cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hypnoksen muistikirja
Hypnoksen muistikirjan vuoden aforismikirjaksi valinnut raati perustelee valintaansa: "Teos puhuttelee vahvasti nykyihmistä sanahelinään ja pinnallisuuteen taipuvaisessa maailmassamme." Jo teoksen suomennoksen ilmestyessä sitä luonnehdittiin yhdeksi vuoden suurista käännöstapauksista. Teos on ollut Charin luetuin kirja. Hänelle kaavailtiin Nobel-palkintoa, ja asialla oli muun muassa Albert Camus, mutta Char kieltäytyi kunniasta jo etukäteen ja on paljolti siksi jäänyt tuntemattomaksi muun muassa Suomessa.
Mod (nuorisokulttuuri)
Mod-kulttuurin elpyminen
Myöhemmin yhtyeet kuten Dexys Midnight Runners ja Paul Wellerin myöhempi bändi The Style Council liitettiin siihen musiikki- ja elämäntyyliin, jota mod-liike kannatti. 1980-luvun lopussa monet aikaisemmat modit ottivat osaa niin sanottuun ”acid jazz” -aaltoon (sekoitus 1960- ja 1970-luvun jazz- ja housemusiikkia). Lisäksi 1990-luvun puolivälissä saapui uusi mod-aalto, kun brittiläiset popyhtyeet, kuten Blur ja Oasis sisällyttivät selkeitä mod-viitteitä musiikkiinsa, levynkansiinsa sekä vaatevalintoihinsa. Vieläkin mod-liike on olemassa alakulttuurina useassa maassa ympäri maailman, Länsi-Euroopassa, Aasiassa (Japanissa, Koreassa ja Singaporessa), sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Elisabeth Kübler-Ross
Elisabeth Kübler-Ross (8. heinäkuuta 1926 – 24. elokuuta 2004) oli sveitsiläissyntyinen psykiatri. Hän julkaisi kirjan On Death and Dying (1969), jossa hän esitteli kuoleman kohtaamisen tuottaman suruprosessin viisi vaihetta: kieltämisen, vihan, "kaupankäynnin", masennuksen ja hyväksymisen. Hänet on kelpuutettu National Women's Hall of Fameen.
Hypnoksen muistikirja
Char kuvaa teoksessa itseään käyttäen salanimeä Alexander, joka oli hänen koodinimensä vastarintaliikkeessä. Hän ei kuitenkaan nosta persoonaansa jalustalle vaan päin vastoin käyttää salanimeä etäännyttämiseen. Mietelmät ovat hyvin lyhyitä ja katkelmallisia, eivätkä ne vaadi lukijalta pitkäjännitteistä keskittymistä. Niistä puuttuu Charille muuten ominainen avaran maiseman luonnonkuvaus.
Mod (nuorisokulttuuri)
Analyysejä modeista
Viimeisimpien 40 vuoden aikana on kirjoitettu suuri määrä kirjoja modeista ja 1960-luvun muodista sekä alakulttuureista. Huomiota herättävää on se, että modeja on hankalaa määritellä. Osittain siksi, että puuttuu kirjallista ja kuvallista lähdemateriaalia modien ensimmäisistä vuosista, mutta myös osittain siksi, että määritelmät vaihtelevat voimakkaasti riippuen siitä, mikä lähde on kyseessä. Asiaa hankaloittaa myös se, että modit ovat muista liikkeistä poiketen jatkuvasti muutoksessa oleva alakulttuuri. Terry Rawlings huomauttaa kirjassaan Mod: A very British Phenomenon, että vuoden 1964 mellakoihin saakka modit olivat joukko yksilöitä, joilla ei ollut aikeena edes kuulua tiettyyn ryhmään. Sen sijaan pyrittiin luomaan omaperäistä tyyliä tiettyjen puitteiden pohjalta. Tavoitteena oli luoda uusia muunnelmia ja olla nimenomaan ensimmäisiä näissä. Tämä tekee modeista jatkuvasti ajankohtaisia, koska heidän määritelmänsä on väljä. Samanaikaisesti on kuitenkin olemassa selviä rajoja siihen, mitä ei hyväksytä laisinkaan; tietty elitismi on ollut aina keskeinen osa mod-kulttuuria.
Tyyli
pienoiskuva|Lontoon Carnaby Street vuonna 1966 Ensimmäiset modit saivat tyylivaikutteita jazzartisteilta kuten Miles Davisilta, John Coltranelta ja Art Blakeylta. Nämä olivat puolestaan saaneet vahvasti vaikutteita collegemodeilta, jotka kehittyivät Yhdysvaltojen itärannikon ns. Ivy League -huippuyliopistoissa, kuten Harvardin, Yalen ja Princetonin yliopistoissa, joten collegemodien tyyliä kutsuttiin nimellä Ivy League Look. Tyyli koostui napitettavista paidoista, yksirivisistä paksusta materiaalista kuten mohairista tehdyistä puvuista, jotka oli leikattu yhdysvaltalaisittain (sack suits), kapeista kravateista, ja nauhattomista penny loafereiksi kutsutuista kengistä.
Ioan Toman
Ioan Toman (s. 6. maaliskuuta 1959) on romanialainen haulikkoampuja.
Elisabeth Kübler-Ross
Kübler-Ross valmistui Zürichin yliopistosta ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin 1950-luvun lopulla. Hänestä tuli useiden yliopistojen kunniatohtori. Hän tutki myös kuolemanrajakokemuksia ja kirjoitti niistä sekä kuolemanjälkeisestä elämästä. Hän kuoli 78-vuotiaana Arizonassa.
Mod (nuorisokulttuuri)
Tyyli
Yhdysvaltalaisilla sotilailla oli ollut Britanniassa tärkeä tehtävä olla tyyli-inspiraationa sekä uuden musiikin välittäjänä. Mustat sotilaat vierailivat Lontoon Sohossa lomillaan ja saivat klubit ja baarit soittamaan toivomaansa musiikkia: modernia jazzia, rhythm and bluesia ja myöhemmin soulia. Sotilaiden siviilivaatteet tekivät vaikutuksen brittiläisiin nuoriin.
Norjan kansallispäivä
thumb|300px|Kansallispäivän juhlallisuuksia [[Oslossa 17.5.2005. Koululaisten kulkue marssii Slottsplassenilla, kuninkaallisen linnan edustalla, jonka parvekkeelta kuningas­perhe tervehtii heitä.]]
Norjan kansallispäivää eli perustus­lain päivää, tai paremmin Norjassa tunnettu sen päivämäärän mukaan nimellä syttende mai, vietetään vuosittain 17. toukokuuta. Kansallispäivää vietetään sen muistoksi, että 17. toukokuuta vuonna 1814 vahvistettiin Eidsvollin kansallis­kokouksen hyväksymä, suurelta osin vielä nykyisinkin voimassa oleva Norjan perustuslaki. Samassa yhteydessä Norja julistautui itsenäiseksi kuuluttuaan 1300-luvun lopulta saakka Tanskan yhteyteen. Jo samana vuonna Norja joutui kuitenkin luopumaan täydellisestä itsenäisyydestään ja liittymään Ruotsin kanssa personaaliunioniin, mutta sai pitää oman perustuslakinsa. Ruotsi-Norjan personaaliunioni purkautui vuonna 1905.
Päivä on Norjassa sekä yleinen, laki­sääteinen vapaa­päivä että liputus­päivä. Päivän juhlallisuuksiin kuuluvat monilla paikka­kunnilla järjestettävät koululaisten kulkueet.
