cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mathilda Wrede
Koulunkäynti
Isän viran takia perhe asui Vaasassa, mutta toinen koti oli Rabbelugnin kartano Anjalassa, missä vietettiin kesät. Luovuttuaan virastaan kuvernööri Wrede muutti perheineen takaisin lapsuudenkotiinsa Rabbelugniin. Eläinrakas Mathilda viihtyi hyvin Rabbelugnissa, missä hän sai ratsastaa kartanon hevosilla ja juosta veljiensä kanssa metsässä. Mathilda aloitti koulun seitsenvuotiaana Vaasassa. Kymmenvuotiaana Mathilda pantiin Rabbelugnin mailla olleeseen kouluun, jota hän kävi vuoden. Siellä hän oppi myös suomea. Mathilda lähetettiin Haminan yksityiseen tyttöpensionaattiin 12-vuotiaana ja hän kävi tätä koulua kolme vuotta.
Kun koulu Haminassa päättyi, Mathilda palasi takaisin Vaasaan. Säätyläistyttöjen tapaan hänellä ei ollut erityistä tekemistä kotona, koska Helena-sisar huolehti emännän velvollisuuksista. Mathilda kirjoitti kirjeitä ja teki käsitöitä. Hän aloitti myös englannin kielen opiskelun. Mathildan oli tarkoitus mennä suorittamaan rippikoulunsa Jyväskylään, mutta lähtöä edeltävällä viikolla hän oli huonovointinen. Syynä oli ilmeisesti migreeni, josta hän kärsi tästä lähtien ajoittain koko elämänsä ajan. Mathilda suoritti rippikoulun Vaasassa pastori Heikelin luona, ja hänet konfirmoitiin pari viikkoa 17-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
Hengellinen herääminen
Vuoden 1883 alussa Mathilda oli masentunut. Syynä tähän oli ainakin tieto Vaasan kodin myynnistä. Lisäksi Mathildaa vaivasivat taas pahat päänsäryt. Mathildan oli kuitenkin osallistuttava isänsä aseman takia joihinkin tilaisuuksiin, vaikka ne eivät häntä kiinnostaneetkaan. Helenan ja Mathildan oli tarkoitus osallistua eräisiin juhliin isänsä seuralaisina, mutta ennen tätä tilaisuutta tytöt halusivat mennä kuuntelemaan erästä saarnamiestä, Carl Orestia. Mathilda vaikuttui syvästi Orestin puheista. Hän tajusi, miten voisi vapautua häntä vaivanneesta ahdistuksesta. Hengellisen heräämisen myötä Mathilda piristyi ja myös hänen terveydentilansa koheni (vaivat tosin palasivat myöhemmin).
Työ vankien parissa
Mathilda oli tottunut näkemään vankeja jo lapsuudessaan. Vaasan lääninvankilan vankeja työskenteli myös vankilan ulkopuolella ja heitä kävi toisinaan töissä myös kuvernöörin pihapiirissä esimerkiksi halkoja hakkaamassa. Vuonna 1883 eräs vanki tuli korjaamaan Mathildan huoneen lukkoa. Mies oli luottovanki Otto Herman Gustafvasson, ja kuvernööri Wrede antoi Mathildan puhutella häntä. Mathilda kertoi vangille Jumalasta ja kokemastaan heräämisestä. Mathildan yllätykseksi vanki pyysi häntä tulemaan vankilaan, jotta hän voisi kertoa asiasta muillekin. Naisia oli käynyt ennenkin vankilassa julistamassa evankeliumia. Mathilda lupasi tulla heti seuraavana sunnuntaina, mutta isä oli jyrkästi tätä vastaan. Lopulta isä kuitenkin suostui sillä ehdolla että vankilan vahtimestari ja vartija olisivat paikalla Mathildan tavatessa vankeja. Kuvernööri oli virkansa puolesta myös vankilanjohtaja, joten vankilankaan puolesta ei ollut esteitä tapaamisille. Jo tätä ennen Mathildan Henrik-veli oli käynyt tapaamassa vankeja, mutta Henrikin käynnit olivat loppuneet pari kuukautta ennen kuin Mathilda aloitti omansa.
Keskusteluja vankiloissa
Mathildan käynnit Vaasan vankilassa jatkuivat toukokuulle 1884, jolloin Wredet muuttivat Rabbelugniin. Mathilda kaipasi kovasti tutuiksi tulleita vankeja ja työtään vankilassa. Mathilda halusi jatkaa julistustyötä kotiseudullaan ja hän kutsui sunnuntaisin väkeä koolle lukeakseen heille Raamattua ja pitääkseen hengellisiä puheita. Mathilda yritti aloittaa myös raittiustyötä ja keräsi nimiä raittiusyhdistyksen perustamista varten, mutta ei saanut riittävää kannatusta tälle aatteelle.
Mathildalla oli myös yläluokkaisen asemansa puolesta velvollisuus huolehtia vähäosaisemmista, mutta intoa työlleen hän sai kristillisestä vakaumuksestaan. Mathildan ei tarvinnut olla huolissaan toimeentulostaan, mutta alaikäisenä hän tarvitsi isän suostumuksen toimilleen. Mathildalle olisi riittänyt tehtävää kotiseudullakin, mutta hän halusi palata vankien pariin. Hän oli ahkerassa kirjeenvaihdossa vaasalaisten vankien kanssa ja avusti myös joitakuita heistä taloudellisesti. Mathilda kirjoitti vankeinhoidon ylitirehtöörille Adolf Grotenfeltille ja anoi kirjallista lupaa käydä Suomen vankiloissa. Tukea hankkeeseensa Mathilda sai langoltaan, oikeustieteen professorilta Rabbe Axel Wredeltä. Mathilda saikin luvan vierailla vankiloissa ja keskustella vankien kanssa.
Luvan saatuaan Mathilda lähti pian helsinkiläisiin vankiloihin lankonsa kanssa. Varsinaiset vankilakäynnit Mathilda aloitti 1885 Lappeenrannasta ja Viipurista. Hän vietti runsaasti aikaa myös Suomen suurimmassa vankilassa Turun Kakolassa. Vankilakäyntien tarkoituksena oli saada puhua Jeesuksesta. Myöhemmin hän huomasi vankien ja heidän perheidensä inhimillisen hädän ja alkoi tukea heitä myös sosiaalisesti. Mathilda oli myös usein saattamassa Siperiaan lähetettäviä vankeja. Vankien parissa työskentely oli raskasta ja vielä uuvuttavammaksi sen tekivät Mathildan nuori ikä ja kokemattomuus. Mathilda joutuikin jäämään pitkiksi ajoiksi kotiin lepäämään, sillä hän alkoi taas sairastella.
Toivola
Henrik Wrede palasi joulukuussa 1885 Suomeen oltuaan kaksi vuotta Siperiassa jakamassa Raamattuja. Hän alkoi yhdessä Mathildan kanssa suunnitella vapautuvien vankien turvakodin perustamista. Heidän isänsä lahjoitti hanketta varten Tuomioja-nimisen torpan, joka sai uuden nimen Toivola. Paikka sijaitsi Kymijoen varrella ja kesäisin sinne pääsi jokea pitkin veneellä Rabbelugnista. Ensimmäinen Toivolan asukas oli mies, jonka Wreden sisarukset lunastivat vankilasta maksamalla hänen sakkonsa. Vastineeksi mies työskenteli turvakodissa. Aluksi asukkaiksi valittiin vain vapaaehtoisia, tuttuja uskovia vankeja. Toivola toimi maanviljelyä harjoittavana työsiirtolana. Henrik asui Toivolassa, mutta Mathilda kävi siellä Rabbelugnista käsin. Mathilda jätti Toivolan kokonaan veljensä hoidettavaksi jo parin vuoden jälkeen ja keskittyi taas pelkästään hänelle tuttuun vankilatyöhön. Toivolan toiminta jatkui vuoteen 1897 asti, jolloin senaatti lopetti sen avustamisen. Toivolan ansiosta suomalaisia rikosvankeja ei lähetetty entiseen tapaan Siperiaan.
