cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karachi
Urheilu
Kaupungin krikettijoukkueen Karachi CA:n kotikenttä on National Stadium, jonne mahtuu 34 228 katsojaa kaikki istumapaikoille. Se on myös Pakistanin maajoukkueen kotikenttä. Maajoukkue ei hävinnyt siellä yhtään maaottelua vuosina 1955-2000. 2000-luvulla väkivalta, etenkin pommiuhkat, ovat pitkään saaneet muut kuin aasialaiset joukkueet pysymään poissa stadionilta. Vuonna 2009 Etelä-Afrikka saapui kuitenkin vierasotteluun.
Mahalen kansallispuisto
Mahalen kansallispuisto on luonnonsuojelualue Tansaniassa Mahalen vuorilla. Sen pinta-ala on 1 613 neliökilometriä. Puisto sijaitsee Tanganjikajärven itärannalla 128 kilometriä Kigoman kaupungista etelään. Se perustettiin vuonna 1985 etenkin simpanssien suojelua varten.
Mahalen kansallispuiston alueella ei ole lainkaan teitä. Sinne saavutaan veneellä, ja siellä liikutaan vain jalkaisin.
1558
Kuolleita
Johann Kohlros
Terijoen ortodoksinen kirkko
Terijoen ortodoksinen kirkko sijaitsee Karjalan kannaksella Zelenogorskin (ent. Terijoki) kaupungissa. Vuonna 1915 valmistunut kirkkorakennus oli aikoinaan Suomen suurin ortodoksinen kirkko ja sitä kutsuttiin myös Suomen kauneimmaksi. Jatkosodan jälkeen kirkkoa käytettiin varastorakennuksena aina 1970-luvun lopulle saakka, jonka jälkeen se kunnostettiin ja otettiin jälleen käyttöön vuonna 1989.
Kazanin Jumalanäidin ikonille pyhitetty Terijoen ortodoksinen kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan Konstantin Tonin 1800-luvun puolivälissä luomaa venäläis-bysanttilaista tyyliä. Tiilirakenteisen kirkon seinät on rapattu ja maalattu valkoiseksi. Sen korkein torni kohoaa 49 metrin korkeuteen. Arkkitehti Nikolai Nikonovin suunnittelemaan kirkkoon mahtuu kaikkiaan noin 800 henkeä.
Ensimmäinen puukirkko
Terijoen ortodoksisen kirkon edeltäjä oli vuonna 1880 Kuokkalaan valmistunut puukirkko, joka rakennettiin 1870-luvulla syntyneen Terijoen huvilayhdyskunnan venäläisten kesäasukkaiden tarpeisiin. Kirkon lahjoitti liikemies Andrei Ivanovitš Durdin (k. 1888) ja sen suunnitteli arkkitehti Fedor Harlamov. Kuokkalassa sijainnut kirkko kuului Raivolan seurakuntaan, jonka oma kirkko valmistui samaan aikaan. Se kävi kuitenkin nopeasti liian pieneksi kasvavan huvilayhdyskunnan tarpeisiin ja vuonna 1894 Kuokkalan kirkkoa laajennettiin arkkitehti J. F. Brunin piirustusten mukaan Andrei Durdinin pojan Nikolain lahjoittamilla varoilla. Samalla valmistui myös uusi kellotorni. Neljä vuotta myöhemmin muodostettiin Terijoen ortodoksinen seurakunta, jota Kuokkalan kirkko palveli kunnes se tuhoutui tulipalossa 5. joulukuuta 1907.
Uuden kirkon rakentaminen
Puukirkon palamisen jälkeen toiminta jatkui Kuokkalassa tilapäisessä kirkkorakennuksessa, mutta uuden suunnittelu aloitettiin välittömästi. Tiilirakenteisen kirkon rakennustyöt käynnistyivät lopulta vuonna 1910. Kuokkalan sijasta se rakennettiin näkyvälle paikalle Terijoen kirkonkylään, Viipuriin ja Kivennavalle johtavien maanteiden risteyksessä sijaitsevalle mäelle. Vuonna 1915 valmistuneen Terijoen ortodoksisen kirkon vihki heinäkuussa Suomen ortodoksisen hiippakunnan arkkipiispa Sergei. Tilaisuudessa oli läsnä myös kenraalikuvernööri Franz Albert Seyn. Terijoen seurakunnan perustaja ja ensimmäinen kirkkoherra oli Petr Potašev, joka haudattiin kirkon alle hänen kuoltuaan vuonna 1917. Potaševin seuraajaksi tuli aikaisemmin Savonlinnassa pappina toiminut Gregori Svetlovski.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 1925 Terijoen ortodoksisessa kirkossa oli tulipalo, joka vaurioitti muun muassa sisätilojen maalauksia sekä alttaria. Toisen maailmansodan aikana se kärsi lisää vaurioita ja myös kirkonkellot hävisivät sotavuosina.
Korkea kellotorni sortui tykistötulessa Talvisodan aikana.
Terijoen siirryttyä jatkosodan jälkeen Neuvostoliiton haltuun, kirkko muutettiin varastoksi, jossa säilytettiin lähinnä erilaisia maataloustuotteita. Vuonna 1970 se päätettiin purkaa, mutta Leningradin alueen johtavana arkkitehtina tuolloin toiminut akateemikko Gennadi Buldagov onnistui kuitenkin pelastamaan kirkon. Vuonna 1980 järjestettyjen Moskovan olympialaisten edellä kisaturistien reiteille osuneita rakennuksia kunnostettiin eri puolilla Neuvostoliittoa ja samalla myös Terijoen ortodoksista kirkkoa alettiin saneerata. Korjaustyöt kestivät lopulta vuoteen 1990 saakka, jona aikana se muun muassa maalattiin ja kirkon kellotornia entisöitiin. Myös rakennuksen käyttö varastotilana loppui. Alkuperäisenä tarkoituksena oli tehdä kirkosta kulttuurihistoriallinen museo, mutta lopulta se luovutettiin kesällä 1989 pari vuotta aikaisemmin perustetulle uudelle Siestarjoen seurakunnalle. Ensimmäinen jumalanpalvelus sitten talvisodan alkamisen pidettiin saman vuoden lokakuussa ja virallisesti kirkon vihki uudelleen käyttöön patriarkka Aleksei II elokuussa 1990. Uudelleenvihkimisen yhteydessä kirkon perustajana pidetyn Petr Potaševin maalliset jäännökset siirrettiin viereiselle hautausmaalle.
Jim Caviezel
James Patrick ”Jim” Caviezel Jr. (s. 26. syyskuuta 1968 Mount Vernon, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Caviezel teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1991 elokuvassa Matkalla Idahoon, jossa hän esitti lentokenttävirkailijaa pienessä sivuosaroolissa. Vuonna 1998 hän teki ensimmäisen pääosaroolinsa esitettyään sotamies Wittiä Terrence Malickin ohjauksessa Veteen piirretty viiva. Caviezelin uran tunnetuin roolityö on Jeesuksen rooli Mel Gibsonin ohjaamassa, kohua herättäneessä elokuvassa The Passion of the Christ, joka ilmestyi vuonna 2004. Elokuva oli tuon vuoden menestyneimpiä ja on tuottanut maailmanlaajuisesti yli 600 miljoonaa dollaria.
Caviezel on näytellyt elokuvien lisäksi myös televisiossa. Vuonna 2009 hän esitti pääroolia AMC:n minisarjassa Prisoner ja vuodesta 2011 hän on esittänyt niin ikään pääroolia, entistä CIA-agenttia John Reeseä, CBS:n rikosdraamassa Kohde.
