cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskiluokka
Marxilainen määritelmä
Marx näkee pikkuporvareista muodostuvan keskiluokan pitkälti kielteisessä valossa. Marxin mukaan pikkuporvarit ovat kapitalismin ja teollistumisen edetessä vajoamassa luokkahierarkiassa alaspäin, koska heidän suhteellisen pieni pääomansa ei kykene markkinataloudessa tehokkaasti kilpailemaan varsinaisten porvareiden pääomien kanssa. Esimerkiksi käsityöläisammattien harjoittajat eivät kykene kilpailemaan kapitalistien suuremmalla pääomalla rahoittaman massatuotannon kanssa. Reaktiona tähän pikkuporvarit eivät Marxin mukaan kuitenkaan siirry kannattamaan pääomien yhteisomistusta, johon kommunistit pyrkivät. Sen sijaan he pyrkivät hidastamaan talousjärjestelmän kehittymistä, jotta pikkuporvariston asema porvarisluokan alimpana kerroksena voisi säilyä myös jatkossa. Näin ollen Marx tulkitsee keskiluokan olevan kommunistista vallankumousta vastustava haitallinen voima.
Marxilaisen näkökulman haastaa esimerkiksi se havainto, että nykyaikaisessa jälkiteollisessa yhteiskunnassa on paljon työntekijöitä, jotka ovat suhteellisen varakkaita ja verrattain korkeassa yhteiskunnallisessa asemassa, mutta eivät kuitenkaan omista käyttämiään tuotantovälineitä. Esimerkiksi professioammattien harjoittajat ja yritysten keskijohto voivat olla työssään täysin riippuvaisia työnantajansa tuotantovälineistä ja saada myös kaikki tulonsa työnantajaltaan palkan muodossa. Näin ollen vaikuttaa päällisin puolin siltä, että heidät tulisi marxilaisen teorian valossa lukea tuotantosuhteidensa osalta proletariaattiin, vaikka heidän korkea elintasonsa ei olekaan proletariaatille ominainen. Ongelmaan voidaan vastata esimerkiksi toteamalla, että moderni keskiluokka ei teollisuusyhteiskunnan proletariaatin tapaan omaa yhtenäistä luokkatietoisuutta tai yhtenäisiä luokkaintressejä, eikä se siten samaistu Marxin hahmottelemaan proletariaattiin. Keskiluokan asema marxilaisessa luokkateoriassa on kuitenkin edelleen kiistanalainen keskustelunaihe, eikä yksimielisyyttä modernin keskiluokan asemasta Marxin luokkateoriassa ole saavutettu.
Bourdieulainen määritelmä
Modernin luokkatutkimuksen klassikkona voidaan pitää Ranskalaista sosiologi Pierre Bourdieuta. Marxin tavoin myös Bourdieu tarkasteli yhteiskuntaluokkaa pääoman kautta. Bourdieun mukaan yksilöiden luokka-asemaa selittää taloudellisen pääoman ohella myös kulttuurinen ja sosiaalinen pääoma. Kulttuurista pääomaa ovat esimerkiksi hankittu koulutus tai yhteiskunnan edellyttämien käyttäytymisnormien sisäistäminen. Sosiaalista pääomaa taas erilaiset suhteet ja verkostot, joissa henkilö pystyy luontevasti toimimaan. Bourdieun luokkateoria rakentuu näiden kolmen pääoman omistussuhteiden varaan.
Eri henkilöt voivat omistaa eri määriä pääomia. Yksilö edelleen luo omaamiensa pääomien avulla itselleen habituksen, joka Bourdieun ajattelussa viittaa henkilön tapaan käyttäytyä ja toimia tilanteissa, joissa pääomia hyödynnetään. Tästä seuraa, että toisistaan poikkeavia määriä pääomia omistavat henkilöt luovat itselleen erilaisen habituksen, jonka seurauksena heidän mahdollisuutensa ylläpitää ja kartuttaa pääomiaan eroavat toisistaan.
Bourdieun mukaan samaan yhteiskuntaluokkaan kuuluvat ne ihmiset, joiden habitukset ovat jokseenkin toisiaan vastaavia, ja jotka käyttävät pääomiaan pitkälti samoin ehdoin. Edelleen luokista keskiluokkaa määrittää pääomien omistus kohtalaisissa määrin. Keskiluokka ei kuitenkaan varakkaamman ja runsaammin kulttuurista ja sosiaalista valtaa omaavan yläluokan tavoin pysty säätelemään sitä, millaisin keinoin pääomia on soveliasta käyttää ja vaihtaa.
Samastuminen keskiluokkaan
Suomalaisessa sosiologian tutkimuksessa on tilastomatematiikan sijaan toisinaan turvauduttu tuntemusten selvittämiseen. Erään tutkimuksen mukaan suomalaisista noin 37,9 % samastuu keskiluokkaan. Lisäksi 8,9 % samastuu ylempään keskiluokkaan ja 9,0 % alempaan keskiluokkaan.
Chevrolet Silverado
Historia
Silverado oli alun perin Chevrolet C/K -lava-auton varustelutaso vuosina 1975–1999. Chevrolet Silverado esiteltiin 1998 korvaamaan C/K:n. Silverado sai Motor Trend Truck of the Year -palkinnon ensimmäisenä valmistusvuotena. Silverado Heavy Duty esiteltiin 2001, Silverado Super Sport 2003 ja Silverado Hybrid 2005.
Silveradon ja Sierran toinen sukupolvi esiteltiin loppuvuodesta 2006 ja ne käyttivät GMT900 -pohjalevyä. Entisen sukupolven myynti jatkoi Classic -nimen alla. Kolmas sukupolvi esiteltiin Detroitin North American International Auto Show -autonäyttelyssä 2014.
Neljäs ja nykyinen sukupolvi esiteltiin Detroitissa tammikuussa 2018. Silveradolla ja Sierralla on suurempia eroja toistensa kanssa, kuin mitä niillä oli kolmannessa sukupolvessa.
Stena Line
thumb|250px|[[M/S Stena Spirit|Stena Scandinavica (nyk. Stena Spirit) Kielin satamassa.]] Stena Line on ruotsalainen varustamo, joka liikennöi koko Pohjois-Euroopassa. Stena Line omistaa myös ruotsalaisen osan Scandlines-varustamosta.
Historiaa
Sten A. Olssonilla oli jo 1950-luvulla varustamo, joka kuljetti metalliromua. Varustamo oli osa varhaisen Stena Metall -yhtiön toimintaa. Tanskalainen laivanvarustaja yritti 1960-luvun alkupuolella aloittaa laivalinjaa Göteborgin ja Skagenin välillä, varustamoa kutsuttiin nimellä Skagenlinjen. Yritys päätyi konkurssiin, mutta innoitti Sten A. Olssonia jatkamaan yritystä. Vuonna 1964 saivat ensimmäiset laivat (Skagenbåtar) omistajakseen Sten A. Olssonin. Ne olivat uudelleenrakennettuja rahtilaivoja, jotka saivat matkustajikseen monia kotirouvia. Se oli eräänlaista Tanskan ja Ruotsin välistä rajakauppaa, joka oli rahallisesti suurta.
Vuosien mittaan varustamo osti autolauttoja, mistä seurasi Frederikshavnin tulo määräsatamaksi. Siitä tuli vakava kilpailija Sessanlinjen-varustamolle, joka käytti satamanaan Majnabbea. Keskeisen laituripaikan saaminen läheltä Göteborgin Järntorgetia vahvisti varustamon kilpailuasemaa.
