cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saab 96
Saab 96 menestyi myös rallikilpailuissa. Kuuluisimpia mallia käyttäneitä kuljettajia olivat Erik Carlsson, Stig Blomqvist ja Simo Lampinen.
Ensimmäiset mallit
Saab 96 oli jatkumoa sitä edeltäneille 92- ja 93-malleille. Esimerkiksi ensimmäisten 96-mallien keulan muotoilu oli lähes identtinen 93:n kanssa. Lisäksi vuonna 1959 oli julkistettu Saab 95, joka niin ikään oli kehitetty 93:n pohjalta. Uuden auton muotoilun suunnitteli kahden aiemman mallin tapaan Sixten Sason.
280px|thumb|right|Vuoden 1960 malli. Kaksitahtimoottorin vuoksi autoissa oli vapaakytkin. Alustarakenteena oli edessä poikittaiset tukivarret ja takana U:n mallinen jäykkä heiluriakseli ja kierrejouset joka nurkassa. Vuonna 1962 eteen asennettiin turvavyöt. Seuraavan vuoden uudistus olivat ristiin jaetut kaksipiiriset jarrut.
Keulan muoto uudistui vuonna 1965. Se enteili samalla uuden moottorin tuloa, sillä kaksitahtikone alkoi jäädä nelitahtimoottorin jalkoihin monin tavoin. Virallisesti asiaa ei myönnetty, mutta uutta voimanlähdettä etsittiin kaiken aikaa.
Nelitahtimoottorin aikakausi
280px|thumb|right|Saab 96:n V4-moottori. 300px|thumb|right|Auton kromattu keula vaihtui muoviin 1974. Elokuussa 1967 työntekijöiden luottojoukko kerättiin lomien ajaksi tehtaalle töihin asentamaan ”uusia levyjarruja”, mutta todellisuudessa koko 96:n tekniikka uusittiin. Moottoriksi vaihtui Fordilta ostettu 65 hevosvoiman 1,5 litran nelitahtinen V4. Tämänkin jälkeen 900 markkaa edullisempia kaksitahtisia versioita valmistettiin V4-versioiden rinnalla niin sanottuna Shrike-nimisinä versiona, kunnes seuraavana vuonna moottorivaurioille alttiit kaksitahtikoneet jätettiin kokonaan pois. Vapaakytkin säilytettiin nelivaihteisen vaihteiston yhteydessä. Alkujärkytyksen jälkeen asiakkaat ottivat uuden moottorin positiviisesti vastaan. Lisäksi eteen oli vaihdettu levyjarrut.
Suuria muutoksia tapahtui jälleen vuonna 1968, jolloin etu- ja takalasia suurennettiin. Näin saatiin lisää näkyvyyttä ja valoisuutta matkustamoon. Vuonna 1969 keulaa uudistettiin jälleen, kun esimerkiksi etulamput vaihtuivat suorakaiteen mallisiksi. Tosin Yhdysvaltoihin suunnatut mallit varustettiin edelleen pyöreillä valoilla sikäläisten säännösten vuoksi.
Aivan 1960- ja 70-lukujen vaihteessa Saab 96 -mallia alettiin rakentaa myös Suomessa Uudenkaupungin autotehtaalla. Auton muotoilu oli ollut tuoreeltaan vanhanaikaista, mutta 1970-luvulla se nousi muotiin autosuunnittelijoiden halutessa autoistaan pyöreitä, pehmeitä ja sulavalinjaisia. Samalla vuosikymmenellä Saab 96:een tehtiin jatkuvia vuosittaisia muutoksia, kuten valomuisti, rullaturvavyöt, valonpesimet, kuljettajan istuinlämmitin, niskatuet, turvavyön merkkivalo ja joustopuskurit. Kaksikurkkuinen kaasutin pienensi kulutusta ja lisäsi tehon 68 hevosvoimaan. Tehokkain moottori oli 1700 Super -mallin 1,7-litrainen 85 hevosvoiman V4.
1970-luvun puolivälissä auto alkoi kuitenkin vaikuttaa vanhanaikaiselta, joten ulkoista olemusta pyrittiin modernisoimaan pienillä muutoksilla. Merkittävä ulkonäön uudistus tapahtui vuonna 1974, jolloin krominen keulaosa korvattiin mustalla muovilla. Pian autoon lisättiin jo aiemmin 99-mallissa esitellyt turvapuskurit. Lisäksi Ruotsin kiristyneiden saastemääräysten vuoksi tekniikkaa jouduttiin muuttamaan ympäristöystävälisempään suuntaan.
Mallin valmistus keskitettiin Suomeen vuonna 1978, jolloin 96 sai isommat vilkut ja takavalot. Auton valmistus päättyi tammikuussa 1980. Suurimpina syinä olivat mallin 1950-lukuun viittaava vanhahtavuus ja kalliit tuotantokustannukset. Viimeiset 96:t edustavat erikoissarjaa, jotka ovat väriltään akvamariinin sinisiä ja varustettu etuspoilerilla.
Autoa valmistettiin Uudessakaupungissa kaikkiaan 65 887 kappaletta. Kyseisen Saab-Valmet-tehtaan ensimmäinen auto oli nimenomaan Saab 96, joka valmistui 13. marraskuuta 1969. Se luovutettiin tasavallan presidentti Urho Kekkoselle. Auto on nykyisin näytteillä tehtaan vieressä sijaitsevassa Uudenkaupungin automuseossa.
Ominaisuudet
Saab 96:n ajo-ominaisuuksia on pidetty melko hyvinä, mutta lyhyiden joustovarojen vuoksi liike on hyppivää. Sisätilat ovat ahtaat suhteessa ulkomittoihin, mutta käännettävä takaistuin parantaa kuljetuskykyä. Vapaakytkimen ansiosta polttoaineenkulutus on kohtuullinen. Rattivaihde ja pienet ikkunat vaikuttivat vanhanaikaisilta jo 1970-luvulla.
Auto oli kokoluokassaan aikansa turvallisimpia, mikä todistettiin erilaisissa testeissä. Toisaalta on sanottu, että 96:n turvallinen maine olisi perustunut Saab 99:n turvallisuuteen ja yksittäisiin turvallisuusvarusteisiin. Folksamin turvallisuustutkimuksen perusteella 96:n kori tarjosi jo 1970-luvun kilpailijoihin verrattuna heikon suojan törmäyksissä.
Suosio
Autolla oli vakiintunut ostajakuntansa, ja esimerkiksi Suomessa malli keräsi suosiota kestävyytensä ansiosta. Sitä pidettiin myös turvallisena ja luotettavana perheautona, jota oli helppo huoltaa ja pitää kunnossa. Teknisesti 96 soveltui hyvin Pohjoismaiden olosuhteisiin, sillä siinä oli tehokas lämmityslaite, etuveto, runsas maavara ja suuret renkaat. Hinta oli suhteellisen alhainen osittain valtion verohelpotusten ansiosta. Saab 96 olikin vuosikaudet Suomen kymmenen myydyimmän automallin listalla. Autolla oli lukuisia lempinimiä, kuten kajakki, sukellusvene, rynnäkkösämpylä, porkkana, peräpuikko ja sorvi.
Maailmanlaajuisesti autoa myytiin yli 547 000 kappaletta. Se on saanut lähes vastaavan kulttimaineen kuin Citroën 2CV tai Volkswagen Kupla. On sanottu, että Saab 96:n tunnistavat myös ne, jotka eivät ole kiinnostuneet autoista.
260px|thumb|right|Saab 96 Sport -ralliauto. Nykyisin Saab 96 on maailmalla erittäin arvostettu harrasteauto.
