cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steen Christensen
Christensen tuomittiin Tanskassa vuonna 1992 kahdeksitoista vuodeksi vankeuteen yhdeksästä pankkiryöstöstä 1986–1989, panttivankien ottamisesta ja pankkivirkailijan raiskauksesta. Hänellä oli myös kolmen vuoden lisätuomio huumeiden salakuljettamisesta vankilaan. Vankilaviranomaiset päästivät Christensenin Vridsløselillen vankilasta vuoden 1997 syksyllä vartioimattomalle 12 tunnin lomalle poliisin vastustuksesta huolimatta. Christensen jäi palaamatta lomalta 15. syyskuuta ja karkasi Ruotsin kautta Suomeen ja tappoi kaksi poliisia. Hän oli tullut Suomeen Ruotsista laivalla syyskuun puolivälissä, omien sanojensa mukaan perimään velkojaan.
Poliisisurmat
pienoiskuva|Muistokynttilöitä ja kukkia poliisien surmapaikalla 22.10.1997. Christensen ryösti Hotelli Palacen yöportierin 22. lokakuuta 1997 ja ampui pakomatkallaan kaksi poliisia, ylikonstaapeli Eero Kalevi Holstin (s. 29. joulukuuta 1941 ) sekä vanhemman konstaapelin Eero Antero Palon (s. 26. lokakuuta 1965 ), Helsingin Ullanlinnan Tehtaankadun ja Kapteeninkadun risteyksessä. Tapaus käynnisti ennennäkemättömän ajojahdin Suomessa. Christensen saatiin kiinni kolme päivää myöhemmin Hämeenlinnassa, kun hän oli pakenemassa Hotelli Vaakunasta sen jälkeen kun hän oli yrittänyt itsemurhaa usein keinoin mm. viiltelemällä. Hän oli asunut hotellissa nimellä Kim Andersen. Ryöstön motiiviksi Christensen totesi rahapulan, koska Pietarinkatu 11:ssa sijainneen huoneistohotellin vuokrat olivat häneltä rästissä. Hän oli asunut hotellissa nimellä Martin Thogersen. Saaliiksi hän sai 6690 markkaa eli noin 1150 euroa.
Oikeudenkäynti
Oikeudenkäynnissä Helsingin käräjäoikeudessa Christenseniä avusti asianajaja Aarno Arvela. Christensen myönsi välittömästi olevansa syyllinen kahteen murhaan ja ilmoitti, että ei aio valittaa tulevasta tuomiostaan.
Christensen lähetettiin vastustuksestaan huolimatta mielentilatutkimukseen Niuvanniemen sairaalaan. Hän oli sairaalassa 21 vuorokautta, minkä jälkeen tutkimus keskeytettiin, koska Christensen ei ollut suostunut minkäänlaisiin psykologisiin testeihin tai tutkimuksiin. Tutkimuksen keskeytymisestä huolimatta Terveydenhuollon oikeusturvakeskus (TEO) kirjoitti Christensenin mielentilasta lausunnon. Lausunnon mukaan Christensen toimi täydessä ymmärryksessä ja on erittäin vaarallinen rikoksenuusija.
Christensen tuomittiin 7. toukokuuta 1998 elinkautiseen vankeuteen ampuma-aserikoksesta, törkeästä ryöstöstä ja kahdesta murhasta. Hänet lähetettiin omasta pyynnöstään suorittamaan rangaistustaan Tanskaan Herstedvesterin vankilaan. Lisäksi hänet tuomittiin korvaamaan kuolleiden poliisien omaisille, Valtiokonttorille ja Hotelli Palacen vahtimestarille yhteensä lähes 275 000 markkaa (noin 46 300 euroa) sekä maksamaan yhdelle alaikäiselle lapselle elatusta 3 873 markkaa (noin 651,40 euroa) kuukaudessa. Summa koostui muun muassa perhe-eläkkeistä ja korvauksista henkisistä kärsimyksistä. Kautta aikojen laajimman rikollisen ajojahdin kustannusten lisäksi valtion maksettavaksi jäi yli 62 500 markan (noin 10 500 euroa) oikeudenkäyntikulut.
Vankeusaika
Toimittaja Matts Dumell kävi haastattelemassa Christenseniä Hämeenlinnan vankilassa neljä päivää ennen tämän siirtoa Tanskaan. Haastattelu näytettiin Nelosen Rikosraportti-ohjelmassa.
Tapaus herätti Tanskassa laajaa keskustelua siitä, minkälaisia vankeja ja millä edellytyksillä maan rangaistuslaitoksista voidaan lomille laskea.
Tanskalaislehti Berlingske Tidende ilmoitti 7. helmikuuta 2000 Christensenin avioituneen vuonna 1997 kirjeenvaihdon välityksellä tutustumansa hieman yli 20-vuotiaan suomalaisen naisen kanssa, joka odotti hänelle lasta.
Herstedvesterin vankilassa, jossa muutenkin ovat Tanskan vaarallisimmat rikolliset, on erityisjärjestelyt nimenomaan Christensenin karkaamisen estämiseksi. Siksi Tanskan oikeusministeriö antoi vankilalle ylimääräisen neljän miljoonan kruunun (noin 500 000 €) määrärahan vankilan valmistelutöitä varten ennen Christensenin siirtoa Herstedvesteriin.
Provinssitemppeli
Provinssitemppeli eli kokubunji on Japanissa buddhalainen temppeli, jollainen on rakennettu jokaiseen provinssiin. Provinssitemppelijärjestelmä muistuttaa jossakin määrin kristillisen kirkon hiippakuntia ja tuomiokirkkoja. Proovinssitemppelijärjestelmä tuki buddhalaisuuden leviämistä Japanissa, ja sen perustamisen aikoihin Japani oli lähellä muuttumista buddhalaiseksi valtioksi.
Järjestelmän perusti keisari Shōmu (701-756). Hänen perustamansa Tōdai-jin temppeli Yamaton provinssissa oli kaikkien provinssitemppelien keskuspaikka.
Provinssitemppelin nimitys kokubunji on säilynyt monessa paikannimessä, vaikka provinssit on korvattu aluehallinnossa prefektuureilla.
Tutka-ryhmä
Tutka-ryhmä oli vuonna 1971 kuopiolaisten ja varkautelaisten perustama kuvataiteilijaryhmä. Tutka-ryhmä pyrki lähentämään itäsuomalaisia taiteilijoita ja järjestämään yhteisesiintymisiä. Itäsuomalaisilla taiteilijoilla oli vaikeuksia ammattinsa harjoittamisessa kaukana pääkaupunkiseudulta ja ryhmä pyrki saamaan jalansijaa valtakunnallisessa taide-elämässä. Tutka-ryhmä järjesti näyttelyitä vuodesta 1971 aina 1990-luvulle saakka. Tutka-ryhmän perustajia oli muun muassa Väinö Rouvinen.
Henrik Robert
Henrik Duntzfeldt Robert (20. maaliskuuta 1887 Hurum – 2. syyskuuta 1971 Asker) oli norjalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Robert saavutti yksinpurjehdusluokissa olympiahopeaa Pariisissa 1924 ja Amsterdamissa 1928.
Iranin presidentti
Iranin presidentti on Iranin islamilaisen tasavallan hallituksen päämies ja maan toiseksi korkein virka heti uskonnollisen johtajan jälkeen. Perustuslain mukaan presidentin tehtävänä on toimeenpanna parlamentin hyväksymät ja valvojien neuvoston tarkastamat lait, allekirjoittaa kansainväliset sopimukset, antaa talousarvion sekä nimittää ministerit, kuvernöörit ja suurlähettiläät. Presidentillä on kuitenkin vain vähän sananvaltaa ulkopolitiikassa, armeijan hallinnassa ja ydinvoimapolitiikassa, joista vastuu on osittain tai kokonaan uskonnollisella johtajalla. Uskonnollisella johtajalla on myös mahdollisuus erottaa presidentti.