Myöhemmin liikennettä laajennettiin kattamaan jopa Saksan Kiel. Vuonna 1982 ostettiin Sessanlinjen-varustamo Göteborgista ja Saksan liikenne siirtyi Sessanlinjenin vanhaan terminaaliin. Uudempia linjoja on hankittu yritysostoin. Stena Line toimii nykyisin koko Euroopassa: Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Puolassa, Isossa-Britanniassa, Irlannissa ja Alankomaissa. Stena-konserniin kuuluvia yrityksiä ovat esimerkiksi Stena Metall, Stena RoRo, Stena Cargo, Stena Bulk, Stena Fastigheter ja HH-Ferries. Varustamo on tänään yksi maailman suurimmista. Matkustajaliikenteen lisäksi sillä on laaja rahtiliikenne lukuisilla pohjoiseurooppalaisilla linjoilla.
Vuonna 1972 Stena Line oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisista autolauttavarustamoista, joka otti käyttöön tietokoneisiin perustuvan matkustajien varausjärjestelmän. Vuonna 1978 myös rahtiliikenne alkoi käyttää tietokoneistettua varausjärjestelmää. Ensimmäisenä vain rahtiliikenteen käyttämänä reittinä aloitti Ruotsin Göteborgin ja Saksan Kielin välinen linja. Laivana tällä reitillä oli M/S Stena Transporter.
Stena Line hankki 1980-luvulla kaksi skandinaavista lauttavarustamoa ja yhden hollantilaisen varustamon. Se osti SMZ Crown Line Holland -varustamon 1989 ja liitti Hoek van Holland–Harwich-reitin Pohjanmeren Stena Line -reitiksi. Varustamo kaksinkertaisti kokonsa 1990 hankkimalla Sealink British Ferries -yhtiön, joka aiemmin tunnettiin Sealink-nimisenä kunnes se osti Sea Containers Ltd:n vuonna 1984. Tästä tuli Sealink Stena Line, sitten Stena Sealink Line ja lopulta Stena Line (UK), joka nykyisin hoitaa kaiken Stenan lauttaliikenteen Ison-Britannian ja Irlannin välillä.
Vuonna 1996 Stena Line otti käyttöön sen 20 000 tonnin pika-alukset (HSS, high-speed sea service), jotka liikennöivät reiteillä Belfast–Stranraer, Holyhead–Dún Laoghaire ja Hoek van Holland–Harwich. Kolmen 1 500-paikkaisen pika-aluksen lisäksi Stena Line tilasi kaksi pienempää 900-paikkaista pika-alusta liikennöimään Ruotsin Göteborgin ja Tanskan Frederikshavnin välille. Vain toinen näistä pienemmistä pika-aluksista on valmistunut toisen jäädessä keskeneräiseksi telakan konkurssin vuoksi.
Vuonna 1998 Stena ja P&O European Ferries Ltd yhdistivät toimintansa Doverissa ja Newhavenissa ja ottivat käyttöön nimen P&O Stena Line. Vuonna 2002 P&O, joka jo omisti 60 prosenttia osakkeista, hankki Stenan 40 prosentin osuuden, ja niin siitä tuli koko P&O Stena Linen omistaja.
Vuonna 2000 Stena Line hankki Scandlines AB:n, joka on ruotsalainen lauttavarustamo, ja 2003 se ilmoitti sijoittavansa 70 miljoonaa puntaa Belfastin ja Skotlannin terminaalien kehittämiseen. Scandlinesin tanskalainen ja saksalainen varustamo eivät kuuluneet tähän kauppaan. Vuonna 2012 Stena osti Scandlinesin Itämeren puoleisia toimintoja ja laajentui Latvian ja Ruotsin sekä Saksan välisille linjoille.
1. helmikuuta 2022 Stena Line aloitti liikennöinnin reitillä Nynäshamn-Hanko.
Helsingin Jyry
thumb|Johannes Haapasalon veistos Nyrkkeilijät, jonka malleina olivat Uuno Pitkä ja Armas Wilkman. Helsingin Jyry on vuonna 1902 perustettu suomalainen urheiluseura, jonka lajeihin kuuluvat aikuisurheilu (toimii yleisurheilun alla), yleisurheilu, triathlon (toimii yleisurheilun alla), joukkuevoimistelu, melonta, suunnistus ja koripallo. Aikaisemmin seuran lajivalikoimassa on ollut muun muassa eri voimailu- ja palloilulajeja. Vielä 1990 luvun lopussa seurassa harrastettiin mm. kaukalopalloa ja voimanostoa. Helsingin Jyryn suuruuden aikakausi sijoittui 1900-luvun kolmelle ensimmäiselle vuosikymmenelle, jolloin se oli Suomen johtava työläisurheiluseura ja jäsenmäärältään parhaimmillaan koko maan toiseksi suurin urheiluseura. Viranomaiset kuitenkin lakkauttivat Jyryn vuonna 1931 kommunistilakien nojalla. Seura pääsi aloittamaan toimintansa uudelleen vuonna 1945, muttei koskaan enää noussut entiseen suuruuteensa. Ennen lakkauttamistaan Jyry oli 1920-luvun lopulla Työväen Urheiluliiton (TUL) suurin ja menestynein urheiluseura.
Yleistä
Helsingin Jyryn juoksijat tekivät 1910- ja 1920-luvuilla kuusi virallista ja kaksi epävirallista maailmanennätystä. Voimailulajeissa seuran urheilijat saavuttivat menestystä painissa ja nyrkkeilyssä. Tunnetuin Jyryn urheilija on kestävyysjuoksija Hannes Kolehmainen, joka voitti seuraa edustaessaan kolme olympiakultaa vuonna 1912 Tukholman olympialaisissa. Hänet nimettiin myös Jyryn ensimmäiseksi kunniajäseneksi vuonna 1914. Seuran toinen olympiamitalisti on painija Otto Lasanen, joka saavutti pronssia Tukholman kisoissa. Myöhemmin 1920-luvulla TUL:n urheilijoita ei poliittisista syistä ollut mukana olympialaisissa ja näin Tukholmasta saadut mitalit jäivät seuran ainoiksi. SVUL:n seuroihin siirtyneet jyryläiset kuitenkin voittivat useita mitaleja 1920- ja 1930-luvun arvokisoissa. Jyryn urheilijat saavuttivat myös lukuisia palkintosijoja 1920-luvun työläisolympialaisissa ja spartakiadeissa. Viimeisin Jyryä olympialaisissa edustanut urheilija on maratoonari Anne-Mari Hyryläinen, joka osallistui Rio de Janeiron kisoihin vuonna 2016.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana tuli tunnetuksi seuran urheilijoista koottu Jyryn komppania, joka oli yksi punakaartin eliittiosastoista. Jyryn urheilijat esiintyvät myös Helsingin julkisissa veistoksissa. Paasivuoren puistikossa sijaitsevan Johannes Haapasalon Nyrkkeilijät-veistoksen (1930) malleina oli kaksi nuorta Jyryn nyrkkeilijää. Felix Nylundin veistämän Kolmen sepän patsaan (1932) malleina puolestaan oli Jyryn painijoista ainakin Paavo Koskinen.
Tunnettuja Jyryn jäseniä ovat nykyään muun muassa ministerit Erkki Tuomioja, Jacob Söderman ja Tuija Brax sekä kansanedustaja Esko Seppänen. Aikaisemmin seuran jäseniä ovat olleet muun muassa sarjakuvataiteilija Ola Fogelberg sekä perustajajäseniin kuulunut kuplettilaulaja ja sanoittaja J. Alfred Tanner, joka myös suunnitteli Jyryn tunnuksen vuonna 1905. Seuran kerhotilat ovat 1940-luvun lopulta lähtien sijainneet Kallion kaupunginosassa 5. linjalla.
