cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Half-Life
Pelin suosion seurauksena Gearbox Software kehitti Valven alaisena Half-Lifelle kolme lisäosaa, Opposing Forcen, Blue Shiftin ja Playstationille julkaistun Decayn. Pelit sisälsivät saman tarinan eri hahmojen näkökulmista, sekä mm. uusia aseita. Lisälevyjen ja jatko-osan ohella pelistä on kehitetty lukuisia modeja, mukaan lukien maailmalla suosittu Counter-Strike sekä vaikeudestaan tunnettu Day of Defeat. Vuonna 2004 Valve Corporation julkaisi pelille jatko-osan nimeltään Half-Life 2, josta tuli edeltäjänsä tapaan menestys. Peli sai vielä kaksi lisäepisodia.
Pelaaminen
290px|thumb|Pelaaja kohtaa kaksi vihamielistä muukalaisolentoa, [[vortigauntia, jaksossa ”Power Up”. Kuva on peräisin pelin Half-Life High Definition Pack -grafiikkapäivityksestä: tämän voi huomata terävämmästä grafiikasta, selkeämmistä tekstuureista sekä haulikosta, joka on hieman erilainen kuin alkuperäisessä pelissä ja muutettu muistuttamaan reaalimaailman Franchi SPAS-12 -taisteluhaulikkoa kokoon taitettavalla tukilla.]] Half-Lifessä juonenkuljetus on toteutettu välivideoiden sijasta pelin grafiikkamoottoria hyödyntävillä ”skriptatuilla kohtauksilla”. Skriptatut kohtaukset vaihtelevat merkittävistä juonenkäänteistä aina pieniin yksityiskohtiin.
Koko peliympäristö on täynnä pieniä skriptattuja kohtauksia; esimerkiksi pelaajan silmien eteen saattaa ilmestyä hirviö kuin tyhjästä. Peliä ei ole myöskään jaettu erillisiin tasoihin, vaan kaikki peliympäristöt on yhdistetty toisiinsa, joskin ympäristön lineaarisen suunnittelun ja skriptattujen kohtausten ansiosta pelaaja etenee jatkuvasti eteenpäin, mitä kutsutaan putkeksi. Half-Lifen peliympäristön suunnittelun takia pelissä on lyhyitä lataustaukoja, joissa peli lataa seuraavan peliympäristön. Peli on kuitenkin jaettu ”jaksoihin”, joiden alkamisesta ilmoitetaan kuvaruudulle ilmestyvällä tekstillä.
Peli on kuvattu pelaajahahmo Gordon Freemanin näkökulmasta. Pelaaja näkee hänestä ainoastaan asetta kannattelevat kädet. Freeman ei puhu kertaakaan koko pelin aikana, mutta pelaaja voi kuulla hänen ääntelyään esimerkiksi tulta koskettaessa. Päähenkilö suunniteltiin niin, että pelaajan reaktiot olisivat Freemanin reaktioita, mikä auttaa pelaajaa samaistumaan päähenkilöön. Freeman ei toimi pelissä kokonaan yksin, sillä toisinaan hän voi kohdata ystävällisiä vartijoita ja tiedemiehiä: vartijat kykenevät antamaan hänelle tulitukea ja tiedemiehet voivat sallia hänelle pääsyn vartioiduille alueille (kuten myös vartijat) tai antaa hänelle parantavan terveysruiskeen.
Half-Lifea edeltäneiden ensimmäisen persoonan ammuntapelien päähahmoista, kuten Doomguysta tai Duke Nukemista, poiketen Freeman ei ole koulutettu sotilas vaan epätoivoiseen tilanteeseen joutunut tiedemies, jolla ei ole "Hazard Course" -harjoitteluradan lisäksi taistelukokemusta, jossa tämä saa muutaman aseen käyttöön erityiskoulutusta. Freemanin kyky selviytyä tavallisesti vakavista tai jopa kuolettavista iskuista selitetään sillä, että hän on pukeutunut vaarallisiin tieteellisiin kokeisiin suunniteltuun HEV-panssaripukuun.
Half-Lifen asearsenaali koostuu pistoolista, revolverista, konepistoolista, haulikosta, käsikranaateista, raketinheittimestä ja varsijousesta. Pelin loppupuolella pelaaja kuitenkin saa haltuunsa myös muutamia scifi-tyyppisiä aseita. High Definition Packissa MP5-konepistooli korvattiin M4-karbiinilla.
Useimmilla aseilla on myös toissijainen hyökkäys; esimerkiksi konepistoolin toissijainen hyökkäys laukaisee aseeseen yhdistetyn kranaatinheittimen. Pelin aseista erikoisin ja samalla tunnetuin lienee lähitaisteluun tarkoitettu sorkkarauta, josta on sittemmin muodostunut eräänlainen Gordon Freemanin ”tavaramerkki”.
Half-Lifen NPC-hahmojen tekoäly sai pelikriitikoilta paljon ylistystä ja vaikutti merkittävästi myöhempien ensimmäisen persoonan ammuntapelien tekoälyn kehittymiseen. Pelaajan kohtaamat vihollissotilaat eivät hyökkää edestäpäin, vaan pyrkivät iskemään sivultapäin tai selustaan. Sotilaat osaavat myös suojautua maaston esteiden taakse, tehdä yhteistyötä ja savustaa pelaajan ulos piilopaikastaan käyttämällä käsikranaatteja. Myös monilla pelin hirviöillä on ilmiselviä käyttäymismalleja; esimerkiksi bullsquidit viihtyvät myrkkyjätealtaissa ja houndeyet liikkuvat laumoissa, useimmiten generaattorien kaltaisten sähkölaitteiden läheisyydessä.
Taistelemisen ohella pelissä on kohtia, joissa pelaajan täytyy ratkaista jonkinlainen pulmatehtävä voidakseen jatkaa etenemistä. Esimerkiksi ”Blast Pit” -jaksossa pelaaja kohtaa valtavan lonkerohirviön; pelaaja ei voi tappaa hirviötä omilla aseillaan, mutta hän voi tuhota sen laukaisemalla rakettimoottorin, jonka alle hirviö on asettunut. Tavallisen liikkumisen ohella pelaaja pääsee jaksoissa ”Blast Pit”, ”On A Rail” ja ”Apprehension” liikkumaan vanhalla junanvaunulla.
Tarina
244px|thumb|left|Half-Lifen alussa tapahtuvan kokeen epäonnistumisen seurauksena [[Maahan ilmestyy Xen-ulottuvuudesta peräisin olevia vihamielisiä muukalaisolioita.]]
Juoni
Kun Freeman herää, resonanssikaskadi on raunioittanut koko tutkimuslaitoksen ja useimmat tämän työtovereista ovat kuolleet. Freeman poistuu koekammiosta, minkä jälkeen onnettomuudesta selviytyneet tiedemiehet kehottavat häntä pyrkimään maan kamaralle. Selviää, että resonanssikaskadi on avannut Maan ja Xenin välille portaalin, jonka kautta Xenin muukalaisolennot kykenevät ilmestymään laitoksen sisätiloihin. Koska olennot osoittavat vihamielistä käyttäytymistä ja hyökkäävät kohtaamiensa Black Mesan työntekijöiden kimppuun, Freeman joutuu puolustamaan itseään ja kohtaa lisää onnettomuudesta selviytyneitä henkilökunnan jäseniä.
