cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quincy Watts
Watts kuului Yhdysvaltain joukkueeseen, joka voitti 4 x 400 metrin viestin nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1988. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain viestijoukkueessa, joka jäi yllättäen toiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan vietyä voiton 0,04 sekunnin erolla. Barcelonan olympialaisissa 1992 Watts paransi 400 metrillä kahdesti Lee Evansin 24 vuotta vanhaa olympiaennätystä. Hän juoksi välierissä ajan 43,71 ja voitti loppukilpailun ylivoimaisesti ajalla 43,50; ero hopeamitalisti Steve Lewisiin oli 71 sadasosasekuntia. Pitkässä viestissä Watts juoksi toisella osuudella ajan 43,1 ja Yhdysvallat voitti kultaa uudella maailmanennätysajalla 2.55,74.
Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Watts juoksi viestissä toisen osuuden Yhdysvaltain tehdessä jälleen maailmanennätyksen: 2.54,29. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli neljäs ajalla 45,05. Seuraavien kahden kauden aikana hän ei onnistunut alittamaan 45 sekunnin rajaa, jäi kesällä 1996 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa seitsemänneksi, ja lopetti uransa seuraavalla kaudella.
Tällä hetkellä Watts toimii apuvalmentajana Harvard-Westlake High Schoolissa.
Juba
Juba voi tarkoittaa seuraavia:
Sinimustat
Sinimustat oli Suomessa vuosina 1930–1936 toiminut, aluksi Lapuan liikettä ja sittemmin Isänmaallista kansanliikettä myötäillyt oikeistoradikaali nuorisojärjestö.
Historia
Sinimustilla ja IKL:llä ei ollut virallista suhdetta. Sinimustien paikallisosaston johtajaa valittaessa oli kuitenkin kuultava IKL:n paikallisjohtajaa ja molempien järjestöjen johdossa oli samoja henkilöitä, ml. kaksi IKL:n kansanedustajaa, Simojoki ja Reino Ala-Kulju.
Uusi nuorisojärjestö sai välittömästi koulunuorison parissa suuren suosion. Sinimusta-osastoja oli toiminnassa 1935 seitsemänkymmentä. Valan tehneitä jäseniä oli noin 5 500, mutta Simojoen mukaan sen aatteita kannattivat kymmenet tuhannet nuoret. Kouluhallitus puolestaan kielsi järjestömerkit jo ennen syksyn 1933 koulun alkua.
Järjestökulttuuri
Sinimustahenkeä luotiin suurilla kesäleireillä, joita järjestettiin 1933 Vanajassa ja 1934 ja 1935 Kuortaneella. Leireillä asuttiin sotilasteltoissa ja marssittiin, laulettiin, uitiin, kuunneltiin esitelmiä ja keskusteltiin. Sinimusta-leirit saivat osakseen myös ankaraa vastustusta. Maalaisliiton Ilkka kirjoitti, että Sinimusta-leireillä opeteltiin tarttumaan aseeseen puoluepoliittisessa mielessä: ”erään puolueen valtaanpääsyn lopullisessa ratkaisussa.” Vuonna 1934 perustettiin Sinimustat-järjestön äänenkannattajaksi Sinimusta-lehti. Sinimustilla oli myös korkeatasoista kulttuuritoimintaa, muun muassa Sinimustain lausuntakuorot, joista tunnetuin Pekka Kuusen johtamana ja Merjan Kaikuna tunnettu kuoro. Kulttuurisuhteita pidettiin yllä etenkin Saksan Hitler-Jugendin kanssa. Sinimustat otti vaikutteita muista nuorisojärjestöistä niin koti- kuin ulkomailtakin, kuten Saksan kansallissosialisteilta ja Italian fasisteilta.
Järjestön jäsenet käyttäytyivät usein intomielisesti, jopa laillisuuden rajoilla. Vuonna 1935 sinimustat räjäyttivät omatekoisen kyynelkaasupommin Vallilan työväentalossa ja heinäkuussa häirittiin rauhankokousta Balderin salissa heittämällä yleisön joukkoon hajupommi. Vuonna 1935 sinimustat osallistuivat ruotsalaisuuden päivänä katutaisteluihin ”hurreja” vastaan.
Lakkauttaminen
Sinimustien kohtaloksi tuli sekaantuminen Viron sisäiseen valtakamppailuun. Suomalaiset – mukaan luettuna Simojoki – auttoivat pakoon Viron vapaussoturiliikkeen, vapsien, johtajan Artur Sirkin, joka oli tuomittu vankeuteen. Sirk sai Suomessa oleskeluluvan ja hänet määrättiin Lohjalle. Siellä häntä kävivät tapaamassa useat Sinimustat-liikettä lähellä olleet henkilöt. Syntyi ajatus Viron presidentti Konstantin Pätsin syrjäyttämisestä. Virosta haettiin varoja, joilla hankittiin vapseille aseita. Vapsien vallankaappauksen piti tapahtua joulukuun alkupuolella 1935. Yritys kuivui kuitenkin kokoon, kun Viron viranomaiset saivat vihiä suunnitelmasta ja pidättivät suunnittelijat 8. joulukuuta. Samalla löytyi aineistoa, joka todisti Sinimustien sekaantuneen suunnitelmaan. Kotietsinnöissä Simojoen luota löytyi ns. Heinäsaari-kirje Jaakko Virkkuselle, jossa Simojoki maalaili oikeusministerin, ”Sasun”, ”Eeron” ja muiden matelijain lähettämistä keskitysleirille Petsamon Heinäsaarille.
Sisäministeriö kielsi 23. tammikuuta 1936 Sinimustien toiminnan. Järjestön oli havaittu toimineen hyvien tapojen vastaisesti. IKL:n johto tuomitsi Sinimustien menettelyn jyrkästi ja vaadittiin jopa Simojoen erottamista eduskunnasta. Lisäksi Simojoki sai tuomiokapitulilta muistutuksen sopimattomasta menettelystä papinvirassa.
Lakkauttamisen jälkeen
Sinimustien toimintaa ryhdyttiin jatkamaan välittömästi uudella nimellä. IKL:n nuoriso-osastoksi perustettiin Mustapaidat-järjestö, joka julkaisi omaa Luo Lippujen -lehteään, toimittajanaan Viljo Lius. Järjestön johtoon tulivat samat henkilöt kuin aiemminkin: Simojoki, Reino Ala-Kulju, Anna-Liisa Heikinheimo jne. Kesäleiritoiminnan järjestäjäksi ilmoitettiin kuitenkin Akateeminen Karjala-Seura. Kesällä 1938 mustapaitojen leirejä järjestettiin jo kuudella paikkakunnalla. Mustapaitojen toiminta jatkui vuoteen 1939 asti. Tällöin ei enää järjestetty kesäleirejä, vaan kaikki varttuneet mustapaidat olivat AKS:n organisoimissa linnoitustöissä Kannaksella.
AIFF
Audio Interchange File Format (AIFF) on audiotallennusmuoto (tiedostomuoto), jota käytetään tietokoneissa. AIFF itse ei pakota pakkausta audiodatalle vaan se voi olla pakkaamattomana PCM tai LPCM koodattuna.
Tiedostomuoto tukee ääntä useassa eri formaatissa, jossa voi olla vaihtuva määrä kanavia, näytteenottotaajuus ym. Tallettavan ohjelman on kerrottava tiedot tiedoston metadatalohkoissa (chunks).
