cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Menet
Menet [mə'nɛ] on Ranskan kunta Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Cantalin departementissa. Asukasluku vuonna 2014 oli 556. Kunta kuuluu departementissaan Riom-ès-Montagnesin kantoniin Mauriacin arrondissementissa. Menet sijaitsee Mauriacista noin 35 kilometriä itäkoilliseen.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat 1100-luvulta peräisin oleva kirkko ja pieni järvi.
L.A.M.F.
L.A.M.F. (Like a Mother Fucker) on suomalainen punk rock -yhtye, joka on ottanut vaikutteita musiikkiinsa 1970-luvun lopun punk-yhtyeiltä. L.A.M.F. oli toiminnassa vuosina 1992–2000. Tuona aikana yhtye levytti kolme levyä sekä kaksi EP:tä. Eräs yhtyeen suurimpia hittejä on kappale Kotikulmat. Yhtye oli tauolla joitakin vuosia, jonka aikana yhtyeen jäsenistä I.Striker ja Sid perustivat Stranded-yhtyeen. Osa musisoi tällä välin myös Michael Monroen ja The 69 Eyesin kanssa. Mötley Crüen The Dirt -kirjan suomennos Törkytehdas syntyi myös näinä vuosina erään jäsenen kääntämänä. 2010 L.A.M.F. on kuitenkin jatkanut taas toimintaansa.
1990-luvulla L.A.M.F. oli eräs suosituimpia ja toisaalta pahennusta aiheuttaneita punk-yhtyeitä – nimenomaan oman alakulttuurinsa piirissä. L.A.M.F. kyseenalaistikin kappaleidensa sanoituksissa punk-väen toimintaa ja herätti siten ristiriitaisia tuntemuksia punkkarien keskuudessa. Aikalaistarinoiden mukaan yhtyeen esiintymiset päättyivät usein tappeluihin.
Tuotantoa
Kiitos tyhjästä (1996, julkaisija Kråklund Records)
Kaikki on katoavaista (1997, EMI)
Ranskan europarlamenttivaalit 2014
Vuoden 2014 europarlamenttivaalit järjestettiin Ranskassa 25. toukokuuta 2014. Valittavien edustajien määrä (74) oli sama kuin edellisellä parlamenttikaudella.
Kevyt metro
Kevytmetro on kaupunkiraideliikenteeseen tarkoitettu kevytrautatiejärjestelmä, joka yleensä kulkee suurimmalta osin maanpinnalla tai maanpinnan yläpuolella. Kevytmetroja ovat esimerkiksi Lontoon Docklands Light Railway ja Newcastlen Tyne and Wear Metro.
Nokkoset
Nokkoset eli aitonokkoset (Urtica) on nokkoskasveihin kuuluva, noin 30–45 lajia käsittävä kasvisuku. Suvun edustajia esiintyy kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta. Useimmat nokkoset ovat yksi- tai monivuotisia, ruohovartisia kasveja, mutta sukuun kuuluu myös muutamia pensaita.
Kangasvesi
Kangasvesi on keskikokoinen järvi Kontiolahden kunnassa Pohjois-Karjalassa. Järvi muodostuu melko suuresta selkävedestä, joka länsiosaltaan kapenee Kotalahti-nimiseksi virtavedeksi. Suurimmat saaret ovat Ruotinsaari ja Pitkäniemi.
Nokkoset
Nokkosille tyypillinen piirre ovat poltinkarvat, joiden myrkky sisältää tavallisesti muurahaishappoa, serotoniinia ja histamiinia. Tämä ei välttämättä ole yleispätevä koostumus, sillä ainakin Urtica thunbergiana -lajin myrkyssä on eniten oksaali- ja viinihappoa. Poltinkarvat toimivat siten, että kosketuksesta karvan kärki murtuu ja syntyvä veitsenterävä kärki tunkeutuu ihoon samalla kun karvan sisällä oleva myrkky ruiskuaa haavaan. Seurauksena on tavallisesti vain jonkin aikaa kutiava ja kirvelevä jälki. Uusiseelantilaisen Urtica ferox -lajin (ongaonga) tiedetään kuitenkin tappaneen ainakin yhden ihmisen sekä useita koiria ja hevosia.
Suomessa esiintyy seuraavia nokkoslajeja: nokkonen eli isonokkonen eli viholainen (Urtica dioica) ja sen alalajit etelännokkonen (Urtica dioica subsp. dioica) ja pohjannokkonen (Urtica dioica subsp. sondenii) sekä rautanokkonen eli polttiainen (Urtica urens). Koristekasvina viljelty "värinokkonen" eli isokirjopeippi ei sen sijaan kuulu tähän sukuun.
Claude Buffet
Claude Gabriel Buffet (19. toukokuuta 1933 – 28. marraskuuta 1972) oli ranskalainen rikollinen, joka tuomittiin vuonna 1970 vankeuteen murhasta. Yhdessä sellitoverinsa Roger Bontemsin kanssa hän otti syyskuussa 1971 pakoyrityksen yhteydessä panttivankeja. Poliisien rynnäkön jälkeen kaksi panttivankia löytyi veitsellä surmattuna.
Molemmat miehet tuomittiin kuolemaan, vaikka pidettiin todennäköisenä, ettei Bontems ollut tappanut ketään. Sekä Buffet että Bontems mestattiin giljotiinilla 28. marraskuuta 1972.
Teoreettinen viitekehys
Teoreettinen viitekehys tarkoittaa usein tutkimukseen, mutta myös esimerkiksi tuotekehitykseen, liittyvää käsitteellistä ja ajattelua ohjaavaa jäsennystä, tiettyä näkökulmaa.
Viitekehyksen tarkoituksena on tavoittaa tutkittavassa ilmiössä keskeiset tekijät ja niiden väliset suhteet. Tutkimuksen tekijältä edellytetään oman tutkimuksensa kannalta toimivan teoreettisen viitekehyksen ja siihen sisältyvien elementtien valintaa. Viitekehyksiin liittyvät valinnat voivat olla luonteeltaan paradigmaattisia eli toisensa poissulkevia: tiettyyn koulukuntaan, tutkimussuuntaukseen tai tutkimusmenetelmään ajatellaan liittyvän joidenkin teoreettisten viitekehysten edellyttämistä, hyväksymistä tai torjuntaa.
Thomas Kuhnin mukaan normaalitiede on "yritys pakottaa luonto paradigman antamaan ennalta rakennettuun ja suhteellisen joustamattomaan lokeroon". Kuhnin mielestä tällainen normaalitiede ei näe uudenlaisia, luomiinsa määrittelyihin eli teoreettisiin viitekehyksiinsä sopimattomia ilmiöitä.
Erityisesti kriittisessä teoriassa teoreettiselle viitekehykselle annetaan tutkimuksen empiiristä aineistoa "kurissa pitäviä" merkityksiä: hyvin laadittu teoreettinen viitekehys estää aineistoja ja niistä nousevia yksittäisiä havaintoja viemästä tutkijaa liiaksi mukanaan.
Suomalaisten ammattikorkeakoulujen opinnäytetöissä teoreettisen viitekehyksen käsitettä tai nimitystä on osin korvattu termillä tietoperusta. Tätä ehdotettiin tarkemmin perustelematta Opinnäytetyön laadun tekijät ammattikorkeakoulussa -suosituksessa (2006).