Tunteja onnettomuuden jälkeen Yhdysvaltain asevoimat lähettää laitokseen Hazardous Environment Combat Unit-erikoisyksikön sotilaita, jonka tehtävänä on taistella muukalaisolentoja vastaan. Pian ilmenee, että sotilaille on myös annettu käsky eliminoida kaikki tutkimuslaitoksen henkilökunnan jäsenet jotta nämä eivät voisi kertoa resonanssikaskadin jälkiseurauksista, tai salaisista tutkimuksista ulkopuolisille. Freeman alkaa surmaamaan myös sotilaita, aiheuttaen heille mittavia kalustomenetyksiä ja miestappioita. HECU saakin pian määräyksen ottaa Freeman kiinni elävänä tai kuolleena. Samalla Freeman pyrkii Lambda-kompleksiin, jossa tiedemiehet voisivat tiettävästi sulkea portaalin.
Freeman kohtaa matkallaan valtavan lonkerohirviön, jonka hän joutuu tappamaan voidakseen jatkaa matkaansa tutkimuslaitoksessa. Lonkerohirviön kuoltua Freemanin täytyy käynnistää Black Mesan hylätty rautatie, minkä jälkeen hän matkustaa tutkimuslaitoksen halki laukaisukeskukseen, jossa hänen täytyy laukaista avaruusraketti – tieteilijöiden mukaan se kykenisi ”kumoamaan” resonanssikaskadin vaikutukset.
Syvemmällä laitoksessa Freeman joutuu taisteluun salamyhkäisiä mustia operatiiveja vastaan, jotka ovat tulleet laitokseen eliminoimaan henkilökunnan ja muukalaisten lisäksi jopa HECU-sotilaat epäonnistuneen karanteeniyrityksen jälkeen. Pian Freeman joutuu kahden HECU-sotilaan vangiksi jotka yrittävät tappaa tämän jätemurskaimessa, mutta Freeman onnistuu pakenemaan ja tunkeutuu Black Mesan jätteidenkäsittelylaitokseen. Freeman joutuu sektori E:n bioholvikompleksiin, minne Black Mesan tiedemiehet ovat vanginneet Xenin lajeja jo ennen resonanssikaskadia. Freeman pelastaa kolme tiedemiestä, jotka päästävät hänet tutkimuslaitoksesta ulos maanpinnalle jossa sijaitsee ainoa jäljellä oleva reitti Lambda-kompleksiin.
Black Mesan ulkopuolella Freeman joutuu liikkumaan miinakenttien, kalliokielekkeiden ja raunioituneiden rakennelmien halki. Tutkimuslaitos on muuttunut sotilaiden ja muukalaisten väliseksi taistelutantereeksi, jolloin alakynteen jäänyt HECU on lopulta saanut käskyn vetäytyä Black Mesasta ja unohtaa Freemanin jäljittämisen. Kun Freeman lähestyy Lamdba-kompleksia, hän käyttää sotilaiden hylkäämiä varusteita tilatakseen ilmaiskun, jonka avulla hän kykenee tunkeutumaan kompleksiin johtavaan tunneliin.
Tunnelissa Freeman joutuu liikkumaan Black Mesan kanavajärjestelmän halki, minkä jälkeen saapuu Lamdba-kompleksiin. Sisällä Freeman joutuu käynnistämään kompleksin generaattorijärjestelmän, minkä jälkeen hän kohtaa tieteilijöitä, jotka kertovat, ettei Freemanin aikaisemmin laukaisema raketti kyennyt sulkemaan Maan ja Xenin välistä portaalia. Heidän mukaansa jonkinlainen Xenissä asuva voimakas muukalaisolento ylläpitää portaalia, joten ainoa keino ratkaista onnettomuus on surmata se. Tiedemiehet käyttävät salaista kaukosiirrintä, ja siirtävät viime hetkellä ennen tilan raunioitumista Freemanin Xeniin.
Freeman matkustaa Xenin halki ja samalla kohtaa lukemattomia muukalaisolentoja, mukaan lukien hämähäkkimäisen gonarch-olennon. Freeman onnistuu surmaamaan gonarchin, minkä jälkeen hän päätyy omituiseen tehdaskompleksiin, missä hän huomaa xeniläisten suunnittelevan laajamittaista suurhyökkäystä Maapallolle.
Tehtaassa Freeman joutuu xeniläisten kaukosiirtimen avulla luolaan, missä hän kohtaa Nihilanthin, Xenin muukalaisjohtajan, joka ylläpitää Maan ja Xenin välistä portaalia. Pitkän kaksintaistelun jälkeen Freeman tappaa Nihilanthin ja tapaa salaperäisen, salkkua kantavan ”G-Manin”. Jo koko pelin ajan Freemania tarkkaillut G-Man riisuu pelaajan aseista, ja ilmaisee kiinnostuksensa tiedemiehen taistelutaitoja kohtaan. Tämän jälkeen G-Man antaa Freemanille kaksi vaihtoehtoa: joko kohdata valtava armeija Xenin olentoja ilman aseita tai vaihtoehtoisesti siirtyä G-Manin "työnantajien" palvelukseen. Koska jälkimmäinen vaihtoehto johtaa Half-Life 2 -pelin tapahtumiin, se on nähtävästi Half-Life -pelien juonijatkumon kannalta ”oikea” lopetus.
Lisäosat
Half-Lifelle on julkaistu kolme lisäosaa:
Jatko
Half-Lifelle on julkaistu yksi jatko-osa:
On paljon spekuloitu sitä että onko Half-Life 3 kehityksessä. HL3 itsessään on jo maailmanlaajuinen meemi mutta Valve on vahvistanut virallisesti, ettei kolmatta osaa tule.
Kehitys
Half-Lifen takana olivat tietokoneohjelmoijat Mike Harrington ja Gabe Newell, jotka olivat entisinä Microsoftin työntekijöinä hankkineet itselleen miljoonaomaisuuden. Vuonna 1996 he perustivat yhdessä pelitalo Valve Softwaren ja alkoivat suunnitella yrityksen ensimmäistä tietokonepeliä. Harrington ja Newell päättivät tehdä siitä ensimmäisen persoonan ammuntapelin, koska Doomin ja Quaken suosion myötä ammuntapelit kuuluivat yleisimpiin ja suosituimpiin tietokonepeleihin.
Ennen Half-Lifea räiskintäpelit olivat yksinkertaista juoksemista paikasta toiseen ja vihollisten ampumista, joten Valve halusi peliinsä uskottavan juonen ja miljöön. Pelin käsikirjoittajaksi värvättiin palkittu tieteiskirjailija Marc Laidlaw, joka oli tullut tunnetuksi tieteisromaaneista Dad’s Nuke ja The 37th Mandala.
Laidlaw’n käsikirjoittama tarina pohjautui osittain kauhukirjailija Stephen Kingin novelliin Usva, joka oli julkaistu Jälkeen keskiyön -nimisessä novellikokoelmassa. Alun perin pelin nimen piti olla Quiver, mutta Newell nimesi sen uudestaan Half-Lifeksi; nimi on englannin kieltä ja tarkoittaa ”puoliintumisaikaa”.
Viittauksena pelin nimeen Half-Lifen tunnuksena toimii kreikkalainen lambda-kirjain, joka on fysiikassa radioaktiivisen hajoamisen nopeusvakio. Myös Half-Lifen lisäosien nimet ovat viittauksia tieteellisiin termeihin: Opposing Force on ”vastavoima” ja Blue Shift on ”sinisiirtymä”. Tosin Opposing Force vastavoimana tarkoittaa myös arkisemmin sitä, että peliin tutustutaan toisenlaisesta, erikoisjoukkojen sotilaan näkökulmasta. Samoin termi Blue Shift tarkoittaa myös työvuoroa (sinisessä) univormussa ja/tai yövuoroa, jolla viitataankin vartija Barneyn näkökulmasta pelattavaan osuuteen Black Mesan tapahtumissa.