AIFF-C tai AIFC on pakattu muoto, jossa on tukea eri koodekeille (kuten ulaw). Pakatussa muodossa on -lohko, jossa kerrotaan mikä pakkausmuoto äänelle on käytössä.
Tiedostomuoto
AIFF-tiedoston aloittavan lohkon tunniste on, jonka jälkeen tulee  -tyyppi. Lohko  kertoo kanavien määrän, näytteen koon (bittien määrän näytteessä) sekä näytteenottotaajuuden tiedostossa olevalle äänidatalle. Varsinainen äänidata on lohkossa.
AIFF-C-muodossa tunnisteen  sijaan käytetään tunnistetta   ja "Common"-lohko  on laajennettu sisältämään pakkaustiedon (tyyppitunniste ja nimi).
Fujitsu FR-V
Fujitsu FR-V (FR-V on lyhenne Fujitsu RISC-VLIW) on Fujitsun valmistama 32-bittinen mikroprosessori. Suoritin tukee sekä VLIW- että vektorikomentojen suorittamista samaan aikaan.
Suoritin on julkaistu vuonna 2005 käyttöön kuluttajalaitteissa esimerkiksi videokuvan käsittelyyn.
Käyttöjärjestelmätuki
VxWorks tukee suoritinta.
John Dee
John Dee (13. heinäkuuta 1527 – joulukuu 1608 tai 26. maaliskuuta 1609) oli englantilainen matemaatikko, astrologi, okkultisti ja kuningatar Elisabet I:n neuvonantaja. Hän kannatti Englannin imperialistista laajentumista ja kehitti käsitteen "brittiläinen imperiumi".
Varhainen elämä
Dee syntyi Lontoossa walesilaistaustaisen kauppiaan ja Henrik VIII:n hovimiehen poikana. Sukunimi "Dee" on johdettu walesin kielen sanasta "du" (musta). John Dee väitti olleensa Rhodri Suuren, Walesin kuninkaan jälkeläinen.
Dee opiskeli Chelmsfordin koulussa ja aloitti sitten opinnot St. John’s Collegessa, Cambridgen yliopistossa vuonna 1542, missä hän suoritti kandidaatin tutkinnon vuonna 1545 ja maisterin tutkinnon vuonna 1548. Hänestä tehtiin Trinity Collegen jäsen (fellow) sen perustamisen yhteydessä 1546.
Dee jatkoi tieteellisiä opintojaan Alankomaissa lyhyellä vierailulla vuonna 1547 ja sitten pidemmällä vierailulla vuosina 1548–1551. Alankomaissa hän opiskeli matemaatikkojen ja kartografien Pedro Nuñezin, Gemma Frisiuksen, Abraham Orteliuksen ja Gerhardus Mercatorin ohjauksessa. Dee kirjautui Leuvenin yliopistoon 24. kesäkuuta 1548 jatkaen edellisenä vuonna aloittamiaan opintoja, joihin kuuluivat matematiikka, maantiede, astrologia, tähtitiede ja siviilioikeus. Hän lähti Leuvenista 15. heinäkuuta 1550 suorittamatta tutkintoa, ja saapui viisi päivää myöhemmin Pariisiin, jossa hän luennoi Eukleidesin Alkeista. Dee hylkäsi hänelle tarjotun Pariisin yliopiston matematiikan professuurin vuonna 1551 ja vastaavan aseman Oxfordin yliopistossa vuonna 1554, ilmeisesti toiveissaan saada virka Englannin kruunulta.
Neuvonantaja Englannin hovissa
Palattuaan Englantiin Dee liittyi Englannin hoviin tarjoamalla matemaattisten tieteiden opetusta. Hän toimi myös konsulttina ja astrologina muun muassa kuningatar Maria I:lle. Dee pidätettiin astrologian harjoittamisen vuoksi vuonna 1555, mutta hänet vapautettiin pian. Elisabet I:n noustessa valtaistuimelle vuonna 1558, Deestä tuli kuningattaren tieteellinen ja lääketieteellinen neuvonantaja. 1560-luvun puoliväliin mennessä Dee asettui asumaan Mortlakeen, Lontoon läheisyyteen. Siellä hän rakensi itselleen laboratorion ja keräsi tuolloin Englannin suurimman yksityisen kirjaston, jonka sanottiin koostuvan yli 4 000:sta kirjasta ja käsikirjoituksesta. Dee tarjosi kirjastonsa oppineiden käyttöön. pienoiskuva|vasen|John Deen monas hieroglyphica -kirjassaan esittelemä mystinen symboli Dee osallistui englantilaisten tutkimusmatkojen suunnitteluun opastamalla tutkimusmatkailijoita ja laivojen kapteeneja matemaattisen navigoinnin periaatteissa, valmistelemalla karttoja matkoja varten ja toimittamalla matkailijoille navigointivälineitä. Hän oli suunnittelemassa Martin Frobisherin Kanadan tutkimusretkiä 1576–78 ja ehdotti tuloksetta luoteisväylän etsintää. Vuonna 1582 Dee suositteli Englannille gregoriaanisen kalenterin käyttöönottoa, mutta anglikaaninen kirkko kieltäytyi omaksumasta "paavillista" kalenteria.
Dee uskoi Geoffrey Monmouthilaisen Historia Regum Britanniae -teoksen (”Britannian kuninkaiden historia”) historiallisuuteen. Hän oli erityisesti kiinnostunut legendaarisesta kuningas Arthurista ja tämän väitetyistä valloitusretkistä Irlannissa, ja pyrki osoittamaan, että Arthur oli perustanut valtakunnan merten taa. Dee nimesi ensimmäisen poikansa Arthuriksi kuninkaan mukaan. Dee oli myös kiinnostunut tarunomaisen Madog ab Owain Gwyneddin matkasta Pohjois-Amerikkaan, ja yritti sen avulla todistaa "brittien" varhaisen läsnäolon Uudessa maailmassa ja näin kuningatar Elisabetin oikeutta ottaa maa haltuunsa.
Kirjallinen tuotanto
Vuonna 1558 Dee julkaisi teoksen Propaedeumata Aphoristica (”Aforistinen johdanto”), joka hän esitti näkemyksensä luonnonfilosofiasta ja astrologiasta. Vuonna 1564 hän julkaisi teoksen Monas hieroglyphica ("Hieroglyfinen monadi") kanssa, jossa hän esitteli kehittämänsä matemaattis-maagisen luonnon yhtenäisyyttä kuvaavan symbolin. Vuonna 1570 ilmestyi Deen toimittama ensimmäisen englanninkielinen käännös Eukleidesin Alkeista, jonka esipuheessa hän puolusti matemaattisten tieteiden hyödyllisyyttä. Matematiikan maallisten hyötyjen lisäksi Dee uskoi, että matematiikan avulla voitiin paljastaa jumalallisia mysteereja.
Okkultistiset pyrkimykset
Meric Casaubon julkaisi vuonna 1659, kauan Deen kuoleman jälkeen, teoksessaan A True & Faithful Relation of what Passed for Many Yeers between Dr. John Dee and some Spirits istuntojen pöytäkirjat, jotka kestivät toukokuusta 1583 toukokuuhun 1587. Istuntoja jatkettiin vuoteen 1589 asti. Näitä kirjoituksia on myöhemmin yritetty tulkita kabbalistisesti tai jopa kryptografisiksi diplomaattisiksi viesteiksi, mutta todennäköisesti ne olivat eräänlaista krystallomantiaa Istunnot alkoivat ilmeisesti rukouksella ja vetoomuksilla, ja sitten pari odotti, kunnes meedio näki jotain kivessä. Istunto päättyi latinan- tai englanninkieliseen rukoukseen. Dee väitti, että enkelit viestivät hänelle tällä tavalla Kelleyn kautta erityisellä enkelien tai Eenokin kielellä.
