cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vantaan Pyhän Laurin kirkko
Uuden ajan alkuvuosisadat
Vuonna 1652 Helsingin pitäjän seurakunta liitettiin palkkapitäjänä Helsingin kaupunkiseurakuntaan. Tämä merkitsi sitä, että seurakunta menetti hallinnollisen itsenäisyytensä ja oman kirkkoherransa. Helsingin kaupungin kirkkoherra toimi sivutoimenaan Helsingin pitäjän kirkkoherrana. Liitoksen jälkeen Pyhän Laurin kirkko rappeutui pahoin. Kirkon huonosta kunnosta huomautettiin toistuvasti piispantarkastuksissa, ja vuonna 1729 sen kunnostamiseksi kerättiin kolehti koko Porvoon hiippakunnassa. Isoviha ja Pikkuviha edistivät kirkon rappiota, mutta eivät aiheuttaneet sille yhtä pahoja vaurioita kuin monille lähikirkoille. Isonvihan aikaan sekä kirkkoherra että kirkkoväärti pakenivat Ruotsiin, jonne väärtin mukanaan viemät arvoesineet jäivät. Häntä vastaan nostettiin kavallussyyte, mutta hän kuoli ennen tuomiota.
Helsingin pitäjän seurakunta erotettiin Helsingin kaupunkiseurakunnasta 1865, ja seurakunta sai ensimmäisen oman kirkkoherran yli kahteensataan vuoteen. Kirkkoon rakennettiin lämmitysjärjestelmä, kalorifeerilaitos, joka valmistui syksyllä 1874. Sen suunnitteli norjalainen insinööri Endre Lekve. Kirkon paloruisku todettiin 1891 liian pieneksi, ja kirkkoväärti velvoitettiin selvittämään hintaa uudelle ruiskulle, jonka suihku yltäisi katon harjalle. thumb|275px|left|Kirkko sisältä.
Tulipalo ja sen jälkeinen aika
Toukokuussa 1893, juuri ennen sunnuntain jumalanpalveluksen alkamista, kirkossa syttyi tulipalo, joka ilmeisesti sai alkunsa lämmityslaitteista. Tulipalo tuhosi kirkon kaikki puiset rakenteet, vain kiviseinät ja holvit jäivät jäljelle. Korjaustyöt suunnitteli aikansa kuuluisin arkkitehti Theodor Höijer ajan etevimpinä pidettyjen asiantuntijoiden kanssa, ja ne muuttivat kirkon ulkoasua merkittävästi. Ikkunoita suurentamalla pimeästä keskiaikaisesta kirkosta saatiin valoisa ja avaranoloinen. Kirkkosalin sisustus rakennettiin uudelleen 1800-luvun lopun uusgoottilaisen tyylin mukaan. Kunnostettu kirkko vihittiin uudelleen käyttöön 400-vuotispäivänään 1894.
Suhtautumisessa keskiaikaisten kirkkojen jälleenrakentamisessa tapahtui muutamassa vuosikymmenessä radikaali muutos, ja arkkitehti, professori Armas Lindgren antoi kunnostuksesta 1920-luvulla jyrkkäsanaisen lausunnon, jossa hän kiitti ainoastaan sen teknistä suoritusta. Maalaustyöt tehtiin Lindgrenin suunnitelmien perusteella, lämmitysjärjestelmä uusittiin, ja 1934 kirkkoon vedettiin sähköt. Laajempia korjauksia tehtiin jälleen 1970-luvulla, ja kirkon 500-vuotisjuhlia valmisteltaessa tehtiin jonkin verran sisätilojen ja kalusteiden korjausta.
Vuonna 2014 kirkossa alkoi laaja remontti, joka valmistui 2017. Kirkkoon rakennettiin ilmanvaihtojärjestelmä, urut huollettiin, kuorista vähennettiin penkkejä lisätilan saamiseksi, alttarikaide uusittiin, sakasti, asehuone ja läntinen sisäänkäynti kunnostetettiin. Sisäänkäynnin edustaa laatoitettiin ja ulos asennettiin vesikourut ja syöksytorvet. Myös lämpöeristystä parannettiin, yläpohja korjattiin ja tapulin lahovaurioita korjattiin. Remonttiin budjetoitiin 2,5 miljoonaa euroa.
Suomalainen puukirkko
Helsingin pitäjän seurakunnassa, kuten muissakin Uudenmaan rannikon enemmistöltään ruotsinkielisissä seurakunnissa, pidettiin jumalanpalvelukset ruotsin kielellä. 1600-luvulla suomenkielinen väestö kuitenkin lisääntyi Uudenmaan rannikolla, mikä johti vaatimuksiin suomenkielisten jumalanpalvelusten pitämisestä. Koska sekä ruotsinkieliset että suomenkieliset halusivat pitää jumalanpalveluksensa samaan vakiintuneeseen jumalanpalvelusaikaan, ongelma ratkaistiin useissa seurakunnissa rakentamalla pääkirkon yhteyteen erillinen suomalainen kirkko. Nämä kirkkorakennukset olivat puisia ja vaatimattomia; ainoa nykypäiviin asti säilynyt on Porvoon tuomiokirkon yhteydessä. thumb|Pyhän Laurin kirkon vieressä on sijainnut kaksi suomenkielistä puukirkkoa. Näistä muistuttaa [[Heikki Häiväojan suunnittelema muistomerkki (1968).]] Pyhän Laurin kirkon yhteyteen rakennettu suomalainen puukirkko mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1660-luvulla. Se sijaitsi kivikirkon länsipuolella, silloisen kirkkotarhan ulkopuolella. Pikkuvihan aikana rappiolle päässeen kirkon tilalle rakennettiin 1740-luvulla uusi kahdeksankulmainen puukirkko. Tyyliltään se muistutti ilmeisesti samaan aikaan rakennettua Östersundomin kirkkoa.
Vuonna 1815 huonokuntoinen puukirkko oli pikaisten korjaustöiden tarpeessa. Seurakunnan enemmistö kuitenkin vastusti tätä, koska suomenkielisen väestön lukumäärä oli laskenut niin vähäiseksi, ettei erillisen kirkon ylläpitoa pidetty järkevänä. Suomenkieliset jumalanpalvelukset siirrettiin kivikirkkoon, jossa ne pidettiin sunnuntai-aamuisin ennen ruotsinkielisiä. Puukirkko myytiin huutokaupalla ja purettiin 1818. Pyhän Laurin kirkon pääoven edessä on nykyisin neljästä graniittilaatalla olevasta kivikuutiosta muodostuva puukirkon muistomerkki (1968), jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Heikki Häiväoja.
Yleiskuva
thumb|200px|Eteläsivun asehuoneen koristepääty. Pyhän Laurin kirkko muistuttaa ulkonäöltään ja mittasuhteiltaan muita itäisen Uudenmaan keskiaikaisia kivikirkkoja: Porvoon tuomiokirkkoa, Sipoon vanhaa kirkkoa, Pyhtään Pyhän Henrikin kirkkoa ja Pernajan kirkkoa. Yhtäläisyyksien perusteella kaikkien näiden kirkon suunnittelijana on pidetty niin kutsuttua Pernajan mestaria, tuntemattomaksi jäänyttä, ilmeisesti saksalaista kirkonrakennusmestaria. Pyhän Laurin kirkon ulkoasu on kuitenkin kokenut huomattavia muutoksia vuoden 1893 tulipalon jälkeisessä jälleenrakennuksessa. Kirkon nykyinen asu onkin sekoitus keskiaikaa ja 1890-luvun uusgotiikkaa.