Vuonna 1997 Valve esitteli Half-Lifen suurelle yleisölle E3-messuilla Los Angelesissa, missä peli äänestettiin messujen parhaimmaksi. Alun perin Half-Life oli tarkoitus julkaista yhdessä Quake II:n kanssa vuoden 1997 joulukuussa, mutta Valve oli tyytymätön Half-Lifen pelisuunnitteluun ja päätti viivyttää pelin julkaisua vuodella. Pelin jokainen kartta, hahmomalli ja skriptattu kohtaus suunniteltiin uudestaan, minkä ohella Valven ohjelmoijat parantelivat pelin tekoälyä ja karttasuunnittelua.
Kun työ oli saatu päätökseen, Valve esitteli uudistetun Half-Lifen vuoden 1998 E3-messuilla, missä Half-Life voitti kaksi Game Critics Awards -palkintoa kategorioista ”paras toimintapeli” ja ”paras tietokonepeli”. Half-Life julkaistiin lopulta 19. marraskuuta 1998.
Black Mesan tieteilijöiden äänenä toimi näyttelijä ja sarjakuvataiteilija Harry S. Robins, joka myöhemmin toimi myös Isaac Kleinerin ääninäyttelijänä Half-Life 2:ssa.
Half-Life: Uplink
Half-Life: Uplink on Half-Lifen yksinpelidemo, joka julkaistiin 12. helmikuuta 1999. Uplink esittelee pelin vihollisia, hahmoja ja aseita, mutta se ei varsinaisesti liity valmiin pelin tapahtumiin toisin kuin ensimmäinen demo Half-Life: Day One. Uplink-demo on leikattu Lambda Core -nimisestä kehitteillä olleesta osiosta Half-Lifeen, jota ei kuitenkaan otettu mukaan valmiiseen peliin.
Uplink alkaa pienestä salista, jossa ovat Gordon Freemanin lisäksi tiedemies ja vartija. Tiedemies lähettää Freemanin kääntämään satelliittiantennia, joka lähettäisi Yhdysvaltain asevoimille viestin Black Mesassa tapahtuneesta kaaoksesta. Tätä ennen Gordonin on taisteltava tiensä kymmenien HECU-taistelijoiden ja muiden vihollisten läpi. Kun Freeman on kääntänyt antennin oikeaan suuntaan, sotilaspioneeri hitsaa oven auki. Ennen kuin sotilaat pääsevät antennihuoneeseen, Freeman pakenee. Lopulta hän päätyy huoneeseen, jossa suuri Gargantua-niminen Xen-olio tekee tuhojaan. Uplink loppuu tähän huoneeseen, jättäen demon tarinan kesken.
Uplinkistä julkaistiin joulukuussa 2012 uusittu Source-engine versio. Ilmainen demo vaatii Steamin ja siihen asennetun Black Mesa -modin, joka on myös ilmainen.
Ääniraita
Suurin osa Half-Lifen musiikista on ambient-tyylistä, kuten ”Vague Voices (Black Mesa Inbound)”, jota kuullaan pelin aloittavan esittelykohtauksen aikana. Pelin toimintakohtauksissa kuullaan myös rock-tyylisiä kappaleita, kuten ”Diabolical Adrenaline Guitar (Lambda Core) ja ”Hard Technology Rock”. Osa pelin kappaleista tekee paluun jatko-osassa, Half-Life 2:ssa.
Modit
Half-Life suunniteltiin alusta asti siten, että sen pohjalta olisi helppo tehdä modeja. Tämän vuoksi Valve julkaisi peliä varten Valve Hammer Editor -nimisen kenttäeditorin, joka pohjautui Quaken ja Quake II:n Worldcraftiin. Vuonna 1999 ilmestyi Minh "Gooseman" Len suunnittelema Half-Life -modi nimeltään Counter-Strike, josta tuli nopeasti valtaisan suosittu. Se on yhä maailman suosituin ammuntapeli. Vaikka Counter-Strike onkin Half-Lifen modeista kuuluisin ja pelaajamääriltään suurin, muita suosittuja modeja ovat Action Half-Life, Day of Defeat, Deathmatch Classic, Firearms, Natural Selection, Team Fortress Classic ja Sven Co-op. Yksi kunnianhimoisimmista modeista oli Black Mesa joka siirsi Half-Lifen Source-moottorille. Vuonna 2015 peli ilmestyi itsenäisenä versiona Steam-palvelussa 19.99€ hintaan Early Access -versiona.
Lozère
Lozère oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Lozère muodostettiin osasta Languedocin provinssia.
Aiheesta muualla
thumb|left|Mont Lozère
Arnold Burgen
Arnold Stanley Vincent Burgen (20. maaliskuuta 1922 Finchley, Lontoo – 26. toukokuuta 2022 ) oli englantilainen fysiologian ja farmakologian aloilla työskennellyt lääkäri ja tutkija. Burgen tutki erityisesti biologisten järjestelmien hermoston säätelyn vaikuttavia lääkeaineita.
Burgen valmistui Lontoon yliopistosta lääkäriksi (MB 1945, MD 1959) ja toimi aluksi kotiyliopistossaan opetuksen ja tutkimuksen parissa (1945–1949). Sittemmin hän työskenteli McGill-yliopiston fysiologian professorina Kanadassa (1949–1962), Cambridgen yliopiston farmakologian professorina (1962–1971) ja Britannian kansallisen lääketieteellisen tutkimuslaitoksen (NIMR, National Institute for Medical Research) johtajana (1971–1981). Tämän jälkeen hän jatkoi useissa tieteen ja tutkimuksen organisaation merkittävissä tehtävissä vielä 1990-luvulle saakka. Hän oli esimerkiksi vuonna 1988 perustetun, Lontoosta käsin johdetun Academia Europæan ensimmäinen presidentti (1988–1994) ja tiedeakatemian julkaiseman European Review -tiedejulkaisun ensimmäinen päätoimittaja.
Burgen sai työstään monia tunnustuksia. Hänet aateloitiin työstään lääketieteen parissa. Hän oli muun muassa Royal Societyn jäsen (1964–), ja Cambridgen yliopiston Downing Collegen kunniajäsen vuodesta 1970. Hän oli myös Saksan kansallisen tiedeakatemia Leopoldinan (1984–) ja Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen (1989–). Suomen Akatemian tieteen akateemikko hän oli vuodesta 1990 lähtien.
Kotkan merikaapeli
Kotkan merikaapeli oli 2000-vuosikymmenen puolivälissä vireillä ollut hanke, jonka tarkoituksena oli lisätä sähköntuontia Suomeen Venäjältä 1 000 MW:n merikaapelin avulla, noin 8,7 terawattituntia vuodessa. Määrä olisi vastannut noin kymmentä prosenttia Suomen sähkönkulutuksesta. Kauppa- ja teollisuusministeriö hylkäsi hankkeen joulukuussa 2006.
Hanke
Tarkoituksena oli rakentaa merikaapeli Suomen Mussalon ja Venäjän Kernovon välille. Venäjän puolella merikaapeli olisi liitetty Venäjän kantaverkkoon Sosnovyi Borin lähistöllä sijaitsevan Leningradin ydinvoimalaitoksen läheltä. Leningradin ydinvoimalaitos tuotti tuolloin 28 % koko Luoteis-Venäjän sähköstä ja 50 % Pietarin alueen sähköstä. Hankkeen takana oli Rosenergoatom, joka olisi luonut näin rinnakkaisen markkinakanavan Suomeen sähköä noin 1 460 MW:n maksimiteholla tuovalle Venäjän jakeluverkkomonopolille Inter RAO:lle.
Hakemus pantiin vireille vuonna 2003. Kesällä 2006, kun asiaa oli selvitetty pidemmälle Suomen kantaverkon näkökulmasta, päädyttiin siihen, että investoinnit Suomen kantasähköverkkoon olisivat pienemmät mikäli 1 000 MW:n merikaapeli jaettaisiin kahdeksi pienemmäksi 500 MW:n kaapeliksi.