Osho
Osho, tunnetaan myös nimillä Acharya Rajneesh tai Bhagwan Shree Rajneesh; oikea nimi Chandra Mohan Jain (11. joulukuuta 1931 Kuchwada, Intia – 19. tammikuuta 1990 Pune, Intia) oli intialainen henkinen johtaja. Hän yhdisti opetuksissaan itämaista mystiikkaa, henkilökohtaista hartautta ja seksuaalista vapautta. Hän korosti suoran ja kokemuksellisen tiedon tärkeyttä, eikä halunnut antaa tietoa valmiina.
Elämä
Osho yhdisti nuorena oppineena useiden intialaisten uskonnollisten perinteiden ajatuksia. 21-vuotiaana hän koki hengellisen herätyksen ja vakuuttui siitä, että henkilökohtainen uskonnollinen kokemus on hengellisen elämän keskeinen tekijä, eikä sellaisia kokemuksia voida järjestää mihinkään yksittäiseen uskomusjärjestelmään. Hän suoritti Jabalpurin yliopistossa filosofian tutkinnon vuonna 1955 ja alkoi opettaa siellä vuonna 1957 saatuaan Saugarin yliopistosta maisterintutkinnon.
Osho jätti yliopiston 1966 ja ryhtyi guruksi ja meditaation opettajaksi. Hän neuvoi oppilaitaan elämään maailmassa täydesti, kuitenkin ilman kiinnittymistä siihen. Hän alkoi saada länsimaisia oppilaita 1970-luvun alussa, ja vuonna 1974 liikkeen päämaja siirrettiin Puneen. Siellä opetettiin dynaamista meditaatiota, jonka tarkoituksena oli saada ihmiset kokemaan jumalallisuus. Keskuksessa kehitettiin muunnelma New Age -terapiamuodosta, joka oli omaksuttu lännestä. Osho tuli tunnetuksi edistyksellisestä lähestymisestään seksuaalisuuteen, eikä hän kehottanut pidättyväisyyteen kuten moni muu intialainen opettaja.
Osho muutti Yhdysvaltoihin 1981 ja suunnitteli Rajneeshpuram-nimistä kaupunkia Oregonin-maatilalleen. Seuraavina vuosina liike joutui viranomaisten tutkittavaksi monesta rikkeestä. Osho myönsi syyllistyneensä maahantulorikokseen, ja hänet karkotettiin maasta 1985. Hän palasi Puneen, jossa hänen ashraminsa laajeni 15 000 jäsenen suuruiseksi.
Osho tunnettiin vuoteen 1989 saakka nimellä Rajneesh, kunnes hän alkoi käyttää buddhalaista nimeä Osho. Hän kuoli vuonna 1990, minkä jälkeen hänen opetuslapsensa jatkoivat hänen työtään. Osho-keskuksia on 2000-luvun alussa noin 750 yli 60 maassa. Osho International Punessa on maailman suurin meditaatiokeskus. Siellä vierailee vuosittain 30 tuhatta ihmistä.
Oshon puheista on koottu yli 650 kirjaa. Ne käsittelevät laajasti eri aiheita, kuten meditaatiota, uskontoa, seksiä ja "perimmäistä totuutta".
Osho keräili Rolls-Royce-luksusautoja, joita hän omisti 96 kappaletta.
Haven Gillespie
James Lamont Haven Gillespie (6. helmikuuta 1888 Covington, Kentucky – 14. maaliskuuta 1975 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin sanoittaja. Hänen tunnetuimpiin sanoituksiinsa kuuluvat J. Fred Cootsin säveltämät ”Santa Claus Is Coming to Town” ja ”You Go to My Head”. Gillespie valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
Elämä ja ura
Gillespie oli koulutukseltaan kirjanpainaja. Hän työskenteli latojana Cincinnati Times-Star -sanomalehdelle ja muutti noin 20-vuotiaana New Yorkiin, jossa hän työskenteli journalistina. Hän kirjoitti muun muassa New York Times -lehteen. Ensimmäiset sanoituksensa hän myi vaudeville-esitykseen vuonna 1911.
Ensimmäisen merkittävän hittinsä ”Drifting and Dreaming” Gillespie teki Egbert Van Alstynen, Ervin R. Schmidtin ja Loyal Curtisin kanssa vuonna 1925. Richard Whitingin ja Seymour Simonsin kanssa hän saavutti menestystä kappaleilla ”Breezin’ Along with the Breeze” (1926) ja ”(I’m in Love with You) Honey” (1928).
Gillespie kirjoitti säveltäjä Beasley Smithin kanssa vuonna 1949 laulun ”That Lucky Old Sun”, jonka ovat äänittäneet muun muassa Frankie Laine, Frank Sinatra, Louis Armstrong ja Jerry Lee Lewis. Mel Tormé saavutti jonkin verran menestystä toisella Gillespien ja Smithin yhteistyökappaleella ”The Old Master Painter” (1949).
Haven Gillespie kuoli Las Vegasissa maaliskuussa 1975.
Suomennettuja kappaleita
Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.
Pelastuspartio Bernard ja Bianca
Pelastuspartio Bernard ja Bianca on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Disneyn piirroselokuva kahdesta hiirestä. Bernard ja Bianca seikkailevat myös elokuvassa Bernard ja Bianca Australiassa (1990).
Juoni
Bernard on ammatiltaan talonmies, joka toimii New Yorkin hiirten kansainvälisessä pelastuspartiossa. Pian pelastuspartion kokoukseen saapuu viehättävä unkarilainen hiiri Bianca, joka valitsee Bernardin mukaansa pelastamaan Penny-tyttöä. Madame Meduusa omistaa herra Nupin kanssa panttilainaamon New Yorkin Brooklynissa. Yhtenä päivänä Nuppi soittaa Medusalle kertoen Pennyn lähettäneen apua pullopostina. Medusa kuitenkin luulee puhelun alussa Nupin saaneen timantin käsiinsä ja suuttuu uutiset kuultuaan. Tämän jälkeen hän lentää seuraavalla lennolla Pirunpoukamaan.
Hiirten matka Pirunpoukamaan alkaa albatrossi-linnun selässä, ja hetkessä he ovatkin jo perillä. He pelastavat Pennyn vanhasta jokilaivasta. Medusa haluaisi saada Pennyn vain kaivokseen hakemaan timanttia, Paholaisen silmää, jonka jälkeen hän ja Nuppi voisivat palauttaa Pennyn takaisin New Yorkiin orpokotiin. Kuitenkin kun Medusa saa timantin käsiinsä, hän ei toteuta lupaustaan vaan ompelee Paholaisen silmän Pennyn teddykarhun sisään ja aikoo pitää timantin kokonaan itsellään jättäen Nupin ja Pennyn yksin pirunpoukamaan.
Bernard ja Bianca saavat apua lähellä asuvilta hiiriltä Elli-Maijalta ja Hectorilta. He estävät Meduusan ahneet aikeet ja Meduusa jää yksin roikkumaan uponneen jokilaivan savupiipusta hiirten ja Pennyn ajaessa suokelkalla pois Pirunpoukamasta. Medusan lemmikkikrokotiilit Brutus ja Nero kyllästyvät Meduusan pomotteluun ja aikoivat lopussa syödä Meduusan. Herra Nuppi pääsee pakoon jokilaivasta tyhjin käsin. Paholaisen silmä saadaan lopussa lahjoitettua kansallismuseoon ja Pennyn suuri toive toteutuu: hän saa äidin ja isän. Myös Bernard ja Bianca saivat toisensa.
