cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eduskunnan pääsihteeri
Eduskunta
Säännökset pysyivät muuttamattomina voimassa pitkään. Eduskunnan kanslian tehtävät ja toimintatavat muuttuivat ajan myötä niin, että työjärjestystä oli muutettava. Eduskunnan päättämät muutokset otettiin käyttöön vuoden 1966 varsinaisten valtiopäivien alusta lukien. Eduskunta kokoontui näille valtiopäiville 14. huhtikuuta 1966. Virkanimikkeissä tapahtui nyt sellainen muutos, että keskuskansliassa työskenteli eduskunnan pääsihteeri eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä ja eduskunnan sihteerinä. Pääsihteerin valinnassa noudatettiin aiempia menettelytapoja ja muutkin määräykset pysyivät lähes ennallaan. Näin ollen pääsihteerin ollessa estynyt hoitamaan tehtäväänsä tai viran ollessa avoinna ikäpuhemiehen tai puhemiehen tuli kutsua keskuskanslian vanhempi sihteeri tai muu sopivaksi katsottu henkilö hoitamaan pääsihteerin tehtäviä, kunnes este lakkasi tai avoin virka täytettiin.
Toimikaudet
thumb|[[Seppo Tiitinen toimi pitkäaikaisimpana eduskunnan pääsihteerinä vuosina 1992–2015.]]
Hopea-asetaatti
Hopea-asetaatti (CH3COOAg) on hopea- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
thumb|left|250px|Hopea-asetaattidimeerin rakenne Huoneenlämpötilassa hopea-asetaatti on väritöntä kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Valon vaikutuksesta sen väri tummenee ruskehtavaksi. Kiinteänä se esiintyy rakenteeltaan dimeerinä, jossa on hopeaionien välinen kovalenttinen sidos. .
Yhdistettä valmistetaan hopeanitraatin ja asetaattisuolojen välisellä reaktiolla. Hopea-asetaattia käytetään katalyyttinä nukleofiilinen substituutioissa, kytkentäreaktioissa, syklisointireaktioissa, alkeenien dihydroksyloinneissa ja hapetuksissa. Näissä reaktioissa sitä voidaan käyttää yhdessä jodin, N‐bromiasetamidin tai palladiumkloridin kanssa. 1970-luvulla hopea-asetaattia käytettiin tupakoinnin lopettamiseen tarkoitetuissa valmisteissa, koska yhdessä tupakansavun kanssa se aiheuttaa suuhun erittäin epämiellyttävän maun.
Arménoi
Arménoi (myös Arméni) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
New York Open
New York Open on helmikuussa New Yorkissa, Yhdysvalloissa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2018, jolloin se korvasi aikaisemmin järjestetyn Memphis Openin. Turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Albert Speer (nuorempi)
thumb|Baseler Oval Albert Speer nuorempi (29. heinäkuuta 1934 Berliini – 15. syyskuuta 2017 Frankfurt am Main) oli saksalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Vuodesta 1977 lähtien hän toimi Kaiserslauternin yliopiston kaupunkisuunnittelun professorina.
Speerin suunnitelmat Pekingin uudistamiseksi ennen olympialaisia herättivät huomiota, ja niitä verrattiin hänen isänsä Berliinin-suunnitelmiin.
Speer oli arkkitehti kolmannessa polvessa. Hänen isänsä oli natsi-Saksan pääarkkitehti ja varusteluministeri Albert Speer ja isoisänsä arkkitehti Albert Friedrich Speer. Hän syntyi vuosi Hitlerin valtaannousun jälkeen, eikä juuri tuntenut isäänsä, joka oli vankilassa lähes koko Albert Speer nuoremman lapsuuden ajan.
Lesnoje
Lesnoje on kylä ja maalaiskunta Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 191 kilometriä Tveristä pohjoiseen lähellä Novgorodin alueen rajaa. Kylä on Lesnojen piirin keskus. Asukkaita keskuskylässä oli 1 666 henkeä, Lesnojen kylän maalaiskunnassa 2 194 ja koko Lesnojen piirissä 5 252 henkeä (vuonna 2010).
Paikalla sijainnut Smerdynin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1545. 1600-luvulla sen lähikyliin asettui asumaan tverinkarjalaisia. Vuonna 1930 kylä sai nimen Lesnoje. Nykyään siellä toimii maatalous- ja puunhankintayritys.
Hiussiirre
pienoiskuva|376x376px|Yllä: karvatuppia vastaanottava alue ennen leikkausta. Alla: leikkauksen jälkeen.
Leikkaus suoritetaan paikallispuudutuksella ja potilas voi lähteä leikkauksen jälkeen samana päivänä kotiin.
Nykyään karvatuppia istutetaan vastaanottoalueelle useina kokonaisia karvatuppia sisältävinä pieninä iholeikkeinä, eli grafteina, toisin kuin esimerkiksi ihosiirteessä, jossa suikale ihoa kokonaisuudessaan istutetaan vastaanottoalueelle.
Rajoitukset
Leikkaus suoritetaan 20–30-vuotiaille vain, jos hiustenlähtö on muuttunut hidastunut ja tasaantunut nopeasta helpommin ennustettavaksi, sillä liian nuorena tehty leikkaus voi johtaa myöhemmällä iällä luonnottoman näköiseen lopputulokseen: erityisesti huonosti suunniteltu hiusraja voi kaljuuntumisen edetessä ja henkilön vanhentuessa jäädä reunalta viivamaisen tiheäksi, vaikka sen takana on suuri kalju alue. Vanhat tekniikat ja taitamaton kirurgi voivat myös johtaa huonoon lopputulokseen.
Siirto- ja vastaanottoalueen hiusten ja ihon tulee myös olla keskenään yhtenevän värisiä. Luonnostaan kiharat hiukset parantavat lopputulosta. Siirrettävissä olevien karvatuppien määrä ja kaljun kohdan suuruus myös rajoittavat sitä, sopiiko henkilö leikkaukseen vai ei: liian suurta aluetta ei voida peittää liian vähäisin siirtokelpoisin karvatupin.
Hiussiirre ei sovi välttämättä aktiivisen, eli yhä kaljuuntumista aiheuttavan alopecia areatan hoitoon, sillä se on autoimmuunisairaus, jossa keho hyökkää siirtoalueen karvatuppien kimppuun tuhoten ne. Muita hiustenlähtösairauksia, joihin siirteet eivät sovi ovat muun muassa diskoidi punahukka, karvatuppien punajäkälä ja psoriasis.
Verenhyytymissairaudet, huonosti parantuvat haavat, diabetes ja henkilön keholle ominainen tapa muodostaa arvista keloidisia, voivat estää hiustensiirron.
Ennen leikkausta
Potilaan kehotetaan olemaan käyttämättä muun muassa verenohentajia (esimerkiksi varfariini ja aspiriini), verenvuotoa lisääviä E- ja B-ryhmän vitamiinilisiä, leikkausalueen verenkiertoa heikentävää nikotiinia (supistaa verisuonia) ja verta ohentavaa alkoholia useita päiviä tai viikkoja ennen leikkausta. Ennen leikkausta ei tule käyttää verenkiertoa heikentävää kofeiinia, jota sisältävät muun muassa kahvi, tee ja kolajuomat. Myös muut lääkkeet, ravintolisät tai ruoat voivat vaikuttaa leikkaukseen. Joitakin edellä mainittuja aineita tulee olla käyttämättä myös jonkin aikaa leikkauksen jälkeen.
