cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Artemis Fowl: Tehtävä pohjoisessa
Koodi
''´´Onneksi olkoon, ihminen. Jos olet onnistunut murtamaan tämän koodin, olet älykkäämpi kuin useimmat lajisi edustajat. Tämä on viesti keijukansalta. Etsimme liittolaisia saviväen joukosta. Useimmat ihmiset ovat hidasjärkisiä olentoja, mutta poikkeuksiakin on. Kuten esimerkiksi sinä. Älykkyytesi johtuu siitä että olet keijujen sukua. Tuntuuko sinusta joskus että et ole samanlainen kuin muut? Ovatko korvasi tavallista suipommat? Onko kielesi niin pitkä, että se yltää koskettamaan nenääsi? Näetkö joskus unta lentämisestä? Oletko koskaan ajatellut että et kuulu saviväen joukkoon? Siihen on syynä että suonissasi virtaa keijujen verta. Nuori savikeiju, minulla on sinulle tehtävä. Yhtenä meistä sinun velvollisuutesi on suojella maapalloa niiltä jotka yrittävät tuhota sen. Sinun on liityttävä uudenlaiseen saviväkeen joka rakastaa maapalloa yhtä paljon kuin keijut. Sääntöjä on vain yksi ja se on helppo: kuluta vain niin paljon kuin tarvitset ja kuluta se viisaasti. Jos seuraat ohjeita, maapallo pelastuu. Lähde nyt suorittamaan tehtävääsi. Toistan tämän viestin niille ihmisille joiden keijuaivot eivät ole aivan yhtä terävät kuin sinun.´´''
Kasviorganologia
Kasviorganologia on kasvitieteen osa-alueen kasvimorfologian osa-alue, joka tutkii kasvin ulkoista rakennetta, kuten hedelmien tai kukintojen muotoa. Esimerkiksi juuristoon voi muodostua mukuloita, kuten porkkanalla tai lantulla, tai mukulamaisia versojuuria, kuten daalialla. Juuret voivat olla myös kiipimäjuuria, kuten köynnöskasvien juuret. Maavarret voivat olla esimerkiksi juurakoita tai sipuleita. Kasvin varren rakenne vaikuttaa koko kasvin muotoon esimerkiksi siten, että puuvartiset kasvit ovat varpuja, pensaita tai puita. Kukat voivat olla kaksineuvoisia, jolloin sekä emit ja heteet ovat samassa kukassa, tai ne voivat olla yksineuvoisia tai neuvottomia. Kuivat hedelmät voivat olla kotia, jotka aukeavat, tai ne voivat olla pähkylöitä tai lohkohedelmiä. Mehevät hedelmät puolestaan voivat olla marjoja tai luumarjoja.
Radioaktiivinen laskeuma
Leviäminen
Laskeuman leviäminen riippuu päästön syntytavasta. Mikäli radioaktiiviset hiukkaset vapautuvat troposfäärin alimpaan kerrokseen, ne laskeutuvat hyvinkin nopeasti, jolloin maasto voi saastua paikallisesti erittäin pahasti. Tällöin puhutaan lähilaskeumasta. Toisaalta mikäli räjähdys tai tulipalo nostaa hiukkasia stratosfääriin, laskeuma kulkeutuu kauas ja leviää hyvin laajalle alueelle, mutta paikallinen saastuminen jää pienemmäksi.
Koostumus ja biologinen kertyminen
Radioaktiivisen laskeuman päästö koostuu radioaktiivisista pienhiukkasista, joiden koko on mikrometrin luokkaa. Hiukkasissa olevat radioaktiiviset isotoopit vähenevät ajan mittaan eksponentiaalisesti, joten laskeuma on vaarallisin heti räjähdyksen tai onnettomuuden jälkeen. Olennaista laskeumalta suojautumisessa onkin estää voimakkaasti säteileviä hiukkasia pääsemästä iholle tai kehon sisäpuolelle. Sisätiloissa tämä toteutetaan tiivistämällä ovet ja ikkunat sekä sammuttamalla ilmastointi. Ulkona liikuttaessa käytetään suojapukua tai sen puuttuessa sadevaatteita sekä hengityssuojainta, jotka huuhdellaan ennen sisätiloihin tuloa saastehiukkasten poistamiseksi. Väestönsuoja antaa erinomaisen suojan laskeumalta.
Radioaktiivisen laskeuman sisältämistä radioaktiivisista isotoopeista biologisesti merkittävimpiä ovat jodin ja cesiumin radioaktiiviset isotoopit. Näistä jodi varastoituu kilpirauhaseen ja cesium korvaa luuston kalsiumia. Radioaktiivisen jodin varastoituminen kilpirauhaseen voidaan estää nauttimalla ennen laskeuman vaikutuksen alaiseksi joutumista joditabletti, joka täyttää kilpirauhasen jodivarastot. Tällöin mahdollinen radioaktiivinen jodi poistuu elimistöstä normaaliin tapaan. Cesiumin saantia puolestaan vähennetään välttämällä saastuneiden elintarvikkeiden, kuten esimerkiksi saastunutta rehua syöneiden lehmien maidon, nauttimista.
Karkialampi (kaupunginosa)
Karkialampi on Mikkelin 23. kaupunginosa. Se sijaitsee Jyväskyläntien itäpuolella, linnuntietä noin 3–5 kilometriä Mikkelin keskustasta luoteeseen. Karkialammen kaupunginosa on saanut nimensä alueella sijaitsevasta samannimisestä lammesta.
Radioaktiivinen laskeuma
Jälkeläisten terveys
40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimus ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja. Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Karkialampi (kaupunginosa)
Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Karkialammen entinen varuskunta-alue ja Maavoimien esikunta.
Ráckeve
Ráckeve on kaupunki Unkarissa, Pestin läänissä. Siellä oli 9 952 asukasta vuonna 2010.
Maantiede
Ráckeve sijaitsee alle 50 kilometriä Budapestistä etelään lähellä Csepelsaaren eteläkärkeä, Tonavan rannalla. Kunnan pinta-ala on 64,09 neliökilometriä, ja siitä varsinainen kaupunkialue käsittää 9,68 neliökilometriä.
Historia
Ráckeve nimi kertoo kaupungin serbihistoriasta, sillä sanalla raci viitattiin serbeihin. Turkkilaisia paenneet serbit asettuivat kaupunkiin 1400-luvulla. He rakensivat kaupunkiin Serbian ortodoksisen kirkon, joka on Unkarin vanhin. Eugen Savoijilainen osti Ráckeven 1600-luvulla. Hän onnistui kukistamaan turkkilaiset Zentan taistelussa 1697. Tämän jälkeen Eugen rakennutti kaupunkiin palatsin, jonka suunnitteli Johann Lukas von Hildebrandt. Se on Unkarin vanhin barokkipalatsi.
Nähtävyydet
Kaupungin keskustassa on Serbian ortodoksinen kirkko, joka rakennettiin alkujaan 1487. Sitä kuitenkin laajennettiin seuraavalla vuosisadalla kahdella renessanssityylisellä sivukappelilla, ja vuonna 1758 sen yhteyteen rakennettiin kellotorni. Kirkon katossa ja seinissä on serbitaiteilijan tekemiä freskoja, jotka maalattiin 1765–1771. Ne esittävät kohtauksia Vanhasta ja Uudesta testamentista sekä pyhimyksiä. Eugen Savoijilaisen rakennuttama palatsi sijaitsee Tonavan rannalla. Se on nykyään 30-huoneinen hotelli nimeltä Savoyai Kástely Hotel. Se muutettiin hotelliksi ja konferenssikeskuksessa vuoden 1982 korjaustöissä. Palatsin lähellä on Árpád-museo, jossa on monia Tonavaan liittyviä näyttelyitä.