Caviezel on uskonnoltaan katolilainen. Hän on ollut vuodesta 1996 naimisissa Kerri Browittin kanssa ja he ovat adoptoineet kaksi Kiinassa syntynyttä lasta.
Liga Mexicana Élite
Mexican Hockey League on jääkiekon korkein sarjataso Meksikossa. Sarjassa pelaa 4 joukkuetta.
Luettelo Etelän kruunun tähdistön tähdistä
Luettelo Etelän kruunun tähdistön tähdistä.
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Monofagi
Monofagi on eliö, joka on erikoistunut yhteen tai vain muutaman ravintolajiin/ravintokohteen osaan (esimerkiksi loiset, hedelmänsyöjät, muurahaiskarhu ja muut vastaavanlaiset eliöt). Monofagin vastakohta on polyfagi, jossa eliö on erikoistunut useisiin ravintolajeihin/ravintokohteisiin. Oligofagi puolestaan syö vain tiettyjä harvoja ravintokohteita.
Zomboy
Zomboy (oikealta nimeltään Joshua Mellody) on brittiläinen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Zomboyn debyytti "Game Time EP" julkaistiin vuonna 2011 Never Say Die Recordsin kautta. Hänen debyytti-EP oli Beatportin top 5 dubstep-listalla yli 8 viikkoa. Vuoden lopussa hänen musiikkiaan ja remixejään lisensoitiin isommille levy-yhtiöille, kuten Warnerille ja Ministry of Soundille.
Vuonna 2012 Zomboy julkaisi toisen albuminsa "The Dead Symphonic EP". Maaliskuussa 2013 hän julkaisi singlen "Here to Stay", jossa oli mukana Lady Chann. Syyskuussa 2013 hänen "Reanimated EP" julkaistiin kahdessa osassa.
Zomboy on ottanut vaikutteita muun muassa Skrillexiltä ja Ruskolta.
Claude Laurent
Claude Laurent (s. 9. lokakuuta 1932 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Laurent karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Bernin EM-kilpailuissa 1954 ajalla 2.14,7, joka oli uusi Ranskan ennätys. Runsas kuukausi myöhemmin hän paransi Lontoossa Ranskan ennätyksen aikaan 2.13,7. Samana vuonna hän juoksi myös 1 000 metrillä Ranskan ennätyksen 3.02,0. Hän voitti Ranskan mestaruuden 800 metrillä vuosina 1954, 1955 ja 1956.
Vampyyripäiväkirjat
Vampyyripäiväkirjojen ensiesitys oli 10. syyskuuta 2009 The CW -verkossa ja se herätti välittömästi laajaa kiinnostusta. Suurten katsojalukujen ansiosta sarjaa tilattiin täysi tuotantokausi 21. lokakuuta 2009. Sarjan ensimmäinen kausi sai päätöksensä Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 2010. Sarjasta on tehty kuusi tuotantokautta ja tammikuussa 2015 The CW ilmoitti seitsemännen tuotantokauden teosta.
Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden esitti MTV3 12. elokuuta 2010 – 6. tammikuuta 2011 välisenä aikana. Tämän jälkeen Sub sai sen esitysoikeudet ja alkoi näyttää toista tuotantokautta 4. syyskuuta 2011.
Vampyyripäiväkirjojen spin-off -sarjassa Vampyyrien sukua seurataan maailman ensimmäisten vampyyrien tarinaa New Orleansissa.
Yleiskatsaus
Sarja seuraa Elena Gilbertin (Nina Dobrev) elämää, joka rakastuu vuosisatoja vanhaan vampyyriin, Stefan Salvatoreen (Paul Wesley). Heidän elämänsä hankaloituvat Stefanin pahansuovan ja julman isoveljen Damonin (Ian Somerhalder) palatessa Mystic Fallsiin kostoa janoten. Molemmat veljet alkavat näyttää kiintymystä Elenaa kohtaan, tämän muistuttaessa molempien menneisyyden rakkautta, Katherine Piercea.
Sarja sijoittuu Mystic Fallsin fiktiiviseen kaupunkiin, Virginiaan, jonka menneisyys on täynnä yliluonnollisia varauksia. Muut sarjan tarinat kietoutuvat muihin kaupungin asukkaisiin, eniten kuitenkin Elenan pikkuveljeen Jeremyyn (Steven R. McQueen), Elenan parhaaseen ystävään Bonnieen (Katerina Graham), Elenan ystävään Carolineen (Candice Accola) sekä Elenan lapsuuden ystävään sekä ex-poikaystävään Mattiin (Zach Roerig). Kaupungin politiikkaa valvoo alkuperäisten perustajainperheiden jälkeläiset, eli Perustajainneuvosto, joka suojelee kaupunkia vampyyreiltä, ihmissusilta sekä noidilta.
Näyttelijäkokoonpano
Vaikka Vampyyripäiväkirjat perustuukin samannimiseen kirjasarjaan, monia sarjan hahmoja on muutettu tarinoiden kuitenkin säilyessä lähes ennallaan. Ensimmäisen tuotantokauden alussa sarjassa oli yhteensä kymmenen päähenkilöä, joista yksi kirjoitettiin ulos sarjasta ja jonka tilalle sivuhenkilö "ylennettiin".
Nina Dobrev esittää Elena Gilbertiä, sarjan päähenkilöä sekä Katherine Piercea sarjan päävihollista. Elena joutuu pian kolmiodraaman syövereihin, kahden vampyyrin väliin, joka toimiikin sarjan yhtenä keskittymänä. Paul Wesley esittää Stefan Salvatorea, hyväsydämistä ja ystävällistä vampyyriä, joka on veljensä Damon Salvatoren (Ian Somerhalder) täysi vastakohta, joka on häijy ja antisankarillinen, mutta hänelläkin on tunteet jossain syvällä.
Tuotanto
Aluksi Vampyyripäiväkirjojen käsikirjoittaja Kevin Williamson ei ollut kiinnostunut sarjan luomisesta. Hän piti sitä liian samankaltaisena kuin muut vampyyrisarjat. Julie Plecin vaatimuksesta Williamson kuitenkin luki kirjasarjan johon sarja perustuu ja kiinnostui tarinasta: "Tajusin, että se on tarina pienestä kaupungista, kaupungin alamaailmasta ja mitä kaikkea pinnan alla piilee". Williamson on sanonut kaupungin olevan sarjan keskipisteenä koulun sijaan.
Variety-aikakauslehden mukaan CW alkoi valmistella The Vampire Diaries -sarjan pilottijaksoa Kevin Williamsonin ja Julie Plecin toimiessa käsikirjoittajina ja vastaavina tuottajina. 19. maaliskuuta 2009 sarjaa tilattiin vuosina 2009 ja 2010 esitettävä tuotantokausi.
Vampyyripäiväkirjojen pilottijakso kuvattiin Vancouverissä, Brittiläisessä Kolumbiassa. Sarjan muut jaksot on kuvattu Covingtonissa, Georgiassa sekä useissa muissa Atlantaan seudun pikkukaupungeissa. .
Vampyyripäiväkirjat sai hyviä katsojalukuja ja myönteisiä arvioita. Alun perin kolmetoista jaksoa käsittävää tuotantokautta jatkettiin yhteensä 22 jakson pituiseen tuotantokauteen 21. lokakuuta 2009. Marraskuun 19. päivän jälkeen Vampyyripäiväkirjat jäi kahdeksan viikon pituiselle tauolle. Seuraava jakso esitettiin Yhdysvalloissa 21. tammikuuta 2010.