VTTn selvityksen mukaan vahvistuva sähköntuonti olisi alentanut sähkön tukkuhintaa joitain prosentteja Suomessa. Kustannuslaskelmissa puheena olleen sähkömäärän hinta oli tuolloin Venäjällä maan sisäisin hinnoin noin 150 miljoonaa euroa, kun taas pohjoismaisten sähkömarkkinoiden, Nordpoolin hinnoin sen arvo tukkuhinnoin oli noin 320 miljoonaa euroa. Kaapelin rakentaminen olisi tullut maksamaan noin 300 miljoonaa euroa ja sen olisi toteuttanut United Power, josta omisti 51 % Baltenergo, josta enemmistön puolestaan omisti Rosenergoatom. 49 %:n suomalaisomistuksesta pääosasta vastasi Atanas Tilevin Clippercourt-yhtiö. Hankkeen rahoituksesta pääosan lupasi hoitaa Venäjän ulkomaantalouspankki.
Silloiset kaapelin tehonvaraukset olivat seuraavat:
Kauppa- ja teollisuusministeriö hylkäsi joulukuussa 2006 United Power -yhtiön hakemuksen merikaapelin rakentamisesta. Yhtiö valitti päätöksestä Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka päätti marraskuussa 2007 ministeriön toimineen oikein hylätessään hakemuksen.
Kannanottoja Suomessa ja Ruotsissa
Suomen sähkönjakelusta vastaavan Fingridin mukaan 1 000 MW:n sähköntuonnin lisäys Venäjältä olisi vaarantanut Suomen sähköverkkoturvallisuuden. Myös Fingridin yksi omistajista, Pohjolan Voima, vastusti merikaapelia.
Suomen valtion sähköviranomainen Energiamarkkinavirasto totesi elokuussa 2006 julkitulleessa lausunnossaan, ettei Suomen kantaverkko kestäisi uuden ns. Venäjän merikaapelin aiheuttamaa sähkönsiirtoa ilman merkittäviä vahvistuksia Suomen kantaverkkoon ja uusien siirtoyhteyksien rakentamista Ruotsiin ja Baltiaan. Energiamarkkinavirasto totesi suurhäiriöriskin Suomen kantaverkossa viisinkertaistuvan ja Suomen riippuvuuden tuontienergiasta nousevan huolestuttavan korkealle. Kotkan Energian mukaan Suomen kantaverkko taas olisi kestänyt sähkön lisätuonnin.
Temmeksen vaakuna
thumb|right|150px|Temmeksen vaakuna (1965–2000) Temmeksen vaakuna oli Temmeksen kunnan tunnus vuoteen 2001 saakka, jolloin kunta liitettiin osaksi Tyrnävää. Sen on suunnitellut heraldikko Kaj Kajander, ja se vahvistettiin käyttöön 4. helmikuuta 1965.
Kotkan merikaapeli
Kannanottoja Suomessa ja Ruotsissa
Kotkan merikaapelia kannattivat mm. SCA, Outokumpu ja Stora Enso.
Temmeksen vaakuna
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä alaisen aaltokoroisen hirren yläpuolella yksikorvainen maitokiulu”. Maitokiulu vihreällä pohjalla viittaa karjanhoitovaltaiseen maatalouteen, ja aaltokoroinen hirsi kuvaa Temmesjokea.
Kotkan merikaapeli
Kannanottoja Suomessa ja Ruotsissa
Ruotsin teollisuus on kannattanut sähkön lisätuontia Suomen kautta pohjoismaiseen Nordpooliin. Tämän toteuttamiseksi Ruotsi kannatti siirtokaapelin rakentamista Olkiluodosta Ruotsiin, jolloin Ruotsi voi käyttää Suomessa tuotettua ydinsähköä. Suomi puolestaan voisi korvata Ruotsin vientiä tuomalla omaan käyttöönsä lisää sähköä Venäjältä, josta ainakin osa olisi edelleen ydinvoimalla tuotettua.
Tallinna–Mõisaküla-rata
Tallinna–Mõisaküla-rata oli Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulki Tallinnasta Lellen ja Pärnun kautta Mõisakülaan Latvian pohjoisrajalle.
Rata oli kokonaisuudessaan käytössä vuoteen 2000, jolloin Pärnu–Mõisaküla-radan liikenne päättyi. Vuoteen 2018 asti junat kulkivat Pärnuun asti. Sen jälkeen käytössä on ollut vain Tallinna–Lelle-osuus, jota käyttävät Tallinnan ja Viljandin välillä kulkevat junat.
Rataosat
Rata koostuu kolmesta osasta.
Tallinna–Lelle-rautatie rakennettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa osana kapearaiteista Tallinna–Viljandi-rataa. Rautatie otettiin virallisesti käyttöön elokuussa 1901. Rata muutettiin leveäraiteiseksi useassa vaiheessa 1960- ja 1970-luvuilla. Rataosan pituus on 71,9 kilometriä.
Lelle–Pärnu-rautatie rakennettiin alun perin kapearaiteiseksi ja otettiin käyttöön vuonna 1928. Rata muutettiin leveäraiteiseksi vuosina 1971–1976. Rataosan pituus on 69,5 kilometriä. Rata oli sähköistämätön. Liikenne rataosalla päättyi joulukuussa 2018.
Pärnu–Mõisaküla-rautatie oli alun perin kapearaiteinen rata, joka otettiin käyttöön vuonna 1896. Rata muutettiin leveäraiteiseksi vuosina 1975–1981. Rataosan pituus on 48,6 kilometriä. Rataa käyttivät Riikaan kulkevat junat vuoteen 1992 asti. Liikenne rataosalla päättyi lopullisesti vuonna 2000.
Marcos Chuva
Marcos Chuva (s. 8. elokuuta 1989) on portugalilainen pituushyppääjä.
Vuonna 2008 Chuva osallistui alle 20-vuotiaiden MM-kisoihin ollen kahdestoista pituushypyssä ja karsiutuen 110 metrin aitojen välierissä. Vuotta myöhemmin hän oli alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kahdeksas sekä pituushypyssä että 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 2011 Chuva karsiutui Pariisin sisäratojen EM-kisoissa, mutta voitti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa tuloksella 794 cm ja oli kymmenes Daegun MM-kisoissa tuloksella 805 cm.
Chuva sijoittui 2012 seitsemänneksi Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 792 ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän sai pronssia universiadeista, mutta karsiutui Moskovan MM-kilpailuissa.
Chuvan ennätys on 834 cm, jonka hän hyppäsi Viljandissa 9. elokuuta 2011. Sisäradoilla hän on hypännyt 800 cm Espinhossa 18. helmikuuta 2012.
Itämerentorni
Itämerentorni on Helsingin Ruoholahdessa sijaitseva korkea toimistotalo. Se on osa Kiinteistö Oy Itämerentoria johon kuuluu myös matalampi, kaarevamuotoinen rakennus tornin juuressa. Rakennus toimii SITRA:n sekä PricewaterhouseCoopersin konttorina. Rakennus on aivan Länsiväylän vieressä Itämerentorilla. Rakennuksen korkeus on 66 metriä ja siinä on 18 kerrosta. Talo on valmistunut vuonna 2000, ja sen suunnitteli arkkitehti Pekka Helin. Rakennukselle myönnettiin vuonna 2000 vuoden teräsrakennepalkinto.
Yleistä
Rakennuksessa työskentelee noin 600 henkilöä (2004). Rakennuksen matalassa osassa on kolme sisäpihan ympärille kiertyvää viisikerroksista toimistosiipeä sekä työterveysasema. Tornitalossa on toimistotiloja ja ylimmässä kerroksessa sijaitsee neuvottelutiloja ja saunaosasto. Pohjakerroksessa sijaitsevat aulatilat ja neuvottelutilat. Keskellä rakennusta on lähes tuhannen neliömetrin suuruinen katettu lämmin sisäpiha. Rakennuksen kahdessa kellarikerroksessa sijaitsevat tekniset tilat, varastot ja sosiaalitilat. Maan alle on myös rakennettu 370-paikkainen pysäköintihalli.
