cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norsunluurannikko
Hallinnollinen jako
Suurimmat kaupungit ovat kasvaneet nopeasti, ja vuonna 2014 maassa oli viisi yli 200 000 asukkaan kaupunkia.
Talous
Norsunluurannikon asukkaista 60-70 % toimii jollain tavalla maataloudessa, suuri osa heistä pienviljelmillä, jotka tuottavat myyntiin banaaneita, kahvia, puuvillaa, palmuöljyä, ananaksia, kumia ja trooppisia puutuotteita. Norsunluurannikko on maailman suurin kaakaontuottaja ja tuottaa 40 % maailman kaakaosta.
Liikenne
Maassa on 27 lentokenttää, joista seitsemän kiitotiet on päällystetty. Yhdellä on yli kolmekilometrinen kiitotie. Norsunluurannikko on ollut vilkas läpikulkupaikka, josta on hyvät lentoyhteydet kaikkiin Länsi-Afrikan pääkaupunkeihin, moniin muihin kaupunkeihin Afrikassa ja Eurooppaan, esimerkiksi Pariisiin ja Brysseliin.
Väestö
Etnisesti väestö jakaantuu viiteen pääryhmään: akanit (42,1 prosenttia), voltalaiset eli gurit (17,6 prosenttia), pohjoiset mandet (16,5 prosenttia), krout (11 prosenttia) ja eteläiset mandet (10 prosenttia). Muita väestöryhmiä on 2,8 prosenttia, mihin sisältyy 130 000 libanonilaista ja yli 1 400 ranskalaista.
Varsinaisista norsunluurannikkolaisista noin 39 prosenttia on muslimeja, 33 prosenttia kristittyjä, 17 prosenttia mihinkään uskontokuntaan kuulumattomia ja loput perinteisen animismin harjoittajia. Myös osa kristityiksi ja muslimeiksi tunnustautuvista harjoittaa yhä animistisia perinteitä. Siirtotyöläisten joukossa muslimien osuus on suuri.
Norsunluurannikolla puhutaan kieliä, jotka kuuluvat neljään nigeriläis-kongolaisten kielten alaryhmään: kwanilaiset kielet, voltalaiset kielet, atlanttiset kielet ja mandekielet. Virallinen kieli on ranska, jota käytetään kouluissa ja liike-elämässä. Arabiaa opetetaan koraanikouluissa, joita on varsinkin maan pohjoisosassa.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 4,5 % aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 480 000 henkeä. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 190 000 henkeä, mutta sitä sai alle 30 % heistä, noin 52 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut huomattavasti, vuonna 2004 lääkettä sai pari prosenttia tarvitsijoista.
Kulttuuri
thumb|left|Naamio. Kansallinen identiteetti on kehittynyt maan itsenäistymisestä alkaen, ja useimmat asukkaat kokevat olevansa ensisijaisesti norsunluurannikkolaisia, ja vasta toissijaisesti oman etnisen ryhmänsä jäseniä.
Vaikka ranskalaisten vaikutus Norsunluurannikon kulttuuriin on ollut suuri, myös paikalliset perinteet ovat säilyneet. Baoulé-, Dan- ja Senoufo-puuveistokset, kuten naamiot, ovat erityisen tunnettuja. Baoulé-naamiot ovat realistisia ja niistä voi tunnistaa henkilön, jota ne esittävät. Niitä käytetään vainajien muisteluseremonioissa. Dan-naamiot ovat vahvemmin tyyliteltyjä.
Tyypillinen arkiruoka koostuu viljoista, kuten hirssi, maissi tai riisi, ja juureksista, kuten jamssi tai kassava. Näitä täydennetään palkokasveilla ja pienellä määrällä proteiinia (lihaa tai kalaa). Kansallisruoka foutou on muhennettua ruokabanaania tai jamssia, jota syödään mausteisen lihakastikkeen kera. Ruokaa valmistetaan ulkosalla kivisellä liedellä metalli- tai savipadassa ja syödään sormin.
Norsunluurannikon kansallinen yliopisto toimi Abidjanissa vuoteen 1996 asti. Silloin se pilkottiin kolmeksi korkeakouluksi, joista yksi toimii Bouakessa maan keskiosassa. Niiden lisäksi Yamoussoukron teknillinen oppilaitos antaa korkeakouluopetusta.
