cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhän Dionysioksen luostari
thumb|left|240px|Pyhän Dionysioksen luostari. Pyhän Dionysioksen luostari on perustettu vuonna 1375. Sen perustaja oli Dionysios Korysoslainen. Hän sai tukea perustamiseen Aleksios III Komnenokselta. Vuonna 1389 luostari sai patriarkaalisen luostarin aseman Konstantinopolin patriarkka Antonios IV:ltä. Luostarissa oli vakava tulipalo vuonna 1539, joka tuhosi sen lähes kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen. Turkkilaisvallan aikana luostari taantui ja siirtyi idiorytmiseen kilvoitustapaan. Se palasi kinobioottiseen elämäntapaan 1800-luvulla. Vuonna 2011 luostarissa oli 36 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosassa. Linnoitusmainen luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 80 metriä merenpinnasta. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu alun perin 1300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja uudestaan tulipalon jälkeen vuonna 1540. Se on omistettu Johannes Kastajalle. Kirkon seinämaalaukset edustavat kreetalaista koulukuntaa ja ovat noin vuodelta 1546. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kuusi ulkopuolella, sekä seitsemän keljaa. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa Johannes Kastajan oikea käsi. Kirkkotaiteen aarteisiin kuuluu muun muassa norsunluinen ristiinnaulitsemista esittävä reliefi 900-luvulta sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarin kirjastossa on 1 100 käsikirjoitusta ja yli 15 000 painettua kirjaa, joihin kuuluu myös inkunaabeleita.
Pyhän Dionysioksen pohjoispuolella linnuntietä noin kahden kilometrin päässä sijaitsee Pyhittäjä Gregorioksen luostari ja eteläpuolella noin 1,5 kilometrin päässä Pyhän Paavalin luostari.
Nokia Suite
pienoiskuva|Ohjelman ikoniNokia Suite on sovellus Nokian puhelimiin, jonka avulla pystyy yhdistämään puhelimen Microsoft Windows -käyttöjärjestelmään ja hallitsemaan melkein mitä tahansa puhelimen sovelluksiin liittyviä toimintoja tietokoneelta käsin. Sovellus sisältää muun muassa karttapalvelu- ja navigaattoritoimintoja, ja sen avulla onnistuu sisällön synkronoiminen Nokia-puhelimen kanssa. Nokia Suite on käyttäjäystävällisempi versio Nokia PC Suitesta, jota ei enää kehitetä. Nokia Suitessa on kuitenkin vain varmuuskopiointia tekevä tiedostohallinta, joten yksittäisten Office- ym. tiedostojen siirtoon PC:ltä puhelimeen tai puhelimesta PC:lle tarvitaan edelleen Nokia PC Suitea, jota voi käyttää vuorotellen Nokia Suiten kanssa.
Hepatiitti C
thumb|250px|[[Elektronimikroskooppikuva hepatiitti C -viruksesta.]] Hepatiitti C on viruksen aiheuttama maksatulehdus, joka hoitamattomana voi johtaa maksakirroosiin ja maksasyöpään. Tauti on yleensä oireeton, kunnes maksavauriot ovat jo huomattavia. Toisin kuin A- ja B-hepatiittiin, hepatiitti C:hen ei ole rokotetta. Se voidaan kuitenkin hoitaa lääkkeellisesti.
Suomessa todetaan vuosittain noin 1 200 C-hepatiittitapausta, maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan noin 58 miljoonalla ihmisellä on akuutti HCV-infektio, ja noin 1,5 miljoonaa uutta tartuntaa tapahtuu joka vuosi.
Suonensisäisten huumeiden käyttäjien kohdalla sairauden esiintyvyys on erittäin korkea, sillä jopa 80 % heistä kantaa virusta. Tartunnan saaneista 85 % jää kantamaan virusta pysyvästi, ja 40–70 prosentilla tartunta johtaa krooniseen aktiiviseen hepatiittiin.
Virus
Hepatiitti C -virus (HCV) on positiivissäikeinen RNA-virus, joka kuuluu flavivirusten ryhmään. Virus on muodoltaan ikosahedraalinen, ja sillä on ympärillään lipidivaippa. HCV-genomi koodaa polyproteiinin, joka prosessoidaan seuraaviksi proteiineiksi: E1, E2, p7, NS2, NS3, NS4A, NS4B, NS5A, NS5B ja Core. NS5A vaikuttaa virusgenomin replikaatiossa, Core on rakenneproteiini ja NS5B on tärkeä tekijä virus-RNA:n synteesissä, minkä vuoksi se on hyvä kohde antiviraaliselle lääkekehitykselle.
Viruksen aiheuttama infektio voi olla joko akuutti tai krooninen.
Krooninen infektio
HCV-infektio luokitellaan krooniseksi, jos se on jatkunut diagnosoinnin jälkeen vähintään puoli vuotta. Krooninen infektio on usein oireeton tai vähäoireinen mutta johtaa maksakirroosin kehittymiseen kolmanneksella potilaista seuraavan 20 vuoden aikana. Toinen kolmannes sairastuu maksakirroosin diagnoosin jälkeen 30 vuoden sisällä, ja yhdellä kolmanneksella tauti etenee niin hitaasti, ettei kirroosia havaita. Kirroosi on maksasyövän tärkein riskitekijä.
HCV:lle on myös tyypillistä, että se esiintyy usein yhdessä HIV:n kanssa. Immuunijärjestelmää heikentävä HIV rajoittaa elimistön kykyä hankkiutua taudinaiheuttajista eroon, ja riski sairastua muihinkin infektiosairauksiin on tämän vuoksi kasvanut. HIV-positiivisilla potilailla hepatiitin eteneminen on tavallista nopeampaa.
Diagnostiikka
Hepatiitti C -diagnoosi tehdään vain harvoin akuutin infektion aikana, sillä akuutti infektio on useimmiten oireeton tai vähäoireinen. Myös kroonisten infektioiden diagnosointia vaikeuttaa oireiden vähäisyys ja/tai yleisluontoisuus, sillä henkilö voi sairastaa HCV:tä useita vuosia ennen laajamittaisten maksaoireiden ilmenemistä.
HCV-infektiota epäiltäessä huomioidaan henkilön tausta ja erityisesti HCV-riskiä kasvattaville tekijöille altistuminen, kuten suonensisäisten huumausaineiden käyttö, saadut verensiirrot tai verivalmisteiden käyttö, tatuoinnit ja lävistykset jne. Joskus HCV-diagnosoidaan kuitenkin sattumanvaraisesti esimerkiksi verenluovutuksen yhteydesä. HCV-infektiota epäiltäessä ensimmäisenä testinä suoritetaan HCV-vasta-aineiden määritys verinäytteestä. Virukselle altistunut, normaalin immuunipuolustuksen omaava henkilö kehittää infektion seurauksena vereensä virusta neutraloivia vasta-aineita, mutta niiden muodostumisessa on aina viive infektioon nähden. Noin 80 %:lla infektion saaneista vasta-aineita voidaan havaita 15 viikon kuluessa tartunnasta. 5 kuukauden jälkeen vasta-aineita on yli 90 %:lla tartunnan saaneista ja 6 kuukauden kuluttua 97 %:lla. Joskus vasta-aineita ei kehity lainkaan johtuen esimerkiksi henkilön kyvyttömyydestä vasta-aineiden tuotantoon. Tällaisissa tapauksissa suositellaan HCV-RNA-testin tekemistä (ks. alla), vaikka vasta-ainekoe olisikin negatiivinen, etenkin mikäli muut tulokset viittaavat maksan epänormaaliin toimintaan.