Historia
Helsingin Jyry sai alkunsa Oulunkylän raviradalla 1890-luvun lopulta alkaen järjestetyistä Helsingin työväenyhdistyksen juoksukilpailuista, joiden osallistujat perustivat 22. elokuuta 1902 oman urheiluseuran työväenyhdistyksen alaosastoksi nimellä Helsingin Työväenyhdistyksen Voimistelu- ja Urheiluseura Jyry. Perustava kokous järjestettiin työväenyhdistyksen tiloissa Helsingin Yrjönkadulla, jossa sen puheenjohtajana toimi Työmies-lehden päätoimittaja Edvard Valpas-Hänninen. Suomen ensimmäinen työläisille tarkoitettu urheiluseura Helsingin Ponnistus oli perustettu jo 1888, mutta vasta Jyryn myötä työläisurheiluun tulivat mukaan myös työväenliikkeen poliittiset tavoitteet sekä sosialistiset ihanteet. Seura hyväksyi jäsenikseen vain ammatillisesti järjestäytyneitä työläisiä.
Jyryn keskeisimmiksi lajeiksi muodostuivat nopeasti paini, nyrkkeily, voimistelu ja yleisurheilu. Seura järjesti yleisurheilukilpailuja Oulunkylän raviradan lisäksi Kaisaniemen ja Hakasalmen puistoissa sijainneilla urheilukentillä, kunnes Eläintarhan kenttä otettiin käyttöön vuonna 1910. Ensimmäiset omat tilat Jyry sai 1908 Siltasaaren kaupunginosaan valmistuneen Helsingin työväentalon alakerrasta, jossa sijaitsi seuran urheilusali. Myöhemmin Jyryllä oli oma urheilukenttä Kyläsaaren kaupunginosassa. Vuonna 1909 seuraan perustettiin myös naisjaosto.
Vuonna 1906 Jyry oli yksi Suomen ensimmäisen urheilun keskusjärjestön Suomen Valtakunnan Urheiluliiton perustajajäsenistä. Vuosina 1913–1914 Jyry yritti koota maanlaajuista työläisurheiluliittoa, koska työläisseurat eivät katsoneet saavansa tasapuolista kohtelua SVUL:ssa. Lisäksi keskusjärjestö oli luopunut massaurheilusta, jonka tilalle olympialaisten vuoksi tuotiin nationalismia korostava kilpaurheilu, minkä taas työväenliike koki itselleen vieraaksi. Sosialidemokraattisen työväenliikkeen johto kuitenkin suhtautui hankkeeseen pidättyväisesti ja lopulta se haudattiin ensimmäisen maailmansodan myötä Suomen suuriruhtinaskunnassa voimaan tulleiden poikkeusmääräysten vuoksi. Suomen itsenäistyessä joulukuussa 1917, Jyry oli kasvanut maan toiseksi suurimmaksi urheiluseuraksi. Vuoden 1918 sisällissodan aikana muodostettu Jyryn komppania oli yksi punaisten eliittijoukoista. Se osallistui aluksi Antrean taisteluihin Karjalan rintamalla, jonka jälkeen osasto siirrettiin Hämeen rintamalle Lempäälään ja sodan loppuvaiheessa se oli vielä mukana Lahden taisteluissa. Sodassa kaatui tai haavoittui kymmeniä Jyryn urheilijoita, esimerkiksi Antreassa sai surmansa viisi jyryläistä. Kaatuneiden joukossa olivat muun muassa komppanianpäällikkönä toiminut voimistelija Hjalmar Marttinen sekä vuoden 1912 olympialaisiin osallistunut painija Tatu Kolehmainen. Sisällissodan jälkeen SVUL erotti jäsenyydestään kaikki seurat, joiden urheilijat olivat taistelleet punaisten riveissä. Tämän seurauksena työläisseurat perustivat vuonna 1919 Suomen Työväen Urheiluliiton, jonka toimintaa myös Jyry oli käynnistämässä.
1920-luvun aikana kommunistien vaikutusvalta kasvoi Jyryssä ja vuosikymmenen loppuun mennessä heillä oli enemmistö jäsenistössä ja seurajohdossa. Samaan aikaan myös TUL:ssä käytiin kommunistien ja sosialidemokraattien välistä valtataistelua, joka lopulta päättyi jälkimmäisten voittoon vuoden 1927 liittokokouksessa. Tämän johdosta järjestö kielsi urheilijoidensa osallistumisen Kominternin alaisuudessa toimineen Punaisen urheiluinternationaalin (PUI) järjestämiin Moskovan spartakiadeihin. Kommunistijohtoinen Jyry sen sijaan kannatti yhteistyötä PUI:n kanssa ja lähetti urheilijoitaan vuonna 1928 järjestettyihin Oslon talvi- ja Moskovan kesäspartakiadeihin. Seurauksena Jyrylle annettiin helmikuussa 1929 puolen vuoden kielto kilpailujen järjestämiseen, jonka jälkeen se erotettiin TUL:stä elokuussa 1929, yhdessä 80 muun spartakiadeihin urheilijoita lähettäneen seuran kanssa. Joulukuussa 1929 perustettiin Jyryn aloitteesta Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea (TYK), jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli TUL:n yhtenäisyyden palauttaminen. Käytännössä siitä kuitenkin muodostui lyhytikäiseksi jäänyt kommunistijohtoisten seurojen keskusurheiluliitto. 1920-luvun aikana lukuisia Jyryn urheilijoita loikkasi SVUL:oon kuuluneiden porvariseurojen riveihin. Suurimpana syynä oli, etteivät TUL:n urheilijat päässeet tuolloin mukaan olympialaisiin tai muihin arvokisoihin, vaan osallistuivat ainoastaan vuodesta 1925 lähtien järjestettyihin työläisolympialaisiin. Jyrystä loikanneita urheilijoita oli yhteensä 29, jotka olivat lähinnä painijoita, nyrkkeilijöitä ja yleisurheilijoita. Myös useita jalkapalloilijoita siirtyi Suomen Palloliiton seuroihin, saadakseen mahdollisuuden esiintyä maajoukkueessa. SVUL:n seuroihin loikanneista urheilijoista saavuttivat myöhemmin olympiamitalin painijat Väinö Kajander ja Väinö Kokkinen sekä nyrkkeilijä Bruno Ahlberg.
Vuonna 1931 Helsingin Jyry lakkautettiin käräjäoikeuden päätöksellä saman vuoden tammikuussa säädettyjen kommunistilakien nojalla. Vuotta myöhemmin Helsingin työväenyhdistyksen alaisuuteen perustettiin korvaajaksi uusi seura Helsingin Tarmo, joka jatkaa toimintaansa edelleen. Osa Jyryn urheilijoista kuitenkin siirtyi myös muihin seuroihin. Poliittisen tilanteen muututtua toisen maailmansodan jälkeen, Jyry aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1945 ja samalla se hyväksyttiin myös takaisin TUL:n jäseneksi.
