cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William Robertson (sotamarsalkka)
Robertsonin sotilasura alkoi marraskuussa 1877, jolloin hän liittyi värvättynä 17-vuotiaana 16:een ratsuväkirykmenttiin. Hän palveli kymmenen vuotta sotamiehenä, kunnes sai ylennyksen aliupseeriksi. Upseeri hänestä tuli kesäkuussa 1888, jolloin hänet nimitettiin kolmannen rakuunarykmentin aliluutnantiksi. Hän palveli sen jälkeen Intiassa, vuodesta 1892 tiedusteluosastolla Simlan päämajassa. Hän osallistui esikuntatehtävissä vuoden 1894 Chitralin sotaretkeen. Robertson palasi Englantiin vuonna 1896, ja valmistui seuraavana vuonna Camberleyn yleisesikuntakoulusta – ensimmäisenä rivimiestaustaisena kyseisen oppilaitoksen historiassa. Sen jälkeen hän työskenteli sotaministeriön tiedusteluesikunnassa ja palveli buurisodan aikana (1899–1902) ylipäällikkö Frederick Robertsin esikunnassa. Robertson sai marraskuussa 1900 tilapäisen ylennyksen everstiluutnantiksi. Buurisodan päätyttyä hän palasi sotaministeriöön tiedusteluesikunnan ulkomaanosaston päälliköksi. Robertson ylennettiin vuonna 1904 everstiksi ja 1907 hänet nimitettiin Aldershotin varuskuntaa johtaneen Horace Smith-Dorrienin esikuntapäälliköksi. Vuosina 1910–1913 Robertson oli yleisesikuntakoulun komendanttina ja sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Sen jälkeen hän palasi jälleen sotaministeriöön, tällä kertaa sotilaskoulutusosaston johtajaksi. Siinä tehtävässä hän oli myös maailmansodan puhjetessa elokuussa 1914.
Robertson nimitettiin maailmansodan alussa John Frenchin komentaman brittiläisen siirtoarmeijan päämajoitusmestariksi, mistä hän siirtyi tammikuussa 1915 Frenchin esikuntapäälliköksi ja joulukuussa 1915 koko Britannian asevoimien pääesikunnan päälliköksi. Hänet ylennettiin 1915 kenraaliluutnantiksi ja seuraavana vuonna kenraaliksi. Robertson toimi pääesikunnan päällikkönä sodan loppuun asti. Hän tuki voimakkaasti uudeksi ylipäälliköksi Ranskassa nimitettyä Douglas Haigia, joka vaati Britannian miesvoiman ja sotakaluston keskittämistä länsirintamalle. Myös Robertson uskoi ”ratkaisuun lännessä”. Sotaministerinä vuonna 1915 ja pääministerinä joulukuusta 1916 alkaen toiminut David Lloyd George sen sijaan epäili mahdollisuutta saada aikaan läpimurto lännessä ja kannatti mieluummin operoimista Lähi-idässä. Robertson oli tukenut Lloyd Georgen tuloa hallituksen johtoon, mutta pyrki nyt toimimaan tämän suunnitelmia vastaan. Tilannetta vaikeutti myös Robertsonin ja Haigin keskinäinen epäluottamus. Hallituksen kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi Robertson painostettiin lopulta eroamaan esikuntapäällikön tehtävistä helmikuussa 1918. Hän sai siirtyä vähempiarvoiseen tehtävään, ensin itäisen osaston komentajaksi ja toukokuussa 1918 Britannian kotijoukkojen ylipäälliköksi Frenchin tilalle.
Robertson lyötiin ritariksi vuonna 1913 ja 1919 hän sai baronetin aatelisarvon.
Perstorpin piiri
Perstorpin piiri sijaitsee Perstorpin kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Perstorpin kunnan piirit
Pro Lehdistö
Pro Lehdistö Oy oli yhdentoista suomalaisen sanomalehtikustantajan perustama osakeyhtiö, jonka tarkoituksena oli ostaa maakuntalehtien osakkeita, jotta sijoittajat eivät olisi pystyneet ottamaan niitä haltuunsa verrattain vähäisen osakkeiden hinnan vuoksi. Moni maakuntalehti maksoi vain vähäistä osinkoa, mutta sillä oli suuri varallisuus sekä vähäinen velkaisuusaste. Näin ollen osake-enemmistön hankkimalla oli mahdollista päästä suurehkon ja arvokkaan maakuntalehden omistajaksi.
Suomen Viestintäkehitys yritti ostaa myös Aamulehteä, Ilkkaa ja Savon Medioita. Kun 1990-1991 alkoi lama ja osakkeiden arvot laskivat, alkoivat velat ja jo ostettujen osakkeiden alenevat arvot vaarantaa Panostajan olemassaolon. Panostajan pääomaa vahvistettiin 1995 ja se palasi alkuperäiselle toimialalleen kehitysyhtiöksi. Panostajan valtausyritykset torjunut Pro Lehdistö Oy myyntiin Keski-Suomen Media Oy:lle 1996.
Sanomalehtikustantajat suhtautuivat Panostajaan ja Suomen Viestintäkehitykseen negatiivisesti epäillen näitä julkisesti yrityskaappauksesta ja vihamielisestä valtausyrityksestä.
Pro Lehdistön osakkaina olivat mm. Keskisuomalainen Oy, Sanoma Osakeyhtiö, Ilkka Oy, TS-Yhtymä Oy. Varsinkin Sanoman rahoituspanos oli merkittävä. Helsingin Sanomien vaikutus maakuntalehtiin niiden itsenäisen olemassaolon takaajana vaikutti lehtien välisiin suhteisiin ja lehdet alkoivat muodostaa muunlaisiakin yhteistyömuotoja.
Koiraeläimet
pienoiskuva|[[Kojootti (Canis latrans)]] pienoiskuva|Harjasusi (Chrysocyon brachyurus) pienoiskuva|Supikoira (Nyctereutes procyonoides) pienoiskuva|Pensaskoira (Speothos venaticus) pienoiskuva|Blanfordinkettu (Vulpes cana) Koiraeläimet (Canidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu hieman yli 30 lajia. Ne ovat levinneet maapallolla laajalle, ja eri lajit ovat sopeutuneet hyvin erilaisiin elinympäristöihin. Koiraeläinlajeja elää niin Saharan aavikolla, arktisella tundralla, lumisessa havumetsässä kuin Amazonin sademetsässäkin. Suomessa elää neljä koiraeläintä: kettu, susi, naali sekä vieraslaji supikoira. Myös kultasakaali on havaittu Suomessa.
Koiraeläimet ovat pääosin muita nisäkkäitä saalistavia lihansyöjiä, mutta osa lajeista on sopeutunut syömään myös muuta ravintoa. Koiraeläimillä on hyvin tarkat kuuloaisti ja hajuaisti.
Koiraeläimet voidaan jakaa susimaisiin ja kettumaisiin koiraeläimiin. Susimaisiin kuuluvat esimerkiksi susi, kojootti ja sakaalit. Ne ovat hyvin sosiaalisia ja elävät usein laumoissa. Kettumaiset koiraeläimet, kuten ketut, elävät yleensä pareittain ja saalistavat yksin. Ne eivät myöskään ulvo eivätkä ruoki pentujaan oksentamalla, kuten susimaiset koiraeläimet tekevät.
Luokittelu
Alla oleva luettelo perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (3. painos, 2005), jonka mukaan koiraeläinten heimossa on kaikkiaan 35 lajia 13 suvun kesken jaettuna. Toisissa lähteissä luokittelu voi kuitenkin olla hieman erilainen. Esimerkiksi suden alalajeja koiraa, dingoa ja punasutta on aiemmin pidetty omina lajeinaan, ja naalin ja aavikkoketun on toisinaan katsottu muodostavan omat Alopex ja Fennecus -sukunsa.
