cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eino Heilimo
Luottamustoimia ja tunnustuksia
Heilimolla oli suuri määrä luottamustehtäviä suomalaisessa shakkielämässä niin lähi- kuin kirjeshakin järjestöissä. Hän toimi kotimaan lisäksi myös kansainvälisissä järjestöissä. Heilimo toimi 1952 Helsingin shakkiolympialaisten turnausjohtajana. Kisojen jälkeen hän sai kansainvälisen shakkituomarin arvon. Sittemmin hän toimi 1958 naisten MM-ottelun tuomarina.
Ansioistaan kirjeshakissa Heilimo kutsuttiin Suomen Kirjeshakkiliiton 1. kunniajäseneksi 1968. Kansainvälisen Kirjeshakkiliiton (ICCF) kunniajäsen hänestä tuli jo edellisenä vuonna 1967.
Fraktaaliruhtinas
Fraktaaliruhtinas on Hannu Rajaniemen tieteisromaani. Teos on Kvanttivaras-romaanin seuraaja.
Kirja oli ehdokkaana John W. Campbellin muistopalkinnolle.
Ruben Nirvi
Ruben Erik Nirvi (vuoteen 1928 Snirvi; 16. joulukuuta 1905 Askola – 26. tammikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston suomalaisen filologian apulainen 1955–1957 ja suomen kielen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1957–1972. Hän oli suomen ja erityisesti inkeroismurteiden erikoistuntija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1944 (Sanankieltoja ja niihin liittyviä kielenilmiöitä itämerensuomalaisissa kielissä: Riista- ja kotieläintalous).
Työura
Nirvi toimi lukuvuoden 1931–1932 suomen kielen lehtoraattina Oulun lyseossa ja auskultoi sen jälkeen Suomalaisessa normaalilyseossa. Hän alun perin tähtäsi koulutusalalle, mutta suunnitelmat muuttuivat, kun hän sai syksyllä 1933 Sanakirjasäätiöltä toimeksiannon kerätä kansankielen sanastoa Kiihtelysvaarassa. Työ ei rajoittunut pelkästään kapean murresanaston keräämiseen, vaan tavoitteena oli koota täydellinen sanasto. Neljän vuoden työn jälkeen Nirvi oli kerännyt 40 000 sanaa selityksineen ja esimerkkeineen. Sanakokoelma tallennettiin Sanakirjasäätiön arkistoon Helsinkiin ja se oli tarkoitus sisällyttää Kansankielen sanakirjaan.
Väitöskirja
Nirvi alkoi laatia väitöskirjaa, jota varten hän perehtyi viron, vatjan, vepsän ja liivin kieliin. Hän siirtyi Helsinkiin Sanakirjasäätiön assistentiksi ja vuonna 1939 hän pääsi Tarttoon kahdeksaksi kuukaudeksi tutkimaan viron kieltä Viron valtion myöntämän apurahan turvin. Tutkimustyö keskeytyi ensin kertausharjoitusten ja sitten talvisodan syttymisen vuoksi.
Talvisodassa Nirvi toimi joukkueenjohtajana Kollaan rintamalla. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Tutkimustyön jatkaminen ei ollut mahdollista Nirvin kotiuduttua pari–kolme kuukautta taistelujen päättymisen jälkeen, sillä arkistot oli viety pommisuojiin ja hajautettu maaseudulle. Haavoituttuaan jatkosodassa 1942 Nirvi määrättiin palvelemaan tiedotustoiminnan tarkastusvirastossa. Nirvin väitöskirja Sanankieltoja ja niihin liittyviä kielenilmiöitä itämerensuomalaisissa kielissä tarkastettiin maaliskuun 1. päivänä 1944 pommitusten pahoin vahingoittaneessa Helsingin yliopistossa. "Sanankielloilla" tarkoitettiin esimerkiksi petoeläimistä sekä pyyntiin ja maatalouteen liittyneistä ilmiöistä käytettyjä kiertoilmaisuja. Oli yleistä, että eläinten kuviteltiin ymmärtävän ihmisten puhetta, ja näin ollen esimerkiksi sudesta puhuttaessa käytettiin nimityksiä hukka, metsähinen, aidantakainen, pitkähäntä, ruotsista lainattua huntti-sanaa tai venäjästä johdettua nimitystä volkka. Karhusta käytetyistä nimityksistä kertova luku on väitöskirjan laajin ja sisältää yli 50 sivua.
Sotien jälkeinen aika
Nirvi jatkoi tiedotustoiminnan tarkastusviraston sensorin tehtävissä vuoteen 1947. Vuonna 1948 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi. Sodan jälkeinen aika oli vaikeaa humanistiselle tutkimukselle sillä valtionapua oli leikattu. Nirvin tutkimus Synonyymitutkimuksia, jossa käsiteltiin sukulaisnimien synonyymejä, kuitenkin painatettiin SKS:n kustannuksella vuonna 1952. Tutkimuksessa oli käytetty pohjana laajaa suomalais-karjalaista aineistoa. Virolaisiin arkistoihin ei tuolloin ollut pääsyä, joten lähteinä käytettiin sanakirjoja. Vuonna 1955 Nirvi nimitettiin apulaisprofessoriksi ja 1957 hänestä tuli ylimääräinen professori.
Professorikauden kolme merkittävintä teosta olivat Sanoja ja käyttäytymistä I (1955) ja II (1964) sekä 1971 ilmestynyt Inkeroismurteiden sanakirja. Jälkimmäisen pohjana oli osin Nirvin itsensä inkerikoilta keräämä aineisto. Nirvi jäi eläkkeelle ylimääräisen professorin virastaan 1972, mutta jatkoi Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön aloitteesta 1930-luvulla Kiihtelysvaarasta keräämänsä aineiston saattamista sanakirjamuotoon. Säätiön murrejaoksen puheenjohtaja Aimo Turusen toimittama Kiihtelysvaaran murteen sanakirja ilmestyi kymmenosaisena, 2 570-sivuisena teoksena 1974−1981.
Vuonna 1981 Nirvi palasi tutkimuksessaan eläinten nimien poikkeukselliseen käyttöön. Petojen nimitykset kosinta- ja hääsanastossa kertoo esimerkiksi susimisesta, jolla tarkoitetaan Karjalassa morsiuslahjojen keräämistä. Nuorta naimatonta miestä saatettiin kutsua hurtaksi tai ahmaa tai mäyrää tarkoittavalla nimityksellä kamppi. Nirvin viimeinen tutkimus käsitteli turkiseläinten, kuten majavan, näädän ja soopelin nimityksiä paikannimissä.
Nirvi painotti sosiaalipsykologisten ja uskonnollisten seikkojen vaikutusta sananvalintoihin. Hän analysoi sanojen asiataustat ja eritteli niiden merkitysaluetta, tunnisti rinnakkaiskehittymiä ja eritteli mahdollisia kehityslinjoja. Työssään Nirvi oli ennen kaikkea omistautunut tutkija, hän ei ollut kiinnostunut oppiriidoista eikä valta-asetelmista. Nirviä on arvostettu erityisesti karjalan henkisen perinteen tallentajana.
Nirvi kuoli vaikeaan sairauteen Helsingissä tammikuussa 1986.