Viimeisessä kirjatussa istunnossaan huhtikuussa 1587 Kelley väitti saaneensa hengiltä käskyn, että kaksikon piti jakaa keskenään kaikki omaisuutensa, mukaan luettuna vaimonsa. Parinvaihto järkytti syvästi kristillistä Deetä, mutta tämä ilmeisesti totteli.
Viimeiset vuodet
Dee palasi Puolasta vuonna 1589. Hänen ystävänsä keräsivät hänelle rahaa, ja hän yritti saada virkaa kuningatar Elisabetilta. Vaikka kuningatar nimitti hänet Manchesterin tuomiokapitulin hoitajaksi vuonna 1596, Deen viimeisiä vuosia leimasi köyhyys ja eristäytyminen. Dee ja hänen perheensä elivät rahan- ja kenties myös ruoanpuuttessa 1590-luvun nälänhätien aikana.
Deen kerrottiin pitkään kuolleen Mortlakessa joulukuussa 1608 ja olevan haudattu siellä olevaan anglikaaniseen kirkkoon, mutta on todisteita siitä, että hänen kuoli vuoden 1609 maaliskuussa tuttavansa John Pontoisin Lontoon kodissa.
Kiinan–Ranskan sota
Kiinan–Ranskan sota käytiin elokuusta 1884 huhtikuuhun 1885 Pohjois-Vietnamin Tonkinin alueen hallinnasta.
Sodan taustaa
Ranskan mielenkiinto Pohjois-Vietnamiin alkoi jo 1700-luvun lopulta, kun politiikasta kiinnostunut katolinen pappi Pigneau de Behaine värväsi ranskalaisia vapaaehtoisia taistelemaan Nguyễn Ánhin puolesta pyrkien saamaan etuisuuksia Ranskalle ja katoliselle kirkolle. Ranska aloitti siirtomaiden hankinnan alueelta 1858 muodostaen eteläisistä maakunnista siirtomaan Kotšin-Kiinan nimellä.
Tutkimusmatkailijat seurasivat Punaistajokea läpi Pohjois-Vietnamin aina joen lähteille Junnaniin. Tätä pidettiin tuottavana kauppareittinä Kiinaan, koska voitiin kiertää rannikolla olleet tullisatamat. Esteenä suunnitelman toteutumiselle oli mustalippuarmeijan, joka oli hyvin järjestetty Liu Yongfun johtama rosvojoukko, keräämät laittomat tullit Sơn Tâyn ja Lào Cain välillä.
Vuonna 1873 pieni luutnantti Francis Garnierin johtama ranskalainen osasto ylitti sille annetut ohjeet tunkeutuen Pohjois-Vietnamiin. Seurauksena oli joukko ranskalaisten saavuttamia voittoja vietnamilaisista, kunnes hallitus pyysi apua mustalippuarmeijalta. Ranskalaisten eteneminen pysäytettiin hieman ennen Hanoita. Garnier sai taistelussa surmansa.
Everybody Jam!
Everybody Jam! on Scatman Johnin toinen vuonna 1996 julkaistu studioalbumi.
Manriki-puristin
Manriki-puristin on bonsaipuiden muotoilemisessa käytettävä työkalu. Se on taivutusväline, jolla voidaan saada puun runkoon tai paksuihin ja vankkoihin oksiin mutkia. Puristin asetetaan kiinni puun runkoon ja sitä kiristetään kiristysruuveilla halutuista kohdista.
Balezinon piiri
thumb|175px|Balezinon piiri Udmurtian kartalla. Balezinon piiri on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 587 neliökilometriä ja asukkaita on 34 617 henkeä (vuonna 2010).
Alueen pohjoisosa sijaitsee Ylä-Kaman ylängön etelärinteillä. Keskiosan läpi virtaa Tšeptsajoki. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudulla on öljyesiintymiä.
Belezinossa on Udmurtian suurin rautatieasema, josta on hyvät yhteydet eri puolelle Venäjää. Piirin kautta kulkee myös Glazovin ja Iževskin välinen maantie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin 150 kilometriä.
Väestöstä 54,4 % on udmurtteja, 33,5 % venäläisiä ja 9,7 % tataareja.
Seudulla on metalli-, puunjalostus-, elintarvike-, rakennustarvike- ja öljynporausteollisuutta. Huomattavimmat yritykset ovat Balezinon valimo, rakennustarviketehdas, puunjalostuskombinaatti ja konepaja. Elintarviketeollisuus valmistaa leipomotuotteita, makkaraa, makaroneja, virvoitusjuomia ja lihavalmisteita. Hiljattain aloitti toimintansa Balezinon pirtutehdas. Maatalous on keskittynyt lihan ja maidon tuotantoon sekä viljan, rehukasvien ja pellavan viljelyyn.
Piirissä toimii kotiseutumuseo haaraosastoineen. Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen Vperjod.
Voitatti
Voitatti (Suillus luteus) on yleinen ja hyvä ruokasieni, joka kasvaa koko Suomessa.
Koko ja ulkonäkö
Voitatti on kirkkaan tai vaalean kellanruskea sieni, jolla on lyhyt kellanvalkea jalka ja siinä suuri valkea rengas, joka kutistuu ja tummuu ajan myötä. Renkaan yläpuolelta jalka on tummien pisteiden kirjoma. Nuori ja vanha voitatti eroavat toisistaan jonkin verran. Noin kymmenen senttiä leveä, pähkinänruskea lakki on aluksi puolipallomainen, mutta muuttuu kuperammaksi ajan myötä. Lakki on erittäin limainen märkänä ja sen alapuolen pillikerros on aluksi kirkkaan keltainen, kunnes vanhemmiten se muuttuu ruskeammaksi. Usein lakki on tummaviiruinen.
Samankaltaiset lajit
Voitatin voi sekoittaa muun muassa jyvästattiin (Suillus granulatus), turjantattiin (Suillus clintonianus) tai lehtikuusentattiin (Suillus grevillei). Voitatit muodostavat itsessään suvun, johon kuuluu voitatin lisäksi seitsemän muuta sientä: jyvästatti, turjantatti, lehtikuusentatti, nummitatti, suotatti, kangastatti sekä harmotatti.
Kasvuaika ja -paikka
Voitatti kasvaa yleisenä koko maassa heinäkuusta lokakuuhun. Se on männyn seuralaislaji, joten tavallisimmat kasvupaikat ovat kuivat kangasmetsät, hakkuuaukeat sekä polkujen ja teiden varret. Alueet, joissa maan pintaa on rikottu, ovat erityisen hyviä voitatin kasvupaikkoja.
Käyttö
Voitatti on erinomainen ja maukas kolmen tähden ruokasieni, joidenkin asiantuntijoiden mukaan kahden tähden. Sitä on kuitenkin hankala siivota limaisen pinnan takia. Pintakelmu onkin helpointa poistaa ennen sienen käyttöä. Voitatti nyljetään leikkaamalla se puoliksi lakin pinnassa olevaan pintakelmuun asti, ja puoliskot irroitetaan kelmusta. Muuta esikäsittelyä se ei tarvitse. Sieni on myös hyönteisten suosima ravintokohde.
Sienivärjäyksessä voitatteja käytettäessä saadaan beigenoranssia.
