cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dm9
Liikennöinti
Vuodesta 1973 alkaen Dm9-junat toimivat samoissa tehtävissä Dm8-junien kanssa hoitaen liikennettä väleillä Helsinki–Turku, Turku–Jyväskylä, Helsinki–Pori, Helsinki–Vaasa ja Helsinki–Savonlinna. Viimeisenä palveluspaikkana (26.5.1990 saakka) Dm9-junilla oli Turun ja Uudenkaupungin välinen rataosuus. Dm9 oli myös viimeinen Helsingin satamaradalla Katajanokalle ajanut matkustajajuna syyskesällä 1980.
Vuonna 1990 Dm9-junilla hoidettiin Tampereen asuntomessujen aikaista joukkoliikennettä rautatieasemalta Lapinniemeen, jossa oli asuntomessujen päänäyttelyalue. Tällöin Porkkana ei ollut enää vakinaisessa liikenteessä.
Junaa käytettiin 1970-luvun puolivälissä satunnaisesti myös Rauman radalla. Paikalliset antoivat sille lempinimen ”muretteri” eli porkkana, jolla nimellä juna arkikielessä myös tunnettiin.
Rakenne
Dm9-junat suunniteltiin ja rakennettiin Tampereella Valmetin lentokonetehtaalla Dm8-junien pohjalta. Ne varustettiin italialaisilla Breda-pyörrekammiodieseleillä, joiden pehmeä ja suhteellisen hiljainen ääni tuli leimaa-antavaksi koko junatyypille. Telit ja vaunujen väliset ylikulkutunnelit olivat sveitsiläistä SIG-valmistetta. Vaihteiston ja voimansiirron toimitti Self-Changing Gears Ltd Englannista. Myös sähkö- ja lämmitysjärjestelmät hankittiin Britanniasta J.Stone & Co Ltd:n suunnittelemana.
Moottorin käyttövoima välitetään vetovaunuissa momentinmuuntimen, vaihteiston ja suunnanvaihtolaitteen kautta kardaaniakseleilla vaunun etupäässä olevaan vetoteliin. Molemmat vetotelin pyöräkerrat ovat vetäviä. Moottori käyttää myös junan apulaitteita vesipumppua, generaattoria ja ilmakompressoria. Junassa on paineilman tuottoa varten kompressori Knorr-Bremse AG:n tyyppiä VV110/200 ja 250 litran pääsäiliö.
Korirakenne on tehty levyistä ja profiileista kaari- ja pistehitsausta käyttäen. Kori on kupariseostettua teräslevyä seinissä 1,5 mm ja katossa 2 mm vahvuudessa. Teräsrakenteet on suojattu korroosiota vastaan sinkkikromaattimaalilla ja bitumimassalla. Katon rakenteita ja telien akselinkäyttölaitteita on vahvistettu Dm8-juniin nähden.
Sisäpuoli on eristetty 50 mm lasivillalla ja pintaverhoilu on kiinnitetty koriin puulistoilla. Pintaverhoiluna lattiassa on 15 mm filmivanerin päällä muovimatto, seinissä IKI-laminaatti ja katossa rei’itetty kovakuitulevy. Kaksinkertaiset ikkunat ovat karkaistua securit-lasia ja ne on kiinnitetty kiilakumitiivisteellä. Osa ikkunoista on avattavia. Matkustajien käytettävissä olevat ulko-ovet ovat sähköisesti ohjattuja paineilmakäyttöisiä taitto-ovia kuten Sm1- ja Sm2-junissa.
Sisustuksen ja muotoilun on suunnitellut sisustusarkkitehti Olavi Hänninen. Istuimet on verhoiltu vetovaunuissa sinisellä ja keskivaunuissa punaisella kankaalla. Matkatavaroita varten on hyllyt osastojen ulkoseinillä. Matkustaja- ja eteisosastojen katossa on loisteputkivalaistus. Vessoissa on lämmitys, peilit ja lämmin vesi.
Valmistajan koeajotulosten mukaan kiihdytysaika suoralla tasaisella radalla välillä 0–80 km/h on 1 min 26 s ja välillä 0–100 km/h 2 min 18 s.
Ylä-Vuoksi
Ylä-Vuoksi oli Imatralla vuosina 1927–1993 ilmestynyt sanomalehti. Vuonna 1993 se yhdistyi Etelä-Saimaaseen.
Imatralaiset Salomon ja Antti Immonen perustivat Ylä-Vuoksen kuopiolaisen liikemiehen Otto Piisisen aloitteesta. Lupaavan alun jälkeen alkaneen alamäen käänsi nousuun päätoimittaja F. O. Virtanen, jonka aikana perustettiin oma kirjapaino. Ilmestymiskertojen lisääntyessä Ylä-Vuoksesta pyrittiin kehittämään täyden palvelun sanomalehteä.
Toisen maailmansodan jälkeen muotoutuneeseen lehden levikkialueeseen kuuluivat Imatran lisäksi Joutseno, Rautjärvi ja Ruokolahti. Vuonna 1947 Ylä-Vuoksi ja sen kirjapainoyhtiö siirtyivät lappeenrantalaisen Etelä-Saimaan lehtiyhtiön omistukseen. Imatralaislehti keskittyi vähitellen paikalliseen tiedonvälitykseen ja jätti kotimaan- ja ulkomaanuutiset muille tiedotusvälineille.
Ahdas markkina-alue asetti Ylä-Vuokselle omat rajoituksensa, mutta sen lakkauttaminen vuonna 1993 johtui ensi sijassa yhtiön päälehden Etelä-Saimaan vaikeasta taloudellisesta tilanteesta. Ylä-Vuoksen tilalle perustettiin Etelä-Saimaan Imatran toimitus, mutta tavoitellut synergiaedut jäivät saavuttamatta. Lakkauttamisesta hyötyi ilmaisjakelulehti Uutisvuoksi, joka lisäsi ilmestymiskertojaan ja muuttui Ylä-Vuoksen kaltaiseksi Imatran paikallislehdeksi.
Ylä-Vuoksi ilmestyi aluksi kerran, vuosina 1935–1936 kahdesti, vuosina 1937–1940 kolmesti, vuosina 1940–1955 neljästi ja vuodesta 1956 lähtien kuudesti viikossa. Lehden levikki nousi 1980-luvulla yli 15 000 kappaleen. Päätoimittajana työskentelivät Milka Miettinen (1927), Heikki Halonen (1928), Kalle Ikonen (1928–1930), F. O. Virtanen (1930–1947), Tauno Lautamatti (1947–1950), T. K. Hyyppä (1950), Eero Soini (1950–1952), Marjaana Soini (1952), Uljas Apila (1952–1961), Jori Ilanko (1961–1968), Erkki Vaalama (1968–1983) ja Markku Soikkeli (1983–).
FS Léopard (1924)
Léopard oli Ranskan laivaston 1924 vesille laskettu Chacal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin elokuussa 1923. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1924 ja valmistui 10. lokakuuta 1927.
Palvelus
Ranskan antauduttua Léopard joutui 3. heinäkuuta 1940 Britannian kuninkaallisen laivaston valtaamaksi. Aluksen miehistö liittyi 31. elokuuta Vapaan Ranskan laivastoon. Aluksen ilmatorjuntaa täydennettiin asentamalla neljän tuuman ilmatorjuntatykki kolmostornin tilalle sekä lisäämällä alukselle 2 naulan ilmatorjuntatykki ja kuusi ilmatorjuntakonekivääriä. Samalla aluksen syvyyspommien määrä lisättiin 52:een ja sen masto poistettiin painopisteen laskemiseksi. Talven 1940–1941 alus suojasi Pohjois-Atlantin saattueita kotisatamanaan Clyde, vaikkei soveltunut tehtävään lyhyen toimintasäteensä vuoksi. Aluksen kattilat oli huollettava kesällä 1941, jolloin päätettiin poistaa osa puutteista. Aluksen etummainen kattilahuone savuhormeineen poistettiin ja ne korvattiin öljytankeilla sekä majoitustiloilla. Samalla ilmatorjunta-aseistusta vahvistettiin siten, että se muodostui kymmenestä 37 millimetrin ja seitsemästä 20 millimetrin ilmatorjuntatykistä sekä kahdesta kaksipiippuisesta 13,2 millimetrin ja neljästä 8 millimetrin ilmatorjuntakonekivääristä. Alukselle asennettiin myös tutka.