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera ja Suomen itsenäisyyden juhlarahasto myi rakennuksen vuonna 2012 Exilion Capital Oy:lle yhteensä 85 miljoonan euron hintaan. Kaupan yhteydessä toimistotornin tilat jäivät edelleen SITRA:n käyttöön. Matalammassa rakennuksen osassa toimii S-market Ruoholahti.
Avex Group
Avex Group (tai lyhyemmin vain Avex) on japanilainen viihdealan, pääasiassa musiikkiteollisuuteen keskittyvä, konserni. Konserniin kuuluu kaikkiaan 22 yhtiötä, joista 15 on emoyhtiö Avex Group Holdings Inc.:n tytäryhtiöitä ja 6 osakkuusyhtiöitä. Yhtiön pääkonttori on Tokiossa, Japanissa ja se työllistää kaikkiaan 1 189 henkeä. Yhtiön liikevaihto maaliskuun 2007 loppuun päättyneellä tuloskaudella oli noin 102 miljardia jeniä. Voittoa yhtiö tuotti vajaat 3,1 miljardia jeniä.
Itämerentorni
Julkisivu
Rakennuksen julkisivuna on käytetty kaksoisjulkisivurakennetta. Valintaan päädyttiin kaupunkikuvallisten ja arkkitehtonisten syiden lisäksi pyrkimys saada säästöä LVI-tekniikan investoinneissa ja energiankulutuksessa. Lisäksi haluttiin vähentää ulkoseiniin ja sen yksityiskohtiin kohdistuvaa sään vaikutusta, pienentää hoito- ja ylläpitokustannuksia sekä parantaa melusuojaa ja tietoturvaa.
Avex Group
Historia
Avex Group perustettiin vuonna 1988 nimellä Avex D.D. Inc. Yhtiö toimi aluksi musiikin tukkuliikkeenä. Vuonna 1990 perustettiin levytysstudio sekä levy-yhtiö Avex Trax. Yhtiö laajentui Yhdysvaltoihin vuonna 1993 perustamalla sinne tytäryhtiön AV Experience America Inc. Samana vuonna järjestettiin ensimmäinen Avexin vuotuisista konserteista: avex rave '93 keräsi Tokyo Dome -areenalle yli 50 000 henkeä. Vuonna 1994 yhtiö laajentui Britanniaan perustamalla sinne ensin Rhythm Republic Limitedin ja sitten Avex U.K. Limitedin, joista jälkimmäinen liitettiin Avex D.D.:n paikalliseen haarakonttoriin vuonna 1997.
Itämerentorni
Julkisivu
Päämateriaalina käytettiin COR-TEN-terästä, joka toimii linkkinä alueen vanhojen teollisuusrakennusten tiiliarkkitehtuurin ja hight-tech-rakennusten välillä. Materiaalin käyttöä puolsivat myös sen ekologiset ominaisuudet, kuten täydellinen kierrätettävyys. Päälimmäiset teräspinnat ovat 1,5 mm:n COR-TEK-kasetteja ja sisemmät levyt 1,0 mm:n paksuisia, pieniaaltoista poimulevyä. COR-TEN-terästä on julkisivun säleiköissä, muototeräksissä, vesipellityksissä, kasettien kiinnitysorsissa sekä osittain kantavissa pilareissa. Tornin julkisivussa on käytetty myös haponkestävää terästä, jonka tarkoitus on keventää julkisivun ilmettä.
Avex Group
Historia
Vuonna 1996 perustettiin tytäryhtiö Avex Asia Limited Hongkongiin. Seuraavana vuonna perustettiin Avex Network, artistien kotisivuista ja tiedonvälityksestä huolehtiva palvelu, jota varten perustettiin myöhemmin tytäryhtiö Avex Network Inc. Samana vuonna Avex Group avasi, yhdessä Sony Music Entertainmentin Japanin yhtiön kanssa Zepp-konserttisalit. Vuonna 1998 yhtiö laajentui Taiwaniin (Avex Taiwan Inc.) ja muutti nimensä Avex Inc.:ksi. Vuonna 1999 perustettiin animaatiostudio Avex Mode ja solmittiin sopimukset Walt Disney Recordsin ja Hollywood Recordsin musiikin jakelusta Japanissa. Joulukuussa 1999 yhtiö listautui Tokion pörssiin.
Jim Carter
Jim Carter (s. 19. elokuuta 1948, Harrogate, Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta ) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa hovimestari Charles Carsonin roolistaan televisiosarjassa Downton Abbey. Hän on näytellyt myös elokuvissa Top Secret – huippusalaista (1984), Rakastunut Shakespeare (1998), Cassandra’s Dream (2007), Kultainen kompassi, (2007) ja My Week with Marilyn (2011).
Avex Group
Historia
Vuonna 2002 perustettiin Avex Asia Holdins Limited hoitamaan Avexin Aasian yhtiöitä, sekä julkistettiin CCCD, CD-levyjen kopionestojärjestelmä. Vuonna 2003 käynnistettiin täysimittainen klassisen musiikin jakelu ja vuonna 2004 aloitettiin japaninkielisen musiikin jakelu Koreassa. Myös vuonna 2004 Avex Inc. -yhtiöstä erotettiin holdingyhtiö Avex Group Holdings Inc., sekä perustettiin uusi yhtiö Avex Management Service Inc. Vuonna 2005 yhtiön rakenne ja toimintamalli uudistettiin nykyiseksi.
Itämerentorni
Julkisivu
Ulkoseinät on rakennettu termorankarakenteisista, nauhamaisista kevytelementeistä, jotka on tuettu holvien välisiin INP-rankoihin. Lasituksena on käytetty 6–8 mm:n karkaistua lasia ja kaarevassa osassa laminoitua lasia. Käytetyt lasilevyt ovat kooltaan keskimäärin 2692 x 855 mm. Yhden lasilevyn paino on noin 30 kg. Ikkunoissa on kiinteät ikkunat, joiden tuuletusaukot avautuvat 925 mm leveään välitilaan, jossa on painovoimainen tuuletus. Ikkunoihin on asennettu moottoroidut kaihtimet. Kaksoisjulkisivun huolto tapahtuu vesikatolle asennetuista ulokepalkkeista käsin.
Avex Group
Tytäryhtiöt
Tärkeimmät tytärtyhtiöt Japanissa ovat:
Jim Carter
Carter on naimisissa näyttelijä Imelda Stauntonin kanssa ja heillä on tytär. Pariskunta tapasi toisensa vuonna 1982 esiintyessään yhdessä näytelmässä Guys and Dolls. Kaikilla perheen jäsenillä oli roolit televisiosarjassa Cranfordin naiset.
Avex Group
Tytäryhtiöt
Lisäksi seuraavat Avex Groupin tytäryhtiöt toimivat muualla maailmassa:
Hallitus
Avex Groupin hallitus 1. syyskuuta 2007.
Kunnian hinta
Kunnian hinta (Orgoglio, suom. ylpeys) on italialainen romanttinen draamasarja, joka kertoo yläluokkaisen Anna Obrofarin ja köyhistä oloista tulevan Pietro Pironin rakkaudesta 1900-luvun alun Italiassa. Sarjasta on valmistunut kaikkiaan 3 tuotantokautta, joissa jokaisessa on 13 jaksoa. Sarjan italiankielinen nimi Orgoglio tarkoittaa suomeksi kirjaimellisesti ylpeys. Sarjan on tuottanut Titanus, RAI, Italia. Yle TV2 aloitti sarjan esittämisen 8.7.2007.