Vaaleita hiuksia voi olla vaikeaa leikata tarkasti, joten vaaleahiuksisen potilaan saatetaan kehottaa värjäämään hiuksensa tummaksi useampaa päivää ennen leikkausta. Juuri ennen leikkausta hiukset pestään antiseptisellä liuoksella, esimerkiksi jodatulla povidonilla (Betadinellä).
FUE
pienoiskuva|450x450px|FUE-tekniikka. FUE- (eng. follicular unit extraction) eli FT-tekniikassa (eng. follicular transfer) hiustuppia luovuttava alue ajetaan 1–2 millimetrin sängelle. On kuitenkin olemassa ns. long-hair FUE -tekniikoita, joissa siirrettävää aluetta ei tarvitse ajaa ja karvatupet hiuksineen siirretään sellaisenaan. Karvatuppia luovuttavat alueet paikallispuudutetaan esimerkiksi lidokaiinin suolaliuoksella. Kirurgi tekee erityisen suurennuslasin läpi katsoen luovuttavan alueen karvatuppiyksiköihin niitä ympäröivän viillon ontolla ja hyvin ohuella (0.6–1.0 mm paksulla) injektioneulamaisella terällä, jonka jälkeen tuppiyksiköt irrotetaan saman leikkausinstrumentin tylpällä päällä. Grafteja otetaan luovuttavalta alueelta hajanaisesti, jottei alue jää näyttämään kaljulta. 1–4 tai jopa 5–6 karvatuppea sisältävät graftit asetetaan pinsetein välillisesti esimerkiksi viileään muun muassa natriumlaktaattia sisältävään niin sanottuun Ringerin liuokseen. Grafteja kerätään tarpeeksi ja tämän jälkeen ne istutetaan kaljulle alueelle saman operaation aikana.
Grafteja luovuttava alue paranee noin viikossa ja vastaanottava alue kahdessa viikossa.
FUE edut ja rajoitukset
FUE sopii henkilöille, ketkä haluavat pitää lyhyitä hiuksia. Vaihtoehtoisessa (alempana käsitellyssä) FUT-tekniikassa grafteja luovuttavalle alueelle nimittäin jää yleensä pitkittäinen arpi. FUE:ssa jää myös vaaleita pistemäisiä arpia, jotka ovat huomaamattomampia. FUT ja FUE jättämiä arpia voidaan kuitenkin tatuoida huomaamattomasti peittoon. FUE sopii myös jos paranneltavana alueena ovat kulmakarvat, viikset, harvasti kaljuuntunut päälaki tai muuten pieni alue. Liian tiukka iho tai vanhat FUT-tekniikan jättämät leikkausarvet voivat estää FUT käytön, jolloin FUE voi olla sopiva vaihtoehto. Henkilöt, keillä arpeutuminen on luonnostaan leveää tai paksua, voi FUT-menetelmästä jäädä liian suuri arpi, jolloin FUE saattaa olla sopiva tekniikka. FUE on ainoa menetelmä, joka sopii kehon muiden karvojen (kuin hiusten) siirtoon. FUE sopii myös esimerkiksi urheilijoille, joiden tulee päästä nopeasti leikkauksen jälkeen jatkamaan lajinsa harjoittelua: FUE:n jälkeen kuntoilu on mahdollista 1–2 viikon kuluttua, FUT jälkeen 2–3 viikon kuluttua.
FUE on FUT menetelmää noin kolme kertaa kalliimpi 2010 esitetyn yleistyksen mukaan. Tavanomainen FUE (vertaa long-hair FUE:en) ei sovi henkilöille, ketkä eivät halua leikata hiuksiaan, tai henkilöille keillä on epärealistiset odotukset tekniikan mahdollisuuksista. FUE on hidas, joten se ei sovi niille, jotka eivät halua olla leikkauksessa useita tunteja ja mahdollisesti useina eri kertoina. Menetelmä ei sovi myöskään jos siirrettäviä karvatuppia ei ole tarpeeksi jos kalju alue on liian suuri ja vaatii suunnilleen yli 2500 graftia. FUE:ssa tuppia kerätään laajemmalta alueelta ja suurten kaljujen kohtien peittämiseen tähtäävissä siirroissa kirurgi saattaa kerätä grafteja liian läheltä aluetta, joka kaljuuntuu myöhemmin elämässä. Tältä alueelta siirretyistä tupista kasvavat hiukset kaljuuntuvat ennen pitkää.
FUT
FUT- (eng. follicular unit transplantation myös strip method) eli FUSS-tekniikassa (eng. follicular unit strip surgery) luovuttavan alueen hiuksia ei tarvitse ajella. Luovuttavalta alueelta (yleensä takaraivosta) leikataan 2–6 kaistaletta ihoa karvatuppineen yksi- tai moniteräisellä skalpellilla. Usein yhden isomman kuin usean pienen kaistaleen leikkaaminen on suotavampaa, jotta karvatuppia vahingoittuu viilloissa mahdollisimman vähän, jolloin niitä säilyy siirtokelpoisena enemmän. Kaistaleet ovat leveydeltään 1–2.5 millimetriä. Leikkaushaava ommellaan tai niitataan umpeen. Leikattuihin kaistaleisiin jätetään noin 2 millimetriä ihonalaista rasvaa ja loput karsitaan pois. Kaistaleesta erotetaan karvatuppiyksikköjä (grafteja) käyttäen erityistä suurennuslasia tai tarkempaa, mutta hitaampaa stereomikroskooppia. Graftit säilötään esimerkiksi kylmää suolaliuosta sisältävään petrimaljaan noin 25 graftin ryhmiin niiden istutusta varten saman leikkauksen aikana.
FUT edut ja rajoitukset
FUT on FUE menetelmää noin 3 kertaa halvempi 2010 esitetyn yleistyksen mukaan, luovuttavaa aluetta ei tarvitse ajaa sängelle ja menetelmä sopii suurien kaljujen alueiden peittämiseen paremmin, sillä grafteja onnistutaan siinä siirtämään ehjinä suurempi määrä esimerkiksi stereomikroskoopin käytön ansiosta. FUT on myös nopeampi ja kirurgi leikkaa potilasta lyhemmän aikaa, joten menetelmä rasittaa potilasta vähemmän.
FUT menetelmässä luovuttavalle alueelle (yleensä takaraivoon) jää leveyssuuntainen arpi, joka näkyy käytettäessä lyhyttä hiustyyliä. Arpi voidaan kuitenkin tatuoida huomaamattomasti piiloon. Arpi voi vuotaa leikkauksen jälkeen helpommin verta kuin FUE:n pienet mikroarvet ja FUT menetelmässä on tunnottomuuteen tai jatkuvaan kipuun johtavan hermovaurion riski, toisin kuin FUE:ssa. FUT-leikkauksen jälkeen paraneminen kestää noin viikon pidempään kuin FUE:n jälkeen. Liian kireä päänahka voi estää FUT käytön.
