cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mouhijärvi
Luonto
Mouhijärven maisemakuva on varsin kumpuileva. Suurin osa Mouhijärven alueen järvistä laskee jyrkkäreunaisessa, lähes 30–40 metriä syvässä laaksossa virtaavaa Saikkalanjokea pitkin Tupurlanjärveen ja siitä Otamussalmen ja Piikkilänjärven kautta Kuloveteen. Entisen kunnan länsirajalla sijaitseva laaja Mouhijärvi sen sijaan purkaa vetensä Mouhijokea myöten entisen Kiikoisten alueella sijaitsevaan Kiikoisjärveen ja sieltä Kokemäen Sääksjärveen sekä lopuksi Puurijärven kautta Kokemäenjokeen.
Carole Bissig
Alppihiihdon maailmancupissa Bissig kilpaili ensimmäisen kerran Levillä marraskuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kranjska Goran pujottelussa tammikuussa 2018 oltuaan 17:s.
Mouhijärvi
Luonto
Mouhijärven korkein maastonkohta on lähellä Nokian rajaa sijaitseva, 157 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva Ryömälänvuori. Hyynilän kylän luoteispuolelta suuntautuu Suodenniemen kirkonkylää kohti 120–130 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva harjujakso Hyynilänkangas, jota pitkin kulkee Mouhijärven ja Suodenniemen välinen seututie.
Liikenne
Mouhijärven halki kulkevat Tampereen ja Porin välinen valtatie 11 sekä Vammalan ja Hämeenkyrön välinen seututie 249, jotka risteävät Häijäässä. Kolmas merkittävä väylä on Laviaan kulkeva seututie 259, joka noudattelee valtatie 11:n vanhaa reittiä. Myös Turun ja Tampereen välinen valtatie 9 kulki 1960-luvun alkuun saakka Mouhijärven alueella. Mouhijärveltä on matkaa Vammalaan ja Nokialle 25 kilometriä, Tampereelle 40 kilometriä ja Poriin 70 kilometriä. Tampere–Pori-rata sivuaa Mouhijärven kaakkoiskulmaa Karkun ja Siuron välillä. Lähin rautatieasema sijaitsee Karkussa ja lähin lentokenttä on Tampere–Pirkkalan lentoasema.
Historia
Esihistorialliset esinelöydöt osoittavat, että Mouhijärvellä on ollut asutusta jo kivikaudella. Pysyvä asutus on syntynyt keskiajalla, mutta ei liene aivan yhtä vanhaa kuin eräissä naapuripitäjissä, koska Mouhijärvi sijaitsee hieman syrjässä Kokemäenjoen valtareitistä. Piikkilänjärvi, Tupurlanjärvi ja Saikkalanjoki olivat osa Karkun ja Suoniemen alueen eränkävijöiden reittiä näiden kulkiessa erämaa-alueilleen Satakunnan pohjoisosiin.
Ennen 1600-luvun lopun suuria nälkävuosia Mouhijärven seurakunnassa oli 35 kylää ja niissä 147 taloa, joten väkiluku lienee ollut 1 500:n tienoilla. Nälänhädän vuoksi kuoli todennäköisesti lähes puolet silloisista asukkaista, mutta seuraavalla vuosisadalla väestönkasvu lienee ollut nopeaa, koska pitäjän historian kirjoittaja H. Widenius on maininnut Mouhijärvellä olleen 2 349 asukasta vuonna 1762.
Pietari Brahen aikoina, jolloin seurakuntia pilkottiin yleisemminkin, Sastamalasta irtautui Ylä-Sastamala eli Mouhijärvi, joka oli jo jonkin aikaa ennen irtautumista ollut kappeliseurakuntana. Ylä-Sastamalasta muodostuivat sittemmin nykyiset Mouhijärvi, Suodenniemi ja Lavia.
Mouhijärvestä tuli oma kirkkoherrakuntansa 8. lokakuuta 1639. Mouhijärven seurakunnasta erotettiin Lavia vuonna 1870 ja Suodenniemi vuonna 1908. Mouhijärven ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Uotsolan kylässä vuonna 1879, ja seuraavaksi saatiin koulut Häijään ja Yliskallon kyliin vuonna 1897.
Mouhijärven kirkon suunnitteli Turun kaupunginarkkitehti Pehr Johan Gylich ja se valmistui vuonna 1858. Ulkonäöltään kirkko muistuttaa paljon niin ikään Gylichin suunnittelemaa, Vammalassa sijaitsevaa Tyrvään kirkkoa. Mouhijärven aikaisempi kirkko sijaitsi nykyisestä kirkosta noin viisi kilometriä länteen Kirkkojärven luoteisrannalla ja sen paikalla on muistomerkki.
Mouhijärvellä käytiin ankaria taisteluja kansalaissodan aikana kevättalvella 1918. Maaliskuun lopulla eversti Ernst Linderin johtamat, Satakunnasta päin hyökänneet joukot olivat sulkeneet Tampereen saartorenkaan valtaamalla Siuron aseman. Ensimmäinen hyökkäys punaisten puolustusasemia vastaan ei vielä tuottanut tulosta, mutta huhtikuun alkupäivinä valkoiset saivat Tampereelta saapuneiden apujoukkojen avulla murrettua punaisten vastarinnan Häijäässä, minkä jälkeen hyökkäys jatkui Karkun ja Vammalan suuntiin.
Maatalouden tutkimuskeskuksen Sata-Hämeen tutkimusasema (Laidunkoeasema) toimi Selkeen entisessä sotilasvirkatalossa vuosina 1933–1993.
Mouhijärven, Lavian ja Suodenniemen yhteinen paikallislehti oli vuodesta 1924 ilmestynyt Paikallissanomat, joka yhdistettiin Tyrvään Sanomiin vuonna 2010.
Mouhijärvelle asutettiin viime sotien jälkeen Viipurin läänin Pyhäjärven siirtoväkeä.
Muiden alkutuotantovaltaisten kuntien tavoin Mouhijärvi kärsi sotien jälkeisinä vuosikymmeninä muuttotappiosta erityisesti nuorten suuntautuessa asutuskeskuksiin, lähinnä Tampereelle ja sen ympäryskuntiin. Maa- ja metsätalouden työllistävän vaikutuksen supistuessa myös työpaikat siirtyivät suureksi osaksi Mouhijärven ulkopuolelle.
Yrityksiä
Mouhijärvi tuli monelle tutuksi voirasian kyljestä eli Mouhijärven Osuusmeijeristä (MOM), joka toimi paikkakunnalla noin 90 vuoden ajan. Muita yrityksiä ovat olleet pienehköt sahat ja Häijään Vehnämylly.
Tapahtumia
Kesäisin Mouhijärvellä järjestetään useita tapahtumia, mm. Suvipäivät, Häijään markkinat, Siilinrannan käsityöläismarkkinat ja Otamussillan tanssit. Syksystä kevääseen tansseja järjestetään Häijään Tanssikrouvissa.
Kyliä
Eskola, Hahmajärvi, Hermala, Hyynilä, Häijää, Iirola, Kairila, Kankarinmaa, Kari, Kortejärvi, Lampinen, Mierola, Murto, Mustianoja, Pappila, Perämaa, Pukara, Pyöräniemi, Rienilä, Ryömälä, Saikkala, Salmi, Selkee, Tervamäki, Tiisala, Tomula, Tuisku, Tupurla, Uotsola, Valkama, Venetmäki, Vestola, Vesunti, Yliskallo
Mudvayne
Mudvayne on yhdysvaltalainen alternative metallia soittava yhtye. Se perustettiin vuonna 1996. Yhtyeen musiikkityylistä on käytetty nimitystä ”math metal” (”matematiikkametalli”) johtuen rumpali Matthew McDonoughin monimutkaisesta polyrytmisestä rumputyöskentelystä. Arvostusta on kerännyt myös basisti Ryan Martinien jazz-vaikutteinen soitto. Nämä piirteet ovat kuitenkin jääneet enemmän taka-alalle uusimmilla albumeilla.