Nijmegen Devils
Nijmegen Devils on vuonna 2007 perustettu alankomaalainen jääkiekkoseura Nijmegenistä. Joukkue pelaa BeNe Leaguessa, joka on Alankomaiden ja Belgian korkein sarjataso.
Aiheesta muualla
Kotisivut
Vastaava toimittaja
Vastaava toimittaja on Suomessa laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä (13. kesäkuuta 2003/460) määrittämä tehtävä. Lain mukaan julkaisijan tulee määrätä aikakautiselle julkaisulle (aikakauslehdelle tai vastaavalle) ja verkkojulkaisulle vastaava toimittaja, jonka tehtävänä on johtaa ja valvoa toimitustyötä, päättää aikakautisen julkaisun, verkkojulkaisun tai ohjelman sisällöstä sekä muusta lain määräämästä. Hänen tulee olla viisitoista vuotta täyttänyt henkilö, joka ei ole konkurssissa ja jonka toimintakelpoisuutta ei ole rajoitettu. Tieto vastaavasta toimittajasta on merkittävä julkaisuun. Laki sallii myös useiden vastaavien toimittajien määräämisen. Tällöin määritellään yleensä kullekin henkilölle oma vastuualue.
Painovapauslaissa vuodelta 1919 käytettiin termiä päätoimittaja. Vuoden 2003 Lakiuudistus muutti oleellisesti rikollisesta julkaisutoiminnasta annettavia rangaistuksia: päätoimittajan vastuuta pienennettiin siinä tapauksessa että hän ei ole laiminlyönyt tehtäviään, ja hänen alaisuudessaan työskentelevien vastuu lisääntyi.
Tapauksissa, jossa vastaavan toimittajan laiminlyönti johtaa virheellisen tiedon julkaisemiseen, voidaan tämä tuomita päätoimittajarikkomuksesta sakkoon. Vastaavan toimittajan ei tarvitse olla päätoimittaja vaan hän voi olla myös keskijohtoon kuuluva tai rivitoimittaja.
Raúl Rodríguez
Raúl Rodríguez Navarro (s. 22. syyskuuta 1987 Vilassar de Mar, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa yhdysvaltalaista Houston Dynamoa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Rodríguez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2007 Gramenetista, joka pelasi Segunda División B:ssä. Kesäkuussa 2010 hän teki sopimuksen Espanyolin kanssa ja siirtyi pelaamaan seuran reservijoukkueeseen.
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 27. marraskuuta 2010 Atlético Madridia vastaan. Ensimmäisen kautensa aikana Rodríguez pelasi yhteensä 10 ottelua, joista kahdeksassa hän aloitti avauskokoonpanossa.
Kustaa Rasku
Kustaa Olavi Rasku (23. toukokuuta 1934 Nurmo – 9. lokakuuta 2010 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Toistakymmentä vuotta Nurmon Jymyn edustusjoukkueen lukkarina pelannut Kustaa (Köpi) Rasku saavutti SM-pronssia 1956, jolloin hänet valittiin myös vuoden lukkariksi. Pelasi Itä-Länsi -ottelussa 1956, -58 ja -60 ja oli Lännen B-yhdistelmän lukkarina 1957. Ulkopelissä Rasku muodosti voimakaksikon ykkösvahti Jussi Kitinojan kanssa. Tämä pallottelu sai yleisöltä nimen "raksuttelu".
Yleisurheilussa Rasku saavutti kiekonheiton pm-hopeaa ja SOU:n mestaruuspronssia.
Petter Silfverskiöld
Petter ”Per” Cristian Silfverskiöld (myös Kristian Silfverskiöld (26. joulukuuta 1755 – 7. tammikuuta 1811 Espoo ) oli Suomessa syntynyt ruotsinsuomalainen sotaneuvos, jonka suku on merkitty Ruotsin ritarihuoneeseen . Hän muun muassa osallistui edustajana vuoden 1808 Suomen lähetyskuntaan sekä vuoden 1809 Porvoon valtiopäiville.
Perhetausta
Petter Cristianin isä oli Nils Gustaf Silfverskiöld (1725–1764) ja äiti vapaaherratar Christina Charlotta Giertta (1732–1804). Petter oli naimisissa Anna Maria Kuhlhielmin (1785–1833) kanssa. He omistivat Gumbölen kartanon, Nupurbölen eli Nupurin kartanon ja Glimsin kestikievarin Espoossa.
Suomen Perhostutkijain Seura
Suomen perhostutkijain seura ry on vuonna 1955 perustettu hyönteistieteellinen yhdistys. Sen tarkoituksena on edistää perhosten tutkimusta ja suojelua. Lisäksi sen tarkoitus on kehittää suomalaista perhosharrastusta ja pitää yllä yhteyksiä harrastajien ja tutkijoiden välillä. Seuran pääasiallinen tietojenkeruukanava on luonnontieteellisen keskusmuseon ylläpitämä Hyönteistietokanta internetissä.
Seuran toimintaan kuuluu muun muassa esitelmien pitäminen, perhostietojen kerääminen, harrastusvälineiden välittäminen, tutkimustoiminnan tukeminen, kirjaston ylläpito sekä julkaisujen tuottaminen. Seura on julkaissut vuodesta 1976 lähtien myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Baptria-nimistä jäsenlehteä. Sen nimi tulee nunnamittarin (Baptria tibiale) tieteellisestä nimestä.
Asikkalan kirkonkylä
thumb|right|250px|[[Asikkalan kirkko.]]
Asikkalan kirkonkylä sijaitsee Asikkalassa noin kuusi kilometriä Vääksystä pohjoisluoteeseen. Kirkonkylän läpi kulkee Vääksyn ja Sysmän välinen seututie 314, jolla sijaitsee Asikkalan kirkonkylän pikavuoropysäkki.
Asikkalan kirkonkylällä sijaitsee Asikkalan kirkko. Nähtävyyksiin kuuluu kirkon lisäksi talomuseo. Alueella toimii Koulutuskeskus Salpauksen yksikkö.
Alueen asukasluku on noin 100 henkilöä, ja kirkonkylä on kokonaan maaseutua. Kirkonkylältä on noin kahdeksan kilometrin matka Pulkkilanharjulle.
Asikkalan kirkonkylä on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin, koska se Museoviraston mukaan ilmentää hyvin suomalaisten kirkonkylien rakennustapaa ennen 1920–1930-luvuilla alkanutta uusiutumisvaihetta. Kirkonkylä on säilynyt varsin alkuperäisenä, koska Asikkalan kaupallinen keskusta on kasvanut Vääksyyn.
Árbol del Tule
thumb|oikea|Árbol del Tulen runko. Árbol del Tule on erittäin vanha ja suurikokoinen puuyksilö Santa María del Tulen pikkukaupungissa lähellä Oaxaca de Juárezin kaupunkia Oaxacan osavaltiossa Meksikossa. Puu on lajiltaan meksikonsuosypressi (Taxodium mucronatum). Se on kaupunkinsa symboli ja laajalti tunnettu maamerkki sekä paikallisesti että kansallisesti. Puu sijaitsee kaupungin keskusaukiolla kirkon edustalla. Árbol del Tule on suurin tunnettu meksikonsuosypressi ja perinteisesti tulkitulla yli 11 metrin läpimitallaan sen runkoa on yleisesti pidetty paksuimpana tunnettuna yksittäisenä puun runkona. Puu lisättiin UNESCOn maailmanperintöluettelon Meksikon aielistalle vuonna 2001.