Palvelukseen palattuaan alus suojasi saattueita. Se tuhoutui Libyan rannikolla ajettuaan karille 27. toukokuuta 1943.
Heinz Fischer
Heinz Fischer (s. 9. lokakuuta 1938 Graz, Steiermark) on Itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan presidenttinä 2004 – 2016.
Fischer opiskeli ensin humanistisia tieteitä suorittaen itävaltalaisen ylioppilastutkinnon (Matura) vuonna 1956. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan lakia Wienin yliopistoon, josta väitteli tohtoriksi vuonna 1961. Politiikan lisäksi Fischer on toiminut akateemisella uralla ja politiikan tutkimuksen professorina Innsbruckin yliopistossa vuodesta 1993.
Vuodesta 1971 alkaen Fischer on ollut Itävallan parlamentissa (Nationalrat) ja toimi yhtenä sen päättävistä virkamiehistä vuosina 1990–2004. Vuodet 1983–1987 hän toimi ministerinä Fred Sinowatzin johtamassa hallituskoalitiossa.
Tammikuussa 2004 Fischer ilmoitti asettuvansa ehdolle presidentinvaaleihin Thomas Klestilin seuraajaksi. 25. huhtikuuta hänet valittiin tuolloin oppositiossa olleen sosiaalidemokraattisen puolueen (SPÖ) ehdokkaaksi. Hän voitti vaaleissa vastaehdokkaansa Benita Ferrero-Waldnerin saaden 52,4 % annetuista äänistä. Ferrero-Waldner oli toiminut maan ulkoministerinä konservatiivikoalitiossa ja edusti johtavaa hallituspuoluetta, ÖVP:tä (Itävallan kansanpuolue). 25. huhtikuuta 2010 pidetyissä presidentinvaaleissa Fischer valittiin jatkokaudelle. Hänen eniten ääniä saanut vastaehdokkaansa oli Itävallan vapauspuolueen (FPÖ) ehdokas Barbara Rosenkranz.
Marengon taistelu
Marengon taistelu 14. kesäkuuta vuonna 1800 Italiassa oli Napoleonin voitto, joka oli lähellä kääntyä tappioksi. Taistelu oli osa toisen liittokunnan sotaa.
Taustaa
Vuonna 1800 itävaltalaiset joukot uhkasivat Ranskan vuosina 1796 ja 1797 vallattuja Pohjois-Italian alueita. Silloinen Ensimmäinen Konsuli Napoleon marssi nopeasti Alppien yli 40 000 miehen kanssa, seitsemässä päivässä raskaat tykit mukanaan ottamaan itävaltalaiset vastaan Marengon kylän lähellä. Itävaltalaiset tulivat 31 000 miehen voimin, kun taas Napoleon hajotti joukkonsa, niin että hänellä oli 18 000 miestä vastaanottamaan ensimmäiset itävaltalaisjoukot Alessandrian kaupungin lähellä. Napoleon luuli näiden aikovan perääntyä ja siksi lähetti vahvat joukot pohjoiseen estämään itävaltalaisia pääsemästä Pojoelle ja toisen ison joukon etelään estämään itävaltalaisia pääsemästä Genovaan. Silloin Melas hyökkäsi Napoleonin huomattavasti alivoimaiseen keskustaan. 10 000 miehen lisäjoukot tulivat kenraali Louis Charles Antoine Desaix'n johdolla usean tunnin taistelemisen jälkeen.
Taistelu
Itävaltalaisten kenraali, Michael von Melas, lähti yllätyshyökkäykseen ranskalaisia vastaan. Väsyneenä pikamarssista Napoleonin joukot eivät pystyneet pitämään puoliaan loputtomalta vaikuttaneelta itävaltalaisarmeijalta vaan perääntyi jatkuvasti kranaattitulessa ja itävaltalaisten painostuksessa. Taistelu näytti jo menetetyltä, perääntyminen näytti jo pakenemiselta, kunnes Louis Desaix lisäjoukkoineen tuli auttamaan ranskalaisia. Desaix aloitti tykistötulen itävaltalaisiin viimeisillä tykeillä aiheuttaen isoja aukkoja ja jopa itävaltalaisten ammusvaraston räjähdyksen. Ranskalaiset aloittivat pian vastahyökkäyksen Desaix'n johdolla ja François Étienne de Kellermannin ratsuväki viimeisteli itävaltalaiset. Louis Desaix kaatui taistelussa, joten hänestä ei tullut kilpailijaa Napoleonille tulevissa Napoleonin valtakamppailuissa.
Vanha Munkkiniemi
Vanha Munkkiniemi on merellinen osa-alue Länsi-Helsingissä, Meilahden länsipuolella. Hallinnollisesti Vanha Munkkiniemi on yksi Munkkiniemen peruspiirin alueista.
Vanhan Munkkiniemen kaavoitus pohjautuu Eliel Saarisen Suur-Helsinki-suunnitelman (1915) Munkkiniemen ja Haagan aluetta koskevaan osaan. Laajalahden rannan tuntumassa on Saarisen piirtämiä rivitaloja, jotka rakennettiin 1910–1920-luvuilla. Pääosa Vanhan Munkkiniemen kaupunkirakenteesta syntyi 1930–1950-luvuilla. Alueella on myös muutamia Alvar Aallon suunnittelemia kohteita: Alvar Aallon kotitalo (koti yhdessä Aino Aallon kanssa; 1934, Riihitie 20), Asuinrakennus (1954, Riihitie 12–14) ja Alvar Aallon ateljee (1955, Tiilimäki 20). Toisinaan valtiovieraidenkin käyttämä, useassa vaiheessa rakennettu hotelli Kalastajatorppa (Kalastajatorpantie 1) sijaitsee meren äärellä, läheisyydessään jokunen suurlähetystö. Espooseen Kuusi- ja Lehtisaaren kautta johtava tie syntyi jo 1800-luvun puolivälissä. Vanhan Munkkiniemen alueella sijaitsee useita kouluja ja musiikkiopisto.
Asukkaita Vanhassa Munkkiniemessä on noin 8 600 henkeä (1.1.2017) ja työpaikkoja 2 676 (31.12.2015).
Vanha Munkkiniemi on merellinen kaupunginosa. Sen luontaisena rajana on meri kolmessa pääilmansuunnassa — lännessä Laajalahti, etelässä Kuusisaarensalmi ja Saunalahti ja idässä Pikku Huopalahti. Etelässä Pikku-Kuusisaari luetaan Vanhaan Munkkiniemeen. Saunalahdessa on venekerhon ylläpitämä venesatama. Pohjoisessa Vanhan Munkkiniemen raja määräytyy rakennetun ympäristön mukaan: vastaan tulevat Turunväylä ja sen takana sijaitsevat Munkkivuoren ja Talinrannan kaupunginosat. Huopalahdentien itäpuolella Vanhan Munkkiniemen itäisimmän osan pohjoispuolella on Niemenmäen kaupunginosa.