Tau nolla
Tau nolla (Tau Zero) on Poul Andersonin kirjoittama romaani, joka edustaa kovaa tieteiskirjallisuutta. Se ilmestyi alkujaan jatkokertomuksena nimellä ”To Outlive Eternity” Galaxy-lehdessä vuonna 1967. Kirjana se julkaistiin vuonna 1970 ja se oli ehdokkaana parhaan romaanin Hugo-palkinnolle seuraavana vuonna. Suomennos ilmestyi Jari Koposen esipuheella 1981.
Tau nolla kertoo Leonora Christine -nimisestä tähtienvälisestä avaruusaluksesta, joka kykenee matkustamaan lähes valonnopeudella. Onnettomuuden seurauksena Leonora Christinen jarrutuslaitteisto vaurioituu eikä alus kykene lopettamaan kiihdyttämistä vaan lähestyy valonnopeutta loputtomasti. Siksi suhteellisuusteorian kuvaamat ilmiöt, kuten aikadilaatio, kasvavat vähitellen merkittäviksi ja aika aluksen sisällä hidastuu huomattavasti samalla kun maailmankaikkeus sen ympärillä vanhenee kiihtyvällä tahdilla. Anderson hyödyntää teoksessaan fyysikon koulutustaan, ja Koposen mukaan Tau nollaa ”voi lukea dramatisoituna suhteellisuusteorian esityksenä”.
Tau nollan mukaan on nimetty Tau Zero Foundation -niminen säätiö, jonka tarkoitus on edistää tähtienvälistä matkustamista.
Juoni
Leonora Christine on tähtienvälinen avaruusalus, jonka on määrä viedä 25 miestä ja 25 naista useiden valovuosien päässä sijaitsevaan tähtijärjestelmään. Alus toimii bussardmoottorilla, joka mahdollistaa tähtienvälisen aineen käyttämisen kiihdytykseen. Jatkuvan kiihdytyksen ansiosta aluksen nopeus lähestyy valonnopeutta, jolloin aikadilaatio kasvaa merkittäväksi: aika hidastuu aluksessa eikä useiden kymmenien valovuosien matka tunnu miehistöstä kuin muutamalta vuodelta. Lisäksi jatkuva kiihdytys luo alukseen keinotekoisen painovoiman. Puolessamatkassa Leonora Christinen on tarkoitus kääntyä ympäri ja jarruttaa loppumatka. Alus kuitenkin törmää alueeseen, jossa tähtienvälinen aine on tavallista tiheämpää, minkä seurauksena alus vaurioituu eikä jarrutuksen aloittaminen ole mahdollista. Alusta ei myöskään voi korjata ulkopuolelta, sillä se liikkuu äärimmäisen nopeasti, jolloin jopa harva tähtienvälinen aine on kuolettavaa törmätessään avaruuskävelyä suorittavaan astronauttiin.
Aluksen miehistö päättää jatkaa kiihdyttämistä ja yrittää päästä galaksienväliseen avaruuteen, jossa ainetiheys on matalampi ja aluksen korjaaminen turvallista. Galaksienvälinen aine paljastuu kuitenkin liian tiheäksi, samoin galaksijoukkojen; lopulta ainoaksi vaihtoehdoksi jää superjoukkojen väliseen avaruuteen pääseminen. Jotta tämä tavoite olisi mahdollinen, on Leonora Christinen kiihdytettävä aina vain suurempaan nopeuteen, jotta aika hidastuisi riittävästi ja miehistö voisi ylittää valtavat etäisyydet siedettävässä ajassa. (Romaanin maailmassa äärimmäisen korkean kiihtyvyyden aiheuttamia G-voimia on mahdollista keinotekoisesti heikentää.)
Useita vuosia matkustettuaan miehistö pääsee riittävän tyhjään avaruuteen ja saa aluksen korjattua. Tässä vaiheessa aluksen ulkopuolella on kulunut jo miljardeja vuosia ja elämä maapallolla on varmuudella tuhoutunut. Miehistön jäsenet päättävät etsiä uuden, maankaltaisen planeetan asutettavaksi. He kuitenkin huomaavat, että maailmankaikkeus on alkanut vanhentua eikä sopivia planeettoja enää ole riittävästi tarjolla. Lisäksi Leonora Christine on kiihdyttänyt nopeutensa niin suureksi, että myös jarruttamiseen kuluva aika on huomattavan pitkä, minä aikana maailmankaikkeus vanhenisi vielä lisää.
Miehistö uskoo jo olevansa tuomittu, mutta aluksella olevat tiedemiehet tutkivat ympäröivää maailmankaikkeutta ja huomaavat, että se on alkanut kutistua. He myös arvelevat, että loppurysäystä seuraa uusi alkuräjähdys, josta syntyy toinen maailmankaikkeus. Leonora Christinen matkustajat sopivat, että he eivät edes yritä jarruttaa, vaan päinvastoin jatkavat kiihdytystä ja yrittävät selviytyä hengissä maailmankaikkeuden kasaan romahtamisesta. Näin myös tapahtuu ja miehistö onnistuu lopulta löytämään uudesta maailmankaikkeudesta maankaltaisen planeetan asutettavaksi.
Nimi
Nimi ”Tau nolla” tulee aikadilaatiota kuvaavasta kaavasta, missä v on (avaruusaluksen) nopeus ja c valon nopeus. Mitä lähempänä avaruusaluksen nopeus on valonnopeutta, sitä pienemmäksi Tau ( \tau ) kutistuu. Yhä pienenevä Tau taas kuvaa avaruusaluksen kokeman ajan jatkuvaa hidastumista. Kaava esitellään myös Tau nollassa osana romaanin leipätekstiä.
Vastaanotto
Koposen mukaan Tau nolla on Andersonin parhaita tieteisromaaneja ennen kaikkea sen sisältämien jännittävien spekulaatioiden ja tieteellisen tarkkuuden ansiosta. Heikkoutena hän mainitsee ohuiksi jäävät henkilöhahmot, jotka paria poikkeusta lukuun ottamatta ”pyrkivät olemaan pelkkiä tyyppejä ja hahmottomia nimilappuja”.
SF Reviews -sivuston Thomas M. Wagner kuvailee Tau nollaa hämmästyttäväksi romaaniksi, joka on ansainnut klassikon asemansa. Hänestä romaani todistaa, ettei kovan tieteiskirjallisuuden tarvitse olla puuduttavaa luennointia fysiikasta, ja että alle 200-sivuinenkin kirja voi olla todellinen eepos. Wagnerin mukaan Tau nolla tekee tarinan taustalla toimivista luonnonlaeista jopa maallikolle ymmärrettäviä ja siten romaani on paitsi viihdyttävä myös opettavainen. Myös Leonora Christinen miehistössä vallitseva jännittynyt ja klaustrofobinen tunnelma on hyvin kuvattu. Sen sijaan onnellinen loppuratkaisu tuntuu kaikkien koettelemusten jälkeen epäuskottavalta. Kuitenkin romaani saa häneltä arvosanaksi täydet neljä tähteä.
Antankaranat
thumb|175px|Madagaskarin etniset ryhmät. Antankaranat ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään sakalavojen alaryhmänä. 1980-luvulla antankaranoja arvioitiin olevan noin 60 000 henkeä.
Antankaranat asuvat Madagaskarin pohjoiskärjessä Antsirananan kaupungin ympäristössä. Etelässä he rajoittuvat tsimihetyihin ja betsimisarakoihin.
