cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kainmonarkki
Levinneisyys
Kainmonarkkia tavataan Indonesiassa Kain saaristossa. Lajin on kuvattu olevan yleinen tai hyvin yleinen, mutta sen levinneisyysalue on hyvin pieni. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, mutta uhanalaisuusluokituksen varmistaminen vaatii lisää tutkimuksia.
Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti
Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti on Kari Peitsamon ja hänen Road Hogs -yhtyeensä kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2012. Levy on järjestyksessään Peitsamon 62. albumi. Levyllä vierailee vokalistina Sipe Santapukki.
Tiedustelija
Tiedustelija on sotilas, joka on saanut erikoiskoulutuksen tiedusteluun. Tiedustelijoiden tehtävänä on tiedon kerääminen vihollisesta sekä tiedon toimittaminen sitä hyödyntäville tahoille. Tavallisesti tämän tehtävän suorittaminen edellyttää muun muassa taitoa pysyä piilossa viholliselta, tunnistaa kalustoa sekä viestivälinetaitoja. Tiedustelijalta vaaditaan lisäksi kovaa fyysistä kuntoa, koska tehtävään siirtymiset voivat olla useita kymmeniä kilometrejä.
Tiedustelijat Suomen puolustusvoimissa
Tiedustelijat käyttävät koulutushaaratunnuksenaan havua sissien tapaan. Varusmiesten koulutuksessa havumerkki ansaitaan yleisesti niin sanotun havumarssin päätteeksi.
Tiedustelijoiden koulutus on fyysisesti vaativampaa tavalliseen jääkärikoulutukseen verrattuna. Tiedustelijat toimivat yleensä vihollisen selustassa tai vihollisen läheisyydessä, jolloin myös henkinen rasitus on kovilla.
Tiedustelijoita koulutetaan seuraavissa joukko-osastoissa:
Tiedustelijoita koulutetaan lisäksi mm. rajajääkärikomppanioissa.
Tervasaari (Helsinki)
pienoiskuva|Tervasaari talvella 2005. Vasemmalla on [[Korkeasaari, Tervasaaren takana näkyy Hylkysaari ja oikealla on Katajanokka.]] Tervasaari on Helsingissä Kruununhaan edustalla sijaitseva saari. Tervasaari on yhteydessä mantereeseen Tervasaarenkannas-nimisellä pitkällä pengertiellä. Penger yhtyy Pohjoisrantaan Helsingin kantakaupungin itälaidalla.
Saarella sijaitsee muun muassa aittaravintola, lasten leikkipaikka, koira-aitaus uimapaikkoineen, esiintymis- ja tapahtumatila sekä mattolaituri. Tervasaari peruskorjattiin toimivaksi puistoksi 1990-luvulla.
Historia
Tervasaari on saanut nimensä tervan vientiä harjoittaneiden kauppiaiden varastosta, joka sijaitsi saarella. Tervasaari 1640-luvun kartoissa esiintyi nimellä Tiäruholmen. Nimi Tervasaari vakiintui 1800-luvun loppupuolella.
Vuonna 1804 Tervasaari vuokrattiin lautavarastoksi lautakauppias Petter Heidenstrauchille. Vuonna 1805 Heidenstrauch rakensi saarelle terva-aitan. Aitta on saaren ainoa säilynyt rakennus. Aitat sijoitettiin Tervasaareen palovaaran vuoksi.
Kaupungit olivat tuohon aikaan puutalokaupunkeja joiden talot oli katettu palavilla materiaaleilla, esimerkiksi päreillä, tuohella tai turpeella, lisäksi pihoilla säilytettiin heiniä ja polttopuita. Myös palokalusto oli tehotonta. Näiden syiden vuoksi palojen leviämisen vaara oli suuri. Esimerkiksi Helsinki tuhoutui lähes kokonaan 17. marraskuuta 1808 alkaneessa tulipalossa.
Sotien aikana Tervasaaressa oli ilmatorjuntatykki ja aittaa käytettiin sen miehistön majapaikkana. Vuonna 1939 Tervasaarenkannas rakennettiin yhdistämään Tervasaarta ja Pohjoisrantaa. Kun pysyvä yhteys saareen oli saatu, kaupunki ryhtyi käyttämään saarta varastonaan. Saaren ympärille rakennettiin korkea lauta-aita. Talvisin Tervasaareen tyhjennettiin lumikuormia.
Vuonna 1970 Tervasaari avattiin kokonaan kaupunkilaisille. Silloin saarella viimeisenä toiminut sementtivalimo siirtyi pois. Tervasaarta ryhdyttiin laajentamaan tuomalla sinne täytemaata. Viimeisen suuren kunnostustyön yhteydessä vuonna 1995 saarella sijainnut tekolampi täytettiin.
Käyttö
Tervan varastoinnin jälkeen saarta on käytetty monin tavoin. Vuonna 1967 saaren terva-aittaan avattiin ravintola Tervasaaren Aitta. Ravintolatoiminnasta ovat vastanneet muun muassa Oy Primula Ab, Leila Orpanan Pirkkis Ky ja ravintola Zinnkellerin omistaja Wolfgang Wiegand. Vuodesta 2007 lähtien ravintolatoiminnasta on vastannut A&S Ravintolat Ravintola Savun nimellä.
1990-luvun kunnostusten jälkeen Tervasaaresta on tullut Helsingin kaupungin puisto, jossa on muun muassa lasten leikkipaikka ja koirapuisto. Tervasaarenkannaksella toimii Helsingin Moottorivenekerhon venesatama jossa on myös vierasvenepaikkoja. Tervasaarella on myös tapahtumalava, jolla on nouseva katsomo. Amfiteatterissa esiintyy vuosittain kaksi ammattiteatteria: HIT Helsinki tuottaa koko perheen teatteriesityksiä sekä vuodesta 2005 toiminut Teatteri Helsinki, joka tuottaa aikuisille näytelmiä.
Brian Horrocks
Kenraaliluutnantti Brian Gwynne Horrocks (7. syyskuuta 1895, Ranikhet, Intia – 4. tammikuuta 1985, Yhdistynyt kuningaskunta) oli Britannian armeijan upseeri. Hän toimi muun muassa Brittiläisen XXX armeijakunnan komentajana Operaatio Market Gardenissa.
Aadamin ilmestys
Aadamin ilmestys on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 5). Se on kirjoitettu koptin kielellä. Kirja edustaa eräänlaista setiläisyyden muotoa.
Historia
Teksti on ajoitettu ensimmäisen vuosisadan lopulle tai 100-luvun alkuun. Alkuperäinen teksti on ollut kirjoitettu kreikaksi. Kirjoituksella ei ole välttämättä yhteyksiä kristinuskoon, ja tutkijat ovat erimielisiä siitä, onko kyseessä kristilliseen vai juutalaiseen gnostilaisuuteen kuuluva teos.
Sisältö
Aadamin ilmestys kertoo gnostilaisen myytin, joka alkaa Eevan luomisesta ja päättyy Vapahtajan tuloon ja ei-gnostilaisten tuomitsemiseen. Kirjoituksessa Aadam kertoo seitsemäntenäsadantena elinvuotenaan pojalleen Setille, kuinka hän oppi tiedon sanat ikuisesta Jumalasta Eevalta, ja että hän ja Eeva olivat todellisuudessa voimakkaampia kuin heidän luojanaan pidetty demiurgi. Tämä tieto kuitenkin katosi syntiinlankeemuksessa, kun demiurgi erotti Aadamin ja Eevan. Aadam kertoo, kuinka kolmen salaperäisen muukalaisen ilmestyminen johtaa Setin siittämiseen ja tämän tiedon säilymiseen. Tämän jälkeen Aadam profetoi demiurgin yrityksistä tuhota ihmiskunta. Yksi profetioista koskee vedenpaisumusta, toinen tulella aikaansaatavaa tuhoa. Lopussa tulee kuitenkin Valontuoja, joka tuo pelastuksen. Valontuojan tullessa kolmetoista valtakuntaa julistaa kolmeatoista keskenään ristiriitaista syntymälegendaa Valontuojasta, mutta vain ”sukukunta, jolla ei ole hallitsijanaan kuningasta” julistaa totuutta.
