cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyöli (Somero)
Rakennettu kulttuuriympäristö
Myös vuonna 1929 rakennettu kaksikerroksinen, vuonna 1929 rakennettu, 2000-luvulla yksityisomistuksessa oleva Lehtimäen koulu on maisemallisesti merkittävä.
Valkialampi (Kouvola, Tirva)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 13,8 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Signe Lagerborg-Stenius
pienoiskuva|Signe Lagerborg-Stenius oli järjestyksessä toinen Suomessa arkkitehdin tutkinnon suorittanut nainen. Signe Lagerborg-Stenius (4. huhtikuuta 1870 Helsinki – 15. heinäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, piirustuksen opettaja ja Helsingin kaupunginvaltuuston valtuutettu.
Lapsuus ja koulutus
Signe Lagerborg-Steniuksen vanhemmat olivat Robert Olof Lagerborg (1835–1882) ja Carolina Lovisa Constance Furuhjelm (1837–1912). Hän oli naimisissa vuodesta 1905 arkkitehti Gunnar Steniuksen (1877–1965) kanssa. Heillä oli neljä poikaa, joista tunnetummat olivat matemaatikko, filosofi ja professori Erik Stenius (1911–1990) ja kaupunkisuunnitteluarkkitehti Olof Stenius (1907–1968).
Signe Lagerborg-Stenius valmistui arkkitehdiksi 1892 Polyteknillisestä opistosta ja hän opiskeli myös piirustuksenopettajaksi Helsingin yliopistossa. Arkkitehtiopintojensa yhteydessä hän teki useita opintomatkoja ulkomaille, mm. Ruotsiin, Tanskaan ja Keski-Eurooppaan.
Ura
Lagerborg-Stenius työskenteli yleisten rakennusten ylihallituksessa arkkitehtina vuodesta 1892 alkaen aina avioliiton solmimiseen asti, vuoteen 1905. Hän ja hänen kurssitoverinsa Ines Holming olivat Yleisten rakennusten ylihallituksessa ensimmäiset naispuoliset työntekijät. Naimisiinmenon jälkeen hän työskenteli miehensä Gunnar Steniuksen toimistossa sekä toimi myös yksityisenä arkkitehtina ja piirustuksenopettajana.
Lagerborg-Stenius osallistui aktiivisesti politiikkaan ja hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen valtuutettuna Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1926–1930 ja 1933–1944. Lagerborg-Stenius oli mukana myös naisasialiikkeen toiminnassa.
Signe Lagerborg-Stenius oli Architecta Suomen Naisarkkitehtien Yhdistyksen jäsen. Yhdistys myönsi hänelle kunniajäsenyyden vuonna 1955. Tätä ennen kunniajäsenyys oli myönnetty vain arkkitehti Wivi Lönnille Architectan perustamisen yhteydessä 1942.
Ildikó Szabó
Ildikó Erdelyi (o.s. Szabó, s. 19. heinäkuuta 1955 Vásárosnamény, Unkari) on entinen unkarilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Ildikó Szabó sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 632 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli viides tuloksella 657 cm (loppukilpailun hypyt: 651 – 651 – 657 – 640 – 647 – 0). Montréalissa hän osallistui myös 200 metrin juoksuun ja karsiutui alkuerissä. Hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa hopeaa San Sebastiánissa 1977 tuloksella 655 cm ja Erdelyi-nimisenä Milanossa 1978 tuloksella 649 cm.
Windside-roottori
thumb|Windside-turbiinit raisiolaisen [[Kauppakeskus Myllyn mainostornissa.]] Windside-tuuliturbiini eli tuuliruuvi on suomalaisen Risto Joutsiniemen 1980-luvun alussa kehittelemä kierretty versio Savonius-roottorista.
Roottorin rakenne
Windside-tuuliroottorin rakenteen pääkomponentteina on kaksi poikkileikkaukseltaan lähes puoliympyrän muotoista spiraaliksi pituussuunnassa kierrettyä siipeä. Nämä sijaitsevat kiertosymmetrisesti pystysuoran akselin suhteen. Siipi on kolmidimensionaalisesti käyristynyt ohut kuori. Siivet kiinnittyvät keskiakseliin ja tasapainottavat toistensa keskipakovoimat.
Windside ei tarvitse päätylevyjä, kuten Savonius-tuuliturbiini. Savonius-tuuliturbiinin hyötysuhde paranee noin puolella päätylevyjen ansiosta, mutta Windsidessa se vain huonontaa asiaa, koska tuuli ei pääse kiertymään ylä ja alapuolelta.
Roottori voidaan laakeroida joko ulokkeeksi tai tukea molemmista päistään. Rakenteen oma paino vastaanotetaan aksiaalilaakerilla. Tuulen vaikutuksesta roottoriin syntyy tuulen suuntainen vastusvoima ja kohtisuorassa oleva vääntömomentin aikaansaava nostovoima. Nämä vastaanotetaan radiaalilaakerien avulla. Siipien kierrosta johtuen siiven poikkileikkaukseen kohdistuvasta aerodynaamisesta voimasta syntyy myös pystysuora komponentti, joka kevittää rakenteen painoa. Tähän mennessä on tehty vain pieniä Windside -tuuliroottoreita. Suurimmat tähänastiset ovat olleet halkaisijaltaan 2 m ja korkeudeltaan 6 m, eli projektiopinta-alaltaan 12 m2. Periaatteessa kokoa voidaan kasvattaa skaalaamalla kaikkia mittoja säilyttäen geometria muuttumattomana. Koon kasvattaminen vaikuttaa kuitenkin moniin sekä aerodynaamisiin että rakenteellisiin tekijöihin.
Windside maailmalla
Windside-turbiinit on kehitetty toimimaan itsenäisinä yksikköinä vaikeissakin sääoloissa. Turbiineja on käytössä muun muassa Etelämantereella ja meriolosuhteissa eri puolella maailmaa.
Roottorin hyötysuhde on parempi kuin millään muulla tunnetulla pystyakselisella roottorilla. Sen hyötysuhde on parempi kuin potkurimalleilla, kun tuulen nopeus on alle 5 m/s. Tämän vuoksi Windside-tuulivoimala tuottaa sähköä noin 120 päivää vuodessa enemmän kuin potkurivoimalat. Tällä on merkitystä silloin, kun laitteisto mitoitetaan siten, että tuulen nopeudella 3 m/s tuulen energia riittää tyydyttämään energiatarpeen. Windside-voimala alkaa tuottaa sähköä tuulen nopeudella 2 m/s, kun taas potkurimallit tarvitsevat tuulen nopeudeksi vähintään noin 3-4 m/s.
Aerodynaaminen toiminta
Tuuliroottorin aerodynaamiseen toimintaan koko vaikuttaa Reynoldsin luvun kautta lähinnä vastuskomponenttiin, jos geometrinen muoto ja väliaine - ilma - ovat samanlaiset. Esimerkiksi 10 m/s tuulella 1 m halkaisijaisen tuuliroottorin Reynoldsin luku on noin 660 000. Koska Windside-roottorin siiven kehänopeus on aina lähes sama kuin tuulen nopeus, ainoastaan halkaisija vaikuttaa Reynoldsin lukuun. Tällä Reynoldsin lukualueella yli kymmenkertainen mittojen kasvatus ei vaikuta vielä merkittävästi roottorin aerodynaamiseen toimintaan. Reynoldsin luvun kasvaessa on todennäköistä pieni vähennys vastuksessa ja pieni lisäys nostovoimassa. Nämä molemmat tekijät parantavat suuren roottorin toimintaa.