Vastaanotto
The Vampire Diaries sai sekä hyviä että huonoja arvioita. Entertainment Weekly antoi pilottijaksolle arvosanan B+ ja sanoi, että sarja "toivottaa käsikirjoittaja Kevin Williamsonin tervetulleeksi". Lopuksi lehti sanoo, että "Diaries lupaa meille tuotantokauden verran teräväkielistä hämmästystä." Metacritic antoi sarjalle pisteet 50/100 perustuen 22 arvioon, jotka sisälsivät sekä huonoja että hyviä palautteita. Sarjan ensiesitys 10. syyskuuta 2009 toi CW:lle kanavan suurimman katsojamäärän: 4,9 miljoonaa katsojaa. Kun mukaan lisätään DVR:n luvut, ensiesityksen katsojamäärä nousi 5,7 miljoonaan.
Monen televisiokriitikon mielestä sarja parani jakso jaksolta. Los Angeles Timesin kriitikon Carina MacKenzien mielestä kuudes jakso oli erityisen vahva. The San Diego Union-Tribune sanoi: "Yliluonnollinen draama on ensimmäisen luokan tuotantoa. Sen sisältää hävyttömän lumoavan näyttelijäkaartin, terävän käsikirjoituksen ja ilmapiirin, jota edes kaikkein selväpäisimmän aikuisen on vaikea vastustaa." New York Timesin Mike Hale listasi sarjan vuoden 2009 parhaimpien televisiosarjojen joukkoon. New York Post kutsui sarjan päähenkilöä Elenaa vahvamieliseksi naiseksi, joka ei anna tunteidensa poikaystäväänsä kohtaan hallita itseään.
Sirpa Lumikko
Sirpa Marjatta Lumikko (oik. Lumikko-Rinne, s. 5. lokakuuta 1945 Turku) on suomalainen näyttelijä, joka esitti maaherraa Yle TV2 -kanavan draamasarjassa Metsolat. Hän esiintyi sarjassa vuosina 1993 ja 1995. Hän on näytellyt myös elokuvassa Pirtua, pirtua vuonna 1992 ja tv-sarjassa Konkurssi vuonna 1990. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa vuonna 1985.
Arkoí
Saarella on Arkoín kylä. Samaan saarien rykelmään kuuluvat myös saaret Argeloússa, Aváptistos, Kalóvolos, Kómaros, Makronísi, Márathos, Psathonísi, Smyneronísi, Spoláto eli Spathathonísi, Strongyló, Tsoúka ja Tsoukáki, joista Arkoín lisäksi vain Márathos on asuttu.
Olli Tulenheimo
Olli Elias Tulenheimo (vuoteen 1905 Thulé; 24. helmikuuta 1891 Kangasala – 22. kesäkuuta 1971 Turku) oli suomalainen asianajaja. Hän toimi asianajajana yli 50 vuotta ja kuului Suomen Asianajajaliiton perustajiin.
Elämäkerta
Tulenheimon isä oli Kangasalan urkutehtaan omistaja Bror Axel Thulé ja äiti Minna Fredrika Meurman. Poliitikko, yliopiston rehtori, pääministeri Antti Tulenheimo (1879–1952) oli hänen veljensä, samoin kuin asianajaja, poliitikko Eino Tulenheimo (1885–1962) ja insinööri, urkujenrakentaja Martti Tulenheimo (1883–1945). Tulenheimo suoritti oikeustutkinnon 1915, ja hänet palkattiin 1919 apulaiseksi veljensä Einon ja T. M. Kivimäen lakiasiaintoimistoon Turkuun. Toimisto jäi Tulenheimon ja Ilmari Katajan hoitoon jo seuraavana vuonna ja laajeni niin, että se oli 1930-luvulla Suomen suurin alallaan. Tulenheimo työskenteli toimistossa aina kuolemaansa saakka.
Tulenheimo oli 1919 perustamassa Suomen Asianajajaliittoa, jonka hallitukseen hänet valittiin 1954 ja jonka Turun-osastoa hän johti 1953–1963. Tulenheimo toimi asianajotyönsä ohella pankki- ja vakuutusalalla, muun muassa Vakuutusyhtiö Sammon hallituksessa ja Turun Suomalaisen Säästöpankin isännistössä ja hallituksessa. Turun Teatterin johtokuntaan Tulenheimo kuului 1920- ja 1930-luvulla, oli kymmenen vuotta teatterin johtokunnan puheenjohtaja ja avusti teatteria taloudellisesti.
Márathos (saari)
Márathos eli Maráthi (Μαράθι) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 0,355 km² ja asukasluku 5 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on yksi Leipsoín pohjois- ja Pátmoksen koillispuolella sijaitsevista Arkoín saarista ja sijaitsee Arkoín pääsaaren lounaispuolella.
Sankaritekojen mies
Sankaritekojen mies (The Pride of the Yankees) on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1942. Elokuva perustuu ALS-tautiin sairastuneen baseballpelaaja Lou Gehrigin elämään. Gehrigin roolin elokuvassa näyttelee Gary Cooper. Sankaritekojen mies oli Oscar-ehdokkaana yhdessätoista eri sarjassa ja sai palkinnon parhaasta leikkauksesta.
Arviot
Matti Rämö kirjoittaa arviossaan, että elokuva on oman aikansa fanimuotokuva, jossa itse urheilu jää sankaripalvonnan varjoon. Woodin ohjauksessa Cooperista tulee aikuista lasta muistuttava myötäilijä. Hahmoa kuvataan sinnikkyyden perikuvana ja täydellisenä ihmisenä. Vasta uran lopulla hahmossa alkaa näkyä inhimillisiä piirteitä.
Heikki Anttila
Henrik "Heikki" Ilmari Anttila (13. joulukuuta 1920 Helsinki – 3. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Anttila oli mukana suojeluskuntatoiminnassa, ja osallistui talvisotaan, minkä jälkeen hän suoritti RUK:n 50. kurssin. Jatkosodassa hän toimi nuorempana upseerina JR 13:ssa. Hän kävi 26. kadettikurssin jatkosodan aikana Maasotakoulussa 1941 ja 1942-1943. Tämän jälkeen hän oli kouluttajana RUK:ssa 1943-1944. Pääesikunnassa Anttila työskenteli toimistoupseerina 1946-1953. 5. prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1955-1956. Pääesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1956-1958. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän palveli 1958-1960. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehen apulaiseksi Washingtoniin ja Ottawaan hän oli sijoitettuna 1960-1963. Savon prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1964-1965. Pääesikunnan tilastotoimiston päällikkönä Anttila palveli 1965-1967. Rannikkojääkäripataljoonaa hän komensi 1967-1970, jolloin 1969 hän komensi myös suomalaista YK-pataljoonaa Kyproksessa. Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä hän oli 1970 sekä 1974-1976. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehenä Moskovassa hän oli 1970-1974. Tasavallan presidentin 1. adjutanttina hän palveli vuonna 1977. Pohjanmaan sotilaslääniä Anttila komensi 1977-1980.
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1948, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1970, kenraalimajuri 1977.
Fluminense Football Club
Fluminense Football Club on brasilialainen jalkapalloseura Rio de Janeiron kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1902. Joukkue on voittanut Campeonato Cariocan 31 kertaa. Fluminensen merkittäviä pelaajia ovat muun muassa Didi, Rivelino ja Telê Santana.