Ralliauto
Saab 96 oli edeltäjiensä tavoin menestyksekäs ralliauto, erityisesti talvella ajettavissa kilpailuissa. Erik Carlsson voitti sillä RAC-rallin vuosina 1960, 1961 ja 1963 sekä Monte Carlo -rallin 1962 ja 1963. Stig Blomqvist voitti 96:lla Ruotsin rallin vuonna 1973, Per Eklund vuonna 1974.
Suomen kuuluisin Saab 96:aa ajanut rallikuljettaja oli Simo Lampinen, joka menestyi sillä useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Lampinen saavutti voitot Jyväskylän suurajoissa 1963, 1964 ja 1972 sekä RAC:ssä 1968. Saabilla menestyi myös Rauno Aaltonen.
Auton 1,85-litraiseksi suurennetusta V4-moottorista saatiin 1970-luvulla kilpakäytössä tehoa yli 150 hevosvoimaa.
Galleria
Galleria havainnollistaa auton ulkonäössä tapahtuneita muutoksia.
Chelsea (Manhattan)
Chelsea on kaupunginosa Manhattanilla, New Yorkissa. Se sijaitsee Midtownin länsiosassa, mutta käsitykset alueen rajoista vaihtelevat. Esimerkiksi About.com -sivuston mukaan ne ovat 15th Street etelässä, 34th Street pohjoisessa, Hudson lännessä ja Sixth Avenue idässä. New York Magazinen kiinteistönvälityspalstan mukaan Chelsea ulottuu 14th Streetiltä 29th Streetille ja Hudsonista Broadwaylle. Virallisesti on määritelty ainoastaan Chelsean historiallinen alue, jonka rajat ovat 20th Street, 22nd Street, Tenth Avenue ja Eighth Avenue. Hallinnollisesti Chelsea ja viereinen Clintonin kaupunginosa kuuluvat Manhattanin 4. hallintoalueeseen.
Chelseassa oli maatila 1750-luvulla. Sen jälkeen se on ollut kaupungin ensimmäinen teatterialue, muodikas asuinalue ja 1920- ja 1930-luvuilla vilkas punaisten lyhtyjen alue. Vielä 1980-luvulla Chelsea oli vähätuloisten asuinalue, joka oli myös seksuaalivähemmistöjen suosiossa, mutta sen jälkeen siitä on tullut taiteilijoiden ja taidegallerioiden keskuspaikka. Hotel Chelsea on boheemien taiteilijoiden maamerkki, missä ovat asuneet muun muassa William S. Burroughs ja Bob Dylan ja missä Sid tappoi Nancyn.
Manhattanin jatkuvasti pohjoiseen suuntautuvassa muuttoliikkeessä Greenwich Villagen korkeat hinnat ajoivat asukkaita 1980-luvun lopussa Chelseaan, josta monet ovat muuttaneet edelleen Hell’s Kitchenin ja Washington Heightsin alueille. Vuokratason noustessa monet toimistorakennukset ja varastot on muutettu osaketaloiksi, ja nykyään Chelseassa on paljon miljoonien dollarien arvoisia rivitaloja ja loft-asuntoja.
Chelsea on silti yhä niitä harvoja paikkoja New Yorkissa, jossa on kaikenlaisia asuntoja, vuokrakerrostaloja, yhden perheen rivitaloja ja uusia lasiseinäisiä osaketaloja, jopa samassa korttelissa. Seventh ja Ninth Avenuen välisellä alueella jotkin vuokra-asunnot ovat Manhattanin halvimpia. Historiallisella alueella on hienoja esimerkkejä 1800-luvun kaupunkiasunnoista pienten puutarhojen ja kukkivien puiden keskellä. High Linen puisto on nostanut lisää kiinteistöjen arvoa, etenkin Tenth Avenuen ja West Streetin välillä, ja West Streetin varrelle on noussut huippuarkkitehtien, kuten Frank Gehryn ja Jean Nouvelin suunnittelemia rakennuksia.
Chelsea on New Yorkin taidekeskus, jossa on satoja gallerioita. Taideyhteisö puhkesi kukkaan, kun Tenth ja Twelfth Avenueiden välisen alueen varikot, tallit ja varastot otettiin uuteen käyttöön. Yksi pioneereista oli taidesäätiö Dia, joka perusti vuonna 1987 näyttelytilan 22nd Streetille. Melkein kaikki tunnustetut ja arvostetut galleriat ovat ottaneet Chelsean tukikohdakseen, ja gallerioita on tiheässä etenkin Länsi-Chelseassa 20th ja 28th Streetin välissä. Tunnettuja ovat muun muassa Gagosianin, Matthew Marksin ja Sonnabendin galleriat.
Gösta Philip Armfelt
Gustaf (Gösta) Johan Philip Armfelt (14. huhtikuuta 1830 Pariisi, Ranska – 10. helmikuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, ranskan kielen opettaja ja ruotsiksi sekä ranskaksi kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Gösta Philip ja P-p.
Armfeltin vanhemmat olivat alikapteeni, kreivi Magnus Reinhold Armfelt ja Adelaide Gustava Aspasia Armfelt. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja opiskeli sitten eri kouluissa Turussa, Bleinsissä, Pariisissa ja Strassburgissa. Vuosina 1850–1853 Armfelt oli Th. Billingin maalauskoulun oppilaana Tukholmassa.
Armfelt toimi ranskan kielen yksityisopettajana ja hän opetti sitä myös useissa oppikouluissa Turussa, Vaasassa ja Helsingissä. Hän oli Helsingin yliopiston ranskankielen lehtorina 1871–1880.
Armfelt kirjoitti useita Suomea käsitteleviä matkaoppaita sekä ruotsin että ranskan kielellä. Hän kirjoitti myös runoja, näytelmiä ja lehtiartikkeleita.
Valtatie 24
Valtatie 24 on Päijänteen länsipuolella Lahdesta Padasjoen kautta Jämsään johtava valtatie. Tien pituus on 114 kilometriä.
Reitti
Körrin suora on mutkaisen ja mäkisen valtatie 24:n suora ja maastoltaan tasainen osuus Asikkalan kunnan etelärajalla. Kohde sijaitsee Vesivehmaan kylän Joenkulman alueella, jossa sijaitsee Vesivehmaan jenkassa mainittu Vehnämäen tila. Tieosuuden pituus on pohjoisen ja etelän välisessä suunnassa noin kaksi kilometriä. Kohteen maisemaa hallitsee Hollolan Paimelanlahdelta noin viisi kilometriä Joenkulmaan ulottuva yhtenäinen peltoaukea ja Paimelanvuori Hollolan puolella. Körrin suoralla sijaitsee motelli ja kahvila-ravintola huoltoaseman yhteydessä.
Julkinen liikenne
Valtatiellä 24 kulkee päivittäin noin kymmenen Helsingin ja Jyväskylän välistä pikavuoroa kumpaankin suuntaan.
Tiehankkeet
Lahden pohjoinen kehätie valtatien 4 ja seututien 140 välillä on suunniteltu muutettavaksi nelikaistatieksi. Hankkeessa täydennetään myös tien nykyiset eritasoliittymät ja rakennetaan yksi uusi eritasoliittymä. Hankkeella ei ole lainvoimaisia suunnitelmia, mutta se on merkitty maakuntakaavaan.
Rajaharjun kohdalle on maakuntakaavassa merkitty rakennettavaksi nelikaistainen eritasoliittymin varustettu tie, joka jatkuisi ohituskaistoin varustettuna tienä Joenkulmaan yhdystien 3131 liittymään asti.