Vuonna 2021 yhtye teki paluun keikkalavoille 12 vuoden tauon jälkeen.
Mikroaaltosytytys
Mikroaaltosytytys on vaihtoehtoinen tapa sytyttää polttoaineen ja ilman puristettu seos. Menetelmä perustuu tehokkaaseen mikroaaltolähettimeen, joka tuottaa palotilaan lyhyitä mutta tehokkaita mikroaaltopulsseja. Tehokkaan sytytyspulssin ansiosta voidaan laihakin polttoaineen ja ilman seos sytyttää luotettavasti ja nopeasti.
Palava rakkaus (elokuva)
Palava rakkaus on Kirsti Petäjäniemen ohjaama suomalais-virolainen televisioelokuva vuodelta 1997. Sen aiheena on diplomaatti Oskar Kallaksen ja kirjailija Aino Kallaksen vaiheikas rakkaustarina.
Palava rakkaus on tyylilajiltaan epookkidraama: sen aikakautena on 1900-luvun alkupuolisko sotineen ja muine levottomuuksineen.
Juoni
Alussa Aino Krohn ja Oskar Kallas menevät naimisiin, ja nuorikko muuttaa miehensä mukana Viroon. Avioliitto alkaa onnellisena, pariskunta saa lapsia, joista tosin yksi kuolee vauvana. Aino tasapainoilee kirjailijan ja kotiäidin roolien välillä. Oskar puolestaan tekee uraa yliopistossa ja myöhemmin hän saa paikan Postimees-lehden toimittajana, jolloin perhe muuttaa Tarttoon. Rakkaus alkaa säröillä, ja lopulta Aino pakenee avioliittoaan Helsinkiin. Hänellä on romanssi runoilija Eino Leinon kanssa, mutta Krohnin suku puuttuu asiaan, ja tekee lopun romanssista. Oskar saa paikan Viron Lontoon suurlähettiläänä, ja Kallasten liitto saa Englannissa uutta nostetta. Kesiään he viettävät Virossa.
Neuvostoliitto miehittää Viron toisen maailmansodan aikana, mikä merkitsee Viron itsenäisyyden keskeytymistä vuosikymmeniksi ja maan luisumista kommunistidiktatuuriin. Kallasten poika ja tytär kuolevat. Aino ja Oskar pakenevat Tukholmaan, missä Oskar kuolee pian sodan päätyttyä.
Julkaisut
Palava rakkaus sai ensi-iltansa Yleisradio TV1:n Kotikatsomossa loppuvuodesta 1997. Elokuva julkaistiin Yle Areenassa lokakuussa 2018.
Vastaanotto
Helsingin Sanomissa Jukka Kajava piti Palavaa rakkautta sivistyneenä ja ammattitaidolla tehtynä tv-elokuvana, jossa on kuitenkin ongelmia. Se on kovin pitkä, kerronnaltaan paikoin ohut ja sytyttämätön eikä tarina oikein tarjoa tarttumapintaa katsojalle. Hänestä lopputulos ”ei ole loistokas elokuva, muttei huonokaan. Se on kelvollisesti siltä väliltä.”
Perustuslaillinen liberaalipuolue (Nicaragua)
PLC on Nicaraguan itsenäistymisestä 1830-luvulta asti peräisin olevan liberaalipuolueen jälkeläinen. Kun liberaalit hävisivät sisällissodan konservatiiveille 1850-luvulla, he palasivat valtaan 1893 presidentti Jose Santos Zelayan myötä. Yhdysvaltain miehityksen myötä liberaalit pidettiin pois vallasta. He palasivat hallitukseen konservatiivien kanssa vasta 1926 kapinan myötä. Osa liberaaleista tuki Anastasio Somoza Garcíaa, joka löi Augusto César Sandinon toisen liberaaliryhmän, joka jatkoi taistelua vielä 1926 jälkeen. Liberaalit ja konservatiivit marginalisoituivat Somozan perheen perustaman kansallisen liberaalipuolueen myötä, kunnes sandinistit syöksivät Somozan diktatuurin vallasta 1979.
Tuolloin liberaalit olivat hajonneet moneen ryhmittymään, jotka yhdistyivät 1990 vaaleihin UNOn (Unión Nacional Opositora) alle vastustamaan sandinisteja. 1990-luvun lopulla monet ryhmät yhdistyivät presidentti Arnoldo Alemánin johdolla perustuslailliseksi liberaalipuolueeksi. Alemán tuomittiin myöhemmin 20 vuodeksi vankilaan korruptiosta.
Puolueessa on vuoden 2001 jälkeen ollut monia ristiriitoja ja Bolañosin APREn (Alianza por la República) lisäksi siitä erosi 2006 toisen presidenttiehdokkaan Eduardo Montealegren Alianza Liberal Nicaragüense.
Jukka Lehtonen
Jukka Lehtonen (22. helmikuuta 1982 Rantasalmi) on lentopallovalmentaja ja entinen huippupelaaja, joka lopetti uransa keväällä 2019. Lehtonen nimitettiin huhtikuussa 2019 Puijo Wolleyn naisten päävalmentajaksi.
Perustuslaillinen liberaalipuolue (Nicaragua)
Parlamenttivaaleissa 4. marraskuuta 2001 puolue sai 53,2 % äänistä ja 47 paikkaa 90:stä kansalliskokouksessa (Asamblea Nacional). Samana päivänä sen ehdokas Enrique Bolaños Geyer voitti presidentinvaalit, mutta erosi myöhemmin puolueesta. Marraskuun 2006 vaaleissa se sai 25 92:sta paikasta. Vuoden 2006 presidentinvaaleissa sen ehdokas oli José Rizo Castellón.
Jukka Lehtonen
Suomen kenttien lisäksi Lehtonen pelasi urallaan Saksassa, Kreikassa, Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Hän voitti kaksi Suomen mestaruutta (2007, 2008) ja kaksi Sveitsin mestaruutta (2013, 2014). Suomen A-maajoukkueessa Lehtonen esiintyi 200 maaottelussa ja toimi sen kapteenina vuodet 2009-2011.
Ura
Lehtonen aloitti lentopallouransa vuonna 1989 Rantasalmen Urheilijoissa.
Kaudella 2006–2007 Napapiirin Palloketut ja Perungan Pojat yhdistivät lentopallotoimintansa ja fuusioseuran nimeksi muodostettiin Rovaniemen Santasport. Lehtonen teki seuran kanssa 2-vuotisen sopimuksen.
Fuusioseura voitti heti Suomen mestaruuden, kun se kukisti Pielaveden Sammon finaaleissa. Lehtonen oli yksi finaalisarjan näkyvimmistä pelaajista ja hänen torjuntansa sinetöi Suomen mestaruuden Santasportille. Myös seuraavalla kaudella Lehtonen voitti Santasportin riveissä SM-kullan. Silloinen Urheilukanava valitsi hänet Lehtosen myös tv-kanavan tähdistökentälliseen. Lisäksi suosittu lentopallon verkkosivusto hotsport.infon lukijat äänestivät hänet omaan tähtisikermäänsä.
Pointer (langaton puhelin)
thumb|right|Pointer-kyltti Helsingissä talon seinässä
Jukka Lehtonen
Ura
Kaudeksi 2008–2009 Lehtonen suuntasi Kreikan liigaan, kun hän siirtyi Aris Thessalonikiin. Hänen lisäkseen seurassa pelasi kauden aikana Antti Siltala. Kreikasta Lehtonen siirtyi seuraavaksi kaudeksi Italian A2-liigan Ravennaan.
