cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
Kehro on tyypillistä rajamaata: kaukana kaikesta. Urjalan keskustaan on suunnilleen yhtä pitkä matka kuin naapurikuntien keskuksiin Kylmäkoskelle, Vesilahteen tai Punkalaitumelle. Pienestä koostaan huolimatta kylä on jakaantunut vielä pienempiin kulmakuntiin. Yksi niistä – Nybergin kylä – kuuluu virallisesti vieläpä Vesilahden kuntaan. Nyberg on aina ollut kehrolaisen suussa Nyyperi. Vasta Matti Pakkasen kylähistoriikki paljasti, että nimi kirjoitetaan virallisissa dokumenteissa ruotsalaisittain.
3. Martankari
Kehron kylä on alun perin ollut kannas Pakkasenjärven ja Kankurinjärven välissä. Järvistä ei enää ole jäljellä muuta kuin satunnaiset kevättulvat ja muutama paikannimi. Yksi nimistä on Martankari. Martankari on kivi, joka pilkistää peltoaukean keskellä lähellä kylän läpi virtaavaa Riehunojaa. Kivi sai nimensä 1800-luvun alussa, kun pellot olivat vielä Kankurinjärven peitossa. Ali-Pakkasen talon Martta-niminen tytär hukkui myrskyssä kiven luona palatessaan veneellä myllyreissulta Kankurinkoskesta. Mylly oli käytössä vuodesta 1780 vuoteen 1820, jolloin kehrolaiset hajottivat sen. Syynä olivat myllypadon aiheuttamat tulvat kylän pelloilla.
4. Laikka
Suurin osa Kehron maataloista on Laurilan kartanon (Honkolan kartano sivutila) entisiä torppia tai mäkitupia. Yksi sellainen on Laikka, pieni lohkotila Kikurin kulmalla ränsistyneen koivukujan päässä. Laikka on ollut pitkiä aikoja tyhjillään ja vaihtanut useasti omistajaa. Viime vuosina tilalla on mm. kasvatettu lampaita ja järjestetty mäyräkoirien SM-ajokokeita.
5. Kolu
Kolu on Ali-Pakkasen kantatilan – myöhemmin Laurilan kartanon torppa. Kun 1860-luvun nälkävuodet olivat tyhjentäneet torpan, ruotusotamies Heikki Gran vuokrasi sen ja vaihtoi oman sukunimensä Koluksi. Nimi on lyhenne tilan läpi virtaavasta Kolunojasta. Useita torpan asukkaista oli sisällissodan aikana mukana Kehron punakaartissa. Heikin pojanpoika Väinö lunasti rappioituneen tilan vuonna 1927 torpparivapautusten jälkimainingeissa.
Tukkasotka
pienoiskuva|Tukkasotkan munia. pienoiskuva|250px|Talvella tukkasotkat kokoontuvat usein suuriksi parviksi. 2 000 tukkasotkaa lepäämässä [[Ystadin satamassa tammikuussa 2016.]] Tukkasotka (Aythya fuligula) on keskikokoinen sukeltajasorsa. Se pesii lauhkeilla ja pohjoisilla Euraasian alueilla ja silloin tällöin sitä tavataan myös Pohjois-Amerikassa.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
6. Ristolli
Honkolan kartano n sivutila Laurila – Ristolli tai Kartano niin kuin kyläläiset sanovat – ja erityisesti sen valtava navetta hallitsee edelleen Kehron yleiskuvaa. Ristolli toi yli sadan vuoden ajan kylään maatalouden uusimmat innovaatiot. Navetassa oli vielä 1970-luvun alussa toista sataa lypsylehmää. Pitkässä päärakennuksessa asui viidestä kuuteen perhettä, jotka vaihtuivat vähän väliä. Uusien asukkaiden mukana kylään tuli jatkuvasti uutta energiaa ja uusia murteita, useimmiten itäsuomalaisia.
7. Kasila
Tukkasotka
Koko ja ulkonäkö
Tukkasotkan keskimääräinen pituus on 44 senttimetriä. Aikuinen koiras on kokomusta lukuun ottamatta valkoisia kylkiä ja siniharmaata nokkaa sekä siipien valkeita juovia. Sillä on lajille tyypillinen ja nimen antanut töyhtö päässä. Myöhäiskesäpuvussa koiras muistuttaa tummaa naarasta. Aikuinen naaras on ruskea ja sillä on vaaleammat kyljet. Sen saattaa helposti sekoittaa toisten sukeltajalajien naaraisiin. Tukkasotkanaaraalla on mitättömän pieni töyhtö ja toisinaan nokan tyven ympärillä on vaalea alue, joka ei kuitenkaan ole yhtä suuri ja yhtä valkea kuin lapasotkalla. Lennossa siiven yläpuolella takareunassa näkyy valkoinen, leveä lähes koko siiven mittainen siipijuova kuten lapasotkalla. Siivet ovat alta valkoiset toisin kuin telkällä. Tukkasotkan nokan kärki on laajalti musta, mutta lapasotkalla vain kärjen ”kynsiosa”. Silmän värikalvo on keltainen. Koiraan soidinäänet ovat hyvin pehmeitä vihellyksiä. Naaraan ääni on korisevaa.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
8. Piippala
Tukkasotka
Koko ja ulkonäkö
Vanhin suomalainen rengastettu tukkasotka on ollut 12 vuotta 5 kuukautta vanha. Euroopan vanhin on ollut sveitsiläinen 20 vuotta 4 kuukautta vanha sotka.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
Mäennyppylällä Nummenkulmalla on Laurilan kartanon moonamiehen pirtti, joka sai nimensä yhden asukkaansa, Piippalan Matin mukaan. Pirtille johtavan tien risteyksessä oli pieni punainen mökki. Sen viimeinen asukas oli Kolun Hilman ottopoika Antero. Kyläläiset kutsuivat poikaa Piippalan Ansuksi. Ennen kuin Piippalan mökki paloi 1970-luvun alussa, se oli jonkin aikaa kokoontumispaikka, jossa kylän nuoret oppivat tupakoimaan ja ryyppäämään.
Tukkasotka
Levinneisyys
Tukkasotka on muuttolintu ja sitä tavataan talvehtimisalueillaan leudossa Etelä- ja Länsi-Euroopassa sekä eteläisessä Aasiassa suurina parvina erilaisilla vesialueilla. Runsaslukuisen tukkasotkan maailmanpopulaation kooksi arvellaan 2,7–4,1 miljoonaa yksilöä. 1990-luvun lopulla Suomen tukkasotkakannaksi arvioitiin 120 000 paria, mutta uusin kannanarvio (v. 2010) on enää 40 000–60 000 paria. Britteinsaarilla pesii 9 000 – 10 000, Venäjällä 395 000 – 490 000 ja Turkissa 50–500 paria. Vaikka lintu on taantunut 2000-luvun alkuvuosina huomattavasti etenkin eteläisessä Suomessa, on sen kanta elinvoimainen muualla Euroopassa, mukaan lukien Ruotsissa ja Norjassa. Euroopan tukkasotkista pesii Suomessa suhteellisen suuri osuus, noin 8 prosenttia. Koiliseen Pohjois-Amerikkaan tukkasotkia tulee Euroopasta ja Islannista tai Alaskaan ja länsirannikolle Aasiasta.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
9. Kikuri
Kehron alueella on enää kaksi järveä, kirkasvetinen Soilunjärvi ja ruskeavetinen Kikurinjärvi. Kikurinjärvi oli 1940-luvulle asti Honkolan kartanon "sisäjärvi". Sen ainoan pienen saaren peittää Furuhjelmin aatelissuvun kesämökki. Sotien jälkeen merkittävä osa Kikurinjärven rannoista lohkottiin osaksi evakoiden tiluksia. Järven itärannan tuntumassa on iso uimakivi, jolta lapset ja nuoret sukelsivat muuten matalaan rantaveteen. Järvi oli 1970-luvun alkuun asti tunnettu isoista rapusaaliistaan, joita riitti kilometrien matkalle järvestä laskevaan Kikurinojaan.