Mod (nuorisokulttuuri)
Tyyli
Jonkin ajan kuluttua modkulttuuri sai vaikutteita yhä enemmän ranskalaisesta ja italialaisesta miesten muodista. Ranskalainen ja italialainen miesten muoti oli kapeampaa ja vartalonmukaisempaa kuin Ivy League Look tai perinteinen brittiläinen miesten muoti. Ylipäänsä mannermainen tyyli nähtiin tuohon aikaan hyvin modernina.
Kolmas tärkeä vaikuttaja olivat länsi-intialaiset, jotka 1950-luvulla tulivat Britanniaan maahanmuuttajina ja asettuivat asumaan samoihin kaupunginosiin Lontoossa, joista ensimmäiset modit olivat kotoisin: Shepherds Bushiin, Notting Hilliin ja East Endiin. Länsi-intialaisten tiukat, lyhyet housut, kapealieriset hatut (”trilby”), tummat aurinkolasit, neulepuserot ja värikkäät paidat innoittivat mustien musiikkia kuunnelleita valkoihoisia miehiä.
1950-luvun loppupuolella tämä uusi tyyli vangitsi juutalaisnuorison itäisessä Lontoossa ja levisi siitä eteenpäin. Mannermaiset vaikutteet ilmenivät lyhyinä, siististi leikattuina kampauksina, joissa ei käytetty hiusrasvaa tai hiuslakkaa, lyhyinä tyköistuvina pikkutakkeina (”box jackets”), kapeina housuina joissa ei ollut etulaskoksia, mokkakenkinä, nahkasaappaina, korkeakauluksisina paitoina, poolopaitoina. Tyyliin kuului myös italialaiset skootterit, kuten Vespat ja Lambrettat. Jälkeenpäin tyyli täydentyi urheilullisella tyylillä, johon kuului vaaleat tai siniset Levi’s-farkut, pyöräilypaidat, keilailukengät, collegepaidat ja raidalliset tai täysin valkoiset t-paidat. Levi’sin tavaramerkin Sta-Prestin housut, Leen värilliset farkkutakit, ja paidat brittiläisiltä merkeiltä kuten Ben Shermanilta ja Fred Perryltä olivat todella suosittuja.
Alakulttuuria hallitsivat miehet, mutta mod-naisetkaan eivät olleet harvinaisuus eivätkä hekään tinkineet tyylistä. Samalla kun miehillä oli monenlaista perinteisesti naiselliseksi miellettyä tyylipiirrettä, oli naisten tyyli miehekästä lyhyine hiuksineen. Naiset käyttivät myös paitoja, housuja ja matalia kenkiä. Naiset käyttivät harvoin meikkiä tai koruja, kun taas miesten meikkaaminen oli tavanomaista.
Vahvasti mod-liikkeeseen kuuluvaksi vaatekappaleeksi mielletään Yhdysvaltain armeijan parkatakit mallia M-51. Niitä käytettiin vuonna 1951 Korean sodassa ja niitä kutsuttiinkin siksi ”Koreaduffeleiksi” Ruotsissa. Koska Yhdysvaltain armeijan tukikohtia oli paljon Euroopassa, olivat vaatekappaleet edullisia ja helposti saatavia. Niitä käytettiin suojaamaan vaatteita skootteria ajettaessa. Varhaisilla modeilla oli myös PVC-muovista valmistettuja sadetakkeja, joita sai C&A:sta.
Hypnoksen muistikirja
Teoksen analysoiduimpia teemoja on abstraktioiden vastainen eetos, ja hänen keskustelukumppaneitaan olivatkin eksistentialistit, kuten Camus ja Heidegger. Char suhtautui hyvin epäluuloisesti yhteisöihin: hän on esittänyt yhteisöjen muodostuvan, hallitsevan ja yhdistävän ihmisiä lähinnä pelon avulla: "Mikäli antaisin myötä raukkamaisuutta elämään kanavoivalle pelolle, saattaisin saman tien maailmaan joukon muodollisia ystävyyksiä, jotka varastaisivat turvani." Pelon edessä meni suostuu pienempää pahaan, vetäytyy ideologioiden taakse, tekee kompromisseja mutta menettää samalla vapauden ja kauneuden.
Charille runous on aktivismiin johdattava yllyke, ellei peräti aktivismin yksi muoto. Runoutta lukeva ja kirjoittava pysyy riippumattomana. Charin niukkaan ilmaisuun latautuu hyvin paljon, ja assosiaatiot seuraavat toisiaan, ja häntä on verrattu Herakleitokseen sekä oraakkelien lauseisiin, joiden sisältö ilmenee vain lukuhetkellä. Siksi jokainen lukija joutuu kokemaan Charin tekstit yksin, ja lukukokemus yllättää: pieneen harmittomaan kirjaan tarttunut huomaa sen laskiessaan, että jotakin olennaista on muuttunut.
Char piilotti Hypnoksen muistikirjan käsikirjoituksen sodan jälkeen pitkäksi aikaa, ennen kuin ryhtyi muovaamaan sitä kirjan muotoon. Lopullisen toimitustyön teki Albert Camus.
Ioan Toman
Toman on saavuttanut MM-kilpailuissa skeetissä joukkuekultaa Nikosiassa 1995, henkilökohtaista hopeaa Nikosiassa 2007 ja henkilökohtaista pronssia Suhlissa 1986.
Isabelle Kocher
Isabelle Kocher (s., Neuilly-sur-Seine, Ranska ) on ranskalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut maailman suurimpiin lukeutuvan yksityisen Engie-energiayhtiön (aiemman GDF Suezn jatkaja) toimitusjohtajana toukokuusta 2016 lähtien. Hän oli vuoden 2018 alussa ainoa nainen, joka johti jotain Pariisin pörssin CAG 40 -osake-indeksin suuryhtiötä.
Kocherin johdolla Engie on pyrkinyt vastaamaan paremmin ilmastomuutokseen ja uudistumaan energiayhtiönä kolmivuotisen muutosohjelman avulla. Tämän osana yhtiö on myymässä noin 18 miljardin dollarin edestä erityisesti fossiilisista hiiltä polttavia voimalaitoksiaan sekä öljy- ja kaasutuotantoaan pois. Yhtiö pyrkii sijoittamaan muun muassa tuuli- ja aurinkovoimaloihin sekä uusiutuvan energiatuotannon ja sähköenergian ajoneuvokäytön synnyttämiin sähköverkon haasteisiin. Engie osti esimerkiksi alankomaalaisen EV-Box-yhtiön, joka hallitsi yli 40 000:ta sähköautojen latausasemaa. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Kocherin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 23. Talousjulkaisu Fortune nosti hänet maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 3. sijalle (2017). Kocher suoritti alemman korkeakoulututkinnon Pariisin Ecole Normale Supérieuressa ja jatkoi maisteriksi École nationale supérieure des mines de Paris’ssa. Tämän ohella hänellä on ammatillinen jatkotutkinto fysiikasta (DEA, Diplôme d’études approfondies). Hän on eronnut viiden lapsen äiti.
Shōhei Ikeda
Shōhei Ikeda (s. 27. huhtikuuta 1981 Shizuoka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ikeda kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2001.
Den Norske Amerikalinje
thumb|S/S Stavangerfjord Den Norske Amerikalinje A/S oli norjalainen laivayhtiö. Osakeyhtiö perustettiin 1910 kansallisena yhtiönä, jota tukivat Norjan viranomaiset ja amerikannorjalaiset tahot. Se aloitti säännöllisen matkustajalaivaliikenteen Yhdysvaltojen ja Norjan välillä 1913. Matkustajalaivaliikenne SS Stavangerfjordilla, SS Bergensfjordilla ja SS Oslofjordilla muodostikin yhtiön ydinliiketoiminnan 50 vuoden ajan, joka loppui vuonna 1973.