Kirkko on 27,6 m pitkä ja 17,4 m leveä. Sen pinta-ala on 600 neliömetriä. Kirkkorakennus on vanhaan kristilliseen tapaan itä–länsi-suuntainen. Alttari on itäpäädyssä, auringonnousun ja uudelleensyntymän ilmansuunnassa. Kiviset ulkoseinät oli alun perin kalkittu valkeiksi,, mutta pinta ei ollut enää yhtenäinen ennen tulipaloa, ja seinät jätettiin korjauksessa paljaiksi.
Kirkon länsipäädyssä on eteishuone, eteläsivulla asehuone ja pohjoissivulla sakaristo; näiden rakennusten nykyinen ulkoasu punatiilisine koristepäätyineen on Theodor Höijerin suunnittelema. Ikkunoita oli suurennettu jo 1800-luvun alkupuolen korjauksissa, mutta nykyinen ikkunajärjestely on peräisin Höijerin suunnitelmasta, jossa alkuperäiset epäsymmetriset ja erikokoiset ikkunat suurennettiin suippokaarisiksi, tiilellä reunustetuiksi uusgoottilaisiksi ikkunoiksi. Kirkkosalissa on länsipäädyssä korkea päätyikkuna, joka syntyi yhdistämällä vanha matala päätyikkuna ja ullakonluukku, itäpäädyssä on kuori-ikkuna, eteläsivulla kolme ikkunaa ja pohjoissivulla neljä. 250px|thumb|left|Kirkon päätykolmiossa on ruotsinkielinen teksti: En dag i dina gårdar är bättre än eljest de tusende Ps. 84:11 ("Parempi on päivä sinun esipihoissasi kuin tuhat päivää muualla." Vuoden 1992 suomennos.) thumb|200px|Kirkon tapuli. Tapulissa näkyy vanhan ja uuden tiilimuurauksen raja.
Tyypillinen keskiaikaisen kirkkoarkkitehtuurin piirre on korkeat tiilikoristellut päädyt. Länsipäädyn yläosaa verhoavat punatiiliset koristekuviot ovat yhä alkuperäisessä asussaan; kuviot ovat tiiliverhoilulla ympäröityjä syvennyksiä joiden pohjat on kalkittu valkeiksi. Päädyn keskellä on suuri risti, jonka yläpuolella on kaksi neliapilakuviota ja alapuolella rivi suippokaaria. Alimpana on rivi ympyräkuvioita ja niiden alla leveä koristesyvennys, jossa on ruotsinkielinen raamatunlause ''En dag i Dina gårdar är bättre än eljest tusende. Ps. 84:11'' (”Yksi päivä sinun esikartanoissasi on parempi kuin tuhat muualla”. Vuoden 1933 suomennos.). Kirjoitus muurattiin seinään korjaustöiden yhteydessä, ja sen valitsi seurakunnan tuolloinen kirkkoherra, rovasti J. J. Fogelberg. Itäpääty, jota alun perin koristi vain yksinkertainen ristikuvio, purettiin ja rakennettiin kokonaan uudelleen 1890-luvulla; syynä tähän oli päädyn kallistuminen, josta oltiin huolestuttu jo ennen tulipaloa. Nykyisin itäpäätyä koristavat Theodor Höijerin suunnittelemat, keskiaikaista muotokieltä jäljittelevät koristekuviot.
Kirkossa oli ennen tulipaloa tervattu paanukatto. Korjausten yhteydessä siihen asennettiin peltikatto.
Tapuli
Tulipaloa edeltäneessä kellotapulissa oli kolme kuutionmuotoista kerrosta: alin kivikerros 1600-luvulta, joka oli perusteellisesti kunnostettu 1787, sekä 1850-luvulla rakennetut puhtaaksi muurattu tiilinen välikerros ja puinen kellohuone. Kello hankittiin 1628 ja uusi kello 1797, jolloin valmistuivat kirkon korjaustyöt. Vuoden 1893 tulipalossa tuhoutuneiden tilalle hankittiin kaksi kelloa, jotka valoi Tukholmassa Johan A. Beckman & Co. Jälleen 1974 korjaustöiden päättyessä kirkkoon hankittiin uusi kello, ja silloin ne sähköistettiin. Tapulia kattoi nelilappeinen peltinen taitekatto, jonka kapeneva huippu päättyi ristiin. Ylin kerros tuhoutui palossa, ja uudistuksessa punatiilinen keskikerros korotettiin kaksinkertaiseksi ja muokattiin uusgoottilaiseksi. Tapulissa on neljään suuntaan antavat korkeat ja suipot luukut, joiden katteena on koristeelliset päädyt. Se huipentuu kattoratsastajaan, jonka päässä on tuuliviirikukko.
Sisustus ennen vuotta 1893
Ennen vuoden 1893 tulipaloa kirkkosali oli asussa, jonka se oli saanut vuosisatojen aikana eri muutostöiden yhteydessä. Seinät ja holvit, joita olivat alun perin koristaneet keskiaikaiset maalaukset, oli viimeistään 1700-luvulla kalkittu valkeiksi. 1810–20-lukujen suurissa muutostöissä kirkkosaliin oli rakennettu lehterit tilapulan helpottamiseksi Samassa yhteydessä penkit ja alttari oli uusittu ja keskiaikaisia ikkuna-aukkoja suurennettu. Puupuitteisissa ikkunoissa oli kirkkaat lasiruudut lukuun ottamatta alttarin yläpuolista kuori-ikkunaa, joita koristi Jeesuksen ristiinnaulitsemista esittävä lasimaalaus 1700-luvulta.
Kirkkosalia koristivat lukuisat Helsingin pitäjän kartanonomistajien tekemät lahjoitukset. Barokkityylisen saarnastuolin oli kirkolle lahjoittanut vuonna 1649 Barbara von Höpken edesmenneen miehensä, Björnvikin kartanon herran ja hovijunkkarin Jürgen von Bönhardtin muistoksi. Kahdesta suuresta messinkisestä kattokruunusta vanhemman oli lahjoittanut vuonna 1651 Westerkullan kartanon omistaja, majuri Heinrich Johan Wunsch, nuoremman vuonna 1744 Puotilan kartanon omistaja, kauppias Georg Wilhelm Clayhills. Ensimmäisen maalatun alttaritaulun, jäljennöksen Leonardo da Vincin Pyhästä ehtoollisesta, kirkolle lahjoitti vuonna 1857 Herttoniemen kartanon omistaja, maaherra Johan Abraham Stjernschantz. Saarnastuoli tuhoutui tulipalossa, mutta kattokruunut ja alttaritaulu saatiin pelastettua ja palautettiin kirkkoon restauroinnin jälkeen.
Kirkon keskiaikaisesta sisustuksesta oli ennen tulipaloa tallella kahdeksan puuveistosta. Ne oli poistettu kirkkosalista reformaation yhteydessä ja niitä säilytettiin asehuoneen ullakolla. Keskiajantutkija Reinhold Hausen inventoi veistokset vuonna 1876. Hänen aloitteestaan niistä arvokkain, Jobia esittävä lyypekkiläinen puuveistos noin vuodelta 1500, lahjoitettiin Kansallismuseoon. Jäljelle jääneistä veistoksista neljä, Kristus ja Pyhä Anna sekä kaksi krusifiksia, tuhoutuivat tulipalossa. Säilyneet kolme veistosta, tuntematon naispyhimys 1400-luvun puolivälistä sekä noin vuodelta 1500 olevat Neitsyt Maria ja Pyhä Dominicus, ovat nykyisin nähtävillä kirkkosalissa.