Alkuperältään antankaranat ovat sakalavojen, betsimisarakoiden ja arabien sekakansaa. Tärkeimmät elinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Monet antankaranat työskentelevät saaren itärannikon plantaaseilla tai kaupunkien tehtaissa. Uskonnoltaan he ovat muslimeja.
Tatsuno
Tatsuno on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Harimanmeren rannikolla Ibojoen alajuoksulla prefektuurin lounaisosassa. Kaupungin alue on pohjois–eteläsuunnassa pitkänomainen ja pohjoisessa se nousee Chūgokuvuorille. Tatsunossa on 76 197 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 210,87 neliökilometriä.
Tatsuno kehittyi historiallisesti liikenteen solmukohtana San’yōdō-tiereitin ja Ibojoen vesiliikenteen risteyspaikassa. Akamatsu-klaani rakennutti alueelle Kinoyaman linnan 1300-luvulla; sittemmin 1500-luvulla klaani siirtyi Tatsunon linnaan, jonka ympärille kasvoi linnanaluskaupunki. Vuodesta 1672 lähtien se oli Wakizaka-klaanin hallussa. Merkittävä elinkeino jo Edo-kaudella oli soijakastikkeen tuotanto ja vienti. Myös kaupunkiin nykyisin kuuluva, Harimanmeren rannalla sijaitseva Murotsu oli aiemmin vilkas satamapaikkakunta, jota daimiot käyttivät sankin kōtai -matkoillaan. Nykyisin tärkeitä elinkeinoja ovat soijakastikkeen valmistuksen lisäksi riisin, koristekukkien ja vihannesten viljely, sōmen-nuudelien tuotanto, nahkatuotteet sekä elektroniikka- ja kemianteollisuus. Nykyinen Tatsunon kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen aiempi Tatsunon kaupunki sekä Ibogawan, Mitsun ja Shingūn maaseutukaupungit.
Tatsunon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Murotsun Kamo-jinjan pyhäkkö ja Edo-kauden loppupuolella rakennettu Nagatomi-suvun asuintalo, jotka on nimetty Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Tatsunon linnanaluskaupungin historiallista kaupunkimiljöötä on nimitetty ”Hariman pikku Kiotoksi”. Kaupungin pohjoisosiin on rakennettu Hariman tiedekaupunki, jonne on sijoittunut korkeateknologista tutkimusta ja koulutusta. Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Tatsunoa palvelevat JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja Kishin-linja.
Katsuya Jounouchi
Katsuya Jounouchi on Kazuki Takahashin luoma kuvitteellinen hahmo manga- ja animesarjassa Yu-Gi-Oh!. Hän on Yugi Mutoun, entinen kiusaaja ja nykyään yksi tämän parhaista ystävistä.
Jounouchi on 16-vuotias poika, joka käy koulua Domino High Schoolissa 1B-luokalla. Jouhouchi on luonteeltaan äkkipikainen ja puheissaan ajattelematon, mikä aiheuttaa hänelle usein ongelmia. Mangassa Jounouchi on köyhä ja asuu alkoholisti-isänsä kanssa. Poika tekee monia töitä elättääkseen heidät ja maksaakseen isänsä laskut. Jounouchilla on myös pikkusisko Shizuka, joka asuu heidän äitinsä luona. Shizukalla oli syntymästä asti harvinainen silmäsairaus, joka tekisi hänestä ennemmin tai sokaisisi hänet.
Jounouchi ei ole Otteluhirviöt -korttipelissä yhtä etevä kuin Yugi, mutta on kehittynyt koko ajan. Hän osallistui toisella Yugin saamista tähtisiruista Taistelijoiden valtakunnan (animessa Ottelijoiden valtakunta ) turnaukseen saadakseen rahaa silmäleikkaukseen, jolla Shizukan sookeutuminen voitaisiin estää. Jounouchi sijoittui toiseksi, kun hän mangassa päästi Yugin suoraan kohtaamaan Pegasus J. Crawfordin ja animessa hävisi loppuottelun Yugia vastaan. Battle Cityssä (animessa Ottelu City) hän sijoittui neljänneksi, hävittyään semifinaaleissa Malik Ishtarille (sekä animessa pronssiottelun Seto Kaiballe).
Jounouchin kortit
Tunnetuimpia Jounouchin käyttämiä kortteja:
Huomautukset
Personnages de Yu-Gi-Oh!
Tuukka Mäkelä (jääkiekkoilija)
Tuukka Mäkelä (s. 24. toukokuuta 1982) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura
Mäkelä aloitti uransa Helsingin IFK:n junioreissa, mutta siirtyi kaudeksi 2000–2001 QMJHL-sarjan Montreal Rocketiin. Kausi Pohjois-Amerikassa jäi kuitenkin loukkaantumisen vuoksi kesken vain yhdeksän pelatun ottelun jälkeen, ja seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Mäkelä palasi Suomeen SM-liigaseura HPK:hon. Ensimmäinen kausi HPK:ssa sujui Mäkelältä hyvin ottaen huomioon, että SM-liigaotteluiden ohella mies pelasi A-junioreiden SM-sarjassa 12 ottelua. Mäkelä teki SM-liigan runkosarjassa 49 ottelussa tehopisteet 2+3=5 ja otti 44 jäähyminuuttia, mutta pudotuspeleissä saldo jäi kahdeksassa ottelussa kymmeneen jäähyminuuttiin.
Torsten Brander
Torsten Brander (syntynyt 18. huhtikuuta 1946, Oulu) on suomalainen valtiotieteiden maisteri, musiikkialan kulttuurivaikuttaja ja tietokirjailija, joka on perustanut Suomen Beniamino Gigli -seuran ja edistänyt Suomen ja Italian musiikillisia kulttuurisuhteita.
Tuukka Mäkelä (jääkiekkoilija)
Ura
Kaudeksi 2008–2009 Mäkelä siirtyi takaisin Hämeenlinnan Pallokerhoon. Kaudella 2011–2012 Mäkelä saavutti oman yhden kauden piste-ennätyksensä. Mäkelä keräsi 46 runkosarjaottelussa tehopisteet 3+5=8. Mäkelä palkittiin kausien 2009–2010 ja 2011–2012 päätteeksi HPK:n kannattajien suosikkipelaajana.
Torsten Brander
Kulttuurilähettiläs
Torsten Branderin suhteiden avulla ja johdolla Suomen Beniamino Gigli -seura on vuodesta 1987 alkaen järjestänyt Suomessa vuosittaisia Beniamino Gigli -muistokonsertteja. Hänen henkilökohtaiset suhteensa Italiaan ja italialaisiin ovat avanneet myös suomalaiselle kuulijakunnalle ainutlaatuisen mahdollisuuden kuulla oopperamaailman kansainvälisiä tähtiä myös Suomessa. Italiassa ja Suomessa hänet on huomioitu monella merkittävällä tavalla.
Cameron van der Burgh
Cameron van der Burgh (s. 25. toukokuuta 1988 Pretoria ) on eteläafrikkalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Tuukka Mäkelä (jääkiekkoilija)
Ura
Mäkelä ei pelannut kauden 2012–2013 alussa missään, mutta siirtyi marraskuussa koesopimuksella Italian pääsarjan Hockey Club Pustertal-Val Pusteriaan. Kolmen viikon koeajan jälkeen Mäkelä solmi seuran kanssa loppuakauden kattavan sopimuksen.