Tämän jälkeen yrityksen laivat MS Sagafjord ja MS Vistafjord olivat risteilyliikenteessä ja vuodesta 1981 erityisesti autojen merikuljetustoiminnassa. Wilh. Wilhelmsen Group hankki yrityksen osake-enemmistön hallintaansa 1995 ja se yhdistyi Wilhelmsen Lines -yhtiön kanssa.
Gitte Sunesen
Gitte Sunesen (s. 11. joulukuuta 1971 Hammel ) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 sekä maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997. Seuratasolla Sunesen edusti muun muassa GOG Gudmea.
Matsushima (1890)
Hatsushima oli keisarillisen Japanin laivaston Matsushima-luokan panssarikansiristeilijä. Huhtikuussa 1892 valmistunut alus osallistui palveluksensa aikana ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan ja Venäjän–Japanin sotaan ennen tuhoutumistaan vuonna 1908.
Valmistus
Alus tilattiin Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seyne-sur-Meristä Ranskasta osana vuoden 1886 hankintoja ja sen köli laskettiin 17. helmikuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1890 ja se valmistui 5. huhtikuuta 1892.
Palvelus
Matsuhima saapui 19. lokakuuta 1892 Saseboon. Osana koeajoja Matsuhima, Takachiho ja Chiyoda tekivät kesäkuusta lokakuuhun 1893 160 vuorokautta kestäneen 7 000 merimailin koulutuspurjehduksen Kiinan, Korean ja Venäjän rannikoilla.
Kiinan–Japanin sota 1894-1895
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli laivaston päävoimia komentavan vara-amiraali Itoh Sukeyukin lippulaiva. Se osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894 ollen taistelulinjan ensimmäisenä aluksena perässään Chiyodan, Itsukushima ja Hashidate. Alus kykeni ampumaan pääaseellaan taistelun aikana vain neljästi tuhoten Kiinan keisarillisen laivaston lippulaiva Dingyuanin yhden tornin. Taistelun aikana Matsushimaan osui yksi 259 millimetrin räjähtämätön kranaatti, joka tuhosi aluksen torpedoputket ja surmasi neljä miehistönjäsentä. Lisäksi kaksi 305 millimetrin kranaattia osui alukseen tuhoten yhden 120 millimetrin tykin sekä surmaten 28 ja haavoittaen 68 miehistönjäsentä. Osuman aiheuttama tulipalo esti lisäksi kolmen muun tykin käytön. Vain erään aliupseerin pikainen toiminta esti tulen leviämisen ammusvarastoon. Alukseen osui lisäksi runsaasti pienempikaliiperisia ammuksia, jotka vaurioittivat kansirakenteita. Aluksen vauriot pakottivat sen irtautumaan taistelusta. Taistelun aikana aluksella sai surmansa kaikkiaan 57 ja haavoittui 54 (?) miehistönjäsentä, mikä oli runsas puolet japanilaisten taistelussa kärsimistä tappioista.
Taistelun jälkeen amiraali Itoh siirtyi Hashidatelle ja Matsushima siirrettiin Kuren laivastontelakalle korjattavaksi. Alus saatiin palaamaan palvelukseen 26 vuorokaudessa, ja se kykeni osallistumaan Port Arthurin sekä 9. helmikuuta 1895 Weihaiwein taisteluun, jossa alukseen osui kaksi kiinalaisten rannikkolinnakkeen kranaattia. Toinen kranaateista tuhosi aluksen karttahuoneen ja vaurioitti savuhormia toisen räjähtäessä aluksen kansipanssaroinnissa haavoittaen kahta miestä. Taistelun päätyttyä Beiyangin laivaston edustajat allekirjoittivat antautumisasiakirjan aluksen kannella.
Alus osallistui laivaston mukana Taiwanin maihinnousuun vuonna 1895 ja se otti osaa kiinalaisten rannikkolinnakkeiden pommittamiseen 3. kesäkuuta Keelungissa.
Sotien välinen aika
Sodan päätyttyä aluksen ollessa Fusōn kanssa ankkurissa Shikokun rannikolla, voimakas tuuli irrotti Fusōn ankkurin, jolloin se törmäsi Matsushiman keulaan. Törmäys upotti Fusōn, joka myöhemmin nostettiin korjattavaksi.
Matsushima luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan risteilijäksi. Sen päällikkönä oli prinssi Arisugawa Takehito, jonka jälkeen päällikkönä oli Uryū Sotokichi.
Alus partioi 3. toukokuuta – 15. syyskuuta 1898 Taiwanin ja Manilan välistä merireittiä Yhdysvaltain ja Japanin suhteiden kiristyttyä Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana.
Huhtikuussa 1900 alus osallistui suureen laivastoharjoitukseen, ja vuoden lopulla boksarikapinan aikaan se saattoi joukkojenkuljetusaluksia Kiinaan. Alus siirrettiin helmikuussa 1901 Sasebon laivastontelakalle modernisoitavaksi, jolloin kuusi aluksen kattiloista korvattiin kahdeksalla Belleville-kattilalla. Aluksen apuaseet korvattiin 76 millimetrin ja 18 QF 3 naulan Hotchkiss -tykillä.
Vuonna 1902 alus lähetettiin vastatoimena Minami Torishimaan Yhdysvaltain vaadittua saarta itselleen. Seuraavana vuonna se teki ensimmäisen pitkistä koulutuspurjehduksistaan vieraillen Kaakkois-Aasian ja Australian satamissa.
Venäjän–Japanin sota 1904–1905
Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta alus varjosti Venäjän keisarikunnan laivastoa, mutta se ei kyennyt pääsemään taisteluetäisyydelle. Port Arthurin taistelun päätyttyä alus siirrettiin Hakodateen valvomaan Tsugarunsalmea. Ollessaan partiomatkalla alus valtasi brittiläisen höyryalus SS Istrian, joka kuljetti kiellettyä tavaraa Port Arthuriin. Japanilaisviranomaiset kuitenkin kumosivat pidätyksen. Alus jäi 28. helmikuuta kiinni jäihin Kunashirinsaaren lähistöllä, mutta se kykeni irtautumaan menettäen ainoastaan oikeanpuoleisen potkurin, ja muutama panssarilevy painui. Alus korjattiin maalis–huhtikuussa 1905 Sasebon laivastontelakalla.
Tsushiman taistelussa alus oli liitettynä laivaston 5. viirikköön. Ensimmäisen taistelupäivän lopulla alus kohtasi Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijät Olegin ja Auroran, mutta tulitaistelun aikana osuma tuhosi Matsuhiman ruorin. Osuma pakotti aluksen vetäytymään korjauksen ajaksi. Seuraavana päivänä alus valvoi amiraali Nebogatowin laivaston jäljellä olevien alusten antautumista. Taistelun päätyttyä Matsushima jatkoi Koreansalmen valvontaa.
Myöhemmin alus liitettiin amiraali Dewa Shigeton lippulaivaksi keisarillisen Japanin laivaston 4. laivastoon, joka oli muodostettu heinä–elokuussa 1905 tehtyä Sahalininsaarten maihinnousua varten. Alus oli kunnostettavana Sasebon laivastontelakalla syyskuusta lokakuuhun.