Ante Gotovina
Ante Gotovina (s. 12. lokakuuta 1955, Tkon, Jugoslavia) on kroatialainen kenraaliluutnantti, joka oli yksi korkeimmista Kroatian armeijan komentajista Kroatian sodassa (1991—1995). Kroatiassa Gotovinaa on pidetty yhtenä maan kansallissankareista, mutta vuonna 2001 YK:n Entisen Jugoslavian rikostuomioistuin asetti hänet syytteeseen sotarikoksista Krajinan serbien karkotusten yhteydessä Operaatio Myrskyn aikana vuonna 1995. Gotovina tuomittiin 24 vuodeksi vankeuteen 15. huhtikuuta 2011, mutta vetoomusaste vapautti Gotovinan yhdessä ex-apulaissisäministeri Mladen Markačin kanssa vuoden vankeuden jälkeen, koska tuomiolle ei sen mukaan ollut perusteita.
Tukkasotka
Elinympäristö
Tukkasotkat pesivät rehevöityneillä järvillä, merensaaristossa ja vesijättömailla. Laji hakeutuu mielellään pesimään lokkilintujen yhdyskuntiin.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
10. Honkolan neiti
Ante Gotovina
Alun perin Gotovina oli saanut sotilaskoulutuksensa Ranskan muukalaislegioonassa, jonka myötä hänellä oli Ranskan kansalaisuus. Ennen paluutaan Kroatiaan vuonna 1990 entinen eliittikommando Gotovina toimi useissa sotilas- ja turvallisuusalan suojelu- ja koulutustehtävissä eri puolilla maailmaa. Erityisesti hän työskenteli oikeistolaisten ja antikommunististen piirien hyväksi.
Urdiala (albumi)
Kappalekohtaiset taustiedot
Honkolan kartanoa ja sen Laurila-nimistä sivutilaa – Ristollia emännöi vuosikymmenien ajan Christine Furuhjelm, kansan suussa Honkolan neiti. Hän samoin kuin kartanon edellinen omistaja, Christinen isä Robert Furuhjelm eli Honkolan Roope olivat kumpikin kehrolaisesta näkökulmasta hienompaa väkeä: puhuivat murtaen suomea ja harrastivat hienoja asioita kuten gourmet-kokkausta ja ratsastusta. He tulivat kuitenkin hyvin juttuun kylän asukkaiden kanssa. Vielä 1960-luvulla merkittävä osa kylän miehistä hankki lisätuloja tekemällä kartanolle metsätöitä tai ajamalla talvisin hevosilla "puurahtia".
Ante Gotovina
Nuoruus muukalaislegioonassa ja sen jälkeen
Ante Gotovina syntyi Tkonissa Pašmanin saarella Zadarin saaristokunnassa Kroatian sosialistisessa tasavallassa. Hänen vanhempansa olivat äiti Ana ja isä Milan, joka oli dalmatialainen kalastaja. Ante menetti äitinsä hieman alle 4-vuotiaana räjähdysonnettomuudessa. Gotovinan kotitalon läheisyydessä tehtiin räjäytystöitä ja Ante äitinsä varoitteluista huolimatta meni niiden lähelle. Räjähdyksen hetkellä äiti heittäytyi poikansa päälle suojaksi menehtyen itse. Milan sekä veljekset Ante ja Boris muuttivat Pakoštaneen. Hetken aikaa Milan oli töissä radiossa Zagrebissa, palasi sitten Pakoštaneen ja avioitui Anan siskon kanssa saaden tämän kanssa pojan ja tyttären. Tämä Anten nuorin sisko oli viimeinen henkilö, joka näki Anten ennen kuin tämä lähti merimieheksi kauppalaivalle 17-vuotiaana. Gotovina palasi Kroatiaan seuraavan kerran vasta 20 vuotta myöhemmin, eikä hänen kohtalostaan juuri tiedetty.
Vuoden 1973 alkupuolella Ante Gotovina liittyi Ranskan muukalaislegioonaan St. Nicholasin linnoituksessa Marseillessa. Hänestä tuli legioonalainen Andrija Grabovac (värväytyjä nro 151408), joka oli syntynyt 10. joulukuuta 1953. Näin alaikäinen Gotovina muuttui täysi-ikäiseksi. Pau suoritetun peruskoulutuksen jälkeen hän pääsi muukalaislegioonan 2. laskuvarjojääkärirykmenttiin (2e REP), jolla on kovatasoinen ja legendaarinen maine useista eri sodista. Tämän jälkeen hän pääsi eliittiryhmään Commandos de Recherche et d'Action en Profondeur (CRAP), joka on nykyiseltä nimeltään "laskuvarjojääkärien kommandoryhmä" (GCP). Tässä kommandojoukossa hän tutustui Dominique Erulin'iin, eversti Philippe Erulinin veljeen, joka tuli myöhemmin olemaan hänen ystävänsä ja toverinsa tulevissa tehtävissä. Seuraavien vuosien aikana Gotovina eli Andrija Grabovac otti osaa muukalaislegioonan sotilastehtävissä Djiboutissa, Kolwezissa ja Norsunluurannikolla. (Gotovina siis palveli samaan aikaan, samoissa paikoissa ja samassa rykmentissä kuin suomalainen Kyösti Pietiläinen.) Hänestä tuli myös eversti Erulin'in autonkuljettaja.
Haagin tuomioistuimelle toimitettujen tietojen mukaan Ante Gotovina eli Andrija Grabovac olisi jättänyt legioonan ylikorpraalina vuonna 1978. Ranskan kansalaisuuden hän sai vuonna 1979. Kuitenkin Nenad Ivankovicin kirjoittamasta virallisesta Ante Gotovinan elämäkerrasta Ratnik ("Soturi") selviää, että Gotovina palveli aina vuoteen 1981 asti. Tuolloin hän haavoittui vakavasti päähänsä tarkka-ampujan luodista Tšadissa kapinallisia vastaan käydyssä taistelussa. Gotovina joutui 24 tunniksi koomaan ja tehohoitoon Pariisiin. Toipuminen kesti useita kuukausia ja johti lopulta Gotovinan eroon legioonasta. Pään vammat eivät olisi välttämättä enää kestäneet laskuvarjojääkärin hyppyihin liittyvää verenpaineen kohoamista. Gotovina jätti legioonan kommandokouluttajan tutkinnon suorittaneena kersanttina.
1980-luvulla Gotovina toimi useiden yksityisten turvallisuusalan yritysten palveluksessa. Yksi näistä yrityksistä oli KO International Company, VHP Securityn tytäryhtiö, joka työskenteli gaullistien puolisotilaalliselle organisaatiolle Service d'Action Civiquelle (SAC). Hän myös toimi oikeistopoliitikko Jean-Marie Le Penin henkivartijana noihin aikoihin. Vuonna 1981 hän auttoi yhdessä Dominique Erulinin kanssa päätoimittaja Jean-Pierre Mouchardia (Jean-Marie Le Penin läheinen ystävä) järjestemällä kommandoiskun CGT:n ay-aktivistien valtaaman lehden toimituksen haltuun ottamiseksi La Seyne-sur-Mer'issä.
Ranskan poliisin asiakirjojen mukaan Gotovina alkoi osallistua myös rikolliseen toimintaan, jotka johtivat etsintäkuulutuksiin ryöstöstä ja kiristyksestä. On raportoitu, että hän istui vähintään yhden kahden vuoden vankilatuomion. Tosin hänen asianajajansa ovat kiistäneet tämän.. Dominique Erulin on väittänyt, että syytökset olivat poliittisia ja François Mitterrandin vasemmistolaisten tekaisemia. Vuosikymmenen lopulla Gotovina muutti Etelä-Amerikkaan, jossa hän koulutti useita oikeistolaisia puolisotilaallisia järjestöjä, erityisesti Argentiinassa ja Guatemalassa. Noihin aikoihin Kolumbiassa hän tapasi tulevan vaimonsa Ximena Dalelin, jonka kanssa hän sai tyttärenä. Pariskunta erosi myöhemmin.