Tulipalon myötä kirkon holveista paljastui maalauksia, jotka oli uskonpuhdistuksen jälkeen peitetty kalkkimaalilla. Kuvia ei kuitenkaan voitu säästää, sillä tulipalon kuumuus oli haurastuttanut holvien rappausta niin, että ne oli rapattava ja maalattava uudelleen. Muinaistieteellisen toimikunnan määräyksestä taidehistorioitsija Emil Nervanderin johdolla tehtiin maalauksista jäljennökset, joita säilytetään Museovirastossa, ja uudet koristemaalaukset ideoitiin osin niiden pohjalta. Maalausten tarkkaa ikää ei ole pystytty selvittämään. Ne koostuivat yksinkertaisista ihmis- ja eläinaiheista sekä koristekuvioista, jotka oli toteutettu ns. primitiiviseen tyyliin, eivätkä aikalaiset antaneet niille suurtakaan arvoa. Nervander totesi loppulausunnossaan, että maalauksilla ei ollut suurta taiteellista arvoa. Monien asiantuntijoiden mukaan Nervanderin menetelmällä on pilattu merkittäviä suomalaisia kuvakirkkoja.
Theodor Höijerin sisustus
Noin 500 henkeä vetävä kirkkosali on yleisilmeeltään tummasävyinen. Sen kiviseinät ja pilarit on maalattu kellertäviksi, kun taas penkit ja lehterit sekä muu puinen sisustus ovat väriltään tummanruskeita. Kattoholveja peittävät tyylitellyt goottilaiset koristemaalaukset, joiden esikuvana ovat Pariisin Notre Dame -katedraalin maalaukset.
Kirkkosalin korkeassa kuori-ikkunassa on lasimaalaus, jonka konsulinna Maria Ekman lahjoitti kirkolle palon jälkeen. Ehkä saksalaista alkuperää oleva maalaus esittää Jeesusta lohduttamassa pyhiinvaeltajaa. Perimätiedon mukaan lasimaalauksessa esiintyvillä enkeleillä on Ekmanin nuorena hukkuneiden serkkujen kasvonpiirteet. Ikkunan alapuolella on varsinainen alttaritaulu, Leonardo da Vincin Pyhää ehtoollista jäljittelevä signeeraamaton maalaus (1853). Sen todennäköisimpänä tekijänä pidetään Robert Wilhelm Ekmania. Alttaritaulun lisäksi tulipalosta pelastuneeseen esineistöön kuuluvat kaksi messinkistä kattokruunua, jotka ovat lahjoituksia paikallisilta kartanonherroilta 1600- ja 1700-luvuilta. Tapulista on löytynyt palosta säästyneitä alttarikynttelikköjä ja lampetteja, joiden tiedetään olleen käytössä 1950-luvulla.
Tekstiilejä kirkkoon on kertynyt lahjoituksina ja hankintoina koko 1900-luvun. Kirkon 500-vuotisjuhliin hankittiin kaikki liturgiset värit käsittävät paramenttisarjat, jotka suunnitteli tekstiilitaiteilija Katri Haahti. Käsihaavit ovat vuodelta 1990. Kaatokalkki ja pikarit on hankittu 1930. Kastemaljoja kirkkoon on saatu ja hankittu neljä. Harvinainen morsiuskruunu on 1930-luvulta, ja sen on valmistanut jalokiviseppä Alexander Tillander.
Urut
Kirkkoon saatiin ensimmäiset urut 1853, ja ne rakensi Anders Thulé. Nykyinen urkufasadi on sama, jonka takana olivat palon jälkeisen kunnostuksen yhteydessä rakennetut J. A. Zachariassenin rakentamat paljeilmalla toimineet urut. Niiden on sanottu olleen hyvin raskassointiset ja karkeat, ja viimeisinä aikoina niistä kuului ääniä, joita ei olisi pitänyt kuulua. Alkuun ne olivat 18-äänikertaiset, mutta myöhemmin niihin lisättiin kaksi äänikertaa, ja ne sähköistettiin 1930-luvulla. Fasadi on valittu Zachariassenin mallistosta. Nykyiset 37-äänikertaiset urut on suunnitellut Enzio Forsblom, ja ne on valmistanut vuonna 1976 Veikko Virtasen urkutehdas. Julkisivun lisäksi urkukaappi ja pari äänikertaa ovat peräisin edellisistä uruista.
Hautausmaa
Hautausmaa säilyi 1700-luvun loppuun asti keskiaikaisessa laajuudessaan ja käsitti vain kirkon eteläpuolisen alueen. Vuoden 1793 piispantarkastuksessa hautausmaa todettiin ahtaaksi, epätasaiseksi ja pahalta haisevaksi, ja sen jälkeen sitä laajennettiin. Sittemmin aluetta on laajennettu säännöllisesti kasvavan väestön tarpeiden mukaan. 1800-luvun puolivälissä hautausmaata ryhdyttiin muokkaamaan puistomaiseksi hiekkakäytävin ja puuistutuksin. Nykyisin se käsittää noin kymmenen hehtaarin alueen. Hautausmaan vanhin osa on kirkon itä- ja kaakkoissivulla, ja sen vanhin säilynyt hautakivi kuuluu Tuomarinkylän kartanon rakennuttajalle, sotakamreeri Johannes Weckströmille (1753–1811).
Vuonna 1887 vihittiin käyttöön seurakunnan toinen hautausmaa, Ruskeasannan hautausmaa, joka sijaitsi silloisen Hämeenlinnantien varressa nelisen kilometriä kirkonkylästä pohjoiseen. Valtaosa Vantaan hautauksista tehtiin 2000-luvun alussa kuitenkin Helsingin pitäjän hautausmaalle, vaikka sittemmin myös Hämeenkylän ja Korson kirkon yhteyteen on perustettu tuhkahautausmaat. Vuoden 2015 hautausmaaselvityksen mukaan Helsingin pitäjän kirkon hautausmaan viheralueita oli tarkoitus tiivistää uusien hautapaikkojen saamiseksi. Arkkuhautausta haluaville suunniteltiin tarjottavan hautausmaatilaa säästävämpi muistolehto yhteisellä muistomuurilla. Myös hautausmaan laajentamiseen valmistauduttiin.
Hautausmaan historiallisesti arvokkaimmat muistomerkit ovat 1800-luvun alussa rakennetut Cronstedt ja von Wendt -sukujen hautakappelit. Ne liittyivät alun perin hautausmaan kiviaitaan, joka on myöhemmin purettu alueen laajentuessa. Cronstedt-suvun kappelissa lepäävät Ruotsinsalmen toisen meritaistelun (1790) sankari ja Viaporin linnoituksen komendantti, vara-amiraali Carl Olof Cronstedt (1756–1820) sekä hänen vaimonsa kreivitär Beata Sofia Wrangel (1762–1840). Kappelin oven päälle on hakattu sekä Cronstedtin että Wrangel-suvun vaakunat. Von Wendtien kappelin rakennutti 1848 Linnan kartanon omistaja, kenraaliluutnantti Alexander Jacob von Wendt, ja se on edelleen käytössä suvun hautapaikkana.
