cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RN Caio Duilio (1913)
Palvelus
Alus oli 23. kesäkuuta alkaen ja 13. heinäkuuta 1919 saakka Mustallamerellä tukien Venäjän sisällissodan valkoisia. Samalla se siirrettiin 2. laivueesta niin kutsuttuun Levantin laivueeseen ennen paluutaan Izmiriin, jossa se viipyi 9. syyskuuta Giulio Cesaren vapautettua sen tehtävästä. Caio Duilio lähti Tarantoon, jonne se saapui 12. syyskuuta. Alus sijoitettiin saavuttuaan reserviin.
Alus palasi palvelukseen seuraavana vuonna aloittaen 30. kesäkuuta matkan Albanian rannikolle tukeakseen italialaista varuskuntaa, kunnes se suojasi varuskunnan evakuointia 5. syyskuuta. Se palveli 1921 Dodekaneesien laivueessa ja Levantissa sekä 27. heinäkuuta - 10. marraskuuta osana liittoutuneiden osastossa Konstantinopolissa. Caio Duilio oli 29. elokuuta - 30. syyskuuta 1923 Korfun kriisinhallintaoperaatiossa, jonka aikana se kävi yhdessä Dante Alighierin kanssa Espanjassa.
Aluksen kolmostornin ammushississä tapahtui 8. huhtikuuta 1925 kordiittiräjähdys, minkä seurauksena alus siirrettiin La Speziassa telakalle. Alus palasi palvelukseen vasta huhtikuussa 1928. Se oli 18. maaliskuuta alkaen modernisoitavana Tarantossa, mistä se palasi 15. kesäkuuta. Alus siirrettiin 11. elokuuta 1932 Tarantossa reserviin ja se oli reservin lippulaivana 11. elokuuta 1933 alkaen.
Kesällä 1935 Abessinian kriisin aikana ei sitä eikä sen sisaralusta siirretty palvelukseen, vaan ne toimivat lähinnä kelluvina pattereina. Pari vuotta myöhemmin 19. maaliskuuta 1937 alus saapui Genovaan, jossa sen modernisointi oli määrä aloittaa. 1. huhtikuuta se siirrettiin Cantieri del Tirrenolle, josta se palasi palvelukseen 15. heinäkuuta 1940.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Tarantoon sijoitettuun 1. laivueen 5.viirikköön. Se lähti Italian liityttyä sotaan ensimmäiseen tehtäväänsä 31. elokuuta kohdatakseen liittoutuneiden operaatio Hatsin saattueen, jossa oli tarkoitus siirtää taistelulaiva HMS Valiant Aleksandriaan. Heikon ilmatuen ja huonon sään vuoksi osastot eivät kohdanneet ja alus palasi osaston mukana Tarantoon 1. syyskuuta.
Alus siirrettiin Genovaan, jossa se siirrettiin telakalle 26. tammikuuta korjauksia varten. Se säästyi vaurioilta liittoutuneiden pommittaessa helmikuussa Genovaa, minkä aikana se ampui noin 8 000 laukausta ilmatorjuntatykeillään. Alus palasi toukokuun alussa telakalta ja se liittyi 26. toukokuuta viirikköönsä Tarantossa.
Laivasto-osasto, jonka lippulaivana oli Caio Duilio ja muina aluksina risteilijä Giuseppe Garibaldi sekä kuusi hävittäjää, lähti 29. marraskuuta Tarantosta merelle suojatakseen Pohjois-Afrikan ja Italian välisiä saattueita. Alus lähti vastaavassa operaatiossa suojatakseen saattueetta M41 13. joulukuuta, mistä se palasi seuraavana päivänä satamaan Vittorio Veneton torpedoimisen jälkeen. Alus lähti 16. joulukuuta merelle suojatakseen saattuetta M42 vastaavassa operaatiossa, joka lopulta johti Syrtinlahden ensimmäiseen taisteluun. Se palasi osastonsa mukana Tarantoon 19. joulukuuta.
Caio Duilio suojasi lippulaivana saattuetta M43 3.-6. tammikuuta 1942, jolloin saattueen kolme rahtialusta pääsivät Tripoliin. Se suojasi 22.-25. tammikuuta saattuetta T18, jolloin neljä viidestä aluksesta pääsi Tripoliin.
Helmikuussa alus pyrki estämään liittoutuneiden operaatio MF5 saattueiden MW9A ja B pääsyn Maltalle. Se lähti 14. helmikuuta kahden risteilijän ja seitsemän hävittäjän kanssa merelle, mutta osasto epäonnistui kohtaamisessa. Osasto palasi Tarantoon yhden hävittäjän vaurioiduttua sukellusveneen laukaiseman torpedon osuttua. Alus suojasi 21. helmikuuta seitsemän hävittäjän tukemana saattuetta K7 Messinasta ja Korfulta Tripoliin. Alus palasi 24. helmikuuta Tarantoon välttyen brittien 22. päivän ilmapommitukselta.
Polttoainepulasta tuli vuoden 1942 kesään mennessä niin vaikea, että taistelulaivat makasivat lähinnä ankkurissa, jotta saattajille riittäisi polttoainetta. Alus oli Italian antautuessa Tarantossa. Se purjehti 9. syyskuuta Maltalle välttyen Saksan ilmavoimien hyökkäyksessä vaurioilta. Alus makasi ankkurissa 27. kesäkuuta 1944 saakka, jolloin se aloitti paluumatkansa Tarantoon viipyen matkalla kahdeksan vuorokautta Augustassa.
Caio Duilio oli sodan lopun sijoitettuna joko Tarantoon, Augustaan tai Syrakusaan tehden vain toisinaan koulupurjehduksia. Sodan päätyttyä se jatkoi palvelustaan Italian laivastossa ollen 1. toukokuuta 1947 - 10. marraskuuta 1949 lippulaivana Tarantossa. Vuodesta 1953 alkaen se makasi palveluskelvottomana La Speziassa, kunnes se poistettiin palveluksesta 15. syyskuuta 1956. Alus romutettiin seuraavana vuonna.
Kotiopettajattaren romaani (vuoden 1944 elokuva)
Kotiopettajattaren romaani on Robert Stevensonin ohjaama 20th Century Fox -yhtiön tuottama elokuva vuodelta 1944. Elokuva perustuu Charlotte Brontën samannimiseen kirjaan vuodelta 1847.
Elokuva kertoo Jane Eyrestä, kotiopettajattaresta joka saapuu vuonna 1839 kartanoon josta hänelle on tarjottu hänelle opettajantyötä. Hänen oppilaansa on ranskalainen tyttö nimeltä Adele, mutta hän rakastuu tämän ottoisään.
Näyttelijöitä
Lähde:
Jordan EJ10
Jordan EJ10 oli britti Mike Gascoynen suunnittelema auto, jolla Jordan kilpaili kaudella 2000. Autoa ajoivat edelliskaudella hyvin menestynyt saksalainen Heinz-Harald Frentzen ja italialainen Jarno Trulli. Auto käytti Bridgestonen renkaita ja siinä oli Mugen Hondan V10 -moottori. Jarrut valmisti Brembo.
SolarCity
thumb|SolarCityn pakettiautoja, joiden kyljissä yrityksen logo. SolarCity Corporation on yhdysvaltalainen aurinkoenergiaan ja rakennusten energiatehokkuuskonsultointiin ja -remontointiin erikoistunut yritys. Yrityksen pääliiketoimintana on asentaa aurinkopaneeleja rakennusten katoille. Yritys tarjoaa asiakkailleen leasing-aurinkopaneeleja, jotka asennetaan asiakkaan katolle ja asiakas maksaa kiinteää, ennustettavaa kuukausimaksua aurinkopaneelien käytöstä. Vuonna 2014 SolarCity on esitellyt lainatuotteen, jossa lainan takaisinmaksu on sidottu aurinkopaneelin sähköntuotantoon.