Historia
thumb|left|150px|Fluminensen perustaja [[Oscar Cox.]] Oscar Cox perusti Fluminensen 21. heinäkuuta 1902 ja oli näin ensimmäinen jalkapalloseura Rio de Janeirossa. Ensimmäisen virallisen ottelunsa Fluminense pelasi 19. lokakuuta 1902 Rio Futebol Clubea vastaan. Fluminense oli Rion eliitin joukkue, pelaajat olivat rikkaiden perheiden opiskelijoita ja arvostettujen ammattien harjoittajia. Tummaihoisia ei aluksi edes hyväksytty katsomaan otteluja. Fluminensen ensimmäinen mulattipelaaja oli Carlos Alberto, joka vaalensi kasvonsa riisijauholla ennen otteluja. Ensimmäisen stadioninsa, Estádio das Laranjeiras, seura sai vuonna 1919. Fluminense juhlii neljättä Brasilian jalkapallomestaruutta kaudella 2012.
Symbolit
Alkuperäinen Fluminensen peliasu oli valkoharmaa paita, jossa vasemmalla puolella oli kilpi ja punaisella kirjoitettuna FFC, valkoiset shortsit, mustat sukat sekä harmaa lakki. Vuonna 1904 pelipaita vaihdettiin nykyiseen paitaansa, jossa on kastanjanruskeaa, valkoista ja vihreää. Shortsit ja sukat ovat nykyään täysin valkoiset. Fluminensen maskotti on hymyilevä, hyvin pukeutunut yläluokan mies, Cartola. Fluminensea pidetään edelleen eliitin jalkapalloseurana.
Kannattajat
Ennen tärkeitä otteluita Fluminensen kannattajat heittävät ilmaan talkkia kuvaamaan riisijauhoa: tapa juontaa 1960-luvulle, kun Carlos Alberto vaalensi ihoaan ennen otteluita riisijauholla. Kannattajia Fluminensella on arviolta 5,6 miljoonaa.
Kokoonpano
Tilanne 8. kesäkuuta 2012
Tilastoja
Muut pelaajat ovat brasilialaisia.
The Blueprint Dives
The Blueprint Dives (lyhennetään usein Blueprint) on norjalaisen Extol-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. helmikuuta 2005.
Yleiskatsaus
Ennen äänitystä yhtyeen riveistä poistuivat kitaristit Ole Børud ja Christer Espevoll. Tilalle tulivat rockyhtye Gangliónissa vaikuttaneet Tor Magne S. Glidje ja Ole Halvard Sveen.
Albumilla yhtyeen tyyli vaihtui enemmän progressiiviseen metalliin ja post-hardcoreen. The Blueprint Divesin tunnelmaa on luonnehdittu "rauhalliseksi ja seesteiseksi", ja Imperiumi.net kuvaili tyyliä "fuusioksi yhtyeiden kuten Cult of Luna, Muse ja Porcupine Tree musiikkia".
Kappaleesta Pearl kuvattiin musiikkivideo,jonka ohjasivat Helmet Productionsin Øystein Moe ja Alexander Somma. The Death Sedative oli alun perin kirjoitettu Lengsel-yhtyeen kappaleeksi mutta se päätettiin kuitenkin äänittää Extolin albumille. The Blueprint Divesilla on myös kaksi Ganglión-yhtyeen materiaaliksi kirjoitettua kappaletta.
Osmo Koskelainen
Osmo Koskelainen (25. maaliskuuta 1938 Lahti – 18. maaliskuuta 2017 Oulu) oli suomalainen sosiologi. Hän oli Oulun yliopiston sosiologian apulaisprofessori, oululaisen sosiologian isäksi sanottu.
The Blueprint Dives
Vastaanotto
The Blueprint Dives oli ehdolla Norjan Grammy-palkinnon, Spellemannsprisenin saajaksi vuoden 2005 parhaan norjalaisen metallialbumin kategoriassa. Albumi ylsi lisäksi sijalle viisi Norjan suurimman sanomalehden Dagbladetin järjestämässä äänestyksessä, jossa valittiin vuoden metallialbumit.
Osmo Koskelainen
Koskelaisen uskontososiologian alaan kuuluvan väitöskirjan otsikko oli Maallistuva suomalainen suurkaupunki. Väitöstilaisuus oli 1968 Helsingin yliopistossa. Hän oli Suomen Akatemian rahoittamassa TEI-projektissa yhdessä kansanterveystieteilijöiden Kimmo Lepon ja Kai Sieversin kanssa. Projekti julkaisi 1974 suomalaisen seksologisen tutkimuksen merkkiteoksen Suomalaisten sukupuolielämä, jota käsiteltiin paljon julkisuudessa. Se poiki myös jatkotutkimuksia. Hän oli 1970-luvun puolivälissä Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsen. Myöhemmin hän johti Suomen Akatemian rahoittamaa sosiaaliantropologista Hailuoto-projektia, jonka tuloksena julkaistiin 1987 Hailuodosta: sosiologis-historiallinen tutkimus.
Koskelainen teki Edvard Westermarckin jalanjäljissä Marokkoon sosiaaliantropologisen tutkimusmatkan, josta hän julkaisi päiväkirjan Espanjan-Marokon päiväkirja 22.6.–3.7.1989 (1991).
Koskelaisen ura päättyi ennenaikaisesti, kun hän kevätliukkailla 1990-luvun alussa kaatui polkupyörällä, halvaantui osittain ja joutui jäämään eläkkeelle.
Bryssel-Halle-Vilvoorde
pienoiskuva|Bryssel-Halle-Vilvoorde merkittynä punaisella Belgian karttaan.
Bryssel-Halle-Vilvoorde (BHV) on hallinto- ja äänestysalue Belgiassa. BHV poikkeaa muista vastaavista alueista siten, että se ei noudata kielirajoja. Halle ja Vilvoorde ovat hollanninkielisiä, ja Bryssel on kaksikielinen alue. Hollanninkieliset flaamit haluavat erottaa Hallen ja Vilvoorden BHV:stä, ja ranskankieliset vallonit taas vastustavat erottamista.
Brysselin kunnat
Lähde:
Kurszán
Kurszán (k. 904) oli unkarilaisten heimopäällikkö, joka hallitsi yhdessä Árpádin kanssa.
Kurszán hyökkäsi Suur-Määriin yhdessä itäfrankkien kanssa. Hän valloitti alueita myös Bulgarialta. Vuonna 894 unkarilaiset liittoutuivat Kurszánin ja Árpádin aloitteesta Bysantin keisari Leo VI:n kanssa huomattuaan, miten haavoittuvainen Unkari oli etelästä tulevien hyökkääjien edessä.
Juha Happonen
Juha Happonen (s. 4. heinäkuuta 1963 Keuruu ) on suomalainen kalastusopas ja iktyocare-menetelmän kehittäjä.
Happonen on toiminut kalastusoppaana vuodesta 1991 alkaen. Hän on tällä hetkellä ainoa Kansainvälisen urheilukalastusliitto IGFA:n kapteeni Suomessa. Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura valitsi Happosen vuoden 2000 kalastusoppaaksi. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin kalastusmatkailun tunnustuspalkinto. Ensimmäisenä Suomessa Happonen suoritti pedagogisen pätevyyden urheilukalastuksen opettajana Tampereen ammatillisessa opettajakorkeakoulussa.
Happonen on erikoistunut erityisryhmille suunnattuihin kalastusmatkoihin. Hänen erityisryhmien veto- ja uisteluretkensä Vilpunreitillä voitti vuonna 2006 Kalatalouden keskusliiton matkailukalastustuotekilpailun. Tampereen ammattikorkeakoulun projektipäällikkönä ja vastuuopettajana ollessaan Happonen kehittelikin iktyocare-menetelmän, jossa vettä ja kalastusta hyödynnetään eri asiakasryhmien voimaannuttamisessa ja virkistämisessä toimintakyvyn ylläpitämiseksi. Iktyocare kuuluu laajemmin Blue Care -toimintaan, jossa tarkastellaan vesistöjen hyvinvointivaikutuksia.
