cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malakanhännätönhekko
Ulkonäkö ja koko
Malakanhännätönhekko on pienikokoinen lepakko, sen pituus on 7,4-8,1 cm, josta hännän osuus on 0,3-0,5 cm. Se painaa 16-21 grammaa. Turkki on harmaa ja karvoissa on vaalean ruskeat kärjet, selkä ja pää ovat hieman muuta ruumista tummempia. Silmien ympärillä on tummat renkaat. Filippiinien populaatiota lukuun ottamatta aikuisilla koirailla on kaulansa sivuilla valkoiset karvatupsut.
Millard Fillmore
Millard Fillmore (7. tammikuuta 1800 Locke, Cayugan piirikunta, New York – 8. maaliskuuta 1874 Buffalo, New York) oli Yhdysvaltain 13. presidentti. Hän toimi ennen presidenttikauttaan pitkään edustajainhuoneessa ja nousi presidentiksi Zachary Taylorin kuoltua kesken kauden. Presidenttinä hänen merkittävimpiä tekoja olivat orjuuskysymyksen väliaikaisesti ratkaissut kompromissi sekä Yhdysvaltain talouden vahvistaminen.
Nuoruus
Fillmore syntyi 7. tammikuuta 1800 Cayugan piirikunnassa, New Yorkissa. Hän oli Nathaniel ja Phoebe Millard Fillmoren toiseksi vanhin lapsi ja vanhin poika. Millard Fillmore sai nuorena vain vähän muodollista koulutusta ja hän toimi villankarstaajana ennen kuin aloitti lakiopinnot. Vuonna 1823 hän sai lakimiehen lupakirjan ja kolme vuotta myöhemmin hän meni naimisiin Abigail Powersin kanssa. Pari oli rakastunut jo seitsemän vuotta aiemmin, mutta Fillmore halusi lykätä avioliittoa, kunnes sai opintonsa suoritettua.
Ura poliitikkona
Fillmore aloitti poliitikonuransa vuonna 1828, kun hän liittyi vapaamuurareita vastustaneeseen Anti-Masonic-puolueeseen. Myöhemmin samana vuonna hänet valittiin New York State Assemblyyn (osavaltion alahuone), jossa hän palveli vuoteen 1831 saakka. Assemblyssä hän ystävystyi vaikutusvaltaisen Thurlow Weedin kanssa, joka myöhemmin edesauttoi hänen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Fillmore nousi edustajainhuoneeseen lopulta vuonna 1833 ja oli siellä aina vuoteen 1845 asti, poikkeuksena yhden kauden mittainen välikausi vuosina 1833–1835.
Fillmore pyrki vuonna 1844 Weedin tukemana New Yorkin kuvernööriksi, mutta hävisi vaaleissa. Neljä vuotta myöhemmin hän pääsi mustana hevosena louisianalaisen orjanomistaja Zachary Taylorin varapresidentiksi. Taylor pyrki pian perustamaan uudet Kalifornian ja New Mexicon osavaltiot. Koska kumpikaan mahdollisista uusista osavaltioista ei todennäköisesti olisi hyväksynyt orjuutta, useat kongressiedustajat vastustivat näiden osavaltioiden perustamista.
Nousu presidentiksi
Alkuvuodesta 1850 senaattori Henry Clay teki kompromissiehdotuksen Kalifornian ja New Mexicon ongelman ratkaisemiseksi. Taylor vastusti ehdotusta, mutta hän kuoli yllättäen 9. heinäkuuta, ennen kuin kongressi ehti käsitellä ehdotusta. Taylorin kuoltua Fillmore nousi varapresidentin paikalta hänen tilalleen maan 13. presidentiksi. Taylorin nimittämä hallitus erosi, ja Fillmore nimitti maan ulkoministeriksi Clayn kompromissiehdotusta kannattaneen Daniel Websterin. Websterin sekä kongressiedustaja Stephen Douglasin tuella kompromissiehdotus hyväksyttiin syyskuussa 1850. Kompromissin seurauksena Kaliforniasta tuli orjuudesta vapaa osavaltio, New Mexico pysyi territoriona, Washington D.C.:ssa kiellettiin orjakauppa ja liittovaltion viranomaiset määrättiin Fugitive Slave Actin nojalla ottamaan kiinni kaikki karanneet orjat. Tämä suututti useat pohjoisvaltioissa eläneet orjuuden vastustajat.
Social-Demokraten
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Social-Demokraten oli Helsingissä vuosina 1907–1908 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Millard Fillmore
Nousu presidentiksi
Clayn kompromissiehdotuksen lisäksi Fillmoren kaudella Yhdysvaltain taloutta pyrittiin kasvattamaan. Fillmore rakensi presidenttikaudellaan Yhdysvaltoihin rautatieverkostoa, paransi maan heikkoja suhteita Meksikoon ja lisäsi kaupankäyntiä Japanin kanssa. Talouskasvun lisäksi Fillmore asettui Ranskan Napoleon III:a vastaan tämän pyrkiessä valtaamaan Havaijin.
Social-Demokraten
Social-Demokraten perustettiin lokakuussa 1907 lakanneen Arbetarenin tilalle. Lehden tilaajakunta jäi odotettua pienemmäksi, ja se lopetettiin taloudellisten vaikeuksien takia jo syyskuussa 1908. Linjaltaan se edusti edeltäjänsä tapaan lähinnä revisionistista sosialismin tulkintaa.
Lehti ilmestyi kahdesti viikossa reilun puolentoista tuhannen kappaleen painoksena. Sen päätoimittajana ja julkaisijana toimi William Lundström.
Millard Fillmore
Viimeiset vuodet ja kuolema
Fillmoren presidenttikauden päätyttyä vuonna 1852 Whig-puolue nimitti puolueen uudeksi ehdokkaaksi kenraali Winfield Scottin, joka kuitenkin hävisi demokraattien Franklin Piercelle. Pian vaalien jälkeen tuli selväksi, että Fillmoren kaudella hyväksytty kompromissi ei ratkaissut orjakysymystä. Tämän seurauksena Whig-puolue hajosi ja Fillmore liittyi orjuutta vastustaneeseen republikaaniseen puolueeseen. Vuonna 1853 Fillmoren vaimo Abigail kuoli. Kolme vuotta myöhemmin hän suostui lyhytikäisen Know Nothing -puolueen presidenttiehdokkaaksi. Tultuaan vaaleissa vasta kolmanneksi Fillmore vetäytyi kokonaan politiikasta ja avioitui rikkaan lesken Caroline McIntoshin kanssa. Orjuuskiistan erilleen repimien pohjois- ja etelävaltojen välillä puhkesi vuonna 1861 sisällissota, jonka jälkeen Fillmore kuitenkin ryhtyi vastustamaan republikaani Abraham Lincolnin politiikkaa ja kannatti Lincolnin haastajaa, kenraali George McClellania.
Fillmore kuoli 8. maaliskuuta 1874 aivohalvaukseen Buffalossa. Hänet muistetaan parhaiten siitä, että hänen suhtautumisensa orjuuteen oli epävarma eikä hän onnistunut ratkaisemaan orjakysymystä.
Luettelo Kansainvälisen Salibandyliiton jäsenmaista
Tämä on Luettelo Kansainvälisen Salibandyliiton jäsenmaista.
Kassorola
Kassorola on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Nianasso sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 65 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 16 300 ja keskuskylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).