Padasjoella kantatien 53 liittymä on suunniteltu muutettavan eritasoliittymäksi. Liittymä on tällä hetkellä nelihaaraliittymä, jonka liikenneturvallisuus on huono. Lisäksi liittymässä on paljon vasemmalle kääntyvää liikennettä liittymän yhteydessä sijaitsevan huoltoaseman vuoksi.
Kuhmoisten kohdalle on suunniteltu rakennettavaksi kaksi eritasoliittymää. Tien liikennemäärät ovat tällä hetkellä vähäiset, eikä hankkeen toteuttaminen ole todennäköistä ennen vuotta 2025.
Kuhmoisten ja Jämsän välin neljää ohituskaistaa tullaan lähivuosina pidentämään ja muuttamaan keskikaiteellisiksi.
Paineita tien parantamiseksi on esitetty myös julkisuudessa.
Kesäturilas
Kesäturilas eli kastanjaturilas (Melolontha hippocastani) on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit
Aikuinen kuoriainen on noin 24 millimetrin ja toukka 20–50 mm:n mittainen. Koiraalla on tuntosarvissa 7 liuskaa ja naaraalla 6. Se on hyvin samannäköinen kuin saksanturilas (Melolontha melolontha), jota ei kuitenkaan ole havaittu Suomessa. Kesäturilaan peitinsiipien reuna on musta ja sen takapää on pitkä, mutta ei kuitenkaan yhtä pitkä kuin saksanturilaalla. Kesäturilas muistuttaa hieman myös juhannusturilasta (Amphimallon solstitiale).
Elintavat
Lajia tavataan yleensä lehti- ja havupuilla, joiden lehtiä ja neulasia se käyttää ravinnokseen.
Kesäturilaan toukat elävät maan sisässä juuria syöden 4 tai 5 vuotta. Ne muistuttavat komposteissa eläviä sarvikuonokkaan toukkia.
Kesäturilaan luontaisia vihollisia ovat kontiainen, mäyrä, lepakot, käki, tikat, rastaat, harakka, mustavaris, naakka, sirkut, varpunen, maakiitäjäiset, isot ampiaiset ja loiskärpäset.
U Thantin rauhanpalkinto
U Thantin rauhanpalkinto on YK:n pääsihteerinä toimineen burmalaisen diplomaatin U Thantin mukaan nimetty palkinto, joka annetaan joko järjestölle tai yksityiselle henkilölle tunnustuksena rauhan edistämisestä.
Frederik Sørensen
Frederik Hillesborg Sørensen (s. 14. huhtikuuta 1992 Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa sveitsiläisseura Young Boysia lainalla saksalaisesta FC Kölnistä.
Seurajoukkueura
Sørensen liittyi Lyngbyyn vuonna 2007. Hän nousi edustusjoukkueeseen vuonna 2010 ja hänellä oli seuran kanssa vuoteen 2013 ulottuva sopimus.
Sørensen siirtyi koeajan jälkeen lainasopimuksella italialaiseen Juventukseen elokuussa 2010 ja hän kuului joukkueen edustusjoukkueeseen kaudella 2010–2011. Leandro Rinaudon ja Zdeněk Grygeran loukkaantumisten jälkeen Sørensen kutsuttiin liigaotteluun Bolognaa vastaan. Hän debytoi Serie A:ssa marraskuussa 2010 Cesenaa vastaan Giorgio Chiellinin ja Nicola Legrottaglien ollessa loukkaantuneita. Hän pelasi kauden aikana 17 Serie A -ottelua. Vuoden 2011 kesällä Sørensenin siirto Lyngbystä Juventukseen vakinaistettiin 500 000 eurolla. Juventus myi kuitenkin puolet Sørensenin pelaajaoikeuksista Bolognaan ja myi tämän samaan seuraan 2,5 miljoonalla eurolla tammikuussa 2012. Hän pelasi Bolognassa 2,5 kauden aikana 42 Serie A -ottelua, joissa teki kaksi maalia.
Sørensen palasi Juventukseen 800 000 eurolla kesällä 2014. Hän pelasi seuraavalla kaudella lainalla Hellas Veronassa kymmenen Italian pääsarjaottelua. Kesästä 2015 alkaen Sørensen on edustanut saksalaisseura FC Kölniä, jonne hän siirtyi 1,78 miljoonalla eurolla. Hän on pelannut seurassa 81 ottelua Bundesliigassa, viisi peliä 2. Bundesliigassa ja neljä Eurooppa-liigassa. Kauden 2019–2020 hän pelaa lainalla sveitsiläisessä Young Boysissa.
Maajoukkueura
Sørensen on pelannut Tanskan eri juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi yhdessä ottelussa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Tanskan A-maajoukkueessa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kesäkuussa 2017 pelatussa ystävyysottelussa Saksaa vastaan.
Hermopeli
Hermopeli oli visailuohjelma, jota esitettiin Nelosella vuosina 2003–2004. Se perustuu Endemolin Heartbeat-ohjelmaformaattiin. Pelissä ei ole juontajaa.
Pelin idea
Kilpailijan seurana ei ollut juontajaa, yleisöä eikä teknistä kuvausryhmää. Kilpailija joutui olemaan yksin modernissa ja ääni- ja näköeristetyssä tilassa, jossa hänen oli vastattava tietokoneen hänelle esittämiin monivalintakysymyksiin. Vastausaikaa kuhunkin kysymykseen oli 400 sydämenlyöntiä. Mitä levollisempi kilpailija oli, sitä alhaisempi oli syke- ja vastausaika.
Apuvälineinä kilpailijalla oli puhelimia, joilla hän pystyi soittamaan kenelle tahansa henkilölle ja pyytämään apua oikeiden vastausten löytämiseksi. Mitä useampaan kysymykseen kilpailija ehti vastata, sitä suuremman voittopotin hän pystyi keräämään itselleen. Palkintona oli kymmenia tuhansia euroja.
Santamartamys rufodorsalis
Santamartamys rufodorsalis, jota on kutsuttu myös nimityksellä ”punapäinen puurotta”, on piikkirottien heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon jo 1800-luvun lopussa, mutta tutkijat löysivät lajin uudelleen vuonna 2011 Kolumbiasta El Doradon luonnonpuistosta. Edellisen kerran lajia oli tavattu samalta seudulta 113 vuotta aikaisemmin vuonna 1898. Laji luettiin aikaisemmin sukuun Diplomys, mutta vuonna 2005 se sijoitettiin sukuun Santamartamys, jossa ei ole muita lajeja kuin tämä S. rufodorsalis.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että lajin suomenkieliseksi nimeksi otettaisiin ”harjapiikkirotta”.
Tyrants from the Abyss – A Tribute to Morbid Angel
Tyrants From the Abyss - A Tribute to Morbid Angel on kokoelma-albumi, joka sisältää yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Morbid Angelin kappaleita muiden yhtyeiden esittäminä.
Tatu Ahonen
Tatu Ahonen (s. 19. huhtikuuta 1992 Lestijärvi) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Leijona Futsalia. Aiemmin Ahonen on edustanut myös Ilves FS:ää ja Sievi Futsal:ia. Ahonen voitti Ilveksen riveissä Suomen mestaruuden kaudella 2013-14. Ahosen kasvattajaseura on Reisjärven Voima. Hänellä on pituutta 175 senttimetriä.
Adolph Diesterweg
thumb|250px|Diesterwegin muistomerkki Berliinissä. Adolph Diesterweg (1790-1866) oli saksalainen kasvatusajattelija, joka ansioitui Saksan kansakoululaitoksen järjestämisessä ja opettajasivistyksen kohottamisessa. Hän toimi sveitsiläisen pedagogi Johann Heinrich Pestalozzin (1746-1827) hengessä.