Jordan EJ10
Kauden alussa näytti siltä että talli olisi saamassa jatkoa edelliskauden hyvälle menestykselle, kun Australian GP:ssa Frentzen johti kilpailua hetken aikaa. Kaikki muuttui kuitenkin nopeasti, kun molemmat autot joutuivat keskeyttämään. Seuraavaksi ajetussa Brasilian GP:ssa molemmat autot ylsivät pisteille, kun Frentzen oli kolmas ja Trulli neljäs. Britannian GP:ssa Trulli sijoittui kuudenneksi ja Espanjan GP:ssa Frentzen ajoi samalle sijalle. Kahden pisteettömän kilpailun jälkeen Kanadan ja Ranskan GP:ssa Trulli sijoittui molemmissa kuudenneksi. Tämän jälkeen hän ei enää kyennyt saavuttamaan pisteitä loppukauden aikana.
SolarCity
Yrityksellä on 6312 työntekijää (2014).
Kantatie 58
thumb|right|Kantatie 58 [[Kivijärven kirkko|Kivijärven kirkolla.]]
Pressure Points (yhtye)
Pressure Points on progressiivista metallia soittava suomalainen yhtye, joka on perustettu vuonna 2004 Heinolassa. Yhtye on julkaissut kaksi albumia.
SolarCity
Tesla osti yhtiön 2016.
Historia
SolarCityllä on käytössä talon sisällä kehitetty ohjelmisto, jota hyödynnetään aurinkopaneelien asennusten ja luvituksen seuraamiseen. Lisäksi yrityksen ohjelmistolla seurataan jokaisen asennetun yksittäisen aurinkopaneelin sähköntuotantoa ja muodostetaan sähköntuotannosta raportteja, joita asiakas voi käydä katselemassa yrityksen verkkosivuilla tai mobiilisovelluksella.
Paramount Solar
SolarCity on ostanut aurinkoenergiaan erikoistuneen suoramarkkinointiyritys Paramount Solarin vuonna 2013. Kauppasumma oli 120 miljoonaa dollaria.
Zep Solar
SolarCity on ostanut vuonna 2013 Zep Solar -yrityksen, jolla oli patentteja erityiseen aurinkopaneelien kuljetus- ja asennustelineeseen. Zep Solarin teline oli laajasti käytössä aurinkoenergia-alalla ennen yritysostoa. Kauppasumma oli 158 miljoonaa dollaria.
Silevo
SolarCity on ostanut vuonna 2014 aurinkokennovalmistaja Silevon, joka omisti patentit edistykselliseen aurinkokennoteknologiaan. Yritys aikoo rakentaa tuotantokapasiteetiltaan yhden gigawatin suuruisen tuotantolaitoksen Buffaloon, New Yorkin osavaltioon. Kauppasumma oli osakkeina 200 miljoonaa dollaria ja sen lisäksi 150 miljoonaa dollaria, jos kustannus- ja volyymitavoitteet saavutetaan.
Jordan EJ10
Talli ilmoitti tuovansa radoille Saksan GP:hin EJ10-autonsa uuden B-version. Aluksi B-versio oli suunniteltu otettavan käyttöön jo Itävallan GP:ssa, mutta talli halusi kuitenkin vielä testata autoa lisää. B-versiota oli muutettu niin paljon, että tallin piti käytättää se FIA:n pakollisissa törmäystesteissä.
Frentzen katkaisi kuuden kilpailun mittaisen pisteettömän kautensa yltäessään kuudenneksi Unkarin ja Belgian GP:ssa. Yhdysvaltain GP:ssa Frentzen ajoi viimeistä kertaa kaudella pisteille sijoittumalla kolmanneksi. Samalla alkoi kolme vuotta kestänyt palkintopalliton ajanjakso. Giancarlo Fisichella katkaisi sen kaudella 2003.
Jordan sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi. MM-pisteitä talli kokosi 17 kappaletta. Edellisen kerran talli sijoittui yhtä heikosti kaudella 1995.
949 Hel
949 Hel on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Max Wolf vuonna 1921. Pikkuplaneetta sai nimensä skandinaavisen mytologian Hel-jumalattaren mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1921 JK.
Kantatie 58
Kantatie 58 on Kangasalta Oriveden, Keuruun, Karstulan, Kinnulan ja Haapajärven kautta Kärsämäelle kulkeva kantatie. Tiestä käytetään myös nimitystä Suomenselkätie, ja sitä on markkinoitu vaihtoehtoisena tieyhteytenä valtateille 4 ja 9. Tien pituus on noin 385 kilometriä, ja se on Suomen pisin kantatie.
Tie on koko matkaltaan kaksikaistaista tietä, jonka laatu vaihtelee voimakkaasti. Oriveden ja Keuruun välinen osuus on valtatietasoinen. Muut osuudet ovat entisiä seututeitä, jotka ovat monin paikoin kantatieksi huomattavan kapeita, mutkaisia ja mäkisiä. Tie kulkee myös usean taajaman läpi. Tie on vain osittain kestopäällystetty, Keuruun ja Reisjärven välillä tie on suurimmaksi osaksi kevytpäällysteinen. Toisaalta tien liikennemäärät ovat pääosin sangen vähäiset, eritoten Keuruun pohjoispuolella. Lisäksi tiellä on yhteensä jopa 13 epäjatkuvuuskohtaa, jossa kantatie kääntyy liittymässä.
Jordan EJ10
Formula 1 -tulokset
B = Kilpailu ajettiin autolla EJ10B
Kantatie 58
Reitti
Tie kulkee sulkuihin merkittyjen kuntien alueella mutta ei kuntakeskuksen kautta.
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 58 oli Lahden ja Padasjoen välinen tie. Helsinki–Lahti-tien valmistuttua valtatie 4 siirtyi kulkemaan Lahden kautta ja tienumero 58 poistui käytöstä. 1970-luvun puolivälissä se kuitenkin otettiin uudelleen käyttöön Oriveden ja Keuruun välisellä tiellä. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Keuruun ja Karstulan välinen osuus muutettiin kantatien 58 jatkeeksi. Osuudet Kangasalan ja Oriveden sekä Karstulan ja Kärsämäen välillä muutettiin kantatieksi 58 vasta muutama vuosi myöhemmin. Vuonna 2009 seututien 775 liittymä Kinnulassa muutettiin kiertoliittymäksi.
Tulevaisuus
Multian ja Pylkönmäen välillä kantatie 58 on merkitty Keski-Suomen maakuntakaavassa uudelle linjaukselle sekä Pylkönmäen ja Karstulan välinen seututie 636 muutettavaksi kantatieksi 58. Kinnulan ja Reisjärven välinen osuus on merkitty lyhennettäväksi uudelle linjaukselle Keski-Suomen ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntakaavoissa.
Pressure Points (yhtye)
Yhtyeen nimi perustuu Camel-yhtyeen livealbumiin Pressure Points.
Remorses to Remember (2010-2014 )
Yhtyeen ensimmäinen albumi Remorses to Remember julkaistiin tammikuussa 2010 Firebox Recordsin kautta. Albumi ylsi Suomen virallisella listalla sijalle 44. Tämän jälkeen Pressure Points keikkaili paljon Suomessa ja Pohjoismaissa. Yhtye tuli toiseksi Finnish Metal Expo 2010:n Vuoden tulokas -yleisöäänestyksessä. Seuraavana vuonna yhtye kiersi Pohjoismaita ja Baltiaa Nile-yhtyeen lämmittelijänä. Huhtikuussa 2011 Juho Suortti erosi yhtyeestä muuttuneen elämäntilanteensa vuoksi. Muutamalla keikalla kitaristina oli hänen tilallaan Markus Vanhala. Tämän jälkeen hänet korvasi keikoilla Timo Ruokola, jonka Pressure Points ilmoitti helmikuussa 2012 tulleen yhtyeen pysyväksi jäseneksi. Vuoden 2013 alussa Timo Ruokola kuitenkin erosi yhtyeestä keskittyäkseen enemmän muihin musiikkiprojekteihinsa. Pian tämän jälkeen korvaajaksi löytyi Jaakko Lehtinen.