Markku Into
thumb|Markku Into [[Turun Kirjamessut|Turun kirjamessuilla 2009.]] Markku Vesa Milton Into (20. lokakuuta 1945 Helsinki – 7. tammikuuta 2018 Turku ) oli suomalainen runoilija, joka oli yksi turkulaisen 1960-luvun underground-liikkeen johtohahmoja. Hän kirjoitti runokokoelmia, proosaa ja näytelmiä, sekä käänsi suomeksi muun muassa lukuisia beat-sukupolven kirjailijoita. Varsinaiselta ammatiltaan Into oli kirjastonhoitaja. Turun kaupunginkirjaston musiikkiosastolla hän työskenteli vuosina 1980–2007.
Ura
1960-luvulla Into oli mukana underground-yhtyeessä Suomen Talvisota 1939–1940, jossa hänen lisäkseen vaikuttivat muun muassa Rauli ”Badding” Somerjoki, M. A. Numminen sekä Jarkko Laine. Vuonna 1974 Into levytti Love Recordsin julkaiseman singlen Keitä keitä kahvinkeitin. Myöhemmin 2000-luvulla hän esiintyi turkulaisen Turun Romantiikka -yhtyeen kanssa.
Innon ensimmäinen runokokoelma Tuonela Rock ilmestyi vuonna 1971. Oman tuotantonsa lisäksi hän käänsi muun muassa Allen Ginsbergin, Lawrence Ferlinghettin, Gregory Corson, Charles Bukowskin, Hans Magnus Enzensbergern ja Bruno K. Öijerin tuotantoa. Into on myös käsikirjoittanut Søren Kierkegaardiin liittyvän sarjakuvan Paha hämärä. Vuonna 2001 hän sai Eino Leino -palkinnon ja Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 2015. Valtion taiteilijaeläke Innolle myönnettiin 2010.
Rolling with the Tide
Rolling With The Tide on vuonna 1993 julkaistu Coupe de villen studioalbumi.
Nuova AMG Sebastiani Basket Rieti
Nuova AMG Sebastiani Basket Rieti oli italialainen koripalloseura. Vuonna 2009 seura muutti Rietista Napoliin. Kauden 2009–2010 jälkeen seura suljettiin pääsarjasta. thumb|Seuran kotiareena.
HMS Odin (1846)
HMS Odin oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1846 vesillelaskettu höyrykäyttöinen, siipirattailla varustettu ensimmäisen luokan fregatti. Alus kuului brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon Oolannin sodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 19. helmikuuta 1844 Deptfordin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi William Fairbarn. Köli laskettiin helmikuussa 1845. Se laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1846 ja valmistui 12. elokuuta 1847.
Aluksen suunnittelusta vastasi John Fincham ja piirustukset hyväksyttiin 12. helmikuuta 1845. Aluksen voimanlähteenä oli kaksisylinterinen höyrykone, johon oli kytketty neljä kattilaa. Aluksen rungon valmistuskustannukset olivat 35 056 puntaa ja voimanlähteen 25 810 puntaa. Propulsiojärjestelmän asennus maksoi lisäksi 15 795 puntaa.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin 24. toukokuuta 1847 Välimerelle päällikkönään Frederick Thomas Pelham. Alus palasi Englantiin, jossa se poistettiin Portsmouthissa palveluksesta.
Alus palautettiin palvelukseen 1. elokuuta 1851 päällikkönään William Saltonstall Wiseman. Se oli lähettiläänä Itämerellä käyden muun muassa Pietarissa. Alus poistettiin palveluksesta lokakuussa samana vuonna Portsmouthissa.
Alus palautettiin palvelukseen 18. joulukuuta 1852 päällikkönään Francis Scott. Aluksen kotisatamana oli aluksi Portsmouth ja sittemmin Woolwich, kunnes se määrättiin 1854 Itämerelle lähtevään osastoon. Odin oli touko–kesäkuussa 1854 amiraali James Hanway Plumridgen komentamassa neljän aluksen eskaaderissa, joka risteili Pohjanlahdella ja kävi hävittämässä sotakieltotavaraa kuten kauppalaivoja ja satamavarastoja useissa rannikon kaupungeissa. Alus osallistui Halkokarin kahakkaan ja kapteeni William Hutcheon Hallin ensimmäiseen hyökkäykseen Bomarsundia vastaan kesäkuussa 1854 sekä Ruissalon kahakkaan elokuussa 1854. Vuoden 1855 lopulla alus oli Mustallamerellä päällikkönään James Willcox.
Odin oli Itä-Intian ja Kiinan asemalla 20. syyskuuta 1859 alkaen päällikkönään lordi John Hay. Alus oli elokuussa 1860 tykkiveneiden lippulaivana Takun valtauksessa ja myöhemmin asemasta vastaavan kommodorin aluksena.
Alus poistettiin palveluksesta 1863 ja myytiin 1865 romutettavaksi Castle & Beechille Charltoniin.
Alppihiihto talviolympialaisissa 1968
X talviolympialaisissa Grenoblessa vuonna 1968 alppihiihto oli seitsemättä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla. Ne järjestettiin Grenoblen lähettyvillä olevassa Chamroussessa.
Pujottelu
<br style="clear:both;"/>
Suurpujottelu
<br style="clear:both;"/>
Syöksylasku
<br style="clear:both;"/>
Poppamies
Poppamies on tavallisesti jonkin heimon tai yhteisön jäsen, jolla uskotaan olevan yliluonnollisia voimia. Useimmiten sana poppamies yhdistetään intiaanien šamaaneihin, joita kutsutaan englanniksi kansanparannukseen viittaavalla nimellä medicine man. Usein poppamiehen tehtävä on parantaminen yliluonnollisin menetelmin, ja joissain kulttuureissa sadetanssin järjestäminen. Poppamies pystyi keskustelemaan toteemin kautta esi-isien kanssa, minkä vuoksi tämä oli arvostettu yhteisön jäsen.
Sana poppamies tulee suomen kielen suomalaista tietäjää ja kansanparantajaa tarkoittavista sanoista poppo tai poppa, jotka taas tulevat suoraan venäjän kielen sanasta поп (pop, “pappi”)  tai suomen kielen sanasta pappi, joka sekin tulee venäjän sanasta поп.
Väinö Vuori
thumb|150px|Väinö Aleksanteri Vuori Väinö Aleksanteri Vuori oli suomalainen jääkärieversti ja Suomen ilmavoimien komentaja.
Opinnot
Vuori kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuosina 1914–1915. Hän teki opintomatkat vuonna 1926 Italiaan, Tšekkoslovakiaan ja Englantiin, missä hän tutustui paikallisiin ilmavoimiin ja lentokoneteollisuuslaitoksiin. Myöhemmin hän teki opintomatkat myös Ruotsiin, Puolaan, Viroon ja Latviaan.
Hän oli kuunteluoppilaana 18. marraskuuta 1932 – 6. helmikuuta 1933 Sotakorkeakoulussa. Hän suoritti tähystäjäntutkinnon ja sai Suomen lentomerkin 28. huhtikuuta 1928. Sotilasopintojaan hän jatkoi Englannissa, missä hän oli kirjoilla School of photography-, School of army co-operation-, School of sir pilotage- ja Course of costal reconnaissance oppilaitoksissa vuosina 1927–1928.