Kirkon asehuoneen edessä on kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen suunnittelema 1964 valmistunut sankarivainajien hauta-alue, jonka keskellä on pronssinen risti. Vuosien 1939–1945 sodissa kaatuneiden hautoja kiertää graniittimuuri, jonka katkaisee kaksi valurautaista porttia, ja alueen keskellä kohoaa monumentaalinen pronssiristi.
Kirkon pohjoispuolella on uurnalehto muistomerkkeineen ja itäpuolella muualle haudattujen vainajien muistelupaikka, jonne valmistui 2001 kuvanveistäjä Arvo Siikamäen suunnittelema muistokivi. Muistolehto, jonne tuhkat haudataan ilman uurnaa, on perustettu 1982. Sen muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Tuula Taponen. Kirkon lähellä ovat myös sisällissodassa huhtikuussa 1918 Helsingin maalaiskunnassa kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki sekä Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki.
Siunauskappeli
thumb|200px|Pyhän Laurin kappeli.
Pyhän Laurin kirkon hautausmaan siunauskappeli valmistui kesällä 2010. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Ville Hara ja Anu Puustinen. Arkkitehdit ovat suunnitelleet myös kalusteet ja esineistön.
Kuvanveistäjä Pertti Kukkosen teos Ristin tie koostuu tiilimuuriin kätketyistä kulkua johdattavista valoista sekä reliefeistä, joiden materiaalina ovat savesta erikokoisiksi muotoillut tiilet. Taiteilija Pekka Jylhän lasiteoksista Sielu on kappelin portaikossa; vainajan hyvästijättötilassa taas on teos Suru, jossa katosta riippuvat kristallit muodostavat kyynelhelmiä kuvaavan ketjun. Kappeliin valmistui urut 2011, jolloin myös kirkkotekstiilit otettiin käyttöön.
Kappelissa on uurnanluovutushuone, jossa tuhkatun vainajan tuhkauurna luovutetaan omaisille hautaan laskua varten. Huoneen seinässä on katakombimaisia lokeroita luovutettaville uurnille.
Hääyö
Kirkossa järjestettiin syyskuussa 2009 ensimmäisen kerran vihkimisen teemayö, Hääyö, Tikkurilan seurakunnan kappalaisen Heikki Lepän aloitteesta. Tuolloin vihittiin lähes sata pariskuntaa. Idea on levinnyt myös muualle Suomeen. Hääyö on sittemmin vakiintunut vuosittaiseksi tapahtumaksi, jota vietetään aina syyskuun kolmantena perjantaina.
Subhuman Race
Subhuman Race on Skid Row’n kolmas albumi. Se julkaistiin 28. maaliskuuta vuonna 1995. Albumi on myös viimeinen studioalbumi laulaja Sebastian Bachin sekä rumpali Rob Affuson kanssa.
Johan Davidsson
Johan Davidsson (s. 6. tammikuuta 1976 Jönköping, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi suurimman osan urastaan HV71:n joukkueessa Elitserienissä. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
HV71
Davidsson pelasi ensimmäisen ottelunsa aikuisten sarjassa tammikuussa 1993, kun hänen edustamansa HV71 kohtasi Elitserienin runkosarjassa Djurgårdenin. Hän pelasi kauden 1992–1993 aikana HV:n paidassa yhteensä kahdeksan ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän vakiinnutti asemansa HV:n vakiokokoonpanossa kaudella 1993–1994. Davidssonin ensivisiitti seurassa jatkui vuoteen 1997, jolloin hän siirtyi Helsingin IFK:n riveihin Suomen jääkiekon pääsarjaan SM-liigaan. Davidssonin ensimmäisten Elitserien-vuosien pisteiden valossa paras kausi oli kausi 1996–1997, jolla hän oli runkosarjassa seuransa toiseksi paras pistemies Stefan Örnskogin jälkeen tehtyään 50:ssä pelaamassaan runkosarjaottelussa 39 tehopistettä, 18 maalia ja 21 syöttöpistettä. Keväällä 1995 hän oli voittamassa Ruotsin mestaruutta, kun HV71 voitti Elitserienin loppuotteluissa Brynäsin otteluvoitoin 3–2.
Vuonna 2001, neljän muualla pelatun kauden jälkeen Davidsson palasi HV71:n riveihin. Toisella HV71-visiitillään hän on ollut viidellä runkosarjakaudella joukkueen eniten pisteitä tehnyt pelaaja (kausilla 2001–2002, 2002–2003, 2004–2005, 2008–2009 ja 2009–2010) ja kolmella runkosarjakaudella joukkueen toiseksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja (kaudella 2003–2004 Kalle Sahlstedtin, kaudella 2006–2007 Johan Åkermanin ja kaudella 2007–2008 Jukka Voutilaisen jälkeen). Hän on tehnyt vuosina 2001–2010 joka kausi yli 30 runkosarjapistettä ja enimmillään hän on tehnyt yhden Elitserien-runkosarjakauden aikana 58 tehopistettä (12 maalia ja 46 syöttöpistettä 55:ssä runkosarjaottelussa), mihin hän pystyi kaudella 2009–2010. Davidsson sijoittui tuolla kaudella Elitserienin pistepörssin kolmanneksi Mats Zuccarello Aasenin ja Tony Mårtenssonin jälkeen.
Keväällä 2004 Davidsson oli voittamassa HV:ssä seuran toista Ruotsin mestaruutta, kun seura voitti Elitserienin loppuotteluissa Färjestadin voitoin 4–3. Hän oli pudotuspeleissä 2004 koko liigan paras pistemies tehtyään 19:ssä pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, viisi maalia ja 12 syöttöpistettä. Kauden päätteeksi hänet palkittiin Ruotsin jääkiekkoliiton ja Expressen-lehden jakamalla Guldpucken-palkinnolla (Ruotsin vuoden jääkiekkoilija). Davidsson oli voittamassa Ruotsin mestaruutta myös vuonna 2008. Hän sijoittui tuon vuoden Elitserien-pudotuspelien pistepörssissä toiseksi joukkuetoveri Jukka Voutilaisen jälkeen tehtyään 20 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 12 syöttöpistettä, 17:ssä ottelussa.
Vuonna 2009 Davidsson sai Guldhjälmen-palkinnon. Hänet on myös valittu kolmesti Ruotsin jääkiekkotoimittajien äänestyksessä vuoden herrasmiespelaajan Rinkens riddare -palkinnon saajaksi ja Elitserien-tuomarien äänestyksessä kahdesti vastaavanlaisen Årets gentleman -palkinnon saajaksi. Ruotsalaisten jääkiekkoilijoiden tähdistökentälliseen hänet on nimetty viidesti, vuosina 2003, 2004, 2007, 2008 ja 2010. Davidssonilla on hallussaan Elitserienin kaikkien aikojen syöttöennätys niin runkosarjassa (386) kuin pudostupeleissäkin (75).
SM-liiga
Davidsson on pelannut urallaan kaksi kautta Suomen SM-liigassa, kauden 1997–1998 HIFK:ssa ja kauden 2000–2001 Espoo Bluesissa. Hän oli keväällä 1998 voittamassa Suomen jääkiekkomestaruutta, kun IFK kukisti SM-liigan loppuotteluissa Tampereen Ilveksen. Hän teki kaudella 1997–1998 43:ssa pelaamassaan ottelussa tehot kymmenen maalia ja kolmekymmentä syöttöpistettä ja oli näin IFK:n toiseksi paras pistemies Jan Čalounin jälkeen sekä koko liigan pistepörssin kymmenes. Bluesissa, jonka riveihin Davidsson siirtyi lokakuussa 2000, hän oli kaudella 2000–2001 seuran kolmanneksi paras pistemies Frank Banhamin ja Valeri Krykovin jälkeen tehtyään 35:ssä runkosarjaottelussa 29 tehopistettä, 12 maalia ja 17 syöttöpistettä.