Arvosteluissa ja haastatteluissa Pressure Pointsin musiikkia on monesti verrattu ruotsalaisen Opeth-yhtyeen alkuaikojen tuotantoon. Pressure Points ei kuitenkaan ole nimennyt Opethia esikuvakseen tai vaikuttajakseen.
Tammikuussa 2013 yhtye ilmoitti siirtyneensä studioon aloittaen toisen pitkäsoittonsa äänityksen.
False Lights (2014-2020 )
Kahden vuoden hiljaiselonsa jälkeen Pressure Points julkaisi uuden singlen "Dance of Coincidence" 21. lokakuuta 2014. Samalla julkaistiin vuonna 2015 julkaistavan albumin False Lights kappalelista. Uuden albumin julkaisuajankohdaksi ilmoitettiin elokuu 2015 samalla, kun yhtye saman vuoden huhtikuussa tiedotti tehneensä levytyssopimuksen saksalaisen 7hard-levy-yhtiön kanssa. Vuoden 2019 helmikuussa jäsenmuutosten jälkeen yhtye ilmoitti etsivänsä uutta laulajaa ja tehneensä kuusi uutta laulua tulevaa albumia varten.
The Island (2020- )
Yhtye löysi laulajakseen Juha Tretjakovin. Uuden albumin ensimmäinen single "The Night Inside" ja sen myötä yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin 23. helmikuuta 2022. Sen jälkeen yhtye konsertoi Baltian maissa. Seuraavat singlet olivat "Collateral" samana vuonna ja "So Ordinary" vuonna 2023. Albumin nimi The Island ja maaliskuinen julkaisuajankohta paljastettiin helmikuussa 2023.
Värikuningas
Värikuningas, tai värikuningatar, on kaikenikäisille sopiva pihaleikki. Joku valitaan värikuninkaaksi tai värikuningattareksi ja hän asettuu seinää vasten. Loput pelaajat seisovat rivissä n. 15 metrin päässä hänestä. Värikuningas, tai värikuningatar voi pyytää esim. seuraavaa: Kaikki, joilla on vaatteissaan punaista, astuvat kaksi tipuaskelta eteenpäin. Muita askelia ovat mm. banaaniaskeleet (mennään maate ja noustaan pystyyn kauimmaisesta kohdasta johon vain yltää) tai harppaukset. Kuningas/kuningatar voi pyytää pelaajia myös peruuttamaan tietyin askelin. Jos joku onnistuu pääsemään kuninkaan/kuningattaren luo, hän saa ryhtyä uudeksi kuninkaaksi/kuningattareksi.
Eksymä
Eksymä on merenkululle keskeisessä navigoinnissa käytetty termi, joka tarkoittaa kulmaa magneettisen pohjoissuunnan ja magneettikompassin osoittaman pohjoissuunnan välillä. Eksymän aiheuttaa kompassin läheisyydessä pysyvästi olevat magneettiset massat. Itäistä eksymää kutsutaan positiiviseksi ja läntistä negatiiviseksi johtuen laskutoimituksista, joita joudutaan tekemään muunnettaessa tosisuuntia kompassisuunniksi tai päinvastoin.
Eksymätaulukko ja -käyrä
Eksymän suuruus ja suunta vaihtelee aluksen kulkusuunnan mukaan. Eksymää pienennetään kiinnittämällä pehmeää rautaa olevia kappaleita kompassin läheisyyteen. Tätä kutsutaan eksymän kompensoimiseksi. Kompensoimisen jälkeen kompassiin jäänyt eksymä tarkastetaan kompassiradalla tai nykyään usein yksinkertaisemmin vertaamalla magneettikompassin näyttöä eri kulkusuunnilla hyrräkompassin näyttämään suuntaan. Todettu jäännöseksymä taulukoidaan ja laaditaan eksymäkäyrä käytettäväksi kompassisuuntien ja tosisuuntien määrittämistä varten.
Eksymän matematiikkaa
Eksymää E kompassisuunnan funktiona voidaan mallintaa kaavalla
Kaavan kertoimet a-e määritetään esimerkiksi pienimmän neliösumman menetelmällä havaintojoukon perusteella. Verraten pienelläkin havaintomäärällä on mahdollista tuottaa käytännön tarpeisiin riittävän tarkka eksymäkäyrä. Esimerkki: Yhdeksästä havainnosta
voidaan määrittää arvot
Näiden pohjalta voidaan piirtää eksymäkäyrä.
frame|none|Eksymäkäyrä merkitty punaisella ja havaintopisteet sinisillä ympyröillä. (360 asteen kohdalla oleva havainto on sama kuin 0 asteen.)
Luupäät
Luupäät on Jeff Smithin käsikirjoittama ja piirtämä, kolmeen trilogiaan jaettu laaja sarjakuvateos. Sarjan on julkaissut suomeksi kokonaisuudessaan vuosina 1994–2004 Like. Sarjan päähenkilöitä ovat kotikaupungistaan Luumäeltä karkotetut serkukset Leppo, Tahvo ja Auvo Luupää. Paetessaan vihaista väkijoukkoa he eksyvät ihmisten, lohikäärmeiden ja rottaolioiden kansoittamaan salaperäiseen laaksoon, jonka tulevaisuutta uhkaa pahan Heinäsirkkojen Herran paluu.
Jeff Smith on voittanut Luupäillään lukuisia sarjakuva-alan arvostetuimmista palkinnoista, muun muassa kaikkiaan kymmenen Eisner-palkintoa ja yksitoista Harvey-palkintoa. Vuonna 2005 Time-lehden toimittaja Andrew Arnold listasi Luupäät yhdeksi kaikkien aikojen kymmenestä parhaasta sarjakuvaromaanista.
Bill Fischer
kehys|Fischer vuoden 1952 keräilykortissa. Bill Fischer (10. maaliskuuta 1927 Chicago, Illinois – 20. tammikuuta 2017 Cape Coral, Florida) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi yliopistojalkapalloa Notre Damessa, Indianassa.
Luupäät
Julkaisuhistoria
thumb|Smith julkaisi vuonna 1983 Thorn-stripeistä omakustannekokoelman Thorn: Tales from the Lantern. Luupäät saivat alkunsa sarjakuvista, joita Jeff Smith aloitti piirtämään noin yhdeksänvuotiaana. Niiden päähenkilöinä olivat Walt Kellyn Pogo-sarjakuvan innoittamat Luupään serkukset, jotka asustivat hiukan Carl Barksin Ankkalinnan kaltaisessa maailmassa. Tarinoiden juonet keskittyivät usein rikkaan Tahvo-serkun aarteiden suojelemiseen.
Igor Netto
Igor Aleksandrovitš Netto (, 9. tammikuuta 1930 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 30. maaliskuuta 1999 Moskova, Venäjä) oli venäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Rastatt (kaupunki)
Rastatt on kaupunki Baden-Württembergin osavaltion länsiosassa Saksassa 22 kilometriä Karlsruhesta lounaaseen ja 12 kilometriä Baden-Badenista pohjoiseen. Se on Rastattin piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee Ylä-Reinin alangolla, joka idässä rajoittuu Schwarzwaldiin ja lännessä Ranskan puolella Vogeesien vuorijonoon. Rastattin halki virtaa Murgjoki. Kaupungin väkiluku oli kesäkuun 2022 lopussa 51 525.