Valinta
Presidentinvaalit käydään neljän vuoden välein ja sama henkilö voidaan valita presidentiksi vain kahdelle peräkkäiselle kaudelle. Viimeksi vaalit pidettiin 14. kesäkuuta 2013 ja ne voitti Hasan Ruhani. Vaalien ehdokkaat hyväksyy valvojien neuvosto, joka hyväksyy yleensä vain kourallisen ilmoittautuneista ehdokkaista. Vuoden 2013 vaaleissa ehdokkaita oli kuusi, vaikka ilmoittautujia oli peräti 686 (valvojien neuvoston hyväksymiä ehdokkaita oli alun perin kahdeksan, joista kaksi kuitenkin luopui ehdokkuudestaan). Muun muassa kaikkien 30 naisen ehdokkuus hylättiin.
Päästäkseen presidenttiehdokkaaksi henkilön täytyy olla 18 vuotta täyttänyt syntyperäinen iranilainen, Iranin kansalainen, luotettava ja hurskas sekä ”vakuuttunut uskostaan islamilaisen tasavallan perusperiaatteisiin”.
Kevin Peth
Kevin Peth (s. 26. huhtikuuta 1993 Närpiö) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa FF Jaroa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Peth on Närpes Kraftin kasvatti. Hän siirtyi syksyllä 2009 italialaiseen Cesenaan. Peth oli joukkueen organisaatiossa vuoteen 2011, jolloin hän palasi Pietarsaareen FF Jaron harjoitusrinkiin. Peth pelasi kuitenkin loppukauden 2011 Vaasan Palloseuran riveissä. Hän pelasi viisi Veikkausliigaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Marraskuussa 2011 Peth siirtyi Jaroon. Kaudella 2012 hän pelasi kaksi Veikkausliiga-ottelua. Kaudella 2015 Peth siirtyi Ykkösessä pelanneen vaasalaisen VIFK:n riveihin. VIFK-kausi kesti vuoden, ja Peth siirtyi takaisin Veikkausliigaa pelaavana VPS:n riveihin kaudeksi 2016. VPS-kakausi oli vain kaudne mittainen, ja Peth siirtyi Ykkösessä pelaavan FF Jaron riveihin. Veikkausliigassa on kertynyt kauden 2016 loppuun mennessä kaikkiaan 75 ottelua viiden kauden aikana.
Peth on pelannut yhdeksässä poikien maaottelussa vuoden 2012 loppuun mennessä.
Stu Barnes
Stuart ”Stu” Barnes (s. 25. joulukuuta 1970 Spruce Grove, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija.
Barnes oli juniori-ikäisenä sensaatio. Hän keräsi huomiota jo 10-vuotiaana. Myöhemmin WHL-juniorisarjassa hän teki 386 pistettä kolmen kauden aikana New Westminster Bruinsin ja Tri-City Americansin joukkueissa. Keväällä 1988 Barnes valittiin WHL:n vuoden tulokkaaksi ja seuraavana vuonna koko sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Winnipeg Jets varasi Barnesin NHL:ään varaustilaisuudessa 1989. Seuraavalla kaudella hän teki WHL-uransa pisteet: 52 maalia ja 92 maalisyöttöä 63 ottelussa.
Barnesin NHL-uransa alkoi kaudella 1991–1992 Winnipeg Jetsissä. Barnes pelasi Winnipegissä runsaat kaksi kautta, joskin vietti osan ajasta myös AHL-liigassa pelanneessa farmiseurassa Moncton Hawksissa. Barnes joutui puolustavaan rooliin, eikä pystynyt keräämään juniorisarjojen pistemääriä enää NHL:ssä. Kesken kauden 1993–1994 Winnipeg kauppasi Barnesin Florida Panthersiin vaihdossa Randy Gilheniin. Barnes pelasi Floridassa neljällä kaudella, ja kesken kauden 1996–1997 Pittsburgh Penguins hankki Barnesin vaihdossa Jason Woolleyhyn ja Chris Wellsiin.
Pittsburghissa Barnes pelasi kaudella 1997–1998 uransa parhaan kauden pisteiden valossa, kun hän pääsi pelaamaan Pittsburghin ykkösketjuun Mario Lemieux'n ja Jaromír Jágrin rinnalle. Barnes teki 78 ottelussa 30 maalia ja 65 pistettä. Seuraavalla kaudella siirto vei Barnesin Buffalo Sabresiin vaihdossa Matthew Barnabyhyn. Hän toimi vuosina 2001–2003 Buffalon kapteenina.
Barnes pelasi Buffalossa kevääseen 2003 saakka, jolloin hänet kaupattiin Dallas Starsiin Michael Ryaniin ja toisen kierroksen varausoikeuteen. Dallasissa Barnes teki kaudella 2003–2004 NHL-uransa 500. pisteensä. Barnes pelasi uransa 1000:nnen NHL:n runkosarjaottelun maaliskuussa 2006. Dallasissa Barnes pelasi kevääseen 2008 saakka, jolloin hän ilmoitti lopettavansa uransa. Barnes pelasi NHL-uransa aikana 1 136 runkosarja- ja 116 pudotuspeliottelua. Pisteitä hänelle kertyi runkosarjassa yhteensä 597.
Barnes siirtyi pelaajauransa jälkeen Dallasin apulaisvalmentajaksi, kun hän teki ennen kauden 2008–2009 kahden vuoden sopimuksen joukkueen kanssa.
Gough Whitlam
Whitlam opiskeli Australia-yliopistossa Sydneyssä. Hän osallistui toiseen maailmansotaan Australian kuninkaallisissa ilmavoimissa ja suoritti opintonsa loppuun sodan jälkeen. Valmistuttuaan hän toimi viisi vuotta asianajajana, minkä jälkeen hänet valittiin kansanedustajaksi. Hänestä tuli puolueensa varapuheenjohtaja 1960 ja puheenjohtaja 1967.
Pääministerinä Whitlam toteutti monia uudistuksia, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi, kun Australian kenraalikuvernööri erotti hänet. Whitlamin uudistuksiin kuuluivat kuolemanrangaistuksesta luopuminen, ilmainen yliopisto-opetus ja pelkkien valkoisten maahanmuuttajien suosiminen Australiaan.
Joulukuussa 1974 Whitlamin hallitus myönsi energiaministerille luvan hakea suuria lainoja "tilapäiseen käyttöön". Hallitus haki muutenkin lainoja epätavallisilta tahoilta. Tämä antoi äänestäjille mielikuvan epäpätevästä taloudenpidosta. Malcolm Fraserin johtama oppositio sai enemmistön senaatissa, mutta Whitlamin työväenpuolueella oli enemmistö edustajainhuoneessa. Häntä painostettiin hajottamaan parlamentti, mutta hän ehdotti sen sijaan senaatin puolivaalien järjestämistä. Kenraalikuvernööri John Kerr hajotti hallituksen, ja kutsui Fraserin perustamaan väliaikaishallituksen vaaleihin asti. Fraserin Australian liberaalipuolue voitti vaalit selvästi.