Avustustyötä
Isä ja muut sukulaiset olivat avustaneet taloudellisesti Mathildan tekemää hyväntekeväisyystyötä, mutta isän kuoltua kesällä 1892 omaisuus jaettiin ja perheen antama apu loppui. Vuonna 1894 Mathilda muutti Helsinkiin. Hänellä oli muutamia ulkomaisia rahoittajia, joiden turvin hän saattoi jatkaa työtään. Näitä rahoittajia olivat muun muassa Mathildan pietarilaiset ystävät, ruhtinaat Paul Nicolay ja Paul Lieven. Kustannuksia aiheuttivat vangeille jaettavat painotuotteet kuten Raamatut ja hengelliset lehdet. Vuonna 1888 senaatin maanviljelystoimikunta myönsi Mathildalle vapaalipun junamatkoihin, joten hän saattoi matkustaa Suomessa rajoituksetta ilman kuluja. Lisäksi hän tuki vapautuvia vankeja taloudellisesti. Mathilda pyrki käyttämään varojaan harkiten ja valitsi esimerkiksi majoittumiseensa halvimman hotellihuoneen, mikäli ei voinut majoittua tuttaviensa luokse. Hän myös söi hyvin niukasti, mikä aiheutti huolta hänen läheisissään. Lisäksi Mathilda oli kasvissyöjä, ja hänen pyörtyilynsä ja muu sairastelunsa saattoi johtua osin aliravitsemuksestakin. Asunaan Mathilda käytti tummaa ja yksinkertaista leninkiä.
Matti Haapoja
Matti Haapoja, puukkojunkkari ja murhamies, oli yksi vangeista, jotka tulivat Mathildalle läheisiksi. Mathilda tapasi Haapojan ensimmäisen kerran tämän ollessa tekemänsä murhan oikeuskäsittelyn takia Katajanokan vankilassa. Vartijat eivät ensin olleet päästää Mathildaa tapaamaan vaaralliseksi tiedettyä miestä. Haapoja oli kuullut Siperiassa toisten vankien puhuvan Mathildasta ja sanoi, että häntä on turha yrittää käännyttää. Mathilda kuitenkin jatkoi käyntejä Haapojan luona myös sen jälkeen, kun tämä siirrettiin Kakolaan kärsimään uutta elinkautistuomiotaan. He olivat myös kirjeenvaihdossa. Mathilda otti hyvin raskaasti Haapojan itsemurhan.
Haapojan luuranko makasi kauan Helsingissä Anatomian laitoksella lääketieteen opiskelijoiden tutkittavana; 1920-luvulla luuranko koottiin ja siirrettiin Rikosmuseoon. Vuonna 1995 Haapojan luuranko lopulta haudattiin kotikuntaansa sukuhautaan.
Vankilatyön loppu
Virkamiehet pitivät aatelista evankelistaa uhkana yhteiskuntarauhalle 1900-luvun alun Suomessa. Hänen pelättiin yllyttävän vankeja sosialistiseen kapinaan. Mathilda tuki näiden vankien pyrkimyksiä, minkä vuoksi hänen toimiaan alettiin tarkkailla. Kapinoinnin pelossa annettiin määräys, ettei kukaan vankeinhoidon ulkopuolinen saa tavata vankeja kahden kesken. Kun tällaiset tapaamiset kiellettiin, Mathilda lopetti vankilakäyntinsä kokonaan, koska hän ei halunnut ulkopuolisten kuuntelevan arkaluontoisia keskusteluja. Mathildalle ei kerrottu että kiellon syyt olivat poliittiset, ja hän otti asian henkilökohtaisena loukkauksena.
Kate Upton
Katherine Elizabeth ”Kate” Upton (s. 10. kesäkuuta 1992 St. Joseph, Michigan) on yhdysvaltalainen malli ja elokuvanäyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Sports Illustratedin uimapukunumeron kannessa useana vuonna sekä Vanity Fairin kannessa.
Tausta
Upton syntyi Michiganissa Shelley (o.s. Davis) ja Jeff Uptonille. Hänen isänsä on Texasin entinen tennismestari ja nykyinen liikunnanopettaja. Uptonin perhe muutti Melbourneen, Floridaan vuonna 1999. Nuorena Upton pääsi mukaan American Paint Horse Associationin kansalliselle tasolle. Hän oli taitava ratsastaja ja kilpaili myös kansainvälisellä tasolla voittaen useita palkintoja.
Ura
Uptonin mallinura alkoi vuonna 2008, kun hän meni mallitoimisto Eliten koe-esiintymiseen Miamissa. Hän pääsi sisään samana päivänä ja muutti New Yorkiin, jossa hän teki sopimuksen IMG Models -mallitoimiston kanssa. Uptonin ensimmäiset mallintyöt olivat vaatemerkeillä Garage ja Dooney & Rourke. Hän oli Guessin mainoskasvo 2010–2011. Lisäksi Upton on poseerannut muun muassa Amerikan ja Italian Cosmopolitanin, Esquiren ja Voguen kannessa sekä Ranskan Elle-lehdessä. Sports Illustratedin uimapukunumerossa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2011.
Upton on esiintynyt elokuvissa Tower Heist (2011), Nuija, nuijempi ja täysnuija (2012) ja Se toinen nainen (2014).
Yksityiselämä
31. elokuuta 2014 Uptonin sekä muutaman muun naisjulkkiksen alastonkuvia levitettiin laittomasti Internetiin.
Clementine (kuuluotain)
thumb|right|200px|Clementine-kuuluotaimen viimeisiä tarkastuksia. thumb|200px|Clementinen kuva Kuusta, etelänapa kuvan keskiössä.
Clementine oli Yhdysvaltain 25. tammikuuta 1994 Kuuta kiertämään lähettämä avaruusluotain. Se kartoitti Kuun pinnan ottaen 200 000 kuvaa noin 200 metrin tarkkuudella. Clementinen oli tarkoitus etsiä tutkallaan myös merkkejä vesijäästä Kuun napa-alueilta, joilla on varjoisia alueita. Sen oli tarkoitus mennä tutkimaan myös Geographos-asteroidia, mutta toimintahäiriön takia kunnollisia tuloksia ei voitu saada ja projekti keskeytettiin kesäkuussa 1994.
thumb|350px|left|Clementinen [[Lidar-laseretäisyysmittalaitteen avulla laadittu Kuun korkeussuhdekartta]]
Late Night with Jimmy Fallon
Late Night with Jimmy Fallon oli yhdysvaltalainen myöhäisillan talk show -ohjelma, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 2. maaliskuuta 2009. Juontaja oli näyttelijä ja koomikko Jimmy Fallon, joka seurasi Late Nightin juontajana Conan O’Brienia.
Ohjelma nauhoitettiin New York Cityn GE Buildingin studiossa 6B, jossa oli aiemmin kuvattu muun muassa The Tonight Show Starring Johnny Carsonia. Fallonin studioyhtye oli hip hop -yhtye The Roots.