Ääninäyttelijät
Elokuva dubattiin suomeksi vuonna 1997 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasivat Pekka Lehtosaari ja Ulla Renko. Laulujen suomenkieliset sanoitukset oli tehnyt Hector jo vuonna 1978 LP-levyllä julkaistua satukuunnelmaa varten, ja niitä käytettiin uudelleen myös vuoden 1997 dubbauksessa.
Ngwenyama
Ngwenyama (suomeksi "leijona") on Swazimaan kuninkaan virallinen titteli. Hän toimii maan kanssahallitsijana yhdessä kuningataräidin kanssa.
Swazimaan vaakunassa oleva leijona kuvaa Ngwenyamaa.
GP3 Itävallan Grand Prix 2014
GP3 Itävallan Grand Prix 2014 oli GP3-kauden 2014 toinen osakilpailu, joka ajettiin 21.–22. kesäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Itävallan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Carlin -tallin kuljettaja Alex Lynn. Sunnuntain kilpailun voitti Carlin -tallin Emil Bernstorff.
Luettelo Alpes-Maritimesin kunnista
thumb|250px|Alpes-Maritimesin sijainti Ranskassa
Tämä on luettelo Alpes-Maritimesin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 163 kuntaa.
Munster
Munster on eteläisin Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Se koostuu Claren, Corkin, Kerryn, Limerickin, Tipperaryn ja Waterfordin kreivikunnista. Sen suurin kaupunki on Cork. Munsterissa on arviolta 1 280 394 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 24 046,11 neliökilometriä.
Historia
Nimi Munster juontaa juurensa kelttiläisestä jumalattaresta Mumasta. Provinssi on aikoinaan jaettu kuuteen alueeseen: Tuadh Mhuman (pohjoinen Munster), Deas Mhuman (eteläinen Munster), Urh Mumhan (itäinen Ulster), Iar Mumhan (läntinen Munster), Erhaibh Muman (Ernai heimon Munster) ja Deisi Muman (Deisi heimon Munster). Kaikki nämä kuitenkin sisältyivät joko Thomondin kuningaskuntaan (pohjoinen), Desmondin kuningaskuntaan (eteläinen) tai Ormondin kuningaskuntaan (itäinen). Nimet esiintyvät nykypäivänäkin, erityisesti Thomond. Munsterin lipun kolme kruunua edustavat näitä kolmea kuningaskuntaa. Munsterin lippu sekoitetaan usein Dublinin lippuun, joka on muuten täysin samanlainen lukuun ottamatta sitä, että siinä on kruunujen sijaan kolme linnaa.
Munster irrottautui muusta Irlannista 30 päivän ajaksi Irlannin sisällissodan aikana ja perusti Munsterin tasavallan (Munster Republic) vastustaessaan Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta. Munsterin tasavalta oli lyhytikäinen ja Michael Collinsin johtamat joukot valtasivat sen helposti.
Kaupungit
Cork on suurin kaupunki provinssissa ja sen asukasluku on 186 239 (2002), Suur-Corkin alueella asuu 380 000 ihmistä. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat mm. Limerick jolla on 86 998 asukasta (2002) ja Waterford jolla on 46 736 (2002) asukasta.
Muita kaupunkeja ovat muun muassa:
Talous
Munsterista on tulossa yksi Irlannin tärkeimmistä it-alan keskuksista Dublinin ulkopuolella multikansallisten Apple Computerin, Intelin, Amazonin ja Dellin ansiosta.
Liikenne
Munsterissa on kolme kansainvälistä lentoasemaa: Shannonin kansainvälinen lentoasema, Corkin kansainvälinen lentoasema ja Kerryn kansainvälinen lentoasema.
Väestö
Iirin äidinkielisiä puhujia on seuraavilla Gaeltacht-alueilla:
Viimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana iirinkielisten koulujen (Gaelscoil) määrä on kasvanut huomattavasti Gaeltacht-alueiden ulkopuolella. Tästä huolimatta nämä koulut ovat epäonnistuneet yrityksessään säilyttää iirin kieli ja perinteinen kulttuuri.
Vastoin kaikkia oddseja
Vastoin kaikkia oddseja (Squares / Riding Tall) on Patrick J. Murphyn ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1972. Siinä maata kiertävä, huonosti menestyvä rodeoratsastaja rakastuu yläluokkaiseen, juuri collegesta valmistuneeseen tyttöön.
CDC 6600
thumb|250px|right|CDC 6600:n konsoli CDC 6600 oli Control Data Corporationin kehittämä ensimmäinen kaupallinen supertietokone. Se tuli markkinoille vuonna 1965, ja sen pääsuunnittelija oli Seymour Cray. Noin yhden megaflopsin nopeudella CDC 6600 oli maailman nopein tietokone vuoteen 1969 asti, jolloin seuraaja CDC 7600 syrjäytti sen.
Sandur
Sandur on kylä Färsaarilla. Se sijaitsee Sandoyn saaren etelärannikolla ja on Sandsin kunnan keskusta. Sandurissa oli vuoden 2018 arvion mukaan noin 520 asukasta. Kylä perustettiin 1000-luvulla. Sen pinta-ala on 48 neliökilometriä. pienoiskuva|vasen|Sandurin ruohokattoinen puukirkko on rakennettu 1839.
CDC 6600
CDC 6600:ssa oli 60-bittinen keskussuoritin, jonka apuna oli kymmenen 12-bittistä apusuoritinta. Kaikki varsinainen laskenta oli varattu keskussuorittimen tehtäväksi, kun taas apusuorittimet keskittyivät syöttö- ja tulostuslaitteiden ohjauksen kaltaisiin laskennallisesti vaatimattomampiin tehtäviin.
Koneen keskussuoritin on ehkä varhaisin esimerkki tietokonesuunnittelun RISC-ajattelusta, joskin lyhenne RISC keksittiin vasta yli kymmenen vuotta myöhemmin. Kaikki CDC 6600:n konekielen käskyt olivat yksinkertaisia ja ajoituksensa puolesta samankaltaisia, minkä ansiosta keskussuoritin pystyi suorittamaan muutamaa peräkkäistä käskyä rinnakkain. Keskussuorittimessa oli mm. kaksi kertolaskuyksikköä liukuluvuille ja yksi jakolaskuyksikkö. Käskypuskuriin tallennettiin samanaikaisesti kahdeksan peräkkäistä käskyä, joten niiden lataamista erikseen muistista ei tarvinnut odotella. Suorittimen suunnittelutapaa kutsutaan nykyisin superskalaariseksi.
Cray vaati tietokoneeseen transistoria, jolla oli suurempi kytkentänopeus kuin aikaisemmilla ja joka pystyisi toimimaan korkeammassa lämpötilassa. Laitteen toteuttamiseen käytettiin uusia piipohjaisia transistoreita, jotka olivat ensimmäiset piihin perustuvat, jotka olivat nopeampia kuin germaniumiin perustuvat. Jean Hoerni käytti kultaa douppaukseen. Nopeampi transistori yhdistettynä yksinkertaiseen ajoitukseen mahdollisti koneen ajamisen 10 megahertsin kellotaajuudella. Kellojaksot olivat nelivaiheisia, joten käytännön kellotaajuus oli 40 MHz. CDC 6600:ssa oli freonijäähdytys. Myös muotoilussa oli otettu huomioon välimatkojen minimointi tietokoneen osien välillä.
Toiminnan nopeuttamiseksi CDC 6600:n keskusmuisti oli pankitettu siten, että peräkkäiset sanat oli tallennettu erillisiin muistipankkeihin. Näin laite pystyi esimerkiksi kirjoittamaan peräkkäisiin muistipaikkoihin nopeammin kuin varsinainen muistin nopeus antoi myöten.