Elokuussa 2010 Lehtonen solmi sopimuksen Lentopalloseura Ettaan, mutta pelasi vain yhden ottelun seuran riveissä ennen kuin suuntasi sopimukseen sisältyneen ulkomaalaispykälän mahdollistamana Ranskan pääsarjaan GFCO Ajaccioon. Kauden 2011-2012 Lehtonen pelasi Italian A2-liigassa Gherardi SVI Citta Di Castellon joukkueessa.
Pointer (langaton puhelin)
Pointer oli Suomen Posti- ja telelaitoksen (nykyinen Telia) tarjoama CT2-matkapuhelinverkko lyhyen aikaa kesästä 1992 alkaen. Tekniikka muistutti tavallisia langattomia puhelimia, joilla sopivissa hotspoteissa kykeni soittamaan puheluita (vrt. Wi-Fi hotspot). Verkkovierailu tai puheluun vastaaminen ei Pointer-puhelimilla onnistunut.
Jukka Lehtonen
Ura
Kaudeksi 2012–13 suomalaiskeskitorjuja siirtyi Sveitsin pääsarjaan Oil & Gas Luganoon. Joukkue voitti maan Supercupin mestaruuden heti kauden alussa. Lehtonen jatkoi Luganossa myös kaudella 2013–2014. Kausilla 2012-2014 hän voitti Sveitsin liigan mestaruuden kahdesti.
Kaudelle 2014-15 Lehtonen haki paikkaa ulkomaankentillä, mutta sopivia tarjouksia ei ilmaantunut. Lopulta hän solmi marraskuussa 2014 sopimuksen kuopiolaisen Leka Volleyn kanssa Suomen lentopallon Mestaruusliigaan.
Pointer (langaton puhelin)
Hotspotteja oli mm. postikonttoreissa ja niitä lienee ollut tarkoitus rakentaa laajemminkin, ehkä jopa 500 tukiasemaa maanlaajuisesti vuoteen 2000 mennessä. Nopeasti yleistynyt ja halventunut GSM-puhelin teki kuitenkin Pointer-palvelun pian kokonaan tarpeettomaksi ennen kuin se ehti yleistyä.
Jukka Lehtonen
A-maajoukkue
A-maajoukkueen tuulia Lehtonen pääsi ensimmäisen kerran haistelemaan vuonna 2006. Mestaruuden takuumiehenä toiminut Lehtonen ei jäänyt huomaamatta maajoukkueen italialaiselta päävalmentajalta Mauro Berrutolta. Lehtonen pääsi Kuortaneelle maajoukkueen kesäleirille. Hyvien Kuortaneella esitettyjen otteidensa johdosta Lehtonen valittiin Maailmanliiga-ryhmään ja pelasi ensimmäisen maaottelunsa 26. toukokuuta Kanadassa isäntämaata vastaan. Lehtonen pääsi pelin viimeisessä erässä kentälle tehden kuusi pistettä.
Ensiesiintymistensä jälkeen Lehtonen on noussut kausi kaudelta entistä suurempaan ja tärkeämpään rooliin maajoukkueessa. Tuomas Sammelvuon päätettyä maajoukkueuransa kauteen 2009 Lehtonen sai kapteenin roolin joukkueessa. Vuonna 2011 Sammelvuo pyörsi lopettamispäätöksensä ja palasi maajoukkueeseen ja kapteenin rooliin kesäksi 2011. Lehtonen esiintyi maajoukkueen väreissä niin MM-kisoissa (2014), EM-kisoissa (2009, 2011, 2013, 2015) kuin myös Maailmanliigassa (2007-2016).
Limerikki
thumb|[[Edward Learin A Book of Nonsense, kuvan painos noin vuodelta 1875.]] Limerikki on viisisäkeinen pilailuruno, jonka ensimmäinen säe päättyy tavallisesti paikannimeen ja jonka viimeinen säe sisältää yllättävän, usein kaksimielisen kärjistyksen. Kaksimielisyyden tai suoranaisen rivouden ohella limerikissä voi olla anarkistista huumoria, ironiaa, satiiria ja parodiaa.
Limerikissä ensimmäinen, toinen ja viimeinen säe rakentuvat kolmesta anapesti-runojalasta (lyhyt-lyhyt-pitkä), kolmas ja neljäs kahdesta. Loppusoinnut ovat muotoa A-A-B-B-A, jossa:
Runomuodon on arveltu saaneen nimensä eräästä varhaisesta limerikistä, jossa ensimmäisen säkeen paikannimenä oli irlantilainen Limerick. Toisen selityksen mukaan brittisotilaat toivat runomuodon Limerickiin palattuaan Ranskan-sotaretkeltä.
Vanhimmat tunnetut limerikit ovat peräisin 1700-luvulta, mutta limerikin kaltaisia viisisäkeisiä runoja tehtiin jo 1300-luvulla. Runomuodon kirjallisti englantilainen taidemaalari ja runoilija Edward Lear kirjassaan Book of Nonsense (Hölynpölykirja) vuodelta 1846. Hänen jälkeensä monet muutkin tunnetut kirjailijat ovat laatineet limerikkejä, kuten Alfred Tennyson, Rudyard Kipling, Robert Louis Stevenson ja Mark Twain.
Suomeksi limerikkejä ovat kokeilleet muun muassa Reino Palmroth, Arvo Salo, Ilpo Tiihonen ja Juha Itkonen. Suomessa järjestettiin syksyllä 2019 limerikkirunokilpailu, jonka parhaimmistosta koottiin antologia Sipsiä nutturasta – Suomen parhaat limerikit.
Dolutegraviiri
Dolutegraviiri (C20H19N3O5F2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä HIV-infektioiden hoitamisen. Dolutegraviiri kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Dolutegraviiri sitoutuu HI-viruksen integraasientsyymiin. Sitoutumisessa tärkeässä osassa ovat molekyylin heterosyklisen renkaan happiatomit, jotka kelatoituvat entsyymin sisältämiin magnesiumioneihin. Dolutegraviiri estää integraasin toimintaa ja tällöin viruksen DNA ei pysty integroitumaan osaksi ihmisen DNA-molekyyliä. Lääkeainetta käytetään yhdessä abakaviirin ja lamivudiinin kanssa. Dolutegraviiri hyväksyttiin markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 2013 ja Euroopan unionin aueella vuonna 2014.
Haittavaikutukset
Tyypillisiä dolutegraviirin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat pääkipu, huonovointisuus ja ripuli. Myös yliherkkyysreaktiot kuten ihottuma ovat mahdollisia. Vuonna 2018 Euroopan lääkevirasto aloitti selvityksen raskaudenaikaisen dolutegraviirihoidon ja sikiön selkärankahalkion välisestä yhteydestä.
Temur Ketsbaia
Ura pelaajana
Abhasian autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa syntynyt Ketsbaia aloitti jalkapallouransa Dynamo Sukhumissa ennen siirtymistään suurseura Dynamo Tbilisiin. Hän tuli kuuluisaksi pelatessaan Tbilisissä, josta hän siirtyi Kyprokselle Anorthosis Famagustaan vuonna 1992. Vuonna 1994 hän siirtyi AEK Ateenaan, jossa hän oli voittamassa Kreikan Cupia.
Bosman-säännön ansiosta Ketsbaiasta tuli vapaa pelaaja kesällä 1997, ja hän siirtyi englantilaiseen Newcastle Unitediin. Vaikka hän saavutti joukkueen kannattajien suosion, häntä peluutettiin aika vähän, erityisesti Kenny Dalglishin aikana. Hänen kotikenttänsä vaihtui St James' Parkilta Molineux Stadiumille, kun hän siirtyi vuonna 2000 900 000 punnan siirtosummalla Wolverhamptoniin. Dundee FC:iin hän siirtyi vuonna 2001.
