cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neoliittinen Lähi-itä
Maanviljelyä edeltävä kausi
Noin 12500 eaa. alkoi Palestiinassa niin sanottu Natuf-kausi, johon liittyi muun muassa pienistä piikiviteristä tehtyjen sirppien valmistusta. Tämä liittyi kasvien keräilyyn, mutta metsästys ja kalastus luonnehtivat tätä aikakautta enemmän. Gaselli oli tärkeä riista. Joidenkin mukaan kiinteä asutus syntyi Natufin aikoihin. Joka tapauksessa samoja leiripaikkoja käytettiin huomattavasti useammin, ja rakennettiin pyöreäpohjaisia savimajoja. Ihmiset asuivat noin 10000 eaa. tiheimmin Palestiinan ja Syyrian alueella, sekä Itä-Irakin ja Lounais-Iranin Zagros-vuorten länsirinteillä. Keski-Eufratissa ja Jordanin laaksossa oli tiheämpää asutusta.
Varhaisin maanviljely
pienoiskuva|220px|Hedelmällinen puolikuu 11000 eaa.
Maanviljely ilmestyi Tell Mureybatin IVA-kerrostumaan noin 8700–8200 eaa. Pian sen jälkeen paikalla alettiin tehdä neliömäisiä taloja. Neliömäiset talot liitetään yleensä paikalla pysyvään maanviljelyasutukseen. Maanviljely levisi PPNA-kaudella ja varhaisella PPNB-lähinnä Syyriaan ja Israeliin. . Keskisellä ja myöhäisellä PPNB-kaudella, syntyi suuria keskuksia ja viljely levisi Turkkiin asti, ainakin Cayonuun ja mahdollisesti  Turkin etelärannikolle, Tällöin obsidiaanikauppa Keski-Turkin kanssa kukoisti. PPNB-kautta luonnehti Zagros-vuorilla mm. asutuskeskukset Jarmo, Tepe Guran Ali Kosh ja Chogha Bonut.
Pehr Isak Cederstein
Pehr Isak Cederstein (21. huhtikuuta 1800 Rauma – 20. lokakuuta 1854 Pori) oli suomalainen tuomari ja Porin pormestari.
Neoliittinen Lähi-itä
Varhaisin maanviljely
Niin sanotulta PPNA-kaudeltakin on nähtävissä merkkejä kulttuurin vaihteluista eri alueilla. Lavantista Pohjois-Syyriaan Murwybatiin ulottunut kulttuuri oli hieman erilainen kuin Pohjois-Irakin Nemrik 9:ää, Zagroksen Zarzia ja Itä-Anatolian Hallan Chemiä luonnehtiva kulttuuri. Esimerkiksi Zagros-vuorten rinteiden kylät Karim Shahir, Zawi Chemi, Asiab ja Ganj Dareh E eivät muistuttaneet Levantin-Pohjois-Syyrian kulttuuria.
Pehr Isak Cederstein
Cedersteinin vanhemmat olivat Ruotsista kotoisin ollut raumalainen tehtailija ja värjäri, kunnallisraatimies Petter Cederstein ja Anna Katarina Thunberg. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1817. Cederstein suoritti kameraalitutkinnon ja tuomarintutkinnon 1828 ja hän oli Turun hovioikeudessa auskultanttina.
Neoliittinen Lähi-itä
Varhaisin maanviljely
Viimeiset pyöreät talot tehtiin Ylä-Mesopotamiassa joskus kalenterivuonna 9000 eaa. Ensimmäiset osin neliömäiset, pyöreänurkkaiset talot tehtiin joskus 9200 kalenterivuotta eaa. Täysin neliömäiset talot ilmestyivät noin 8500 kalenterivuotta eaa. .
Geenitutkimuksilla on tehty arvioita mihin ryhmään varhainen maata viljelevä kansa kuului. Varhainen Lähi-idän maataviljelevä väestö kuului miesten Y-kromosomin haploryhmään G.. Maanviljely alkoi varhaisella neoliittisella kaudella ennen saviastioiden keksimistä ehkä jo 10 000–9500, viimeistään 8500–8000 kalenterivuotta sitten kaudella, jolloin alettiin rakentaa neliöpohjaisia taloja. Neliöpohjaisten talojen sanotaan yleensä liittyvän paikallaan pysyvään asutukseen. Peltojen huolto vaatii asutuksen paikoillaan pysymistä. Ei silti ole varmaa, että kiinteä asutus olisi saanut alkunsa maanviljelystä. Göbekli Tepe, "Napavuori" Kaakkois-Turkissa ajalta noin 9600–8000 eaa. viittaa väestön asettuneen paikoilleen tai ainakin rakentaneen temppeleitä ennen maanviljelyn alkua.
Kaakkois-Turkista Karacadagvuorten läheltä on löydetty luonnonvaraisena kasvavia yksijyvä- ja emmervehnää. 8500–8000 eaa. viljeltiin muutamia viljakasveja, mikä näkyy muutoksina tähkän koossa ja muodossa verrattuna villiviljaan. Viljat olivat emmer- ja yksijyvävehnä ja ohra. Vanhimmat yksijyvä- ja emmerviljalöydöt on tehty Tell Abu Hureyrasta 7600 eaa. Ajalta 8500–7500 eaa. on löydetty monia maanviljelyllä eläviä kyliä. Noin 8000 eaa. viljely alkoi aiemmin gasellinmetsästyksellä eläneessä Tell Abu Hureyrassa Keski-Eufratin varrella. Noin 10500–9000 eaa. siellä oli ollut tilapäistä metsästäjien asutusta, ja noin 8500 eaa. perustettu pysyvä metsästyskylä, jossa oli neliömäisiä taloja.
Varhaisin maanviljelykausi noin 9800–8700 eaa. oli esikeraamista neoliittista kautta, jolloin ei vielä osattu valmistaa saviastioita. Se jaetaan hieman mielivaltaisesti A- ja B-kausiin. A-kaudella talot olivat vielä pyöreitä, B-kaudella neliömäiset yleistyivät ja myös kyliä linnoitettiin. A-kaudella maanviljely oli harvassa jos sitä yleensä oli, B-kaudella varmaa ja leviämässä laajemmalle. B-kaudella oli myös vuohia ja lampaita karjana. Tähän vaiheeseen kuului esimerkiksi varhainen Jerikon linnoitettu kylä 8350 eaa., Aswad ja Tell Mureybat. Muun muassa Jeriko ja Tell Halula kasvoivat myöhäisellä PPNB:llä suuriksi megapaikoiksi, mutta hylättiin PPNB-kauden päätyttyä, ja kylistä tuli keraamisella ajanjaksolla pienempiä. Maanviljely aiheutti ajan mittaan rajuja yhteiskunnallisia muutoksia. Maanviljelyn alkuun näyttää liittyvän myös orjuuden alku mm. varhaisessa Jerikossa.
Varhaisin karjanhoito
Karjanhoito alkoi välillä 9000–7000 eaa., kun vuohi ja lammas otettiin kotieläimiksi. Ihmiset kesyttivät noin 8500 eaa. lampaan ehkä Iranin vuorilla. Tällöin elettiin esikeraamista neoliittista B-kautta. Sika ja vuohi kesytettiin hieman myöhemmin. Ei osata tarkkaan sanoa, missä ja milloin vuohi kesytettiin. Vuohia saattoi olla kotieläimenä jo Turkissa Eufratin yläjuoksun laaksossa sijaitsevassa Nevali Çorissa 9000 eaa. ja Lounais-Iranin Zagros-vuorilla Ganj Darehissa 8000 eaa. Varhaisia vuohia saatettiin pitää Pakistanissa Mehrgarhissa 7000 eaa. ja Keski-Anatoliassa tai Etelä-Levantissa. Vuohen pitämiseen karjana näyttää viittaavan myös löydöt Turkin Cayönüstä 8500–8000 eaa., Syyrian Tell Abu Hureyrasta 8000–7400 eaa., Israelin Jerikosta 7500 eaa. ja Jordanian Ain Ghazalasta 7600–7500 eaa.