Luupäät
Julkaisuhistoria
Päästyään Ohion osavaltionyliopistoon vuonna 1982 Smith alkoi piirtää opiskelijalehti The Lanterniin strippisarjakuvaa nimeltä Thorn. Lapsuuden sarjakuvien Luupää-serkukset saivat siinä seurakseen nimihahmo Venlan, jonka innoittaja oli Smithin opiskelutoveri ja tuleva vaimo Vijaya Iyer. Samat päähenkilöt ja Luupäiden perusasetelma satumetsään eksyneistä serkuksista olivat jo olemassa, mutta stripeistä puuttui vielä kantava juoni.
Bill Fischer
Vuonna 1948 Outland-palkinnon voittanut on kuulunut vuodesta 1983 College Football Hall of Fameen. Hänen pelipaitansa numerona oli 72.
Rastatt (kaupunki)
pienoiskuva|Rastattin kävelykeskustaa Rastattin naapureita pohjoisesta myötäpäivään ovat Steinmauern, Ötigheim, Muggensturm, Bischweier ja Kuppenheim (kaikki Rastattin piirikunnassa), Baden-Baden, Iffezheim (Rastattin piirikunnassa) sekä Reinin länsipuolella Ranskassa Munchhausen, Beinheim ja Seltz Bas-Rhinin departementissa. Naapurikuntien asukkaat kutsuvat rastattilaisia lempinimellä Staffelschnatzer. Nimi juontuu siitä, että rastattilaiset aikoinaan istuskelivat mielellään talojensa ulkoportailla, jotta pääsivät rupattelemaan ohikulkijoiden kanssa.
Laikko
Laikko on n. 300 asukkaan kylä Rautjärven kunnassa, jonka ydin on aikoinaan syntynyt Laikon rautatieaseman ympärille. Matkaa kuntakeskukseen Simpeleelle on n. 12 km. thumb|250px|[[Laikon lentokenttä|Laikon lentotukikohdan muistomerkki.]] Laikon kyläalue käsittää Kekäleniemen, Lahdenkylän, Latvajärven, Metsäkylän, Niran, Pajarinkylän, Punasvaaran ja Väärämäen alueet.
Luupäät
Julkaisuhistoria
Vuonna 1986 ilmestyi useita sarjakuvailmaisun totuttuja rajoja rikkoneita sarjakuvaromaaneja: Frank Millerin Yön ritari, Art Spiegelmanin Maus sekä Alan Mooren ja Dave Gibbonsin Vartijat. Ne saivat Smithin vakuuttumaan sarjakuvien kyvystä kertoa kunnollisia tarinoita, ja hän hylkäsi aiemmat aikeensa Luupäiden tarinan kertomisesta strippeinä tai animaationa.
Vellu Halkosalmi
Vellu Halkosalmi (aiemmin Veli-Matti, s. 1971) on suomalainen jazz muusikko, -säveltäjä, -sovittaja, -pedagogi ja -kapellimestari. Hän on työskennellyt alankomaalaisten, saksalaisten ja suomalaisten big bandien ja muiden kokoonpanojen parissa ja toiminut opettajana Helsingin pop- ja jazzkonservatoriossa.
Luupäät
Julkaisuhistoria
Smith alkoi luoda Luupäät-sarjaa 1990-luvun vaihteessa. Sarjakuvansa julkaisemiseksi hän perusti vuonna 1991 Cartoon Books -kustantamon. Saman vuoden heinäkuussa ilmestyi lehden ensimmäinen numero. Huolimatta Luupäiden nopeasti saavuttamasta suosiosta ja arvostuksesta Smith jatkoi tarinan julkaisemista omakustanteena Cartoon Booksin kautta lukuun ottamatta puolentoista vuoden kautta 1990-luvun puolivälissä. Tuolloin Yhdysvaltain sarjakuvamarkkinat olivat uhkaavan romahdusalttiissa tilassa, ja Smith suojasi pikkukustantamonsa jatkuvuuden liittoutumalla Image Comicsin kanssa. Se kustansi lehden numerot 21–28. Suuren kustantamon kannattelemana Luupäät saavutti entistä laajemman lukijakunnan.
Igor Netto
Netto pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1952–1965 54 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän edusti Neuvostoliittoa MM-kilpailuissa vuosina 1958 ja 1962. Seuratasolla Netto edusti koko uransa Spartak Moskovaa. Hän voitti seuran riveissä muun muassa viisi Neuvostoliiton-mestaruutta.
Laikko
Kylässä sijaitsee yksi Suomen suurimmista lähteistä, Laikon eli Ylimmäisen lähde. Talvisodan aikana Laikossa toimi Laikon lentokenttä, jolle on pystytetty vuonna 2001 paljastettu muistomerkki.
Bill Fischer
Fischer sai vuonna 1949 NFL-varauksen ja pelasi Chicago Cardinalsissa vuoteen 1953. Hän siirtyi myöhemmin avustavan valmentajan töihin vanhalle yliopistolleen Notre Dameen.
Luupäät
Julkaisuhistoria
Lopulta yli vuosikymmenen työskentelyn jälkeen Smith piirsi tarinan viimeisen ruudun 10. toukokuuta 2004, ja kesäkuussa ilmestyi lehden viimeinen numero – järjestyksessään viideskymmenesviides.
Rastatt (kaupunki)
Historia
Ranskalaiset tuhosivat Rastattin lähes täysin 24. elokuuta 1689, mutta se rakennettiin uudelleen ja vuosina 1697–1699 alueelle kohosi metsästyslinna. Rastatt sai kaupunkioikeudet 1700-luvun vaihteessa, hieman ennen kuin kreivi Ludwig Wilhelm vuonna 1705 siirsi asuinpaikkansa Baden-Badenista Rastattiin. Samoihin aikoihin metsästyslinna rakennettiin osin uudelleen. Rastattin rauha 1714 päätti Espanjan perimyssodan. Kreivitär Franziska Sibylla Augusta von Sachsen-Lauenburg rakennutti rauhan kunniaksi kappelin.
Igor Netto
Netto oli rehellinen paitsi siviilissä, niin myös jalkapallokentillä. 1962 MM-kisoissa Uruguayta vastaan Neuvostoliitto teki sääntöjen vastaisen maalin, jonka tuomari kuitenkin hyväksyi. Saatuaan tietää väärästä maalista, Netto pyysi Neuvostoliiton kapteenina tuomaria hylkäämään maalin, minkä tuomari tekikin. Neuvostoliitto voitti lopulta kuitenkin ottelun. (Lähde? kts. enkkuwikipedia)
Rastatt (kaupunki)
Historia
Rastatt oli Baden-Badenin rajakreivien asuinpaikka vuoteen 1771, jonka jälkeen se oli vielä pitkään badenilainen varuskuntakaupunki. Varhaiset teollistamisyritykset epäonnistuivat. Rastattista oli määrä tulla yliopistokaupunki 1776, mutta hanke kaatui rahapulaan. Vuosina 1797–1799 Rastattissa järjestettiin lukuisia rauhanneuvotteluja Ranskan ja Preussin välillä. Ne päättyivät lähettiläiden murhiin keväällä 1799. Murhien tapahtumapaikalle Rastattin kaupunki on asettanut muistokiven.