Merellinen ympäristö, kohtalaisen hyvät kulkuyhteydet ja lähistön viheralueet lisäävät alueen viihtyisyyttä. Raitiovaunulinja 4 alkaa Vanhasta Munkkiniemestä meren ääreltä. Munkkiniemen uimaranta Laajalahdella on suosittu virkistäytymiskohde. Lännessä Espoon puolella on Tarvaspää (Gallen-Kallelan museo) ja Villa Elfvikin luontotalo. Kaupunginosan pohjoislaidalla on Munkinpuisto (eli Koneen puisto). Kaakossa Vähä-Meilahden puolella sijaitsee Helsingin kaupungin taidemuseo, Tamminiemi (Urho Kekkosen museo), Seurasaari ja Meilahden puisto.
Ricardo Viñes
thumb|Ricardo Viñes Ricardo Viñes (5. helmikuuta 1875 – 29. huhtikuuta 1943) oli espanjalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkikirjailija. Hän piti useiden Maurice Ravelin ja Claude Debussyn teosten ensiesitykset ja opetti pianonsoittoa muun muassa Francis Poulencille.
Viñes syntyi Lleidassa, Kataloniassa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Pariisin konservatoriossa. Hänen opettajinaan toimivat Charles de Bériot, Benjamin Godard ja Albert Lavignac. Pianistina Viñes tuli tunnetuksi varsinkin uuden ranskalaisen ja espanjalaisen musiikin tulkitsijana, mutta hän antoi myös venäläisen pianomusiikin teosten ensiesityksiä.
Bell Labs
Bells Labs eli Bell Telephone Laboratories oli vuonna 1925 perustettu yhdysvaltalaisen puhelinyhtiö AT&T:n tutkimus- ja tuotekehityshaara, joka tuotti 1900-luvulla useita läpimurtoja tietoliikennetekniikan, matematiikan, fysiikan, materiaalitieteen ja tietojenkäsittelytieteen aloilla. Bell Labsissa tehdystä tutkimuksesta on jaettu yhdeksän Nobel-palkintoa ja useita Turing-palkintoja.
Bell Labs on nykyään osa Nokian tutkimus- ja tuotekehitysosastoa Nokian ostettua Alcatel-Lucentin vuonna 2016. Nokia Bell Labsin päämaja sijaitsee Murray Hillissä, New Jerseyssä, Yhdysvalloissa, ja sillä on tutkimusosastoja ympäri maailmaa. Suomessa osastoja on Oulussa, Tampereella ja Espoossa.
Kehitys
Bell Labsissa on kehitetty muun muassa transistori, laser, informaatioteoria, Unix-käyttöjärjestelmä ja C-ohjelmointikieli. Myös Plan 9 hajautettu käyttöjärjestelmä on saanut siellä alkunsa.
Transistorin kehittivät William Shockley, John Bardeen ja Walter Brattain, jotka esittelivät keksintöä yhtiössä 23. joulukuuta 1947. Bell Labs esitteli keksintöä julkisesti lehdistötilaisuudessa 30. kesäkuuta 1948.
Vuonna 1979 Bell Labs esitteli ensimmäisen yhdelle piirille rakennetun digitaalisen signaaliprosessorin.
Historia
alt=Bell Labsin alkuperäiset toimitilat|thumb|Bell Labsin alkuperäiset toimitilat New Yorkissa, osoitteessa 463 West Street. Bell Labs kehittyi AT&T:n teknisen osaston pohjalta. Alexander Graham Bellin alkuperäisten patenttien rauetessa 1900-luvun alussa, AT&T haki kilpailuetua paikallisten puhelinyhtiöiden suhteen kehittämällä pitkän kantaman puhelinyhteyksiä. Tämä vaati kuitenkin aiempaa parempia vahvistimia. Vuonna 1915 AT&T onnistui fyysikko Harold D. Arnoldin kehittämien triodivahvistimien avulla avaamaan puhelinyhteyden Yhdysvaltojen halki, New Yorkista San Franciscoon. A&T onnistui saamaan kaukopuhelumarkkinat itselleen, minkä jälkeen se osti paikallisia puhelinyhtiöitä, saavuttaen lopulta monopoliaseman Yhdysvaltain puhelinmarkkinoilla.
AT&T:n sekä sen tytäryhtiön Western Electricin tekniset osastot järjesteltiin vuonna 1925 yhdeksi yhtiöksi, joka sai nimen Bell Telephone Laboratories. Yhtiöön siirtyi noin 4000 tiedemiestä ja insinööriä. Bell Labsin perustehtävä oli kehittää A&T:n puhelinverkkotoimintaa. A&T:n monopoliaseman turvin se teki alusta asti myös tutkimusta, josta ei ollut saatavilla välitöntä hyötyä. Laboratorion ensimmäinen tieteellinen läpimurto tapahtui vuonna 1927 Clinton Davissonin havaitessa elektronien siroavan nikkelikiteestä Louis de Broglien aineaaltohypoteesin mukaisesti. Davisson palkittiin löydöstä vuoden 1937 Nobelin fysiikanpalkinnon puolikkaalla.
Toisen maailmansodan aikaan Bell Labsin tutkimus suuntautui sotilaselektroniikkaan. Yhtiössä kehitettiin esimerkiksi tutkaa ja kryptografiaa.
Vuonna 1996 AT&T irrotti Bell Laboratories tutkimusyksikön ja laitteistovalmistuksen Lucent Technologiesiin.
Vuonna 2007 Lucent ja Alcatel yhdistyivät muodostaen Alcatel-Lucentin. Bell Laboratories ja Alcatelin tutkimusyksikkö yhdistyivät.
Vuonna 2016 Nokia osti yksikön ja yhdisti sen Nokian FutureWorks-yksikön kanssa. Yrityskaupan eli fuusion toteuduttua kanssa osasto on osa Nokia-konsernia. Aiesopimus esitettiin huhtikuun puolivälissä 2015, ja yhdistynyt yhtiö aloitti toimintansa tammikuussa 2016.
Venetsiantokko
Venetsiantokko (Pomatoschistus canestrinii) on tokkojen (Gobiidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa tavallisesti 5–6 senttimetrin mittaiseksi. Venetsiantokkoa tavataan Jadrojoessa sekä Venetsian ympäristössä.
Gruber
Gruber on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
SC Braga
Sporting Clube de Braga on jalkapalloseura Bragan kaupungista, Portugalista. Joukkue pelaa tällä hetkellä Portugalin korkeimmalla sarjatasolla. Sporting Braga on perustettu vuonna 1921 ja se pelaa kotiottelunsa Estádio Municipal de Braga -stadionilla, joka rakennettiin vuoden 2004 EM-kilpailuihin.
Psykoterapeutti
Psykoterapeutti on terveysalan ammattinimike psykoterapiahoitoa antavalle henkilölle. Ammatti on Suomessa suojattu lailla; sitä saavat käyttää ainoastaan asianmukaisen koulutuksen saaneet ja Valviran hyväksymät henkilöt.
Psykoterapeutin vaatimukset
Psykoterapeutiksi haluavalta vaaditaan soveltuva terveydenhoitoalan tutkinto, teoreettinen lisäkoulutus, työnohjauksessa suoritettu harjoittelu ja soveltuvuus ammattiin sekä omakohtainen psykoterapia. Erityistason psykoterapeutilta vaaditaan soveltuva terveydenhoitoalan tutkinto, esimerkiksi psykologi, lääkäri tai sairaanhoitaja, vähintään kahden vuoden työkokemus, 250 tunnin omakohtainen psykoterapia ja osa-aikaisia lisäopintoja keskimäärin kolme vuotta. Psykoterapeutin koulutuksen laajuus on vähintään 60 opintopistettä. Vaativan erityistason psykoterapeutin pohjakoulutus on oltava soveltuva korkeakouluasteen tutkinto, esimerkiksi psykologi, lääkäri tai muu akateeminen loppututkinto. Lisäopintoja on oltava keskimäärin neljä ja puoli vuotta, ja oman psykoterapian kesto vähintään 500 tuntia.
Psykoterapeuttikoulutuksessa kouluttajatahoina toimivat erilaiset psykoterapiayhteisöt. Koulutuksesta vastaa VET-tason psykoterapeutti.