NHL-ura
Vuonna 1998 Davidsson siirtyi NHL:n Mighty Ducks of Anaheimiin, joka oli varannut hänet numerolla 28 NHL:n varaustilaisuuden 1994 toisella kierroksella. Hän pelasi kaudella 64:ssä NHL:n runkosarjaottelussa, joissa hän teki kahdeksan tehopistettä, kolme maalia ja viisi syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös yhdeksän ottelua Anaheimin silloisen farmiseuran Cincinnati Mighty Ducksin riveissä AHL-liigassa. Kaudella hän edusti Anaheimia viidessä NHL:n runkosarjaottelussa suurimman osan kaudesta kuluessa Cincinnatissa.
Maaliskuussa 2000, ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, Davidsson siirtyi New York Islandersiin pelaajakaupassa, jossa Anaheim sai vaihdossa hänen maanmiehensä Jörgen Jönssonin. Davidsson pelasi kauden 1999–2000 lopulla Islandersissa neljätoista runkosarjaottelua, joissa hän teki tehot kaksi maalia ja neljä syöttöpistettä. Syyskuussa 2000 hän teki vapaana agenttina sopimuksen NHL-seura Vancouver Canucksin kanssa, mutta jäätyään harjoituskauden jälkeen ilman paikkaa seuran vakiomiehistössä, hän jätti NHL:n ja palasi Euroopan sarjoihin.
Maajoukkue
Johan Davidsson on edustanut Ruotsia neljästi aikuisten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2002 kotikisoissa hän oli voittamassa Ruotsille pronssia, maailmanmestaruuskilpailuissa 2003, jotka pelattiin Suomessa, hopeaa ja maailmanmestaruuskilpailuissa 2004, jotka pelattiin Tšekissä, niin ikään hopeaa. Venäjän maailmanmestaruuskilpailuissa 2007, joissa Ruotsi jäi neljänneksi, Davidsson teki yhdeksässä ottelussa 14 tehopistettä, seitsemän maalia ja seitsemän syöttöpistettä, ja hän voitti näin MM-turnauksen pistepörssin sekä sijoittui maalipörssissä toiseksi Aleksei Morozovin jälkeen. Davidsson on edustanut maataan useaan otteeseen myös nuorten jääkiekon arvokilpailuissa. Hän oli 1990-luvun puolessa välissä voittamassa maalleen kahta alle 20-vuotiaiden jääkiekon MM-hopeaa ja yhtä MM-pronssia. Ensiesiintymisensä Ruotsin A-maajoukkueessa Davidsson teki marraskuussa 1996, kun maa kohtasi Suomessa pelatussa turnauksessa Tšekin maajoukkueen.
Muuta
Davidsson seurusteli vuonna 2003 Linda Lampeniuksen kanssa.
Toni Leinonen
Toni Leinonen (s. 8. marraskuuta 1991 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edusti urallaan SM-liigassa Helsingin IFK:ta ja Vaasan Sportia tehden yhteensä 126 runkosarjaottelussa tehot 10+8=18 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Suurimman osan urastaan Leinonen pelasi kuitenkin Mestiksessä, jossa hän mm. toimi Kiekko-Vantaan kapteenina vuosina 2015–2017.
Ura
Leinonen on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä HooCeehen kaudeksi 2006–2007. Kauden 2008–2009 Leinonen pelasi East Hockey Clubin B-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi. Leinonen palasi kaudeksi 2009–2010 HIFK:hon. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa keväällä 2010.
Kaudella 2011–2012 Leinonen oli HIFK:n A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä 13 osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Leinonen debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä. Hän pelasi kauden aikana HIFK:n SM-liigajoukkueessa seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Leinonen teki liigadebyyttinsä 25. lokakuuta 2011 vieraissa Tapparaa vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 2.59 minuuttia. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 3. maaliskuuta 2012 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Leinonen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Toukokuussa 2013 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Leinonen murtautui HIFK:n SM-liigajoukkueeseen varsinaisella tulokaskaudellaan 2012–2013, joka toi hänelle 34 runkosarjaottelussa tehot 4+3=7 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Leinosen kautta haittasivat kuitenkin myös pienet loukkaantumiset. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uudessamaassa. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2013–2014 Leinonen teki 55 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+3=8.
Kaudella 2014–2015 Leinonen jäi HIFK:ssa vähälle peliajalle ja pelasi siellä vain 16 runkosarja- ja kaksi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi ison osan alkukaudestaan myös lainalla Kiekko-Vantaassa. Helmikuussa 2015 Leinonen ja Juha Tarkkanen siirtyivät loppukaudeksi SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin vaihdossa Matt Generousiin. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen. Leinonen nimettiin joukkueen kapteeniksi. Hän voitti kevään 2016 pudotuspeleissä Kiekko-Vantaan sisäisen tehotilaston lukemalla +5.
Fox Kids
Fox Kids oli yhdysvaltalainen kaapelitelevisio- ja satelliittikanava, joka toimi vuosien 1990–2002 aikana. Se oli News Corporationin ja Saban Entertainmentin omistuksessa ollut kanava, joka esitti ohjelmia Yhdysvalloissa arkisin ja lauantaisin. Fox Kids lopetti toimintansa vuonna 2002, kun FOX myi rahapulassa olleet Fox Family- ja Fox Kids -kanavat The Walt Disney Companylle. Myöhemmin vuonna 2002 FOX myi myös lauantaiaamuksi varatut esitysajat 4Kids Entertainmentin 4Kids TV:lle.
Toni Leinonen
Ura
Leinonen oli kaudella 2016–2017 Kiekko-Vantaan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 15+30=45, joilla hän sijoittui koko Mestiksen pistepörssissä kuudenneksi. Leinonen valittiin sarjan helmikuun 2017 kuukauden pelaajaksi. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Lokakuussa 2017 Leinonen teki Kiekko-Vantaan kanssa toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2017–2018.
Fox Kids
Ohjelmistoa
Skandinaviassa esitettyjä ohjelmia:
Toni Leinonen
Ura
Lokakuussa 2018 Leinonen siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän jakoi pudotuspeleissä tehoilla 1+4=5 joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton. Elokuussa 2019 Leinonen ilmoitti omalla Instagram-tilillään lopettavansa pelaajauransa vain 27-vuotiaana.
Fox Kids
Lähteet
FOX Kids
Toni Leinonen
Yksityiselämä
Leinonen on töissä Playgreen-nimisessä aurinkosähkölämmityslaitteita asentavassa yrityksessä. Hän on naimisissa ja harrastaa frisbeegolfia. Hän on suorittanut ammattikoulussa tietojenkäsittelyn perustutkinnon.
Uno Öller
Anton Uno Öller (16. toukokuuta 1864 Hausjärvi – 5. elokuuta 1942 Helsinki ) oli suomalainen rautatievirkailija ja Rautatiemuseon intendentti, joka julkaisi useita rautateitä koskevia tietoteoksia.