Kassorolan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Kanieguén ja Kavan, lännessä Moribalan ja Tourakolomban, etelässä Koutialan piirin Zanfiguén ja Yorosson piirin Kiffosso I:n ja idässä Koumbian kuntiin. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
José Luis Amezcua Melgoza
José Luis Amezcua Melgoza (s. 2. toukokuuta 1938) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Zamoran hiippakuntaan 22. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Campechen hiippakunnan johtoon 9. toukokuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Emilio Carlos Berlie Belaunzarán ja Carlos Suárez Cázares.
Kassorola
Keskuskylän kautta kulkee Sanista Koutialaan johtava maantie RN13, josta haarautuu maantie RN14 Yorosson piirin Kouryyn. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio ja pavut. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja sekä vähäisemmässä määrin hevoset, aasit ja siat. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii kaksi julkista alakoulua, viisi kyläkoulua, yläkoulu, koraanikoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja kahdeksan lukutaitokeskusta. Nianassossa on terveyskeskus. Vesihuollon tason on riittämätön.
Perinnöksiosto
Perinnöksiosto eli verolleosto oli mahdollisuus hankkia omistusoikeus kruununtilaan maksamalla määrätty tilan veroja vastaava rahasumma valtiolle. Menettely yleistyi 1700-luvulla ja lakkasi Suomessa 1960-luvulla, kun viimeisetkin kruununtilat oli muutettu perintötiloiksi. Perinnöksioston kohteen tuli olla vakaalla asukasoikeudella hallittu kruununtila. Tällaisia olivat tavalliset kruununtilat, kruununrusthollit, kruununuutistalot, ratsuvelvolliset säterit, verollepannut torpat ja ulkopalstat.
Ensimmäiset määräykset perinnöksiostosta annettiin Juhana III:n aikana kuninkaallisella patentilla vuonna 1582. Perinnöksiostoa säätelevä asetus annettiin 1723. Aluksi tiloja myytiin kenelle tahansa, vaikka enemmistö ostajista oli kruununtilaa viljeleviä talonpoikia. Vuodesta 1789 lähtien vain heillä oli perinnöksiosto-oikeus. Tähän sääntöön oli tosin joitakin poikkeuksia. Kruununtilojen muuttaminen perintötiloiksi oli nopeinta Länsi-Suomessa. Suomen autonomian ajan alkaessa perintömaata oli jokseenkin yhtä paljon kuin kruununmaata.
Kruununtilan asukkaan ostaessa tilan perinnöksi perillisilleen hän sai menettelystä viranomaisen antaman perintökirjan. Perinnöksiostoa koskeva anomus ja määrätyt kuulutusrahat jätettiin lääninhallitukseen tai paikkakunnan nimismiehelle, joka toimitti ne lääninhallitukseen. Siellä laskettiin tilan hinta ja kirjoitettiin perintökirja.
Tilan hinta saatiin vuodesta 1741 lähtien laskemalla yhteen kolmen viimeisen vuoden veroesineiden arvo keskiverohinnan mukaan. Vuonna 1849 annetulla julistuksella hinnaksi määrättiin veroparselien kolminkertainen arvo. Veroparselien arvona pidettiin ostohakemusta edeltävän vuoden keskiverohintaa. Keskiverohintojen määrääminen lakkautettiin lailla 1930 ja tilan hinnaksi tuli kolminkertainen vuoden 1930 keskiverohinta. Vuonna 1951 säädetyllä lailla muutettiin sekamuotoistilojen kruununluontoiset osat viran puolesta ja ilmaiseksi perintöluontoisiksi. Sekamuotoistila oli tila, jossa oli sekä perintö- että kruununluontoista maata.
Vuonna 1963 perinnöksiosto-oikeus koski enää hieman yli tuhatta kruununtilaa. Lopullisesti vanhat, vuosina 1723 ja 1789 annetut säädökset kruununtilojen perinnöksi myymistä kumottiin vasta vuonna 1995 samalla, kun viimeiset vielä voimassa olleet säätyjen erioikeudet lakkautettiin.
Kartioakankaali
Kartioakankaali (Ajuga pyramidalis) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon ja akankaalien (Ajuga) sukuun kuuluva kasvilaji, jota tavataan Euroopassa. Suomessa laji on muinaistulokas ja sitä tavataan Suomen lounais- ja eteläosissa etenkin Uudenmaan alueella. Suomessa kartioakankaali on silmälläpidettävä.
Kartioakankaali kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi karvaiseksi ruohoksi. Kasvuston läpimitta on 10 ja 25 senttimetrin välillä. Lajin kasvupaikkoja ovat niityt, ahot, metsiköt ja laitumet. Lehdet kasvavat lehtiruusukkeena ja varressa vastakkain. Ylimmät lehdet ovat sinertäviä tai punertavia. Kukka on sininen tai violetti ja 10–18 millimetriä pitkä. Kukinta kestää toukokuusta kesäkuuhun. Kartioakankaali ei tee rönsyjä toisin kuin sen lähilaji rönsyakankaali.
Arbetarbladet
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Arbetarbladet (vuosina 1949–1958 Arbetarbladet – Svenska Demokraten, 1958–1971 Svenska Demokraten) oli Helsingissä vuosina 1919–2009 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Vuoden 2010 alusta lähtien se ilmestyy nettilehtenä.
Historia
Lehti perustettiin sisällissodan aikana lakanneen Finlands Svenska Arbetarförbundin äänenkannattajan Arbetetin tilalle. Sen kustantajana toimi aluksi Suomen Sosialidemokraattia julkaissut Oy Kansanvalta, kunnes vuonna 1933 perustettiin oma yhtiö Arbetarförlaget Ab. Taloudellisesti kannattamattomalla Arbetarbladetilla on ollut suuri merkitys ruotsinkielisen työväestön keskusteluvälineenä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli myös huomattava kulttuurilehti.
Arbetarbladet ilmestyi yleensä kahdesta kolmeen kertaan viikossa. Vuonna 1949 se oli kuusipäiväinen ja vuonna 1986 siitä tuli viikkolehti. Lehden levikki oli suurimmillaan 5 100 kappaletta vuonna 1945. Vuonna 1980 se oli 4 100 ja vuonna 2004 enää 2 100 kappaletta.
Kirjallisuutta
Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 36-52. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.
Mikko Harju
Mikko Harju (s. 1. lokakuuta 1991) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tullut tutuksi muun muassa platinalevyt saavuttaneista singleistään ”Mä olen tässä” ja ”Taivas ei oo rajana”. Hänen esikoisalbuminsa Sinä olet elämä julkaistiin toukokuussa 2018. Harju on kotoisin Siikaisista.
Ura
Mikko Harju ryhtyi vuonna 2015 julkaisemaan kappaleitaan omakustanteisesti. Hän työsti kappaleita tuottajan kanssa sekä teki keikkamyynnin ja kappaleiden mainostamisen itse. Ensimmäinen single ”Laulu raikaa” julkaistiin kesäkuussa 2015. Myöhemmin syksyllä julkaistu ”Mä olen tässä” -kappale nousi keväällä 2016 Spotifyn 50 kuunnelluimman kappaleen joukkoon ja lopulta neljä eri levy-yhtiötä tarjosi Harjulle levytyssopimusta, joista Warner Music Finlandin kanssa hän teki sopimuksen huhtikuussa 2016. Kappaletta kuunneltiin pelkästään Spotifyssa yli 1,5 miljoonaa kertaa ennen levytyssopimuksen syntyä. Sittemmin se on ylittänyt platinalevyn rajan yli neljän miljoonan kuuntelukerrallaan.
