cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gloria in excelsis Deo
Luterilaiset kirkot
Gloria-hymni ja sen yhteydessä käytetty Laudamus ovat käytössä myös luterilaisissa kirkoissa, yleensä ei kuitenkaan latinaksi, vaan paikallisille kielille käännettynä. Saksassa ja Tanskassa siihen liittyvän Laudamuksen kuitenkin syrjäytti jo 1500-luvulla Nicolaus Deciuksen kiitos­virsi Ainoan Herran Jumalan (nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsi­­kirjassa virsi 128 ).
Laudamus-hymniä on Suomessa kutsuttu myös Hilariuksen kiitos­virreksi, Hilarius Poitierslaisen mukaan, jota on pidetty sen kirjoittajana. Myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa oleva virsimuotoinen Laudamus Me kiitämme sinua -virsi ei kuitenkaan liene hänen kirjoittamansa.
Nykyisen Kirkkokäsikirjan mukaan Kunnian jälkeen lauletaan Kiitos­virsi Pyhälle Kolminaisuudelle. Laudamusta suositellaan käytettäväksi erityisesti juhlapyhinä. Kirkkokäsikirjan Jumalanpalvelusten kirjassa luetellaan ne virret, joita Laudamuksen sijasta voidaan käyttää (Virret 126, 128ː2-4, 129-133, 135, 227ː5, 328 ja 334;1,5-8.) Virsikirjan Jumalanpalveluslaulujen osastossa on useita Laudamuksen parafraasitekstejä, virret 725-730. Virsi 725 "Soi Jumalalle, Korkeimmalle kunnia" ja 730 "Me ylistämme sinua" on pelkkä teksti, johon voidaan tilanteen mukaan säveltää uusi melodia. Virsi 726 "Sinua me kiitämme, sinua ylistämme" on Samppa Asunnan muotoilema teksti ja sävelmä on Kaj-Erik Gustafssonin tekemä. Virsi 727 "Me ylistämme Jumalaa" on Niilo Rauhalan teksti, sävelmänä pohjois-savolainen toisinto. 728, "Sinulle kiitos, kunnia" on Niilo Rauhalan teksti, jota lauletaan raumalaisella sävelmätoisinnolla. Virsi 729 "Isä, Kaikkivaltias" on myös Niilo Rauhalan teksti, sävelmä on Armas Maasalon sävelmä.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on Liturgisten laulujen osastossa "Gloria ja Laudamus" numerolla 697. Siitä on yhdeksän vaihtoehtoa, joista osa on perinteinen Laudamuksen teksti (697ː4, sävelmä 1500-luvulta, 697ː5, eteläafrikkalainen sävelmä). Muut ovat Laudamuksen tekstin parafraaseja, ja tarkoitettu käytettäväksi kirkkovuoden eri aikoina. Näiden versioiden tekstit ovat vuoden 1986/2002 Ruotsin kirkon käsikirjan mukaisia tekstejä.
Samoin kuin katolisessa ja anglikaanisessa, myös luterilaisessa kirkossa Kunnia ja kiitosvirsi jätetään pois paaston­aikana tuhka­keski­viikosta lähtien, sekä adventtiaikana ensimmäistä adventti­sunnuntaita seuraavasta maanantaista lähtien.
Sävelmät
Gloriaa ja Laudamusta on laulettu ja lauletaan edelleen monilla eri sävelmillä, joita nykyiset tutkijat ovat luetelleet pitkälti yli 200. Roomalainen messukirja luettelee useita sävelmiä, joilla se voidaan laulaa koko­nai­suu­dessaan. Keski­ajalla siitä sävellettiin lisäksi useita mukaelmia, joita laulettiin paikoitellen siihen saakka, kunnes paavi Pius V vuonna 1570 uudisti messu­kirjan. Niissä alku­peräiseen Gloriaan oli saatettu lisätä esimerkiksi viittaus Jeesuksen äitiin, Neitsyt Mariaan. Tällaisten lisäysten käyttö Neitsyt Marian kunniaksi oli niin yleistä, että messu­kirjan vanhemmissa versioissa ennen vuotta 1921 Glorian kohdalla oli huomautus: "Sic dicitur Gloria in excelsis Deo, etiam in Missis beatæ Mariæ, quando dicenda est". ("Kun Gloria in excelsis Deo on lausuttava, se lausutaan tässä muodossa, myös ylistetyn Neitsyen messuissa.
Lähes kaikkiin poly­fonisiin sävellettyihin messuihin sisältyy "Gloria ja Laudamus" muiden messun pysyvien osien ohella. Lisäksi on useita ainoastaan sen käsittäviä sävellyksiä, joista tunnetuimpa ovat säveltäneet:
Sanat Gloria in excelsis Deo esiintyvät myös useissa joululauluissa, esimerkiksi alkujaan ranskalaisessa laulussa Kuului laulu enkelten.
VLK
VLK tai Vlk (tšekiksi "susi") voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Anastasija Vasyljeva
Anastasija Vasyljeva (s. 18. tammikuuta 1992 Harkova) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 129 elokuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 145 lokakuussa 2015. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä ja 27 ITF-turnausta nelinpelissä.
Bernard Laidebeur
Bernard Laidebeur (11. heinäkuuta 1942 Pariisi, Ranska – 21. huhtikuuta 1991 ) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
American Walking Pony
American walking pony on yhdysvaltalainen ponirotu, joka on kehitetty tennesseenwalkerista ja welshponista. Niillä on kaksi rodulle ominaista erikoisaskellajia merry walk ja pleasure walk.
Bernard Laidebeur
Laidebeur saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia Tokion 1964 olympialaisissa ajalla 39,3 s. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 10,5 s. Hän kuului Ranskan pikaviestijoukkueeseen, joka juoksi kotimaassaan kesällä 1964 Euroopan ennätykset 39,3 ja 39,2 s. Hän voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1964.
American Walking Pony
Ominaisuudet
Yleisvaikutelmaltaan american walking ponyn on poniksi suurikokoinen ja hevosmainen. Säkäkorkeus on korkeintaan 142 cm. Väreistä sallitaan yksiväriset ja kirjavat, tiikerinkirjavaa ei hyväksytä. Pää on hienopiirteinen ja suhteessa pieni, silmien valkoinen kovakalvo näkyy usein. Kaula on pitkä, kaareutuva ja lihaksikas, hyvin runkoon liittynyt. Lavat ovat loivat mahdollistaen vapaat liikkeet ja rintakehä on leveä. Selkä on lyhyt, runko syvä ja lautanen kohtuullisen luisu ja pitkä , takaosa lihaksikas. Etujalat ovat suorat, takakintereet suorat tai hieman sisäänpäin taipuvat.
American walking ponylla on perinnölliset uniikit erikoisaskellajit pleasure walk ja merry walk. Molemmat ovat nelitahtisia ja poni pitää niissä takajalat hyvin allaan ja kantaa päätään korkealla. Pleasure walk on nopeudeltaan normaalin käynnin ja ravin välissä, poni nyökyttelee päätään askelluksen tahdissa. Merry walk on ravia nopeampi, pehmeä askellaji, pään nyökyttely on pleasure walkia voimakkaampaa. Lisäksi joillakin poneilla on tennesseenwalkerilta perityt erikoisaskellajit slow gait ja rack.