Juoni
Pietro on joutunut jättämään Annan vuosia aiemmin jouduttuaan väärin syytetyksi varkaudesta ja paennut Yhdysvaltoihin. Pietro palaa kotiseudulleen oikaisemaan kokemansa vääryyden, mutta kohtaa nyt Annan, joka on vanhempiensa vaatimuksesta päätynyt kreivi Herman Ludovicin vaimoksi. Kreivillä ei ole aikomustakaan päästää rakastavaisia yhteen eikä Anna pysty kertomaan totuutta nuoresta siskostaan.
Jaksot
Ensimmäinen tuotantokausi Toinen tuotantokausi
Digia
Digia Oyj (ent. SysOpen Digia, ent. SysOpen) on suomalainen ohjelmistoyhtiö, joka on listattuna Helsingin pörssissä. Digia toimittaa ict-ratkaisuja ja -palveluja eri toimialoille, joista keskeisiä ovat finanssipalvelut, julkishallinto, SOTE, kauppa, palvelut, teollisuus sekä energia.
Vuonna 2020 Digia työllisti yli 1200 työntekijää Suomessa ja Ruotsissa (Tukholma). Suomen toimipisteet sijaitsevat Helsingissä, Jyväskylässä, Lahdessa, Oulussa, Raumalla, Tampereella, Turussa ja Vaasassa.
SysOpen (1990–2004) ja Digia (1997–2004)
Vuonna 1990 Kari Karvinen, Jorma Kylätie ja Matti Savolainen perustivat SysOpenin. SysOpen listautui pörssiin 1999 ja se kasvoi voimakkaasti yritysostoin vuosituhannen vaihteen tietämillä.
Vuonna 1997 Pekka Sivonen, Mika Malin ja Jarkko Virtanen perustivat Digia Oy:n.
SysOpen Digia 2004–2007
SysOpen Oyj ja Digia Oy yhdistyivät 4. maaliskuuta 2005 SysOpen Digia Oyj:ksi. Talouselämän arvion mukaan yhdistyminen oli Digialle halpa tapa päästä pörssiin. Uudessa yhtiössä digialaiset saivat paikat sekä hallituksen puheenjohtajana (Pekka Sivonen) että toimitusjohtajana (Jari Mielonen). Syynä tähän oli Digian parempi kannattuus, sen liikevoittoprosentti ennen liikearvopoistoja oli 15, Sysopenilla 9.
Uuden yhtiön pääasiakkaita olivat laitevalmistajat, kuten Nokia, operaattorit ja yritysasiakkaat. Sysopen-Digian hallitukseen kuului Sivosen lisäksi Sysopenin Kari Karvinen (varapuheenjohtaja), Pekka Eloholma, Pertti Kyttälä, Matti Mujunen ja Mikko Terho.
Kesällä 2006 SysOpen Digia Oyj osti integraatio- ja tuotannonohjausohjelmistoja valmistavan Sentera Oyj:n ja Senteran liiketoiminta sulautettiin osaksi SysOpen Digiaa.
SysOpen Digian Pekka Sivonen voitti Ernst & Youngin järjestämän Entrepreneur of the Year -kasvuyrityskilpailun Palvelut-sarjan vuosina 2004-2006. SysOpen Digia oli Suomen johtava tietojärjestelmä- ja viestintäratkaisujen integraattori, joka työllisti vuonna 2005 1100 henkilöä liikevaihdon ollessa 61 miljoonaa euroa. Palkintoperusteluissa Sivosta kehuttiin sinnikkääksi sarjayrittäjäksi, joka etsi koko ajan uusia liiketoimintamahdollisuuksia, oli rekrytoinut hyviä, motivoituneita avainhenkilöitä ja osannut luoda lisäarvoa yritysjärjestelyillä.
Digia 2008–2016
Yrityksen nimeksi tuli Digia Oyj vuonna 2008.
Maaliskuussa 2011 Digia osti Nokialta Qt:n kaupallisen ja avoimen lähdekoodin lisensointi- ja palveluliiketoiminnan.
Alihankkijana Digia kärsi Nokian ongelmista, mistä seurasi useita yt-neuvotteluja. Nokia-alihankinnan loppuminen vei kolmanneksen niin liikevaihdosta kuin työntekijöistäkin, mutta yhtiön it-palvelut kantoivat sen pahimman yli.
Vuonna 2012 Digia osti koko Qt-kehitysympäristön ja siihen liittyvän liiketoiminnan Nokialta. Kaupan myötä Digia alkoi vastata kaikista Qt-teknologiaan liittyvistä toiminnoista, kuten esimerkiksi tuotekehityksestä. Kaupan merkittävimpänä tavoitteena oli parantaa Digian asemaa Qt-ekosysteemissä ja laajentaa Qt-teknologian saatavuutta yhä useammalle alustalle. Neljän miljoonan euron Qt-sijoitus tuotti osakkeenomistajille vähintään kymmeniä miljoonia euroja. Digian toimitusjohtaja Juha Varelius neuvotteli Qt-kaupan Nokian kanssa sen jälkeen, kun Nokia oli hylännyt vanhan alihankkijansa. Vuonna 2016 Talouselämä-lehti arvioi, että kauppa tehtiin pilkkahinnalla. Nokia oli ostanut tammikuussa 2008 norjalaisen Trolltechin ja sen kehittämän sovelluskehitysympäristö Qt:n 104 miljoonalla eurolla.
Digia 2016–
Digia Oyj:n yhtiökokous päätti Digian osittaisjakautumisesta maaliskuussa 2016, ja jakautuminen rekisteröitiin kaupparekisteriin 1. toukokuuta. Digian Qt-liiketoiminta siirrettiin Qt Group -yhtiöön ja Digia-brändin alle jäi Digian Kotimaa-liiketoimintayksikkö. Digian toimitusjohtaja Juha Vareliuksesta tuli Qt Groupin toimitusjohtaja, kun taas Kotimaa-yksikön johdossa alkuvuonna aloittanut Timo Levoranta aloitti uuden Digian toimitusjohtajana. Kesäkuussa 2016 Digia osti Transaktumilta sen omistaman konsulttifirma Igencen parantaakseen asemiaan verkkokauppamarkkinoilla. 24 henkilöä työllistäneen Igencen palveluvalikoimassa oli muun muassa verkkokaupan, tuotetiedonhallinnan, tilaushallinnan ja personoinnin ratkaisuita ja asiantuntijapalveluita ja sen liikevaihto oli 2,26 miljoonaa euroa vuonna 2015. Lokakuussa 2016 Verohallinto ilmoitti valinneensa Digian toteuttamaan kansallisen tulorekisterin.
Keväällä 2017 Digia osti Omni Partners Oy:n ja sen tytäryhtiön Oy Nord Software Ltd:n. Toukokuussa Digian hallitus kertoi järjestävänsä merkintäoikeusannin, jolla se haki noin 12,05 miljoonan euron nettovaroja yritysostoihin, kasvupanostuksiin, pääomarakenteen vahvistamiseen ja yleisiin rahoitustarpeisiin. Merkintäetuoikeusanti ylimerkittiin, sillä osakkeita merkittiin runsaat 6,8 miljoonaa, eli noin 115 prosenttia tarjotuista osakkeista. Annilla kerättiin noin 12,5 miljoonan euron bruttovarat. Yhtiö perusti Finanssiliiketoiminnan tukemaan tuote- ja palveluliiketoiminnan kasvua ja yhdisti Yhteiset palvelut sekä CTO:lle raportoivat funktiot. Joulukuussa Digia osti Integration House -yrityksen. Digialla työskenteli yli 800 työntekijää ja sen liikevaihto oli 96,2 miljoonaa euroa.