Noin 8000–6500 eaa. metsästys oli karjanhoitoa yleisempää.
Varhaisin keramiikka
Saviastioiden tekotaito lienee opittu Itä-Turkissa noin 8500 eaa. Göbekli Tepessä, mutta taito yleistyi Lähi-idässä vasta 7800 eaa. Tiiviit saviastiat helpottivat viljan varastointia suojaan tuholaisilta. Noin 9000 eaa. esiintyi jo kylmätaottuja kupariesineitä, mutta ne olivat hyvin harvinaisia.
Savisia laskurahoja, joita käytettiin kaupanteossa, on löydetty jo vuodelta 8500 eaa. Kauppa laajeni tasaisesti vuosina 9000–6000 eaa. eli aikana, jolloin maanviljely valtasi alaa. Maanviljelyn keksimisen aikoihin Lähi-idän väestö kasvoi löytöpaikoista päätellen huomattavasti.
Ensimmäinen todella hyvin dokumentoitu maanviljelykylä oli Jarmon kylä Irakissa Iranin rajan läheisillä vuorilla. 1950-luvulle asti kuviteltiin, että maanviljely olisi alkanut keitaissa. Mutta kaivauksissa kävi ilmi, että maanviljely elätti Jarmon kylää 7000–5800 eaa. Kylän suora ajoitus on epätarkka, niin kuin monien muidenkin Lähi-idän kylien. Tässä kylässä oli 20–25 taloa ja 100–150 asukasta.
Nauta ja sika muuttivat karjanhoitoa
Nauta lienee kesytetty hieman noin 7000 eaa. jälkeen, sika samoihin aikoihin. Etelä-Turkissa tai Kreikassa. Tällöin maanviljelyä esiintyi jo laajalti ja varmasti. Noin 7000 eaa. eli varhainen maanviljelykylä Ain Ghazal. Samoihin aikoihin Tell Abu Hureyrassa siirryttiin gasellinmetsästyksestä ehkä alle 100 vuodessa lampaiden ja vuohien hoitoon ja viljakasvien viljelyyn. Maatalous levisi tälle alueella viimeistään 7000 eaa. mennessä. Varsinkin Iranin vuorenrinteillä oli riittävästi sadetta villiviljalle. Tässä vielä melko varhaisessa vaiheessa vielä noin 7000 eaa. maanviljely ja karjanhoito olivat vasta toissijaisia elannon hankkimiskeinoja metsästyksen rinnalla.
Kauppa ja sinetit
Noin 6500 eaa. käytiin laajaa kauppaa kiinteiden kylien välillä Lähi-idässä. Sinettejä alettiin valmistaa Kaakkois-Anatoliassa, Levantissa ja Pohjois-Mesopotamiassa noin 6500–6000 eaa. myöhäisneoliittisella ajalla. Sinetin jälki jäi pyöreään savipalaan, ilmeisesti kyse oli jonkinlaisesta kuittauksesta. ja hieman myöhemmin ovia, mikä viittaa yksityisomistuksen vahvaan merkitykseen. Varhaisimmat sinetit on löydetty Halaf-kauden Tell Sabi Abyadista ja Tell Arpatsijahista. Maanviljelyn leviämistä edisti purjehdustaito, joka tunnettiin ehkä jo 10000 eaa., ehkä aiemmin. Esimerkiksi Pohjois-Levantin muinaiset satamat ovat nyt veden alla, koska silloin meren pinta oli matalammalla. .
Neoliittisen kauden väestönkasvu
Väestö kasvoi Lähi-idässä nopeasti neoliittisella kaudella. On arvioitu, että 8000 eaa. Lähi-idässä asui noin 10 000 ihmistä. 4000 eaa. asui jo 3,2 miljoonaa ihmistä. Silloin väestö olisi 320-kertaistunut. Toisten mukaan Lähi-idässä asui 10000 eaa. 200 000 ihmistä, ja 8000 eaa. 5 miljoonaa ihmistä. Tämän jälkeen väestö kasvoi hitaammin, niin että se oli noin 2000 eaa. 10 miljoonaa. Viljely mahdollistaa pinta-alayksikköä kohden huomattavan suuren väestömäärän elämisen, nimenomaan kasteluviljely tuottaa tiheää asutusta.
Aikakaudet
Lyhyt yhteenveto Lähi-idän aikakausista.
Tarkempi Lähi-idän neoliittisen kulttuurin kehitystä valottava aikajako. Aikakausia, jotka liittyvät maatalouden syntyyn Lähi-idässä, ajat kalibroituja radiohiilivuosia.
Näköpiiri (1999–2002)
Näköpiiri oli suomalainen yhteiskunnallinen aikakauslehti, joka ilmestyi vuosina 1999–2002. ”Metapoliittinen” lehti ei määritellyt itseään minkään aatesuunnan edustajaksi, mutta lehden sivuilla käsiteltiin myönteisessä valossa niin sanottua kolmas tie -ajattelua, nationalismia , kommunitarismia ja niin sanottua uutta oikeistoa sekä kritisoitiin arvo- ja talousliberalismia , avointa maahanmuuttopolitiikkaa ja monikulttuurisuutta.
Lehti ilmestyi elinaikanaan vain kolme kertaa. Suunniteltu neljäs numero jäi julkaisematta.
Lehteä julkaisi Julkaisuyhdistys Edistys ry. Lehden perustaja ja vastaava toimittaja oli Tapio Linna. Toimitukseen kuuluivat Tapio Linna, Pekka Palolahti ja Rami Leskinen.
Ulquiorra Cifer
Ulquiorra Cifer (ウルキオラ・シファー, Urukiora Shifā) on fiktiivinen anime- ja mangahahmo Tite Kubon luomassa Bleach-sarjassa. Hän on yksi sarjan päävastustajista. Alkuperäisenä äänenä toimii Daisuke Namikawa.
Yleistä
Hän esiintyy ensimmäisen kerran mangassa 22, luvussa 109 ja animen 113 jaksossa. Hän on Arrancar ja kuuluu espadoihin. Hän on neljäs espada eli hän on neljänneksi vahvin. Hän on Ichigo Kurosakin yksi pahimmista vastustajista Aizenin ja Grimmmjow'n lisäksi.
Ulkonäkö
Kuten useimmilla arrancareilla hänellä on hollow-naamion jäänne kasvoillaan. Ulquioirran naamio on kuin puolikas kypärää, jossa on sarvi, joka peittää hänen päänsä vasenta puolta. Hän on kalpea mies, jolla on mustat hiukset ja vihreät kissamaiset silmät. Hänellä on mustat huulet ja hänen kyntensä ovat mangassa mustat. Kuten kaikki arrancarit, niin hän käyttää valkoisia vaatteitta. Ulquiorran hollow-reikä sijaitsee hänen rintalastassaan ja espada-numero sen vasemmalla puolella. Hänen pituutensa on 169 cm ja paino on 55 kg.