Adolph Diesterweg ja Karl Mager ottivat ensimmäisinä sosiaalipedagogiikan käsitteen käyttöön ja tulkitsivat sen sisältöä. Diesterweg korosti tulkinnassaan pedagogista näkökulmaa huono-osaisten auttamiseen ja sosiaalipedagogiikan läheistä yhteyttä sosiaalipolitiikkaan.
Diesterwegille sosiaalipedagogiikka tarkoitti yhteiskunnan huono-osaisten auttamiseen suuntautuvaa pedagogiikkaa. Se oli keino vastata sosiaalisiin ongelmiin kasvatuksellisilla keinoilla. Sosiaalipedagogiikka oli hänelle pikemminkin yhteiskunnallinen ja poliittinen käsite kuin pedagoginen käsite. Se merkitsi hänelle pyrkimystä sosiaalisen kysymyksen pedagogiseen kohtaamiseen mutta sen lisäksi hän kannatti myös huono-osaisten materiaalista auttamista.
Diesterweg tähtäsi myös huono-osaisuuden ennaltaehkäisyyn. Hän piti tärkeänä opettajien tietoisuutta sosiaalipoliittisten toimenpiteiden välttämättömyydestä köyhyyden lievittämisessä ja poistamisessa, siksi hän suositteli opettajien koulutukseen myös sosiaalipoliittista kirjallisuutta.
Shiogama
Shiogama on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Matsushimanlahden rannikolla Sendain koillispuolella. Kaupunkiin kuuluu osa Matsushiman maisemiltaan kauniista alueesta lukuisine saarineen. Shiogamassa on 53 519 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 17,37 neliökilometriä.
Shiogama kehittyi historiallisesti satamakaupunkina ja entisen Mutsun provinssin pääpyhäkön Shiogama-jinjan portineduskaupunkina. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se toimi Sendain ulkosatamana ja kalastussatamana. Se säilytti merkityksensä Meiji-restauraation jälkeen, ja sen satamaa on kehitetty ja laajennettu nykyaikaan saakka. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Shiogama sai vuonna 1941. Kaupungissa on elintarviketeollisuutta, etenkin surimin tuotantoa. Siellä harjoitetaan myös nori-merilevän, osterien ja simpukoiden vesiviljelyä. Kaupunki kärsi vahinkoja vuoden 2011 Tōhokun maanjäristyksessä ja tsunamissa, kun 42 ihmistä sai surmansa ja 672 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.
Shiogama on Matsushiman saaristoalueen ja Shiogama-jinjan pyhäkön ansiosta suosittu turistikohde. Kaupunki tunnetaan myös Shiogama minato-matsuri -festivaalista. Shiogamaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja ja Senseki-linja.
Monte Carlo -ralli 2016
Monte Carlo -ralli 2016 (viralliselta nimeltään 84. Rallye Automobile de Monte-Carlo) oli MM-rallikauden 2016 ensimmäinen kilpailu, joka ajettiin 21. tammikuuta – 24. tammikuuta 2016. Kilpailussa oli 16 erikoiskoetta.
Kilpailun voittajaksi ajoi kolmatta kertaa peräkkäin Volkswagen-kuljettaja Sébastien Ogier, jonka kotiseudulla kilpailun reitti myös jälleen kulki. pienoiskuva|Rallin voittaja Ogier haastattelussa
Lopputulokset
Kilpailuun osallistui yhteensä 88 autokuntaa, joista maaliin selvisi 64.
Oheisluokkina kilpailussa ajettiin sekä WRC 2- että WRC 3 -luokassa. WRC 2 -luokan voitti yleiskilpailun kahdeksanneksi sijoittunut Elfyn Evans, ja WRC 3 -luokan voitti yleiskilpailun 19:nneksi nopein Ole Christian Veiby.
PO Poljot
Poljot (PO Poljot) oli Siperian Omskissa toiminut neuvostoliittolainen avaruusteknologiayhtiö. Se jatkoi toimintaansa Venäjällä itsenäisenä yrityksenä vuoteen 2007 asti, jolloin se fuusioitiin Hrunitševiin. PO Poljotin merkittävin tuote on ollut Kosmos-3M-kantoraketti.
Valtatie 27
Valtatie 27 on Kalajoelta Iisalmeen johtava valtatie. Tien pituus on 203 kilometriä. Tie on kaksikaistainen ja liikennemääriinsä nähden hyvätasoinen, joskin tie kulkee muutamien taajamien läpi. Tien vilkkaimmat kohdat ovat Ylivieskan ja Iisalmen kohdilla. thumb|250px|left|Valtatien 27 ja [[Kantatie 88|kantatien 88 yhteistä osuutta Koljonvirralla Iisalmessa, länteen nähtynä.]]
Matti Alahuhta
Matti Juhani Alahuhta (s. 22. kesäkuuta 1952 Alahärmä) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Koneen toimitusjohtaja vuosina 2005–2014. Alahuhta on jatkanut toimitusjohtajakautensa jälkeen Koneen hallituksessa, jossa on istunut vuodesta 2003.
PO Poljot
Ilmailusektorilla yhtiö valmisti Antonov An-3-, Antonov An-70- ja Antonov An-72 -lentokoneita.
Matti Alahuhta
Alahuhdan aikana Kone kaksinkertaisti maailmanlaajuisen markkinaosuutensa ja sen markkina-arvo kuusinkertaistui. Ennen Konetta Alahuhta teki pitkän uran Nokiassa. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori.
PO Poljot
Poljot osana jatkaa Hrunitševia URM-1-rakettivaiheen valmistamista Angara-kantorakettiin. Se ottanee valmistettavaksi Briz-KM-rakettivaiheen.
Matti Alahuhta
Tausta ja ura
Alahuhdan isä oli rakennusmestari ja äiti peruskoulunopettaja. Alahuhta kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseon lukiosta vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1990. Hänen väitöskirjansa otsikko oli Global growth strategies for high technology challengers. Vuonna 2007 Alahuhta promovoitiin Tampereen teknillisen yliopiston kunniatohtoriksi.
Alahuhta työskenteli eri tehtävissä Nokiassa vuodet 1975–2004 lukuun ottamatta vuosia 1982–1984, jolloin hän oli Rank Xeroxin myyntijohtaja. Nokiassa hän oli johtokunnan jäsen vuosina 1993–2004, varatoimitusjohtaja vuonna 2004, toimitusjohtaja Nokia Mobile Phonesissa 1998–2003, toimitusjohtaja Nokia Telecommunicationsissa 1993–1998 ja eri tehtävissä Nokia Telecommunicationsissa 1984–1992 ja Nokia Elektroniikassa 1975–1982.
Luottamustehtävät
Alahuhta on ollut myös Aalto-yliopiston, sveitsiläisen International Institute for Management Developmentin (IMD), Elinkeinoelämän keskusliiton, Elinkeinoelämän keskusliiton vaalivaliokunnan, Teknologiateollisuus ry:n, Suomen Sähkö- ja elektroniikkateollisuuden liiton ja Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön hallitusten puheenjohtaja, sekä Tekesin hallituksen varapuheenjohtaja ja EVA/ETLA:n hallituksen jäsen.
Tunnustukset
Euroopan talouslehtien yhdistys (EBP), johon kuuluvat muun muassa talouslehdet Financial Times, The Wall Street Journal Europe, Handelsblatt, Les Echos ja Kauppalehti, valitsi Alahuhdan vuoden 2009 eurooppalaiseksi yritysjohtajaksi. Yhdistys perusteli valintaansa Alahuhdan ansioilla Koneen luotsaamisessa toimialansa johtavaksi yritykseksi. Alahuhta sijoittui ensimmäiseksi Suomen Thinkers 20 -listalla Nordic Business Report -lehden valitessa Suomen suurimpia bisnesajattelijoita elokuussa 2012. Alahuhta sai Pallas Athene -palkinnon luovan osaamisen edistämisestä helmikuussa 2019.