Paini
Jyryn alkuvuosien merkittävin laji oli paini, jonka systemaattinen valmennus aloitettiin seurassa jo heti perustamisen jälkeen vuonna 1903. 1910-luvulta lähtien Jyryn painivalmentajana toimi Kusti Pietikäinen. Vuosikymmenen tunnetuimpia Jyryn painijoita olivat muun muassa seuran perustajajäsen Alfred Salonen, puuseppä Thure Ahlberg, kivityömies August Jokinen, räätälimestari Kalle Anttila, leipuri Adam Malm ja rautatieläinen Alex Järvinen. Ennen Suomen itsenäistymistä Helsingin Jyry oli maan johtava painiseura, mutta sen asema heikkeni huomattavasti vuoden 1918 sisällissodan jälkeen, kun osa painijoista oli kaatunut rintamalla tai joutunut vankileireille ja osa taas oli paennut ulkomaille. Neuvosto-Venäjälle lähtivät maanpakoon muun muassa Thure Ahlberg ja Oskari Kumpu, kun taas valmentajiksi siirtyneet Robert Oksa ja August Jokinen muuttivat Ruotsiin. Sisällissodan päättymisestä lähtien Jyry oli yli vuoden verran ilman omia tiloja, kunnes Helsingin työväentalolla toiminut seuran painisali, ”Siltasaaren painitehdas”, avattiin jälleen elokuussa 1919. Seuraavan vuosikymmenen alussa Jyry menetti vielä lisää huippupainijoita, kun Emil Forsström, Väinö Multanen, Sigurd Sjöberg ja Otto Oksanen lähtivät siirtolaisiksi Pohjois-Amerikkaan. Tästä huolimatta Jyry hallitsi TUL:n painia aina lakkauttamiseensa saakka. Esimerkiksi vuoden 1926 TUL:n mestaruuskilpailuissa jyryläiset voittivat puolet sarjoista ja vuotta myöhemmin järjestetyillä TUL:n ensimmäisillä liittojuhlilla seitsemästä sarjasta neljä, vaikka mukana oli osallistujia myös Saksasta ja Latviasta. Sotavuosien jälkeen toimintansa uudelleen aloittanut Jyry ei enää noussut samanlaiseksi mahtiseuraksi, mutta tuotti edelleen hyviä painijoita, kuten vuoden 1951 kotikisoissa vapaapainin MM-hopeaa voittaneen Ilmari Ruikan.
Otto Lasanen on ainoa voimailija, joka saavutti olympiamitalin edustaessaan Jyryä. Hän paini pronssia Tukholman olympialaisissa vuonna 1912. Jyryn perustajajäseniin kuulunut Alex Järvinen voitti MM-kultaa 1911 ja toinen perustajajäsen Alfred Salonen MM-pronssia samana vuonna. Antti Savolainen puolestaan saavutti EM-hopeaa 1909 ja August Jokinen 1914. Jussi Juhola oli sarjansa paras vuonna 1928 sekä Oslon talvi- että Moskovan kesäspartakiadeissa ja voitti vielä työläispainijoiden maailmanmestaruuden vuonna 1930. SVUL:n seuroihin loikanneista jyryläisistä menestynein oli 1925 Helsingin Atleettiklubiin siirtynyt Väinö Kokkinen, joka voitti kaksi olympiakultaa vuosina 1928 ja 1932. Jyryn paidassa hän ehti painimaan voiton vuoden 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisten keskisarjassa. Vuonna 1930 työläispainijoiden maailmanmestaruuden voitti myös Väinö Kajander, joka Helsingin Kisa-Veikkoihin siirryttyään paini olympiahopeaa vuonna 1932.
Pronssimitalisti Lasasen ja viidenneksi sijoittuneen Salosen lisäksi muita Jyryä vuoden 1912 kesäolympialaisissa edustaneita painijoita olivat kolmannella kierroksella pudonnut Oskar Wiklund, sekä kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjan avauskierroksella hävinnyt Oskari Kumpu. Wiklund oli mukana myös vuoden 1911 MM-kilpailuissa, joissa hän sijoittui neljänneksi.
Nyrkkeily
Tunnetuin Jyryä edustanut nyrkkeilijä oli Suomen kaikkien aikojen parhaana nyrkkeilijänä pidetty Gunnar Bärlund, joka voitti sarjansa Moskovan spartakiadeissa 1928. Loikkauksensa jälkeen hän otteli vuoden 1932 olympialaisissa ja voitti EM-kultaa 1930. Ammattilaisuralle siirryttyään Bärlund arvioitiin vuonna 1938 raskaansarjan maailmanmestarin Joe Louisin kakkoshaastajaksi. Hänen kanssaan samaan aikaan KIF:ään loikannut Bruno Ahlberg sijoittui Oslon ja Moskovan spartakiadeissa toiseksi ja voitti myöhemmin olympiapronssia 1932, mikä on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen nyrkkeilyn olympiamitali. Työläisolympialaisissa ja spartakiadeissa menestyneitä Jyryn nyrkkeilijöitä olivat myös 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa toiseksi sijoittunut Oiva Johtonen ja kolmanneksi tullut Sven Vilenius, Oslon spartakiadien kakkonen ja Moskovan kolmonen Urho Leskinen sekä Moskovassa raskaassa keskisarjassa toiseksi sijoittunut Albert Moll. Jyrystä Helsingin Voimailijoihin vuonna 1930 siirtynyt Veikko Huuskonen puolestaan voitti EM-hopeaa 1937. Seuran paidassa otteli 1920-luvulla myös TUL:n silloisena ykkösnyrkkeilijänä pidetty nuori Hannes Hakkarainen, jonka ura kuitenkin jäi lyhyeksi, sekä myöhemmin Etelä-Amerikassa urheiluvalmentajana vaikuttanut Tyko Tammi. Jyryn viimeinen nyrkkeilyn olympiaedustaja on Jorma Taipale, joka osallistui vuoden 1976 Montrealin olympialaisiin.
Yleisurheilu
Jyryn kaikkien aikojen tunnetuin urheilija on juoksijasuuruus Hannes Kolehmainen, joka siirtyi seuraan vuoden 1912 alussa Helsingin Kisa-Veikoista. Seuraavana kesänä hän voitti Tukholman olympialaisissa kolme kultamitalia sekä maastojuoksun joukkuehopean. Vuosina 1912–1920 Kolehmainen asui Yhdysvalloissa, josta palattuaan hän liittyi Turun Urheiluliittoon ja voitti 1920 Antwerpenin olympialaisissa vielä maratonin olympiakullan.
Vuoden 1912 Tukholman olympiakisoissa oli mukana neljä Jyryn yleisurheilijaa, jotka kaikki olivat kestävyysjuoksijoita. Hannes Kolehmaisen lisäksi kisoihin osallistuivat Tatu Kolehmainen, Ville Kyrönen ja Aarne Kallberg. Muita menestyneitä Jyryn yleisurheilijoita olivat muun muassa 16-kertainen pikamatkojen TUL:n mestari Emil Elo, joka Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa sijoittui viidesti palkintosijoille, Jalmari Kaila, joka samoissa kisoissa oli mukana 3 000 metrin joukkuejuoksun voittaneessa Suomen joukkueessa, sekä Verner Laaksonen, joka sijoittui toiseksi 25 000 metrin juoksussa. Laaksonen loikkasi Helsingin Tovereihin keväällä 1928 ja osallistui samana kesänä Amsterdamin kesäolympialaisten maratonille. Vuoden 1912 olympialaisten maastojuoksussa seitsemänneksi sijoittunut Ville Kyrönen siirtyi Tampereen Pyrintöön 1924 ja osallistui olympiamaratoneille vielä samana vuonna Pariisissa sekä Los Angelesissa 1932. Entisiä jyryläisiä olivat myös Helsingin Tovereihin 1923 siirtynyt Karl A. Ebb, joka vuotta myöhemmin sijoittui Pariisin olympialaisissa estejuoksun viidenneksi sekä Kuopion Urheiluveikkoihin 1923 loikannut Lauri Halonen, joka oli neljäs Pariisin olympiamaratonilla.