Luonne
Ulquiorra on luonteeltaan hyvin kylmä, melankolinen, hiljainen, sisäänpäin vetäytyvä ja uskollinen Aizenille. Luonteensa vuoksi hän on erittäin kylmä ja välinpitämätön toisia kohtaan. Sen kuulee jopa hänen surullisesta äänestänsä. Hänen kasvoillansa on aina vakava, jopa surullisen näköinen ilme. Sarjan etedessä voitaan huomata usein hänen jäävän pohtimaan asioita itsekseen, mikä kielii hänen sisäänpäin vetäytyneisyydestään. Sisäänpäin kääntyneisyydestä kielii myös se, ettei edes Aizen tai ylipäätään kukaan muu, tiennyt hänen toisesta vapautuksestaan ennen kuin hän käytti sitä Ichigo Kurosakia vastaan. Ulquiorran toisesta vapautuksesta ei siis saanut tietää kuin Ichigo Kurosaki ja Ichigon ja Ulquiorran taistelukentälle saapuneet Orihime Inoue ja Uryū Ishida. Hän uskollisuudestaan kielii se, kuinka kurinalaisesti hän tottelee Aizenia ilman minkäänlaisia vastaväitteitä. Hän on yksi Aizenin uskollisimmista alaisista, sillä useat Arrancarit ovat joko väheksyneet tai kapinoineet Aizenin käskyjä vastaan tai jopa yrittäneet pettää hänet. Jopa Gin Ichimaru yritti tappaa Aizenin bankaillansa.
Voimat
Ulquiorra on yksi neljästä Espadojen Vasto Lordesta, joka tekee hänestä uskomattoman voimakkaan. Hänen Espada numeronsa on 4, joten häntä pidetään 4 voimakkaimpana Espadana. Tämä on kuitenkin pelkkää harhaluuloa, koska Ulquiorra on ainoa Arrancar, joka on onnistunut saavuttamaan toisenkin miekan vapautuksen (joka 5–10-kertaistaa ensimmäisen vapautuksen voimat, joka myös moninkertaistaa hänen voimansa). Tämä tekee Ulquiorrasta espadojen voimakkaimman jäsenen. Ulquiorran kykyihin kuuluu muun muassa luoda tyhjästä keihäitä, joiden kosketuksesta syntyvä räjähdys vastaa atomipommia.
Esiintyminen sarjassa
Ulquiorra tavataan ensimmäisen kerran sarjassa kun hän saapuu ihmisten maailmaan espada-Yammyn kanssa tiedustelutehtävän merkeissä. Kaksikko kohtaa paikalle saapuneen Yasutora Sadon, jonka apuna toimii Orihime Inoue, joka ei voi kykyjensä vuoksi taistella, sillä Soul Societyssa hänen taistelukykynsä tuhottiin, jolloin hänelle jäi vain kilpi- ja parannusvoimat. Yammy voittaa helposti Sadon aiheuttaen tälle vakavia vammoja hänen oikeaan käteensä. Yammy on aikaisessa käydä Orihimen kimpuun kunnes Ichigo Kurosaki saapuu paikalle. Ichigo aloittaa taistelun Yammyn kanssa. Ichigo näyttää ensin olevan voitolla – jopa niin paljon että hän onnistuu bankainsa avulla leikkaamaan Yammylta käsivarren irti. Kuitenkin kesken taistelun Ichigon sisäinen hollow alkaa häiritä Ichigoa, mitä Yammy käyttää hyväkseen hyökkäämällä Ichigon ja Orihimen kimppuun. Pian paikalle saapuu Kisuke Uraha ja Yoruichi, joista Yoruichi puolestaan alkaa löylyttää Yammya. Yoruichi luulee Yammyn hävinneen, kunnes tämä käyttää ceroa, jonka Kisuke torjuu shikainsa avulla. Kisuke käyttää shikainsa hyökkäyskykyä Yammya vastaan, mutta sivussa seissyt Ulquiorra pelastaa Yammyn tuhomalla yhdellä käden liikkeellä Uraharan hyökkäyksen.
Ahlgrens Bilar
thumb|250px|right|Ahlgrens Bilar -makeisia. Ahlgrens Bilar on ruotsalaisen Fredrik Ahlgrenin kehittämä makeinen. Ahlgrens Bilar kuuluu Cloetta-konsernin tuotteisiin. Ahlgrens Bilarit ovat auton muotoisia vaahtokarkkeja, ja niitä myydään neljää erilaista vaihtoehtoa: Original, Saltlakrits, Sursockrade ja Choco.
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1935
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Oslon Frogner-stadionilla 16.-17. helmikuuta 1935.
Ahlgrens Bilar
MTV3 palkitsi kesä–heinäkuussa kanavalla esitetyistä mainoksista Bilar-mainoksen ”Kuukauden parhaat sekunnit” -palkinnolla. Bilar-makeisten Suomen-lanseeraus nimettiin AdProfit-kilpailussa vuoden 2011 kampanjaksi. Vuoden huiput -kilpailussa 2012 Bilar-makeisten mainonta sai kaksi hopeahuippua.
Asko Tarkka
Asko Kalle Sakari Tarkka (24. toukokuuta 1929 Tampere – 25. elokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen juristi ja yritysjohtaja. Hän sai varatuomarin arvon 1961 ja vuorineuvoksen arvonimen 1980. Hän oli Huhtamäki-yhtymän toimitusjohtaja 1976 –1989.
Hän oli Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen puheenjohtaja 1980-1985, Pohjolan hallintoneuvoston varapuheenjohtaja 1988-1992 ja KOP:n 1989-1993.
Perhe
Asko Tarkan vanhemmat olivat hallintoneuvos Kaarlo Tarkka ja opettaja Helmi Hellberg, puoliso (1957-) FK Pirjo Kourula ja lapset Leea (s. 1958), Timo (s. 1960) ja Kai (s. 1965).
The Last Encore
The Last Encore on hollantilaisen progressiivista rockia soittavan Kayak-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin alun perin vuonna 1976 ja CD:nä vuonna 1995, josta tehtiin vielä uusintapainos vuonna 2002.
Kappaleet "Still My Heart Cries For You" ja "Do You Care" julkaistiin Hollannissa myös singleinä.
Albumin valmistumisen jälkeen alkuperäisjäsen ja rumpali Pim Koopman lähti yhtyeestä ja palasi siihen vasta 1999.
Lombardian ympäriajo 2019
Bauke Mollema voitti kilpailun karattuaan kärkimiesten ryhmästä toiseksi viimeisessä nousussa Civigliossa 18 kilometriä ennen maalia. Seuraaville sijoille ajaneet Alejandro Valverde, Egan Bernal ja Jakob Fuglsang hävisivät hänelle 16 sekuntia.
Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Galantti tyyli
Galantti tyyli on taidemusiikin eräs tyylikausi. Aikakausi sijoittuu ajanjaksolle n. 1720–1775. Rokokoota musiikissa vastannut galantti tyyli sai alkunsa Ranskasta. Tyylille on tunnusomaista muodon kepeys, vapautuneisuus, laulavuus ja kuulijan tunteisiin vaikuttaminen. Barokin tyyliin verrattuna galantti tyyli ei ollut enää sidonnainen kenraalibassoon eikä polyfonisiin rakenteisiin. Galanttia tyyliä esiintyi yhtä aikaa perinteisen barokin kanssa, sekä myös koko siirtymäkauden klassismiin asti.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)
thumb|Elisabeth Charlotte, Orléansin herttuatar 67-vuotiaana. [[Hyacinthe Rigaud|Hyacinthe Rigaud’n maalaus vuodelta 1719.]]