Ensimmäinen Warnerin julkaisema single ”Ehjä” julkaistiin elokuussa 2016. Seuraava single ”Sinä riität” julkaistiin tammikuussa 2017 ja se on ylittänyt kultalevyn rajan. Viimeisin single ”Taivas ei oo rajana” on saavuttanut puolestaan platinalevyn rajan. Singlet sisältyivät Harjun toukokuussa 2018 julkaistulle esikoisalbumille Sinä olet elämä.
Esikoisalbuminsa jälkeen Harju on julkaissut kahdeksan singleä vuosina 2019–2022. Syksyllä 2020 Harju on mukana Nelosella alkavan Tähdet, tähdet -ohjelman kuudennella kaudella.
Never Too Late
"Never Too Late" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta Enjoy Yourself (1989). Se julkaistiin singlenä 23. lokakuuta 1989, ja sen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman.
Eero Sahlberg
Eero Sahlberg (s. 6. marraskuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Takamiehenä pelaava Sahlberg on Torpan Poikien kasvatti.
Pelaajaura
Sahlberg aloitti koripallon menemällä Torpan Poikien koripallokouluun 3–4-vuotiaana. ToPosta tuli Sahlbergin kasvattajaseura, jota tämä edusti B-juniori-ikäiseen asti. A-nuorissa hän pelasi Sykin joukkueessa. Nuorisoikäluokkien jälkeen Sahlberg pelasi aikuisten alasarjoissa. Hän suoritti varusmiespalveluksensa ja haki jatko-opintoihin. Sahlberg ei pitänyt itseään erityisen lahjakkaana pelaajana, mutta koripallo pysyi mukana hänen elämässään. Kaudella 2012–2013 Sahlberg nousi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Keravan Energia Teamin edustusjoukkueeseen, ja seuraavalla kaudella hän pelasi I-divisioona B:ssä Pussihukissa. Kesällä 2014 Sahlberg harjoitteli onnistuneesti, ja hän teki sopimuksen Korisliigaan nousseen Helsinki Seagullsin kanssa. Sahlberg ei vielä vuotta aikaisemmin osannut kuvitella pelaavansa Korisliigassa, ja lähes täysipäiväinen koripalloilu oli hänelle uusi kokemus.
Heinäkuussa 2015 Sahlberg teki Seagullsin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Yksityiselämä
Sahlberg opiskelee taloustiedettä Helsingin yliopiston Valtiotieteellisessä tiedekunnassa koripallon pelaamisen ohella. Lisäksi hän on valmentanut Sykin junioreita ja tehnyt töitä. Sahlberg on asunut Töölössä. Sahlbergin myöhemmän ajan esikuva on ollut Antti Niskanen, jonka pelaajaura on ollut samantyyppinen Sahlbergin kanssa.
Elizabeth Olsen
Elizabeth Chase Olsen (s. 16. helmikuuta 1989 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä- ja muotisuunnittelijakaksosten Mary-Kate ja Ashley Olsenin nuorempi sisar.
Olsen näytteli pientä roolia televisioelokuvassa How the West Was Fun vuonna 1994, jossa hänen sisarensa esittivät pääosaa. Hän aloitti näyttelemisen elokuvissa vuonna 2011 ja teki läpimurtonsa samana vuonna elokuvassa Martha Marcy May Marlene. Rooli toi Olsenille monia kriitikkopalkintoja ja -ehdokkuuksia. Olsen esiintyi jatkossakin pienen budjetin independent-elokuvissa, kuten Liberal Arts (2012), Kill Your Darlings (2013) ja Very Good Girls (2013), kunnes sai roolin suuremman luokan elokuvasta Godzilla (2014). Olsen valittiin vuonna 2014 esittämään sarjakuvahahmo Wanda Maximoffia Marvel Cinematic Universen elokuvissa. Hahmo nähtiin ensi kerran Captain America: The Return of the First Avengerin (2014) lopussa, jonka jälkeen Olsen on esittänyt hahmoa elokuvissa Avengers: Age of Ultron (2015), Captain America: Civil War (2016), Avengers: Infinity War (2018), Avengers: Endgame (2019). Disney+-sarjassa WandaVision (2021) hahmosta tuli ensi kertaa Purppuranoita, jona hän esiintyi myös elokuvassa Doctor Strange in the Multiverse of Madness (2022).
Olsen on kirjoittanut lastenkirjan aviopuolisonsa Robbie Arnettin kanssa. Kirja julkaistiin vuonna 2022 nimellä Hattie Harmony: Worry Detective.
Yksityiselämä
Olsen syntyi vuonna 1989 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa ovat Jarnette Jones ja David Olsen. Hän on nuorina elokuvatähdiksi nousseiden kaksosten, Mary-Kate ja Ashley Olsenin, nuorempi sisar. Olsen paljasti kesäkuussa 2021, että hän on naimisissa muusikko Robbie Arnettin kanssa. Olsen on ollut ateisti 13-vuotiaasta lähtien.
Juurusvesi
Juurusvesi on Nilsiän reittiin kuuluva järvi, joka laskee Jännevirran ja Kotkatveden kautta Kallaveteen. Juurusvesi kuuluu Kallaveden kanssa samassa 82 metrin pinnantasossa olevien altaiden muodostamaan Iso-Kallaan.
Juurusveden pinta-ala on 138 km². Juurusvedeltä itään Akonvedelle ulottuvalla, samassa tasossa olevalla järvialueella on pinta-alaa 156,9 km². Saaria järvialueella on 444.
Juurusveden pohjoisosan Puutosvedellä sattui syystalvella 1937 veneonnettomuus, jossa hukkui kahdeksan kotimatkalla ollutta kansakoululaista. Vuonna 1978 sattui Rissalan lentoturma, jossa ilmavoimien lentokone putosi Juurusveteen heti lentoonlähdön jälkeen.
HMS Cumberland (57)
HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston Kent-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers-Armstrongilta, missä köli laskettiin 18. lokakuuta 1924. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 23. helmikuuta 1928.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan asemalle. Loppuvuodesta 1932 Alukselle asennettiin tulenjohdon HACS-etäisyydenmittausttutka sekä SIIL-katapultti lentokonetta varten. Alus palasi 5. helmikuuta 1934 Englantiin modernisoitavaksi Chathamin telakalle.
Telakalla aluksen panssarointia ja katapultti lisättiin ja lentokoneelle rakennettiin hangaari. Aluksen takimmaiset yksiputkiset nelituumaiset korvattiin kaksiputkisella. Alukseen lisättiin toinen HACS sekä kaksi yksiputkista kahden naulan ilmatorjuntatykkiä korvattiin neliputkisilla vastaavilla. Alukselta poistettiin torpedoputket. Aluksen siltarakenteita mataloitettiin uppouman pienentämiseksi ja vakavuuden lisäämiseksi.
Palvelukseen palattuaan 13. toukokuuta 1936 alus määrättiin palaamaan Kiinan asemalle, jonne se saapui 19. lokakuuta. Alus oli asemalla, kunnes se palasi 2. marraskuuta 1938 Englantiin Chathamin telakalle huoltoon. Alus liitettiin palvelukseen 7. maaliskuuta 1939 palatessa 2. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan alkaessa alus oli Etelä-Amerikan alueella.