Yksityiselämä
Alahuhta on ollut naimisissa vuodesta 1978 ja hänellä on kaksi lasta. Hänen tyttärensä on Marimekon toimitusjohtajaksi vuonna 2015 valittu Tiina Alahuhta-Kasko.
PO Poljot
Saksalainen OHB-avaruusteknologiayhtiö välittää Kosmos-3M-laukaisuja länsimaihin.
Valtatie 27
Tie kulkee seuraavien maakuntien kautta: Pohjois-Pohjanmaa – Pohjois-Savo.
Historiaa
Kalajoen ja Iisalmen välinen tie on rakennettu 1960- ja 1970-luvuilla. Vuonna 1971 se numeroitiin kantatieksi 87, jota myöhemmin jatkettiin Nurmekseen saakka. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Kalajoen ja Iisalmen välinen osuus numeroitiin uudelleen valtatieksi 27.
Aron Kangeqilainen
Aron Kangeqilainen (9. huhtikuuta 1822 Kangeq, Grönlanti – 12. maaliskuuta 1869) oli grönlantilainen inuitti-metsästäjä, taiteilija ja suullisen perinteen osaaja. Hänen maalauksensa kuvailivat inuittien kulttuuria ja historiaa. Hänen tarinansa ovat tunnettuja grönlantilaisessa lastenkirjallisuudessa.
Hotel FM
Hotel FM valittiin edustamaan Romaniaa Düsseldorfin euroviisuihin 2011 kappaleella "Change". Myös vuonna 2010 yhtye osallistui Romanian karsintakilpailuun, mutta jäi silloin finaalin neljänneksi kappaleella "Come As One".
Kulturväven
Rakennus
Rakennus kattaa suurimman osan Heimdalin alueesta, ja se sijaitsee Uumajan keskustassa, Storgatanin ja Uumajajoen välissä. Kulturväveniä on rakennettu vuosina 2011–2014 osana kaupungin Kaupunki siltojen välissä -kehitysprojektia. Uumajan kunta on asiakas ja paikallinen kiinteistöyhtiö Balticgruppen yhteisomistuksessa olevan Väven-yhtiön kautta Umeå AB:ssä.
Kulturväven koostuu kahdesta rakennuksesta, jotka yhdistyvät yhdeksi kolmannessa kerroksessa, muodostaen portaalin Strandgatanin yläpuolelle. Lähimpänä jokea oleva rakennus, Strandgatanin eteläpuolella, sisältää neljä kerrosta, ja tulee sisältämään niin sanotun "mustan laatikon", jossa on tilaa 400 istumapaikalle tai 1 000 seisovalle kävijälle. Neljättä tasoa alemmat rakennukset lähimpänä Storgatania muodostavat noin 15 000 neliömetrin alueen, jotka Uumajan kunta luovuttaa yritysten, kuten kirjaston käyttöön. Siellä on myös katettu kauppahalli Stora Hotelletin välittömässä läheisyydessä. Viidennestä tasosta ylöspäin on suunnitelmia hotelleille, konferenssitiloille ja ravintoloille.
Melko rohkean suunnittelun on väitetty jo ennen avajaisia olevan plagiointia, koska useita samankaltaisia julkisivuja – jotka on suunnitellut tanskalainen yritys Vilhelm Lauritzen Arkitekter – on pystytetty Kööpenhaminaan jo vuosina 2006–2008. Nämä vanhemmat rakennukset suunnitellut arkkitehti ei kuitenkaan pidä Uumajaan tulevaa rakennelmaa plagiointina.
Ympäristö
Rakennuksen ulkopuolelle pystytetään kirjailija-toimittaja Stieg Larssonin muistomerkki. Hänestä tuli Uumajan kunniakansalainen vuonna 2012.
Madoka Natsumi
Madoka Natsumi (, s. 2. heinäkuuta 1978 Abashiri, Hokkaidō) on japanilainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Natsumi oli vuonna 2007 kotikisoissaan Sapporon MM-kilpailuissa viides naisten sprintissä. Kaksi vuotta myöhemmin Liberecin MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi parisprintissä parinaan Masako Ishida.
Koshikijimankoira
Koshikijimankoira on sukupuuttoon kuollut japanilainen koirarotu, joka oli kotoisin Kagoshiman prefektuuriin kuuluvilta Koshikijimasaarilta. Se oli tyypillinen alkuperäinen saaristokoira, ja sitä pidetään satsumankoiran kantarotuna.
Ulkomuoto
Koshikijimankoira oli keskikokoinen, lihaksikas, atleettinen ja pitkäraajainen alkukantainen koira, jonka korvat ja häntä olivat samanlaiset kuin muilla perinteisillä japanilaisilla pystykorvilla. Sen karvapeite oli kuitenkin lyhyempi ja ihonmyötäisempi kuin muilla nippon inuilla. Väritys oli joko punainen, musta, seesami, punabrindle tai mustabrindle.
Alkuperä
Jomon-kaudella 14 000–300 eaa. kaikkien nykyisten japanilaisten pystykorvien muinainen esi-isä jomonkoira oli varsin yleinen koko Japanin saaristossa, ja syrjäisemmissä paikoissa eristyksissä muiden rotujen vaikutteilta siitä kehittyi puhtaita paikallisia rotuja kuten Koshikijiman saariston alkuperäiset koirat. Viimeksi mainitut todennäköisesti sekoittuivat sittemmin yayoi-kauden (300 eaa. – 300 jaa.) koiraan, joka kulkeutui Japaniin Korean niemimaalta n. vuonna 300 ja oli hieman jomonkoiraa kookkaampi ja omasi korkeamman otsapenkereen.
Koshikijimankoiraa käytettiin etupäässä metsästykseen, ja ajan mittaan siitä kehittyi puolivilli paikallisrotu. Myöhemmin koiria vietiin shimazu-klaanin hallitsemilta alueilta Satsuman hanista muille alueille, jossa niitä risteytettiin paikallisten metsästyskoirien kanssa. Vähitellen syntyi satsumankoira, joka tuli hyvin tunnetuksi Kagoshiman alueella jäniksen ja muun riistan metsästykseen käytettävänä koirana.
Ajan myötä koshikijimankoira risteytyi niin paljon muiden rotujen kanssa, ettei puhdasrotuisia yksilöitä ollut enää juuri jäljellä. Toisen maailmansodan aikana jäljelle jääneiden yksilöiden turkeista tehtiin vaatteita ja niitä käytettiin ruokana. Sodan jälkeen Society for the Preservation Nipponinu teki tutkimuksen paikallisista koirapopulaatioista, eikä puhdasrotuisia yksilöitä enää löydetty.
Ihanneliitto
Ihanneliitto oli suomalainen sosialidemokraattinen varhaisnuorisojärjestö. Liitto järjesti työläislapsille työväenliikkeen aatteiden mukaista opetusta ja muuta yhteistoimintaa kuten leikkejä ja retkiä. Ihanneliiton toiminnasta ja taloudesta vastasivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja sen naisjärjestö Suomen sosialidemokraattinen naisliitto.
Ihanneliiton perustava kokous pidettiin 16. joulukuuta 1902 Yrjönkadun työväentalossa Helsingissä. Aloite järjestön muodostamiseen tuli Työläisnaisten liitosta. Perustajat kritisoivat porvarillista kasvatusta ja pyhäkouluja, joiden ei nähty vastaavan työväenliikkeen tarpeisiin. Liiton varsinainen toiminta alkoi tammikuussa 1903.