Karvatuppien istutus
Kerätyt graftit vastaanottava kalju alue paikallispuudutetaan. Graftit istutetaan yksitellen erityisin neuloin tai skalpellein tehtyihin haavoihin käyttäen kulmalle taivutettuja pinsettejä. Haavat ovat mahdollisimman pieniä, jotta istutettavat karvatupet saadaan asettua niille luonnonmukaiseen suuntaan (suurissa haavoissa karvatupet voivat liikkua liikaa), ja jotta ympäröivät karvatupet eivät vahingoitu. Graftien liian syvälle tai matalalle istuttamista vältetään, jotta vastaanottoalueen iho ei muutu kuoppa- tai mukulakivimäiseksi (eng. pitting, cobblestone pattern). Graftien istuttaminen kestää noin 5–6 tuntia, ja tänä aikana saadaan istutettua tavallisesti 2000–3000 graftia. Useampi kirurgi voi olla istuttamassa grafteja samanaikaisesti, jotta operaatio nopeutuu.
Leikkauksen jälkeen
Potilas voi hyvin menneessä leikkauksessa tavallisesti poistua samana päivänä kotiinsa kun leikkaus on suoritettu. Leikkausalue saatetaan tätä ennen sitoa sideharsolla, joka täytyy myöhemmin irrottaa varoen, jotta istutetut karvatupet eivät irtoa. Harsoa käytetään vähentämään kasvojen turvotusta. Leikkausalue ja sitä ympäröivät alueet nimittäin turpoavat pian leikkauksen jälkeen. Turvotusta voidaan hoitaa esimerkiksi suun kautta otetuin kortikosteroidein 3–5 päivän kuurina. Leikkauksen jälkeen saatetaan myös antaa kortikosteroidipistos leikkausalueelle vähentämään leikkauksen jälkeen alkavaa turvotusta ennakkoon.
Leikkausalue yleensä kehotetaan pesemään miedolla shampoolla 2 tai 3 päivän kuluttua leikkauksesta. Kolmen ensimmäisen viikon jälkeen leikkauksesta hiuksia ei tule kammata hiusjuuria myöten, eikä pestä niitä voimakkailla saippuoilla, öljytä, eikä pitää kypäriä, hattuja tai paitoja, jotka pitäisi pukea ylle vetämällä ne pään yli. Kun hiuksia voi jälleen pestä normaalisti, minoksidiiliä sisältävää voidetta kannattaa levittää leikkausalueille 2–6 kuukauden ajan, jotta istutetuista karvatupista alkaa kasvaa hiuksia aikaisemmin.
Istutetut hiukset eivät ala kasvaa heti leikkauksen jälkeen ja ne saattavat irrota leikkauksen jälkeen. Istutetuiden karvatuppien ympäriltä irtoaa myös arpikudosta. Hiukset alkavat kasvaa noin 3 kuukauden kuluttua leikkauksesta ja hiussiirre alkaa näyttää hyvältä joissain tapauksissa vasta 18 kuukauden jälkeen. Mikäli toinen leikkausoperaatio tulee suorittaa sopivan lopputuloksen saamiseksi, tehdään se tavallisesti vasta 3–6 kuukauden kuluttua ensimmäisestä hiussiirteestä.
Riskit ja komplikaatiot
Komplikaatioiden esiintyvyys riippuu kirurgin taidosta, leikkaustekniikasta, potilaasta ja hyvien työtapojen noudattamisesta, kuten steriileistä ja puhtaista työolosuhteista. Turvotus on yleistä, voi edetä kasvoihin, ja harvinaisemmissa tapauksissa edetä jopa silmät umpeuttavaksi turvotukseksi. Turvotusta vähennetään ennakoivasti ja jälkikäteen usein eri menetelmin kuten sitein ja kortikosteroidein. Toinen verrattain yleinen komplikaatio on karvatuppitulehdus eli follikuliitti, jota saatetaan tapauskohtaisesti hoitaa suun kautta annetuin antibiootein. Leikkausalue voi vuotaa verta tavallista enemmän, läheiset hiukset voivat irrota väliaikaisesti (telogen effluvium), alue voi muuttua pysyvästi tunnottomaksi tai kivuliaaksi hermovaurion vuoksi, mennä kuolioon, ommeltu leikkaushaava voi avautua tai potilas voi saada pääkallonsa luutulehduksen (osteomyeliitti). Potilas voi saada leikkauksen aineista allergisen reaktion. Leikkauksesta voi muodostua näkyvä arpi, kuten keloidi, tai se voi värittyä liian vaaleaksi. Leikkausalueelle voi tulla epänormaali yhteys laskimon ja valtimon välille (fistula), joka voi aiheuttaa korviin epänormaalin verenkierron aiheuttamaa huminaa ja pään turvotusta.
Huolimatta kirurgin taidosta ja hyvien tekniikoiden käyttämisestä, eivät kaikki potilaat ole tyytyväisiä lopputulokseen. Hiukset voivat myös kasvaa siirtoalueelle tavallista hitaammin.
Historia
Nykytiedon valossa japanilainen lääkäri Shoji Okuda oli ensimmäisiä hiustensiirron edelläkävijöitä. 1939 hän julkaisi japaniksi tutkimuksiaan hiustensiirroista yksittäisin 1–5 mm halkaisijan graftein, eli karvatuppia sisältävin ihokappalein. Tekniikan käyttö ei kuitenkaan levinnyt länsimaihin ja suuremman yleisön tietoisuuteen. Asia unohdettiin ja ilmeni jälleen vasta 2003 kun hänen vanhoin ja vaikeatulkintaisin kanji-merkein tehdyt kirjoituksensa käännettiin englanniksi.
Muita varhaisia kehittäjiä ovat olleet Masao Sasagava (merkittävä tieteellinen julkaisu vuonna 1923), Hajime Tamura (1943) ja Keichi Fujita (1953). Esimerkiksi 1943 Hajime Tamura kuvaili julkaisussaan yksittäisten karvatuppiyksiköiden siirtoa luovuttavalta alueelta isomman graftin sijaan. Tämä menetelmä on lähellä nykyisin käytettyjä menetelmiä.
On arveltu että japanilaisten kehittyneempien tekniikoiden paljon varhaisempi löytäminen olisi voinut muuttaa hiussiirteiden varhaisen historian.
Punch graft
Ensimmäisen laajalle levinneen hiustensiirron tekniikan kehittäjänä voidaan pitää dermatologi Norman Orentreichia. Hän kehitti punch graft -tekniikkansa 1959 Yhdysvalloissa, joka levisi nopeasti muihinkin länsimaihin. Menetelmässä leikattiin pyöreä kaistale ihoa (grafti) karvatuppia luovuttavalta alueelta iskemällä se irti 6, 8 tai 12 mm halkaisijan pyöreällä terällä. Graftit istutettiin kaljulle alueelle. 12 mm graftit vaativat kirurgisen ompeleen kiinnitykseen, muut eivät välttämättä.
Tekniikassa siirryttiin myöhemmin 4 mm grafteihin, joissa oli jopa 8 karvatuppea per grafti.
Kaistaleleikkaus
1975 jälkeen käytettiin joissakin klinikoissa jonkin aikaa myös päänahan kaistaleleikkausta (eng. scalp flap), jossa leikattiin pitkänomainen kaistale ihoa ja siirrettiin se kaljulle alueelle. Tällä tekniikalla vältyttiin punch graft -tekniikan hiusrajaan jättämiltä tukkomaisilta hiusten kasvun alueilta, mutta kaistaleleikkaukset eivät aina onnistuneet. Hiusrajaan tehdyn siirron hiukset kasvoivat usein epäluonnollisen näköiseen suuntaan ja olivat normaalista hiusrajasta tiheydeltään poikkeavat. Tekniikkaa kehitti lähinnä buenosairesilainen J. Juri. Nykyään tekniikkaa ei enää juurikaan käytetä.