Kuvaus ja ikä
Puun rungon rinnankorkeusläpimitta on 11,62 metriä ja ympärysmitta 36,2 metriä. Runko ei tosin ole poikkileikkaukseltaan pyöreä vaan hyvin epätasainen, mikä jossain määrin vääristää kaikkia rungon mittoja, sillä puun läpimitta lasketaan tavallisesti jakamalla mitattu ympärysmitta piillä. Arvioimalla puun tilavuutta säännöllisen pyöreänä runkona läpimitaksi on saatu vain noin 9,38 metriä, mikä silti tekisi rungosta yhden suurimmista tai suurimman tunnetun puun rungon.
Rungon valtavan koon vuoksi epäiltiin pitkään puun muodostuvan useasta alun perin erillisestä ja sittemmin yhteenkasvaneesta puusta, mutta puun eri osista otetuilla DNA-näytteillä tehdyt tutkimukset ovat osoittaneet kyseessä olevan vain yhden ainoan suuren yksilön. Kyseessä saattaa silti olla useampi yhden monirunkoisen yksilön yhteenkasvanut runko. Meksikonsuosypressit ovat yleisimmin yksirunkoisia, mutta niiden tiedetään versovan tyvestään ja muodostavan uusia runkoja alkuperäisen rungon katkettua.
Puun tarkkaa ikää ei tunneta. Se on vanhempi kuin sitä nykyisin ympäröivä kaupunki, joka on rakennettu puun viereen perustetun kirkon ympärille. Puun uskotaan yleisesti olevan noin 1 400–1 600 vuotta vanha, joidenkin arvioiden mukaan yli 3 000 vuotta.
Sijainti ja ympäristö
Árbol del Tule kasvaa Santa María del Tulen kaupungissa noin viidentoista kilometrin päässä Oaxaca de Juárezin kaupungista. Alue sijaitsee laakeassa laaksossa Sierra Madre de Oaxaca -vuoristossa. Sen ilmastolle ovat tyypillistä kesäinen sadekausi ja talvinen kuivakausi. Pakkasta esiintyy harvoin. Alueella kasvaa useita muitakin suuria meksikonsuosypressejä.
Kulttuurillinen merkitys
Árbol del Tuleen liittyy useita vanhoja kertomuksia ja alueen alkuperäiskansat pitivät sitä pyhänä. Se on mainittu myös vanhoissa asteekkien kirjoituksissa. Se on yhä nykyäänkin kaupunkinsa symboli ja tärkein maamerkki. Puun pahkaisen rungon kuvioiden on uskottu esittävän mytologisia eläimiä.
Árbol del Tule lisättiin UNESCOn maailmanperintöluettelon Meksikon aielistalle vuonna 2001. Sen lisäämisestä varsinaiseen maailmanperintöluetteloon ei ole toistaiseksi tehty virallista esitystä.
Árbol del Tule on suurin tunnettu lajinsa edustaja. Sitä korkeampia sekä mahdollisesti vanhempia yksilöitä kuitenkin tunnetaan. Meksikonsuosypressiä yleisesti lajina on perinteisesti arvostettu ja kunnioitettu Meksikossa ja laji on valittu Meksikon kansallispuuksi.
Hiʻiaka
Hiʻiaka tai Hi'iaka on transneptunisiin kohteisiin kuuluvan kääpiöplaneetta Haumean suurempi ja ulompi kuu. Se tunnetaan myös nimellä (136108) Haumea I. Kuu sai nimensä havaijilaisen mytologian jumalatar Haumean tytär Hiʻiakan mukaan. Ennen nimeämistään kuu tunnettiin tunnuksella S/2005 (2003 EL61) 1. Hiʻiakan löysivät A. Bouchez, M. Brown, R. Campbell, J. Chin, M. van Dam, S. Hartman, E. Johansson, R. Lafon, D. Le Mignant, P. Stomski, D. Summers, P. Wizinowich, C. Trujillo ja D. Rabinowitz 26. tammikuuta vuonna 2005. Kuun keskietäisyys Haumeasta on noin 49880 ± 198 kilometriä ja sen läpimitta on noin 320 km. Toinen Haumean kuista on nimeltään Namaka.
Generalisti
Generalisti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Howard Hesseman
Howard Hesseman (27. helmikuuta 1940 – 29. tammikuuta 2022 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjassa WKRP in Cincinnati sekä lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa on Poliisiopisto 2: Eka komennus (1985).
Hesseman syntyi Lebanonin kaupungissa Oregonissa ja opiskeli Oregonin yliopistossa. Hän oli uransa varhaisissa vaiheissa vuosia The Committee -improvisaatiokomediaryhmän jäsenenä.
Hesseman oli 1980-luvun alussa kahdesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Kumpikin ehdokkuus tuli roolista WKRP in Cincinnati -sarjassa.
Kuma-luokka
Kuma-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston viiden vuosina 1917-1921 valmistetun aluksen muodostama kevyt risteilijäluokka. Neljä luokan aluksista tuhoutui toisessa maailmansodassa.
Miruts Yifter
Miruts Yifter, myös Muruse Yefter (1. tammikuuta 1938 tai 15. toukokuuta 1944 Adigut, Etiopia – 22. joulukuuta 2016 Toronto, Kanada  ) oli etiopialainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja.
Yifter työskenteli nuorena tehtaissa ja autonkuljettajana. Hänen kykynsä juoksijana huomattiin Etiopian ilmavoimissa.
Yifter valittiin Etiopian maajoukkueeseen vuoden 1968 olympialaisiin Méxicossä. Hän teki ensimmäisen olympiaedustuksensa kuitenkin vasta neljä vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa 1972, missä hän saavutti pronssimitalin 10 000 metrillä. Hän myöhästyi 5 000 metrin finaalista eikä voinut kilpailla.
Yifterin kuolemasta ilmoittivat hänen perheensä ja Etiopian yleisurheiluliitto 23. joulukuuta 2016.
Ferdinando Bernardi
21. tammikuuta 1935 Bernardi sai nimityksen Taranton arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
August Hirt
August Hirt (28. huhtikuuta 1898 Mannheim – 2. kesäkuuta 1945 Schönenbach/Schwarzwald) oli SS-Hauptsturmführer (kapteeni), joka palveli valtakunnanyliopiston puheenjohtajana Strasbourgissa toisen maailmansodan aikana. Hän työskenteli Ahnenerbe-divisioonassa yhdessä Wolfram Sieversin ja Bruno Begerin kanssa. He keräsivät Dachaun keskitysleirissa murhattujen vankien luurankoja ja lähettivät 79 juutalaismiestä, 30 juutalaisnaista, 2 puolalaista, ja 4 aasialaista Natzweiler-Struthofin keskitysleiriin kaasutettaviksi. Ruumiit palautettiin natsitohtoreille tutkimusta varten. Jotkut epäilevät että aasialaiset olivat neuvostovankeja. Hirt ilmeisesti tutki meskaliinin vaikutusta myrkkynä. Sodan jälkeen hän tappoi itsensä Schönenbachissa.