Viranomaiset lakkauttivat Ihanneliiton tammikuussa 1912, koska yhdistyksen katsottiin levittävän valtionvastaisia käsityksiä. Vuonna 1917 Ihanneliiton seuraajaksi perustettiin Työväen Järjestönuorten Liitto.
Makrem Ayed
Makrem Ayed (s. 15. syyskuuta 1973) on tunisialainen judoka, joka voitti Afrikan-mestaruuden judossa vuonna 1996 alle 60-kiloisten sarjassa. Ayed on voittanut muun muassa Afrikan kisat -turnauksen alle 60-kiloisten sarjan vuonna 1999 ja Saksan avoimet vuonna 2000 Bonnissa, alle 60-kiloisten sarjassa.
Ihanneliitto
Järjestön tunnuslaulu oli Oskar Merikannon säveltämä ja Lauri Soinin sanoittama Ihanneliiton marssi (1903). Liiton tunnuslause oli ”Tie valoon ja vapauteen”.
Monet kansakoulunopettajat vastustivat Ihanneliittoa voimakkaasti, koska sen nähtiin ohjaavan lapsia poliittiseen kiihkoiluun ja uskonnonvastaisuuteen.
Toiminta
Ihanneliittolaiset kokoontuivat sunnuntaisin – samaan aikaan kun pyhäkoulut toisaalla. Sessio kesti yleensä puolitoista tuntia. Käytännön opetus kerhoissa järjestettiin varsin samaan tyyliin kuin kansakouluissa. Opettajan auktoriteettia ei sopinut kyseenalaistaa tai seurasi liitosta erottaminen. Teorian opiskelun lisäksi kerhoissa laulettiin ja leikittiin. Kerholaiset tekivät myös retkiä.
SDP ja sen jäsenjärjestöt tukivat Ihanneliittoa taloudellisesti. Ruohonjuuritason toiminnasta vastasivat lähinnä naisliiton aktiivit, ja Ihanneliitto toimi osittain naisliiton alaisuudessa. Vuonna 1909 Ihanneliitto sai itsenäisemmän profiilin, kun naisliiton liittokokous päätti muodostaa erillisen Ihanneliittotoimikunnan, joka vastasi muun muassa kerhotyön ohjaajien valinnoista.
Vuodesta 1910 alkaen Ihanneliiton kanssa kilpaili porvarillinen partioliike, johon meni mukaan myös monia työläislapsia. Partion suosio sai Ihanneliiton arvioimaan uudelleen toimintatapojaan, ja työtä alettiin suunnata entistä enemmän liikuntaan ja retkeilyyn. Liitto pohti myös partioilta tuttujen yhtenäisten järjestöpukujen käyttöönottoa, mutta siihen ei ollut taloudellisia edellytyksiä. Vuonna 1911 Venäjän hallitus huolestui Suomen partioliikkeestä ja se lakkautettiin sotilaallisesti järjestettynä nuorisotoimintana. Myös Ihanneliitto lakkautettiin senaatin päätöksellä 11. tammikuuta 1912 sen jälkeen, kun kenraalikuvernööri Frans Albert Seyn oli kirjeessään todennut toiminnan vaarantavan yhteiskunnan järjestystä ja turvallisuutta. Päätöksen jälkeen naisliiton kokouksissa oli santarmeja valvomassa kiellon toteutumista. Toiminta jatkui hajanaisesti joillakin paikkakunnilla sunnuntaikoulujen ja leikkikurssien muodossa.
Ihanneliitossa huvittelua pyrittiin jossain määrin säännöstelemään, koska sen ei haluttu muodostuvan pääasiaksi. Kun Ihanneliitto järjesti juhlia, ne tehtiin yleensä jonkun hyvän tarkoituksen kuten lakkojen tueksi.
Köyhistä perheistä tulleet lapset saivat liiton kautta käyttöönsä leikkikaluja, joihin heillä ei muuten olisi ollut varaa.
Ihanneliiton ohella monet työläislapset toimivat, jo ennen liittoa toimintansa aloittaneissa, lasten raittiusseuroissa.
Julkaisut
Loppuvuonna 1903 painettiin yksi numero Ihanneliitto-lehteä. Se tosin myöhästyi suunnitelluilta joulumarkkinoilta sensuuritoimenpiteiden vuoksi.
Liiton lehti Ihanne alkoi ilmestyä naisliiton Työläisnaisen liitteenä kerran kuukaudessa alkuvuonna 1908. Vuodesta 1909 alkaen Ihanne oli itsenäinen julkaisu. Lehteä vastaan nostettiin useita painokanteita. Ihanne ilmestyi vuoteen 1914 asti, vaikka itse liitto lakkautettiin jo aiemmin.
Vuonna 1908 julkaistiin Anton Huotarin kirjoittama Ihanneliittotyön opas. Teoksessa annettiin organisaation pyörittämiseen liittyviä neuvoja sekä ohjeita opetuksessa läpikäytävistä aiheista, mutta siinä ei käsitelty pedagogisia kysymyksiä.
Hurrikaani Gracie
Hurrikaani Gracie oli 22. syyskuuta 1959 muodostunut luokan 4 hurrikaani, joka oli vuoden voimakkain ja voimakkain Yhdysvaltoihin iskenyt hurrikaani sitten vuoden 1954 Hurrikaani Hazelin. Se surmasi yhteensä 22 ihmistä Georgian, Etelä-Carolinan ja Virginian osavaltioissa ja aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin 14 miljoonaa dollaria.
Herman Nohl
Herman Nohl (7. lokakuuta 1879 Berliini – 27. syyskuuta 1960 Göttingen) oli 1920-luvulla henkitieteellis-hermeneuttisen sosiaalipedagogiikan merkittävimpiä saksalaisia teoreetikoita. Koulutukseltaan Nohl oli filosofi ja hän toimitti muun muassa vuonna 1928 Pedagogiikan käsikirjan.
Nohlin mukaan sosiaalipedagogiikan tehtävänä oli ottaa vastuuta lasten ja nuorten kasvatuksesta tapauksissa, joissa kodin ja koulun antama kasvatus oli riittämätöntä. Nohl kehitti sosiaalipedagogiikkaa arkipäivän pedagogiikan suuntaan, hän oli myös ajattelussaan hyvin yksilökeskeinen. Nohl piti pedagogisessa toiminnassa tärkeimpänä kasvattajan ja kasvatettavan persoonallista suhdetta. Hän näki sosiaalipedagogiikan autonomisena nuortenhuollon teoriana, jonka keskeisenä tavoitteena oli yksilön tahdon herättäminen itseapuun sekä vastuullisuuteen itsestä ja yhteiskunnasta.
Nohlin henkitieteellis-hermeneuttisen sosiaalipedagogiikan tulkinnan lähtökohtana oli sosiaalipedagoginen käytäntö ja tavoitteena tämän käytännön ymmärtäminen sitä muovanneiden historiallisten, yhteiskunnallisten, kulttuuristen ja psyykkisten tekijöiden kautta. Hänen pyrkimyksenä oli herättää pedagoginen henki elämän kaikilla alueilla, joilla ihmisten välille muodostuu kasvatuksellinen suhde. Nohlin näkemys pedagogiikasta kattaa näin ihmisen elämänkaaren imeväisestä aikuisuuteen.