Aikaansa nähden erikoinen ratkaisu oli myös CDC 6600:n konsoli, jossa oli koneen tilaa kuvaavien vilkkuvalojen sijaan kaksi pyöreää tutkamaista kuvaputkinäyttöä. Näyttöjen ja käyttöliittymän ohjaus oli varattu apusuoritinten tehtäväksi, joten se ei vienyt aikaa varsinaiselta laskennalta.
CDC 6600:aa myytiin kaikkiaan noin 100 kappaletta. Useita yksilöitä käytettiin ydinaseiden kehittelyyn liittyvässä laskennassa.
Timiaouine
Timiaouine on kunta Algerian Adrarin maakunnan Bordj Badji Mokhtarin piirikunnassa. Se sijaitsee Adrar des Iforas -vuoriston pohjoispuolella lähellä Malin rajaa 130 kilometriä Bordj Badji Mokhtarista kaakkoon. Kunnassa on 4 500 asukasta (vuonna 2008).
Seudun asukkaat ovat puolimentolaisina eläviä tuaregeja. Kotieläimiä ovat kamelit, lampaat ja vuohet. Palveluihin kuuluvat koulu ja terveyskeskus.
Ehostus
thumb|upright|[[Huulipuna on tehomeikki, joka lisätään kasvoille usein viimeiseksi.]] Ehostus eli make-up tai meikki on tapa muotoilla ja kaunistaa kasvoja erilaisilla menetelmillä ja aineilla. Ehostuksen avulla kasvoista pyritään tuomaan esiin niiden parhaat puolet, korostamaan persoonallista kauneutta sekä peittämään epäedullisia piirteitä kuten ihon virheellisyyksiä.
Meikit ja menetelmät
Ehostus voidaan jakaa taustameikkiin ja tehomeikkiin. Taustameikkiin kuuluvia kosmeettisia tuotteita, menetelmiä ja välineitä ovat esimerkiksi kosteusvoide, värivoide, varjostukset ja korostukset, puuteri, kulmakynä ja poskipuna. Taustameikki soinnutetaan meikattavan ihoon, omiin väreihin ja koko olemukseen.
Tehomeikkiin kuuluvat silmäehostus ja huulipuna. Silmämeikkiin kuuluvat luomiväri, rajaukset ja ripsiväri. Tehomeikin valinnassa otetaan huomioon esimerkiksi henkilön vaatetus sekä tilaisuus, jossa meikkiä käytetään. Huulipuna voidaan valita ihonvärin, vaatetuksen, muodin tai morfologisten näkökohtien mukaan.
Ehostukseen kuuluvia toimenpiteitä ovat järjestyksessä ihon puhdistaminen, kulmien muotoilu nyppimällä, kasvonaamion käyttö, meikin pohjustus kosteusvoiteella ja ihon virheiden peittäminen erilaisilla aineilla, värivoiteen levitys, varjostukset ja korostukset, puuterointi, kulmakarvojen viimeistely sekä silmämeikin, poskipunan ja huulipunan lisäys.
Historia
Kymmeniä tuhansia vuosia vanhojen hautalöytöjen perusteella luonnonkansojen miehet maalasivat kasvonsa pelottavan näköisiksi esimerkiksi metsästysretkilleen pahojen henkien karkottamaksi. Naisilla ei vielä tuolloin ollut tapana maalata ihoaan.
Indus-kulttuurista on löytynyt merkkejä miesten ja naisten tavasta ehostaa itseään jo ajalta 3000 eaa. Ehostus mainitaan intialaisissa pyhissä kirjoituksissa yhdeksi 64 taidemuodosta, ja Intiassa oli myös erityinen kauneudenhoitajien ammattikunta, ganika. Muinaiset intialaiset käyttivät puuteria, silmäluomien varjostusta, kulmakarvojen nyppimistä ja huulipunaa.
thumb|upright|left|Muinaisegyptiläiset naiset tunnetaan voimakkaasta silmien rajauksesta. Seinämaalaus 1200-luvulta eaa. Muinaiset egyptiläiset käyttivät runsaasti meikkejä, ja kauneudenhoitoa pidettiin suuressa arvossa. Henkilön omistamat kauneudenhoitovälineet ja -aineet pantiin hänen kuoltuaan hänen hautaansa. Meikkejä käyttivät niin naiset kuin miehetkin. Erityisen yleistä oli silmämeikin käyttö, sillä sen avulla pystyttiin myös suojautumaan silmätulehduksia ja paahtavaa aurinkoa vastaan. Silmät rajattiin usein leveästi aina ohimoille saakka. Myös ihon vaalennus lyijyvalkoisella oli suosittua, ja huulipunaa, poskipunaa ja luomivärejä käytettiin paljon.
Antiikin Kreikassa meikkaaminen ei ollut erityisen suosittua. Naisihanne oli puhdas ja luonnollinen, ja lähinnä vain kurtisaanit ja hetairat meikkasivat itseään. Myös jotkut miehet käyttivät poski- ja huulipunaa. Roomassa ehostaminen sen sijaan nousi hyvin suosituksi kaikkien naisten keskuudessa, ja meikkejä käytettiin hyvin monipuolisesti.
Keskiajalla kauneudenhoito taantui, ja ehostusta saatettiin jopa pitää syntinä. Hovin naiset, näyttelijättäret ja kevytmieliset naiset saattoivat vaalentaa ihoaan puuterilla ja nyppiä kulmansa pois. Silmämeikkiä ei paljonkaan käytetty. Myöhäiskeskiajalla poskipunan ja huulipunan käyttö alkoi yleistyä.
Renessanssin Euroopassa kosmetiikan käyttö yleistyi etenkin juhlatilaisuuksissa. Norsunluu oli ihanteellinen ihon väri. Kulmien korostus yleistyi ja luomia tummennettiin, mutta ripsiväriä ja silmien rajausta ei käytetty. Suu meikattiin pieneksi ja poskia punattiin vermilionilla. Kauneuspilkkuja alettiin lisäillä kasvoihin. Myös miehet käyttivät poskipunaa ja nyppivät kulmiaan.
Barokin aikana meikki oli suhteellisen niukkaa. Ihosta tehtiin valkoinen lyijyvalkoisella, liidulla, vismutilla ja puutereilla. Yläluomelle laitettiin hennaa, ja silmiä korostettiin hiilellä. Poskipunaa levitettiin pyöreämuotoisesti. Suusta meikattiin täyteläinen ja hyvin punainen, ja kauneuspilkkuja lisäiltiin runsaasti.
thumb|upright|[[Madame de Pompadour edustaa 1700-luvun rokokoon ehostusmuotia.]] Rokokoon aikana valkoisen ihonvärin suosio jatkui, ja puuteria käytettiin runsaasti. Kulmista tehtiin ohuet ja puolikuunmuotoiset, ja kauneuspilkkujen suosio jatkui suurena. Meikit oli tehty myrkyllisistä aineista, ja ne aiheuttivat joskus terveysvaivoja.
Ehostaminen meni pois muodista 1800-luvulla, minkä vuoksi 1800-luvun Euroopassa ehostettiin vain kevyesti, eikä puuteria enää käytetty entiseen tapaan. Teollisesti tuotettuja kauneudenhoitovalmisteita alkoi tulla markkinoille vuosisadan puolivälissä. Suosittua oli esimerkiksi riisipuuteri. Ensimmäinen huulipuikko esiteltiin vuonna 1883. Tuuheat kulmat olivat muotia.