Urheilu
Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkue pääsi karsinnoista jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2006, 2010 ja 2014. Vuonna 2015 se voitti Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2015.
Jutta Larm
Jutta Larm (ent. Gustafsberg, ent. Jussila, ent. Kolhi, o.s. Virtanen, s. 6. syyskuuta 1973 Virrat ) on pirkanmaalainen hyvinvointiyrittäjä, personal trainer, fitness-urheilija, seksuaaliterapeutti ja luennoitsija. Hän on FitFarm-liikunta- ja valmennuskonseptia pyörittävän Xemax-yrityksen perustaja ja omistaja. Larm on esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa, julkaissut kirjoja ja lanseerannut nimeään kantavan fitness-vaatesarjan. Koulutukseltaan hän on markkinointimerkonomi, poliisi, liikuntaohjaaja ja seksuaaliterapeutti.
Norsunluurannikko
Urheilu
Norsunluurannikon koripallomaajoukkue pelasi vuoden 2010 MM-kilpailuissa, ja voitti 2009 Afrikan kisoissa hopeaa. Norsunluurannikkolainen pikajuoksija Murielle Ahoure on menestynyt kansainvälisissä kilpailuissa naisten 100 metrillä.
Jutta Larm
Ura
Jutta Virtasen isä omisti Virroilla parturi-kampaamon. Valmistuttuaan markkinointimerkonomiksi Virtanen haki poliisikouluun ja työskenteli poliisina. Työn ohessa hän piti jäätelöbaaria Jyväskylässä. Avioiduttuaan 2002 Petteri Jussilan kanssa Jutta Jussila perusti puolisonsa kanssa ternimaitotuotteita markkinoivan yrityksen, mutta yritys hiipui Jussilan kuoltua 2004. Seuraavaksi Jutta Gustafsberg toimi kahvikapselibisneksessä. Sitten hän myi vaatteita.
Norsunluurannikko
Urheilu
Olympialaisiin maa on osallistunut vuodesta 1964 alkaen. Yleisurheilussa Gabriel Tiacoh on voittanut hopeaa miesten 400 metrin juoksussa Los Angelesin olympialaisissa 1984. Sen lisäksi maa on voittanut kolme olympiamitalia taekwondossa: kultaa miesten taekwondossa Rio de Janeirossa 2016 ja kaksi pronssia naisten taekwondossa Rio de Janeirossa 2016 sekä Tokiossa 2021.
Jutta Larm
Ura
Gustafsberg alkoi valmentautua fitness-kisoihin ja pyysi valmentajakseen Petteri Jussilan ystävän, kehonrakentaja Jari Mentulan. Hän alkoi myös blogata ja verkkovalmentaa. Vuonna 2017 Fitfarm-nimisessä yrityksessä työskenteli Gustafsbergin lisäksi kolme työntekijää ja nelisenkymmentä alihankkijaa ja se tarjosi verkkovalmennusten lisäksi myös personal training -palveluja, lisäravinteita ja treenivälineitä.
Vuonna 2016 lanseerattiin Jutta Gustafsbergin nimikkomallisto. Siinä on urheilu- ja vapaa-ajan vaatteita, kuntoiluvälineitä ja -kenkiä.
Jutta ja Juha Larm alkavat rakentaa Rantasalmelle Järvisydän-kylpylähotellin viereen neljän miljoonan euron Kuru Resort -nimistä luksuslomakylää kesällä 2020.
Larm perusti vuonna 2020 yhdessä vuoden 2011 Miss Suomen Sara Siepin kanssa Raffia-nimisen nettikaupan, joka myy belgialaisen Bazar Bizarin balilaisia huonekaluja ja koriste-esineitä.
Televisioura
Vuonna 2001 Jutta Virtanen osallistui ensimmäiseen suomalaiseen seikkailukisaan, Suuri Seikkailu -ohjelmaan, ja pääsi siinä viimeiseen joukkuekilpailuun asti.
Vuonna 2012 Jutta Gustafsberg esiintyi Liv-kanavalla nimikkosarjassaan Jutta ja superdieetit ja seuraavana vuonna sarjassa Jutta ja puolen vuoden superdieetit. Ohjelman neljäs kausi alkoi tammikuussa 2015. Vuonna 2015 hän esiintyi myös sarjassa Jutta ja huikeat häädieetit ja Jutan ja Vertin supersinkkudieetti.