Elisabeth Charlotte, Pfalzin prinsessa, Orléansin herttuatar (27. toukokuuta 1652 Heidelberg – 8. joulukuuta 1722 Saint-Cloud) (lempinimeltään Liselotte), oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n nuoremman veljen Orléansin herttuan Filip I:n vaimo. Elisabeth Charlottesta ja hänen miehestään sai alkunsa nykyinen Orléansin suku. Hänen poikansa Filip II, Orléansin herttua oli Ranskan sijaishallitsija Ludvig XV:n alaikäisyyden aikana. Hän oli myös Englannin kuningashuoneen lähisukulainen, sillä hänen isoäitinsä oli Englannin kuninkaan Jaakko I:n tytär ja Yrjö I oli hänen serkkunsa. Hänet tunnetaan parhaiten laajasta kirjeenvaihdostaan kuninkaallisille sukulaisilleen kaikkialla Euroopassa. Elisabeth Charlottea kutsuttiin usein lyhyesti nimellä "Madame."
HMS Dunkirk (D09)
HMS Dunkirk (viirinumero D09) oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodassa lopulla vesillelaskettu Battle-luokan hävittäjä.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)
Lapsuus
Liselotte oli lapsena poikamainen rasavilli, joka tahtoi pitää oman päänsä. Hänen elämänhalunsa purkautui vallattomuutena ja kepposina. Hän on myös vanhemmilla päivillään uskonut isänsä sisarelle kirjeessä, että olisi tahtonut mieluummin olla poika. Kuullessaan lapsena kerrottavan satua tytöstä, joka oli muuttunut pojaksi siitä syystä, että oli paljon hyppinyt ja juossut, hänkin ryhtyi harjoittelemaan innokkaasti korkealta hyppäämistä.
HMS Dunkirk (D09)
Valmistus
Alus tilattiin 24. maaliskuuta 1943 Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1945 ja valmistui 27. marraskuuta 1946. Aluksen ensimmäinen päällikkö J. Smallwood vastaanotti tehtävän maaliskuussa 1946.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)
Avioliitto Orléansin herttuan kanssa
thumb|left|Orléansin herttua Filip I, Elisabeth Charlotten aviomies. Vuonna 1671 Elisabeth Charlotte meni naimisiin Ranskan kuninkaan veljen, Orléansin herttuan Filip I:n kanssa (häntä kutsuttiin nimellä Monsieur), jonka vaimo Englannin Henriette oli kuollut vuotta aiemmin. Koska Elisabeth Charlotte oli protestantti, hänen täytyi kääntyä katolilaiseksi mennäkseen naimisiin Ranskan prinssin kanssa. Kääntyessään katolilaiseksi Liselotte menetti oikeutensa Englannin kruunuun, vaikka ne olivat suuremmat kuin Yrjö I:n (Yrjö I oli sukua Jaakko I:lle äitinsä puolelta, kun taas Liselotte isänsä puolelta). Liselotten aviomies Filip on historian kuuluisimpia homoseksuaaleja. Filipin kiinnostus kohdistui pukuihin ja jalokiviin, juhliin ja etikettiin, taide-esineisiin ja nuoriin poikiin. Kuuluisa muistelmienkirjoittaja Saint-Simonin herttua kuvaa häntä seuraavasti:
Koska Liselotte oli vaalea, roteva ja poikamainen saksatar, Filip näytti hänen rinnallansa vaimonsa vaimolta. Nähtyään ensi kerran vaimonsa Filip tuskaili ystävilleen, ettei ikinä suoriutuisi urakastaan. Filipin epätoivosta huolimatta pari sai kolme lasta. Sen jälkeen he sopivat yhteisesti nukkumisesta eri vuoteissa. Liselotte inhosi aviomiestään ja tämän irstasta elämäntyyliä.
HMS Dunkirk (D09)
Palvelus
Vuoden 1946 lopulla alus liitettiin 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se oli Välimerellä seuraavat kaksi vuotta. Helmikuussa 1949 tehtiin päätös aluksen siirrosta reserviin ja poistettiin palveluksesta maaliskuussa Londonderryssä. Alus sijoitettiin Devonportiin, missä sitä käytettiin lämmittäjien koululaivana osana HMS Raleighia.
HMS Jutland (D62)
Valmistus
Alus tilattiin 24. maaliskuuta 1943 Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1944. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1946 ja valmistui 30. huhtikuuta 1947.
HMS Dunkirk (D09)
Palvelus
Alus palautettiin 20. toukokuuta 1958 palvelukseen Portsmouthissa päällikkönään J. Nash. Se lähti 7. kesäkuuta Gibraltarin kautta Välimerelle. Aluksen konehuoneessa syttyi 1. heinäkuuta tulipalo. Se oli Kyproksen valvontaosaston mukana 4. heinäkuuta Famagustan edustalla, mihin sisältyi vierailu Beirutissa.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)
Avioliitto Orléansin herttuan kanssa
Filip piti Liselottesta kuitenkin enemmän kuin ensimmäisestä vaimostaan Henriettestä, joka juonitteli ja jolla kenties oli rakastajia. Hovilaiset panivat merkille, että kuningaskin oli tyytyväinen veljensä vaimoon. Liselottella oli aviomiehensä silmissä muuan suuri etu: hän ei piitannut jalokivistä, joten Filip saattoi käyttää koko varastonsa omien pukujensa koristeluun. Joku kysyi kerran heidän pieneltä pojaltaan Chartesin herttualta, pitikö tämä hienoista puvuista "Enemmän kuin Madame mutta en yhtä paljon kuin Monsieur", kuului vastaus. Liselotte ei piitannut alkuunkaan ulkoasustaan.
HMS Dunkirk (D09)
Palvelus
Alus oli 8. elokuuta Civitavecchiassa, mistä se teki vierailun Istanbulissa ennen paluuta Kyproksen valvontaan. Alus vieraili 27. marraskuuta Haifassa HMS Sheffieldin ja HMS Trafalgarin kanssa ja palasi 2. joulukuuta Maltalle, missä se osallistui laivaston mukana joulukuun puolivälissä sotaharjoitukseen Palmanlahdella.
Alus saapui 18. maaliskuuta 1963 viimeisen kerran Plymouthiin. Seuraavan vuoden se oli majoitustilana Devonportissa, mistä hylky hinattiin marraskuussa 1965 romutettavaksi. Se saapui 22. marraskuuta Shipbreaking Industriesille Faslaneen, missä se romutettiin.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)
Elämä Ranskan hovissa
Liselotte oli luonteltaan ujostelematon ja suorapuheinen eikä koskaan kunnolla tottunut Versailles’n hovin monimutkaiseen etikettiin ja juhlallisiin menoihin. Kuninkaan veljen puolisona hänen asemansa oli kuitenkin korkea Versaillesin hovin arvoasteikossa. Liselotte kuvaa päiväänsä seuraavasti: Hän nousi kello yhdeksän ja meni paikkaan, jonka jokainen voi arvata. Sitten hän rukoili, luki kolme lukua Raamatusta, pukeutui ja otti vastaan vieraita. Yhdeltätoista hän luki ja kirjoitti tunnin ajan. Kappelissa käyntiä seurasi päiväateria suunnilleen kahdelta. Milloin ei menty metsästämään, hän luki ja kirjoitti, kunnes oli lähdettävä kuninkaan illalliselle varttia vaille yksitoista. Liselotte oli ihastunut metsästykseen ja ratsasti hurjaa vauhtia, jopa kahdeksan tuntia päivässä, yli kuusikymmenvuotiaaksi asti. Hän piti eläimistä, ja hänellä oli useita lemmikkejä: mm. pieniä koiria, papukaija ja kesy sorsa. Hän keräili myös mitaleita ja kivinäytteitä.