Psykoterapiapalvelut Suomessa
Psykoterapeutin ammattinimikkeen käyttöoikeus oli keväällä 2009 Terhikki-rekisterissä 4 909 henkilöllä. Keväällä 2009 tehdyn kyselyn perusteella (vastausprosentti 65 %) neljäsosa rekisterissä olevista psykoterapeuteista ilmoitti, etteivät he tuota psykoterapiapalveluja. Vastanneista aktiivisista psykoterapeuteista (noin 2 366) 78 % oli naisia ja keski-ikä oli 53 vuotta. Yleisin psykoterapeuttien pohjakoulutus oli psykologi, seuraavaksi yleisimmät olivat sairaanhoitaja ja lääkäri.
Useimmat psykoterapeutit tarjosivat pitkäkestoista yksilöpsykoterapiaa. Psykoterapiakoulutussuuntauksista yleisimpiä olivat perheterapia, psykodynaaminen psykoterapia, psykoanalyyttinen terapia ja kognitiivinen psykoterapia sekä ratkaisukeskeinen psykoterapia, tosin lähes kolmannes vastaajista ilmoitti useamman kuin yhden koulutussuuntauksen.
Psykoterapiapalveluja tuotettiin pääasiassa ammatinharjoittajina. Puolet kyselyyn vastanneista ilmoitti, että heidän asiakkaansa kustansivat psykoterapiapalveluista itse vähintään omavastuuosuuden. Matalan kynnyksen ja lyhyiden psykoterapiapalvelujen tarjontaa pidettiin puutteellisena ja psykoterapiaan ohjaamisjärjestelmää riittämättömänä. Selvityksen perusteella alueelliset erot psykoterapeuttien ja psykoterapiapalvelujen jakautumisessa olivat suuria. Erot koskivat sekä psykoterapiapalvelujen tarjontaa ja koulutussuuntauksia että järjestäjä- ja maksajatahoja.
Kiova
Kiova on Ukrainan pääkaupunki. Se on maan suurin kaupunki, ja sen väkiluku on noin 2,95 miljoonaa (2022). Kiova on tärkeä teollisuuden, tieteen, koulutuksen ja kulttuurin keskus.
Maantiede
Kiova kuuluu maantieteellisesti Polesian talousalueeseen. Kiova sijaitsee molemmin puolin Dnepriä, joka virtaa kaupungin halki etelään kohti Mustaamerta. Itse kaupunki on vuodesta 2001 lähtien ollut jaettu hallinnollisesti kymmeneen kaupunkipiiriin.
Ilmasto
Kiova sijaitsee Ukrainan pohjoisosissa. Kaupungissa vallitsee mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on 7,7 celsiusastetta. Kesällä on melko lämmintä ja heinäkuun keskilämpötila on 19,3 °C. Kylmimmän talvikuukauden eli tammikuun keskilämpötila on −5,2 °C. Vuotuinen sademäärä on noin 649 millimetriä.
Lunta esiintyy ajoittain marraskuun puolivälin ja maaliskuun lopun välisenä aikana. Alin mitattu lämpötila oli −32,7 celsiusastetta 9. lokakuuta 1929. Korkein mitattu lämpötila on ollut 39,4 astetta (31. heinäkuuta 1936).
Historia
Kiovan asutus syntyi 400-luvulla. 800-luvulla siitä muodostui kauppapaikka ja hallintokeskus viikinkien idäntien varrella. Vuodesta 882 vuoteen 1169 Kiova oli Kiovan Venäjäksi kutsutun valtakunnan pääkaupunki. Alue kristillistyi ja Konstantinopoli nimitti 1000-luvulla Kiovaan metropoliitan. Kiovan luolaluostari kohosi arvostetuksi kristillisyyden keskukseksi. Kiova menetti kuitenkin johtavan asemansa, koska monimutkainen kruununperimys hajotti valtakuntaa.
Mongolit hävittivät Kiovan asukkaineen vuonna 1240. Myöhemmin Kiova päätyi Liettuan suuriruhtinaskunnan (1363–1569) ja Puola-Liettuan (1569–1648) ja sittemmin itsenäisen ukrainalaisen kasakkavaltion (1648–1654) osaksi ja edelleen Moskovan Venäjän hallintaan (1654–1667). Venäjän keisarikunnassa kaupunki oli Kiovan kuvernementin pääkaupunki.
Venäjän vallankumousten jälkeen Venäjän sisällissodan aikana (1918–1920) Kiovan hallinta vaihtui toistuvasti eri osapuolten välillä. Bolševikit valtasivat sen vuonna 1919 ja vuonna 1922 Kiovasta tuli osa Neuvostoliittoa. Vuonna 1934 siitä tehtiin Neuvosto-Ukrainan pääkaupunki Harkovan sijaan. Neuvostoaikana Kiova oli väkiluvultaan Neuvostoliiton kolmanneksi suurin kaupunki Moskovan ja Leningradin jälkeen.
Toisen maailmansodan aikana 19. syyskuuta 1941 Saksa valloitti Kiovan ja otti motista yli 650 000 puna-armeijan vankia. Neuvostoarmeija valtasi kaupungin takaisin 6. marraskuuta 1943. Vuonna 1991 Kiovasta tuli itsenäisen Ukrainan valtion pääkaupunki. Vuonna 2004 Kiovan Maidan Nezaležnosti, Itsenäisyyden aukio, oli Ukrainan presidentinvaaliin liittyneen oranssivallankumouksen keskuspaikka konsertteineen ja mielenosoituksineen.
Kiovassa otettiin ensimmäisenä Venäjällä ja mahdollisesti koko maailmassa käyttöön sähköistetty raitiotie. Kiovan metro avattiin vuonna 1960.
Venäjä teki sotilaallisen hyökkäyksen Ukrainaan 24. helmikuuta 2022 ja pommitukset sekä ilmaiskut kohdistuivat myös Kiovaan. Venäjä pommitti hallintorakennuksia sekä sai väliaikaisesti hallintaansa Kiovan lentokentän.
Talous
Kiova on Ukrainan talous- ja tuotantoelämän sekä palvelutarjonnan keskus. Kiovan osuus Ukrainan bruttokansantuotteen kertymisestä oli vuonna 2011 yhteensä 223,774 miljardia UAH eli 21,7 miljardia euroa (reaalisin hinnoin) tai 17,2 prosenttia koko Ukrainan BKT:stä vuonna 2011. Jokainen alueen asukas kerrytti kansantuotetta keskimäärin 79 729 UAH eli 7 742 euroa tuona vuonna. Alhaisesta määrästään huolimatta tämä oli 280 prosenttia Ukrainan keskiarvosta. Keskimääräinen kuukausipalkka vuonna 2013 oli 5 007 UAH eli vuoden lopun vaihtokurssia käyttäen eurooppalaisittain – ja useimpiin naapurimaihinsa verrattuna vaatimaton 453 euroa. Palkkataso oli kuitenkin Ukrainan korkein alueellinen keskiarvo.
Paikallisliikenne
Julkista liikennettä Kiovassa hoitavat metro, bussit, johdinautot ja raitiovaunut.
Rautatiet
Kiovan matkustaja-asema on kaupungin ainoa pitkänmatkan matkustajaterminaali. Darnytsian rautatieasema on rakennettu vuonna 1953 ja sitä on laajennettu vuonna 2003.
Väestö
Ukrainan tilastokeskus arvioi Kiovan väkiluvun olleen vuoden 2022 alussa 2,95 miljoonaa. Vuoden 2001 väestönlaskennassa Kiovan väkiluku 2,61 miljoonaa. Väestö jakaantui tuolloin etnisesti seuraavasti: ukrainalaiset (82,22 %), venäläiset (13,14 %), juutalaiset (0,70 %), valkovenäläiset (0,64 %), puolalaiset (0,27 %), armenialaiset (0,19 %), azerbaidžanilaiset (0,10 %), tataarit (0,10 %), georgialaiset (0,09 %) ja moldovalaiset (0,08 %).