Suhteet muihin teksteihin
Ei-gnostilaisia Aadamin viimeisiä sanoja Setille löytyy kirjoituksista Aadamin ja Eevan riita Saatanan kanssa, Aadamin ja Eevan elämä sekä Aadamin testamentti.
C. J. von Heideken
Carl Johan von Heideken (23. elokuuta 1832 Tukholma – 27. maaliskuuta 1888 Turku) oli ruotsalainen arkkitehti, joka toimi koko ammattiuransa ajan Suomessa. Hän toimi Porin kaupunginarkkitehtina vuosina 1853–1858, jonka jälkeen von Heideken työskenteli Helsingissä 1858–1865. Vuonna 1865 hänet nimitettiin Turun kaupunginarkkitehdiksi ja 1868 Turun ja Porin läänin lääninarkkitehdiksi.
Heidekenin suunnittelemia ovat muiden muassa Sippolan kirkko, Pakka- ja vaakahuone 1858 (nykyinen Porin taidemuseo), Kullaan kirkon kunnostustyöt (1878), Keski-Porin kirkko ja Kauvatsan kirkko. Von Heidekenillä oli erittäin suuri merkitys Porin kaupunkikuvan jälleenrakentamisessa vuoden 1852 suurpalon jälkeen.
Sofie Kirk Kristiansen
Sofie Kirk Kristiansen (s. Billund, Tanska) on tanskalainen, joka on noussut julkisuuteen erityisesti perittyään merkittävän osan Lego-konsernista ja noustuaan tästä syystä miljardööriksi.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 351. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 5,4 miljardia dollaria. Tämä vastasi 18,8 prosentin osuutta leluvalmistaja Lego A/S:sta. Hän on leluyhtymän neljättä omistajasukupolvea. Yhdessä isänsä (Kjeld Kristiansen), siskonsa (Agnete Kirk Thinggaard) ja veljensä (Thomas Kirk Kristiansen) kanssa Sofie Kirk Kristiansenilla on 75 prosentin omistusosuus leluyhtiöstä. Omistusta hallitaan holdingyhtiö Kirkbin välityksellä, ja kullakin osakkaalla on 25 prosentin osuus tästä holdingyhtiöstä. Kirkbin osakkaat omistavat myös 30 prosentin osuuden Merlin Entertainmentista (muun muassa Madame Tussauds -vahakabinetti), sekä sijoituksia kiinteistöihin ja tuulivoimapuistoihin. Kirk Kristiansen on aiemmin toiminut Lego-säätiön hallituksessa, muttei ollut enää jäsen huhtikuussa 2018. Säätiö omistaa 25 prosenttia leluvalmistajasta. Vuodesta 2005 lähtien hän on ollut Klelund-peurapuistoalueen omistaja ja johtaja.
Kirk Kristiansen on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., etnografia ja sosiaaliantropologia, 2001) Aarhusin yliopistossa. Vuosina 2001–2004 hän opiskeli metsänhoitoa Kööpenhaminan yliopistossa. Hän on eronnut (2014); avioliitosta on kaksi lasta.
Ehkäisylaastari
thumb|250px|Ehkäisylaastari. Ehkäisylaastari on raskauksia ehkäisevä, kooltaan 4,5 cm x 4,5 cm, teipinohut ja ihon värinen laastarintapainen ehkäisyväline, joka yhdistelmäpillerin tavoin estää ovulaation. Oikein käytettynä ehkäisylaastari on yhtä varma ehkäisykeino kuin yhdistelmäpilleritkin, sen ehkäisyteho on 99%.
Laastarit ovat reseptituotteita. Ne sisältävät kahta hormonia, etinyyliestradiolia ja norelgestromiinia, joka on norgestimaatin aktiivinen metaboliitti. Laastarista päivittäin vapautuva hormonimäärä on 20 µg etinyyliestradiolia ja 150 µg norelgestromiinia.
Käyttö
Ehkäisylaastari laitetaan paikalleen kuukautisten ensimmäisenä vuotopäivänä. Se kiinnitetään iholle kerran viikossa kolmena perättäisenä viikkona. Sen jälkeen pidetään yksi laastariton viikko, jolloin kuukautiset tulevat. Parina ensimmäisenä kuukautena tai viikkona voi tulla pientä tiputteluvuotoa, mikä on aivan normaalia.
Laastari voidaan kiinnittää vatsaan, pakaraan, olkavarteen tai ylävartaloon. Se on suunniteltu pysymään paikallaan myös saunonnasta, liikunnasta tai suihkussakäynnistä huolimatta.
Rajoituksia ja sivuvaikutuksia
Ehkäisylaastareita ei ole suunniteltu imettäville eikä raskaana oleville. Mikäli laastaria käytettäessä tulee raskaaksi, on käyttö lopetettava välittömästi.
Djampeanmonarkki
Djampeanmonarkki (Symposiachrus everetti) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Djampeanmonarkkia tavataan Indonesiassa Tanah Jampean saarella. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Lon Chaney, Sr.
Lon Chaney (1. huhtikuuta 1883 Colorado Springs, Colorado – 26. elokuuta 1930 Los Angeles, Kalifornia), lempinimeltään ”Tuhansien kasvojen mies”, oli mykkäelokuvien aikainen yhdysvaltalainen näyttelijä sekä ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Hän oli yksi varhaisen elokuvan monipuolisimmista ja elinvoimaisimmista näyttelijöistä. Hänet muistetaan parhaiten piinattujen, usein groteskien ja koeteltujen henkilöhahmojen karakterisoijana sekä rajoja rikkovasta maskeeraustaiteestaan.
Varhaiset vuodet ja uran alku näyttämöllä
Lon Chaney syntyi Leonidas Frank Chaney -nimisenä Colorado Springsissä, Coloradossa Frank H. Chaneylle (1852–1927) ja Emma Alice Kennedylle (1855–1914); hänen isänsä oli pääasiassa englantilaista ja osin ranskalaista syntyperää ja James L. Chaneyn (1820–?) ja Caroline Uffnerin (1820–?) poika, ja hänen äitinsä oli taustaltaan irlantilainen Jonathan Ralstin Kennedyn (1825–1900) ja Mary E. Jonesin (1833–?) tytär.
Albert Becker
thumb|200px|Albert Becker. Albert Ernst Anton Becker (13. kesäkuuta 1834 Quedlinburg, Saksa – 10. tammikuuta 1899 Berliini, Saksa) oli saksalainen viulisti ja ennen kaikkea säveltäjä. Hän opiskeli Quedlinburgissa Hermann Bönicken ja 1853–1856 Berliinissä Siegfried Dehnin oppilaana. Vuodet 1858–1869 Becker työskenteli Potsdamissa ja Ohlaussa (nykyisin Oława) Sleesiassa ennen kuin asettui Berliiniin. Vuonna 1881 hänet nimitettiin Berliinin Schwarwenka-konservatorion sävellyksen opettajaksi, ja 1891 hän alkoi johtaa Berliner Domchor -kuoroa. Preussin kuninkaalliseen taideakatemiaan hänet nimitettiin 1892.
