cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Woodrow Wilson
Akateeminen ura
Wilson sai presbyteerisen kasvatuksen isältään, joka toimi pappina. Hän valmistui Princetonin yliopistosta ja toimi lakimiehenä jonkin aikaa, mutta kääntyi politologian opiskelujen puoleen ja väitteli tohtoriksi Johns Hopkinsin yliopistossa. Hän opetti oikeustiedettä ja kansantaloustiedettä Princetonissa, Bryn Mawr Collegessa ja Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Vuonna 1902 hänestä tuli Princetonin yliopiston rehtori. Samaan aikaan hän osallistui myös politiikkaan sanomalehtikirjoituksin ja puhein. Hänen pyrkimyksensä yliopiston uudistamiseen joutuivat vastatuuleen, joten hän suostui New Jerseyn kuvernööriehdokkaaksi tuli valituksi vuonna 1911.
Poliittisen uran alku ja sisäpolitiikka
Wilson nimitettiin vuonna 1912 demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän sai taakseen valitsijamiesten enemmistön, vaikka hän sai noin miljoona ääntä vähemmän kuin kaksi republikaaniehdokasta yhteensä. Republikaanien hajanaisuus siis auttoi Wilsonin voittoon. Myös kongressiin tuli demokraattienemmistö. Hän alkoi toteuttaa sisäpoliittisia uudistuksia ja sai maanlaajuista suosiota muun muassa trustien valtaa rajoittavilla toimilla. Uudistuksiin sisältyivät suojelutullimaksujen poistaminen, verotuksen uudistaminen siirtymällä progressiiviseen tuloveroon ja Yhdysvaltain keskuspankkijärjestelmän luominen.
Wilsonin ulkopolitiikka
vasen|thumb|Woodrow Wilson [[Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919. Vasemmalta oikealle: Britannian pääministeri David Lloyd George, Italian pääministeri Vittorio Orlando ja Ranskan pääministeri Georges Clemenceau.]] Yhdysvaltojen lähialueilla Wilsonille huolta aiheuttivat Meksikon, Haitin ja Dominikaanisen tasavallan levottomuudet. Vuonna 1915 Wilsonin johdolla Yhdysvaltojen joukot tekivät Haitiin maihinnousun ja miehittivät maata vuoteen 1934 asti.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Wilson pyrki pitämään maansa sodan ulkopuolella ja yritti toimia välittäjänä sotivien maiden välillä. Saksalaisten suorittamasta matkustajalaiva RMS Lusitanian upottamisesta (toukokuu 1915) alkaen Yhdysvalloissa voimistui vaatimus, että sotaan on osallistuttava. Toukokuussa 1916 Wilson totesi, että Yhdysvaltojen saattaa olla pakko liittyä sotaan, jotta se saadaan loppumaan. Samalla hän ehdotti kansainvälisen rauhanjärjestön perustamista. Vuoden 1916 aikana Wilson kävi vaalikamppailua ja hänet valittiin presidentiksi toiselle kaudelle. Wilson esitti virkaanastujaispuheessaan rauhansuunnitelman, jonka tarkoitus oli lopettaa sota ilman kummankaan osapuolen voittoa. Kun Saksa ilmoitti aloittavansa Atlantilla rajoittamattoman sukellusvenesodan, Yhdysvallat katkaisi 3. helmikuuta 1917 diplomaattisuhteet Saksaan. Yhdysvallat julisti sodan Saksalle 6. huhtikuuta 1917 ja toukokuussa sen joukkoja alkoi saapua länsirintamalle. Maan valmius sodankäyntiin oli kuitenkin heikko. Voimasuhteiden muutos alkoi tuntua vasta vuonna 1918, kun keskikesällä rintamalla oli 1,2 miljoonaa amerikkalaista sotilasta.
Sota päättyi Saksan antautumiseen marraskuussa 1918. Sen jälkeen alkoivat neuvottelut rauhanehdoista. Wilson esitti jo 8. tammikuuta 1918 Neljäntoista kohdan ohjelman, jossa sotaan johtaneita kiistoja pyrittiin ratkaisemaan, eikä ohjelmassa ollut erityisiä rangaistuksia Saksalle. Rauhaa solmittaessa alkuvuonna 1919 Ranska ja Britannia kuitenkin vaativat kovia rauhanehtoja Saksalle, ja lopullinen Versailles’n rauha 1919 oli Ranskan ja Britannian vaatimusten mukainen.
Wilsonin ajatus rauhanjärjestön perustamisesta toteutui, kun Kansainliitto perustettiin 25. tammikuuta 1919, mutta hänen pettymyksekseen Yhdysvallat ei liittynyt sen jäseneksi. Tämän taustalla oli, että demokraatit menettivät marraskuussa 1918 enemmistön senaatissa, ja republikaanit vastustivat Kansainliittoon liittymistä. Wilson yritti vaikuttaa asiaan ennen lopullista päätöstä järjestämällä laajan puhekiertueen Yhdysvalloissa. Kiertueen aikana syyskuun lopussa 1919 presidentin terveys murtui. Hän hoiti kuitenkin vuoteen 1921 ulottuneen presidenttikautensa loppuun. – Senaatti vaati muutoksia myös Pariisin rauhansopimukseen, mitä Wilson ei hyväksynyt. Tämän erimielisyyden takia Yhdysvallat ei ratifioinut Pariisin rauhansopimusta.
Wilson sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1919 Kansainliiton perustamisesta.
Yosemite
Yosemite voi tarkoittaa seuraavia:
Skandaali (täsmennyssivu)
Scandal:
Anna Karenina
Tarina
Tarinan alkaessa Anna Karenina saapuu vierailulle veljensä luokse, joka on riitaantunut vaimonsa kanssa uskottomuudestaan. Moskovaan ovat saapuneet samaan aikaan myös Konstantin Dmitrijevitš Levin ja kreivi Aleksei Kirillovitš Vronski. Vronski on osoittanut paljon huomiota Dollyn siskolle Kittylle, joka olettaa hänen tanssivan kanssaan tulevissa tanssiaisissa. Levinin kosiessa Kittyä tämä kieltäytyy, koska uskoo Vronskin rakastuneen häneen.
Tanssiaisissa Vronski tanssii Annan kanssa eikä huomaakaan Kittyä. Kittyn sydän murtuu, kun hän ymmärtää, ettei Vronski olekaan rakastunut häneen. Naimisissa oleva Anna järkyttyy Vronskilta saamastaan huomiosta ja päättää palata heti Pietariin. Vronski matkustaa samalla junalla ja tunnustaa rakastavansa Annaa. Anna kieltäytyy uskomasta Vronskia, mutta on syvästi liikuttunut.
thumb|left| H. Manizerin Anna Karenina Anna palaa miehensä Aleksei Aleksandrovitš Kareninin ja poikansa luokse Pietariin. Karenin varoittaa Annaa kiinnittämästä turhan paljon Vronskin huomiota itseensä. Karenin on huolissaan Annaa koskevista juoruista, vaikka uskookin Annan olevan hänelle uskollinen. Annan mennessä ratsastuskilpailuihin miehensä kanssa Karenin huomaa vaimonsa ilmeen Vronskin hevosen kaatuessa. Karenin kertoo Annalle tämän reaktion olevan sopimaton. Tunnontuskissaan Anna tunnustaa suhteensa miehelleen, jolloin Karenin pyytää häntä lopettamaan suhteen. Sitä Anna ei kuitenkaan halua tehdä.