Luupäät
Julkaisuhistoria
Ensimmäinen englanninkielinen kokooma-albumi kuudesta ensimmäisestä lehdestä ilmestyi vuonna 1993 nimellä The Complete Bone Adventures Volume 1. Albumin esipuheen on kirjoittanut yksi Smithin esikuvista, Will Eisner. The Complete Bone Adventures ehti ilmestyä kolmen osan verran, kunnes vuonna 1996 Smith aloitti sarjan kokooma-albumien julkaisun alusta paremmin tarinan kokonaiskaarta noudattelevin albumijaoin. Tällöin kaikki albumit saivat oman nimensä, ensimmäinen osa nimen Out from Boneville. Pian sarjan päätyttyä vuonna 2004 julkaistiin koko teoksen yksiin kansiin koonnut 1332-sivuinen Bone: One Volume Edition. Samana vuonna Luupäät alkoivat ilmestyä Scholasticin kustantamina albumeina ensimmäistä kertaa myös väritettyinä.
Rastatt (kaupunki)
Historia
Kapina Rastattin varuskunnassa 11. toukokuuta 1849 käynnisti Badenin vallankumouksen, joka päättyi Preussin väliintuloon muutamia viikkoja myöhemmin. Vuonna 1863 Rastattin hallintoalue (Bezirksamt Rastatt) liitettiin Baden-Badenin piiriin, joka lakkautettiin 1939. Siitä lähtien Rastatt on ollut tuolloin perustetun Rastattin piirikunnan keskus, joka sai nykyisen muotonsa vuoden 1973 piirikuntauudistuksessa, jolloin siihen liitettiin pohjoinen osa Bühlin piirikunnasta ja pieni osa Kehlin piirikunnasta.
Luupäät
Esiosat ja oheistarinat
thumb|Charles Vessin taiteilema Rose-albumin kansi, jossa miekkaa pitelee Olga Elovainio. Luupäistä on julkaistu kolme oheisalbumia, Stupid, Stupid Rat-Tails (1999), Rose (2002, suom. Orvokki, 2019 ) ja Tall Tales (2010). Kolmiosaisen kuvitetun romaanin Bone: Legacyn ensimmäinen osa Quest for the Spark ilmestyi 2011.
Luettelo Euroopan komissioista
Luettelossa ei ole Manuel Marínin komissiota joka oli väliaikainen komissio Santerin komission jälkeen kunnes Prodin komissio nimitettiin.
Rastatt (kaupunki)
Historia
Vuonna 1650 Rastattin väkiluku oli noin 1 700. Vuonna 1800 asukkaita oli 3 040. Vuonna 1950 väkiluku oli 16 390. Vuodesta 1990 vuoteen 2007 kaupungin väkiluku kasvoi noin 12 %.
Vellu Halkosalmi
Halkosalmi on kotoisin Pyhäjärveltä Pohjois-Pohjanmaalta. Hän opiskeli ensin pasuuna nsoittoa klassisen musiikin tyyliin, kunnes vaihtoi kitaraan ja valmistui 1998 Helsingin pop- ja jazzkonservatoriosta, jossa toimi myös opettajana vuosina 1999–2008.
Luupäät
Esiosat ja oheistarinat
Tom Sniegoskin käsikirjoittama ja Smithin piirtämä Stupid, Stupid Rat-Tails: The Adventures of Big Johnson Bone, Frontier Hero kertoo humoristisen tarinan Luumäen perustajan ja Luupään serkusten kaukaisen esi-isän K. Reisi Luumäen seikkailusta Laaksossa. Tarina ei juurikaan kytkeydy Luupäiden tapahtumiin tai hahmoihin. Päätarinan ohella albumissa on Sniegoskin käsikirjoittama ja Stan Sakain piirtämä lyhyt sarjakuva Riblet, jonka pääosassa ovat Kivileuka-albumissa kohdatut eläinorvot.
Rastatt (kaupunki)
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|vasen|Schloß Rastatt pienoiskuva|Rastattin vesitornin korkeus on 47,3 metriä Kaupungin tunnusmerkki on Rastattin linna, Schloß Rastatt, joka rakennettiin vuosina 1700–1707. Förchin kylässä sijaitsee 1710–1730 rakennettu linna Schloß Favorite. Se on Saksan vanhin niin kutsuttu posliinilinna ja lajinsa ainoa, joka on säilynyt alkuperäisessä asussaan. Muita nähtävyyksiä on esimerkiksi Bernharduskirkko (Bernharduskirche), josta varhaisin maininta on vuodelta 1207. Evankelinen kaupunginkirkko (Evangelische Stadtkirche Rastatt) perustettiin 1702 ja katolinen kaupunginkirkko St. Alexander vastaavasti 1756. Pagodenburgin pieni puutarhalinna on vuodelta 1722, sen lähellä sijaitsee 1901 rakennettu vesitorni (Der Rastatter Wasserturm).
Talous ja liikenne
Rastattin tärkein työnantaja on Daimler AG:n autotehdas, jossa on valmistettu Mercedes-Benz A-sarjaa vuodesta 1997 ja B-sarjaa vuodesta 2005.
Rastattista on suora yhteys moottoritie A 5:lle (Hattenbacher Dreieck–Basel). Valtatiet B 3 ja B 36 ("Badische Spargelstraße") kulkevat kaupungin halki. Rastatt on rautateiden solmukohta. Sen asema sijaitsee rataosuudella Karlsruhe–Basel. Siellä pysähtyvät linjalla Konstanz–Offenburg–Karlsruhe–Stralsund liikennöivät IC-junat sekä linjalla Karlsruhe–Rastatt–Offenburg–Konstanz (Schwarzwaldbahn) liikennöivät Interregio-Express (IRE) -junat. Pohjoisen Schwarzwaldin halki kulkeva 58-kilometrinen Murgtalbahn johtaa Rastattista etelään Freudenstadtiin. Plittersdorfin kaupunginosasta on lauttayhteys Reinin yli Ranskan puolelle Seltziin.
Luupäät
Esiosat ja oheistarinat
Smithin itsensä käsikirjoittama ja Charles Vessin piirtämä, alun perin kolmiosaisena minisarjana ja sittemmin omana albuminaan julkaistu Orvokki valottaa Luupäissäkin tärkeässä roolissa olevan Olga-mummun menneisyyttä Atheian kuningaskunnan nuorena prinsessana sekä hänen suhdettaan Viljamiin ja sisareensa Pinjaan. Charles Vess palkittiin albumin kuvituksesta Eisnerilla.
Comic-Conissa 2009 Smith ilmoitti kahdesta uudesta hankkeesta. Kesällä 2010 ilmestyi Tall Tales, joka sisältää Stupid, Stupid Rat-Tailsin päätarinan Steve Hamakerin värittämänä, mutta myös muun muassa kaksi uutta Tom Sniegoskin käsikirjoittamaa tarinaa Luumäen perustajasta sekä kehyskertomuksen, jossa Auvo ja Aapeli kertovat tarinoita kolmelle luumäkeläiselle partiopojalle. Toinen hanke on Sniegoskin kirjoittama kolmiosainen romaanisarja, jonka Smith kuvittaa. Tarinan ytimessä on uusi sukupolvi Luupäitä, jotka päätyvät vuorostaan Laaksoon.
Vellu Halkosalmi
Halkosalmi on työskennellyt myös muun muassa Lahti Sinfonian, UMOn sekä Espoo ja Jyväskylä Big Bandien kanssa. Alankomaalaisia yhteistyökumppaneita ovat olleet Brass Band Schoonhoven ja Gustav Klimt -jousikvartetti.
Luupäät
Elokuvahankkeet
1990-luvulla Luupäistä suunniteltiin Nickelodeonin ja Paramountin tuottamaa animaatioelokuvaa. Jeff Smith piti Luupäiden piirtämisestä vuoden tauon suunnitellakseen elokuvan käsikirjoitusta. Juonen oli tarkoitus kattaa vain sarjan ensimmäiset osat ja huipentua suuriin lehmäraveihin sekä rottaolioiden tappioon – jatko-osat mahdollistaen. Lopulta elokuvahanke kuitenkin kaatui tuottajatahon ja Smithin erimielisyyksiin. Nickelodeonin näkemyksen mukaan Luupäät on yksinomaan lastenviihdettä, ja sen mukaisesti he vaativat Luupää-hahmojen ääninäyttelijöiksi lapsia ja elokuvan soundtrackille Britney Spearsin tai ’N Syncin tapaisten poptähtien lauluja.