Henkilöhistoria
Uno Öllerin vanhemmat olivat asemapäällikkö Anton Wilhelm Öller ja Maria Andriette Brunström ja puoliso vuodesta 1912 Hilda Emilia Hänninen. Öller tuli ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1885 ja suoritti kameraalitutkinnon 1890. Hän jatkoi opintoja Englannissa ja Ranskassa 1890-luvun alussa ja teki tutkimusmatkoja Ruotsiin ja Norjaan 1920-luvulla. Valtionrautateiden kirjurina Öller toimi 1893–1895 ja kirjanpitäjänä 1895–1906. Rautatiehallituksen kamreerikonttorin reviisori hän oli 1906, toinen apukamreeri 1906–1922 ja kamreeri 1923–1929. Rautatiemuseon intendenttinä Öller toimi vuodesta 1922. Hän oli Akademiska Sångföreningen -kuoron johtaja vuonna 1895.
UMO Helsinki Jazz Orchestra
Historia
Joukko suomalaisia jazzmuusikoita perusti Heikki Sarmannon ja Esko Linnavallin johdolla vuonna 1975 The Finnish Jazz Music Workshopin, josta muotoutui pian Uuden Musiikin Orkesteri. Nimi jalostui 1980-luvulla muotoon UMO Jazz Orchestra, kunnes vuonna 2019 nimi muuttui muotoon UMO Helsinki Jazz Orchestra, orkesterin omistajan Helsingin kaupungin mukaan. 1970–1980-lukujen taitteessa orkesteri alkoi saada tukea Helsingin kaupungilta ja opetusministeriöltä. Vuonna 1984 orkesteri muuttui kokopäivätoimiseksi ammattilaisorkesteriksi. UMO oli osa Helsinki-viikon säätiötä vuosina 1984–2008. Nykyisin UMOlla on oma säätiö.
Castinus
Flavius Castinus (k. 425) oli roomalainen sotilas ja poliitikko, joka toimi Rooman armeijan ylipäällikkönä (magister militum) keisari Honoriuksen ja hänen seuraajansa Johanneksen aikana. Hän kaappasi vallan Länsi-Roomassa Honoriuksen kuoltua vuonna 423 ja nimitti keisarillisten notaarien esimiehen Flavius Johanneksen augustukseksi. Johanneksen hallinnon aikana hän oli valtakunnan johdon kakkosmies ja toimi myös konsulina vuonna 424. Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n lähettämät sotajoukot kuitenkin syöksivät Johanneksen vallasta vuonna 425 surmaten samalla keisarin, ja samassa yhteydessä myös Castinus surmattiin.
UMO Helsinki Jazz Orchestra
Toiminta
UMO Helsinki Jazz Orchestra on kansainvälisesti tunnettu big band, joka tekee erityisesti suomalaista musiikkia tunnetuksi sekä Suomessa että ulkomailla. UMO on tehnyt konserttikiertueita muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Norjassa, Italiassa, Ranskassa ja Saksassa. UMOn ohjelmistossa on yli 3 000 sävellystä. UMO Helsinki Jazz Orchestran kapellimestari- ja solistivieraina ovat olleet muun muassa Dexter Gordon, Thad Jones, Dizzy Gillespie, Gil Evans, Joe Williams, Mercer Ellington, McCoy Tyner, Maria Schneider, Michael Brecker, John Scofield, Tomasz Stanko, Lenny Pickett, Gregory Porter, Lizz Wright ja Randy Brecker.
Orkesteriin kuuluu 16 ammattimuusikkoa, joiden lisäksi sen hallinto- ja markkinointitehtävät työllistävät kolmesta neljään henkilöä. Orkesteri on julkaissut tai ollut mukana yli 60 albumilla. Useille orkesterin jäsenille on myönnetty Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto.
UMOn tavoitteet ovat myös kasvatuksellisia; UMO tekee yhteistyötä peruskoulujen ja useiden musiikkioppilaitosten kanssa. UMOn ohjelmistosta löytyy sekä katsauksia big band -musiikin historiaan kuin myös tilaussävellyksiä säveltäjiltä.
Osoituksena ohjelmistovalintojen suuresta kotimaisuusasteesta myönsi Suomalaisen Työn Liitto ensimmäisenä Suomen kunnallisista orkestereista UMOlle 2003 Avainlippu-tunnuksen.
Orkesterin toimitusjohtaja on lokakuusta 2008 Eeva Pirkkala. Hänen edeltäjänsä, nimikkeellä toiminnanjohtaja, oli Anna-Maija Saarela.
UMOn levy Ville ja Valle voitti maaliskuussa 2014 Emma-palkinnon vuoden 2013 lastenalbumina. Tämä oli UMOn ensimmäinen Emma-palkinto.
Vuodesta 2016 alkaen UMO on järjestänyt Musatehdas-projektin, johon pääsee joka lukuvuosi mukaan kaksi peruskoulua. Projektissa olivat mukana lukuvuonna 2016–2017 Kruununhaan yläaste ja Vuosaaren peruskoulu, lukuvuonna 2017–2018 Laajasalon peruskoulu ja Mainingin koulu, lukuvuonna 2018–2019 Laajasalon peruskoulu ja Hämeenkylän koulu sekä lukuvuonna 2019–2020 Tapiolan koulu ja Suutarinkylän peruskoulu.
Live from Austin, TX (Eric Johnson)
Live From Austin, TX on yhdysvaltalaisen kitaristi Eric Johnsonin vuonna 2005 julkaistu live-albumi. Albumin materiaali on nauhoitettu Johnsonin vuoden 1988 Austin City Limits -keikalta.
Albumista on julkaistu myös samanniminen DVD.
Hela-Kiekko
thumb|240px|Kauhavan jäähalli, jossa Hela-Kiekko pelaa kotiottelunsa. Hela-Kiekko on kauhavalainen jääurheilun erikoisseura. Vuonna 1984 perustetulla, kotikaupunkinsa ainoalla jääkiekkoseuralla oli kaudella 2011-2012 yksitoista sarjatasolla pelaavaa jääkiekkojoukkuetta.
Seuran edustusjoukkue on parhaimmillaan pelannut Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, II divisioonassa, jonne se nousi 1998-1999. Toki aiemminkin seura oli päässyt II divisioonan alempaan jatkosarjaan. Näin kävi kaudella 1997-1998. Tämän jälkeenkin se on pelannut II divisioonassa, joka sarjauudistusten seurauksena on nykyään Suomen neljänneksi korkein sarjataso. Kuitenkin kausi 1998-1999 on virallisesti ainut jolla seura on pelannut Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2011 Hela-Kiekko pääsi myös Suomi-Sarjan karsintoihin jossa se kuitenkin pärjäsi heikoin tuloksin.
Laukaan korjaamo
Laukaan korjaamo oli Tie- ja Vesirakennushallituksen (TVH) keskuskorjaamo Laukaassa. Se perustettiin vuonna 1944 puolustusministeriön linnoitustoimiston korjaamona. Linnoitustoimisto luovutti sen TVH:lle vuonna 1945 rakennustöiden ollessa yhä kesken. Vuonna 1946 TVH siirsi keskuskorjaamonsa Korialta Laukaaseen. Korjaamo oli suoraan TVH:n alainen ja sitä johdettiin Helsingistä. Siellä korjattiin TVH:n autoja ja muuta tienpitokalustoa, kehiteltiin uutta kalustoa muun muassa lumiaurojen prototyyppejä, sekä valmistettiin koko Suomen siltalaakerit. Korjaamo työllisti parhaimmillaan 150 henkeä. Korjaamon toiminta TVH:n keskuskorjaamona lakkautettiin vuoden 1961 alusta ja se muutettiin Keski-Suomen tie- ja vesirakennuspiirin konekorjaamoksi. Siellä tehtiin kuitenkin TVH:n ja muiden piirien töitä kunnes vuonna 1964 se supistettiin normaalin piirikorjaamon tasolle.