Coracle
thumb|Coracle ja mela. Huomaa teljoon kiinnitetty kantohihna, joka asetetaan olkapäiden ympärille teljon tukeutuessa hartioihin. Coracle tai corracle (laus. [ˈkɒrəkəl]) on pieni nahkapohjainen korivene, jota on perinteisesti käytetty Walesissa, mutta myös osissa Lounais-Englantia sekä Irlannin ja Skotlannin joilla. Coraclen kaltaisia veneitä käytetään muuallakin, kuten muun muassa Intiassa ja Vietnamissa.
Runko tehdään pajunvitsaksista punomalla tai tavallisimmin saarniliisteistä korin tapaan ja sen ulkopuolelle kiinnitetään rasvatusta naudanvuodasta valmistettu vaippa. Nykyään vaippa valmistetaan huomattavasti halvemmasta ja helpommin uusittavasta tervakankaasta ja jopa pressukankaasta, tämän sanotaan puolittavan aluksen painon ja siten parantavan sen kuljetettavuutta kantamalla.
Coraclea liikutetaan vedessä tavallisesti polviasennossa takamusta teljoon nojaten ja meloen keulan edessä kahdeksikkoa. Sitä ei rungon muodon vuoksi voi meloa sivuilta, sillä siten se vain pyörii paikallaan..
Coracle on tavallisesti 90–120 cm leveä ja 120–180 cm pitkä.
Sulo Lipsanen
Sulo Aulis Lipsanen (5. huhtikuuta 1929 Imatra – 18. tammikuuta 2012 Imatra) oli suomalainen pesäpalloilija.
Sulo Lipsanen on Imatran Pallo-Veikkojen perustajajäsen. Mestaruussarjan tuomarina hän toimi 1960–1964, Itä–Länsi-ottelun päätuomarina 1963, jolloin hänet valittiin myös vuoden tuomariksi, ja Itä–Länsi-ottelun valitsijamiehenä 1962.
Pesäpallon Mestaruussarjassa Lipsanen pelasi 1949 (Tainionkosken Tähti).
Lipsanen pelasi myös TUL:n mestaruussarjoissa jääpalloa 1949–1950 ja koripalloa 1951–1954.
Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki Lipsaselle myönnettiin 1975.
Saavutukset
Pesäpallotuomarina
Ansiomerkit
1948
Vuosi 1948 oli normaalivuosi, joka alkoi torstaista.
Tapahtumia
Suomessa vuonna 1948 syntyi maan historian toiseksi suurin ikäluokka (suurin 1947).
Myrkkykirveli
Myrkkykirveli (Chaerophyllum temulum) on myrkyllinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Laji on kaksivuotinen, ohutjuurinen. Karheakarvainen varsi kasvaa 50:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat karvaisia, kolme kertaa parilehdykkäisiä. Kolmiomaisen lavan kärkiliuska on tylpähkön muotoinen. Kukat ovat valkoteriöisiä. Sukkulamainen hedelmä on pituudeltaan neljästä seitsemään millimetriä.
Myrkkykirveliä esiintyy Euroopassa, Turkissa, Kaukasuksella ja Luoteis-Afrikassa. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on uutta perua oleva tulokaslaji.
Afrikankeuhkokalat
Afrikankeuhkokalat (Protopteridae) on keuhkokaloihin kuuluva trooppisessa Afrikassa tavattava kalaheimo.
Assesos
Assesos (, myös, ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Miletoksen poliksen alueella eli Milesiassa noin viisi kilometriä Miletoksen kaupunkikeskuksesta kaakkoon, nykyisellä Mengerevtepen kukkulalla lähellä nykyistä Aydınin maakunnan Ak-Yeniköytä.
Afrikankeuhkokalat
Lajit
Afrikankeuhkokaloihin kuuluu neljä lajia: afrikankeuhkokala (Protopterus annectens), etiopiankeuhkokala (Protopterus aethiopicus), kongonkeuhkokala (Protopterus dolloi) ja sambesinkeuhkokala (Protopterus amphibius). Näistä afrikankeuhkokalaa ja kongonkeuhkokalaa tavataan Afrikan länsi-, keski- ja eteläosista ja etiopiankeuhkokalaa ja sambesinkeuhkokalaa itä- ja eteläosista.
Assesos
Assessoksen vaiheista ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Se kuului Miletoksen alaisuuteen, ja on ollut klassisella kaudella 400-luvulla eaa. linnoitettu noin kaksi metriä paksulla muurilla, jossa oli kolme tornia. Linnoituspaikkana se suojasi Miletoksen rannikkoaluetta. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Assēsios. Kirjallisissa lähteissä Assesoksen mainitsevat lähinnä Herodotos ja Stefanos Byzantionlainen.
Assessoksessa sijaitsi Athene Assessialle omistettu temppeli, joka paloi vahingossa Miletoksen ja Lyydian kuninkaan Alyattes II:n välisessä sodassa vuonna 608, 598 tai 594 eaa., lyydialaisten polttaessa miletoslaisten viljelyksiä. Myöhemmin Alyattes sairastui, ja piti tätä rangaistuksena temppelin palosta. Delfoin oraakkeli neuvoi häntä rakentamaan palaneen temppelin tilalle uuden, mutta hän rakennuttikin paikalle kaksi temppeliä. Temppelin paikka on löydetty, ja rakennus vaikuttaa tuhoutuneen uudestaan persialaisten hyökkäyksessä vuonna 494 eaa.
Afrikankeuhkokalat
Anatomia
thumb|left|250px|Kuva kongonkeuhkokalan keuhkoista Ruumiinmuodoltaan afrikankeuhkokaloihin kuuluvat lajit ovat pitkulaisia. Suurin laji etiopiankeuhkokala voi kasvaa 180 cm pitkäksi, muut jäävät noin metrin mittaisiksi. Koiraat ovat kookkaampia kuin naaraat. Uimarakoista on kehittynyt kaksi keuhkoa, joilla ne ottavat tarvitsemansa hapen ilmasta. Lajien rinta ja vatsaevät ovat pitkät ja ohuet.
Elintavat
Afrikankeuhkokalat elävät makeissa vesissä, kuten hitaasti virtaavissa joissa ja soilla. Kuivan kauden ajaksi ne kaivautuvat pohjamutiin, kehittävät kuivumisen estävän limakerroksen ympärilleen ja niiden aineenvaihdunta hidastuu. Näin ne viettävät yleensä 8–9 kuukautta, mutta etiopiankeuhkokalan tiedetään selvinneen tässä tilassa laboratorio-olosuhteissa jopa neljä vuotta.
Kalojen lisääntymiskausi on sadekaudella. Koiras kaivaa onkalon, jonne naaras laskee mätinsä ja koiras vartioi sitä. Kuoriutuessaan poikasilla on ulkoiset kidukset, jotka surkastuvat, kun poikaset kasvavat. Kalojen ravintoa ovat pienemmät kalat ja vedessä elävät hyönteiset, nilviäiset ja äyriäiset.
Aleksi Rantala
Aleksi Rantala (s. 25. elokuuta 1978 Turku) on suomalainen jääkiekkotuomari. Rantala tuomitsee pääsääntöisesti Liiga:ssa päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2003-2004.
Kansainvälisellä uralla hän on toiminut tuomarina mm. MM-kilpailuissa 2014-2015 ja 2018, 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 ja ollut tuomarina Japanissa ja Etelä-Koreassa.
Rantala oli ensimmäinen täyspäiväinen ulkomaalainen ammattilaistuomari SHL:ssä Ruotsissa. Nykyisin Rantala kuuluu Liigan ammattituomariryhmään.
Raimo Meltti
Meltti suoritti teatteritutkinnon Teatterikorkeakoulun korkeakouluosastolla 1964–1967 ja hän opiskeli myös taidehistoriaa, kirjallisuutta ja kieliä Helsingin yliopistossa.