Matkalla Pariisiin, Ranskaan Gotovina pidätettiin ja hänet tuomittiin vuonna 1986 viideksi vuodeksi vankeuteen. Jo seuraavana vuonna hänet vapautettiin "olosuhteissa, jotka osoittivat hänen nauttineen erittäin erityistä suojelua". Myöhemmin Gotovinan asianajajat väittivät, että Kansainväliselle sotarikostuomioistuimelle, että François Mitterrandille uskollinen rikospoliisin ryhmä lavasti Gotovinan. Tämä ryhmä kyllä tuomittiinkin viranomaisten väärinkäytöksistä vuonna 2005 ranskalaisessa tuomioistuimessa, mutta tämän ryhmän osuutta Gotovinaan pidättämiseen ja vangitsemiseen ei ole sen kummemmin tutkittu.
Taustaa
thumb|300px|Ante Gotovinaa tukeva kyltti Kroatiassa vuodelta 2005. Kyltissä lukee: "Tervetuloa kenraali Ante Gotovinan kotimaahan!"
Alkyynit
thumb|250px|Etyyni on alkyyneista yksinkertaisin Alkyynit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on vähintään yksi kolmoissidos kahden hiiliatomin välillä. Alkyynien kolmoissidoksen hiiliatomit ovat sp-hybridisoituneet. Hiiliatomeja yhdistää sp-hybridiorbitaaleista muodostunut sigma-sidos ja kaksi p-orbitaaleista muodostunutta pii-sidosta. Tämän vuoksi kolmoissidoksen hiiliatomien ja niihin liittyneiden atomien välinen sidoskulma on 180° eli molekyyli on lineaarinen. Yksinkertaisin alkyyni on etyyni, jota kutsutaan myös asetyleeniksi. Asetyleeni palaa hyvin voimakkaasti ja sen liekki on hyvin kuuma, minkä takia sitä käytetään hitsauksessa.
São Tomé ja Príncipe
São Tomén ja Príncipen demokraattinen tasavalta eli São Tomé ja Príncipe on saarivaltio Afrikan rannikolla. Sen saaret sijaitsevat 320 ja 240 kilometriä Gabonista länteen. Saarista suurempi ja eteläisempi, São Tomé, on juuri päiväntasaajan pohjoispuolella. Saarten ensimmäiset asukkaat olivat portugalilaisia 1400-luvulla. He toivat sinne orjia Afrikan mantereelta, ja nykyisin useimpien asukkaiden taustassa on esi-isiä sekä Euroopasta että Afrikasta. Nykyisin asukasluku on noin 210 000. Saarilla tuotettiin aluksi sokeria, sittemmin kaakaota ja 2000-luvulla myös öljyä. Kaakao on kuitenkin tärkein vientituote.
Alkyynit
Nimeäminen
Alkyynien nimet muodostetaan vastaavan alkaanin nimestä korvaamalla -aani-pääte -yyni-päätteellä. Yksinkertaisten alkyynien yleinen kaava on CnH2n−2.
Etyynisubstituentti on nimeltään etynyyli tai etinyyli, joka esiintyy muun muassa ehkäisypillereissä käytetyssä etinyyliestradiolissa. Propargyyliryhmä, HCCCH2− esiintyy selegiliini-nimisessä parkinsonlääkkeessä.
Salora-juttu
Salora-juttu oli vuonna 1977 Suomen siihen mennessä suurin paljastunut veronkierto- ja lahjusskandaali, joka keskittyi Jouko Nordellin johtaman Salora Oy:n ympärille. Salora-jutun pääjuonteena oli televisiovastaanotinten myynti ohi kirjanpidon, mutta se sai myös poliittista ulottuvuutta.
Alkyynit
Alkyynien reaktiot
Alkyynit reagoivat samojen reagenssien kanssa kuin alkeenit ja niille tyypillisiä reaktioita ovat vedyn, vetyhalogenidin ja halogeenin liittäminen (additio) kolmoissidokseen. Reaktio-olosuhteiden mukaan reaktiot ovat joko yksivaiheisia, jolloin saadaan reaktiotuotteena alkeenia, tai kaksivaiheisia, jolloin lopputuote on tyydyttynyt yhdiste.
Jukka Raitala
Jukka Raitala (s. 15. syyskuuta 1988 Kerava) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana HJK:ssa. Molempijalkaisena pelaajana Raitala on urallaan pelannut niin vasempana laitapuolustajana, oikeana laitapuolustajana kuin myös topparina.
Raitala nousi HJK:n edustusjoukkueeseen kaudella 2007. Hän voitti HJK:n riveissä Suomen Cupin 2008 ja oli mukana Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa kaudella 2009. Raitala siirtyi elokuussa 2009 lainasopimuksella Saksan Bundesligan Hoffenheimiin, minkä jälkeen hän pelasi 2. Bundesligassa, Espanjan La Ligassa, Hollannin Eredivisiessä, Tanskan Superligassa ja Norjan Tippeligaenissa. Joulukuussa 2016 Raitala siirtyi Pohjois-Amerikan MLS:n Columbukseen ja joulukuussa 2017 Montrealiin. Raitala voitti Montrealin riveissä kaudella 2019 Kanadan Cupin ja toimi kaudella 2020 joukkueen kapteenina. Tammikuussa 2021 Raitala siirtyi Minnesota Unitediin, josta hän palasi Suomeen ja HJK:hon kaudeksi 2022.
A-maajoukkueessa Raitala debytoi 20-vuotiaana vuonna 2009 Japania vastaan. Raitala on ollut mukana Suomen joukkueessa EM-karsinnoissa 2010–11, MM-karsinnoissa 2012–13, EM-karsinnoissa 2014–15, MM-karsinnoissa 2016–17, Kansojen liigassa 2018 ja EM-karsinnoissa 2019, Kansojen liigassa 2020, EM-kisoissa 2021 ja MM-karsinnoissa 2021. Raitala kuului Suomen joukkueeseen myös vuoden 2009 alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa.
Suomen Palloliitto valitsi Raitalan nuorten maajoukkueen parhaaksi pelaajaksi 2009.
HJK
Raitalan pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2006, kun hän nousi HJK:n Ykkösessä pelanneen reservijoukkue Klubi 04:n kokoonpanoon. HJK:n edustusjoukkueessa ja Veikkausliigassa Raitala debytoi 18-vuotiaana, kun Keith Armstrong vaihtoi hänet kentälle 26. huhtikuuta 2007 ottelussa HJK–AC Oulu. Raitala pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 23 ottelua sekä kaikki HJK:n neljä UEFA Cupin karsintaottelua. Kaudella 2008 Raitala pelasi HJK:ssa 23 liigaottelua. HJK voitti kaudella 2008 Suomen Cupin ja Raitala pelasi avauskokoonpanossa myös Cupin finaalissa FC Honkaa vastaan. Huhtikuussa 2009 Raitalan sopimusta HJK:n kanssa jatkettiin kauden 2011 loppuun. Raitala pelasi kaudella 2009 elokuun loppuun mennessä 20 ottelua ja kaksi Eurooppa-liigan karsintaottelua.