Maaliskuussa 2018 Digia osti helsinkiläisen analytiikkaratkaisuihin erikoistuneen Avarea Oy:n, jonka liikevaihto oli noin 3,6 miljoonaa euroa. Avarean tuoteliiketoiminta jäi kaupan ulkopuolelle ja se siirrettiin omaksi yhtiökseen. Digialle siirtyi 41 työntekijää. Kesällä 2018 Digia kertoi ostavansa Mavisystemsin ja sen tytäryhtiön Mirosys Oy:n. Yhteensä 34 henkilöä työllistäneet yhtiöt olivat erikoistuneet Microsoft Dynamics -toiminnanohjausjärjestelmiin ja CRM-ratkaisuihin ja niiden liikevaihto oli kesäkuussa 2017 päättyneellä tilikaudella yhteensä noin 3,2 miljoonaa euroa. Digian liikevaihto oli 112,1 miljoonaa euroa ja se työllisti 1 069 henkeä. Yhtiön liikevoittoprosentti oli 5,8.
Kesäkuussa 2019 Digia kertoi ostavansa Accountorin liiketoiminta-alustoihin ja -palveluihin keskittyneen Accountor Enterprise Solutions -tytäryhtiön, jonka ratkaisut keskittyivät Microsoft Dynamics 365 - ja Oracle NetSuite -palveluihin. Kauppahinta oli 9,4 miljoonaa euroa. Vuonna 2018 Accountor Enterprise Solutionsin liikevaihto oli 12,7 miljoonaa euroa, kesäkuussa 2019 se työllisti 114 henkeä. Digian liikevaihtoa kasvattivat erityisesti verkkoliiketoiminnan, integraatioiden ja ohjelmistorajapintapalveluiden, Microsoftin toiminnanohjausjärjestelmien ja liiketoiminta-analytiikan hyvä kysyntä.
Organisaatio
Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 2016 alkaen ollut Timo Levoranta.
Vuonna 2020 Digian hallitukseen kuuluivat puheenjohtaja Robert Ingmanin lisäksi Seppo Ruotsalainen, Martti Ala-Härkönen, Päivi Hokkanen, Santtu Elsinen ja Outi Taivainen.
Joulukuussa 2019 Digian suurimmat omistajat olivat Ingman Development, Ilmarinen, Etola, Tiiviste-Group, Varma, Matti Savolainen, Skandinaviska Enskilda Banken, Nordea, ja OP.
Vuonna 2020 Digian palvelut oli jaettu kuuteen luokkaan:
Asiakkaat
Digian asiakkaita ovat esimerkiksi Gasum, Helsingin seudun liikenne , Hätäkeskuslaitos , Puolustusvoimat , St1 ja Verohallinto. Digia on uudistanut esimerkiksi Stockmannin verkkokaupan ja sen ERP-alustaa käyttää muun muassa Etola.
Yrityskulttuuri
Digian kulttuuriperiaatteet, oppiminen, jakaminen, rohkeus ja ammattiylpeys, on luotu ja päätetty yhdessä, jotta työntekijät olisivat niihin sitoutuneita. Digian asiantuntijatiimit ovat hyvin itsenäisiä ja ne organisoivat työnsä itse. Digia investoi esimerkiksi koulutukseen, jossa opetetaan ajan hallintaa ja priorisointia. Työntekijöiden tulee osata johtaa itseään. Jotta samoista asioista kiinnostuneet työntekijät voisivat sparrata toisiaan, Digia on ottanut käyttöön erilaisia kohtaamiskanavia.
Vuonna 2019 Digia järjesti kilpailun, jossa etsittiin aitoa arvoa tuottavia digitaalisia ideoita, jotka voisivat auttaa Suomen kilpailukykyä, yhteiskunnallista kehitystä ja hyvinvointia. Kilpailun voitti Suomen Punaisen Ristin, jonka ”Kukaan ei jää ilman apua” -palveluidea saa 100 000 euron arvosta Digian apua idean toteuttamiseen.
Eerste divisie
Pelisysteemi
Jupiler Leagueen kuuluu 20 joukkuetta, jotka pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan, kerran kotona ja kerran vieraissa. Joukkueet kohtaavat toisensa kerran syyskauden aikana ja toistamiseen kevätkaudella joulun ja uudenvuoden käsittävän talvitauon jälkeen.
Kauden päätteeksi sarjasta nousee kolme joukkuetta Eredivisieen. Jupiler Leaguen mestarijoukkue nousee suoraan, sijoille 2.-5. sijoittuneet joukkueet pelaavat noususta karsintaottelut. Sarjan viimeinen joukkue putoaa sarjatasoa alemmas Tweede Divisiehen.
George Baker (näyttelijä)
George Baker (1. huhtikuuta 1931 Varna, Bulgaria – 7. lokakuuta 2011 ) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Bulgarian Varnassa ja opiskeli Lancing Collegessa.
Baker esitti Tiberiusta tunnetussa sarjassa Minä, Claudius (1976). Hän näytteli myös ylikomisario Wexfordia Suomessakin esitetyssä Ruth Rendellin rikosromaaneihin perustuvassa televisiosarjassa vuosina 1987−2000. Bakerilla oli myös pienet roolit James Bond -elokuvissa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa (1969) ja 007 rakastettuni (1977).
Kushtrim Rama
Kushtrim Rama (s. 10. toukokuuta 1987 Skënderaj, Jugoslavia ) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa Turun Palloseuraa. Hän pelasi ainoan Veikkausliigan ottelunsa kaudella 2005 HJK:ta vastaan. Saman vuoden joulukuussa Rama harjoitteli englantilaisten Stoke Cityn ja Wrexhamin kanssa. TPS ja Rama purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä maaliskuussa 2006, jonka jälkeen hän pelasi Kakkosta VG-62:ssa ja Turun Tovereissa.
Kosovolaistaustainen Rama on pelannut myös futsalia turkulaisessa KF Kosovassa. Jalkapallouransa jälkeen hän on toiminut ravintoloitsijana Turussa ja Porissa.
Suomen talous
thumb|Sininen: EU28 Vihreä: Suomi. Reaalisen bruttokansantuotteen vuosimuutos. Suomen talous tarkoittaa Suomen kansantalouden muodostamaa kokonaisuutta, jonka merkittävin osa on yksityinen elinkeinoelämä. Suomi on teollisuusmaa, joka kuuluu Euroopan talousalueeseen ja käyttää yhteisvaluutta euroa sekä noudattaa Euroopan keskuspankin rahapolitiikkaa. Suomen bruttokansantuote on noin 234 miljardia euroa. Bruttokansantuote per capita on 42 340 euroa.
Suomen talous on avoin eli maa käy kauppaa ulkomaiden kanssa, ja vienti muodostaa bruttokansantuotteesta merkittävän osan. Suomen talous on sekatalous, jossa osa hyödykemarkkinoista toimii markkinatalouden mukaan, mutta julkinen valta on mukana merkittävässä osassa palvelutuotantoa ja tukemassa hyödyketuotannon edellytyksiä. Suomen valtio omistaa pääasiassa rautatiet ja suuria teollisuusyrityksiä, joita kutsutaan valtionyhtiöiksi. Suomen valtiolla on myös alkoholin vähittäiskauppa- (Alko) sekä veikkaus- ja rahapelimonopolit (Veikkaus).
Suomessa toteutetaan niin kutsuttua pohjoismaista mallia, eli hyvinvointivaltiota, jossa verotus on kireää, mutta kaikki saavat verovaroin kustannettuja julkisia palveluita edullisesti tai maksutta. Vain osa kansalaisista on järjestelmän nettomaksajia. Suomalaista politiikkaa leimaavat hyvinvointivaltion kannatus ja koko maan asuttuna pitämisen merkitys, jotka huomioidaan talouspolitiikassa. Suomessa kunnat vastaavat merkittävästä osasta palvelutuotantoa. Suomessa on vahvat työmarkkinajärjestöt, joilla on itsenäistä valtaa sopia palkoista ja työehdoista, mutta valtio on ollut mukana suomalaisessa työmarkkinaneuvottelujen erikoisuudessa: tupo-ratkaisussa.