Suurimman osan ajastaan Liselotte vietti kuitenkin pienessä huoneessa, jonka seinät olivat täynnä saksalaisten ruhtinaiden muotokuvia. Siellä hän kirjoitti kirjeitä, vähintään kolmekymmentä sivua päivässä. Hän kirjoitti mm. tytärpuolilleen Savoijin herttuattarelle ja Espanjan kuningattarelle, saksalaisille sukulaisilleen ja saksalaiselle yleisnerolle Gottfried Leibnizille. Liselotten kirjeet kuuluvat parhaaseen lähdeaineistoon, mitä elämästä Versaillesin hovissa on, mutta ne eivät ole täysin luotettavia. Kuten myöhemmin Saint-Simonilla, oli Liselottellakin monia ennakkoluuloja ja hänellä oli taipumus keksiä valheita niiden tueksi.
Filip kuoli vuonna 1701. Yllättävää kyllä, Liselotte suri puolisonsa kuolemaa. Hän oli juuri oppinut sietämään miestään, sellaisena kuin tämä olikin, ja hän pelkäsi, että hänen täytyisi lähteä hovista ja mennä luostariin. Hän sai kuitenkin jäädä Versaillesiin.
Sijaishallitsijan kausi
Ludvig XIV kuoli 76-vuotiaana vuonna 1715. Koska hänen seuraajansa Ludvig XV oli alaikäinen, Liselotten pojasta, Orléansin herttuasta Filip II:sta tuli hänen sijaishallitsijansa, ja hovi muutti pois Versailles’sta. Vaikka Liselotten oli ollut aluksi vaikea tottua hovin monimutkaisiin seremonioihin, hän ikävöi Aurinkokuninkaan aikaista "loistavaa hovielämää." Liselotte sai istua kunnia-aitiossa vuonna 1722 Ludvig XV:n kruunajaisissa. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna Saint-Cloudin palatsissa. Hänet haudattiin Saint-Denis’n basilikaan.
Jälkeläiset
thumb|Elisabeth Charlotte ja hänen lapsensa, vasemmalla Elisabeth-Charlotte, Lothringenin herttuatar, ja oikealla [[Filip II (Orléans)|Chartesin herttua Philippe. Pierre Mignardin maalaus noin vuodelta 1680.]]
Jaffrey
Jaffrey on kunta New Hampshiressä, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Cheshiren piirikunnassa. Vuonna 2009 kunnassa arvioitiin olevan 5 736 asukasta. Noin puolet niistä asuu samannimisessä keskuskylässä, joka sijaitsee Contoocookjoen varrella. Jaffreyssä on Mount Monadnock -vuori, jonka on sanottu olevan Fujin jälkeen maailman toiseksi suosituin vuori retkeilyyn. Mount Monadnock sijaitsee Monadnockin osavaltionpuistossa.
François-Philippe Champagne
François-Philippe Champagne (s. 25. kesäkuuta 1970) on kanadalainen liberaalipuolueen poliitikko, joka on toiminut Kanadan ulkoministerinä marraskuusta 2019 alkaen. Hänet valittiin maan parlamentin edustajainhuoneeseen Quebecin Saint-Maurice—Champlainin äänestysalueelta vuoden 2015 vaaleissa. Hän on toiminut aiemmin Justin Trudeaun hallituksen ulkomaankauppaministerinä 2017–2018 ja infrastruktuuriministerinä 2018–2019.
Champagne varttui Quebecin Shawiniganissa ja opiskeli muun muassa Université de Montréalissa. Hän on koulutukseltaan lakimies ja toiminut aiemmin liike-elämässä, muun muassa kansainvälisen sähkötekniikkakonsernin ABB:n ylimmässä johdossa.
William Marttila
William Erick Marttila (6. maaliskuuta 1884 Simo – 1963 Palm Beach, Florida) oli amerikansuomalaisen työväen- ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja sekä maatalouden tutkija.
Marttila kävi kansakoulun, oli sepän opissa ja liittyi Kemin työväenyhdistykseen. Vuonna 1900 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli maatalousopistossa. Marttila liittyi amerikansuomalaiseen työväenliikkeeseen vuonna 1906. Hän työskenteli Toverin, Työmiehen ja Eteenpäin-lehden liikkeenhoitajana sekä perustamansa Pelto ja Koti -lehden toimittajana. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön suuntataisteluissa vuonna 1914 Marttila kuului radikaaleihin ja 1920-luvulla kommunisteihin, joista hän erosi vuonna 1931.
Marttila oli perustamassa useita osuusliikkeitä, työskenteli niiden liikkeenhoitajana ja kirjoitti ahkerasti osuustoiminnasta. Hänen kirjallisesta tuotannostaan merkittävin on Maataloudellinen käsikirja.
Martunin piiri
200px|thumb|right|Martunin piiri (oranssilla) Vuoristo-Karabahin kartalla. Martunin piiri on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 951,2 neliökilometriä. Asukkaita on 23 200 henkeä (vuonna 2005).
Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut piiri on perustettu vuonna 1930. Armenialaisten osuus piirin väestöstä laski 93,6 prosentista vuonna 1939 79,3 prosenttiin vuonna 1979. Samaan aikaan azerien osuus nousi 4,6 prosentista 19,8 prosenttiin.
Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Martunin piiriin myös varsinaisen Azerbaidžanin puolelta vallattuja alueita. Neuvostoaikaisen piirin itäisin osa on azerien miehittämä. Nykyisellään piiri rajoittuu luoteessa ja lännessä Vuoristo-Karabahin tasavallan Askeranin piiriin, etelässä Hadrutin piiriin sekä idässä ja koillisessa Azerbaidžaniin. Hallinnollinen keskus on Martunin kaupunki, josta on 50 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,8 % on armenialaisia.
Granaattiomena
Granaattiomena (Punica granatum) on rantakukkakasvien heimoon kuuluva lehtipuu, jonka hedelmät ovat syötäviä. Se on kotoisin Keski-Aasiasta ja sitä on viljelty Kaukasuksen ja Välimeren seuduilla tuhansien vuosien ajan. Kasvista käytetään myös nimeä karthagonomena. Sen hedelmä on useissa kulttuureissa ollut hedelmällisyyden symboli runsaan siemenmääränsä vuoksi.
Sulkapallo kesäolympialaisissa 1992
Vuoden 1992 kesäolympialaisisten sulkapallo järjestettiin 28. heinäkuuta – 1. elokuuta 1992 Barcelonassa. Tapahtumia oli neljä: miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit. Sulkapalloon osallistui 177 urheilijaa (93 miestä ja 84 naista) 36 eri maasta. Nuorin osanottaja oli Esther Sanz (17 vuotta ja 235 päivää) Espanjasta ja vanhin Stefan Frey (33 vuotta ja 74 päivää) Saksasta.
Granaattiomena
Granaattiomena ei nimestään huolimatta ole kovin läheistä sukua omenoille, sillä ne kuuluvat eri heimoihin ja lahkoihinkin.
Ulkonäkö ja koko
Granaattiomena on pensas tai pieni puu, 2–3 metriä korkea. Sen oksat ovat poikkileikkaukseltaan nelikulmaisia. Lehdet ovat kiiltäviä ja soikeita 2–9 cm pitkiä ja 1–2 cm leveitä. Lehtiruoti on 2–10 mm pitkä.
Granaattiomenan hedelmä on suunnilleen omenan kokoinen. Sen kuori on punertava, kova ja hieman nahkamainen.
Levinneisyys
Granaattiomenan tärkeimmät viljelyalueet ovat Egypti, Israel, Saudi-Arabia, Irak, Iran, Afganistan, Pakistan, Intia, Bangladesh, Myanmar ja eteläinen Kiina. Euroopassa viljelyä on ainakin Ranskassa, Espanjassa ja Kreikassa. Yhdysvalloissa sitä viljellään Kaliforniassa ja Arizonassa.