Allegheny (joki)
Alleghenyjoki (kirjoitetaan myös Allegany) on Ohiojoen tärkeä sivujoki, joka virtaa Yhdysvalloissa New Yorkin ja Pennsylvanian osavaltioissa. Se on 523 kilometriä pitkä. Alleghenyn laakso on Yhdysvaltojen tärkeintä fossiilisten polttoaineiden varantoaluetta: siellä on hiiltä, öljyä ja maakaasua.
Vellu Halkosalmi
Vuonna 2008 Halkosalmi toimi sovittajana, kapellimestarina ja tuottajana Kauko Röyhkän ja Mikkelin kaupunginorkesterin albumilla Zaia. Vuonna 2013 Halkosalmi esitti Quincy Jonesin levytyksistä ylös kirjoittamiaan ja Jonesilta henkilökohtaisesti saamiaan bigband-sovituksia UMOn ja Turku Jazz Orchestran kanssa.
Luettelo Euroopan komissioista
I komissio
Virassa 1. tammikuuta 1958 – 30. kesäkuuta 1967
Reyn komissio
Virassa 2. heinäkuuta 1967 – 1. heinäkuuta 1970
Malfattin komissio
Virassa 2. heinäkuuta 1970 – 21. maaliskuuta 1972
Mansholtin komissio
Virassa 22. maaliskuuta 1972 – 5. tammikuuta 1973
Ortolin komissio
Virassa 6. tammikuuta 1973 – 5. tammikuuta 1977
Thornin komissio
Virassa 22. tammikuuta 1981 – 6. tammikuuta 1985
Delorsin komissio
Virkakausi 7. tammikuuta 1985 – 24. tammikuuta 1995
Santerin komissio
Virassa 25. tammikuuta 1995 – 17. syyskuuta 1999
Prodin komissio
Virassa 17. syyskuuta 1999 – 22. tammikuuta 2000 Istui Santerin komission jäljellä olevan toimikauden loppuun ast. Uudelleen nimitetty virkakausiksi 23. tammikuuta 2000 – 31. lokakuuta 2004
Barroson komissio
Virassa 22. marraskuuta 2004 – 1. marraskuuta 2014
Junckerin komissio
Virassa 1. marraskuuta 2014 – 30. marraskuuta 2019
Von der Leyenin komissio
Virassa 1. joulukuuta 2019 alkaen.
Sergei Lavrenov
Sergei Lavrenov (, 1. helmikuuta 1972 Valko-Venäjä) on valkovenäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Seuratasolla Lavrenov edustaa Dynamo Mahilyowia. Hän on edustanut maataan olympiatasolla kaksi kertaa. Sydneyssä 2000 hän otti pronssia miesten painonnoston kevyeessä sarjassa ja Ateenassa 2004 hän sijoittui samassa sarjassa kuudenneksi.
Luupäät
Elokuvahankkeet
Maaliskuussa 2008 Warner Bros. osti oikeudet Luupäät-elokuvaan. Smith katsoi muun muassa Taru sormusten herrasta -elokuvien muuttaneen Hollywoodin suhtautumista lähdeuskollisuuteen kymmenen vuoden takaisesta tilanteesta. Smithin mukaan kesään 2011 mennessä oli kirjoitettu ja hylätty jo kaksi käsikirjoitusversiota, ja kolmannen pohjalta oli tehty neliminuuttinen koeanimaatio. Tammikuussa 2012 uudeksi käsikirjoittajaksi valittiin Patrick Sean Smith ja ohjaajaksi kiinnitettiin P. J. Hogan. Marraskuussa 2016 uutisoitiin jälleen uudesta tekijätiimistä: käsikirjoituksen laatisivat Mark Osborne ja Adam Kline, ja elokuvan ohjaisi Osborne. Toiveissa oli elokuvatrilogia.
Rastatt (kaupunki)
Kulttuurielämä, koulutus ja urheilu
Rastattin kulttuurielämän keskus on vuonna 1990 käyttöönotettu Badner-Halle. Kaupungissa järjestetään joka toinen vuosi Saksan suurin kansainvälinen katuteatterijuhla "tête-à-tête". Kaupunginmuseo on keskittynyt paikalliseen historiaan. Useiden peruskoulujen lisäksi Rastattissa on kaksi lukiota, yksi reaalikoulu sekä erityisoppilaitos Augusta-Sibylla-Schule ja henkisesti jälkeenjääneille tarkoitettu oppilaitos Pestalozzi-Schule. Rastattin piirikunnassa on kaikkiaan kolme ammattioppilaitosta. Alueen koulutustarjontaa täydentävät useat yksityiset oppilaitokset.
Tunnettuja henkilöitä
Rastattissa ovat asuneet muun muassa säveltäjä Johann Caspar Ferdinand Fischer (1656–1746) sekä taidemaalari ja kuvanveistäjä Anselm Kiefer (1945).
Tolkien-fandom
Tolkien-fandom on fantasiakirjailija J. R. R. Tolkienin teosten ihailijoiden muodostama yhteisö.
Kontu
Kontu on Suomen suurin Tolkien-aiheinen verkkosivusto. Sivustolla on wiki-muotoinen tietopankki Kontuwiki, Tolkien-aiheisia uutisia ja keskustelupalsta Vihreä Lohikäärme, jossa on yli 5 000 käyttäjää. Sivuston perusti Vesa Piittinen vuonna 2000 Tolkienin elämäntyöhön keskittyväksi sivustoksi ja keskustelupalstaksi. Vuonna 2003 joukko kontulaisia teki Suomen ennätyksen leiriytymällä kahdeksi viikoksi Helsingin Tennispalatsin edustalle jonottamaan lippuja Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu -elokuvan ensi-iltaan. Vuonna 2006 sivuston tueksi perustettiin Verkkoyhteisö Kontu ry, joka otti järjestysvastuun suurimmista sivuston käyttäjien järjestämistä tapahtumista, miiteistä. Vuonna 2012 Verkkoyhteisö Kontu yhdistyi Suomen Tolkien-seuran kanssa, ja yhdistyksen nimeksi tuli Suomen Tolkien-seura Kontu ry.
Suomen Tolkien-seura Kontu
Tolkien-fandom järjestäytyi Suomessa vuonna 1992, kun Suomen Tolkien-seura ry perustettiin Helsingin Uudella ylioppilastalolla 3. tammikuuta, kun Tolkienin syntymästä oli kulunut sata vuotta. Suomen Tolkien-seura on Tolkienin tuotannon ja muun fantasiakirjallisuuden ystäville tarkoitettu yhdistys. Seura julkaisee kahta lehteä, neljästi vuodessa ilmestyvää tiedotuslehteä Hobittilan sanomia sekä neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Legolasta, Suomen ainoaa pelkästään fantasiakirjallisuuteen keskittynyttä fanzinea. Yhdistys järjestää virallisia jäsentapaamisia kuudesti vuodessa ja paikallisyhdistykset eli smialit järjestävät kuukausitapaamisia. Seura jakaa Kuvastaja-palkintoa parhaalle suomalaiselle fantasiakirjalle.
Vuoden 2012 alussa seura yhdistyi Verkkoyhteisö Kontu ry:n kanssa Suomen Tolkien-seura Kontu ry:ksi.