Meikkimuodit ovat vaihdelleet 1900-luvulla vuosikymmenestä toiseen. 2000-luvulla ehostuksessa on pyritty aiempaa luonnollisempaan vaikutelmaan.
Terveysvaikutukset
Meikkaaminen muodosti vakavan terveysuhan 1700-luvun eurooppalaisille ylhäisönaisille. Meikeissä käytettiin yleisesti terveydelle vaarallisia aineita, vaikka niiden käytöstä oli varoiteltu jo vuosisatoja. Esimerkiksi meikkivoiteissa käytettiin myrkyllistä lyijyä, jolla ihon sai näyttämään hyvin vaalealta. Huulipunissa käytettiin terveydelle haitallista elohopeasulfidia ja pupilleihin tiputettiin belladonnatippoja, jotka lisäsivät riskiä sairastua viherkaihiin.
1900-luvulla meikeistä pystyttiin jo tekemään myrkyttömiä. Joissakin meikkituotteissa, kuten meikkivoiteissa ja puuterissa, on nykyisin mukana aurinkosuoja ultraviolettisäteilyä vastaan.
Mikko Heiniö
Mikko Kyösti Heiniö (s. 18. toukokuuta 1948 Tampere) on suomalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa (diplomitutkinto 1977) Joonas Kokkosen ja Berliinissä Witold Szalonekin johdolla. Lisäksi hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1984. Heiniö on opettanut Helsingin yliopistossa 1977–1986 ja toiminut musiikkitieteen professorina Turun yliopistossa 1986–2005.
Heiniö on säveltänyt yhdeksän pianokonserttoa (mm. Hermes sopraanolle, pianolle ja jousiorkesterille (1994), Khora pianolle ja viidelle lyömäsoittajalle (2001) ja Kuukonsertto pianolle, mezzosopraanolle ja orkesterille (2008). Hänen teoslistaansa kuuluu myös kolme sinfoniaa, orkesterilaulusarja Syyskesän laulu, viulukonsertto Alla madre, urkukonsertto ja neljä oopperaa: Riddaren och draken, Käärmeen hetki, Eerik XIV ja Johanna. Lisäksi Heiniön tuotantoon kuuluu eri kokoonpanoille sävellettyä kamari- ja vokaalimusiikkia, mm. Sextet (2000) laulajalle ja viidelle soittajalle. Mikko Heiniö on myös säveltänyt lukuisia kuoroteoksia.
Sävellystyönsä ohessa Heiniö on toiminut lukuisissa luottamustehtävissä kuten varapuheenjohtajana Säveltäjien tekijänoikeustoimisto Teostossa vuosina 1999–2014 ja Suomen Säveltäjät ry:n puheenjohtaja vuosina 1992-2010. Hän on myös julkaissut useita kirjoja ja lukuisia artikkeleita suomalaisesta musiikista. Heiniö on saanut monia palkintoja (esim. kulttuuriministeriön Suomi-palkinto), ja hänet on valittu Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi 2004. Hän on Turun filharmonisen orkesterin ja kamarikuoro Key Ensemblen nimikkosäveltäjä.
Mikko Heiniö tunnetaan myös aktiivisena maratoonarina, joka on veteraanien SM-kisoissa voittanut kultaa 2016 ja 2018, hopeaa 2017 ja pronssia 2015.
Pianokonsertot
Heiniön pianokonsertoista vain numerot 1-3 ja 5 ovat perinteiseen tapaan konsertoivia teoksia pianosolistille ja sinfoniaorkesterille.
Pittsburgh
Maantiede
Pittsburgh sijaitsee Pennsylvanian luonaiskulmassa Ohion lähdejokien Alleghenyn ja Monongahelan yhtymäkohdassa. Se on Alleghenyvuorten esivuorilla. Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 151,1 km², josta maata on 144,0 km² ja vettä 7,2 km². Veden osuus on 4,75 %.
Historia
vasen|pienoiskuva|Pittsburgh vuonna 1902. Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui algonkin ja irokeesin kielisiä ihmisiä. Sekä ranskalaiset että englantilaiset kiinnoistuivat alueesta sen sijaintinsa ansiosta. Ranskalaiset perustivat 1750-luvulla nykyiseen Pittsburghiin Fort Duquesnen linnoituksen. Se päätyi Briteille 1758, kun John Forbes karkotti joukkoineen ranskalaiset. Englantilaiset rakennuttivat 1761 linnoituksen paikalle uuden Fort Pittiksi nimetyn linnoituksen. Nimensä se sai valtiomies William Pittiltä.
Pittsburghiin alkoi tulla uudiasukkaita, kun ottawapäällikkö Pontiac oli kukistettu 1763. Uudet asukkaat olivat pääosin maanviljelijöitä, ja vuoteen 1790 mennessä Pittsburghissa asui 300 ihmistä. Niiden joukossa oli monia käsityöläisiä. Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen siitä tuli myös välipiste Ohiojokea länteen kulkeville uudisasukkaille. Pittsburghia alettiinkin kutsua nimellä ”Portti länteen”.
Pittsburghin sijainti ja luonnonvarojen runsaus auttoi kaupunkia kehittymään talouden ja teollisuuden keskukseksi. George Anschutzin vuonna 1792 perustama masuuni oli kaupungin rauta- ja terästeollisuuden edeltäjä. Vuoden 1812 sodan ansiosta raudan kysyntä kasvoi, ja Pittsburghiin perustettiin useita valimoita, myllyjä ja pajoja ja kaupunkiin tuli paljon uusia asukkaita. Vuonna 1816 se sai kaupunginoikeudet.
Kaupankäynnille aukeni 1800-luvulla uusia mahdollisuuksia, kun Pennsylvania Canal ja Portage Railroad valmistuivat 1834. Pittsburgh tunnettiin vuoteen 1850 mennessä nimellä ”rautakaupunki”. Sisällissodan jälkeen Pittsburghiin alkoi tulla paljon eurooppalaisia maahanmuuttajia. Heidän joukossaan muun muassa sellaiset suurliikemiehet kuten Andrew Carnegie, Henry Clay Frick ja Thomas Mellon.
Pittsburghin asukasluku oli vuonna 1900 yli 321 000. Kasvu jatkui voimakkaana toiseen maailmansotaan ja vielä hieman sen jälkeen. Vuonna 1950 kaupungissa asui yli 675 000 ihmistä. Sittemmin asukasluku on lähtenyt laskuun, ja 1900-luvun lopulla asukkaita oli enää hieman enemmän kuin vuosisadan alussa.
Pittsburgh tunnettiin teollisuutensa takia pitkään synkkänä ja saastuneena kaupunkina. Toisen maailmansodan jälkeen alettiin kuitenkin panostaa muun muassa saasteiden hallintaan. Siitä tuli 1957 Yhdysvaltain ensimmäinen kaupunki, joka sai sähkönsä ydinvoimasta.
Terästeollisuus romahti 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Pittsburgh onnistui kuitenkin siirtymään valmisteollisuudesta palvelualojen pariin. Vaikka esimerkiksi metalli-, kemian- ja muoviteollisuus säilyivät merkittävinä talouden haaroina, kaupungin taloutta monipuolistivat korkean teknologian yritykset.