Kehitys
pienoiskuva|Piirros siitä, miltä Hesperocyon-sukuun kuulunut Hesperocyon gregarius saattoi näyttää. Koiraeläinten kehityslinja erkaantui karhujen kehityslinjasta noin 40 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikassa, jossa oli silloin trooppinen ilmasto. Aluksi koirat saalistivat puissa, kunnes Hesperocyon-alkukoira laskeutui maahan 35 miljoonaa vuotta sitten. Hesperocyonilla oli hoikka ruumis ja pitkä häntä, ja se oli kaikkiruokainen. Nykyajan koiraeläimistä se muistutti eniten amerikkalaista harmaakettua.
Koiraeläinten heimo monimuotoistui, ja Cynodesmus muistutti jo rakenteeltaan nykyisiä koiraeläimiä, eniten kojoottia. Sillä oli kissan tapaan sisäänvedettävät kynnet. Koirat laajensivat elinaluettaan, ja noin 20 miljoonaa vuotta sitten syntyi nykyisiä hyeenoita ja sakaaleita muistuttavia lajeja, kuten Epicyon. Ne olivat suuria petoja, jotka saalistivat ilmeisesti laumoissa ja elivät kuten sudet nykyisin.
Koiraeläimiä vaelsi Pohjois-Amerikasta Aasiaan Beringian kautta noin 5–7 miljoonaa vuotta sitten. Niihin aikoihin eli Canis davisii -koira, jonka kehitys haarautui kettumaisiin ja susimaisiin koiraeläimiin. Myös aasialaisen supikoiran, amerikkalaisen harmaaketun ja afrikkalaisen korvakoiran kehityslinjat erosivat muihin koiraeläimiin johtaneista kehityslinjoista. Koiraeläimien levittäytymistä Euraasiassa hyödytti niiden pahimpien kilpailijoiden kreodonttien ja monien hyeenojen vähentyminen ilmaston muuttumisen johdosta. Susimaisista koiraeläimistä erkaantuivat ensimmäisinä korvakoirat. Kettumaisista omaan suuntaansa lähtivät ensin kapinketun esi-isät. Varsinaiset ketut kehittyivät Euraasiassa. Kissakettu palasi Amerikkaan noin puoli miljoonaa vuotta sitten, ja siitä kehittyi naali 250 000 vuotta sitten. Osa kissaketuista sopeutui Pohjois-Amerikan eteläosien aavikkojen elämään. Harmaakettu asutti amerikkalaisia metsiä ja säilytti kykynsä kiipeillä puissa. Japanin saaristoon vaeltaneet supikoirat kehittyivät tanukiksi. Lähi-itään ja Pohjois-Afrikkaan 3–4 miljoonaa vuotta sitten syntyneissä autiomaissa kehittyivät fennekki, vaaleakettu, blanfordinkettu ja hiekkakettu.
Canis arnensis -lajista kehittyivät kojootit, kulta- ja juovasakaalit sekä sudet. Kojoottien esi-isät siirtyivät takaisin Pohjois-Amerikkaan 2 miljoonaa vuotta sitten. Myös osa susista palasi Pohjois-Amerikkaan. Niistä kehittyivät eteläamerikkalaiset ketut ja harjasusi.
Susia alkoi elellä ihmisten läheisyydessä jo satojatuhansia vuosia sitten. Niistä kesyyntyivät kesykoirat viimeisen jääkauden lopulla runsaat 10 000 vuotta sitten.
Hyypänmäki
Alueella toimii Hyypän hiihtourheilukeskus, ja lähistöllä on valaistu hiihtolatu.
Perimätiedon mukaan isonvihan aikaan Hyypänmäellä rotkossa on sijainnut piilopirtti. Rakennuksen jäänteitä ei kuitenkaan ole löydetty. Paikan nimi on nykyisissä kartoissa Piilopirtinrotko.
Hyypänmäen korkeimmalla kohdalla sijaitsee merimerkki, joka ollessaan linjassa Keskiniemen tunnusmajakan kanssa ohjaa alukset saaren pohjoispuolitse kulkevalle veneilyväylälle. Mäellä on ollut aiemmin tunnusmajakka, niin kutsuttu Hyypän pooki, joka on rakennettu noin 1790-luvulla. Pooki on ollut olemassa vielä ainakin vuonna 1912, jolloin Samuli Paulaharju kuvasi sen. Vuonna 1937 tunnusmajakan paikalle rakennettiin rautateline, jolle sijoitettiin pieni sektoriloisto.
Hyypänmäen laella nykyisen merimerkin lähettyvillä on sijainnut myös yksi Struven ketjun mittauspisteistä vuodelta 1841. Pistettä ei ole ketjua mitatessa merkitty maastoon pysyvästi, koska ympäristön hiekka siirtyy jatkuvasti eikä paikalla ole kiinteitä pisteitä.
Don Schollander
Donald Arthur (Don) Schollander (s. 30. huhtikuuta 1946 Charlotte, Pohjois-Carolina) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Don Schollander kasvoi Lake Oswegossa, Oregonissa, ja pääsi uintivalmentaja George Hainesin oppiin Santa Claraan, Kaliforniaan.
Tokion 1964 olympialaisissa Schollanderista tuli ensimmäinen uimari, joka voitti neljä kultamitalia yksissä olympiakisoissa. Hän voitti 100:n ja 400 metrin vapaauinnin, jälkimmäisen maailmanennätysajalla 4.12,2. Kaksi muuta kultamitalia hän voitti vapaauintiviesteissä, joissa hän ui ankkuriosuuden. Molemmissa viesteissä Yhdysvaltain joukkue teki maailmanennätyksen.
Schollander ui urallaan 16 maailmanennätystä. Vähän ennen Méxicon 1968 olympialaisia hän ui 200 metrin vapaauinnin ME-ajan 1.54,3. Méxicossa Schollander jäi kuitenkin tuossa ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa olleessa lajissa toiseksi ajalla 1.55,8. Uransa viidennen kultamitalin hän sai 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui jälleen neljännen osuuden. Schollander lopetti uintiuransa Méxicon kisoihin.
Schollander valittiin International Swimming Hall of Fameen 1965 eli kesken aktiiviuransa.
Bandyliigakausi 2003–2004
Jääpallon bandyliigassa kaudella 2003-2004 pelattiin ensin kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen pelattiin kahdeksan parhaan joukkueen kesken pudotuspelit.
Suomen mestaruuden voitti Tornion Palloveikot.
Runkosarja
Sarjaan nousi Mikkelin Kampparit
Puolivälierät
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta siten, että ensimmäinen ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä aloittaen paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Suomen mestarit
ToPV: Markku Aarni, Hannu Mokko, Mikko Lukkarila, Sami Harjuoja, Tommi Haarakoski, Teemu Collin, Mikko Aarni, Pekka Hiltunen, Jussi Harjuoja, Veli-Matti Körkkö, Antti Ekman, Mika Jussila, Ville-Veikko Angeria, Jussi Karjalainen, Marko Herajärvi, Erkki Koivuranta, Jukka Ohtonen, Jari Vaattovaara, Marko Veittikoski, Igor Zolotarev, Tommi Nurkkala.
Pia-surmat
Pia-surmiksi kutsutaan kahta 1990-luvulla Pohjanmaalla tapahtunutta henkirikosta. Lehdistössä tapausta kutsuttiin tällä nimellä, koska molemmat uhrit olivat Pia-nimisiä. Molempien ruumiit löydettiin vedestä, toinen vasta kuuden kuukauden kuluttua surmasta.
