cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turun palo
Vahingot
Esimerkiksi kirjanpainaja Johan Frenckell, jonka talo sijaitsi Kirkkokorttelissa, kertoi myöhemmin, että hän siirsi osan irtaimistostaan kärryihin ja rekiin sijoitettuaan suurimman osan tavaroistaan talon tilaviin kellaritiloihin. Täytetyt kärryt vedettiin sitten käsivoimin Hämeentullia kohti, kunnes Frenckell onnistui lopulta löytämään yhden hevosistaan. Oman talonsa pelastustyöt viivästyivät pahasti, sillä Frenckellin talonväki suojeli palon aikana myös kolmea täysin voimatonta kunnanvaivaista, jotka oli jätetty sänkyihin Akatemiantorille. Frenckellin talo tuhoutuikin lähes kokonaan ja mukana meni hänen omaisuutensa lähes kokonaan sekä kirjapainon varastot ja koneet. Hänen menetyksensä arvioitiin 200 000 ruplan suuruisiksi ja Frenckell sanoikin myöhemmin tunteneensa aivan kuin hän olisi joutunut hyvinvoinnista kerjäläiseksi. Myöhemmin hän onnistui saamaan tukholmalaisilta ystäviltään kuitenkin lainarahaa jonka turvin hän aloitti kirjapainonsa uudelleen.
Palovahinkokomitea
Kaksi päivää palon jälkeen eli 6. syyskuuta 1827 asetettiin kaupunkilaisten esityksestä palovahinkokomitea, jonka tehtävänä oli auttaa erilaisin toimin hädänalaisia. Komitea laati itsenäisesti ohjesääntönsä, jonka Keisari Nikolai I vahvisti 24. syyskuuta 1827 pienin muutoksin. Ohjesäännön mukaisesti komiteaan kuului 14 jäsentä sekä puheenjohtaja. Puheenjohtajaksi määriteltiin pormestari Claes Sacklén, kaupunginnotaari toimi sihteerinä ja kaupungin kassanhoitaja huolehti komitean kirjanpidosta ja tarpeellisista maksuista. Komitean jäsenet olivat:
Porvariston kokouksessa 6. syyskuuta 1827 kun komitea alun perin asetettiin, oli maaherra Erik Wallenius (myöh. Wallensköld) valittu puheenjohtajaksi ja pormestari Sacklén varapuheenjohtajaksi. Wallenius kuitenkin laiminlöi kokousvelvollisuutensa ja oli usein poissa komitean tapaamisista. Komitean kokoonpano muuttuikin useita kertoja, ennen kuin sen toiminta lopulta päättyi vuonna 1836.
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi
Vuokko Hillevi Lilian Eskolin-Nurmesniemi (o.s. Eskolin; s. 12. helmikuuta 1930 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija, keraamikko ja taiteen akateemikko. Hänen vanhempansa olivat autoilija Bruno Jalmari Eskolin ja Elsa Alina o.s. Toivonen.
Turun palo
Palovahinkokomitea
Komitea sai alusta asti paljon tukea viranomaisilta, erityisesti kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskilta. Jo 5. syyskuuta 1827 heti palon jälkeisenä päivänä kenraalikuvernöörille oli lähetetty tieto palosta ja hän ryhtyi nopeasti toimenpiteisiin. Hän informoi onnettomuudesta Keisaria ja hänen käskystään senaatin valtiovaraintoimituskunnan esimies Anders Henrik Falck matkusti 6. syyskuuta 1827 Turkuun. Hänellä oli oikeudet luovuttaa jauhoja ja ryynejä venäläisen varuskunnan varastosta palovahinkokomitealle eteenpäin jaettavaksi. Sunnuntaina 9. syyskuuta kenraalikuvernööri Zakrevski saapui itse Turkuun ja oli siellä ollessaan ylin toimeenpaneva taho, antaen ohjeistuksia jatkuvasti maaherralle, poliisille, maistraatille ja venäläisille komentajille. Myös keisari Nikolai I toimi nopeasti. 9. syyskuuta hän kirjoitti Zakrevskille kirjeen, jossa hän ilmoitti hyväksyvänsä kaikki ne toimenpiteet joihin kenraalikuvernööri päättää ryhtyä. Hän tiedotti myös antaneensa 100 000 pankinruplaa hätää kärsivien auttamiseksi.
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi
Eskolin-Nurmesniemi valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta 1952. Valmistuttuaan hän työskenteli Arabian taideosastolla ja sen jälkeen Nuutajärven lasitehtaalla. Armi Ratia palkkasi hänet Marimekkoon suunnittelijaksi vuonna 1953. Eskolin-Nurmesniemi on luonut muun muassa Jokapoika-paidan (1957) ja monia muita tunnettuja kuoseja. Hän perusti oman yrityksensä Vuokko Oy:n 1964.
Turun palo
Palovahinkokomitea
14. syyskuuta Turkuun saapui keisarin käskystä myös Pietarista matkustanut ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinder. Näin ollen Zakrevski, Falck ja Rehbinder suunnittelivat yhteistyössä paikallisten viranomaisten kanssa ensimmäiset avustustoimenpiteet. Zakrevskin ja maaherra Walleniuksen välille syntyi yhteistyön aikana kitkaa, minkä vuoksi Walleniusta käskettiin siirtymään huhtikuussa 1828 Kymen lääniin. Wallenius kieltäytyi ja erosi tehtävistään kokonaan. Hänen seuraajakseen valittiin Johan Adolf Broberg.
Kun palovahinkokomitea aloitti toimenpiteensä heti palon jälkeen, päällimmäisenä ongelmana oli elintarvikekysymys. Ensimmäisinä palon jälkeisinä päivinä tarjosi kaupungin parhaan ravintolan, Seurahuoneen, ravintoloitsija Otto Olof Aspelund kaupunkilaisille silliä, perunaa ja reikäleipää. Viiniä ei voitu tarjota, mutta kaljaa kylläkin. Komitea painatti Finlands Allmänna Tidning-lehteen vetoomuksen Suomen kansalle, jossa pyydettiin pikaista apua erilaisissa muodoissa. Vetoomuksen seurauksena kaupungin ympäristön talonpojat toimittivat avustuskuormia kaupunkiin ja kauempaa Suomesta tuotiin elintarvikkeita Turkuun laivoilla. Yksityisten lahjoittamat ruokatavaralahjoitukset koottiin avustusmakasiiniin ja jaettiin sieltä käsin edelleen. Ensimmäisinä viikkoina ruokaa jaettiin päivittäin Surutoin-nimisessä talossa ja Kehruutalossa.
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi
Vuokko Eskolin-Nurmesniemen puoliso oli sisustusarkkitehti ja muotoilija Antti Nurmesniemi.
Turun palo
Palovahinkokomitea
Kun kaikki yksityisten ja muiden tahojen lahjoittamat varat oli siirretty komitean kassaan, oli koossa yhteensä yli 400 000 pankinruplaa. Kassasta maksettiin korvauksia vahinkoja kärsineille vahvistettujen menetysluetteloiden perusteella, jotka komitea tarkasti ja hyväksyi. Kassasta avustusta hakeneet tahot jaettiin kiireellisyysjärjestyksen mukaisesti kolmeen eri luokkaan, joille jaettiin varoja suhteessa 2:1 ja 5:1. Ensimmäiseen avustusluokkaan kuuluneille voitiin maksaa 6 % menetysluettelossa ilmoitetusta hyväksytystä määrästä. Muihin luokkiin kuuluvat saivat siten 4,5 % ja 3 %.