Historia
Rodun kehittäjän Joan Hudson Brownin tavoitteena oli kehittää suuri arabityyppinen poni, jolla on pehmeät ja mukavat liikkeet. Tällainen syntyi tennesseenwalkerin ja welshponin yhdistelmästä. Tennesseenwalkerilta american walking pony peri liikkeensä ja welshponilta arabityyppisen pään ja pitkän kaareutuvan kaulan. Rodun kantakirja The American Walking Pony Registry perustettiin vuonna 1968.
Nykyään rotua esiintyy lähinnä Yhdysvalloissa Georgiassa, Kaliforniassa ja Washingtonissa sekä Kanadassa. Hudson Brownin mukaan vuonna 2012 rekisterissä oli noin 400 ponia ja vuosittain rekisteröidään 10-15 uutta varsaa.
Alamäkiajo
pienoiskuva|250x250px|Viisikertainen alamäkipyöräilyn maailmancupin voittaja Aaron Gwin vuonna 2015. Alamäkipyöräily tai alamäkiajo (lyhennetään DH, ) on maastopyöräilyn alalaji. Alamäkipyöräilyssä pyöräilijä pyrkii ajamaan määrätarkoitusta varten rakennetun radan lähdöstä maaliin mahdollisimman nopeasti. Alamäkipyöräilyn suorituspaikat ovat alamäkeen viettäviä teknisesti vaativia ratoja, joihin kuuluu erilaisia rakennettuja ja usein myös luonnonmukaisia muotoja. Alamäkipyöräilyradan muotoja ovat kivikkoalueet, erilaiset käännökset ja hyppyrit sekä pudotukset. Alamäkipyöräilijä siirtyy laskujen välillä takaisin radan lähtöön kuljettimen, tyypillisesti kesäkäytössä olevan hiihtohissin avulla. Alamäkipyöräilyssä urheiluvälineenä käytetään maastopyöriä, joille on tyypillistä tukeva rakenne ja pitkät joustomatkat sekä etu- että takajousituksessa. Alamäkipyöräilykilpailuja on kahden tyyppisiä, yhteislähdöllisiä kilpailuja, jotka ovat suhteellisen harvinaisia sekä kilpailuja, joissa kuljettajat lähetetään radalle yksitellen.
Kilpailutoimintaa järjestetään kansainvälisellä tasolla sekä kansallisella ja paikallisella tasoilla ympäri maailmaa. Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI järjestää vuosittain lajin maailmanmestaruuskilpailun osana maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuja.
Historia
On syytä huomata, että nykyinen maastopyöräily on muodostunut juuri alamäkiajon kautta - ei päinvastoin. Laji sai alkunsa jo ilmeisesti 70-luvulla Yhdysvalloissa, kun cruiserityyppisillä pyörillä keksittiin ajaa kilpaa mäkeä alas. Cruiserityyppisen pyörän etuina olivat vahva runko, paksut renkaat sekä alamäkeen hyvin soveltuva loiva runkogeometria. Laji alkoi kehittyä, kun pyöriin lisättiin vaihteita, jotta samalla pyörällä pääsisi myös mäkeä ylös. 80-luvulla jäykkärunkoiset ja jousittamattomat pyörät olivat jo kehittyneet pitkälle nykyisen näköisiksi maastopyöriksi. Pyörien kehityksen myötä myös alamäkikilpailuiden radat ovat muuttuneet nopeammiksi ja teknisemmiksi. Yhdysvalloista laji on levinnyt Saksan kautta muihin Keski-Euroopan maihin.
Tekniikka lajin alkuaikoina
Aluksi pyörät olivat täysin jäykkiä eli niissä ei ollut jousitusta ollenkaan, jolloin sekä itse pyörä että ajaja joutuivat todella koville. 90-luvun alussa pyörissä alettiin käyttää jousitettuja etuhaarukoita. Joustomatka oli silloin vain noin 4-7 senttimetriä. Myöhemmin runkoihin on suunniteltu erilaisia takajousituksen mahdollistavia mekanismeja. Lopulta jousitusmatka kasvoi yli kymmeneen senttimetriin.
Runkoja alettiin teräksen sijaan valmistaa alumiinista, josta pystytään tekemään jäykempiä ja kevyempiä runkoja. 90-luvun loppupuolella pyöriin ilmestyivät tuplakruunukeulat ja joustomatka lähenteli 20 senttiä. Tuplakruunukeulalla tarkoitetaan keulaa, jonka liukuputket jatkuvat aina ohjainkannattimeen saakka. Tämä rakenne vahvistaa keulaa huomattavasti, mutta suurentaa kääntösädettä.
Tekniikka tänään
Nykyään kehitys suuntautuu runkojen kestävyyden ja iskunvaimennusteknologian parantamisen ohella myös jarrujen toimivuuden parantamiseen. Iskunvaimennuksen joustomatkat ovat nykyään yli 20 sentin, jopa 30 senttiä (30 sentin keulat soveltuvat enemmän freerideen tai extreme freerideen). Iskunvaimennuksessa käytetään usein ulkoisesti säädettäviä keuloja ja takaiskunvaimentimia. Säädettävyys on tärkeä ominaisuus, jotta pyörä saadaan sopivaksi kullekin ajajalle. Säätömahdollisuuksia on useita, mutta yleisimmät ovat jousen esijännitys sekä sisään- ja ulospäinvaimennus.
Jarruina alamäkipolkupyörissä käytetään hydraulisesti toimivia levyjarrjuja. Jarrulevyjen halkaisija on noin 20 cm. Renkaat ovat alamäkiajoon varta vasten suunniteltuja normaalia paksumpia ja karkealla kuvioinnilla varustettuja nappularenkaita. Aiemmin suosittu 26-tuumainen rengaskoko on vaihtunut 27.5-tuumaisiin, ja myöskin 29-tuumaisia renkaita käytetään. Hyvän pidon lisäksi renkailta vaaditaan myös suurta ilmatilavuutta ja renkaiden leveydet liikkuvatkin 2,5" - 3,0" välillä
Alamäkipolkupyörissä käytetään yleensä vain yhtä etuhammasratasta (vrt. kahteen tai kolmeen joita on muissa polkupyörätyypeissä) ja ns. ketjunohjuria, joka estää ketjua putoamasta etuhammasrattaalta. Etuhammasrattaan rinnalle on usein liitetty myös vahva kiveniskuilta suojaava kiekko (engl. rock ring). Vaihteina pyörissä käytetään ketjuvaihteita, joissa yleensä 7 vaihdetta. Myös napavaihteita on olemassa (Rohloff Speedhub, 14 vaihdetta), mutta ne eivät ole kovin yleisiä. Joitain yrityksiä kehittää alamäkipyörään vaihdelaatikko on myös nähty. Esimerkiksi ammattilaistalli Team G Cross Honda käytti paljon rahaa merkkipyöränsä tuotekehitykseen ja sen runkoon integroitu vaihdelaatikko oli pitkään salaisuus, kunnes pyörä julkaistiin.
Osien on kestettävä suurella nopeudella kivikkoisessa ja juurakkoisessa rinteessä eteneminen sekä hyppyjen aiheuttamat iskut. Kilpailtaessa sponsorit ovat tärkeitä, koska pyörät ovat kalliita ja joutuvat koville ja komponentteja hajoaa usein.