Viherkalvajat
Viherkalvajat (Phratora) on lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti eri lähteiden mukaan ainakin 13 lajia.
Paksunokkakukastajat
Paksunokkakukastajat ovat pieniä, 9–10 cm pitkiä, lyhytpyrstöisiä varpuslintuja, joilla on ruumiin kokoon nähden tukeva nokka. Sukuun kuuluu kuusi lajia, jotka kaikki elävät Kaakkois-Aasiassa. Neljän lajin koiraat ja naaraat ovat erivärisiä. Suvun lajit ovat kiinteästi yhteydessä misteliin, jonka marjoja ne syövät ja levittävät siemeniä ulosteidensa mukana.
Paksunokkakukastajia on kuusi lajia:
Lohko A jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 1994
Vuoden 1994 jalkapallon MM-kisojen alkulohkossa A pelasivat Kolumbia, Romania, Sveitsi ja Yhdysvallat.
Ottelut
18. kesäkuuta 1994
22. kesäkuuta 1994
26. kesäkuuta 1994
Mihail Ippolitov-Ivanov
thumb|Mihail Ippolitov-Ivanov Mihail Mihailovitš Ippolitov-Ivanov (19. marraskuuta (J: 7 marraskuuta) 1859 Hatsina – 28. tammikuuta 1935 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen säveltäjä.
Ippolitov-Ivanov syntyi Hatsinassa Pietarin lähellä ja aloitti vuonna 1875 opiskelun Pietarin konservatoriossa. Hän opiskeli säveltäjäksi opettajanaan Nikolai Rimski-Korsakov, jonka vaikutukset pysyivät vahvoina Ippolitov-Ivanovin myöhemmässäkin tuotannossa. Hän valmistui 1882.
Ippolitov-Ivanov meni valmistuttuaan Tbilisiin musiikkiakatemian johtajaksi ja orkesterin kapellimestariksi. Vuonna 1905 hänestä tuli Moskovan konservatorion professori, ja hän johti konservatoriota kuolemaansa saakka. Hänen oppilaidensa joukkoon kuuluivat Reinhold Glière ja Sergei Vasilenko.
Ippolitov-Ivanovin tuotannossa on Rimski-Korsakovin sävellysten lisäksi vaikutteita muun muassa kansanmusiikista, varsinkin georgialaisesta. Hänen tunnetuimpiin orkesteriteoksiinsa kuuluu muun muassa sarja Kaukasialaisia kuvia (Kavkazskije eskizy) nro 1 op. 10 vuodelta 1894. Lisäksi hän viimeisteli Modest Musorgskin keskeneräistä oopperaa Ženitban.
Reuben-palkinto
Reuben-palkinto (Reuben Award), viralliselta nimeltään Outstanding Cartoonist of the Year (vuoden huomattava piirtäjä) on yhdysvaltalaisen National Cartoonists Societyn vuosittain myöntämä sarjakuva- ja pilapiirtäjille suunnattu palkinto. Reubenia pidetään Yhdysvalloissa piirtäjien ammattikunnan korkeimpana ja arvostetuimpana palkintona. Se luovutetaan vuosittain toukokuussa järjestettävässä palkintojenjakogaalassa edellisen vuoden ansioista.
Luettelo Reuben-palkinnon saajista
Suluissa vuosi, jolta palkinto on myönnetty. Palkinto luovutetaan seuraavana vuonna.
Valerius Licinianus Licinius
Valerius Licinianus Licinius (315–326) oli Rooman keisarin Liciniuksen poika, joka toimi isänsä kanssahallitsijana (caesar) 1. maaliskuuta 317 alkaen aina isänsä Liciniuksen kukistumiseen 19. syyskuuta 324 saakka. Hänet oli nimitetty caesariksi Serdicassa (nyk. Sofia) Moesian provinssissa. Kun Konstantinus Suuri kukisti hänen isänsä Liciniuksen syyskuussa 324, myös Licinianus Licinius joutui luopumaan asemastaan. Hän kuitenkin pysyi elossa vuoteen 326, jolloin hänet teloitettiin Konstantinuksen käskystä vain 11-vuotiaana.
Harald Julin
Harald Sigfrid Alexander Julin (27. maaliskuuta 1890 – 31. heinäkuuta 1967) oli ruotsalainen uimari ja vesipalloilija, moninkertainen olympiamitalisti. Uinnissa hän saavutti ainoan mitalisijansa sijoituttuaan pronssille 100 metrin vapaauinnissa Lontoossa 1908 ajalla 1.08,0. Vesipallossa hän saavutti hopeaa Tukholman kotikisoista 1912 ja pronssia 1908 ja 1920.
Seuratasolla hän edusti Stockholms KK:ta.
You Could Be Mine
You Could Be Mine on Guns N’ Rosesin kappale albumilta Use Your Illusion II. Kappale on ensimmäinen single, jossa yhtyeen toinen rumpali Matt Sorum esiintyy. Kappale on yksi Guns N’ Rosesin suosituimmista, ja se tunnetaan sen nopeasta rumpukompista. Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Kappaletta käytetään Terminator 2 – Tuomion päivä -elokuvassa. Sen musiikkivideota ei voitu lakiasioiden takia sisällyttää Welcome to the Videos -DVD:lle, koska video sisältää otteita elokuvasta.
Kolumbian kansallislaulu
Kolumbian kansallislaulu koostuu kaikkiaan yhdestätoista säkeistöstä sekä kertosäkeestä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain kertosäe sekä ensimmäinen (joskus myös toinen) säkeistö. Lain mukaan maan kaikkien radioasemien on soitettava kansallislaulu klo 6.00 ja klo 18:00.
Artemis Fowl
Artemis Fowl on Eoin Colferin kirjoittama kahdeksanosainen kirjasarja, joka yhdistää fantasiaa, sci-fiä ja trilleriä.
Kirjoissa Artemis Fowl, nuori (ensimmäisessä kirjassa 12-vuotias) rikollisnero, löytää keijut, maan alle ihmisiä paenneet olennot. Ensimmäinen kirja oli menestys, joka loi Eoin Colferille suuren suosion. Aikoinaan kirjaa esiteltiin jopa Harry Potterin haastajaksi.
Kirjasarja
Artemis Fowl -kirjasarjaan kuuluu kahdeksan osaa, lisäkirja Artemis Fowl: Salaiset kansiot ja sarjakuvaversiot kahdesta ensimmäisestä kirjasta.
Koodi
Eoin Colfer kirjoittaa jokaisen kirjan alareunoihin tekstiä salakielellä. Ensimmäisessä kirjassa kirjoitus on maahista, toisessa kirjassa kentaurien kieltä ja kolmannessa ikuisuuskoodia. Neljännessä, viidennessä ja kuudennessa kirjassa on samaa kieltä kuin ensimmäisessäkin eli maahista.