Köyhäinhoito, kuten kaikki muukin toiminta, oli lakannut toimimasta Turussa, joten komitean tuli huolehtia siitäkin. Maaseudulta haettiin rakennus, joka pystytettiin sitten kaupungin tontille lähelle raatihuonetta ja siitä tuli tilapäinen köyhäintalo. Kesällä 1829 organisoitiin uudelleen köyhäinhoitojohtokunta, ja siten kaupungin vähävarainen väestö sai uudelleen oman viranomaisen, jonka puoleen kääntyä. Johtokunta sai käytettäväkseen avustusmakasiinin ylijäämäruoan sekä keisarin lahjoituksesta jäljelle jääneet varat.
Palovahinkokomitean jäseniä
Hätämajoitus ja väistötilat
pienoiskuva|300px|Nykyinen [[Luostarinmäen käsityöläismuseon alue oli ainoa laajempi palolta selvinnyt yhtenäinen kaupunginosa.]] Majoituksen saaminen palon jälkeisinä päivinä oli kaupunkilaisille vähintään yhtä vaikeaa kuin ruoan hankinta. Monet hakeutuivat jo ensimmäisen tulipaloyön aikana sukulaisten ja tuttavien luo lähipitäjiin, mutta kodittomiksi joutuneet kaupunkiin jääneet asukkaat turvautuivat Luostarinmäen, Etelä-korttelin ja Uuden kaupungin alueiden säästyneisiin taloihin. Jotkut matkasivat kauemmaksi Turusta joko jalan tai hevosella hakemaan turvaa. Esimerkiksi valtioneuvos Adolf Moberg, joka tuolloin oli opiskelijana Turun katedraalikoulussa, kertoi myöhemmin omaelämäkerrassaan miten hän ja hänen vuokraisäntänsä, kirvesmies Abraham Wennström, lähtivät 7. syyskuuta jalan kohti Kemiötä. Moberg kantoi käsissään itse häkkiä, jossa oli vihervarpunen ja Wennströmillä oli mukanaan vain pieni ruokapaketti. Senaatin valtiovaraintoimituskunnan esimies Anders Henrik Falck neuvoikin myöhemmin kaupungin viranomaisia määräämään kaikki kodittomat, jotka eivät tulleet itse toimeen, siirtymään maaseudulle. Asiassa meneteltiin helläkätisesti, mutta kaukaisempiin pitäjiin lähetettiin noin 400–500 henkilöä. Palovahinkokomitea toivoi, että pitäjien kirkkoherrat ja nimismiehet auttavat kodittomia majoittumaan ja myöhemmin ruokaa ja vaatteita lähetettiin Turusta pitäjiin.
Suuri joukko majoitustiloja vapautui, kun keisari lakkautti kaupunkilaiset velvollisuudesta järjestää sotilaille majoitusta. Venäläiset ottivat joitakin kodittomia taloihinsa, muun muassa Willebrandin taloon osoitteessa Läntinen rantakatu 15. Palovahinkokomitea järjesti yli 450 henkilölle 19. syyskuuta mennessä tilapäisen asunnon Surutoin-nimisestä talosta, Kupittaan kaivotalorakennuksista, Willebrandin talosta, jne. Muutamat kodittomat rakensivat itselleen Ryssänmäelle (myöhemmin Yliopistonmäki) tilapäisiä majoja ovista, pöydänlevyistä ja laudoista, jotka pystytettiin kallionseinämiä vasten. Muutamat yöpyivät omissa kellareissaan ja esimerkiksi Moriabergin ja Kupittaan tupakkaladot olivat täynnä hädänalaisia kodittomia.
Maaherra ja hänen virastonsa virkamiehet pystyivät jatkamaan työtä entisissä maaherran kanslian tiloissa, sillä rakennus oli selvinnyt kohtuullisen pienillä vahingoilla. Hovioikeus asettui aluksi hovioikeudenpresidentti von Willebrandin yksityisasuntoon, Eteläkorttelin taloon numero 57, mutta 24. syyskuuta lähtien oikeus työskenteli Seurahuoneella. Postikonttori sai tilapäiset toimitilat kirjakauppias F. A. Meyerin talosta, Eteläkorttelin talosta numero 74. Tullinhoitaja C. M. Rotkirch onnistui löytämään toimitilat kaupungin tullikamarille tullitarkastaja C. F. Engholmin talosta, Eteläkorttelin talosta numero 60. Kaupunginsairaalan rakennukset olivat säästyneet palolta, mutta apteekit olivat palaneet joten niillekin etsittiin väistötilat muualta.
Tuomiokapituli kokoontui Piispankadun varrella olevassa Arkkipiispan talossa arkkipiispan jäädessä toistaiseksi Paraisille kesäasuntoonsa. Tuomiokirkon ollessa käyttökelvoton, jumalanpalveluksia järjestettiin Turun linnan-, Kehruutalon-, Pyhän Katariinan ja Maarian kirkoissa. Lisäksi Kupittaalla järjestettiin ulkojumalanpalveluksia ja kun sää oli huonompi, järjestettiin palveluksia myös Akatemiatalon juhlasalissa. Katedraalikoulun toiminta siirtyi Raumalle muutamaksi paloa seuranneeksi vuodeksi. Alkeiskoulu sen sijaan aloitti toimintansa vuonna 1828 uusissa tiloissa Eteläkorttelin talossa numero 154. Samasta talosta sai tilat Bell-Lancasterin koulu, joka oli John Jacob von Julinin vuonna 1820 perustama kansakoulun edeltäjä. Ennen vuoden 1828 loppua oli molempien koulujen kuitenkin pakko muuttaa rakennuksesta pois, ja pysyvämmät tilat ne saivat vasta siirryttyään korjattuun Brinkkalan taloon.
Seurahuoneesta, eli nykyisestä Turun kaupungintalon rakennuksesta, saivat sekä maistraatti että kämnerinoikeus toimitilat. Kun maistraatti kokoontui ensimmäistä kertaa 11. syyskuuta seurahuoneen suureen saliin, sen jäsenet totesivat tyytyväisinä, että suurin osa kaupungin arkistosta sekä kaikki kaupungin kassakirstussa säilytetyt varat olivat pelastuneet palolta. Tässä tilaisuudessa maistraatti päätti, että kaikki raatimiehet osallistuisivat Turun palovakuutettujen talojen tarkastukseen.
Jälleenrakennus
Ensimmäinen tehtävä kaupungissa oli raivata kaupungin kadut ja torit jälleen kulkukelpoisiksi. Lisäksi sortumavaarassa olleet rakennusten jäänteet, muurit ja savupiiput tuli purkaa. Tämän jälkeen voitiin viemärit, rummut ja ojasillat panna kuntoon ja kaivot kattaa. Töitä valvoi parhaansa mukaan palovahinkokomitea sekä maistraatti. Osa raivaustöistä tehtiin maksua vastaan hätäaputyönä. Tästä huolimatta kesti pitkään, ennen kuin kaikki kaupungin kadut olivat jälleen käyttökelpoisia. Pennisilta joka oli johtanut Vanhalta Suurtorilta Vähätorille oli tuhoutunut palossa, ja sen vuoksi Aurajoki piti alkuun ylittää veneellä. Myöhemmin laivanrakennusmestari A. Malm rakensi tilapäisen ponttonisillan joen ylitse Pennisillan kohdalle. Myöhemmin tämän sillan korvasi toinen ponttonisilta, joka rakennettiin Seurahuoneen alapuolelle, nykyisen Auransillan tienoille.