Meltti toimi Kansallisteatterissa dramaturgina 1967–1973 ja hän oli Teatterikorkeakoulun opettajana 1968–1969 sekä Teatteriohjaajien Liiton sihteerinä 1968–1970.
Meltti teki käsikirjoituksia tv- ja radio-ohjelmiin ja hän oli muun muassa Montreux’ssä palkitun Ällitälli-ohjelman yhtenä käsikirjoittajana. Hän teki myös freelancerina radio-ohjelmia Yleisradion Radio 1:n yhteiskunnalliselle toimitukselle vuosina 1979–1986. Lisäksi Meltti toimi muun muassa ohjaajana harrastajateattereissa ja oli näyttelijänä espoolaisessa Hyökyvuoren teatterissa vuodesta 2001 alkaen.
Merifenkoli
Merifenkoli (Crithmum maritimum) on sarjakukkaiskasvi jota esiintyy Euroopassa Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla. Se on monivuotinen matalakasvuinen ruoho, jonka lehdet ovat lehdykkäisiä ja lehdykät kolmiliuskaisia. Sarjakukinto koostuu tavallisesti yli 20 pikkusarjasta. Kukat ovat pieniä, teriöt vaaleankeltaisia. Hedelmät ovat kolmesta viiteen millimetriä pitkiä, soikeita, keltaruskeita ja matalaharjuisia.
Latmos
Latmos voi viitata seuraaviin:
ICC-profiili
ICC-profiili on kuvatuotannossa käytettävän laitteen mitattu värintoistokyky, laiteprofiili. Kaikkien kuvatuotannossa käytettävien laitteiden laiteprofiilit ovat yksilöllisiä. Jokainen laite toistaa värit omalla tavallaan. ICC-profiilia käytettäessä värit toistuvat kunkin laitteen suurimmalla värintoistokyvyllä, mahdollisimman samanlaisena tuotantoketjun jokaisessa laitteessa.
Laiteprofiilin ansiosta voidaan – kuvankäsittelyn aikana ja julkaisua taitettaessa – nähdä varsin luotettavasti, miltä lehteen painettu kuva lopulta näyttää. Painotuotanto voidaan toteuttaa laitteistoriippumattomasti. Kuvatun kohteen tai skannatun kuvan värit säilyvät muuttumattomina kaikissa työvaiheissa. ICC-profiili helpottaa painotuotteiden värinhallintaa.
Toivo Koljonen
Tausta ja ensimmäiset rikokset
Toivo Koljonen syntyi vähävaraisen perheen poikana Lahdessa, ja hänen isänsä oli ammatiltaan lämmittäjä. Vanhempiensa erottua Toivo joutui ottamaan vastuun elämästään ja toimeentulostaan vain 13-vuotiaana. Poikavuosinaan hän hankki lantin sieltä, toisen täältä erilaisilla pienillä palveluksilla ja osittain näpistämällä. Nuoruudessaan Koljonen oli elättänyt itsensä sekalaisilla töillä Etelä-Suomea kierrellen ja tänä aikana hän oli tehnyt useita pieniä rikoksia. Yksi hänen lyhytaikaisista työpaikoistaan sijaitsi Nurmijärven pitäjässä, jonka eteläosassa Klaukkalan kylässä oli vuonna 1899 kirvesmurhaaja Karl Malmelin toteuttanut seitsemän henkeä vaatineen hirmutyönsä, mistä kerrotaan jopa Koljosenkin kuulleen. Parinkymmenen vuoden iässä Koljonen päätyi Helsinkiin, jossa hän kokeili maalarin ammattia. 1930-luvun lopulla hän solmi erään kotiapulaisen kanssa lyhytaikaiseksi jääneen avioliiton, josta syntyi kaksi lasta. Vaimon hakema avioero Koljosesta tuli voimaan syksyllä 1942, ja lapset lähetettiin jatkosodan aikana Ruotsiin.
Syyskuussa 1938 Koljonen tuomittiin Espoon kihlakunnanoikeudessa kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen ”vaikeata vähäisemmän” ruumiinvamman tuottamisesta. Syksyllä 1936 tapahtuneen pahoinpitelyn uhrina oli ollut nuori nainen. Koljonen valitti tuomiostaan hovioikeuteen, joka kuitenkin piti tuomion ennallaan, ja Koljonen kärsi rangaistuksensa Kakolan vankilassa Turussa kevättalvella 1939.
Koljonen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 11:n eli niin kutsutun Ässärykmentin riveissä Karjalankannaksella. Välirauhan aikana syksyllä 1940 Koljonen lyöttäytyi yhteen muutaman muun miehen kanssa, ja joukkio suoritti useita polttoainevarkauksia. Varastettu bensiini, joka oli sota-aikana tiukasti säännöstelty hyödyke, myytiin helsinkiläisille autonomistajille. Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Koljosen vuonna 1941 useista varkauksista ja ampuma-aserikoksesta neljäksi vuodeksi ja kymmeneksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen.
Pako ja veriteko
thumb|Surmattujen hautajaiset 4. huhtikuuta 1943. Koljonen aloitti saamansa rangaistuksen kärsimisen Riihimäen keskusvankilassa, josta hänet siirrettiin syyskuussa 1942 Huittisten varavankilaan. Varavankilan johtaja kertoi myöhemmin kuulusteluissa Koljosen olleen luonteeltaan varsin tasapainoinen vanki, jonka käytös ei ollut koskaan antanut aihetta huomautuksiin. Vastaavanlaisen lausunnon antoi myös päivittäin vankien kanssa tekemisiin joutunut vartiopäällikkö, joka oli todennut Koljosen olleen rauhallinen ja vankilan henkilökuntaa kohtaan "poikkeuksellisen mukautuvainen ja taipuisa". Ennen pitkää Koljonen alkoi kuitenkin suunnitella pakoa ja onnistui lopulta 15. maaliskuuta 1943 karkaamaan lähellä Huittisten ja Köyliön rajaa sijainneelta vankilan metsätyömaalta saatuaan avukseen kaksi vankitoveriaan, jotka olivat juuri pääsemässä ehdonalaiseen vapauteen. Nämä lupasivat hankkia hänelle muonaa, tupakkaa ja siviilivaatteet. Toimitettuaan kokoon haalimansa tavarat Koljosen kanssa sopimaansa kätköpaikkaan he matkustivat kotipaikkakunnilleen Pohjanmaalle, jossa heidät oli määrätty ilmoittautumaan työvelvollisiksi sikäläisessä suojeluskuntapiirissä.
Kun Koljosen pako havaittiin, tämä oli ehtinyt saada jo pitkän etumatkan ja onnistui eksyttämään takaa-ajajansa. Koljosta koskenut etsintäkuulutus luettiin Suomen Tietotoimiston radiouutisissa vielä saman päivän iltana. Illalla noin kello 21 Koljonen pyrki sisälle erääseen lähellä vankilaa sijainneeseen mökkiin, jossa yksin asunut iäkäs nainen ajoi hänet pakoon. Nainen kävi heti tämän jälkeen vankilassa kertomassa ovellaan käyneestä karkurista, jolloin vankilan johtaja lähetti kaksi vartijaa ajamaan polkupyörillä Lauttakylän suuntaan, jonne karkurin oletettiin olevan matkalla. Seuraavana päivänä nainen huomasi, että hänen puuvajastaan oli kadonnut kirves. Melko harmittomaksi arvioidun vangin karkaamisesta ei oltu suuremmin huolestuneita, koska sota-aikana kateissa oli myös metsäkaartilaisia ja paljon vaarallisempia vihollisen desantteja.