Arkkitehtuuri ja nähtävyydet
Huomattavia historiallisia rakennuksia ovat Pyhän Sofian katedraali ja Petšerskin lavra eli Kiovan luolaluostari, jotka ovat Unescon maailmanperintöluettelossa, sekä Marijinskyi-palatsi. Bessarabian torille tuotiin aikaisemmin Bessarabiasta tuotteita myytäviksi. Nykyään katettu tori on uudistettu alkuperäisestä poikkeavaan asuun. Tunnettuja nähtävyyksiä ovat myös Kiovan muut ortodoksikirkot, kuten Mikaelin katedraali, Pyhän Andreaksen ja Pyhän Vladimirin kirkot, sekä uudelleenrakennettu Kultainen katu. Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari sijaitsee Dnepr-joen itärannalla.
Teatterit ovat tärkeä osa Kiovan kulttuuria. Näitä ovat Kiovan oopperatalo, Lesja Ukrajinkan kansallinen akateeminen teatteri, Lokakuun palatsi ja Ukrainan kansallinen musiikkitalo. Kaupungissa sijaitsevat myös Povženkon elokuvastudiot ja Kiovan sirkus. Tärkeimpiä museoita ovat Kiovan historiallinen museo, Suuren isänmaallisen sodan museo ja Kansallinen taidemuseo. Huomattavia nähtävyyksiä ovat myös Salut-hotelli ja Chimaerasin talo sekä Tuntemattoman sotilaan patsas. Kiovasta sanotaan, että sen halki voi kesäisin kävellä poistumatta hetkeksikään sen tuhansien puiden varjosta. Tyypillinen kaupunkipuulaji on hevoskastanja.
Urheilu
Jalkapallo on suosituin urheilulaji Kiovassa, seuraavina ovat koripallo ja jääkiekko. Tunnetuimpia jalkapalloseuroja ovat Arsenal ja FK Dynamo Kiova, jotka pelaavat Ukrainan valioliigan ykkössarjassa. Muita urheiluseuroja ovat jalkapalloseura FK Obolin, jääkiekkoseura HK Sokol Kiova ja koripalloseura BK Kiova.
Vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten aikana Kiovan olympiastadionilla pelattiin jalkapallon olympiaturnauksen välieräottelut. Stadion on suurin Ukrainan stadioneista. Muita huomattavia urheilurakennuksia Kiovassa ovat Valeri Lobanovskyin Dynamo-stadion ja Kiovan urheilupalatsi.
Yhdessä muutamien Puolan ja Ukrainan kaupunkien kanssa Kiova järjesti Uefan vuoden 2012 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut, jolloin kolme lohko-ottelua, neljännesfinaali ja finaali pelattiin Kiovan olympiastadionilla.
Koulutus
Kiovassa on yli 30 yliopistoa tai korkeakoulua, joista tärkeimpiin kuuluvat kansallinen tekninen yliopisto Kiovan polytekninen instituutti, Kiovan kansallinen yliopisto, kansallinen yliopisto Kiovan Mohyla-akatemia, Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto ja Kansallinen ilmailuyliopisto. Kiovassa toimii myös esimerkiksi sirkusakatemia, viralliselta nimeltään Kiovan kaupungin varietee- ja sirkustaiteen akatemia.
Ystävyyskaupungit
Kiovan ystävyyskaupunkeja ovat:
Tragedy
Tragedy / Café Avenue on helmikuussa 1981 julkaistu 7-tuumainen Hanoi Rocksin toinen single ja julkaisu. Tämä 7" tuumainen single Tragedy julkaistiin hieman ennen samassa kuussa ilmestynyttä esikoisalbumia Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks. Tragedy ja Café Avenue ovat tunnetuimmat hitit Hanoi Rocksin aivan varhaisesta tuotannosta. Vaikka Tragedy julkaistiin näytepalana tulevalta albumilta, Café Avenue julkaistiin vasta singleistä kootulla Self Destruction Blues-albumilla, eikä silloinkaan samana raakaversiona kuin tällä singlellä.
Kitaristi Andy McCoy sävelsi ja sanoitti Tragedyn 15–16-vuotiaana. Kappaleen sanoituspohjana on ollut tavallinen teinitarina siitä, kuinka saa kokea ensi rakkautensa ja kuvittelee sen kestävän ikuisesti. Jossakin vaiheessa tämä kaikki romahtaa ja maailma tuntuu murtuvan. Tuloksena on "tragedia" ja itkua. Kappale on erittäin energinen ja nopeatempoinen. Se on myös melodinen, vaikka koko kappaleen soitettava alkuosa ja muutamat muut kitaralla soitettavat kohdat koostuvat pelkästään Em-soinnusta punk-tyyliin. Tragedy on nauhoitettu Park Studiossa Tukholman ulkopuolella Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks-albumin nauhoituksissa.
Café Avenue kertoo Hanoi Rocksin individualistisesta asenteesta siitä, kuinka sillä ei ole väliä minkä näköinen olet ja kuka olet. Samoin se kertoo Hanoi Rocksin köyhästä katuelämästä ja halusta nousta tähtiin. Minäkertoja viettää rankkaa, nuorta ja villiä elämää, mutta lopulta saadakseen rahaa hän alkaa prostituoiduksi. Café Avenuen sanoitus siis perustuu hyvin paljon Hanoi Rocksin omaan elämään Tukholmassa. Mitä tulee prostituutioon niin sillä viitataan Hanoi Rocksin feminiinisestä glam-tyylistä syntyneisiin ennakkoluuloihin, joiden mukaan yhtyeen jäsenet olivat homoseksuaaleja ja itsensä myyjiä. Näitä väitteitä ja huhuja lietsoi entisestään Andy McCoy kertoessaan perättömiä tarinoita siitä, kuinka hän myi itseään miehille Tukholmassa. Kappale on äänitetty Park Studiossa Tukholma ulkopuolella esikoisalbumin nauhoituksissa ja sen eräät kitaraosuudet soittaa laulaja Michael Monroe.
Suomessa singlen julkaisi Johanna ja Ruotsissa Tandan. Samoin se julkaistiin vielä Japanissa huhtikuussa 1982, jolloin Hanoi Rocks aloitti Japanin-läpimurtonsa. Japanin singleversio on Tragedy/Don't Never Leave Me. Don't Never Leave Me on albumilta Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks ja se löytyy suosittuna uudelleen muokattuna Don't You Ever Leave Me-hittiversiona omalta singleltään ja menestysalbumilta Two Steps from the Move.
Kappaleet
7-tuumainen (Johanna, Tandan) (1981):
7-tuumainen (Nippon Phonogram) (1982):
Pet Alien
Pet Alien on Daytime Emmy ehdokkuuden saanut, kansainvälisenä yhteistyönä toteutettu tietokoneanimaatio, jonka tuotti yhdysvaltalainen animointiyhtiö Mike Young Productions, Antefilms, Crest Animation Studios, Telegael Teoranta, John Doze Studios, Taffy Entertainment ja Cartoon Network Studios. Sarjan loi Jeff Muncy Cartoon Networkille, jossa se esiintyi ensi kerran 22. tammikuuta 2005. Sarja kesti yhteensä 4 tuotantokautta sisältäen yhteensä 52 jaksoa, joista viimeinen esitettiin 10. tammikuuta 2009. Pet Alienin neljäs tuotantokausi peruutettiin huonojen katsojalukujen vuoksi. Sarja oli eräänlailla poikkeus muista animaatiosarjoista, jossa avaruusoliot asuvat maapallolla, eivätkä pitäneet minkäänlaista naamiointia, kuten esimerkiksi Transformers -animaatioissa.