Maatilalleen palannut Levin päättää jälleen vierailla kaupungissa Dollyn luona ja ymmärtää miksi Kitty torjui hänet. Puhuttuaan Dollyn kanssa hän päättää unohtaa Kittyn. Nähdessään tämän silmäykseltä hän ymmärtää rakastavansa Kittyä yhä ja päättää kosia tätä jälleen. Kitty suostuu ja pian he avioituvat ja aloittavat yhteisen elämän Levinin maatilalla.
Karenin ei halua avioeroa ja uhkaa, ettei Anna saa ikinä enää nähdä poikaansa, ellei katkaise suhdettaan Vronskiin. Anna kuitenkin jatkaa suhdettaan Vronskiin. Karenin kokee tilanteen sietämättömänä ja ottaa yhteyttä lakimieheen, jolle antaa vaimonsa kirjeitä todisteena Annan uskottomuudesta. Annan veli kuitenkin vastustaa Kareninin tekoa ja pyytää häntä puhumaan ensin Dollylle. Dolly ei onnistu kääntämään Kareninin päätä, mutta Karenin muuttaa suunnitelmiaan kuullessaan, että Anna on melkein kuolemaisillaan vaikeaan synnytykseen. Anna pyytää mieheltään synninpäästöä ja Karenin antaa anteeksi Annalle ja Vronskille. Anna synnyttää tyttären ja lopulta toipuu. Vaikka Karenin on antanut Annalle anteeksi, Anna ei enää halua asua hänen kanssaan ja lähtee Vronskin kanssa matkustelemaan Eurooppaan.
Levin saa tietää, että hänen veljensä Nikolai on sairas, ja päättää lähteä hänen tuekseen. Kitty haluaa tulla mukaan, mitä Levin aluksi yrittää estellä. Hän ei halua Kittyn olevan tekemisissä veljensä kaltaisten ihmisten kanssa, mutta Kitty vakuuttaa hänet. Kittystä on suuri apu Levinin veljen hoidossa, mutta Kittyn terveydentila alkaa yllättäen huonota ja matkan lopussa Nikolain lääkäri kertoo Kittyn olevan raskaana.
Euroopassa Anna ja Vronski yrittävät luoda uusia suhteita. Anna on tyytyväinen elämäänsä Vronskin kanssa, kun taas Vronski tuntee olonsa ikäväksi ilman ystäviään. Kyllästyneisyys tarttuu Annaan ja he päättävät palata Venäjälle. Pietarissa Vronski löytää uusia ystäviä, kun taas Anna ei enää ystävysty kenenkään kanssa. Pikku hiljaa Anna alkaa epäillä ettei Vronski enää rakasta häntä. Dolly vierailee Annan luona ja huomaa, että suhde Vronskin kanssa ei olekaan niin onnellinen. Vronski vaatii, että Anna jättää miehensä lopullisesti ja nai Vronskin. Anna ajautuu riitoihin kälynsä kanssa ja alkaa epäillä rakastajansa uskollisuutta. Samoihin aikoihin Kitty synnyttää poikavauvan ja vaimonsa puolesta kuollakseen pelännyt Levin on riemuissaan, kun sekä vauva että äiti selviävät.
Anna, joka on tottunut olemaan ihailun kohteena, ei ymmärrä miksei hän enää viehätä Vronskia. Annan jatkuva mustasukkaisuus ja katkeruus johtavat riitoihin Vronskin kanssa. Samanaikaisesti Lidia Ivanovna pyytää Kareninia viivästyttämään avioeropäätöstä. Annan turhautuneisuus kasvaa ja hän uskoo suhteensa Vronskiin olevan ohitse. Anna lähtee rakastajansa luota ja päätyy juna-asemalle, jossa hän alkaa miettiä kuinka helppoa olisikaan päättää kaikki...
Teoksen tulkintaa
Filosofi Lev Šestov pyrkii osoittamaan, että Tolstoi on kirjoittanut romaanin moraliteetiksi, jossa teoksen muutamien henkilöhahmojen toiminta tuomitaan. Kritiikin kohteena ovat erityisesti Oblonski, Vronski ja Koznyšev, koska he pyrkivät kaikessa tyhjänpäiväisyyteen. Myös Anna itse on tehnyt syntiä ja siksi hänen on saatava rangaistus. Tolstoi on kuitenkin kirjoittanut heidän luonnekuvauksensa niin, että heidän syntisyytensä tulee esille vain paikka paikoin. Levin taas on kirjailijan alter ego, joka pyrkii nuorena miehenä kaikessa toiminnassaan tekemään hyvää. Perheen perustettuaan hän kuitenkin asettaa tavoitteeksi onnen. Vasta tämä muutos tekee hänen elämästään hyvää.
Versioita
Anna Kareninasta on tehty lukuisa elokuvia, televisiosarjoja, oopperoita, baletteja, näytelmiä ja musikaaleja.
Brian MacLellan
pienoiskuva|Brian MacLellan vuonna 2011. Brian John MacLellan (s. 27. lokakuuta 1958 Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen NHL-seura Washington Capitalsin toimitusjohtaja.
Pelaajaura
MacLellan pelasi NHL:ssä vuosina 1982–1992. Hänen edustamansa seurat olivat Los Angeles Kings, New York Rangers, Minnesota North Stars, Calgary Flames ja Detroit Red Wings. MacLellan voitti Stanley Cupin Calgary Flamesissa vuonna 1988. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Pauliina Laitinen
pienoiskuva|Pauliina Laitinen Pauliina Laitinen (ent. Laitinen-Laiho, Laitinen-Littorin ja Littorin, s. 2. lokakuuta 1970 Pori) on suomalainen taideasiantuntija ja tietokirjailija.
Ura
Laitinen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian laitokselta vuonna 2001 aiheesta Kotimaiset taidemarkkinat 1980- ja 90-luvulla. Hän on myös kirjoittanut useita alaan liittyviä teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Laitinen on toiminut kolumnistina ja bloggaajana Taloustaito-lehdelle sekä pitänyt luentoja taidesijoittamisesta, taiteen keräilystä, taiteen hinnasta ja taiderikollisuudesta. Hän toimii myös taidekonsulttina.
Yksityiselämä
Laitinen oli vuosina 1994–2002 naimisissa toimitusjohtaja Mika Laihon kanssa, ja 2014–2019 ruotsalaisen liikemiehen Sverker Littorinin kanssa. Laitisella on kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan.
Maaseudun Tulevaisuus (yhtye)
Maaseudun Tulevaisuus on suomalainen yhtye, joka on kotoisin Kyyjärveltä ja se perustettiin 1983. Yhtye julkaisi vuosina 1988-1989 kaksi albumia, joista molemmat julkaisi Hiljaiset Levyt. Vuonna 2012 yhtyeen koko levytetty tuotanto julkaistiin kahden cd:n kokoelmana Complete. Kokoelman julkaisi Rocket Records.
Lauluturpiaali
Lauluturpiaali (Dives dives) on keskiamerikkalainen varpuslintu, joka elää Meksikosta Costa Ricaan. Sen elinympäristön ala on noin 592 000 neliökilometriä ja populaation koko 0,5–5 miljoonaa yksilöä. Pari rakentaa pesänsä puuhun tai pensaaseen ja naaras munii 3–4 munaa, joita se hautoo yksin.
Botkinin tipat
Botkinin tipat olivat suomalaisissa apteekeissa aikoinaan myyty lääkevalmiste jota käytettiin erityisesti flunssan ja vatsakipujen hoitamiseen. Tipat olivat saaneet nimensä Venäjän keisarien Aleksanteri II:n ja Aleksanteri III:n henkilääkärinä toimineen Sergei Botkinin (1832–1889) mukaan.