Lon Chaney, Sr.
Varhaiset vuodet ja uran alku näyttämöllä
Chaneyn molemmat vanhemmat olivat kuuroja, ja kuurojen vanhempien lapsena Chaneysta kehkeytyi taidokas pantomiimikko. Hän aloitti uransa teatterilavoilla vuonna 1902, ja alkoi kierrellä suosituissa vaudevillen ja teatterin näyttämönumeroissa. Vuonna 1905 hän tapasi ja avioitui 31. toukokuuta laulaja Cleva Creightonin (oikealta nimeltään Frances Cleveland Creighton, 1889–1967) kanssa ja 10. helmikuuta vuonna 1906 heidän ensimmäinen lapsensa ja ainoa poikansa Creighton Tull Chaney (alias Lon Chaney, Jr.) syntyi Oklahoma Cityssä, Oklahomassa. Chaneyt jatkoivat matkustelua, asettuen Kaliforniaan vuonna 1910.
Valitettavasti pariskunnan välille koitui aviollisia ongelmia ja huhtikuussa 1913 Cleva meni Majestic Theateriin Los Angelesin keskustassa, missä Lonilla oli meneillään Kolb and Dill -show ja yritti itsemurhaa elohopeakloridia nielemällä. Itsemurhayritys epäonnistui ja tuhosi hänen laulajan uransa; aiheuttamalla skandaalin ja avioeron se rasitti Chaneyn teatteriuraa ja sai hänet siirtymään elokuvien pariin. Avioero myönnettiin huhtikuussa 1914.
Albert Becker
Albert Becker oli säveltäjä Günter Raphaelin isoisä.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
Chaney ystävystyi myös William Dudley Pelleyn kanssa, joka myöhemmin liittyi Silver Legioniin, amerikkalaiseen natsijärjestöön. Pelley kirjoitti kuusitoista käsikirjoitusta Hollywoodissa ollessaan, joista kahdessa Chaney oli päätähtenä. Chaney avioitui myös yhden hänen entisistä Kolb and Dill -show’n aikaisista kollegoista, Hazel Hastings -nimisen kuorotytön kanssa marraskuussa 1914. Hazelista tiedetään kaikkiaan hyvin vähän, lukuun ottamatta sitä että hänen liittonsa Chaneyn kanssa oli hyvin luja. Avioliiton solmimisen jälkeen uusi aviopari sai yhteishuoltajuuden Chaneyn kymmenvuotiaaseen poikaan Creightoniin, joka oli asunut erilaisissa kodeissa ja sisäoppilaitoksissa Chaneyn erottua vuonna 1913.
Tšerjoha (joki)
thumb|250px|right|Narvanjoen vesistöalueen kartta. Kartassa on vaalealla merkitty Peipsijärven valuma-alue ja paksulla piirretty Velikaja laskee Peipsijärven eteläpäähän. Tšerjoha yhtyy Velikajaan Pihkovan eteläpuolella, jonne se tulee lännestä päin. Kartassa näkyvät myös sivujoet Keb ja Listvenka. Tšerjoha on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
Vuonna 1917 Chaney oli merkittävä näyttelijä studiollaan, mutta hänen kuukausipalkkansa ei tehnyt kunniaa hänen asemalleen. Chaneyn kysyessä palkankorotusta studion johtokunnan jäsen William Sistrom vastasi hänelle, ”et ansaitsisi koskaan saada sataa dollaria enemmän viikossa”.
Tšerjoha (joki)
Joen kulku
Joen alkulähde sijaitsee suolammessa Tšerešno, jota ympäröi suuri avosuon alue. Paikka sijaitsee kuusi kilometriä Velikajan pääuomasta pohjoiseen ja Ostrovin kaupungista 20 kilometriä kaakkoon, pienen Vorontsovon asuinalueen lähellä. Ensimmäiset 50 kilometriä joki virtaa kohti pohjoista harvaan asutulla seudulla, joka on aluksi hyvin soistunutta. Jokeen yhtyy idästä Dubnja, Listvenka ja Dubenka. Joki saapuu viljelyalueelle ja joen varressa sijaitsevan Slavkovitsin (Славковичи) taajaman jälkeen joki saapuu itä-länsi-suuntaiseen painanteeseen, missä joki kääntyy jyrkästi kohti länttä. Joen yläjuoksulla on 85 kilometrin matkalla sen uoma pudonnut 28 metriä ja sen suurimmat sivujoet ovat, viimeinen Petenka mukaan lukien, laskeneet kaakosta Sudomskajan ylängöltä päin. Joen rannat ovat olleet yläjuoksulla suomaata ja alempana peltomaata. Käännöksen jälkeen joki putoaa vielä sen viimeisten 60 kilometrin matkalla 21 metriä lisää. Tällä osuudella siihen yhtyvät pienet sivujoet Tšernaja, Lzna, Polonka ja alimpana, suurin kaikista sivujoista, vielä Keb. Se laskee puolestaan pohjoisesta Lugan ylängöltä päin. Tšerjohan rannat muuttuvat täällä metsämaaksi ennen saapumistaan Velikajan jokilaaksoon, jossa se yhtyy Velikajaan Tšerjohan ja Lopatinon (Лопатино) taajamissa aivan Pihkovan kaupunkialueen eteläreunalla. Sivujoki Keb puolestaan yhtyy Tšerjohaan 10 kilometriä ennen Tšerjohan taajamaa tuoden siihen neljänneksen verran lisää vettä.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
right|thumb|250px|Lon Chaney esittämässä ”Mr. Wuta”. Jätettyään studion Chaney rehki vuoden ajan toimiakseen luonnenäyttelijänä. Se ei onnistunut ennen vuotta 1918, jolloin hän esitti merkittävän roolin William S. Hartin elokuvassa Riddle Gawne, jossa Chaneyn kyvyt luonnenäyttelijänä on tunnustettu vilpittömällä tavalla.
Tšerjoha (joki)
Valuma-alue ja sivujoet
Tšerjoha sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen ja tästä laskee Narvanjoki Itämeren Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Tšerjohan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella, jossa se alkaa Ostrovin piiristä, jatkaa Porhovin läpi ja loppuu Pihkovan piirissä Velikajaan. Ostrovissa valuma-alue on pääosin on suomaata, Porhovissa peltomaata ja Pihkovassa metsämaata. Joen valuma-alueen itäpuolella sijaitsee Olhavanjoen vesistöalueen Šelonjoen Uzanin sivujoen valuma-alue, lounaassa virtaa Velikajan pääuoma, luoteessa sijaitsee Velikajan sivujoen Mnoga valuma-alue, ja pohjoisessa sijaitsee sivujoen Kebin valuma-alue. Valuma-alue jää siten pohjoisessa Lugan- ja etelässä Sudomskajan ylänköjen väliin.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
Vuonna 1919 Chaney teki läpimurtonsa ”sammakkona” George Loane Tuckerin The Miracle Manissa. Elokuva ei ainoastaan tuonut esille Chaneyn näyttelijäntaitoja, vaan myös hänen mestarillisen maskeeraustaitonsa. Kriitikoiden kehut ja yli kahden miljoonan dollarin brutto tekivät Chaneysta Yhdysvaltain johtavan luonnenäyttelijän.