Vasta-ainetestillä saadaan ainoastaan tieto siitä, onko virus ollut elimistössä, mutta parhaillaan käynnissä olevaa infektiota niillä ei pystytä havaitsemaan. Tätä tarkoitusta varten tarvitaan HCV-RNA-määritys, jossa tutkitaan sisältääkö verinäyte viruksen perimäainesta eli RNA:ta. Mikäli vasta-ainekoe on positiivinen, RNA-testin tulisi suorittaa jatkotutkimuksena. Parhaillaan käynnissä olevan infektion toteamisen lisäksi näillä menetelmillä on mahdollista selvittää myös määrällisesti, paljonko virusta on elimistössä (ns. viral load). Viruksen määrä verenkierrossa ei suoraan kerro sairauden vakavuudesta tai maksavaurion kehittymisen todennäköisyydestä mutta kylläkin todennäköisyydestä, jolla sairaus vastaa interferonihoitoon.
Tartunta
thumb|Hepatiitti C:n levinneisyys maailmassa. Hepatiitti C tarttuu lähes yksinomaan verikontaktin kautta ja vain harvoin limakalvokontaktien välityksellä. Pisaratartuntoja ei tapahdu lainkaan. Useimmiten HCV-infektio tartunta tapahtuu saastuneiden veren tai verivalmisteiden käytön yhteydessä tai saastuneita injektiovälineitä käytettäessä. Lääkinnällisiin tarkoituksiin tai huumeiden käyttöön liittyvien tapausten lisäksi muun muassa epähygienisissä oloissa tehdyt tatuoinnit ja lävistykset altistavat tartunnan saamiselle. Vaikka limakalvojen kautta välittyvät tartunnat ovat harvinaisia, on viitteitä myös siitä, että HCV-tartunta voi tapahtua inhaloitavien tai nenän kautta käytettävien huumausaineiden käytön yhteydessä. Seksikontaktin kautta tapahtuva tartunta on harvinainen, ja niitä esiintyy lähinnä HIV-potilailla ja muilla immuunivajeesta kärsivillä. Riski on kuitenkin olemassa, ja siksi kondomia suositellaan käytettävän yhdynnässä sekä suuseksissä. HCV-infektio tarttuu synnytyksen aikana äidistä lapseen noin kuudessa tapauksessa sadasta silloin, kun äidin veressä on synnytyshetkellä mitattavissa GCV-RNA:ta. Muutoin äiti–lapsi-tartunnan todennäköisyys on pieni.
Hoito
C-hepatiitin hoitoon on käytettävissä useita suun kautta otettavia lääkeyhdistelmiä. Tällä hetkellä saatavat hoitomuodot eivät kuitenkaan ole kovinkaan tehokkaita, ja lääkkeillä on ei-toivottuja sivuvaikutuksia.
Suoraan vaikuttavat mikrobilääkkeet (engl. direct acting antiviral agents, DAA:t) virusproteiineja vastaan on myös tapa hoitaa hepatiitti C-infektiota. Ensimmäiset DAA:t hyväksyttiin hoitokäyttöön vuonna 2011. Muutaman DAA:n yhdistelmä voi parantaa noin 80-90% potilaista. DAA:t aiheuttavat kuitenkin vakavia sivuvaikutuksia, kuten fotosensitiivisyyttä. Toisen sukupolven DAA:iden farmakokinetiikka on ensimmäisen sukupolven proteiini-inhibiittoreita parempi, ja tämä mahdollistaa niiden päivittäisen käytön. Vaikka toisen sukupolven DAA:t ovatkin parempi vaihtoehto kuin ensimmäisen sukupolven DAA:t, niiden tukena täytyy käyttää myös muitaa DAA-lääkkeitä, sillä ne eivät ole kovin tehokkaita.
Hepatiitti C-virusta vastaan ei ole olemassa tehokasta rokotusta.
Itäsaaret
Itäsaaret on merellisen Kaakkois-Helsingin Laajasalon peruspiiriin kuuluva saaria ja merta käsittävä osa-alue.
Hepatiitti C
Hoito
Suomessa Terveyden ja hyvinvoinnin laitos on julkaissut C-hepatiitin hoitopolku -ohjeistuksen C-hepatiitin hoidon toteuttamiseksi terveyskeskuksissa ja päihdehuollossa (http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-343-324-3). Kattavasti toteutettu C-hepatiitin hoito johtaisi myös C-hepatiitin häviämiseen tartuntatautina. Tämä on myös lopullisena tavoitteena Suomen kansallisessa C-hepatiittistrategiassa (http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-00-3845-8).
Ehkäisy
Sillä HCV kiertää pääasiassa suonensisäisten huumeidenkäyttäjien keskuudessa, tärkein infektion ehkäisymenetelmä on steriilien neulojen käyttö. Tatuointeja ja lävistyksiä kannattaa ottaa vain paikoissa, joissa työ tehdään puhtailla neuloilla.
Itäsaaret
Itäsaariin kuuluvat muun muassa Pihlajaluoto ja Hattusaari Uutelan eteläpuolella. Pihlajaluoto ja Hattusaari ovat veneilijöiden käyttämiä ulkoilusaaria. Näistä Hattusaaren pohjoisrannalla on pieni uimaranta ja saaressa saa telttailla. Itäsaariin luetaan myös Santahaminan eteläpuolella Puolustusvoimien käytössä olevat Kuivasaari ja Isosaari, joissa on myös pysyvää asutusta varusmiesten ohella. Yhteensä Itäsaarilla asui pysyvästi 16 henkeä vuoden 2010 alussa.
Akka (jumala)
Akka-nimitystä on toisinaan käytetty Ukko ylijumalan naisesta, ja hänet on joskus tulkittu hedelmällisyyden jumalattareksi. Akka saattaa olla luonnon naisellinen puoli, maaemonen, jonka Ukko hedelmöittää, ja jonka sade saa viheriöimään.
Gene Kurkijärvi
Gene Kurkijärvi (s. 10. kesäkuuta 1967) on suomalainen arkkitehti, kuvittaja ja sarjakuvantekijä.
Akka (jumala)
"Akka" korkean olennon nimityksenä tunnetaan kansanperinteessä myös siitä, että joillain perinteisesti pyhillä paikoilla on Ukko- ja Akka-paikannimet, kuten Kolilla korkeimmat huiput Ukko- ja Akkakoli. Tämän yhteydestä korkeampiin voimiin ei kuitenkaan ole tietoa, sillä akka-sana paikannimen yhteydessä liittyy varsin arkisiin seikkoihin, kuten kirkkomatkalla olevaan paikkaan, jossa levätään tai vaihdetaan kirkkovaatteet. Osa akka-paikannimistä voi tulla saamen kielestä, jossa sillä ei tiettävästi ole yhteyttä jumalolentoihin. .
Gene Kurkijärvi
Kurkijärvi valmistui arkkitehdiksi 1993. Vuonna 2009 julkaistussa sarjakuva-albumissaan hän on tehnyt Kullervosta kyberpunk-henkisen tarinan, jossa kalevalamitta on muuttunut Helsingin puhekieleksi ja ympäristö on kaupunkilainen.