Keisarin toimenpiteet
Turussa toimenpiteitä johtamassa ollut kenraalikuvernööri Zakrevski palasi Helsinkiin syyskuun lopussa 1827. Helsingissä hän tiedusteli valtiovaraintoimituskunnalta saatavissa olevien varojen määrää jälleenrakennustöitä varten. Lisäksi hän pyysi palovakuutuskonttoria ilmoittamaan millaiset mahdollisuudet sillä oli lunastaa sitoumuksensa. Näiden tietojen pohjalta Zakrevski laati ensimmäisen Turun jälleenrakentamista ja sen asukkaiden avustamista koskevan suunnitelman. 29. syyskuuta hän matkusti edelleen Pietariin ja siellä 9. lokakuuta Keisari antoi kolme erillistä manifestia, jotka koskivat Turun kaupungille, tuomiokirkolle, yliopistolle ja papistolle annettavaa valtionapua.
Ensimmäisessä manifestissä säädettiin, että 300 000 pankinruplaa varataan avustuksena omaisuutensa menettäneille. Lisäksi tuli muodostaa rakennusrahasto, jonka perussummaksi annettaisiin 1 400 000 pankinruplaa. Rahastosta myönnettäisiin korottomia lainoja niille kaupunkilaisille, jotka halusivat rakentaa uutta palossa tuhoutuneen tilalle. Vuosittain velkaa tulisi rahastoon lyhentää kahdella prosentilla. Suomen Vakuutuskonttori saisi 300 000 pankinruplaa, joilla se voisi maksaa joitain vakuutussummia. Konttori vapautettiin velvollisuudesta korvata julkisia rakennuksia koskevat vahingot niiden mittavuuden vuoksi. Sen sijaan keisari määräsi, että seuraavien kuuden vuoden ajan suolatullin tuloista tuli 15 % käyttää tuomiokirkon entistämiseen. Kaupungin asukkaat vapautettiin keisarille kannettavista maksuista seuraavien kymmenen vuoden ajaksi. Saman ajan kaupungin kauppiaat saivat oikeudekseen viedä tavaroita ulkomaille tullitta. Ne kaupunkilaiset, jotka pystyttivät palaneiden talojensa tilalle uusia tai korjasivat vaurioituneita, saivat nauttia vapautusta majoitusvelvollisuudesta, kivitalojen omistajat seuraavat 50 ja puutalojen omistajat seuraavat 20 vuotta.
Toisessa manifestissä määrättiin, että yliopiston rakennusrahasto saisi vuosien 1838 ja 1868 välisen ajan kantaa halkojen, lautojen, pien ja tervan viestitullimaksuja omaan käyttöönsä. Lisäksi keisari määräsi, että seuraavien 30 vuoden ajan alkaen 1. toukokuuta 1827, saisi yliopisto tulot kaikista Suomen vapaista pastoraateista. Kolmannen manifestin mukaan Turun tuomiorovasti Gadolin sai Isonkyrön pastoraatin lisäseurakunnakseen ja rovasti Edman sai Loimaan pastoraatin. Molempien rovastien tuli kuitenkin myös maksaa palkkaa niille papeille, jotka huolehtivat kyseisien seurakuntien toiminnasta. Lisäksi manifestissä määrättiin, että kaupungin viisi kappalaista saisivat vuosittain 35 tynnyriä kruunun viljaa.
Kaupungin jälleenrakentamista koskeneiden ohjeiden mukaan minkäänlaista hallinnon tai yliopiston opetuksen paikalleenpysähtymistä ei sallittaisi. Keisari vaati, että vastuullisten viranomaisten tuli viipymättä huolehtia siitä, että virastot mahdollisimman pian saisivat työnsä ja yleisönpalvelunsa käyntiin. Kouluille ja yliopistolle tuli myös järjestää edellytykset jatkaa opetustyötä. Papiston tuli ryhtyä pitämään uudelleen jumalanpalveluksia ja poliisi ja sotilaat olivat velvollisia valvomaan järjestystä ja estämään mahdolliset tuhotyöt. Kaupunkilaiset ottivat ilolla vastaan keisarin ja kenraalikuvernööri Zakrevskin toimenpiteet ja heitä kiiteltiin avokätisyydestä. Kun myöhemmin kävi ilmi, että yliopisto siirrettäisiinkin Turusta Helsinkiin, niin kaupunkilaisten tyytyväisyys laimeni, eikä keskushallintoa kohtaan enää tunnettu kaupungissa ihailua.
Vahingonkorvaukset
Kysymys palovakuutuksista oli luonnollisesti ajankohtainen heti palon jälkeen. Kaikki ne kaupungin asukkaat, joiden talot olivat vakuutettuina joko Tukholman yleisessä palovakuutusrahastossa tai Suomen vakuutuskonttorissa, halusivat mahdollisimman pian rahansa pois. Oli kuitenkin epäselvää pystyivätkö vakuutusyhtiöt vastaamaan sitoumuksistaan ja tämä herätti talonsa vakuuttaneissa levottomuutta. Tukholman yleinen palovakuutusrahasto oli vakuuttanut Turusta noin 150 taloa ja näiden talojen osalta menetykseksi arvioitiin 200 000–250 000 riikintaalaria. Aiemmin samana vuonna 14. kesäkuuta oli Ruotsissa palanut Boråsin kaupunki ja 5. syyskuuta Uddevallassa oli palanut kuusi taloa. Ruotsalaisella vakuutusyhtiöllä oli siis jo ennestäänkin vaikeuksia. Turkulaiset vakuutuksenottajat olivat tyytymättömiä maksujen viivästymisestä johtuen ja ehtivät jo epäillä, etteivät he kenties saisi korvausrahojaan lainkaan. Monet kääntyivät kenraalikuvernööri Zakrevskin puoleen, joka tiedotti keisarille kansalaisten huolista. Tämän seurauksena Venäjän Tukholman-lähettiläs, kreivi Jan Peter van Suchtelen, sai tehtäväkseen valvoa suomalaisten vakuutuksenottajien etuja Tukholmassa. Tämä oli lopulta merkitsevä seikka, kun korvausrahat lopulta maksettiin. 17. toukokuuta 1828 vahvistettiin, että Turun palo oli vahingoittanut tai tuhonnut 146 vakuutettua turkulaistaloa joiden korvaussumma oli yhteensä 230 000 pankintaalaria. Tästä summasta maksettiin vuoden 1829 alusta lähtien useissa erissä 87,5 %. Tukholman palovakuutuskonttori meni vuoden 1827 palojen jälkiseurauksena selvitystilaan ja lakkasi lopulta toimimasta.
Suomen vakuutuskonttorilla ei ollut minkäänlaisia mahdollisuuksia vastata sitoumuksistaan omien varojensa turvin. Palaneista turkulaistaloista 46 oli vakuutettuna yhtiössä yhteensä 518 000 ruplan summasta. Keisari ratkaisi ongelman asettamalla 300 000 pankinruplaa palovakuutuskonttorin käyttöön yksityisten vakuutuksenottajien saamisten maksuja varten.
Vakuutusasiakirjoja myöhemmin tutkimalla on selvinnyt, että naapurit seurasivat usein toistensa esimerkkiä vakuutuksen ottamisessa. Tämän vuoksi Turussa oli palon sattuessa naapurustoja, jotka oli vakuutettu kokonaan ja naapurustoja joita ei ollut vakuutettu lainkaan. Vakuutusasiakirjoissa on kerrottu tarkasti vakuutettujen kiinteistöjen tiedot, joten niitä tutkimalla on saatu selville millaisia kiinteistöjä Turussa on palon sattuessa sijainnut. Vakuutuskirjoista selviää, että Turkulaiset kaupunkiasunnot ovat vuoden 1827 palon sattuessa olleet lähestulkoon maalaispihoja. Melkein kaikilla tonteilla oli esimerkiksi oma navetta ja talli ja joissakin oli myös oma kanala. Kaupunkiasuminen kuitenkin myös erosi selvästi maaseutuasumisesta. Turussa palon aikana sijainneissa taloissa oli muun muassa vessoja sijoitettuna toiseen kerroksessa. Asukkailla oli myös kansainvälisten tyylivirtausten mukaisia huonekaluja, kirjahylly ja muitakin kuin kirkollisia kirjoja. Varakkailla oli kodeissaan myös hienot astiastot ja esimerkiksi ulkomailta tuotuja juomalaseja. Vakuutuskirjoista on nähtävissä myös, että köyhemmän väestön talot sijaitsivat kaupungin laitamilla, kun rikkaampi väestö asui Turun keskustassa. Laitakaupungin talot olivat vakuutusarvoltaan vain noin kahdeskymmenesosa varakkaamman väen taloista.