Käyttö ja ravintoarvot
Granaattiomenasta käytetään sisus eli malto ja siemenet, sillä hedelmälihan väliseinät sisältävät pahanmakuista happoa. Hedelmän voi esimerkiksi puristaa mehuksi, se sopii muun muassa smoothieihin ja muihin juomiin. Punaiset siemenet puolestaan sopivat hyvin salaatteihin, rahkoihin ja koristeeksi esimerkiksi leivonnaisiin. Puun lehdistä ja kaikista kuoriosista saadaan myös runsaasti tanniineja, joita on käytetty nahan parkitsemisessa. Granaattiomenapuun kukista ja hedelmän kuoresta valmistetaan väriaineita ja kaarnasta hyönteismyrkkyjä.
Punaisena elintarvikeväriaineena käytettävä grenadiini tehdään granaattiomenasta.
Kuivatut granaattiomenan siemenet ovat hieman tahmeita ja väriltään mustia tai punaisia. Siemenet on murskattava huhmareessa, sillä ne ovat niin tahmeita, että jäävät kiinni tehosekoittimen terään. Murskattuja siemeniä sirotetaan joskus mausteeksi puuroon.
Granaattiomenan siemeniä käytettiin antiikin Kreikassa raskauksien ehkäisyyn ja keskeytykseen.
Granaattiomenan siementen rubiinimainen, syvänpunainen, väri on merkki niiden sisältämästä antioksidanttien suuresta määrästä. Antioksidantit ovat yhdisteitä, jotka estävät vapaiden radikaalien aiheuttamia soluvaurioita, antioksidanttipitoista ruokaa voidaankin pitää hyvänä ennaltaehkäisijänä moniin sairauksiin ja ainakin joihinkin ikääntymisen mukanaan tuomiin muutoksiin. Esimerkiksi granaattiomenamehun antioksidanttinen kapasiteetti on 2 860 yksikköä 100 grammaa kohti ja näin ollen se asettuu samaan kategoriaan luumumehun, goji-marjojen ja melonimehun kanssa. Lisäksi granaattiomena sisältää monia vitamiineja, kuten C, B9, B5 ja K, kivennäisaineita, kuten kaliumia ja sinkkiä sekä mikroravinteita.
Mytologia
Kreikkalaisessa mytologiassa granaattiomena oli pyhitetty Afroditelle, joka istutti sen ensimmäisenä Kyproksen saarelle. Se symbolisoi naisen hedelmällisyyttä.
Demeterille kirjoitetussa Homeerisessa hymnissä kerrotaan, miten Haades, Manalan hallitsija, olisi huijannut Persefonea ja saanut tämän syömään granaattiomenan siemeniä. Tämän johdosta Persefone oli pakotettu viettämään aina osan vuodesta Haadeksen kanssa Manalassa. Tämä oli myös saanut aikaan Persefonen steriiliyden.
Sérgio Vieira de Mello
thumb|Sérgio Vieira de Mello Sérgio Vieira de Mello (15. maaliskuuta 1948 – 19. elokuuta 2003) oli brasilialainen diplomaatti, joka työskenteli Yhdistyneissä kansankunnissa yli 30 vuotta. Vieira de Mello syntyi Rio de Janeirossa, opiskeli filosofiaa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa, ennen kuin aloitti uransa YK:ssa 21 ikäisenä.
Hän aloitti työskentelynsä YK:n pakolaiskomissiossa (UNHCR) 1969 ja oli Bangladeshissa sen itsenäistyessä 1971. Hän toimi Kyproksella 1974 Turkin miehityksen jälkeen ja vietti kolme vuotta Mosambikissä UNHCR:n toiminnoista vastaavana maan itsenäistymistä 1975 seuranneen sisällissodan aikana. Seuraavat kolme vuotta hän oli Perussa.
Vuonna 1996 hänestä tuli YK:n pakolaisavun varakomissaari ja humanitaarisen ja hätäavun varapääsihteeri kaksi vuotta myöhemmin. Hän oli YK:n erikoislähettiläs Kosovossa sodan jälkeen 1999. Joulukuusta 1999 toukokuuhun 2002 YK:n väliaikainen hallintojohtaja Itä-Timorilla.
Toukokuussa 2003 Vieira de Mello nimitettiin YK:n erityislähettilääksi Irakiin. Hän sai surmansa hyökkäyksessä Canal-hotelliin Bagdadissa 19. elokuuta 2003. Irakin al-Qaida ilmoitti tehneensä itsemurhaiskun.
Vieira de Mellon kuolemaa surtiin Brasiliassa virallisella kolmen päivän suruajalla. Itä-Timorin pääkaupungissa hänelle omistettiin katu. Vieira de Mello oli naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hänet haudattiin Geneven Cimetière des Rois'lle (Ritarien hautausmaa).
Anna Lindhin murha
Anna Lindh, Ruotsin ulkoministeri, murhattiin tukholmalaisessa NK-tavaratalossa 10. syyskuuta 2003.
Lukija-asiamies
Lukija-asiamies toimii sovittelijana sanomalehden ja sen lukijoiden välisissä lehden journalistista sisältöä koskevissa kiistoissa.
Anna Lindhin murha
Tapahtumien kulku
Lindh ja hänen ystävänsä olivat etsimässä vaatteita tulevaan tv-esiintymiseen. Samoihin aikoihin murhaaja Mijailo Mijailović kuljeskeli tavaratalossa katsellen pintapuolisesti vaatteita. Tullessaan liukuportaista hän tunnisti Anna Lindhin. Kohtaaminen oli täysin sattumanvarainen, eikä suunniteltu. Teolla ei katsota olleen poliittisia syitä. Tekijä ei ollut kovin kiinnostunut politiikasta. Murhaajalla oli puukko usein mukanaan, koska tunsi olonsa vainotuksi ja turvattomaksi. Liukuportaista tullessaan hän kertoi sisäisen äänen (hänen omalla äidinkielellään serbokroatialla) toistuvasti käskeneen hyökätä Anna Lindhin kimppuun.
Lukija-asiamies
Suomessa ensimmäisen lukija-asiamiehen (läsarombudsman) nimitti Hufvudstadsbladet, lähinnä ottamaan vastaan palautetta lehden ulkoasu-uudistuksesta. Hufvudstadsbladetin lukija-asiamies nimitettiin lehden toimituksen sisältä. Suomen ensimmäinen lehden toimituksesta riippumaton lukija-asiamies oli Keskisuomalaisen vuoden 1999 alussa nimittämä Kalevi Kivistö. Nyt Keskisuomalaisen lukija-asiamiehenä toimii Arvi Lind.
Anna Lindhin murha
Tapahtumien kulku
Lindhin ystävä joutui seuraamaan avuttomana vieressä, kun murhaaja puukotti Lindhiä vatsan seutuville, osuen muun muassa maksaan. Paikalle hälytettiin nopeasti apua ja alkoi puukottajan ajojahti.
Lindhin ensiapu ja kuljetus sairaalaan
Puukotuksen jälkeen Lindh pyysi ystävätärtään soittamaan hänen perheelleen. Paikalla olleet muut ihmiset yrittävät tyrehdyttää verenvuodon. Lindh vastaili paikalle tulleiden ensihoitajien kysymyksiin ja oli ambulanssiin kannettaessa tajuissaan. Sairaalassa kuitenkin todettiin, että hänen mahdollisuutensa jäädä henkiin olivat pienet. Yhdeksän tuntia kestäneen leikkauksen jälkeen annettiin tieto, että Lindhin tila on hieman kohentunut. Tunti leikkauksen jälkeen hänen tilansa heikkeni ja hänet vietiin uuteen leikkaukseen. Aamulla 11. syyskuuta kello 5.29 ilmoitettiin, että Anna Lindh oli kuollut saamiinsa vammoihin.