Cameron van der Burgh
Van der Burgh sai Melbournen MM-kilpailuissa 2007 pronssia 50 metrin rintauinnissa ajalla 27,88. Manchesterin lyhyen radan MM-kisoissa 2008 hän oli toinen 100 metrin rintauinnissa ajalla 57,92 ja kolmas 50 metrillä ajalla 26,67. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrin rintauinnin välierissä. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän sai kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,67 ja pronssia 100 metrillä ajalla 58,95.
Torsten Brander
Urheilusaavutuksia
pienoiskuva|Torsten Brander 200 m juoksu Lampisaarella 1966 Torsten Brander oli nuoruudessaan lahjakas urheilija. Hän edusti Tornion Pyryä. Vuonna 1967 harjoitusjuoksussa Brander juoksi radalla olleeseen kuoppaan ja jalka murtui. Branderin ura huipulla päättyi tähän mutta jatkui alemmalla tasolla.
Cameron van der Burgh
Van der Burgh saavutti Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 kultaa 50 ja 100 metrin rintauinnissa sekä hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnissa. Saman vuoden lyhyen radan MM-kilpailuissa Dubaissa hän voitti 100 metrin rintauinnin ajalla 56,80 ja oli toinen 50 metrin rintauinnissa. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia 50 ja 100 metrin rintauinnissa. Saman vuoden Maputon Afrikan kisoissa hän voitti 50 ja 100 metrin rintauinnit. Lontoon olympialaisissa 2012 van der Burgh voitti kultaa 100 metrin rintauinnissa uudella maailmanennätysajalla 58,46. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti 50 metrin rintauinnissa kultaa ja saavutti 100 metrin rintauinnissa hopeaa. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän saavutti 50 metrin rintauinnissa kultaa, 100 metrin rintauinnissa hopeaa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa pronssia. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän oli toinen 50 metrin rintauinnissa.
Iso-Tuhkuri
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Cameron van der Burgh
Van der Burgh saavutti Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,66 ja 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,59. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai niin ikään hopeaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 58,69. Saman vuoden Windsorin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 25,64. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 van der Burgh ui pronssia 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,60. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti kultaa 50 metrin rintauinnissa sekä pronssia 100 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa. Hangzhoun lyhyen radan MM-kilpailuissa 2018 hän voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 25,41 ja 100 metrin rintauinnissa ajalla 56,01.
Iso-Tuhkuri
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Työtönjoen–Pitkäjärven alueeseen (35.352) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,3 metriä mpy.
Charbel Ruhana
Charbel Ruhana (s. 1965 Amsheet) on libanonilainen udinsoittaja, laulaja ja säveltäjä.
Ruhana opiskeli Kaslikin Pyhän Hengen yliopistossa ja sai uddiplominsa vuonna 1986 sekä taiteiden maisterin arvonsa musiikkitieteessä vuonna 1987. Hän kehitti udinsoiton uuden metodiopin, jonka julkaisivat ja omaksuivat Libanonin kansallinen konservatorio ja Kaslikin Pyhän Hengen yliopiston musiikkitiedekunta, jossa Ruhana aloitti udopetuksen vuonna 1986. Oppimateriaali julkaistiin kahdeksassa osassa, ja vuonna 2016 Pyhän Rafqan musiikki-instituutti julkaisi siitä uuden edition nimellä Maqam al oud. Tapahtumissa esiintymisen Ruhana aloitti vuonna 1984. Hän on saanut useita kansallisia palkintoja ja sai Japanin Hirayama-kilpailussa ensipalkinnon parhaasta sävellyksestä (Hymn of Peace). Vuonna 2000 hän sai Murex d'Or -palkinnon vuoden muusikkona ja vuonna 2007 BBC Radio 3:n maailmanmusiikkipalkinnon sovittamastaan sekä johtamastaan Al Muwashahat -albumista. Hänet valittiin esiintyjäksi Babel Med Music -festivaalille vuonna 2011 Ruhana on säveltänyt musikaaleja Caracallan tanssiteatterin näytöksiin ja musiikin George Khabbazin näytelmään Rafqa (2014). Hän on esiintynyt kotimaansa lisäksi muun muassa Ranskassa, Marokossa, Japanissa, Kiinassa ja Arabiemiraateissa. Vuonna 2018 hän esitti Bybloksen kansainvälisellä festivaalilla tribuuttinsa Sayed Darwishille.
Ruhana perusti Beirut Oriental Ensemblen vuonna 2007. Hän on painottanut arabimusiikin tyylejä, mutta käyttänyt udia myös kansainvälisemmässä ohjelmistossa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Marcel Khalife, Fairuz, Majida El Roumi, Julia Boutros, Kiya Tabassian, Simon Chahine, Zakir Hussain, Hariprasad Chaurasia, Larry Coryell ja Nasir Shamma. Ruhana on tehnyt yhteistyötä myös sinfoniaorkestereiden kanssa. Vuonna 2013 hän esiintyi Libanonin filharmonisen orkesterin ja Banatul-valtionfilharmonikkojen kanssa. Hän on soittanut Marcel Khalifen luuttukonserton Aradin filharmonikkojen kanssa ja levyttänyt Abdalla el-Masrin udkonserton Valeri Poljanskin johtaman Moskovan sinfoniaorkesterin kanssa. Qatarin filharmonisen orkesterin kanssa Ruhana on esiintynyt Thomas Kalbin johdolla.
Antambahoakat
thumb|175px|Antambahoakavanhus 1900-luvun alun postikortissa. Antambahoakat ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään antaisakojen alaryhmänä. Antambahoakoja arvioidaan olevan noin 50 000 henkeä.
Antambahoakat asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannalla Mananjaryn ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat betsimisarakoihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaimoroihin. Perinteinen elinkeino on riisin ja maniokin viljely. Kulttuurissa on arabialaisia piirteitä.
Bahrainin Grand Prix 2017
Bahrainin Grand Prix 2017 (virallisesti 2017 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix) oli Formula 1 -sarjan kolmas osakilpailu kaudella 2017. Se ajettiin 16. huhtikuuta 2017 Bahrain International Circuitilla Sakhirissa Bahrainissa.
Aika-ajoissa Valtteri Bottas ajoi paalupaikalle ensimmäistä kertaa urallaan. Kilpailun voitti Sebastian Vettel ennen Lewis Hamiltonia ja Valtteri Bottasta.
Rengasseokset
Formula 1 -sarjassa on kaudella 2017 seitsemän erilaista rengasta: viidet renkaat on tarkoitettu kuivalle kelille ja väli- ja sadekelin renkaat märälle radalle. Pirelli valitsi kauden 2017 kolmanteen osakilpailuun kuivan kelin rengasseoksista punaraitaiset superpehmeät renkaat, keltaraitaiset pehmeät renkaat sekä valkoraitaiset keskikovat renkaat. Sääntöjen mukaan Pirelli toimittaa kilpailuviikonloppuun talleille kolme sadekelin rengassarjaa, neljä välikelin rengassarjaa ja yhden rengassarjan jokaisesta kolmesta kuivan kelin rengasseoksesta. Lisäksi tallit saavat vapaasti valita 10 rengassarjaa kolmesta Pirellin valitsemasta kuivan kelin rengasseoksesta.