Samoiltuaan pari päivää pitkin Huittisten, Kokemäen ja Kauvatsan rajaseudun metsiä ja soita Koljonen tunkeutui varhain aamulla 17. maaliskuuta nälissään ja viluisena Karhiniemessä sijainneeseen Hakasen taloon. Talon isäntä Kalle Hakanen oli radion välityksellä kuullut varavankilasta karanneesta vangista ja oli edellisenä iltana ajanut yösijaa pyytämään tulleen Koljosen pakosalle tunnistettuaan tämän. Edellisestä käyntipaikastaan varastamallaan kirveellä aseistautuneena Koljonen meni talon keittiöön ja otti orresta leipiä, kun huoneeseen saapunut isäntä Kalle Hakanen yllätti Koljosen. Koljonen surmasi Hakasen sekä lyhyen kamppailun jälkeen myös perheen emännän Anna Hakasen. Seuraavaksi Koljonen hyökkäsi navetassa työskennelleen perheen tyttären Anna Hakasen kimppuun tappaen myös hänet. Taloon palattuaan Koljonen löi kirveellä hengiltä vielä vuoteissaan itkeneet 6- ja 11-vuotiaat lapset. Koljosen poistuessa talosta häntä vastaan tuli ulko-ovella naapuritalosta paikalle saapunut Anna Mäkinen, jonka Koljonen niin ikään surmasi kirveellään. Hakasen perheestä jäi henkiin ainoastaan sodassa ollut 18-vuotias vanhin poika, jonka tieto surmatyöstä tavoitti Itä-Karjalan Karhumäessä. Hänet vapautettiin rintamapalveluksesta. Veriteko oli seuraavana päivänä sanomalehtien etusivun uutinen; Aamulehti julisti jo 18. maaliskuuta Koljosen epäillyksi. Tapauksen herättämää kohua kuvasi, että surmatyön uhrien hautajaisiin osallistui noin 4 000 ihmistä eri puolilta Suomea, suurimmaksi osaksi Hakasen perheelle tuntemattomia. Surmatyön jälkeen Koljonen pakeni paikalta varastamallaan polkupyörällä Vammalan kautta Tampereelle ja edelleen erään siellä tapaamansa miehen kanssa Valkeakoskelle. Polkupyörän hän myi matkansa varrella Tyrväällä. Koljosen etsintöihin komennettiin kaikki Huittisten ja lähikuntien poliisit ja suojeluskuntalaiset, jotka eivät olleet rintamalla. Etsintäkuulutus Koljosesta julkaistiin ainakin Aamulehdessä, Turun Sanomissa ja Satakunnan Kansassa, ja Koljosen pidätykseen johtavasta vihjeestä luvattiin palkkio. Havaintoja Koljosen tuntomerkkeihin sopivista henkilöistä tuli runsaasti eri puolilta Lounais-Suomea, mutta ne eivät johtaneet tuloksiin.
Koljosen pakomatka ehti kestää lähes kaksi viikkoa, kunnes se päättyi hänen kannaltaan onnettoman sattuman seurauksena. Poliisin ja suojeluskuntalaisten partio oli maaliskuun lopulla etsimässä erästä sotilaskarkuria, jonka arveltiin piileskelevän Sääksmäen syrjäisellä metsäseudulla. Tässä tarkoituksessa partio tuli poikenneeksi erääseen Viranmaan kylän lähistöllä sijainneeseen mökkiin, josta se tapasi Koljosen ja pidätti hänet.
Pidätyksen jälkeen Koljonen kuljetettiin Valkeakosken poliisiaseman kautta vahvassa poliisisaattueessa Huittisiin. Surma-aseena käytetty kirves löytyi tekopaikalta lantatunkiosta, johon Koljonen oli sen piilottanut. Kuulusteluissa Koljonen ei pystynyt kertomaan teolleen motiivia. Kuulustelujen ja rikospaikalla tehtyjen tutkimusten jälkeen Koljonen passitettiin Kakolan vankilaan Turkuun odottamaan oikeudenkäyntiä.
Oikeudenkäynti, tuomio ja teloitus
Koljosen tekemiä rikoksia käsiteltiin Huittisten välikäräjillä 19. huhtikuuta 1943, ja istunto kesti peräti 12 tuntia. Oikeuden puheenjohtajana toimi Tyrvään kihlakunnantuomari Juho Ilmari Saloheimo ja syyttäjänä Turun hovioikeuden valtionsyyttäjä Arvid Planting. Todistajina kuultiin 31 henkilöä, jotka olivat olleet tekemisissä Koljosen kanssa jollain tapaa tapahtumiin liittyen. Asianomistajina korvauksia vaativat ainoana Hakasen perheestä eloon jäänyt poika ja Anna Mäkisen veli. Koljonen tuomittiin rikoksen uusijana tehdystä karkaamisesta vuodeksi vankeuteen, törkeästä varkaudesta vuodeksi kuritushuoneeseen sekä kuudesta murhasta, joista kaksi oli tehty samalla teolla ryöstöntapaisen varkauden ja säännöstelymääräysten rikkomisen kanssa, kustakin kuolemaan (voimassa ollut sotatila mahdollisti kuolemanrangaistuksen) ja menettämään kansalaisluottamuksensa ainiaaksi. Lisäksi Koljonen määrättiin maksamaan erilaisia korvauksia 22 000 markkaa. Koljosen katsottiin toimineen täydessä ymmärryksessä. Huittisten varavankilan johtaja ja Huittisten piirilääkäri kiistivät jyrkästi julkisuudessa liikkuneet epäilyt Koljosen mielenvikaisuudesta. Oikeuden päätöksessä surmatyötä pidettiin erityisen raakana ja julmana sen tekotavan ja uhrien määrän vuoksi ja siksi, että uhreista kaksi oli lapsia. Tuomion ankaruuteen vaikutti osaltaan myös teon paikkakunnalla aiheuttama kiihtynyt mieliala. Oikeus hylkäsi syyttäjän vaatimuksesta Koljosen anomuksen pääsystä mielentilatutkimukseen. Hovioikeus ja korkein oikeus eivät muuttaneet tuomiota, ja sattumoisin Huittisista kotoisin ollut presidentti Risto Ryti hylkäsi Koljosen armahdusanomuksen. Turunmaan suojeluskuntapiiri määrättiin panemaan kuolemanrangaistus täytäntöön.
Koljosen pakoa avustaneet kaksi vankia menettivät ehdonalaisen vapautensa, minkä lisäksi heistä toinen tuomittiin seitsemäksi ja toinen kahdeksi kuukaudeksi vankeuteen. Heidän osuutensa oli paljastunut kuulusteltaessa paikkakuntalaisia, jotka olivat myyneet ja luovuttaneet heille Koljosen haluamia tavaroita. Molemmat olivat todistettavasti olleet surmatöiden tapahtuessa kotipaikkakunnillaan Pohjanmaalla, eikä heidän siten voitu osoittaa olleen edes välillisesti osallisia niihin. Toinen heistä oli otettu kiinni heti, kun oli tullut tieto Koljosen karkaamisesta. Ainoiksi rikosnimikkeeksi heidän osaltaan jäivät Koljosen paon avustaminen ja ehdonalaismääräysten rikkominen. Vanginvartija, jonka ryhmään Koljonen oli vankilan työmaalta karatessaan kuulunut, sai Huittisten varavankilan johtokunnalta ankaran huomautuksen ”ainakin ymmärtämättömyydestä ellei huolimattomuudesta johtuneesta erheestä”. Koljonen ammuttiin lokakuussa 1943 nykyisin Turun kaupunkiin kuuluvassa Maarian kunnassa sijainneella Kärsämäen ampumaradalla. Teloituksen suoritti Turunmaan suojeluskuntapiirin teloituskomppania. Todistajina olivat virkansa puolesta Kärsämäen varuskunnan komendantti ja lääkintäupseeri, suojeluskuntapiirin oikeusupseeri ja Turun maistraatin edustaja. Samalla kerralla ammuttiin myös kaksi puna-armeijan desanttia, jotka olivat jääneet kiinni Halikossa saman vuoden maaliskuussa ja jotka sotaoikeus oli tuominnut vakoilusta kuolemaan.