Cumberland kuului lokakuussa 1939 Force G:hen Kuninkaallisen laivaston jahdatessa Saksan laivaston taskutaistelulaiva Admiral Graf Speetä eteläiseltä Atlantilta. Tämän jälkeen alus oli Falklandin vesillä aina La Plata -joen suistoon, missä se pysäytti yhdessä HMS Ajaxin kanssa 5. joulukuuta saksalaisen saarronmurtajan kauppalaiva Ussukuman.
Alus oli suojaamassa kesäkuussa 1940 ensimmäistä Lähi-itään joukkoja kuljettanutta WS (Winston's Special) saattuetta. Heinäkuussa alus oli metsästämässä saksalaista kaappari Thoria ennen siirtoa Freetowniin, missä se liitettiin 1. risteilijäviirikköön operaatio Menaceen. Alus upotti 16. syyskuuta Vichyn Ranskan ammustenkuljetusaluksen Poitiersin. Alukseen osui Dakarin edustalla tykistökranaatti. Alus kuitenkin palasi joulukuussa Etelä-Atlantille etsimään saksalaisia kaappareita Etelä-Amerikan rannikolta.
Vuonna 1941 alus liitettiin Kotilaivastoon ja se siirtyi suojaamaan Jäämeren saattueita. Alukselle asennettiin vuoden lopulla viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tyyppien 281, 285 ja 273 tutkat. Aluksen puolentuuman konekiväärit ja yksi yksiputkinen 20 millimetrin tykki korvattiin helmikuussa 1943 viidellä kaksiputkisella.
Maaliskuussa 1944 alus siirrettiin Intian valtamerelle Itäiseen laivastoon. Aluksen kevyenä ilmatorjunta-aseistuksena oli huhtikuussa kaksi neliputkista kaksinaulaista, viisi kaksiputkista ja neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alus osallistui hyökkäykseen Sabangiin sekä suojasi lentotukialusten hyökkäyksiä Sumatralle ja Nikobaareille sekä Leyten operaatioiden sivuoperaatioita.
Vietnamin–chamien sota (1446–1471)
Vietnamin–chamien sota (1446–1471) käytiin Vietnamin keisarikunnan eli Đại Việtin ja nykyisessä Keski-Vietnamissa sijainneen Champan kuningaskunnan kesken. Vuonna 1446 Đại Việt hyökkäsi Champan keskiosiin ja valtasi pääkaupunki Vijayan, mutta chamit valtasivat pääkaupunkinsa takaisin seuraavana vuonna. Vuonna 1471 Vietnamin armeija kuningas Le Thanh Tongin johdolla valtasi  Vijayan ja surmasi tuhansia sen asukkaita. Eloonjääneet chamit pakenivat valtakunnan lounaisosiin ja monet heistä kääntyivät shia-muslimeiksi.
LZ-2
LZ-2 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Arrecifestä. Sieltä tie jatkuu Arrecifen lentoaseman ohitse Tíasiin ja sieltä yhä Yaizan kautta Playa Blancan satamaan. Tiellä on pituutta noin 37 kilometriä. LZ-2 on nelikaistainen Arrecifen ja Tiaksen välillä sekä Playa Blancan keskustassa. Lisäksi Yaizan ja Playa Blancan välillä kaikki liittymät on parannettu eritasoliittymiksi.
Iranilaiset kielet
Iranilaisia kieliä puhutaan melko yhtenäisellä alueella Iranissa, Afganistanissa, Pakistanissa, Turkin itäosassa, Pohjois-Irakissa, Syyriassa, Tadžikistanissa ja Ossetiassa. Erillisiä iraninkielisiä alueita on myös Azerbaidžanissa, Armeniassa, Georgiassa, Dagestanissa, Uzbekistanissa, Kirgisiassa, Turkmenistanissa, Intiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Omanissa ja Kiinassa.
Ryhmään kuuluu yli 40 kieltä, erillistä murretta ja murreryhmää:
Eräiden kielimuotojen asema erillisenä kielenä tai toisen kielen murteena on epäselvä tai kiistanalainen:
Eri puolilta Irania tunnetaan murreryhmiä ja murrejatkumoita, jotka eivät muodosta mitään yhtenäistä kieltä:
Kirjallisten muistomerkkien ja muiden lähteiden perusteella voidaan nimetä joukko kuolleita kieliä:
Iranilaiset kielet jaetaan läntiseen ja itäiseen pääryhmään. Länsiryhmän kielet perustuvat murteisiin, jotka levisivät Iranin ylängön länsiosaan oletettavasti noin 500 eaa. mennessä. Itäryhmän kielten pohjana ovat Keski-Aasiassa puhutut murteet. Länsiryhmä jakaantuu edelleen lounaiseen ja luoteiseen alaryhmään. Edelliseen kuuluvat mm. muinais-, keski- ja nykypersia, tadžikki, dari ja tati, jälkimmäiseen parthi, kurdi, beludži, talyš ym. Itäryhmä jaetaan puolestaan pohjoiseen ja eteläiseen alaryhmään. Edelliseen kuuluvat mm. skyyttiläis-sarmaattilaiset murteet, sogdi, horezmin kieli, osseetti ja jagnobi, jälkimmäiseen saki, baktria ja paštu. Oman ryhmänsä muodostavat kontaktivaikutuksen tuloksena syntyneet Pamirin kielet.
Elokuvaus
Elokuvaus on menetelmä, jossa kamerankäytön ja valaisun avulla luodaan ja tallennetaan elokuvassa käytettävää liikkuvaa kuvaa. Perinteinen työväline tähän on elokuvakamera, joka nopeasti tallentaa peräkkäisiä valokuvia sykäyksittäin liikkuvalle filminauhalle. Elokuvakameran rinnalle on kehitetty videokamera, jonka valoherkkä kenno muuntaa valoinformaation tietokoneille soveltuvaksi digitaaliseksi informaatioksi.
Elokuvauksen ammattilaista kutsutaan elokuvaajaksi tai yleisemmin vain kuvaajaksi. Elokuvatuotannossa kuvausryhmän esimiestä nimitetään pääkuvaajaksi.
Viisi edeltävää keksintöä
Elokuvauksen keksimistä edelsi viisi muuta edistysaskelta, jotka lopulta mahdollistivat elokuvauksen syntymisen. Ensinnäkin havaittiin, että ihmissilmä kokee jälkikuvailmiön ansiosta nopeasti peräkkäin esitettävät, keskenään vain hieman erilaiset piirroskuvat erillisten välähdysten sijaan yhtenäiseksi, jatkuvaksi liikkeeksi. Huomattiin, että tarvitaan vähintään 16 kuvaa sekunnissa ettei liike vaikuttaisi nykivältä. Tähän ilmiöön perustuivat 1830-luvulla kehitetyt fenakistoskooppi ja zoetrooppi, ja samaan ilmiöön perustuu elokuvauksen kyky välittää ihmissilmälle liikkuvan kuvan illuusio.
Toinen tarvittava edistysaskel oli valokuvausmateriaalien kehittyminen 1870-luvun loppuun mennessä niin valoherkiksi, että kuvan ottamiseksi tarvittava valotusaika lyheni minuuteista ja sekunneista sekunnin murto-osiin.