Viimeiset vuodet
Sotatoimien päätyttyä Matsuhima palautettiin aiempaan tehtäväänsä koululaivaksi, ja se teki pitkän koulutuspurjehduksen Kaakkois-Aasiaan ja Australiaan vuosina 1906, 1907 ja 1908 kannellaan merisotakoulun kadetteja.
Ollessaan 30. huhtikuuta ankkurissa Makungin satamassa Pescadoressaarilla palatessaan koulutuspurjehdukselta, aluksen ammusvarasto räjähti. Alus kaatui vasemman kautta ja se upposi perä edellä. Onnettomuudessa sai surmansa 350 hengen miehistöstä 206. Se poistettiin alusluettelosta 31. heinäkuuta 1908. Myöhemmin hylky nostettiin ja se romutettiin.
Alusluokalle ja erityisesti Matsuhimalle omistettu muistomerkki sijaitsee Aichin prefektuurissa Omido-jin temppelissä Mihamassa. Muistomerkkiin on liitetty yksi Matsuhiman 320 millimetrin tykin kranaatti, joka painaa 450 kilogrammaa, ja se on pystyyn asennettuna 975 millimetriä korkea.
Pressiklubi
Pressiklubi on Helsingissä vuodesta 1962 toiminut yhdistys, joka on rekisteröity vuonna 1999. Viralliselta nimeltään se on Helsingin kansainvälinen lehdistöklubi, mutta tunnetaan ammattipiireissä "Pressinä".
Pressiklubi toimi vuosina 2001-2014 Helsingin Asemaravintolan Pullman Barin yhteydessä. Nykyään klubilla ei ole omaa tilaa. Sitä ennen se on toiminut Hotelli Marskissa, Ravintola Tekniskan yhteydessä ja lyhyen aikaa Kaivokadulla. Pressiklubi on nimensä mukaan perinteinen klubiravintola, joita Suomessa on enää harvoja.
Nancy Olson
Nancy Olson Livingston (s. 14. heinäkuuta 1928 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka nousi nopeasti tähteyteen toisella elokuvallaan Auringonlaskun kadulla, josta hän oli ehdolla myös parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon. Olson jätti 1950-luvun puolivälin jälkeen Hollywoodin ja teki joitakin rooleja Broadwayllä. Hän palasi kuitenkin vielä muutamien elokuvien ajaksi Walt Disney Picturesille, mutta hän vähensi uudestaan roolejaan keskittyäkseen perheeseensä.
Pressiklubi
Pressikubin jäseniä ovat Helsingin Sanomalehtimiesyhdistys HSY, Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto SAL ja Radio- ja Televisiotoimittajien Liitto RTTL. Kannatusjäseniä ovat Suomen Journalistiliitto SJL, ProCom - Viestinnän ammattilaiset ry, Sähköisen Median päätoimittajayhdistys Sämpy, Aikakauslehtien päätoimittajat, Päätoimittajien yhdistys, Suomen tiedetoimittajain liitto ja Suomen freelance-journalistit. Pressin sisäänpääsyoikeus on kaikilla näiden yhteisöjen jäsenillä.
Nancy Olson
Nuoruus
Nancy Olson syntyi Milwaukeessa vuonna 1928. Hän oli lääkäri Henry J. Olsonin tytär. Hän aloitti vuonna 1957 opinnot Wisconsinin yliopistossa, missä hän opiskeli vuoden. Perhe muutti Los Angelesiin, mistä Henry Olson oli saanut paikan Los Angelesin Kalifornian yliopiston (UCLA) obstetriikan ja gynekologian professorina. Nancy Olson jatkoi opiskelujaan UCLA:ssa ja aikoi erikoistua radionäyttelemiseen.
Kirkniemen lasitehdas
Kirkniemen lasitehdas toimi Lohjalla Virkkalan lahden rannalla Jönsbölen kylässä vuosina 1908–1925. Tehdas kamppaili koko toiminta-aikansa taloudellisissa vaikeuksissa, ja se oli useaan otteeseen pysähdyksissä.
Nancy Olson
Yliopistosta Paramountin tähtinäyttelijäksi
Paramount Picturesin kykyjenetsijä näki Olsonin UCLA:n opiskelijanäytelmässä. Hän sai sopimuksen Paramountille, mutta hänet unohdettiin useaksi kuukaudeksi. Sitten Olson lainattiin 20th Century Foxille lännenelokuvan Miesten mies (1949) kuvauksiin.
Pressiklubi
Klubin hallitus myöntää vip-kortteja muun muassa kansanedustajille, ministereille, mepeille ja ulkomaisten lähetystöjen pressivastaaville.
Kirkniemen lasitehdas
Historia
Kirkniemen lasitehtaan perusti joukko apteekkareita Tammisaaren apteekkarin Erik Mikael Eklundin johdolla. Apteekkarit olivat tyytymättömiä siihen, että suomalaisten lasitehtaiden vuonna 1905 solmima hintakartelli oli kesäkuussa 1908 laajennettu koskemaan myös apteekkilasia. Tehtaan sijaintipaikaksi valittiin Lohja, koska lähistön sahoilta oli saatavissa halpaa jätepuuta lasitehtaan polttoaineeksi. Kirkniemen tehdas rakennettiin nopeasti, ja se aloitti tuotannon jo elokuussa 1908. Tehdas joutui kuitenkin heti vaikeuksiin, sillä sen toimintaa jouduttiin alusta lähtien rahoittamaan luotoilla osakepääoman tultua käytettyä tehtaan perustamiseen. Tämä johti muun muassa halvemman lapsityövoiman käyttöönottoon palkkakulujen säästämiseksi. Myös valmistetun lasin hinta jouduttiin pian nostamaan kartellin hintojen tasalle. Tehdas teki näistä toimista huolimatta konkurssin jo vajaan vuoden kuluttua kesäkuussa 1909.
Nancy Olson
Yliopistosta Paramountin tähtinäyttelijäksi
Auringonlaskun katu (1950) teki Olsonista Paramountin kirkkaimpiin kuuluvan nuoren tähden. Hän oli roolistaan ehdolla parhaan naissivuosan Oscariin. Auringonlaskun kadun miespääosaa esitti William Holden, jonka kanssa Olson teki kolme elokuvaa, Vaistosin rikoksen (1950), Sodassa ja rakkaudessa (1951) ja Tiikerihai (1951). Holdenin lisäksi Olson pääsi esiintymään Paramountin toisen suositun näyttelijän kanssa, kun hän oli Bing Crosbyn vastanäyttelijä elokuvassa Sävelten maailmassa.
Broadwaylle ja paluu Hollywoodiin
Hollywood ei ollut täysin täyttänyt Olsonin odotuksia, eikä hän varsinaisesti halunnut olla tähtinäyttelijä. Hän jätti Hollywoodin ja muutti New Yorkiin, missä hän aikoi keskittyä perheensä kasvattamiseen. Olson kuitenkin näytteli Broadwayllä näytelmissä Tunnel of Love, Send Me No Flowers ja Mary, Mary.
Kirkniemen lasitehdas
Historia
Vuonna 1919 tehtyjen järjestelyjen seurauksena tehtaan suurimmaksi omistajaksi tuli turkulainen Åströmin teknillinen tehdas. Tuotanto alkoi samana vuonna, ja myös työntekijämäärä kaksinkertaistui. Tehtaan uudeksi isännöitsijäksi tuli 1921 koneinsinööri John Le Bell (1883–1949). Tehtaan puinen hyttirakennus paloi helluntaina 1922, mutta uusi kivinen hyttirakennus saatiin käyttöön jo samana vuonna. Tässä yhteydessä myös tehtaan vuosituotanto kaksinkertaistettiin 180:stä 334:ään tonniin. Tuotannosta valtaosa meni Åströmin tehtaille Turkuun. Tehtaan kannattavuus oli kuitenkin edelleen huono, ja sen parantamiseksi päätettiin aloittaa kristallilasin valmistus.