5. lokakuuta 1991 Vassorinlahdesta, Mustasaaren edustalta löydettiin nuoren Pia Kristiina Kurun (s. 13. elokuuta 1974 ) ruumis. Hänen henkilöllisyytensä ja kuolinsyynsä selvitettiin pian. Poliisi ei saanut tappajaa heti kiinni, ja tämä ehtikin surmata ennen kiinnijäämistään vielä toisen tytön, Pia Töylin vuonna 1994. Toisen uhrin ruumis löydettiin Hirvijärven tekoaltaasta Nurmosta. Tytöt olivat yrittäneet liftata, ja mies surmasi molemmat samalla tekotavalla. Taustalla oli ilmeisesti seksuaalinen motiivi. Tapausten selvitystyö kesti vuosia.
Tapahtumat
Isokyröläinen 17-vuotias Pia Kuru lähti perjantaina 4. lokakuuta 1991 viettämään iltaa ravintola Paukavuoreen Nurmoon, josta hän myöhemmin saman illan aikana siirtyi tuttaviensa luokse Seinäjoelle. Muuan pyöräilijä näki Pia Kurun Seinäjoella lähellä Murron tasoristeystä liftaamassa Isonkyrön suuntaan kello 23.50, mikä oli viimeinen havainto hänestä elossa. Varhain seuraavana aamuna Mustasaaren Vassorinlahdella kalastaja kiinnitti huomionsa vedessä olleeseen myttyyn, joka osoittautui nuoren tytön ruumiiksi, ja ilmoitti löydöstään poliisille. Välittömäksi kuolinsyyksi todettiin kuristuminen. Sunnuntaiaamun lehdet kertoivat merestä löytyneestä tuntemattomasta vainajasta, ja sen perusteella Pia Kurun omaiset ottivat yhteyttä viranomaisiin. Poliisi kuulusteli kaikki henkilöt, jotka olivat olleet tekemisissä Pia Kurun kanssa hänen katoamisiltanaan, sekä ruumiin löytöpaikan lähiympäristön asukkaat. Muutaman Vassorinlahden lähistöllä olleen talon asukkaat kertoivat kuulleensa surmayönä epätavallisen kovan auton äänen. Rikoksen selvittämiseen haettiin vihjeitä muun muassa Poliisi-TV:n kautta, mutta tapaus pysyi selvittämättömänä.
Kolme vuotta myöhemmin, 11. lokakuuta 1994, Ilmajoen poliisille tehtiin katoamisilmoitus 20-vuotiaasta Pia Töylistä, joka oli hävinnyt jäljettömiin lähes kaksi viikkoa aiemmin. Pia Töyli oli työskennellyt au pairina Italiassa ja puhunut useaan otteeseen, myös juuri ennen katoamistaan, aikeistaan lähteä takaisin Italiaan. Hänen passinsa ja rahansa olivat kuitenkin kotona. Katoamisiltanaan 30. syyskuuta Pia Töyli oli käynyt ystävänsä kanssa ilmajokelaisessa ravintolassa, ja sieltä hän oli jatkanut matkaansa yksin Seinäjoelle. Viimeinen havainto hänestä oli, kun hänen oli nähty nousevan amerikkalaismalliseen pakettiautoon ravintola Wall Streetin edessä Seinäjoen keskustassa. Lähes kuuden kuukauden kuluttua, 26. maaliskuuta 1995 ulkoilijat löysivät Hirvijärven tekojärvestä Nurmosta puolipukeisen, jo mätänemistilassa olleen ruumiin, jonka henkilöllisyys varmistettiin hammas- ja oikeuslääketieteellisellä tutkimuksella. Uhrille oli tehty seksuaalista väkivaltaa, ja varmuus saatiin myös siitä, että uhri ei ollut kuollut hukkumalla.
Sattumoisin noin kuukausi Pia Töylin katoamisen jälkeen keskusrikospoliisi järjesti väkivaltarikosten tutkintakurssin, jolla oli luennoitsijoina kolme yhdysvaltalaisen FBI:n agenttia. Heidän aiheenaan oli fyysinen ja seksuaalinen väkivalta rikosanalyysin näkökulmasta, painotuksena profilointi. Yksi FBI:n luennoitsijoista mainitsi, että kerran kiinni jäänyt seksuaalirikollinen on todennäköisesti syyllistynyt kymmeneen muuhun samankaltaiseen rikokseen, joista hän ei ole jäänyt kiinni. Kurssilla mukana olleen, Pia Kurun ja Pia Töylin tapauksia selvittäneen rikosylikonstaapelin mieleen muistui tässä tilanteessa vuonna 1968 syntynyt isokyröläismies, joka oli vuonna 1989 syyllistynyt väkisinmakaamiseen Ylihärmässä ja vuonna 1994 väkisinmakaamisen yritykseen Kurikassa. Mies oli todistettavasti ollut autolla liikkeellä Pia Kurun katoamisyönä, sillä Liikkuvan poliisin partio oli tuolloin kirjoittanut hänelle liikennesakon.
Tammikuussa 1995 poliisi otti kyseisen miehen kiinni ja teki kotietsinnän hänen asuntoonsa. Kuulusteluissa mies myönsi tunteneensa Pia Kurun ja kyydinneensä tätä jonkin kerran, mutta kiisti jyrkästi syyllistyneensä mihinkään rikoksiin. Hänet laskettiin kolmen päivän kuluttua vapaaksi, mutta hänen autonsa jäi poliisin tutkittavaksi. Autosta löytyi metallipalloja, joita oli löydetty myös Pia Kurun ruumiista ja vaatteista, ja autosta löytyneen kuljetusliinan taitokset sopivat ruumiista löytyneisiin kuristusjälkiin. Huhtikuussa 1995, Pia Töylin ruumiin löydyttyä, mies otettiin uudelleen kiinni. Miehen kotoa ja hänen autostaan löytyi kuituja punaisesta villakangastakista, joka oli ollut Pia Töylin yllä hänen katoamisiltanaan. Poliisi-TV:lle tulleen vihjeen perusteella löydettiin Pia Töylille kuulunut laukku Kyrönjoesta muutaman kilometrin päästä epäillyn asunnosta.
Oikeuskäsittely
Kyrönmaan käräjäoikeus tuomitsi maaliskuussa 1996 isokyröläisen varastomiehen Harri Erkki Mikael Leppisen (synt. 1968) Pia Kurun taposta 8 vuodeksi kuudeksi kuukaudeksi ja Pia Töylin surmaamisesta 8 vuodeksi kahdeksi kuukaudeksi vankeuteen.
Vaasan hovioikeus kovensi rangaistusta elokuussa 1996. Leppinen sai Pia Kurun taposta sekä aikaisemmasta väkisinmakaamisen yrityksestä ja vapautta loukkaavasta haureudesta 10 vuotta 6 kuukautta vankeutta. Pia Töylin surmasta Leppinen sai 10 vuotta vankeutta.
Leppinen kiisti oikeudenkäynnin aikana kaikki syytteet. Tekninen rikostutkinta kuitenkin osoitti hänen syyllisyytensä, josta eri oikeusasteet olivat yksimielisiä. Molempien uhrien vaatteissa, myös vaatteiden sisäpuolelta, löytyi metallihiukkasia, joiden perusteella oikeus katsoi uhrien ennen surmaamista olleen puolipukeisina Leppisen autossa. Kurun vaatteista löydettiin Leppisen autossa olleen viskoosihuovan kuituja. Lisäksi Leppisen kotitalon pihalta löytyi talon pannuhuoneessa poltettujen vaatteiden tuhkaa, jossa oli samanlaisia nappeja kuin Pia Töylin päällä katoamishetkellä olleessa liivissä.