Keskipakovoimat
thumb|180px|Pyörteiden irtoaminen sylinterimäisen rakenteen takana eli Kármánin pyörrerata.
Windside-tuuliroottorin kehänopeus pysyy lähes muuttumattomana ( = tuulen nopeus ) halkaisijasta riippumatta. Näin ollen siiven pinta-alayksikköön kohdistuvat keskipakovoimat ( v potenssiin kaksi/r ) pienenevät halkaisijan kasvaessa. Keskipakovoimien suhteen tilanne on sitä edullisempi mitä isompi roottorin halkaisija on. Pyörteiden irtoaminen sylinterimäisen rakenteen takana, Kármánin pyörrerata, aiheuttaa jaksollisia kuormia rakenteeseen. Näiden taajuus f = 0,2 V/D, jossa V on tuulen nopeus ja D rakenteen halkaisija. Esimerkiksi 10 x 40 m roottorilla 40 m/s tuulessa f = 0,8 Hz. Taajuus laskee halkaisijan kasvaessa tai tuulen nopeuden hidastuessa, mutta sama riippuvuus on myös Windside-roottorin pyörimisnopeudella. Siten koosta riippumatta ominaisvärähtelyjä vastaan jäykistetyn roottorin resonanssiin ei pitäisi olla mahdollista. Toisaalta pyörreradan aiheuttamien värähtelyjen haittaa vähentää myös Windside-roottorin spiraalimainen muoto, mikä estää pyörteen irtoamisen samanaikaisesti koko roottorin korkeudelta.
Aiheesta muualla
Tämän artikkelin teksti on kopioitu 12.8.2008 osoitteesta www.windesol.fi: Windside-tuuliturbiini .
Karhuviesti
Karhuviesti juostiin vuonna 2014 jo 37. kerran. Parhaimmillaan joukkueita on ollut vuonna 2014 yhteensä 257.
Jou jou
Jou jou on suomalaisen rap-artisti Asan, Asa Masa -nimellä julkaisema, kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin 23. helmikuuta 2011 Asan oman levy-yhtiön Roihis Musikan kautta. Se julkaistiin CD:nä ja vinyylinä.
Taustaa
Levyn taustalla vaikuttaa myös Uusi Fantasia-yhtyeestä tuttu DJPP. Albumin ensimmäinen kappale "Hip hop hurraa" julkaistiin tammikuun lopulla 2011. Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo. Albumi sijoittui ilmestyttyään Suomen virallisen listan toiselle sijalle (9/2011). Rumban listalla sijoitus oli ensimmäinen sija. Kesäkuun alussa 2011 julkaistiin albumilta toinen musiikkivideo kappaleesta "Iso Pete".
Bror Lillqvist
Bror Valdemar Lillqvist (20. marraskuuta 1918 Pietarsaaren maalaiskunta – 2. helmikuuta 1983 Pietarsaari) oli suomalainen poliitikko. Lillqvist toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1983 edustaen Vaasan läänin vaalipiiriä. Lillqvist kuoli kesken vaalikauden, ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kari Urpilainen. Kunnallispolitiikassa Lillqvist toimi Pietarsaaren kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Lillqvist toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1968, 1978 ja 1982.
Lillqvist kävi kansakoulun. Hän toimi paalaajana, kärrääjänä ja kuivauskoneenkuljettajana Oy Wilhelm Schauman Ab:n Pietarsaaren tehtailla 1935–1939, Oy Wilhelm Schauman Ab:n Pietarsaaren tehtaiden apukeittäjänä 1941, Oy Wilhelm Schauman Ab:n Pietarsaaren tehtaiden asentajana 1944–1966, Pietarsaaren selluloosa Oy:n ja Oy Wilhelm Schauman Ab:n Pietarsaaren tehtaiden pääluottamusmiehenä 1949–1962 sekä pääluottamusmiehen varamiehenä 1963–1966.
Lillqvistin vanhemmat olivat ajuri Anders Alfred Lillqvist ja Maria Fredrika Petterson. Lillqvistin puoliso vuodesta 1942 oli Helvi Kyllikki Tamminen. Lillqvistille myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1979.
Suuri-Ruuta
Suuri-Ruuta tai Vruuda on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laukaan sivujoen Ruutainjoen yläjuoksulla Volossovan ja Opoljan välisen maantien varrella. Kylässä on asukkaita 2 200 ja kunnassa 3 700 henkeä. Kunnan läpi kulkee Hatsinan ja Iivananlinnan välinen rautatie, jolla on Ruudan asema ja Oventsan pysäkki.
Kuntaan kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Arokylä, Himmaisi , Jaamanautio , Konohovitsa , Koritsa , Krasnyje Prologi , Lessytsä tai Lessovitsa , Lietoksi , Mertsa tai Smerdovitsa , Muromitsa , Nääsä tai Knäsä , Oventsa tai Ovenitsa , Pieni-Ruuta , Polovitsa , Reskutsa tai Treskovitsa , Rollokka tai Rollakka , Ruskotsa tai Ruskovitsa , Suuri-Sääklitsä , Sääkilitsä , Uhkura ; taajamat Ruuta, Šturmangof ja Sääklitsä. Kunnan eteläosassa ei ole asutusta. Hallinnollinen keskus on Suuren-Ruudan kylä.
Ruudan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Nimi juontuu muinaisvenäläisestä ”lähdettä” merkitsevästä sanasta vrutets.
Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Moloskovitsan seurakuntaan. Monissa kylissä oli myös venäläisiä, ja 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia.
Nähtävyyksiä ovat vuonna 1840 rakennettu ortodoksinen Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen kirkko, keskiaikainen kurgaanihauta ja sen lähellä sijaitseva uhrikivi Suuressa-Ruudassa, aateliskartanot Konohovitsassa, Mertsassa ja Sääklitsässä.
Kunnan päämies on Tamara Anisimova, kunnanhallinnon päämies Alla Zajantškovskaja.
Frinton-on-Sea
Frinton-on-Sea on noin asukkaan merikaupunki Essexin kreivikunnassa, Itä-Englannissa. Se kuuluu Frinton and Waltonin kuntaan ja Tendringin hallintopiiriin.
Kaupungissa on metriä pitkä hiekkaranta ja siellä on mahdollisuus uimiseen, purjehdukseen ja purjelautailuun. Ranta rajoittuu kävelykatuun, jonka varrella on lukuisia rantavajoja.
Uskonto
Frinton-on-Seassä on kaksi anglikaanista maalaiskuntakirkkoa: St Mary the Virgin -kirkko sekä Magdalan Marian kirkko, joka rakennettiin vuonna 1928. Kaupungissa on myös metodismikirkko, vapaakirkko, kristillisen tieteen sali ja roomalaiskatolinen kirkko. Lisäksi Frinton-on-Seassä on nunnaluostari, jonka nunnat perustivat St Philomenan yksityiskoulun 4-11-vuotiaille.