Ura valmentajana
Ketsbaia palasi kesällä 2002 Anorthosisiin, jossa hän aloitti pelaajavalmentajana. Hänet ylennettiin pelaajamanageriksi tammikuussa 2004. Ensimmäisenä kesänä uudessa toimessaan hän osti 11 uutta pelaajaa. Tämä tuotti tulosta, sillä Anorthosis voitti Kyproksen mestaruuden kaudella 2004–2005.
Sirohemi
Biosynteesi ja biologinen rooli
Sirohemiä bakteerit, kasvit ja sienet muodostavat uroporfyrinogeeni III:sta. Ensimmäisessä vaiheessa kaksi uroporfyrinogeeni III:n pyrrolirenkaista metyloidaan, jolloin muodostuu dihydrosirohydrokloriini eli prekorriini-2. Tässä reaktiossa metyyliryhmän lähteenä on S-adenosyylimetioniini. Seuraavassa vaiheessa dihydrosirohydrokloriini hapetetaan entsyymin katalysoimana sirohydrokloriiniksi. Sirohemin biosynteesin viimeinen vaihe on sirohemiferrokelataasin katalysoima kompleksinmuodostuminen rautaionin ja sirohydrokloriinin välille.
Temur Ketsbaia
Ura valmentajana
Anorthosisin menestys jatkui, kun se Mestareiden liigan karsinnoissa eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan turkkilaisen Trabzonsporin. Kansallisessa sarjassa joukkue ei pärjännyt läheskään yhtä hyvin sijoittuessaan neljänneksi.
30. kesäkuuta 2007 Ketsbaia ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa jalkapalloilijana ja jatkavansa työtään managerina Anorthosisissa.
Vuonna 2008 Ketsbaia voitti toisen mestaruutensa Anorthosis Famagustassa. Anorthosis oli yksi seitsemästä eurooppalaisesta joukkueesta, jotka eivät hävinneet yhtään ottelua kaudella 2007–2008.
Ketsbaia jätti Anorthosiksen huhtikuussa 2009 henkilökohtaisiin syihin vedoten.
Ketsbaian johdolla Georgia ei selvinnyt jalkapallon arvoturnauksiin. Hän erosi tehtävästään marraskuussa 2014, kun joukkue oli hävinnyt Puolalle EM2016-karsintojen avausottelussa 4–0. Elokuussa 2015 Ketsbaia jatkoi uraansa kyproslaisen APOELin peräsimessä. Ketsbaia sai seurasta yllätyspotkut huhtikuussa 2016, kun APOEL oli hävinnyt cupin välierässä Apollon Limassolille. APOEL johti kuitenkin Kyproksen liigaa, kun kautta oli jäljellä enää neljä kierrosta.
Kesäkuussa 2016 Ketsbaia teki kaksivuotisen sopimuksen AEK Ateenan kanssa. AEK purki Ketsbaian sopimuksen jo lokakuussa 2016 seuran majaillessa liigan jaetulla toisella sijalla.
Kesällä 2017 Ketsbaian ura jatkui venäläisen FK Orenburgin päävalmentajana. Hän jätti seuran kuitenkin jo elokuussa. Kesällä 2019 Ketsbaia palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen Anorthosis Famagustan päävalmentajaksi.
Kesäkuussa 2022 Ketsbaiasta tuli Kyproksen maajoukkueen päävalmentaja.
Asklipieío (Argolis)
Asklipieío on perinyt nimensä sen alueella sijainneesta Epidauroksen Asklepioksen pyhäköstä eli Asklepieionista. Epidauroksen arkeologinen alue temppelialueineen sekä suurine teattereineen sijaitsee kunnallisyksikön alueella lähellä Lygourióta. Asklipieío oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Epídavroksen kuntaan, jolloin se muuttui yhdeksi Epídavroksen kunnan kunnallisyksiköistä.
Kunnallisyksikön osat
Asklipieíon kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Gjermund Eggen
Gjermund Eggen (5. kesäkuuta 1941 Engerdal – 6. toukokuuta 2019 Elverum ) oli norjalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.
Gjermund Eggen voitti Norjan hiihtäjien olympiakatsastuksen 1964, mutta kisajoukkueeseen valittiin kokeneempia miehiä. Samana talvena hän voitti Norjan mestaruuden 30 kilometrillä ja sijoittui Salpausselän kisojen 50 kilometrillä kolmanneksi. Eggen pääsi Oslon 1966 MM-kisojen joukkueeseen. Hän sijoittui ensin 30 kilometrillä 16:nneksi mutta voitti sitten kultaa 15 kilometrillä, viestissä ja 50 kilometrillä. Hänen kaksoisveljensä Jo Eggen sijoittui 30 kilometrillä 27:nneksi.
Grenoblen 1968 talviolympialaisissa Eggen hiihti vain 30 kilometrin kisan ja sijoittui 34:nneksi. Vuosien 1970 ja 1974 MM-kisoihin hänet valittiin vain varamieheksi.
Menestysvuotenaan 1966 Eggen palkittiin Norjassa useilla eri palkinnoilla. Norjan urheilutoimittajat palkitsivat hänet 'Vuoden urheilunimenä', Morgenbladetin kultamitalilla ja Olavi-patsaalla. Vuonna 1968 hänelle myönnettiin Holmenkollen-mitali. Eggenin kotikunta kunnioitti MM-hiihtäjänsä omalla patsaalla.
Uransa jälkeen Eggen aloitti oman suksimerkin Eggen valmistuksen.
Topfield
thumb thumb|Topfieldin digiboksi. Topfield on vuonna 1998 perustettu eteläkorealainen monialayritys, joka tunnetaan erityisesti digitaalisovittimien sekä audio- ja videolaitteiden valmistuksesta.
Yhtiön omat tytäryhtiöt sijaitsevat Yhdysvalloissa, Saksassa, Kreikassa ja Australiassa.
Jaana (lehti)
Jaana oli suomalainen naistenlehti, joka ilmestyi vuodesta 1962 vuoteen 1985. Jaanan perusti Mauri Lintera hänen kustantamansa Jallu-miestenlehden menestyttyä mainiosti julkaisemalla kohukaunotar Tabe Slioorin 20-osaiset muistelmat.
Jaanan levikki ylitti 100 000 kappaleen rajan 1970. Lintera myi Jaanan Uudelle Kivipainolle ja tämä edelleen Lehtimiehet Oy:lle. Lehtimiesten aikoina Lintera toimi itse Jaanan päätoimittajana, osti yksinoikeudet Miss Suomi -kilpailuihin ja kuvasi lehden uutta linjaa sanoilla ”missejä, mannekiineja, mulatteja ja mustalaisia”.
Jaana muutettiin kuukausijulkaisusta viikkolehdeksi 1973. Lintera tilasi silloin Suomessa suositulta neuvostoliittolaiselta taidemaalari Ilja Glazunovilta tasavallan presidentti Urho Kekkosen muotokuvan, joka julkaistiin uudistuneen lehden ensimmäisen numeron kannessa. Vuosikymmenen puolenvälin öljykriisi ja toimitukselliset riidat kaatoivat viikkolehtistrategian, ja Jaana alkoi hävitä levikkikisaa. Vuoden 1977 alkupuoliskolla Jaanan nettolevikki oli 125 644, mikä teki siitä kolmanneksi suurimman suomalaisen naistenlehden Kotilieden (155 487) ja Annan (128 658) jälkeen.