Ennen Grand Prix -viikonloppua
Ferrari esitteli Bahrainissa uuden etusiiven. Siinä oli muutettu eniten päätyosaa, jonka kaareva osuus työntyi nyt ulommas päädystä. Uudistus myötäili Mercedeksen jo jonkin aikaa käyttämää mallia.
Ennen kauden 2017 kilpailua Bahrainin GP:n historian menestynein kilpailija oli Ferrarin Kimi Räikkönen. Bahrainin kilpailu on ollut Formula 1 -kalenterissa vuodesta 2004 alkaen, mutta sitä ei ajettu kaudella 2011. Räikkönen ei ollut koskaan voittanut Bahrainissa, mutta hän oli päässyt palkintosijoille peräti kahdeksan kertaa: viisi kertaa toiseksi sekä kolme kertaa kolmanneksi.
Perjantain harjoitukset
Formula 1 -kauden 2017 kolmannen osakilpailun viikonloppu alkoi perjantain harjoituksilla. Ensimmäisissä harjoituksissa nopein oli Ferrarin Sebastian Vettel ajalla 1.32,697. Toiseksi sijoittui Red Bullin Daniel Ricciardo ja kolmanneksi saman tallin Max Verstappen. Mercedes -kuljettaja Lewis Hamilton oli kymmenes ja hänen tallikaverinsa Valtteri Bottas 14:s. Mercedes -kuljettajat keräsivät harjoituksissa eniten kierroksia, Hamilton 28 ja Bottas 27. Kimi Räikkönen jäi vain kuuden ajetun kierroksen jälkeen radan varteen, mikä johtui Ferrarin mukaan turbon ylikuumenemisesta. Myös Stoffel Vandoornen McLaren kärsi teknisistä vioista. Tallin mukaan ongelma johtui voimayksikön ERS-järjestelmän paineen katoamisesta.
Perjantain toisten harjoitusten nopein oli jälleen Vettel, mutta hän kärsi myös ongelmista, jonka vuoksi hänen autonsa jäi hetkeksi radan varteen. Toiseksi sijoittui Bottas ja kolmanneksi Ricciardo. Toisissa harjoituksissa nähtiin eriskummallinen ja vaarallinen tilanne, kun Bottaksen autosta irtosi niin sanottu t-siipi kesken ajon. Lisäsiipi irtosi jo toista kertaa tällä kaudella, mutta tällä kertaa se jäi radalle ja aiheutti todellisen vaaratilanteen, kun Verstappen ajoi osan ylitse ja vaurioitti autonsa pohjan. Lewis Hamiltonilla oli harjoituksissa läheltä piti -tilanne Nico Hülkenbergin kanssa. Hamiltonin nopea kierros meni pilalle, kun hän joutui väistämään hitaampaa Hülkenbergiä. Hülkenberg joutui tilanteesta tuomariston kuultavaksi. Tuomaristo hyväksyi saksalaiskuskin selityksen, jonka mukaan hän oli arvioinut väärin Hamiltonin nopeuden, ja niin hän selvisi ilman rangaistusta. Toro Rosson Carlos Sainz jäi radan varteen teknisten ongelmien vuoksi.
Lauantain harjoitukset
Lauantain harjoitusten nopein oli Red Bull -kuljettaja Max Verstappen, joka ajoi ajan 1.32,194 aivan harjoitusten lopussa. Toiseksi ajoi Lewis Hamilton ja kolmanneksi Sebastian Vettel. Romain Grosjean menetti Haas -autonsa hallinnan ajettuaan kanttikiven yli. Normaalisti auton moottori sammuu ulos ajettaessa tai se sammutetaan ennen kuin kuski nousee ylös ohjaamosta. Tässä tapauksessa Grosjean nousi ylös autostaan, mutta hän palasi pian takaisin ja jatkoi matkaansa kohti varikkoa.
Aika-ajot
250px|thumb|[[Valtteri Bottas ajoi Bahrainin GP:n aika-ajoissa uransa ensimmäisen paalupaikan. Kuvassa Bottas vuonna 2016.]] Ensimmäisessä aika-ajo-osiossa olivat mukana kaikki 20 kuljettajaa, ja se kesti 18 minuuttia. Ensimmäisen osion viisi hitainta kuljettajaa putosi jatkosta: Carlos Sainz, Stoffel Vandoorne, Sergio Pérez, Marcus Ericsson sekä Kevin Magnussen. Loput 15 kuljettajaa selvisivät toiseen osioon, joka kesti 15 minuuttia. Nico Hülkenberg yllätti sijoittumalla toisen osion viidenneksi. Toisen osion jälkeen karsiutuivat Daniil Kvjat, Lance Stroll, Pascal Wehrlein, Esteban Ocon sekä Fernando Alonso, joka ei saanut ajettua enää aikaa toisessa osiossa.
Kolmas aika-ajo-osio kesti 12 minuuttia. Sen aikana Valtteri Bottas ajoi uransa ensimmäisen paalupaikan ajalla 1.28,769. Edellinen paalupaikalle ajanut suomalaiskuljettaja oli ollut Heikki Kovalainen Silverstonessa 2008. Toiseksi nopein oli Bottaksen tallikaveri Lewis Hamilton ja kolmas Sebastian Vettel. Kimi Räikkönen oli viides jääden lähes 0,8 sekuntia Bottaksen paalupaikka-ajasta. Renault sai molemmat autot kolmanteen osioon ensimmäistä kertaa sitten Japanin GP:n 2011.
Kilpailu
Ennen kilpailun alkua kuljettajat kokoontuivat riviin kuuntelemaan Bahrainin kansallislaulua, ja sen jälkeen kaikki oli valmista kauden 2017 kolmatta osakilpailua varten. McLarenin Stoffel Vandoorne ei päässyt starttaamaan kilpailuun auton voimayksikön vian takia. Ennen starttia kuljettajat ajoivat paalupaikalla olleen Valtteri Bottaksen johdolla lämmittelykierroksen. Lähdössä Bottas säilytti ensimmäisen sijansa, ja Sebastian Vettel nousi toiseksi ohi Lewis Hamiltonin. Yhdeksännellä kierroksella nähtiin ensimmäinen varikkopysähdys, kun Williams -kuljettaja Lance Stroll ajoi renkaiden vaihtoon. Kymmenennellä kierroksella Haas -tallin Kevin Magnussen keskeytti. 11. kierroksella kilpailussa toisena ollut Sebastian Vettel teki ensimmäisen varikkopysähdyksensä. Vettelin autoon vaihdettiin uudet superpehmeät renkaat, eli samaa seosta olevat renkaat, joilla hän oli kilpailun aloittanut. Vettelin pysähdyksen jälkeen myös Max Verstappen kävi varikolla. Verstappenin varikkopysähdyksen jälkeen hänen autonsa jarrut pettivät, hän ajoi ulos radalta ja joutui keskeyttämään kilpailun. Kilpailun 13. kierroksella varikolta tullut Carlos Sainz törmäsi radan ensimmäisessä mutkassa Lance Strollin kylkeen ja molemmat kuljettajat joutuivat keskeyttämään. Kolarin seurauksena turva-auto tuli radalle.