1899 Hoffenheim
Raitala siirtyi elokuussa 2009 seuraavan vuoden huhtikuuhun yltäneellä lainasopimuksella Saksan Bundesligassa pelanneeseen Hoffenheimiin. Raitala debytoi Bundesligassa 14. maaliskuuta 2010 ottelussa Hoffenheim–Werder Bremen. Raitala pelasi kauden 2009–2010 pääasiassa Hoffenheimin reservijoukkueessa ja edustusjoukkueessa pelejä kertyi vain kaksi. Hoffenheim ilmoitti kuitenkin huhtikuussa 2010 käyttävänsä lainasopimukseen sisältyneen osto-option, ja Raitala teki seuran kanssa neljän vuoden sopimuksen. Siirtosummaa ei julkistettu, mutta lehtitietojen mukaan Hoffenheim maksoi Raitalasta HJK:lle 250 000 euroa.
Suvivirsi
thumb|[[Gotlanti|Gotlannissa Visbyn lähellä sijaitseva Hångerin lähde, jonka luona piispa Israel Kolmodin perimätiedon mukaan sai innoituksen Suvivirren kirjoittamiseen.]] pienoiskuva|Den blomstertid nu kommer vuoden 1819 Ruotsin virsikirjassa Suvivirsi on ruotsalainen virsi 1600-luvun lopulta. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa laulu on numerolla 571, ja suomenruotsalaisessa virsikirjassa se on numerolla 535. Virressä on kuusi säkeistöä.
Friedrich Schiller
Johann Christoph Friedrich Schiller, vuodesta 1802 lähtien von Schiller (10. marraskuuta 1759 Marbach am Neckar – 9. toukokuuta 1805 Weimar), oli saksalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja historioitsija. Useimmiten hänestä käytetään nimeä Friedrich Schiller. Häntä pidetään yhdessä Johann Wolfgang von Goethen kanssa saksalaisen klassismin merkittävimpänä kirjailijana. Monet hänen näyttämöteoksistaan kuuluvat saksankielisten teattereiden perusohjelmistoon ja hänen balladinsa lukeutuvat suosituimpiin saksalaisiin runoihin.
Suvivirsi
Virren teksti
Virren tekstin taustalla on myös arveltu saksalaislähdettä. Ruotsinkielisen alkutekstin sanoituksen pohjana on arveltu olleen keskiaikaisia maallisia runoja, tai keskiaikainen eroottinen runo 1200-luvulta. Runossa päähenkilö johdattelee naista keväiselle niitylle rakastelemaan kanssaan. Vuodelta 1582 olevan Piae Cantiones -kokoelman lopussa on kevätruno ”Tempus adest floridum”, jolla on silmiinpistäviä yhtäläisyyksiä Suvivirren kanssa, ja samoilla sanoilla alkaa teksti 1200-luvun alusta olevassa Carmina Burana -kokoelmassa. ”Tempus adest floridum” on julkaistu ruotsinkielisenä käännöksenä 1619 Laurentius Jonae Gestritiuksen julkaisemassa kokoelmassa Några Psalmer, Andelige Wijsor och Loffsonger.
On otaksuttu, että virren ruotsinkieliset sanat kirjoitti Gotlannin superindententti Israel Kolmodin kesäisellä saarnamatkallaan vuonna 1694. Perimätiedon mukaan hän sai niihin innoituksen Hångerin lähteellä lähellä Visbyä. Tästä ei kuitenkaan ole varmuutta, ja siksi virsikirjassa sanoittaja on ilmoitettu näin: ”Israel Kolmodin (?) 1694”. Samoin se, että virsi on painettu samoihin aikoihin, kun Kolmodin otti vastaan superindententin viran, vahvistaa olettamusta, että hän ei olisi sen kirjoittaja. Virsi julkaistiin vuonna 1694 ilmestyneessä virsikirjassa (julkaisijana Jesper Svedberg), mutta kirjan painos sensuroitiin koska sen nähtiin sisältävän väärää oppia, ja tämän virren väitettiin sekoittavan maallisen ja hengellisen ilon. Virsi julkaistiin vuoden 1695 virsikirjassa (ns. Karoliininen virsikirja), sillä kirjoja ei haluttu jo toistamiseen ottaa pois yleisön saatavilta. Virsi oli kirjassa numerolla 317, otsikolla "En sommarvisa". Otsikko on ollut hieman harhaanjohtava, kuvaavan virsi alkavaa kesää.
Virsi on suomennettu uskollisesti ruotsinkielisen runon mukaan ja suomentaja on mahdollisesti virsikirjatoimikunnan puheenjohtaja Erik Cajanus vuonna 1700, mutta varmuutta asiasta ei ole. Se otettiin mukaan vuoden 1701 virsikirjaan. Suomennosta on uudistettu vuosina 1867 ja 1937.
Friedrich Schiller
Nuoruus, opinnot ja ensimmäiset palvelusvuodet
thumb|Schillerin syntymätalothumb|Hohe Karlsschule Friedrich Schillerin isä Johann Caspar Schiller oli lääkäri ja toimi lääkintäluutnanttina Württembergin herttuan Karl Eugenin armeijassa. Vuonna 1766 perhe muutti Ludwigsburgiin, ja samana vuonna Schiller meni latinakouluun. Ensimmäiset näytelmäkokeilunsa (Die Christen ja Absalon) hän teki vuonna 1772, mutta nämä teokset eivät ole säilyneet.
Suvivirsi
Virren sävelmä
Virren säveltäjää ei tunneta, joten virsikirjassa on merkintä ”Ruotsissa 1697”. Melodiaa pidetään ruotsalaisena kansansävelmänä ja se on julkaistu vuoden 1697 koraalikirjassa tämän virren sävelmänä.
Friedrich Schiller
Nuoruus, opinnot ja ensimmäiset palvelusvuodet
Vanhempien vastalauseista huolimatta herttua Karl Eugen pakotti murrosikäisen Schillerin opiskelemaan Hohe Karlsschulen sotilasakatemiaan Stuttgartiin, jossa tämä opiskeli aluksi oikeustiedettä. Schiller joutui tekemään runsaasti sulkeisharjoituksia ja oli ilmeisesti vielä viisitoistavuotiaanakin vuoteenkastelija. Tämän takia häntä rangaistiin kaksi kertaa ankarasti. Salaa hän luki tovereidensa kanssa kiellettyjä kirjoja ja nuuskasi tupakkaa.
Suvivirsi
Virren sävelmä
Suomen ruotsinkielisessä virsikirjassa sekä Ruotsin kirkon virsikirjassa virren sävelmä poikkeaa muutaman nuotin verran Suomessa suomen kielellä käytetystä sävelmästä. Ero on virren kunkin säkeistön 1. ja 3. säkeen lopussa, jossa alkuaan on ollut saman sävelen toisto. Suomessa sitä lauletaan suomeksi kuitenkin K. J. Moringin 1800-luvulla tekemän sekakuorosovituksen mukaisesti, jossa ensimmäisen säkeen lopussa esiintyi ylöspäinen asteikkokulku, ja se vakiintui myöhemmin suomenkieliseen virsisävelmään.
Friedrich Schiller
Nuoruus, opinnot ja ensimmäiset palvelusvuodet
Kun Solituden linnassa toiminut akatemia siirrettiin vuonna 1775 Stuttgartin keskustaan, Schiller vaihtoi opintolinjansa oikeustieteestä lääketieteeseen. Näihin aikoihin hän luki intensiivisesti Sturm und Drangin runoilijoiden ja Klopstockin teoksia sekä kirjoitti näytelmää Der Student von Nassau, joka ei ole säilynyt. Vuonna 1776 ilmestyi hänen ensimmäinen painettu runonsa Der Abend. Samana vuonna Schiller perehtyi Rousseaun, Plutarkhoksen, Goethen ja Shakespearen teoksiin ja alkoi kirjoittaa teosta Rosvot. Vuonna 1779 Schiller aloitti opintoihin liittyvän tutkimustyönsä ja pyysi eroa sotilasakatemiasta, mihin ei kuitenkaan suostuttu. Viimein vuonna 1780 hän sai lähteä akatemiasta ja suoritettua tohtoritutkinnon. Hänestä tuli sotilaslääkäri.