Talous
Pittsburgh on Yhdysvaltain ja Pennsylvanian tärkeimpiä kauppakeskuksia ja jokisatamia. Pittsburghin nopea kasvu 1900-luvun alussa perustui pitkälti raskaaseen teollisuuteen. Teollisuus olikin pitkään tärkeä työllistäjä kaupungissa, mutta Yhdysvaltojen terästeollisuuden taantumisen takia teollisuuden merkitys kaupungille on huomattavasti pienentynyt. Keskustassa on laaja liikekeskus ("Golden Triangle") suurine pilvenpiirtäjineen.
Jacques Songo’o
Jacques Celestine Songo'o (s. 17. maaliskuuta 1964 Sakbayenne, Kamerun) on kamerunilainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina.
Seurajoukkuetasolla Songo'o edusti muun muassa espanjalaista Deportivoa, jossa hän voitti Zamora-palkinnon kaudella 1996–1997.
Songo'o oli mukana peräti neljässä eri MM-turnauksessa vuosina 1990–2002, vaikkakin hän oli ykkösmaalivahtina vain vuoden 1998 kisoissa. Songo'o edusti maataan myös Los Angelesin olympialaisissa 1984.
Songo'olla on myös Ranskan kansalaisuus. Hänen poikansa Franck on myös jalkapalloilija.
John Wood (vanhempi)
John Wood vanhempi, lisänimeltään Wood of Bath (26. elokuuta 1704 Bath – 23. toukokuuta 1754 Bath) oli englantilainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija, joka loi Bathin kylpyläkaupungin tunnusomaisen ilmeen. John Wood vanhempi muutti Bathin kaupunkikuvan perusteellisesti mukauttamalla sen julkisivut noudattamaan roomalaistyylistä kaupunkisuunnittelua, joka heijasti sosiaalista elämää. Woodia arvostettiin ennen kaikkea yhtenäisten katunäkymien ja rakennuskokonaisuuksien suunnittelijana, vaikka jotkut hänen piirtämistään yksittäisistä rakennuksista ovatkin merkittäviä esimerkkejä palladiolaisesta arkkitehtuurista.
Uransa alkuvaiheessa Wood osallistui Cavendish-Harleyn kiinteistön suunnitteluun Lontoossa. Se jälkeen hän suunnitteli vuonna 1728 ensimmäiset kaupunkinäkymät Bathiin, North ja South Parades -rakennusryhmät. Niitä seurasivat Queen Square vuonna 1735, Pior Park (1735–1748), Royal Mineral Water Hospital (1738) ja Circus (1767–1775), jonka viimeisteli Woodin poika John Wood nuorempi. John Wood suunnitteli lisäksi Bristolin ja Liverpoolin pörssirakennukset, joista jälkimmäisen hän suunnitteli yhdessä poikansa kanssa. Hän suunnitteli myös Bath-Bristolin kanavan sekä Llandaffin tuomiokirkon restauroinnin.
Wood kehitti 1730–1740-luvuilla omintakeisen arkkitehtuuriteorian. Hänen myöhemmät rakennushankkeensa perustuivat uskomukseen, että druidit olivat muinoin perustaneet Bathiin mahtavan sivilisaation, ja heidän arkkitehtuurinsa heijasti jumalaisia suhteita ja symbolismia. Woodin suunnitelmat Circusia varten perustuivat tälle erikoiselle teorialle. Hänen kirjoituksensa The Origin of Building; or, The Plagiarism of the Heathens Detected (1741) ja An Essay Towards a Description of the City of Bath (1742–1743) kuvastavat Woodin ajatusmaailmaa.
Raskas patteristo 27 (jatkosota)
Raskas patteristo 27 (Sillan Patteristo) oli Suomen maavoimien tykistöyksikkö jatkosodassa. Jyväskylässä 17. kesäkuuta 1941 perustetun patteriston perustamisesta vastasi Pohjois-Hämeen sotilasläänin Jyväskylän suojeluskuntapiiri. Perustamistehtävän taustalla oli päämajan antama määräys yleisestä käskystä saapua ylimääräisiin kertausharjoituksiin (joka käytännössä tarkoitti liikekannallepanoa). Patteristo kuului 2. divisioonaan.
Perustaminen
Patteristo perustettiin 17. kesäkuuta 1941 Jyväskylässä 17. kesäkuuta 1941 ja pääosa sen miehistä oli taistellut talvisodassa I/KTR 10:ssä
Perustetut yksiköt olivat:
Keskittäminen
Patteristo keskitettiin perustamisen jälkeen junakuljetuksena Jyväskylästä 20. kesäkuuta alkaen Silvolaan Savonlinnan kaakkoispuolelle. Sieltä matka jatkui 22. kesäkuuta mennessä Saaren pitäjän Matkonvaaraan.
Komentaja(t)
Patteristokomentajina olivat:
Tappiot
Sodan aikana patteristo menetti 1941-1944 kaatuneina 29 miestä. Näiden lisäksi nelisenkymmentä miestä haavoittui vakavasti saaden elinikäisen vamman.
Patrice Abanda
Patrice Abanda Etong (s. 3. elokuuta 1978 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Abandan nykyinen seura on albanialainen KS Besa Kavajë.
Abanda voitti olympiakultaa Sydneyn olympialaisista 2000. Hän on edustanut Kamerunia 1998 MM-kisoissa.
Déjà vu (täsmennyssivu)
Déjà vu eli entiselämys tarkoittaa tuttuuden tunnetta jossakin tilanteessa. Se voi merkitä myös seuraavia:
Suuri Jukajärvi
Suuri Jukajärvi on rotkojärvi Etelä-Karjalan Ruokolahdella. Sen pinta-ala on 3,6 neliökilometriä ja vesitilavuus 83 kuutiohehtometriä. Suuri Jukajärvi on keskisyvyydeltään (23,04 m) Suomen syvin järvi, ja syvimmän kohdan (49,83 m) mukaan se on sijalla 52.
Maantiede
Suuri Jukajärvi sijaitsee Ruokolahden pohjoisosassa Etelä-Karjalan ja Etelä-Savon maakuntarajalla. Valtaosa altaasta on Ruokolahden puolella, luoteisin osa on Sulkavan puolella. Suuren Jukajärven syvin kohta, noin 50 metriä, sijaitsee altaan pohjoispuoliskolla. Vähintään 40 metriä syviä alueita on useita ja noin 40 prosenttia järvestä on vähintään 30 metriä syvä. Järven luoteisranta on paikoin melko jyrkkä, kymmenen metrin syvyyskäyrän ja sadan metrin korkeuskäyrän välinen etäisyys on eräissä kohdin noin 30 metriä. Suuren Jukajärven kaakkoisin osa on alle kymmenen metriä syvä, lisäksi järven luoteisosan Metellahti on matala. Järven kaakkoisosassa sijaitsee noin 70 aarin laajuinen Härksaari.
Suuren Jukajärven rannat ovat metsämaata, pientaloja on jonkin verran. Järven lähistöllä on pieniä peltoaukeita. Suureen Jukajärveen laskee Myllyjoki Myllykosken kautta. Myllyjoki alkaa Ihalanjärvestä (98,2 metriä mpy), joka sijaitsee noin puoli kilometriä lounaaseen. Suureen Jukajärveen virtaa myös useita laskuojia ympäristön soilta. Järven läheisyydessä sijaitsee lukuisia metsälampia, joiden korkeustaso on noin 90–110 metriä merenpinnan yläpuolella.