Turva-auton tulo aiheutti ruuhkaa varikolle. Kilpailua johtanut Valtteri Bottas ajoi varikolle perässään tallikaveri Lewis Hamilton ja Red Bullin Daniel Ricciardo. Hamilton yritti hidastaa vauhtiaan varikkosuoralla, jotta Bottaksen varikkopysähdys loppuisi ennen hänen vuoroaan eikä hän menettäisi aikaa muihin nähden. Hamiltonille määrättiin kuitenkin viiden sekunnin aikasakko Ricciardon estelystä varikkosuoralla. Turva-auton poistuessa radalta Sebastian Vettel oli noussut kilpailun kärkeen ennen Bottasta, Hamiltonia ja Felipe Massaa. Sekä Hamilton että Massa ohittivat Ricciardon välittömästi turva-auton poistuttua, ja kierrosta myöhemmin myös Kimi Räikkönen ohitti Ricciardon. 24. kierroksella Räikkönen nousi pääsuoran päätteeksi ohi Felipe Massasta.
41. kierroksella Lewis Hamilton tuli varikolle ja kärsi samalla viiden sekunnin aikasakkonsa. 49. kierroksella Bottas päästi tallikaverinsa Hamiltonin edelleen. Mercedes oli antanut tallimääräyksen ja käskenyt Bottasta päästämään nopeamman Hamiltonin ohitseen.
Kilpailun 55. kierroksella Fernando Alonso joutui keskeyttämään, joten hän oli keskeyttänyt kaikissa kauden kolmessa kilpailussa.
57. kierroksen jälkeen Ferrari Sebastian Vettel ylitti maaliviivan kilpailun voittajana. Hamilton tuli toiseksi 6,6 sekuntia Vettelille jääneenä, ja Valtteri Bottas sijoittui kolmanneksi ennen Kimi Räikköstä. Daniel Ricciardo oli viides ja Felipe Massa kuudes. Nico Hülkenberg ajoi yhdeksänneksi ja saavutti ensimmäiset pisteensä Renault -tallissa.
Ferrarin saaman valmistajan palkinnon otti palkintokorokkeella vastaan Matteo Togninalli. Kuljettajia haastatteli palkintokorokkeella entinen Formula 1 -kuljettaja David Coulthard.
Formula 1.comin virallisessa äänestyksessä päivän kuljettajaksi valittiin Sebastian Vettel.
Kilpailun jälkeen
Kilpailun jälkeen Carlos Sainz sai kolmen lähtöruudun rangaistuksen, joka hänen piti kärsiä seuraavassa kilpailussa. Rangaistus tuli Sainzin syyllisyydestä kolariin Lance Strollin kanssa kilpailun 12. kierroksella radan ensimmäisessä mutkassa.
Äänen havaitseminen
Äänen havaitseminen perustuu ääniaallon aiheuttaman ilmanpaineen vaihtelun muuttumiseen hermoimpulsseiksi. Havaintoon vaikuttavat lukuisat kuulon, äänilähteen sekä tilan akustiset ominaisuudet. Kuuloaistimuksen vastaanottaa korva, mutta matalat äänet voidaan tuntea myös värähtelynä.
Ihminen havaitsee ääniaaltojen antamat signaalit ja muodostaa niistä käsitteitä. Alle sekunnin kestävästä äänestä voidaan havaita ominaisuuksia kuten äänenkorkeus, kesto, äänen väri ja äänen voimakkuus sekä suunta mistä ääni tulee. Näistä ihminen voi erottaa akustisia vihjeitä äänten merkityksestä sekä tunnistaa tutut äänteet. Noin sekunnin kestävästä äänestä voidaan jo erottaa äänenvirtaa, segmenttejä, dynamiikkaa, sykettä tai rytmiä, sekä harmoniaa ja dissonanssia, etenkin jos kyse on musiikin havaitsemisesta.
Äänen havaitsemisen fysiologia
Korvan rakenne mahdollistaa äänten havaitsemisen. Ääniaallot kulkeutuvat ulkokorvasta korvakäytävän kautta tärykalvolle ja välikorvaan, jonka kuuloluut voimistavat äänisignaalin sen saapuessa sisäkorvaan. Sisäkorvan simpukassa sijaitseva Cortin elin tunnistaa äänisignaalien ominaisuuksia kuten korkeuden ja voimakkuuden, ja lähettää signaalit kuuloaivokuorelle.
Äänten havaitsemiseen liittyvät aivotoiminnot
Kun ääniaallot ovat muuntuneet hermoimpulsseiksi sisäkorvassa, kuulohermo johtaa hermoimpulssit kuuloradan tumakkeisiin. Äänen tulosuunta ja sävelkorkeus havaitaan alustavasti jo tässä vaiheessa.
Äänitieto menee pääasiallisesti vasemmasta korvasta oikeaan aivopuoliskoon ja oikeasta korvasta vasempaan aivopuoliskoon. Vasen kuuloaivokuori on tärkeä puheen ymmärtämiselle, kun taas oikealla kuuloaivokuorella havaitaan useimmiten musiikilliset äänet. Kuitenkin on havaittu, että molemmat aivopuoliskot voivat osallistua etenkin monimutkaisen kuuloinformaation, kuten musiikin, havaitsemiseen ja ymmärtämiseen.
Kuuloalue / Äänenkorkeuden havaitseminen
Ihminen havaitsee normaalisti äänet 20 Hz ja 20 000 Hz välillä. Kuulossa on tosin yksilöllisiä eroja, ja vanhemmiten herkkyys korkeiden taajuuksien kuulemiseen katoaa. Eläimet havaitsevat erilaisia taajuuden aloja. Esimerkiksi koirat voivat kuulla taajuuksia 20 000 Hz yläpuolelta ja lepakot jopa 120 000 Hz yläpuolelta. Aivoissa ilmamolekyylien värähtelyn aiheuttamat hermoimpulssit muuttuvat ääniaistimukseksi. Aivot erottavat värähtelyn ominaisuuksista muun muassa äänen korkeuden, rytmin, melodian, tonaalisuuden ja siihen liittyvän tunnelman. Ihminen tulkitsee kuulemaansa ääntä – kuten musiikkia – kykynsä, aikaisempien kokemustensa ja mieltymystensä mukaan.
Äänenvärin havaitseminen
Äänenväri on hyvin moniulotteinen käsite, jonka havaitsemiseen liittyy muun muassa äänen spektri (suom. taajuusjakauma), eli energian määrä kullakin taajuudella. Taajuusjakaumaa voidaan tarkastella Fourier-analyysin avulla.
Taajuusyhdistelyn tuloksena muodostuu äänilähde, jonka taajuuskomponenteista äänenväri syntyy. Toisaalta äänenväri vaikuttaa myös peräkkäisyhdistelyyn. Ihmisen on vaikea yhdistää äänenväriltään erilaiset äänet kuulumaan samaan kuulovuohon, ja esimerkiksi selkeää melodialinjaa on vaikea hahmottaa, mikäli peräkkäisten sävelten äänenväri on erilainen. Äänenvärin havaitsemista on käytetty hyväksi musiikissa 1900-luvulle tultaessa ja usein esimerkiksi huilu soitti viulun kanssa samaa melodiaa, mutta oktaavia korkeammalta, jolloin soittimia ei havaittu erikseen vaan ainoastaan niiden tuottama erikoinen sointiväri.
Kuulon taajuuserottelukyky
Ihmisen kuulokynnys vaihtelee äänen taajuuden mukaan. Herkimmillään kuulo on taajuudeltaan 2–5 kHz korkuisille äänille. Kuulon taajuuserottelukyky heikkenee iän myötä.