Suomessa TV5 esitti ensimmäisen jakson ohjelmasta 16. helmikuuta 2010.
Huhtikuussa 2013 julkistettiin, että Fallonista tulisi vuonna 2014 The Tonight Show’n juontaja Jay Lenon jälkeen. Kuukausi myöhemmin julkistettiin Late Nightin tulevan juontajan olevan koomikko Seth Meyers. Late Night with Jimmy Fallonin viimeinen jakso esitettiin perjantaina 7. helmikuuta 2014 ja The Tonight Show Starring Jimmy Fallonin ensimmäinen jakso maanantaina 17. helmikuuta 2014.
Leikkiauto
pienoiskuva|Peltinen vieterimoottorinen leikkiauto. pienoiskuva|Pienoismalliauto. pienoiskuva|Pikkuautoja. Leikkiauto on oikeaa autoa eriasteisella tarkkuudella jäljittelevä leikkikalu. Leikkiautoissa voi olla sitä liikuttava mekanismi, esimerkiksi vieteri, vauhtipyörä tai sähkömoottori. On myös olemassa sähkö- tai polttomoottorilla liikkuvia radio-ohjattavia autoja.
Pienoismalliautot muistuttavat esikuvaansa mahdollisimman tarkasti, eikä niitä yleensä ole tarkoitettu varsinaisiksi leikkikaluiksi.
Ensimmäiset leikkiautot ilmestyivät pikkupoikien leikkeihin melkein heti oikeiden autojen jälkeen. Nämä olivat yleensä puusta itse valmistettuja. Myös sen ajan käsityöläiset valmistivat hienoja leikkiautoja käyttäen metallia materiaalina. Leikkiautoja alettiin valmistaa myös teollisesti sarjatyönä muun muassa pellistä ja niitä myös varustettiin vieterimoottoreilla.
Nykyisin leikkiautoharrastus on suuressa suosiossa autoharrastajien ja -rakentajien keskuudessa. Niitä tuunataan ja maalataan ja niille järjestetään omia näyttelyitä.
Lapsille valmistetaan nykyisin myös istuttavia sähkömoottorilla toimivia pienoisautoja. Aikaisempina vuosikymmeninä suuressa suosiossa olivat myös polku- ja mäkiautot.
Vanhat pikkuautot ovat myös keräilytavaraa.
Kangaskylä (Reisjärvi)
Kangaskylä on Reisjärven kylä, joka sijaitsee kunnan keskustaajamasta noin 10 kilometriä Sieviin päin, seututien 760 varrella. Vuonna 2004 kylässä oli noin 250 asukasta ja 104 taloutta. Kylä sijaitsee Kangaspäänjärven ja Norssinjärven ympärillä, jotka ovat myös tärkeitä kesäasuntoalueita. Kylän viljelymaisema on luokiteltu Suomessa valtakunnallisesti arvokkaaksi kulttuurimaisemaksi.
Historia
Asutuksensa puolesta Kangaskylä ei ole tyypillinen pohjalainen kylä, vaan se on saanut vaikutteita sekä Savon että Pohjanmaan kulttuurialueilta. Ensimmäiset savolaiset uudisasukkaat asuttivat Reisjärven aluetta 1550-luvulta alkaen. Antti Pesoinen asettui asumaan nykyisen Kangaspäänjärven alapäähän ja hänen lähistölleen asettui asumaan myös tämän veli Paavo Pesoinen. Paavo Pesoisen talon nimeksi tuli Puurula 1600-luvulla tuolloisen isännän nimen mukaan. Molemmat talot, Pesola ja Puurula, ovat kylällä olemassa edelleen samannimisinä.
Kangaskylän mäkiasutuksen tyyli on itäsuomalaista, kun taas alun perin toisiaan lähelle, rivikylämäisesti rakennetut talot liittyvät enemmän länsisuomalaiseen perinteeseen. Vuonna 1844 toimeenpantu isojako sääteli asutuksen leviämistä ja sen aikana kylään määriteltiin kuuluvaksi 33 kantataloa. Kokonaisuudessaan asutuksen ryhmittely jäi muistuttamaan länsisuomalaista rivikylää, jossa rakennukset ryhmittyivät yhtenäisiksi ja usein tiiviiksi riveiksi joen ja tien varsille. Isojaon määrittelemät 33 kantataloa jakautuivat edelleen pienemmiksi tiloiksi ja niistä erotettiin usein itsenäisiksi tiloiksi rinnastettavissa olevia palstatiloja. Tiloja asutti talollinen suurperheineen, johon saattoi kuulua kaksikin veljestä vaimoineen, lapsineen, vanhempineen, renki, piika ja jopa taloon majoitettua irtainta väkeä.
Ryōta Moriwaki
Ryōta Moriwaki (, s. 6. huhtikuuta 1986 Hiroshima, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2011-2013.
Kangaskylä (Reisjärvi)
Historia
Vuoden 1918 laki sekä vuoden 1922 Lex Kallio oikeuttivat irtaimen väestön saamaan maata, mutta torpparien ja mäkitupalaisten itsellistyminen jatkui kylällä pitkään, jopa 1930-luvulle saakka. Vuokraviljelmien itsenäistyttyä kylän sosiaalinen rakenne muuttui tasa-arvoisemmaksi. Vuonna 1940 kylällä asui 934 henkeä ja suurin osa asukkaista asutti omia pienviljelmiään. Maatalouden lisäksi pientiloilla harjoitettiin lukuisia sivuelinkeinoja ja kyseisenlaista monitoimitaloutta kesti seuraavat 20 vuotta.
Elinkeinot
Tärkein elinkeino on maa- ja metsätalous, joista elantonsa saa yli puolet kyläläisistä. Aktiivisia maatiloja kylällä oli 15 vuonna 2004. Maatilat keskittyvät enimmäkseen maidon- ja lihantuotantoon. Työväestöstä lähes kolmannes saa elantonsa palveluammateista ja teollisuuden palveluksessa työskentelee noin viisi ja kaupan, liikenteen ja rakennustoiminnan parissa kolmisen prosenttia. Suurin osa työskentelee Reisjärvellä, mutta työssä käydään myös muun muassa Sievissä, Ylivieskassa, Toholammilla ja Nivalassa. Kylällä on myös pari kolme pienyritystä.
Harrastus- ja virkistystoiminta
Tärkein kylällä toimiva virkistys- ja kylätoimintayhdistys on Kangaskylän Maaseutuseura, jossa toimivat myös Maaseutunaiset-jaosto, maatalousjaosto sekä ympäristöjaosto. Yhdistyksessä on 104 jäsentä, ja se järjestää erilaista virkistys- ja vapaa-ajan toimintaa sekä kylän kehittämiseen liittyvää hanketoimintaa. Kylässä on myös Ranta-Puurulan kotiseutumuseo, jonka kokoelmissa on Reisjärven, Kangaskylän sekä Puurulan suvun esineistöä 1700-luvulta lähtien. Kylän läpi kulkee myös Kalajokivarren pyöräily- ja patikointireitti.
Aiheesta muualla
Kangaskylän sivusto
Northrop F-89 Scorpion
right|260px Northrop F-89 Scorpion on yhdysvaltalainen Hävittäjälentokone eli suihkuhävittäjä.