Leppinen haki valituslupaa Korkeimpaan oikeuteen, mutta anomus hylättiin joulukuussa 1996 ja näin tuomiosta tuli lainvoimainen. Leppinen vapautui vuonna 2004.
Leppisaaren puisto
pienoiskuva|Leppisaaren puistoa Leppisaaren puisto on puisto Helsingin Tammisalossa. Se sijaitsee Vanhanväylänkujan ja Vanhanväylän välissä. Puistossa on paljon pähkinäpensaita, pari suurta mäntyä ja useita kallioita, joilta voi nähdä kauas Roihuvuoreen. Puiston läpi kulkee polku, joka on osittain päällystetty puuhakkeella. Alueella on myös pieni kosteikkoaukio, joka on pääosin heinittynyt. Aukiolla kasvoi ennen pieni kuusi, mutta se kuoli, sillä kallio on siinä hyvin lähellä maanpintaa.
Puiston tapahtumat
Seudun lapset käyvät talvella puistossa laskemassa pulkkamäkeä. Myös muunlaista väkeä liikkuu, esimerkiksi kesäkuussa 2005 jotkut huvittelivat rikkomalla naapuruston kukkaruukkuja. Vuoden 2004 lopussa kaupungin palkkaamat työmiehet poistivat metsästä kuolleita ja huonokuntoisia puita. Kesän 2006 kuivuus vahingoitti kasveja, etenkin pihlajantaimia.
Puiston pähkinäpensaiden historia
Nykyisen Vanhanväylänkujan alueella sijaitsi 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa Tammerlundin talo. Talolla oli puutarhoja, joista osa ylsi nykyisen Leppisaaren puiston alueelle. Puutarhoissa kasvoi pähkinäpensaita, ja sieltä on peräisin puiston runsas pähkinäpensaskasvusto. Kasvitieteilijä V. Erkamo mainitsee pähkinäpensaslehdon vuonna 1949 ilmestyneessä kirjasessaan Ehdotus Helsingin seudun luonnonsuojelukohteiksi. Myös Vanhaväylä 6:ssa oli "pähkinämetsä", mutta sen pääosa hävisi, kun tontti rakennettiin 1950-luvun alussa.
Aubrey Beardsley
Aubrey Vincent Beardsley (21. elokuuta 1872 Brighton, Englanti – 16. maaliskuuta 1898 Menton, Ranska ) oli englantilainen kuvittaja ja kirjailija.
Beardsleyn piirroksille ovat tyypillisiä voimakkaat mustan ja valkoisen kontrastit sekä tummasävyinen symbolismi ja eroottisuus. Hänen töissään on vaikutteita prerafaeliiteilta, japanilaisista puupiirroksista ja antiikin Kreikan vaasien koristelusta.
Beardsley kuului taiteilijaryhmään, joka julkaisi Yellow Book -aikakauslehteä. Hän kirjoitti lehteen taidetta käsitteleviä artikkeleita ja teki kuvituksia. Hän oli myös aikakauden johtavan kulttuurivaikuttajan Oscar Wilden ystävä ja kuvitti tämän teoksen Salome. Beardsley kuvitti lisäksi Thomas Maloryn kuningas Arthurista kertovan Le Morte d'Arthur -teoksen.
Lyhyestä urastaan huolimatta Beardsleylla oli suuri vaikutus aikansa kuvataiteeseen, etenkin julistetaiteeseen.
Callan
Callan on joki Pohjois-Irlannissa, joka yhtyy Blackwateriin 1,6 km ylävirtaan Bond's Bridgeltä. Se on purjehduskelpoinen jollille ja kanooteille 2 kilometriä Fairlwan Bridgelle. Se virtaa pääasiassa etelään Tullynawoodin järveltä, Darkleyn, Keadyn, Tassaghin läpi kohti Armaghia. Yläjuoksu Armaghin lähettyvillä on useita entisiä vesimyllyjä, jotka rakennettiin vesivoiman takia. Joen yli menee myös rautatiesilta Tassaghin kohdalla, joka kerran kantoi rautatielinjaa Armaghista Keadyyn.
Ion (mytologia)
Ion oli kreikkalaisessa mytologiassa Ksuthoksen ja Kreusan poika. Hänen isänsä sai Peloponnesoksen omalta isältään Helleniltä, jossa asuvat joonialaiset ovat saaneet nimensä Ionin mukaan.
Euripideen Ion
Euripides kertoo näytelmässään Ion, että Ion olisikin ollut Kreusan avioton lapsi, jonka tämä sai Apollonin kanssa. Äidin hylättyä lapsensa Apollon pyysi Hermestä pelastamaan lapsen, ja tämä veikin Ionin Delfoin oraakkelin luo Apollonin temppeliin, jossa papittaret huolehtivat lapsesta.
Myöhemmin oraakkeli kertoi Ksuthokselle, että ensimmäinen, jonka hän tapaisi lähdettyään, olisi tämän poika. Vastaantullut henkilö oli Ion, mutta Ksuthos luuli olevansa tämän biologinen isä, kun taas oraakkeli tarkoitti hänen olevan adoptioisä.
Kanelipöllönen
Kanelipöllösen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät.
Ion (mytologia)
Euripideen Ion
Kreusa suunnitteli tappavansa Ionin, koska hän oli mustasukkainen siitä, että Ksuthoksella oli poika mutta hän itse oli lapseton. Samaan aikaan Ion suunnitteli vahingoittavansa Kreusaa. Lopulta Kreusalle selvisi, että Ion on hänen poikansa ja Ksuthos ainoastaan adoptoi tämän.
Kanelipöllönen
Alalajit
Kanelipöllösellä on kaksi alalajia:
Öckerön piiri
Öckerön piiri sijaitsee Öckerön kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Jennifer O’Neill
thumb|O'Neill vuonna 1973 Jennifer O'Neill (s. 20. helmikuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Rio de Janeirossa, Brasiliassa, työskenteli nuoruudessaan mallina ja on myös julkaistu kirjailija.
O'Neill teki läpimurtonsa näyttelijänurallaan vuonna 1971 roolilla Robert Mulliganin elokuvassa Kesä '42. Hän on sittemmin esiintynyt useissa muissa tunnetuissa elokuvissa, joiden joukossa on David Cronenbergin Scanners – tappava ajatus (1981).
Television puolella O'Neill on esiintynyt muun muassa sarjassa Cover Up (1984–1985), jonka alkuperäinen miespääosan näyttelijä Jon-Erik Hexum kuoli tapaturmaisesti kuvauksissa vuoden 1984 lokakuussa.
O'Neill yritti teininä itsemurhaa. Vuonna 1982 hän ampui itseään vatsaan poliisin mukaan vahingossa tarkistaakseen, oliko ase ladattu. Hänellä on ollut monta avioliittoa. Tätä nykyä hän on uskoontullut kristitty.
Luzoninpöllönen
Luzoninpöllönen (Otus longicornis) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Filippiineillä Luzonin saarella. Sen määrä on vähenemässä, ja sen uhkia ovat metsänhakkuu, kaivostoiminta ja maanviljelyksen laajeneminen.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät 360–1 800 metrin korkeudessa, tuoreimmat havainnot ovat 700–1 500 metrin korkeudesta. Se syö lähinnä hyönteisiä. Pesiä, joissa on poikasia, on havaittu toukokuussa.
Costa Blanca
Costa Blanca eli "Valkoinen rannikko" on Alicanten maakunnassa Kaakkois-Espanjassa sijaitseva yli 200 kilometriä pitkä rannikko joka rajoittuu pohjoisessa Denian kaupunkiin ja Costa de Valencia -rannikkoon sekä etelässä Torreviejan kaupunkiin ja Costa Calida -rannikkoon. Nimen Costa Blanca alueelle antoi brittiläinen lentoyhtiö BEA mainostaessaan aluetta turistikohteena vuodesta 1957 alkaen. Costa Blancan alueella turismi onkin merkittävä elinkeino.