Lukija-asiamies
Maailmalla lukija-asiamiehiä ovat nimittäneet mm. ruotsalainen Dagens Nyheter, brittiläinen Guardian ja yhdysvaltalainen New York Times.
Paavo Kiuru
thumb|right|200px|Pastori Paavo Kiuru Paavo Vilhelmi Kiuru (11. helmikuuta 1907 Kivennapa – 10. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Paavo Kiurun vanhemmat olivat Esa Kiuru ja Maria Seppänen.
Anna Lindhin murha
Murhaajan toiminta murhan jälkeen
Murhan jälkeen murhaaja heitti verisen puukon liukuportaisiin, josta asiakas nosti sen ja toimitti puukon vartijalle. Myöhemmin murhaaja heitti lippalakkinsa ja puukon punaisen tupen roskikseen. Välittömästi tämän jälkeen hän pyrki leikkauttamaan hiuksensa parturiin, jonojen vuoksi siinä kuitenkaan onnistumatta. Hän jatkoi matkaansa taksilla aikeenaan polttaa vaatteensa metsässä. Vaatteiden polttaminen kuitenkin epäonnistui. Tämän jälkeen hän oli pakoillut kaverinsa luona muutamia päiviä. Poliisi teki myöhemmin kotietsinnän asuntoon, löytäen murhaajan leikattuja hiuksia. Myöhemmin myös murhaajaa kuljettanut taksinkuljettaja ilmoittautui poliisille.
Murhaa arveltiin aluksi poliittiseksi ja sen liittyneen muutamia päiviä myöhemmin järjestettyyn kansanäänestykseen euron käyttöönotosta.
Politiikassa Lindh vastasi myös mm. EU:n rahoituksesta Palestiinaan. Lindh vastusti Israelin siirtokuntien rakentamista Palestiinalaisalueille Lindh vaatien EU:n boikottia isrealilaisille tuotteille. EU:n ollessa Israelin suurin kauppakumppani, boikotti olisi pakottanut Israelin muuttamaan siirtokuntapolitiikkaansa.
Murhaajan kiinniotto
Poliisi otti 15. syyskuuta kiinni murhasta 35-vuotiaan miehen todennäköisenä epäiltynä. Mies vangittiin 19. syyskuuta, mutta päästettiin vapaaksi 25. syyskuuta vapautettuna kaikista syytteistä. Poliisi pidätti Mijailo Mijailovićin 24. syyskuuta todennäköisin syin epäiltynä murhasta. Mijailović tunnusti murhan 6. tammikuuta 2004. Tukholman käräjäoikeus tuomitsi Mijailovićin 23. maaliskuuta elinkautiseen vankeuteen.
Mijailović valitti tuomiostaan Svean hovioikeuteen, joka tuomitsi hänet 8. heinäkuuta oikeuspsykiatriseen hoitoon. Päätöksestä valitettiin korkeimpaan oikeuteen, joka tuomitsi Mijailovićin murhasta elinkautiseen.
Profeetta Elian kirkko
Profeetta Elian kirkko voi viitata muun muassa seuraaviin kirkkoihin:
Słupskin piirikunta
Słupskin piirikunta on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 98 686. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Damnica, Dębnica Kaszubska, Główczyce, Kępice, Kobylnica, Potęgowo, Słupsk, Smołdzino ja Ustka. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Słupskin piirikunnan asukkaista 50,1 prosenttia oli naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,9 prosenttia ja eläkeikäiset 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 889 lasta. Słupskin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 92 241 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
UnSun
UnSun on puolalainen goottimetallia soittava yhtye, jonka on perustanut death metal -yhtye Vaderin ex-kitaristi Maurycy Stefanowicz vuonna 2006.
Kokoonpano
Entiset jäsenet
Diskografia
Studioalbumit
Demot
Máximo González
Máximo González (s. 20. heinäkuuta 1983 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 58 heinäkuussa 2009 ja nelinpelissä sijalla 46 syyskuussa 2008. Nelinpelissä hän on voittanut yhden ATP-turnauksen.
González voitti vuonna 2008 Valencian nelinpeliturnauksen yhdessä Juan Mónacon kanssa. Vuonna 2009 González pääsi Ranskan avoimissa kolmannelle kierrokselle voitettuaan Mardy Fishin ja Andreas Seppin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Tommy Robredolle.
Jacqueline Legere
Jacqueline Legere (s. 22. lokakuuta 1991) on kanadalainen alamäkiluistelija. Legere sijoittui kaudella 2015 Red Bull Crashed Icen kokonaispisteissä toiseksi.
Legere debytoi Red Bull Crashed Icessä kaudella 2012. Kaudella 2015 hän sijoittui sarjan kokonaispisteissä toiseksi Suomen Salla Kyhälän jälkeen. Kaudella 2016 hän saavutti avausvoittonsa Münchenin osakilpailusta.
Hundertwasserhaus
thumb|Rakennuksen julkisivua Hundertwasserhaus on vuosina 1983–1986 rakennettu, taiteilija Friedensreich Hundertwasserin ja arkkitehti Joseph Krawinan suunnittelema persoonallinen asuinkerrostalo Wienissä. Yhdeksi Itävallan pääkaupungin maamerkeistä muodostunut rakennus sijaitsee Wienin 3. kaupunginosassa osoitteissa Kegelgasse 34-38 ja Löwengasse 41-43.
Hundertwasserhaus sisältää 52 huoneistoa, neljä toimistoa sekä 16 yksityistä ja kolme yhteistä terassia, jotka ovat kaikki pohjapiirustuksiltaan erilaisia. Talon huoneet ovat eri muotoisia kuten kolmi- ja vinokulmaisia, sen lattiat ja käytävät ovat epätasaisia ja käyriä. Rakennuksen ulkoseinässä eri huoneistot on maalattu eri väreillä, ja asukkailla on "ikkunaoikeus" eli lupa koristella talon julkisivua niin pitkälle kuin he omasta ikkunastaan ylettyvät. Rakennuksen katolla on multaa ja siellä kasvaa ruohoa, lisäksi talossa on yhteensä 250 puuta ja pensasta; Hundertwasser halusi antaa puille ja pensaille takaisin sen tilan, joka niiltä oli viety kun tontti rakennettiin. Lisäksi paikalla aiemmin sijainneesta talosta on jätetty yksi kulma osaksi Hundertwasserhausia, jotta kummitukset voisivat muuttaa vanhasta talosta uuteen.
Hundertwasserhaus on Wienin kaupungin vuokratalo.
Muut Hunderwasserhausit
thumb|250px|Hunderwasserhaus Darmstadtissa Samantyyppisiä rakennuksia on rakennettu ainakin Plochingeniin (1992), Wittenbergiin (1999), Darmstadtiin (1999) ja Magdeburgiin (2004).
Loistokottaraiset
Loistokottaraiset (Lamprotornis) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Loistokottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 22 lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty kuuluvaksi 19–20 lajia.
Neuvostoliiton ja Albanian välirikko
Neuvostoliiton ja Albanian välirikko syntyi Neuvostoliiton ja Albanian kommunistidiktaattoreiden Nikita Hruštšovin ja Enver Hoxhan välisistä erimielisyyksistä vuonna 1961. Kiistassa oli kyse ideologisista ja poliittisista näkemyseroista.