Konetyypin ensilento oli 16. elokuuta 1948. Siinä on kaksi Allison J-35 A-35-tyyppistä jälkipoltolla varustettua suihkumoottoria, teholtaan 3 266 kg kumpikin. Ne antoivat koneelle 1 024 km/h maksiminopeuden. Koneen saavuttama enimmäiskorkeus oli 14 995 metriä, ja toimintaetäisyys oli 4 184 km. Nousukyky oli 1 600 metriä minuutissa.
F-89:ää käytettiin jokasään torjuntahävittäjänä, sekä yöhävittäjänä. Se korvasi sekä F-82 Twin Mustangin että P-61 Black Widowin näissä käyttötarkoituksissa. F-89 Scorpion oli viimeisiä suorasiipisiä suihkuhävittäjiä. Northrop F-89 Scorpion vedettiin rintamapalveluksesta vuodesta 1959 lukien, sekä lentävän kansalliskaartin, ANG:n palveluksesta vuonna 1969.
Kone tuli tunnetuksi sen ampuman AIR-2 Genie –atomiraketin vuoksi. Tämän aseen testaus eli ydinkoe toteutettiin Nevadan autiomaassa, koodinimellä "Plumbbob - Shot John". Ydinräjäytyksen tuhovoima oli noin 1,5 kT. Ydinraketti räjäytettiin noin 4 300 metrin päässä sen ampuneesta koneesta, 6 100 metrin korkeudessa.
Kaikkiaan noin 350 lentokonetta muunnettiin D-tyypistä J-tyypiksi, joka pystyi laukaisemaan AIR-2 Genien. D-mallit saattoivat kantaa Mighty Mouse -raketteja jopa 104 kappaletta. Mighty Mouse oli ohjaamaton ilmasta ilmaan ammuttava ilmataisteluase.
Muu avioniikka (D-muunnos): Hughes E-6 -tulenjohtojärjestelmä sekä APG-40-tutkajärjestelmä. pienoiskuva|Esittelyssä näytteillä Douglas AIR-2 Genie -atomiraketin laukaissut kone.
Glenn Murray
Glenn Murray (s. 25. syyskuuta 1983 Maryport) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Nottingham Forestia. Oikeajalkainen Murray on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Alkuvuodet
Murrayn ensimmäinen seura oli Englannin kahdeksanneksi korkeimman sarjatason Workington Reds, jota hän edusti vuodet 2002–2004. Vuonna 2004 hän edusti myös yhdysvaltalaista Wilmington Hammerheadsia ja Englannin konferenssin Barrow AFC:tä, jossa hän pelasi kuusi ottelua tehden yhtä monta maalia.
Carlisle United
Vuodet 2005–2007 Murray edusti Carlisle Unitedia. Ensimmäisellä Murrayn kaudella seura pelasi vielä konferenssissä, mutta Murrayn lähdettyä seurasta, oli sen sarjataso Ykkösliiga. Murray pelasi Carlisle Unitedin paidassa 46 ottelua tehden niissä viisi maalia. Vuosina 2006–2007 hän oli lainalla Kakkosliigan seuroissa Stockport Countyssä ja Rochdale AFC:ssä.
Rochdale AFC
Murray oli vuodet 2006-2007 lainalla Rochdale AFC:ssä, jossa hän teki 12 pelaamassaan ottelussa neljä maalia. Lainansa päätteeksi, tammikuussa 2007 Murray siirtyi pysyvällä sopimuksella Kakkosliigan seuraan, jota hän edusti kauden 2007–2008 tehden 42 pelaamassaan Kakkosliigan ottelussa 21 maalia.
Brighton & Hove Albion
Tammikuussa 2008 Murray siirtyi Rochdalesta Ykkösliigan Brighton & Hove Albioniin. Hän edusti seuraa neljän kauden ajan, joista viimeisen, kauden 2010–2011, jälkeen Brighton nousi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestaruussarjaan voitettuaan Ykkösliigan. Murray teki Brightonin paidassa pelaamassaan 118 ottelussa 53 maalia, joista 22 syntyi kauden 2010–2011 aikana.
Crystal Palace FC
Heinäkuussa 2011 Murray siirtyi Mestaruussarjan Crystal Palace FC:hen. Toisella kaudellaan seurassa, eli kaudella 2012–2013, Murray teki 42 pelissä 30 osumaa ja voitti koko Mestaruussarjan maalikuninkuuden. Crystal Palace nousi kauden päätteeksi myös Valioliigaan kaudeksi 2013–2014. Murray teki debyyttinsä Valioliigassa helmikuussa 2014 West Bromwich Albionia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa kuussa Swansea Cityn verkkoon.
Kauden 2014–2015 syyspuolikkaan Murray oli lainassa Mestaruussarjan Reading FC:ssä tehden 18 pelaamassaan ottelussa kahdeksan maalia. Palattuaan tammikuussa 2015 Crystal Palaceen Murray onnistui kevätkaudella maalinteossa Valioliigassa seitsemästi.
AFC Bournemouth
Murray siirtyi kesällä 2015 Valioliigaan nousseeseen Bournemouthiin 5,4 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi kaudella 2015–2016 Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Intimate and Live (DVD)
Ultimate Kylie on Kylie Minoguen live-DVD konserttikiertueelta Intimate and Live Tour. Se kuvattiin Sydneyssä Australiassa 1. heinäkuuta 1998 ja julkaistiin 23. heinäkuuta 2002.
Vicente Saldivar
Vicente Saldivar (5. maaliskuuta 1943 – 18. heinäkuuta 1985) oli meksikolainen nyrkkeilijä ja ammattilaisten höyhensarjan kaksinkertainen maailmanmestari.
Saldivar aloitti ammattilaisuransa vuonna 1961. 8. helmikuuta 1964 hän voitti Meksikon höyhensarjan mestaruuden tyrmättyään Juan Ramirezin toisessa erässä. Hän puolusti mestaruuttaan menetyksekkäästi Eduardo Guerreroa vastaan, ja seuraavassa ottelussaan saman vuoden kesäkuun 1. päivä hän saavutti ensimmäisen voittonsa kovemman luokan vastustajasta, kun hän voitti tulevan kevyen sarjan mestarin Ismael Lagunan.
26. syyskuuta 1964 Saldivar kohtasi WBC- ja WBA-liittojen tunnustamassa höyhensarjan maailmanmestaruusottelussa mestaruuttaan puolustaneen kuubalaisen Sugar Ramosin. Ottelu päättyi Saldivarin voittoon tyrmäyksellä 14. erässä. Mestaruus säilyi Saldivarilla neljän vuoden ajan hänen puolustettuaan titteliään, vielä joulukuussa välissä puolustettuaan Meksikon-mestaruuttaan Delfino Rosalesia vastaan, Raul Rojasia, Howard Winstonea, Floyd Robertsonia, kahdesti Mitsunori Seki, uudelleen Winstonea vastaan kahdesti peräkkäin, kunnes hän ilmoitti jälkimmäisen 14. lokakuuta 1967 käydyn ottelun jälkeen lopettavansa uransa. Noin vuosi tämän jälkeen Winstone sai tittelin itselleen.
18. heinäkuuta 1969, 21 kuukautta lopettamisilmoituksensa jälkeen, Saldivar teki paluun nyrkkeilykehiin ja voitti 10-eräisessä kamppailussa kaikin tuomariäänin toisen entisen mestarin Jose Legran. Seuraavassa ottelussaan 9. toukokuuta 1970 hän otteli WBC-liiton höyhensarjan maailmanmestaruusottelussa tuolloista puolustanutta mestaria Johnny Famechonia vastaan ja otti mestaruuden jälleen itselleen. Tällä kertaa Saldivarin valtakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän menetti tittelin heti ensimmäisessä puolustusottelussaan saman vuoden joulukuussa Kuniaki Shibatalle.