Suojavarusteet
Kilpailuissa suojavarusteet ovat pakollisia, mutta myös harrastajat suojaavat itsensä hyvin lajin tapaturmaherkkyyden vuoksi.
Alamäkiajo Suomessa
Kansainvälisesti menestynein suomalainen alamäkiajaja on Matti Lehikoinen.
Etruria
pienoiskuva|pysty=1.1|Etruskien vaikutusalue. Tummemmalla kartan keskiosassa Etruria. Etruria oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä Tyrrhenia. Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.
Alamäkiajo
Alamäkiajo Suomessa
Monet laskettelukeskukset ovat ottaneet kesäksi lajivalikoimiinsa, talvitoiminnan ohelle, alamäkipyöräilyn. Kaupallisista keskuksista löytyy yleensä vähintään hissikyyti mäen päälle sekä rakennettuja reittejä pyöräilyä varten.
Etruria
Maantiede
Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.
Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.
Kaupunkivaltiot
Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista, joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat 12 kaupungin liiton, jonka mallina oli Vähän-Aasian Joonian kaupunkien liitto dodekapolis. Kaupungit olivat alun perin Veji, Caere, Tarquinii, Vulci, Vetulonia, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia. Rusellae liittyi myöhemmin mukaan Vejin tilalle. Volsiniin luona sijainnut Fanum Voltumnae toimi liiton kokoontumispaikkana. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396 eaa. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin, joista Vejin asukkaita oli , Caeren ja Populonian ja Tarquiniin. Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.
Myöhempi Etruria
Etruria antoi nimensä yhdelle noin vuonna 7 eaa. perustetuista Augustuksen Italian alueista, Regio VII Etrurialle, joka käsitti suunniilleen saman alueen. Nimi Etruria tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun Toscanan suurherttuakunnan perillinen, lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta, toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.
Kalkajoki
Kalkajoki on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 59 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 590 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 10 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Enkijärvestä samannimisen taajaman luona, virtaa kohti itää ja laskee Vienanmeren Kalkalahteen samannimisen kylän luona. Kalkajoki on Enkijärven pääasiallinen laskujoki, mutta järvestä saa alkunsa myös Vonkajoki. Kalkajoen reitillä on useita järviä kuten Pirttilampi (Pirtozero) ja Kalkajärvi (Kalozero). Sen vesi on lukuisten soiden takia ruskeaa.
Kalkajoki on hyvin kalaisa. Sen kalalajeja ovat taimen, hauki, ahven, särki, säyne, made ja lahna sekä toisinaan myös lohi ja kyttyrälohi. Joki on suosittu retkeilykohde.
Hr. Ms. Evertsen
Hr. Ms. Evertsen on ollut seitsemän Alankomaiden kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Henkeen ja vereen (albumi)
Henkeen ja vereen on suomalaisen black metal -yhtyeen Förgjordin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Hammer of Hate.
Albumi sisältää yhtyeen kaksi varhaista demoa sekä ennen julkaisematonta materiaalia. Levy on jaoteltu neljään osaan.
Zodiac
Zodiac voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kenian yleisvaalit 2013
Kenian yleisvaalit 2013 järjestettiin Keniassa 4. maaliskuuta 2013. Vaaleissa valittiin uusi presidentti, parlamentti, maakuntien kuvernöörit sekä maakuntaneuvostot. Presidentinvaaleissa oli kahdeksan ehdokasta. Heistä pääministeri Raila Odingalla ja varapääministeri Uhuru Kenyattalla oli noin 40 prosentin kannatus mielipidetutkimuksissa. Kenyatta on maan ensimmäisen presidentin Jomo Kenyattan poika. Odinga pyrki presidentiksi myös edellisissä vaaleissa 2007; silloin vaalien tulos johti väkivaltaisuuksiin, joissa kuoli yli tuhat ihmistä. Sen vuoksi turvallisuusjärjestelyitä tehostettiin näihin vaaleihin, jotta vastaava ei toistuisi.
Presidentinvaalissa ehdokkaista Uhuru Kenyatta sai 50.51% ja Raila Odinga 43.70% annetuista äänistä. Valituksi tulemiseen ensimmäisellä kierroksella vaadittiin 50% + yksi ääni.
Hr. Ms. Scheveningen (M855)
Hr. Ms. Scheveningen (runkonumero M855) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Alkmaar-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus
Alus tilattiin Van der Giessen de Noord telakalta Alblasserdamista. Se laskettiin vesille 2. joulukuuta 1983 ja valmistui 18. heinäkuuta 1984.
The First Immortal
The First Immortal on vuonna 1998 ilmestynyt, James L. Halperinin kirjoittama tieteisromaani. Kirjan päähenkilö on mies nimeltä Benjamin Smith, joka haluaa elää ikuisesti. Sitä varten tämä suostuu kryosäilöttäväksi.
The First Immortal julkaistiin alun perin tammikuussa 1998. Kirjan esipuheessa kirjailija pyytää lukijoita ilmoittamaan kirjassa olevista tieteellisistä virheistä. Kirjasta julkaistiin myöhemmin vuonna 1998 uusi painos, johon kirjailija oli korjannut virheitä ja lisännyt hieman juonenkäänteitä.
Kryoniikkapalveluita tarjoavat järjestöt Alcor Life Extension Foundation ja Cryonics Institute suosittelevat kirjaa.
Breadmachine
Breadmachine on suomalainen jazzyhtye, joka on tehnyt kaksi pitkäsoittoa Texicalli-levymerkille ja sen jälkeen yhden omakustanne CD:n ja 1 Rosebud Oy -yhtiölle.
HMS Derwent (1903)
HMS Derwent oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Zealandia
thumb|Zealandian topografinen kartta Zealandia on matala, suurimmaksi osaksi merenalainen alue lounaisella Tyynellämerellä. Siitä merenpinnan yläpuolella ovat Uusi-Seelanti, Uusi-Kaledonia ja muutama Tyynenmeren pikkusaari. Alueen koko on noin viisi miljoonaa neliökilometriä.
Zealandia alkoi erota Gondwanan supermantereen laidasta noin 100 miljoonaa vuotta sitten. Ohuutensa vuoksi se jäi kuitenkin merenpinnan alle. Zealandian luoteispuoli on osa Australian laattaa ja kaakkoispuoli Tyynenmeren laattaa. Zealandia alkoi kohota 20 miljoonaa vuotta sitten näiden laattojen törmäilyn vuoksi, mikä synnytti Uuden-Seelannin Eteläiset Alpit. Australian mantereen ja Zealandian erottaa 25 kilometriä leveä ja 3,6 kilometriä syvä Catosalmi, jonka pohja on merenpohjan maankuorta.
HMS Derwent (1903)
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1901–1902 laivasto-ohjelmaa Hawthorn Leslie and Companyltä Newcastle upon Tynestä, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1903 ja valmistui heinäkuussa 1904.
Zealandia
Zealandiaa on ehdotettu uudeksi mantereeksi. Sen asema mantereena riippuu vain siitä, ryhdytäänkö sitä kutsumaan mantereeksi. Nimitysehdotusta on perusteltu sillä, että Zealandialla on joitain mantereille tyypillisiä ominaisuuksia. Merenpohja erottaa sen muista mantereista. Se kohoaa noin kolme kilometriä korkeammalle kuin syvänmeren alueet. Sen maankuori on paksuudeltaan 10–30 kilometriä, mikä on enemmän kuin merenpohjan seitsemän kilometriä, joskin vähemmän kuin nykyisten mannerten 30–50 kilometriä. Sen maankuori myös koostuu mantereille tyypillisistä kivilajeista, kuten graniitista, dioriitista, andesiitista ja liuskekivistä. Myös sen eliöstö on omaleimaista.
