, että tämän halkaisijan pituus on. Kun tähän lisätään neliön oikeanpuoleisen sivun alemman puolikkaan pituus a/2, saadaan konstruoidun suorakulmion oikeanpuoleisen sivun pituudeksi eli a kerrottuna kultaisen leikkauksen suhdeluvulla.
Ominaisuuksia
thumb|Sisäkkäiset kultaiset suorakulmiot ja kultainen spiraali (kuvassa vihreä viiva) thumb|Kolme kultaista suorakulmiota ikosaedrin sisällä
Kultainen suorakulmio voidaan jakaa kahteen osaan, joista toinen on neliö, toinen taas pienempi kultainen suorakulmio, joka on yhdenmuotoinen alkuperäisen kanssa (mutta eri asennossa). Vastaavasti jos kultaisen suorakulmion lyhemmälle sivulle piirretään neliö, se ja alkuperäinen suorakulmio yhdessä muodostavat uuden kultaisen suorakulmion.
Tällainen neliön lisääminen tai poistaminen voidaan toistaa kuinka monta kertaa tahana, jolloin saadaan päättymätön sarja sisäkkäisiä kultaisia suorakulmioita. Niiden janojen kärkipisteet, joissa neliö ja kultainen suorakulmio kohtaavat, muodostavat päättymättömän pisteiden sarjan, joka sijaitsee kultaisella spiraalilla.
Jos kultaisen suorakulmion sivujen keskipisteet yhdistetään, saadaan kultainen neljäkäs, joka näin ollen on kultaisen suorakulmion duaali.
Yhteydet säännöllisiin monikulmioihin ja monitahokkaisiin
Paitsi kultaisessa suorakulmiossa, esiintyy kultaisen leikkauksen mukainen suhde myös säännöllisessä viisi- ja kymmenkulmiossa.
Jos säännöllisen ikosaedrin kahden vastakkaisen särmän päätepisteet yhdistetään ikosaedrin läpi kulkevilla janoilla, nämä janat yhdessä mainittujen särmien kanssa muodostavat kultaisen suorakulmion. Ikosaedrin kaksitoista kärkeä voidaan täten yhdistää kolmella tällaisella suorakulmiolla, jotka ovat eri tasoissa, jokainen niistä kohtisuorassa kahta muuta vastaan.
Kultainen suorakulmio kuvataiteessa ja arkkitehtuurissa
pienoiskuva|220px|Babylonialainen Shamasin kivitaulu (800-luvulta eKr.) on likimain kultaisen suorakulmion muotoinen, samoin sen ylälaidassa oleva kuvaosa. thumb|right|220px|Parthenonin länsipääty, jonka korkeuden ja leveyden suhde on lähellä kultaista suhdetta pienoiskuva|220px|[[Georges Seurat'n maalaus Parade de Cirque on likipitäen kultaisen suorakulmion muotoinen. Lisäksi siinä olevat pysty- ja vaakasuorat viivat jakavat sen osiin, joista niistäkin monet ovat likipitäen kultaisen suorakulmion muotoisia. ]]
Kultaista suorakulmiota on yleisesti pidetty kauneimpiana geometrisista muodoista. Sen muotoisia osia tai muita kuvioita, joiden korkeuden ja leveyden suhde on ainakin lähellä kultaista suhdetta, esiintyykin yleisesti kuvataiteissa ja arkkitehtuurissa.
Kultaista suorakulmiota muistuttavia muotoja esiintyi vanhalla ajalla jo ennen kuin Eukleides tutki sen geometrisia ominaisuuksia. Esimerkiksi Ateenan Parthenonin korkeuden ja sen päädyn leveyden suhde on lähellä kultaista suhdetta. On kuitenkin kyseenalaista, tunnettiinko tämä suhde jo Parthenonin rakentamisen aikoihin. Kuitenkin se esiintyy niin monessa yhteydessä, että kysymys tuskin on sattumasta.
Tietoisesti kultaista suhdetta on käytetty kuvataiteissa viimeistään renessanssin ajoista lähtien. Luca Pacioli käsitteli sitä vuonna 1509 teoksessaan Divina proportione.
Uudemmassa taiteessa kultainen suorakulmio esiintyy muun muassa Georges Seurat'n ja Piet Mondrianin teoksissa.
Antônio Augusto de Assis
Antônio Augusto de Assis (5. joulukuuta 1863 Lagoa Dourada – 7. helmikuuta 1961) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 24. huhtikuuta 1892, ja hän sai 10. heinäkuuta 1907 nimityksen Pouso Alegren koadjuuttoripiispaksi sekä Suran titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. marraskuuta Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti, jota avustivat João Batista Corrêa Nery ja Eduardo Duarte e Silva.
De Assisista tuli 29. marraskuuta 1909 Pouso Alegren piispa, ja 7. helmikuuta 1916 hän sai nimityksen Guaxupén piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. toukokuuta. Hänet nimitettiin 2. elokuuta 1918 Marianan vihkipiispaksi ja Diocletianopolis in Palaestinan titulaaripiispaksi. 24. helmikuuta 1922 hänet nimitettiin Berytuksen titulaariarkkipiispaksi, ja 31. heinäkuuta 1931 hän sai nimityksen Jaboticabalin hiippakunnan johtoon (henkilökohtainen titteli: arkkipiispa). Hän kuoli 97-vuotiaana virassa.
Vladimer Aptsiauri
Vladimer Aptsiauri (, 4. helmikuuta 1962 Manglisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 14. toukokuuta 2012 Tbilisi) oli georgialainen, Neuvostoliittoa edustanut miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.