Hampshire
Hampshire tunnettiin aikaisemmin nimellä Southamptonshire, mutta nimi vaihdettiin 1. huhtikuuta 1959. Postiosoitteissa käytetään usein lyhennettä Hants.
Hallinto
pienoiskuva|vasen|Hampshiren kreivikunnantalo Winchesterissä. Hampshiren hallinnollisena keskuksena toimii Winchesterin kaupunki, jossa sijaitsevassa kreivikunnantalossa valtuusto kokoontuu. Vuonna 2017 valitussa kreivikunnanvaltuustossa on 78 valtuutettua, joista 56 kuuluu konservatiivipuolueeseen, 19 liberaalidemokraatteihin ja 2 työväenpuolueeseen. Kreivikunnan hallinnon velvollisuutena on järjestää muun muassa peruskoulutus, sosiaalipalvelut ja kirjastopalvelut kreivikunnan alueella.
Lordiluutnantti Nigel Atkinson on edustanut Ison-Britannian kuningatarta Hampshiressä syyskuusta 2014 lähtien.
Osa-alueet
pienoiskuva|Southamptonia Netleyn sairaalasta. Hampshiren muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Hallintopiirit jakaantuvat edelleen 256 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Boško Gjurovski
Jalkapallomaajoukkue
Gjurovski debytoi Jugoslavian maajoukkueessa 1982. Hän on pelannut 11 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Hampshire
Väestö
Vuonna 2020 Hampshiren muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli  asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
Hampshiren lipussa on kultaiseen ja punaiseen katkoisella pohjalla punavalkoinen ruusu ja kultainen kruunu. Kruunu ja ruusu ovat olleet kreivikunnan symboli jo vuosisatojen ajan. Lipun suunnitteli Brady Ells Jason Saberin alkuperäisidean pohjalta ja se hyväksyttiin virallisesti maaliskuussa 2019.
Pyhän Swithunin päivä
Hampshiren kreivikuntapäivää vietetään heinäkuun 15. päivänä Pyhän Swithunin muistoksi.
Nimikkokukka
Vuonna 2004 Hampshiren nimikkokukaksi valittiin koiranruusu Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Royal Rumble (1991)
Royla Rumble (1991) oli showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä tuotti World Wrestling Federation. Se oli neljäs jokavuotinen Royal Rumble tapahtuma ja se pidettiin 19. tammikuuta, 1991 Miami Arenalla Miamissa, Floridassa. Paikanpäällä katsojia oli n. 16,000.
Selostamossa toimivat Gorilla Monsoon ja Roddy Piper.
Roan
Roan on kunta Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 377 neliökilometriä, ja asukkaita sillä oli 1 073 vuonna 2004. Roanin kunta muodostui, kun se erotettiin Bjørnørin kunnasta 1. kesäkuuta 1892. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Roanin kunnassa oli 996 asukasta.
Räpsyn kanava
Räpsyn kanava on Posiolla Kemijoen vesistössä lähellä Jumiskon kylää sijaitseva noin 400 metriä pitkä kanava joka yhdistää Niemijärven ja Murtoselän. Kanavan ylittää Seututien 945 (Perä-Posio–Isokylä) maantiesilta, joka on uusittu 2000-luvulla. Kanavan vieressä oli vielä 1950 luvulla tanssilava jota ylläpidettiin talkootöillä. Vielä nykyisin voi löytää tämän tanssilavan rauniot. Kanavan vieressä on Niemijärveen tehty veneenlaskupaikka.
Lähteet
66.35336°N, 28.0955°W
Captain Beyond (albumi)
Captain Beyond on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1972. Yhtyeen jäsenet tulivat varsin nimekkäistä yhtyeistä (Iron Butterfly, Deep Purple, Johnny Winter), mutta albumi ei kuitenkaan saanut kaupallista menestystä. Albumin arvostus on kuitenkin kohonnut vuosien aikana, ja yleisesti albumia pidetään yhtyeen parhaana. Musiikillisesti albumia voidaan kuvata proge-vaikutteiseksi hard rockiksi. Alkuperäinen Yhdysvaltain vinyylipainos ilmestyi 3D-kannella.
Kurjenkanava
Kurjenkanava on Kuusamossa Iijoen vesistössä lähellä Murtovaaran kylää sijaitseva noin kilometrin pituinen kanava, joka yhdistää Raakunjärven ja Kurjenjoen. Kanava tehtiin alun perin uittotöiden helpottamiseksi. Raakunjärvestä tehtiin myös toinen Varkaanreikäkanava-niminen oikaisukanava helpottamaan veneliikennettä.
Lähteet
65.72453°N, 29.35649°W
Larharyhmä
Larharyhmä on suomalainen, vuodesta 1997 toiminut humoristinen punk- ja metalliyhtye, joka parodioi nykyajan pop-ilmiöitä. Esimerkiksi Tiktak -coverin ”Lopeta” musiikkivideossa parodioidaan Daruden ”Sandstorm” -musiikkivideota, jossa jahtaaja ampuu värikuula-aseilla.
Melvin Small
Melvin Small (s. 1939) on yhdysvaltalainen historioitsija.
Small opiskeli Dartmouth Collegessa ja Michiganin yliopistossa, jossa suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1965. Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana Small on keskittynyt tutkimaan ja kirjoittamaan toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta. Hänen mielenkiintonsa kohteita ovat erityisesti Yhdysvaltain diplomatia, sisäpolitiikka ja ulkomaanpolitiikka.
Teoksia
Smallin kirjoittamia teoksia sekä teoksia, joiden kirjoittamisessa hän on ollut mukana.
Kramatorsk
Kramatorsk on Itä-Ukrainassa Donetskin alueella sijaitseva kaupunki. Vuonna 2013 kaupungissa oli 164 283 asukasta, kaupunkipiirin asukasluku oli kolmisenkymmentä tuhatta suurempi. Kramatorsk perustettiin vuonna 1868 rautatieasemaksi, ja 1800-luvun lopulla siitä oli kehittynyt tärkeä teollisuuskaupunki. Kramatorsk on yksi alueensa ja koko Ukrainan tärkeimmistä koneenrakennuskeskuksista.
Paakkolan kanava
Paakkolan kanava oli Karjalan kannaksella Vuoksen varrella Äyräpäässä Paakkolankosken kohdalla sijainnut kanava joka rakennettiin vuosina 1892–1895. Kanavassa oli yksi betonipohjainen puurakenteinen sulku jonka pituus oli 35,4 metriä, leveys 7,66 metriä ja syvyys 2,7 metriä. Kanava mahdollisti laivaliikenteen Sakkolan Kiviniemestä Jääskeen ja Antreaan saakka. Kanavalla alkoi vilkas henkilö-ja tavaraliikenne heti sen valmistuttua mutta kanavan käyttö väheni sen jälkeen kun Liimatan ja Valkjärven välinen rautatie valmistui vuonna 1932. Kanava jäi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Lähteet
60.75846°N, 29.47145°W
Tullihallitus
thumb|Kulmatalo Uudenmaankatu 1 / Erottajankatu 2, jossa Tullihallitus toimi useiden vuosikymmenien ajan. thumb|Postimerkki Tullihallituksen 150-vuotisen toiminnan (1812–1962) kunniaksi. Tullihallitus oli vuosina 1812–2012 toiminut Suomen valtion keskusvirasto, joka hallinnoi Suomen tullia. Se johti ja valvoi tulli- ja valmisteverojen sekä autoveron perimistä.