Suomen sisällissota
Vuori saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kelhossa Vuohiniemellä, Kukossa, Kämärällä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Vuori siirrettiin sisällissodan jälkeen 18. kesäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin adjutantiksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1919 Suojeluskuntain yliesikuntaan ylipäällikön adjutantiksi ja edelleen 23. toukokuuta 1919 Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin päälliköksi sekä 19. elokuuta 1920 yleisesikuntaupseeriksi Jääkäriprikaatin esikuntaan. Jääkäriprikaatin intendentiksi hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1921 ja esikuntapäälliköksi 28. syyskuuta 1921. 2. divisioonan esikuntapäälliköksi hänet siirrettiin 24. lokakuuta 1923.
Ilmavoimien palvelukseen Vuori siirtyi 27. kesäkuuta 1924 ja hänet nimitettiin Ilmavoimien esikuntapäälliköksi. Ilmavoimien komentajaksi hänet nimitettiin 2. helmikuuta 1926 vailla aikaisempaa kokemusta edes joukko-osaston komentamisesta, vailla teknistä tai korkeampaa sotilaallista koulutusta. Työskenneltyään kaksi vuotta ilmavoimien esikuntapäällikkönä Vuori nousi eronneen Arne Somersalon tilalle komentajaksi. Vuoren nimitys heijasteli osittain puolustusvoimia 1920-luvun aikana repinyttä valtataistelua tsaarin armeijassa palvelleiden ja jääkäriupseerien välillä. Se oli myös suomenkielisen upseeriston välivoitto ruotsinkielisistä aselajin johdossa. Vuoren pätevyys ilmavoimien komentajan tehtäviin oli olematon. Tämä seikka pysäytti Somersalon kaudella aloitetun edistyshenkisen toiminnan. Vesilentokoneet säilyttivät asemansa Suomessa vielä Vuoren komentajakauden ajan. Vuoren komentajakaudella Suomen ilmavoimissa vakiintui usko italialaisen Giulio Douhetin teorioihin pommikoneiden ylivoimaisuudesta tulevaisuuden ilma-aseena (Douhetismi). Vuori vieraili muiden suomalaisten upseereiden kanssa Varsovassa syyskuun 1927 lopulla.
thumb|Ilmavoimien komitea, ns. [[Lennart Oesch|Oeschin komitea, Suur-Merijoella Viipurin lähellä 1931.]] Vuodesta 1928 alkaen Ilmapuolustusliiton, johon Somersalolla oli hyvät yhteydet, kautta esitetyt kiivaat vaatimukset ilmavoimien määrärahojen lisäämiseksi, alkoivat hitaasti vaikuttaa ilmavoimien kehittämiseen. Vuori oli päävastuullinen puolustushaaralle myönnettyjen varojen kuluttamisesta suorituskyvyltään kyseenalaisen kaluston hankintoihin. Puolustusneuvoston vuonna 1931 asettaman komitean ilmavoimien johdolle antama epäluottamuslause johti lopulta Vuoren eroon.
Ilmavoimien komentajan tehtävässä hän toimi vuoteen 1932 saakka, jolloin hän siirtyi Kenttätykistörykmentti 3:n komentajaksi: Tehtävään hänet nimitettiin 8. syyskuuta 1932, josta hänet nimitettiin Tampereen rykmentin komentajaksi 1. heinäkuuta 1933. Armeijasta hän erosi 12. lokakuuta 1933, jonka jälkeen hän työskenteli vuodesta 1935 alkaen Oy Rauma wood ltd:n laatikkotehtaan johtajana, josta hän siirtyi lokakuussa 1938 kansainvälisen komitean palvelukseen ja valvoi puuttumattomuuden noudattamista Espanjan sisällissodassa.
Kirkkomusiikki
Kirkkomusiikki tarkoittaa säveltaidetta, jonka ytimen yleisesti katsotaan olevan kristillisessä jumalanpalveluksessa. Ortodoksista kirkkomusiikkia on vain jumalanpalvelukseen liittyvä musiikki. Läntisissä kirkoissa sitä vastoin on irtauduttu liturgiasta ja alettu esittää messuja, motetteja ja passioita myös itsenäisinä musiikkiteoksina, konserttimusiikkina. ”Kirkkomusiikki” saatetaan ymmärtää musiikiksi, jollaista yleensä kuulee kirkkorakennuksessa, joten melkein mikä tahansa vuoden 1600 vaiheilla sävelletty musiikki helposti yhdistetään kirkolliseen yhteyteen. Kirkkomusiikiksi voidaan käsittää myös mikä hyvänsä musiikki, jota jokin kirkko tai seurakunta käyttää julistuksessaan.
Juutalainen tausta
Raamatussa ei esiinny sanaa musiikki. Israelin kansasta kertovissa kirjoituksissa on kuitenkin runsaasti musiikkiin liittyviä sanoja. Keskeinen heprean jumalanpalveluskäsite on ylistäminen, hll, josta kehittyi kristillinen huudahdus halleluja (”ylistäkää Herraa”). Vanhan testamentin ajan temppelimusiikista vastasivat leeviläiset.
Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa mainitaan Jubal, josta tuli kaikkien harpun- ja huilunsoittajien kantaisä. Tämä on Raamatun vanhin maininta soittimista. Aikakirjat taas mainitsevat Daavidin asettaman temppelilaulajien ja -soittajien viran. Jerusalemin temppelin hävityksessä vuonna 70 musiikin harjoittaminen ammattimaisesti osana temppelin jumalanpalvelusta lakkasi. Jumalanpalveluksia ryhdyttiin viettämään synagogassa, ja laulusta tuli alusta pitäen keskeinen synagogapalveluksen osa.
Alkuseurakunnan musiikki
Alkuseurakunta lauloi kokoontumisissaan psalmeja, kiitosvirsiä ja hengellisiä lauluja. Alkuseurakunta kokoontui aluksi joka päivä, myöhemmin jumalanpalveluspäiväksi vakiintui viikon ensimmäinen päivä. Kun ehtoollinen ja sanajumalanpalvelus sulautuivat yhteen, laulun osuus lisääntyi. Varhaisten kristittyjen jumalanpalvelusmusiikissa pyhiä kirjoituksia luettiin synagogatyyliin puhelaulaen, resitoiden yksinkertaisella melodialla, mikä paransi kuuluvuutta. Ortodoksisessa perinteessä tämä on säilynyt vain hyvin vähän muuttuneena nykyaikaan. Lännen kirkon puhelaulua kutsutaan kantilloinniksi. Saman sävelen toiston ohella siinä on lauseen alkua ja loppua jäsentäviä kuvioita.
Valtionuskonnon aikaan
300–500-luvuilla kantillointi ja varsinaiset laulusävelmät vakiintuivat moniksi eri tyypeiksi, hymnin rakenne taas ei ole myöhemminkään juuri muuttunut. Uusien sävelmien tekeminen helpottui, kun kirkko saavutti vuonna 313 aseman valtionuskontona ja jumalanpalvelusmenot rikastuivat. Sävelmiä oli 600-luvulle tultaessa syntynyt niin paljon, että oli vaikeaa muistaa kirkkovuoden mittaan harvoin laulettuja sävelmiä. 300-luvulla eläneet Pyhä Hilarius ja kirkkoisä Ambrosius olivat varhaisimpia kirkkomusiikkiin kuuluvien hymnien tekijöitä. Pyhä Hilarius vastusti areiolaisuutta ja ilmaisi sen hymneissään. Ambrosiuksen tapa kirjoittaa hymnejä taas oli alku uudelle musiikkityylille, ambrosialaiselle kirkkomusiikille, joka levisi Italiasta Ranskaan, Espanjaan ja Afrikan pohjoisosaan.