Mini- ja mikrograftit
1980-luvulla luvulla alettiin hiusten siirteissä käyttämään mini- ja mikrografteja, jotka kuitenkin yleistyivät vasta 1990-luvulla. Minigrafteilla tarkoitetaan 3–4 karvatupen grafteja ja mikrografteilla 1–2 karvatupen grafteja.
FUT-mentelmä
Nykyisin käytetyn varhaisen FUT:n version kehitti yhdysvaltalainen Bob Limmer 1987 leikkaamalla päänahasta ohuen ihokaistaleen, jotta siitä saataisiin eroteltua stereomikroskooppiavusteisesti hyvin pieniä grafteja tarkasti ja vaurioittamatta niitä. Graftit siirrettiin kaljulle alueelle. Tekniikka omaksuttiin laajempaan käyttöön hitaasti, sillä se vaati pitkän kestonsa vuoksi kirurgin avustajiksi jopa kymmeniä koulutettuja työntekijöitä. FUT kuitenkin alkoi korvaamaan aiempia mini- ja mikrograftimenetelmiä.
FUE-menetelmä
Nykyisin käytetyn varhaisen FUE:n version kehitti ensimmäisenä japanilainen Masumi Inaba 1988. Hän käytti yhden millimetrin paksuista onttoa neulaa karvatuppiyksiköiden siirtoon kaljulle alueelle. Myös tämä tekniikka oli hidas ja vaati jopa kymmeniä kirurgin avustajia, joten senkin omaksuminen oli hidasta.
Khalid (Saudi-Arabia)
Khalid (, s. 1913, Riad – k. 13. kesäkuuta 1982) oli Saudi-Arabian kuningas 1975–1982.
Hän seurasi velipuoltaan Faisalia kuninkaana 1975 tämän murhan jälkeen. Hän ei ollut juurikaan kiinnostunut politiikasta, vaan jätti hallintotehtävät veljelleen Fahdille. Tästä huolimatta hän oli suosittu hallitsija.
Hänen huomattavimmaksi suunnitelmakseen jäi toinen viisivuotissuunnitelma infastruktuurin ja terveydenhuollon parantamiseksi. Hän kutsui maahan myös suuren määrän vierastyöläisiä.
Gunnar Nybergh
Gunnar Freyvid Nybergh (24. toukokuuta 1887 Viipuri − 14. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Nyberghin vanhemmat olivat senaattori, korkeimman oikeuden presidentti August Nybergh ja Aina Sofia Augusta Schybergson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 (Nya svenska läroverket) ja valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1914. Nybergh sai varatuomarin arvon 1916.
Nybergh oli Helsingin raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1927–1934 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä 1934–1944. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1944−1957. Nybergh toimi oikeusapulautakunnan puheenjohtajana ja oli Suomen lainopillisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1945 ja varapuheenjohtajana 1951 sekä yhdistyksen aikakauskirjan päätoimittajana.
Swen Tuuva (lehti)
Swen Tuuva (vuodesta 1879 Sankarin Maine) oli Michiganin Houghtonissa ja Hancockissa vuosina 1878–1881 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Maalarimestari Matti Fredin julkaisema Swen Tuuva oli Amerikan Suomalaisen Lehden jälkeen toinen Yhdysvalloissa ilmestynyt suomenkielinen lehti. Fredin itsensä toimittama ja omatekoisella painokoneella painama pienikokoinen Swen Tuuva ilmestyi ensimmäisen kerran Houghtonissa 4. tammikuuta 1878. Tyyliltään omaperäinen, suorasukainen ja painovirheitä vilissyt lehti muutti Hancockiin lokakuussa 1879 ja seuraavan vuoden alussa sen nimeksi tuli Sankarin Maine. Edeltäjäänsä suurempi Sankarin Maine oli sisällöltään monipuolinen ja värikäs, mikä osittain korvasi sen heikon kieliasun. Calumetiin perustetun uuden Amerikan Suomalaisen Lehden aiheuttama kilpailu sai Fredin lopettamaan lehtensä keväällä 1881.
Reinin Lähetysseura
Reinin Lähetysseura oli saksalainen luterilainen lähetysseura. Se perustettiin, kun kolme saksalaista evankelista lähetysseuraa yhdistyi 23. syyskuuta 1828. Nämä olivat Elberfeldin, Barmenin ja Kölnin lähetysseurat. Vuonna 1971 tämä lähetysseura ja Bethelin Lähetysseura yhdistyivät saaden nimekseen Vereinte Evangelische Mission eli ‘yhdistynyt evankelinen lähetysseura’.
Suomen Lähetysseuran työn aloittaminen vuonna 1870 Ambomaalla nykyisessä Namibiassa tapahtui yhteistyössä Reinin Lähetysseuran kanssa.
Historia
Elberfeldin lähetysseuran perustivat Elberfeldin reformoidut ja luterilaiset papit vuonna 1799. Barmenin lähetysseura perustettiin Barmenissa 30. tammikuuta 1818. Se oli aluksi Baselin lähetysseuran haaraosasto. Tätä osastoa johti apupappi Wilhelm Leipoldt. Aluksi Barmenin lähetys ylläpiti lähetyskoulua, jonka jälkeen opintoja oli mahdollista jatkaa Baselissa. Vuonna 1825 Barmenin koulusta tuli itsenäinen seminaari. Kölnin ja Weselin lähetysseurat perustettiin vuonna 1822.
Vuonna 1828 Elberfeldin, Barmenin ja Kölnin lähetysseurat Preussin Reinin provinssissa yhdistyivät Reinin Lähetysseuraksi. Yhdistyminen tapahtui ”puolueettomalla maaperällä” Mettmannissa, seurakuntapastori Müllerin pappilassa. Samana vuonna tämä uusi lähetysseura lähetti ensimmäiset lähetyssaarnaajansa Etelä-Afrikkaan. Reinin Lähetyksellä oli hyvät suhteet Lontoon Lähetysseuraan, samoin kuin Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaan.
1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla perustettiin vielä Markin kreivikunnan (1831) ja Tecklenburg-Oberlingenin lähetysseurat, jotka kannattivat Reinin lähetystä. Myös 40 synodia keräsi rahaa sen toimintaa varten, näiden joukossa Ravensbergin Lähetys- ja avustusyhdistys, joka perustettiin 1913, samoin kuin Mettmannin, Wülfrathin ja sen ympäristön lähetysseura. Näiden seurojen lahjoituksilla rahoitettiin 117 lähetysaseman ja 683 sivuaseman, 839 koulun ja kahden sairaalan toimintaa ja kolmen klinikan. Sairaalat sijaitsivat Itä-Kiinan Tungkunissa ja Sumatran Pea Radjassa.
Tämän lisäksi Reinin lähetyksellä oli koulutuslaitokset sekä hallinto Barmenissa ja lähetyksen orpokodit Gütersloh’ssa (1880), Bad Kreuznachissa (1911) ja Mettmannissa (1893–1928) ja Kaiserswerthissä (vuodesta 1928 alkaen).
Reinin lähetyksen harteilla oli myös entisten lähetyssaarnaajien ja heidän perheenjäsentensä elättäminen, osittain niin, että nämä asuivat ns. Lähetystaloissa, joita oli mm. Mettmannissa.