Suvivirsi
Virren rakenne
Virsi alkaa luonnonkuvauksella, joka on harvinainen piirre 1600-luvulla syntyneissä virsissä. Toisessa säkeistössä tulee mukaan opettava sisältö, joka vahvistuu kolmannessa: luonto muistuttaa ihmistä Jumalan hyvyydestä, ja lintujen laulu on seurattava esimerkki Jumalan ylistämiseksi. Virren hengellinen ydin on neljännen säkeistön rukouksessa: "Oi Jeesus Kristus jalo / ja kirkas paisteemme, / sä sydäntemme valo, / ain asu luonamme".
Friedrich Schiller
Nuoruus, opinnot ja ensimmäiset palvelusvuodet
Vuonna 1781 Schiller sai valmiiksi draaman Rosvot, ja se painettiin samana vuonna anonyyminä. Ensiesitys tapahtui Mannheimin teatterissa 13. tammikuuta 1782. Kielloista huolimatta Schiller päätti matkustaa seuraamaan ensiesitystä Mannheimiin joutuen samalla poistumaan valtion rajojen ulkopuolelle. Esityksestä tuli suuri menestys, ja erityisesti opiskelijat ottivat teoksen vastaan haltioituneena. Herttua Karl Eugen ei kuitenkaan pitänyt Schillerin tempauksista, vaan sulki hänet vankilaan 14 päiväksi, kun tämä oli palannut Mannheimista. Herttua kielsi Schilleriä myös kirjoittamasta vastaisuudessa komedioita ja muuta vastaavaa.
Harmonikka
Harmonikka on yhteisnimitys näppäin- tai kosketinsormiolla ja palkeella varustetuille kannettaville vapaalehdykkäkielisille kosketinsoittimille. Se tunnetaan myös monilla lempinimillä, kuten haitari, hanuri, sirmakka, taljankka, kurttu, köyhän urut, ryppy, vetopeli ja pirunkeuhko. Harmonikka kehittyi 1800-luvun puolivälin yksinkertaisesta ”rahvaan” soittimesta ensin monimuotoiseksi populaarimusiikin instrumentiksi ja lopulta vakavamman taidemusiikinkin parissa hyväksytyksi soittimeksi hieman yli sadassa vuodessa. Samalla soittimen suosio ja käyttö on levinnyt syntysijoiltaan Keski-Euroopasta, Italiasta ja Venäjältä maailmanlaajuiseksi.
Vesinokkaeläin
Vesinokkaeläin (Ornithorhynchus anatinus) on pienikokoinen nisäkäslaji, jota esiintyy Kaakkois-Australiassa ja Tasmaniassa. Neljän nokkasiililajin ohella vesinokkaeläin on yksi viidestä nokkaeläimiin kuuluvasta nisäkäslajista, jotka eivät synnytä eläviä poikasia vaan munivat. Muiden nokkaeläinten tapaan myös vesinokkaeläimellä on sähköaisti.
Porin taidemuseo
Museorakennus
Kokemäenjoen rannassa sijaitseva arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnittelema vaaka- ja pakkahuone rakennettiin vuosina 1858–1860. Vuosisadan loppuun mennessä se kävi jo ahtaaksi ja rakennusta laajennettiinkin vuonna 1897 arkkitehti Gustaf Nyströmin piirustusten mukaan. Pakkahuone sai laajennuksessa nykyisen muotonsa, johon kuuluvat muun muassa päätyihin valmistuneet kaksikerroksiset tornit. Heidekenin alkuperäinen suunnitelma oli tyyliltään uusrenessanssia, mutta Nyströmin uudistusten jälkeen rakennus edustaa lähinnä jälkiklassismia.
Vesinokkaeläin
Muniva, myrkyllinen, räpyläjalkainen ja ulkomuodoltaan ankannokkaiseksi sekä majavahäntäiseksi kuvailtu nisäkäs on hämmentänyt eurooppalaisia eläintieteilijöitä, joista monet ensi kohtaamisella luulivat sitä hyvin suunnitelluksi huijaukseksi. Se on yksi harvoista myrkyllisistä nisäkkäistä: vesinokkaeläinuroksella on takajalassaan kannus, joka levittää ihmiselle kovaa kipua aiheuttavaa myrkkyä. Vesinokkaeläin on ainutlaatuisten ominaisuuksiensa vuoksi tärkeä evoluutiobiologian tutkimuskohde ja Australian helposti tunnistettava symboli. Sitä on käytetty useiden kansallisten tapahtumien maskottina, ja se on kuvattuna Australian 20 sentin kolikon kääntöpuolelle.
Yrjö Matsi
thumb|150px Yrjö Matsi (s. 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut Muuramen Lentopallossa ja Pielaveden Sammossa. Kaikkiaan hän on lentopallon SM-liigassa pelannut 72 ottelua.
Porin taidemuseo
Museorakennus
1970-luvun muutostyöt suunnitteli arkkitehti Kristian Gullichsen. Ulkoasultaan rakennus palautettiin vuoden 1897 asuun ja alun perin kylmiksi varastotiloiksi rakennetut sisätilat rakennettiin käytännössä kokonaan uudelleen. Julkisivun merkittävin muutos oli pyörökaariovien korvaaminen suurilla ikkunoilla, jotka avaavat näyttelytiloista laajan näkymän ulos jokirantaan. Museon kerrosala on noin 2 800 m², josta näyttelytilaa on 800 m² ja yleisölle tarkoitettuja aulatiloja 200 m².
Yrjö Matsi
Ura
Matsi on Pielaveden Sammon kasvatteja. Hän harjoitteli Sammon vahvuudessa kaudella vuosina 2005–2006 ja pelasi 1-sarjaa samalla. Pielavedeltä Matsi siirtyi 2006 Muuramen Lentopallon riveihin, jossa hän jatkaa myös kaudella 2007–2008 yksivuotisella sopimuksella. Matsi kehittyi Muuramessa ensimmäisellä kaudellaan hurjasti ja oli joukkueessa tärkeä lenkki kun Muuramen Lentopallo selvitti historiansa ensimmäisen kerran tiensä Play-Off-peleihin sijoittumalla liigassa lopulta 9. sijalle.
Harmonikka
Yleistä
Harmonikka on monimutkainen mekaaninen laite, jonka ääni muodostuu vapaasti värähtelevissä vapaalehdykkäkielissä. Useissa malleissa käytetään useampaa kuin yhtä kielisarjaa, jotka voidaan sitten saattaa soimaan yhtenä tai useampana äänikertana. Äänikertojen käyttöä varioidaan rekisterikytkimillä. Muutoin harmonikka koostuu karkeasti ottaen kolmesta perusosasta, jotka ovat palje, diskanttipuoli ja bassopuoli. pienoiskuva|vasen|80px|Vapaalehdykkä-kieli, joka värähtelee ilmavirtauksen voimasta.
Vesinokkaeläin
Lajin löytyminen ja nimi
Kun eurooppalaiset ensimmäistä kertaa löysivät vesinokkaeläimen 1798, Uuden Etelä-Walesin toinen kuvernööri John Hunter lähetti sen turkin ja eläimestä tehdyn piirroksen Englantiin. Brittiläiset tieteilijät olivat ensin varmoja, että kyseessä oli huijaus. Ensimmäisen kuvauksen eläimestä Naturalist's Miscellanyyn 1799 laatinut George Shaw totesi, että epäilyksiä sen aitoudesta on pakko esittää. Robert Knox arveli vesinokkaeläimen olleen jonkun aasialaisen eläintentäyttäjän luomus. Tieteilijät uskoivat, että joku oli ommellut ankan nokan majavaa muistuttavan eläimen ruumiiseen. Shaw jopa etsi kuivatusta nahasta tikkejä saksilla.