Johannes Öhquist
Johannes Wilhelm Öhquist (6. joulukuuta 1861 Venjoki, Inkerinmaa – 15. lokakuuta 1949 Wolfach, Baden, Saksa) oli suomalainen virkamies, kielenopettaja, taidehistorioitsija ja poliittisesti aktiivinen kirjailija. Hän edisti Saksan ja Suomen kulttuurisuhteita ja levitti saksan kielellä tietoa Suomesta. Hän pyrki myöhemmin levittämään myös kansallissosialismin aatetta Suomeen. Johannes Öhquist oli kenraaliluutnantti Harald Öhquistin isä.
Ura
Johannes Öhquistin vanhemmat olivat Venjoen pappina ja myöhemmin Pietarin Pyhän Marian seurakunnan kirkkoherrana toiminut rovasti Johannes Kristoffer Öhqvist sekä Olga Maria Avenarius. Hänen äitinsä oli saksalaista syntyperää ja saksa oli myös Johannes Öhquistin äidinkieli. Hän kävi koulunsakin saksaksi ja oppi lisäksi täydellisesti ruotsia ja venäjää sekä kohtalaisesti suomea. Öhquist kirjoitti ylioppilaaksi Pietarin St. Petrischulesta 1881 ja opiskeli oikeustiedettä 1881–1884 Pietarin, 1884–1886 Moskovan ja sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta suoritti oikeustutkinnon vuonna 1887. Hän toimi Suomen kenraalikuvernöörin kanslian arkistonhoitajana 1888–1910 ja Helsingin yliopiston saksan kielen lehtorina 1895–1916. Lisäksi hän oli 1890-luvulla saksan kielen opettajana useissa kouluissa Helsingissä, muun muassa Svenska normallyceumissa 1893–1894 ja Nya svenska läroverketissä 1895–1897. Öhquist julkaisi useita saksan kielen oppikirjoja ja lukemistoja, jotka säilyivät käytössä vuosikymmeniä.
Öhquist tunsi useita taiteilijoita ja kulttuurivaikuttajia. Hän osallistui kirjallisuus- ja taidekriitikkona 1900-luvun alussa Suomessa käytyyn keskusteluun symbolismista. Hänen vuonna 1912 julkaisemansa teos Suomen taiteen historia oli ensimmäinen laaja esitys aiheestaan. Öhquist kokeili siipiään myös romaanikirjailijana ja runoilijana, mutta sai elämänsä aikana julkaistua vain kolme romaania sekä muutamia runojaan. Hän sai professorin arvonimen 1925.
Öhquist tuki sortovuosina Suomen perustuslaillisten toimintaa muun muassa kirjoittamalla salanimillä Venäjän-vastaista propagandaa ulkomaisiin lehtiin. Hänellä oli erityisen laajat yhteydet Saksan ja Itävallan lehtiin, kustantamoihin ja tunnettuihin henkilöihin. Vuoteen 1918 mennessä hän julkaisi, toimitti tai käänsi noin 20 Suomen kysymystä käsittelevää saksankielistä kirjaa, osan niistä salanimillä Wilhelm Habermann, Wilho Suomalainen ja Richard Schreiber. Lisäksi Öhquist julkaisi aiheesta satoja kirjoituksia ja osallistui vuosina 1901–1902 Finnländische Rundschau -lehden julkaisemiseen. Kenraalikuvernöörinkanslian arkistonhoitajana Öhquist pääsi myös lukemaan salaisia poliisiraportteja ja saattoi varoittaa etukäteen pidätysten tai kotietsintöjen uhkaamia henkilöitä. Hän ei koskaan paljastunut, ja kieltäytyi kaikista hänelle tarjotuista ylennyksistä voidakseen jatkaa toimintaansa. Vuonna 1910 hän suostui lopulta eroamaan virastaan saatuaan muhkean eläkkeen. Ensimmäisen maailmansodan aikana Öhquist kuului jääkäriliikkeen tukijoihin ja toimi vuosina 1916–1918 suomalaisten aktivistien Berliinin-toimistossa (”Finnländisches Büro”).
Suomen itsenäistyttyä Öhquist siirtyi Suomen Berliinin-lähetystön palvelukseen, jossa hän toimi aluksi virkailijana, vuodesta 1919 sanomalehtiavustajana ja 1921–1927 sanomalehtiattašeana. Jäätyään 1927 eläkkeelle hän toimi vapaana kirjailijana. Vielä eläkevuosinaankin hän oli johtava hahmo Suomea koskevassa saksankielisessä julkaisutoiminnassa ja välitti vastaavasti Suomeen ja Suomen lehtiin tietoja Saksan oloista ja kirjallisuudesta. Kansallissosialistien noustua 1933 valtaan Saksassa Öhquist kääntyi nopeasti uuden ideologian kannattajaksi ja levittäjäksi. Hän julkaisi vuonna 1938 Saksan propagandaministeriön tuella tuotetun kirjan Kolmas valtakunta: kansallissosialismin synty, taisteluvuodet, maailmankatsomus ja yhteiskunta, joka käännettiin myös ruotsiksi ja saksaksi. Korjattu saksankielinen laitos ilmestyi 1941 nimellä Das Reich des Führers. Vuodesta 1940 Öhquist asui pysyvästi Saksassa, Schwarzwaldin Wolfachissa. Hän oli mukana Berliinissä asuneiden suomalaisten talvella 1944–1945 perustaman lyhytikäisen Suomi-liiton toiminnassa.
Johannes Öhquist oli kolmesti naimisissa. Hänellä oli ensimmäisestä liitostaan kaksi lasta, joista toinen oli kenraaliluutnantti Harald Öhquist. Johannes Öhquistin veli oli kirjailija Alexander Öhquist.
Fenix-Kustannus on julkaissut Matti Liinamaan suomentaman ja Öhquistin käsikirjoituksen pohjalta toimittaman muistelmateoksen Pietarista kolmanteen valtakuntaan (2006).
Saavutukset šakinpelaajana
Johannes Öhquist oli vuonna 1886 perustetun Helsingin Shakkiklubin perustajajäsen, sen varapuheenjohtaja vuosina 1886–1892, puheenjohtaja 1892–1897 sekä 1901–1906 ja kunniajäsen vuodesta 1911. Hän oli lisäksi Suomen ensimmäinen kärkipelaaja.
Šakista 1800-luvun Suomessa on hyvin niukasti historiallista aineistoa. On kuitenkin oletettu, että Öhquist nousi Helsingin Shakkiklubin johtavaksi pelaajaksi jo klubin alkuaikoina. Hänestä ei ehtinyt tulla šakkimestaria, koska arvonimi perustettiin Suomen mestaruuden myötä vasta vuonna 1922. Hänelle myönnettiin šakkitehtävien laadinnan ansioista kansallisen tehtävämestarin arvonimi vuonna 1936.
Öhquistin šakkihegemonian mursi joskus 1890-luvulla nuorukainen nimeltä Anatol Tschepurnoff. Vuonna 1893 Öhquist vielä voitti ottelun Tschepurnoffia vastaan tuloksella 7 voittoa, 2 tasapeliä ja 3 tappiota. Tarkkaa tietoa siitä, milloin Tschepurnoffista tuli Suomen johtava pelaaja, ei ole. Anatol Tschepurnoff oli sitten Suomen kärkipelaaja yli kolme vuosikymmentä.