Akka (jumala)
Joskus on esitetty, että Rauni olisi Mikael Agricolan mukaan Akan nimi. Jos näin olisi, Raunia vastaisi pihlajan haltija Ryönikkä tai Röönikkä. Saamessa Raunia vastaisi Raudna, islannissa Reynir. Toisen ja nykyisin ehkä suositumman tulkinnan mukaan Rauni-jumalatarta ei ollut, vaan kyseessä oli Ukon epiteetti eli lisänimi: Agricolan käyttämä ilmaisu "Rauni Ukon naini" tarkoittaisi tämän teorian mukaan "Rauni-Ukon naista" eikä "Raunia, Ukon naista". Joka tapauksessa Agricolan mukaan Ukolla oli nainen.
Agricolan kuvauksessa Ukon nainen esiintyy vakkajuhlien yhteydessä. Kuvaus on tulkinnallinen, sitä on tulkittu muun muassa siten, että Ukko rakastelee naisensa kanssa. Agricolan mukaan näin saatiin aikaan maanviljelyn kannalta suotuisat ilmat. Itse sana 'akka' esiintyy Agricolalla vain kerran.
Palautumaton monimutkaisuus
Palautumaton monimutkaisuus (engl. irreducible complexity, IC myös redusoimaton monimutkaisuus, RC) on älykkääseen suunnitteluun liittyvä käsite, jonka toi julkisuuteen biokemisti Michael Behe vuonna 1996 ilmestyneessä kirjassaan Darwin's Black Box (Darwinin musta laatikko). Behen mukaan "palautumattomalla monimutkaisuudella" tarkoitetaan "järjestelmää, joka koostuu useista yhteensopivista, toisiinsa vaikuttavista osista, jotka osallistuvat järjestelmän perustoimintaan mutta joista minkä tahansa poistaminen käytännössä lopettaa järjestelmän toiminnan".
Palautumattoman monimutkaisuuden näkemyksen mukaan evoluution mukaan tapahtuvassa biologisessa sopeutumisessa olisi funktionaalisesti monimutkaisten rakenteiden tapauksessa kyse sattumasta, joka olisi variaatioiden ja valintojen kautta mahdoton saavuttaa.
Palautumattoman monimutkaisuuden kritiikin mukaan kreationistien biologisessa sopeutumisessa on kyse joko jättipotista tai ei mistään. Käytännössä luonto on täynnä välivaiheita. Tällöin tietysti täytyy olla myös variaatioissa elinkelvottomiksi osoittautuneita mutaatioita, toimimattomia välimuotoja.
Määritelmä
Palautumaton monimutkaisuus on älykkään suunnittelun kannattajien mukaan biologinen ominaisuus, joka ei voi syntyä suoran suunnatun evoluution kautta järjestelmän osien vähittäisellä kehityksellä. Tiedeyhteisöissä tätä väitettä ei hyväksytä. Eräs syy tälle on se, että 1946 Nobelin palkinnon saanut Hermann Joseph Muller esitti evoluution ennusteena "interlocking complexity"n joka tarkoitti systeemiä, jonka osan poisto lopettaisi toimintansa. Ero Behen ja Mullerin näkemysten välillä oli se, että Muller keskittyi tilanteeseen, jossa olemassa oleva moniosainen solukone muuttuu ajan mittaan, ja Behe keskittyi tilanteeseen, jossa moniosaiseen solukoneeseen lisätään valmiita osia.
Palautumaton kompleksisuus on argumentti, joka sanoo, että "palautumattoman monimutkaisuuden syntyminen luonnollisilla tapahtumasarjoilla olisi erittäin epätodennäköistä, ja tiedämme että älykkäät suunnittelijat, esimerkiksi ihmiset, osaavat tuottaa sitä joten on pätevää sanoa että palautumattoman monimutkaisuuden takana on älykäs suunnittelija."
Giles Scott
Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Scott saavutti kultaa finnjollasta. Hän sai kultaa finnjollasta myös vuodelle 2021 siirretyistä Tokion olympialaisista. Scott on saavuttanut MM-kultaa finnjollasta vuosina 2011, 2014, 2015 ja 2016. Lisäksi hänellä on MM-pronssia vuodelta 2010. EM-kilpailuista Scottilla on kultaa Helsingistä vuodelta 2011 ja vuodelta 2014 La Rochellesta.
Scott aloitti purjehduksen kuusivuotiaana ja kilpapurjehduksen 11-vuotiaana.
Palautumaton monimutkaisuus
Määritelmä
Behen esityksen mukaan evoluutioteorian on vaikea selittää palautumattomasti monimutkaisia rakenteita, koska järjestelmän välivaiheet eivät ole toimivia, jolloin luonnonvalinnalla ei olisi mitään josta pitää kiinni. Hän korostaa sitä, että, jos evoluutio ei ole ohjattua, jokaisen muutoksen tulisi antaa valintaetu edelliseen versioon verrattuna: luonnonvalinta karsisi keskeneräiset ja toimimattomat rakenteet pois eliön aineenvaihduntaa kuormittamasta. Monet älykkään suunnittelun kannattajat esittävät, että "palautumattomasti monimutkaisella" rakenteella ei ole toimivia välivaiheita.
Esimerkkejä
thumb|Michael Behe käyttää [[hiirenloukkua analogiana palautumattomasta monimutkaisuudesta. ]]
Hiirenloukku
Behe käyttää hiirenloukkua esimerkkinä palautumattomasta monimutkaisuudesta, koska se koostuu monesta toistensa kanssa vaikuttavasta osasta: pohjasta, pyydyksestä, jousesta ja vasarasta. Näiden kaikkien täytyy olla paikoillaan ennen kuin hiirenloukku voi toimia. Yhdenkin osan poistaminen tuhoaa koko hiirenloukun toiminnan. Samat lainalaisuudet pätevät hänen mukaansa myös monimutkaisissa biologisissa järjestelmissä, joissa eri osasten on oltava omilla paikoillaan ja toimittava yhdessä, jotta järjestelmä olisi toimiva.
Kenneth Miller on arvostellut tätä kuvausta sanomalla että hiirenloukkua, josta puuttuu laukaisin, voidaan käyttää toimivana solmiotelineenä, jos tästä puuttuu jousi, voidaan sitä käyttää avaimenperänä ja pohja itse toimii paperipainona.
John McDonaldin mielestä hiirenloukku ei ole itsessään palautumattomasti mutkikas, kun jo jousen tavoin toimiva kuristava, laukeava johdonpätkä voi toimia hiirenloukkuna. Alex Fidelibus johtaa hiirenloukun kehityksen lattialla olevasta juustosta, jonka ääreltä ihminen yrittää alussa itse pyydystää hiirtä.
Biologiset esimerkit
Behen käyttämiä esimerkkejä palautumattoman monimutkaisista järjestelmistä olivat Escherichia coli -bakteerin bakteerimoottori (flagellum), veren hyytymistekijät, värekarvat ja sopeutuva immuunijärjestelmä.
Behen määritelmän mukaista palautumatonta monimutkaisuutta esiintyy luonnossa. Sen sijaan sellaista palautumattomasti monimutkaista rakennetta, jolla ei voisi olla toimivia välimuotoja, ei ole löydetty.