Valtiovarainministeriön alaisuudessa toiminut Tullihallitus oli yksi Suomen vanhimpia keskusvirastoja. Vuodesta 1999 lähtien sen alaisuudessa toimi viisi tullipiiriä ja tullilaboratorio. Lisäksi Tullihallituksen yhteydessä toimi tulliasiain neuvottelukunta. Vuodesta 1913 lähtien Tullihallitus toimi Helsingin keskustassa Erottajankadun ja Uudenmaankadun kulmatalossa.
Tullihallitus sai alkunsa 18. helmikuuta 1812 asetetusta päätullijohtokunnasta, jonka tehtäviin kuului kruunulle kuuluvien tullien periminen ja tilitys, tullikamarien valvonta, salakuljetuksen ehkäisy, maan kauppataseen laskeminen sekä merihylkyjä koskevien tietojen kerääminen. Päätullijohtokunta muutettiin Tullihallitukseksi keisarillisella asetuksella vuonna 1885. Itsenäisyyden aikana Tullihallituksen tehtäväkenttä laajeni: se huolehti valmisteverojen kannosta vuosina 1919–1936 ja uudelleen vuodesta 1970 alkaen, samoin kuin tuonnin liikevaihtoverosta 1941–1994 ja tuonnin arvonlisäverosta vuodesta 1994 sekä vuodesta 1958 auto- ja moottoripyöräverosta. Tullihallitus oli yksi Suomen neljästä tilastoviranomaisesta ja tuotti tilastoja toimialaltaan.
Vuoden 2013 alusta alkaen Tullihallituksesta, sen alaisista viidestä tullipiiristä ja Tullilaboratoriosta muodostui yksi Tulli-niminen viranomainen.
Ruotsi talviolympialaisissa 2010
Ruotsi osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 106 urheilijan joukkueella. Peter Forsberg toimi Ruotsin lipunkantajana avajaisissa.
Alppihiihto
Miehet
Naiset
Ampumahiihto
Miehet
Naiset
Curling
Miehet
Naiset
30px|Freestyle-hiihto Freestylehiihto
Miehet
Naiset
40px|Jääkiekko Jääkiekko
Miehet Maalivahdit: Jonas Gustavsson, Stefan Liv, Henrik Lundqvist Puolustajat: Tobias Enström, Magnus Johansson, Niklas Kronwall, Nicklas Lidström, Douglas Murray, Johnny Oduya, Henrik Tallinder, Mattias Öhlund Hyökkääjät: Daniel Alfredsson, Nicklas Bäckström, Loui Eriksson, Peter Forsberg, Tomas Holmström, Patric Hörnqvist, Fredrik Modin, Samuel Påhlsson, Daniel Sedin, Henrik Sedin, Mattias Weinhandl, Henrik Zetterberg
Naiset Maalivahdit: Sara Grahn, Valentina Lizana, Kim Martin Puolustajat: Emilia Andersson, Gunilla Andersson, Jenni Asserholt, Emma Eliasson, Frida Nevalainen, Emma Nordin Hyökkääjät: Tina Enström, Elin Holmlöv, Erika Holst, Isabelle Jordansson, Klara Myrén, Cecilia Östberg, Maria Rooth, Danijela Rundqvist, Frida Svedin-Thunström, Katarina Timglas, Erica Udén-Johansson, Pernilla Winberg
30px|Maastohiihto Maastohiihto
Miehet
30px|Pikaluistelu Taitoluistelu
Miehet
Valeri Nikitin
Valeri Aleksandrovitš Nikitin (, 20. kesäkuuta 1939 – 13. tammikuuta 2002) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1967.
Verohallitus
Verohallitus oli vuosina 1969–2010 toiminut Valtiovarainministeriön alainen Suomen valtion keskusvirasto. Yhdessä yhdeksän eri puolilla maata sijaitsevan veroviraston kanssa Verohallitus muodosti verohallinnon, jonka tehtävänä oli toimittaa verotus ja tilittää verot ja muut maksut valtiolle, kunnille, seurakunnille ja Kansaneläkelaitokselle.
Verohallitus perustettiin vuonna 1969 verotuksen yhdenmukaisuuden valvomiseksi. Vuonna 1970 siihen yhdistettiin vuonna 1941 perustettu liikevaihtoverokonttori. Verohallinnon organisaatio uudistui 1.9.2010. Organisaatiomuutoksessa Verohallitus lakkautettiin ja sen entiset tehtävät jakautuivat usealle taholle.
Södermanland
thumb|right|150px|Pohjanlumme on Södermanlandin maakuntakukka. thumb|right|150px|Sääksi on Södermanlandin maakuntaeläin.
Södermanland (puhekielessä Sörmland, ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Keski-Ruotsissa Sveanmaan pääalueella. Södermanlandin pinta-ala on 8 388,9 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 1 230 982 asukasta, joten väentiheys oli 146,7 asukasta neliökilometriä kohti.
Södernmanlandin rajanaapurit ovat Itä-Götanmaa, Närke, Västmanland ja Uplanti, joiden lisäksi maakuntaa rajoittaa Itämeri ja Mälarenjärvi.
Nykyisessä läänijaossa maakunnan alue jakaantuu Tukholman läänin, Södermanlandin läänin, Västmanlandin läänin ja Itä-Götanmaan läänin alueelle.
Väestö lääneittäin
Södermanlandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 1 230 982 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
Gunnel Lindblom
Gunnel Märtha Ingegerd Lindblom (18. joulukuuta 1931 Göteborg – 24. tammikuuta 2021 ) oli ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Lindblom näytteli monissa Ingmar Bergmanin elokuvissa. Elokuvien lisäksi Lindblom näytteli myös teatterissa sekä televisiossa.
Kuninkaallisessa draamateatteri Dramatenissa Tukholmassa hän ohjasi yli 20 näytelmää. Myös Ruotsin kansallisessa tv-yhtiö SVT:ssä Lindblom ohjasi lukuisia näytelmiä.
Lindblom oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Alfredo Anderson
Alfredo Anderson (s. 31. lokakuuta 1978 Colón) on panamalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Anderson debytoi Panaman maajoukkueessa 2000. Hän on pelannut 12 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Michele Sanmicheli
thumb|210px|Sanmicheli [[Giorgio Vasarin teoksessa Le Vite]] Michele Sanmicheli (1484 Verona, Venetsian tasavalta – 1559) oli italialainen arkkitehti ja sotilasinsinööri.
Sanmicheli aloitti arkkitehtuuriopintonsa isänsä ja enonsa johdolla, mutta muutti 16-vuotiaana Roomaan opiskelemaan klassista kuvanveistoa ja arkkitehtuuria Antonio da Sangallon työpajassa. Vuonna 1509 Sanmicheli muutti Orvietoon Umbriaan, jossa hän suunnitteli useita kirkkoja ja palatseja. Vuonna 1527 Sanmicheli palasi Veronaan, jossa hänestä tuli Venetsian johtavia renessanssiarkkitehteja.
Veronassa työskennellessään Sanmicheli kehitti tyyliään sopusointuisesta renessanssityylistä manierismiseen suuntaan. Veronan Palazzo Bevilacqua on yksi hänen loppuaikansa tyypillisimpiä esimerkkejä.