Nancy Olson
Broadwaylle ja paluu Hollywoodiin
Olsonin liitto Alan Jay Lernerin kanssa päättyi vuonna 1957, ja hän jäi yksin kasvattamaan parin kahta poikaa. Hän oli ollut jo muutaman vuoden poissa elokuvamaailmasta, kun hänen agenttinsa ilmoitti, että Walt Disney etsi näyttelijöitä uudentyyppiseen elokuvaan. Olson sai osan elokuvasta Pollyanna – iloinen tyttö.
Kirkniemen lasitehdas
Historia
Vuoden 1924 pahasti tappiollinen tilinpäätös johti siihen, että tehdas päätettiin lopettaa ja henkilökunta irtisanoa 1. helmikuuta 1925. Toiminta päättyi kuitenkin jo 19. tammikuuta 1925, kun uudessa hyttirakennuksessa sattunut kaasuräjähdys sytytti tehtaalla tuhoisan tulipalon.
Nancy Olson
Broadwaylle ja paluu Hollywoodiin
Olson piti Walt Disney Picturesin ilmapiiristä ja koki, että yhtiö toimi eri tavalla kuin muut Hollywoodin tuotantoyhtiöt. Hän teki tämän jälkeen Disneylle myös elokuvat Pyörät pilvissä (1961) ja Professorin ihmeelliset keksinnöt (1962). Tämän jälkeen hän hiljensi jälleen uraansa ja otti enemmän roolia kotiäitinä.
Kirkniemen lasitehdas
Historia
Lohjan Kalkkitehdas Oy osti entisen lasitehtaan rakennuksineen ja perusti sinne 1927 konepajakoulun. Lasitehtaan konttorista tehtiin oppilasasuntola, ja entisissä tuotantorakennuksissa oli opetustiloja. Tarpeettomiksi jääneitä asuin- ja tuotantorakennuksia purettiin ajan myötä. Koulu jatkoi toimintaansa eri nimillä vuoteen 1993 saakka. Rakennuksissa toimi sitten pari vuotta ravintola ja majoitusalan yritys, mutta nekin lopettivat kannattamattomina. Vuonna 1998 entisen lasitehtaan vielä jäljellä olleet rakennukset purettiin, ja alue on nykyisin omakotitaloaluetta.
Nancy Olson
Yksityiselämä
Olson oli kahdesti naimisissa. Hänen liittonsa sanoittaja Alan Jay Lernerin kanssa kesti vuodesta 1950 vuoteen 1957. He saivat liitostaan kaksi tytärtä. Toisen miehensä Olson tapasi ollessaan töissä Disneyllä. Alan W. Livingston oli tuottanut Bonanzan ja kehittänyt Bozo the Clown -nimisen hahmon. Olson ja Livingston menivät naimisiin 1962, ja he saivat pojan vuonna 1964. He olivat naimisissa Livigstonin kuolemaan 2009 asti.
Sōta Nakazawa
Sōta Nakazawa (s. 26. lokakuuta 1982 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nakazawa kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2001.
Per Oscarsson
Per Oscar Heinrich Oscarsson (28. tammikuuta 1927 Tukholma – 30. joulukuuta 2010 Skara) oli ruotsalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Oscarsson opiskeli näyttelemistä Gösta Terseruksen oppilaana ja väärensi äitipuolensa nimikirjoituksen päästäkseen Dramatenin oppilaskouluun 1944. Valmistuttuaan 1947 hän sai suuren läpimurtoroolinsa Stig Dagermanin näytelmässä Skuggan av Mart (1948). Työskenneltyään muutaman vuoden Dramatenissa hän sai kiinnityksen Göteborgin kaupunginteatteriin 1953–1959, jossa hän muun muassa teki huomiota herättäneen roolitulkinnan Hamletista. Kesken Hamlet-menestyksen hän irtisanoitui teatterista ja lähti jalkaisin Pariisiin.
Oscarsson poti 1960-luvulla esiintymisjännitystä ja kirjoitti kirjan Nattens färger teatterista, kauhusta ja pelosta. Jouluna 1966 hänen nimensä nousi otsikoihin, kun hän riisuutui televisio-ohjelmassa Hylands hörna. Ramppikuumeen vuoksi hän lopetti näyttämöesiintymiset 1970-luvun ajaksi ja keskittyi kanankasvatukseen. Hän palasi näyttämölle 1989 Kauppamatkustajan kuolemassa Göteborgissa Angereds teaterissa.
Oscarsson on työskennellyt koko ajan elokuvan parissa sekä Ruotsissa että ulkomailla. Hänen varhaisia elokuvaroolejaan oli osa Henning Carlsenin ohjaamassa elokuvassa Nälkä (1966). Hän ohjasi omia elokuvia, kuten Ebon Lundin ja Sverige åt svenskarna. Suosituimpia Oscarssonin roolihahmoja on poliisipäällikkö Gustav Jörgenson rikossarjassa Polisen i Strömstad, jonka Ruotsin televisio on esittänyt vuodesta 1982 lähtien viisi kertaa. Hän on ollut mukana useissa Ruotsin television joulukalentereissa, muun muassa Håll huvet kallt (1994) ja Kaspar i Nudådalen (2001). Myös lyhytfilmi Kan du vissla Johanna? on esitetty SVT:llä useina jouluaattoina. Tuorein on ollut Holger Palmgrenin rooli kolmessa Stieg Larssonin Millennium-trilogiaan pohjautuvassa Millennium-elokuvassa.
Oscarsson avioitui 1954 näyttelijä Gerd Hegnellin kanssa. Toisen puolisonsa kanssa hänellä on poika Boman Oscarsson. Hänen kolmas puolisonsa oli näyttelijä Kia Östling, joka työskenteli apunaisohjaajana elokuvassa Sverige åt svenskarna.
Per Oscarssonin ja Kia Östlingin talo paloi uudenvuodenaaton 2010 vastaisena yönä, ja he molemmat saivat surmansa. Pariskunta tunnistettiin poliisin mukaan hammaskartoista.
Jussi Jäppinen
Jussi Jäppinen (s. 25. toukokuuta 1948 Joutseno) on suomalainen filosofian tohtori, graafinen suunnittelija, tietokirjailija, valokuvaaja ja tutkija. Hän on toiminut näyttelysihteerinä museossa 1970-luvun puolivälissä, vuosina 1977–1984 tietokirjatoimittajana kustannusliike Gummeruksessa ja vuodesta 1984 lähtien omassa graafisen suunnittelun toimistossaan.
Jussi Jäppisen kiinnostuksen kohteita ovat arkkitehtuuri- ja kulttuuriympäristöasiat sekä visuaaliset taiteet. Hän on julkaissut nelisenkymmentä kuvateosta etenkin Keski-Suomesta mutta muualtakin Suomesta ja lähes 30 omaa tai yhteistyökumppanin kanssa tehtyä muuta teosta, etupäässä tietokirjoja arkkitehtuurista ja rakennetusta kulttuuriympäristöstä. Lisäksi Jäppinen on osallistunut kuvittajana, taittajana tai toimittajana satoihin kirja- ja esiteprojekteihin sekä toiminut näyttelyarkkitehtina ja graafisena suunnittelijana useissa museoissa eri puolilla Suomea. Hän on tehnyt myös tyttökalentereita. Hän on pitänyt omia valokuva- ja taidenäyttelyjä sekä osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1971 lähtien.