Marcellus II
thumb|Paavi Marcellus II:n vaakuna. thumb|Paavi Marcellus II:n hauta. Paavi Marcellus II (syntymänimeltään Marcellus Corvini, 6. toukokuuta 1501 – 1. toukokuuta 1555) oli Rooman piispa ja katolisen kirkon johtaja 9. huhtikuuta 1555 – 1. toukokuuta 1555. Hänet valittiin paaviksi 9. huhtikuuta 1555. Hän oli kuitenkin heikkokuntoinen, ja paavinvaalin rasitukset, virkaanastumisseremoniat sekä korkean aseman tuoma ahdistus tekivät hänestä nopeasti lopun.
Paavi Marcellus muistetaan ehkä parhaiten Giovanni Pierluigi da Palestrinan hänelle omistamasta mestariteoksestaan Missa Papae Marcellista eli paavi Marcelluksen messusta.
Damien Duff
Damien Anthony Duff (s. 2. maaliskuuta 1979 Ballyboden, Dublin, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Englannissa. Hänen pelipaikkansa oli keskikentän vasemmalla reunalla.
Duffin ensimmäinen ammattilaisseura oli Blackburn Rovers, johon hän siirtyi kaudeksi 1995–1996. Hän pelasi Blackburnissa aina kauteen 2003–2004 saakka ennen siirtymistään 26,5 miljoonan euron summalla Chelseaan. Hänen ensimmäinen Chelsea-kautensa meni piloille loukkaantumisen takia, mutta tervehdyttyään hän vakiinnutti paikkansa eräänä joukkueen avainpelaajista, kun hänen yhteistyönsä Arjen Robbenin kanssa alkoi toimia. Chelseassa hän juhli vuosina 2005 ja 2006 Valioliigan mestaruutta. Kesällä 2006 Duff siirtyi Newcastle Unitediin.
Irlannin maajoukkueessa Duff pelasi 100 ottelua ja teki kahdeksan maalia. Hän edusti maataan vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2012 EM-kisoissa.
Mortal Kombat: Unchained
Mortal Kombat: Unchained on 13. marraskuuta 2006 Just Games Interactiven julkaisema PSP-käsikonsoliversio Mortal Kombat: Deceptionista, joka edustaa kuudetta Mortal Kombat -peliä. Pelissä esiintyvät MKD:n Nintendo Gamecube -eksklusiivit Shao Kahn sekä Goro. Lisänä aiempiin MKU:ssa on myös hahmot Blaze, Frost, Kitana ja Jax sekä Endurance Mode, jossa pelaaja saa vastaansa loputtoman määrän vastustajia ja langattoman moninpelin mahdollisuus kahden eri käsikonsolin välillä.
Ftaalianhydridi
Ftaalianhydridi on orgaaninen yhdiste (ftaalihapon anhydridi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan valkoista, kiiltävää kiteistä ainetta, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H4O3 ja rakennekaava C6H4(CO)2O. Ftaalianhydridistä käytetään myös nimityksiä ftaalihappoanhydridi, 1,2-bentseenidikarboksyylihappoanhydridi ja 1,3-isobentsofuraanidioni.
Ftaalianhydridin moolimassa on 148,1 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 284 °C (sublimoituu), suhteellinen tiheys 1,53 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 152 °C c.c., itsesyttymislämpötila 570 °C ja CAS-numero 85-44-9. Ftaalianhydridi liukenee hitaasti veteen. Ftaalianhydridi hajoaa joutuessaan kosketuksiin kuuman veden (H2O) kanssa, jolloin muodostuu ftaalihappoa (C8H6O4). Ftaalianhydridi voi räjähtää kuumennettaessa sitä kupari(II)oksidin (CuO) ja natriumnitriitin (NaNO2) kanssa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistuminen ftaalianhydridille ärsyttää voimakkaasti silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Marina Kuptsova
Marina Gennadjevna Kuptsova (, s. 22. joulukuuta 1981 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen korkeushyppääjä.
Kuptsova voitti nuorten EM-hopeaa Ljubljanassa 1997 tuloksella 190, nuorten MM-kultaa Annecyssä 1998 tuloksella 188 ja nuorten EM-pronssia Riiassa 1999 tuloksella 188. Hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta voitti myöhemmin samana vuonna Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa hopeaa. Vuonna 2002 Kuptsova voitti sisäratojen EM-kultaa tuloksella 203. Myöhemmin samana vuonna hän hyppäsi toiseksi Münchenin EM-kisoissa ja kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 hän voitti Venäjän-mestaruuden ja sijoittui kolmanneksi Euroopan cupissa. Pariisin MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa Kuptsova sijoittui kuudenneksi.
William Bickerton
William Bickerton (15. tammikuuta 1815-17. helmikuuta 1905 oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeen johtajia. Hänen perustamansa kirkko, Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset) on nykyään kolmanneksi suurin myöhempien aikojen pyhien liikkeen yhteisö.
Bickerton syntyi Kyloessa Northumberlandissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 15. tammikuuta 1815 metodistiperheeseen. Aikuistuttuaan hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli kaivosmiehenä.
Bickerton ei kuulunut Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon profeetta Joseph Smithin elinaikana. Kun kiihtynyt väkijoukko lynkkasi Joseph Smithin 27. kesäkuuta 1844, hänen seuraajansa ajautuivat riitaan kirkon laillisesta päämiehestä ja Smithin seuraajasta. Sidney Rigdon, eräs Smithin läheisimmistä työtovereista, katsoi olevansa Smithin laillinen seuraaja, koska hän oli ollut profeetan ensimmäinen neuvonantaja ja ensimmäisen presidenttikunnan ainut hengissä oleva jäsen. Lisäksi hän väitti Smithin itsensä kutsuneet hänet "profeetaksi, näkijäksi ja ilmestyksensaajaksi". Kahdentoista apostolin koorumin vanhin, Brigham Young taas katsoi, ette kirkolle tullut ensi alkuun valita johtajaa lainkaan, vaan johdon tuli siirtyä väliaikaisesti koko kahdentoista apostolin koorumille.
Kun Young julistautui virallisesti Smithin seuraajaksi ja alkoi johtaa seuraajiaan länteen, kohti Suuren suolajärven laaksoa, nykyistä Utahia, Rigdon ilmoitti perustavansa oman kirkon, Siionin lasten Jeesuksen Kristuksen kirkon. Bickerton liittyi Rigdonin johtamaan ryhmään vuonna 1845. Rigdon halusi ottaa kirkossaan käyttöön myöhempien aikojen pyhien liikkeen alkuaikoina käytetyn omaisuuden yhteyden, mikä kuitenkin osoittautui kohtalokkaaksi. Rigdonin johtama liike hajosi jo 1847. Bickerton liittyi vuonna 1851 Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jäseneksi, mutta Brigham Youngin vaadittua häntä hyväksymään moniavioisuuden periaatteen hän kieltäytyi ja erosi kirkosta 1852. Bickerton totesi tulevansa mieluummin Jumalan hylkäämäksi kuin hyväksyvänstä tällaisen periaatteen. Bickerton alkoi koota ympärilleen joukkoa, joka piti elossa myöhempien aikojen pyhien sanomaa ja tutki Raamattua sekä Mormonin kirjaa. Bickerton kertoi myös nähneensä näkyjä, joissa Jumala vaati häntä julistamaan evankeliumia. 1861 Bickerton kertoi vihkineensä Jumalan ohjeiden mukaan kaksitoista miestä apostoleiksi, ja heinäkuussa 1862 Jeesuksen Kristuksen kirkko järjestettiin virallisesti Green Oakissa, Pennsylvaniassa.