Lähetystyö Eteläisessä Afrikassa
Reinin lähetys perusti ensimmäisen lähetysasemansa Kapin koloniaan vuonna 1829. Sille annettiin nimeksi Wuppertal (samanniminen kaupunki perustettiin Saksaan vasta yli 100 vuotta myöhemmin). Sieltä käsin tämä lähetysseura ulotti toimintaansa pohjoiseen, alueille, joita eivät eurooppalaiset vielä olleet asuttaneet. Ne tultiin myöhemmin tuntemaan Saksan Lounais-Afrikkana. Alkuasukaskansat olivat usein sodassa keskenään, ja kun lähetyssaarnaajat yrittivät välittää rauhaa näiden välille, näiden kansojen hallitsijat alkoivat pitää lähetyssaarnaajia hyödyllisinä omien tavoitteittensa kannalta. Myöhemmin, herero- ja namakansojen kansanmurhan aikaan Reinin lähetyksen lähetyssaarnaajat yrittivät välittää rauhaa näiden kansojen ja saksalaisen siirtomaavallan välille.
Vuonna 1918 Saksa menetti siirtomaansa. Lähetystyö kuitenkin jatkui edelleen. Kun Reinin Lähetysseura vetäytyi Etelä-Afrikasta, sen jäljellä olleet lähetysasemat luovutettiin yhdelle Etelä-Afrikan reformoiduista kirkoista. Poikkeuksena oli Wupperthal, joka luovutettiin vuonna 1965 Määriläiselle Lähetysseuralle, joka tunnetaan myös Herrnhutilaisena lähetyksenä.
Reinin lähetyksen työtä jatkaa Namibiassa Evangelical Lutheran Church in the Republic of Namibia.
Lähetystyö Uudessa Guineassa
Vuodesta 1887 lähtien Reinin lähetys teki työtä myös Uudessa Guineassa, joka tunnettiin tuolloin nimellä Keisari Wilhelmin maa. Myös katolinen kirkko aloitti lähetystyön siellä vuonna 1895. Reinin lähetyksen työ keskittyi lähinnä Astrolabe Bayn seutuun Madangin maakunnassa. Siellä sillä oli ennen ensimmäistä maailmansotaa noin tusinan verran kouluja, joissa oli noin 500 oppilasta. Vuonna 1913 miespuolisia lähetyssaarnaajia oli yhdeksän, ja lisäksi oli yksi käsityöläisveli sekä kahdeksan naispuolista lähetystyöntekijää. Heillä oli noin 100 käännynnäistä.
Neuendettelsaun Lähetysseura, joka oli aloittanut tuolla alueella työnsä vain vuotta aiemmin Finschhafenissa, oli paljon menestyksekkäämpi kuin Reinin lähetys. Viimeksi mainittu kärsi monia menetyksiä, etenkin ensimmäisinä vuosina: 20 lähetyssaarnaajaa kuoli; näistä kaksi kuoli paikallisten asukkaiden hyökkäyksissä.
Lähetyskentät ensimmäiseen maailmansotaan mennessä
Vuoteen 1913 mennessä Reinin lähetys oli lähettänyt lähetyssaarnaajia Kapmaalle, Lounais-Afrikkaan, Hollannin Itä-Intiaan (nykyiseen Indonesiaan) Borneon, Sumatran, Niasin saarille ja Mentawain saaristoon sekä Engganon saarelle, Kiinaan Kantonin maakuntaan sekä Saksan Uuteen Guineaan eli Keisari Wilhelmin maahan. Vuoden 1913 alussa lähetyssaarnaajia oli 207, joista pappeja 166 ja muissa ammateissa toimineita (lääkäreitä, opettajia, maanviljelijöitä) 19 sekä naimattomia naisia 22 sekä 154 lähetyssaarnaajien puolisoa, so. naisia.
Lähetystyö Natsi-Saksan aikana
Vuosien 1933 ja 1945 välillä niin sanottu Kolmas valtakunta aiheutti suuria ongelmia Reinin lähetykselle. Se piti etäisyyttä Saksan kristityt –nimiseen painostusjärjestöön eikä suostunut integroitumaan Valtakunnankirkkoon. Sen sijaan se suuntautui Tunnustukselliseen kirkkoon. Jo toiseen maailmansotaan mennessä Reinin lähetyksen työ oli kärsinyt huomattavasti, ja Saksan romahdus sodassa tuotti lisää ongelmia.
Saksan protestanttisten lähetysten yhdistyminen
Vuonna 1971 Reinin Lähetysseura ja Bethelin Lähetysseura yhdistyivät muodostaen Vereinte Evangelische Missionin eli ‘yhdistyneen evankelisen lähetysseuran’. Bethelin Lähetysseura oli vuodesta 1887 lähtien tehnyt työtä Dar es Salaamissa, nykyisessä Tansaniassa. Se on vuodesta 1996 lähtien kuulunut järjestöön nimeltä United Evangelical Mission (UEM), johon kuuluu 34 itsenäistä kirkkoa Afrikasta, Aasiasta ja Saksasta.
Arkistot ja museosäätiö
VEM:n arkistot ja museo sijaitsevat Saksan Wuppertalissa. Ne ovat avoinna yleisölle. Etnologinen museo remontoitiin vuonna 2013. Se sijaitsee teologisen seminaarin yhteydessä.
Museosäätiö myöntää apurahoja opintoja ja tutkimusta varten. Opintoapurahat ovat suuruudeltaan 500 euroa ja tutkimusapurahat 1000 euroa.
Hautausmaa
Alabarmenin hautausmaalla on erityinen osa, joka on varattu Reinin lähetyksen työntekijöitä varten.
Heikki Tauleri
Heikki Tauleri, sukunimi aik. Tauler (10. syyskuuta 1886 Tampere − 13. marraskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Taulerin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Henrik Gustaf Tauler (1856−1918) ja Natalia Karolina Rissanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Helsingin normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1910. Tauleri sai varatuomarin arvon 1912.
Heikki Tauleri oli naimisissa vuodesta 1911 Aino Sofia Bergströmin kanssa.
Dimetoaatti
Dimetoaatti on orgaaninen fosforihapon esteri, jota käytetään hetivaikuttavana tuholaismyrkkynä. Aine patentoitiin 1950-luvulla. Kuten muutkin orgaaniset fosforihappoesterit, esimerkiksi malationi, se estää koliiniesteraasin toiminnan, joka on keskushermoston tärkeä entsyymi. Sitä käytetään puutarhan tuholaisten torjuntaan. Sitä myydään Suomessa tuotenimillä Roxion ja Danadim Progress.
Svenljunga
Svenljunga oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Dimetoaatti
Dimetoaatti on vesieliöille myrkyllistä:
Ichirō Abe
Ichirō Abe (, oli japanilainen judoka. Abea pidetään yhtenä Suomen judon isistä. Hän oli muun muassa graduoinut tasokokeessa Väinö Haukan Suomen ensimmäisen 1. danin mustan vyön judossa. Judon kansainvälinen päämaja Kōdōkan myönsi vuonna 2006 Abelle judossa 10. danin arvon.
Abe ja suomen judo
Suomalaiset tapasivat Ichiro Aben ensimmäistä kertaa 1960 Tanskassa Vingstendin judoleirillä. Abe toimi Euroopassa ollessaan Kodokanin edustajana. Opetuksessaan Abe painotti perustekniikoiden puhtautta ja merkitystä.