HMS Derwent (1903)
Palvelus
Alus upposi 2. toukokuuta 1917 Le Havren edustalla osuttuaan miinaan.
Zealandia
Zealandian mahdollinen hyväksyminen mantereeksi tuskin vaikuttaisi alueen luonnonvarojen hallintaan.
Bariumhydroksidi
Bariumhydroksidi (Ba(OH)2) on vahvasti emäksinen, barium- ja hydroksidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Kaupallisena tuotteena se esiintyy tavallisesti valkoisena mono­hydraattina.
Valmistus
Barium­hydroksidia voidaan valmistaa liuottamalla bariumoksidia (BaO) veteen, jolloin se reagoi seuraavasti:
Käyttö
Bariumhydroksidia käytetään analyyttisessa kemiassa heikkojen happojen, varsinkin orgaanisten happojen titraukseen. Sen kirkas vesiliuos ei voi sisältää karbonaattia, toisin kuin natrium- tai kaliumhydroksidi, koska bariumkarbonaatti ei liukene veteen. Tämän vuoksi sellaisia indikaattoreja kuten fenoliftaleiinia tai tymoliftaleiinia, joiden väri muuttuu emäksisessä liuoksessa, voidaan käyttää ilman, että titrauksessa syntyy virheitä liuoksessa olevien karbonaatti-ionien vuoksi, jotka ovat paljon vähemmän emäksisiä.
Bariumhydroksidia käytetään orgaanisissa synteeseissä vahvana emäksenä, esimerkiksi esterien ja nitriilien hydrolyysissa. .
Sen avulla on myös voitu valmistaa synteettisesti esimerkiksi syklopentanonia, diasetonialkoholia ja guloni-γ-laktonia.
Bariumhydroksidin avulla voidaan demonstroida, mikä on endoterminen reaktio, sillä jos siihen sekoitetaan jotakin ammoniumsuolaa, seos kylmenee, sillä se absorboi lämpöä ympäristöstään.
Bariumhydroksidin avulla voidaan myös neutraloida roiskuneet happopisarat.
Reaktiot
Kuumennettaessa 800 °C:n lämpötilaan barium­hydroksidi hajoaa bariumoksidiksi. Reagoidessaan hiilidioksidin kanssa se muodostaa bariumkarbonaattia. Barium­hydroksidin vesi­liuos, joka on vahvasti emäksinen, reagoi happojen kanssa neutraloiden ne. Esimerkiksi rikki­hapon kanssa se muodostaa bariumsulfaattia, fosfori­hapon kanssa bariumfosfaattia. Rikki­vedyn kanssa se muodostaa bariumsulfidia. Sekoitettuna monien metallien suolaliuosten kanssa se saattaa muodostaa niukka­liukoisia tai liukenemattomia saostumia.
Matkakeskustunneli
thumb|right|250px|Matkakeskustunnelia itään päin kuvattuna. Matkakeskustunneli on kävelytunneli Tampereen keskustassa. Se yhdistää asema-aukion Tullin alueeseen.
Tunneli lähtee rautatieasemalta entisen Ale-Pubin kohdalta ja kulkee henkilöratapihan alitse päättyen Tullin alueelle rakennetun toimistotalon, KSOY Pendoliinon alakertaan. Tunnelista tulee neljä hissi- ja kolme liukuporrasnousua asemalaitureille. Matkakeskustunnelin pituus on 100 metriä. Tunneli on kahdeksan metriä leveä, ja sen molemmissa päissä on liiketilaa.
Matkakeskustunneli avattiin 1. heinäkuuta 2008. Myöhemmin rakennetaan vielä radan suuntainen, Matkakeskustunnelin ja nykyisen asematunnelin yhdistävä Pendolino-tunneli.
Myrsky Näsijärvellä
Myrsky Näsijärvellä on Werner Holmbergin kuolinvuonnaan 1860 maalaama teos, kooltaan 36×50 cm. Tätä öljyvärein kankaalle maalattua teosta pidetään yhtenä Holmbergin päätöistä ajalta, jolloin pyrittiin realismiin 1800-luvun alkupuolen romanttisen kauden jälkeen.
Maalaus kuvaa äkillistä sadekuuroa Näsijärvellä. Tummat pilvet lähestyvät rantaa, jossa näkyy vene ja tuulen piiskaama koivu. Musta järvenselkä ja pilvet luovat kuvaa rajuilman saapumisesta.
Ulkoilmamaalaus oli tulollaan, ja näihin aikoihin oli tapana tehdä luonnoksia ulkona, vaikka lopullinen teos maalattiin ateljeessa. Holmberg yhdisteli muiden tapaan luonnoksia varsinaiseen maalaukseen.
Boston Reds (1890–1891)
Boston Reds oli 1800 -luvun Major League Baseball -joukkue Bostonista. Joukkue otti nimensä perinteikkäältä (Boston) Red Stockings -joukkueelta, joka vuonna 1883 muutti nimensä Beaneatersiksi. Reds toimi vain kaksi kautta, mutta voitti molempina kausina liigansa mestaruuden.
Kauden 1891 päätteeksi National League painosti AA:ta liittymään National Leagueen ja osana painostusta Boston Beaneaters ei pelannut Redsiä vastaan World Seriesiä. Lopulta neljä AA:n joukkuetta liittyi yhdistettyyn liigaan ja muut, mukaan lukien Reds, ostettiin ulos 135 000 dollarin summalla ja niiden pelaajat hajaantuivat jäljelle jääneisiin joukkueisiin.
Ainavihanta
thumb|[[Saksanpihta|Saksanpihdan kolmen peräkkäisen vuoden neulaset.]] thumb|[[Rautatammi on nahkealehtinen, kuten monet ainavihannat lehtipuut.]] Ainavihanta (myös ikivihreä tai ainavihreä) tarkoittaa kasvitieteessä kasvia, jolla on lehtiä ympäri vuoden. Ainavihantien kasvien vastakohtana ovat kesävihannat kasvit.
Ainavihantia kasveja ovat muun muassa useimmat trooppisten sademetsien kasvit, jotka uusivat lehtiään vähitellen ympäri vuoden, sekä viileämmässä ilmastossa monet havupuut. Havupuiden lehdet eli neulaset ovat sopeutuneet kestämään osan ajan vuodesta epäedullisia jaksoja, koska ne ovat pienipinta-alaisia ja pihkaisia. Puut hyötyvät siitä siten, että niillä ei mene aikaa eikä energiaa neulasten kasvattamiseen joka vuosi, vaan ne pääsevät yhteyttämään varhain keväällä heti roudan sulamisen jälkeen.
Uskon kuolema
Uskon kuolema on kahden suomalaisen black metal -yhtyeen Förgjordin sekä Mustan Kappelin split-albumi.
Albumista julkaistiin 666:n kappaleen rajoitettu 7" vinyylipainos.
Timo Mänty
Timo Mänty (s. 1960) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen.