Hänen laaja väitöskirjansa Oletko koskaan nähnyt kauniin kaupungin (2005) käsittelee Jyväskylän ruutukaava-alueen kaupunkikuvan kehitystä.
Jäppinen on myös tehnyt Jyväskylän vaakunan nykyisen version, joka sopii aiempia versioita paremmin nykyaikaiseen painotekniikkaan. Se otettiin käyttöön vuonna 2000.
Jussi Jäppisen poika on graafinen suunnittelija ja valokuvaaja Juho Jäppinen.
Kuvateokset
Kirjoissa eri tekstintekijöitä (*=omat tekstit, PM=Pekka Mäkelä, TL=Toivo Laakso, JJ=Jaana Janhila, H-MV=Heli-Maija Voutilainen)
Olkaimet
pienoiskuva|Olkaimet, joissa nappikiinnitys. Olkaimet ovat miesten, naisten ja lasten vaatteissa käytettyjä, olkapään yli kulkevia nauhoja, jotka kannattelevat rintaliivejä, muuta alusvaatetta, uimapukua, leninkiä, hametta, housuja, haalaria tai muuta vaatetta. Olkaimet voivat olla kiinteä osa vaatetta tai, etenkin miesten vaatetuksessa, erikseen hankittava asuste (arkikielessä henkselit), joka kannattelee housuja vyön asemesta. Olkaimia voidaan käyttää myös koristeena ilman että vaate erityisesti vaatisi kannattelemista.
Naisten alusasuissa olkaimet ovat 1–2 cm levyisiä, kankaasta tai nauhasta valmistettuja. Ne on kiinnitetty vaatteeseen joko pysyvästi ompelemalla tai erilaisin irrotettavin soljin tai muin kiinnittimin, kuten metallirenkain, napein tai painonapein. Olkaimiin tai niiden kiinnittimiin rakennetaan usein myös mahdollisuus säätää niiden pituutta. Etenkin miesten olkaimet ovat yleensä joustavaa kudosta tai venyvää materiaalia, kuten kumia.
Miesten olkainten kaksi päätyyppiä ovat kolmen kiinnityspisteen Y- ja neljän kiinnityspisteen H-olkaimet, jotka edestä katsoen näyttävät samanlaisilta. Y-tyypissä etuosan kaksi olkainta yhdistyvät selän keskellä yhteiseksi hihnaksi, joka kiinnittyy housunkaulukseen housujen keskikohdassa. Y-olkaimet muodostavat selässä siis Y-kirjaimen muotoisen kuvion. H-olkaimet muodostuvat kahdesta alusta loppuun erillisestä olkainnauhasta, jotka kuitenkin yleensä pidetään yhdessä keskelle selkää sijoittuvan solkimaisen takakappaleen avulla, jolloin ne muodostavat selässä pikemminkin X- kuin H-kirjaimen muotoisen kuvion. Olkaimet kiinnitetään housunkaulukseen perinteisesti napein, mutta nykyään yleisemmin metallisin puristuslukoin eli ”klipsein”. pienoiskuva|Olkaimien klipsejä eli puristuslukkoja. Varsinkin 2000-luvulla miesten olkaimet ovat saaneet entistä yleisemmin muotiasusteen leimaa entisen käyttöasusteen sijaan.
Nadymin piiri
Nadymin piiri on paikallinen kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan keskiosissa Pohjois-Venäjällä. Kunnallispiirin on suuri, sen pinta-ala 103 960 km2 vastaa lähes 1/3 koko Suomen alasta. Piirin hallintokeskus on Nadymin kaupunki.
thumb|right|100px|Nadymin piirin vaakuna thumb|right|180px|Nadymin piirin alue (keltaisella) Jamalin Nenetsiassa
Piiri rajoittuu lännessä Priuralskin piiriin, pohjoisessa Obinlahteen, koillisessa Tazin ja kaakossa Purin piiriin. Piirin etelärajan takana on Hanti-Mansia. Piirin läpi virtaa Obinahteen laskeva kalaisa Nadymjoki ; piiri on alun perin muodostettu kattamaan joen vesistöalue. Seudulla on kymmeniä maakaasu- ja öljykenttiä; alue on erittäin merkittävä petrokemian raaka-aineiden tuotantoalue.
Asukasluvun kehitys
Piirin ja sinne perustetun kaupungin asukasluku kasvoi erityisesti 1970 ja -80-luvuilla. Suurimmillaan asukasluku oli vuoden 1989 seutuvilla:
Väestö nykyään
Nadymin piirin hallintokeskus on Nadymin kaupunki jonka kanssa piiri on kuntaliitossa. Piirin yhteenlaskettu asukasluku oli 2010 väestönlaskennan mukaan 66 530 henkeä. Tästä selvän enemmistön muodostivat kaupunkilaiset: 58 440 henkeä, eli ja vähemmistöön jäivät maaseutuasukkaat: 8 090 henkeä, eli
Nadymin piirissä sijaitsee lisäksi Gazpromin syrjäinen, mutta kansainvälisestikin erittäin merkittävä, arktinen Jamburgin tuotantotaajama, jossa piirin virallisten tilastojen mukaan ei asu ketään, mutta jossa työskentelee yli 13 000 työntekijää.
Liikenneyhteyksiä
Nadymin keskeisin maantie- ja rautatieyhteys kulkee ensin itään Novyi Urengoihin ja sitten 80 kilometriä eteenpäin itään Pyrjoen lähistölle. Täältä maantie- ja junanrata jatkaa etelään Gubkinskiin, Nojabrskiin ja muun muassa Hanti-Mansian Surgutiin. Piirin pohjoisosan Jamburgista junanrata ja maantieyhteys kulkee Novyi Urengoihin, paikallistie Zapoljarnyin kautta myös Pangodyyn. Nadymistä ei vielä muutama vuosi sitten ollut toimivaa rautatie- tai maantieyhteyttä piirikunnan pääkaupunkiin Salehardiin. Nadymissä ja Jamburgissa on lentoasema, joillain pienemmillä paikoilla kopterikenttiä. Meri- tai jokisatamia (avoinna kesäkaudella 2–4 kk) ovat Nadym, Jamburg ja Nyda.
Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan strategiaohjelman mukaan piirikunnan pääkaupunkiin Salehardiin on tarkoitus avata ratayhteys Nadymista vuoteen 2030 mennessä.
Suurin osan piirin alueesta on taigaa tai subarktista tai arktista tundraa ilman valmiita tieyhteyksiä.
Varósia
Varósia (, tai Kapalı Maraş, kansainvälisesti usein Varosha) on Famagustan eli kreikkalaisittain Ammóchostoksen kaupungin eteläosa Pohjois-Kyproksen alueella Kyproksen saarella. Ennen Kyproksen kriisiä se oli turisteille suunnattu alue. Vuoden 1974 jälkeen se on vähitellen muuttunut aavekaupungiksi.
Historia
pienoiskuva|vasen|240px|Murenevia hotelleja Varósiassa.
Famagusta oli suosituimpia matkailukohteita Kyproksella 1970-luvun alussa. Suosion kasvun myötä kaupunkiin rakennettiin monia uusia kerrostaloja ja hotelleja, muun muassa Varósian alueelle. Vuonna 1974 tehtiin Makarios III:ta vastaan Kreikan sotilasjuntan tukema vallankaappaus. Kyproksenkreikkalainen ortodoksi-arkkipiispa oli toiminut saarivaltion presidenttinä vuoden 1960 itsenäistymisestä lähtien. Makarioksen hallintotapa ei kuitenkaan aikaansaanut sopua turkkilais- ja kreikkalaistaustaisten asukkaiden välille. Kyproksenkreikkalaisille tuli lähtö kaupungista 15. elokuuta 1974.