Bickertonin kirkko valmistutti tuota pikaa oman käännöksensä Mormonin kirjasta italiaksi, ja lähetyssaarnaajia lähetettiin saarnaamaan Itärannikon italialaisten siirtolaisten keskuuteen. Italialaissyntyisten jäsenten määrä on kirkossa vieläkin merkittävä. Kirkko lähetti myös saarnaajia intiaanien pariin, aluksi Kansasiin.
Bickerton pysyi perustamansa kirkon johdossa aina vuoteen 1880, jolloin William Cadman tuli hänen seuraajakseen. Jotkut kirkon Kansasissa eläneet jäsenet syyttivät Bickertonia aviorikoksesta. Vaikka Bickerton vakuutteli syyttömyyttään, kirkon johtava neuvosto katsoi hänet syylliseksi ja erotti hänet kirkosta. Vuonna 1902 hän liittyi uudestaan perustamansa kirkon jäseneksi, ja hän pysyi uskollisena kirkon jäsenenä aina kuolemaansa asti tammikuussa 1905.
Bickerton meni naimisiin Dorothy Bremingerin kanssa 1845. Pariskunnalla oli yksi poika, James, ja kuusi tytärtä: Eliza Ann, Clara Virginia, Angeline Ann, Josephine ja Florence. Dorothyn kuoleman jälkeen Bickerton meni naimisiin Charlotte Hibbsin kanssa 1863. Heille syntyi yksi lapsi, William Alma.
Artturi Jämsén
Artturi Jämsén (7. helmikuuta 1925 Pihtipudas – 11. elokuuta 1976 Moskova) oli suomalainen Maalaisliiton poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuosina 1954–1962 ja 1962–1971 ja toimi sisäministerinä vuosina 1970–1971, kunnes siirtyi 31. toukokuuta 1971 Keski-Suomen läänin maaherraksi. Hän oli maaherrana vuoteen 1976 asti. Jämsén oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti ja ammatiltaan maanviljelijä. Jämsén oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän kuoli maaherran virkamatkallaan Moskovassa.
Taustaltaan Jämsén oli vanhoillislestadiolainen ja kuului myös Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen johtokuntaan vuoteen 1969 saakka. Hän oli myös Raittiusyhdistys Neliapilan perustajia ja toimi sen johdossa. Jämsén toimi myös vanhoillislestadiolaisten kansanopistojen johtokunnissa.
Apologeticum
Apologeticum (, joskus Apologeticus) eli Kristinuskon puolustus on Tertullianuksen vuonna 197 kirjoittama apologeettinen teos, joka on tarkoitettu kristinuskon puolustukseksi. Sitä voidaan pitää Tertullianuksen pääteoksena.
Tertullianus vaatii teoksessa kristinuskolle laillista asemaa Rooman valtakunnassa ja kristityille samanlaista kohtelua kuin minkä valtakunnan muidenkin uskontojen kannattajat saivat. Teos sisältää Tertullianuksen tunnetun lausahduksen ”marttyyrien veri on kirkon siemen”.
Historia
Tertullianus kirjoitti teoksen Karthagossa keisari Septimius Severuksen aikana, vuoden 197 kesällä tai syksyllä, toisin sanoen vain muutamia vuosia kristityksi kääntymisensä jälkeen. Teoksen sisällössä on yhtäläisyyksiä kahteen Tertullianuksen aiemmin samana vuonna kirjoittamaan teokseen, joiden kummankin nimi oli Ad nationes (Pakanoita vastaan). Nämä teokset ovat ilmeisesti olleet Apologeticumin luonnostelmia. Tämä osoittaa, että teoksen synty on ollut pidempikestoinen projekti.
Teos esittää olevansa osoitettu Rooman valtakunnan provinssien käskynhaltijoille ja tarkemmin Karthagon hallintovirkamiehille. Laajemmin se on tarkoitettu todennäköisesti kaikille oppineille ei-kristityille, joihin on voinut kuulua sekä kristinuskon syyttäjiä että uskonnosta kiinnostuneita ihmisiä. Teoksen lukijakunta lienee koostunut kuitenkin ennen kaikkea kristityistä, jotka ovat saaneet teoksesta uskonvahvistusta. Koska teos oli kirjoitettu ennen Septimius Severuksen vuoden 202 ediktejä, joiden on tulkittu kieltäneen kristinuskoon kääntymisen, Tertullianus käsittelee teoksessa tätä edeltäneitä lakeja, joiden nojalla ensimmäisen ja toisen vuosisadan kristittyjä oli tuomittu.
Tertullianus oli selvästi tutustunut varhaisempiin kreikkalaisiin apologioihin ennen teoksensa kirjoittamista. Hänen teoksensa esikuviksi on voitu tunnistaa muun muassa Justinos Marttyyrin Ensimmäinen ja Toinen apologia, Tatianoksen Puheita kreikkalaisille sekä Athenagoraan Vetoomus kristittyjen puolesta. Lisäksi Tertullianuksen teoksessa on yhtäläisyyksiä ja jopa yhteisiä tekstikohtia Marcus Minucius Felixin teoksen Octavius kanssa. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, kumpi näistä kahdesta teoksesta on kirjoitettu aiemmin.
Apologeticum on Tertullianuksen tunnetuin teos, sillä se on hänen teostensa käsikirjoitusten joukossa ainoa, jota on säilynyt laajemmin ja vielä useampina kappaleina. Tertullianuksen lyhyt teos De testimonio animae ("Sielun todistuksesta") on lisäys Apologeticumiin. Se pyrkii selventämään luvussa 17 esiintyvää lausetta testimonium animae naturaliter christianae (”todistus: sielu on luonnoltaan kristitty”).
Sisältö
Tertullianuksen teos käsittää 50 lukua. Hän aloittaa kristittyjen kohtaamasta epäoikeudenmukaisesta kohtelusta ja Rooman lakien epäoikeudenmukaisuudesta. Tämän jälkeen hän vastaa kristittyjä kohtaan esitettyihin syytöksiin: ensin erilaisiin huhupuheisiin ja sitten suoranaisempiin rikossyytteisiin. Lopuksi hän kuvaa kristillistä ajattelumaailmaa, kuten kristittyjen näkemyksiä yhteiskunnasta, sekä kristinuskon ja filosofian välistä suhdetta. Tertullianus katsoo, ettei mitään sotaa voiteta pelkästään puolustautumalla, ja käy myös hyökkäykseen kristinuskon puolesta. Hän esittää kristinuskon ylivertaisena kreikkalais-roomalaiseen uskontoon verrattuna.
Tertullianuksen tyyli vaihtelee filosofisen, retorisen ja oikeuspuheen välillä. Verrattuna moniin muihin aikansa kristillisiin apologioihin, lainopillisen koulutuksen saanut Tertullianus vetoaa laajemmin juuri lakeihin ja oikeudenmukaisuuteen, siinä missä aiemmat apologeetit olivat vedonneet enemmän järkeen ja yleiseen inhimillisyyteen tai teologisiin seikkoihin. Tertullianus ei vetoa teoksessaan sellaisiin seikkoihin, joilla on merkitystä ainoastaan kristityille; hän ei esimerkiksi lainaa Raamattua kertaakaan, vaikka vetoaakin sen vanhan alkuperän tuomaan auktoriteettiin.