Karhulanjärvi
Karhulanjärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa sen kirkonkylän eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 123 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 2,0 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Valkealan kirkolta kaakkoon päin ja seitsemän kilometriä Kouvolan keskustasta koilliseen päin. Järvi on Teräväniemen edustalla 300 metriä leveä, mutta se laajenee kapeikon kummaltakin puolelta avarammaksi. Sen eteläosa on umpiperä, jonka etelärannat muodostuvat Salpausselän rinteistä. Pohjoisosassa virtaavat Valkealan reitin vedet järven pohjoisosan läpi. Järven itäranta on kuin niemi, jossa sijaitsee Karhulan kylä. Etelärannassa on Häkämäen asutusta, pohjoispäässä Puhjon ja länsirannan luusuassa on Jyräänkosken asutusta. Järvelle asti näkyvät Salpausselän, Pässinkallion ja Isovuoren mäet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on luodattu. Sen suurin syvyys on 6,8 metriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,5 metriä. Kummassakin päässä järveä sijaitsee syvänteet. Eteläpäässä on yli kolmemetrinen syvänne ja pohjoispäässä on yli kuusimetrinen syvänne, jossa sijaitsee järven syvin kohta. Järven tilavuus on 3,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0031 kuutiokilometriä. Sen rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä. Koska järvessä on suoritettu 1930-luvulla järvenlasku, eivät asutus tai peltomaat ulotu aivan rantaan saakka. Vapaa-ajan asunnoilla näyttäisi kuitenkin olevan yleisesti rantoihin käyttöoikeus ja silmiinpistävää kesäasukkaiden pitkät laiturit. Järvelle haarautuu valtatieltä 6 yhdystie 14616, josta puolestaan haarautuu järveä kiertävä kylätie. Se ylittää lännessä Jyräänkosken ja koillisessa Koskelankosken siltoja pitkin.
Luontoarvoja
Karhulanjärven luonnontilasta on tarjolla vähän tietoa. Sen vedenlaatua voidaan kuitenkin pitää suuren läpivirtauksen takia samana kuin ylempänä sijaitsevilla Rapojärvellä ja Haukkajärvellä. Laskujoen Jyräänjoen keskivirtaama on 10,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) ja se on mitattu vuosina 1997–2019. Sen suurin virtaama on ollut 41 m³/s (joulukuu 2011) ja pienin virtaama 1,65 m³/s. Virtaamien vuoksi järvi luokitelleen lyhytviipymäisten järvien luokkaan. Sen ekologinen- ja biologinen tila on arvoitu erinomaiseksi.
Valkealan reitin vesistöalue sijaitsee niukkaravinteisella moreenialueella, jossa on runsaasti harjualueita ja siksi myös runsaasti pohjavesivarantoja. Valuma-alueen pinta-ala on 182 neliökilometriä, josta metsämaata on yli 61 %, suota on noin 11 % ja viljeltyä peltoalaa on 11 %. Harjualueen vaikutus vesistöön on hyvä, mutta haja-asutusalueen vaikutus on lievästi kuormittava. Metsä- ja suoalueilta tulevat avo-ojien valumat ovat humuksellisia johtuen soiden luontaisista päästöistä, metsien ojittamisesta ja turvetuotantoalueiden kuivatusvesistä, jotka ovat valuma-alueen ainoat pistekuormittajat.
Virtavesistä mitatut vedenlaatuarvot eivät vaihtele vuosien välillä merkittävästi. Näin ollen voidaan sekä Auvosenkosken, Jyränkosken että Käyräjoen mittausarvot yhdistää tilastollisesti. Alla on luetteloitu eräitä yleisesti mitattuja vedenlaadun mediaaniarvoja vuosilta 2010–2019. Veden näkösyvyys on keskimäärin 2,0 metriä, mutta se vaihtelee 1–3 metriä välillä. Veden sameusarvot ovat melko alhaiset, mutta ne kohoavat keväisten lumivesien aiheuttamien tulvien loppuvaiheessa. Vedenvärin arvot nousevat tavanomaisesta keskiarvostaan 60 mg Pt/l kevättulvien aikana arvoon 80 mg Pt/l. Veden ravinnepitoisuudet ovat keväällä korkeat ja matalanveden aikana pienet. Kokonaisfosforipitoisuudet nousevat arvosta 12 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) arvoon 15 μg/l ja kokonaistyppipitoisuudet arvosta 550 μg/l arvoon 650 μg/l.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa on järven nimeksi kirjoitettu ”Karhunalusjärvi”. Sen itärannalla sijaitsi kylä ”Karhula by”, josta järven nimikin on lähtöisin. Muuta asutusta oli järvellä vain torppa, joka sijaitsi Koskelankosken kapeikossa. Kartassa Koskelankoski on luontaisen oloinen salmi kahden järven välillä. Nykyään siinä kohtaa sijaitsee suoraksi rakennettu kanava.
Yläpuolisen Haukkajärven vedenpintaa on laskettu ilmeisesti ''Tirvan-, Kepsu-, Haukka-, Rapo- ym. järvien laskuyhtiön'' toimeksiannosta vuonna 1933 jätetyn järvenlaskuhakemuksen mukaisesti. Ennen järvenlaskua oli Haukkajärven ja Karhulanjärven vedenpinnoilla noin kahden metrin ero. Järvenlasku on tehty perkaamalla Koskelankoski. Vedenpinnan alentamisen tarkoitus oli lisätä peltoalaa ja vähentää tulvahuippujen vesivahinkoja. Tukinuittoa varten peratussa Jyräänjoessa sijaitsevaan Jyräänkoskeen rakennettiin säännöstelypato, jolla voitiin juoksuttaa vettä tulvien vähentämiseksi ja voitiin kuivana kautena pidätellä vettä. Pato rakennettiin yhdistyksen omilla varoilla, mutta vuosina 1985–1987 se korjattiin valtion kustannuksella vaikka padon hoito jäi edelleen vedenlaskuyhtiölle. Vuonna 2011 alkoi Kaakkois-Suomen ELY-keskus ajaa uudenlaista patoratkaisua. Vuonna 2017 valmistui vanhan pohjapadon tilalle uusi pohjapato, jolla säädellään jatkossa vedenpinnan vaihteluita. Pohjapadon tehtävänä on pitää vedenpinta vähintään 61,65 metrin mpy. korkeudessa. Uusi pohjapato on suunniteltu myös vaelluskaloja silmällä pitäen. Kalat voivat sekä nousta patoa pitkin sen yläpuolelle että (esimerkiksi taimenet) kutea pohjapadon keinotekoisessa koskessa. Laskuyhtiön nimi on nykyään ''Kepsu-, Haukka-, Rapo-, Karhulan- ym. järvien laskuhankkeen järjestely-yhtiö''.
Järven nimi on vaihdellut eri yhteyksissä. Karhunalusjärven jälkeen sitä on kutsuttu myös Jyräsjärveksi ja nykyään Karhulanjärveksi. Valkealan reitti toimi viime vuosisadalla tärkeänä uittoreittinä Kymijoen suuntaan. Viimeinen uitto tehtiin vuonna 1963 ja uittosääntö kumottiin 1983.