Voldemar Ilja
Voldemar Ilja (13. marraskuuta 1922 Misso – 16. joulukuuta 2010 Tallinna ) oli virolainen kirkkohistorioitsija, teologian tohtori ja evankelis-luterilaisen kirkon pastori. Tutkimustyössään hän keskittyi Viron herrnhutilaisuuden historiaan.
Pako metsiin ja keskitysleirituomio
Voldemar Ilja varttui herrnhutilaisessa ympäristössä Etelä-Virossa. Herätys oli levinnyt alueelle jo 1730-luvulta alkaen.
Ilja pakeni toisen maailmansodan aikana metsiin ensin Saksan miehitysarmeijaa, sitten neuvostoviranomaisia. Hänet saatiin kuitenkin kiinni vuonna 1953, ja seurauksena oli tuomio keskitysleirille Arkangelin alueelle. Hänet vapautettiin seuraavana vuonna, kun Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitossa koittanut suojasää alkoi.
Pappina ja opettajana Neuvosto-Virossa
Ilja aloitti vapauduttuaan teologian opinnot, mutta pappispulan vuoksi hän joutui jo seuraavana vuonna papiksi Itä-Viroon. Koska Ilja osasi suomea, hän teki työtä myös Neuvostoliiton inkeriläisten keskuudessa. Myöhemmin Iljasta tuli kirkkohistorian opettaja kirkon seminaariin. Tuohon aikaan pitkälti herrnhutilaiset pitivät yllä kirkon toimintaa, ja pappisseminaarin opiskelijoista puolet tuli herätysliikkeen piiristä. Ilja kiinnostui herrnhutilaisuuden tutkimisesta.
Tallinnan ja Helsingin välinen laivayhteys avautui vuonna 1965, ja seuraavana vuonna Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori Kauko Pirinen vei ryhmän teologian opiskelijoita Tallinnaan. Vierailun myötä Ilja tutustui ensiksikin tulevaan vaimoonsa, teologian opiskelija Elli Huuhtaseen, ja toiseksi professori Pirinen ryhtyi ohjaamaan Iljan tutkimustyötä.
Viron herrnhutilaisuuden tutkijana
Iljan tutkimustyö eteni aluksi vaivalloisesti, koska hän ei päässyt tarvitsemilleen arkisto- ja yliopistovierailuille ulkomaille ennen 1980-lukua. Päätyökseen hän toimi Tallinnan Nõmmen kirkkoherrana ja sittemmin Viron evankelis-luterilaisen kirkon teologisen instituutin johtajana. Ulkomaanyhteyksien avauduttua tutkimustyö pääsi uuteen vauhtiin, ja Ilja väitteli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuonna 1995. Väitöksen myötä Viron kirkkohistorian tutkimus, joka oli ollut neuvostoaikana pysähdyksissä, sai uuden alun.
Vello Salo
Vello Salo (vuoteen 1945 asti Endel Vaher, 5. marraskuuta 1925 Võisiku vald – 21. huhtikuuta 2019 Tallinna) oli virolainen katolinen pappi, joka teki kansainvälisen uran eksegetiikan tutkijana.
Opettajaperheen poika Endel Vaher lähti Suomen jatkosotaan vapaaehtoisena virolaisten Suomen-poikien riveissä. Viroon palattuaan hän joutui saksalaisten sotavangiksi ja Sleesian rintamalle. Toisen maailmansodan sekavissa loppuvaiheissa 1945 Vaher päätyi Italiaan. Hän opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa, tähtitiedettä ja teologiaa Rooman Pontificia Università Gregorianassa sekä Sveitsissä Fribourgin katolisessa yliopistossa ja Alankomaissa. Hän sai 21-vuotiaana paikan Vatikaanin radiosta, jossa hänen ansiostaan aloitettiin vironkieliset lähetykset vuonna 1948.
Vello Salo toimi pappina ja eksegetiikan professorina neljä vuotta Irakin Mosulissa, 18 vuotta Toronton yliopistossa Kanadassa ja vuodesta 1993 Viron Tartossa. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 2017.
Aili Sirola
Aili Ilmi Lemmitty Sirola (15. marraskuuta 1905 Kuru – 1994) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Sirola toimi opettajana Parkanossa. Hän aloitti runojen kirjoittamisen jo lapsena mutta alkoi julkaista niitä vasta jäätyään eläkkeelle. Sirola julkaisi 13 runokokoelmaa, ja hän kirjoitti myös lehtiin muun muassa nimimerkillä Assi.
Aschenbach
Aschenbach voi tarkoittaa seuraavia:
Songs of Love and Death
Songs of Love and Death on saksalaisen sinfonistametallia soittavan yhtyeen, Beyond the Blackin ensimmäinen kokopitkä studioalbumi, joka julkaistiin 13. helmikuuta vuonna 2015. Albumi sijoittui hyvin Saksan ja Itävallan virallisilla albumilistoilla.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale In the Shadows, joka on edelleen yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista. Albumin menestyksen ansiosta Beyond the Blackistä tuli Saksassa ja Itävallassa melko suosittuja metallimusiikin piireissä ja yhtye lähtikin levyn julkaisun jälkeen ensimmäiselle kiertueelleen ympäri Saksan.
Keskiajan syksy
thumb|Keskiajan syksy, hollanninkielisen version kansi. '''Keskiajan syksy: elämän- ja hengenmuotoja Ranskassa ja Alankomaissa 14. ja 15. vuosisadalla' (Herfsttij der Middeleeuwen: Studie over levens- en gedachtenvormen der veertiende en viftiende eeuw in Frankrijk en de Nederlanden'') on alankomaalaisen historioitsijan Johan Huizingan vuonna 1919 ilmestynyt pääteos, jota pidetään yhtenä kulttuurihistorian tutkimuksen suurista klassikoista. Keskiajan syksy on maailman levinneimpiä keskiajan historian tutkimuksia. Se on kiinnostanut eri historian alojen tutkijoita ja ollut lukijoiden suosiossa myös tutkijapiirien ulkopuolella. Huizinga käsittelee teoksessa muun muassa tunteiden, kokemusten ja materiaalisen kulttuurin historiaa, jotka nousivat aiheina historiantutkimuksen valtavirtaan vasta 2000-luvulla.
Teos ei etene lineaarisesti vaan käsittelee aihealueita, kuten ritariaatetta, ajan käsityksiä uskonnosta, yhteiskunnasta ja rakkaudesta, taiteita sekä symboliikkaa omina kokonaisuuksinaan.
Sisältö ja teemat
Keskiajan syksyn aiheena on kulttuuri Burgundin herttuakunnassa, Pohjois-Ranskassa sekä nykyisten Alankomaiden ja Belgian alueella 1300- ja 1400-luvuilla. Aikakauteen osuvat monet valtataistelut kuten satavuotinen sota. Huizingan lähtökohtana on halu ymmärtää myöhäiskeskiajan taidetta, erityisesti varhaisten flaamilaisten mestarien kuten Jan van Eyckin ja tämän veljien töitä, joiden kautta hän uskoo pääsevänsä kosketuksiin aikakauden hengen kanssa. Teoksen kirjalliset lähteet ovat pääasiassa ranskankielisiä, niin kronikoita kuin runouttakin. Lukuja kirjassa on 22, ja niistä monet käsittelevät jollain tavalla aikakauden esteettisiä käsityksiä sekä taiteen ja kauneuden asemaa elämässä.