Säkylänharju ja Virttaankangas
thumb|Kuva Säkylänharjun päältä, [[Huovinrinne|Huovinrinteen alueelta.]] Säkylänharju ja Virttaankangas ovat Satakunnassa sijaitseva harjujen kokonaisuus, joka kuuluu osana noin 150 kilometriä pitkään harjujaksoon. Verrattuna muihin suomalaisiin harjuihin, ja jopa maailman suurimpiin harjuihin, Säkylänharju-Virttaankangas on poikkeuksellisen suuri ja näyttävä harjukompleksi.
Asema osana harjujaksoa
Harjuketjun muodostava Säkylän–Mellilän harjujakso alkaa Salpausselkä III:sta ja jatkuu pohjoisluoteeseen Someron, Koski Tl:n, Loimaan, Oripään, Säkylän, Kokemäen, Harjavallan, Nakkilan, Ulvilan ja Porin kautta Selkämereen. Merenpohjalla sen jatke mutkittelee Ruotsin itärannikolle ja nousee esiin Härnösandissa.
Sijainti ja topografia
thumb|[[Kankaanjärvi]] Säkylänharju nousee Köyliönjärvestä 1–2 km leveänä hiekkamuodostumana ja kohoaa 50–150 metriä leveäksi hiekkaharjanteeksi, jota kutsutaan pohjoisosaltaan Säkylänharjuksi tai Kiviharjuksi ja korkeimmalta kohdaltaan Porsaanharjuksi. Sen korkein huippu on eroosion tasapäiseksi kuluttama ja se kohoaa 140–148 metriä merenpinnan yläpuolelle ja noin 60–70 metriä lähiympäristöään korkeammalle. Porsaanharjun jälkeen harjanne laskeutuu ja levenee viuhkamaisesti 100–115 metrin korkeudella Virttaankankaalla ja muodostaa 5 km pitkän ja 2–4 km leveän hiekkatasangon. Se leviää kaakkoon päin noin 20–35 metriä ympäristöään korkeammalla.
Säkylänharjun huipulla on säilynyt useita 40–50 metriä leveitä suppia, jotka ovat harjun muodostumisaikana hiekkaan hautautuneiden jäävuorien aiheuttamia. Samanlaisia suppia näkee myös muualla harjualueella, joista tunnetuin on Virttaankankaan Kankaanjärvi.
Harjukokonaisuuden pienempiä piirteitä edustavat pari harjuhaaraumaa. Löytänen kylän sivuitse kulkee pienempi Löytänen harju, joka on väliaikaisen ja pienemmän jäätikköjoen jäänne. Löytänen harju yhtyy kompleksiin lännestä päin Porsaanharjun kohdalla. Toinen jäätikköjoki muodosti kapean ja maastosta selvästi erottuvan Kuivalahti-Säkylän harjun, joka jatkuu yhtenäisenä luoteeseen ja seuraa Pyhäjärven itärantaa Euraan, missä laajentuu laajemmalle alueelle.
Vaikka hiekkapatja ulottuu ympäröivän savitasangon allekin, harjualue rajataan käytännössä maastosta erottuviin piirteisiin. Harjualueen pohjoisraja seuraa muinaista rantatörmää, jota meren aallot ovat huuhtoneet jyrkemmäksi. Tällaisen reunan kohdalla pohjavesi suotuu esiin, kosteuttaa maaperää ja aiheuttaa soistumista. Harjualuetta ovatkin reunustaneet eri suunnilta suot, jotka on raivattu viljelyskäyttöön. Peltoalueiden väliin on jäänyt jäljelle suuriakin suoalueita, joista kannattaa mainita ainakin läntinen Latvasuo, Aronkulman suoalue, Porsaanharjun läheltä Isosuo sekä itäiset Kotasuo, Metsänrahka ja Larminsuo, Harjunkylän läheltä Lohensuo, Riittiöstä Kiviniitynsuo sekä Kankaanpään kylän läheltä Konsilosuo.
Muodostuminen
Säkylänharju-Virttaankankaaseen muodostui saumaharjuna kahden eri tavalla virtaavan jäätikkökielekkeen väliin. Koillisessa virtasi niin sanottu Loimaan jääkieleke, jonka pohjoisreunaan muodostui Pyynikki-Kangasalan harjumuodostumat ja etelään Mellilä-Porin harjuketju. Lounaassa virtasi Itämeren jääkielekkeen pohjoinen haara, joka rajoittui Mellilä-Porin harjuketjuun. Ilmeisesti jääkauden jälkeisen mannerjäätikön reunakielekkeet virtasivat hieman toisiaan päin ja jättivät irrottamaansa hiekkaa ja kiveä yhtymäkohtaan.
Kun Säkylänharju ja Virttaankangas syntyivät noin 11 150 vuotta sitten, mannerjäätikön reuna sijaitsi Säkylän kohdalla. Sen mereen päättyvä reuna, joka oli verraten korkea ja jyrkkäseinäinen, seurasi tuolloin Turku-Tampere-suuntaista linjaa. Marttilan ja Humppilan välillä aukesi kuitenkin suuri levenevä lahti, jonka sisään jäisivät Loimaa, Oripää ja Mellilä, ja jonka pohjukkaan purkautui vedenalainen jäätikköjoki.
Tuohon aikaan mannerjäätikön reuna suli kesäisin nopeasti ilmaston lämpenemisen takia. Jääkentän pinta vietti reunoille, jonne sulamisvedet valuivat, kunnes ne syöksyivät jäätikön halkeamien kautta jääkentän pohjalle kauan ennen reunalle saapumistaan. Pohjavesitutkimuksissa on kalliopohjassa, aivan hiekkaharjun huipun alla, havaittu syvä kalliohalkeama. Se on Virttaankankaan kohdalla 200–300 metriä leveä ja noin 50 metriä syvä. Halkeama ohjasi alas syöksyneet vedet etelään päin kohti silloista mannerjään reunaa. Jään alla kalliopintaa vasten virranneen veden paine kohosi suureksi ja aiheutti siellä kiivaita virtauksia. Vedenvirtauksen sulattamat tunnelit luikertelivat kallionpohjassa ja railojen mutkissa ja ohjautuivat näin jäätikön reunalla merenpohjaan, jonne jäätikköjoen tunnelin suu avautui noin 60–100 metrin syvyyteen.
Hiekkaharjujen hiekan väri on punaista. Koska harjun sisältä löytyy runsaasti hiekkakiveä, aineksen lähde voidaan määrittää tarkasti. Satakunnan hiekkakivilaakio, joka on syntynyt noin 1,3 miljardia vuotta sitten, muodostaa noin 10–20 km leveän alueen, joka alkaa etelässä Pyhäjärven pohjasta ja jatkuu Poriin päin levittäytyen vielä Selkämeren pohjassa Ruotsiin päin. Hiekkakivi on helposti kuluvaa ja selittää osaltaan harjukompleksin suuren koon. Hiekka-ainesta purkautui niin runsaasti jäätikköjoen suun eteen, että suuaukko jäi sen eteen kasvavan vedenalaisen hiekkaharjanteen taakse piiloon. Veden virtauksen hidastuttua meressä, hiekka levisi eri suuntiin ja muodosti leveän laakion. Aivan suuaukon edessä vedenvirtaus oli kiivasta ja sinne kasaantuivat vain suuret kivet. Ne jauhautuivat pyöreiksi ja muodostivat tunnelin sisään keskelle harjanteen, jonka vuoksi vesi painautui jääseinämiä vasten ja sulatti itselleen lisää tilaa. Lopulta tämäkin tila täyttyi hiekalla ja muodosti korkean ja leveän hiekkaharjanteen tunnelin eteen. Kun tunnelin suu vetäytyi mannerjäätikön sulamisen johdosta riittävän kauaksi taaksepäin, veden alla tunnelin eteen jäi yhä pitenevä harju. Säkylänharjun korkeimmat kohdat voidaan selittää sekä ahtaan tunnelin aiheuttamaksi että suuren vuosittaisen hiekkamäärän syyksi.