Aurinkorannikon tavoin Costa Blanca on suomalaisten suosiossa, ja heitä asuu alueella noin 5 000–8 000.
Seesjärvi
Seesjärvi on järvi Karjalan tasavallan keskiosassa Karhumäen piirin ja Segežan piirin rajalla. Seesjärvi kuuluu Uikujoen vesistöön. Vuodesta 1957 Seesjärvi on ollut luonteeltaan Vienanmeren–Itämeren kanavan säännöstelyallas. Tämän vuoksi siitä käytetäänkin venäläisissä kartoissa nimitystä Seesjärven tekoallas. Tekoaltaan syntyprosessissa järven pinta nousi 6 metriä, minkä vuoksi Paateneen kylässä miltei kaikki talot jouduttiin siirtämään ylemmäksi, sillä ne olisivat muuten jääneet veden alle.
Seesjärven tekoaltaan pinta-ala on noin 900 km² ja sen pinta on 120 metriä merenpinnan yläpuolella. Ennen säännöstelyä pinta-ala oli noin 750 km². Järvi on noin 49 kilometriä pitkä ja 35 kilometriä leveä. Järven pohjoisosa on 50-90 metriä syvää, muu osa järvestä on matalampaa. Järvi on ääriviivoiltaan nelikulmion muotoinen. Pohjoisosan rannoilla on saaria, mutta ulappa on saareton.
Seesjärveen laskee lounaasta Selkien reitti, jonka suurimmat järvet ovat Selkienjärvi, Soutjärvi ja Jänkäjärvi. Luoteesta Seesjärveen laskee Voijärvestä alkunsa saava Suonteleenjoki. Pohjoisesta Seesjärveen laskee vielä Jolmajärvi. Näiden lisäksi Seesjärveen laskee monia pienempiä jokia.
Seesjärven koillisosasta alkaa Sekehenjoki, jota myöten Seesjärven vedet laskevat Uikujärveen ja sieltä edelleen Uikujokea myöten Vienanmereen.
Seesjärvi on todennäköisesti myöhäissyntyinen vajoama, jonka rannat ovat siirrosten vuoksi hyvin jyrkät.
Jatkosodan aikana Seesjärven ympäristössä käytiin Suomen ja Neuvostoliiton välisiä taisteluita. "Seesjärven sukeltaja" oli suomalainen tykkimies, joka upposi järven jään läpi ajettuaan traktorilla tykkilavettia järven poikki Jatkosodan ensimmäisenä talvena. Hänet saatiin pelastettua.
Yaron Nadbornik
Yaron Nadbornik (s. 1980 ) on Suomen juutalaisten seurakuntien keskusneuvoston puheenjohtaja vuodesta 2015 ja Helsingin juutalaisen seurakunnan puheenjohtaja vuodesta 2010. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Hän on toiminut uskontojen välisen yhteistyöjärjestö USKOT-foorumin puheenjohtajana kaksi kautta vuosina 2013–2015 ja 2019–2021. Hän on myös toiminut foorumin varapuheenjohtajana ja viestintäjaoston puheenjohtajana.
Nadbornik aloitti Helsingin juutalaisen seurakunnan puheenjohtajana vuonna 2010, koska halusi seurakunnan tarjoavan nuorille lisää toimintaa. Hän on varoittanut vähemmistöuskontojen aseman heikkenemisestä ja ymmärryksen vähenemisestä. Hänen mukaansa paras keino torjua radikalismia on laadukas uskonnonopetus, joka auttaa integroitumaan suomalaiseen yhteiskuntaan.
Vakioveikkaus
thumb|Vakion logo vuosina 2011-2016 thumb|200px|Vakion logo vuosina 2006-2011 thumb|right|Vakion pelikuponkeja. Vakioveikkaus, joka tunnetaan yleisesti nimellä Vakio, on Suomessa pelattava urheiluvedonlyönnin muoto, jossa yritetään veikata urheilulajin yhden kierroksen tulos. Kohteita yhdellä kierroksella on 8-18 kappaletta ja jokaisesta kohteesta veikataan, kumpi kyseisen ottelun voittaa. Suomessa vakioveikkausta järjestää Veikkaus Oy.
Vakiossa pelaaja veikkaa yhden kierroksen kustakin ottelusta, päättyykö se kotivoittoon, tasapeliin vai vierasvoittoon. Näitä vaihtoehtoja kutsutaan yleisesti merkeillä 1, X ja 2, missä 1 on kotivoitto, X tasapeli ja 2 vierasvoitto. Oikea merkki määräytyy sen mukaan, miten ottelun varsinainen peliaika päättyy.
Vakioveikkaus on Veikkauksen nykyisistä peleistä kaikkein vanhin, ensimmäinen vakiokierros pelattiin jo yhtiön perustamisvuonna 1940. Ensimmäisen rivin täytti Paavo Nurmi. Vakion alkuperäinen nimi oli Voittajaveikkaus, mutta nimi muutettiin Vakioveikkaukseksi vuonna 1951. Vakion pelikohteina oli pitkään vain jalkapallo-otteluita. Talviaikoina Vakion kohteita olivat Englannin ja kesäisin Suomen jalkapallo-ottelut. Ottelut pidettiin viikoittain lauantaisin, ja veikkauskupongit oli 1980-luvulle saakka jätettävä Veikkaus Oy:n asiamiehenä toimivaan liikkeeseen viimeistään edellisenä keskiviikkona. Vuodesta 2000 alkaen vakion kohteena on ollut myös muita urheilulajeja kuten jääkiekko ja Formula 1. Nykyisin veikkaukseen voi Online-järjestelmän avulla osallistua vielä muutamaa minuuttia ennen otteluiden alkua, ja veikkauskierroksia saattaa olla viikossa useitakin.
Alun perin Vakiossa (tunnetaan nykyään nimellä Vakio 1) oli mukana 12 kohdetta, mutta myöhemmin mukaan otettiin 13. kohde. Ensimmäinen Formula-Vakio, jossa Formula 1 -sarjan kuljettajista oli valittu "taisteluparit" pelattiin vuonna 2000 viikolla 34. Kyseisellä viikolla ajettiin Belgian Grand Prix 2000.
Vakiota voidaan pelata myös järjestelmänä, jolloin halutuille kohteille voidaan merkitä useampi merkki. Pelaaja voi merkitä esimerkiksi kohteelle merkit 1 ja X, mikäli hän on epävarma, voittaako kotijoukkue vai tuleeko ottelusta tasapeli.
Enskededalen
thumb|Enskededalen
Vakioveikkaus
Jos vakion kohteena oleva ottelu siirretään, keskeytetään, ottelussa tulee luovutusvoitto tai jos ottelu pelataan sellaisena ajankohtana, ettei sitä voida käyttää veikkauskohteena, oikea merkki ratkaistaan arpomalla. Tällaisissa tapauksissa arvonta suoritetaan painotetusti pelaajien veikkaamien merkkien prosenttijakauman mukaan. Aiemmin arvonta on suoritettu sekä ilman painotusta että etukäteen ilmoitetuin painotuksin.
Voittoluokat
13 kohteen Vakiossa on neljä voittoluokkaa: 13, 12, 11 tai 10 oikein. 12 kohteen vakiossa voittoluokkia on kolme, ja 11 sekä 10 kohteen Vakiossa kaksi. Voittoluokkien voittosummat määräytyvät pelin kokonaisliikevaihdon mukaan ja ne jaetaan prosenttiosuuksina eri voittoluokille oheisen taulukon mukaisesti.