Luettelo Amerikan suurimmista metropolialueista
Tämä on luettelo Amerikan suurimmista metropolialue ista. Luettelossa on otettu huomioon myös kaksoiskaupungit, jotka sijaitsevat kahden valtion alueella – yleensä Kanadan ja Yhdysvaltojen tai Meksikon ja Yhdysvaltojen rajalla. Luettelossa on otettu huomioon Pohjois-, Etelä- ja Keski-Amerikan valtiot.
Aleksandr Prokofjev
Aleksandr Prokofjev syntyi kalastajan perheeseen. Hän opiskeli Pietarin opettajaseminaarissa, mutta joutui taloudellisista syistä jättämään sen kesken. Hän osallistui Venäjän kansalaissotaan ja liittyi vuonna 1919 bolševikkipuolueeseen. Myöhemmin Prokofjev työskenteli puna-armeijassa, tšekassa ja OGPU:ssa. Talvisodan ja toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana. Vuosina 1945–1948 ja 1955–1965 hän johti Neuvostoliiton kirjailijaliiton Leningradin osastoa.
Prokofjevin ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1919 ja ensimmäiset runokokoelmat vuonna 1931. Runoelma Rossija (”Venäjä”, 1943–1944) palkittiin vuonna 1946 Stalin-palkinnolla. Kokoelma Priglašenije k putešestviju (”Kutsu matkalle”, 1960) sai Lenin-palkinnon.
Prokofjevin runous on etupäässä kansalaislyriikkaa ja kotiseudun kuvausta. Hän on kirjoittanut myös useita lastenkirjoja sekä toiminut ukrainalaisen ja valkovenäläisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Vuonna 1970 Prokofjeville myönnettiin sosialistisen työn sankarin arvonimi. Hänet on palkittu neljällä Leninin kunniamerkillä.
Suomennettuja runoja
Lähde
Plains (Georgia)
Plains on kaupunki Sumterin piirikunnassa Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 776. Yhdysvaltain 39. presidentti Jimmy Carter on syntynyt Plainsissa.
Fahd
Fahd ibn ʿAbd al-ʿAzīz al-Saʿūd (, luultavasti 1923 Riad – 1. elokuuta 2005) oli Saudi-Arabian kuningas ja pääministeri vuodesta 1982 veljensä, kuningas Khaledin kuoleman jälkeen.
Elämäkerta
Fahd oli vanhin Saudi-Arabian perustajan kuningas Abd-ul-Aziz III:n (Ibn Saud) ja hänen lempivaimonsa, Hassa bint Ahmadi al-Sudayrin seitsemästä pojasta. Hän aloitti hallintotehtävänsä veljensä Feisalin, silloisen ulkoministerin alaisena. He olivat mukana allekirjoittamassa YK:n peruskirjaa 1945. 30-vuotiaana Fahdista tuli koulutusministeri ja 1962 sisäministeri. Feisal nousi valtaistuimelle 1964. Kun Khaledista tuli kuningas veljensä murhan jälkeen 1975, Fahdista tuli kruununprinssi ja varapääministeri.
Noustuaan kruununprinssiksi Fahd yritti muuttaa mainettaan vakavampaan suuntaan. Nuorempana hän oli ollut taipuvainen uhkapeleihin. Hänestä tuli kuningas Khaledin kuoltua 1982.
Fahd osallistui hallintokautensa alkuvuosina Lähi-idän ja kansainvälisiin asioihin edeltäjiään enemmän. Hän pyrki välittämään 15-vuotista Libanonin sisällissotaa. Vuonna 1981 hän suunnitteli rauhansuunnitelman, jonka Arabiliitto otti käyttöön. Fahd liittoutui 1990 läheisesti Yhdysvaltojen kanssa Irakin vallattua Kuwaitin, ja salli sotilastukikohdan perustamisen Saudi-Arabiaan. Toisaalta ääri-islamilainen Saudi-Arabia tuki mm. Talibania ja tunnusti sen hallinnon. Persianlahden sodan jälkeen maassa järjestäytyi ensi kerran yksinvaltaa ja kuningashuonetta arvosteleva oppositio.
Fahd kärsi vakavan sairauskohtauksen marraskuussa 1995 ja estyi hoitamasta tehtäviään. Tämän jälkeen hänen velipuolensa, kruununprinssi Abdullah, toimi käytännössä maan valtionhoitajana.
Kuolema
27. toukokuuta 2005 hallitus ilmoitti Fahdin joutumisesta sairaalaan ja ilmoitti hänen tilansa olevan vakava. Lopulta 1. elokuuta Saudi-Arabian televisio ilmoitti kuninkaan kuolleen. Kruununprinssi Abdullah nimitettiin virallisesti uudeksi kuninkaaksi.
Bengt Serenius
Bengt Hjalmar Serenius (6. huhtikuuta 1884 Turku – 3. marraskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja ruotsin kielellä kirjoittanut uskonnollinen kirjailija. Serenius kuului korkeakirkolliseen liikkeeseen.
Serenuíuksen vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Hjalmar Serenius (1843–1913) ja Aline Johanna Baarman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1903 ja hänet vihittiin papiksi 1907. Serenius toimi tilapaäisenä kirkkoherrana Vårdössa, Eckerössä ja Dragsfjärdissä. Hän oli Paraisten tilapäisenä kappalaisena vuonna 1909 ja sen jälkeen kappalaisena Sipoossa ja vuodesta 1923 Mustasaaressa. Viimeksi Serenius oli Hangon kirkkoherrana vuodesta 1939.
Serenius julkaisi Hangossa vuosina 1941–1956 uskonnollista Sanct Henrik : tidskrift för kyrkligt arbete-kausijulkaisua. Serenius toimi 1943 perustetun ruotsinkielisten pappien Sanct Henriks-kretsen -ryhmän puheenjohtajana. Ryhmä pyrki erityisesti vaikuttamaan evankelis-luterilaisen kirkon liturgian kehittämiseen. Serenius oli myös Societas Sanctae Birgittaen jäsen.
Bengt Serenius oli naimisissa vuodesta 1907 Astrid Maria Karin* von Numersin kanssa. Heillä oli kaksi lasta joista toinen oli rovasti ja teologian tohtori Sigtrygg Hjalmar Serenius (s. 1913).
Austrobaileyaceae
Austrobaileyaceae on siemenkasviheimo, joka parin muun heimon kanssa kuuluu lahkoon Austrobaileyales. Heimossa on vain yksi Koillis-Australiassa kasvava suku, Austrobaileya, jossa on kaksi lajia.
Tuntomerkit
Austrobaileya-lajit ovat sademetsän liaaneja eli puuvartisia köynnöksiä, jotka kiipeävät kiertymällä tuen ympärille. Niillä on enemmän tai vähemmän vastakkaiset, lyhytruotiset ja ehyet lehdet. Kukat sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat kookkaita ja riippuvia, noin viiden senttimetrin levyisiä. Niissä on 12–24 harittavaa kehälehteä, 6–11 hedettä leveine ja lapamaisine palhoineen sekä niiden sisäpuolella ainakin kuusi joutohedettä. Ponnet ovat lokerositeeseen vajonneita. Erillisiä emejä on 4–14, tavallisesti kuudesta yhdeksään. Luotti on kärjestään kaksiliuskainen. Siemenaiheita on kussakin emissä 4–14, tavallisesti kuudesta kahdeksaan. Kukka muistuttaa päällisin puolin melko paljon lumpeitten kukkaa. Hedelmistö koostuu enemmän tai vähemmän soikeista pikku marjoista, jotka kehittyvät erillisistä emilehdistä. Siemenissä on kirjava siemenvalkuainen. Kromosomiluvun yksi annos on n = 22, mahdollisesti myös 23.