Teloituksen jälkeen Koljosen äiti kävi noutamassa poikansa vähäisen omaisuuden Kakolan vankilasta ja teki anomuksen tämän ruumiin siirtämiseksi Espoon hautausmaalle. Anomuksen kohtaloa ei tiedetä.
P. J. Tynkkynen sepitti tapauksesta arkkiveisun otsikolla ”Suru-Säkeitä Huittisten joukkomurhasta”.
Oikeustieteen tohtori Jukka Lindstedtin mukaan henkirikoksista langetettiin Suomessa vuosina 1939–1946 kaikkiaan 42 kuolemantuomiota, ja osasyynä ne vaikuttivat kuuteen muuhun tuomioon. Näistä pantiin täytäntöön kuitenkin vain 13, mikä oli melko vähän verrattuna vakoojiin, tuhotöiden tekijöihin ja maanalaisiin kommunisteihin (noin 30), karkureihin (vajaat sata) ja desantteihin (yli 400). Teloitetuista 13 henkirikoksen tekijästä kahdeksan oli Suomen ja viisi Neuvostoliiton kansalaisia. Hieman Koljosen tekoa muistuttanut tapaus oli ryöstömurhasta kuolemaan tuomitun sotamies Eetu Peltosen rikos; Peltonen ampui 12. helmikuuta 1944 Muolaan Jaarilassa konepistoolilla kauppias Väinö Närväsen, tämän vaimon ja äidin sekä poltti heidän kauppa- ja asuintalonsa.
Jälkimaine
Vuonna 2015 ilmestyi historiantutkija Teemu Keskisarjan kirjoittama Koljosesta kertova kirja Kirves – Toivo Harald Koljosen rikos ja rangaistus. Keskisarjan mukaan Koljonen ja hänen tekonsa hävisivät tapauksen ylivertaisesta raakuudesta huolimatta nopeasti kansakunnan yhteisestä muistista, toisin kuin myöhemmät Kyllikki Saaren murha tai telttailleiden nuorten puukotukset Tulilahdella ja Bodominjärvellä. Keskisarjan mukaan tapauksen painoi unohduksiin sota, joka oli muistojen vangitsijana täysin ylivoimainen kilpailija. Koljosen teoista ei jäänyt mitään jälkiä myöskään kaunokirjallisuuteen tai elokuvaan. Keskisarjan sanoin Koljonen ”poistui kirveineen päivineen siihen nieluun, josta oli lähtöisinkin”.
Koljosen surmatyön ympärillä pyörinyt julkisuusmylly loppui miltei heti Koljosen saatua tuomionsa. Hänen teloitustaan hädin tuskin huomioitiin valtakunnallisissa sanomalehdissä; edes Huittisissa se ei noussut kyseisen päivän tärkeimmäksi rikosuutiseksi, sillä Lauttakylän Sanomien etusivun pääuutinen kertoi tapauksesta, jossa muuan sotainvalidi oli ampunut isänsä. Huittislaisten mielissä Koljosen surmatyöt kylläkin pysyivät pitkään, ja monien paikkakuntalaisten oli vielä vuosikymmeniä myöhemmin hyvin vaikeaa, jopa mahdotonta suhtautua luontevasti saman, sinänsä yleisen sukunimen kantajiin.
Jekaterina Jurjeva
Jekaterina Valerjevna Jurjeva (, s. 11. kesäkuuta 1983 Tšaikovski, Perm) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Östersundin MM-kilpailuissa 2008 Jurjeva nousi sprintin (7,5 km) jälkeiseltä yhdeksänneltä sijalta puhtaan ammunnan myötä hopealle takaa-ajokilpailussa 20,5 sekuntia Andrea Henkelille hävinneenä. Normaalimatkalla hän ampui niin ikään virheettömästi voittaen maailmanmestaruuden yli minuutin erolla Martina Glagowiin. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui kahden sakon myötä kolmanneksi Magdalena Neunerin ja Tora Bergerin jälkeen.
Maailmancupissa Jurjeva saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas sprinttikilpailussa Lahdessa 2. maaliskuuta 2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti normaalimatkan kilpailussa Pokljukassa 13. joulukuuta 2007.
Doping
Helmikuussa 2009 Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU kertoi Jurjevan ja kahden muun venäläisen ampumahiihtäjän jääneen kiinni dopingista kauden ensimmäisessä maailmancup-kilpailussa Östersundissa. Heidän suorituksensa maailmancup-kaudelta 2008–2009 hylättiin ja he saivat kahden vuoden kilpailukiellon.
Marras–joulukuussa 2013 ja tammikuussa 2014 Jurjeva antoi useita positiivisia dopingnäytteitä ja sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon alkaen 23.12.2013 ja myöhemmin vielä lisäksi ylimääräisen neljän vuoden kilpailukiellon alkaen 23.12.2021.
Thunderclap Newman
Thunderclap Newman oli Iso-Britanniasta Lontoosta kotoisin ollut yhtye. Kokoonpano toimi vuosina 1969–1970. Ainoa menestyskappale oli heinäkuussa 1969 Britannian listan 1. sijan saavuttanut "Something In The Air".
Kokoonpano ei aluksi ollut oikea yhtye vaan studioon nauhoitusta varten koottu ryhmä. Rumpali ja laulaja John "Speedy" Keene oli saanut sävellyksensä "Armenia City in the Sky" The Who -yhtyeen The Who Sell Out -albumille. Tehtyään kappaleen "Something in the Air" hän esitti toistuvia pyyntöjä The Who -yhtyeen Pete Townshendille saada levyttää se yhtyeen perustamalle Track-levymerkille.
Townshend pyysi studioon muusikoita, jotka olivat kitaristi Jimmy McCulloch ja kosketinsoittaja Andy "Thunderclap" Newman. Keene soitti rummut ja lauloi. Session tuotti Townshend ja hän soitti nimettömänä basso-osuudet nauhoituksessa. Kokoonpano nimettiin kosketinsoittajan lisänimen mukaan.
"Something In The Air" nousi yllättävästi Iso-Britannian single-myyntilistojen ykköseksi heinäkuussa 1969. Yhdysvalloissa se nousi sijalle 37. Esiintymisiä varten kokoonpanoon otettiin basisti Jim Avery sekä rumpali Jack McCulloch. Townshend tunsi McCullochin veljekset näiden One In A Million -yhtyeen oltua The Who-yhtyeen konserttien avaajana. Speedy Keene siirtyi laulajaksi.
Yhtye ei kuitenkaan hioutunut kunnolla yhteen ja konsertit eivät onnistuneet parhaalla tavalla. Hittikappaletta ei myöskään osattu hyödyntää oikein. Thunderclap Newman teki albumin Hollywood Dream, jonka materiaalin sävelsi suurelta osin Keene. Yhtye hajosi 1970.
"Something In The Air" on ollut elokuvissa The Magic Christian ja Strawberry Statement.
Karjalantuhkapensas
Karjalantuhkapensas (Cotoneaster antoninae) on ruusukasveihin kuuluva matala pensaslaji. Sitä käytetään koristekasvina.