Enskededalen
Enskededalen on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu Skarpnäckin kaupunginosa-alueeseen. Vuonna 2005 kaupunginosan asukasluku oli keskimäärin 2 197, ja maa-alaltaan se on 0,67 neliökilometrin suuruinen.
Vakioveikkaus
Voittoluokat
Jos jossain voittoluokasta ei löydy yhtään voittoon oikeuttavaa tulosta, jaetaan ko. voittoluokan voittosumma muille voittoluokille. Jakosuhde riippuu kohteiden ja voittamattomien voittoluokkien lukumäärästä.
Vakioveikkauksen kierroskohtaisesta kokonaisliikevaihdosta siirretään 2 prosenttia maksettavaksi voittoina pelin myöhemmillä kierroksilla yhtiön määräämällä tavalla.
Matemaattinen todennäköisyys voittaa täysosuma 13 kohteen Vakiossa on 1:1 594 323. Vakiokohteiden merkkien todennäköisyydet eivät kuitenkaan ole samat, vaan todennäköisyys vaihtelee huomattavasti ottelukohtaisesti. Tämän takia todellinen mahdollisuus voittaa 13 oikein on huomattavasti suurempi, mutta toisaalta suosikkeja voimakkaasti painottavat rivit ja järjestelmät jättävät voitto-osuudet pieniksi.
Pelimäärät ja voitot
Vuonna 2004 Vakiota pelattiin 11 eurolla jokaista Suomen asukasta kohden, yhteensä noin 53,8 miljoonalla eurolla. Viikkovaihto Vakiossa vuonna 2004 oli noin 1,01 miljoonaa euroa.
Suomessa saatu suurin vakiovoitto on ollut miljoona euroa, ja se jaettiin kierroksella 7 vuonna 2021. Voittanut peli oli pelattu Helsingissä.
Arlene Dahl
pienoiskuva|Arlene Dahl vuonna 1953. Arlene Carol Dahl (11. elokuuta 1925 Minneapolis, Minnesota – 29. marraskuuta 2021 Manhattan, New York City) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, yrittäjä, kolumnisti ja kirjailija. Hänen poikansa Lorenzo Lamas on myös menestynyt näyttelijänä.
Ura näyttelijänä
Minneapolisissa vuonna 1925 syntyneen Dahlin vanhemmat olivat norjalaisia siirtolaisia. Hän kävi Minnesotan yliopiston näytelmäkurssilla kesälomallaan, ja high schoolin jälkeen hän muutti Chicagoon. Hän työskenteli ensin alusvaatemallina ja Marshall Field’s -tavaratalon sisäänostajana.
Muutettuaan New Yorkiin Dahl sai vuonna 1945 osan Broadway-musikaalista Mr. Strauss Goes to Boston. Sen jälkeen hän näytteli Off Broadway -tuotannossa Questionable Ladies. Elokuva-alalle Dahlin huomasi Warner Brothersin Jack L. Warner, joka teki Dahlin kanssa sopimuksen nähtyään tämän Rheingold Breweryn mainoksessa Rheingold Beer -tyttönä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Isä ja me (1947), ja sen jälkeen hän teki pääsoolin musikaalissa Irlantilainen ruusuni (1947).
Dahl siirtyi Warnerilta Metro-Goldwyn-Mayer ille. Hänen ensimmäinen elokuvansa MGM:llä oli Morsian villiintyy (1948). Red Skeltonin kanssa Dahl näytteli elokuvissa Vaikea vakoilija (1948), Touhukas tomppeli (1950) ja Kolme pientä sanaa (1950). Viimeksi mainittussa hän lauloi kappaleen ”I Love You So Much”.
Dahl näytteli seksikästä Ranskan vastarintaliikkeen jäsentä Anthony Mannin elokuvassa Yllämme giljotiini (1949) ja Van Johnsonin näyttelemän poliisin vaimoa elokuvassa Scene of the Crime (1949). Hänen elokuviansa olivat myös No Questions Asked (1951) ja Pahana syntynyt (1956). Dahlin tunnetuin film noir -elokuva oli Punainen jälki (1956), missä hän näytteli kleptomaania.
Joseph Wiseman
pienoiskuva|Wiseman vuonna 1950 Joseph Wiseman (15. toukokuuta 1918 – 19. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä, joka esitti tohtori Julius Non roolin James Bond -elokuvassa Salainen agentti 007 ja tohtori No (1962). Muihin tuotoksiin lukeutuvat lännenelokuva Leppymättömät (1960) sekä esiintymiset lukuisissa televisiosarjoissa, joiden parissa hän työskenteli myöhemmälläkin iällään.
Arlene Dahl
Ura näyttelijänä
Dahlin tunnetuin elokuva oli Matka maan keskipisteeseen (1959), missä hän näytteli professori Carla Göteborgia. Dahlin poika Lorenzo oli syntynyt vuonna 1958, ja sen jälkeen hän käytännössä jättäytyi sivuun näyttelemisestä, vaikka hän epääsäännöllisesti esiintyi edelleen teatterissa, elokuvissa ja televisiossa.
Joseph Wiseman
Wisemanin tytär kertoi isänsä kuoltua tämän inhonneen Tohtori Non konnanrooliaan ja pelänneen, että hänet muistetaan vain siitä näyttämösuoritustensa sijaan.
Arlene Dahl
Yrittäjä, kirjailija ja paluu näyttelijäksi
Chicago Tribunen omistaja Robert R. McCormick kysyi vuonna 1951 Dahlia kirjoittamaan kauneusaiheista kolumnia lehteensä. ”Let’s Be Beautiful” -kolumnia levitettiin lopulta yli 150 lehteen, ja Dahl kirjoitti sitä yli 20 vuoden ajan. Dahl siirtyi 1950-luvulla myös kauneusalalle, sillä hän perusti Arlene Dahl Enterprisesin, joka myi alusvaatteita ja kosmetiikkaa. Hänestä tuli 1980-luvulla myös tunnettu astrologisti, ja hänen kirjoituksiaan ilmestyi muun muassa Los Angeles Timesissa. Dahl kirjoitti kaikkiaan yli 20 kirjaa kauneudesta sekä astrologiasta. Hänen vuonna 1965 ilmestynyttä teosta Always Ask a Man: Arlene Dahl’s Key to Femininity myytiin yli miljoona kappaletta.
Dahl oli 1970-luvulla miljonääri, mutta hänen silloinen aviomiehensä jätti jälkeensä valtavat velat. Dahl pyysi vuonna 1980 konkurssisuojaa ja teki pikaisen paluun näyttelijäksi. Hän vieraili muun muassa sarjassa Lemmenlaiva ja näytteli muutaman vuoden ajan Lucinda Schenck Wilsonia televisiosarjassa One Life to Live.
Yksityiselämä
Dahl oli kuudesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli Tarzan-elokuvista tunnettu Lex Barker ja toinen argentiinalaissyntyinen näyttelijä Fernando Lamas. Kolmas mies oli puolestaan texasilainen öljypohatta Christian Holmes III ja neljäs venäläinen viiniasiantuntija Alexis Lichine. Dahlin ja Lichinen liitto mitätöitiin vuonna 1969. Dahl nai samana vuonna veneenvälittäjä Skip Schaumin. Dahlin kuudes aviomies oli kosmetiikka-alan johtaja Marc Rosen, joka oli 18 vuotta puolisoansa nuorempi. Dahlilla oli kolme lasta, näyttelijä Lorenzo Lamas sekä Carole Delouvrier ja Stephen Schaum.