Yrjö Matsi
Muuta
Matsi opiskeli Humanistisessa ammattikorkeakoulussa Äänekosken kampuksella Suolahdessa yhteisöpedagogiksi. Hän valmistui vuonna 2009. Lisäksi Matsi toimii laulajana Katutaiteilija -bändissä ja hänellä on akustinen duo nimeltään DuoDa.
Porin taidemuseo
Museorakennus
Vuosina 1997–2000 museon sisätiloja remontoitiin ja samalla rakennusta laajennettiin sen takana sijaitsevaan raatihuoneenmäkeen. Noin 350 m²:n laajuinen siipi rakennettiin kokonaan maan alle ja varustettiin kattoikkunoin. Laajennusosa ja vanha museorakennus yhdistettiin toisiinsa lasikäytävällä, joka ylittää taidemuseon ja raatihuoneenpuiston väliin jäävän käytöstä poistetun Pakkahuoneenkadun. Laajennustöiden yhteydessä löydettiin 1640-luvulta peräisin oleva kivikellari, joka säilytettiin osana uudisrakennusta. Museon pääsisäänkäynnin edustalla sijaitsee kuvanveistäjä Harry Kivijärven teos Lokki, joka paljastettiin vuonna 1987 Maire Gullichsenin 80-vuotispäivän yhteydessä.
São Tomé ja Príncipe
Maantiede
Eristyksissä olleilla saarilla on kehittynyt harvinaisen suuria ja pieniä endeemisiä kasvi- ja eläinlajeja. Näihin kuuluvat suurikokoiset linnut sãotoménkyyhky (Columba thomensis) ja sãotoménmedestäjä (Dreptes thomensis eli Nectarinia thomensis) sekä begonialajit Begonia crateris ja Begonia baccata. Kaikkiaan Príncipellä on 37 ja São Tomélla 95 endeemistä kasvilajia. Saaret ovat tärkeitä lintujen suojelun kannalta. Niillä elää harvoja alkuperäisiä nisäkäslajeja. Afrikanmetsäpäästäisen sukulainen Crocidura thomensis on São Tomén ainoa endeeminen nisäkäs. Príncipellä on lepakoita. Monet saarten lajeista ovat uhanalaisia niiden pienen levinneisyysalueen takia. Noin 300 neliökilometrin laajuinen Ôbon kansallispuisto koostuu kahdesta osasta, yksi kummallakin saarella. São Tomé ja Príncipe yhdessä lounaassa sijaitsevan pienen Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Annobónin saaren kanssa muodostavat 1 036 neliökilometrin laajuisen ekoalueen.
Ante Gotovina
Taustaa
Franjo Tuđmanin hallinto julisti maan itsenäiseksi Jugoslaviasta 25. kesäkuuta 1991. Tällöin Serbian hallitus presidentti Slobodan Miloševićin johdolla pyrki ensiksi puolisotilaallisilla joukoilla valtaamaan osia Kroatiasta, mutta lopulta serbijohtoinen Jugoslavian liittoarmeija teki varsinaisen intervention maahan. Nopeasti koottu Kroatian armeija onnistui pysäyttämään Belgradin lähettämät joukot ja Kroatia tunnustettiin kansainvälisesti 15. tammikuuta 1992. Jugoslavian armeija ja serbijoukot vetäytyivät, mutta jättivät Kroatiasta kolmasosan eli merkittävät serbialueet paikallisten serbien johdettaviksi. Krajinan kapinan jälkeen serbit olivat muodostaneet jo syyskuussa 1990 "Autonomiset serbialueet" (Srpske autonomne oblasti), jotka sitten yhdistyivät ja julistautuivat Krajinan serbitasavallaksi (Republika Srpske Krajine) Kroatian itsenäistymispäivänä. Serbit muodostivat vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan 12,16 prosenttia Kroatian väestöstä ja puolet heistä asui Pohjois-Dalmatiassa, Likassa, Banovinassa, Kordunissa, Bosnia-Hertsegovinan raja-alueella, Länsi-Slavoniassa Pakracin ympärillä, Itä-Slavoniassa, Baranjassa ja Länsi-Srijemissä Serbian vastaisella rajalla.
São Tomé ja Príncipe
Siirtomaa-aika
Portugalilaiset purjehtijat löysivät São Tomén ja Príncipen saaret vuosina 1470–1471. Ensimmäiset asukkaat saapuivat vuonna 1485. He olivat karkotettuja portugalilaisia ja Afrikan mantereelta tuotuja orjia. Maantieteellisen sijaintinsa ansiosta saarista tuli Afrikan ja Amerikan välisen orjakaupan välietappi. 1500-luvun alussa metsiä ruvettiin hakkaamaan sokeriruokoviljelmiksi, joiden työvoimaksi tuotiin orjia Länsi- ja Etelä-Afrikasta. Rotujen sekoittumisen tuloksena syntyi mulattiryhmä, joka vapautettiin orjuudesta.
1500-luvun puolivälissä São Tomésta vietiin sokeria enemmän kuin mistään muusta Afrikan maasta. Maaperän köyhtymisen ja orjien kapinoinnin takia sokeriruo’on tuotanto alkoi kuitenkin vähentyä. Ensimmäinen orjakapina tapahtui vuonna 1517. Vuoden 1595 kapinan johtaja Rei Amador hirtettiin, mutta hänestä on myöhemmin tullut kansallissankari. Merirosvot aiheuttivat myös ongelmia, ja hollantilaiset valloittivat São Tomé seitsemäksi vuodeksi vuonna 1641.
1700–1800-luvuilla saarille perustettiin kahvi- ja kaakaoviljelmiä, joiden työvoimana toimivat orjat. Virallisesti orjuus lakkautettiin vuonna 1875, mutta käytännössä pakkotyö plantaaseilla jatkui roças-järjestelmän puitteissa. 1800-luvun loppuun mennessä siirtomaaherrat olivat muuttaneet lähes kaiken käyttökelpoisen maan kaakaoviljelmiksi. Saaret olivat 1900-luvun alussa maailman suurin kaakaon tuottaja, mutta tuotanto romahti ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Seuraavina vuosikymmeninä saaret tunnettiin raakuuksista ja korruptiosta.
Vuonna 1951 saarista tuli Portugalin merentakainen provinssi. Samaan aikaan portugalilaiset yrittivät pakottaa paikallisia forroja työskentelemään plantaaseilla. Afrikkalaisten työläisten tyytymättömyys purkautui vuonna 1953 mellakoin, joihin portugalilaiset vastasivat tappamalla yli kaksi prosenttia maan väestöstä Batepán verilöylyssä. Itsenäisyyttä vaativat asukkaat viittasivat myöhemmin tapahtumaan osoituksena portugalilaisten siirtomaaisäntien raakuuksista.
Ante Gotovina
Ensivaiheet Kroatian armeijassa
Yhteytensä kotimaahansa kadottanut Gotovina kuuli kesäkuussa 1991 Argentiinan kroaattisiirtolaisilta Kroatian itsenäistyneen ja hän lähti saman tien kotimaahansa. Kroatiassa Gotovina liittyi Kroatian kansalliskaartiin, josta oli muodostuva Kroatian armeija. Hän oli tehokas komentaja ja hän kuului niihin harvoihin kroaattisotilaisiin, joilla oli taistelukokemusta. Gotovina taisteli Länsi-Slavoniassa Novskassa ja Nova Gradiškassa. Näissä raskaissa taisteluissa hän oli 1. prikaatin komentaja. Hän kiinnitti pian esimiestensä huomion ja, kun vuonna 1992 Kroatian armeija perustettiin, Gotovina ylennettiin everstiluutnantiksiksi. Toivuttuaan Novskan taisteluissa saamista vammoistaan everstiluutnantti Gotovina toimi hetken Bosnian kroaattiarmeijan Livnon alueen komentajana. 9. lokakuuta 1992 Gotovina nimitettiin varsinaiseen tehtäväänsä eli Splitin operatiivisen alueen eli myöhemmän sotilaspiirin komentajaksi.