Tšerjoha (joki)
Valuma-alue ja sivujoet
Valuma-alueen pinta-ala on 3 230 neliökilometriä. Joen virtaaman mittauspiste sijaitsee 14 kilometriä joensuusta yläjuoksulle päin. Siellä on mitattu 16,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), mutta sivujoki Keb yhtyy Tšerjohaan mittauspisteen alapuolella. Jos Kebin keskivirtaama arvioidaan valuma-alueiden pinta-alojen suhteessa, tulisi Tšerjohan keskivirtaamaksi yli 20 m³/s. Tšerjohan suurimpia sivujokia on esitelty alla taulukossa.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
Chaney muistetaan pääasiassa mykkien kauhuelokuvien, kuten Notre Damen kellonsoittajan (1923) ja varsinkin Suuren oopperan kummituksen (1925), uranuurtajana. Hän sai kykynsä muuntaa itsensä itsekehiteltyjen maskeeraustekniikoiden käyttönsä ansiosta lempinimen ”Tuhansien kasvojen mies”. Vuonna 1925 Movie-lehdessä julkaistussa omaelämäkerrallisessa artikkelissa hän loi harvinaislaatuisen vilkaisun elämäänsä sanoessaan ”äärimmilleen karakterisoinnin” olevan hänen erikoiskykynsä.
Tšerjoha (joki)
Valuma-alue ja sivujoet
Lähteet: 1 =
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
Vaikka Chaneyn Quasimodon, Notre Damen kellonsoittajan, ja Erikin, ”Pariisin Oopperatalon kummituksen”, roolit ovat elokuvan historian kaksi kaikkein groteskeinta, nämä hahmot luotiin herättämään sympatioita ja sääliä katsojien keskuudessa, eivät pelottelemaan ja aiheuttamalla vastenmielisyyttä hahmojen hirviömäisillä piirteillä ja olivat ainoastaan kohtalonsa uhreja.
”Halusin muistuttaa ihmisiä siitä, että kaikkein alhaisimmilla ihmisolennoilla saattaa olla kyky äärimmäiseen uhrautuvaisuuteen”, Chaney kirjoitti Movie-lehdessä. ”Kääpiökasvuisella, muodottomalla kerjäläisellä saattaa olla mitä jaloimpia ihanteita. Suurin osa elokuvarooleistani, sitten Kellonsoittajan, sellaiset kuten Oopperan kummitus, Hän joka saa korvapuustit, The Unholy Tree jne. ovat välittäneet edelleen teemaa uhrautuvaisuudesta tai pidättäytymisestä. Tällaisia tarinoita tahdon tehdä.”
Tšerjoha (joki)
Hallintoalue
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin. Joen vesistörekisterin numero on 01030000212102000029133. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Lon Chaney, Sr.
Huippuvuodet mykkäelokuvissa
thumb|left|250px|Lon Chaney oopperan kummituksena. ”Hän toi näyttelemällä esille jotakin meidän psyykeistämme. Hän jollakin tavoin tunkeutui kehoissamme olevien varjojen sisään, hän kykeni paljastamaan jotakin salaisista peloistamme ja asettamaan ne valkokankaalle kaikkien nähtäväksi,” kirjailija Ray Bradbury kerran väitti. ”Lon Chaneyn tarina on onnettomien rakkauksien tarinaa. Hän nostaa osan sinusta esille, koska pelkäät ettei sinua rakasteta, pelkäät ettei sinua koskaan tulla rakastamaankaan, pelkäät, että jokin sinussa on niin groteskia, että koko maailma ei halua tietää siitä.”
Chaneyn vaikutukset ovat ulottuneet kauas kauhugenren ja teatterimaskeerauksen tuolle puolen. Hän oli myös hyvin lahjakas tanssija, laulaja ja koomikko. Itse asiassa monet eivät tiedä Chaneyn olleen yllättynyt monipuolisesta baritoniäänialastaan ja terävistä kyvyistään koomikkona.
Chaney ja hänen toinen vaimonsa Hazel viettivät pidättyväistä yksityiselämää kaukana Hollywoodin sosiaalisen näyttämön ulkopuolella. Chaney teki pienimuotoisia myynninedistystöitä elokuvilleen ja MGM-studiolle, päättäväisesti mystistä julkisuuskuvaansa hoitaen.
Elokuvauransa viitenä viimeisenä vuonna (1925–1930) Chaney työskenteli yksinomaan MGM:n sopimuksen alaisena, tehden joitakin ikimuistoisimmista esiintymisistään. Hänen esiintymisensä päättäväisenä ja voimakastahtoisen merijalkaväen harjaannusopettajana elokuvassa Idässä palaa (1926), joka on yksi hänen omista suosikkielokuvistaan sai hänelle tunnustuksen Yhdysvaltain merijalkaväeltä, mikä teki hänestä heidän ensimmäisen kunniajäsenensä elokuvateollisuudessa.
Kuolema
Talvella 1929 kuvatun elokuvan Chicagon pikajuna n:o 2329 aikana Chaney sairastui keuhkokuumeeseen. Vuoden 1929 lopulla häneltä diagnosoitiin keuhkoputken syöpä. Raivokkaasta lääkehoidosta huolimatta hänen tilansa huononi ja kun The Unholy Treen julkaisemisesta oli kulunut seitsemän viikkoa, 47-vuotias Lon Chaney kuoli kurkkuverenvuotoon 26. elokuuta vuonna 1930 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänen kuolemansa mursi syvästi hänen perheensä, elokuvateollisuuden sekä ihailijat. Yhdysvaltain merijalkaväki lähetti kappalaisen ja kunniavartioston hänen hautajaisiinsa. Hänet haudattiin Glendalen Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle hänen isänsä hautaholvin viereen. Myös hänen vaimonsa Hazel haudattiin sinne hänen kuoltuaan vuonna 1933. Chaneyn hautaholvi jätettiin tuntemattomista syistä nimettömäksi.
Perintö
Vuonna 1957 James Cagney kirjoitti Chaneysta elämäkertakirjan nimeltä Man of a Thousand Faces. Vaikka kirjan juoni oli suurimmaksi osaksi fiktiivinen, elokuva teki kunniaa Chaneyn uralle ja auttoi hänen kuolemanjälkeisen maineensa edistämisessä. Elinaikanaan Chaney oli kerskaillut olevansa liian vaikea pala hänen elämäänsä kuvaaville elämäkertureille ja sanonut että ”Lon Chaneyta ei ole olemassa elokuvien ulkopuolella”. Tämä oli se säe, jolla hän piti esiintymistensä ja maskeerauksensa mystistä mainetta yllä.
Colorado Springsin teatteri Civil Auditoriumissa on nimetty hänen mukaansa.
Chaney rakensi vaikuttavan kivimökin Eastern Sierra Nevada Mountaisin syrjäiseen erämaahan lähellä Big Pineaa, Kaliforniaa, piilopaikaksi. Mökki (jonka on suunnitellut arkkitehti Paul Williams) on siellä edelleen, ja se on nykyään Inyo National Forest Servicen suojeluksessa.
Chaneyn poika, Lon Chaney, Jr. on myös tullut tunnetuksi kauhuelokuvarooleistaan, varsinkin Ihmissudessa. Chaneyt ovat esiintyneet Yhdysvaltain postimerkissä nimihahmoinaan, Oopperan kummituksena ja Susimiehenä, ja tätä kokoelmaa on täydennetty Bela Lugosilla Draculana, Boris Karloffilla Frankensteinin hirviönä sekä Muumiolla.
Hänet on poikineen mainittu Warren Zevonin laulussa ”Werevolves of London”.