Kolmanneksi oli löydettävä valokuvien pohjamateriaaliksi jotain taipuisampaa ja pidempää kuin siihen asti käytetyt lasilevyt, jotta kuvausmateriaali voisi liikkua kamerassa sujuvasti ja riittää pidempikestoisten kuvasarjojen ottamiseen. George Eastman otti valoherkän emulsion pohjamateriaaliksi ensin paperirullan uudessa Kodakiksi ristimässään valokuvakamerassa 1888, mutta pian hän vaihtoi paperin läpikuultavaan selluloidiin.
Läpinäkyvä selluloidifilmi olikin neljäs välttämätön edistysaskel elokuvan mahdollistamiseksi. Läpikuultavalla kalvolla olevat valokuvat voitiin heijastaa seinälle aivan kuten jo 1600-luvuilla keksityillä taikalyhdyillä heijastettiin lasilevyille maalattuja kuultokuvia.
Ohjaus ja kuvaus eriytyvät
Elokuvan varhaisvuosina sama henkilö toimi yleensä niin elokuvan ohjaajana kuin kuvaajanakin. Sitä mukaa kun uusia teknisiä edistysaskeleita tuli elokuvantekijöiden käyttöön, kasvoivat myös heidän taiteelliset vaatimuksensa ja alettiin tuntea tarvetta eriyttää ohjaajan ja elokuvaajan tehtävät toisistaan. Elokuvaus oli keskeisessä asemassa mykkäelokuvien aikakaudella, jolloin elokuvakerronta oli – mahdollista taustamusiikkia lukuun ottamatta – yksinomaan visuaalista, perustuen valaistukseen, sommitteluun, lavastukseen ja näyttelijäntyöhön.
Vuonna 1919 perustettiin Hollywoodissa, maailman uudessa elokuvapääkaupungissa, ensimmäinen elokuvaajien ammattiyhdistys, The American Society of Cinematographers (ASC). Järjestö määrittelee elokuvauksen näin: "Elokuvaus on luova ja tulkitseva prosessi, jonka tuloksena syntyy pelkän fyysisen tapahtuman tallentamisen sijasta tekijänoikeudellisesti itsenäinen teos. Elokuvaus ei ole valokuvauksen alalaji, vaan valokuvaus on vain yksi elokuvaajan käyttämistä taidoista yhdessä muiden fyysisten, organisatoristen, työnjohdollisten, tulkinnallisten ja kuvanmuokkaukseen liittyvien tekniikoiden kanssa, joiden yhteistuloksena syntyy yhtenäinen, kokonaisvaltainen työprosessi."
Elokuvauksen ilmaisukeinoja
Elokuvaus muodostuu monista tekniikoista ja taiteellisista ilmaisukeinoista, jotka vaikuttavat valmiin elokuvan visuaaliseen tyyliin, kerrontaan ja katsojan saamaan kokemukseen.
Kuvan laatu ja yleissävy
Elokuvauksen tuottama lopputulos tallentuu joko filmille tai digitaaliselle videokuvakennolle. Elokuvafilmien valoherkissä emulsioissa läpi 1900-luvun tapahtunut kehitys tuotti laajan valikoiman eri tarkoituksiin soveltuvia väri- ja mustavalkofilmimateriaaleja. Kuvauksessa käytettävä filmityyppi olikin yksi ensimmäisistä taiteellis-teknisistä päätöksistä 1900-luvun elokuvatuotantoa aloitettaessa.
Filmimateriaalin tuottaman kuvan visuaalisiin ominaisuuksiin voidaan vaikuttaa myös kameran objektiivin edessä käytettävillä erilaisin suodattimilla sekä filmin eri kehitysvaiheissa elokuvalaboratoriossa. Kehityksen aikaisia menetelmiä ovat muun muassa tarkoituksellisesti alivalotetun filmin tarkoituksellinen ylikehittäminen (ns. ”prässäys”) sekä filmin kehittäminen toisentyyppiselle filmille tarkoitetuilla kemikaaleilla (ns. ”ristiinkehitys”).
Vaikka valtaosa suuren budjetin kaupallisista näytelmäelokuvista kuvataan yhä filmille, yhä merkittävämpi osa nykyajan elokuvauksesta tehdään digitaalisen videotekniikan avulla. Erilaisten filmimateriaalien ja -formaattien ja suodattimien käytön sijasta nykyaikaiset videokamerat ovat monipuolisesti säädettävissä värintoiston, valoherkkyyden, kontrastin jne. osalta. Kun tähän lisätään digitaalisen kuvaustuloksen yhä monipuolisemmat jälkikäsittelymahdollisuudet tietokoneella, tarjoaa digitaalinen elokuvaus vähintään yhtä suuret valinnan mahdollisuudet kuvan ulkonäön suhteen kuin perinteinen filmikuvaus eri materiaali-ja kehitysvaihtoehtoineen.
Objektiivin kuvakulma
Ihmissilmän tavoin elokuvakameran linssijärjestelmä eli objektiivi tuo näkyviin kuvattavan näkymän visuaalisen perspektiivin ja kuvassa näkyvien asioiden keskinäiset suhteet kuvan näyttämässä tilassa. Mutta toisin kuin ihmissilmän kohdalla, elokuvaaja voi valita tarpeen mukaan eri objektiivin kuhunkin kuvaustilanteeseen. Objektiivin polttoväli määrittää objektiivin näyttämän kuvakulman eli elokuvan katsojan lopullisessa kuvassa näkemän näkökentän. Elokuvaaja voi valita leveän näkökentän tarjoavan laajakulmaobjektiivin, kaukoputken tavoin pieneen alueeseen rajoittuvan kauko-objektiivin tai näiden välille asettuvan yleiskäyttöisen normaaliobjektiivin. Elokuvaajan käytössä on erikoisobjektiiveja, kuten makro-objektiivi pienten kohteiden lähikuvaukseen sekä säädettävällä polttovälillä varustetut zoom-objektiivit nopeasti muuttuviin kuvaustilanteisiin.
Kuvakoot ja kuvanrajaus
Kuvakoon avulla määritellään kunkin kuvan ”näkökenttä” eli se, miten paljon kuvassa näkyy. Kansainvälinen 8-portainen kuvakokojärjestelmä perustuu ihmisen mittasuhteisiin ja helpottaa kuva-alan rajausta. Laajimmasta pienimpään kuvakoot ovat: Kuvakoko ei suoraan riipu käytettävän objektiivin kuvakulmasta, koska kameraa voidaan liikuttaa eri kuvausetäisyyksille. Esimerkiksi yleiskuva tai laaja kokokuva voidaan kuvata laajakulmaobjektiivin sijasta kauko-objektiivilla pitkän matkan päästä, vaikkapa helikopterista. Vastaavasti lähikuva näyttelijästä voidaan kuvata laajakulmaobjektiivilla vain senttimetrien päästä tämän kasvoista.
Kuvan syväterävyys
Valokuvauksen tavoin elokuvauksessakin filmille tai kennolle tallentuvan valon määrää säädellään objektiivin himmentimellä, jolla suurennetaan tai pienennetään valoa läpäisevää valotusaukkoa.