Jyryn juoksijat tekivät 1900-luvun alussa kaikkiaan kuusi virallista ja kaksi epävirallista maailmanennätystä. Olympiamatkojen maailmanennätyksiä ovat Hannes Kolehmaisen 5 000 metrin ME-tulos 14.36,6 Tukholman olympiakisoista 1912 sekä Kalle Niemisen ja Tatu Kolehmaisen epäviralliset maratonin ME-tulokset vuosilta 1909 ja 1912. Lisäksi harvemmin kilpailuilla matkoilla maailmanennätyksiä juoksivat Hannes Kolehmainen 3 000 metrillä vuonna 1912, Ville Kyrönen 20 000 metrillä 1924, Viljo Kämäräinen 25 000 metrillä 1915 sekä Iivari Rötkö 25 000 metrillä 1928.
Ola Fogelberg juoksi 1913 suomen ennätysajat 800m juoksussa 1.59,3 ja 1000m 2.32.8.
John Connelly
pienoiskuva|John Connelly vuonna 1959. John Michael Connelly (18. heinäkuuta 1938 St. Helens – 25. lokakuuta 2012 Barrowford) oli englantilainen jalkapalloilija.
Helsingin Jyry
Yleisurheilu
Muita merkittäviä saavutuksia vuosien saatossa Helsingin Jyryläiset yleisurheilijat ovat saavuttaneet yleisurheilussa esim. Teuvo Meskanen 1965 sm hopea maratonilla, Jukka Paajanen 1980 Kalevan Kisojen 3.s sija 400m juoksussa, Anne-Mari Hyryläinen saavutti sm hopea 2004 naisten maratonilla ja vuonna 2014 naisten maratonin Suomen Mestaruuden. Vuonna 2016 Anne-Mari Hyryläinen sijoittui olympia maratonilla sijalle 51. Edellä mainitut juoksijat ovat edustaneet Suomea eri maaotteluissa, kuten Minna Kangas.
Helsingin Jyryn näkyvä ja arvostettu maantiejoukkuejuoksu saavutus oli vuonna 1970 Palma Viestin (silloin epävirallinen Suomen Mestaruus maantieviestijuoksukisa voitto. Jyryn joukkue voitti Suomen ja Ruotsin parhaat kestävyysjuoksuseurat. Viesti juostiin vuosittain Hämeenlinnasta Lahteen kahdeksan jäsenisessä joukkuein, jossa Jyryn voittajajoukkueessa juoksivat: Eero Taipale, Matti Virtanen, Urho Juvonen, Pauli Pykäläniemi, Matti Nieminen, Lauri Maijala, Rainer Sundman ja Aki Loikkanen. Vuonna 1969 Helsingin Jyry oli samaisessa Palma Viesti maantiejuoksussa sijalla 3.
John Connelly
Connelly aloitti ammattilaisuransa Burnleyssa. Vuonna 1964 hän siirtyi Manchester Unitediin, jonka paidassa hän teki 35 maalia. Kahden vuoden kuluttua hänet myytiin taas: tällä kertaa Blackburniin. Uransa Connelly lopetti vuonna 1973 Buryssa.
Helsingin Jyry
Yleisurheilu
Maastojuoksun Suomen mestaruuskisoissa vuonna 1970 Saarijärvellä Helsingin Jyryn maastojuoksujoukkue: Eero Taipale, Matti Virtanen ja Urho Juvonen voittivat maastojuoksun joukkuekilpailun Suomen Mestaruuden.
Jalkapallo
Jalkapallo tuli työläisurheiluseurojen viralliseen lajivalikoimaan vasta sisällissodan jälkeen vuonna 1920. SVUL:sta poiketen, lajilla ei TUL:ssa ollut pesäpallon kaltaista kilpailijaa, joten siitä kehittyi 1920-luvun aikana yksi suosituimmista työläisurheilulajeista. Suomen Palloliiton ja TUL:n seurat pelasivat eri sarjoissa, mutta parhaat työläisseurat, kuten Jyry, Helsingin Kullervo ja Töölön Vesa, kestivät hyvin vertailun SPL:n parhaiden seurojen kanssa.
John Connelly
Englannin maajoukkuetta Connelly edusti uransa aikana 20 kertaa tehden seitsemän maalia. Connelly edusti Englantia vuoden 1962 MM-kisoissa. Hän kuului myös maailmanmestaruuden voittaneeseen MM-ryhmään vuoden 1966 kotikisoissa.
Jalkapallouransa jälkeen Connelly johti Connelly’s Plaice -nimistä fish and chips -ravintolaa Brierfieldissä.
Eutheriodontia
Eutheriodontia on terapsidien kladi, johon kuuluvat Therocephalia sekä kynodontit (Cynodontia), joka käsittää myös nisäkkäät. Nisäkkäät ovat Eutheriodontian jäsenistä ainoita, jotka eivät ole kuolleet sukupuuttoon.
Helsingin Jyry
Jalkapallo
TUL:n jalkapallomestaruuden Jyry voitti vuonna 1927. Seura pelasi loppuottelussa myös 1923, jolloin Jyry hävisi finaalin Kullervolle. Vuonna 1948 Jyry osallistui TUL:n ja SPL:n yhteiseen Suomensarjaan ja tuli etelälohkossa 12. sijalle. Kyseessä oli tuolloin Suomen jalkapallon toiseksi korkein sarjataso.
Jyryn pelaajia oli mukana TUL:n jalkapallojoukkueessa sekä vuoden 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa, että 1928 Moskovan spartakiadeissa. Frankfurtiin lähetetyssä joukkueessa Jyryn pelaajia olivat Reino Fri sekä Kaarlo ja Vilho Lehto. Moskovassa TUL:n joukkue koostui ainoastaan Jyryn ja Töölön Vesan pelaajista, joista jyryläisiä olivat Reino Frin ohella Viljo Halme, Leevi Kekkonen, Tauno Kekkonen, Lauri Präktig, Armas Savolainen, Gunnar Therman ja Brynolf Weckström. Spartakiadeihin urheilijoitaan lähettäneet seurat erotettiin vuoden kuluttua TUL:n jäsenyydestä ja näin Jyryn lupaavana pidetty jalkapallojoukkue hajosi. Pystyäkseen jatkamaan uraansa, pelaajat siirtyivät pääosin SPL:n alaisiin seuroihin. Myöhemmin 1930-luvun aikana entisistä Jyryn pelaajista nousivat A-maajoukkueeseen Leevi ja Tauno Kekkonen, Viljo Halme, Vilho Lehto, Lauri Präktig, Lauri Taipale ja Veli Leskinen. Viljo Halme oli vuoden 1936 Berliinin olympiakisoihin osallistuneen joukkueen varamiehenä.
Eutheriodontia
Fylogenia
Rubidge & Sidor (2001):
Helsingin Jyry
Koripallo
Helsingin Jyry pelasi koripallon SM-sarjassa kuusi kautta 1950-luvulla, sijoittuen pronssille vuosina 1956 ja 1958. Naisten SM-sarjassa Jyry pelasi myös kuuden kauden ajan 1950–1980-luvuilla. Joukkue voitti SM-kultaa 1977 sekä hopeaa 1978 ja 1979.
Jyryn tunnettuja pelaajia ovat muun muassa Suomen joukkueeseen Helsingin olympialaisissa kuuluneet Eero Salonen ja Kalevi Sylander sekä koripallolegenda Reino Björn. Nykyään seuralla on toimintaa harrastekoripallossa.