Odile Monguillon
pienoiskuva|Odile Monguillon vuonna 1952. Odile Monguillon (s. 26. marraskuuta 1930) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Monguillon karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Bernin EM-kilpailuissa 1954 ajalla 2.17,3. Hän paransi 800 metrillä kahdesti Ranskan ennätystä: kesäkuussa 1952 aikaan 2.16,2 ja kaksi vuotta myöhemmin aikaan 2.14,9. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Jock Stein
Jock Stein CBE (5. lokakuuta 1922 – 10. syyskuuta 1985) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän on jäänyt historiaan luotsaamalla Celticin ensimmäisenä brittijoukkueena Euroopan cupin mestariksi kaudella 1966–1967. Lisäksi hän voitti Celticissä yhdeksän perättäistä Skotlannin mestaruutta. Vuonna 2003 hänet valittiin Sunday Heraldin äänestyksessä kaikkien aikojen parhaaksi skotlantilaisvalmentajaksi.
Ura pelaajana
Stein varttui Lanarkshiren kaivosteollisuusalueella ja näki jalkapallon mahdollisuutena päästä pois kaivoskuiluista. Hän aloitti varsinaisen uransa Albion Roversissa 1942 työskennellen samalla kaivoksessa. Kaikkiaan hän edusti Albionia 200 ottelussa kahdeksan vuoden aikana. Vuonna 1943 hän pelasi myös lyhyen aikaa Dundee Unitedissa.
Vuonna 1950 hän siirtyi ammattilaiseksi walesilaiseen Llanelliin, mutta palasi jo seuraavana vuonna takaisin perheensä luo Skotlantiin. Hän pelasi uransa lopun Celticissä nousten muiden loukkaantumisten myötä seuran kapteeniksi 1952. Hän kantoi kapteeninnauhaa uransa loppuun saakka. Stein joutui jättämään pelikentät 33-vuotiaana nilkkavamman vuoksi.
Ura valmentajana
Stein aloitti valmennusuransa jo 1956 Celticissä juniori- ja reservivalmentajana. Varsinaisen päävalmentajadebyttinsä hän teki maaliskuussa 1960 siirryttyään Dunfermlinen päävalmentajaksi. Steinin johdolla Dunfermline nosti itsensä pois putoamiskamppailusta ja väkevä hyökkäyspeli tuotti tulosta seuraavalla kaudella joukkueen juhliessa historiansa ensimmäistä Skotlannin cupin mestaruutta.
Steinin johdolla Skotlanti eteni MM-kisoihin 1982, joissa se taisteli jatkopaikastaan Uuden-Seelannin, Brasilian ja Neuvostoliiton kanssa. Tie katkesi kuitenkin alkulohkoon päätösottelun Neuvostoliittoa vastaan päätyttyä tasan 2–2.
Syyskuussa 1985 Stein johdatti Skotlannin 1–1-tasapeliin Walesia vastaan ja varmisti näin paikkansa jatkokarsinnassa MM-kisoihin 1986. Ottelu jäi kuitenkin Steinin uran viimeiseksi, sillä hän sai ottelun lopulla sydänkohtauksen ja kuoli pukuhuoneessa vain kuukausi ennen 63-vuotissyntymäpäiväänsä.
Pavel Kohout
thumb|Pavel Kohout Varsovassa Puolassa vuonna 2008. Pavel Kohout (s. 20. heinäkuuta 1928 Praha) on tšekkiläinen näytelmä- ja proosakirjailija ja runoilija.
Kohout toimi 1950-luvulta alkaen Tšekkoslovakian kommunistipuolueessa. Hän kannatti vuoden 1968 Prahan kevään uudistuksia. Sen jälkeen hän oli 1970-luvulla toisinajattelija ja demokratiaa ja kansalaisvapauksia ajavan Peruskirja 77 -liikkeen perustajajäseniä, kunnes hän sai vuonna 1978 luvan muuttaa Itävaltaan. Pian sen jälkeen vallanpitäjät riistivät Kohoutilta Tšekkoslovakian kansalaisoikeudet. Kohoutin pääasialliseksi työpaikaksi muodostui Wienin Burg-teatteri.
Kohoutin ensimmäiset julkaistut kaunokirjalliset tekstit olivat runoja, jotka julkaistiin toisen maailmansodan jälkeen tšekkiläisissä aikakauslehdissä. Alkuaikojen tuotantoa on pidetty stalinistisena. Vuonna 1955 kirjoitettu näytelmä Zářijové noci (Syyskuun öitä) viitoitti hänen tietään näytelmäkirjailijaksi. Vuoden 1957 näytelmä Taková láska (Sellainen rakkaus) esitettiin menestyksellisesti monissa Euroopan maissa. Näytelmien lisäksi Kohout loi elokuvakäsikirjoituksia ja myös ohjasi elokuvia. Vuoden 1968 tapahtumat kypsyttivät hänessä prosaistin, jolla oli lukijalle tärkeää, mustan huumorin sävyistä sanottavaa. Kohoutilta on suomennettu muun muassa Prahan kevättä kuvaava Tšekkiläinen päiväkirja ja nuortenkirja Kysytään Klaaralta (1980) ja Hirttäjätär: Banaali romaani vuodelta 1978.
Suomen Mallaswhiskyseura
Suomen Mallaswhiskyseura ry on perustettu vuonna 1998, ja se on Suomen ensimmäinen rekisteröity whiskyseura. Seuran kotipaikka on Helsinki, mutta sen toiminta on laajentunut ympäri Suomea.
Seuran tavoitteena on edistää erityisesti skotlantilaista mallasviskikulttuuria Suomessa. SMWS kerää tietoa mallaswhiskyistä, niiden valmistuksesta, käyttötavoista, historiasta, tislaamoista, raaka-aineista sekä henkilöistä, jotka ovat merkittävästi vaikuttaneet whiskykulttuurin kehittymiseen.
Suomen Mallaswhiskyseura levittää whiskytietoisuutta erilaisin tiedottein ja tilaisuuksin sekä järjestää viskitastingtilaisuuksia niin jäsenilleen kuin laajemmalle yleisölle.
Suomen Mallaswhiskyseuran alaisuuteen kuuluu useita paikallisklubeja. Paikallisklubin perustamiseen tarvitaan vähintään viisi SMWS ry:n jäsentä. Paikallisklubeja toimii Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kotkassa, Kuopiossa, Lahdessa, Mikkelissä, Pieksämäellä, Pietarsaaressa, Raahessa ja Tampereella. Myös Helsingin Ruoholahdessa toimii oma paikallisklubi.
Suomen Mallaswhiskyseuran presidenttinä toimii Mika Jansson. Suomen Mallaswhiskyseuran entinen presidentti Antti Tuuralan ylläpitää Virtuaalinen viskikaappi –sivustoa, jonka keskusteluforumilla myös seuran jäsenet ovat aktiivisia. Itse keskustelufoorumi on kuitenkin riippumaton Suomen Mallaswhiskyseurasta.
André Maury
André Maury [mo'riː] on suomalainen filosofi, joka on toiminut filosofian professorina sekä Helsingin yliopistossa että Åbo Akademissa. Nykyisin hän toimii filosofian ruotsinkielisenä dosenttina Helsingin yliopistossa.
Maury on Erik Steniuksen oppilas. Hänen erikoisalojaan ovat tietoteoria, kielifilosofia, psykologian filosofia, merkitys, identiteetti sekä Ludwig Wittgensteinin filosofia. Mauryn väitöskirja käsitteli Wittgensteinin Tractatus logico-philosophicusta.