Turkin armeijan saatua sodassa alueen valtaansa se aitasi kaupungin, eikä ole tämän jälkeen päästänyt alueelle ketään muita kuin Turkin armeijan omaa väkeä ja YK:n henkilöstöä. Alueen rakennukset tuhoutuvat hiljalleen, koska niitä ei ole remontoitu yli 30 vuoteen. Turkkilaiset ja kreikkalaiset ovat aloittaneet neuvottelut Varósian uudelleenrakentamiseksi.
Edward Pasquale
Edward Eddie Pasquale (s. 20. marraskuuta 1990 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa KHL-seura Lokomotiv Jaroslavlissa.
Ura
Pasquale pelasi ennen ammattilaisuraansa neljä kautta (2006–2010) juniorisarja OHL:ssä, aluksi Belleville Bullsissa ja myöhemmin Saginaw Spiritissä. Hän nousi kolmannella kaudellaan Saginaw’n ykkösmaalivahdiksi ja valittiin kauden päätteeksi vuonna 2009 OHL:n kolmanteen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana CHL:n vuotuisessa Top Prospects Gamessa, jossa tuli valituksi Team Cherryn parhaaksi pelaajaksi. NHL-seura Atlanta Thrashers varasi Pasqualen vuoden 2009 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella ja teki hänen kanssaan kolmivuotisen tulokassopimuksen vajaa vuosi myöhemmin, toukokuussa 2010. Hän pelasi ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan sekä AHL:n Chicago Wolvesissa että ECHL:n Gwinnett Gladiatorsissa.
Thrashers siirtyi kauden 2010–2011 jälkeen Winnipegiin, Manitobaan, ja joukkueen nimeksi vaihdettiin Jets. Pasquale aloitti AHL-kauden 2011–2012 Winnipeg Jetsin farmijoukkueen St. John's IceCapsin kolmosmaalivahtina, mutta nousi kauden mittaan joukkueen ykkösmaalivahdiksi ohi kokeneempien David Aebischerin ja Peter Manninon. Hän pelasi runkosarjakauden aikana 38 ottelua ja pudotuspeleissä 2012 joukkueensa kaikki 15 ottelua. Hänet nimettiin kauden päätteeksi AHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Pasquale edusti vuonna 2007 Ontarion provinssia Canada Games -tapahtuman jääkiekkoturnauksessa. Hänen joukkueensa voitti turnauksessa kultaa.
Pasquale on pelannut NHL:ssä yhteensä 3 ottelua Tampa Bay Lightningin paidassa kaudella 2018-19.
Siirtyminen Eurooppaan 2019-
Kaudeksi 2019-20 Pasquale siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Barys Nur-Sultanin riveihin. Hän torjui kauden aikana runkosarjan 46 ottelussa torjuntaprosentilla 93,0 ja päästi ottelua kohden vain 2,03 maalin keskiarvolla.
Toukokuussa 2020 Pasquale siirtyi kaksivuotisella sopimuksella toiseen KHL-seuraan, Lokomotiv Jaroslavliin.
Hwang Kyung-Seon
Hwang Kyung-Seon (tai Hwang Gyeong-Seon) (, s. 21. toukokuuta 1986 Soul) on eteläkorealainen taekwondoin. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari naisten 67 kg:n painoluokassa.
Hwang voitti 67 kg:n maailmanmestaruuden Madridissa 2005 ja Pekingissä 2007 kukistettuaan kummallakin kerralla loppuottelussa ranskalaisen Gwladys Epanguen. Gyeongjun MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia.
Hwang voitti Dohan Aasian kisoissa 2006 kultaa 67 kg:n sarjassa. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2006 ja 2012 sekä universiadeissa 2005. Hän voitti junioreiden Aasian-mestaruuden 63-kiloisissa 2003.
HK Donbass
Historia
HK Donbass perustettiin Donetskissa vuonna 2005. Se pelasi Ukrainan pääsarjassa Vyštša Lihassa vuosina 2005–2011. Kaudeksi 2011–2012 Donbass Donetskin edustusjoukkue siirtyi VHL-liigaan Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, kakkosjoukkueen jatkaessa uudistetussa Ukrainan pääsarjassa PHL:ssä. Kaudeksi 2012–2013 Donbass Donetsk liittyi laajennusjoukkueena KHL-liigaan. Donetskissa sijainneeseen seuran Družba-kotihalliin (suom. Ystävyys) mahtui 4 130 katsojaa. Ensimmäisellä KHL-kaudella Donbass Donetsk pelasi Bobrov-divisioonassa kaudella 2012–2013, toisella Tarasov-divisioonassa.
Ukrainan poliittisen tilanteen vuoksi Donbass Donetsk ei pelannut KHL:ää kaudella 2014–2015, eikä ole sen jälkeen osallistunut sarjaan. Joukkue siirrettiin Družkivkan kaupunkiin vuonna 2015 ja se liittyi kaudella 2015–2016 Ukrainan pääsarjaan.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Kenji Haneda
Kenji Haneda (s. 1. joulukuuta 1981 Chiba) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jänis istui maassa
Jänis istui maassa (Häschen in der Grube) on saksalainen leikkilaulu ja kansansävelmä, jonka Alli Nissinen on suomentanut. Tekstin kirjoitti Friedrich Fröbel vuonna 1840; melodian hän perusti toiseen saksalaiseen kansansävelmään Wer die Gans gestohlen hat, der ist ein Dieb.
Gitte Madsen
Gitte Madsen (s. 24. maaliskuuta 1969 Herning) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996, maailmanmestaruuden Saksassa 1997 sekä Euroopan-mestaruuden Tanskan kotikisoissa 1996.
Seuratasolla Madsen edusti muun muassa GOG Gudmea sekä norjalaista Bækkelagets SK:ta.
Pekka Mattila (professori)
Pekka Juhani Mattila (s. 1978 ) toimii Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professorina sekä kouluttajana, neuvonantajana ja kirjoittajana. Toukokuusta 2011 joulukuuhun 2021 Mattila työskenteli Aalto University Executive Education -yhtiön toimitusjohtajana.
Ura
Elokuusta 2010 alkaen Mattila on toiminut Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa ensin markkinoinnin vierailevana professorina (2010–2013) ja elokuusta 2013 helmikuuhun 2023 työelämäprofessorina (Professor of Practice). Helmikuussa 2023 Mattila aloitti Aalto-yliopistossa markkinoinnin professorina.
Ennen yliopistotehtäviä Mattila toimi yli kymmenen vuotta finanssialan kehitys- ja johtotehtävissä sekä markkinointiviestintäyrityksen divisioonanjohtajana. Talvella 2010 Mattila oli perustamassa yritysmarkkinoinnin ja myynnin ratkaisuihin keskittyvää Funnel-ryhmää, jonka hallituksen puheenjohtajana hän toimi kevääseen 2016, Vuosina 2012-2014 hän toimi myös Helsingin OP Pankki Oyj:n hallituksen jäsenenä. Parhaillaan Pekka Mattila vaikuttaa A-lehdet Oy:n, Aro Systems Oy:n, Greenlux Finland Oy:n, FMA Creations Oy:n ja Verso Food Oy:n hallitusten jäsenenä, Nordic Institute of Business and Society (NIBS) -ajatushautomon perustajajäsenenä sekä Helsinki Advanced Interaction Studies Instituten hallituksen puheenjohtajana. Hän on myös Suomen Taideteollisuusyhdistyksen (Design Forum Finland) hallituksen jäsen ja lisäksi vuonna 2017 Pekka Mattila nimitettiin Kansallisgallerian hallitukseen.