Mänty on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Turun kauppakorkeakoulusta. Mänty toimi Rautakirjassa Lehtipisteen johtajana 1990–1993, Suomalaisen Kirjakaupan varatoimitusjohtajana 1992–1993, Finnkinon toimitusjohtajana 1996–2008 ja Rautakirjan johtajana 2009-2011. Ennen siirtymistään Rautakirja-konserniin Mänty työskenteli Suomen Unileverissä eri päällikkötehtävissä ja Hartwallin markkinointijohtajana.
Mänty siirtyi Rautakirjasta Onniselle 2011 ja oli Onnisen toimitusjohtaja vuoteen 2016 saakka.
Männyn luottamustehtäviin ovat kuuluneet muun muassa Suomen Filmikamarin hallituksen puheenjohtajuus ja Suomen elokuvateatteriliiton hallituksen varapuheenjohtajuus. Hän on ollut myös Jokereiden jääkiekkojoukkuetta pyörittävän Jokerit HC Oy:n hallituksessa.
Männyn tämänhetkisiin luottamustehtäviin kuuluvat Puuilo Oy:n, Omaeläinklinikka Oy:n, Finla Työterveys Oy:n sekä QMG Oy:n hallituksen puheenjohtajuudet sekä Dayton Groupin ja Sievi Capitalin hallituksen jäsenenä toimiminen.
Atlantin valli murtuu (elokuva)
Atlantin valli murtuu (The Longest Day) on yhdysvaltalainen vuoden 1962 elokuva, joka perustuu Cornelius Ryanin samannimiseen kirjaan Normandian maihinnousun ensimmäisen vuorokauden tapahtumista. Elokuvan ohjauksesta vastasivat useat eri ohjaajat.
Elokuvan sotilaskonsultteina käytettiin eri osapuolten todellisiin tapahtumiin osallistuneita henkilöitä, kuten Günther Blumentritt (saksalainen kenraali) ja James Gavin (yhdysvaltalainen kenraali). Elokuvan useissa päärooleissa esiintyi nimekkäitä näyttelijöitä.
Ainutlaatuista elokuvassa verrattuna muihin brittiläisiin tai yhdysvaltalaisiin toista maailmansotaa käsitteleviin aikalaiselokuviin on se, että siinä saksalaiset puhuvat saksaa ja ranskalaiset ranskaa. Elokuvasta on myös versio, jossa kaikki hahmot puhuvat englantia. Tätä versiota varten kohtaukset kuvattiin kahteen kertaan.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Dharan
Dharan, lempinimeltään Dharan Bazar, on kaupunki Nepalin Itäisen kehitysalueen Kosin vyöhykkeellä. Dharan sijaitsee Kathmandusta linnuntietä 220 kilometriä itäkaakkoon. Kaupungin pohjoispuolella kohoaa Mahabharatan (eli Ala-Himalajan) vuorijono, joka sijaitsee Himalajan päävuorijonon eteläpuolella.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 116 181. Kaupunki kuuluu runsaan 763 000 asukkaan Sunsarin piirikuntaan.
thumb|250px|Dharan yläviistosta nähtynä. Dharan on nepalin kieltä ja tarkoittaa eräänlaista saharakennusta, jossa tyypillisesti kaksi henkeä sahasi puutavaraa pitkällä käsisahalla. Kaupungin pinta-ala on 103,4 neliökilometriä. Joulukuussa 2014 Dharan kohotettiin suurkaupungiksi (Sub-metropolitan city). Muutoksen yhteydessä ainakin osaan uusista suurkaupungeista liitettiin läheisten kylä(kehitys)komiteoiden (VDC) alueita ja väestöä.
Kärjenniemen koulu
Kärjenniemen koulu ("Kärtsy") on yksi Valkeakosken seitsemästä 1–6-luokat sisältävästä alakoulusta. Koulu sijaitsee Kärjenniemessä, reilusti kaupungin länsipuolella. Koulu koostuu sekaluokista. Kärjenniemen koulua laajennettiin vuonna 2010.
Kärjenniemen koulun rehtorina toimii Pekka Väyrynen.
Kärjenniemen koulussa on vuonna 2022 n. 150 oppilasta.
Ossi Sunell
Ossi Juhani Sunell (10. tammikuuta 1930 Helsinki – 28. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli suurlähettiläs Algerissa 1972–1975, ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies 1975–1976, protokollaosaston päällikkö 1976–1979, suurlähettiläs Ottawassa 1979–1982 ja Pariisissa 1983–1986, edustustojen tarkastaja 1985–1987, hallinnollinen alivaltiosihteeri 1987–1990 ja suurlähettiläs Roomassa 1990–1993.
Myyjä
thumb|Hedelmien myyjä [[Ahmedabadissa, Intiassa.]]
Myyjä on kaupallisen alan ammatti. Myyjiä työskentelee erilaisissa liikkeissä, niin kuin ruokakaupoissa tai esimerkiksi autoliikkeissä, jolloin nimike on autonmyyjä. Nimikkeenä voidaan käyttää myös kassahenkilöä. Tehtäviä ovat esimerkiksi asiakaspalvelu, tavaroiden järjestely, tilaus, vastaanotto, hinnoittelu ja työskentely kassalla. Myyjän tehtävä on ratkaista asiakkaan tarve myymällä siihen sopiva tuote tai palvelu.
Yritysmyyjäksi kutsutaan henkilöä, joka tekee kauppaa yritysten välillä. Yritysmyyjät ovat perinteisesti kiertäneet yrityksissä myymässä tuotteita edelleen myytäviksi tai yritysten omaan käyttöön. Nykyisin yritysmyyjä on asiakkaan organisaatiossa kumppani, joka tekee ostajan kanssa aktiivista vuorovaikutusta, asiakkuuden hoitoa. Myyjän on tärkeää tuntea asiakasyritys, toimiala ja kilpailijat. Myyjän palkka perustuu usein kiinteän pohjapalkan lisäksi saavutettuun tulokseen.
Markkinointi on hyvin lähellä myyjän työtä ja tukee myyntiä.
Myyjien koulutusnimikkeitä ovat muiden muassa merkonomi ja tradenomi. Myyjäksi voi kouluttautua myös oppisopimuksen tai kokemuksen kautta suorittamalla myynnin ammattitutkinnon.
Myyntialan ammattinimikkeitä ovat esimerkiksi myyjä, tekninen myyjä, puhelinmyyjä, asiakkuuspäällikkö, avainasiakaspäällikkö, myyntipäällikkö ja myyntiedustaja.
Deltat
Deltat on Olarin Voimistelijoiden voimistelujoukkue, joka voitti joukkuevoimistelun maailmanmestaruuden vuosina 2008 ja 2009.
Deltat-joukkueen voimistelijat vuoden 2009 MM-joukkueessa olivat Venla Haverinen, Ida Henritius, Elina Ikonen, Anni Lehtonen, Eeva-Leena Niemelä, Outi Saari, Iida Taari, Mila Tanttu ja Johanna Vikkula. Vuoden 2008 MM-joukkueessa voimistelivat Venla Haverinen, Ida Henritius, Anna-Liisa Kupiainen, Anni Lehtonen, Anni Lindström, Julia Salonen, Iida Taari, Mila Tanttu, Paula Thesleff ja Veera Vilo. Joukkuetta on vuodesta 2004 valmentanut Anneli Laine-Näätänen ja koreografina toimii Antton Laine.