Vuoden 1965 peruskartassa ei järven ympäri päässyt vielä yhtenäistä kylätietä pitkin, mutta se oli valmiina vuoden 1980 kartassa. Ranta-asukkaita oli jo nykyisen verran. Metsiä ei vielä vuonna 1965 ollut ojitettu mainittavasti, mutta vuonna 1980 olivat nykyiset metsäojat valmiina. Ranta-alueiden peltomaita on alkanut vähentyä vuoden 1980 jälkeen. Teräväniemeltä ja Lahdenpohjalta on hävinnyt joitakin peltopalstoja.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Se on osa Valkealan reitin pääreittiä, jossa sen yläpuolella sijaitsevat Rapojärvi ja Haukkajärvi ja alapuolella Käyrälampi. Karhulanjärveen tulee yläpuolelta lyhyt Haukkajärvestä laskeva Koskelankoski ja alaspäin jatkaa Jyräänjoki. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1 161 neliökilometriä. Yläpuolisten järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella kuin Karhulanjärvellä (yleensä 61,7–61,8 metriä mpy.), sillä Jyräänkosken pohjapato määrittää näiden vedenpinnan. Jyräänjoessa on alaspäin mentäessä useita koskia ja sille tulee Käyrälampeen mennessä 3,7 metrin pudotus. Järveen tulee sen lähialueelta lyhyitä ojia, joista etelärantaan laskee Kotosuolta laskeva kuivatusoja. Järven vesireitti Kymijokeen kulkee Jyräänjokea myöten Käyrälampeen, Jokelanjokea myöten Lappalanjärveen ja lopuksi Harjunjokea Kymijokeen. Kymijoki laskee lopuksi Suomenlahteen Kotkassa.
Tarhajärvi–Kepsunjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 206 hehtaaria eli 2,1 neliökilometriä, se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Se muodostuu kahdesta järvialtaasta, joilla on edellä mainitut nimet, ja joita yhdistää 50 metriä leveä Jaakonsalmi. Salmi jää Kuivalanniemen ja kapeakärkisen Jaakonniemen väliin. Ylävirran puolella on Kepsunjärvessä pitkähkö Jokilahti ja alemmassa Tarhajärvessä on sitä pitempi Sihvolanlahti. Järvenosat ovat muuten selväpiirteisiä järvenosia. Järvellä on kolme saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,4 hehtaaria. Ne sijaitsevat Kepsunjärven puolella. Pohjoisrannassa sijaitsee Palonkärki ja kaksi muuta saarta ovat järven etelärannan tuntumassa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järvenpohja on melko tasainen. Sen suurin syvyys on 15,2 metriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 5,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee Tarhajärven keskellä ja Kepsunjärven pienialainen syvänne sijaitsee aivan siihen laskevan Kepsunvirran suun edustalla. Salmessa on hieman yli 3,5 metriä syvää. Järven tilavuudeksi on saatu 11,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0111 kuutiokilometriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa sijaitsi järvikaksikon eteläpuolella Meitulan ja Kuivalan kaksi kylää. Mietula kohdalla lukee kartoissa nykyään Haimila, mutta se voi olla kartturin virhe. Järvikaksikon karttanimenä oli ”Alusjärvi”. Järven keskellä sijainnut salmi on silloin kartan rantaviivan mukaan leveämpi, koska pohjoisrannan niemi oli kartassa lyhyempi. Vanhojen karttojen perusteella on kuitenkin vaikea tehdä varmoja päätelmiä. Järven itäpuolelle oli merkitty ”Skipparila by” eli nykyinen Kepsu. Muuta asutusta ei kartassa vielä näkynyt. Kuivalan ja Skipparila byn välillä kulki tie ja järvelle oli merkitty talvitie Valkealan kirkonkylälle.
Vuoden 1965 peruskartassa oli Miettulan peltojen alueet levinneet järvien pohjoisrannoille, ja Kepsun pellot Kepsunjärven itärannoille, ja Kuivalan ja Haimilan pellot järvien etelärannoille ja Haiminniemelle. Tiet kylille tulivat Salpausselän suunnalta. Järvien ja peltojen välissä on ollut tulvareunat, mutta ''Kepsu-, Haukka-, Rapo-, Karhulan- ym. järvien laskuhankkeen järjestely-yhtiön'' toteuttama lähijärvien säännöstely on rauhoittanut vedenpintojen korkeusvaihtelut ja rannoille on 1970-luvulta alkaen ilmaantunut vapaa-ajan asuntoja. Erot eri peruskarttojen (1966, 1980 ja 1986 julkaisut) ovat vähäiset.
Erkki Mohell
Erkki William (Erkki W.) Mohell (26. syyskuuta 1917 Savonlinna – 14. lokakuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, pastori ja asianajaja. Mohell toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1952–1958 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Mohell nousi eduskuntaan vuonna 1952 Uuno Takin tilalle, joka siirtyi OTK:n pääjohtajaksi. Kunnallispolitiikassa Mohell toimi Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Mohell toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1956.
Mohell kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936, suoritti kasvatusopin tutkinnon vuonna 1940, vihittiin papiksi vuonna 1942, suoritti teologian erotutkinnon vuonna 1942, pastoraalitutkinnon vuonna 1944, ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1951 ja valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1951. Mohell toimi seurakunnallisena poikatyö- ja urheilujohtajana Helsingissä, Sukevan keskusvankilan pappina 1944, ylimääräisenä pappina Helsingin eteläisessä suomalaisessa seurakunnassa 1944–1948, Helsingin keskusvankilan pappina 1945, Kristillisen työväenyhdistyksen palveluksessa ja Kristillisen Työkansan toimitussihteerinä 1945–1946, Kristillisen sosialidemokraattisen liiton sihteerinä 1946, Suomen Teollisuusteknikkojen Liiton lainopillisena asiamiehenä 1946–1947, Henkisen työn keskusliiton järjestösihteerinä 1947, asianajajana Riihimäellä 1948–1951 ja Hämeenlinnassa 1951–1957, Metallityöväen Liiton lakimiehenä 1954–1957 sekä asianajajana Helsingissä lakiasiaintoimisto E.W. Mohellissa 1957–1973.
Tarhajärvi–Kepsunjärvi
Vesistösuhteet
Järven valuma-alue saa pääosan vedestään idästä, missä Salpausselkä rajoittaa Kivijärvelta asti tulevien vesien laskemista Suomenlahteen. Järvikaksikko saa siksi pääosan vedestään kaakkoispäähän laskevasta Kepsunvirrasta, jota kutsutaan ylempänä Mankinvirraksi. Kepsunvirrassa sijaitsee Hakolahden järvimäinen laajentuma. Vesi virtaa Jaakonsalmen kautta Kepsunjärvestä Tarhajärveen. Siitä vesireitti jatkaa 750 metriä pitkää Mietunvirtaa, joka laskee Rapojärveen. Järvikaksikkoon laskee päävirran lisäksi vain muutama lyhyt pelto-oja ja kosteikon kuivatusoja. Kepsunjärveen tulee koillisesta Harvian (entinen Harvilampi ) leveä kuivatusoja. Ojaa myöten laskevat myös pienet järvet Koipia, Tenjärvi ja Mustalampi.
Erkki Mohell
Mohellin vanhemmat olivat Suomen pelastusarmeijan johtaja Ernst Villiam Mohell ja Jenny Mathilda Nordlund. Mohellin puoliso vuosina 1941–1947 oli Maire Päivyt Maria Vartio, vuosina 1947–1959 Eeva Annikki Elisabet Tikkanen, vuosina 1961–1962 Kaarina Mirjam Nieminen ja vuosina 1967–1973 Jenny Edit Ahomies.