Nohl kehitti henkitieteelliseltä pohjalta ajatusta autonomisesta sosiaalipedagogiikkatieteestä. Sosiaalipedagogiikka saattoi kehittyä itsenäisenä tieteenä ja oppialana autonomisen pedagogiikkatieteen kautta. Hänen tähtäyspisteenä oli ihmisen siveellinen kohottaminen yhä ihmisarvoisempaan elämään. Itsenäisen sosiaalipedagogiikkatieteen ohjelmassa lähtökohtana oli ajatus tieteen ja toiminnan, teorian ja käytännön vastavuoroisuudesta.
Henkitieteellisen sosiaalipedagogiikan tuli olla käytännön toimintaa ymmärtävä tiede, joka palvelee sosiaalipedagogista käytäntöä ja on olemassa sitä varten. Tällä sosiaalipedagogiikalla oli kaksi kohdealuetta: toisaalta yksilön materiaalinen, taloudellinen, siveellinen ja oikeudellinen hätä ja toisaalta yhteiskunnan laajat mittasuhteet saavuttanut sosiaalinen ja kulttuurinen kriisi. Nohlin mukaan olen-naista henkitieteellisessä sosiaalipedagogisessa suhteessa on joustavuus ja herkkyys, subjektiuden mahdollistava vastavuoroisuus sekä huomion kiinnittäminen ihmisen yksilöllisiin tarpeisiin ja mahdollisuuksiin. Tässä työotteessa on siis kyse spontaaniudesta, luovuudesta ja ainutkertaisuutta korostavan inhimillisen vuorovaikutuksen periaatteesta. Pedagogisen suhteen ydin ja samalla kaiken pedagogisen vaikutuksen edellytys on pedagogiseen rakkauteen perustuva luottamus.
Liuskesiipiorneero
Levinneisyys
Liuskesiipiorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lucky Them
Lucky Them kuvattiin Seattlessa ja North Bendissä, Washingtonissa. Elokuva esitettiin ensi kerran Kanadan Toronton elokuvajuhlilla 6. syyskuuta 2013, minkä jälkeen elokuva esitettiin ensi kerran kotimaassaan Yhdysvalloissa Tribecan elokuvajuhlilla 21. huhtikuuta 2014. Elokuva kiersi elokuvajuhlia, kunnes sai teatteriensi-iltansa New Yorkissa 30. toukokuuta 2014. Lucky Themiä esitettiin laajimmillaan yhdeksässä elokuvateatterissa yhdeksän viikon ajan. Lipputuloja elokuva keräsi 48 995 dollaria.
Lucky Them sai elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 76 prosenttia on myönteistä perustuen 29 arvosteluun. Metacriticin keräämä arvostelupisteiden keskiarvo on 65 pistettä sadasta mahdollisesta. Lucky Them julkaistiin DVD:nä 30. syyskuuta 2014.
South Park: The Stick of Truth
South Park: The Stick of Truth on Obsidian Entertainmentin ja South Park Digital Studiosin kehittämä roolipeli, joka on julkaistu maaliskuussa 2014. Peli perustuu Trey Parkerin ja Matt Stonen ohjelmaan South Park.
Juoni
Peli kertoo nuoresta pojasta, joka on muuttanut uuteen kaupunkiin, South Parkiin, ja alkaa etsiä uusia ystäviä. Päähahmo tapaa miltei heti Buttersin, joka on leikkimässä. Butters ehdottaa että päähahmo lähtisi hänen mukaansa tapaamaan Cartmania. Pelin idea on osallistua roolipeliin, jota kaikki kaupungin lapset pelaavat.
Vastaanotto
Keskisuomalaisessa kriitikko Marko Ahonen kutsuu peliä ”hauskimmaksi koskaan tehdyksi videopeliksi”. Hän summaa: ”South Park: The Stick of Truth on South Park -faneille mestariteos ja muille todella mainio roolipeli.” Peli on saanut myös kritiikkiä tietyistä kohtauksista, mikä johti siihen, että Euroopan-versiota pelistä on sensuroitu hieman.
Punkalaitumen Sanomat
Punkalaitumen Sanomat on Punkalaitumella Pirkanmaan maakunnassa kerran viikossa torstaisin ilmestyvä sitoutumaton, Suomen neljänneksi vanhin paikallislehti. Punkalaitumen Sanomien näytenumero ilmestyi marraskuussa 1908 ja säännöllinen ilmestyminen alkoi vuoden 1909 alussa. Lehteä kustantaa yksityisessä omistuksessa oleva Punkalaitumen Sanomat Oy.
Lehden historia
Punkalaitumen Sanomien perustaminen vuonna 1908 liittyy vuosisadan alun maaseudun taloudelliseen ja aatteelliseen murrokseen. Maatalous ja elinkeinoelämä alkoivat kehittyä, kunnallishallinto politisoitu ja yhdistys- sekä seuraelämä aktivoitui. Paikkakunnalle tarvittiin tässä tilanteessa oma tiedonvälityskanava.
Perustamisajatus esitettiin ensimmäisen kerran Punkalaitumen Maamiesseuran kokouksessa 5.7.1908. Lehden perustamisvaiheessa puuhamiehinä toimivat paikkakunnan nuorsuomalaiset piirit muun muassa veljekset Matti A. ja Juho Lähti sekä valtiopäivämies Vihtori Hosio.
Punkalaitumen Sanomien kolmas päätoimittaja oli taloustirehtööri Juho Lähti. Hän teki lehdessä pitkän päivätyön toimittajana vuodesta 1916 ja päätoimittajana vuodesta 1932 aina kuolemaansa asti vuoteen 1953. Juho Lähti oli paitsi lehtimies myös merkittävä vaikuttaja Punkalaitumella. Hän oli perustamassa Punkalaitumelle Työväenyhdistystä, Nuorsuomalaista yhdistystä, Säästöpankkia, Palovakuutusyhdistystä sekä Punkalaitumella toiminutta kuntain yhteistä Työlaitosta (myöhemmin Länsi-Suomen Päihdehuoltola).
Juho Lähtin jälkeen Punkalaitumen Sanomien vetovastuun otti opettaja Lauri Helariutta. Hän toimi tehtävässä vuodesta 1953 vuoteen 1975. Lehden ensimmäinen vakituisesti palkattu päätoimittaja oli Juhani Helariutta. Hän aloitti lehden avustajana vuonna 1962 ja siirtyi päätoimittajaksi isänsä jälkeen vuonna 1975. Helariutta oli päätoimittajana vuoteen 2001 asti. Hänelle myönnettiin monista ansioistaan kotiseutuneuvoksen arvo samana vuonna.
Punkalaitumen Sanomien kuudenneksi päätoimittajaksi tuli vuonna 2001 filosofian maisteri Juha Aro. Aro on valmistunut Turun yliopistosta Suomen historian alalta. Vuonna 2000 tarkastetussa opinnäytteessään hän tutki mikrohistorian ja aatehistorian näkökulmasta edeltäjänsä Juho Lähtin toimintaa Punkalaitumen julkisen elämän keskeisenä vaikuttajana. Aro ehti olla lehdessä kesätöissä jo ennen opintojaan ja niiden aikana.
Nykytilanne
Punkalaitumen Sanomien nykyinen päätoimittaja on Juha Aro. Lehden henkilöstöön kuuluu lisäksi toimittaja-ilmoitustenhoitaja Anu Helariutta-Koskua.
Lehden levikki oli vuonna 2010 3 602. Yli puolet levikistä suuntautuu paikkakunnan ulkopuolelle entisille punkalaitumelaisille, opiskelijoille ja kesäasukkaille. Punkalaitumen Sanomat edustaa paikallislehtikentässä harvinaiseksi käynyttä yhden kunnan alueella ilmestyvää lehteä.