São Tomé ja Príncipe
Itsenäisyyden aika
1970- ja 1980-luvuilla maassa vallitsi MLSTP:n hallitsema yksipuoluejärjestelmä, mutta vuonna 1990 toteutettujen demokraattisten uudistusten seurauksena seuraavana vuonna pidettiin vapaat monipuoluevaalit. Valtaan nousi entisen pääministerin Miguel Trovoadan johtama ”Demokraattisen konvergenssin puolue” (PCD), mutta MLSTP säilyi toiseksi suurimpana puolueena. Vuoden 2001 presidentinvaaleissa voittajaksi nousi ”Itsenäinen demokraattinen toiminta” (ADI) -puolueen Fradique de Menezes, jonka riveistä oli myös pääministeri Maria das Neves. Fernando Pereiran johtama sotilaskaappaus syrjäytti Menezesin ja Nevesin 16. heinäkuuta 2003, mutta viikon neuvottelujen jälkeen kaappaajat luovuttivat vallan takaisin vaaleilla valitulle hallitukselle.
Ante Gotovina
Ensivaiheet Kroatian armeijassa
Nopeasti edennyt Gotovina ylennettiin everstiksi yhdessä Janko Bobetkon ja Ante Roson kanssa ilmeisesti vuoden 1992 lopulla. Nämä upseerit olivat yhdessä Dalmatian takaisin valtauksen tammikuussa 1993 toteuttaneen Operaatio Maslenican pääorganisoijia. Tässä operaatiossa Gotovinan tehtävä oli vallata Zemunik, Skabrnja ja turvata Kasicia ja Paljuvia kohti etenevän 4. kaartinprikaatin selusta. Hänen tehtävänsä oli myös organisoida helikoptereilla Zagrebista Zadariin tulleen 3. kaartinprikaatin pataljoonan saapuminen ja sijoittaminen operaation kriittisessä vaiheessa. Operaatio Maslenican aikana Gotovina tapasi toimittaja Vesna Karuzan, joka synnytti hänelle maaliskuussa 1994 tyttären Ana.
Vuoden 1995 operaatiot
30. toukokuuta 1994 Gotovina ylennettiin kenraalimajuriksi (general-pukovnik) ja hän organisoi tärkeimmät sotilasoperaatiot alueella: Livnon ja Tomislavgradin puolustamiset Bosnian serbiarmeijan komentajan, kenraali Ratko Mladićin joukkojen hyökkäyksiltä. Kymmenen kuukauden näännytyssodan avulla Gotovina onnistui murtamaan serbiarmeijan puolustusasemat Livnon tasangolla, Dinaran harjanteella ja Šatorin vuorella. Hän johti Glamočin ja Bosanska Grahavon valtaukset Operaatio Kesä-95:ssä, mikä mahdollisti Krajinan serbitasavallan pääkaupungin Kninin piirittämisen idästä. Gotovinan voitot mahdollistivat Operaatio Myrskyn nopean toteuttamisen 4.–6. kesäkuuta 1995. Tämän operaation kuluessa Gotovinan joukot valtasivat Kninin, jota kroaatit kutsuvat Kroatian Kuninkaalliseksi kaupungiksi sen oltua aikanaan keskiajalla Kroatian kuningaskunnan pääkaupunki.
São Tomé ja Príncipe
Itsenäisyyden aika
Kesäkuussa 2005 pääministeri ja koko hallitus erosivat. Keskuspankin johtaja Maria do Carmo Silveira nousi pääministeriksi. Vuoden 2006 parlamenttivaalit voitti Movimento Democrático das Forças de Mudança (Muutosvoimien demokraattinen liike, MDFM), joka sai parlamentin 55 paikasta 23.
Vuoden 2009 helmikuussa hallitus sanoi paljastaneensa vallankaappausyrityksen. Oppositiojohtaja Arlecio Costa joutui lähes vuodeksi vankilaan. Vuoden 2010 elokuussa oppositiopuolue ADI voitti parlamenttivaalit ja Patrice Trovoadasta tuli pääministeri. Trovoadan hallitus menetti joulukuussa 2012 äänestyksessä parlamentin luottamuksen ja uudeksi pääministeriksi nimitettiin Gabriel Costa.
São Tomé ja Príncipen pääministeri on ollut joulukuusta 2018 Jorge Bom Jesus. Lokakuun 2018 parlamenttivaaleissa MLSTP-PSD (São Tomén ja Príncipen vapautusliike – sosiaalidemokraattinen puolue) sai 23 paikkaa ja PCD-UDD-MDFM sai viisi paikkaa. Yhdessä ne saivat ehdottoman enemmistön eli 28 paikkaa maan 55-paikkaisessa parlamentissa ja MLSTP-PSD:n johtaja Jorge Bom Jesus nousi hallituskoalition pääministeriksi. Edellisen pääministerin Patrice Trovoadan puolue ADI sai 25 paikkaa ja siirtyi oppositioon.
Salora-juttu
Tausta
Jouko Nordell, josta tuli Saloran pääjohtaja isänsä Fjalar Nordellin jälkeen 1973, pyrki voitelemaan poliitikkoja ja virkamiehiä lahjaksi annetuilla stereoilla, televisioilla ja ulkomaan matkoilla Saloran laskuun järjestetyillä kestityksillä, muun muassa päätöstä perustaa vuonna 1976 Valco Oy, jonka tarkoituksena oli valmistaa kuvaputkia yhdessä Suomen valtion sekä japanilaisen Hitachin kanssa.
Alkyynit
Alkyynien reaktiot
Vetyhalogenidit HCl, HBr ja HI reagoivat alkyynien kanssa, jolloin saadaan vinyylihalideja (kaksoissidoksellisia halideja). Additio noudattaa Markovnikovin sääntöä eli HX:n vetyatomi kiinnittyy kolmoissidoksen terminaaliseen hiiliatomiin
Panna
Panna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Salora-juttu
Tutkinta alkaa
Salora Oy:n ja sen turkulaisen piirimyyjän TV-Nurmen toimia alettiin tutkia 1975, kun erään TV-Nurmen myyjän ilmiannon perusteella heräsi epäily, että televisioita oli myyty pimeästi ohi kirjanpidon. Alkuvaiheessa näin myytyjen televisioiden määräksi arvioitiin muutamia kymmeniä, mutta lopulta paljastui, että niitä oli myyty noin kuuden miljoonan markan arvosta vuosien 1970–1975 välillä.
Vuonna 1977 televisiomyyjä osoitettiin pakkohoitoon väitetyn kverulanttiharhamielisyyden johdosta hänen otettuaan yhteyttä veroviranomaisiin ja poliisiin, kun hän väitti työnantajansa sekaantuneen suuren mittakaavan verojen välttelyyn ja pimeään myyntiin. Määräys pakkohoitoon tuli, kun hän yritti epäuskottavuudesta huolimatta julkistaa paljastukset. Väitteet todettiin myöhemmin täysin paikkansapitäviksi.
Jutussa keskustellaan myös poliitikkojen ja virkamiesten lahjonnasta ja varsinkin SDP:n poliitikot joutuivat torjumaan vihjailuja.
Tammikuussa vuonna 1977 Saloran pääjohtaja Jouko Nordell sai Turun raastuvanoikeudessa sakkoa 17 000 markkaa väärästä viranomaisille annetusta kirjallisesta todisteesta.
Juttu laajenee
Syyskuussa vuonna 1977 poliisi pidätti TV-Nurmen toimitusjohtaja Reino Nurmen ja kaksi muuta liikkeen toimihenkilöä ja Nurmen omaisuutta Salorassa asetettiin myynti- ja hukkaamiskieltoon 20,6 miljoonan markan arvosta.
Alkyynit
Alkyynien reaktiot
Alkyynit reagoivat halogeenien (Br2, Cl2) kanssa alkeenien tavoin, jolloin saadaan dihalogenoituja alkeeneja, joilla on trans-konfiguraatio.