Suuren Jukajärven (81,1 metriä mpy) luoteispuolella sijaitsee Pieni Jukajärvi (81,1 metriä mpy). Järvien välissä on kapea vesiyhteys sekä Syrjäsaaren maatalousmaisema ja Syrjälampi, jonka korkeustaso on niin ikään 81,1 metriä mpy.
Suuren Jukajärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,5 kilometriä. Järvi kapenee melko tasaisesti luodetta kohden, ja järven luoteisin osa on hieman erillään pääaltaasta Haikaniemen erottamana.
Suuren Jukajärven vesitilavuus on 83 192 000 kuutiometriä.
Suuri Jukajärvi kuuluu Lieviskänjärven valuma-alueeseen (04.127), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Suuri Jukajärvi on laajin Lieviskänjärven alueen 73:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Ihalanjärvi, Savonkaita, Peukalojärvi ja Riitjärvi.
Kalasto
Suuressa Jukajärvessä esiintyy kaksi harvinaista kalalajia: järvitaimen ja nieriä.
FS Condé (1902)
FS Condé oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Gloire-luokan panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. maaliskuuta 1901. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1902 ja otettiin palvelukseen 12. elokuuta 1904.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1933 ja upotettiin 1944.
Pentu
Pentu on biologinen nimitys eläimen, erityisesti nisäkkään poikasesta.
Eri eläinten poikasten nimityksiä
Ihmisen poikasesta käytetään nimitystä lapsi. Pentu-nimitys tässä yhteydessä on halventava tai murteellinen.
Roger Bontems
Roger Bontems (20. syyskuuta 1936 – 28. marraskuuta 1972) oli ranskalainen rikollinen, joka oli tuomittu vankeuteen omaisuus- ja väkivaltarikoksista. Syyskuussa 1971 yhdessä sellitoverinsa Claude Buffet'n kanssa hän otti pakoyrityksen yhteydessä panttivankeja. Poliisien rynnäkön jälkeen kaksi panttivankia löytyi veitsellä surmattuna.
Molemmat miehet tuomittiin kuolemaan, vaikka pidettiin todennäköisenä, ettei Bontems ollut tappanut ketään. Sekä Buffet että Bontems mestattiin giljotiinilla Pariisissa 28.11.1972.
Renault Caravelle
250px|thumb|Renault Caravelle Renault Caravelle on Renault’n vuosina 1958–1968 valmistama avoauto. Pohjois-Amerikan ulkopuolella sitä myytiin neljänä ensimmäisenä vuonna nimellä Renault Floride.
Floride esiteltiin vuoden 1958 Pariisin autonäyttelyssä. Se oli pieni takamoottorinen cabriolet, jonka oli muotoillut Carrozzeria Ghian Pietro Frua. Floride perustui Renault Dauphine -sedanin tekniikkaan. Tehottoman moottorinsa vuoksi sitä kutsuttiin alkuvuosinaan mediassa ”lampaaksi suden vaatteissa”. Gordinin virittämää mallia, joka tuotti 40 hevosvoimaa vakiomallin 35 hevosvoimaan verrattuna, myytiin myös. Floride esiteltiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa nimellä Renault Caravelle vuosi Euroopan julkaisun jälkeen.
Auton tehonpuutetta helpotettiin hieman, kun vuonna 1962 Renault Dauphinen kanssa yhteinen voimanlähde korvattiin hiljattain markkinoille tulleesta Renault 8:sta peräisin olevalla 956 kuutiosenttimetrin moottorilla. Vuonna 1962 Floriden nimeksi tuli kaikilla markkinoilla Caravelle. Vuonna 1964 tuli saataville toinen Renault 8 -pohjainen moottori, 56 hevosvoimaa tuottava 1 108 cm3:n moottori.
IT-porukka
IT-porukka on brittiläinen tilannekomedia. Sarjaa käsikirjoittaa Graham Linehan ja sen pääosissa ovat Chris O’Dowd, Richard Ayoade ja Katherine Parkinson.
Sarjaa tehtiin neljä tuotantokautta ja yksi lisäjakso. Ensimmäinen jakso esitettiin Channel 4:lla 3. helmikuuta 2006, toinen tuotantokausi alkoi 24. elokuuta 2007, kolmas alkoi 21. marraskuuta 2008 ja neljäs 25. kesäkuuta 2010. Lisäjakso esitettiin 27. syyskuuta 2013.
Suomessa Yle TV2 on esittänyt sarjaa nimellä IT-porukka. Sarjan toinen kausi esitettiin Suomessa 24. marraskuuta 2009 alkaen.
Juoni
Sarja kertoo kahdesta ATK-asiantuntijasta, jotka työskentelevät suuressa fiktiivisessä lontoolaisyrityksessä Reynholm Industries. Roy on laiska ja työtävälttelevä sarjakuvaintoilija. Roylla on yllään jokaisessa jaksossa uusi, tietokoneaiheinen t-paita. Usein paidassa on kuvana hahmo tai tapahtuma jostakin vanhasta tietokonepelistä, kuten Space Invaders. Maurice Moss eli Moss on kaksikosta nörtimpi. Moss on vielä Roytakin huonompi luomaan sosiaalisia yhteyksiä muihin työntekijöihin.
Ensimmäisessä jaksossa he saavat kellaritoimistoonsa uuden työntekijän. Denholm Reynholm, yhtiön johtaja, määrää uuden työntekijänsä Jenin alakertaan ATK-osaston johtajaksi. Jenillä ei ole kuitenkaan juuri minkäänlaisia tietoja tietotekniikasta, ja lopulta hänestä tuleekin osaston relationship manager (suhdetoiminnan johtaja). Jenin pahoihin tapoihin kuuluu valehteleminen, jonka vuoksi hän ajautuukin usein hyvin kiusallisiin tilanteisiin.
Näiden kolmen päähenkilön lisäksi johtaja Denholm Reynholm esiintyy 1. tuotantokauden lähes jokaisessa jaksossa. Hänen suuria tavoitteitaan on muun muassa stressin poisto koko yhtiöstä. Hän on muutenkin aina valmis tekemään mitä vain, että yhtiö olisi uusimpien trendien tasalla. Yhtiön johtajana toimii 2. ja 3. tuotantokaudella Denholmin poika Douglas Reynholm, joka astuu virkaan isänsä itsemurhan jälkeen.
Richmond Avenal on gootti, joka työskentelee myös kellarissa. Avenal oli kunnollinen työntekijä ja eräs Reynholmin suosikeista, kunnes hän ihastui Cradle of Filthin tuotantoon. Tämän jälkeen hän työskentelee omassa pimeässä toimistossaan, joskaan hän ei edes itse tiedä mitä hän tekee työkseen.
Tukholman raitiotieliikenne
thumb|250px|Pikaraitiotie [[Tvärbanan]] thumb|250px|[[Spårväg City -raitiolinjan vaunu]]
Tukholman raitioliikenne alkoi Ruotsin pääkaupungissa vuonna 1877. Monet Tukholman raitiolinjat lakkautettiin vuonna 1967 oikeanpuoleiseen liikenteeseen siirtymisen yhteydessä. Tämä oli vain osasyy, raitioteiden katsottiin olevan vanhanaikaisia ja hitaita ja niiden katsottiin kilpailevan samasta katutilasta henkilöautojen kanssa, jotka taas nähtiin nykyaikaisena liikennemuotona. Myös samanaikaisesti voimakkaasti laajentunut Tukholman metroverkosto Tunnelbanan teki monet raitiolinjat tarpeettomiksi. Sittemmin suhtautuminen raitioliikenteeseen on Tukholmassa kääntynyt päinvastaiseksi, sillä nyt raitioteitä kehitetään jälleen voimakkaasti.