Lehteä kustantavan Punkalaitumen Sanomat Oy:n hallituksen puheenjohtaja on maanviljelijä Mikko Rasi ja yhtiön hallitukseen kuuluvat kotiseutuneuvos Juhani Helariutta, maanviljelijä Isto Juhe, maanviljelijä Pentti Pihko ja maanviljelijä Juha Rasi. Yhtiön toimitusjohtaja on Juha Aro.
Päätoimittajat
Juha Aro on vuodesta 2001 alkaen toiminut Punkalaitumen Sanomien päätoimittajana ja on Punkalaitumen Sanomat Oy:n toimitusjohtaja. Aro on vuonna 1909 perustetun, Suomen neljänneksi vanhimman paikallislehden järjestyksessä kuudes päätoimittaja.
Aro on valmistunut Turun yliopistosta filosofian maisteriksi suomen historian alalta. Vuonna 2000 tarkastetussa opinnäytteessään hän tutki mikrohistorian ja aatehistorian näkökulmasta punkalaitumelaisen maanviljelijä Juho Lähtin toimintaa paikkakunnan julkisen elämän keskeisenä vaikuttajana. Punkalaitumen Sanomissa Aro ehti työskennellä myös jo ennen opintojaan ja niiden aikana.
Surte BK
Surte BK on alun perin vuonna 1963 perustettu Länsi-Götanmaan Alen kunnan jääpalloseura. Sen jälkeen seura on konkurssien seurauksena vaihtanut nimeä useampaan otteeseen.
Cecilia Brækhus
Nyrkkeilyura
Brækhus aloitti nyrkkeilyn vuonna 2007 saksalaisen Wilfried Sauerlandin tallin ottelijana. Vuoden 2009 maaliskuussa hän voitti WBA- ja WBC-liittojen väliaikaisen mestaruuden ottelussa Vinni Skovgaardia vastaan. Ottelussa haettiin seuraajaa vöistä luopuneelle Holly Holmille.
Surte BK
Seura perustettiin alun perin Surte Skridskoklubbin ja naapuriseuran Bohusin fuusiona nimellä Surte SK. Molemmat seurat pelasivat silloin Ruotsin 2. Divisioonassa. Seura vaihtoi nimensä Ale-Surte SK:ksi vuonna 1979. Tähän aikaan eli 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuoliskolla seura oli Ruotsin jääpallon huipulla. Sen mahdollisti paikkakunnalle vuonna 1974 saatu tekojää Jennylundin alueelle. Seura saavutti semifinaalipaikan vuoden 1981 Ruotsin pääsarjassa. Tämä on ollut seuran korkein saavutus. Viimeisen kerran Ale-Surte SK oli Ruotsin jääpallon pääsarjassa, silloisessa Allsvenskanissa, kaudella 1992–93. Seura meni konkurssiin vuonna 1998.
Cecilia Brækhus
Nyrkkeilyura
Seitsemännen kerran Brækhus puolusti mestaruutta 3. joulukuuta 2011 käydyssä ottelussa, jossa haastaja Kuulei Kupihea hävisi kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailu käytiin Hartwall Areenalla.
Surte BK
Sen jälkeen seuran nimeksi otettiin Ale-Surte BK. Seuran jääpalloilun kannalta keskeiseksi mahdolliseksi menestystekijäksi nousi uusi jääpallohalli eli Ale Areena, joka saatiin kolmantena ruotsalaisen jääpallon areenana käyttöön syksyllä 2007. Seura ja Alen seutukunta panostikin jääpalloon ja nousi tavoittelemaan Ruotsin pääsarja Elitserienin paikkaa. Ale-Surte BK pääsikin keväällä 2011 Elitserienin karsintoihin, mutta ei menestynyt karsinnoissa. Seurauksena oli uusi konkurssi keväällä 2011. , Seura joutui aloittamaan sen jälkeen Divisioona 2:n tasolta nimellä Surte BK. Kaudella 2013–14 seura palasi Ruotsin jääpallon toiseksi korkeimmalle sarjatasolle eli Allsvenskanin Etelälohkoon.
Cecilia Brækhus
Nyrkkeilyura
Vuonna 2013 Brækhus puolusti mestaruutta Mia St.John vastaan voittaen tämän kolmannessa erässä tuomarin keskeyttäessä ottelun.
Tobias Hauke
Tobias Constantin Hauke (s. 11. syyskuuta 1987 Hampuri) on saksalainen maahockeypelaaja. Hän voitti olympiakultaa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja neljä vuotta myöhemmin Lontoossa. Kolmansissa olympialaisissaan Riossa 2016 hän saavutti pronssia. Lisäksi hän on ollut muun muassa mukana voittamassa kultaa EM-kilpailuissa 2011 ja 2013. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 2010.
CCTV
pienoiskuva CCTV (China Central Television) on vuonna 1958 perustettu kiinalainen valtion omistama, valtakunnallinen televisioyhtiö. CCTV:llä on yhteensä 22 kanavaa, joista osa englannikielisiä, joilla esitetään muun muassa uutisia, dokumentteja, draamaa, musikaaleja ja urheilua. CCTV tavoittaa parhaimmillaan yli 1,2 miljardia katsojaa ja 90 % katsojaosuuden koko Kiinassa, vaikka onkin tietyillä alueilla jäänyt paikallisten televisioyhtiöiden jälkeen. Esimerkiksi Hong Kongissa CCTV:n katsojaosuus on vain 22 %. pienoiskuva
Voitonpylväs
thumb|220px| Yksityiskohta [[Marcus Aureliuksen pylväs|Marcus Aureliuksen pylvääseen hakatusta reliefistä.]] Voitonpylväs tai muistopylväs on sodassa saavutetun voiton tai muun merkittävän historiallisen tapahtuman muistoksi pystytetty muistomerkki, joka on muodoltaan korkea pylväs. Voitonpylväät sijoitetaan usein aukion keskelle.
Alkujaan muistopylväs oli roomalaisten kehittämä uusi kaupunkimonumentin tyyppi triumfikaarten ja ratsastajapatsaiden ohella. Muistopylväät olivat korkeita ja niiden kuvakertomukset toimivat politiikan välineenä ja historiallisina dokumentteina. Trajanuksen pylväs (113 jaa.) oli ensimmäinen roomalainen muistopylväs. Pylvästä kiertää nauhamaisena spiraalina reliefikuvat Trajanuksen sotaretkistä. Kuvissa ei pyritä hellenistisen kauden tapaan selkeyteen ja fyysiseen kauneuteen tai kokoperspektiiviin. Marcus Aureliuksen pylväs (161–180 jaa.) jatkoi kertovien muistopylväiden perinnettä.
José María Quintana Cabanas
José María Quintana Cabanas (s. 1930) on espanjalainen sosiaalipedagogi. Hän syntyi pienessä Bagan kylässä Kataloniassa Pyreneiden vuoristossa. Quintana pääsi sisällissodasta johtuen säännöllisen koulunkäynnin piiriin vasta 11-vuotiaana, mutta hän sai opetusta vain vaikeimmissa aineissa, muutoin hän joutui opiskelemaan itse. Nämä kokemukset vaikuttivat hänen pedagogisiin näkemyksiinsä siitä, että menestyksekäs opetus ei riipu hyvistä välineistä vaan ennen kaikkea opettajan ja oppilaan ponnisteluista ja tahdosta oppia ja opettaa.
Quintana valmistui alun perin opettajaksi ja on hänestä tehtyjen tutkimusten mukaan kirjoittanut pedagogiikan, filosofian, psykologian ja sosiologian alalta yli 30 kirjaa yksin ja tusinan verran yhdessä muiden kanssa.