Tähtikaaren taa
Tähtikaaren taa on popyhtye Aikakoneen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä BMG Finland.
Albumilta löytyvät muun muassa yhtyeen esikoissinglen "Tähtikaaren taa" sekä yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden joukkoon lukeutuvat "Odota" ja "Alla vaahterapuun".
Kappaleet
(säveltänyt M. Kolehmainen, jos säveltäjää ei mainittu)
Carrie (vuoden 2013 elokuva)
Carrie on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Kimberly Peircen ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuva perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen romaaniin, josta Brian De Palma teki ensimmäisen filmatisoinnin (1976). Uusintaversiossa Carrie Whitea näyttelee Chloë Grace Moretz ja Carrien äitiä Margaretia Julianne Moore.
Juoni
Carrie White on koulua käyvä tyttö, jonka elämä on kirjaimellisesti piinaa. Koulussa kaikki joko halveksivat tai kiusaavat häntä ja kotona kauhua herättää kiihkouskovainen mielisairas äiti, jolla on tapana lukita Carrie komeroonsa katumaan syntejään. Eräänä päivänä liikuntatunnin jälkeen suihkutiloissa, Carrien kuukautiset alkavat. Carrie menee paniikkiin, koska ei tiedä kuukautisista mitään. Hänestä kuvataan video ja kiusaamistapausta seuraa outoja tapauksia, jotka tuntuvat tapahtuvan Carrien kiihtyessä. Myöhemmin Carrie ymmärtää hallitsevansa telekineesiaa. Sue alkaa katua muitten kiusaamista ja pyytää poikaystäväänsä Tommya kysymään Carrieta kavaljeerikseen koulun tanssiaisiin. Carrien pahin kiusaaja Chris aikoo kuitenkin nöyryyttää Carrieta tanssiaisissa. Sue saa tietää juonesta ja yrittää rientää varoittamaa Carrieta. Carrie ja Tommy kruunataan tanssiaisten kuninkaaksi ja kuningattareksi. Kruunaamisen päätteeksi, lavan kattoon viritetty sianverta täynnä oleva ämpäri kaadetaan Carrien päälle. Juhlaväki alkaa nauraa Carrielle ja valkokankailla alkaa pyöriä suihkutiloissa nauhoitettu video Carriesta. Ämpärin virittänyt Chris pakenee poikaystävänsä Mattin kanssa, mutta lavan yllä oleva köysi katkeaa ja metalliämpäri putoaa Tommyn päälle tappaen tämän. Carrie menee suunniltaan ja paljastaa helvetilliset voimansa. Ihmiset menevät paniikkiin ja yrittävät paeta, mutta Carrie lukitsee kaikki ovet ja aloittaa tappamisen. Sue näkee kaiken oven takaa ja pakenee. Kun kaikki ovat kuolleet, Carrie lähtee liekehtivästä koulusta, joka lopulta tuhoutuu. Chris ja Matt ovat ajamassa autollaan, kunnes Carrie ilmestyy auton eteen tappaen Mattin. Chris yrittää paeta Carrien raivoa, mutta auto paiskautuu huoltoasemaa päin räjäyttäen sen. Carrie palaa tyynesti kotiin. Kun hän menee kylpyyn pesemään itsensä verestä, Carrie alkaa itkemään lohduttomasti tajuten, mitä on tehnyt. Carrie kohtaa äitinsä, joka yrittää tappaa Carrien veitsellä. Carrie käyttää yliluonnollisia voimiaan tappaen äitinsä. Sue tulee taloon ja näkee kaiken. Carrie alkaa horjuttaa taloa ja hän vetää Suen voimillaan ulos talosta viime hetkellä. Talo romahtaa Carrien päälle, joka jää äitinsä ruumiin luokse.
Salem Saeed
Salem Abdullah Awadh Saeed (s. 1. tammikuuta 1984) on jemeniläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa seuratasolla Al-Hilal Al-Sahilia. Saeed on pelannut maajoukkueessa yhdeksän ottelua, joista neljä vuoden 2010 MM-kisojen karsinnoissa.
Vielleicht geschieht ein Wunder
Vielleicht geschieht ein Wunder on Carmela Corren esittämä kappale, joka edusti Itävaltaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Lontoossa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa seitsemänneksi 16 pisteellä.
Nils Idman
pienoiskuva|Nils Idman 1880-luvulla. Nils Bernhard Idman (23. syyskuuta 1858 Messukylä – 6. maaliskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, joka tunnetaan parhaiten Suomen taloushistorian suurimpiin kuuluvasta kavalluksesta, niin sanotusta Idmanin kavallusjutusta. Vuonna 1912 paljastui, että Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin johtajana vuosia toiminut Idman oli kavaltanut pankilta valtavan rahasumman.
Idman oli Hatanpään kartanon omistajan, senaatin kamarikirjuri Karl Gustaf Idmanin ja Beata Sofia Gustava Mellinin neljänneksi vanhin lapsi. Hänen veljensä oli lääkintöneuvos Gustaf Rudolf Idman. Nils Idman kirjoitti ylioppilaaksi 1876. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1880, maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1884. Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin alijohtajaksi Idman siirtyi 1885, ja konttorinjohtajaksi hän yleni 1890. Idman oli naimisissa vuodesta 1887 Anna Sidonia Alfthanin kanssa.
Idman kulutti rahat esimerkiksi rakennuttamalla Hatanpään kartanoon uusgoottilaisen Idmanin huvilan, jonka kerrotaan maksaneen puolet Tampereen tuomiokirkon hinnasta. Teko vaikutti muihinkin pankinjohtajiin, esimerkiksi Pohjoismaiden Osakepankin (POP) pääjohtaja erosi ja sen Tampereen konttorin johtaja Albert Snellman teki itsemurhan.
Isosiilikäs
Isosiilikäs (Arctia caja) on siilikkäiden heimoon kuuluva kookas yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Isosiilikästä ei voi ulkonäön perusteella sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat pohjaväriltään kermanvalkoiset, ja niissä on laajoja, suklaanruskeita laikkuja. Laikkujen koko ja värisävy vaihtelevat yksilöittäin. Takasiivet ovat räikeän oranssinpunaiset, ja niissä on likimain pyöreitä, mustansinisiä täpliä. Perhosen pää ja keskiruumis ovat suklaanruskeat ja tuuheakarvainen. Niskassa on punainen poikkijuova. Takaruumis on oranssinpunainen, ja siinä on mustia poikkijuovia. Tuntosarvet ovat sulkamaiset. Siipiväli on 49–78 mm. Lajilla esiintyy myös muutamia kuvioinniltaan tai väritykseltään poikkeavia muotoja.
Levinneisyys ja lentoaika
Isosiilikästä tavataan koko Euroopassa ja Suomessakin Lappia myöten. Levinneisyysalueeseen kuuluu myös Pohjois-Amerikka. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuun alusta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat
Isosiilikäs viihtyy kaikenlaisilla avoimilla ja puoliavoimilla paikoilla. Yöaktiivisena perhosena sitä kuitenkin tapaa harvemmin kuin lajin yleisyys antaisi odottaa. Päiväsaikaan siilikkään voi tavata lepäämästä kasvillisuuden joukossa, mutta etusiipien kuviointi kätkee perhosen hyvin. Aikuinen perhonen ei toimivista suuosistaan huolimatta nauti ravintoa vaan elää toukkana keräämänsä energian turvin. Etenkin koiraat lentävät valolle.
Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Naaras munii jopa 600–1000 munaa toukkien ravintokasvien lehtien alapinnoille ja munat kuoriutuvat 10–12 päivän kuluttua. Nuoret toukat viihtyvät pienissä ryhmissä ja ennen talvehtimista ne ovat aktiivisia myös päivällä. Talvehtineet toukat viettävät piilottelevampaa elämää ja liikkuvat lähinnä öisin.
Aikuisen perhosen kirkkaat värit toimivat varoituksena saalistajille, sillä laji on myrkyllinen. Perhosen niskassa sijaitsevien rauhasten tuottamat koliiniesterit toimivat keskushermostossa asetyylikoliinireseptorien salpaajina. Lisäksi perhosen takaruumiista on eristetty hengityselimistöön vaikuttavia yhdisteitä. Muiden siilikkäiden tapaan perhosen keskiruumiissa on kuuloelimet, ja isosiilikkään tiedetään tuottavan ääntä, jos perhonen kuulee lepakoiden päästämiä kaikuluotausääniä. Näiden äänten arvellaan toimivan lepakoille suunnattuna varoituksena perhosen myrkyllisyydestä.
Laji oli aikoinaan keräilijöiden suosiossa ja valikoivalla jalostuksella siitä saatiin tuotettua normaalista poikkeavia värimuotoja ja kuviointeja.
Ravintokasvi
Toukka on polyfagi, joka kelpuuttaa ravinnokseen lähes kaikki kasvit.
Vesiapinahypoteesi
thumb|right|350px|Vauvauinti. thumb|right|350px|Uiminen ajanvietteenä. Vesiapinahypoteesi on brittiläisen meribiologi Alister Hardyn esittämä teoria, jonka mukaan ihmisestä on kehittynyt huomattavan erinäköinen kuin ihmisapinoista siksi, että ihmisen kantamuoto joutui jossain evoluution vaiheessa sopeutumaan osittaiseen vesielämään. Hardy kiinnitti erityisesti huomiota siihen, että ihmisellä on lähes karvaton iho mutta muihin kädellisiin verrattuna poikkeuksellisen paksu ihonalainen rasvakerros. Näitä ominaisuuksia esiintyy lähinnä merissä elävillä nisäkkäillä, kuten delfiineillä, mursuilla ja sireenieläimillä, ja niitä pidetään sopeumina lämmönsäätelyyn vedessä. Vesiapinahypoteesin avulla voidaan selittää monia muitakin ihmisen eroavaisuuksia muihin maanisäkkäisiin verrattuna, kuten pystykävely, suuret aivot, runsas hikoilu ja viehtymys veteen. Hypoteesi ei kuitenkaan ole saavuttanut suosiota paleoantropologien keskuudessa.
Historia
Saksalainen patologi Max Westenhöfer oli ilmeisesti ensimmäinen moderni tutkija, joka esitti, että ihmisen evoluutiossa on voinut olla veteen sopeutumisen vaihe. Hän mainitsi asiasta lyhyesti vuonna 1942 ilmestyneessä kirjassa.
Brittiläinen meribiologi Alister Hardy oli saanut saman ajatuksen jo vuonna 1929. Hän kuitenkin arveli, että ajatus herättäisi suurta vastustusta, ja pelkäsi sen esittämisen haittaavan urakehitystään. Siksi hän ei tuonut ajatustaan julki ennen kuin vuonna 1960, jolloin hän piti esitelmän paikallisen sukelluskerhon kokouksessa. Esitelmä herätti suurta huomiota, ja sanomalehdissä sitä kommentoitiin mm. otsikolla "Professori Hardy esittää että ihmiset polveutuvat delfiineistä". Oikaistakseen tällaisia väärinymmärryksiä Hardy julkaisi pian New Scientist -lehdessä artikkelin, jonka otsikossa hän kysyi, viettikö ihminen aikaisemmin enemmän aikaa vedessä. Artikkelissaan hän käytti termiä vesiapina (alkukielellä aquatic ape). Alkukohun jälkeen Hardyn ajatus käytännössä unohdettiin. Desmond Morris omisti sille pari sivua vuonna 1967 ilmestyneessä kirjassaan Alaston apina (suom. 1968). Morris piti teoriaa mahdollisena mutta todistamattomana. Walesilainen kirjailija Elaine Morgan huomasi vesiapina-ajatuksen Morrisin kirjassa ja vakuuttui sen selitysvoimasta. Morgan kehitti ajatusta edelleen ja antoi sille merkittävän roolin vuonna 1972 ilmestyneessä kirjassaan Naisen esihistoria (suom. 1973).
Suomalainen paleontologi Björn Kurtén esitteli vesiapinahypoteesin vuonna 1986 ilmestyneessä kirjassaan Våra äldsta förfäder, ja totesi sen olevan uskottavin esitetyistä selityksistä ihmisen ja simpanssien välisille eroille. Vuonna 1987 pidettiin Alankomaiden Valkenburgissa tieteellinen kokous, jossa 22 aiheesta kiinnostunutta (useimmat biologian tai ihmisen fysiologian asiantuntijoita) kokoontui väittelemään vesiapinahypoteesin uskottavuudesta. Yhteistä johtopäätöstä ei syntynyt, mutta 1991 julkaistiin kirja, jossa kokouksen esitelmöitsijät toivat esiin näkemyksensä.
Paleoantropologien keskuudessa vesiapinahypoteesi ei ole koskaan saavuttanut suosiota. On esitetty, että vesiapinahypoteesin saama nuiva vastaanotto johtuu osittain siitä, että ajatusta ei alun perin esittänyt paleoantropologi tieteellisessä julkaisussa vaan biologi suurelle yleisölle tarkoitetussa lehtijutussa. Varsinaisissa tieteellisissä sarjoissa on ilmestynyt vain muutamia vesiapinahypoteesia käsitteleviä artikkeleita. Muiden alojen tutkijoissa vesiapinahypoteesin kannattajia sen sijaan on useita. Siitä ovat eri näkökulmista kirjoittaneet mm. lääkäri Mark Verhaegen, ravitsemustieteilijät Michael Crawford ja Stephen Cunnane sekä kädellisten tutkija Carsten Niemitz. Desmond Morris on esitellyt vesiapinahypoteesin TV-ohjelmassaan. Elaine Morgan on kuitenkin ollut vesiapinahypoteesin aktiivisin puolestapuhuja. Hän on kirjoittanut aiheesta kuusi kirjaa    ja pitänyt siitä useita esitelmiä. Vesiapinahypoteesia onkin kritisoitu uskottavuuden puutteesta, koska sitä kannattavat lähinnä henkilöt, jotka eivät tutki ihmisen evoluutiota ammatikseen.