Valotusaukon valinnalla on oikean valotuksen ohella suuri merkitys myös kuvan syväterävyysalueen muodostumisessa. Mitä pidemmällä polttovälillä ja mitä suuremmalla valotusaukolla elokuvataan, sitä lyhyempi kuvan syvyyssuunnassa on alue, joka näkyy kuvassa täysin terävänä. Kuvan tausta ja etualalla mahdollisesti olevat kohteet näkyvät utuisen epätarkkoina, ja katsojan huomio kohdistuu heti kuvassa terävänä näkyvään kohteeseen. Isolla aukolla kuvattaessa kuvaa voidaan kesken otoksen tarkentaa kohteesta toiseen, esimerkiksi taaemmasta keskustelijasta etummaiseen.
Lähietäisyydeltä horisonttiin asti täysin terävä eli ”syväterävä” kuva saadaan aikaan käyttämällä laajakulmaista objektiivia ja siinä mahdollisimman pientä valotusaukkoa. Syväterävien kuvien mestarillisesta käytöstä toimii esimerkkinä Orson Wellesin elokuva Kansalainen Kane.
Kuvasuhde
Elokuvan kuvasuhde, kuvan leveyden ja korkeuden suhde, vaikuttaa omalta osaltaan elokuvan estetiikkaan. Yleisimmin käytetyt elokuvauksen kuvasuhteet ovat vaihdelleet vuosikymmenien aikana. Mykkäelokuvan kaudella esitettävät elokuvat saattoivat vaihdella täysin neliömäisestä (kuvasuhde 1:1) hyvin laajakuvaiseen Polyvisioniin (4,00:1). 1910-luvulta lähtien elokuvantekijät alkoivat sopeutua yhteiseen kuvasuhdestandardiin 1,33:1 (tai 4:3). Äänielokuvaan siirryttäessä kuvasuhde hetkellisesti kapeni, kun filminauhan reunaan tarvittiin tila ääniraidalle. Vuonna 1932 sovittiin standardiksi niin sanottu ”normaalikuva” (1,37:1), josta tuli kaupallisten elokuvien ainoa vaihtoehto aina 1950-luvulle saakka, jolloin kotiin televisiota katsomaan jääneitä katsojia alettiin houkutella takaisin elokuvateattereihin erilaisilla ”laajakangaselokuviksi” kutsutuilla kuvasuhdeuutuuksilla. Näistä jäi parhaiten elämään CinemaScope, jossa tavallinen 35 mm:n filmiruutu venytetään anamorfisten kuvaus- ja projektorilinssien avulla leveämmäksi.
Kun teräväpiirtotelevisiota alettiin kehittää 1990-luvulla, tv-valmistajat sopivat uudesta 1,78:1 eli 16:9 -kuvasuhteesta, joka oli kompromissi silloisen elokuvateatteristandardin 1,85:1 ja perinteisen televisiokuvasuhteen 1,33:1 välillä. HDTV-kameroilla kuvattavat elokuvat noudattavat tätä kuvasuhdetta.
Valaistus
Valo ja sen säätely eli valaistus on tärkein asia näkyvän ja esteettisesti miellyttävän kuvan muodostamisessa niin valo- kuin elokuvauksessakin. Valaistus on elokuvauksen tärkeimpiä visuaalisia ilmaisukeinoja, jolla vaikuttaa elokuvayleisön tunnetiloihin. Ohjaaja Sahin Michael Derunin sanomaksi väitetty sitaatti kuvaa osaltaan valaistuksen merkitystä elokuvassa: ”Pornon ja erotiikan ero on valaistuksessa”.
Elokuvauksessa valaistus jaetaan teknilliseen ja kerronnalliseen valaistukseen. Teknillinen valaistus varmistaa, että riittävä valo mahdollistaa filmin valottumisen tai luo riittävän pohjan videokameran valosähköiselle toiminnalle. Kerronnallinen valaistus pyrkii luomaan vaikutelmia ja antamaan kuvassa näkyvälle lavastukselle ja tilanteelle halutun merkityksen. Materiaalin, pintojen, tilan ja kappaleiden sekä vuorokauden ajan tuntu rakennetaan valon ja varjojen avulla. Kerronnallisen valaistuksen tavoitteina on luoda kuhunkin kohtaukseen oikea tunnelma, määrittää sille kerronnan mukainen ajankohta (päivä, ilta, yö) sekä ennen kaikkea katsojan huomion kiinnittäminen kunkin kuvan keskeisimpään aiheeseen.
Kameran liike
Elokuvaus ei vain tallenna kuvauskohteiden liikettä, vaan myös kamera voidaan panna liikkeeseen esimerkiksi ilmentämään katsojan näkökulmaa, korvaamaan leikkausta kuvasta toiseen tai seuraamaan näyttelijän liikettä. Kameran liike on olennainen osa nykyaikaisen elokuvauksen esteettistä ilmaisua. Elokuvakameran perinteisiä perusliikkeitä ovat kameran kääntäminen sivusuunnassa (panorointi) tai korkeussuunnassa (tilttaus) sekä erilaiset ajot eli kameran liikuttaminen kuvan syvyys- tai sivusuunnassa. Kamera-ajossa kohde pysyy paikallaan, raideajossa sekä kohde että kamera liikkuvat. Monimutkaisiin, suuntaa kesken ajon vaihtaviin kamera-ajoihin voidaan käyttää kameranosturia eli kraanaa. Kuuluisia pitkiä ja monimutkaisia kamera-ajoja ovat Orson Wellesin Pahan kosketuksen ensimmäinen kuva ja Antonionin elokuvan Ammatti: reportteri viimeinen kuva.
Kevyempiä elokuvakameroita voidaan käyttää myös käsivaralta, jolloin kuvaaja tekee kameran liikkeet vartalonsa avulla. Kuvan vakauttamiseksi voidaan apuna käyttää 1970-luvun puolivälissä kehitettyä Steadicam-tyyppistä kameranvakainta.
Kuvan nopeuden muuttaminen
Elokuvauksessa on mahdollista tallentaa joko nopeutettua tai hidastettua kuvaa kameran kuvataajuutta säätämällä.
Mykkäkomedioiden aikaan oli suosittua kuvata normaalia hitaammalla nopeudella, jolloin elokuvan toiminta näytti normaalia esitysnopeutta käytettäessä huvittavan kiireiseltä. Esimerkiksi Charlie Chaplinin elokuva Nykyaika (elokuva) kuvattiin taajuudella 18 ruutua sekunnissa ja esitettiin normaalilla projektorinopeudella 24 ruutua sekunnissa.
Äärimmilleen hidastetulla kuvataajuudella kuvaamalla voidaan tuottaa niin sanottua ajastettua eli intervallikuvaa (engl. time lapse), joka normaalinopeudella esitettynä nopeuttaa useiden tuntien tai jopa kuukausien aikana kuvatun materiaalin muutamaan sekuntiin tai minuuttiin. Tunnettuja esimerkkejä tätä tekniikkaa hyödyntävistä elokuvista ovat Godfrey Reggion Koyaanisqatsi (1982) ja sen jatko-osat.
Nopeuttamisen vastakohta on hidastus, joka vastaavasti saavutetaan kuvaamalla kohtaus tavallista nopeammalla kuvataajuudella, mikä usein vaatii erikoiskameran käyttöä. Jos elokuvaaja kuvaa vaikkapa uima-altaaseen hyppääjää taajuudella 96 ruutua sekunnissa, ja kohtaus sitten esitetään normaalinopeudella 24 ruutua sekunnissa, kohtaus kestää neljä kertaa kauemmin kuin todellisuudessa. Äärimmäinen hidastus, kuvaaminen suurnopeuskameralla tuhansien ruutujen sekuntitaajuudella, voi tehdä näkyväksi esimerkiksi luodin lennon tai räjähdyksen vaikutusten yksityiskohdat.