Tutkimuksissa on löytynyt "yksinkertaisempia toimivia välimuotoja" useille väitetyille palautumattomasti monimutkaisille rakenteille. Muun muassa Behen malliesimerkille eli E. colin bakteerimoottorille löydettiin varhaiseksi kehitysvaiheeksi muun muassa gram-negatiivisten bakteereiden 3-tyypin eritysjärjestelmä (TTSS), joka siirtää vahingollisia molekyylejä pois solusta. Samoin yhden veren hyytymistekijöistä, joiden Behe väitti mahdollisesti olevan osa palautumattomasti monimutkaista hyytymistekijäketjua, on myöhemmin huomattu puuttuvan valailta. Muitakin puutoksia hyytymisketjussa on eri eliöillä. Tämä siis osoittaa, että palautumattomasti monimutkaisen järjestelmän sisällä voi olla yksinkertaisempi palautumattomasti monimutkainen järjestelmä, joka on kehittynyt epäsuoralla evoluutiolla, esimerkiksi neutraalien mutaatioiden kasautuessa, jolloin välimuoto ei ole sen huonompi kuin esimuotokaan, jolloin luonnonvalinta ei karsi sitä pois.
Palautumaton monimutkaisuus mahdollistaa selityksen sattuman ja valinnan avulla. Kyse voi olla esimerkiksi ko-optiosta tai koevoluutiosta. Veren hyytymistekijä osoittaa, että yksi osa voidaan poistaa ja muita osia muokkaamalla saada muut osat toimimaan. Flagellum ja eritysjärjestelmä taas osoittavat, että toiminta voi myös vaihtua, jolloin vain osaa osista käyttävällä pienemmällä solukoneella voi olla eri toiminto. Toisin sanoen vähittäinen muutos on mahdollista.
Behe täydensi todisteiden edessä määritelmäänsä lisäämällä ehdon "hyvin yhteensopiva", jolloin osilla ei saa olla muuta tehtävää. Tämän täsmennyksen seurauksena Behen teorialla on vakava tieteenfilosofinen ongelma: Behen teoriaa tai yksittäistä järjestelmän palautumattomuutta ei voi todistaa oikeaksi (verifioida) koska teoria ei sisällä menetelmää, jolla voitaisiin tunnistaa palautumattomasti monimutkainen järjestelmä palautuvasti monimutkaisesta järjestelmästä. Jonkin kohteen määritteleminen palautumattomaksi perustuu siihen, että yksinkertaisempaa, toisenlaista, toimintoa ei tunneta, mikä on tietämättömyyteen vetoamista. Yksittäisen esimerkin palautumattomasta monimutkaisesta ominaisuudesta voi todistaa vääräksi, mutta teoria ei ole sellainen, että yksittäisten väitteiden vääräksi osoittamisesta voisi päätellä koko teorian virheelliseksi.
Tietämättömyyteen vetoaminen
William Dembski on puolustanut palautumatonta monimutkaisuutta kirjassaan The Design Revolution väittämällä että palautumaton monimutkaisuus ja TMI eivät ole tietämättömyyteen vetoamista, koska ei tiedetä miten palautumattomasti monimutkainen rakenne voisi kehittyä evoluution kautta, mutta sen sijaan tiedetään älykkäiden tahojen tuottavan niitä. Esimerkiksi ihmiset ovat älynsä avulla kyvykkäitä tuottamaan esimerkiksi kelloja. Tällainen on kuitenkin pelkkä Aukkojen jumala -argumentti, koska kaikki havaitut älykkäät tahot ovat eläviä, jolloin ne eivät perustellusti ole palautumattomasti monimutkaisten rakenteiden ohjelmoimisen takana. "Älykkään suunnittelun" kannattajat sanovat tähän, että he tunnistavat älykkyyttä ja kun älykkyyden merkki näkyy, on takana äly, riippumatta siitä onko älyn lähde biologinen vai ei. Palautumattoman monimutkaisuuden väitteen vastustajista se, että "älykkyyden tunnistaminen" keskeinen piirre on, että "tunnetut luonnolliset selitykset" ovat puutteellisia, tarkoittaa että "älykkyyden tunnistaminen" myös vetoaa tietämättömyyteen, eikä tietämättömyyteen vetoamista voi peittää vetoamalla tietämättömyyteen.
Behe kaikesta huolimatta hyväksyy sen mahdollisuuden, että palautumaton monimutkaisuus voisi syntyä epäsuoran evoluution kautta. Behen kanta on, että loogisesti palautumattomasti monimutkaisen rakenteen selittäminen on näin kierrettävissä, mutta kun alijärjestelmienkään ei ole osoitettu yksityiskohtaisesti testein, on tämä hänestä pelkkää spekulaatiota.
"Älykkään suunnittelun" vastustajista tämä on pelkkää tietämättömyyteen vetoamista eli vetoamista ainoastaan todisteiden puutteeseen, riippumatta siitä olisiko Behen väite muuten perusteltu tai ei. Heistä avainkohta on se, että epäsuoran evoluution mahdollisuus osoittaa, että palautumattomasti monimutkaisen järjestelmän alarakenteet eivät enää "väistämättä" ole toimimattomia, jolloin Behen alkuperäisestä väitteestä ja evoluution falsifiointiyrityksestä ei ole enää mitään jäljellä.
Behen vastaus kritiikkiin
Kirjoituksessaan "Reply to My Critics", Behe myöntää että hänen näkemyksessään on ongelmia, koska se ei onnistu haastamaan luonnonvalintaa, vaikka se oli tämän alkuperäinen tarkoitus. Behe selittää että palautumattomasti kompleksiset systeemit voivatkin kehittyä evolutiivisesti eikä oikea tapa vastata tähän ongelmaan ole poistaa osia löydetyistä esisysteemeistä, koska se voisi tuottaa uusia yksinkertaisempia esisysteemeitä. Behe mainitsi että hän pyrkii korjaamaan puutteet tulevissa töissään. Ratkaisua ongelmaan ei ole toistaiseksi julkistettu.
Darwinin mustan laatikon tarkastus
"Darwinin musta laatikko" -kirja on kohdistettu maallikoille, eikä tiedemaailmalle. Prosessistrukturalisti Robert Shapiro kävi teosta läpi ennen julkaisua. Shapiron omien sanojen mukaan hän konsultoi enemmän editointia kuin vertaisarvioi tekstiä ja että hän oli korostanut että kirja olisi myytävä ja luettava enemmänkin kuin tieteellisesti tarkka. Shapiro itse oli johtopäätöksistä täysin erimielinen ja oli ilmoittanut tästä.
Shapiro myös uskoi päässeensä tarkastajaksi sen vuoksi että hän on esittänyt kriittisiä näkemyksiä kemiallisesta evoluutiosta.
Kritiikkiä
Oxfordin yliopiston professori, biologi, Richard Dawkins kritisoi palautumatonta monimutkaisuutta näennäistieteellisyydestä. Darwinistinen luonnonvalinta on kasautuva prosessi, jossa kukin vaihe on hieman epätodennäköinen muttei mahdoton. Kun tarkastellaan lopputulosta, niin se on erittäin epätodennäköinen. Tästä johtopäätöksen tekevät kreationistit näkevät synnyn yksittäisenä, kertaluonteisena tapahtumana. He eivät ymmärrä kasautumisen voimaa.
Dawkinsin mukaan kreationistien biologisessa sopeutumisessa on kyse joko jättipotista tai ei mistään. Siipi joko lentää tai ei. Silmä joko näkee tai ei. Oletuksena on, että välimuotoja ei ole vaikka käytännössä niitä on runsaasti. Esimerkkinä tästä ovat eri eliöiden eri tavoin rakentuneet silmät, jotka kumoavat väitteen, jonka mukana hyvin yksinkertaista silmää ei voi olla, koska siitä ei ole eliölle mitään hyötyä. Puolinaisia silmiä löytyy myös runsaasti eläinmaailmasta.