Jääurheilu
Jääpallossa Jyry voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1924 ja sijoittui kolmasti hopealle 1926–1928. Jyryn lakkauttamisen jälkeen osa pelaajista siirtyi vuonna 1932 perustetun Työväen Maila-Poikien joukkueeseen, mutta esimerkiksi Sven Präktig loikkasi Suomen Palloliittoon kuuluneeseen HJK:iin ja nousi myöhemmin Suomen jääpallomaajoukkueeseen. Jääkiekossa Jyry pelasi Suomen Jääkiekkoliiton sarjoissa parhaimmillaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Maakuntasarjassa vuosina 1951–1955. Myöhemmin 1990-luvulla Jyry pelasi kahdeksan kauden ajan Kaukalopallon SM-sarjassa, voittaen kolme Suomen mestaruutta vuosina 1994, 1995 ja 1998.
Jyryn lajivalikoimaan kuului 1900-luvun alussa myös pikaluistelu. 1920-luvulla seura järjesti kansainvälisiä pikaluistelukilpailuja Eläintarhanlahdella.
Voimistelu
Jyryn tunnetuin voimistelija on Pirkko Pyykönen, joka kuului vuonna 1952 Helsingin olympiakisoissa joukkuekilpailun viidenneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen. Nykyään seuran ohjelmassa on joukkuevoimistelu, josta vastaa seuran naisjaosto.
Uinti
Jyryn lajeja ovat olleet myös kilpauinti, uimahyppy sekä vesipallo. Vuodesta 1922 lähtien Jyry ylläpiti Mustikkamaalla toiminutta Helsingin kaupungin rakennuttamaa uimalaitosta. Kaupungin tuen ehtona oli, että laitoksen käyttö oli ilmaista koululaisille, poliiseille ja palomiehille. Tunnetuin Jyryn uimareista oli Albert Moll, joka osallistui myös uimahyppyihin Moskovan spartakiadeissa 1928 ja pelasi Jyryn vesipallojoukkueessa TUL:n mestaruussarjassa.
Suunnistus
Jyryn suunnistusjaosto toimii seuran alaisuudessa nimellä Rasti-Jyry.
Suomi Viina
Suomi Viina on Pernod Ricard Finlandin valmistama maustamaton viina. Siinä on alkoholia 32,0 tilavuusprosenttia. Pullon etiketissä on Suomen lippu, mutta se valmistetaan ranskalaisesta etanolista, joka käsitellään, pullotetaan, pakataan ja varastoidaan Pernod Ricardin tehtaalla. Viinaa on valmistettu vuodesta 1998.
Eepos-kirjastot
Eepos-kirjastot on Etelä-Pohjanmaan kuntien sekä Kaskisten, Perhon, Vetelin ja Laihian kirjastojen muodostama seudullinen verkosto eli kirjastokimppa. Eepos-kirjastoihin kuuluu 22 kuntaa. Yhteiset verkkosivut ja verkkokirjasto ovat palvelleet asiakkaita helmikuusta 2017 alkaen. Yhteistyö mahdollistaa koko alueelle yhteiset käyttösäännöt, kirjastokortin, verkkopalvelun, e-kirjapalvelun, aineistokuljetukset sekä asiakas- ja aineistotietokannat.
LATAM Cargo Chile
LATAM Cargo Chile on chileläis-brasilialaisen LATAM Airlines Groupin omistama rahtilentoyhtiö. Yhtiö lentää rahtilentoja Pohjois- ja Etelä-Amerikan välillä.
Yhtiö on muodostettu kolmesta entisestä rahtilentoyhtiöstä: LAN Chilestä, Ladecosta ja Fast Airista.
LATAM Cargo Chilen sisaryhtiöitä ovat LATAM Cargo México, LATAM Cargo Brasil ja LATAM Cargo Colombia.
Laivasto
LAN Cargon lentueeseen kuului tammikuussa 2016 seuraavat lentokoneet:
Tarzan, apinamies
Tarzan, apinamies (engl. Tarzan, the Ape Man) on vuonna 1981 julkaistu seikkailuelokuva, joka perustuu osittain Edgar Rice Burroughsin romaaniin Tarzan, apinain kuningas. Elokuvan pääosia esittävät Bo Derek, Richard Harris, John Phillip Law, Miles O'Keeffe, Akushula Selayah, Steve Strong, Maxime Philoe ja Leonard Bailey. Elokuvan on ohjannut John Derek. Elokuva menestyi taloudellisesti kritiikistä huolimatta ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo elokuvaa ”aikuisten Siniseksi laguuniksi” ja ”lässähtäneeksi lystiksi norsujen keskellä”. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Amerikkalainen VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa ”raskassoutuiseksi ja kieroutuneeksi tekosyyksi nähdä Bo Derek alasti” ja pitää sitä niin huonona, ettei sitkeimpien Tarzan-fanienkaan kannata vaivautua. Tähtien sijasta ”Kultainen videonoutaja” antaa sille huonoimmille elokuville varaamansa arvosanan ”WOOf!”.
E.L.A.
E.L.A. on rap-artisti Elastisen, 31. lokakuuta 2007 julkaistu, kolmas studioalbumi. "E.L.A." on kirjainlyhenne sanoista ”Elän loppuun asti”.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Aiheesta muualla
E.L.A.
Njurban piiri
Njurban piiri on kunnallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä. Njurban piiri rajoittuu pohjoisessa Olenjokin kansalliseen piiriin, idässä Verhneviljuiskin ulusiin, etelässä Suntarin ulusiin ja lännessä Mirnyin piiriin. Perinteisesti tärkeitä elinkeinoja piirissä ovat maanviljely, nautakarjan- ja hevostenkasvatus. Nykyisin taloudellisesti merkittävää on erityisesti timanttikaivostoiminta. Alueella tuotetaan myös kultaa, ruskohiiltä ja puolijalokiviä.
Maantiede
Njurban piiri sijaitsee Keski-Jakutian tasangolla. Sen pinta-ala on 52 400 km². Piirin läpi virtaa Viljui ja siihen laskeva Marha. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee -36 ja -40 °C välillä ja heinäkuun +16 ja +17 °C välillä. Vuoden sademäärä on noin 200–250 mm.
Väestö
Vuonna 2002 piirin asukasluku oli 25 858 ja väestötiheys 0,5 as/km². Vuonna 2002 väestöstä asui piirin ainoassa kaupungissa Njurbassa 10 309 ja maalaiskunnissa 15 549. Samana vuonna uluusin väestöstä oli naisia 51,1 prosenttia ja miehiä 48,9 prosenttia.
Vuonna 1989  oli väestöstä jakuutteja 81,8 prosenttia, venäläisiä 13,7 prosenttia, evenejä ja evenkejä molempia 0,2 prosenttia sekä muita (29 eri kansallisuutta) 4,1 prosenttia.
Asukasluvun kehitys:
Historia
Njurban piirin edeltäjä oli Marhan ulus. Nykyisen alueen käsittävä Leninskin piiri perustettiin 9. tammikuuta 1930. Neuvostoliiton hajottua Sahan tasavallan korkein neuvosto muutti nimen Njurban piiriksi 5. helmikuuta 1992.
Cradle of Fear
Cradle of Fear on englantilaisen Alex Chandonin ohjaama splatter-kauhuelokuva. Elokuvassa esiintyvä yhtye Cradle of Filth on yksimielisesti todennut sen olevan "väkivaltaisin elokuva, jonka olet koskaan nähnyt". Elokuvassa nähdään cameo-rooleissa pääosaa esittävän Dani Filthin lisäksi koko Cradle of Filthin silloinen kokoonpano.