Deltat voitti vuonna 2008 joukkuevoimistelun naisten maailmanmestaruuden sekä syksyllä 2007 ja keväällä 2008 naisten SM-kultaa. Vuonna 2005 Deltat voitti joukkuevoimistelun junioreiden MM-kultaa. Maailmancupin kilpailuissa joukkueen kokonaissijoitus oli viides vuonna 2006 ja kolmas vuonna 2007. Vuonna 2008 Deltat voitti kaksi maailmancupin osakilpailua sekä kokonaiskilpailun. 2009 Deltat saavuttivat maailmanmestaruuden lisäksi maailmancupin kakkostilan. Vuonna 2009 Deltat eivät hävinneet yhtään kilpailua.
Saavutuksia vuodelta 2007:
Saavutuksia vuodelta 2008:
Kokemäenjoen luodot
thumb|right|280px|Polsanluodon lossi. Kokemäenjoen luodot eli Porin luodot ovat Kokemäenjoen suuhaarojen eli juopien väliin jääviä suistosaaria Porissa, heti Porin keskustan pohjoispuolella. Suurimpia luotoja ovat Hevosluoto, Kvistiluoto ja Hanhiluoto sekä sen kanssa yhteen kasvaneet Raatimiehenluoto ja Kirjurinluoto. Pienempiä luotoja ovat Liljanluoto, Pajukarit ja Polsanluoto. Mantereeseen maankohoamisen myötä yhtyneisiin luotoihin kuuluu lisäksi muiden muassa Pormestarinluoto. Luodot ovat osa Porin kansallista kaupunkipuistoa ja ne muodostavat myös yhden Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Luodot toimivat merkittävänä vapaa-ajan ja virkistysalueena heti kaupungin keskustan ja vanhojen teollisuusalueiden välittömässä läheisyydessä. Kulttuurihistoriallisesti arvokkaita kohteita alueella ovat Kirjurinluoto, joka on tunnettu etenkin Pori Jazz -tapahtumastaan sekä Huvilajuovan 1900-luvun alun vuosikymmeninä muodostunut huvila-alue. Kirjurinluoto on vanha kaupunki- ja kansanpuisto, joka syntyhistorialtaan muistuttaa Kuopion Väinölänniemeä, Oulun Hupisaaria tai Helsingin vanhoja kansanpuistoja. Nykyään alueella on lisäksi kaupunginpuutarha, kahviloita, kesäteatteri, uimaranta, leikkikenttiä, pienoisgolfrata sekä esiintymislava ja konserttiareena. Myös siirtolapuutarha-alue Hevosluodon eteläkärjessä on merkittävä. thumb|left|Kirjurin- ja Pormestarinluodot yhdistävä [[Pormestarinsilta.]] Vakituista asuinrakentamista ei itsenäisinä saarina olevilla luodoilla toistaiseksi ole, mutta Porin kaupunki on hakemassa vuoden 2017 asuntomessuja. Hevosluotoon on tarkoitus rakentaa omakoti- ja vapaa-ajanasuntoja sekä siirtolapuutarha. Lisäksi joen ylitse tulee uusi silta.
Paitsi kulttuurihistoriallisesti luodot ovat arvokkaita myös luonnoltaan ja maisemiltaan. Ne ovat osa koko Suomen edustavinta suistomuodostumaa ja arvokas myös lintuvetenä. Näillä on merkitystä sekä ekologisena käytävänä että viljelymaisemana.
Luodoiksi nimitettyjä saaria on Kokemäenjoessa myös Porin luodoista sisämaahan päin, muun muassa Ulvilassa Kirkkojuovan mantereesta erottama Saarenluoto sekä Kokemäellä muun muassa Vitikkalanluoto ja Kiettareenluoto. Uusia suistosaaria, kuten Täiluoto ja Tukkiluoto on myös muodostunut ja muodostuu koko ajan joen nykyisessä suistossa Porin luotojen pohjoispuolella.
Elin Törnudd
Elin Maria Törnudd (22. huhtikuuta 1924 Helsinki – 18. elokuuta 2008 Espoo) oli suomalainen ylikirjastonhoitaja.
Törnudd suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon ensin Teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui kemian diplomi-insinööriksi vuonna 1950. Sen jälkeen hän opiskeli Carnegie Institute of Technologyssa, josta valmistui kirjastotieteen maisteriksi vuonna 1953. Hänen uransa kirjastoalalla alkoi Kemian Keskusliitossa, mutta keskeisen osan elämäntyöstään hän teki Teknillisen korkeakoulun kirjaston ylikirjastonhoitajana vuosina 1968–1991.
Törnudd toimi Unescon General Information Programmen kansainvälisen neuvoston puheenjohtajana. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1982. Hän oli myös kansainvälisen Teknillisten yliopistokirjastojen yhdistyksen (IATUL) puheenjohtaja vuosina 1990–1992 ja yhdistyksen kunniajäsen.
Tarttilan koulu
Tarttilan koulu on Valkeakosken Tarttilassa sijaitseva alakoulu. Tarttila on yksi seitsemästä Valkeakosken alakoulusta, joka sisältää luokat 1–6. Koulussa on kolme opettajaa.
Zvejniekin kalmisto
Tutkimushistoria
Jo 1800-luvun puolivälissä tiedettiin, että Burtniekijärven ympäristössä oli paljon muinaisesineistöä. Zvejniekin asuinpaikka oli tiedossa 1800-luvun lopulla, jolloin alueella tehtiin pieniä kaivauksia, mutta kalmisto löydettiin vasta 1964 soranoton yhteydessä. Kalmistoa alkoi tutkia Francis Zagorskis (1929−1986), ja pian paljastui useita hautoja ja kivikautinen asuinpaikka. Kaivaukset ja tutkimukset jatkuivat hänen johdollaan vuosina 1964−1971, jolloin maata kaivettiin pieninä aloina yhteensä 4 200 m². Kaivaukset paljastivat kaksi pääkalmistoa. Ensimmäinen sijaitsi tutkimusalueen länsiosassa, se oli noin 40×90 metrin laajuinen ja sisälsi noin 70 hautaa. Toinen kalmisto sijaitsi kukkulan kaakkoisosassa, ja siellä oli 114 hautaa 40×25 metrin alueella. Kalmistojen välimatka oli 100 metriä. Hautoja löytyi kaikilta kaivausalueilta, paitsi aivan neoliittisen asuinpaikan lähettyviltä. Kun Zagorskis kuoli 1986, alueella oli tutkittu laajaa mesoliittista asuinpaikkaa, pientä neoliittista asuinpaikkaa ja noin 300:aa hautaa. Hänen tutkimuksistaan tehtiin kattava julkaisu.
Tarttilan koulu
Tarttilan koulun rehtorina toimii Riina Väyrynen. Koulussa on noin 30 oppilasta per lukuvuosi.
Zvejniekin kalmisto
Tutkimushistoria
Zagorskisin vaimo Ilga Zagorska jatkoi miehensä työtä, ja samalla alkoi yhteistyö eri maiden tutkijoiden kanssa. Vuoteen 1994 mennessä oli tutkittu 315 hautaa. Erityisesti tutkimuksiin on osallistunut Lars Larsson 1990-luvun puolivälistä lähtien. Useasta eri haudasta talteen kerätyistä luunäytteistä tehtiin radiohiiliajoituksia, jotka antoivat tukea Zagorskin ehdottamille ajoituksille ja kulttuuriryhmittelyille. Ajoitukset jakautuivat välille 8 240 ± 70 − 2 370 ± 65 radiohiilivuotta sitten (BP), joten kalibroidut ajoitukset ovat välillä 7 500−2 600 eaa.