Esimerkiksi laakamadon silmä havaitsee valon ja varjon, mutta ei kuvaa. Tällainen silmä havaitsee valon voimakkuuden ja tulosuunnan, muttei kuvaa. Esimerkiksi metsissä on runsaasti liitäviä tai laskuvarjoa käyttäviä eläimiä, joilla ei ole kokonaista siipeä.
Nykyaikana älykkään suunnittelun kannattajat etsivät palautumattomasti monimutkaisia rakenteita bakteerien, virusten ja biokemian maailmasta. Kolibakteerin moottoria pidetään monissa kreationistien ja älykkään suunnittelun kannattajien julkaisussa palautumattomasti monimutkaisena rakenteena. Heuck 1998 väittää kuitenkin, että bakteerimoottorin eräs esiaste olisi ollut gram-negatiivisten bakteerien tyypin kolme eritysjärjestelmä (TTSS), joka siirtää vahingollisia molekyylejä pois solusta.
Jahafin piirikunta
Jahafin piirikunta sijaitsee Al Dalin maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 22 897.
Jouni Nikula
Jouni Nikula (s. 12. huhtikuuta 1978) on kokkolalainen muusikko, toimittaja ja kolumnisti. Hänen pääinstrumenttinsa on laulu.
Nikula on Suuri Juhla -pop-duon jäsen. Äänialaltaan hän on tenori.
Oopperarooleja Nikula on tehnyt muun muassa Kokkola-operan tuotannoissa Taikahuilu, La veritá in cimento, Drei Wasserspiele, Pieni nokipoika ja Der Silbersee. Solistina hän on esiintynyt muun muassa tango- ja viihdeorkesteri Guardia Nuevan kanssa.
Nikula on opiskellut klassista laulua muun muassa tenori Lasse Penttisen ja sopraano Annika Myllärin kanssa.
Nikula on levyttänyt bändeissä Requiem, Altaria, Isäntä Meidän ja Jack the Frost. Jack the Frostissa hän soittaa myös bassoa.
Pop-kokoonpano Duomion Nikula perusti yhdessä Ulla Nikulan kanssa syksyllä 2012. Duosta tuli myöhemmin Suuri Juhla. Suuri Juhla on tehnyt yhteistyötä tuottaja Jonas Olssonin kanssa. Suuren Juhlan ensimmäinen minilevy julkaistiin kevättalvella 2016. Samalla yhtye aloitti keikkailun.
Kestävyysjuoksijana Nikula edusti Kälviän Tarmoa ja kuului juoksutalli Yökyöpeleihin 19-vuotiaaksi asti. 800-metrillä hänen ennätyksensä on 1:57.94.
Bloukransin verilöyly
Tausta
thumb|vasen|[[Charles Davidson Bell|Charles Bellin maalaus zulujen hyökkäyksestä voortrekkerien leiriin.]] Pieter Retiefin johtama joukko voortrekkereitä oli saapunut neuvottelemaan zulujen kuningas Dinganen kanssa uMgungundlovussa maan ostamisesta zulujen mailta voortrekkerien asuttamiseksi. Digane määräsi neuvottelijat surmattavaisi 6. helmikuuta 1838 ja vielä samana päivänä zulusoturit lähtivät kohti lounasta hyökätäkseen leirien kimppuun Bloukrans- ja Bushmanjokien välillä Lohikäärmevuorten juurella.
Monet voortrekkerit eivät olleet osanneet odottaa zulujen hyökkäysten alkamista. Esimerkiksi vaunuista tehtävää suojamuuria (laager) oli rakennettu leireistä vain harvoille hyökkäyksen alkaessa. Monet leirien miehet olivat parhaillaan poissa metsästämässä tai auttamassa uusia voortrekkereitä vuorten yli.
Tapahtumat
Zulusoturit olivat saapuneet leirien alueelle zuluille tyypillisessä sarvimuodostelmassa, jonka keskusta ja oikea siipi aloitti hyökkäykset 16. helmikuuta. Monet leireistä vyörytettiin nopeasti, mutta poltetuista leireistä nouseva savu herätti muut leirit uhkaavaan vaaraan. Zulut alkoivat myös jakautua pieniin ryhmiin hajallaan sijaitseviin leireihin hyökkäyilyn jälkeen. He olivat keränneet myös huomattavan määrän ryöstösaalista, mikä hankaloitti hyökkäysten jatkamista. Osa voortrekkereistä pääsi pakenemaan laagerien suojaan.
Zulujen vasempi siipi törmäsi Gerrit Maritzin ja Johan Hendrik (Hans Dons) de Langen rakennuttamiin laagereihin, joiden puolustajien onnistui lyödä zulut takaisin. 17. helmikuuta voortrekkerien ratsuväki teki vastahyökkäyksen, joka ajoi zulut vetäytymään. Vetäytyjiä jahdattiin, mutta zulujen onnistui vetäytyä yli tuolloin tulvineen Thukelajoen mukanaan ryöstösaalinaa esimerkiksi tuhansien päiden karjalauma, lampaita ja hevosia.
Seuraukset
Verilöylyn jälkeen 40 buurimiestä, 56 naista ja 185 lasta oli surmattu. Lisäksi oli kuollut 250 voortrekkerien mukana ollutta värillistä työläistä. Buurien arvioiden mukaan ehkä noin 500 zulua oli kuollut taisteluissa. Buurit kutsuivat tapahtumia nimellä Weenen eli itkeminen. Bloukransin sivuhaarat saivat nimen Great Moord ja Little Moord, eli suuri ja pieni murhajoki. Tapahtumista huolimatta voortrekkerit selviytyivät lopulta, ja myöhemmin he kostivat tapahtuneen voortrekkerien–zulujen sodan aikana.
Acceptin diskografia
Tämä on luettelo Acceptin diskografiasta.
Aluemeri (Helsinki)
Helsingin aluemeri on Helsingin kaupungin uloin, käytännössä vain merta käsittävä kaupunginosa.
Tarhalukkinen
Tarhalukkinen (Arachnothera longirostra) on medestäjiin kuuluva varpuslintu, jota tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa.
Aluemeri (Helsinki)
thumb|300px|left|[[Halliluoto ulkomerellä, runsaat 12 km Helsingin niemen eteläpuolella. Luodon läheltä kulkee Länsisatamaan johtava 11 metrin syväväylä. Suomen sisäisten aluevesien ulkoraja ja aluemeren perusviiva kulkee tämän helsinkiläisluodon etelärannan kautta.]] Aluemeren pohjoisraja kulkee Helsingissä Halliluodon ja Länsitoukin ulkosaarien etelärantojen kautta kulkevan sisäisten aluevesien rajaa pitkin. Lainsäädännöllisesti tämä sisäraja tunnetaan myös aluemeren perusviivana. Aluemeri jatkuu etelässä Suomen aluevesirajalle saakka.
Tarhalukkinen
Koko ja ulkonäkö
Tarhalukkinen on kooltaan noin 14–16 cm. Lajin pää, siivet, selkä ja lyhyehkö pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät, kurkku puolestaan on harmaa. Kaula ja vatsa ovat keltaiset. Nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Tarhalukkinen eroaa naskalilukkisesta (Arachnothera crassirostris) muun muassa siten, että tarhalukkinen on pienempi ja sillä on ohuempi nokka.