Tarja Leveelahti
Tarja Leveelahti (s. 30. huhtikuuta 1970) on suomalainen entinen pikajuoksija, joka edusti aktiiviurallaan Valkeakosken Hakaa. Hänen valmentajanaan toimi Markku Perttunen. Leveelahti edusti Suomea vuoden 1988 halli-EM kisoissa Budapestissa, jossa hän juoksi 200 metrin alkuerässään viidenneksi, sekä vuoden 1994 EM-kisoissa Helsingissä, jossa hän jäi 200 metrin alkuerässään seitsemänneksi. Leveelahti oli mukana myös naisten pikaviestijoukkueessa, joka juoksi finaalissa seitsemänneksi ajalla 43,96. SM-kisoissa Leveelahti voitti 100 metrin juoksun pronssimitalin vuonna 1989 ja 200 metrillä hopeaa 1988 ja pronssia kahdesti (1989, 1994). Hän lopetti uransa vuoteen 1995.
Luettelo Suomen singlelistan ykkösistä vuonna 1978
Tämä on luettelo Suomen singlelistan ykkösistä 1978, joka sisältää kärkipaikkaa hallussaan pitäneet singlet vuonna 1978 Suomen Musiikkikauppiasliitto ry:n kokoamalla Mitä Suomi soittaa -listalla. Listaa julkaistiin kerran kuukaudessa. Samaan aikaan Suomessa on julkaistu muitakin levymyyntilistoja, jotka saattavat poiketa Mitä Suomi soittaa -listasta käytettyjen mittausmenetelmien ja otosten vuoksi.
Sterolit
Sterolit ovat moninainen ryhmä rasvaliukoisia steroidialkoholeja. . Sekä eläimet että kasvit tuottavat steroleita. Kolesteroli on tunnetuin eläinsteroli ja kasvikunnan yleisimmät sterolit ovat sitositosteroli, kampesteroli ja stigmasteroli. Kasvien tuottamat sterolit muistuttavat rakenteellisesti eläinsteroleita.
Kasvien tuottamia steroleita kutsutaan fytosteroleiksi ja ne imeytyvät huonosti ihmisen elimistöön. Tyydyttymättömiä fytosteroleita kutstutaan kasvisteroleiksi ja ne eroavat tyydyttyneistä fytosteroleista eli stanoleista siten, että niissä on rungon 5. ja 6. hiilen välissä yksi kaksoissidos, kun stanoleissa niitä on vain yksi.
Kasvisteroleita voidaan erotella teollisesti kasvi -tai mäntyöljystä taikka mäntysellusta. Stanoleita voidaan puolestaan tuottaa tyydyttymättömiä steroleita hydrolysoimalla eli vedyttämällä.
Teollisesti eroteltuja steroleita voidaan esteröidä rasvahapoiksi, jolloin niistä tulee steroliestereitä. Steroliesterit ovat vesiliukoisia, joten niitä on helpompi imeyttää ruokiin ja ravintolisiin kuin steroleita. Fytosteroleiden teollinen esteröinti aloitettiin 1990-luvulla. Fytosteroleiden estereitä lisätään esimerkiksi joihinkin rasvalevitteisiin ja maitovalmisteisiin, koska ne laskevat veren LDL-kolesterolipitoisuutta.
Kasvisteroleita
pienoiskuva|Steroidien (ja sterolien) rungon hiilten numerointi. Hiilten 5 ja 6 välinen sidos on steroleilla kaksoissidos. Tässä on lueteltu joitakin steroleita, mutta ei kaikkia. Seuraavat kasvistrerolit ovat yleisiä luonnossa:
Esteröinti
Sterolien estereitä saadaan esteröimällä steroleita tavallisesti kasviöljyistä saatujen rasvahappojen kanssa. Esteröinti muuttaa korkeissa lämpötiloissa sulavat ja öljyihin huonosti liukenevat sterolit nestemäisiksi. Yleensä noin 40 % saadun steroliesterin painosta johtuu sitoutuneesta rasvahaposta.
Kasviöljyn triglyserideistä hydrolysoidaan vapaita rasvahappoja emäksellä. Glyserolifaasi erotellaan saippuoitumattomasta rasvahappofaasista, josta alipainetislataan sitten jäämäglyseridit pois. Steroleita lisätään rasvahappojen joukkoon, ja ne esteröidään yli 180 °C lämmössä käyttäen elintarvikekäyttöön sopivaa katalyyttiä. Saaduista steroliestereistä tislataan ylimääräiset vapaat rasvahapot pois.
Steroliestereitä voidaan myös tehdä metanolysoimalla ruokaöljyä eli hajottamalla triglyseridit esteröimällä ne metanolin kanssa. Rasvahappometyyliesterit sekoitetaan sterolien kanssa. Suoritetaan vaihtoesteröinti, jossa rasvahapon metanoli korvataan sterolilla ja saadaan esteröity steroli. Ylimääräiset rasvahapot tislataan pois.
Fytosteroleiden saanti
Kasvisterolien ja -stanolien päivittäinen kokonaissaanti on länsimaissa keskimäärin 150-400 milligrammaa. Britanniassa fytosterolien keskimääräinen päiväsaanti on 167 mg ja Japanissa 375 mg. Kasvissyöjillä saattaa olla kaksi kertaa muuta väestöä suurempi saanti.
Fytosterolit imeytyvät huonosti ihmisen suolistosta. Ravinnosta päätyy verenkiertoon kasvisteroleita suhteessa kasvistanoleihin noin 20 kertaa enemmän. Kasvistanoleiden keskivertosaanniksi tyypillistä länsimaista ruokavaliota noudattavien keskuudessa arvioitiin vuonna 2009 noin 50 mg vuorokaudessa.
Valtaosa nautituista kasvisteroleista on β-sitosterolia, jota on erilaisissa kasviöljyissä 45–95 % kokonaissteroleista. Enimmillään kampesterolia on 30 % ja stigmasterolia 25 %. Muita pienemmissä määrin löytyviä kasvisteroleita ovat brassikasteroli ja ergosteroli.
Fytosteroleiden enimmäissaantisuositus
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) asettaman fytosterolin suositellun päivittäissaannin yläraja on 3 grammaa. Enimmäisraja ylittyy kahdellakymmenellä prosentilla kasvisteroli- tai -stanolilestereillä täydennettyjä elintarvikkeita käyttävistä suomalaisista.
Elintarvikkeiden fytosterolipitoisuus
Lisättyjä fytosteroliestereitä löytyy esimerkiksi Bunge Finland Oy:n Keiju Alentaja -tuotteista ja Unileverin Becel Pro-Activ -tuotteista. Eräässä Keiju Alentaja -levitteessä on 7,5 g steroleita 100 grammassa ja Becel Pro-Activ -levitteessä 9 g steroliestereitä 100 grammassa, jotka esteröimättömiksi steroleiksi muutettuina vastaavat 5.4 g määrää. Yllä oleva taulukko ja monet sterolien määriä listaavat tietokannat kuten USDA:n tietokanta (linkki tietokantaan ) saattavat kuitenkin merkittävästi aliarvioida sterolien todellisia määriä ruuissa, sillä niiden arvojen saantiin käytetyt mittausmenetelmät ottavat usein huomioon vain tietyt yleisimmät sterolit. Lisäksi ne jättävät usein huomiotta glykosyloidut sterolit, joihin on liittynyt sokerimolekyylejä. Tiettävästi glykosyloidut sterolit ovat myös biologisesti aktiivisia (alentavat muun muassa veren LDL-kolesterolia) ja niitä on keskimäärin 16 % kokonaissteroleista erilaisissa ruokavalioissa. Luonnosta löytyy glykosyloitujen sterolien lisäksi myös esteröityjä steroleita.