Jaana siirtyi 1979 Lehtimiehiltä A-lehdille ostajan kannalta huonolla vaihtokaupalla, jossa Lehtimiesten Urpo Lahtinen pääsi eroon kannattamattomasta Jaanasta, mutta A-lehdet tuli luopuneeksi hyvin kannattavasta Intro/Help!-lehdestään, jonka Lahtinen saman tien lakkautti häiritsemästä Suosikki-nuortenlehden menestystä. A-lehdet ei onnistunut saamaan Jaana-lehteä enää uuteen nousuun. Keväällä 1985 lopetetun lehden viimeinen päätoimittaja oli Eeropekka Rislakki.
Lehden muina päätoimittajana toimivat eri aikoina ainakin Jussi Niininen ja Annamaija Kataja.
Rautakirjan irtonumeromyynnissä Jaana oli tasaisesti noin kymmenenneksi suosituin kaikista lehdistä vuosina 1963, 1973 ja 1983.
Magdalan Maria
Magdalan Maria, vanhassa suomalaisessa kirkkoraamatussa Maria Magdaleena, on Raamatun Uuden testamentin henkilöhahmo, joka kuvataan kristillisten kirkkojen virallisiksi julistamissa evankeliumeissa ja Uuden testamentin niin sanotuissa apokryfisissä kirjoituksissa Jeesuksen seuraajana sekä todistajana Jeesuksen ristiinnaulitsemisessa ja ylösnousemuksessa. Vanhentuneen latinalaisen perinteen mukaan Maria on mainittu Uudessa testamentissa myös kahdessa muussa yhteydessä: katuvana prostituoituna sekä Martan ja Lasaruksen siskona.
Magdalan Mariaa kunnioitetaan pyhimyksenä katolisessa kirkossa, vanhakatolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa, koptilaisessa kirkossa, anglikaanisessa kirkossa ja muissa protestanttisissa suuntauksissa.
Nimi ja tausta
Marian nimen suomennoksen osa ”Magdalan” perustuu tulkintaan, että kreikankielisellä lisänimellä Magdalene olisi tarkoitettu Magdalan kaupungista kotoisin olevaa henkilöä. Magdala-nimestä ei ole kuitenkaan löydetty mainintoja ajanlaskun ensimmäisiltä neljältä vuosisadalta. Sana magdal/migdal tarkoittaa tornia, ja sitä käytettiin vain paikannimen osana, kuten ”Nuniyan torni”. Tämän tulkinnan mukaan, jos nimi Magdala viittasi johonkin paikkaan, se saattoi viitata mihin tahansa monesta paikasta, jonka nimessä oli sana ‘torni’. Onkin myös esitetty, että nimi olisi Marian lisänimi, joka viittasi Marian tärkeään asemaan Jeesuksen opetuslasten joukossa. Aramean kielellä sana magdala merkitsee ’korotettu, suuri, mahtava’, joten Jeesus saattoi antaa tämän lisänimen Marialle, koska hän oli tärkein nainen oppilaiden joukossa. Toisaalta Talmudissa nimitys viittaa naisen hiuksien kihartamiseen eli avionrikkojaan.
Maininnat Raamatussa
Magdalan Marian merkitys kasvaa Uuden testamentin kirjoissa, kun katsotaan niiden kirjoitusajankohtaa. Marian nimeä ei mainita kaikkein varhaisimmassa Uuden testamentin tekstissä, Paavalin kirjoittamassa ensimmäisessä korinttilaiskirjeessä, vaikka siinä luetellaan nimeltä Jeesuksen ylösnousemuksen silminnäkijät. Varhaisimman evankeliumin eli alkuperäisen Markuksen evankeliumin loppupuolella hänet mainitaan kolme kertaa, mutta aina muiden naisten yhteydessä. Toiseksi varhaisimmassa evankeliumissa, Luukkaan evankeliumissa, Maria mainitaan ensimmäisen kerran jo kahdeksannessa luvussa. Markus ja Luukas kertovat Marian nähneen tyhjällä haudalla vain enkeleitä, mutta ei itse Jeesusta. Vasta Matteuksen evankeliumissa kerrotaan ensimmäisen kerran, että Maria näki ylösnousseen Jeesuksen (Markuksen evankeliumiin tämä kohta lisättiin jälkikäteen). Evankeliumeista viimeiseksi kirjoitetussa Johanneksen evankeliumissa Magdalan Marian rooli on evankeliumeista kaikkein suurin. Siinä hänet kuvataan kohdanneen ylösnousseen Jeesuksen yksin ja kertoneen tapahtumasta muille.
Mariasta ei kerrota Uudessa testamentissa mitään enää sen jälkeen, kun hän oli kertonut Jeesuksen ylösnousemuksesta. Häntä ei mainita edes Apostolien teoissa, joissa kuvataan Jeesuksen opetuslasten kokoontumisista Jerusalemissa. Siinä vain kerrotaan tapaamisissa olleen mukana ”joitain naisia”, kuten Jeesuksen äiti.
Vaikka Mariaa ei koskaan Uudessa testamentissa kuvatakaan Jeesuksen opetuslapseksi, hänet mainitaan aina ensimmäisenä kaikissa Jeesusta seuranneiden naisten luetteloissa.
Magdalan Maria mainitaan jokaisen evankeliumin pääsiäissunnuntain tapahtumissa, ja jokainen evankelista esittää nämä tapahtumat omasta näkökulmastaan. Kriitikkojen mielestä näkökulmat ovat keskenään ristiriidassa. Jeesuksen ylösnousemukseen liittyvien tapahtumien yhteensovittaminen on eksegeettinen ongelma. Eräs mahdollinen tulkinta tapahtumien kululle on seuraava:
Sekaannuksia on aiheuttanut se, että evankeliumeissa mainitaan kaikkiaan viisi Maria-nimistä naista, ja muualla Uudessa testamentissa vielä kaksi muuta.
Maininnat myöhemmissä kirjoituksissa
Magdalan Maria mainitaan useissa apokryfisissä kirjoissa, jotka on kirjoitettu ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina. Jotkut laittavat Magdalan Marian nimiin 100-luvulla kirjoitetun gnostilaisen Marian evankeliumin. Useissa gnostilaisissa kirjoituksissa Maria kuvataan Jeesukselle läheisenä ja yhtenä kristillisen yhteisön johtajista. Marian evankeliumissa Maria kuvataan Jeesuksen näkemysten uskollisena vastaanottajana ja Pietarin vastustamana. Myös Tuomaan evankeliumissa Pietari vastustaa Marian asemaa Jeesuksen seuraajien keskuudessa, mistä Jeesus nuhtelee häntä. Mariasta kerrotaan lisäksi esimerkiksi Filippuksen evankeliumissa, Keskustelussa Vapahtajan kanssa ja Pistis Sofiassa.
900-luvulla kirjoitetun Konstantinopolin liturgisen kalenterin Synaxarionin mukaan Maria oli vain Jeesuksen seuraaja sekä kuoleman ja ylösnousemuksen todistaja, mitä ennen Jeesus oli häätänyt hänestä seitsemän demonia. Jeesuksen kuoleman jälkeen Maria oli siirtynyt Efesokseen, joka oli tärkeä kristinuskon keskus. Efesoksessa Maria asui evankelista Johanneksen kanssa, kuoli ja haudattiin Seitsemän unikeon luolan sisäänkäynnille. Efesokseen hautaamisesta oli kirjoittanut jo 500-luvulla elänyt Gregorius Toursilainen.
Maria yhdistelmähahmona
Evankeliumikohtien monitulkintaisuuden vuoksi Magdalan Marian identiteetistä, roolista ja merkityksestä väiteltiin 500-luvulle saakka. Viimein vuonna 591 paavi Gregorius Suuri yhdisti Magdalan Marian, syntisen naisen ja Betanian Marian yhdeksi ja samaksi Magdalan Mariaksi. Tämän myötä Maria alettiin samalla nähdä entisenä prostituoituna. Läntisessä kirkossa Mariasta tuli näin yhdistelmähahmo aina 1900-luvun lopulle saakka. Itäisessä kirkossa nämä kolme naishahmoa säilyivät aina erillisinä.