Näkökulmaa laajennettiin 1990-luvun lopulla tutkimalla seudun geologiaa, luonnonhistoriaa ja elinympäristön kehittymistä. Zagorskin tekstit julkaistiin 2004 englanniksi, jotta useammat tutkijat voisivat tutustua niihin. Uusista tutkimuksista tehtiin vuonna 2006 yhteenveto, jossa 17 tutkijaa seitsemästä maasta esittivät näkemyksensä. Tutkimuksia ja kaivauksia on jatkettu Zagorskan ja Larssonin johdolla edelleen 2000-luvulla, minkä tuloksena onkin löydetty uusi mesoliittinen asuinpaikka ja kalmisto Brauksas. Vuonna 2007 kaivauksissa yritettiin selvittää hautaustapoja, kuten miten vainajat on valmisteltu hautaukseen ja millaisia rituaaleja on suoritettu. Vuonna 2010 tunnettiin ainakin 325 hautaa.
Järven pinnanvaihtelut
Burtniekin syntymisen aikoihin maaston muotojen ja ilmaston sateisuuden vaikutuksesta järvenpinta oli 4−7 metriä nykyistä korkeammalla. Järvi oli silloin pinta-alaltaan noin kolme kertaa nykyistä suurempi, ja sen pituus oli noin 23 kilometriä ja leveys noin 12 kilometriä. Rantaviivaa oli tuolloin saaret mukaan lukien yli 150 kilometriä. Järvestä ulottui pohjoiseen ja koilliseen kaksi pitkää lahtea. Järven luusua kului vuosituhansien aikana pohjastaan ja laski järven pintaa hiljalleen.
Zvejniekin asuinpaikka sijaitsi mesoliittisella ja neoliittisella kaudella saarella, joka oli järven keskiosissa länsirannan läheisyydessä. Alle kilometrin päässä sijaitsi vielä kaksi saarta. Nämä saaret ovat drumliineja tai soraharjuja ja saaret muodostuivat jääkauden aikana. Sora-aineksen joukossa on runsaasti kalkkiperäisiä aineksia, joten esimerkiksi luut säilyvät maassa tuhansia vuosia hajoamatta.
Järven pohjoisosassa ollut 14 kilometriä pitkä selkä oli varsin matala ja runsasvetisen Rūja laski vetensä sinne. Rūja- ja Sedajokien suistot ja lähirannat olivat matalia ja sopivat siksi hyvin kalastukseen. Järven pohjoiset ja itäiset osat ovat täyttyneet Rūjan ja Sedan lietteistä ja kaislottuneet umpeen. Tiheän kasvillisuuden kuollut kasvijäte on kerrostunut järven pohjalle ja kun järven pinta aleni, soistui maatunut osa. Syvimmät kohdat jokien partaalla muodostivat pieniä järviä, jotka nekin hävisivät atlanttisella ilmastokaudella noin 4 000−2 000 vuotta sitten. Panteneen suolta on paikallistettu Braukšas-niminen kivikauden asuinpaikka, jonka läheltä kairattiin 2007 toinen kahdesta sedimenttinäytteestä, joiden avulla on selvitetty alueen kehitystä.
Ilmasto ja ympäröivät metsät
Kairausnäytteistä määritettyjen ilmastokausien analyysit paljastivat joitakin seikkoja kasvillisuudesta ja ihmisten toiminnasta. Ensimmäiset selvät merkit ihmisen toiminnasta havaittiin boreaalisen ilmastokauden toisella puoliskolla, mutta jo Nuoremmalta dryaskaudeltakin on löydetty vähäisiä merkkejä ihmistoiminnasta. Jääkauden jälkeisellä dryaskaudella seutu kasvoi vielä vaivaiskoivua ja koivua. Aukean maiseman kasvisto oli arktinen. Boreaalisella kaudella mänty- ja koivumetsät valtasivat järven ympäristön. Metsät olivat yleisilmeiltään valoisat, koska puita oli harvakseltaan. Muita havaittuja lajeja olivat leppä, pajut, pähkinäpensas, kortteet ja muu avomaaston kasvilluus. Boreaalisella kaudella alkoivat myös metsäpalot, joiden hiilipöly näkyy sedimenttinäytteissä. Niitä pidetään sekä luonnon omien metsäpalojen että ihmisten tulenpidon aiheuttamina. Burtniekia voidaan tuolloin pitää oligotrofisena eli karuna järvenä.
Atlanttisella ilmastokaudella metsiin ilmestyi myös jalavat. Lehtipuiden osuus kasvoi männyn kustannuksella, mutta pähkinäpensaita oli siitepölyssä jopa 10%. On pohdittu, oliko ihmisellä ollut tapana levittää tätä hyötykasvia samalla tavalla kuin vesipähkinää, jota oli alueella runsassti. Kauden jälkipuoliskolla on selviä merkkejä viljelyn alkamaisesta, koska hamppua ja ohraa on tavattu siitepölynä. Ilmaston edelleen lämmettyä alettiin viljellä myös vehnää. Lisääntynyt hiilipölyn määrä saattaa viitata myös kaskeamiseen. Burtniekia voidaan tuolloin pitää mesotrofisena järvenä.
Ilmasto alkoi tämän jälkeen viilentyä hitaasti, josta katsotaan alkaneen subboreaalinen ilmastokausi. Lehtimetsät antoivat tällä kaudella tilaa männylle ja kuuselle, joka oli tuolloin metsien uusi tulokas, ja vähitellen havupuista tuli metsien valtapuita. Nykyään Burtniekia voidaan pitää eutrofisena eli rehevänä järvenä.
Mesoliittiset asukkaat
Ensimmäiset merkit asuinpaikan ja kalmiston käytöstä ajoittuvat aivan mesoliittisen kivikauden alkuun. Samanaikaisia arkeologisesti tutkittuja boreaalisia asuinpaikkoja ovat myös Pulli ja Lepakose Virossa, Sūļagals Itä-Latviassa sekä Karaviškės-6A ja Kabeliai-2 Liettuassa, jotka Zvejniek mukaan lukien edustavat ainakin piikiven käsittelytapojensa puolesta Kundan kulttuuria. Asuinpaikan tästä vaiheesta käytetään kirjallisuudessa nimitystä Zvejniek 2 tai Zvejniek II. Asukkaat tulivat mahdollisesti pohjoisen Valko-Venäjän seuduilta Väinäjoen yläjuoksulta (esimerkiksi Krumplevan asuinpaikalla), jossa on työstetty piikiveä samalla tavalla ja jossa piikiven materiaali on ollut laadultaan ja väriltään samaa. Väinäjoki on ollut piikiven tärkeä kuljetusreitti Latvian ja Viron asuinpaikoille.