Palon seuraukset
Palon seurauksena Turun akatemia siirrettiin Helsinkiin ja palo vaikutti Turun merkityksen pienentymiseen Helsingin kasvaessa. Palon jälkeisiä nopeasti alkaneita jälleenrakentamistöitä johti kenraalikuvernööri Arseni Zakrevski. Hänen esityksestään senaatti nimitti arkkitehti Carl Ludvig Engelin laatimaan Turun uuden asemakaavan. Turun keskusta-alueen kaupunkirakenne perustuu edelleen Engelin laatimaan, 15. helmikuuta 1828 vahvistettuun asemakaavaan, joka on säännöllinen ruutukaava.
Turun akatemian kirjasto tuhoutui kirjoineen lukuun ottamatta niitä teoksia, jotka sattuivat olemaan lainassa kaupungin ulkopuolella. Näin pelastui noin 800 nidettä.
Turun kaupunkikuva muuttui huomattavasti Turun palon seurauksena. Kaupunkiin rakennettiin suuria puistoalueita ja kaduista rakennettiin aiempaa leveämpiä mahdollisten uusien kaupunkipalojen estämiseksi. Kaupunkiin rakennettiin myös uudet palotornit Vartiovuoren ja Puolalanmäen korkeimmille kohdille. Uudessa asemakaavassa kaupungin keskustan suurimmat rakennukset, tuomiokirkko ja Akatemiatalo kunnostettiin, ja joitakin muitakin rakennuksia kuten Vanha Raatihuone sekä entinen sokeritehdas kunnostettiin vanhoille muureille. Pääosin kaupunki kuitenkin rakennettiin kokonaan uudelleen. Turun ruutukaava vaikutti merkittävästi muiden Suomen kaupunkien asemakaavoitukseen.
Turun palon seurauksena Suomeen perustettiin kaupunkien yhteinen palovakuutusyhtiö, jonka osakkaat korvasivat yhdessä ne vahingot, jotka rakennusten palaminen oli omistajalle tuottanut. Jälleenrakennusta varten Turun kaupunki sai kymmeneksi vapautuksen kruunun veroista.
Italian sosiaalinen tasavalta
Italian sosiaalinen tasavalta tai Salòn tasavalta  oli Saksan pystyttämä fasistien hallitsema nukkevaltio miehitetyssä Pohjois-Italiassa toisen maailmansodan aikana vuosina 1943–1945. Se kukistui Saksan mukana sodan lopussa.
Perustamisen tausta
pienois|vasen|pysty|Vapautettu Mussolini poistumassa hotellista, jossa häntä pidettiin vankina, 12. syyskuuta 1943. Italialla meni sodassa huonosti, ja liittoutuneet olivat nousseet maihin Sisiliassa. Diktaattorina hallinnut fasistijohtaja Benito Mussolini syrjäytettiin ja vangittiin 25. heinäkuuta 1943, jolloin kuningas Viktor Emanuel III nimitti pääministeriksi marsalkka Pietro Badoglion. Italia jatkoi vielä sotaa Saksan rinnalla, kunnes Badoglio ilmoitti 8. syyskuuta Italian allekirjoittaneen viisi päivää aiemmin salaisen aseleposopimuksen liittoutuneiden kanssa ja siirtyvän sodassa niiden puolelle. Saksan johtaja Adolf Hitler ei hyväksynyt tätä ja lähetti joukkonsa miehittämään Italiaa.
Kuningas Viktor Emanuel ja pääministeri Badoglio hallituksineen pakenivat Roomasta Etelä-Italiaan liittoutuneiden turviin jättäen kansan ja Italian armeijan oman onnensa nojaan, mitä moni piti petoksena. Mussolini oli vangittuna 200 kilometriä Roomasta itään Apenniinien Gran Sasso -vuorella, josta Otto Skorzenyn johtama saksalainen kommandoryhmä kävi vapauttamassa hänet ja vei hänet Saksaan.
Tasavallan perustaminen
Mussolini ilmoitti tasavallan perustamisesta 18. syyskuuta 1943 Saksan Münchenissä pitämässään radiopuheessa. Saksan Italian-suurlähettiläs Rudolf Rahn esitteli 23. syyskuuta 1943 Italian hallituksen, jossa Mussolini oli sekä valtionpäämies että pääministeri. Muita tärkeitä ministereitä olivat sisäministeri Guido Buffarini Guidi ja sotaministeri, marsalkka Rodolfo Graziani. Mussolini lensi Italiaan ja piti hallituksen ensimmäisen kokouksen 27. syyskuuta. Kansallinen fasistipuolue perustettiin uudelleen nimellä Tasavaltalainen fasistipuolue. Puoluesihteerinä toimi Alessandro Pavolini.
Tasavallan pääkaupunkina oli virallisesti Rooma, mutta koska se sijaitsi lähellä rintamaa, hallinto sijoitettiin hajautetusti Pohjois-Italian eri kaupunkeihin. Mussolinin residenssi oli Gardajärven rannalla Gargnanon pikkukaupungissa Palazzo Feltrinelli -palatsissa, jossa hallitus kokoontui, ja hän asui Villa Feltrinelli -huvilassa samassa kaupungissa. Sisäministeriö toimi Madernossa, ulkoministeriö ja propagandaministeriö Salòssa, valtiovarainministeriö Veronassa, opetusministeriö Padovassa ja julkisten töiden ministeriö Venetsiassa. Saksan suurlähetystö oli Fasanon kylässä. Osa hallinnosta oli Milanossa ja Bresciassa. Tasavalta sai kutsumanimen Salòn tasavalta, koska propagandaministeriö julkaisi kaikki hallituksen tiedotteet Salòssa ja ne alkoivat aina sanoilla ”Salò tiedottaa”.
Saksalaiset valvoivat Mussolinia tarkasti koko ajan. Pian perustamisensa jälkeen tasavalta luovutti Saksalle Triesten, Istrian, Etelä-Tirolin, Veneton maakunnan itäosan, Zaran ja Dalmatian. Koko Keski-Italia Napolin pohjoispuolelle asti alistettiin saksalaisten suoran sotilashallinnon alaiseksi. Mussolinin hallituksen varsinainen toiminta-alue oli Pon tasanko, mutta sielläkin sen valta oli melko vähäinen. Suurlähettiläs Rahnilla oli pohjoisessa paljon valtaa. Keski-Italiassa ja Rooman eteläpuolella valta oli saksalaisella sotamarsalkka Albert Kesselringillä. Mussolini käytti aikaansa lähinnä kirjoittamiseen, sillä varsinaisia hallitustoimia hänellä ei ollut.