Elämäkerrat
Marian elämää alettiin täydentää lännessä sen jälkeen, kun Gregorius Suuri oli yhdistänyt Magdalan Mariaan Uudessa testamentissa mainitut syntisen naisen ja Betanian Marian. Laajempia Marian elämäkertoja alettiin kertoa 800-luvulla, ja niistä tuli seuraavina vuosisatoina osa keskiajalla yleisiä pyhimysten hagiografioita. Marian elämäkerroissa kuvattiin Marian elämänvaiheiden ja oletettujen elinpaikkojen ohella myös hänen tekemiään ihmeitä ja näkemiään näkyjä sekä hänen jäännöstensä vaiheita.
Marian elämäkertojen historian ensimmäisessä vaiheessa 800-luvulla Marialle kirjoitettiin erakkoelämä, jossa Maria vetäytyy erämaiden yksinäisyyteen Jeesuksen kuoltua. Toisessa vaiheessa 900-luvun alkupuolella Clunyn benediktiiniläisluostarin apotti Odo kirjoitti Marialle yhtenäisen elämäntarinan Jeesuksen kuolemaa edeltäneille vuosille. Kolmannessa vaiheessa 1000-luvun alussa Marialle kirjoitettiin Jeesuksen kuolemaa seuranneiden vaiheiden historia, jossa hän jättää Palestiinan ja siirtyy Ranskaan apostoliksi käännyttämään ihmisiä kristityiksi. Neljännessä vaiheessa 1100-luvun puolivälissä Marian elämänvaiheet ennen ja jälkeen Jeesuksen kuoleman yhdistettiin yksityiskohtaiseksi koko elämän kattavaksi elämäkerraksi. Viimeisessä vaiheessa 1200-luvulla Marian erakkoelämä ja apostolin elämä yhdistettiin dominikaani Jacobus de Voraginen Kultaisen legendan kertomuskokoelmassa.
Pyhäinjäännökset
thumb|upright|Saint-Maximinin [[Pyhäinjäännöslipas|pyhäinjäännöslippaassa väitetään olevan Magdalan Marian pääkallo.]] Pyhimysten pyhäinjäännöksiä alettiin etsiä ja levitellä 300-luvun puolivälistä alkaen. Magdalan Marian jäännöksiksi uskottuja kappaleita otettiin viimeistään 700-luvulta alkaen säilytettäväksi useisiin Euroopan kirkkoihin ja luostareihin, kuten Saint-Maximin-la-Sainte-Baumeen ja Vézelayn apottiluostariin, missä niiden voiman uskottiin parantavan sairaita. Yleisin pyhäinjäännös oli Marian hiuskiehkura. Monessa paikassa oli Marian sormia, käsivarsia ja pääkalloja, ja Marian kokonainen ruumis löytyi jopa neljästä eri paikasta Euroopassa. Pyhäinjäännöksiin kuului myös Marian vaatekappaleita ja muita häneen liittyneiden esineiden tai kivien osia.
Idässä Marian uskottiin haudatun Efesokseen. Sieltä Marian jäännökset siirrettiin noin vuonna 900 Konstantinopoliin, missä ne haudattiin Pyhän Lasaruksen luostariin Lasaruksen pyhäinjäännösten viereen. Samassa luostarissa olivat myös Betanian Marian pyhäinjäännökset, koska häntä pidettiin idässä eri henkilönä kuin Magdalan Mariaa.
Konstantinopolissa Marian pyhäinjäännöksistä ei tullut merkittävää pyhiinvaelluskohdetta kuten lännessä oli tapahtunut. Idässä Maria nähtiin länttä kapeammin vain yhtenä mirhaa tuoneista naisista Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen hetkinä, ilman kertomukselle tärkeitä katuvan prostituoidun ja Jeesuksen jalan voitelijan ulottuvuuksia. Idässä Marian elämäkertaa alettiin laajentaa lännen mallin mukaan Ranskan-matkaan vasta 1300-luvulla, ja hänen merkityksensä kasvoi. Marian pyhäinjäännökset ryöstettiin Konstantinopolista länteen neljännellä ristiretkellä vuonna 1204. Marian päätön ruumis päätyi lopulta Roomaan San Giovanni in Lateranoon Paavi Honorius III:n aikana. Hänen päänsä jäi piispa Konrad Halberstadtilaiselle. Konstantinopolissa Marian ryöstetty ruumis korvattiin uudella.
Kunnioitus ja muistaminen
thumb|[[Vézelayn apottiluostarin kirkko, Pyhän Maria Magdaleenan basilika (ransk. Basilique Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay).]] Magdalan Mariaa kunnioitetaan pyhimyksenä katolisessa kirkossa, vanhakatolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa, koptilaisessa kirkossa, anglikaanisessa kirkossa ja muissa protestanttisissa suuntauksissa. Magdalan Maria tunnetaan muun muassa naisten, Italian, apteekkarien, kampaajien, parfymerioiden, parkitsijoiden, kontemplatiivisen elämän, seksuaalisten kiusausten, katuvien syntisten, katuvien naisten ja käännynnäisten suojeluspyhimyksenä. Pyhimyksen tunnuksia ovat esimerkiksi voidelaatikko, pääkallo, kirja, maustevaasi, krusifiksi ja laiva.
Magdalan Marian juhlaa vietetään 22. heinäkuuta.
Magdalan Marialle on laadittu novena ja roomalaiskatolisen kirkon messuissa ja hetkipalveluksessa Magdalan Mariaa on muistettu seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
Ortodoksisessa kirkossa Mariaa muistetaan yhtenä mirhaa tuoneista naisista toisena pääsiäisen jälkeisenä sunnuntaina vietettävän Mirhantuojien sunnuntain yhteydessä. Lisäksi Marialle on omistettu akatistos ja seuraava tropari:
Magdalan Marian mukaan nimettyjä muinaiskirkkoja on monessa maassa: esimerkiksi Englannissa 87 ja Ranskassa yli 100, kuten Pariisin La Madeleine.
Identiteetti
Käsitys Magdalan Mariasta kolmena Uuden testamentin hahmona vallitsi lännen kirkossa Gregoriuksesta alkaen, ja kirkko piti siitä tiukasti kiinni. Jotkut kirkonmiehet ja humanistit arvostelivat 1500-luvulta alkaen tätä käsitystä ja esittivät, että syntinen nainen, Betanian Maria ja Magdalan Maria olivat kolme eri henkilöä. Protestanteista näin ajatteli muun muassa Jean Calvin, mutta esimerkiksi Martti Luther kannatti laajempaa Maria-kuvaa. Protestantit kuitenkin arvostelivat Marian kulttia ja pyhäinjäännösten epäilyttävän suurta määrää.
Jeesuksen kumppanina
pienoiskuva|upright|[[Kristus ja Mataleena, Albert Edelfeltin suomalaishenkinen maalaus vuodelta 1890]] Länsimaissa nousi 1960-luvulta alkaen suosituksi vaihtoehtoinen esoteerinen näkemys, jonka mukaan Magdalan Maria olisi ollut Jeesuksen vaimo tai rakastettu. Raamatussa tällaisesta ei kuitenkaan kerrota, ja tutkijoiden mukaan myöskään missään varhaiskristillisissä kirjoituksissa ei niin todistetusti väitetä. Katolisessa traditiossa kirkkoa on pidetty Jeesuksen vaimona.