Hazel lahjoitti Chaneyn kuoleman jälkeen hänen kuuluisan maskeerauslaatikkonsa Los Angeles County Museum of Artiin, missä se asetettiin julkisesti näytteille. Maskeeraustaiteilija ja Chaney-elämäkertoja Michael Blake pitää hänen maskeerauslaatikkoaan elokuvaehostustaiteen Graalin maljana.
Luonnonlaji
Luonnonlaji voi viitata seuraaviin:
Karl Friedrich Schinkel
Varhaisvuodet
Arkkitehti Friedrich Gillyn vuoden 1796 suunnitelma Fredrik Suuren muistomerkiksi innosti nuoren Schinkelin ryhtymään arkkitehdiksi. Vuonna 1798 Schinkel aloitti työskentelyn Gillyn isän, arkkitehti David Gillyn arkkitehtitoimistossa sekä opinnot Bauakademiessa. Hänen opettajinaan toimivat Friedrich Gilly, Alois Hirt, Heinrich Gentz ja Carl Gotthard Langhans. Bauakademien opinto-ohjelma nojasi vahvasti Jacques-François Blondelin ja Pariisin Ecole Polytechniquen opetuksiin, joten nuori Schinkel omaksui rationaalisen ranskalais-preussilaisen uusklassismin ihanteet.
Opintomatka ja panoraamat
Schinkel teki vuosina 1804–1805 matkan Italiaan ja Ranskaan, jossa hän perehtyi paikalliseen kansanomaiseen rakentamiseen sekä keskiajan arkkitehtuuriin. Häntä kiinnostivat etenkin Napolin asuintalojen rakenteet ja Milanon katedraalin goottilaiset holvaukset. Kun Schinkel palasi kotimaahan ei tarjolla ollut juurikaan tilauksia arkkitehdille, sillä Preussi oli hävinnyt sodan Ranskalle, ja ranskalaiset joukot miehittivät Berliiniä. Niinpä Schinkel keskittyi tekemään panoraamakuvia ja dioraamoja sekä maalasi ihanteellisia maisemakuvia. Nämä työt kiinnittivät kuningatar Luisen huomion, joka pyysi Schinkeliä uusimaan useita Berliinin ja Charlottenburgin palatsien sisustuksista.
Työ arkkitehtina
Vuonna 1810 Schinkel sai virkanimityksen Yleisten rakennusasioiden toimistoon. Hänen vastuullaan oli kaikkien valtion omistamien ja rakentamien rakennusten sisustus. Tästä alkoi Schinkelin nousujohteinen ura Preussin hallintokoneistossa. Kun kuningatar Luise kuoli vuonna 1810, Schinkel suunnitteli yhdessä Gentzin ja kuningas Fredrik Vilhelm III:n kanssa rakastetun kuningattaren doorilaistyylisen mausoleumin Charlottenburgin palatsin puistoon. Schinkel laati myös vaihtoehtoisen suunnitelman, joka oli tyyliltään lähempänä gotiikkaa. Tämä suunnitelma ennakoi Schinkelin myöhemmille töille ominaista klassismin ja gotiikan synteesiä.
Vuonna 1811 Schinkel suunnitteli valurautaisen gotiikkaa edustaneen muistomerkin Granseehen paikkaan, jossa kuningatar Luisen arkku oli levännyt matkalla Charlottenburgiin. Schinkel maalasi lisäksi Caspar David Friedrichin tyyliin joukon yleviä maalauksia jotka esittivät valossa kylpeviä valtavia goottilaisia katedraaleja. Vuonna 1813 Schinkel sai myös suunniteltavakseen rautaristin (Eisenkreutz). Schinkel käytti rautaa muissakin töissään ja suhtautui uusiin tekniikoihin ja teollistumiseen luontevan käytännöllisesti.
Napoleonin lopullinen tappio nostatti Preussin kansallistunnetta, joka näkyi myös arkkitehtuurissa. Vuonna 1815 Schinkel ylennettiin Preussin rakennustoimikunnan ylivalvojaksi, ja hän sai erikoisvaltuudet Berliinin suunnitteluun sekä kaikkien valtion ja kuningashuoneen rakennushankkeiden valvontaan. Lisäksi Schinkel teki aloitteen kansallisten muistomerkkien säilyttämiseksi, joka johti päätökseen kaikkien Preussin historiallisesti merkittävien rakennusten suojelusta. Schinkel kantoi henkilökohtaisesti suurta huolta Kölnin tuomiokirkon rakennustöiden loppuunsaattamisesta sekä saksalaisen ritarikunnan keskiaikaisen päämajan, Marienburgin linnan, kunnostuksesta.
Arkkitehtuurissa Schinkelin päätyöt valmistuivat vuoden 1816 jälkeen. Ensimmäinen niistä oli Neue Wache, Unter den Linden -puistokadun varrelle vuosina 1816–1818 rakennettu vartiosto. Sen portiikissa oli doorilaiset pylväät, itse rakennukseen ollessa karun linnoitusmainen. Sen jälkeen toteutettiin Spandauhun muistomerkki Napoleonin sodissa kuolleille, sekä soturimonumentti Kreuzbergiin ja muistomerkki Grossbeereniin. Kaikki nämä muistomerkit oli tehty valuraudasta. Tämän jälkeen Schinkel laati Berliinin uuden yleiskaavan sekä joukon näyttäviä rakennuksia pääkaupunkiin. Tuhoutuneen vanhan kansallisteatterin tilalle Schinkel suunnitteli Schauspielhausin, joka rakennettiin vuosina 1819–1821. Schauspielhausin portiikissa Schinkel käytti joonialaisia pylväitä. Vuosina 1825–1830 Lustgartenin alueelle rakennettiin Preussin kuninkaallinen museo eli nykyinen Altes Museum. Vuosina 1824–1830 rakennettiin Schinkelin suunnittelema uusgoottilainen Friedrichswerderin kirkko.
Tämän jälkeen Schinkel lähti kiertomatkalle Saksaan, Ranskaan, Englantiin, Skotlantiin ja Walesiin. Hän oli hyvin kiinnostunut Englannin teollisuuslaitosten arkkitehtuurista, esimerkiksi Lontoon satamarakennuksista, ja palattuaan Preusiin hän hyödynsi suunnitelmissaan British Museumissa näkemiään palonkestäviä rakenteita sekä hankki englantilaisen yrityksen asentamaan kaasuvalaistuksen Berliiniin vuosina 1826–1827. Schinkel suunnitteli Berliiniin Bauakademien monivärisen tiili- ja terrakottarakennuksen, joka valmistui vuonna 1831. Siinä oli vaikutteita niin klassismista kuin gotiikastakin sekä englantilaisesta teollisuusrakentamisesta. Bauakademie sai lisäksi vaikutteita Italian 1400-luvun renessanssiarkkitehtuurista. Potsdamiin valmistui vuonna 1837 Nikolainkirkko.
Schinkelin myöhäistuotannolle on tyypillistä pyrkimys yhdistellä eri arkkitehtuurin tyylejä. Schinkel omaksui vaikutteita varahaiskristillisestä, bysanttilaisesta, romaanisesta ja varhaisrenessanssin arkkitehtuurista ja yhdisteli niitä antiikin perinteeseen. Schinkelin yritys yhdistää antiikin ja gotiikan arkkitehtuuri on tulkittu kertaustyyleihin lukeutuvan uusgotiikan lähtökohdaksi. Antiikin Kreikan arkkitehtuuri ja renessanssin ideat puolestaan yhdistyivät Schinkelin maalauksellisissa suunnitelmissa Ateenan Akropoliille kaavaillusta kuninkaanlinnasta (1834) ja Krimille ajatellusta Oriandan linnasta (1838). Kumpaakaan suunnitelmaa ei koskaan toteutettu.