Salora-juttu
Juttu laajenee
28. lokakuuta 1977 poliisi pidätti Jouko Nordellin, joka oli 21. syyskuuta tunnustanut pimeät televisiokaupat, joiden arvo oli noin 6 miljoonaa markkaa.
Alkyynit
Alkyynien reaktiot
Kun alkyyniin liitetään vettä (hydrataatio) on reaktion päätuote ketoni tai aldehydi, joka on nopeassa tasapainossa vastaavan enolimuodon kanssa. Reaktiossa syntyy ensin enoli, joka on pysymätön ja tautomeroituu karbonyyliyhdisteeksi, kun OH-ryhmän protoni siirtyy viereiseen atomiin. Reaktio noudattaa Markovnikovin sääntöä eli vety kiinnittyy vähemmän substituoituun hiiliatomiin. Siksi terminaalisen alkyynin hydraatiossa ei saada aldehydiä vaan ketonia. Alkyyneistä ainoastaan asetyleenistä voidaan valmistaa aldehydiä, nimittäin asetaldehydiä.
Telkkä
Telkkä (Bucephala clangula) on sorsien heimoon kuuluva pienehkö kokosukeltaja. Se on hieman sotkia suurempi, ja tunnistettavissa jo kaukaa kolmionmallisesta päästä. Usein se ui kaula syvällä hartioiden välissä. Lentoon telkkä nousee veden pinnalta kevyesti. Telkälle on tunnusomaista siipisulista lennossa kuuluva vinkuva ääni. Telkkä on kolopesijä, joka pesii luontaisesti palokärjen tekemään koloon, mutta se suosii myös ihmisten tekemiä pönttöjä. Telkkä on muutoin hiljainen muulloin kuin soidinaikana.
Jukka Raitala
1899 Hoffenheim
Hoffenheim lainasi Raitalan elokuussa 2010 koko kauden mittaisella lainasopimuksella 2. Bundesligassa pelanneeseen Paderborniin. Raitala debytoi 2. Bundesligassa 10. syyskuuta 2010 ottelussa Paderborn–Union Berlin. Raitala pelasi kauden aikana 29 ottelua, ja Paderborn oli kaudella 2010–2011 2. Bundesligassa kahdestoista.
Friedrich Schiller
Nuoruus, opinnot ja ensimmäiset palvelusvuodet
Rosvojen tuoma tuulahdus vapaudesta oli kuitenkin jo vaikuttanut kuulijoihin. 22. syyskuuta Schiller pakeni hyvän ystävänsä Andreas Streicherin kanssa jälleen Stuttgartista Mannheimiin, jossa hän luki kuulijoille ääneen teoksensa Fiesko: Historiallinen murhenäytelmä. Streicher kirjoitti myöhemmin Schillerin pakomatkoista kirjassaan Schillers Flucht von Stuttgart und Aufenthalt in Mannheim von 1782 bis 1785.
Jukka Raitala
1899 Hoffenheim
Heinäkuussa 2011 Hoffenheim lainasi Raitalan kesäkuun 2012 loppuun kestävällä lainasopimuksella Espanjan Primera Divisiónissa pelanneeseen Osasunaan. Raitala debytoi Espanjan liigassa 28. elokuuta 2011 ottelussa Atlético Madrid–Osasuna. Raitala pelasi Osasunassa 17 ottelua. Yksi kauden kohokohdista oli Osasunan kotivoitto FC Barcelonasta maalein 3–2. Raitala pelasi ottelussa 90 minuuttia. Osasuna oli sarjassa kaudella 2011–2012 seitsemäs, eikä seura käyttänyt Raitalan lainasopimukseen sisältynyttä osto-optiota.
Heerenveen
Raitala siirtyi kesäkuussa 2012 neljän vuoden sopimuksella Hollannin Eredivisiessä pelanneeseen Heerenveeniin. Raitala debytoi Eredivisiessä 12. elokuuta 2012 ottelussa Heerenveen–NEC. Raitala pelasi kaudella 2012–2013 yhteensä 18 sarjaottelua. Liigaotteluiden lisäksi Raitala pelasi kolme Eurooppa-liigan karsintojen ottelua. Heerenveenin alkukausi oli heikko, mutta joukkue nousi lopulta sarjassa kahdeksanneksi. Raitala aloitti kauden 2013–2014 loukkaantuneena ja jäi lopulta kauden aikana Heerenveenin vakiokokoonpanon ulkopuolelle. Raitala pelasi vain kahdessa sarjaottelussa ja Heerenveenin reservijoukkueessa. Heerenveen oli kaudella 2013–2014 Eredivisiessä viides. Raitala pelasi syyskaudella 2014 kuudessa sarjaottelussa, ja hän teki 8. marraskuuta 2014 ammattilaisuransa ensimmäisen maalin Eredivisien ottelussa Heerenveen–Go Ahead Eagles. Raitala purki kuitenkin sopimuksensa Heerenveenin kanssa helmikuussa 2015 vähäisen peliajan vuoksi.
FC Vestsjælland
Jukka Raitala siirtyi helmikuussa 2015 loppukauden mittaisella sopimuksella Tanskan Superligassa pelanneeseen FC Vestsjællandiin. Raitala debytoi Superligassa 22. helmikuuta 2015 ottelussa FC København–Vestsjælland. Raitala pelasi kevätkauden 2015 aikana yhteensä 15 Tanskan liigan ottelua. Raitala pelasi myös Tanskan cupin finaalissa, jonka Vestsjælland hävisi Københavnille. Vestsjælland oli Superligassa yhdestoista ja putosi sarjasta kauden päätteeksi. Raitala jatkoi syyskaudella 2015 Tanskassa AaB:n riveissä. Vastuu jäi kuitenkin vähäiseksi ja Raitala pelasi syksyn aikana vain viidessä Tanskan liigan ottelussa.
Sogndal
Jukka Raitala siirtyi helmikuussa 2016 vuoden sopimuksella Norjan Tippeligaenissa pelanneeseen Sogndaliin. Raitala debytoi Tippeligaenissa 13. maaliskuuta 2016 ottelussa Bodø/Glimt–Sogndal. Raitala vakiinnutti paikkansa joukkueen vasempana pakkina ja hän pelasi 28 ottelua avauskokoonpanossa. Raitala teki kauden aikana myös yhden maalin. Sogndal oli kaudella 2016 Tippeligaenissa yhdestoista.
Columbus Crew
Jukka Raitala siirtyi joulukuussa 2016 Pohjois-Amerikan MLS:ssa pelanneeseen Columbus Crew:n riveihin. Raitala debytoi MLS:ssa 4. maaliskuuta 2017 ottelussa Columbus–Chicago. Raitala pelasi kauden 2017 aikana yhteensä 28 sarjaottelua sekä kaksi pudotuspeliottelua. Columbus oli kaudella 2017 MLS:n itäisessä konferenssissa viides, ja joukkue eteni pudotuspeleissä konferenssin finaaliin, mutta hävisi sen Torontolle.
Friedrich Schiller
Epävarmat vuodet
Vuonna 1783 Schiller oleskeli Bauerbachissa, jossa hän sai valmiiksi teoksen Kabale und Liebe ja aloitti teoksen Don Carlos kirjoittamisen. Palattuaan Mannheimiin hän sairastui syyskuussa 1783 hermokuumeeseen (malariaan), jota esiintyi tällä tuohon aikaan vielä hyvin soisella seudulla. Mannheimissa Schiller toimi näytelmäkirjailijana vuoteen 1785 asti. Fiesko ja Kabale und Liebe esitettiin siellä ensimmäisen kerran vuonna 1784. Teatterin intendentti Wolfgang Heribert von Dalberg jätti kuitenkin uusimatta Schillerin sopimuksen, minkä seurauksena Schiller joutui ottamaan paljon velkaa.