Tasavalta toiminnassa
pienois|vasen|pysty|Mussolini tarkastamassa [[linnoitus|linnoituksia vuonna 1944.]] Italian sosiaalinen tasavalta oli sodassa paitsi liittoutuneita myös Italian vastarintaliikkeen partisaaneja vastaan. Tasavallan johto yritti kansansuosion lisäämiseksi palauttaa fasismin aatteellisille juurilleen ja lähemmäs sosialismia. Tasavaltalaisen fasistipuolueen Veronassa pidetty puoluekongressi hyväksyi 14. marraskuuta 1943 Veronan manifestin, jossa vaadittiin muun muassa yritysten kansallistamista, talouden asettamista valtion ohjaukseen, voittojen jakamista tasan työntekijöiden ja omistajien kesken, valtion tukemaa halpaa asumista ja minimipalkkalakia. Mussolini perusteli sosialisointivaatimusta sotaponnistuksilla tai länsimielisten teollisuusmiesten petturuudella. Sosialisointia ei kuitenkaan toteutettu. Veronan manifestissa vaadittiin myös Euroopan yhteisön perustamista ja Afrikan kolonisoinnin lopettamista. Julistuksen radikaaleimmista osista vastasi fasistiksi ryhtynyt entinen kommunisti Nicola Bombacci.
Saksan innoittamina vuonna 1938 säädetyt, juutalaisia vastaan suunnatut Italian rotulait säilyivät voimassa sosiaalisessa tasavallassa, joka käynnisti toden teolla juutalaisten vainoamisen. Juutalaiset kuljetettiin Saksan tuhoamisleireille. Tammikuussa 1944 myös Mussolinin edellisvuonna syrjäyttäneet fasistijohtajat tuomittiin kuolemaan tai vankeuteen.
pienois|oikea|Italian sosiaalisen tasavallan [[Decima Flottiglia MAS -yksikön sotilaita valmistautumassa Anzion maihinnousuun, maaliskuu 1944.]] Sosiaalisen tasavallan armeijaan ja vapaaehtoisjoukkoihin kuului suurimmillaan noin puoli miljoonaa sotilasta. Noin 8 500 naista kuului vapaaehtoiseen maanpuolustusorganisaatioon Servizio Ausiliario Femminileen. Sisäisestä järjestyksenpidosta vastasi karabinieerijoukkojen korvaajaksi perustettu kansallinen tasavaltalaiskaarti, Guardia Nazionale Repubblicana (GNR), johon kuului suurimmilaan noin 140 000 miestä. Tasavallan tuella perustettiin myös Saksan armeijaan kuulunut Italian Waffen-SS-divisioona, johon kuului 15 000 miestä.
Tasavallan loppu
Tasavalta romahti ja lopulta lakkasi olemasta huhtikuussa 1945 saksalaisten perääntyessä Pohjois-Italiasta. Tasavaltalaisen fasistipuolueen ylin johto piti viimeisen kokouksensa 3. huhtikuuta ja suunnitteli tekevänsä Valtellinan laaksosta viimeisen tukikohdan, jossa taisteltaisiin kuolemaan saakka. Partisaanien nostatettua Milanossa kansannousun Mussolini ja hänen hallituksensa pakenivat kaupungista 25. huhtikuuta. Mussolinille uskollisia joukkoja oli tässä vaiheessa jäljellä enää noin 12 000 miestä, ja joukko-osasto toisensa jälkeen hajosi karkuruuteen, joten Valtellinaan linnoittautumisen sijasta tasavallan johto yritti paeta Sveitsiin. Vetäytymässä olleen saksalaiskolonnan matkaan liittyneet Mussolini ja hänen lähimmät miehensä jäivät partisaanien vangiksi 27. huhtikuuta. Partisaanit teloittivat 28. huhtikuuta Mussolinin, hänen rakastajattarensa Clara Petaccin, neljä Mussolinin hallituksen ministeriä, puoluesihteeri Pavolinin ja kahdeksan tasavallan muuta johtomiestä.
Brennerin talo
Brennerin talo on Helsingissä osoitteessa Eteläranta 4 – Unioninkatu 5 sijaitseva uusrenessanssityylinen viisikerroksinen asuinkerrostalo. Talon suunnitteli arkkitehti Waldemar Aspelin vuonna 1890 ja sen rakennuttaja oli rehtori Magnus Brenner jonka mukaan talo sai nimensä. Unioninkatu 5:ssä oleva rakennuksen osa valmistui 1891 ja Eteläranta 4:n osuus 1897.
Brennerin talon julkisivut ovat säilyneet alkuperäisessä asussaan. Talon Etelärannan puoleisen porrashuoneen sisääntuloaulaa laajennettiin vuonna 1920 ja talon ulko-ovet ja porrashuoneiden kiinteä sisustus on uusittu. taloon asennettiin hissit vuonna 1932 ja talon asuntoja alettiin muuttaa toimistotiloiksi 1950-luvulta alkaen.
Williams Tower
thumb|300px|Williams Tower on Houstonin näkyvimpiä maamerkkejä. Williams Tower (aiemmin Transco Tower) on pilvenpiirtäjä Houstonin kaupungissa, Yhdysvaltain Texasissa. Se rakennettiin vuosina 1981–1983. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Philip Johnson ja John Burgee, yhteistyössä houstonilaisen arkkitehtitoimiston Morris-Aubry Architectsin kanssa. Pilvenpiirtäjä on 275 metrin korkuinen ja siinä on 64 kerrosta. Se on yksi Houstonin näkyvimmistä maamerkeistä ja yksi Texasin korkeimmista rakennuksista.
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|Williams Tower.
Aleksandr Popov (fyysikko)
Popov syntyi Ural-vuorilla sijaitsevassa Turinkije Rudnikin kaupungissa (nyk. Krasnoturinsk). Hänen isänsä oli pappi ja myös Popovin lapsuuden opinnot tähtäsivät pappistutkintoon. 18-vuotiaana Popov kiinnostui luonnontieteistä ja valmistui 23-vuotiaana Pietarin yliopistosta. Valmistumisensa jälkeen Popov opetti samaisessa yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Myöhemmin laitoksen rahoitusta karsittiin ja Popov joutui vaihtamaan työpaikkaa.
Opettajanvuosinaan hän oli alkanut kiinnostua elektronisten laitteiden rakentamisesta. Hän sai toisen opettajan paikan Venäjän laivastotukikohdasta Kronstadtista, Pietarin läheltä. Opetuksen aiheena olivat elektroniset laitteet Venäjän sotalaivastossa. Muun työnsä ohella Popov seurasi Hertzin sähkömagneettisen säteilyn tutkimuksia. 1890-luvulla Popov kehitti kohereeria käyttämällä tätä salamakokeissaan.
Radiotekniikan edelläkävijä
Popov esitteli 7. toukokuuta 1895 Venäjän fysiikan ja kemian seuran kokouksessa laitteen, jossa ukkosenjohdattimen ja maajohdon välille kytketty kohereeri aiheutti soittokellon kilahduksen salaman iskiessä lähistöllä. Myöhemmin samana vuonna Popov keksi käyttää laitetta lennättimen vastaanottimena ja alkoi kehittää kipinälähetintä, tietämättä Marconin samankaltaisista kokeista Britanniassa. Kansainvälinen tekniikan alan järjestö IEEE katsoo, että Aleksandr Popov osoitti ensimmäisenä radiotekniikan olemassaolon ja hyödyllisyyden, vaikkakin ensimmäinen radiopatentti on Guglielmo Marconin vuoden 1896 patentti. 1896 Popov demonstroi rakentamaansa lähetintä Pietarin yliopiston fysiikan laitoksella, jossa hän pystyi lähettämään sanoman 250 metrin päähän, yliopiston rakennuksesta toiseen. Sanomana toimi Morsen aakkosilla kirjoitettu teksti ”Heinrich Hertz”, jonka laitoksen puheenjohtaja kirjoitti kohereerin naksahduksia tulkiten liitutaululle. Vastaanottimena toimi sama kohereeriin perustuva laite, jolla hän oli vuotta aikaisemmin tutkinut salamaniskuja. Samana vuonna Popov luki Marconin vastaavanlaisista kokeista ja innostus oman kipinälähettimen kehittämiseen kasvoi hetkellisesti. Lähetysetäisyys piteni ja Popov teki yhteistyötä Venäjän laivaston kanssa, asentaen lähettimiä ja vastaanottimia koemielessä laivoihin.