Johdanto ja kristittyjen epäoikeudenmukainen kohtelu (luvut 1–6)
Teoksen alkuosa käsittelee kristittyjen epäoikeudenmukaista kohtelua heitä syytettäessä. Tertullianus katsoo tämän johtuvan pakanoiden tietämättömyydestä. Hän esittää, että ihmiset kiittävät yleensä sitä, minkä tuntevat, ja vihaavat sitä, mitä eivät tunne. Tämä tulee ilmi niiden ihmisten käyttäytymisestä, jotka kerran vihasivat, koska olivat tietämättömiä, mutta kun heidän tietämättömyytensä poistui, samalla poistui myös heidän vihansa. Heidän vihansa estää heitä tutustumasta asiaan syvällisemmin ja tunnustamaan kristinuskoon oleellisesti kuuluvan hyvyyden. Tämä tulee ilmi muun muassa siinä, että silloinkin kun kristittyjä syytetään, he eivät vapise pelosta ja kiellä uskoaan. Viranomaiset sen sijaan toimivat väärin, koska kieltävät kristityiltä asianmukaisen oikeudellisen käsittelyn. Tertullianus sanoo, että jos kristittyjä kerran syytetään rikollisina, heidän tulisi saada samanlainen kohtelu kuin muiden rikollisten, jotka ovat vapaita vastaamaan syytteisiin ja puolustautumaan. Kristittyjen ei kuitenkaan ole mahdollista sanoa mitään sellaista, joka puhdistaisi heidän nimensä tai saisi aikaan reilun oikeudenkäynnin. Jos joku kieltää olevansa kristitty, häntä kidutetaan kunnes hän myöntää olevansa; ja kun hän myöntää olevansa kristitty, häntä kidutetaan kunnes hän kieltää uskonsa.
Kristittyjä vastaan suunnattuja syytteitä käsitellessään Tertullianus pyrkii osoittamaan syytteiden tekopyhyyden: pakanalliset syyttäjät syyllistyvät aivan samoihin tekoihin. Tämän jälkeen hän käsittelee lakeja ja sanoo, että on epäilyttävää, jos jonkin lain oikeellisuutta tai virheellisyyttä ei voida tarkastella; jos lain osoitetaan olevan virheellinen ja epäoikeudenmukainen, se tulisi korjata tai poistaa käytöstä. Tertullianus mainitsee Neron ja Domitianuksen esimerkkeinä keisareista, jotka vainosivat kristittyjä epäoikeudenmukaisten lakien avulla. Tämän jälkeen Tertullianus nostaa esille hyviä lakeja, jotka rajoittivat ylellisyyttä ja lahjontaa, suojelivat naisten säädyllisyyttä ja edistivät aviollista onnea niin, ettei lähes kuutensataan vuoteen Rooman perustamisesta käsitelty oikeudessa yhtäkään avioeroa. Samaan aikaan kun tällaiset lait ovat unohdettuina ja laiminlyötyinä, kristittyjä syytetään heidän "rikoksistaan".
Vastaus huhuihin perustuviin syytöksiin (luvut 7–9)
Tertullianus alkaa käsitellä huhuihin perustuvia syytöksiä kristittyjä vastaan. Tällaisiin kuuluu muun muassa syytteitä murhista, pikkulasten syömisestä, insestisistä teoista ja aviorikoksista. Tertullianus sanoo näiden olevan pelkkiä huhuja, sillä koskaan ei ole osoitettu yhtäkään todistetta tällaisesta. Kaiken tavoitteena on vain kristinuskon panettelu. Tämän jälkeen Tertullianus väittää, että roomalaiset ovat itse syyllisiä samanlaisiin rikoksiin, joista he syyttävät kristittyjä. Kaikenikäisiä ihmisiä uhrataan Saturnukselle ja Juppiterille kautta valtakunnan. Areenat täyttyvät kilpataistelijoiden verestä, ja roomalaiset jopa syövät niitä eläimiä jotka syövät kuolleiden verisiä ruumiita. Kristityille murhan tekeminen on tiukasti kiellettyä; ihmisverta ei tule vuodattaa, ja tämä koskee myös kohdussa olevien lasten surmaamista, sillä kyseessä olisi lapsen sielun surmaaminen. Kristityt eivät myöskään saa syödä lihaa, jossa on vielä verta.
Insestiä ja aviorikosta koskeviin syytteisiin Tertullianus vastaa, etteivät kristityt ole syyllisiä sellaiseen, sillä he pidättäytyvät sukupuolisesta kanssakäymisestä ennen avioliittoa. Tämä eroaa roomalaisista, jotka syyllistyvät insestiin siittäessään ensin lapsia eri puolille valtakuntaa ja lopulta yhtyessään tämän seurauksena tietämättään omiin sukulaisiinsa.
Vastaus suoranaisiin rikossyytteisiin (luvut 10–45)
Suoranaisia rikossyytteitä käsitellessään Tertullianus käsittelee ensin syytteitä pyhäinhäväistyksestä. Hän sanoo, etteivät kristityt palvo pakanallisia jumalia, koska ne eivät ole todellisia eivätkä ole olemassa, eikä niillä näin ole voimaa eikä kykyä hallita mitään. Saturnus oli kerran pelkkä ihminen, kuten roomalainen tarusto osoittaa. Tertullianus kumoaa myös väitteet, että jumalat olisivat saaneet asemansa kuoleman kautta. Tämänkaltaiset voimattomat olennot eivät myöskään voi olla vastuussa Rooman valtakunnan noususta ja menestyksestä. Lisäksi jumalten luonne jättää paljon toivomisen varaa: jumalat ovat täynnä raivoa, insestisiä ajatuksia, kateutta ja mustankipeyttä. Miksi tällaiset häijyt olennot olisivat ylistämisen arvoisia? Tertullianus viittaa pakanallisiin jumaliin demoneina, joiden ainoana päämääränä on ihmiskunnan tuhoaminen. Ne turmelevat ihmisten sielut himoilla ja estävät ihmisiä kääntymästä todellisen Jumalan puoleen. Kuitenkin myös demonit tunnustavat Jumalan voiman.
Tertullianuksen mukaan roomalaiset syyllistyvät siis väärän uskonnon noudattamiseen todellisen Jumalan uskonnon sijasta. Mutta jos jumalat ovat todellisia ja kristityt syyllistyvät pyhäinhäväistykseen, mitä tämä kertoo Roomasta? Ihmiset palvelevat erilaisia jumalia ja kohtelevat näiden kuvia usein epäkunnioittavasti. Tertullianus arvostelee myös pakanallista kirjallisuutta, käytäntöjä ja uskonnollisia menoja, sekä filosofien toimintaa: Sokrates vannoi koirien kautta, Diogenes ja Varro tekivät jumalista epäkunnioittavia huomautuksia. Myös näytelmät pilkkaavat usein jumalia. Näin roomalaiset itse ovat syyllisiä pyhäinhäväistyksiin.