Hélène Fize
Hélène Fize kuului joukkueeseen, joka vuonna 1939 teki 3 × 800 metrin viestijuoksussa maailmanennätyksen 7.22,6. Hän juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.21,2 heinäkuussa 1938. Ranskan mestaruuden hän voitti 800 metrillä vuosina 1938, 1939 ja 1941 sekä maastojuoksussa vuosina 1939 ja 1945.
Tohtori John A. Zoidberg
'''Tri. Zoidberg' on kuvitteellinen hahmo Futurama''-televisiosarjassa. Hahmon ääninäyttelijä on Billy West.
Tri. Zoidberg syntyi Decapod 10:llä ja on äyriäis-avaruusolento. Zoidberg, ja hänen edustamansa Decapod-laji, on sarjassa esiintyvä parodia jiddišinkielisestä ja juutalaisesta kulttuurista kulttuurista, jonka košer-säännöt kieltävät äyriäisten syömisen. Tri. Zoidberg on ammatiltaan lääkäri ja työskentelee professori Hubert J. Farnsworthin omistamalla Planet Expressillä. Vaikkakin Tri. Zoidberg on lääkäri, elää hän köyhyydessä ja syö yleensä sen mitä löytää Planet Expressin roskiksista. Tri Zoidbergista ei juurikaan kukaan pidä ja siksi on hän on hyvin yksinäinen ja yrittää välillä epätoivoisesti löytää ystäviä tai huomiota.
Jaksossa Roswell That Ends Well Planet Express -miehistön matkustaa vahingossa ajassa taaksepäin, vuoteen 1947, jossa alus tekee pakkolaskun New Mexicon Roswelliin. Jakso pyrkii selittämään Roswellin tapauksen, kun Zoidberg joutuu Yhdysvaltojen viranomaisten kaappaamaksi ja tutkittavaksi. .
Jaksossa Tip of the Zoidberg paljastettiin, että professori Farnsworth ja Zoidberg lähetettiin vuonna 2927 suorittamaan tehtävää, joka meni pieleen. Tämän seurauksena Farnsworth sai hypermalaria-tartunnan. Taudin kuvailtiin olevan oireeton vuosikymmenten ajan. Zoidberg ja Farnsworth tekivät sopimuksen, jonka mukaan Zoidbergin on määrä tappaa professori, ennen kuin tämä ehtisi kuolla sairauteen. .
Kolun kanava
thumb|right|Kolun kanavan sulku Kolun kanava sijaitsee Tervossa Iisvesi–Pielavesi-reitillä Nilakan ja Koskiveden välillä. Alkuperäinen kanava rakennettiin 1892–1895. Sen pituus oli 2 160 metriä ja siinä oli kaksi 36 × 7 × 2 metrin kivestä muurattua sulkua sekä kaksi ohitusallasta laivojen kohtaamista varten. Kanavan ylitti kääntösilta ja kanavan viereen rakennettiin myös yhteinen asuinrakennus kanavankaitsijalle ja sulkuvahdille. Vanhalla kanavalla liikenne oli vilkkaimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla.
Vanha kanava ei sopinut hyvin 1950-luvulla alkaneeseen puutavaran nippu-uittoon ja niinpä 1973–1976 vanhan kanavan viereen rakennettiin uusi 2 100 metrin pituinen kanava, jossa on yksi 75 × 8,5 × 3,0 metrin betonisulku. Uuden kanavan ylittää maantiesilta. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään vaaka-akselisia segmenttiportteja: sulkuportti nousee ylös vedestä ja alus ajaa sen alitse.
Kanava on itsepalvelusulku. Kolun, Kerkonkosken, Kiesimän ja Neiturin kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Lähteet
62.97222°N, 26.70694°W
Vitun neljätoista
Vitun neljätoista (Fjorton suger) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut ruotsalainen nuorten draamaelokuva. Elokuvan ovat ohjanneet Emil Larsson, Filippa Freijd, Henrik Norrthon ja Martin Jern.
Juoni
14-vuotias Emma kutsutaan isoveljensä kavereiden bileisiin, joissa Emma juo liikaa, sammuu ja joutuu raiskatuksi.
Säynätsalmen kanava
pienoiskuva|Säynätsalmen kanava Säynätsalmen kanava sijaitsee Rautalammilla Niiniveden ja Iisveden välillä. Kanavan pituus on 120 metriä ja siinä ei ole sulkuja. Alusten suurin sallittu leveys on 7,5 metriä, syväys 2,4 metriä ja maston korkeus enintään 5,5 metriä. Kanava rakennettiin 1925–1926 ruoppaamalla paikalla ollut salmi. Kanavan yli rakennettiin myös kääntösilta ja siltaa hoitaneelle siltavahdille rakennettiin talo kanavan rannalle. Kääntösilta purettiin 1970-luvun alussa ja tilalle rakennettiin vuonna 1972 uusi silta kanavan ylitse.
Lähteet
62.73028°N, 26.89556°W
Ross (näytelmä)
Ross on brittiläisen näytelmäkirjailijan Terrence Rattiganin näytelmä vuodelta 1960. Näytelmä kertoo brittiläisen yhteysupseerin T. E. Lawrencen elämästä ja tutkii myös tämän väitettyä homoseksuaalisuutta.
Lawrence käytti valenimeä John Humes Ross palvellessaan Kuninkaallisissa ilmavoimissa.
Alihankkija
Yksinkertaisimmillaan aliurakointi on pääurakoitsijan sopimusta vastaan vaatima työ tai materiaali, joka päätyy tilaajalle joko suoraan tai pääurakoitsijan kautta. Alihankinta voi kattaa myös monihaaraisen useita suunnittelijoita, valmistajia ja asentajia vaativan verkoston, joka on tyypillistä etenkin suurien tilausten kuten suurien rakennusten, lentokoneiden, laivojen, avaruusalusten ja muiden suurien tai monimutkaisten rakennelmien toteuttamisessa. Alihankinta voi sisältää alkuperäisen tilauksen vaatiman työn kokonaisuudessaan tai vain osittain.
Alihankinnan tarkoituksena on jakaa kokonaistyömäärää eri alojen osaajille, vähentää kustannuksia hyödyntämällä kilpailuttamista, sekä jakaa tilauksen toteuttamiseen liittyvää vastuuta ja riskitekijöitä eri alihankkijoille. Alihankinta mahdollistaa myös yhtiön osaamisen tai tuotevalikoiman keskittämistä kapeammalle sektorille.
Northwest Airlinesin lento 253
Northwest Airlinesin lento 253 oli lento, jolla nigerialainen Umar Farouk Abdulmutallab yritti räjäyttää itsensä 25. joulukuuta 2009. Northwest Airlinesin Airbus A330-323E -tyyppinen kone oli matkalla Alankomaiden Amsterdamista Yhdysvaltojen Detroitiin. Koneessa oli 278 matkustajaa ja 11 miehistön jäsentä.
Tapahtumien kulku
Epäilty, 23-vuotias Umar Farouk Abdulmutallab, lensi KLM:n vuorolla 588 Amsterdamiin 24. joulukuuta. Amsterdamissa Schipholin lentoasemalla Abdulmutallab siirtyi Northwest Airlinesin koneeseen, joka lähti kello 8.45 paikallista aikaa kohti Yhdysvaltoja.