thumb|Dimitri Borisvitš Rjabitshev, Fyysikko Aleksander Popovin rintakuva (1970) sijaitsee Kotkan [[Isopuistossa.]] Marraskuussa 1899 panssarilaiva General-Admiral Graf Apraksin ajoi karille Suursaaren lähistöllä, ja Amiraliteetti palkkasi langattomalla lennättimellä kokeita tehneen Popovin, joka muodosti tammikuussa 1900 Suursaaren ja Kymin Kuutsalon välille yhden maailman varhaisimmista radioyhteyksistä pelastustöitä varten. Radioasemaa käytettiin ensimmäisen kerran tositoimissa 5. helmikuuta 1900, jolloin Suursaaren luona ollut jäänmurtaja Jermak sai aseman välittämän viestin ryhtyä pelastamaan Lavansaaren lähellä jäälautalle jääneitä kalastajia. Kalastajat saatiin turvaan. Heidän lukumääränsä vaihtelee eri lähteissä 25:stä 50:een. Keväällä Kuutsalon asema siirrettiin Kotkansaarelle. Vuonna 1901 Popovin laitteella saattoi muodostaa yhteyden 150 kilometrin päähän.
Professori
Popov nimitettiin Pietarin yliopiston sähkötekniikan professoriksi 1901 ja myöhemmin koko laitoksen johtajaksi. Popov kuoli tammikuun 13. päivänä 1906 aivoverenvuotoon. Ennen kuolemaansa hän oli sairastunut vaikeasti ja oli ilmeisen huolissaan tulevan vallankumouksen opiskelijaliikehdinnästä.
Popov tutki myös röntgensäteitä kipinälähettimen tutkimuksen ohella. Hänellä ei ollut suurta kiinnostusta keksintöjensä kaupallistamiseen, eikä hän tullut hakeneeksi patenttia kipinälähettimelle. Venäjällä Popovia on pidetty radion keksijänä ja toukokuun seitsemättä, salamalaitteen ensiesittelypäivää, on kutsuttu Venäjällä ”radion päiväksi” vuodesta 1945.
Popov kehitti laitetta tutkijan näkökulmasta ja ensiesitykset tapahtuivat toisten tutkijoiden läsnä ollessa. Historiantutkimus pitää kuitenkin selvänä, että vaikka Popov ja Marconi kehittivät lähetintä toisistaan tietämättä, Marconi onnistui käyttämään laitetta hyödylliseen viestintään ennen Popovia.
G-Unit Records
G-Unit on 50 Centin omistama levy-yhtiö, joka kuului Dr. Dren Aftermath Recordsin omistukseen.
Kaukurla
60.64761°N, 21.8798°W thumb|250px|Peltomaisemaa Kaukurlan kylän pohjoisosassa Kaukurla (joskus myös Kaukkurla) on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee Valaskallion kylän ja -tien pohjoispuolella Kaukurlantien varrella. Kylä on noin seitsemän kilometrin etäisyydellä Mietoisten keskustasta ja noin kahden kilometrin päässä Pyheen taajamasta.
Historia
Varhaisimmat asutuksen merkit alueella löytyvät läheltä Kaukurlan kylän rajaa Valaskallion kylästä, jossa sijaitseva Myllymäen rauniokalmisto on ajoitettu rautakaudelle. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kylästä ovat 1500-luvulta, jolloin kylässä oli neljä taloa; Rittula (myöhemmin Triittula), Rottala (Kauppila) ja Kärvänen (Uotila) sekä nimeltään tuntemattomaksi jäänyt neljäs talo, joka yhdistettiin 1600-luvulla Rittulaan. Saaren kartanon isäntä, Kustaa II Adolfin avioton poika Kustaa Kustaanpoika hankki kaikki kolme taloa haltuunsa 1646, mutta ne peruutettiin isossa reduktiossa kaikki kruunulle vuonna 1681.
Triittula ja Kauppila lunastettiin perintötiloiksi vuonna 1768 ja Uotila 25 vuotta myöhemmin, vuonna 1793. Vuoden 1766 isojakokartan mukaan Kaukurlan talot sijaitsevat nykyisillä paikoillaan. 1800-luvun vaihteessa kylän alueella asui myös muutamia mäkitupalaisia ja räätäli. Nykyään Kauppilan ja Triittulan tilat on yhdistetty Uusi-Anttilan tilaksi ja niiden kaakkoispuolella erillään sijaitseva Uotilan tila on autioitunut ja sen piharakennukset ovat raunioituneet. Kauppilan ja Uotilan kantatiloista 1920-luvulla lohkotut Mäkisen ja Niemen nykyäänkin asutut talot sijaitsevat Uotilan läheisyydessä. 1930-luvun puolivälissä Triittulasta lohkotun Taimelan talo sijaitsee puolestaan kauempana, lähellä Unikankareentietä ja aivan kylän länsilaidalla.
Kylämaisema ja luonto
Alkuperäinen maaseutumainen kylärakenne on säilynyt Kaukurlassa hyvin ja pääosa alkuperäisen kylän rakennuksista on valmistunut ennen 1950-lukua. Kylän keskialuetta hallitsee Koivistonvuoren eteläpuolinen metsäalue, jossa on myös kaksi pienehköä suota, Vähä- ja Isosuo. Mäntyvaltainen metsä on talouskäytössä ja suurelta osin taimikkoa. Uotilan, Mäkisen ja Niemen talot sijaitsevat metsäalueen itäpuolella, Taimela puolestaan lännessä. Metsäaluetta ympäröivät joka puolelta Kaukurlan ja muiden ympäröivien kylien pellot. Kyläkeskus sijaitsee peltoaukean laidalla, kylän itäosassa ja aivan Valaskallion kylän tuntumassa.
Isä Amaron rikos
Isä Amaron rikos (El Crimen del padre Amaro) on Carlos Carreran ohjaama, vuonna 2002 valmistunut draamaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Gael García Bernal ja Ana Claudia Talancón.
Isä Amaron rikos nimettiin Oscar-ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa. Se sai myös vastaavan Golden Globe -ehdokkuuden.
Juoni
Syrjäiseen meksikolaiskylään lähetetty apupappi isä Amaro havaitsee pian vanhemman virkaveljensä ottavan vastaan lahjuksia paikalliselta huumeparonilta. Samaan aikaan nunnaksi aikova kylän kaunotar saa isä Amaron unohtamaan selibaattilupauksensa. Kaikki tämä johtaa ahdinkoon, jonka kierteestä selviämiseksi isä Amaro aiheuttaa vain lisää kärsimyksiä.
Vastaanotto
Katolisen kirkon konservatiivinen siipi vaati elokuvan julistamista pannaan, vaikka Meksikon piispat myönsivät filmin todenmukaisuuden.
Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä melodramaattisen elokuvan vahvin ansio on siinä, ettei Amarosta piirretä kärsivää marttyyriä, vaan itsekeskeinen ja vallanhimoinen pyrkyri, joka valehtelee ja pakoilee vastuutaan.
Early Days: The Best of Led Zeppelin Volume One
Early Days: The Best of Led Zeppelin Volume One on rock-yhtye Led Zeppelinin vuonna 1999 julkaistu kokoelma, joka sisältää kappaleita vuosilta 1969-1971.