Terveysvaikutukset
Kasvisteroleiden ja -stanolien pitkäaikaisvaikutuksista ei tiedetä riittävästi.
Vuonna 2015 julkaistussa suomalaisessa väitöstutkimuksessa havaittiin, että fytosterolien runsas saanti lisäsi paksusuolen ja muiden suolistokasvainten määrää. Väitöskirjassa tarkasteltiin kokeellista paksusuolisyöpämallia. Lisäksi huomattiin, etteivät täydennettyjen elintarvikkeiden pakkausmerkinnät ja käyttöohjeet saavuta kaikkia suomalaisia steroleilla ja sanoleilla rikastettujen elintarvikkeiden kuluttajia, mikä saattaa johtaa suuriin saanteihin.
Fytosterolit heikentävät kolesterolin imeytymistä suolistosta ja vaikuttavat muullakin tavalla elimistön kolesteroliaineenvaihduntaanti. Lisättyjen steroliestereiden päivittäiskäyttö annoksella 0,8 g laskee veren LDL-pitoisuutta tyypillisesti noin 6 % isompien annokset johtaessa suurempiin alenemiin. Kuuden %:n lasku vastaa erään teorian mukaan 15 % kuolleisuuden alenemaa sepelvaltimotautiin ikävuodesta 40 eteenpäin ja 6–10 % alenemaa ikävuodesta 70 eteenpäin.
Tieteellisistä tutkimuksista 2010--luvulla laaditut Meta-analyysit eivät ole kuitenkaan kyenneet osoittamaan sterolien käytöllä olevan yhteyttä sydän- ja verisuonitautien esiintyvyyteen. Sterolien ja sydän- sekä verisuonitautien välisestä yhteydestä laadittujen tutkimustulosten analyysi viittaa lisäksi julkaisuharhaan, joka on syntynyt siitä, että sellaisia pienemmän otannan tutkimuksia, joiden mukaan steroleilla ei ole myönteistä vaikutusta, on jätetty julkaisematta.
Euroopan ateroskleroosiyhdistys EAS:n (European Atherosclerosis Society) asettama konsensuspaneeli päätyi vuonna 2013 siihen, että riskiryhmiin kuuluvien henkilöiden stanolia sisältävien valmisteiden käyttöä voidaan harkita. Paneeli huomautti samalla, että ei ole olemassa satunnaistettuja ja kontrolloituja kliinisiä tutkimuksia, jotka osoittaisivat, että kasvisterolien tai -stanolien käytöllä olisi positiivisia vaikutuksia.
Kasvisteroleilla ja ehkä myös -stanoleilla saattaa olla jopa verenkierrolle haitallisia vaikutuksia. Kasvisterolit saattavat esimerkiksi lisätä valtimonkovetttumataudin riskiä. Kasvisterolien vaikutukset ovat kuitenkin niin vähäisiä, että niiden käytön ja kuolleisuuden välisen yhteyden todistamiseen tarvittaisiin äärimmäisen laajoja ja pitkäkestoisia tutkimuksia. Koe vaatisi erään arvion mukaan 10 000–15 000 sepelvaltimotautia sairastavaa henkilöä ja yhteyden selvittämiseen perusterveillä yli 50 000 henkeä.
Riskiryhmät
Kasvisteroliestereitä saatetaan suositella käyttäväksi ruokavalio- ja elintapamuutosten ohella vain tiettyjen sydän- ja verisuonitautien riskiryhmään kuuluville henkilöille. Heihin kuuluvat korkean veren kolesterolitason omaavat henkilöt ja muuten korkean riskin henkilöt, kuten diabeetikot, joilla yleensä ensijaisesti kolesterolitason laskemiseen käytetyt statiinit eivät toimi tai eivät yksin saa aikaan kyllin merkittävää kolesterolitason laskua. Ryhmään kuuluvat myös aikuiset ja yli kuusivuotiaat lapset, joilla on todettu familiaalinen hyperkolesterolemia.
Äärimmäisen harvinaista sitosterolemiaa potevien ei kannata käyttää steroleita, sillä tauti aiheuttaa sterolien kertymistä vereen, jossa kohonneet pitoisuudet aiheuttavat ateroomien muodostumista. Raskaana olevien tai imettävien naisten ei suositella käyttävän steroleita, vaikka kasvisterolien haitallisesta vaikutuksesta lapseen ei ole näyttöä.
Annostus
Useimmin suositeltu annos tiettyjen sydän- ja verisuonitautien riskiryhmään kuuluville henkilöille on yhteensä 2 grammaa steroliestereitä päivässä. Sterolit kannattaa ottaa ruuan kanssa, sillä tämä tehostaa niiden vaikutusta. 2 g määrillä ei ole havaittu pitkäaikaisissa kokeissa ihmisillä haittavaikutuksia. 1,5–2 g/päivä vähentää enimmillään veren LDL-kolesteroli pitoisuutta 7–10 % erilaisissa ihmisryhmissä ilman vaikutusta HDL-pitoisuuksiin.
Sterolien LDL-kolesterolia alentavan vaikutuksen on todettu olevan jatkuvassa käytössä pitkäaikaista. Ainakin statiinien käyttäjillä yli 8 % sterolien aikaansaama LDL:n lasku säilyy 2,5 gramman päivittäisillä annoksilla 1,6 vuotta. Lopetettaessa sterolien käyttö veren LDL-kolesterolitaso palaa entiselleen noin 1–2 viikossa.
Historiaa
1951 kuvattiin ensimmäisen kerran sitosterolin laskevan veren kolesterolitasoja ja sen soveltuvan siten hyperkolesterolemian (korkean veren LDL-kolesterolitason) hoitoon. Ensimmäisen esteröimättömiä kasvisteroleja sisältävän lääkkeen toi vuonna 1954 Yhdysvalloissa markkinoille lääkeyhtiö Eli Lilly and Company kauppanimellä Cytellin. Cytellin-lääkettä käytettiin Yhdysvalloissa vuosina 1954–1982. Päiväannokset olivat 6–18 grammaa. Sellaisten ihmisten hoitoon, joiden kolesterolitasot eivät laskeneet normaaleilla annoksilla, käytettiin jopa 45 gramman päiväannoksia ilman ilmeisiä ja merkittäviä sivuvaikutuksia.
Kun kasvisteroleita ja stanoleita opittiin 1990-luvulla esteröimään elintarviketeollisuudessa, alkoi niiden moderni käyttö elintarvikeissa lisäaineina. Vuonna 1989 Raisiolle tuolloin työskennellyt professori Ingmar Wester kehitti stanolien esteröinnin. Raision valmistamaa Benecol-levitettä alettiin myydä Suomen kaupoissa 1995 jälkeen. Se oli maailman ensimmäinen kolesterolia alentava ja esteröityjä kasvistanoleita sisältävä elintarvike. Vuoden 2000 jälkeen alettiin käyttää sterolien estereitä elintarvikkeissa muualla Euroopassa.