Aluemeri (Helsinki)
Helsingin aluemerellä sijaitsee vuonna 1959 käyttöön otettu Helsingin majakka. Majakan itäpuolella Helsingin aluemeren sisällä Suomenlahdessa on 85 metriä syvä alue.
Tarhalukkinen
Levinneisyys ja elinympäristö
Tarhalukkista tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa alueella, joka ulottuu Intiasta Myanmariin ja Sundasaarille. Lajin elinympäristöjä ovat erilaiset alankojen kosteat metsät. Tarhalukkista tavataan usein purojen ja jokien lähettyvillä paikoissa, joissa kasvaa banaania villinä.
Aluemeri (Helsinki)
Alueen länsiosa Katajaluodosta etelälounaaseen, samoin kuin Espoon uloin merialue, kuuluu Katajaluodon ampuma-alueeseen.
Suomen aluemeri laajennettiin vuonna 1995 yleensä 12 meripeninkulman (noin 22 km) levyiseksi. Monin paikoin, muun muassa Helsingin edustalla aluemeri on kuitenkin selvästi kapeampi.
Tarhalukkinen
Ravinto
Tarhalukkinen käyttää ravintonaan kukkivien kasvien, erityisesti banaanin, mettä. Lintu syö myös hämähäkkejä ja muita pieniä selkärangattomia eläimiä.
Koirala
Koirala voi tarkoittaa seuraavia:
Kalliosirkku
Kalliosirkku (Fringillaria striolata) on Koillis-Afrikan ja läntisen Aasian eteläosien varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 14 cm. Ulkonäöltään se muistuttaa suuresti kyläsirkkua, jota aikaisemmin pidettiin kalliosirkun alalajina. Kalliosirkun pään juovitus on voimakkaampaa ja vatsa on vaaleampi. Koiraan väritys on kirkkaampi kuin naaraan.
Esiintyminen
Kalliosirkku elää Afrikan koillisosassa Luoteis-Etiopiassa, Pohjois-Keniassa ja Etelä-Egyptissä, sekä sieltä itään Aasian eteläosissa Intiaan saakka.
Lisääntyminen
Pesä on maassa ja naaras munii siihen kahdesta neljään munaa.
Ravinto
Aikuiset syövät enimmäkseen siemeniä, poikasille ne syöttävät pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Avohoito
Avohoito on ohjattua terveyden- tai sairaanhoitoa, jossa potilas asuu omassa kodissaan eikä vietä pitkiä aikoja laitoksessa tai sairaalan vuodeosastolla. Siihen kuuluu kuntoutus ja sairauksien ehkäisy esimerkiksi terveysneuvonnan avulla. Päihdepalveluiden avohoidossa pyritään vaikuttamaan myös potilaan yleiseen elämäntilanteeseen, kuten toimeentuloon ja asumiseen.
Avohoitoa suositaan etenkin päihdekuntoutuksessa, jossa toivotaan potilaan oppivan tuetun hoitojakson aikana elämään omaa arkielämäänsä raittiina. Aina potilas ei ole kypsä avohoitoon, vaan hoitosuhde aloitetaan laitosjaksolla.
Psykiatrian puolella painotus siirtyi laitoshoidosta avohoitoon 1980- ja 1990-luvun taitteessa. Psykiatristen sairaalahoitopaikkojen vähentämistä ei kuitenkaan seurannut vastaavan suuruinen avohoidon resurssien lisääminen. Nykyisin mielenterveyslain mukaan avohoito on ensisijainen hoitomuoto mielenterveyden häiriöissä. Valtaosa skitsofreniatapauksista hoidetaan psykiatrisessa avohoidossa. Psykiatrisen avohoidon potilaista noin neljänneksellä on skitsofreniadiagnoosi.
Yhdysvalloissa laitoshoidon korvaaminen avohoidolla on johtanut vankilaväestön kasvamiseen. Monet mielenterveyshäiriöistä kärsivät ovat siis vankilassa aikaisemman psykiatrisen laitoshoidon sijaan. Yhdysvalloissa mielenterveyshäiriöistä kärsivät usein vangitaan hoitamisen sijaan. Vankiloissa on runsaasti psykoosista kärsiviä.
Vene
thumb|250px|Pieni perämoottorivene thumb|right|250px|Vuoden [[Purjehdus kesäolympialaisissa 2012|2012 Olympialaisissa pronssia Suomelle voittanut purjevene Elliott 6m harjoittelemassa Helsingin merisataman edustalla]] thumb|250px|Koskimelontaa [[Kanootti|kajakilla]] thumb|250px|[[Katamaraani eli monirunkovene syyskuussa 2006 Helsingin edustalla]] thumb|250px|Käytöstä poistettu soutuvene [[Utajärvi|Utajärveltä]] thumb|250px|Suomen yleisin purjevene [[H-vene, joita on rakennettu Suomessa n. 1000 kappaletta]] thumb|250px|Pienehkö perämoottorivene
Vene on vedessä kulkeva alus, joka on laivaa pienempi. Tarkka rajanveto veneen ja laivan välille on hankalaa. Niiden erosta ei tiettävästi ole virallista määritelmää, mutta erään näkemyksen mukaan pituudeltaan yli 24-metrisiä aluksia voidaan pitää laivoina, koska niiden kuljettamiseen vaaditaan Suomessa tutkinto. Veneet jaetaan käyttövoimansa perusteella moottoriveneisiin, purjeveneisiin ja soutuveneisiin.
Venetyypit ja niiden määrät Suomessa
Vuonna 2005 valmistuneessa Merenkulkuhallituksen Veneilyraportissa veneiden määräksi Suomessa ilmoitetaan yli 737 000, joista moottorittomia soutuveneitä runsas kolmasosa. Toinen kolmasosa muodostuu pienistä moottoriveneistä. Venekannan rakenne heijastaa hyvin Suomen maantiedettä - järvien paljous ja pitkä rannikko luo tarpeen lyhyen ja pidemmän etäisyyden henkilökuljetuksiin soutamalla tai pienellä moottorilla varustetulla veneellä. Huviveneily Suomessa on muihin Pohjoismaihin, erityisesti Ruotsiin verrattuna vähäisempää. Suomen purjevenekanta on 34 000 venetä, kevytpurjeveneet mukaan luettuna, Ruotsin vastaava luku on 120 000. Maiden veneilytutkimukset eivät ole täysin yhteisverrallisia moottoriveneiden osalta, mutta Suomen yli 20 hevosvoiman moottoriveneiden määrään - 150 000 - vastaava luku lienee Ruotsissa noin 350 000. Suomi on maailman vesikulkuneuvotihein maa. Perhekunnista 35 prosentilla on yksi tai useampi vene. Suomi lienee myös maailman johtavia soutuvenemaita noin neljännesmiljoonan vahvuisella soutuvenekannallaan. Ruotsissa soutuveneitä on vain 160 000.
Euroopan unionin huvivenedirektiivissä tarkoitetaan ”huviveneellä” urheiluun tai vapaa-ajan viettoon tarkoitettua venettä, jonka rungon pituus on 2,5 metristä 24 metriin, tyypistä tai kuljetuskoneistosta riippumatta.
Runkotyypit
Veneet jaotellaan usein sen perusteella, pystyykö vene liukumaan.