Seuraavana vuonna 2000 yhtyeeltä julkaistiin toinen kokoelma Latter Days: The Best of Led Zeppelin Volume Two, jossa on kappaleita vuosilta 1973-1979.
Pavlov
Pavlov, naisilla Pavlova on venäläinen ja bulgarialainen sukunimi. Tunnettuja Pavlov- ja Pavlova -nimisiä henkilöitä ovat:
Géza Gárdonyi
thumb|Géza Gárdonyi Géza Gárdonyi (3. elokuuta 1863 – 30. lokakuuta 1922) oli unkarilainen kirjailija ja lehtimies. Hänet tunnetaan parhaiten historiallisista romaaneistaan. Egerin tähdet kertoo Egerin kaupungista ottomaanien piirityksen aikana vuonna 1552. Toinen suosittu romaani on Näkymätön ihminen, joka sijoittuu hunni Attilan hoviin. Gárdonyi kirjoitti myös näytelmiä ja lehtiartikkeleita.
Borja Iglesias
Borja Iglesias (s. 17. tammikuuta 1993 Compostela, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Géza Gárdonyi
Gárdonyi syntyi Agárdissa ja oli alkuperäiseltä nimeltään Géza Ziegler, mutta hän halusi unkarilaisemmalta kuulostavan sukunimen ja valitsi sen Gárdonyn pikkukaupungin mukaan. 1890-luvulla hän muutti Budapestiin elääkseen lehtimiehenä ja kirjailijana. Elannon hankkiminen oli työlästä ja Gárdonyi päätyi kirjoittamaan kioskikirjallisuutta, kuten Gabor Gore -nimistä parodista kirjasarjaa maalaiselämästä. Hän tutustui toiseen kirjailija-lehtimieheen Sándor Bródyyn, kävi tämän kotipaikalla Egerissä ja asettui sinne loppuiäkseen.
Borja Iglesias
Seurajoukkueura
Iglesias liittyi Celta Vigon organisaatioon 9. heinäkuuta 2013 kaksivuotisella sopimuksella, joka sisälsi option myös kolmannesta vuodesta, ja liittyi seuran reservijoukkueeseen, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 3. tammikuuta 2015 vierasottelussa Sevillaa vastaan.
6. heinäkuuta 2017 Iglesias siirtyi kauden 2017–2018 kestävällä lainasopimuksella Zaragozaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 27. elokuuta 2017 kotiottelussa Granadaa vastaan. Iglesias viimeisteli kauden aikana 22 osumaa, joista Córdobaa, Sevilla Atléticoa, Real Valladolidia ja Osasunaa vastaan hän teki kaksi maalia.
9. heinäkuuta 2018 Iglesias teki nelivuotisen sopimuksen Espanyolin kanssa, joka sisälsi 28 miljoonan euron purkupykälän. Hän teki virallisen ensiesiintymisensä uudessa seurassaan 18. elokuuta 2017 kotiottelussa entistä seuraansa Celtaa vastaan. Hän viimeisteli ensimmäisellä kaudellaan maan pääsarjassa 17 maalia.
Paula-Mae Weekes
Weekes on valmistunut Länsi-Intian yliopistosta ja Hugh Wooding Law Schoolista. Weekes vannoi tuomarin virkavalan 1. helmikuuta 2017 Turks- ja Caicossaarten muutoksenhakutuomioistuimessa. Viran oli määrä kestää vuoteen 2020. Sitä ennen hän toimi tuomarina yksitoista vuotta Trinidad ja Tobagon oikeuslaitoksessa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2016.
Presidentti on Trinidad ja Tobagon valtionpäämies. Hän on muun muassa asevoimien ylipäällikkö ja hyväksyy lakiehdotukset ennen kuin ne vahvistetaan laeiksi. Hän nimittää kansakunnan senaattorit: 16 pääministerin ilmoituksen perusteella, kuusi opposition ilmoituksen perusteella ja yhdeksän oman harkinnan mukaan.
King Kong (vuoden 1976 elokuva)
King Kong on vuonna 1976 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi John Guillermin. Se on vuoden 1933 King Kongin valmistusajankohtaansa 1970-luvulle siirretty uudelleenfilmatisointi. Elokuva perustui vain vähäisesti 1930-luvun elokuvaan.
Vastaanotto
Elokuva sai jatko-osan King Kong elää.
The New York Times Magazine
The New York Times Magazine on The New York Timesin sunnuntaipainos. Artikkelit ovat tavanomaisia lehtijuttuja pitempiä, ja kirjoittajina on tunnettuja henkilöitä. Lehden päätoimittaja on ollut vuodesta 2014 Jake Silverstein, joka oli yllättävä valinta tehtävään.
Loistosalangaani
Loistosalangaani (Collocalia esculenta) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan laajalta alueelta Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö
Loistosalangaani on pienikokoinen lintu, joka kasvaa suurimmillaan noin 10 senttiä pitkäksi. Yleisväritykseltään se on tumma. Selkä on kiiltävän sinertävän tai vihertävän musta ja sävy vaihtelee alalajeittain. Kurkku ja rinta ovat loistosalangaanilla tumman harmaat ja vatsa on valkoinen. Loistosalangaanin siivet ovat pitkä ja pyrstö on tasakärkinen.
Levinneisyys ja elintavat
Loistosalangaanilla on 32 alalajia. Sitä tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta Malakan niemimaalle, Salomosaarelle, Filippiineille ja Joulusaarelle. Joulusaaren alalaji C. e. natalis luokitellaan silmälläpidettäväksi. Loistosalangaanille kelpaavat elinympäristöksi niin metsät kuin kaupungitkin. Ne lentävät korkealla taivaalla ja saalistavat lentäviä hyöntesiä. Lajin pesimäkausi on vuoden ympäri ja loistosalangaani rakentaa pesänsä rakennukseen, luolaan tai onttoon puuhun. Naaras munii tyypillisesti 2 munaa.
Gepidit
Gepidit olivat itägermaanista kieltä puhuva kansainvaellusajan heimo, josta tuli kuuluisa sen voitettua hunnit näiden johtajan Attilan kuoleman jälkeen. Gepidien ensimmäiset asuinalueet olivat Veiksel-joen suulla.
Vuonna 375 gepidit joutuivat hunnien vallan alle ostrogootti-kuninkaidensa mukana. Heistä tuli hunnien suosimia vasalleja. Gepidit osallistuivat vuonna 451 kuninkaansa Ardarikin johdolla Katalaunien kenttien taisteluun Galliassa, Seinejoen itäpuolella Attilan johtamien hunnien liittolaisina. Hunnien hävittyä taistelun gepidit ja monet muut hunnien alaiset kansat kääntyivät hunneja vastaan. Gepidien kuningas Ardarikin joukot kukistivat Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 454 Nedao-joen taistelussa. Voiton jälkeen gepidit löysivät uuden kotimaan itselleen Karpaateilta.
Ei kestänyt kauan, kun vanha riita gepidien ja ostrogoottien välillä puhkesi, ja gepidit ajettiin kotimailtaan pois vuonna 504 goottikuninkaan Teoderik Suuren johdolla.
Vuonna 537 gepidit asettuivat rikkaalle alueelle Belgradin ympärille. Vuonna 546 Bysantin valtakunta liittoutui langobardien kanssa, tarkoituksenaan ajaa gepidit pois seudulta. Astfeldin taistelussa gepidit kärsivät murskatappion, ja vuonna 566 avaarit ja langobardit kukistivat gepidien valtakunnan lopullisesti. Legendan mukaan langobardien kuningas Alboin tappoi viimeisen gepidihallitsijan Kunimundin ja otti tämän tyttären Rosamunden puolisokseen.