Palkinnot
Sarja sai vain yhden ehdokkuuden.
Autobahn A3 (Sveitsi)
Autobahn A3 on moottoritie Sveitsissä.
Antonio Orozco
thumb|Antonio Orozco. Antonio Orozco (s. 23. marraskuuta 1972 Barcelona) on espanjalainen laulaja-lauluntekijä.
Orozco vietti lapsuutensa L'Hospitalet de Llobregatin kaupungissa. Hän hankki ensimmäisen kitaransa ollessaan 15-vuotias, jolloin hän aloitti myös laulujen kirjoittamisen. Orozco on voittanut useita palkintoja, kuten Premio Ondan. Hänen esikoisalbuminsa myi yli 100 000 kappaletta. Hänet tunnetaan myös duetoistaan Lucie Silvasin ja Malún kanssa.
Autobahn A3 (Sveitsi)
Reitti
Autobahn A3 kulkee samaa reittiä muiden moottoriteiden kanssa:
Salaria
Salaria on luikeroiden (Blenniidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu FishBasen mukaan viisi lajia.
Autobahn A3 (Sveitsi)
Reitti
A3:lle on Zürichissä liityntätie, joka on numeroitu A3:n perusteella:
Saksan moottoritie A861 liittyy A3:een Rheinfeldenissä. Moottoritie A53 liittyy A3:een Reichenburgin liittymässä Benkenissä. A3 päättyy liittyen moottoritiehen A13.
A3 kulkee seitsemän kantonin alueella. Tie on koko matkaltaan vähintään 4-kaistainen. Moottoritien pituus on noin 180 kilometriä.
Liikennemäärät
A3:n liikennemäärät ovat suurimpia Zürichin ja Baselin ympäristössä. Baselin itäpuolella Muttenzissa keskimääräinen vuorokautinen moottoriajoneuvomäärä oli vuonna 2011 noin 128 000 ajoneuvoa. Zürichin luoteispuolella Weiningenissa sijaitsevan Limmatthaler Kreuzin liittymän ja Mülligenissä sijaitsevan Birrfeldin liittymän välillä keskimääräinen vuotuinen liikennemäärä on yli 120 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Theodore Robinson
thumb|right|250px|The Wedding March, [[1892]] thumb|right|250px|La Débâcle, 1892
Theodore Robinson (3. heinäkuuta 1852 Irasburg, Vermont – 2. huhtikuuta 1896 New York, New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli maansa varhaisimpia impressionismin edustajia. Hän vietti vuosien mittaisen ajanjakson Ranskassa ja oli Claude Monet'n läheinen ystävä Givernyssä.
Robinson palasi vuonna 1892 lopullisesti Yhdysvaltoihin, jossa hän sai elatuksensa kuvataiteen opettajana. Hänen oli ilmeisesti vielä tarkoitus palata entisille asuinsijoilleen Ranskaan, ja hän kirjoitti aiheesta Monet'lle helmikuussa 1896. Hän kuitenkin kuoli äkillisesti astmakohtaukseen New Yorkissa 2. huhtikuuta vain 43-vuotiaana.
Merkittäviä Robinsonin töiden kokoelmia on nähtävillä muun muassa Metropolitan Museum of Artissa, Corcoran Gallery of Artissa ja Art Institute of Chicagossa.
Kemoterapia
Kemoterapia tarkoittaa sairauden hoitamista kemiallisin menetelmin valmistetuilla lääkeaineilla. Yleiskielessä se on vakiintunut käytettäväksi puhuttaessa syöpätautien lääkehoidosta solunsalpaajalääkkeillä (sytostaatit), jotka hidastavat tai estävät solujen kasvua. Sytostaattien haittavaikutukset johtuvat pääasiassa niiden vaikutuksesta elimistön terveisiin soluihin.
Lohikäärmeen hetki
Juoni
Lohikäärmeen hetken juoni muistuttaa pääpiirteiltään Howardin novellia ”Tulipunainen linnoitus”, joskin romaanin seikkailuosuus, josta suurin osa romaania koostuu, puuttuu täydellisesti ”Tulipunaisesta linnoituksesta”.
Kirjan alussa taikuri Orastes ja kolme aatelismiestä, Amalric, Tarascus ja Valerius, herättävät Ahrimanin sydän -nimisen jalokiven avulla eloon 3 000 vuotta sitten kuolleen pahan velhon, Xaltotunin. Xaltotunin loitsujen avulla he tappavat Nemedian kuninkaan ja Tarascus nousee Nemedian valtaistuimelle. Satumaisen rikkaan Amalricin rahoittamana Tarascus rakentaa valtavan armeijan ja aloittaa sodan Conanin hallitsemaa Aquiloniaa vastaan. Suuressa taistelussa Aquilonian armeijan pääjoukko tuhotaan, pääosin Xaltotunin taikojen avulla, ja Conan vangitaan. Leviää huhu että Conan olisi kuollut ja Valerius asetetaan Aquilonian nukkehallitsijaksi – todellista valtaa pitelevät Amalric ja Xaltotun. Conan itse heitetään synkkään tyrmään, josta hänet auttaa pakoon Zenobia-niminen orjatar.
Asuran palvojat, jotka ovat Hyboriassa vainottuja, muistavat Conanin suojelleen kuninkuusaikoinaan heitä ja auttavat Conania. Asuran ylipappi Hadrathus kertoo että Conan voi tappaa Xaltotunin ja ottaa valtaistuimensa takaisin vain jos hankkii Ahrimanin sydämen itselleen. Hadrathus kertoo myös että Xaltotunin mahtia säikähtäneet Tarascus ja Valerius ovat varastaneet Ahrimanin sydämen ja käskeneet palvelijansa nousta Argoksessa laivaan ja heittää sydän mereen. Conan lähtee seuraamaan palvelijaa. Matkan varrella sydän kuitenkin päätyy eräälle kauppiaalle, joka taas jää Zingarassa asuvien rosvojen vangiksi. Conan saapuu paikalle parahiksi huomatakseen kuinka yksi rosvoista surmaa rosvojen päällikön ja lähtee Ahrimanin sydän mukanaan kohti Argosta.
Argoksessa styygialaiset Setin palvojat tappavat rosvon ja Setin pappi Thutothmes ottaa sydämen itselleen. Conan itse törmää myös neljän khitailaiseen velhoon, jotka hekin ovat Ahrimanin sydämen perässä. Conanin yhden vihamiehen palkkaamat palkkatappajat kuitenkin hakkaavat Conanin, luullen tappaneensa tämän. Kun Conan lopulta palaa tajuihinsa, Thutothmese on jo lähtenyt kohti Styygiaa ja Conan itse on otettu Seikkailija-nimiseen laivaan orjaksi. Conan kuitenkin nostattaa laivan mustat orjat kapinaan. Verilöylyssä laivan isännät kuolevat ja Conan lähtee uuden miehistönsä kanssa ajamaan Thutothmesta takaa. Styygiassa Conan päätyy lopulta maanalaisen pyramidin alle, jossa selviää että Thutothmes hautoo omassa maassaan vallankaappausta Ahrimanin sydämen voiman avulla. Kesken Thutothmesin taikojen khitailaiset velhot kuitenkin törmäävät sisään ja kun taikureiden taistellessa Conan nappaa sydämen ja häipyy.
Nyt Conan lähtee takaisin Aquiloniaan. Siellä selviää että Valeriuksen vallan alla maa on köyhtynyt valtavasti ja summittaiset teloituksen ovat arkipäivää. Maa on kaaoksessa ja Conanin on helppo koota itselleen kapinallisarmeija. Valtavassa taistelussa Conan lyö Nemedian armeijan, osittain asuralaisten taikojen avulla ja Hadrathus tappaa Xaltotunin Ahrimanin sydämen avulla. Lopussa Conan vaatii vangitsemaansa Tarascusta vetäytymään Aqioloniasta ja lupaa päästää Tarascuksen itsensä pakoon, mikäli saa lunnaiksi Zenobian.