Huizinga korostaa ”kiihkeyttä” keskiajan henkisen ilmapiirin pohjavireenä. Hän katsoo keskiajan ihmisten reagoineen asioihin välittömämmin ja joutuneen herkästi mielenliikutuksen valtaan. Aikakaudelle olivat ominaisia ahneus ja julmuus, jotka saattoivat hetkessä vaihtua hurskauteen ja anteeksiantoon. Elämän ankaruutta pyrittiin käsittelemään kauneuden tavoittelulla ja hierarkioihin turvautumalla. Maalaustaide tarjosi illuusioita ylevästä ja idyllisestä elämästä, vaikka todellisuus olisi ollut päinvastainen. Huizinga nostaa esiin, miten ajan kulttuurissa olivat esillä toisaalta rakkauden ja huolettomamman elämän kaipuu (Ruusuromaani, pastoraalikirjallisuus), toisaalta lisääntynyt kuolemanpelko (kuolemantanssi-freskot). Erityisen huomion kohteena teoksessa on ritariston maailmankuva ja ritarikulttuuri, jonka Huizinga katsoo muuttuneen keskiajan loppua kohti yhä muodollisemmaksi mutta samalla pinnallisemmaksi; ritarit noudattivat ritariuden ihanteita enää vain henkilökohtaisen hyödyn toivossa. Myös uskonnon ja uskonnollisen symboliikan merkitys aikakaudelle korostuu teoksessa.
Huizinga näkee kuvaamansa ajanjakson ensisijaisesti keskiajalle ominaisen kulttuurimuodon kuihtumisvaiheena, mihin teoksen nimikin viittaa. Vaikka jotkin renessanssin piirteet olivat jo orastamassa, 1400-luku oli Huizingan mukaan niin Ranskassa kuin Alankomaissakin leimallisesti keskiajalle ominaisen kulttuurin ja mielenmaiseman hallitsemaa. Aikakausi on hänelle vanhan lakastumista, ei uuden alkua. ”Ylikypsälle” vaiheelle on ominaista ilmiöiden kehittyminen äärimmilleen. Syntyminen ja kuoleminen kulkevat kuitenkin Huizingan mukaan rinnakkain, joten teoksen viimeisen luvun aiheena on ”uuden muodon tulo”.
Kirjoitustyyliltään Keskiajan syksyn katsotaan jatkavan Jacob Burckhardtin aloittamaa perinnettä, vaikka Huizingan ja Burckhardtin näkemykset eroavatkin monessa suhteessa toisistaan.
Julkaisuhistoria ja vastaanotto
Huizinga oli teoksen kirjoittamisen aikaan Leidenin yliopiston yleisen historian ja historiallisen maantieteen professori. Hän oli jo ainakin vuodesta 1912 saakka suunnitellut Burgundin ajan kulttuuria käsittelevää teosta, jonka tarkoituksena oli tavoittaa myöhäiskeskiajan perustunnelma ja jonka työnimenä oli pitkään ”Burgundin vuosisata”. Myöhemmin hän kertoi saaneensa idean kirjaan jo vuoden 1907 aikoihin ollessaan kerran sunnuntaikävelyllä Groningenin kaupungin ulkopuolella. Keskiajan syksyn esipuhe on päivätty Leidenissa 31. tammikuuta 1919. Ensimmäisen painoksen suuruus oli 1 600 kappaletta. Kolmannesta painoksesta alkaen teokseen lisättiin kuvia tekstissä mainituista taideteoksista sekä keskiajan tekstien käännöksiä.
Kirja löysi pian lukijansa, mutta sai alkuun viileän vastaanoton ammattihistorioitsijoilta varsinkin Alankomaissa. Pääosin kronikkalähteisiin perustuvaa teosta pidettiin epätieteellisenä ja vanhanaikaisena, ja sitä arvosteltiin kapeasta näkökulmasta, kärjistyksistä, pelkkään hovikulttuuriin keskittymisestä poliittisen ja taloushistorian sijaan sekä Burgundin ranskalaisvaikutteiden ylikorostamisesta. Myönteisimmin Keskiajan syksyyn suhtautuivat kirjallisuus- ja taidehistorian tutkijat sekä ne ranskalaiset ja saksalaiset historioitsijat, jotka olivat jo aiemmin arvostelleet lähdepositivistista ja pelkkiin poliittisiin tapahtumiin keskittyvää historiantutkimusta. Esimerkiksi Lucien Febvre suhtautui teokseen myönteisesti, kun taas Marc Bloch oli epäileväisempi.
Vuoteen 2008 mennessä teos käännettiin 26 eri kielelle, joillekin niistä useampana käännöksenä. Ensimmäinen vieraskielinen käännös oli vuonna 1924 ilmestynyt saksannos Herbst des Mittelalters. Klassikkoaseman Keskiajan syksy saavutti viimeistään 1960-luvulta alkaen, kun uuden kulttuurihistorian kysymyksenasettelu tuli osaksi keskiajan tutkimusta. Nykyään Keskiajan syksyn katsotaan olleen lähestymistavaltaan aikaansa edellä, vaikka myöhempi tutkimus onkin hylännyt monia Huizingan yksittäisistä argumenteista ja hänen näkemyksensä myöhäiskeskiajasta ”lakastumisen” aikana on kyseenalaistettu.
Kauneuskanava
thumb|Kauneuskanava maaliskuussa 2006. Kauneuskanava on Raahessa sijaitseva noin 1,4 kilometriä pitkä huviveneliikenteeseen käytetty avokanava joka yhdistää Pikkulahden ja Kylmäniemenlahden. Nykyisen kanavan paikalla oli alun perin Härkäsalmi-niminen salmi joka erotti Pitkäkarin mantereesta mutta vähitellen tämä salmi kasvoi umpeen. Kanavaa paikalle suunniteltiin jo 1900-luvun alusta lähtien mutta se kaivettiin vasta vaiheittain 1960-luvulta alkaen. Vuonna 1983 valmistunut noin 1,5 metriä syvä kanava oli alkuaan hyvin epäsiistin näköinen ja kanavan vesi haisi joten se sai pilkkanimekseen Kauneuskanava. Kanavaa on myöhemmin vuonna 1991 ruopattu ja sen ympäristöä sitten kunnostettu, joten nämä ongelmat ovat poistuneet.
Lähteet
64.69295°N, 24.48261°W
Posoaapa
Posoaapa on Sodankylän Sompiossa sijaitseva suo. Se oli aikoinaan Suomen suurin aapasuo, joka oli pinta-alaltaan noin 70 km². 1960-luvun lopulla suurin osa Posoaavasta jäi Lokan tekojärven alle ja nykyään siitä on jäljellä enää muutaman neliökilometrin laajuinen alue järven pohjoisrannalla. Posoaapa oli myös Euroopan suurin aapasuo.
Posoaapaa rajasi lännessä Riestojoki ja idässä Kopsusjoki, sen etelälaidassa puolestaan oli suoalueiden ympäröimä saareke, jolla sijaitsi muun muassa Rieston erämaakylä. Ne kaikki peittyivät Posoaavan tavoin tekojärven alle.
Suo esiintyy myös viihteessä ja kulttuurissa. Eero Magga levytti vuonna 2000 kappaleen nimeltä Posoaapa ja Mauri Paasilinnan vuonna 1999 julkaistu kokoelma sisältää samannimisen novellin.