Uppoumarunkoinen vene
Perinteinen vene syrjäyttää painonsa verran vettä ja on uppoumarunko. Uppoumarunkoisen käytännällinen nopeus on sidottu veneen pituuteen ja sitä sanotaan runkonopeudeksi. Veneen saavutettua runkonopeuden tehon lisäyksellä saavutettu nopeuden lisäys voi olla marginaalinen suhteessa polttoaineen kulutukseen.
Runkonopeus lasketaan siten, että otetaan neliöjuuri vesilinjan pituudesta ja tästä saatu luku kerrotaan 2,43. Vesilinjan pituus on se pituus joka mitataan veneen keskilinjasta, joka koskettaa vettä. Runkonopeus on siis se nopeus, jonka uppoumarunkoinen vene voi teoriassa saavuttaa. Veneet, jotka nousevat osittain tai kokonaan liukuun voivat ylittää runkonopeuden.
Liukuvarunkoinen vene
Liukuvavene on venetyyppi, joka liukuu veden päällä - liukuu, eikä täydessä vauhdissa syrjäytä massaansa vastaavaa määrää vettä. Liukuvanveneen pohja on usein terävä V-pohja tai terävämpi kuin uppoumaveneissä, mikä mahdollistaa ohjattavuuden suurissa ja hitaissa nopeuksissa. Liukuveneet saavuttavat liukuominaisuutensa johdosta suurempia nopeuksia kuin uppoumarunkoiset veneet. Niiden käyttö tosin edellyttää suhteessa painoon ja pituuteen suuritehoisempaa moottoria kuin esimerkiksi uppoumarunkoisessa veneessä. Myös joillakin urheilullisilla köliveneillä, purjejollilla ja purjekatamaraaneilla on mahdollista liukua.
Varusteet
Veneen varustuksiin voivat kuulua:
Veneen peseminen
Luonnon saastumisen ehkäisemiseksi pesuvesi tulee johtaa erillisen puhdistusjärjestelmän läpi. Veneiden pohjissa käytetyistä myrkkymaaleista irtoaa pestessä kemikaaleja, jotka muuten valuvat pesuveden mukana ympäristöön. Osa kemikaaleista vaikuttaa vesistön koko ekosysteemiin kertyessään niin vesieliöihin kuin kasveihinkin. Maaleista löytyy myös yhä haitallisia tinayhdisteitä, vaikka niiden käyttö on ollut kiellettyä alle 25-metrisissä huviveneissä jo yli 20 vuotta.
Perkloorihappo
Perkloorihappo (HClO4, CAS-numero 7601-90-3) on voimakkaasti hapettava kloorin happiyhdiste. Perkloorihappo on vahva happo eli se protolysoituu lähes täydellisesti. Vahvana happona perkloorihappo on myös syövyttävää ja neutraloitumisreaktiossa emäksen kanssa muodostuu perkloraattisuoloja. Helposti haihtuvien aineiden kanssa perkloorihappo voi muodostaa räjähtäviä seoksia.
Perkloorihappoa valmistetaan kloorihaposta hapettamalla sähkökemiallisesti tai antamalla rikkihapon reagoida perkloraattien kanssa. Sitä käytetään muun muassa räjähteiden valmistuksessa ja analyyttisessä kemiassa osoitettaessa kalium-ionin (K+) läsnäolo, koska se muodostaa perkloorihapon kanssa veteen hyvin niukkaliukoista kaliumperkloraattia.
Keitinlasi
thumb|250px|50, 100 ja 1000 ml keitinlasit Keitinlasi eli dekantterilasi on sylinterimäinen lasiastia, jonka yläreunassa on loiva kaulus ja kaatonokka. Dekantterilaseja käytetään muun muassa kemian laboratoriotöissä suolojen liuottamisessa kulloiseenkin liuottimeen. Keitinlasit valmistetaan yleensä kuumuutta hyvin kestävästä borosilikaattilasista ja niiden yleisimmät vetoisuudet ovat 100, 250, 400, 600, 800 ja 1000 millilitraa.
Mikko Jurkka
Mikko Olavi Jurkka (s. 18. marraskuuta 1967 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hänen isänsä Sakari Jurkka ja veljensä Timo Jurkka ovat näyttelijöitä.
Les derniers seront les premiers
Les derniers seront les premiers on L'Algérinon ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Se sijoittui parhaimmillaan ranskalaisen Le Charts albumilistalla sijalle 13.
Jubanin piirikunta
Jubanin piirikunta sijaitsee Al Dalin maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 42 397.
Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja
Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1970-luvun kylmän sodan kauteen, ja sen päähenkilö on George Smiley, joka on päähenkilönä viidessä muussa le Carrén romaanissa ja lisäksi sivuhenkilönä kolmessa muussa.
Tomas Alfredson on ohjannut kirjan pohjalta vuonna 2011 valmistuneen elokuvan Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja. BBC on tuottanut vuonna 1979 romaaniin pohjautuvan minisarjan Tinker, Tailor, Soldier, Spy.
Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2013
Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2013 olivat järjestyksessään 19:nnet alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut. Lopputurnaus pelattiin Israelissa 5.–18. kesäkuuta 2013. Kisapaikkakuntina olivat Jerusalem,   Tel Aviv, Netanya ja Petah Tikva. Loppuottelu pelattiin Jerusalemin Teddy Stadiumilla.
Lopputurnaukseen selviytyi kahdeksan joukkuetta ja ne pelasivat kahdessa alkulohkossa, joista Italia ja Espanja etenivät lohkovoittajina sekä Norja ja Alankomaat lohkokakkosina välieriin. Välierissä Espanja voitti Norjan 3–0 ja Italia Alankomaat 1–0. Loppuottelussa Espanja voitti Italian maalein 4–2 Thiago Alcântaran hattutempulla ja Iscon yhdellä maalilla.
Lopputurnauksessa pelasivat A-lohkossa Italian ja Norjan lisäksi Israel ja Englanti sekä B-lohkossa Espanjan ja Alankomaiden lisäksi Saksa ja Venäjä. Maalikuninkuuden voitti neljällä maalillaan Espanjan Álvaro Morata, joka teki loppuottelua lukuun ottamatta yhden maalin jokaisessa pelaamassaan ottelussa, muun muassa ottelun ainoan maalin Venäjää ja Saksaa vastaan viimeisen kymmenen peliminuutin aikana.
Ninety Six
Ninety Six on kaupunki Greenwoodin piirikunnassa, Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2000 väestölaskennssa 1 936. Ninety Six perustettiin 1700-luvulla. Se sai nimensä väärinkäsityksen johdosta, kun varhaiset asukkaat luulivat lähimmän cherokee-intiaanien asutuskeskuksen Keoween sijaitsevan 96 mailin päässä.
Ninety Sixin pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 3,8 km², josta kaikki on maata. Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 1 936 asukasta, 820 taloutta ja 560 perhettä. Asukastiheys oli 512,0/km².