Saint-Nectaire
Saint-Nectaire on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä juusto. Sitä valmistetaan Mont-Doren alueella Auvergnessa sekä Cantalin ja Puy-de-Dômen departementeissa.
Saint-Nectaire on joko 600 gramman tai 2 kilogramman painoinen kiekko. Siinä on kellertävä tai punertava homekuori, ja juustomassa on joustavaa. Saint-Nectaire kypsyy 21 päivässä, minä aikana juustoa huuhdellaan suolavedellä. Käsin tehty Saint-Nectaire kypsyy kuudessa viikossa rukiin oljista tehdyllä alustalla luonnonkellarissa.
Saint-Nectairen rasvapitoisuus on 45 prosenttia kuiva-aineesta. Sen maku on täyteläinen, pähkinäinen ja hiukan mausteinen, ja sen tuoksussa voi tuntea perunaa. Saint-Nectaire sopii jälkiruokajuustoksi, leivontaan tai keittoihin. Sen kanssa nautittavaksi sopii kevyt, hedelmäinen punaviini.
Centrumin talo
Centrumin talo voi tarkoittaa seuraavia rakennuksia:
Amerikan Suomalainen Lehti (1879–1894)
Amerikan Suomalainen Lehti oli vuosina 1879–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Johan Takkinen, Niilo Majhannu, August Nylund ja David Castren perustivat Amerikan Suomalaisen Lehden Michiganin Calumetissa. Sen toimittajaksi palkattiin maanmittarina työskennellyt Alex Leinonen. Nelisivuinen ja nelipalstainen lehti kasvoi vähitellen seitsenpalstaiseksi. Sen levikki oli noin 800 kappaletta, josta 300 meni Suomeen. Lehti tuki aluksi lestadiolaisia, mutta siirtyi myöhemmin Suomi-Synodin kannattajaksi. Leinonen myi omistukseensa siirtyneen lehden vuonna 1892 Victor Burmanille, joka muutti sen Hancockiin. Sen tilaajamäärä nousi tuolloin 3 000:een kappaleeseen. Vuonna 1894 Burman siirsi lehden Chicagoon, jossa se pian lakkasi.
Amerikan Suomalainen Lehti -nimellä oli vuonna 1876 ilmestynyt myös A. J. Muikun toimittama Yhdysvaltojen ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti.
Seija Paasonen
Seija Paasonen (s. 16. marraskuuta 1959 Ristiina ) on suomalainen luonnontieteilijä ja tietokirjailija. Hän aloitti työnsä Ilmatieteen laitoksella opintojensa loppuvaiheessa; sivutoimenaan hän työskenteli Yleisradion meteorologina vuodesta 1983. Vuonna 1995 Paasonen siirtyi Yleisradion vakituiseksi säätieteilijäksi - hänet oli pyydetty mukaan perustamaan säätoimitusta. Hänen toimenkuvanaan on ollut säätoimituksen esimies eli päämeteorologi.
Televisiometeorologin uransa ohella Paasonen on kirjoittanut ilmastoon ja säähän liittyviä teoksia.
Keväällä 2018 julkaistiin Paasosen kirja Taiteilijoiden taivaat. Siinä Paasonen analysoi meteorologin näkökulmasta 1 863 maalausta jotka edustavat eri kulttuureja, tyylisuuntia ja aikakausia. Eräs hänen suosikkimaalauksistaan on Eero Järnefeltin Syysmaisema Pielisjärveltä, joka sisältää moninaisia säätieteellisiä tapahtumia. Luku 1863 on niin ikään Järnefeltin synnyinvuosi.
Lapsuutensa Paasonen vietti Ristiinassa sijaitsevalla maatilalla; hän oli viisilapsisen katraan toiseksi vanhin.
Minna Saarelma-Paukkala
268px|pienoiskuva|[[Pasi Heikura haastattelee Minna Saarelma-Paukkalaa Helsingin kirjamessuilla syksyllä 2017.]] Minna Saarelma-Paukkala s. Saarelma, ent. Saarelma-Maunumaa (s. 1960 Dar es Salaam, Tansania) on suomalainen almanakkatoimiston johtaja, toimitusjohtaja, tietokirjailija.
Perhe ja koulutie
Saarelma-Paukkala syntyi Tansaniassa lähetystyöntekijä, pastori Timo Saarelman ja kansakoulunopettaja, diakonissa Katri Saarelman s. Kantola perheeseen isän toimiessa paikallisen luterilaisen kirkon koulutoimenjohtajana Kidugalassa.
Perheen asuinpaikaksi tuli vuonna 1964 Tampere, jossa Saarelma-Paukkala kävi koulunsa ja valmistui ylioppilaaksi Tampereen normaalikoulusta 1979.
Opinnot
Vuonna 2003 Saarelma-Paukkala väitteli filosofian tohtoriksi suomen kielestä nimistöntutkimuksen alueelta. Väitöskirjan nimenä oli ''Edhina ekogidho – Names as links. The encounter between African and European anthroponymic systems among the Ambo people in Namibia''
Helsinki Business Collegessa:
Päätoimet
Suomen Lähetysseurassa:
Saarelma-Paukkala oli toimittajana ja tiedottajana 1986–1997. Vuosina 2003–2012 hän toimi kustannusjohtajana.
Kustannus Oy Kotimaassa:
Saarelma-Paukkala oli 1997–2002 Kotimaa-lehden toimitussihteerinä.
Helsingin yliopistossa:
Vuodesta 2012 lähtien Saarelma-Paukkala on toiminut yliopiston almanakkatoimiston johtajana ja Helsingin yliopiston Kalenteripalvelut Oy:n toimitusjohtajana.
Akateemiset sivutyöt
Saarelma-Paukkala oli Vauva-lehden Nimitohtorina 2006–2010, Kotimaa-lehden nimikolumnistina 2007–2011. Hän toimii suomalaisen nimipäiväkalenterin ylläpitäjänä vuodesta 2010 lukien ja kuuluu kielitieteellisen Nomina Africana -julkaisun toimitusneuvostoon 2007 lukien.
Saarelma-Paukkala toimi tutkijana Tromssan yliopiston suomalais-norjalaisissa henkilönnimihankkeissa ”Møte mellom finsk og norsk namnesystem i Norge” 2007–2008 ja ”Personnamn blant kvenane på 1800-talet – i lys av møtet mellom det finske og norske namnesystemet” 2008–2009.
Saarelma-Paukkala työskentelee nimistöntutkimuksen dosenttina Helsingin yliopistossa 2008 lähtien sekä kuuluu kielitieteellisen Virittäjä-aikakauslehden toimitusneuvostoon 2021 lähtien. Kielitieteellisen Studia anthroponymica Scandinavica -julkaisun toimitusneuvoston jäsen hän oli 2011–2020.
Luottamustoimet
Saarelma-Paukkala toimi Kehitysyhteistyön Palvelukeskuksessa (Kepa) 1998–2001 sekä Tieteen ja taiteen kristillisessä tukisäätiössä 2002–2011.
Varhaisnuortenlehti JiiPeen neuvottelukuntaan Saarelma-Paukkala kuului 2003–2010. Edelleen Kristilliset kustantajat ry:n hallituksessa hän oli 2003–2012.