Mattila on entinen kokoomuslainen ja oli muun muassa vuodesta 2009 Helsingin juhlaviikoista vastaavan säätiön hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin kaupunginvaltuuston varajäsenenä vuoteen 2017 saakka.
Yksityiselämä
Pekka Mattilan puoliso on kapellimestari Hannu Lintu.
Admiralen-luokka
Admiralen-luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston kahdeksan aluksen muodostama hävittäjäluokka, jonka alukset valmistettiin kahtena alaluokkana.
Suunnittelu
Alukset perustuivat Yarrow'n HMS Ambuscadesta tehtyihin suunnitelmiin ja ne valmistettiin Alankomaissa Yarrowin tuella. Poikkeuksina olivat savuhormien pituus, päämaston siirto torpedoputkien väliin eikä taaemman kansirakenteen päälle sekä Alankomaiden laivaston asejärjestelmät, joita olivat miinoitusmahdollisuus, lentokone sekä keskimmäisten tykkien kilpien puute ja etu- ja takatykin kilpi tornin sijaan.
Van Ghent -luokan aseistus ostettiin Ruotsista Boforsilta. Pääaseina oli neljä 120 millimetrin 50 pituuskaliiperin M/1942 tykkiä, jolla oli mahdollista ampua 53 naulan kranaatteja. Niiden maksimikorotuskulma oli 30 ja 35 astetta. Aluksella oli ammunnan tukena kaksi etäisyysmittaria, joista toinen komentosillalla ja toinen keskilaivassa kansirakenteen päällä. Van Galen -luokan pääaseet olivat 120 millimetrin Wilton-Fijenoordin Mk.5 -tykkejä. Niiden suoja ja asennus oli sama kuin Van Ghent -luokan aluksilla.
Ilmatorjunta-aseistuksena oli Van Ghent -luokan aluksilla neljä 75 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja Van Galen -luokan aluksilla yksi 75 millimetrin ja kaksi kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Ilmatorjunta-aseistusta täydensi neljä 12,7 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. Aluksen muina aseina oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea ja Van Ghent -luokalla valmius kuljettaa 24 miinaa. Van Galen -luokan aluksilla oli valmius miinanraivaukseen.
Propulsiojärjestelmään kuului kahteen akseliin kytketyt Parsonsin turbiinimoottorit, joihin oli kytketty kolme Yarrow'n höyrykattilaa. Van Ghent -luokan kattilapaine oli 250 psitä ja Van Galen -luokalla 370 psi. Järjestelmä tuotti 31 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 36 solmun maksiminopeuden. Alusten säiliöissä oli Van Ghent -luokan aluksilla 300 ja Van Galen -luokan aluksilla 330 tonnia öljyä. Taloudellisella 15 solmun nopeudella Van Ghent -luokan alukset kykenivät matkaamaan 3 200 merimailia ja Van Galen -luokan alukset 100 merimailia enemmän.
Sojuz TMA-15
Sojuz TMA-15 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista Sojuz FG-kantoraketilla 27. toukokuuta 2009 kello 10.34 UTC laukaistu lento vei kolme Retkikunta 20-miehistön jäsentä asemalle. Telakoituminen ISS:ään tapahtui 29. toukokuuta 2009 12.34 UTC. Sojuz TMA-15 laskeutui maahan 1. joulukuuta 2009.
Roman Romanenko on kolmas toisen sukupolven avaruuslentäjä: hänen isänsä ensimmäinen avaruuslento tapahtui Sojuz 26:lla. Robert Thirsk oli ensimmäinen Sojuzilla lentänyt kanadalainen aikaisempien kanadalaisten avaruuslentäjien lennettyä avaruussukkulalla. Frank De Winnestä tuli ensimmäinen länsieurooppalainen ISS:n komentaja.
Kari Järvinen (toimitusjohtaja)
Kari Järvinen oli valtion sijoitusyhtiö Solidiumin toimitusjohtaja vuosina 2009–2017. Hän tuli tehtävään pian yhtiön perustamisen jälkeen 2009.
Uljaala
thumb|200px|Uljaalan kunnallishallintoalue Pietarin kartalla. Uljaala on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Kirovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin lounaisosassa. Kunnallishallintoalue rajoittuu lännessä Marsalkka Žukovin prospektiin, pohjoisessa Sotilas Korzunin katuun ja Veteraanien prospektiin, idässä Ljonja Golikovin katuun ja etelässä Baltian rautatiehen, jolla on Uljaalan asema.
1600-luvulla paikalla sijaitsi Uljaalan kylä. 1800-luvulla seudulle syntyi huvila-asutusta. Leningradin piirityksen aikana Uljaalan eteläpuolelta kulki rintamalinja, ja suurin osa sen rakennuksista tuhoutui. 1960-luvun lopulta lähtien seudulle on rakennettu suuria kerrostaloalueita.
Sven Väth
Sven Väth (s. 26. lokakuuta 1964 Obertshausen, Hessen) on saksalainen pitkän linjan muusikko, musiikkituottaja ja DJ, joka aloitti uransa tiskijukkana 1982. Väth oli yksi Harthouse- ja Eye Q -levymerkkien perustajajäsenistä, joilla oli merkittävä vaikutus 1990-luvun alussa teknon ja trancen lyödessä läpi. Hänen esikoisalbuminsa Accident in Paradise nousi kärkeen brittiläisten rock-kriitikoiden listatessa vuoden 1993 parhaita tanssimusiikkialbumeja.
Anastásios Chapésiis
Chapésiis voitti nuorten maailmanmestaruuden skeetissä Nikosiassa 2007 tuloksella 121 kiekkoa.
Sven Väth
Nykyisin Väth omistaa Cocoon Event Media GmbH -yhtiön, johon kuuluu hänen omistamansa Cocoon Recordings -levymerkki. Hän on myös Frankfurtissa sijaitsevan Cocoon Clubin omistaja.
Täysin automatisoitu luksuskommunismi
Täysin automatisoitu luksuskommunismi (engl. fully automated luxury communism, FALC) on utopistinen konsepti tulevaisuudentilasta, jossa automaatio on vapauttanut ihmiset työnteosta tai pienentänyt työnteon 10-12 viikkotuntiin ja kaikille on tarjolla luksusta yltäkylläisyydestä johtuen. Konsepti tarkoittaa jälkikapitalistista yhteiskuntaa, jossa ei enää kärsitä niukkuudesta.
Pitkä marssi instituutioiden läpi
Pitkä marssi instituutioiden läpi (saks. der lange Marsch durch die Institutionen) on uusmarxilaisten käsite, jolla tarkoitetaan yhteiskunnallisten instituutioiden miehittämistä sisältä päin ja mielipiteenmuokkausta. Nimitys on muodostunut pitkästä marssista Kiinassa.
Kaapattavia instituutioita ovat muiden muassa oikeus- ja yliopistolaitos. Käsitteen keksi Rudi Dutschke vuonna 1967 muotoilemalla uudelleen Antonio Gramscin kulttuurisen hegemonian käsitteen. Antonio Gramscin kulttuuriseen hegemoniaan kuuluu myös elokuvateollisuuden ja teatterin kaappaamiset.