Suomella on merkittävät metsävarat, jotka johtivat metsäteollisuuden kehittymiseen. Metalli-, konepaja- ja öljynjalostusteollisuudet kehittyivät sotakorvausten maksamisen ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan myötä. 1990-luvun alussa Suomi koki merkittävän laman, joka johtui Neuvostoliiton romahduksesta ja epäonnistuneesta rahapolitiikasta. Suomi elpyi tuhansia yrityksiä kaataneesta lamasta ja suurtyöttömyydestä erityisesti uusien kasvualojen vetämänä: informaatioteknologia, matkapuhelimet ja telekommunikaatiopalvelut siivittivät Suomen talouskasvua. Suomi liittyi Euroopan unioniin 1995 ja euroon 2001.
Talouselämä-lehden kokoaman listan mukaan viime vuosina Suomen liikevaihdoltaan suurimpien yritysten joukossa ovat viime vuosina toistuvasti olleet: tietoliikenneteknologiayhtiö Nokia, öljynjalostaja Neste, sekä metsäyhtiöt Stora Enso ja UPM-Kymmene. Suomen kymmenen suurinta yritystä muodostavat noin 7 % Suomen bruttokansantuotteesta. Helsingin pörssi on maan arvopaperipörssi.
Kansantalouden piirteitä
Suomessa julkisyhteisöjen menot ovat suuret verrattuna muihin maihin, julkisten menojen suhde bruttokansantuotteeseen (BKT) oli vuonna 2014 korkein EU-maista 58,7 %, kun EU-maiden keskiarvo oli 48,1 %. – tämä ei tarkoita, että yksityiset menot olisivat 40 % bruttokansantuotteesta. Verojen osuus BKT:sta on 43 %, joten siinä Suomi sijoittui Pohjoismaiden ja Keski-Euroopan maiden väliin vuonna 2013.
Suomen bruttokansantuote vuonna 2017 oli 224 miljardia euroa. Viitevuoden 2017 hinnoin se oli edelleen matalampi kuin huippuvuosina 2007 ja 2008. Ostovoimakorjattu bruttokansantuote henkeä kohti oli vuosina 2011–2015 samaa tasoa kuin esimerkiksi Britanniassa tai Ranskassa.
Vuonna 2015 kansantalouden arvonlisäyksestä noin 60 % tapahtui yksityisellä sektorilla, 20 % julkisella sektorilla ja 20 % kolmannella sektorilla.
Vuonna 2018 Suomen julkisyhteisöjen velka oli 58,9 % bruttokansantuotteesta. Velan BKT-osuus nousi jyrkästi 2010-luvun alkupuoliskolla, mutta kääntyi vienoon laskuun vuosikymmenen puolenvälin jälkeen.
Suomi ei ole koskaan ollut massiivisen työperäisen maahanmuuton kohdemaa, kuten esimerkiksi Ruotsi ja Saksa. Vielä 1970-luvulla Suomesta muutettiin työn perässä lähinnä Ruotsiin. 1980-luvun nousukauden myötä Suomessa päästiin lähelle täystyöllisyyttä, kunnes 1990-luvun laman myötä työttömyys kohosi yli kymmenen prosentin. Lamaa seuranneen nousukauden myötä työttömyys laski voimakkaasti, mutta ei kuitenkaan 1990-luvun vaihteen tasolle. 2010-luvun nihkeän talouskehityksen aikana työttömyys on vaihdellut kahdeksan ja kymmenen prosentin välillä. Työllisyysaste on runsaat kaksi kolmasosaa työvoimasta kun se vuonna 1990 oli noin kolme neljäsosaa.
Suomen vaihtotase on ollut alijäämäinen vuodesta 2011 alkaen.
Maailman talousfoorumin kilpailukykyvertailussa Global Competitiveness Report Suomi oli vuosina 2013 ja 2014 kolmannella sijalla, mutta putosi vuosina 2015 ja 2016 kahdeksanneksi 140 maan joukossa. Se sai kiitosta julkisen sektorin tehokkuudesta ja läpinäkyvyydestä, koulutuksesta ja innovatiivisuudesta. Valtiontalous ja työmarkkinoiden jäykkyys saivat moitteita.
Rahapolitiikka ja inflaatio
Suomen rahayksikkö on ollut vuodesta 1999 euro. Aluksi euro oli vain laskennallinen valuutta, johon sitä edeltänyt markka oli kiinnitetty. Eurokolikot- ja setelit otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002, ja 28. helmikuuta 2002 jälkeen vain euroa on voinut käyttää maksuvälineenä. Euron ja markan välinen vaihtokurssi oli 5,94573.
Suomen liittyminen yhteisvaluuttaan tarkoitti rahapoliittisen liikkumavaran huomattavaa supistumista. Päätökset rahamäärän muutoksista ja korkotasosta tehdään Euroopan keskuspankissa. Aikaisemmin niiden avulla voitiin vaikuttaa inflaatioon ja talouskasvuun. Toisaalta yhteisvaluutta tuo huomattavasti aikaisempaa vakaamman ympäristön ja laajan kotimarkkina-alueen suomalaisille yrityksille.
Hintojen nousu eli inflaatio oli Suomessa sotien jälkeen nopeaa. Koska viennin kilpailukyky kärsi inflaatiosta, tilannetta korjattiin aikaisemmin jokseenkin säännöllisesti devalvaatioilla. Viimeisin näistä jouduttiin tekemään laman seurauksena vuonna 1991. Toistuvat devalvaatiot ja inflaatiot ruokkivat toisiaan, jolloin voi syntyä devalvaatio-inflaatio-kierre. Nykyisin Suomi kuuluu Euroopan talous- ja rahaliitto EMUun ja yhteisvaluutta euroon ja yritysten toiminta on entistä kansainvälisempää, joten valuuttakurssin käyttö Suomen talousongelmien ratkaisemiseen ei ole mahdollista.
Vuoden 2012 keväällä tehdyn ruoan ja alkoholittomien juomien hintavertailun mukaan kuluttajahinnat ovat Suomessa 19 % EU:n keskiarvon yläpuolella.
Julkinen sektori
Suomessa on suuri julkinen sektori. Tavallisten julkishallinnon, maanpuolustuksen ja koulutuksen lisäksi suurin osa terveydenhuollosta on julkista. Kunnat järjestävät myös monia muita palveluja, kuten esimerkiksi lasten ja vanhusten hoitoa sekä kirjastopalveluja. Julkisyhteisöjen menojen suhde bruttokansantuotteeseen on Suomessa maailman suurimpia. Julkisen sektorin kokoa on eri maissa vaikea vertailla, sillä se kattaa eri asioita, Suomessa esimerkiksi ison osan eläkkeistä. Julkisella sektorilla työskentelee 25 % työvoimasta. Kuntasektorilla on 526 000 ja valtiolla noin 142 000 työntekijää.
Suomen valtion budjettitalouden tulopuolesta verot ja veronluonteiset tulot kattavat noin 40 miljardia euroa (2016). Tästä tuloveroa on noin 13 miljardia ja liikevaihtoveroja noin 18 miljardia. Menopuolella suurimmat pääluokat ovat valtiovarainministeriön (17,5 mrd.), sosiaali- ja terveysministeriön (13 mrd.) ja opetus- ja kulttuuriministeriön (6,7 mrd.) hallinnonaloihin kuuluvat menot.