Alkuvaiheita
thumb|250px|Museoraitiovaunu Djurgårdenissa Stockholms Nya Spårvägsaktiebolag (SNS) aloitti raitioliikenteen hevosraitiovaunuilla 10. heinäkuuta 1877. Liikennöity alue rajoittui ensimmäiset kymmenen vuotta Slussenin pohjoispuoliselle alueelle kunnes Stockholms Södra Spårvägsaktiebolag (SSB) alkoi liikennöidä Tukholman eteläisissä osissa vuonna 1887. Sillä oli käytössään höyrykäyttöinen raitiovaunu vuosina 1887–1901. Sähköraitiovaunu oli saatu eteläiselle raitioverkostolle vuoden 1901 syksyllä. Ensimmäinen sähköraitiovaunu pohjoiselle verkostolle saatiin vuonna 1904. Liikenne hevosraitiovaunuilla päättyi Tukholmassa 10. helmikuuta 1905. Sähköistyksen myötä voitiin liikennöidä pitempiä linjoja ja reitit ulottuvat jo mm. Solnaan, Sundbybergiin ja Lidingöön.
Vuodesta 1915 lähtien liikenteestä huolehti AB Stockholms Spårvägar (SS). Vuonna 1917 SS otti haltuunsa koko Stockholms Nya Spårvägsaktiebolagin (SNS) reitistön ja 1918 Stockholms Södra Spårvägsaktiebolagin (SSB) reitit. Vaikka Tukholman eteläisen ja pohjoisen osan raitioverkostot olivat nyt saman yhtiön alaisuudessa, rataverkot eivät silti olleet toisiinsa yhteydessä kuin vasta vuodesta 1922 lähtien jolloin yhteys Slussenin kohdalla toteutettiin. Huhtikuun 1. päivä 1922 toteutettiin kaupungissa suuri reitistömuutos jossa linjat saivat myös uudet numerot. Useimmat linjat ajoivat sen jälkeen Slussenin kautta. Vuodesta 1941 alkaen linjaa 11 liikennöitiin johdinautoilla linjanumerolla 41 vuoteen 1964 saakka jolloin niiden käyttö Tukholmassa lopetettiin.
Vähittäinen lakkaaminen Tukholman metron laajetessa
1. lokakuuta 1933 avattiin uusi maanalainen raitiotietunneli Södertunneln Slussenilta Skanstulliin Södermalmin alitse. Södertunnelnia käyttivät raitiolinjat 8 ja 19. Vuodesta 1950 lähtien tunnelia ovat käyttäneet metrojunat ja juuri tästä tunneliosuudesta koko järjestelmä sai nimekseen Tunnelbana. Tukholman ensimmäinen metrolinja avattiin 1. lokakuuta 1950 ja se kulki Slussenin ja Hökarängenin välillä. Tästä syystä myös raitiolinja 19 ja bussilinjat 77 ja 79 lyhenivät Skanstulliin liityntälinjoiksi metrolinjalle. Raitiolinjasta 11 tuli osa Tunnelbanania kun linja Hötorgetilta Vällingbyhyn avattiin. Bussilinjan 79 liikenne lakkasi haaran Skärmarbrink–Hammarbyhöjden avauduttua ja se korvasi myös raitiolinjan. Bussilinja 64 alkoi kulkea Fruängenin ja Skanstullin välillä vuodesta 1964 Tukholman metron punaisen linjan avauduttua. Samalla myös raitiolinja 18 kulki Liljeholmenista Ekensbergiin, ja raitiolinjan 16 liikenne lakkasi. Koko raitioliikenteen loputtua Tunnelbananin punainen linja laajeni Östermalmstorgilta Ropsteniin. Lidingöbananin linjat 20 ja 21 säilyivät kuitenkin pikaraitiotielinjoina. Norra Lidingöbananin (20) liikenne loppui 1971, mutta Södra Lidingöbanan (21) on edelleen olemassa. Tukholman raitiotiejärjestelmän suurilta osin loputtua 1967 muutamia vanhoja raitiotielinjoja korvattiin busseilla. Myös linja 12 eli Nockebybanan säilyi pikaraitiotienä.
Entiset raitiolinjat
Tukholman raitiolinjat vuonna 1946
Raitioliikenteen lakkauttaminen
Tukholman kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1957 että koko kantakaupungin raitioverkosto lakkautetaan. Suunnitelman mukaan se suoritettaisiin vaiheittain Tunnelbanan laajenemisen mukaan niin että vaunukalusto ajettaisiin taloudellisen käyttöikänsä loppuun. Tämän arveltiin tapahtuvan 1970-luvulla. Myöhemmin Ruotsissa kuitenkin päätettiin siirtyä oikeanpuoleiseen liikenteeseen 3. syyskuuta 1967 lähtien, joten suunnitelmaa raitioliikenteen lakkauttamisesta aikaistettiin. Viimeiset vuorot kantakaupungin linjoilla ajettiin iltaliikenteessä 2. syyskuuta 1967.
SL:n perustaminen ja raitioliikenne sen jälkeen
Vuonna 1967 Tukholman paikallisliikennettä hoitaneet yhtiöt sulautettiin yhteen Storstockholms Lokaltrafik AB:ksi (SL). Vaikka raitioliikenne Tukholmassa pääsääntöisesti lakkautettiin, osa siitä jäi olemaan omiksi irrallisiksi linjoikseen. Näitä ovat Lidingöbanan ja Nockebybanan. Ensin mainittu liikennöi Tukholman Ropstenista Lidingön kunnan Gåshagaan (Nro 21), jälkimmäinen Alvikista Nockebyhyn (Nro 12). Lidingöbanalla oli vuoteen 1971 asti pohjoinen linja, joka kulki Ropstenista Lidingön Kyrkvikeniin (Nro 20).
Raitioliikenteen uusi tuleminen
thumb|200px|Poikittaisradan pikaraitiovaunu Sickla Uddessa. Vuonna 1991 otettiin uudestaan käyttöön Djurgårdslinjen (Nro 7N), joka oli aikoinaan lakkautettu muun raitioliikenteen myötä. Linjalla ajoivat aluksi museoraitiovaunut. Vuonna 2000 Tukholmassa avattiin kokonaan uusi pikaraitiotielinja Tvärbanan (Poikittaisrata, Nro 22), joka aluksi kulki Gullmarsplanin ja Liljeholmenin, myöhemmin Sickla udden ja Alvikin välillä. Viime aikojen suunnitelmissa on ollut esillä Poikittaisradan ja Nackaan liikennöivän Saltsjöbanan yhdistäminen, jolloin jälkimmäisellä nykyisin käytettävä metrotyyppinen junakalusto korvattaisiin pikaraitiovaunuilla.
Vuodesta 2010 alkaen on ollut toiminnassa uusi raitio­linja Spårväg City, joka käyttää numeroa 7. Alkuosaltaan linja 7 kulkee vanhan Djurgårdslinjenin reittiä. Tavoitetilassaan keskustan läpi kulkeva linja tulee johtamaan Kungsholmenilta Sergelin torin, Strandvägenin ja Värtanin kautta Ropstenille. Ensimmäisenä vaiheena elokuussa 2010 otettiin käyttöön raitiolinjan osuus Sergelin torilta Waldemarsuddeniin. Syyskuussa 2018 otettiin käyttöön linjan 7 pidennys Sergelin torilta T-Centralenin päätepysäkille.