Gregoriaaninen laulu keskiajan kirkkomusiikin runkona
Messutekstejä alettiin koota ja järjestää johdonmukaisemmiksi sarjoiksi varsinkin 400-luvulta lähtien. Roomalaisen liturgian järjestelytyötä symboloi vuosina 590–604 paavina ollut Gregorius Suuri, jonka mukaan lännen kirkon latinankielistä laulua kutsutaan gregoriaaniseksi lauluksi. Uudemman tutkimuksen mukaan niin sanottu gregoriaaninen kantaohjelmisto muodostui kuitenkin vasta 800-luvulla frankkien valtakunnassa.
Quini
Enrique Castro González eli Quini (23. syyskuuta 1949 Oviedo, Espanja – 27. helmikuuta 2018 Gijón, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti uransa aikana Sporting Gijónia sekä Barcelonaa. Quini voitti uransa aikana Espanjan pääsarjan maalikuninkuuden viidesti.
Kirkkomusiikki
Gregoriaaninen laulu keskiajan kirkkomusiikin runkona
500-luvulla messun rakenne oli vakiintunut. Messun eli ehtoollisjumalanpalveluksen pysyvät eli ordinarium-osat olivat Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus ja Agnus Dei. Proprium-osina käytettiin kunkin sunnuntain omia tekstejä. Proprium-laulut kuuluivat psalmilaulun perinteeseen. Ordinarium-laulut taas syntyivät vähitellen paikallisista musiikillisista käytännöistä.
Quini
Quini kuului Espanjan jalkapallohistorian parhaisiin hyökkääjiin. Hän voitti uransa aikana muun muassa Espanjan pääsarjan maalikuninkuuden viidesti. Quini oli maan pääsarjan kuudenneksi paras maalintekijä kautta aikain.
Kirkkomusiikki
Gregoriaaninen laulu keskiajan kirkkomusiikin runkona
pienois|pysty|[[Perotinus, Viderunt omnes. Notre Damen koulukunnan polyfoniaa 1100-luvun lopulta.]] Gregoriaaninen laulu on yksiäänistä ja rytmiltään vapaata, toisin sanoen sitä ei voida kaavoittaa tiettyyn tahtijärjestelmään. Siitä on olemassa useita muunnoksia, joista kutakin käytetään erilaisiin liturgisiin tarkoituksiin. Niinpä lauletaan tiettyjä Raamatun tekstejä määrätyllä sävelkorkeudella ja muodostamalla pieniä melodiakuvioita lauseen alussa ja välimerkkien kohdalla (psalmodia). Toisille lauluille, kuten Hallelujalle, on ominaista koristeellinen melodia, jossa varsinkin loppuvokaaleja väritetään niin sanotuilla melismoilla.
Tärkein katolinen jumalanpalvelus on messu, johon kuuluvat laulut vaihtelevat kulloisenkin juhlapäivän mukaan. Niiden kaikkien tekstit ovat raamatullisia. Messun yhteydessä esiintyy hymnejä, joiden sanat ovat runollisia, mutta eivät raamatullisia, sekä trooppeja ja sekvenssejä. Viimeksi mainitut ovat syntyneet siten, että varsinaisten liturgisten laulujen melodiasarjoihin on sepitetty uusia, hartautta herättäviä tekstejä.
Quini
Seurajoukkueura
Quini syntyi Oviedossa, mutta aloitti ammattilaisuransa naapuriseura Sporting Gijónista. Ensimmäisellä kaudellaan 1970–1971 maan pääsarjassa hän pelasi 30 ottelua, joissa syntyi 13 maalia. Kesällä 1980 hän siirtyi Espanjan suurseura Barcelonan riveihin. Quini teki ensimmäisinä kahtena kautenaan katalonialaisseurassa 47 maalia. Vuonna 1981 joukkue voitti Copa Del Reyn, jonka loppuottelussa Quini teki kaksi maalia vanhaa seuraansa vastaan. Hän voitti Barcelonan riveissä myös Cup-voittajien cupin vuonna 1982, jonka loppuottelussa belgialaista Standard Liègeä vastaan hän laukoi 2–1-voittomaalin.
Kirkkomusiikki
Gregoriaaninen laulu keskiajan kirkkomusiikin runkona
Messuun sisältyvät laulut ovat moniäänisen eli polyfonisen musiikin synnystä saakka herättäneet kiinnostusta säveltäjissä. Aluksi sovellettiin alkuperäinen liturgiamusiikki yhdelle tai useammalle äänelle, mutta säveltaiteen kehittyessä vapauduttiin tästä riippuvuudesta ja sepitettiin itsenäisesti koko melodia-aineisto. Tällä tavoin muokattiin taiteellisesti etenkin niin sanotun ordinarium missaen sisältämiä lauluja Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus ja Agnus Dei, ja kun messusta puhutaan musikaalisessa merkityksessä, tarkoitetaan tavallisesti juuri tätä muotoa. Toinen yleinen muoto on niin sanottu moletti, jossa tekstin eri osia muokataan kutakin vuorollaan ja jossa kullakin näistä osista on oma melodiansa.
Quini
Seurajoukkueura
Seuraavina kahtena kautena Quinin peliesitykset hieman heikkenivät, mutta hän teki muun muassa Barcelonan seurahistorian 3000. pääsarjamaalin kotiottelussa Castellónia vastaan. Quini suunnitteli päättävänsä pelaajauransa vuoteen 1984 ollessaan 35-vuotias. Myöhemmin hän kuitenkin pyörsi päätöksensä ja palasi vanhaan seuraansa Sporting Gijóniin vielä kolmeksi vuodeksi. 14. kesäkuuta 1987 Quini pelasi viimeisen ottelunsa ammattilaisurallaan Barcelonaa vastaan. Hän pelasi urallaan yhteensä 448 pääsarjaottelua, joissa hän teki 219 maalia.
Kidnappaus
1. maaliskuuta 1981 Quini kaapattiin Barcelonassa pelatun Hércules-ottelun jälkeen, kaksi miestä pakotti hänet aseella uhaten menemään pakettiautoon. Etsintöjen jälkeen 25 päivää tapahtuneesta, jona aikana Barcelona ei onnistunut voittamaan neljästä ottelustaan yhtään ja täten putosi samalla mestaruustaistelusta, Quini löydettiin lopulta vahingoittumattomana.
Kirkkomusiikki
Gregoriaaninen laulu keskiajan kirkkomusiikin runkona
Nuottiviivastoja oli jo 800-luvun lopulla. Italialainen Guido Arezzolainen teki tunnetuksi neliviivaisen viivaston ja siihen perustuvan säveltapailumenetelmän. Viivastokirjoituksen yleisimmäksi tyyliksi vakiintui 1200-luvulla romaaninen koraalinuottikirjoitus, jota käytetään edelleen latinalaisen liturgisen laulun nuotinnuksessa.
Messulaulu saavutti huippukohtansa 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin sellaiset säveltäjät kuin Josquin Desprez, Giovanni Pierluigi da Palestrina ja Orlando di Lasso kohottivat sen ylittämättömälle tasolle. Sointien vallatessa yhä enemmän alaa alkoi 1600-luvulla syntyä todellisia konserttimessuja, jotka pian menettivät liturgisen luonteensa ja siirrettiin kirkon ulkopuolelle. Myöhäisempinäkin aikoina on silti luotu taiteellisesti arvokasta kirkkomusiikkia, mistä ovat todistuksena muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin Requiem ja Anton Brucknerin Te Deum.
Quini
Maajoukkueura
Quini teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 28. lokakuuta 1970 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Hän onnistui myös tekemään maalin ottelussa, joka päättyi lopulta Espanjan 2–1-voittoon.