Nykyisellä digitaalisella jälkikäsittelytekniikalla kuvataajuutta on mahdollisuus säätää leikkausvaiheessa niin, että toiminta nopeutuu tai hidastuu saman otoksen sisällä. Tätä tekniikkaa käytettiin näyttävästi elokuvassa Matrix.
Elokuvaajan työ
Elokuvatuotannossa pääkuvaaja toimii kuvausryhmän esimiehenä ja on taiteellisessa vastuussa kuvauksesta. B-kuvaaja suorittaa pääkuvaajan antamia tehtäviä. Kuvauksissa elokuvaaja valvoo kameraan ja valaistukseen liittyviä asioita. Suomessa elokuvaaja useimmiten myös käyttää kameraa itse, apunaan kamera-assistentti. Suomalaisessa työtavassa erillinen kameraoperaattori on harvinaisuus, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa vallitseva käytäntö. Ennen kuvauksia elokuvaaja perehtyy käsikirjoitukseen ja osallistuu elokuvan ennakkovalmisteluun eli esituotantoon. Hän keskustelee toteutuksesta ohjaajan, lavastajan, puvustajan, meikkaajan ja tuotantopäällikön kanssa. Ratkaistavana ovat muun muassa elokuvan tyyli, värivalinnat, roolitus, kuvauspaikat, aikataulut ja budjetti sekä käytettävä tekninen välineistö ja kuvausryhmä.
Yhteistyössä ohjaajan kanssa syntyy elokuvan dramaturginen ja visuaalinen suunnitelma käsikirjoituksen rakentamisesta kohtauksiksi ja kuviksi, usein sarjakuvaa muistuttavana piirrettynä storyboardina. Elokuvaaja ja ohjaaja päättävät yhdessä jokaisen kohtauksen kuvajaosta ja kameraliikkeistä sekä kunkin kuvan osalta kameran paikasta, kuvarajauksesta ja sommittelusta. Valaistuksen suunnittelu ja toteutuksen valvonta on tärkeä osa elokuvaajan työtä, samoin kunkin kuvauspäivän aikana kuvatun materiaalin läpikäynti. Kuvausten päätyttyä elokuvaaja valvoo kuvatun materiaalin valo- ja värimäärittelyä sekä neuvoo tarvittaessa elokuvan leikkaajaa ja kuvan jälkikäsittelijöitä.
José Luis Chávez Botello
José Luis Chávez Botello (s. 8. helmikuuta 1941) on meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Guadalajaran arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1969 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Covan titulaaripiispaksi 21. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Sandoval Íñiguez, jota avustivat Girolamo Prigione ja Adolfo Hernández Hurtado.
Chávez Botello sai 16. heinäkuuta 2001 nimityksen Tuxtla Gutiérrezin piispaksi ja sitten 8. marraskuuta 2003 Antequera, Oaxacan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 8. tammikuuta 2004.
Dwight Buycks
Dwight Buycks (s. 6. maaliskuuta 1989 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on edustanut muun muassa NBA:ssa Toronto Raptorsia, Los Angeles Lakersia ja Detroit Pistonsia sekä Espanjassa ACB-seura Valenciaa.
Niittyjuhlat
pienoiskuva|Patruunapari saapumassa Niittyjuhlille. Niittyjuhlat ovat 1800-luvulta peräisin oleva perinne, jota Tampereen kulttuuriyhdistys ry on pyrkinyt pitämään yllä järjestämällä vuosittain tätä nimeä kantavan tapahtuman. Se perustuu Finlaysonin puuvillatehtaan pitkäaikaisen omistajan ja patruunan Wilhelm von Nottbeckin 1860-luvulla aloittamaan perinteeseen; yrityksen työväen ja heidän perheidensä hyväksi järjestettyyn yhteiseen elonkorjuujuhlaan. Tapahtuman keskus oli vuoteen 2020 asti Finlaysonin palatsi ja sitä ympäröivä Finlaysonin puisto l. Wilhelm von Nottbeckin puisto, vuodesta 2022 lähtien Finlaysonin alueen keskellä sijaitseva Väinö Linnan aukio. Ajallisesti se sijoittuu yleensä elokuun toiselle sunnuntaille. Juhlien päätöskonsertit pidetään Finlaysonin kirkossa.
Nykymuotoisena juhlia on pidetty vuodesta 2009. Kulttuuriyhdistys haluaa myös tämän kulttuuripainotteisen iltapäivätapahtuman kautta tuoda esiin arvostuksensa sekä puuvillatehtaalle, sen työväelle, että patruuna von Nottbeckille. Näiden kolmen tekijän ansiosta Tampereesta aikanaan kasvoi sekä voimakas teollisuus- että kulttuurikaupunki. Finlaysonin tehdasalueen, sekä vuonna 1820 perustetun Finlayson Oy:n historia kertovat myös omalla tavallaan tästä vahvasta perinteestä.
Alkuperäisistä Niittyjuhlista 1860-luvulta alkaen kertoo myös historiikki:
…"tasaisella nurminiityllä Kuninkaan- ja Polttimonkadun välissä, minne tavallisesti levitettiin kankaita valkaistaviksi. Kankaat korjattiin tieltä ja yksinomaan tilaisuutta varten pystytettiin ken-tälle iso paviljonki kunniavieraita varten, musiikki- ja laululava, kaksi tanssilavaa ja erilaisia telineitä urheilu- ja muita tilaisuuksia varten."..."Paviljongin keskiaukon yläpuolelle oli maalattu suurin kirjaimin: OLKAAT TERWE TULTUA". (Gustav V. Lindfors: Finlaysonin tehtaat Tampereella, suomennos Mika Waltari)
Mohamed Elyounoussi
Mohamed Elyounoussi (s. 4. elokuuta 1994 Al Hoceima) on marokkolaissyntyinen norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Southamptonia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut myös kaksi kautta Sveitsissä ja kaksi kautta lainasopimuksella Skotlannissa.
Elyounoussi edusti kaudet 2011–2013 Sarpsborg 08:aa, jossa hän pelasi 38 Norjan pääsarjan ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Lisäksi hän edusti seuraa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 26 ottelussa, joissa hän teki yhdeksän maalia. Kaudeksi 2014 Elyounoussi siirtyi Moldeen, jossa hän ensimmäisellä kaudellaan voitti Norjan-mestaruuden, pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä 13 maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 28 liigaottelussa 12 maalia sekä kolmannella kaudellaan 12 liigaottelussa viisi maalia.
Elyounoussi siirtyi heinäkuussa 2016 sveitsiläisseura Baseliin. Hän pelasi kahden kauden aikana 65 superliigaottelua ja teki niissä 21 maalia. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti Sveitsin-mestaruuden. Hän siirtyi kesällä 2018 englantilaisseura Southamptoniin, jossa hän pelasi avauskaudellaan 16 valioliigaottelua. Kaudet 2019–2021 hän oli lainalla skotlantilaisseura Celticissä, jossa hän pelasi 44 liigaottelua, teki 14 maalia ja voitti vuonna 2020 liigamestaruuden. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Southamptonissa 30 valioliigaottelua ja teki niissä neljä maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 33 valioliigaottelua ja onnistui kerran maalinteossa.