Shalom Simhon
thumb|upright|Shalom Simhon Shalom Simhon (, s. 7. joulukuuta 1956 Israel ) on israelilainen työväenpuoluetta edustava poliitikko. Hän oli vuoteen 2002 Ariel Sharonin hallituksessa maatalousministeri, vuonna 2005 hän oli ympäristöministeri. Hän oli maatalousministeri Ehud Olmertin hallituksessa 2006–2009 ja Benjamin Netanjahun johtamassa hallituksessa 2009 ensin maatalousministeri ja sitten vuodesta 2011 teollisuusministeri.
Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran vuonna 1996.
Cape Canaveral
Kaikki NASAn miehitetyt lennot Apollo-ohjelman ajoista alkaen on lähetetty KSC:n puolelta, ja nimenomaan kompleksista 39.
CCSFC (aiemmin CCAFC) on Yhdysvaltain avaruusvoimien rakettien laukaisukeskus, ja USAF käyttää sitä muun muassa vakoilusatelliittien laukaisuun, ja muuhun sotilaalliseen toimintaan. USSF myös vuokraa laukaisualustojaan NASAn ja muiden tahojen käyttöön. Kun luotainten ja satelliittien laukaisu sukkuloilla käytännössä loppui vuoden 1986 Challenger-onnettomuuteen ja Nasan Kompleksi 39 oli varattu yksinomaan miehitettyihin lentoihin, lähes kaikki luotain- ja satelliittilaukaisut tehtiin CCSFC:n puolelta.
Historia
Ensimmäinen raketti, Bumper V-2 laukaistiin alueelta vuonna 1950. Bumper oli V-2, jossa oli WAC Corporal toisena rakettivaiheena.
Vuosina 1963–1973 alue oli nimeltään Cape Kennedy Presidentti John F. Kennedyn mukaan. Presidentin kuoleman jälkeen vuonna 1963 Kennedyn vaimo Jacqueline Kennedy pyysi silloista presidenttiä Lyndon B. Johnsonia nimeämään saaren hänen miehensä mukaan.
Liseberg (Tukholma)
thumb|right|250px|1920-luvulla rakennettuja taloja Lisebergsvägenillä.
Cape Canaveral
Historia
Vaikka nimenmuutos oli senaatin hyväksymä se ei ollut suosittu Floridassa. Vuonna 1973 osavaltion oikeus muutti takaisin yli 400 vuotta vanhan nimen. Kennedyn perhe ilmoitti "ymmärtävänsä muutoksen". Jacqueline Kennedy taas ei koskaan ymmärtänyt nimen muutosta. Kennedy Space Center kuitenkin säilytti nimensä.
thumb|left|450px|Bumper V2:n (Bumper-8:n) laukaisu 24.7.1950 oli Cape Canaveralin ensimmäinen ohjuslaukaisu
Siddhartha (elokuva)
Siddhartha on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1972. Elokuvan on ohjannut Conrad Rooks, ja se perustuu Hermann Hessen romaaniin Siddhartha.
Juoni
Elokuva kertoo tarinan nuoresta Siddharthasta (Shashi Kapoor), joka on syntynyt rikkaaseen perheeseen, ja hänen merkityksellisen elämäntapansa etsinnästä. Tämä etsintä vie hänet läpi ankaran askeettisuuden, aistillisten nautintojen, aineellisen rikkauden, itseinhon ja lopulta ykseyden ja harmonian itsensä kanssa, jota hän on etsinyt. Siddhartha oppii, että elämän salaisuutta ei voida välittää ihmiseltä toiselle, vaan se on saavutettava sisäisen kokemuksen kautta.
Hammarön piiri
Hammarön piiri sijaitsee Hammarön kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Sisällönjakeluverkko
Sisällönjakeluverkko tai sisällönjakoverkko (usein CDN, lyhenne englanninkielisestä termistä Content Delivery Network) on maantieteellisesti hajautettu verkko, joka koostuu välityspalvelimista ja näille tarpeellisista konesaleista ja yhteyksistä. Tällaisen verkon tarkoitus on palvelujen tarjoaminen loppukäyttäjien lähellä, paremmalla toimintavarmuudella ja pienemmällä viiveellä.
Nykyisin sisällönjakeluverkkojen avulla levitetään verkkosisältöjä (tekstiä, kuvaa ja skriptejä), mediatiedostoja (videota, ohjelmistoja ja dokumentteja) sekä suoratoistoa, niin livelähetyksissä kuin on-demand. Toimijat kuten mediayhtiöt, yhteisöpalvelut ja verkkokaupat ostavat palvelin- tai hosting-palvelujen lisäksi sisällönjakelupalveluja verkkopalvelujen nopeuttamiseksi loppukäyttäjälle. Sisällönjakeluverkostot kehittyvät jatkuvasti. Nykyisin tietyt sisällönjakeluverkot tarjoavat esimerkiksi kuvatiedostojen optimointia ja kehittyneitä välimuistiominaisuuksia, jotka säästävät sovelluspalvelinten resursseja.
Monet eri alojen suurimmista verkkoyrityksistä kuten Facebook, Google , Amazon.com ja Netflix ylläpitävät omia sisällönjakeluverkkojaan. Kyseisten yritysten palvelin- ja verkkoinfrastruktuurit ovat jo itsessään maantieteellisesti hajautettuja eri maissa sijaitseviin konesaleihin, ja liiketoiminnan mittakaava on erittäin laaja. Edellä mainituista Amazon (AWS) ja Google myyvät infrastruktuuriaan myös kapasiteettipalvelujen, niin kutsuttujen pilvipalvelujen, eri ohjelmistojen ja palvelujen kehittäjille.
Muita kaupallisia sisällönjakeluverkkoja ovat esimerkiksi Akamai, EdgeCast, Cloudflare ja Incapsula. Aiemmin sisällönjakeluverkot ovat keskittyneet suhteellisen suuriin ja tärkeimpiin verkkopalveluihin. Nykyisin monet sisällönjakeluverkot tarjoavat tuotteilleen lisäarvoa tai peräti keskittyvät palvelunestohyökkäysten pysäyttämiseen ja muihin palomuuripalveluihin. Tietyissä tapauksissa sisällönjakeluverkot tarjoavat palvelujaan freemium-hinnoittelulla, mikä tekee palveluista haluttavia ja taloudellisesti järkeviä myös pienimmille verkkokauppayrityksille tai jopa yksittäisille bloggaajille.
Cloudflare
Cloudflare, Inc. on yhdysvaltalainen yhtiö, joka tarjoaa sisällönjakeluverkkoa, DDoS-suojausta ja muita pilvipalveluita.
Verkkosivusto, jolle Cloudflaren palvelut on otettu käyttöön, ei itse jaa sisältöään, vaan Cloudflare toimii sille käänteisenä välityspalvelimena. Sivuston käyttäjät ottavat tällöin yhteyden Cloudflaren palvelimeen, joka toimii välimuistina haettavalle tiedolle. Cloudflarella on huomattavasti enemmän kapasiteettia käytössään kuin yksittäisellä verkon palvelimella, ja se voi tasata ruuhkahuippuja usean käyttäjän pyrkiessä sivustolle. Lisäksi yhtiön palvelut on suunniteltu vikasietoisiksi.
Cloudflaren pääkonttori on San Franciscossa Kaliforniassa.
Yhtiö on poistanut kolme poliittisista tai sananvapausrikkomuksista. Ensimmäinen oli uusnatsisivusto The Daily Stormer vuonna 2017 Charlottesvillen tapahtumien jälkeisten reaktioiden vuoksi. Elokuussa 2019 Cloudflare lopetti palvelujensa tarjoamisen 8chan-kuvafoorumille, jonne ainakin kolmen joukkoampujan on sanottu postanneen manifestinsa. . Syyskuussa 2022 Cloudflare ilmoitti poistaneensa Kiwi Farms -keskustelupalstan.