Syitä suureen hiekkamäärään voidaan hakea myös ilmastosta, jossa jääkauden jälkeinen lämpökausi kääntyi epävakaaksi kylmäksi kaudeksi. Mannerjäätikön perääntyminen saattoi hidastua tai pysähtyä noin 50–100 vuodeksi, jolloin hiekkaa kasaantui samalle paikalle kauemmin. Ilmaston tätä kohtaa kutsutaan preboreaalisen ilmastonvaihtelun (PBO) ajanjaksoksi. Vielä voidaan mainita jäätikköjokien sivuhaarat, jotka ovat muodostaneet Löytäneenharjun ja Kuivalahden harjun. Kun vettä saatiin laajemmalta alueelta, kasaantui lahteen myös enemmän hiekkaa.
Harjualueen supat ovat osoitus mannerjäätikön reunan lohkeamisesta. Korkea ja jyrkkä mannerjäätikön reuna altistui suurien jäävuorien lohkeamiseen. Niitä putosi mereen ja ajelehtivat ulos lahdesta. Näitä lienee syntynyt lahden alueella runsaasti, mutta selviä merkkejä niistä havaitaan vain harjualueen supissa. Suppa syntyy, kun merenpohjan hiekkaan putoaa jäävuori, joka ei mahdu kellumaan pois. Jäävuoren ympärille kasaantuu jokivirtauksessa lisää kiveä ja hiekkaa, ja kun jäävuori joskus sulaa supan sisältä pois, jää siihen syvä kuoppa. Suppia esiintyy erityisesti harjualueen huipulla, jonne niitä synnyttivät pienet jäävuoret. Ne putosivat harjun päälle ahtaassa jäätikköjoen suun lähellä olevassa halkeamassa. Myös matalammilla alueilla on suppia ja niitä ovat synnyttäneet varsin suuret jäävuoret. Osa supista on kuitenkin tasoittunut näkymättömiin myöhemmän eroosion vaikutuksesta. Niitä havaittiin kuitenkin pohjavesitutkimuksissa, joissa maatutkan heijasteet paljastivat kuoppamaisia rakenteita hiekkapatjan sisältä.
Eroosion vaikutus
Merenpinnan alle syntyneen harjukompleksin koko ja muoto poikkesivat jääkaudella nykyisestä suuresti. Sekä aallokko ja muut rantavoimat että tuuli eli eoliset prosessit ovat muokanneet harjun pintaa kuluttamalla (eroosio) ja kasaamalla ainesta uudelleen. Lisäksi ihmiset ovat vaikuttaneet alueeseen ja muokanneet pintaa soran- ja hiekanotolla ja harjudeltaa lentokenttiä, teitä, golfkenttiä ja moottoriratoja tehtäessä.
Itämeri oli niin sanotun Yoldiameren viimeisessä vaiheessa, kun harjun korkein kohta nousi maankohoamisen vaikutuksesta merenpinnan ylle. Meren pinta oli tuolloin 120–180 metriä nykymerenpinnan yläpuolella ja lähiympäristön kalliopohja 60–100 metriä veden alla. Harjun laen muodostama yksinäinen hiekkasaari oli seudun ainoa, kun lähimmät saaret ja manner sijaitsivat Tampereen pohjoispuolella ja Hämeenlinnan suunnalla. Ulapan aallokko kulutti nopeasti merestä nousevan hiekkasaaren huippua ja muodosti matalaan rantaan kivikon, jota talvi- ja kevätjäät höyläsivät meren syvyyksiin. Huipun kapean muodon takia eroosio kulutti sitä varsin kauan, ennen kuin saaren leveys esti aaltojen ja jään vaikutukset saaren keskiosiin. Tällöin syntyi pysyvä saari, jonne kasvillisuuskin saattoi tarttua, mutta arktisuuden takia lajisto oli varmasti vähäinen. Saaren muoto oli leveä ja matala, mikä näkyy nykyäänkin Säkylänharjun muodossa. Huipulla sijaitsevat supat säästyivät täyttymiseltä ilmeisesti siksi, että ne olivat lähellä huipun keskikohtaa.
Yoldiavaiheen eroosiota näkyy myös harjun rinteillä, kun aallokko merenpinnan aletessa kulutti niitä. Myrskyt huuhtoivat ulapan puoleista lounaisseinämää rajusti ja kuljetti pois hiekkaa harjun rinteiltä 122,5–140 metrin korkeudelta. Hiekka kerrostui syvemmälle mereen harjun alarinteille ja paljastui myöhemmin uudelleen meren huuhdottavaksi. Aallokon suuresta vaikutuksesta kertoo paljon se, että harjun ytimessä oleva karkeampi kiviaines on paljastunut juuri lounaisrinteillä. Koillisrinteet olivat suojemmassa, koska luoteessa sijaitsi kohoavan maan kaukainen rantaviiva.
Kun Itämeri kävi läpi niin sanottua Ancylus-vaihettaan 10 800–9 000 vuotta sitten, meren pinta oli alentunut 116 metriin asti. Meren aaltojen voima huuhtoi harjua voimakkaasti vielä tuolloin, koska samanlaisia eroosion jälkiä havaitaan 105 metrin korkeudella. Litorina-vaihe alkoi silloin, kun merenpinta sijaitsi 60 metrin korkeudella. Silloin rantaviiva kulki Säkylänharjulla Köyliön puolella ja Virttaankankaalla Alastaron puolella.
Jos merenpinta huuhtoo rantaa kyllin kauan, muodostuu törmän ylle rantavalli. Niiden korkeus on yleensä alle 3 metriä ja ne erottuvat maastosta selvästi nykyäänkin. Säkylänharjun ja Virttaankankaan rantavalleja on kartoitettu varhain ja ne tunnetaan hyvin. Korkeimmat rantavallit tavataan Säkylänharjun molemmilta rinteiltä yli 100 metrin korkeudessa sekä laakean Virttaankankaan tasangon eteläpäässä. Suurimmat vallit saavuttavat yli 5 metrin korkeuden.
Eniten rantavalleja on kuitenkin alle 100 metrin korkeudella. Löytäneenharjun ja Säkylänharjun välisestä kainalosta tavataan 4 km leveä ja yli 2 km pitkä rantavallien alue. Myös Huovinrinteen kasarmialueen pohjoispuolella leviää pääharjun ja Kuivalahden harjun välissä 1,5 km leveä ja 3,5 km pitkä vallialue. Harjukompleksin pohjoispuolella on 20 kilometrin matkalla yli 1 kilometrin pituisia vallisarjoja, mutta pisin sarja löytyy Köyliöjärven ja Huovinrinteen varuskunnan väliltä harjualueen pohjoispuolelta. Sen noin 6 km pitkä sarja merkinnee merenpinnan alenemista lähes Köyliönjärven nykypinnan tasalle, kun suuri muinainen Pyhäjärvi-Köyliönjärvi huuhtoi syvänä merenlahtena Säkylänharjun pohjoisrantoja.
Hiekkarantojen aallonkulutus aiheutti myös hiekan kulkeutumista rannan suuntaisesti. Kulkeutuvan hiekan osuessa viereisen saaren väliseen kapeikkoon, syntyi kannas tai hiekkakannas. Tällaisia on havaittu varuskunnan pohjoispuolella, Virttaankankaan itäkärjessä ja Löytäneenharjua vasten Porsaanharjun kohdalla.
Hiekkarantojen avoimet hietikot olivat tuulen eroosiolle otollista seutua. Säkylänharjun molempia rinteitä peittävät lentohiekasta muodostuneet dyynit. Myös Virttaankankaalla on laajoja dyynikomplekseja.