Vuosina 1831–1837 Schinkel toimi rakennusasiain ylijohtajan virassa ja vastasi kaikista Preussin valtion rakennushankkeista. Schinkel kuoli Berliinissä 9. lokakuuta 1841, ja hänen hautajaisensa olivat suuri kansallinen tapahtuma. Hänet haudattiin Berliinin Dorotheen-städttischer-Friedhofin hautausmaalle.
Useat Schinkelin päätöistä vaurioituivat pahasti toisessa maailmansodassa, mutta niitä on pyritty entisöimään.
Ad maiorem Dei gloriam
Ad maiorem Dei gloriam (suom. Jumalan suuremmaksi kunniaksi), tunnetaan myös muodossa ad majorem Dei gloriam on jesuiittaveljeskunnan motto. Usein se esiintyy myös lyhenteenä AMDG.
Moton alkujuuret löytyvät jesuiittaveljeskunnan perustajan Ignatius Loyolan tunnuslauseesta "Kaikki Jumalan suuremmaksi kunniaksi", mistä tuli myös veljeskunnan johtoajatus. Nykyään moton saattaa tavata paitsi jesuiittarakennuksissa ja pyhimyspatsaissa, myös jesuiittakoulujen oppilaiden töissä. Tavallinen tapa jesuiittakouluissa on nykyäänkin laittaa opiskelijat kirjoittamaan aineisiinsa moton kirjainlyhenne.
Gu Kailai
Gu Kailai (s. 15. marraskuuta 1958) on kiinalainen entinen laki- ja liikenainen. Vuonna 2012 hänet tuomittiin lievennettyyn kuolemantuomioon brittiläisen liikemies Neil Heywoodin murhasta. Gu tunnetaan myös Kiinan kommunistipuolueen politbyroon entisen jäsenen Bo Xilain vaimona. Bo Xilai pidätettiin vaimonsa tapaan vuonna 2013 ja häntä syytettiin lahjuksista ja vallan väärinkäytöstä. Xilai tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Elämäkerta
Gu Kailai syntyi yläluokkaiseen perheeseen ja hänen isänsä kenraali Gu Jingsheng oli tunnettu vallankumouksellinen. Kommunistien noustua valtaan vuonna 1949 Jingshengillä oli valtion virkoja, mutta hänet pidätettiin monien muiden tapaan kulttuurivallankumouksen aikana. Gu Kailai joutui työskentelemään teurastamolla, kunnes saattoi viimein jatkaa lopulta opintojaan. Gu tapasi tulevan miehensä Bo Xilain Liaoningin maakunnassa vuonna 1984 ja pariskunta sai sittemmin yhden pojan. Vuonna 1988 Kailai valmistui lakimieheksi Pekingin yliopistosta ja avasi oman lakitoimistonsa Pekingissä. Kailai on myös kansainvälisen politiikan maisteri ja julkaisi kirjan oikeudenkäynneistä Yhdysvalloissa edustettuaan useita kiinalaisyhtiöitä julkisuutta saaneessa oikeusjutussa. Kun Kailain miehestä Xilaista tuli kommunistisen puolueen johtaja Chongqingissa Kailai sulki toimistonsa vuonna 2007 välttyäkseen väitöksiltä henkilökohtaisesta hyödystä miehensä aseman kautta.
Gu Kailain ja hänelle työskennelleen Zhang Xiaojun murhasyytteistä kerrottiin heinäkuussa 2012. Kiinalaisen median mukaan Kailailla oli ollut liikemies Neil Heywoodin kanssa riitaa taloudellisista intresseistä ja että Kailai ja Zhang myrkyttivät Heywoodin tämän uhattua Kailain pojan turvallisuutta. Heywoodin ja taloudellisten intressien tausta ei ole selvinnyt tarkemmin. Gu Kailain oikeudenkäynti alkoi 9. elokuuta 2012. Länsimaailman median edustajia ei päästetty seuraamaan oikeudenkäyntiä. Uutistoimisto Xinhuan mukaan Kailai tunnusti murhan oikeudenkäynnin aikana selittäen syyksi Heywoodin hänen poikaansa vastaan tekemän uhkauksen. 20. elokuuta Kailai sai lievennetyn kuolemantuomion eli vankeutta. Chongqingin poliisipäällikkö Wang Lijun tuomittiin 15-vuoden vankeusrangaistukseen ja hänen tuomiossaan viitattiin hänen toimintaansa Kailain suhteen.
Jotkut ulkopuoliset tarkkailijat ovat kyseenalaistaneet virallisen version tapahtumista ja arvelleet murhatuomion ja Kilain miehen syytteiden voineen olla osa poliittista peliä.
Kokonaisheijastuminen
thumb|250px|Kokonaisheijastuminen. Valo taittuu ensin ilma–lasi-rajapintaan ja sen jälkeen lasi–ilma-rajapinnassa se kokonaisheijastuu. Kokonaisheijastuminen on aalto-opillinen ilmiö, jossa aaltoliike heijastuu täydellisesti, kun se saapuu kriittisen kulman ylittävässä kulmassa pinnan normaalin suhteen. Kokonaisheijastuminen on mahdollista vain, kun aalto saapuu aalto-opillisesti tiheämmästä aineesta harvempaan.
Valo
Sähkömagneettinen säteily, kuten valo, heijastuu osittain aina kun se saapuu optisesti tiheämmästä aineesta optisesti harvempaan, eli suuremman taitekertoimen aineesta pienemmän taitekertoimen aineeseen. Aineen taitekerroin poikkeaa hieman riippuen säteilyn aallonpituudesta, mutta poikkeamat ovat hyvin pienet eikä niitä kovinkaan usein tarvitse huomioida. Ilman optinen tiheys on noin 1,00 ja vedellä noin 1,33. Valon taittumislaki: 200px|thumb|Heijastuskulma ja tulokulma yhtäsuuret jossa \alpha_1 on valon tulokulma, \alpha_2 on taittumiskulma, n_1 on tulevan säteen aineen taitekerroin ja n_2 on taittuneen säteen materiaalin taitekerroin. Kokonaisheijastumisen tapauksessa n_1>n_2. Laista huomataan, että mitä suurempi tulevan säteen materiaalin taitekerroin on sitä suurempi pitää taittuneen säteen kulma olla. Laista huomataan, että kun tulokulmaa kasvatetaan kasvaa myös taitekulma eli kulma etääntyy pinnan normaalista. Tietyssä tulokulmassa taitekulma on 90°, jolloin sin90° = 1. Sijoittamalla tämä arvo taittumislakiin saadaan seuraava kaava, jonka avulla voidaan laskea kulma, jossa valo ei enää taivu vaan kulkee pintaa pitkin. Tätä kulmaa sanotaan kokonaisheijastuksen rajakulmaksi ja merkitään usein \alpha_r. Kokonaisheijastuksen rajakulman kaava:
Röntgenalueella kokonaisheijastus tapahtuu optisesti harvemmasta aineesta tiheämpään mentäessä eli päinvastoin kuin näkyvän valon tapauksessa. Tämä johtuu aineiden taitekertoimista, jotka riippuvat säteilyn aallonpituudesta.