Namibian hallituksen asettaman arkistohankkeen Suomen maakomitean jäsen hän oli 2004–2010, kuului Helsingin yliopiston dosenttiyhdistyksen hallitukseen 2008–2010 ja Lahden NNKY:n hallitukseen 2018–2021.
Oikeusministeriön nimilautakunnan varajäsen Saarelma-Paukkala on ollut vuodesta 2010, Päijät-Hämeen Tuglas-seuran hallituksen varajäsen vuodesta 2018 ja Suomen Pipliaseuran hallituksen jäsen 2021–.
Puoliso
I Järjestelmäasiantuntija Matti Maunumaa 1988-2010.
II Rovasti Timo Paukkala 2010-.
Palkinnot
Saarelma-Paukkala sai August Ahlqvistin, Yrjö Wichmannin, Kai Donnerin ja Artturi Kanniston rahastojen (Suomalais-Ugrilainen Seura ja Kotikielen Seura) väitöskirjapalkinnon 2004.
Arvonimi
Saarelma-Paukkala on nimitetty nimistöntutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopistoon 2009.
Harrastukset
Kulttuurimatkailua ja kirjallisuutta harrastavalle Saarelma-Paukkalalle Viro on mieluisa kohde, ja perheellä on toinen koti Viljandissa. Muutenkin hän paljon ulkoilee ja tekee mm. lasimaalauksia.
Muut julkaisut
Saarelma-Paukkala on julkaissut artikkeleita ja kirja-arvioita lukuisissa kokoomateoksissa ja kielitieteellisissä aikakauslehdissä.
Pekka Rautee
Pekka Rautee (s. 10. tammikuuta 1947 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1969–1979 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Rautee edusti koko pääsarjauransa ajan Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 307 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 117 + 111 = 228 ja jäähymääränsä 302 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 25 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 5 + 4 = 9 ja jäähyminuutteja 21. Hän voitti TPS:n joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1976 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Pekka Rauteen veli Matti Rautee pelasi myös TPS:n joukkueessa lähes yhtä pitkään kuin isoveljensä.
Sogdin kieli
Sogdin kieli on kuollut iranilainen kieli. Sitä puhuttiin Keski-Aasiassa muinaisessa Sogdianassa sekä Silkkitien karavaanireiteillä.
Keskiajalla sogdin kielen syrjäyttivät klassinen persia sekä turkkilaiset kielet. Itämurteiden jatkajana pidetään jagnobin kieltä, jota puhutaan Tadžikistanissa.
Ähtävän kotiseutumuseo
Ähtävän kotiseutumuseo on Ähtävällä sijaitseva kotiseutumuseo. Museon talonpoikaistupa on peräisin Lappforsista vuodelta 1840. Tupa siirrettiin nykyiselle paikalleen ja avattiin vuonna 1957. Tuvassa on kuisti, joka on todennäköisesti 1600-luvulta ja peräisin Bärklarsista Ala-Ähtävästä.
Museoalue oli aiemmin osa pappilaa. Tupa on sisustettu 1850-luvun tyyliin Ähtävän seudun esineillä. Talonpoikaistupaa ympäröivät useat 1700-1800 –luvuilta peräisin olevat piharakennukset, joissa on esillä työvälineitä, kotitekoisia koneita ja työkaluja. Eri kesätapahtumissa voi tutustua Ähtävän historiaan ja seudun asukkaisiin.
Mellerud
Mellerud on samannimisen Mellerudin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Dalslandin historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 3 750 asukasta.
Mellerud oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Media
Ilmaisjakelulehti Melleruds Nyheter ilmestyy keskiviikkoisin.
GAGAN
GPS Aided Geo Augmented Navigation (GAGAN) on Intian kehittämä GPS-satelliittipaikannusta Intia alueella tarkentava SBAS-järjestelmä. Vuosina 2007-2008 Intia kokeili tätä järjestelmää Inmarsatin satelliiteilla.
Vuonna 2009 Intian piti ottaa oma GSAT-4-tietoliikennesatelliittinsa tähän käyttöön, mutta se laukaisu viivästyi huhtikuuhun 2010 ja lopulta laukaisu epäonnistui. Silti Intia otti GAGANin käyttöönsä 10. elokuuta 2010. Toukokuussa 2011 laukaistu GSAT-8 antoi palvelulle kansallisen avaruusinfrastruktuurin, enää Intian ei tarvitse vuokrata transpondereita länsimaisilta satelliiteilta.
Pauline von Bonsdorff
Pauline Sofie von Bonsdorff (s. 10. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomenruotsalainen tutkija ja Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori.
Von Bonsdorff työskenteli kahteen otteeseen Helsingin yliopiston estetiikan ja yleisen kirjallisuustieteen virkaatekevänä assistenttina (ajanjaksolla 1985–93), oli virkaatekevä suomenruotsalaisen kirjallisuuden lehtori (1988–89) ja Emil Aaltosen säätiön Essu-projektin tutkija (1989–90). Hän toimi Helsingin yliopiston estetiikan assistenttina 1994–2002, josta jaksosta oli virkavapaana 1999–2001 työskennellessään virkaatekevänä estetiikan professorina. Von Bonsdorff on ollut Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori vuodesta 2002 lähtien.
Hän on tarkastellut tutkimustöissään muun muassa estetiikkaa, taiteen teoriaa, fenomenologiaa, ympäristöestetiikkaa ja arkkitehtuurin teoriaa.
Von Bonsdorff on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2007.
Anna Hellerstedt
Anna Hellerstedt (s. 1975 tai 1976) on ruotsalainen yritysjohtaja ja konsultti joka on asunut Suomessa vuodesta 2006 lähtien. Hellerstedt aloitti toimitusjohtajan tehtävät sanomalehtiä julkaisevassa KSF Mediassa 2. toukokuuta 2018. Hellerstedt siirtyi KSF Mediaan lemmikkituoteyhtiö Mustin ja Mirrin palvelutuotejohtajan tehtävistä.
Taustaltaan Hellerstedt on diplomi-insinööri Linköpingin yliopistosta. Aikaisemmin Hellerstedt on johtanut Ruotsin vienninedistämisorganisaatio Business Swedenin Suomen-konttoria sekä työskennellyt konsulttiyhtiö McKinseyllä. Hellerstedtin puoliso on MTV Median toimitusjohtaja Jarkko Nordlund.
Suometar (Yhdysvallat)
Lehti syntyi, kun Victor Burman myi Hancockissa julkaisemansa Amerikan Suomalaisen Calumetissa perustetulle lehtiyhtiölle, jonka johdossa olivat Maggie Walsh ja Andrew Johnson. Toimittajana työskentelivät pastori J. W. Eloheimo, Burman ja myöhemmin Helmer Grape. Kerran viikossa ilmestynyt Suometar piti itseään vuonna 1879 perustetun Amerikan Suomalaisen Lehden ja Burmanin lehtien jatkajana. Sen levikiksi mainittiin 2 200 kappaletta vuonna 1902. Vuonna 1903 Suomettaren osti ashtabulalainen August Edwards, joka muutti oman lehtensä nimeksi Amerikan Sanomat ja Suometar.
Montenegron jalkapalloliiga
Montenegron jalkapalloliiga on Montenegron jalkapallon korkein sarjataso. Liiga perustettiin Montenegron itsenäistyttyä vuonna 2006. Liiga toimii Montenegron jalkapalloliiton alaisuudessa. Vuosina 2003-2006 Montenegron liiga oli toinen Serbia ja Montenegron kakkosliigan kahdesta divisioonasta.