Seitsemäs sinetti
Seitsemäs sinetti (Det sjunde inseglet) on Ingmar Bergmanin vuonna 1957 ohjaama elokuva, joka kertoo keskiaikaisen ritarin (Max von Sydow) matkasta läpi ruttoisen maaseudun. Elokuvan tunnetuimmissa kohtauksissa ritari pelaa šakkia Kuoleman kanssa. Pelissä on hänen elämänsä. Elokuvaa pidetään yleisesti mestariteoksena. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Bergman sai idean šakkipelistä Kuolemaa vastaan Albertus Pictorin maalauksesta Täbyn kirkossa.
Ingmar Bergman kertoo Kuvasta kuvaan -kirjassaan, kuinka elokuvan kuuluisa silhuettikohtaus, jossa Kuolema vetää joukkoa nummella, improvisoitiin muutamassa minuutissa kuvauspaikalla. Taustalla olevat pilvet olivat sopivan kuvaukselliset.
Vuonna 2009 elokuvassa käytetty vaurioitunut šakkilauta myytiin Bukowskin huutokaupassa Tukholmassa miljoonalla Ruotsin kruunulla (noin 98 000 euroa).
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1300-luvun puolimaihin mustan surman aikoihin. Ritari Antonius ‎Block (Max von Sydow) ja hänen aseenkantajansa Jöns (Gunnar Björnstrand) palaavat Ruotsiin Pyhään Maahan ‎tekemältään ristiretkeltä. Rutto leviää pitkin maata, ja ihmiset pelkäävät kauhistuttavaa kulkutautia. ‎Ritaria kalvavat uskonnolliset epäilykset. Kun Kuolema (Bengt Ekerot) ilmestyy noutamaan miestä, tämä ‎pyytää saada pelata hänen kanssaan erän šakkia, jotta voisi viivyttää väistämätöntä.‎
Ritari ja Jöns saapuvat pienen harmaakivikirkon luo, jossa Albertus Pictor (Gunnar Olsson) maalaa ‎parhaillaan kuolemantanssia kirkon seinään. Jöns puhuu rutosta maalarin kanssa ja maalaa olennon ‎esittämään itseään: ”Tämä on Jöns-aseenkantaja. Hän irvistää Kuolemalle, pilkkaa Herraa, nauraa ‎itselleen ja lirkuttelee tytöille.” Ritari Block keskustelee rippituolissa papin kanssa: ”Elämäni on ‎ollut turhaa ponnistelua, päämäärätöntä vaellusta ja paljon tarpeetonta puhetta. En ole katkera enkä ‎halveksi itseäni, koska useimpien ihmisten elämä on juuri tällaista. Haluan kuitenkin käyttää ‎armonaikani tekemällä yhden merkityksellisen teon.” Hän tunnustaa epäilevänsä Jumalan ‎olemassaoloa ja pelkäävänsä, että elämällä ei sittenkään ole tarkoitusta. Hän paljastaa ‎pelistrategiansa, mutta huomaa sitten, että pappi onkin itse Kuolema. Poistuessaan kirkosta ritari ‎näkee kahlehditun tytön (Maud Hansson), joka on tuomittu liitosta paholaisen kanssa ja jota aiotaan rangaista ‎polttamalla hänet roviolla noitana.‎
Jöns menee hylättyyn taloon etsimään vettä. Hän löytää sieltä mykän piian (Gunnel Lindblom), joka on ainoa ‎eloonjäänyt. Mies pelastaa piian, jonka taloon tullut roisto uhkaa raiskata. Samalla hän tunnistaa ‎roiston Ravaliksi (Bertil Anderberg), joka kymmenen vuotta aikaisemmin houkutteli ritarin lähtemään ristiretkelle ‎Pyhään Maahan. Säikähtänyt piika suostuu lähtemään Jönsin ja ritarin mukaan. He ratsastavat ‎yhdessä kaupunkiin, jossa näyttelijäseurue, aviopari Jof (Nils Poppe) ja Mia (Bibi Andersson) sekä seurueen johtaja Skat (Erik Strandmark) juuri ‎esiintyvät. Heidät kuitenkin keskeyttää itsensäruoskijoiden kulkue, joka laulaa latinankielistä ‎hymniä. Kulkueen aiheuttamassa kaaoksessa kylässä asuva nainen viekoittelee Skatin karkaamaan ‎kanssaan.‎
Myöhemmin kapakassa Jof tapaa Ravalin sekä seppä Plogin (Åke Fridell), joka suree, koska hänen vaimonsa Lisa (Inga Gill) on ‎lähtenyt jonkun näyttelijän matkaan. Raval syyttää Jofia, koska tietää tämän olevan näyttelijä, ‎nöyryyttää tätä ja pakottaa tämän tanssimaan kuin karhu. Jöns tulee paikalle ja viiltää Ravalia puukolla ‎kasvoihin. Hän lohduttaa Plogia ja taivuttaa sepän mukaansa.‎
Block ja Kuolema ryhtyvät jatkamaan peliään, mutta ritari näkee illan hämärässä vaunut, Mian ja ‎pienen pojan. Mia kertoo ritarille, että Skat on lähtenyt. Jof palaa, ja ritari saa nauttia vastalypsettyä ‎maitoa ja tuoreita mansikoita perheen kanssa. Hän kertoo Mialle uskontuskistaan, joita hän kuvaa ‎rakkautena johonkuhun, joka on pimeässä eikä koskaan saavu. Hän kuitenkin toteaa saavansa lohtua ‎tällaisista yksinkertaisista hetkistä, jotka hän haluaa muistaa: ”Kannan tätä muistoa käsissäni kuin ‎kulhoa, joka reunaan asti täynnä tuoretta maitoa ... se riittää minulle.” Hän kutsuu perheen ‎linnaansa, jossa he olisivat turvassa rutolta. ‎
Block, Mia, Jof, Mikael, Jöns ja Plog lähtevät metsän poikki ja tapaavat matkalla Skatin ja Plogin ‎vaimon Lisan. Plog uhkailee Lisaa, joka nopeasti jättää Skatin ja palaa miehensä luo. Skat lyö itseään ‎veitsellä välttääkseen Plogin vihan. Kun muut ovat lähteneet, Skat nousee vahingoittumattomana, ‎koska veitsi on ollut vain teatteriveitsi. Kuolema löytää Skatin piileskelemässä puussa ja alkaa sahata ‎puuta nurin. Skat vastustelee, mutta Kuolema toteaa, että aika on tullut. ”Ei, minulla on esitys”, ‎sanoo Skat. ”Se on peruutettu kuolemantapauksen vuoksi”, vastaa Kuolema. ”Eikö näyttelijöihin ‎sovelleta erilaisia sääntöjä?” – ”Ei, ei tässä tapauksessa.”‎
Muut näkevät matkalla tytön (Maud Hansson), joka on julistettu noidaksi. Ritari pyytää tyttöä manaamaan paholaisen ‎hänen luokseen, sillä hän haluaa kysyä paholaiselta Jumalasta. Tyttö väittää kauhuissaan näkevänsä ‎paholaisen kaikkialla ja ihmettelee, miksi ritari ei näe. Block antaa tytölle yrtin, joka veisi kivun ja ‎lähtee jälleen matkaan.‎
Šakkipeli jatkuu: ritari teeskentelee kömpelöä ja kaataa šakkinappulat. Kuolema häiriintyy joksikin ‎aikaa, ja sillä välin Jof ja Mia pääsevät pakenemaan. Kun nappulat on järjestetty laudalle uudelleen, ‎Kuolema tekee matin ja voittaa pelin. Hän ilmoittaa, että heidän jälleen tavatessaan sekä Blockin ‎että hänen seurueensa aika on lopussa. Kuolema kysyy vielä, onko ritari nyt ehtinyt tehdä jotain ‎merkityksellistä, ja ritari vastaa myöntävästi. Block tapaa linnassaan vaimonsa Karinin (Inga Landgré), joka on odottanut häntä. ‎Seurue nauttii viimeisen ehtoollisen, ennen kuin Kuolema tulee noutamaan heitä. Viimeisellä ‎hetkellään Block pyytää Jumalalta: ”Ole meille armollinen, koska me olemme pieniä ja peloissamme ‎ja tietämättömiä.” Jönsin tyttö laskeutuu polvilleen, hymyilee ja sanoo: ”Se on täytetty.”‎
Sillä välin näyttelijät heräävät myrskyisen yön jälkeen. Ryömiessään ulos vaunuista, he näkevät että pimeä on hälvennyt ja aurinko paistaa kirkkaasti. Jof näkee, miten ritari ja hänen seurueensa tanssivat ‎kuolemantanssia kumpujen ylitse. Mia vastaa tähän kiusoitellen: ”Sinä ja sinun näkysi.” Sen jälkeen perhe jatkaa vankkureineen matkaansa, ja elokuva päättyy.