Teorian sisältö
alt=Mahdollisesti vesielämään liittyviä piirteitä|pienoiskuva|350x350px|Mahdollisia sopeumia vesielämään - Argumentteja vesiapinahypoteesin puolesta. Perinteisesti on ajateltu, että ihmisen kehittyminen sai vauhtia, kun ihmisen esivanhemmat laskeutuivat puusta maahan ja siirtyivät elämään savannille. Vesiapinateorian kannattajien mukaan tämä ei kuitenkaan ole uskottavaa, koska monet ihmiselle tyypillisistä piirteistä ovat savannilla hyödyttömiä tai suorastaan haitallisia. Niinpä on vaikea nähdä, kuinka ne olisivat voineet kehittyä luonnonvalinnan avulla savannioloissa. Sen sijaan he esittävät, että nämä piirteet kehittyivät sopeumina joko vesielämään tai sen jälkeiseen maaelämään. Tällaisia piirteitä ovat Elaine Morganin mukaan mm. seuraavat:
Kritiikki
Vesiapinahypoteesia on kritisoitu voimakkaasti, ja paleoantropologi John Hawks on vuoden 2009 tutkimustilantteessa pitänyt sitä näennäistieteenä, joka ei perustu tieteelliseen menetelmään vaan karismaattisiin henkilöihin. Jim Moore on syyttänyt vesiapinahypoteesin kannattajia todistusaineiston harhaanjohtavasta valikoinnista. Hänen mukaansa väite, että karvattomuus on lähinnä vedessä elävien nisäkkäiden ominaisuus on väärä, koska monet täysin tai osittain vedessä elävät nisäkkäät ovat karvaisia, kuten merileijonat, hylkeet, majavat, saukot ja jääkarhu. Lisäksi Moore sanoo, että olemassa olevien nisäkäslajien evoluutiohistoriassa vesielämään sopeutuminen on tapahtunut 31 kertaa, joista korkeintaan kolmessa tapauksessa se on johtanut karvattomuuteen (valaat, sireenieläimet ja virtahevot). Toisaalta vesiapinateoria ei perustu siihen, että kaikki vedessä elävät nisäkkäät olisivat karvattomia, vaan siihen, että lähes kaikki karvattomat nisäkkäät ovat vesieläimiä (poikkeuksena kaljurotta, joka elää koko elämänsä maanalaisissa tunneleissa).
Yleisimmin esitetyn käsityksen mukaan ihmisen karvattomuus johtuu karvattomuuden tuottamasta paremmasta hikoilukyvystä, joka on ollut avuksi juosten tapahtuvassa saaliseläinten takaa-ajossa kuivalla maalla trooppisessa ilmastossa.
Giuseppe Torti
Giuseppe Torti (1. helmikuuta 1928 – 14. maaliskuuta 2005) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Luganon piispaksi 9. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gilberto Agustoni, jota avusti Karl-Josef Rauber.
Torti jäi eläkkeelle 18. joulukuuta 2003.
Cameronin piirikunta (Texas)
Cameronin piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltion eteläisin piirikunta. Sen väkiluku oli 423 908 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 3 305 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Brownsville on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta perustettiin vuonna 1848 ja se on saanut nimensä kapteeni Ewen Cameronilta, joka taisteli Texasin vallankumouksessa.
Wusab As Safilin piirikunta
Wusab As Safilin piirikunta sijaitsee Jemenissä Dhamarin maakunnassa. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 149 531.
Cameronin piirikunta (Texas)
Asukkaat
Piirikunnan asukkaista 89,7 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 8,86 prosenttia valkoisia ja 0,736 prosenttia aasialaisia. 83,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 31,8 vuotta.
Josh Henderson
Joshua Baret ”Josh” Henderson (s. 25. lokakuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on syntynyt Texasin Dallasissa. Hän vietti suurimman osan nuoruudestaan Oklahomassa ja Texasissa. Hän valmistui Tulsan Memorial Senior High Schoolista toukokuussa 2000.
Uran alkuvaiheet
Josh Henderson osallistui vuonna 2001 Yhdysvalloissa Popstars 2 -laulukilpailuun. Hän pääsi jatkoon, koska hän ”lauloi kuin Justin Timberlake”. Henderson pääsi loppujen lopuksi kuuden voittajan joukkoon. Hänen yhtyeensä Scene23 sai levytyssopimuksen, mutta heidän levy-yhtiönsä meni konkurssiin.
Myöhemmät vaiheet
Popstars 2:n jälkeen Josh Henderson toimi näyttelijänä, laulajana ja mallina. Hän ei ikinä uskonut olevansa niin haluttu. Henderson näytteli UPN:n televisiosarjan One on One useissa tuotantokausissa. Hän on ollut mukana myös komediasarjassa Teinitytön kasvatusopas (8 Simple Rules... for Dating my Teenage Daughter), missä hän tapasi entisen tyttöystävänsä Kaley Cuocon. Henderson on myös esittänyt Bo Rider -nimistä sotilasta Steven Bochon Kaukana kotoa -sotadraamassa. Lisäksi hän näytteli elokuvassa Unelmieni naapuri (The Girl Next Door), joka oli yleisömenestys. Henderson liittyi Täydellisten naisten näyttelijäkaartiin syksyllä 2006 Edie Brittin 18-vuotiaana veljenpoikana, Austin McCannina. Sen lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa Step Up, Broken Bridges – Takaisin kotiin ja Fingerprints sekä televisiosarjassa 90210. Hän näytteli J. R. Ewingin poikaa John Ross Ewing III:ia Dallasin uusintasarjassa 2012–2014.
Muuta
Henderson on seurustellut poplaulaja Ashlee Simpsonin kanssa. Pari lopetti suhteensa vuonna 2004 kahden vuoden yhdessäolon jälkeen. Josh Henderson oli myös mukana Simpsonin tositelevisiosarjan, The Ashlee Simpson Show’n, muutamissa ensimmäisissä jaksoissa. Hendersonilla on kaksi nuorempaa sisarta, Hannah ja Chelsea. Hän on harrastanut nuoruudessaan paljon urheilua, kuten tanssia ja koripalloa. Hendersonilla on heterokromia, eli hänen silmänsä ovat eri väriset, toinen on sininen ja toinen vihreä.
Aleksandrian kirjasto
Aleksandrian kirjasto oli antiikin aikainen kirjasto Aleksandriassa Egyptissä. Se toimi Museionin eli muusille omistetun pyhäkön yhteydessä kuninkaallisen palatsin alueella. Kirjasto oli aikansa suurin.
Aleksandrian kirjasto perustettiin Ptolemaios I:n hallitusaikana 305–285 eaa. kokoamaan yhteen kaikki maailman kirjallisuus. Sen kokoelmaa laajennettiin erityisesti Ptolemaios II:n aikana 285–246 eaa. Aleksandrian pääkirjasto ja sen sivukirjasto tuhoutuivat muutamaa vuosisataa myöhemmin luultavasti eri aikoina syistä, joista ei vieläkään ole täyttä varmuutta. Legendojen mukaan pääkirjasto tuhoutui tulipalossa Julius Caesarin vallatessa kaupungin vuonna 48/47 eaa. Nykyisen käsityksen mukaan tuolloin tuhoutui ainoastaan osa kirjastosta. Sivukirjasto tuhoutui mahdollisesti vuonna 391, kun kristityt hävittivät Serapeionin, jonka yhteydessä sivukirjasto sijaitsi. Maininnat Aleksandrian kirjastosta katoavat lähteistä jo paljon ennen vuoden 640 arabivalloitusta, jota ei siten voi pitää syyllisenä kirjaston tuhoon.