Kirkkomusiikki
Bysanttilainen kirkkomusiikki
Itä-Rooman alueella vallinneen Bysantin valtakunnan aikana keskiajalla musiikki ja kirkollinen elämä olivat sidoksissa toisiinsa siinä määrin, että kaikki Bysantin ajalta peräisin oleva tunnettu musiikki on kirkkomusiikkia. Bysanttilainen kirkkomusiikki perustui kahdeksan säveliseen musiikkijärjestelmään. Bysantin aikana syyrialainen munkki Johannes Damaskolainen kehitti kirkkomusiikkiperinteen, joka on pääosin käytössä ortodoksisessa kirkossa edelleen. Bysanttilainen kirkkolaulu perustui bysantin aikana vallinneisiin teologisiin näkemyksiin. Tuona aikana kirkkolaulajia pidettiin suuressa arvossa. Bysantin aikana kehitettiin neumikirjoitus, joka on musiikkitermien kirjoitusjärjestelmä.
Protestanttinen kirkko
pienois|[[Kuoro ja orkesteri.]] Reformaation aikana Martti Luther noudatti musiikin alalla katolisia esikuvia ja säilytti useissa tapauksissa jumalanpalveluksessa gregoriaanisen laulun. Kun tekstit käännettiin saksaksi, elpyi Saksan vanha kirkkolaulu, joka oli syntynyt latinalaisten hymnien esikuvien mukaan. Sen luonne seurakunnan lauluna säilytettiin, ja se painoi oman leimansa protestanttisiin kirkonmenoihin.
Protestanttinen kirkkomusiikki ei sekään välttynyt taiteellisilta sovituksilta, ja pian alkoi esiintyä säveltäjien kirkkolauluista tekemiä moniäänisiä muunnelmia. Muita protestanttisen kirkkomusiikin muotoja ovat hengellinen konsertto, jossa esiintyy 1–5 laulusolistia urkujen säestäessä ja jota 1600-luvulla harrasti muun muassa säveltäjä Heinrich Schütz, sekä evankeliumimotetti ja passio. Viimeksi mainittu on Jeesuksen kärsimyshistorian dramaattinen kuvaus, jonka tekstit ovat peräisin evankeliumeista ja joka on sävelletty solisteille, kuoroille ja orkesterille. Sen kohotti korkealle tasolle Johann Sebastian Bach etenkin teoksillaan Matteuspassio ja Johannespassio.
Protestanttisessa kirkkomusiikissa on uruilla ollut tärkeä osuus. Urkuja käytettiin tosin jo keskiajan katolisessa kirkossa, mutta vasta reformaation jälkeen tulivat näyttämölle urkumusiikin suuret mestarit, vaikkakin viime aikoina tämän alan suurimmat nimet vaikuttivat katolisen kirkon puolella. Urkumusiikki käsitti aluksi kirkkolaulujen sovituksia ja kehittyi itsenäiseksi vasta uruille tyypillisten muotojen kuten preludin, toccatan ja fuugan synnyttyä. Tämänkin alan huippua merkitsevät J. S. Bachin urkusävellykset.
Saksasta käsin levinneen luterilaisuuden piirissä moniäänistä ja niin latinan- kuin kansankielistäkin kirkkomusiikkia sävellettiin niin Böömissä, Unkarissa, Pohjoismaissa kuin Baltian maissakin. 1600- ja 1700-lukujen sodat ja poliittiset mullistukset kuitenkin estivät näiden alueiden kirkollista musiikkia nousemasta kukoistukseen.
Kun anglikaaninen kirkko syntyi 1500-luvulla, Englannissa alkuun soitettiin välillä katolisen kaltaista kirkkomusiikkia, välillä protestanttisena aikana syntynyttä uuden laista kirkkomusiikkia. Anglikaaniseen kirkkomusiikkiin tuli 1600-luvulla barokin aikakaudella italialaisia ja ranskalaisia piirteitä ja musiikin lajeja olivat Service, joka oli pääasiallinen musiikkityyli ja kuoromusiikkina käytetty Anthem.
1700-luvulla yleistyi kantionaalityylinen kirkkomusiikki, jota esiintyi myös reformoiduissa kirkoissa eli kalvinistien keskuudessa. Kantionaalityylisen musiikin edeltäjä oli hugenottipsalttari. Kantionaalityylisessä musiikissa käytettiin koraalimomentin sijaan urkukoraalia. Samoihin aikoihin kalvinistisessa kirkkomusiikissa käytettiin sellaisia motetteja, jotka olivat saaneet mallinsa virsien teksteistä.
Kirkollinen nykymusiikki
pienois|[[Urut|Urkuri.]] 1900-luvun alkupuoliskolla uusklassismin aikaan romantiikan tunteikkuuden tilalle haluttiin klassista yksinkertaisuutta. Paul Hindemithin ajatus ”käyttömusiikista” innoitti saksalaisia kirkkomusiikin säveltäjiä.
Quini
Maajoukkueura
Hän pelasi yhteensä 35 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Quini oli mukana vuosien 1978 ja 1982 MM-kilpailuissa sekä vuosien 1976 ja 1980 EM-kilpailuissa.
Kirkkomusiikki
Kirkollinen nykymusiikki
Johann Nepomuk Davidin, Hugo Distlerin, Ernst Peppingin ja Siegfried Redan esikuvia olivat Bachia edeltäneet säveltäjät, kuten Heinrich Schütz. Heidän sävellyksissään polyfoniaan, koraalisävelmiin ja vanhoihin muotoihin yhdistyivät viileys ja objektiivisuus.
Pohjoismaisessa kirkkomusiikissa uusklassismin vaikutteet näkyivät tanskalaisten Carl Nielsenin ja Bernhard Lewkowitchin sekä ruotsalaisen Hilding Rosenbergin tuotannossa. Uusklassisia sävyjä on myös Frank Martinin, Igor Stravinskyn ja Benjamin Brittenin sävellyksissä. Uutta ilmaisua Stravinskyn tavoin ovat etsineet lisäksi muiden muassa puolalaiset Henryk Górecki ja Krzysztof Penderecki. Lähinnä ortodoksisen kirkon perinteestä ovat ammentaneet englantilainen John Tavener ja virolainen Arvo Pärt, joiden teokset ovat yksinkertaisen meditatiivisia.
Olivier Messiaen tunnetaan ennen kaikkea urkumusiikistaan, jossa katolinen mystiikka yhdistyy sarjallisuuteen, intialaisiin rytmeihin ja lintujen lauluun. Tšekkiläinen Petr Eben on yhdistänyt moderneja keinovaroja liturgiseen perinteeseen, kuten Suomessa Jouko Linjama. Joonas Kokkosen ooppera Viimeiset kiusaukset käyttää johtoaiheenaan kansankoraalia. Saksalainen Heinz Werner Zimmermann hyödyntää jazzia liturgisen musiikin uutena elementtinä.
1900-luvun lopulta alkaen taidemusiikissa on painotettu yhä enemmän kuulijaa ja katsojaa välittömästi koskettavia ilmiöitä, kuten melodian laulullisuutta, kolmisointua ja rytmin yksinkertaistamista. Myös kirkollisessa käyttömusiikissa sijaa ovat saaneet oman ajan ilmiöt. ”Kansanomaiset musiikkityylit” olivat esillä esimerkiksi Suomen vuoden 2000 kirkkokäsikirjan valmisteluissa.
Shimazu-klaani
Shimazu-suku oli Japanin Satsuma-hanin aluetta, joka kattoi Satsuman, Ōsumin ja Hyūgan provinssit, hallinnut suku.