Vaikutus LDL-kolesterolin pitoisuuksiin
Kasvisterolit vähentävät kolesterolin päätymistä verenkiertoon, ja sitä kautta ne laskevat veren LDL-pitoisuuksia. Sterolien kolesterolia alentavia vaikutusmekanismeja ei tunneta kauttaaltaan.
Suolistosta imeytyy ravinnon mukana saadusta kolesterolista noin 50 %, kasvisteroleista 0,4–5 % ja stanoleista 0,02–0,3 %. Sterolien ja stanolien imeytymiseen vaikuttaa NPC1L1 proteiini, joka avustaa näiden molekyylien siirtymistä suolesta soluun.
Elimistön oman tai ravinnon mukana tulleen kolesterolin (uudelleen) imeytyminen suolistosta edellyttää sitä, että kolesteroli muodostaa sappihappojen avustamana suolessa pieniä pisaroita (misellejä). Näissä miselleissä kasvisterolit syrjäyttävät kolesterolia, jolloin kolesterolimolekyylejä imeytyy elimistöön vähemmän, kun siis kasvisterolit vievät niiltä tilaa.
Lisäksi kasvisterolit aktivoivat maksan X-reseptori (LXR) alfaa, LXR-beetaa ja ABCA1-transportteria. Nämä pumppaavat suolen soluihin siirtynyttä kolesterolia soluista takaisin suolistoon.
Vereen päätyneitä kasvisteroleita pidetään veren kolesterolista riippumattomana sepelvaltimotautia aiheuttavana tekijänä. Kaksi ABC-transportteriproteiinia, ABCG5 ja ABCG8, erittävät suolen sisäpinnan soluihin imeytyneitä kasvisteroleita takaisin suoleen. Toimimattomat ABCG5- ja ABCG8-transportterit aiheuttavat mutaatiot johtavat siksi harvinaiseen sitosterolemiaan, johon liittyvät merkittävästi kohonneet veren kasvisteroliarvot, normaali tai lievästi kohonnut veren kolesterolipitoisuus ja suuri riski sairastua sepelvaltimotautiin verrattain nuorena.
Kasvistanolit tehostavat kerääntyvästi statiinien LDL-kolesterolia alentavaa vaikutusta, eli niiden yhteiskäyttö parantaa siten parempiin kolesteroliarvoja tehokkaammin kuin kumpikaan aine yksinään.
Muut vaikutukset
Sterolit eivät vaikuta veren HDL-kolesteroli-, lipoproteiini (a)- ja PCSK9-pitoisuuksiin. Ne saattavat hieman madaltaa veren triglyseriditasoja erityisesti sellaisilla henkilöillä, joilla ne ovat koholla.
Sterolien käyttö lisää hieman elimistön omaa kolesterolin sisäsynteesiä, mutta se ei riitä kumoamaan sterolien kolesterolia alentavaa vaikutusta.
Lukuun ottamatta tiettyjä lipoproteiineja (kuten LDL:ää), steroleilla ei ole pitkäaikaiskäytössä terveillä ihmisillä havaittu olevan vaikutuksia useimpiin veriarvoihin ja muihin kliinisten testitulosten arvoihin. Ne eivät terveillä vaikuta sukupuolihormonien ja muiden steroidihormonien määriin. Sterolit saattavat vähentää hieman elimistön kykyä ottaa ravinnosta A-vitamiinin esiasteina toimivia karotenoideja (esimerkiksi beetakaroteenia) ja laskea pitkäaikaiskäytössä niiden pitoisuutta veressä 15–25 %, mutta vaikutus ei ole terveyden kannalta merkittävä. Sterolit eivät terveillä vaikuta punasolujen solukalvojen muotoutuvuuteen.
Jarmila Nygrýnová
Jarmila Strejčková (o.s. Nygrýnová, 15. helmikuuta 1953 Plzeň, Tšekkoslovakia – 5. tammikuuta 1999) oli tšekkoslovakialainen pituushyppääjä. Hän saavutti kuusi EM-mitalia sisäradoilla sekä yhden EM-mitalin ulkoradoilla.
Jarmila Nygrýnová sijoittui kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1972–1979 sisäratojen EM-kilpailuissa neljän parhaan joukkoon pituushypyssä. Grenoblessa 1972 hän saavutti pronssia tuloksella 639 cm ja Rotterdamissa 1973 hopeaa tuloksella 630 cm. Göteborgissa 1974 oli neljäs tuloksella 638 cm ja Katowicessa 1975 jälleen neljäs tuloksella 626 cm. Münchenissä 1976 hän saavutti hopeaa tuloksella 657 cm. Kultaa hän voitti San Sebastiánissa 1977 tuloksella 663 cm ja Milanossa 1978 tuloksella 662 cm. Wienissä 1979 hän saavutti vielä hopeaa tuloksella 642 cm.
Nygrýnová voitti Rooman universiadeissa 1975 kultaa tuloksella 648 cm.
Savilampi (Kouvola)
Savilampi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Tirvalla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 65,2 metriä mpy.
Everyday
Everyday on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Bon Jovin singlejulkaisu yhtyeen kahdeksannelta studioalbumilta Bounce. Single julkaistiin elokuussa 2002. Single nousi kaikkein myydyimmäksi singleksi Kanadan singlelistalla. Kappaleen ovat kirjoittaneet Jon Bon Jovi, Richie Sambora ja Andreas Carlsson.
Listoilla single saavutti ykkössijan Kanadassa ja Espanjassa, ja saavutti Top 10-listasijoituksia monissa muissa maissa. Single saavutti kakkossijan Japanissa, viidennen sijan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Australiassa ja seitsemännen sijan Saksassa ja Italiassa.
Kappale ei saavuttanut suurta listahitin mainetta Yhdysvalloissa, ja korkein sijoitus Yhdysvaltojen singlelistoilla oli sija 31 Mainstream Rock Tracks-listalla.
Zilga
pienoiskuva| Zilgan rypäleterttuja Latviassa risteytetty Zilga eli Dvietes 4-2-108 on yksi kylmänkestävimmistä viiniköynnöslajikkeista. Lajikkeena se on erittäin runsaskasvuinen ja -satoinen (sato parhaimmillaan jopa 30 kg vuodessa ) ja se viihtyy perinteistä viiniköynnöstä happamammassa maassa. Zilgan rypäleet kypsyvät syyskuussa, talveentuu aikaisin ja hyvin, ja kestää lepotilassa ainakin –35 asteen lämpötilan. Se lähtee kasvuun aikaisin keväällä, ja voi siksi olla herkkä keväthalloille. Suositeltu kasvuvyöhyke on I–IV (V).
Zilgan rypäleet ovat keskikokoisia, pyöreitä ja tummansinisiä, ja ne sijaitsevat suurehkoissa, kartiomaisissa tertuissa. Ne ovat maultaan mietoja. Rypäleissä on Pohjois-Amerikan viiniköynnöksille ominainen "slip-skin", eli niiden kuori irtoaa helposti hedelmälihasta. Viininvalmistukseen Zilga ei sellaisenaan sovellu sen voimakkaan ojukkaviinille ominaisen "foxy"-aromin vuoksi. Myöskin syömärypäleeksi Zilgassa on melko paljon siemeniä. Zilgaa voi käyttää mahdollisesti mehuun, hilloihin ja sekoitusrypäleeksi viiniin.