Taustaa
Ennen Aleksandrian kirjastoa eri kaupunkien kirjastot olivat säilyttäneet vain paikallisia perinteitä. Ajatus yleismaailmallisesta kirjastosta heräsi, kun antiikin kreikkalaiset halusivat laajentaa maailmankuvaansa. Kreikkalaisiin tekivät vaikutuksen naapurikansojensa saavutukset, joten Kreikan älymystö halusi tutustua itämaiseen viisauteen. Kreikasta Egyptissä oppia kävivät hakemassa jo varhemmin esimerkiksi Herodotos, Platon, Theofrastos ja Eudoksos. Myös Aleksanteri Suuren valloitusretket, joiden tuloksena Aleksandriakin perustettiin, olivat osaltaan tutkimusretkiä, ja niillä oli mukana tutkijoita, jotka kirjasivat ylös löytämiään asioita.
pienoiskuva|vasen|upright|[[Demetrios Faleronlainen|Demetrios Faleronlaisen patsas nykyisessä Bibliotheca Alexandrinassa.]]
Perustaminen
Aleksandria kehittyi Ptolemaiosten hallitsijasuvun aikana tärkeäksi tiedon ja kulttuurin keskukseksi. Sen kirjaston ideoi noin vuonna 295 eaa. oppinut ja kaunopuhuja, Ateenasta karkotettu poliitikko Demetrios Faleronlainen. Hän oli saanut turvapaikan Egyptin kuningas Ptolemaios I:n hovista ja ryhtynyt kuninkaan neuvonantajaksi. Demetrios suostutteli kuninkaan perustamaan kirjaston. Demetrios kaavaili kirjastosta Ateenan kirjastojen veroista paikkaa, jossa säilytettäisiin kopiota maailman jokaisesta kirjasta. Kuningas antoi Demetriokselle runsaat määrärahat kirjojen keräämiseksi. Demetrios organisoi Muusien temppelin eli Museionin rakennuttamisen kuninkaan tuella. Rakennus oli pyhäkkökompleksi, joka perustui Ateenan Lykeioniin, älyllisten ja filosofisten luentojen ja keskustelujen keskukseen.
Museionista tuli Aleksandrian kirjastokompleksin ensimmäinen vaihe. Se sijaitsi kuninkaallisen palatsin tiluksilla palatsikorttelissa Brykheionin kaupunginosassa eli kaupungin kreikkalaisessa osassa. Museion oli kulttikeskus, jossa oli jokaisen yhdeksän muusan patsaat. Siellä oli kirjaston lisäksi myös luentojen pitopaikkoja, laboratorioita, observatorioita, kasvitieteellisiä puutarhoja, eläintarha, majoitusalueet ja ruokasalit. Museionin hallinnoija oli Ptolemaioksen nimittämä pappi, ja käsikirjoitusten kokoelmasta vastasi kirjastonhoitaja.
Ptolemaios I:n seuraaja Ptolemaios II perusti joskus hallituskautensa (282–246 eaa.) aikana Kuninkaallisen kirjaston täydentämään isänsä perustamaa Museionia. Kuninkaallisesta kirjastosta tuli myöhemmin käsikirjoitusten pääkirjasto. Ei ole tiedossa, oliko Kuninkaallinen kirjasto erillinen rakennus Museionin vieressä vai sen laajennus. Sen uskotaan kuitenkin olleen osa Museionia. Ptolemaios II:n hallituskauden aikana kehittyi ilmeisesti ajatus yleismaailmallisesta kirjastosta. Tuolloin Museionissa työskenteli yli sata oppinutta, joiden työnä oli tehdä tieteellistä tutkimusta, luennoida, julkaista, kääntää, kopioida ja kerätä alkuperäisiä kreikkalaisia käsikirjoituksia ja niiden lisäksi egyptiläisiä, assyrialaisia ja persialaisia tekstejä sekä buddhalaisia ja heprealaisia pyhiä kirjoituksia.
Kirjastosta tuli todellinen tutkimuskeskus Museionin rinnalle, kun tutkijat turvautuivat sen aineistoon. Kirjaston sijainti kuninkaallisessa palatsissa ja sataman lähellä sijoitti sen kuninkaiden suoraan valvontaan. Näin kirjaston kokoelma laajeni nopeasti, ja jo puolen vuosisadan kuluessa perustamisestaan kokoelma täytti sille varatun tilan. Tällöin Ptolemaios III perusti sille sivukirjaston. Sivukirjasto sijaitsi Serapeionissa eli Serapikselle omistetussa temppelissä Rhakotiksen egyptiläiskortteleissa kaupungin lounaisosassa.
Tuhoutuminen
pienoiskuva|upright=0.9|Aleksandrian kirjaston mainitseva, Tiberius Claudius Babillukseen liittyvä piirtokirjoitus ensimmäiseltä vuosisadalta (ennen 58 jaa.). Kirjoitus osoittaa, että kirjasto oli olemassa ainakin vielä tuolloin.
Aleksandrian pääkirjasto tuhoutui tuntemattomasta syystä. Julius Caesaria syytetään usein tulipalosta, jonka hän sytytti jouduttuaan vuosina 48–47 eaa. kaupungin valtauksen yhteydessä egyptiläisten saartamaksi kuninkaalliseen palatsiin. Hän sytytti egyptiläisten laivat tuleen, ja tuli levisi myös kaupungin rakennuksiin, kuten kirjastoon. Caesaria alettiin syytellä kirjaston tuhoamisesta vasta hänen kuolemansa jälkeen. Senecan mukaan Livius kirjoitti Rooman historiassaan Ab urbe condita (63 eaa. – 14 jaa.), että Caesarin aloittamassa tulipalossa tuhoutui kääröä. Kreikkalainen historioitsija Plutarkhos (k. 120 jaa.) kertoo Caesarin aloittaman tulipalon tuhonneen suuren kirjaston. Historioitsija Dion Kassios (165–235 jaa.) kertoo käsikirjoitusvaraston tuhoutuneen tulipalossa. On arveltu, että nämä kuvaukset viittaavat sataman lähellä olevaan käsikirjoitusten varastoon, jossa säilytettiin sellaisia kääröjä, jotka oli tarkoitus laivata ulos maasta. Ainakaan Museion ei tuolloin vielä tuhoutunut, sillä kreikkalainen historioitsija Strabon työskenteli Aleksandriassa vuonna 20 eaa. ja kuvailee Museionia, vaikkakaan ei erityisesti mainitse sen kirjastoa. Marcus Antoniuksen kerrotaan hyvittäneen kirjaston kärsimiä vahinkoja lahjoittamalla Kleopatralle Pergamonin kirjastosta viemänsä kirjaa, mutta tämä on usein kyseenalaistettu.
Jotkut historioitsijat esittävät, että kirjasto olisi tuhoutunut sisällissodan yhteydessä vuonna 273. Tuolloin keisari Aurelianus valloitti kaupungin takaisin Palmyran hallitsijalta Zenobialta, joka väitti itseään Kleopatran jälkeläiseksi.
Sivukirjasto saattoi tuhoutua, sen jälkeen kun keisari Theodosius I oli määrännyt vuonna 389 kaikki pakanalliset temppelit tuhottaviksi. Aleksandrian patriarkka Theofilos Aleksandrialainen toteutti käskyä omalta osaltaan vuonna 391 ja hävitytti Serapeionin temppelialueen täydellisesti. Näin viimeistään silloin tuhoutui myös sen tiloissa ollut kirjasto tai kirjaston osa. Tästä ei kuitenkaan ole löytynyt mainintoja, eikä ole todisteita, että kuninkaallinen kirjasto oli tuolloin enää olemassakaan.