Julkaisuhistoria
Lohikäärmeen hetki on ainoa Howardin kirjoittama täyspitkä Conan-romaani. Alkujaan Lohikäärmeen hetki syntyi, kun Howard tarjosi englantilaiselle kustantajalle Dennis Archerille novellikokoelmaa. Archer kuitenkin valitteli novellikokoelmien heikkoa menekkia ja pyysi Howardia mieluummin kirjoittamaan 70 000 – 75 000 sanaa pitkän romaanin. Howard tarttui työhön ja lähetti romaanin Archerille 22. toukokuuta 1934. Kustantamo kuitenkin teki konkurssin ennen kuin kirja ehdittiin julkaista. Myöhemmin Howard lähetti Lohikäärmeen hetken Weird Talesiin, jossa se julkaistiin viisiosaisena jatkosarjana 1935–1936.
Weird Talesissa julkaistussa versiossa oli luvut 1–23, mutta ei lukua 20. Englanninkielisissä laitoksissa lukujen numerointivirhe on yleensä korjattu, Conan voittajan suomenkielisessä laitoksessa taas noudatetaan alkuperäistä numerointia. Lukujen 19 ja 21 (eli 20) välillä on romaanin sisällä merkittävin harppaus juonessa, mutta juoni ei kuitenkaan katkea. Ei siis ole tiedossa, katosiko luku 20 Weird Talesin toimituksessa, vai onko kyseessä Howardin virhe. Joka tapauksessa Howard mainitsi saatekirjeessään että romaanissa on 75 000 sanaa, Weird Talesissa julkaistussa versiossa taas on 71 000 sanaa.
Ensimmäisen kerran Lohikäärmeen hetki julkaistiin yhtenäisenä laitoksena Gnome Pressin kustantamana 1950 nimellä Conan the Conqueror (Conan valloittaja). Vanha nimi otettiin uusintapainokseen vuonna 1977. Suomen lisäksi romaani on käännetty ainakin japaniksi, italiaksi, ranskaksi, saksaksi ja espanjaksi.
Prince Far I
Prince Far I (1945 – 15. lokakuuta 1983), oikealta nimeltään Michael James Williams, oli jamaikalainen reggaemuusikko.
Alun perin hän toimi vartijana, mutta 1970-luvun alussa hän meni mukaan jamaikalaiseen levytysteollisuuteen, alun perin nimellä King Cry Cry. Hänen ainutlaatuisen ja matalan lauluäänensä ansiosta hänestä tuli suosittu reggaemuusikko.
Near-field communication
Near-field communication (NFC) on RFID-tekniikkaa hyödyntävä laitteiden kättelyyn (tunnistamiseen) ja tiedonsiirtoon hyvin lyhyille, korkeintaan muutamien senttimetrien etäisyyksille kapealla tiedonsiirtokaistalla. Suurin ero RFID:hen on se, että NFC-laite voi toimia sekä lukijalaitteena että tunnisteena, toisin kuin perinteiset RFID-laitteet. NFC viittaa alempana mainittuun standardin (ISO/IEC 18092, 21481, 14443) mukaiseen lyhyen kantaman tiedonsiirtoon.
NFC-tiedonsiirtoa käytetään ainakin kolmessa eri yhteydessä:
Standardit
NFC ja sen toiminnot on kuvattu standardeissa ISO/IEC 18092 (Interface and Protocol -1) sekä ISO/IEC 21481 (Near Field Communication Interface and Protocol -2). Lisäksi NFC on yhteensopiva ISO/IEC 14443 -x standardisarjan (Identification cards - Contactless integrated circuit cards - Proximity cards) kanssa, joka määrittelee yleisesti 13,56 MHz taajuudella toimivien kontaktittomien älykorttien ominaisuudet ja tiedonsiirron.
NFC:n standardien ylläpidosta vastaa vuonna 1961 perustettu Ecma International -järjestö. ISO/IEC 18092 ja ISO/IEC 21481 -standardit ovat hallinnollisesti kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 6 -komitean vastuulla, kun taas ISO/IEC 14443 -standardisarjasta vastaa kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 17 -komitea. Suomen osalta yllä mainittujen komiteoiden työtä seuraa ja kansallisia kannanottoja lähettää SFS:n IT-standardisointi.
NFC Forum
Nokia, Philips ja Sony perustivat vuonna 2004 voittoa tavoittelemattoman NFC Forumin, jonka tavoitteena on edistää NFC:n standardointia, kehittymistä ja käyttöönottoa. NFC Forum ei kuitenkaan itse vastaa standardoinnista. Marraskuussa 2007 jäseniä oli yli 130, joukossa myös paljon tunnettuja jäseniä, kuten Mastercard, Microsoft, Motorola, Samsung ja Visa. Jäsenet muodostavat kahdeksan työryhmää, joiden toimialoja ovat muun muassa markkinointi, tekniikan kehitys ja yhteensovittaminen sekä testaus.
Suomalaisten osuus
Suomalaiset VTT, Nokia ja lukuisa joukko muita suomalaisyrityksiä ovat olleet NFC-teknologian kehittäjiä maailmanlaajuisestikin. Vuonna 2009 NFC Forumin työkokous järjestettiin Oulussa. .
Toiminta
Yhteys perustuu sähkömagneettiseen induktioon radiotaajuudella 13,56 MHz. Tiedonsiirtonopeus voi olla 106, 212 tai 424 kbit/s, jotka soveltuvat pienten tietomäärien siirtoon. Suurempia tietomääriä käsiteltäessä NFC:tä voi käyttää avaamaan yhteys, jossa varsinainen tiedonsiirto hoidetaan esimerkiksi Bluetoothilla.
NFC-protokollan mukaisessa kommunikaatiossa on aina kaksi osapuolta. Osapuolet ovat niin sanottu aloitteentekijä sekä kohde. Aloitteentekijä nimensä mukaisesti aloittaa tiedonsiirron, minkä lisäksi se vastaa kommunikoinnista koko tiedonsiirron ajan. Kohde sen sijaan toimii passiivisena osapuolena vastaten aloitteentekijältä saamiinsa pyyntöihin.
Stockmannin Turun-tavaratalo
pienoiskuva|Stockmann Turku Yliopistonkadun kävelykadulta päin. Stockmann Turku on Varsinais-Suomen suurin tavaratalo. Tavaratalossa on Stockmannin lisäksi muun muassa Alko ja S-market. Stockmann sijaitsee Hansakorttelin yhteydessä, Yliopistonkadun kävelykadun varrella. Turun tavaratalo avattiin ensimmäisen kerran vuonna 1982.
Stockmannin Turun tavarataloa johtaa Riikka Mattila.
Kafferipuhveli
Kafferipuhveli eli afrikanpuhveli (Syncerus caffer) on kookas afrikkalainen nautaeläin ja yksi viidestä suuresta Afrikan suurriistaan kuuluvasta eläimestä.
Stockmannin Turun-tavaratalo
Stockmannin Turun-tavaratalon historiaa
Ensimmäiset ideat Stockmannin Turun-tavaratalon perustamisesta ajoittuvat jo 1960-luvulle. Vuonna 1966 Oy Stockmann Ab osti Eerikinkadun ja Brahenkadun kulmasta Julinin tontin, jolta tontin entinen omistaja oli purkanut rakennukset esisopimuksen mukaisesti. Tavaratalon rakentaminen kuitenkin viivästyi, ja lopulta Stockmann sai valmiin tavaratalokiinteistön entisen City-Sokos-tavaratalon paikalta vuonna 1982. TOK:n omistama City-Sokos ehti toimia talossa vuosina 1975–1982.
Kafferipuhveli
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että nimitys ”afrikanpuhveli” vahvistettaisiin tämän lajin ensisijaiseksi suomenkieliseksi nimeksi.