Albania ja Jugoslavia olivat toisen maailmansodan jälkeen läheisessä yhteistyössä. Jugoslavian ja Albanian välit kuitenkin heikentyivät pian muun muassa tuotannollisten näkemyserojen takia. Albania myös koki joutuneensa Jugoslavian riistämäksi. Albania kääntyi Neuvostoliiton puoleen ja oli läheisessä liitossa Neuvostoliiton kanssa Josif Stalinin kuolemaan asti.
Hruštšovin noustessa Neuvostoliiton johtoon Albanian ja Neuvostoliiton välit heikentyivät nopeasti. Albania suhtautui epäluuloisesti Neuvostoliiton rauhanomaisen rinnakkaiselon teoriaan, jolla Neuvostoliitto pyrki liennyttämään suhteita länteen. Myös Hruštšovin halu parantaa suhteita Jugoslavian kanssa herätti huolta Albaniassa. Albania alkoi suhtautua yhä kriittisemmin Neuvostoliittoon Hruštšovin tuomittua stalinismin. Hoxha uskoi Hruštšovin Neuvostoliiton pyrkivän horjuttamaan hänen valtaansa stalinismiin ja henkilöpalvontaan kohdistuvan kritiikin varjolla. Suhteiden yhä viiletessä Hoxha alkoi pelätä Neuvostoliiton tukevan Kreikan laajentumispyrkimyksiä Albanian kustannuksella. Albania alkoi lähentyä Kiinan kanssa ja tuki Kiinaa Neuvostoliiton ja Kiinan välisessä ideologisessa kiistassa. Neuvostoliitto syytti Albaniaa dogmatismista ja lahkolaisuudesta. Hruštšov kutsui Hoxhaa imperialistiseksi agentiksi. Hoxha torjui syytökset Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 22. kongressissa ja vihjaili Neuvostoliiton tukevan Jugoslavian imperialistisia suunnitelmia Albanian suhteen. Neuvostoasiantuntijat vedettiin pois Albaniasta. Neuvostoliitto lakkautti taloudellisen tukensa Albanialle ja veti suurlähettiläänsä pois Tiranasta. Välirikko johti Albanian täydelliseen eristäytymiseen Euroopasta.
127 mm/50 type 3
127 mm/50 type 3 oli keisarillisen Japanin laivaston keskiraskas laivatykki, joka oli palveluskäytössä toisessa maailmansodassa. Tykki oli 1928-1944 valmistettujen hävittäjien pääaseena lukuun ottamatta Akizuki- ja Matsu-luokkien aluksia. Se oli luokiteltu pinta-ammunnan lisäksi ilmatorjuntaan soveltuvaksi, mutta todellisuudessa suuntaus- ja tulinopeus eivät riittäneet ilmamaalien ammuntaan.
Toisen maailmansodan jälkeen ase oli edelleen käytössä kahdella japanilaisvalmisteisella hävittäjällä, jotka oli luovutettu Kiinaan ja Neuvostoliittoon sotakorvauksena.
Lavetit
Tykkien lavettina oli aluksi tyypin A kaksiputkinen torni, joka otettiin käyttöön Fubuki-luokan aluksilla. Torni oli ensimmäinen hävittäjille asennettu sää-, sirpale- ja kaasusuojattu tuliasema. Tornin tykkien korkeuskulma voitiin määrittää kummallekin aseelle erikseen. Tornin kokonaispaino oli noin 35 tonnia ja niitä voitiin kääntää kuudesta kahteentoista astetta sekunnissa, mutta jopa 27 asteen suuntausnopeuksia on raportoitu.
Mallissa A asekilpi oli 9-12 millimetriä ja tykkejä oli mahdollista suunnata viiden asteen alakorosta aina 40 asteen yläkoroon. Malli A asennettiin kymmeneen ensimmäiseen Fubuki-luokan alukseen. Mallin B korotuskulmaa kasvatettiin 75 asteeseen ja se asennettiin seuraaviin Fubuki-ja Akitsuki-luokkien aluksiin. Painon pienentämiseksi kilven paksuutta ohennettiin 3,2 millimetriin, mikä osoittautui kovassa merenkulussa särkyväksi. Neljään ensimmäiseen Hatsuharu-luokan alukseen asennettiin Malli B mod 2, mutta ero edelliseen malliin ei ole tiedossa. Kahteen viimeiseen Hatsuharu-luokan alukseen asennettiin sekä Shiratsuyu-, Asashio- ja Kagero-luokkien aluksiin asennettiin Malli C, jossa korotuskulma oli laskettu 55 asteeseen ja alakorotuskulmaa kasvatettu seitsemään asteeseen. Malli D asennettiin Yugumo- ja Shimakaze-luokkien aluksiin, jossa korotuskulma oli palautettu 75 asteeseen.
Yksiputkisen Malli A:n korotuskulma oli -7 - +75 astetta, mutta Malli B:ssa korotuskulma laskettiin 55 asteeseen. Kumpikin yksiputkinen asennus painoi noin 20,4 tonnia. Malli A:ta asennettiin Hatsuharu- ja Malli B:tä Shiratsuyu-luokkien aluksille.
Ampumatarvikkeet
Tykillä ammuttiin normaalisti sirpalekranaatteja, valaisuammuksia tai erityisiä ilmatorjuntaan tarkoitettuja sirpalekranaatteja. Kaikki kranaatit painoivat noin 23 kilogrammaa ja niiden ampumiseen tarvittiin 7,7 kilogrammaa 30 DC propellanttia. Vuoden 1943 jälkeen sukellusveneentorjuntakranaatti otettiin käyttöön. Sen minimiampumaetäisyys oli 800 metriä ja maksimi noin 4 300 metriä.
Sulkapallo kesäolympialaisissa 2000
Vuoden 2000 kesäolympialaisisten sulkapallo järjestettiin 17. syyskuuta – 23. syyskuuta 2000 Sydneyssä. Tapahtumia oli viisi: miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit sekä sekanelinpeli. Sulkapalloon osallistui 171 urheilijaa (86 miestä ja 85 naista) 28 eri maasta. Nuorin osanottaja oli Boonsak Ponsana (18 vuotta ja 208 päivää) Thaimaasta ja vanhin oli Diana Koleva-Tsvetanova (40 vuotta ja 331 päivää) Bulgariasta.
Esofagiitti
Esofagiitti (ICD-10 K20#) eli ruokatorven tulehdus johtuu yleensä refluksitaudista. Tällöin käytetään termiä refluksiesofagiitti. Ruokatorven alaosan tulehdus on refluksitaudin yleisin lisäsairaus (komplikaatio). Sen oireena on jatkuva ylävatsan tai rintalastan takainen kipu. Muita syitä esofagiitille voivat olla trauma, syövyttävät aineet tai mikrobit, joista yleisimpiä ovat hiiva (Candida albicans), Herpes simplex tai sytomegalovirus.
Refluksiesofagiitti (ICD-10 K21.0) on yleensä lievä ja komplikoitumaton. Se voi kuitenkin aiheuttaa Barrettin ruokatorven, ruokatorven ahtauman tai verenvuotoa. Refluksiesofagiitti hoidetaan hoitamalla refluksitauti.
Jäätyneet aivot
Jäätyneet aivot on Suomessa tunnettu kaupunkitarina. Siinä henkilö kuolee oltuaan alttiina kovalle pakkaselle ilman päähinettä. Henkilö valittaa huonovointisuutta tai toteaa olonsa huonoksi ja kuolee pian päästyään lääkäriin, sisätiloihin tms. Syyksi todetaan aivojen pakkasvaurio tai jäätyminen.