Juoni
Raaka ja verinen Cradle of Fear on jaettu neljään erilliseen tarinaan kostosta ja sen toteutumisesta. Kemper (David McEwen) on sadistinen sarjamurhaaja ja sekopäinen hypnotisti, joka on jäänyt kiinni ja lukittu pehmustettuun selliin mielisairaalaan. Tämä ei kuitenkaan estä Kemperiä jakamasta oikeuttaan niille, joiden ansiosta hän on lukittuna. Kemperillä on apunaan koston jaossa vain "The Man'ina" tunnettu uskollinen kannattajansa (Dani Filth). Neilson (Edmund Dehn) on etsivä, joka on määrätty tutkimaan tätä rikosaaltoa.
Bronisław Malinowski
Bronisław Kasper Malinowski (7. huhtikuuta 1884 Krakova, Itävalta-Unkari — 16. toukokuuta 1942 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) oli puolalaissyntyinen antropologi, joka teki merkittävän osan elämäntyöstään Isossa-Britanniassa. Malinowskia pidetään yhtenä ns. funktionalistisen koulukunnan huomattavimmista edustajista.
Bronisław Malinowski aloitti tieteellisen uransa Krakovassa, silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja suoritti Jagellon yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon pääaineinaan matematiikka ja luonnontieteet. Hän perehtyi myös James George Frazerin, Karl Bücherin ja Wilhelm Wundtin kirjoituksiin; luettuaan Frazerin teoksen The Golden Bough hän päätti ryhtyä antropologiksi. Hänen funktionalististen näkemystensä edeltäjinä voidaan pitää myös Herbert Spenceriä, William Jamesia ja Emile Durkheimia. Hän oli kiinnostunut psykoanalyysin sovelluksista ja pyrki osoittamaan, etteivät oidipuskompleksi ja muut psykologiset ristiriidat olisi luonteeltaan yleismaailmallisia.
Malinowski seurasi Wundtin luentoja Leipzigissa, ennen kuin muutti Britanniaan vuonna 1910. Hän teki antropologista kenttätyötä Tyynenmeren saaristoissa ja Australiassa ja I maailmansodan jälkeen suoritti tohtorintutkinnon London School of Economics -korkeakoulussa. Hänen työnohjaajansa oli Charles Gabriel Seligman, ja hänen opettajiinsa kuului myös suomalainen Edvard Westermarck. Sittemmin Malinowski teki kenttätyötä myös pueblointiaanien parissa 1920-luvulla, Etelä- ja Itä-Afrikassa ja Meksikossa 1930-luvulla. Hän sai Britannian kansalaisuuden vuonna 1931.
Malinowski hoiti Lontoon yliopistossa antropologian professuuria vuodesta 1927 lähtien, ja II maailmansodan puhjettua hän jäi Yhdysvaltoihin ja opetti Yalen yliopistossa. Malinowskin tunnetuin teos on Argonauts of the Western Pacific (1922). Päätutkimukset koskivat Trobriandsaarten kansojen tapoja ja sosiaalista järjestystä.
Antropologisessa työssään Malinowski hyödynsi niin kutsuttua osallistuvaa havainnointia. Hän osasi kuvata kulttuurien ominaislaatua elävästi ja konkreettisesti. Yhteiskuntien tutkimisessa hän erotti neljä keskeistä näkökohtaa:
Malinowski korostaa kulttuuri-ilmiöiden globaalisuutta ja funktionaalisuutta: esimerkiksi kaupankäynti vaikuttaa koko yhteisön elämään, kaikkiin sosiaalisiin tasoihin sekä ekologisiin, teknologisiin, maagisiin ja myyttisiin näkemyksiin.
9K33 Osa
Lähteet
pienoiskuva|9K33 Osan käyttäjämaat.
Oskari Kalajanniska
Ura
Kalajanniska on Haapajärven Kiilojen kasvatti. Hän muutti perheineen 15-vuotiaana Jyväskylään ja siirtyi JYPin C-nuoriin. Kalajanniska voitti kaudella 2014–2015 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 6+6=12. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän oli JYPin paras maalintekijä 16 osumallaan. Kauden 2015–2016 päätteeksi Kalajanniska voitti B-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2016–2017 hän voitti JYPin B-nuorten sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 18+22=40.
Toukokuussa 2018 Kalajanniska teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2018–2019 seuran A-nuorissa, joiden kapteenistoon Kalajanniska nousi. Hän sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 5. tammikuuta 2019 Turun Palloseuraa vastaan. Kalajanniska merkittiin JYPin 13. hyökkääjäksi. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa.
Kalajanniska sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa kauden 2019–2020 avauskierroksella 13. syyskuuta 2019 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin JYPin nelosketjun vasempaan laitaan Anton Stråkan ja Samuli Ratisen viereen. Kalajanniska sai ottelussa jääaikaa 8.44 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kauden viidennessä ottelussaan 25. syyskuuta 2019 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Kaikkiaan Kalajanniska teki tulokaskaudellaan 32 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4. Hänen kauttaan haittasi kuitenkin joulukuussa 2019 tullut olkapäävamma, kun Kalajanniska loukkaantui KooKoon Arttu Pellin taklattua häntä selästä. Pelli sai tilanteesta 2+10-minuutin rangaistuksen. Kalajanniska oli sivussa tammikuun 2020 puolivälin. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä.
Kaudella 2020–2021 Kalajanniska pelasi JYPissä vain kolme ottelua, kunnes helmikuussa 2021 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Kalajanniska pelasi siellä lopulta kauden loppuun. Kaudeksi 2021–2022 hän teki TUTOn kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Helmikuussa 2022 Kalajanniska palasi loppukauden kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella JYPiin.
Muuta
Kalajanniskan isä Juha on entinen pesäpalloilija, joka voitti Oulun Lipon riveissä vuonna 1998 sekä voitti kolme kertaa Ykköspesiksen lyöjäkuninkuuden. Myös Oskari Kalajanniska itse pelasi pesäpalloa Haapajärven Pesä-Kiiloissa lukkarina ja kopparina. Hän pelasi juniorina myös kerran Itä–Länsi-ottelussa. Kalajanniska lopetti pesäpalloilun kuitenkin 15-vuotiaana hänen perheensä muutettua Jyväskylään.
Varig Logística
thumb|Yhtiön [[McDonnell Douglas MD-11.]] Varig Logistica (myös VarigLog) oli brasilialainen São Paulossa pääkonttoria pitävä rahtilentoyhtiö. Yhtiö perustettiin syyskuussa 2000 ja se oli Varigin täysin omistama tytäryhtiö. Yhtiö myytiin joulukuussa 2005 Volo do Brasil -konsortiolle. Heinäkuussa 2006 yhtiö osti konkurssin partaalla horjuneen entisen emoyhtiönsä, Varigin ja Varigin tytäryhtiön Rio Sulin. VarigLog meni konkurssiin 27. syyskuuta 2012.
Laivasto
Varig Login laivasto koostui seuraavasti (elokuussa 2007):
Princesa (1730)
Valmistus
Alus tilattiin Guernizosta Santanderista ja laskettiin vesille 1730.
Palvelus
Alus lähti päällikkönään Don Parlo Augustino de Gera Buenos Airesista Espanjaan, minkä tiedon Britannian Amiraliteetti sai 25. maaliskuuta 1740. Portsmouthista lähti Colvill Maynen johtamana kolmen linjalaivan laivue, johon kuuluivat HMS Kent, HMS Lenox ja HMS Oxford. Britannian laivaston alukset havaitsivat espanjalaiset 8. huhtikuuta. Takaa-ajon jälkeen seuranneessa taistelussa espanjalaisaluksen miehistöstä sai surmansa ennen antautumista 33 ja haavoittui noin sata. Brittialusten tappiot olivat seitsemäntoista kaatunutta ja nelisenkymmentä haavoittunutta.