Norjan A-maajoukkueessa Elyounoussi teki ensiesiintymisensä tammikuussa 2014. Hän on pelannut heinäkuun 2023 puoliväliin mennessä 52 maaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia. Maaleistaan kuusi hän on tehnyt MM-karsintaotteluissa: kolme maalia lokakuussa 2017 vierasottelussa San Marinoa, yhden maalin syyskuussa 2021 vierasottelussa Latviaa ja kaksi maalia lokakuussa 2021 kotiottelussa Montenegroa vastaan.
H. Berthold
pienoiskuva|Berthold Diatronic -valolatomakoneen negatiivilevy, jonka läpi valottamalla voitiin latoa tekstiä halutulla kirjaintyypillä. H. Berthold AG oli perinteikäs saksalainen kirjasinvalimo ja latomakoneiden valmistaja. Hermann Berthold perusti sen Berliinissä vuonna 1858. Vuoteen 1918 mennessä yrityksestä oli tullut maailman suurin alallaan, ja sillä oli haarakonttorit Stuttgartissa, Pietarissa, Leipzigissa, Riiassa, Budapestissa ja Wienissä. Toisen maailmansodan jälkeen Bertholdin kirjasinvalimo ryhtyi aktiivisesti kehittämään painomenetelmiä. Berthold julkaisi ensimmäisen valoladontakoneensa Diatypen 1950-luvulla, ja 1960-luvulla yritys esitteli Diatronicin, näppäimistöllä ohjattavan valolatomakoneen.
Latomakoneidensa rinnalla Berthold kehitti lukuisia korkealaatuisia kirjaintyyppejä, joista tunnetuin on 1896 julkaistu Akzidenz-Grotesk, nykyisten sans-serif-kirjaintyyppien esikuva.
Bertholdin kirjasinvalimo loi laajan kirjaintyyppien kokoelman (Berthold Exklusiv Collection), jonka kirjaintyypit olivat kokeneiden kirjainmuotoilijoiden laatimia. Günter Gerhard Lange toimi Bertholdin taiteellisena johtajana 1961–1990 ja vastasi Bertholdin kirjaintyyppien laatuvaatimuksista. Vuonna 1991 Bernd Möllenstädt seurasi Langea taiteellisena johtajana, ja hänen johdollaan Berthold Exklusiv -kokoelma siirrettiin digitaaliseen muotoon. Berthold lisensoi yli 300 suosituinta kirjaintyyppiään Adobelle, jotta ne voitaisiin julkaista osana Adobe Type Library -kokoelmaa. Berthold kuitenkin joutui talousvaikeuksiin ja teki konkurssin vuonna 1993.
Vuonna 1997 Berthold Types Limited -niminen chicagolainen yritys osti Berthold Exklusiv -kokoelman kirjaintyyppien kaikki oikeudet. Lange siirtyi Berthold Typesin palvelukseen vuonna 2000 ja valvoi uusien kirjaintyyppien suunnittelua. Lange toimi yhtiön taiteellisena neuvonantajana kuolemaansa saakka vuonna 2008.
Khorasaninturkin kieli
Khorasaninturkin kieli on Iranin Khorāsān-e Razavin maakunnan pohjoisosassa puhuttava turkkilainen kieli. Sen puhujia on noin 400 000 henkeä ja he muodostavat 50–70 % maakunnan väestöstä. Kielen eteläraja kulkee linjalla Sabzevar–Nešabur–Mašhad. Horasaninturkki kuuluu turkkilaisten kielten lounaisryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat azeri ja turkmeeni.
Dane DeHaan
Dane DeHaan (s. 6. helmikuuta 1986 Allentown, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Jessen roolistaan televisiosarjassa Terapiassa sekä rooleistaan elokuvissa Chronicle, Kill Your Darlings, The Place Beyond the Pines ja The Amazing Spider-Man 2.
Dennis Oliech
Dennis Oliech (s. 2. helmikuuta 1985 Nairobi, Kenia) on kenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä ranskalaista AC Ajaccioa.
Seurajoukkueura
Oliech aloitteli uraansa kotimaassaan Mathare Unitedissa vuonna 2001. Hän siirtyi ammattilaiseksi allekirjoittaessaan sopimuksen qatarilaisen Al-Arabin kanssa vuonna 2003. Oliech vietti joukkueessa kaksi ja puoli kautta tehden 12 maalia 17 ottelussa. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Ranskaan allekirjoittaessaan neljän vuoden sopimuksen FC Nantesin kanssa. Oliech pelasi joukkueessa yhden kokonaisen kauden ja jätti seuran kesken kauden 2007–2008 jäätyään ilman peliaikaa. Hän päätyi lopulta Auxerren riveihin, jossa Oliech pelasi heti ensimmäisellä kaudellaan 26 ottelua, tehden niissä kolme maalia.
Oliech edusti Auxerrea viiden kauden ajan tehden burgundialaisseuralle 25 maalia 165 ottelussa. Kaudeksi 2012/13 Auxerre putosi Ligue 2:een, jossa Oliech pelasi syyskauden ajan. Tammikuussa 2013 hän jätti seuran ja teki 2,5-vuotisen sopimuksen liigaseura AC Ajaccion kanssa.
Arbetaren
Arbetaren oli Helsingissä vuosina 1900–1907 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Vuonna 1899 perustetun Finlands Svenska Arbetarförbundin julkaisema Arbetaren oli ensimmäinen ruotsinkielinen työväenliikkeen sanomalehti. Vuoteen 1903 saakka sen taustavoimina vaikutti joukko ruotsinkielisiä kulttuuriradikaaleja kuten Arvid Mörne ja Herman Gummerus. Lehden linja oli aluksi varovaisen revisionistinen, mutta terävöityi vuoden 1905 jälkeen. Ilmestymistiheyden lisääminen ja oman kirjapainon perustaminen romahdutti julkaisijoiden talouden, ja lehti oli pakko lopettaa lokakuussa 1907. Sen seuraajaksi perustettiin vielä saman vuoden aikana Social-Demokraten.
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1905 lähtien kahdesti tai kolmesti ja vuonna 1907 kuudesti viikossa. Levikki oli loppuvaiheessa 3 500 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Reino Drockila (1901–1903), Anders Käcklund (1904–1905), K. H. Wiik (1905), K. G. K. Nyman 1905–1906, Anton Caselius (1906–1907) ja A. E. Usénius (1907).
The Concert in Central Park
The Concert in Central Park on Simon & Garfunkelin livetaltiointi vuodelta 1981. Duo esiintyi New Yorkin keskuspuistossa kaikkiaan noin 750 000 katsojalle. Se oli heidän ensimmäinen paluukonserttinsa varsinaisen yhdessäesiintymisen jälkeen. Siinä kuullaan paljon myös Simonin omaa, soolouralla luotua tuotantoa. Lisäksi hän esitti kyseisessä tapahtumassa silloisen uuden kappaleen ”The Late Great Johnny Ace” ensimmäisen kerran. Kappale leikattiin pois varhaisista VHS-julkaisuista, koska sen aikana eräs katsoja hyökkäsi lavalle, tosin ilman sen kummempia seurauksia. Konsertti on julkaistu DVD:llä, joka sisältää myös kyseisen laulun.
Kappaleet
Kappaleet ovat Paul Simonin ellei toisin olla mainittu.
Orkesteri
pienoiskuva|Tapahtumapaikka juuri ennen konsertin alkamista ilmasta kuvattuna.