Koutloumoúsin luostari
thumb|left|200px|Koutloumoúsin luostarin pääkirkko. Koutloumoúsin luostari on perustettu alun perin 1100-luvulla, viimeistään vuonna 1169. Luostarin nimi on peräisin joko alkuperäisestä luostarista, jonka nimi oli Koutloumoúsi, tai myöhemmästä Koutloumoús-nimisestä perustajasta, joka perusti luostarin uudelleen 1300-luvulla. Koutloumoúsista tuli stauropegiaalinen vuonna 1393. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1497, 1767, 1857, 1870 ja 1980. Niiden jälkeen se on aina rakennettu tai kunnostettu uudelleen. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa vajaa puoli kilometriä itsehallintoalueen hallinnollisen keskuksen Karyésin kylän eteläpuolella. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu vuonna 1540 ja sen kellotorni on 1800-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Pyhän Panteleimonin skiitta, joka sijaitsee sen lähellä. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin kirjastossa on 662 käsikirjoitusta ja noin 3 500 painettua kirjaa.
Mats Wilander
thumb|Mats Wilander [[Eurosportin studiossa Australian avointen aikana vuonna 2014.]] Mats Wilander (s. 22. elokuuta 1964 Växjö ) on ruotsalainen tennispelaaja, joka voitti ammattilaisurallaan seitsemän Grand Slam -turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Ura
Wilander aloitti ammattilaisuransa vuonna 1981. Seuraavana vuonna hän yllätti tennismaailman voittamalla Guillermo Vilasin Ranskan avointen loppuottelussa. Wilander oli tuolloin kautta aikain nuorin Grand Slam -turnauksen voittanut miespelaaja, myöhemmin ennätyksen rikkoivat ensin Boris Becker ja sitten Michael Chang. Wilander voitti vuonna 1982 Ranskan avointen lisäksi vielä kolme kaksinpeliturnausta ja oli kauden lopussa maailmanlistalla sijalla seitsemän.
Wilander pelasi Ranskan avointen finaalissa uudelleen vuonna 1983, mutta hävisi tällä kertaa isäntämaan Yannick Noahille suoraan kolmessa erässä. Hän otti samana vuonna toisen Grand Slam -turnauksen voittonsa voittamalla Australian avoimet, jotka pelattiin vielä tuolloin ruohokentällä. Hän voitti turnauksen semifinaalissa John McEnroen ja loppuottelussa Ivan Lendlin. Hän voitti kauden aikana Australian avointen lisäksi yhdeksän muuta turnausta ja oli kauden päätteeksi maailmanlistalla sijalla neljä.
Wilander uusi Australian avointen voittonsa vuonna 1984 voittamalla loppuottelussa Kevin Currenin. Vuonna 1985 hän otti toisen Ranskan avointen voittonsa voittamalla finaalissa Lendlin ja selviytyi Australian avointen finaaliin, jossa hävisi maanmiehelleen Stefan Edbergille. Hän nousi maailmanlistalla sijalle kaksi, Ivan Lendlin taakse, vuoden 1986 alussa. Vuonna 1987 Wilander pelasi sekä Australian että Yhdysvaltain avointen loppuottelussa, mutta hävisi kummallakin kertaa Ivan Lendlille.
Vuosi 1988 oli Wilanderin uran menestyksekkäin. Hän voitti tammikuussa kolmannen kerran Australian avoimet, jotka pelattiin tällä kertaa kovalla kentällä. Hän voitti isäntämään Pat Cashin tasaisessa, viisieräisessä kamppailussa. Wilander on ainoa pelaaja, joka on onnistunut voittamaan Australian avoimet sekä ruohokentällä (kaksi kertaa) että kovalla alustalla (kerran). Kauden toisessa Grand Slam -turnauksessa, Ranskan avoimissa, Wilander pelasi loppuottelussa isäntämaan Henri Lecontea vastaan ja voitti tämän suoraan kolmessa erässä. Wimbledonissa hän eteni puolivälieriin, joissa hävisi Miloslav Mečířille. Syksyllä pelatuissa Yhdysvaltain avoimissa Wilander selviytyi kolmannen kerran kauden aikana Grand Slam -turnauksen kaksinpelin finaaliin. Hänen finaalivastustajanaan oli Ivan Lendl, jonka Wilander kohtasi näin jo viidennen kerran Grand Slam -turnauksen kaksinpelin loppuottelussa. Wilander voitti tasaisen, lähes viisituntisen kamppailun, ja otti näin seitsemännen Grand Slam -voittonsa kaksinpelissä ja nousi samalla tenniksen maailmanlistan kärkeen katkaisten näin Lendlin kolmevuotisen valtakauden. Hän voitti vuonna 1988 kolmen Grand Slam -turnauksen lisäksi vielä kuusi muuta turnausta ja piti maailmanlistan kärkisijaa hallussaan 20 viikkoa, tammikuuhun 1989 saakka. Wilander on myös International Tennis Federationin maailmanmestari vuodelta 1988.
Wilander oli tärkeä osa Ruotsin menestyksekästä Davis Cup -joukkuetta 1980-luvulla. Ruotsin joukkue pelasi vuonna 1983 ensimmäistä kertaa Davis Cupin loppuottelussa, jonka he hävisivät Australialle 3–2. Vuonna 1984 Ruotsi voitti turnauksen loppuottelusarjassa Yhdysvallat 4–1 ja uusivat mestaruuden seuraavana vuonna voittamalla Saksan liittotasavallan 3–2. Wilander auttoi maan myös vuoden 1986 Davis Cup -finaaleihin, mutta ei pelannut loppuottelusarjassa, koska oli samaan aikaan menossa naimisiin; Ruotsi hävisi loppuottelussa Australialle 3–2. Wilander pelasi neljännen kerran Davis Cupin loppuotteluissa vuonna 1987, jolloin Ruotsi voitti Intian puhtaasti 5–0. Ruotsin joukkue selviytyi loppuotteluihin myös kahtena seuraavana vuonna, mutta hävisi kummallakin kertaa Länsi-Saksalle. Wilanderin Davis Cupin ottelutilasto kaksinpelissä on 36–12 ja nelinpelissä 7–2.
Ainoa Grand Slam -turnaus, jota Wilander ei onnistunut voittamaan kaksinpelissä, oli Wimbledon. Hän voitti Wimbledonin kuitenkin nelinpelissä vuonna 1986 parinaan maanmiehensä Joakim Nyström. Wilander voitti uransa aikana yhteensä 33 huipputason kaksinpeliturnausta ja seitsemän nelinpeliturnausta. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 1996.
Nykyään Wilander asuu suurimman osan vuodesta Idahon osavaltiossa Yhdysvalloissa yhdessä eteläafrikkalaissyntyisen mallivaimonsa Sonjan (o.s. Mulholland) kanssa. Wilander kilpailee vielä silloin tällöin seniorien turnauksissa. Lopetettuaan pelaajana hän on toiminut muun muassa Ruotsin Davis Cup -joukkueen kapteenina ja venäläisen Marat Safinin valmentajana.
Vuonna 2002 hänet valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi.
Kokaiinikäry
Tammikuussa 1996 News of the World -lehti paljasti että Wilander ja hänen nelinpeliparinsa ja ystävänsä Karel Novacek olivat kärynneet kokaiinista. Molemmat olivat antaneet positiivisen näytteen jo Ranskan avoimissa keväällä 1995. Ensin he kielsivät asian, mutta lopulta myönsivät sen. Wilander ja Novacek saivat käytöstä rangaistuksensa vasta keväällä 1997. Kolmen kuukauden pelikiellon lisäksi he menettivät kevään 1995 jälkeen ansaitsemansa rankingpisteet ja palkintorahat: Wilander 289 000 ja Novacek 186 000 dollaria.
Julian Talbot
Julian Talbot (s. 24. maaliskuuta 1985) on kanadalainen uransa lopettanua jääkiekkoilija.