Kristityt sen sijaan eivät palvo näitä vääriä ja kuolleita jumalia, mutta eivät myöskään suhtaudu niihin niin huolettomasti. He palvovat yhtä Jumalaa, maailmankaikkeuden luojaa. Päin vastoin kuin pakanajumalat, hän on todellinen ja hänen olemassaolonsa todistaa jo sielukin, joka huutaa Jumalan puoleen heikkoudestaan ja langenneesta tilastaan huolimatta. Hänen profeettojensa teokset ovat säilyneet Mooseksesta saakka, joka eli tuhat vuotta ennen Troijan sotaa ja ennen Saturnusta ja roomalaista kirjallista perinnettä.
Tämän jälkeen Tertullianus käsittelee Jumalan ilmestymistä Kristuksessa ja kuvaa Kristuksen luontoa ja jumaluutta. Hän aloittaa juutalaisen kansan ja Jumalan välisestä suhteesta; juutalaiset olivat kerran Jumalan suosiossa, mutta he sortuivat niin julkeaan luottamukseen omiin esi-isiinsä, että eksyivät heidän opetuksistaan maailmalliseen elämään. Kristus on tullut palauttamaan oikean opin. Hän on lihaksi tullut Sana ja Järki (Logos), joka on saanut alkunsa Jumalasta ja joka siksi kantaa nimeä Jumalan Poika. Jumala tuli lihaksi erään neitsyen kohdussa ja syntyi ihmiseksi, joka oli yhdistynyt Jumalan kanssa.
Tämän jälkeen Tertullianus siirtyy käsittelemään syytteitä maanpetoksesta. Syytteisiin siitä, etteivät kristityt uhraa keisarille, Tertullianus vastaa, että tämä olisi hyödytöntä, koska heidän vallassaan ei ole antaa keisarille terveyttä, vaurautta ja valtaa. Sen minkä he voivat tarjota hänelle he tekevät rukouksissaan, koska vain Jumalalla on täydellinen valta. Vain hän nostaa ja laskee valtakunnat ja antaa keisarille vallan. Kristityt rukoilevat keisarille pitkää elämää, häiriötöntä valtaa, rohkeaa armeijaa, uskollista senaattia ja kaikkea muuta mitä keisari haluaa. Tertullianus sanoo, että näin tehdessään kristityt antavat Rooman asian ja keisarin Jumalan haltuun. Heidän kokoontumisensa eivät millään tavalla vaaranna valtiota eivätkä he juonittele keisaria, senaattia tai valtakuntaa vastaan. Kristittyjen suhtautuminen valtakuntaa kohtaan on yhtä kunnioittava ja hyväntahtoinen kuin heidän suhtautumisensa omia naapureitaan kohtaan. Minkäänlainen muu käytös ei olisi kristillistä.
Näin Tertullianus katsoo osoittaneensa, että kristittyjä vastaan esitetyt syytökset perustuvat valheeseen ja huhuihin, eikä mitään syytetyn kaltaista ole tapahtunut. Siitä huolimatta pakanalliset syyttäjät väittävät, että kristittynä oleminen on rikos valtakuntaa vastaan. Kristinusko ei kuitenkaan muodosta uhkaa yleiselle järjestykselle ja siksi kristittyjen tulisi olla vapaita kokoontumaan ja elämään rauhassa.
Kristillisen yhteiskunnan ja filosofian esitys (luvut 39–47)
Tertullianus jatkaa antamalla esityksen kristillisestä elämästä. Hän kuvaa tapaa, jolla kristityt käyvät yhteen ylistämään ja palvomaan Jumalaa. He rukoilevat toistensa ja keisarin puolesta, tutkivat pyhiä kirjoituksia ja jakavat yhteisen aterian, mutta vasta kun ovat rukoilleet ja kiittäneet Jumalaa. Tämän jälkeen jokainen voi mielensä mukaan esittää ylistykseksi laulun tai jotain, minkä on oppinut kirjoituksista. Tertullianus selittää kymmenysten antamisen käytännön, kristittyjen välillä vallitsevan keskinäisen veljellisen ja sisarellisen rakkauden käytännön, sekä kristittyjen yhteenkuuluvuuden Kristuksessa. Koska kristityt ovat osa tätä maailmaa, he ovat vuorovaikutuksessa sen kanssa, käyvät ostoksilla ja kylpylöissä aivan kuten muutkin, tosin kaikessa kiittäen Jumalaa, joka on heidät luonut.
Tästä huolimatta kristittyjä vainoavat eivät tunnista syyttömyyttä sitä nähdessään vaan vainoavat kristittyjä ja kohtelevat heitä epäoikeudenmukaisesti. Kristityt tuntevat todellisen viattomuuden, koska ovat oppineet ja perineet sen Jumalalta; he ymmärtävät ikuisen rangaistuksen, joka vallitsee erossa Jumalasta; ja tunnustavat ja pelkäävät sitä, joka antaa iankaikkisen tuomion. Kristityt pelkäävät Jumalaa, eivät prokonsulia. Tertullianus käsittelee myös väitettä, jonka mukaan kristinusko on enemmän kuin filosofia, nostaen esille filosofeja, jotka ovat sanoneet kristinuskon opettavan hyveitä ja moraalia, oikeudenmukaisuutta, kärsivällisyyttä, kohtuullisuutta ja siveyttä. Hän sanoo, että jos kristinusko on vain filosofia muiden joukossa, sitä tulisi kohdella samalla tavalla, niin että kristityt olisivat vapaita opettamaan ja levittämään uskomuksiaan ja tapojaan.
Päättäviä huomioita (luvut 48–50)
Tertullianus päättää puolustuspuheensa vertaamalla kristittyjen taistelua mieheen, joka taistelee sodassa. Kristityt eivät nauti siitä, että heitä vainotaan ja he joutuvat kestämään oikeudenkäyntejä, mutta Kristuksen sotilaina heidän tulee taistella totuuden puolesta Jumalan kunniaksi.
Myrkkyherkkusieni
Myrkkyherkkusieni (Agaricus xanthodermus) on herkkusieniin kuuluva myrkyllinen, valkoinen herkkusienilaji. Sen tunnistaa parhaiten koskettamalla, kosketuskohdat kellertyvät. Sieni myös haisee musteelta, varsinkin kiehautettaessa. Sillä on jalassaan paksu rengas. Heltat ovat ensin punertavat, sienen vanhetessa mustat. Jalka on valkoinen. Myrkkyherkkusieni on myrkyllinen, se aiheuttaa pahoivointia ja voimakkaita vatsanväänteitä. Sieni kasvaa kalkkipitoisella maalla. Ei ole varmaa esiintyykö sientä ollenkaan Suomessa.
Myrkkyherkkusienen erottaa syömäkelpoisista herkkusienistä myös maun avulla. Siinä missä ruoaksi kelpaavien herkkusienten maku on mieto, myrkkyherkkusienen maku on hyvin epämiellyttävä.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1948
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1948 oli 8. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Koripalloliitto ja Työväen Urheiluliitto pelasivat jälleen yhteisessä sarjassa vaikka molemmat ratkaisivat erillään myös liittokohtaiset mestaruudet.
TUL:n mestaruus ratkaistiin cup-kilpailulla ja loppuottelussa Helsingin Isku voitti Kotkan Reippaan 26-16.
Suomen mestaruus ratkesi 4. huhtikuuta, jolloin Helsingin Kiri-Veikot voitti HNMKY:n 27-11. Kiri-Veikot voittivat myös SKL:n mestaruuden, josta pelattiin syyskaudella.
Luettelo Turkmenistanin kaupungeista
Tämä on luettelo Turkmenistanissa sijaitsevista kaupungeista.
Suurimmat kaupungit
Vuoden 2004 arvioitujen väkilukujen mukaan