Brežnevin oppi
thumb|Leonid Brežnev. Brežnevin oppi on Neuvostoliiton johtajan Leonid Brežnevin mukaan nimetty sotilaallinen ja poliittinen doktriini, jonka mukaan toisten sosialististen maiden tulee puuttua asiaan, jos jokin niistä on luopumassa sosialismista. Doktriinin perusteella Neuvostoliitto sitoi 1960-luvun lopussa Varsovan liiton maat entistä tiukemmin komentoonsa, koska se oikeutti sotilaallisen voimankäytön toisia sosialistisia valtioita kohtaan. Samalla se jähmetti kylmän sodan asetelman Euroopassa vielä kahdeksi vuosikymmeneksi paikalleen.
Historiallinen merkitys
Brežnevin oppi synnytti Tšekkoslovakian miehityksen vuonna 1968, kun Neuvostoliitto ei hyväksynyt Tšekkoslovakian Prahan kevään nimellä tunnettuja uudistuksia. Tšekkoslovakialaiset olisivat halunneet rakentaa inhimillisempää ja modernimpaa sosialismia, johon olisi liittynyt tilinteko stalinismiin ja sensuurin lieventäminen. Uudistusten edetessä vapautuvassa ilmapiirissä alkoi tapahtumien vyöry, joka meni pidemmälle kuin uudistajat aluksi tarkoittivatkaan. Tšekkoslovakia oli siirtymässä kohti demokratiaa ja järjestämässä osittain vapaat ja rehelliset vaalit. Neuvostoliitto epäili kuitenkin menettävänsä otteensa satelliittivaltiostaan, ja Neuvostoliiton kommunistinen puolue päätti turvautua voimakeinoihin. Neuvostoliiton johdolla neuvostopanssarit ja Varsovan liiton joukot tunkeutuivat Prahaan ja ”ohjasivat” maan uudelleen oikeaoppiselle sosialistiselle tielle, johon kuului kommunistisen puolueen kiistämätön yksinvalta tiukassa Neuvostoliiton kontrollissa, tiukka sensuuri ja sosialistinen komentotalous. Neuvostoliiton perusteltua miehitystä lännessä alettiin puhua Brežnevin opista, joka estäisi Itä-Euroopan kansoja saavuttamasta vapautta.
Itä-Euroopan vapautumispyrkimyksiä Neuvostoliitto oli hillinnyt asevoimin jo useita kertoja aiemminkin, esimerkiksi Unkarin kansannousun aikaan vuonna 1956, mutta 1960-luvun lopun ilmapiirissä Tšekkoslovakian kriisi aiheutti valtavan kansainvälisen paheksunnan. Neuvostoliiton uskottiin jo vapautuvan tiukasta stalinismista, mutta Brežnevin oppi osoitti puna-armeijaan nojaavan linjan, ”haukkojen”, olevan vahvoilla Kremlissä. Lännessä konvergenssiteoriaan, sosialismin ja kapitalismin vääjäämättömään lähentymiseen, uskovat yhteiskuntatieteilijät saivat kovan iskun. Olihan juuri Tšekkoslovakia ollut esimerkki tästä ilmiöstä Itä-Euroopassa, euro­kommunistiset puolueet lännessä. Neuvostoliitossa Brežnevin oppi olikin vain osa ohjelmaa, joka pyrki säilyttämään vanhakantaisen neuvostokommunismin ja estämään uudistukset ja kritiikin liikkeen sisällä. Neuvostojohdon muita toimia 1960-luvun lopulla oli muun muassa Josif Stalinin rehabilitointi ja toisinajattelevien kirjailijoiden oikeudenkäynnit ja vankileirituomiot, jotka 1966 lopettivat kulttuurin vapautumisen. Juri Andropovin johtama turvallisuuspalvelu KGB sai jälleen valtaa, jota se oli menettänyt Stalinin kuoleman jälkeen.
Julki tuotuna doktriinina Brežnevin oppi ei toiminut ainoastaan ulkoisena pelotteena uudistuksia kaipaavissa Neuvostoliiton satelliittimaissa: Varsovan liiton maat allekirjoittivat Tšekkoslovakian kriisin jälkeen lukuisia sopimuksia Neuvostoliiton kanssa, joissa Brežnevin oppi legitimoitiin myös jatkossa. Tämä sopi myös Itä-Euroopan maiden kommunistijohtajille, jotka halusivat pysyä vallassa, mutta eivät voineet luottaa oman kansansa tukeen. Niinpä kun Puolassa vuonna 1980 perustettu laajaa kansansuosiota nauttinut Solidaarisuus-ammattiyhdistysliike alkoi vaatia kommunistisen diktatuurin lopettamista ja rauhanomaista siirtymistä demokratiaan, asiat kehittyivät samankaltaiseen suuntaan kuin Tšekkoslovakiassa. Tällä kertaa asian hoitivat puolalaiset itse, Prahan miehitykseen osallistuneen kenraalin johdolla. Aiemmin maan puolustusministerinä toiminut kenraali Wojciech Jaruzelski nostettiin pääministeriksi. Hän julisti 13. joulukuuta 1981 sotatilan ja murskasi Solidaarisuuden ja muun opposition ”pelastaakseen maan kuilun partaalta” väittäen sotatilan julistamisen estäneen Neuvostoliiton miehityksen: mikäli puolalaiset kommunistit eivät olisi itse kyenneet estämään vastavallankumousta, Neuvostoliitto olisi toiminut Brežnevin opin mukaisesti.
Vuonna 1979 Neuvostoliitto hyökkäsi Afganistanin pääkaupunkiin Kabuliin laskuvarjojoukoin ja toteutti nopeasti palatsivallankumouksen, jossa maata hallinnut Hafizullah Amin syrjäytettiin. Amin ei ollut painottanut edeltäjänsä tapaan läheisiä neuvostosuhteita. Neuvostoliiton mukaan nytkin oli kyse sosialismin turvaamisesta. Brežnevin opin tulkinta oli näin ylittänyt jo Varsovan liiton maiden rajat. Tapahtumat laajenivat pian Afganistanin sodaksi, joka kesti aina vuoteen 1989 asti. Tällöin Neuvostoliitto vetäytyi pahasti raunioituneesta maasta.
Brežnevin oppi pysyi yhtenä Neuvostoliiton ulko- ja sotilaspolitiikan kulmakivistä aina vuoteen 1989 asti, kunnes Neuvostoliiton ulkoministeri Eduard Ševardnadze sanoutui siitä irti 23. lokakuuta pitämässään puheessa. Linjamuutoksen vahvisti ulkoministeriön lehdistöedustaja Gennadi Gerasimov kaksi päivää myöhemmin Yhdysvaltain televisiossa, jossa hän sanoi Sinatran opin korvanneen Brežnevin opin: ”Sovellamme nykyään Frank Sinatran oppia hänen laulunsa, I Did It My Way mukaan. Jokainen maa päättää itse minkä tien valitsee.”
Mihail Gorbatšovin johtama Neuvostoliitto ei puuttunut vallanvaihdoksiin esimerkiksi Saksan demokraattisessa tasavallassa, Unkarissa tai Romaniassa. Neuvostoliitto yritti aluksi estää omien jäsenvaltioidensa Liettuan ja Latvian eroamisen emämaasta aseellisesti sisäministeriön joukoin, mutta antoi myöhemmin periksi itsenäisyysmielisille. Uusi vapaamielisyyden linja huipentui Neuvostoliiton lakkauttamiseen 1991.