Mitä korkeampi kuultava ääni on, sitä suurempi taajuusero (Hz) äänillä on oltava, jotta ihmiskorva pystyisi erottelemaan ne toisistaan. Toisin sanoen havaittu äänenkorkeus ei ole suoraan verrannollinen äänen taajuuteen ja päinvastoin. Esimerkiksi 10 000 Hz taajuudella erotamme noin 3 Hz:n taajuuden vaihtelun.
Ihminen hahmottaa kuulemiaan ääniä laajempina kokonaisuuksina. Tätä ominaisuutta kutsutaan taajuusyhdistelyksi. Taajuusyhdistelyyn vaikuttavat äänten lähekkäisyys, voimakkuusero ja harmoniset suhteet. Esimerkiksi kuulija yhdistää helpommin taajuudeltaan lähellä toisiaan olevat äänet samaan kokonaisuuteen. Yksittäinen melodia hahmotetaan helpommin samaksi kokonaisuudeksi, mikäli toisiaan seuraavien äänien taajuusero on tarpeeksi pieni tai tempo tarpeeksi hidas. Mitä nopeammassa tempossa melodia soitetaan, sitä pienempi toisiaan seuraavien äänien taajuuseron on oltava, jotta melodia yhä hahmotettaisiin yhdeksi kokonaisuudeksi.
Taajuusyhdistelyyn kuuluu läheisesti myös peräkkäisyhdistely, jossa ajallisesti toisiaan seuraavat kuulotapahtumat järjestyvät aivoissa kuulovuoksi. Samaan kuulovuohon valikoituvat sellaiset äänet, jotka muistuttavat läheisesti toisiaan ja ovat esimerkiksi taajuudeltaan lähellä toisiaan.
Tila- ja suuntakuulo
Vastaanottaja havaitsee äänilähteen sijainnin kaksikorvaisuutensa ansiosta. Myös pään muoto, yläruumis, korvien sijainti ja korvanlehdet vaikuttavat äänilähteen erotteluun ja suunnan havaitsemiseen. Kuuloaisti käyttää äänilähteen avaruudellisen paikantamisen vihjeinä muun muassa korvien aika- ja tasoeroa. Äänilähdettä lähempänä olevaan korvaan ääni saapuu hieman aikaisemmin ja voimakkaampana kuin kauempaan korvaan. Ero johtuu sekä korvien etäisyyserosta että pään varjostuksesta eli äänen vaimentumisesta. Matalampia ääniä pää ei juuri vaimenna. Äänen tulosuunnan erotuskyky on parhaimmillaan edestä tuleville äänille. Suunnan havaitsemiseen voidaan käyttää hyödyksi myös näköaistia. Tällöin näön avulla voidaan etsiä varmistusta äänen tulosuunnalle.
Äänen havaitsemisen tutkimus
Psykoakustiikka on tieteenala, joka tutkii äänen havaitsemiseen liittyviä tekijöitä sekä äänen, kuten puheen, musiikin ja melun fysiologisia ja psykologisia vaikutuksia. Puheen havaitsemista on tutkittu muun muassa fonetiikan, kielitieteen, kognitiivisen psykologian ja havaintopsykologian aloilla. Puheen havaitsemisen tutkimusta hyödynnetään käytännössä puhetta tunnistavien tietokoneiden suunnittelemisessa.
Carl Axel Mothander
thumb|250 px|Carl Mothander - Viron vapaussodan ruotsalaisen vapaaehtoisyksikön perustaja. Carl Axel Mothander (14. tammikuuta 1886 Tukholma – 1965) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan ja Viron vapaussotaan.
Mothanderin vanhemmat olivat raatimies Axel Mothander ja Beda Lagerholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja opiskeli sitten oikeustiedettä Uppsalan yliopistossa. Mothander osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ruotsalaisten vapaaehtoisten joukossa kuorma- ja sairashoito-osaston päällikkönä ja oli mukana Tampereen ja Viipurin taisteluissa. Tampereen taistelun jälkeen Mothander järjesti sairaanhoidon erikoisjoukon haavoittuneiden huoltoa varten.
Mothander lähti Viron vapaussotaan organisoimaan ruotsalaisten vapaaehtoisten joukkoa ja hän yleni Viron armeijan majuriksi. Sodan jälkeen Mothander asettui asumaan Viroon vuonna 1928 ja meni naimisiin baltiansaksalaisen paronittaren Benita von Wrangelin (1878–1967) kanssa. Mothander asui Toisin kartanossa Kohilassa Virossa toimien maanviljelijänä. Hän osallistui myös Viron Punaisen Ristin toimintaan ja oli mukana Punaisen Ristin komissiossa joka tutki toisen maailmansodan aikana Katynissä tapahtunutta puolalaisten upseerien surmaamista. Sotien jälkeen Mothander asui Tukholmassa ja toimi kirjailijana.
Vuonna 1928 Mothander teki kiertomatkan Suomessa osallistuen valkoisten järjestämiin sisällissodan 10-vuotisjuhlallisuuksiin ja kirjoittaen lehtiin tapahtumiin liittyneitä artikkeleita. Vierailunsa päätteeksi hän kirjoitti artikkelin joka julkaistiin viipurilaisessa Karjala-lehdessä. Mothander arvosteli artikkelissa suojeluskuntajärjestöä ja totesi että yhteiskunnan eheyttäminen sisällissodan jälkeen edellyttäisi järjestön muuttamista koska nykyisessä muodossaan se oli uhka demokratialle. Hän arvosteli myös Suomessa "lähes valtionuskonnoksi" noussutta Venäjänvihaa ja toivoi että jatkossa sisällissodan muistojuhlat muutettaisiin kaikkien sodassa kaatuneiden muistopäiväksi.
Knossoksen seinämaalaukset
pienoiskuva|250px|Knossoksen seinämaalauksia [[Iraklionin arkeologinen museo|Iraklionin arkeologisessa museossa.]] Knossoksen seinämaalaukset eli Knossoksen freskot on nimitys, jota käytetään Knossoksen palatsikeskuksesta Kreetan saarelta löydetyistä minolaisaikaisista seinämaalauksista.
Seinämaalaukset on maalattu niin kutsutulla uudella palatsikaudella noin ajalla 1600–1450 eaa. Freskot koristivat Knossoksen palatsin sisäseiniä. Osa maalauksista on tehty aidolla freskotekniikalla niin, että maalaus on tehty tuoreelle, kostealle laastipinnalle; osa puolestaan on maalattu kuivalle seinälle. Osa peittää kokonaisia seiniä, kun taas osa on pienempiä. Maalaukset esittävät minolaista elämää, uskonnollisia toimituksia sekä ihmisiä, eläimiä ja kasveja. Tunnetuimpiin kuuluu härkähyppyä esittävä fresko. Maalaukset muistuttavat jossain määrin egyptiläistä taidetta, mutta ovat sitä sekä muuta saman aikakauden taidetta naturalistisempia. Seinämaalaukset on maalattu pääosin punaisen, oranssin, ruskean, keltaisen ja sinisen sävyillä sekä valkoisella ja mustalla. Miehille on maalattu tummempi ja naisille vaaleampi iho, mikä oli aikakauden konventio.