Elokuvan šakkiottelu
thumb|[[Täbyn kirkossa olevassa Albertus Pictorin (1440–1507) maalauksessa Kuolema pelaa šakkia.]] Šakkipelissä Kuolema saa mustat nappulat. (”Se sopii minulle hyvin”, sanoo Kuolema ritarille.) Ensimmäisinä siirtoinaan molemmat siirtävät e-sotilastaan.
Rannalla pelatessa ritari toteaa: "Koska paljastin sinulle taktiikkani, joudun perääntymään. Sinun siirtosi." Kuolema lyö ritarin ratsun. "Teit oikein", ritari toteaa, "lankeat ansaani. Šakki! Älä välitä naurustani, pelasta kuninkaasi." Kuolema vastaa tähän psykologisella siirrolla. Hän kumartuu pelin ylle ja kysyy: "Aiotko saattaa ilveilijän vaimoineen metsän halki? He joiden nimet ovat Jof ja Mia ja joilla on pieni poika?" "Miksi kysyt?" kysyy ritari. "Oh, ei mitään syytä." vastaa Kuolema.
Raval-ryöstäjän kuoleman jälkeen Kuolema lyö ritarin kuningattaren. "En huomannut tuota", ritari toteaa. Tätä on kuvailtu vakavaksi takaiskuksi. Kuningatar ei kuitenkaan ollut niin vahva nappula elokuvan kuvaamana ajankohtana kuin vasta 1400-luvun lopusta alkaen, jolloin kuningatar sai nykyiset siirtonsa, vaikka peliä pelataan kuten nykyšakkia.
Pelin ollessa lopussaan ritari kumoaa nappulat, niin että kun Kuolema järjestelee nappulat olleeseen tilanteeseen, nuori perhe saa aikaa paeta. "Joudut mattiin seuraavalla siirrolla, Antonius Block", sanoo Kuolema. "Se on totta", joutuu ritari toteamaan. "Oletko nauttinut armonajastasi?" "Kyllä olen", vastaa ritari Kuolemalle.
Harry Finér
Harry Finér (s. 1942) on suomalainen palkittu copywriter ja blues muusikko, instrumenttinaan huuliharppu.
Seitsemäs sinetti
Elokuvan šakkiottelu
Elokuvan šakkipeli ei etene kronologisesti, koska nappuloiden määrä välillä lisääntyy. Pelin lopussa ritarin kaadettua nappuloita on alkuperäisessä tilanteessä valkea torni kuninkaan (Kb1) vieressä ruudussa c1. Sanottuaan, että muistaa nappuloiden paikat, Kuolema palauttaa kuninkaan ruutuun b1 mutta tornin ruutuun d1.
Harry Finér
Mainonnan suunnittelijana
Harry Finér on vuonna 1964 alkaneen copywriter-uransa aikana työskennellyt mainostoimistoissa Mainoslinja, Valotorni, Markkinointi Viherjuuri, Lintas, Varis Poteri Veistola ja SEK. 1980-luvun lopulla Finér siirtyi freelanceriksi.
Finér työskenteli pitkään muun muassa art director Herbie Kastemaan kanssa. Finér on palkittu kolmasti Vuoden parhaat kampanjat -kilpailussa ja Kultahuipulla Grafian Vuoden huiput -kilpailussa. Cannesin mainosfestivaaleilta hänellä on kaksi kunniakirjaa ja Klaffi-mainoselokuvakilpailusta useita Kultaisia klaffeja.
Palasokeri
pienoiskuva|200px|Palasokeria. Palasokeri on kova, kuution muotoon hakkurilla pilkottu pala kokoon puristettua kidesokeria. Palasokeri tunnetaan myös nimellä sokerikuutio. Palasokerista on sekä valkoinen kidesokerista että ruskea ruokosokerista valmistettu versio.
Palasokeria voidaan käyttää kätevästi esimerkiksi kahvia tai teetä juodessa. Tuotemerkit, kuten Suomen Sokerin Sirkku ja Pulmu ovat olleet aikansa brändejä. Yksi Sirkku-pala painaa noin 2,6 grammaa ja Pulmu noin 3,2 grammaa.
Valmiina paloina myyty sokeri kehittyi käyttäjän itsensä paloittelemasta toppasokerista, joka oli yleinen sokerityyppi Suomessakin vielä 1930-luvulla.
Myyrä (Nalle Puh)
thumb|right|Piirros Myyrästä. Myyrä on Disneyn Nalle Puh -sarjakuvissa, -elokuvissa ja -piirrossarjassa esiintyvä fiktiivinen henkilöhahmo. Toisin kuin muut tutut Nalle Puhin maailmaan kuuluvat päähahmot, Myyrä ei esiinny A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoissa, vaan hahmon keksi Walt Disney itse. Hahmon englanninkielinen nimi gopher tarkoittaa itse asiassa taskurottaa eikä myyrää.
Myyrä esiintyi ensi kerran vuoden 1966 lyhytelokuvassa Nalle Puh ja hunajapuu, jonka sisältö nähdään alkujaksona kymmenen vuotta myöhemmin kootussa elokuvassa Nalle Puh. Myyrä esitellään elokuvassa hahmona, joka rakentaa paljon asioita, pääasiallisesti omia tunneleitaan (joihin hän näyttää putoavan useasti). Hän huomauttaa useissa kohtauksissa monimerkityksisesti ”en ole kirjassa”. Myyrän ulkonäkö ja koominen puhetapa perustuvat Kaunotar ja Kulkuri -elokuvassa esiintyneeseen majavaan. Myyrän englanninkielisenä äänenä toimi alun perin Howard Morris, joka vetäytyi eläkkeelle ja hänet korvasi Michael Gough. Suomenkielisessä versiossa äänen Myyrälle antoivat Pirkko Aarnio ja Veikko Honkanen.
Issey Nakajima-Farran
Issey Nakajima-Farran (s. 16. toukokuuta 1984 Calgary) on kanadalainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nakajima-Farran debytoi Kanadan maajoukkueessa 2006. Hän on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Jouko Koskikallio
Jouko Uolevi Koskikallio (15. elokuuta 1927 Helsinki – 30. heinäkuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen kemisti. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1957. Hän oli Oulun yliopiston kemian professori 1960–1969 ja Helsingin yliopiston fysikaalisen kemian professori 1969–1990. Hänen tutkimusalaansa ovat fotokemia ja reaktiokinetiikka.