Shimazut olivat Minamoto-klaanin Seiwa Genji -haaran perillisiä. Suvun perustaja Shimazu Tadahisa (k. 1227) oli shōgun Minamoto no Yoritomon (1147–1199) poika. Tadahisan vaimo oli Koremune Hironobun tytär, joka kuului Hata-klaaniin.
Tadahisa sai haltuunsa Shiodan alueen Shinanon provinssissa vuonna 1186, minkä jälkeen hänet nimitettiin Satsuman provinssin shugoksi. Hän lähetti Honda Sadachikan ottamaan haltuunsa provinssin ja saattoi Yorimotoa tämän tutkimusretkellä Mutsun provinssiin vuonna 1189. Tadahisa matkusti Satsumaan vuonna 1197, alisti Hyūgan ja Ōsumin provinssit valtaansa ja rakensi linnan.
Shimazu-suvusta tuli yksi Edo-kauden daimioista, jotka säilyttivät alueensa hallinnan jatkuvasti Kamakura-kaudelta lähtien. Suku oli parhaimmillaan varakkain ja mahtavin Tozama-perheen edustaja, jonka vuosittaiset tulot ylittivät 700 000 kokua.
Suvun 19. johtaja Shimazu Yoshihiro (1535–1619) oli daimiona Sekigaharan taistelun ja Osakan saarron aikana. Hänen veljenpoikansa ja seuraajansa Shimazu Tadatsune kuitenkin pystyi käyttämään merkittävää valtaa 1600-luvun kahtena ensimmäisenä vuosikymmenenä ja organisoi Ryūkyūn (nykyisin Okinawan prefektuuri) valloituksen vuonna 1609. Tokugawa salli tämän, koska hän tahtoi lepyttää Shimazun ja estää mahdolliset kansannousut Sekigaharan tappion jälkeen.
Shimazu-suku oli tunnettu lojaaliudestaan sotilaitaan kohtaan erityisesti Sengoku-kaudella. Jotkin perheet määrättiin torjumaan vastarintaa tarkoituksenaan laajentaa Shimazujen valtaa. Shimazut ovat myös kuuluisia siitä, että he olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät tuliaseita Japanissa ja aloittivat myös aseiden valmistuksen. Shimazujen taistelutaktiikat olivat hyvin menestyksekkäitä, ja he kukistivat useita itseään suurempia armeijoita erityisesti Kyūshūn valloituksen aikana 1580-luvulla. Heidän taktiikkanaan oli houkutella vihollinen väijytykseen, jonka molemmilla puolilla oli hakapyssyin varustettuja joukkoja. Väijytys synnytti paniikkia ja pakokauhua, minkä jälkeen joukot oli helppo tuhota.
Klaanin 31. johtaja Hisamitsu (1817–1887) oli Satsuman daimio Boshin-sodan ja Meiji-restauraation aikoina, joissa Satsumalla oli merkittävä rooli.
Kirkkomusiikki
Kirkollinen nykymusiikki
Afroamerikkalaisessa musiikkikulttuurissa on korostuneesti esillä rytmi. Musiikin mukaansatempaavia ominaisuuksia on puolestaan eurooppalaisen kristillisen liturgian yhteydessä perinteisesti varottu. Afroamerikkalaisen musiikin rytmiikka saattaakin palauttaa liturgista musiikkia sen vanhatestamentillisille juurille.
Kirkkosävellajit
Kirkkosävellajit ovat ne keskiajan kirkkolaulun sävellajit, joista uuden ajan alussa nykyiset duuri- ja mollisävellajit ovat johtuneet. Kirkkosävellajien erikoisominaisuudet ovat todennäköisesti peräisin ikivanhasta taidekäytännöstä. Länsimaissa tulivat 800-luvulla käytäntöön niiden nykyiset nimet: doorinen, fryyginen, lyydinen ja miksolyydinen.
Selvitys kirkkosävellajien tonaalisuudesta:
pienois|vasen|Kirkkomusiikin sävellajit. 1500-luvun teoreetikot lisäsivät kirkkosävellajien lukuun tavallisen mollin ja duurin (niin sanotun ”aiolisen” ja ”joonisen” sävellajin). Sen jälkeen ovat kirkkosävellajit sulautuneet yhä enemmän näihin. Oltuaan 1700-luvun keskivaiheilta saakka miltei muinaismuistojen asemassa, alkoivat kirkkosävellajit 1900-luvulla uudelleen herättää mielenkiintoa.
Virret
pienois|pysty|[[Arvid Liljelund, Virttä veisaava mies, 1884.]] Virsi on ensisijaisesti yhteislauluksi tarkoitettu runomittainen hengellinen laulu. Virrellä tarkoitetaan erityisesti kirkolliskokouksen hyväksymän virsikirjan sisältämiä lauluja, mutta myös monien herätysliikkeiden lauluja kutsutaan virsiksi. Suomessa tunnetuin virsien kokoelma on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja. Virren laulamista on kutsuttu myös veisaamiseksi ja sitä säestetään kirkoissa uruilla. Virsien sävelmiä nimitetään yleisesti nimellä koraali. Koraalisävelmät kehittyivät reformaation myötä kun seurakunta alkoi osallistua jumalanpalveluksen lauluihin. Koraali ei ole ainoa virsisävelmän muoto.
Phascolonus
Phascolonus (jättiläisvompatit) oli vompatteihin kuulunut suku, jonka lajit elivät pleistoseenikauden Australiassa. Sukuun kuului kaksi lajia, P. gigas sekä P. lemley. Nimitystä jättiläisvompatti käytetään usein virheellisesti Diprotodonista joka kuuluu vompattimaisten eläinten alalahkoon, muttei vompattien heimoon.
Jättiläisvompatit ilmestyivät noin 5 miljoonaa vuotta sitten ja hävisivät noin 40 000 vuotta sitten.
Piirteet
P. gigas ja P. lemley erosivat toisistaan lähinnä koon perusteella. Lajeista suuremman, P. gigasin on arvioitu voineen painaa jopa 250 kiloa eli noin kahdeksan kertaa suurimman nykyisin elävän vompatin verran. Kokoa lukuun ottamatta ne muistuttivat suuresti nykypäivän vompatteja.
Esiintyminen
Jättiläisvompatteja tavattiin Länsi-Australiassa sekä Tasmaniassa. Ne elivät samaan aikaan muiden suurten pussieläinten, kuten diprotodonin ja jättiläiskengurun kanssa ja hävisivät samaan aikaan niiden kanssa. Syiksi on ehdotettu ilmastonmuutosta ja metsästystä.
Fossiilit
Jättiläisvompattien fossiileja löysi ensimmäisenä Richard Owen, joka myös luokitteli ne. Aluksi hän luokitteli sukuun kuuluvaksi useampia lajeja, mutta ne on nykyisin jätetty pois, sillä ne olivat todennäköisesti samojen lajien erikokoisia edustajia. Tea Treen luolasta löydettiin kahden miljoonan vuoden ikäinen jättiläisvompatin luuranko läheltä Quinkana-suvun krokotiilin luurankoa.
SAX
SAX (lyhenne sanoista Simple API for XML eli "yksinkertainen rajapinta XML:lle") on ohjelmistotekniikassa käytetty sarjamuotoinen XML-muotoisen tiedon käsittelyrajapinta. SAX tarjoaa mekanismin tiedon lukemiseen XML-dokumentista ja se on suosittu vaihtoehto DOM-objektimallille.