Kukkulan kaakkoiskärjen pohjoisrannalla oleva asuinpaikka oli aivan kalmiston lähellä. Sinne on haudattu muutama ihminen jo boreaalisen ilmastokauden aikana noin 7 400 eaa. (hauta 305), 7 200 eaa. (170) ja 6 600 eaa. (154) . Muut ajoitetut vainajat ovat 6 500 eaa. (vainajat 319 ja 320), 6 400 eaa. (313), 5 700 eaa. (83 ja 93), 5 460 eaa. (92) ja 5400 eaa. (122) . Tutkittujen vainajien ajoituksissa on satojen vuosien ero, mikä kertoo hautaamisen harvinaisuudesta. Syynä saataa olla kausiluonteinen asumistapa, jossa ankarin vuodenaika vietettiin etelässä ja kesäkaudet Zvejniekissa. Kalmiston varhaisimmat vainajat ovat yleensä suurikokoisia. Heidän pääkallonsa ovat suuria, mutta pitkänomaisia. Kasvot ovat siten olleet sekä leveät että korkeat, ja niillä on ollut ulkoneva nenä. Kuvatut piirteet poikkeavat nykyeurooppalaisten piirteistä, jotka saapuivat Eurooppaan vasta maanviljelyn yleistyttyä. Kolmen mesoliittisen luurangon mittojen perusteella miehet olivat tuolloin 172 cm pitkiä.
Varhaiset neoliittiset asukkaat
Vasta noin 5 400−4 400 eaa. alettiin vainajia haudata systemaattisemmin Zvejniekiin. Intensiivisempi hautaaminen sattui Narvan kulttuurin leviämisaikaan. Zvejniekissa sijaitseekin Latvian suurimpia Narvan kulttuurin kalmistoja. Niissä mesoliittiset hautatavat jatkuivat entisellään.
Asuinpaikka sijaitsi kukkulan kaakkoispäässä (Zvejniek I). Ihmiset haudattiin kukkulan korkeimman huipun tienoille. Tälle ajalle on ajoitettu radiohiiliajoituksella haudat 39, 57, 85 ja 2 sekä 312, 182 , 251 , 300, 210 ja 153. Muut varhaisen neoliittisen kauden haudat tunnistetaan ilmeisesti esineistön ja hautaamisasennon mukaan.
HMS Eden (1903)
HMS Eden oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1903 ja valmistui kesäkuussa 1904.
Palvelus
Eden upposi törmättyään SS Franceen 18. kesäkuuta 1916 Englannin kanaalissa.
Irma Melaja
Melaja erikoistui mitaleihin ja veistoksissa hevosaiheisiin. Hän osallistui muun muassa Valtakunnan näyttelyihin sekä Suomen Taiteilijoiden ja Suomen Mitalitaiteen Killan näyttelyihin. Irma Melajan viimeinen yksityisnäyttely oli Hyvinkäällä 1990. Hän opetti Imatran taidekoulussa 1980-luvulla. Melaja oli erittäin taitava piirtäjä. Veistosten ohella hän piirsi ja maalasi suurikokoisia hevosaiheita. Hänen veistoksiaan ja piirustuksiaan on useissa yksityiskokoelmissa sekä Karkkilan, Hyvinkään, Tampereen ja Vantaan kaupunkien kokoelmissa, Suomen Kansallisgalleriassa ja Lapinlahden Taidemuseossa.
Taisto Tähkämaa
Taisto Toivo Johannes Tähkämaa (vuoteen 1935 Blomqvist) (s. 11. joulukuuta 1924 Parainen) on suomalainen agrologi sekä maanviljelysneuvos. Hän toiminut kansanedustajana (1970–1991), puolustusministerinä (1977–1979) sekä maa- ja metsätalousministerinä (1979–1983). Keskustapuolueen varapuheenjohtajana hän toimi (1980–1984). Maa- ja metsätalousministerinä Tähkämaa myötävaikutti munantuotantoon ja maataloustulon ohjaamiseen viljanviljelylle.
Zvejniekin kalmisto
Keskineoliittiset asukkaat
Monet hautatavat ja esinelöydöt viittaavat uudisasutukseen. Arvellaan, että juuri tässä vaiheessa kampakeraaminen kulttuuri syrjäytti Narvan kulttuurin perinteitä Zvenjiekissä. Zvenjiekissa on runsaasti myös kampakeraamisen kulttuurin hautoja. Erään nuorukaisen kasvot on peitetty sinisellä savella ja silmien kohdalle on asetettu meripihkakiekot. Tapa on saattanut olla laajemmallekin levinnyt. Myös Suomessa on havaittu kahden meripihkakorun sijaitsevan pään lähellä. Samalla ilmastokaudella Bertniekin pohjasedimenteistä on havaittu viljakasvien siitepölyä ja palaneen hiilen hiukkasia tavallista ememmän. Järven rantoja ilmeisesti viljeltiin jossakin määrin. Keskipituus miehillä oli noin 168 senttimetriä ja naisilla 156 senttimetriä.
Nuorempi asutus
Zvenjiekin kukkulalta ei ole tavattu myöhäisen neoliittisen- tai varhaisen pronssikauden hautauksia. Sen sijaan vainajien joukosta tavattiin radiohiiliajoituksissa varhaiseen rautakauteen ajoittuva vainaja nro 142, joka oli 2 500 vuotta vanha.
Taisto Tähkämaa
Neuvostoliiton puolustusministeri marsalkka Dmitri Ustinov teki virallisen vierailun Suomeen kesällä 1978 Tähkämaan toimiessa puolustusministerinä. Ustinov esitti Suomen ja Neuvostoliiton yhteisiä sotaharjoituksia ensimmäiseksi juuri vierailua isännöineelle Tähkämaalle. Tähkämaa kuitenkin vastasi, ettei hänellä ollut valtuuksia tehdä päätöstä asiassa ja siirsi sen presidentti Urho Kekkosen ja puolustusvoimain komentajan kenraali Lauri Sutelan ratkaistavaksi. Nämä torjuivat Ustinovin ehdotuksen, jonka on vahvimmin epäilty olleen alun perin Neuvostoliiton silloisen Helsingin-suurlähettilään Vladimir Stepanovin idea.
Zvejniekin kalmisto
Esimerkkejä haudoista ja löydöistä
Vainajat on yleensä haudattu suoraan asentoon selälleen, mutta joskus mahalleen tai kyljelleen. Hauta on usein katettu kivillä kokonaan tai osaksi. Varsinkin lasten hautoihin on siroteltu punamultaa niin paljon, että sitä löytyi kaivauksissa koko hautakuopan alueelta. Joskus punamullalla peitettiin vain osa haudasta. Luurankojen asennoista on päätelty, että vainaja oli sidottu tai kiedottu nahkoihin. Kalmistosta on löydetty sekä yksittäisiä hautauksia että joukkohautoja, joissa saattoi olla viisikin vainajaa.
Taisto Tähkämaa
Vuoden 2006 presidentinvaalin toisella kierroksella Tähkämaa ilmoitti keskustan pää-äänenkannattaja Suomenmaassa kannattavansa Tarja Halosta sotilaallista liittoutumattomuutta tarkoittavan puoluekokouspäätöksen perusteella. Suomen Keskustan johto kannatti pääasiassa Sauli Niinistöä.
Zvejniekin kalmisto
Linnut ja nisäkkäät lajeittain
Vesistön äärellä asuttaessa linnustaminen on ollut tärkeä ravinnon lähde. Lintuihin on voitu liittää henkisiä asioita, jotka voidaan nähdä hautausriiteissä tai talismanien valinnassa ja vaatteiden koristelussa.