Götanmaa
thumb|right|200px|Götanmaan sijainti Ruotsin kartalla (tummennettu).
Götanmaa (myös Göötanmaa, ) on eteläisin Ruotsin kolmesta pääalueesta. Muut pääalueet ovat Sveanmaa ja Norlanti. Götanmaan maapinta-ala on 87 262,1 km². Vuoden 2011 lopussa alueella oli 4 543 533 asukasta, joten alueen väentiheys oli 52,1 asukasta neliökilometriä kohti.
Götanmaa koostuu kymmenestä maakunnasta, jotka ovat
Hoshi no Kirby
Hoshi no Kirby on animesarja, joka perustuu Nintendon Kirby-hahmoon. Sarjan on tuottanut Warpstar Inc.
Hahmot
Hoshi No Kaabii -sarjan hahmoja Kirbyn lisäksi ovat: Fumu eli tyttö, joka on Kirbyn paras ystävä ja Bun eli Fumun pikkuveli, joka myös kuuluu Kirbyn ystäväpiiriin. Kuningas Dedede ei ole Kirbyn ystävä, vaan yrittää karkottaa hänet Pupupu -nimisestä maasta.. Joissain jaksoissa Dedede on myös Kirbyn kanssa hyvissä väleissä. Lololo ja Lalala ovat myös Kirbyn ystäviä ja auttavat Kirbyä. Tokkori on lintu, jonka kanssa Kirby asuu samassa talossa ja hekin ovat ystäviä. Meta Knight on salaperäinen henkilö, mutta auttaa Kirbyä ja kouluttaa häntä joskus taisteluilla. Escargon on Dededen uskollinen hovimestari, jota on myös nähty paljon sarjassa. Kirbyn ohjelmassa on myös paljon muita tunnettuja hahmoja, jotka ovat jokaisessa jaksossa esim. Fumun ja Bunin ystävät, kokki-Kawasaki, poliisimestari ja monia muita kaupunkilaisia.
Jerry Hall
Jerry Faye Hall (s. 2. heinäkuuta 1956 Gonzales, Texas) on yhdysvaltalainen huippumalli ja näyttelijä. Hänet tunnetaan The Rolling Stones -yhtyeen keulahahmo Mick Jaggerin pitkäaikaisena kumppanina ja tämän neljän lapsen äitinä. Vuosina 2016–2022 Hall oli naimisissa yhdysvaltalaisen mediamiljardöörin Rupert Murdochin kanssa.
Elämä
Hall syntyi Texasissa, hän on englantilaista syntyperää. Hallilla on kaksoissisar nimeltään Terry sekä kolme vanhempaa siskoa. Hallin omaelämäkerta (Jerry Hall's Tall Tales) ilmestyi vuonna 1985. Kirjassaan hän kertoi varhaisesta elämästään Texasin Mesquitessa, jossa hän valmistui North Mesquite High Schoolista. Kirja kertoo myös hänen elämästään nuorena mallina Pariisissa.
Jerry Hallista tuli 1970-luvulla yksi parhaiten palkatuista supermalleista, joka toimi muotikuvausten ohella Revlon-kosmetiikkamerkin ja Yves Saint Laurentin Opium-parfyymin mainoskasvona.
Avioliitto ja perhe
Jerry Hall ja Mick Jagger tapasivat 1970-luvun lopulla. Onkin huhuttu, että Jerry olisi ollut syynä Jaggerin ja tämän ensimmäisen vaimon Biancan eroon, vaikka Jerry oli tuolloin kihloissa Bryan Ferryn kanssa. Hallista tuli Jaggerin kumppani ja heidän ensimmäinen lapsensa syntyi 2. maaliskuuta 1984 ja sai nimekseen Elizabeth Scarlett Jagger. Hall esiintyi useissa Jaggerin levyjen kansissa ja heillä oli aikomus mennä naimisiin. Parin toinen lapsi James Leroy Augustin Jagger syntyi vuonna 1985. Vuonna 1990 Hall ja Jagger "avioituivat" lomamatkallaan Balilla. Hindu-vihkiseremonia ei ollut kuitenkaan laillisesti kelpaava, joten he eivät periaatteessa ikinä olleet naimisissa. Pian vihkimisen jälkeen Jagger ja Hall saivat kolmannen lapsensa Georgia May Ayeesha Jaggerin. Parin neljäs lapsi Gabriel Luke Beauregard syntyi vuonna 1997. Jerry Hall erosi Jaggerista 1999, jolloin tuli ilmi, että brasilialainen malli Luciana Morad odotti lasta Jaggerille. Hall lykkäsi eroa kunnes DNA-testi paljasti Jaggerin Gimenezin lapsen isäksi. Hallin hakiessa avioeroa kävi ilmi, ettei heidän liittonsa ollut laillisesti kelpaava eivätkä he koskaan olleetkaan naimisissa Englannin lakien mukaan. Lopulta lontoolainen oikeusistuin mitätöi heidän "avioliittonsa" vuonna 1999 päättäen 22-vuotisen suhteen.
Läntinen konferenssi (NBA)
Läntinen konferenssi on Pohjois-Amerikassa pelattava miesten koripallosarja. Se on toinen kahdesta konferenssista, jotka muodostavat National Basketball Associationin (NBA), toinen on Itäinen konferenssi. Konferenssissa on 15 joukkuetta, jotka on jaettu kolmeen divisioonaan, Tyynenmeren, Luoteiseen ja Lounaiseen divisioonaan.
Bolero
pienoiskuva|[[Henri de Toulouse-Lautrec, Marcelle Lender tanssii boleroa operetissa Chilpéric, 1895]]
Bolero on 3/4 -tahtinen tanssi ja siihen perustuva musiikin tyylilaji. Se kehittyi Espanjassa 1700-luvun lopulla. Tanssi on hidas tai keskitempoinen ja sitä säestetään laululla, kastanjeteilla ja kitaralla. Monet taidemusiikin säveltäjät ovat säveltäneet tähän tanssiin perustuvia kappaleita. Frédéric Chopin sävelsi Boleron soolopianolle ja Maurice Ravel tunnetun Boléronsa orkesterille.
Valtioduuma
Valtioduuma ( – lyh. Gosduma) on Venäjän federaation kaksikamarisen parlamentin, liittokokouksen, alahuone. Valtioduuma perustettiin Boris Jeltsinin ajaman uuden perustuslain myötä Venäjän korkeimman neuvoston seuraajaksi vuoden 1993 perustuslaillisen kriisin jälkeen.
Nykyinen valtioduuma toimii Venäjän federaation lakiasäätävänä elimenä, jonka tärkeimpiin tehtäviin kuuluu perustuslain ja federaatiotason lakien säätäminen, Venäjän hallituksen toiminnan valvonta sekä Venäjän keskuspankin johtajan, valtiontalouden tarkastusviraston johtajan sekä ihmisoikeusvaltuutetun nimittäminen. Valtioduuma koostuu 450 edustajasta, jotka valitaan vaaleissa viiden vuoden välein.
Maahenki
230px|right Maahenki Oy on suomalainen koulutus- ja konsultointiyritys.
Aiemmin se toimi luontoa, taidetta ja arkielämää käsittelevien kirjojen kustantamona. Sen erityisaloja olivat valokuvataide, ortodoksinen kirkkotaide, itseoppineiden kansantaiteilijoiden ITE-taide ja luontokuvaus. Valokuvataiteen laatukirjojen sarja Musta taide oli Maahengen kustantama. Lisäksi kustantamo julkaisi muuta taidetta, luontoa ja ihmistä käsittelevää kirjallisuutta.