Hetkeä ennen laskeutumista Detroitiin 25. ja 26. päivän välisenä yönä Abdulmutallab sytytti pentaerytritolitetranitraattia sisältäneen pomminsa. Lentoemännät ja matkustajat reagoivat nopeasti tapahtumiin, taltuttivat miehen ja sammuttivat palon. Kone teki tapahtuman jälkeen hätälaskun Detroitiin. Kaikki matkustajat selvisivät hengissä uhkaavasta tilanteesta, vain kolmen matkustajan raportoidaan saaneen vammoja tapahtumaketjun aikana.
Tarko-Sale
Tarko-Sale on kaupunki ja Purin kunnallispiirin hallintokeskus Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan keskiosissa Luoteis-Siperiassa. Obinlahteen laskeva Pur-joki haarautuu kahteen suurempaan alkuhaaraan aivan kaupungin lähellä, kaupungin keskusta sijaitsee 3,5 kilometriä joenhaarasta lounaaseen Pjakupur-alkuhaaran kaakkoisrannalla.
Northwest Airlinesin lento 253
Tapahtumien kulku
Abdulmutallab oli lisätty terroristiepäiltyjen listalle jo marraskuussa, mutta häntä ei ollut kuitenkaan lisätty lentokieltolistalle. Asiasta kertoi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Peter King televisiokanava CNN:lle.
Erland von Koch
Koch aloitti opintonsa Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja opiskeli myöhemmin sävellystä, pianonsoittoa sekä orkesterinjohtoa Berliinissä.
Kochin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kuusi sinfoniaa, lastenooppera, viisi balettia, kamarimusiikkia, elokuvamusiikkia (muun muassa Ingmar Bergmanin elokuviin ), musiikkia puhaltimille sekä virsiä. Ruotsin kirkon virsikirjassa on kolme hänen säveltämäänsä virttä: 202 (Kun talven unta nukkuu maa, teksti Harry Martinson 1973), 484 (Maan päällä pyhät Herran, teksti Olov Hartman 1977) ja 637 (On kerran ajan aamussa, teksti Göran Bexell 1972)
Northwest Airlinesin lento 253
Reaktiot
Terroristijärjestö al-Qaida julistautui olevansa iskun takana. Obaman mukaan on syytä uskoa, että al-Qaida on antanut koulutuksen ja tekovälineet Abdulmutallabille Jemenissä. Obaman hallinto yrittää yhdessä Jemenin hallinnon tuhota terroristien leirejä Jemenissä, josta saattaa Obaman mukaan tulla seuraava terroristien koulutuspaikka.
Tarko-Sale
Jamalin Nenetsian suurimpiin kaupunkeihin kuuluva Nojabrsk sijaitsee kaupungista linnuntietä runsas 220 kilometriä etelälounaaseen ja pääkaupunki Salehard runsas 540 kilometriä länsiluoteeseen.
IPad (1. sukupolvi)
iPad on Applen taulutietokone. Laite julkaistiin 27. tammikuuta 2010. iPad toimii iPhonen ja iPod touchin tapaan Applen omalla iOS-käyttöjärjestelmällä, jonka käyttöliittymä on muokattu tukemaan iPadin suurempaa näyttöä. Laitteessa on 9,7 tuuman LED-taustavalaistu monikosketusnäyttö, joka toimii XGA-resoluutiolla (1 024 × 768 pikseliä). Laitteen ytimenä toimii Applen suunnittelema Apple A4 -järjestelmäpiiri.
Laitteesta on saatavilla kaksi mallia, joista toisessa on sekä WLAN- että 3G-yhteys ja toisessa vain WLAN-yhteys. Mallien toimitukset alkoivat Yhdysvalloissa huhtikuussa 2010 ja Australiassa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Japanissa, Sveitsissä ja Isossa-Britanniassa toukokuussa 2010. Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa laite julkaistiin marraskuussa 2010.
Laitteisto
thumb|[[Steve Jobs, Applen entinen toimitusjohtaja, esittelee iPadia.]]
Liitännät
iPadissa on ulkoiset portit telakkaliitäntänä yleiseen sisään- ja ulostuloon, 3,5 millimetrin kuulokeliitäntä, kaiutin ja mikrofoni.
Hallintapainikkeet
iPadia ohjataan monikosketusnäytöllä, joka vie suurimman osan laitteen etuosasta. iPadissa on fyysiset painikkeet laitteen lukitsemiseen, näytön käännön estämiseen/äänetön tila, äänenvoimakkuuden säätämiseen sekä painike, jolla voidaan palata kotivalikkoon. Siinä on myös kiihtyvyysanturi, jolla voidaan tarkkailla laitteen liikettä, ja digitaalinen kompassi. IPodista ja iPhonesta poiketen iPadin näyttöä voi kääntää mihin suuntaan tahansa 90 asteen välein, jolloin laitteella ei ole niin sanottua ”oikeata” ylä- ja alaosaa. Liukukytkimen, jolla voi mykistää iPadin, voi muuttaa asetuksista kallistuksen lukitusnäppäimeksi tai mykistysnäppäimeksi. iOS 4 -päivityksessä kytkin palautettiin mykistämään äänet.
Lisävarusteet
Apple myy iPadiin muutamia lisävarusteita:
Ohjelmisto
Kuten iPhonelle, myös iPadille voidaan luoda uusia kolmannen osapuolen sovelluksia iPhone SDK -sovelluskehitystyökalujen avulla. Sovelluksia voi ladata vain Applen App Store -sovelluskaupasta. iPad pystyy pyörittämään suurinta osaa kolmannen osapuolen iPhone-sovelluksista sellaisenaan, joko skaalattuna näytölle tai alkuperäisessä koossa, mutta kehittäjät voivat luoda myös vain iPadille tarkoitettuja sovelluksia. Julkaisun aikaan saatavilla oli noin 1 000 iPadille suunniteltua sovellusta. Laite käyttää iBooks-sovellusta e-kirjojen selaamiseen ja lataamiseen. E-kirjat ladataan EPUB-formaatissa iBookstoresta.
Julkaisupäivät ja hinnat
Hinnat on poimittu jokaisen maan omasta Apple Store -internetmyymälästä 21. heinäkuuta 2010 sekä 29. heinäkuuta 2010. Hinnat ovat Applen suositushintoja ja saattavat muuttua ajan kuluessa.
Vastaanotto
iPadin julkistus jakoi mielipiteet. Jotkut kutsuivat sitä jopa melkeinpä kannettavan tietokoneen tuhoajaksi. 16 gigatavun WLAN-mallin hinta, 499 dollaria, yllätti muun muassa Applen kilpailijat, jotka odottivat korkeampaa hintaa. Kun laite julkaistiin muissa maissa, tuhansia ihmisiä jonotti ensimmäisenä myyntipäivänä saadakseen oman iPadinsa. iPadia kuitenkin moitittiin joistakin sen puuttuvista ominaisuuksista, kuten kameran, Adobe Flash Playerin sekä laajakuvanäytön puutteesta.
Tarko-Sale
Historiaa, väestö
Paikkakunta perustettiin alun perin Pur-jokea ympäröiville alueille muodostetun Purin kunnallispiirin hallintokeskukseksi 7 tammikuuta 1932. Maininta kylästä nimellä Tarko-Sale löytyy seuraavana vuonna 1933 päivätyistä dokumenteista. Kylä kasvoi ja kohotettiin kaupunkityyppiseksi taajamaksi 18. elokuuta 1976. Joulukuun 20. päivänä 2004 Tarko-Sale nimitettiin Purin piirin hallintokeskuksena toimivaksi kaupungiksi. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Purin piirin historiaa esittelevä kotiseutumuseo.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 20 372 ja koko Purin kunnallispiirin 51 249.