Mekaaninen aalto
Mekaaninen aaltoliike, kuten ääni, heijastuu valon tavoin tultaessa tiheämmästä harvempaan. Mekaanisen aaltoliikkeen tapauksessa tiheys on niin sanottu aalto-opillinen tiheys. Aalto-opillinen tiheys määritellään väliaineessa kulkevan aaltoliikkeen nopeuden mukaan. Aine on aalto-opillisesti sitä tiheämpää mitä pienempi aaltoliikkeen etenemisnopeus on. Mekaaniselle aaltoliikkeelle voidaan johtaa seuraava taittumislaki:
jossa v_1 on tulevan aallon etenemisnopeus ja v_2 on taittuneen aallon nopeus. Kun tulokulmaa suurennetaan, suurenee myös taittumiskulma ja tietyssä kulmassa aalto heijastuu kokonaan rajapintaa pitkin eli aalto kokonaisheijastuu. Kulma, jossa kokonaisheijastus tapahtuu, voidaan laskea kaavalla:
Valo kokonaisheijastuu vesi-ilma rajapinnasta, mutta ääniaalto sitä vastoin kokonaisheijastuu saapuessaan ilmasta veteen, minkä seurauksena ääni saattaa kuulua hyvin kauas tyynellä järvellä. Tämä perustuu siihen, että äänen nopeus vedessä on paljon suurempi kuin äänen nopeus ilmassa; siksi ääni kokonaisheijastuu ilma-vesi rajapinnasta ja kokonaisheijastuu uudelleen ylempänä ilmassa, jossa yleensä ilma on lämpimämpää ja ääni kulkee nopeammin. Koska aalto-opillisen tiheyden määritelmänä oli aaltoliikkeen nopeus väliaineessa, on ylempänä oleva ilma aalto-opillisesti harvempaa ja näin kokonaisheijastuminen ilmassakin on mahdollista.
Sovellutukset
thumb|200px|Kuvasta huomataan, ettei itse kuitu hohda, koska valo pääsee ulos vain kuidun päästä Valon kokonaisheijastumista käytetään hyvin paljon tiedon siirtämisessä. Optiset kuidut perustuvat valon kokonaisheijastumiseen. Optisen kuidun ydin on optisesti tiheämpää kuin kuidun ydintä ympäröivä kuori. Tällöin valo ei pääse "karkaamaan" itse kuidusta vaan kokonaisheijastuu niin kauan kunnes kuitu päättyy.
Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa
Evankeliumeiden mukaan Jeesus oli ennustanut, että häntä pilkataan, hänen päälleen syljetään, häväistään, ruoskitaan ja hänet ristiinnaulitaan. Uuden testamentin Jeesuksen pilkkaamiset ovat täynnä ironiaa, samalla kun pilkkaaminen keskittyy Jeesuksen profetaalisuuteen ja kuninkaalliseen olemukseen.
Kristuksen kärsimyskertomus kertoo Jeesuksen kokemasta väkivallasta ja kärsimyksistä Juudaksen kavalluksesta lähtien ja ennen ristiinnaulitsemista.
Vanhassa testamentissa
Vanha testamentti sisältää useita profetioita Jeesuksen elämän eri vaiheista, myös kiusauksista ja kärsimyksistä, ja Uudessa testamenttissa näihin profetioihin viitataan joko suoraan tekstin sisällöllä tai joissakin käännöksissä on käytössä viittauksia kulloisenkin jakeen profetaaliseen tai samankaltaiseen edeltävään tekstiin.
Jesajan kirjassa viitataan Messiaan kokemaan väkivaltaan ja kidutukseen:
Suomen Keskustapuolue
Suomen Keskustapuolue oli Suomessa vuosina 1961–1962 toiminut lyhytikäinen puolue, jolla oli läheinen side Maalaisliittoon. Puolue oli suunnattu presidentti Urho Kekkosen ulkopolitiikkaa kannattaneille muille kuin maalaisliittolaisille sekä Maalaisliittoa lähellä olleille kaupunkilaisille äänestäjille.
Suomen Keskustapuolue perustettiin marraskuussa 1961 ja tuotiin julkisuuteen joulukuussa. Sen perustamisen taustalla oli Urho Kekkosen uudelleenvalintaa vuoden 1962 presidentinvaaleissa kannattaneiden vaikutusvaltaisten kansalaisten ryhmä, jota kutsuttiin ”Valtasaaren piiriksi” Matti Valtasaaren mukaan. Monet piiriin kuuluneista halusivat jatkaa politiikkaan vaikuttamista presidentinvaalien jälkeen mutta eivät halunneet liittyä Maalaisliittoon. Valtasaari itse ei kannattanut uuden puolueen perustamista. Mukana oli myös kaupungeissa asuneita maalaisliittolaisia, jotka halusivat irtautua Maalaisliiton rasitteista. Keskeiset henkilöt puoluehankkeessa olivat pääministeri V. J. Sukselaisen sihteeri Kalervo Siikala ja toimittaja Jouko Tyyri, jotka halusivat tavoittaa helsinkiläisiä äänestäjiä ja pääkaupunkiin muualta maasta muuttaneita. Puolueen puheenjohtajaksi valittiin ministeri Pauli Lehtosalo ja puoluesihteeriksi Tuure Sumentola.
Suomen Keskustapuolue perustettiin Maalaisliiton johdon hyväksynnällä, sitä esiteltiin myönteisessä sävyssä Maalaisliiton Kyntäjä-lehdessä ja sitä pidettiinkin lähinnä Maalaisliiton bulvaanina. Suomen Keskustapuolueeseen liittyi Maalaisliiton toimihenkilöitä, joista monet jatkoivat samalla myös Maalaisliiton jäseninä, mutta jotkut, kuten Kalervo Siikala, erosivat Maalaisliitosta. Keskustapuolue asetti helmikuun 1962 eduskuntavaaleissa ehdokkaita Helsingin, Uudenmaan ja Hämeen läänin eteläisissä vaalipiireissä, kaikissa niissä vaaliliitossa Maalaisliiton kanssa, mutta yksikään ehdokas ei tullut valituksi. Puolue sai koko maassa 8 686 ääntä, joista noin 6 000 Helsingissä.
Vaikka Suomen Keskustapuolue jäi lyhytikäiseksi, sen on arveltu aktivoineen Maalaisliiton nuoria jäseniä. Maalaisliitto muutti nimensä Keskustapuolueeksi vuonna 1965.
The Elder Scrolls II: Daggerfall
The Elder Scrolls II: Daggerfall (yleisesti Daggerfall) on Bethesda Softworksin kehittämä ja vuonna 1996 MS-DOS-alustalle julkaisema The Elder Scrolls -tietokoneroolipelisarjan videopeli. Daggerfall sijoittuu muiden The Elder Scrolls -pelien tapaan fiktiiviseen Tamrielin valtakuntaan. Daggerfall on laajin The Elder Scrolls -peli. Pelimaailma on kooltaan 489 640 neliökilometriä, eli melkein kaksi kertaa niin suuri kuin Iso-Britannia. Pelissä on yli 15 000 kaupunkia, kylää ja luolaa pelaajan tutkittavaksi. Ohjelmoija Todd Howardin mukaan Morrowind on 0.01 % Daggerfallin koosta. Daggerfallissa on 750 000 NPC:tä, joiden kanssa pelaaja voi puhua. Automaattikartta on tärkeä apuväline pelaajille luolia koluttaessa. Pelaajien tulee vierailla 6–8 provinssissa (pelin 47:stä provinssista) päästäkseen pelin läpi. 9. heinäkuuta 2009 Bethesda Softworks laittoi pelisarjan 15-vuotisjuhlan kunniaksi Daggerfallin ilmaislevitykseen.