Seinämaalaukset ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa. Niiden paikalla Knossoksen arkeologisella alueella on kopiot. Monet maalauksista ovat säilyneet vain vähäisiltä osiltaan, ja niiden restauroinneissa on osana paljon tutkijoiden tulkintaa. Myös maalauksille annetut nimet ovat nykyaikaisia.
Robert Wilson (ohjaaja)
Robert Wilson (s. 4. lokakuuta 1941 Waco, Texas) on yhdysvaltalainen ooppera- ja teatteriohjaaja, lavastaja, kirjailija ja arkkitehti, joka tunnetaan kokeellisista teatteriesityksistään ja monialaisista taideteoksistaan. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu säveltäjä Philip Glassin kanssa 1970-luvun puolivälissä tehty minimalistinen ooppera Einstein on the Beach. Helsingin Arabianrantaan Wilson suunnitteli 2010-luvun alkupuolella Tapio Wirkkalan puiston. Ooppera- ja teatteriohjausten ja -lavastusten lisäksi Wilson on tehnyt koreografioita, maalauksia ja veistoksia, videotaidetta sekä ääni- ja valosuunnittelua.
Wilson on tehnyt yhteistyötä muun muassa Heiner Müllerin, William S. Burroughsin, Allen Ginsbergin, Lou Reedin, Tom Waitsin, David Byrnen, Laurie Andersonin, Gavin Bryarsin, Rufus Wainwrightin, Marina Abramovićin, Willem Dafoen, Mihail Baryšnikovin ja Lady Gagan kanssa.
Robert Wilson syntyi Texasin osavaltion Wacossa lakimiesperheeseen. Änkytyksestä kärsinyt poika opiskeli liiketaloustiedettä Texasin yliopistossa Austinissa 1950- ja 1960-luvun vaihteessa ja muutti sitten New Yorkin Brooklyniin, jossa hän suoritti bachelor-tutkinnon arkkitehtuurissa Pratt Institute -oppilaitoksessa. Sen lisäksi hän opiskeli kuvataiteita Sibyl Moholy-Nagyn (László Moholy-Nagyn lesken), George McNeilin ja Paolo Solerin opetuksessa.
New Yorkissa Wilson kiinnostui modernin tanssin pioneerien George Balanchinen, Merce Cunninghamin ja Martha Grahamin produktioista ja perusti oman performanssiryhmänsä nimeltä The Byrdman School of Byrds. Ryhmän ensimmäisiä teoksia olivat 1960- ja 1970-luvun vaihteen The King of Spain ja The Life and Times of Sigmund Freud. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1975 kantaesitetty minimalistinen viisituntinen ooppera Einstein on the Beach, jonka musiikin sävelsi Philip Glass. Heidän seuraava yhteistyönsä, vieläkin suurisuuntaisempi ooppera the CIVIL warS: A Tree Is Best Measured When It Is Down oli alun perin tarkoitettu yhdeksi vuoden 1984 olympiakisojen ohjelmanumeroksi Los Angelesiin, mutta rahoitus ja aikataulu pettivät, eikä teosta ole koskaan esitetty kokonaisuudessaan.
Wilson on työskennellyt etupäässä Euroopassa, mutta vuonna 1992 hän perusti New Yorkiin Watermill-taidekeskuksen, joka muun muassa sisältää hänen taidekokoelmansa. Vuonna 1993 Wilsonin sai Venetsian biennaalin Kultaisen leijonan veistosinstallaatiollaan. Vuonna 1997 Wilson sai Euroopan unionin teatteripalkinnon. Elämäntyöstään hän on saanut Dorothy ja Lillian Gish -palkinnon.
Daisen (Akita)
Daisen on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Omonojoen ja sen sivujoen Taman varrella. Kaupunki käsittää alueita Yokoten allaslaaksosta sekä Ōu- ja Dewavuorilta. Daisenissa on 79 522 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 866,77 neliökilometriä.
Daisen on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Ōmagarin kaupunki, Kamiokan, Kyōwan, Nakasenin, Nishi-Senbokun, Ōtan ja Senbokun maaseutukaupungit sekä Nangain kyläkunta. Kaupungin keskustan muodostava Ōmagari kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla jokisatamana ja yhtenä Ushū-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Myös nykyisen kaupungin alueella sijaitsevat Jingūji ja Kariwano ovat historiallisia postiasemia. Daisen on tärkeää riisintuotantoaluetta, jossa viljellään myös vihanneksia ja hedelmiä. Muita elinkeinoja ovat metsäteollisuus ja sianlihan tuotanto.
Daisenin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Senbokun alueella sijaitseva Ikeda-klaanin puutarha sekä Sui-jinjan ja Koshiō-jinjan šintolaiset pyhäköt. Sui-jinjassa säilytetään Japanin kansallisaarteeksi valittua peiliä, johon on kuvattu bodhisattva Kannon. Hotta no sakun arkeologinen kohde käsittää Heian-kauden hallintorakennusten jäänteitä. Ōmagari tunnetaan vuorostaan elokuisin järjestettävästä Japanin kansallisesta ilotulituskilpailusta. Daisenia palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja ja Tazawako-linja. Niitä pitkin kulkee suurnopeusjunayhteys Akita Shinkansen.
Kempeleen koululaitoksen historia 1882–1982
Kempeleen koululaitoksen historia 1882–1982 on vuonna 1983 julkaistu Mauno Hiltusen kirjoittama, ja Kempeleen kunnan kustama kirja.
Kirjan sisältö
Kirja käsittelee Kempeleen kunnan koululaitoksen historiaa 1880-luvun alusta 1980-luvun alkupuoliskolle. Hiltusen mukaan hänen saatuaan vuonna 1982 kirjoittamansa kirjan Kempeleen historia valmiiksi häntä pyydettiin kirjoittamaan Kempeleen koululaitoksen 100-vuotisesta vaiheista. Kirjan olisi pitänyt olla jo valmiina lokakuussa 1982, mutta kirjailija ei kerennyt kirjoittamaan sitä määräaikaan mennessä. Kirjailijan saadessa lisäaikaa kirjan tekoon, oli hänellä mahdollisuus laajentaa aihepiiria merkittävästi, ja tarkastella kunnan kouluvaiheita yksityiskohtaisemmin.
Kirja on jaettu seitsemään päälukuun, jotka noudattavat varsin tiukasti kouluhistorioissa vakiintunutta kaavaa, joka pohjaa jaottelunsa eräiden koululakien käänteen tekevään luonteeseen. Kirjassa käsitellään suppeasti myös kansanopetusta, koulutoimintaa ennen kansakoulua sekä vuoden 1866 tärkeään kansakouluasetukseen ja sen herättämiin kannanottoihin.
Wallander
Wallander on ruotsalainen suku­nimi.
Ala-Ulpas
Ala-Ulpas on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kallion kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Työtönjoen–Pitkäjärven alueeseen (35.352) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,2 metriä mpy.
Thilo Kehrer
Thilo Kehrer (s. 21. syyskuuta 1996 Tübingen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Englannin Valioliigassa West Ham Unitedin joukkueessa.
Ura
Jalkapallon harrastamisen Kehrer aloitti TSG Tübingenin joukkueessa. Vuodesta 2012 hän pelasi Schalken juniorijoukkueessa. Kausilla 2015–2016 hän pelasi Schalken edustusjoukkueessa, sekä seuran kakkosjoukkueessa.