Marian evankeliumin lopussa Maria esitetään Jeesuksen suosikkioppilaana. Filippuksen evankeliumissa Jeesuksen ja Magdalan Marian suhde esitetään läheisenä, ja Jeesus esimerkiksi suutelee Mariaa. Opetuslapset ”kysyivät Vapahtajalta: ’Miksi sinä rakastat häntä enemmän kuin meitä?’ Hän vastasi ja sanoi heille: ’Miksi en rakasta teitä kuten häntä?” Gnostilaisuuden asiantuntijoiden Ismo Dunderbergin ja Antti Marjasen mukaan ei kuitenkaan ole todennäköistä, että Maria olisi haluttu kuvata kirjoituksessa Jeesuksen puolisoksi, koska hänestä käytetään termiä 'kumppani' (koinōnos), kun taas 'vaimosta' käytetään samassa tekstissä toista sanaa (šime). Kumppanuussuhde sen sijaan voi tarkoittaa yhtä hyvin esimerkiksi liiketuttavaa, tai uskonveljeä tai -sisarta. Suudelma liittyy eroottisen suhteen sijasta hengellisen tiedon ja erityisen ilmoituksen välittämiseen, ja Jeesus suuteli samalla tavalla myös muita opetuslapsia. Näin tosiasia on se, ettei varhaiskristilliseltä ajalta tunneta yhtään tekstiä, joka olisi väittänyt yksiselitteisesti Jeesuksella olleen puoliso tai lapsia. 2010-luvulla sai paljon julkisuutta Egyptistä löytynyt koptilainen papyruksenpala, jossa Jeesuksen kirjoitetaan kutsuneen Magdalan Mariaa vaimokseen. Se kuitenkin osoittautui myöhemmin väärennökseksi.
Ensimmäinen teos, jossa Magdalan Maria esitettiin Jeesuksen rakastettuna oli kreikkalaisen Níkos Kazantzákisin romaani Viimeinen kiusaus (1952). Siinä ristillä riippuva Jeesus näkee harhanäyn, jossa Saatana houkuttelee hänet antamaan periksi kiusaukselle kokea seksin ja avioliiton nautinnot Marian kanssa. Kazantzákisin romaanin englanninnos osui aikaan, jolloin länsimaissa koettiin muun muassa seksuaalinen vallankumous ja new agen jumalatarkultin nousu. Ajan populaarikulttuuriteoksissa, kuten musikaalissa Jesus Christ Superstar, Magdalan Maria nähdäänkin seksuaalisesti vapautuneena naisena, joka rakasti Jeesusta ja oli myös hänen vaimonsa ja rakastettunsa.
Käsitys Magdalan Mariasta Jeesuksen vaimona alkoi levitä esoteerisistä piireistä valtavirran kristillisyyteen ja akateemiseen tutkimukseen sen jälkeen, kun ensimmäinen uskontotutkijoiden Jeesus-seminaari oli järjestetty maaliskuussa 1985. Sen johtopäätös kahdeksan vuotta myöhemmin julkaisemassaan kirjassa oli, että Jeesus ei elänyt selibaatissa, vaan hänellä oli luultavasti ”erityinen suhde” ainakin Magdalan Marian kanssa.
Pseudohistoriallisessa kirjassa Pyhä veri, pyhä Graal (1982) esitetään väite, jonka mukaan Magdalan Maria olisi ollut Jeesuksen vaimo. Kirjailija Dan Brown hyödynsi menestysromaanissaan Da Vinci -koodi (2003) kirjassa Pyhä veri, pyhä Graal esitettyä käsitystä. Sen mukaan Magdalan Maria olisi saanut Jeesuksen kanssa lapsen, josta polveutuivat merovingit. Kirjan mukaan Maria oli raskaana Jeesuksen ristiinnaulitsemisen aikaan, ja Jeesuksen kuoleman jälkeen Maria olisi paennut Ranskaan ja jatkanut siellä sukuaan.
Prostituoituna
Paavi Gregorius Suuri leimasi vuonna 590 Magdalan Marian entiseksi prostituoiduksi. Tämän jälkeen kirkko käytti parannuksen tehnyttä ja anteeksi saanutta entistä huoraa Magdalan Mariaa 1400 vuoden ajan moraalisena esimerkkinä, jonka avulla kirkko edisti asketismia. Hannele Koivusen (1995) mukaan kirkon Magdalan Mariasta tekemän katuvan huoran peruskuvan kautta miehet säätelevät naisen seksuaalisuutta. Kristinuskossa naisen oli oltava joko neitsyt (Jeesuksen äidin tapaan) tai huora.
Vasta 1900-luvun lopulla hylättiin käsitys Mariasta prostituoituna. Nykyisin Maria nähdään Jeesuksen läheisenä liittolaisena ja uskollisena oppilaana sekä kaikkien kristittyjen naisten roolimallina.
Varakkaana naisena
Ortodoksisen kirkon perinteessä Magdalan Maria oli varakas neitsyt, joka pyrki elämään Herran pelossa noudattaen hänen käskyjään. Tuntemattomasta syystä hän kuitenkin aikanaan huomasi olevansa seitsemän hengen riivaama. Kun Jeesus ruokki 4 000 miestä lähellä Magdalaa, Marian kerrotaan hankkiutuneen hänen luokseen. Marian myös ajatellaan olleen se nainen, joka huusi Jeesukselle: ”Autuas se kohtu, joka on sinua kantanut! Autuaat ne rinnat, joita sinä olet imenyt!”
Taiteessa
Magdalan Marian kuva länsimaisessa taiteessa on muuttunut vuosisatojen aikana. Keskiajalla taiteilijat kuvasivat Marian katumuksen ja itsensä rankaisemisen turmelemana. Renessanssitaiteilijat tekivät Mariasta klassisen kauniin ja etäisen pyhimyksen. Barokkitaiteilijat alkoivat nähdä Marian katuvana syntisenä. Sen jälkeen syntisyydestä tuli taiteessa Marian tärkein ominaisuus, ja hänet alettiin kuvata kauniina viettelijättärenä.
Suomen kirkoissa Magdalan Maria on kuvattu esimerkiksi Isojoen, Janakkalan ja Lapuan alttaritauluissa. Suomalaisissa 1800-luvun alttaritauluissa Maria kuvataan kauniina nuorena naisena polvistumassa tai kumartumassa Jeesuksen ristin juurelle tuskan ja kauhun lamaannuttamana.
Populaarikulttuurissa
Magdalan Maria esiintyy useiden pop-kappaleiden sanoituksissa. Popyhtye PMMP on tehnyt kappaleen nimeltä ”Maria Magdalena”, jonka lyriikan he ovat kertoneet olevan vastaus Mana Mana -yhtyeen samannimiselle kappaleelle. Sandra julkaisi 1980-luvulla kappaleen ”(I’ll Never Be) Maria Magdalena”, josta on tehty useita cover-versioita. Lady Gaga esittää Magdalan Mariaa kolmannen studioalbuminsa Born This Wayn "Judas"-kappaleen musiikkivideossa.
Magdalan Maria esiintyy merkittävässä osassa esimerkiksi elokuvissa Kristuksen viimeinen kiusaus (1988), The Passion of the Christ (2004) ja Maria Magdaleena (2018).
Hollolan lukio
Hollolan lukio oli Hollolan kunnan ylläpitämä lukiokoulutuksen yksikkö, jossa oli 23 opettajaa ja 250 oppilasta. Hollolan lukion viimeinen rehtori oli Timo Hillman.
Hollolan lukiota suunniteltiin lakkautettavaksi säästöpäätöksenä 2010, mutta esitys ei tuolloin mennyt läpi. Keväällä 2013 lakkauttamista ehdotettiin uudestaan osana laajempaa kunnan säästöpakettia. Esitys hyväksyttiin kunnanvaltuustossa, ja lukuvuosi 2013-2014 oli koulun viimeinen. Tämän jälkeen oppilaat siirtyivät pääosin Lahden lukioihin.