Almerían lentoasema
Almerían lentoasema  on lentoasema, joka sijaitsee yhdeksän kilometrin päässä Almerían kaupungin keskustasta itään. Sitä käytti hieman yli miljoona matkustajaa vuonna 2017.
Houses of the Holy
Houses of the Holy on brittiläisen Led Zeppelin -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 1973. Levy on tyyliltään yhtyeen edellistä albumia epäyhtenäisempi, ja parissa sen kappaleessa on vaikutteita funk- ja reggaemusiikista. Houses of the Holy nousi listaykköseksi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Albumi sai ilmestyessään ristiriitaisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin yhtyeen faneiltakin. Myöhemmin sitä on arvostettu enemmän: esimerkiksi vuonna 2003 Rolling Stone -musiikkilehti valitsi sen kaikkien aikojen parhaiden albumien listan 149:nneksi ja Classic Rock puolestaan parhaiden brittiläisten albumien listan 90:nneksi. Houses of the Holya on myyty Yhdysvalloissa yli yksitoista miljoonaa kappaletta, ja vuonna 2004 se oli kymmenenneksi myydyin 1970-luvulla julkaistu albumi.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Over the Hills and Far Away” ja ”D’yer Mak’er”. Tämän lisäksi Länsi-Saksassa ilmestyi singlenä ”The Ocean”. Yhtyeen kotimaassa ei albumilta julkaistu tavan mukaisesti yhtäkään singleä. Albumin nimikappaleeksi kaavailtu ”Houses of the Holy” ilmestyi vasta yhtyeen seuraavalla levyllä Physical Graffiti.
Taustaa
Vuoden 1972 kiertueen oli määrä alkaa Singaporesta, mutta viranomaiset eivät päästäneet yhtyeen jäseniä maahan heidän pitkien hiustensa vuoksi. Lopulta yhtye kiersi helmikuussa Australiaa ja Uutta-Seelantia. Kiertueen jälkeen kitaristi Jimmy Page ja laulaja Robert Plant kävivät Intiassa ja soittivat paikallisten muusikoiden kanssa, minkä on katsottu vaikuttaneen tulevan albumin äänimaailmaan, erityisesti kappaleeseen ”The Song Remains the Same”. Esimerkiksi Page oli jo pitkään suunnitellut länsimaisen ja intialaisen musiikin yhdistämistä.
Kesäkuussa 1972 Led Zeppelin kiersi Kanadaa ja Yhdysvaltoja. Yhtyeen manageri Peter Grant vaati, että yhtyeen on saatava konserttien tuotoista 90 prosenttia, koska liput myytiin Led Zeppelinin nimellä. Aikaisemmin, 1950–1960-luvuilla, tulot oli jaettu promoottorin ja esiintyjän kesken puoliksi. Uuden sopimuksen myötä Led Zeppelin ansaitsi kiertueista enemmän kuin mikään muu yhtye siihen mennessä. Lokakuussa oli vuorossa toinen Japanin-kiertue. Vuodenvaihteen 1972–1973 Britannian-kiertue oli puolestaan yhtyeen siihen asti laajin. Kiertueeseen kuului 24 konserttia, ja sen 120 000 lippua myytiin loppuun neljässä tunnissa. Maaliskuussa 1973, juuri ennen albumin ilmestymistä, yhtye esiintyi Skandinaviassa ja Manner-Euroopassa. Yleisö otti tulevan albumin kappaleet hyvin vastaan, mikä sai yhtyeen vakuuttuneeksi siitä, että Houses of the Holy olisi suuri menestys.
Äänitykset
thumb|right|Robert Plant ja Jimmy Page 1973.
Led Zeppelinin kiertuemanagerin Richard Colen ehdotuksesta albumin nauhoitukset aloitettiin The Rolling Stonesin laulajan Mick Jaggerin omistamassa maatalossa Stargrovesissa Englannissa, jossa yhtye käytti Rolling Stonesin liikkuvaa studiota. Suurin osa Houses of the Holyn kappaleista kirjoitettiinkin Stargrovesin harjoituksissa – poikkeuksia ovat Jimmy Pagen tekemät ”Over the Hills and Far Away” ja ”The Rain Song” ja basisti–kosketinsoittaja John Paul Jonesin ”No Quarter”. Äänittäjä Eddie Kramer on muistellut Stragrovesin sessioita lämmöllä:
Suurin osa albumin kappaleista äänitettiin Stargrovesissa: ”The Song Remains the Same”, ”The Rain Song”, ”Over the Hills and Far Away”, ”Dancing Days”, ”D’yer Mak’er” ja ”The Ocean”. Saman liikkuvan studion avulla äänitettiin myös ”The Crunge” Headley Grangessa sekä ”No Quarter” erikseen Island-studioilla. Kramer äänitti kaikki kappaleet tammi- ja elokuun 1972 välisenä aikana. Kun Led Zeppelinin jäsenet kuuntelivat nauhoja Lontoon Olympic-studioilla, he huomasivat, ettei äänimaailma ollutkaan ollut Stragrovesissa yhtä hyvä kuin Headley Grangen vanhassa talossa, missä yhtyeen kaksi edellistä albumia oli äänitetty. Niinpä uudelleenmiksaukseen Olympic-studioilla ja New Yorkin Electric Lady -studioilla kului kuukausikaupalla aikaa. Miksaajina Olympic-studioilla toimivat Andy Johns ja Keith Harwood ja Electric Ladyssa albumin äänittänyt Eddie Kramer.
Äänityksissä syntyi myös kappaleita, jotka eivät päätyneet albumille. Yksi niistä on alun perin nimikappaleeksi tarkoitettu ”Houses of the Holy”, joka julkaistiin kuitenkin vasta yhtyeen seuraavalla albumilla Physical Graffiti. Samoin kävi kappaleille ”Black Country Woman” ja ”The Rover”. Oli myös muutamia nimettömiä rytmiraitoja, joista yhtä kutsuttiin nimellä ”Slush”. Kappale ”Walter’s Walk” ilmestyi vuonna 1982 postuumisti albumilla Coda.
Musiikki
Houses of the Holylla Led Zeppelin teki ehkä levytysuransa suurimman tyylinmuutoksen. Albumi on äänimaailmaltaan kirkkaampi ja elävämpi kuin aiemmat Led Zeppelin -albumit, eikä siinä ole niinkään kyse täydellisyyden tavoittelusta, vaan ”revittelystä” ja hauskanpidosta. Neljän ensimmäisen albumin ylevyys ja mahtipontisuus on väistynyt. Onkin sanottu, että tällä levyllä esiintyy yhtye, joka ”tekee juuri niin kuin haluaa”. Blues ja heavy rock ovat yhä läsnä, mutta eivät yhtä hallitsevia kuin ennen. Yhtye kokeilee esimerkiksi funkia ja reggaeta kappaleissa ”The Crunge” ja ”D’yer Mak’er”, ja John Paul Jonesin säveltämä ”No Quarter” on tunnelmaltaan ennenkuulumaton yhtyeen uralla.
Allmusicin Stephen Thomas Erlewinen mukaan Houses of the Holy jatkaa samaa kaavaa kuin edellinen albumi Led Zeppelin IV, mutta on lähestymistavaltaan irrallisempi ja rennompi. Kitaristi Jimmy Pagen folk- ja blues rock -tyylinen soitto luo albumille aiempaa valoisamman ja avoimemman tunnelman. Albumin on sanottu olevan myös epäyhtenäisempi kuin edeltäjänsä.