Perimä
Toinen Zilgan vanhemmista on aitoviinin ja ojukkaviinin risteytys, Jubileinaja Novgoroda. Toinen taas Smuglyankan (amurinviini) ja Dvietes Zilasin (ojukkaviini) risteymä.
Norjan laivaston sukellusveneet
thumb|right|B-luokan sukellusveneet B-2, B-3 ja B-4
Hukkakartukas
Hukkakartukas (Nudobius lentus) on lyhytsiipisten (Staphylinidae) heimoon kuuluva laji. Hukkakartukasta esiintyy Suomessa laajasti ja se elää petona havupuiden kuoren alla kaarnakuoriaisten ja sarvijäärien syömäkuvioissa. Hukkakartukkaan toukat ja aikuiset saalistavat ravinnokseen tuholaisten toukkia ja koteloita. Aikuinen hukkakartukas on pituudeltaan noin 7 mm.
Jörg Freimuth
Jörg Freimuth (s. 10. syyskuuta 1961 Rathenow, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen korkeushyppääjä.
Freimuth saavutti 19-vuotiaana Moskovan 1980 olympialaisten korkeushypyssä pronssia tuloksella 231 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1981 Grenoblessa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 219 cm. Hän lopetti uransa jo vuonna 1982. Ennen korkeushyppyuraansa hän kilpaili kymmenottelussa, jonka parissa hänen kaksosveljensä Uwe Freimuth jatkoi pidempään.
Uskonnoton tapakulttuuri
Uskonnoton tapakulttuuri viittaa uskonnottomiin juhlatapoihin. Niihin kuuluvat elämänkaarijuhlat kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuotuisjuhlat.
Vuotuisjuhlat
Kristillinen kirkko on historiansa aikana ottanut omaan haltuunsa yhteisöllisiä juhlia, joiden historia edeltää kristinuskoa. Kristinuskon levitessä Euroopassa lähetystyöntekijöitä kehotettiin sulauttamaan kristittyjä tapoja pakanallisiin juhliin niiden kieltämisen sijasta, joten joulu, juhannus ja pyhäinpäivä sijoitettiin samaan aikaan vanhojen juhlien kanssa.
Kristillinen pääsiäinen antoi uuden sisällön esikristilliselle kevään juhlalle. Välimeren maissa juhla on sijoittunut suunnilleen kevätpäiväntasaukseen ja pohjoisemmassa kevään juhlia on vietetty hieman myöhemmin. Nykyiseen pääsiäiseen liittyy useita keväisen luonnon heräävän elämän vertauskuvia. Näitä ovat muun muassa narsissit, rairuoho, keltaiset pääsiäistiput sekä kanit eli puput sekä hiirenkorvalle puhkeavat koivunoksat ja pajunkissat. Kevätpäiväntasauksen jälkeen valo voittaa pimeyden ja lämpö kylmyyden: vertauskuvallisesti elämä voittaa kuoleman. Muna on eri puolilla maailmaa tunnettu hedelmällisyyden ja kasvun vertauskuva. Amerikan ateistit ja Kansainvälinen ateistiliitto pitävät vuosikokouksensa pääsiäisenä. Tällä tavalla he pystyvät hyödyntämään sen, että tämä kristillinen juhla vaikuttaa myös ateistien aikatauluun.
Kelttiläisissä ja anglosaksisissa maissa syksyllä on samhain tai halloween. Suomessa syksyn juhla oli kekri. Ajankohtaan kuului kuolleiden muistaminen.
Talvisen juhlan joulun nimi tulee ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Joulun ajankohta on muinaisen roomalaisen kalenterin talvipäivänseisauksen päivämäärä. Roomalaiset viettivät 17. ja 23. joulukuuta välisenä aikana keskitalven Saturnalia-juhlaa. Talvipäivänseisauksena 25. joulukuuta oli Sol Invictuksen eli Voittamattoman auringon päivä. Kirkko yhdisti Sol Invictuksen päivän juhlat Jeesuksen syntymäjuhlaan 350-luvulla. Puhdasoppisuuteen pyrkivät kristilliset ryhmät ovat voineet vastustaa joulun viettoa epäkristillisenä.
Roomalaiset viettivät uutta vuotta tammikuun ensimmäisenä päivänä. Kristityt pyrkivät korvaamaan kalendae-juhlan nimeämällä sen uudelleen kristinuskoon liittyväksi pyhäpäiväksi, mutta mikään uusista nimistä ei vakiintunut korvaavaksi, ja uudenvuoden juhlinta on säilynyt maallisena.
Muun muassa Amerikan ateistit ovat ehdottaneet, että maailman valtiot pitäisivät juhlapäivinä koko maapallolle yhteisiä luonnonkierron tapahtumia: kevätpäiväntasausta ja syyspäiväntasausta sekä talvipäivänseisausta ja kesäpäivänseisausta. Erityisiä uskonnottomien järjestöjen kannattamia juhlapäiviä ovat olleet muun muassa Darwinin päivä 12. helmikuuta, Maan päivä 22. huhtikuuta, ateistien solidaarisuuspäivä kesäpäivänseisauksena 21. kesäkuuta ja ihmisoikeuksien päivä 10. joulukuuta.
Elämänkaarijuhlat
thumb|200px|Ulkona pidetty humanistinen häätilaisuus Norjassa.
Avioliiton solmiminen
Useissa maissa kuten Suomessa avioliitto voidaan lain mukaan solmia eräiden uskontokuntien suorittamana vihkimisenä tai siviilivihkimisenä eli siviiliviranomaisen vahvistamana avioliittona. Joissakin tapauksissa vihkijä voidaan myös kutsua vihkimään juhlapaikalle. Vihkikaavan lisäksi vihkijä saattaa pitää puheen tai lausua tilanteeseen sopivan runon. Häissä voivat puhua myös esimerkiksi ammattimainen juhlapuhuja. Juhlan koristelut ja perinteet ovat hääparin halujen mukaisia.
Nimenanto
Nimiäiset tai nimenantojuhla on lapsen nimenannon yhteydessä järjestettävä juhla. Tilaisuudessa lapsi esitellään suvulle ja perheystäville. Nimiäisiin saatetaan kutsua ulkopuolinen puhuja tai puhuja voi olla sukulainen tai ystävä.
Symfonia
Symfonia on monikansallinen power metal -yhtye, jonka kitaristi Timo Tolkki kokosi vuonna 2010.
Uskonnoton tapakulttuuri
Aikuistuminen
Uskonnottomien järjestöt ovat 1800-luvulta alkaen järjestäneet Nuoria aikuisuuteen valmistavaa koulutusta. Saksalainen aikuistumiskoulu eli Jugendweihe päätetään juhlalla. Osallistuneille on annettu kunniakirja ja lahja, esimerkiksi rintakoru. Jugendweihe käydään 13–14-vuotiaana. Norjan humanistiliitto on järjestänyt aikuistumiskursseja vuodesta 1951 saakka. Vuonna 2006 yli 10 500 nuorta eli noin 17 % ikäluokasta kävi humanistisen aikuistumiskoulun. Vastaavia aikuistumiskouluja on järjestetty myös muissa Skandinavian maissa pienemmässä mittakaavassa.