Lukion erikoisuutena oli viestinnän opiskelumahdollisuus. Hollolan lisäksi lukioon tuli oppilaita myös naapurikunnista, kuten Hämeenkoskelta ja Lahdesta. Lukio sijaitsi valtatie 12:n eteläpuolella Salpakankaalla, minne se siirtyi Hollolan-Kosken Hämeen läänin kuntien yhteisen peruskoulun yläasteen tilojen vapauduttua. Myös sitä ennen lukio toimi samalla alueella, mutta eri rakennuksessa kolmisarjaisena.
Vuoden 2005 ylioppilaskirjoitusten puoltoäänten keskiarvolla 22,3 mitattuna lukio oli Suomen 439 päivälukion joukossa jaetulla sijalla 148. Päijät-Hämeen lukioiden joukossa Hollolan lukio sijoittui esimerkkivuonna Tiirismaan lukion jälkeen ja ennen Heinolan lukiota.
Historia
Keskikouluopetus alkoi Hollolassa vuonna 1968. Keskikoulussa tuolloin olivat myös ne, jotka 1970-1978 Suomessa toteutetun peruskoulu-uudistuksen jälkeen olisivat keskikoulun asemesta opiskelleet peruskoulun luokilla 4-9, minkä vuoksi oppilasmäärää ei voi verrata lukion oppilasmääriin, joka käsittää vain 10., 11. ja 12. kouluvuoden.
Hollolan lukio aloitti toimintansa syksyllä 1975. Lukion ensimmäinen rehtori oli Raimo Tanskanen. Ensimmäiset oppilaat, noin 30, kirjoittivat ylioppilaiksi keväällä 1978. Tanskasen jälkeen rehtorin virassa toimi pitkään Kimmo Laitinen ennen Timo Hillmania.
Ympäristöprojektit
Hollolan lukiossa opetussuunnitelmaan sisältyi ympäristötoiminta. Koulussa toimeenpantiin erilaisia projekteja, joista jatkuva projekti oli KeKe eli Kestävä Kehitys, jonka tarkoituksena oli vähentää muun muassa sähkön ja veden kulutusta sekä biojätteen kertymistä. Myös kierrätys oli osa KeKe-toimintaa.
Lukio sai vuonna 2006 Keskon myöntämän ympäristöpalkinnon. WWF palkitsi vuonna 2008 koulun tuulivoimahankkeen 10 000 euron arvoisella Pandapalkinnolla.
Syksyllä 2009 Hollolan lukion pihalle pystytettiin 12 metriä korkea tuulivoimala, jonka oli tarkoitus kattaa viisi prosenttia lukion sähköntarpeesta. Runsaan vuoden toiminnassaolon aikana sähköä oli kuitenkin saatu tuotettua vain murto-osa tavoitteesta.
Melanippos
Melanippos oli kreikkalaisessa mytologiassa miehen nimi, jota käyttivät seuraavat hahmot:
Ilma (tekstiili)
Ilma on ortodoksisessa kirkossa ehtoollislahjojen peitteenä käytettävä suorakaiteen muotoinen, koristeltu liina, jolla alun alkaen suojattiin ehtoollisaineita hyönteisiltä.
Ehtoollisaineet ovat ilmalla peitettynä alttaripöydällä ehtoollisen jakamista edeltävään uskontunnustukseen saakka.
Geber
thumb|1400-luvun taiteilijan näkemys Geberistä. Abu Musa Jābir ibn Hayyān al-Bariqi al-Azdi  (arabiaksi جابر بن حيان) (n. 721–n. 815), tunnettu lännessä latinalaistetulla nimellään Geber oli persialaissyntyinen yleisnero, jota on kutsuttu "kemian isäksi". Geber oli myös alkemisti, astrologi, tähtitieteilijä, filosofi, fyysikko ja apteekkari.
Geber syntyi Umaijadien hallitsemassa nykyisessä Iranissa noin vuonna 721 tai 722. Hänen isänsä tuki abbasideja, jäi kiinni ja teloitettiin. Perhe pakeni Jemeniin, missä Jābir ibn Hayyān kasvoi ja opiskeli Koraania, matematiikkaa ja muita tieteitä. Abbasidien noustua valtaan Jabir palasi Kufaan, missä hän vietti pääosan elämästään. Hän kehitti monia kemian menetelmiä, ja kirjasi muun muassa ensimmäisenä typpihapon synteesin noin vuonna 800.
Tislaaminen
Islamin saavutuksia esittelevä näyttely "1001 Inventions" kertoo, että Jabir ibn Hayyan keksi tislaamisen vuoden 800 tienoilla, muutti alkemian kemiaksi ja löysi monia kemiallisia perusasioita, jotka ovat edelleen käytössä. Todellisuudessa tislaaminen ilmeisesti tunnettiin jo Babyloniassa 1 200 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Geberin identiteetti
Monet asiat, jotka ovat menneet Jabir ibn Hayyanin nimiin ovat todellisuudessa peräisin Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä henkilöltä, joka otti käyttöönsä Jabarin latinisoidun nimen Geber saadakseen ajatuksilleen enemmän arvovaltaa. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.
Okakruunuohdake
thumb|Onopordum acanthium Okakruunuohdake eli kruunuohdake (Onopordum acanthium) on Euroopassa tavattava hyvin kookkaaksi kasvava ohdakkeiden sukuinen asterikasvi. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina. Kruunuohdake on Skotlannin kansalliskukka.
Ulkonäkö ja koko
Okakruunuohdake on kaksivuotinen. Se kasvaa matalimmillaan puolimetriseksi, korkeimmillaan jopa 2,5-metriseksi. Sen varsi on runsas- ja jäykkähaarainen. Varsi on leveästi siipipalteinen, tiheään huopakarvainen ja täynnä vankkoja keltaisia piikkejä. Lehdet ovat 20–30 cm pitkät, soikeat ja liuskaiset. Kruunuohdakkeen kukintona on suuri 3–7 cm leveä mykerö. Sen kehtosuomut ovat kapeat, kovat ja piikkikärkiset. Kukkien teriö on väriltään violetti. Kruunuohdakkeen hedelmät ovat 4–5 millimetrin lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Hippokamppi
right|thumb|250px|Hippokamppi kuvattuna [[capualaiseen amforaan. Kuudes vuosisata eaa.]] Hippokamppi (, sanoista ἵππος, ”hevonen” ja κάμπος, ”hirviö”) on foinikialaisessa, kreikkalaisessa ja etruskilaisessa mytologiassa esiintyvä olento. Tarun mukaan hippokampilla oli hevosen eturuumis ja kiemurteleva, suomuinen takaruumis, joka joissain kuvauksissa päättyi kalan pyrstöön. Korvat olivat usein kaarevat ja pitkät, ja ne saatettiin myös tulkita sarviksi.
Hippokamppeja maalattiin koristeiksi maljakoihin ja ne olivat merenjumala Poseidonin vaunujen vetäjiä. Myös profeetta Joonan niellyt suuri kala kuvattiin ensimmäisten kristillisten vuosisatojen aikana toisinaan hippokampiksi.
Merihevosten suku (Hippocampus) on saanut tieteellisen nimensä hippokampin mukaan. Ilmeisesti sitä kautta juontuu myös keskiaivojen anatomisen osan hippokampuksen eli "aivoturson" nimi.
Nicolas-Bernard Lépicié
thumb|Nicolas-Bernard Lépicién maalaus Le Lever de Fanchon Nicolas-Bernard Lépicié (16. kesäkuuta 1735 Pariisi – 15. syyskuuta 1784) oli ranskalainen taidemaalari.