Levinneisyys
Karjalantuhkapensasta esiintyy Pohjois-Venäjällä Karjalan tasavallasta ja Kuolan niemimaalta Uralin vuoristoon. Levinneisyysalue Karjalasta Uralille on yhtenäinen. Osaksi samalla alueella esiintyy myös lähilaji kuolantuhkapensas (Cotoneaster cinnabarinus).
Karjalantuhkapensas on harvinainen kasvi Laatokan Karjalassa, missä lähes kaikki alueen luontaiset tuhkapensaat ovat tätä lajia. Se kasvaa tyypillisesti Laatokan pohjoisrannikon riuttavuorilla, jyrkästi järveen putoavien vuorten rinteiden kalkkikallioilla. Suomalaisten kasvitieteilijöiden tutkiessa aktiivisesti Laatokan Karjalan aluetta 1800-luvun lopusta 1940-luvulle asti sitä löytyi Lahdenpohjan, Sortavalan, Pitkärannan ja Kurkijoen alueilta. Vielä 1990-luvulla karjalantuhkapensas löydettiin joiltain vanhoilta paikoilta kuten Sortavalan Rauskunvuorelta ja Haukkariutalta.
Lake Chabot
Lake Chabot on tekojärvi Castro Valleyssä Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Järven pinta-ala on 1,3 km². Sillä sijaitsee vain yksi saari.
Lake Chabot rakennettiin vuosina 1874–1875 patoamalla San Leandro Creek. Järvi oli suljettu vapaa-ajan toiminnalta 91 vuoden ajaksi, kunnes 1960-luvulla se avattiin valvotulle virkistystoiminnalle. Uiminen järvessä on kielletty edelleen ja kalastettavien kalojen syömistä suositellaan rajoitettavaksi elohopea ja PCB-pitoisuuksien vuoksi.
Petri Tuomisto
Petri Tuomisto (s. 14. maaliskuuta 1971) on suomalainen jääkiekkotuomari. Tuomisto tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan kaudella 2005–2006 linjatuomariksi, mutta siirtyi 2009–2010 päätuomariksi.
Pelaajana Tuomisto on Porin Ässien kasvatti. Hän pelasi yhden kauden ajan Ässien A-junioriessa ennen lähtöään Alaskaan opiskelemaan ja pelaamaan yliopistokiekkoa. Neljän Alaskassa vietetyn vuoden jälkeen Tuomisto palasi takaisin Suomeen ja pelasi kaudella 1996–1997 seitsemän ottelua Ässien liigajoukkueessa ja kolme ottelua TuTon divari-joukkueessa. Seuraavan kauden Tuomisto pelasi I divisioonaa Kokkolassa Hermeksen joukkueessa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi vuotta Ranskassa ja lopetti sitten uransa pelaajana ja siirtyi erotuomariksi.
Tuomiston poika Antti pelaa myös jääkiekkoa Ässien A-junioreissa.
Lapinrinne
Lapinrinne on alue Korkalovaaran kaupunginosassa Rovaniemen kaupungissa Lapin läänissä. Lapinrinne on pääosin omakotitaloaluetta, joka on rakennettu suurimmaksi osaksi 1980-luvulla. Lapinrinne sijoittuu Korkalovaaran pohjoisrinteelle, ja sitä reunustavat etelässä Rakkatie, idässä Kairatie sekä pohjoisessa kantatie 79. Kantatien ja Myllypuron väliin jäävää aluetta kutsutaan Ahokankaaksi. Lapinrinteen viereisiä alueita ovat mm. Vennivaara, Ylikylä ja Sahanperä.
Lapinrinteeltä löytyy entinen Lapin Ammattiopiston toimipiste jossa toimii nykyisin mm. Monitoimikeittiö sekä Vaaralammen koulu, K-Market, päiväkoti sekä Ravintola Kairakrouvi.
Rovaniemen keskustasta Lapinrinteelle kulkee paikallisliikenteen bussilinja numero 3.
Ioniapolis
Ioniapolis (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Miletoksen poliksen alueella eli Milesiassa nykyisessä Muğlan maakunnan Pınarcık Yaylassa (Mersinet İskelesi).
Ioniapolis oli Miletoksen alaisuuteen kuulunut satamakaupunki, joka sijaitsi antiikin aikaisen, sittemmin täyttyneen Latmoksenlahden etelärannalla itään Miletoksesta. Kaupunki on ollut olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin, mutta sen olemassaolo jo arkaaisella ja klassisella kaudella ei ole varmaa. Ioniapoliin lähellä oli marmorilouhoksia, joiden kiviä käytettiin Didyman Apollonin temppelin rakentamiseen. Muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään.
Anju Bobby George
Anju Bobby George (s. 19. huhtikuuta 1977 Changanasseri, Keral) on intialainen pituushyppääjä.
Vuonna 2002 George sijoittui pronssille Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa tuloksella 649, ja voitti kultaa Aasian kisoissa Busassa, missä hän oli kolmiloikassa neljäs. Seuraavana vuonna hän sijoittui Birminghamin MM-hallikisoissa seitsemänneksi, ja samana kesänä saavutti Intian ensimmäisen yleisurheilun MM-kisojen mitalin hypättyään pronssille Pariisin MM-kisoissa tuloksella 670.
2004 Ateenan olympialaisissa George hyppäsi ennätyksensä 683 ja sijoittui Marion Jonesin dopinghylkäyksen jälkeen viidenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui Tatjana Kotovan dopinghylkäyksen jälkeen neljänneksi tuloksella 666. Myöhemmin syksyllä Aasian mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa samalla tuloksella ja oli alun perin toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa hypättyään 675, mutta nousi voittajaksi Kotovan dopinghylkäyksen jälkeen. 2006 helmikuussa Pattayalla pidetyissä Aasian hallimestaruuskisoissa hän oli hopealla, mutta kuukautta myöhemmin Moskovan MM-hallikisoissa hän ei selviytynyt loppukilpailuun. Melbournen kansainyhteisön kisoissa hän oli kuudes tuloksella 654. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli yhdeksäs tuloksella 653.
Anju Bobby Georgen ennätys pituushypyssä on Ateenan olympialaisissa hypätty 683. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on 13,67. Hän on 177 senttimetriä pitkä ja painaa 62 kilogrammaa.
Tenavatuokio
Tenavatuokio oli vuosina 1968–1974 Yle TV2:lla esitetty lastenohjelma, joka perustui brittiläisen Talbot TV:n formaattiin Romper Room. Makasiiniohjelman rekvisiitta ja käsikirjoitus tulivat Englannista. Käsikirjoitus muokattiin Suomen oloihin sopivammaksi. Romper Room oli alun perin yhdysvaltalainen formaatti, jota alettiin esittää 1950-luvulla.
Tenavatuokiota lähetettiin keväällä ja syksyllä kolmasti viikossa ja kesällä kerran viikossa. Ohjelman ensimmäisestä juontajasta "Arja-tädistä" (oik. Arja Virtanen) tuli suosittu myös isien keskuudessa. Tenavatuokiossa leikittiin, laulettiin ja askarreltiin. Keväällä 1973 juontajaksi vaihtui Maija Salo, ja viimeisellä tuotantokaudella, keväällä 1974 tehtävää hoiti Sinikka Haataja. Syksyllä 1974 Yle luopui englantilaisesta formaatista ja Tenavatuokion korvasivat omatuotanteiset lastenohjelmat Minimaa, Kuperkeikka ja Nyt kerrotaan.