Taksonomia
thumb|vasen|[[Metsäkafferipuhveli (S. c. nanus) poikkeaa ulkonäöltään kapinkafferipuhvelista (S. c. caffer).]] Kafferipuhvelin kuvaili tieteelle Anders Sparrman vuonna 1799. Lajin morfologia vaihtelee huomattavasti sen eri esiintymisalueilla. Tämä on johtanut vaikeuksiin esimerkiksi kafferipuhvelin alalajien määrittelyn suhteen. Osa tutkijoista jakaa kafferipuhvelin alalajit kahteen ryhmään, toinen Itä- ja Etelä-Afrikassa, sekä toinen Länsi- ja Keski-Afrikassa. Itäinen ja eteläinen ryhmä käsittää yhden alalajin Syncerus caffer caffer (kapinkafferipuhveli) ja toinen ryhmä mahdollisesti kolme, S. c. nanus (metsäkafferipuhveli), S. c. brachyceros ja S. c. aequinoctialis. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan tunnusta kahta viimeistä alalajia.
Stockmannin Turun-tavaratalo
Stockmannin Turun-tavaratalon historiaa
Vuonna 1986 tavarataloa laajennettiin. Samana vuonna aloitettiin juuri Turun-tavaratalosta tunnetuksi alennusmyyntikampanjaksi nousseet Hullut päivät.
Mercedes-Benz Formula 1 -sarjassa
Mercedes-AMG Petronas Formula One Team on Mercedes-Benzin Formula 1 -talli.
Stockmannin Turun-tavaratalo
Stockmannin Turun-tavaratalon historiaa
Suurimmat tavaratalon remontit ja laajennukset sijoittuvat 1990-luvun loppupuolelle ja 2000-luvun alkuun. Tavaratalon 2. kerrosta muutettiin vuonna 1997. Vuosina 1999–2000 tavarataloon tuli yhteensä 4 420 neliömetriä lisätilaa, kun toteutettiin mittavan laajennusprojektin ensimmäinen vaihe. Silloin valmistui uusi ullakkokerros, jonne siirtyivät ennen kolmannessa kerroksessa sijainneet tekniikkatilat. Tekniikkatiloilta vapautuneet kolmannen kerroksen neliöt otettiin myyntitiloiksi. Silloin rakennettiin myös liukuportaiden päälle lasikate. Vuosina 2000–2001 toteutettiin laajennuksen toinen vaihe, joka käsitti 560 uutta neliömetriä. Silloin laajennettiin Stockmann Herkku -elintarvikeosastoa uuden Yliopistonkadun kävelykadun alle, jolloin Herkun pinta-ala kasvoi 2 710 neliömetriin.
Mercedes-Benz Formula 1 -sarjassa
Tallin kuljettajina ovat toimineet kausilla – suomalainen Valtteri Bottas ja brittiläinen Lewis Hamilton. Mercedeksellä oli oma Formula 1 -talli kausilla –, ja 1990-luvulta alkaen se on toiminut muutamien tallien moottoritoimittajana. Tehdastalli aloitti kilpailemisen uudelleen tallipäällikkö Ross Brawnin alaisuudessa kaudella.
Kafferipuhveli
Taksonomia
Kaikkien alalajien kannoissa on muiden alalajien kantojen kanssa risteytyneitä yksilöjä. Metsäkafferipuhveli on esimerkiksi lähes kaksi kertaa pienempi, kuin Itä- ja Etelä-Afrikan kapinkafferipuhveli. Kaksi muuta alalajia edustavat näiden kahden välistä tyyppiä.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Imettävä emo [[Ugandassa.]] thumb|vasen|Kafferipuhveleja laumassa. Kafferipuhvelinaaraat ovat uroksia pienempiä Urosten paino on 500-900 kg ja naaraiden 350-620 kg. Ruumiinpituus on 240-340 cm ja säkäkorkeus 148-175 cm. Ruumiinrakenteeltaan kafferipuhveli on raskastekoinen. Sen jalat ovat vantterat, pää suuri ja niska lyhyt. Väritykseltään se on lähes kauttaaltaan musta. Vasikat ovat väriltään aikuisia ruskeampia. Päässä on suuret ja hieman lerpattavat korvat. Sarvet kasvavat sekä uroksilla, että naarailla. Urosten sarvet ovat naaraiden sarvia suurempia. Sarvet kasvavat koukkumaisesti kaartuen ensin alas ja sitten ylös.
Mercedes-Benz Formula 1 -sarjassa
Alfred Neubauerin Mercedes-GP-joukkue
Mercedes palasi kilparadoille Neubauerin johtamana vuonna 1954. Talli saavutti voitot 300SL-autolla Carrera Panamericana -kisassa sekä Le Mansin 24 tunnin kisassa.
Stockmannin Turun-tavaratalo
Stockmannin Turun-tavaratalon historiaa
2010 ja 2020-luvuilla Stockmann on kärsinyt taloudellisista vaikeuksista, joiden johdosta muun muassa Oulun ja kaikki Venäjän tavaratalot suljettiin. Vuonna 2020 Stockmann hakeutui yrityssaneeraukseen ja osana yrityssaneerausohjelmaa ostoskeskusten yhteydessä olevien tavaratalojen vuokrattavia pinta-aloja pienennetään. Tästä syystä Turun Stockmannin kolmannen kerroksen kahvila ja ravintola myös suljettiin.
Mercedes-Benz Formula 1 -sarjassa
Mercedes-Benz Formula 1:ssä 1950-luvulla ja vetäytyminen moottoriurheilusta
Mercedes osallistui Formula 1 -sarjan MM-kilpailuun ensimmäistä kertaa Ranskassa 1954, jossa se otti kaksoisvoiton. Juan Manuel Fangio voitti maailmanmestaruudet vuosina 1954 ja 1955. Mercedeksen kilpatoiminta kuitenkin päättyi vuoden 1955 Le Mansin kisassa tapahtuneen traagisen onnettomuuden jälkeen. Tuossa kisassa Mercedes-kuljettaja Pierre Leveghin auto suistui katsomoon ja 72 ihmistä kuoli ja noin 150 loukkaantui. Saman vuoden joulukuussa Neubauer sai tiedon Mercedeksen vetäytymisestä kilparadoilta. Näinä Grand Prix vuosinaan talli saavutti Fangion mestaruuksien ohella 9 voittoa, 17 palkintosijaa, 8 paalupaikkaa, 9 nopeinta kierrosta ja 139,143 MM-pistettä. Tosin valmistajille MM-pisteitä alettiin jakaa vasta 1958.
Tallin paluu
Talli teki paluun, kun Mercedes-Benz osti yhdessä yhteistyökumppaninsa Aabar Investmentsin kanssa 75,1 prosentin osuuden Brawn GP -tallista marraskuussa 2009 ja vaihtoi sen nimeksi Mercedes GP Petronas F1 Team. Tallipäällikkönä ja osaomistajana jatkoi Ross Brawn. Brawn GP käytti Mercedeksen moottoreita jo debyyttikaudellaan, jolloin se voitti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruudet.
Jenson Button ja Rubens Barrichello jättivät kauden jälkeen Brawnin ja uusi Mercedes-talli joutui etsimään uudet kuljettajat. Marraskuussa 2009 julkistettiin ensimmäisenä Nico Rosbergin sopimus tallin kanssa kaudesta. Rosbergin siirtoa oli pidetty lehdistössä lähes varmana, ja hänen talliparikseen huhuttiin ilman tallipaikkaa olevia Kimi Räikköstä ja Nick Heidfeldia, sekä uransa jo lopettanutta Michael Schumacheria. 23. joulukuuta talli vahvisti tehneensä edellisenä päivänä Schumacherin kanssa kolme seuraavaa kautta kattavan sopimuksen.