Pelaaminen
Muiden The Elder Scrolls -pelien tapaan Daggerfall on avoimen maailman peli: peliä voi pelata samoilemalla, suorittamatta päätehtävää. Daggerfallin yhtenä ominaisuutena on taianluontijärjestelmä; pelaaja voi sekoitella loitsuunsa erilaisia vaikutuksia, kuten tulivahinkoa, jäävahinkoa sekä levitaatiokyvyn. Peli laskee automaattisesti paljonko manaa loitsuun kuluu. Manan määrä määrittyy voimasta ja erikoiskyvyistä (levitaatio). Järjestelmässä oli julkaisuversiossa ohjelmointivirheitä, jolloin osa näistä itse luoduista taioista ei toiminut. Pelissä pystyy myös lisäämään esineisiin erilaisia kykyjä.
Pelissä pystyy myös ostamaan taloja, veneitä ja erilaisia vaatteita ja varusteita. Daggerfallissa on myös mahdollisuus muuttua vampyyriksi, ihmissudeksi ja sikaihmiseksi. Taistelusysteemi on erikoinen, koska hiirtä pitää liikuttaa siihen suuntaan, mihin haluaa lyödä. Poliittisia puolia pelissä on kiltojen, yhdistyksien ja uskontojen muodossa. Näillä eri ryhmillä on omat uniikit tehtävänsä ja tavoitteensa. Pelaajalla on mahdollisuus saada ylennyksiä ja enemmän mainetta pelimaailmassa. Arenan tapaan Daggerfallissa on alastomuutta. Pelaaja voi itse riisua hahmonsa alasti ja osalla NPC-hahmoista ei ollut vaatteita. Pelin asetuksista voi säätää alastomuuden ja veren pois päältä.
Sinikka Salo
Aino Sinikka Hannele Salo (o.s. Manninen, s. 30. syyskuuta 1948 Kauhajoki) on suomalainen ekonomisti ja pankinjohtaja, koulutukseltaan valtiotieteen tohtori. Salo oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuodesta 2000 vuoteen 2010.
Työura ja opinnot
Salo on opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa, tilastotiedettä ja kansantaloustiedettä. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi matematiikka pääaineena vuonna 1970 ja valtiotieteen maisteriksi tilastotiede pääaineena vuonna 1974. valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti pääaineena kansantaloustiede vuonna 1985 ja tohtorin tutkinto valmistui vuonna 1990. Kansantaloustieteen väitöskirja käsitteli asuntojen kysynnän, tuotannon ja hintojen muodostumisen teoriaa sovellutuksena Suomen asuntomarkkinat.
Sinikka Salo työskenteli 1971–1974 Helsingin kaupungin metrotoimistossa, 1974–1990 taloustutkijana Elinkeinoelämän Tutkimuslaitoksessa Etlassa ja 1992–1993 kansantaloustieteen vt. apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa.
Suomen Pankissa Salo aloitti vuonna 1990. Ennen nimitystään Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi Salo toimi ensimmäisten joukossa Euroopan keskuspankissa ja sen edeltäjässä Euroopan rahapoliittisessa instituutissa Frankfurtissa vuosina 1995–2000. Salon vastuualueeseen Suomen Pankin johtokuntakollegiossa kuuluivat viimeksi pankkitoiminnot, mukaan lukien maksuliike- ja rahahuoltopalvelut. Kahden toimikautensa aikana Salo vastasi johtokunnassa muun muassa rahapolitiikka- ja tutkimusosastosta, siirtymätalouksien tutkimuslaitoksesta, tilastotoiminnosta, Suomen Pankin strategian valmistelusta ja taloushallinnosta, tietopalveluista ja turvallisuudesta. Hän oli EU:n talous- ja rahoituskomitean jäsen 2000–2005 ja EKPJ:n kansainvälisten suhteiden komitean jäsen 2000–2010. Salo jäi eläkkeelle 15. lokakuuta 2010, 62-vuotiaana.
Toiminnassaan Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä Salo korosti Euroopan yhdentymistä, keskuspankin riippumattomuutta ja tasa-arvokysymyksiä. Hän puolusti voimakkaasti Suomen Pankin johtokunnan kollegioasemaa. Salo oli kiistelty persoona miesvaltaisessa Suomen Pankin johtokunnassa. Suomen Kuvalehti teki haastattelun Salosta lokakuussa 2010. Siinä Salo kertoi Euroopan rahoitus- ja vakauspolitiikkaa ja Suomen Pankin johtokunnan kollegioasemaa koskevien kysymysten ohella naisjohtajista, joiden osa on usein sopeutua miehiseen valtakulttuuriin – tai joutua leimatuksi ja kiusatuksi, todeten itselläänkin olevan tällaisia kokemuksia. Syntyneen kohun vuoksi Salo lähetti Suomen Pankin pankkivaltuustolle avoimen kirjeen asiasta sekä STT:lle tiedotteen, jossa totesi kiusaamisasian olevan hänen osaltaan loppuun käsitelty. Helmikuussa 2011 julkaistussa Apu-lehden haastattelussa Salo tilitti laajasti uraansa ja johtokuntakauttaan.
Julkaisutoiminta
Sinikka Salon julkaisutoiminta käsittää useita tutkimusraportteja Etlan julkaisusarjassa sekä kymmeniä artikkeleita taloudellisissa aikakauskirjoissa ja lehdissä lähinnä raha- ja finanssipolitiikan sekä rahoitusmarkkinoiden alueelta.
Salo on julkaissut omaelämäkerrallisen tietokirjan Tahdon tähden (Otava 2004), jossa kertoo itselleen tärkeistä missioista: eurooppalaisuudesta ja eurosta, rahoitusmarkkinoiden integraatiosta, hyvinvointivaltion puolustamisesta ja tasa-arvon edistämisestä.
Luottamustoimia
Sinikka Salolla on ollut useita luottamustoimia sekä ammatillisissa että muissa yhteisöissä:
Salo on myös toiminut Kansantaloudellinen Yhdistys ry:n sihteerinä 1980–1982 ja johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana 1994–1995 sekä toimittanut Kansantaloudellista aikakauskirjaa ja Finnish Economic Papers -lehteä toimitussihteerinä vuosina 1988–1990. Hän oli Naisasialiitto Unionin hallituksen jäsen vuosina 1975–1976 ja 1978 sekä IAW:n (International Alliance of Women) hallituksen jäsen vuosina 1976–1979. Hän on Naisekonomistien verkoston perustajajäsen 1980 ja Tieto-Finlandian valitsija vuonna 2010.
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1951–1952
Tampereen Ilves pelasi kaudella 1951–52 jääkiekon SM-sarjassa ja voitti yhdeksännen Suomen mestaruutensa.
SM-sarjassa jatkettiin edellisellä kaudella käyttöön otetulla järjestelmällä. Sarjasta olivat pudonneet tamperelaiset TPV ja TK-V ja tilalle nousivat Turun Pyrkivä ja Hämeenlinnan Pallokerho. Suomi osallistui helmikuussa 1952 ensimmäistä kertaa talviolympialaisten jääkiekkoon, ja tästä syystä SM-sarjassa pelattiin vain yksi kierros; ohjelmassa oli siis neljä runkosarjaottelua kullekin joukkueelle. Myös leuto talvi on mainittu syynä tynkäsarjalle.
Ilves pelasi kotiottelunsa Koulukadun kentällä. Joukkueen valmentajana toimi Risto Lindroos, jolle tämä oli kymmenes ja toiseksi viimeinen valmennuskausi Ilveksessä. Kapteeniksi nimettiin ensimmäiselle kaudelleen Aarne Honkavaara. Honkavaara oli jälleen, jo seitsemäntenä perättäisenä kautena, joukkueensa paras pistemies ja voitti kolmannen perättäisen kerran SM-sarjan pistepörssin.