TY.O
TY.O on Taio Cruzin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2011 Island Recordsin kautta. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Hangover", "Troublemaker" ja "There She Goes". Albumia ovat olleet tuottamassa muun muassa Steve Angello ja David Guetta.
Sierpinskin luku
Lukuteoriassa Sierpinskin luku tarkoittaa sellaista paritonta luonnollista lukua k, jolle pätee, että kaikki kokonaisluvut muotoa k × 2n + 1 ovat yhdistettyjä lukuja (siis eivät ole alkulukuja) kaikilla n:n arvoilla.
Toisin sanoen k:n ollessa Sierpinskin luku kaikki joukon
alkiot ovat yhdistettyjä lukuja. Joukon lukuja, kun k on pariton ja k < 2^n, kutsutaan Prothin luvuiksi.
Vuonna 1960 Wacław Sierpiński, jonka mukaan Sierpinskin luku on nimetty, todisti, että on olemassa äärettömän monta paritonta kokonaislukua k, jotka eivät tuota alkulukuja.
Sierpinskin ongelma
Sierpinskin ongelma kysyy, mikä on pienin Sierpinskin luku. Vuonna 1962 John Selfridge todisti, että 78 557 on Sierpinskin luku. Hän julkisti (mutta ei todistanut) Selfridgen konjektuurin, jonka mukaan 78 557 olisi pienin Sierpinskin luku ja siten siis vastaus Sierpinskin ongelmaan. Internetissä toimiva hajautetun laskennan projekti Seventeen or Bust etsii pienintä mahdollista Sierpinskin lukua ja pyrkii todistamaan Sierpinskin ongelmaa. Lokakuussa 2009 on jäljellä enää kuusi ehdokasta mahdollisiksi 78 557:ää pienemmiksi Sierpinskin luvuiksi: 10 223, 21 181, 22 699, 24 737, 55 459 ja 67 607.
Vesa Keränen
Vesa Keränen (s. 4. heinäkuuta 1971 Oulu) on suomalainen jääkiekkotuomari. Keränen tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2007-2008.
Tiikerin hyökkäys
Tiikerin hyökkäys (engl. Action of the Tiger) on vuonna 1957 julkaistu toimintaelokuva, joka kertoo Albaniassa olevan poliittisen vangin vapauttamisyrityksestä. Elokuvan pääosia esittävät Van Johnson, Martine Carol, Herbert Lom, Gustavo Rojo, José Nieto, Helen Haye, Anna Gerber, Anthony Dawson, Sean Connery, Yvonne Romain, Norman MacOwan, Helen Goss ja Richard Williams. Elokuvan on ohjannut Terence Young.
Tiago Machado
Tiago Machado (s. 18. lokakuuta 1985 Vila Nova de Famalicao) on portugalilainen maantiepyöräilijä, joka on menestynyt etupäässä etappikilpailuissa. Hän ajoi portugalilaisessa Carvalhelhos-Boavista-joukkueessa 2005–2006, Riberalves-Boavistassa 2007 ja Madeinox-Boavista-tallissa 2008–2009. Vuosina 2010–2011 hän edusti yhdysvaltalaista Team RadioShack -joukkuetta, 2012–2013 yhdysvaltalais-luxemburgilaista RadioShack-Nissan-Trek / RadioShack-Leopard-Trekiä, 2014 saksalaista Team NetApp-Enduraa, 2015−2018 venäläistä Katjušaa ja vuodesta 2019 alkaen portugalilaista Sporting CP/Taviraa.
Saavutuksia
Lähde: Cycling Archives
Turvarajakytkin
Turvarajakytkin on sähkömekaaninen rajakytkin, jota käytetään koneiden turvajärjestelyissä koneen tai sen osan pysäyttämiseen saattamalla se virrattomaksi avattaessa esim. koneen tai laitteen luukkua tai turvaporttia. Turvarajakytkimen tulee olla vikaturvallinen ja sillä täytyy olla tarkastuslaitosten hyväksyntä. Tyypillisiä käyttökohteita ovat mikroaaltouuni ja teollisuuden koneet. Turvakytkimissä on tyypillistä rakenne, jossa turvarajaan ei voida helposti vaikuttaa oven tai luukun ollessa avoimena. Turvallisuustasoa voidaan parantaa kahdentamalla turvarajakytkin.
Erkki Peuranen
Erkki Olavi Peuranen (21. huhtikuuta 1939 Jyväskylä – 19. helmikuuta 2006 Jyväskylä ) oli suomalainen venäjän kielen ja kirjallisuuden professori ja runoilija. Hänet tunnettiin erityisesti Aleksandr Puškinin tuotannon asiantuntijana.
Peuranen 1973 väitteli Moskovan yliopistossa Aleksandr Puškinin myöhäislyriikasta ja valmistui filosofian tohtoriksi myös Helsingin yliopistosta. Hän toimi Jyväskylän yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden vt. professorina vuosina 1976–1982 ja professorina 1983–2004. Hän oli vuodesta 1991 Venäjän tiedeakatemian filologisten tieteiden kunniatohtori ja akatemian historiallis-kielitieteellisen osaston ulkomainen jäsen vuodesta 2003.
Peuranen oli Säynätsalon kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja SKDL:n kunnanvaltuutettuna 1985–1992.
Jari Leppäalho
Jari Leppäalho (s. 15. elokuuta 1981) on tamperelainen jääkiekkotuomari. Leppäalho tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2009-2010.
Hänet valittiin vuonna 2009 Mestiksen parhaaksi tuomariksi.
Chang Lan sola
thumb|Chang Lan sola Chang La (, ’pohjoinen sola’) on jäätikköinen sola Changtsen ja Mount Everestin (Chomolangma) välissä Tiibetissä. Sola on 7 020 metrin korkeudella merenpinnasta.
George Mallory ja Guy Bullock kiipesivät ensimmäisinä Pohjoissolan kamaralle syyskuussa 1921 kartoittaessaan mahdollista reittiä maailman korkeimman vuoren huipulle. Kaikki myöhemmät retkikunnat 1920- ja 1930-luvuilla käyttivät samaa reittiä yrityksissään valloittaa Mount Everest. Vuoren 1953 valloittaneet Sir Edmund Hillary ja sherpa Tenzing Norgay lähestyivät vuorta toisesta suunnasta Nepalin puolelta, koska Kiina oli sulkenut Tiibetin ulkomaalaisilta 1950.
Trevor Lewis
Trevor Lewis (s. 8. tammikuuta 1987 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Los Angeles Kingsissä. Hän on Kingsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2006. Lewis on voittanut Kingsin paidassa kaksi Stanley Cupia vuosina 2012 ja 2014.
Ura
Los Angeles Kings varasi Lewisin NHL:ään numerolla 17 varaustilaisuudessa 2006. 16. heinäkuuta 2006 Kings teki Lewisin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän pelasi suurimman osan kaudesta OHL-joukkue Owen Sound Attackissa ennen siirtymistään Kingsin farmiseura Manchester Monarchsiin, jossa pelasi kauden loppuun asti esiintyen kahdeksassa ottelussa.
Lewis teki Kingsin kanssa 15. heinäkuuta 2011 kaksivuotisen sopimuksen, josta sai 1,45 miljoonaa dollaria kaudesta.
Kaudella 2011–2012 Lewis oli mukana voittamassa Stanley Cupia Kingsin kanssa. Kyseinen mestaruus oli joukkueen seurahistorian ensimmäinen. Lewis onnistui kahdesti maalinteossa kuudennessa ottelussa.
Heinäkuussa 2021 Lewis Solmi vuoden ja arvoltaan 800,000 tuhannen dollarin sopimuksen Flamesin kanssa.