Keskiajalta on peräisin väitteitä, joiden mukaan kalifi Umar olisi Egyptin valtauksen yhteydessä vuonna 640 määrännyt kirjaston poltettavaksi. Tähän legendaan liittyy myös klassinen dilemma. Umarin kerrotaan sanoneen, että mikäli kirjat ovat sopusoinnussa Koraanin kanssa, ne ovat turhia; jos ne puolestaan ovat ristiriidassa sen kanssa, ne ovat valheellisia ja ne tulee hävittää. Erään version mukaan papyruksilla olisi tämän jälkeen lämmitetty kaupungin kylpylöitä. Tarina kirjaston tuhosta tunnetaan ensi kertaa kolmen 1200-luvun arabioppineen kirjoituksista.
Nykyisin pidetään luultavana, että sekä Aleksandrian pääkirjasto että sivukirjasto tuhoutuivat eri aikoina jo kauan ennen arabivalloitusta. On mahdollista, että Aleksandrian kirjasto ei tuhoutunut yhdessä katastrofissa vaan pitkän ajan kuluessa neljän tai viiden sadan vuoden aikana kaupunkia kohdanneissa toistuvissa levottomuuksissa sekä kokoelmien kunnossapidon laiminlyönneissä. Papyrukset eivät säily normaalisti kuin korkeintaan joitakin satoja vuosia, ja niitä olisi täytynyt uusia kopioimalla jatkuvasti, joten ne ovat voineet myöhäisantiikin aikana hapertua itsekseen. Kirjasto ei nähtävästi varhaisten Ptolemaiosten jälkeen nauttinut enää sellaisesta rahoituksesta, joka olisi varmistanut merkittävien kokoelmien säilymisen taistelussa ajan hammasta vastaan. Näin ollen kirjaston merkitys vähitellen hiipui. Kirjaston viimeinen tunnettu johtaja oli oppinut ja matemaatikko Theon (335–405 jaa.).
Kokoelmat
Aleksandrian kirjasto oli aikansa suurin kirjakokoelma. Siellä oli lopulta luultavasti kaikki koskaan kirjoitettu kreikankielinen kirjallisuus. Ptolemaiokset ostivat kirjastoonsa kirjoja eri paikoista, etenkin Ateenasta ja Rhodoksesta, joissa oli tuon ajan suurimmat kirjakaupat. Kirjoja myös pyydettiin hallitsijoilta ja oppineilta eri maista. Joskus kirjastoon hankittiin saman teoksen eri versioita eri paikoista.
Ptolemaios III kartutti kirjastonsa kokoelmia määrätietoisesti ja jopa häikäilemättömästi. Kuninkaan määräyksestä kaikki Aleksandriassa vierailleet joutuivat luovuttamaan kaikki omistuksessaan olleet kirjat kopioitaviksi kirjaston kirjureille. Alkuperäiset kappaleet laitettiin kirjastoon, ja kopiot annettiin niiden alkuperäisille omistajille. Hänen kerrotaan myös muun muassa suostutelleen ateenalaiset lainaamaan hänelle Aiskhyloksen, Sofokleen ja Euripideen teokset kopioitaviksi valtavaa 15 hopeatalentin panttia vastaan. Kuningas kuitenkin piti alkuperäiset, palautti kopiot ja jätti pantin Ateenaan.
Suurin osa teoksista oli kreikankielisiä. Kirjastossa kerrotaan olleen muun muassa Aristoteleen yksityiskokoelma ja hänen oma laaja tuotantonsa. Kirjastoon hankittiin myös muun muassa egyptinkielisiä teoksia. Ptolemaios I:n kerrotaan rohkaisseen Egyptin papistoa keräämään perintötietoaan tallennettavaksi kreikkalaisille. Tunnetuin näistä papeista oli Manetho.
Muunmaalaisia kuin kreikkalaisia ja egyptiläisiä teoksia kokoelmissa olivat esimerkiksi kaldealaisen papin Berossoksen Babylonian historia, Hermippoksen kirja zarathustralaisuudesta, buddhalaisia kirjoituksia Ašokan ja Ptolemaios II:n perustettua lähetystöt toistensa maille, hepreasta kreikaksi käännetty Pentateukki sekä Septuaginta.
Laajuus
Kirjaston kokoelman laajuudesta on erilaisia arvioita. 200-luvulla eaa. siellä kerrottiin olleen yli kirjaa. Keskiaikainen kirjoittaja Johannes Tzetzes mainitsee sivukirjastossa olleen kirjaa ja pääkirjastossa  kokoomateosta ja  yksittäistä kirjaa. Sitäkin korkeampi arvio kirjaa esitettiin vuosien 100–400 välillä.
Yleinen arvio Aleksandrian kirjaston laajuudesta suurimmillaan on puoli miljoonaa dokumenttia. On epäselvää, tarkoitettiinko tällä teosten määrää vai papyruskääröjen eli ”kirjojen” määrää, joita yhteen teokseen voitiin tarvita useita. Joidenkin tutkijoiden mukaan puoli miljoonaa kääröäkin vaikuttaa liian suurelta määrältä, sillä kirjaston varaston olisi täytynyt olla valtavan kokoinen.
Sivukirjastossa oli Kallimakhoksen (305–240 eaa.) mukaan kääröä, kaikki kopioita pääkirjaston kääröistä.
Luokittelu
Kuuluisin kirjastonhoitajista oli Kallimakhos. Hänen luomansa Pinakes (”Taulut”) oli 120-osainen luettelo kirjastossa olleista teoksista. Luettelon mukaan teokset oli jaoteltu retoriikkaan, lakiin, epiikkaan, tragediaan, komediaan, lyyriseen runouteen, historiaan, lääketieteeseen, matematiikkaan, luonnontieteisiin ja sekalaisiin. Kallimakhoksen luettelosta tuli myöhempien vastaavien luetteloiden malli. Galenos tallensi kirjaston jokaisesta kirjasta sen nimen, kirjoittajan ja toimittajan nimet, alkuperän, pituuden ja sen, oliko se kokoomateos vai yksittäinen teksti.
Perintö
pienoiskuva|Nykyinen [[Bibliotheca Alexandrina.]]
Nykyisin Aleksandrian kirjaston maineen voidaan nähdä nousseen lähes myyttisiin mittoihin, ja sen häviämistä on pidetty suurena onnettomuutena ja valtavava menetyksenä kirjalliselle kulttuurille. Samalla kirjasto, josta tiedetään suhteellisen vähän, on näyttäytynyt suurena arvoituksena.
Kirjaston raunioita kaupungin koillisosassa ei ole paikallistettu. Vuonna 2004 puolalais-egyptiläinen työryhmä väitti löytäneensä osan kirjastosta suorittaessaan kaivauksia Ptolemaiosten palatsialueella Brykheionin alueella. Arkeologit esittivät löytäneensä kolmetoista ”luentosalia”. Egyptin muinaismuistoylihallinnon johtaja Zahi Hawass sanoi, että tähän asti löydetyissä huoneissa on ollut tilat viidelletuhannelle opiskelijalle.
Vuonna 2002 Aleksandriaan rakennettiin uusi kirjasto- ja museorakennus, Bibliotheca Alexandrina, joka kunnioittaa vanhan kirjaston muistoa.
Anne Bland
Anne Maarit Bland (s. 21. toukokuuta 1969 Varkaus ) on suomalainen yrittäjä ja entinen poliitikko. Bland toimi vihreiden varapuheenjohtajana vuosina 2013–2015, jonka jälkeen hän jätti politiikan.