HMS Princess
Alus saapui 8. toukokuuta Portsmouthiin. Amiraliteetti määräsi 21. huhtikuuta 1741 aluksen tarkastettavaksi, ja tarkastus toteutettiin 14. heinäkuuta. Alus lunastettiin laivastolle 5 418 punnalla 11 shillingillä ja 6,75 dimellä. Aluksella tehtiin merkittäviä korjauksia ennen kuin se varustettiin Portsmouthissa heinäkuusta maaliskuuhun 1742. Korjaus- ja varustamiskustannukset olivat 36 007 puntaa kaksi shillinkiä ja kymmenen dimeä.
Alus otettiin heinäkuussa 1741 palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään Perry Mayne, joka luovutti päällikkyyden vuonna 1743 Robert Pettille. Pett vei aluksen joulukuussa Välimerelle, jossa se liittyi amiraali Thomas Mathews'n laivastoon. Alus osallistui laivaston mukana Toulonin taisteluun 14. helmikuuta 1744. Aluksen väliaikaisena päällikkönä oli heinäkuussa 1745 John Donkey, joka luovutti päällikkyyden Joseph Lingenille.
Vuonna 1746 aluksen päällikkyyden vastaanotti Thomas Philpot, jonka johdolla alus purjehti amiraali George Townshendin laivueen mukana Leewardsaarille. John Cockburne vastaanotti päällikkyyden heinäkuussa 1746, minkä jälkeen alus matkasi Louisbourgin kautta Britteinsaarille. Aluksesta tehtiin amiraali Richard Lestockin lippulaiva loppuvuodesta ja se osallistui Lorientin edustan tapahtumiin 20.–25. syyskuuta. Toukokuussa 1747 aluksen päälliköksi tuli Augustus Hervey, ja alus lähti Välimerelle, missä se oli lokakuussa hetken vara-amiraali John Byngin lippulaivana.
Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa 1748. Seuraavana vuonna alus tarkastettiin, mutta korjaustarvetta ei raportoitu. Aluksen maattua ankkurissa ilmoitettiin 15. marraskuuta 1755 palvelukseenpalauttamisesta, ja se muutettiin Portsmouthissa proomuksi elokuusta 1759 heinäkuuhun 1761. Alus palautettiin palvelukseen vuonna 1759 päällikkönään Edward Barber, ja se palveli proomuna seitsenvuotisen sodan ja Yhdysvaltain vapaussodan ajan. Alus myytiin Portsmouthissa 30. joulukuuta 1784.
Timo Ahopelto
Timo Ahopelto (s. 1975) on suomalainen sarjayrittäjä ja aikaisen vaiheen pääomasijoittaja.
Ahopelto tunnetaan erityisesti lääketuotekehityksen tiedonhallintaohjelmistoja valmistavan CRF Health Oy:n perustaja-toimitusjohtajana ja pääomasijoitusyhtiö Lifeline Venturesin toisena perustajana.
Vuoden 2015 tammikuussa brittiläinen Vitruvian Partners osti CRF Health Oy:n 320 miljoonan euron kauppahintaan, joka oli myyntihetkellä kolmanneksi suurin koskaan suomalaisesta startup-yrityksestä maksettu summa. Heinäkuussa 2018 amerikkalainen Genstar Capital osti edelleen CRF Health Oy:n yli miljardin euron kauppahinnalla, jolloin yrityksestä tuli Suomen neljäs ns. yksisarvinen eli yli miljardin dollarin arvoon kasvanut teknologiayhtiö. Aiemmat yksisarviset ovat Supercell, Rovio ja MySQL.
Ahopellon hallituspaikkoihin kuuluvat tai ovat kuuluneet muun muassa start-up- ja kasvuyhtiöt Arctic Diagnostics Oy, Dispelix Oy, älysormuksia valmistava Ouraring Oy, keinoälyrobottiyhtiö ZenRobotics Oy, syövän immunoterapiayhtiö TILT Biotherapeutics Oy ja ohjelmistorobotiikkayhtiö Digital Workforce Nordic Oy. Listatuista pörssiyhtiöistä Timo Ahopelto on ollut Tieto Oyj:n (myöhemmin fuusion jälkeen Tietoevry Oyj) hallituksen jäsen vuodesta 2017. Lifeline Ventures oli Supercell-peliyhtiön ensimmäinen sijoittaja.
Sijoitustoiminnan ulkopuolella Ahopelto aloitti teknologia- ja innovaatiorahoituskeskus Tekesin (myöhemmin Business Finland), Euroopan yhtä keskeisintä startup-konferenssia Slushia järjestävän Slush Oy:n sekä startup-sektorin toimintaa Suomessa ohjaavan Startup Säätiön hallituksen jäsenenä vuonna 2014. Vuodesta 2018 alkaen Ahopelto on toiminut Slush Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Vuoden 2015 alusta Ahopelto on toiminut Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) hallituksessa, ja vuodesta 2017 Suomen valtion sijoitusomaisuutta hoitavan Solidium Oy:n hallituksessa. Ahopelto julkaisi myös kasvuyrittäjän kokemusmaailmasta kertovan Sand Hill Road -esikoisromaaninsa vuonna 2013. Ahopelto on puhunut paljon Suomen ohjelmistoalan määrällisen ja laadullisen vahvistamisen tarpeesta, ja julkaisi yhdessä EVA:n kanssa aiheesta analyysin keväällä 2018.
Lilacs in the Spring
Lilacs in the Spring (tai Let’s Make Up) on vuonna 1954 julkaistu romanttinen fantasiakomedia, joka perustuu samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Errol Flynn, Anna Neagle, David Farrar, Kathleen Harrison, Peter Graves, Helen Haye, Scott Sanders ja Alan Gifford. Elokuvan on ohjannut Herbert Wilcox. Elokuva oli Sean Conneryn ensimmäinen.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1986
pienoiskuva| Vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Meksikossa 31. toukokuuta – 29. kesäkuuta. Mestaruuden voitti Argentiina, joka voitti Méxicon Estadio Azteca -stadionilla pelatussa loppuottelussa Saksan luvuin 3–2. Loppuottelua seurasi television välityksellä 652 miljoonaa ihmistä.
Kilpailut oli aluksi tarkoitus järjestää Kolumbiassa, joka kuitenkin ilmoitti, ettei sillä ole varaa järjestää niitä. Kun kilpailut siirrettiin Meksikoon, tuli siitä ensimmäinen maailmanmestaruuskisat kahdesti järjestänyt maa.
Yleistä
Kilpailujen kulku oli hieman erilainen kuin vuoden 1982 kilpailuissa: lopputurnaukseen pääsi karsinnoista 24 joukkuetta, jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon. Toiselle kierrokselle pääsivät jokaisen lohkon voittajat ja toiseksi tulleet, sekä neljä parhaiten pärjännyttä kolmanneksi tullutta.
Tanska kohosi ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissaan alkulohkon jälkeen suosikiksi voitettuaan muun muassa Uruguayn 6–1 ja Saksan liittotasavallan 2–0. Ensimmäisessä pudotuspelissä Espanja kuitenkin voitti "juutit" 5–1 Emilio Butragueñon tehtyä neljä maalia.
Kisojen parhaaksi otteluksi arvioitiin Brasilian ja Ranskan kohtaaminen, jossa hyökkäykset aaltoilivat päädystä toiseen. Ranska voitti rangaistuspotkukisan jälkeen. Välierässä se ei kuitenkaan saanut revanssia vuoden 1982 kisoille vaan hävisi taas Saksalle.
Tanskan lisäksi maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset Kanadalle ja Irakille, mutta molemmat putosivat kisoista jo ensimmäisellä kierroksella hävittyään kaikki kolme ottelua.