Kirjat
Tammikuussa 2016 ilmestyi Jutta Gustafsbergin ja ravintovalmentaja Tiina Hälvän kirja Jutan energisoiva dieettikirja.
Helmikuussa 2017 ilmestyi Mielen päällä -kirja, jonka Gustafsberg kirjoitti voimavarakouluttaja Harriet Piekkolan kanssa. Kirjassa puhutaan henkisyydestä ja kaikesta siitä, mikä on Gustafsbergin "uskomusmaailman" ytimessä.
Palkinnot
Gustafsberg on kilpaillut myös IFBB:n fitness-kisoissa. Keväällä 2010 hän kilpaili pitkän tauon jälkeen ja voitti body fitnessin yli 35-vuotiaiden niin kutsutun mastereiden SM:n ja yleisarvostelun. Samana keväänä Gustafsberg sijoittui kuudenneksi lajin EM-kilpailuissa 168 cm sarjassa.
Vuonna 2011 hän voitti body fitness Suomen mestaruuden +164 cm luokassa ja oli samana vuonna MM-kisoissa +168 cm sarjassa sijalla 15.
Vuonna 2014 Gustafsberg palkittiin positiivisimpana tamperelaisena.
Yksityiselämä
Larmilla on yksi lapsi ensimmäisestä avioliitostaan Petteri Jussilan kanssa. Jussila kuoli tapaturmaisesti 2004. Vuosina 2007–2011 Larm oli naimisissa Harri Gustafsbergin kanssa. Hän seurusteli 2010 alkaen kehonrakentaja Ari ”Godzilla” Kokkosen kanssa, he kihlautuivat 2013 ja erosivat 2016. Gustafsberg kihlautui Bachelor Suomi -ohjelmassa vuonna 2016 esiintyneen mainosmies Juha Rouvisen kanssa syksyllä 2017, ja he avioituivat 24. elokuuta 2018. Kumpikin vaihtoi avioitumisen jälkeen sukunimekseen Larm. Pariskunta asuu Pirkkalassa.
Bradford City AFC
Bradford City AFC on 1903 perustettu jalkapalloseura Bradfordin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2022–2023 Englannin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosliigassa. Seuran suurin saavutus lienee FA Cupin voitto 1911. Bradford on pelannut Englannin pääsarjassa vuosina 1908–1922 ja 1999–2001. Parhaimmillaan se on sijoittunut pääsarjatasolla viidenneksi.
Historia
Bradford City perustettiin 1903 ja se hyväksyttiin heti The Football Leaguen jäseneksi. Seura aloitti 2. divisioonassa, jonka se voitti 1908 ja nousi 1. divisioonaan. Vuonna 1911 Bradford City voitti FA Cupin kaatamalla Newcastle Unitedin uusintaottelun jälkeen ja sijoittui viidenneksi 1. divisioonassa, mikä on seura paras sijoitus pääsarjatasolla.
Bradford City putosi 2. divisioonaan 1922 ja viisi vuotta myöhemmin 3. divisioonaan. City nousi takaisin 1929 voittamalla 3. divisioonan ylivoimaisesti. Seura putosi takaisin 1937, minkä jälkeen seura vietti lähes 50 vuotta 3. ja 4. divisioonassa.
1980-luvulla Bradford City lähti pohjalta uuteen nousuun. Taloudellisista ongelmista huolimatta seura nousi 3. divisioonaan 1982 ja kolme vuotta myöhemmin 2. divisioonaan. Nousukautta varjosti 2. toukokuuta 1985 tapahtunut katsomopalo, jossa kuoli 56 katsojaa. Kaudella 1987–1988 City jäi pisteen päähän paluusta pääsarjatasolle, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin se putosi jälleen 3. divisioonaan.
Vuonna 1994 seuran puheenjohtajaksi tuli Geoffrey Richmond, joka investoi joukkueeseen ja 1996 Bradford City palasikin nousukarsintojen kautta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, joka oli sarjauudistuksessa nimetty 1. divisioonaksi. Kauden 1998–1999 päätteeksi Bradford nousi Valioliigaan. Ensimmäisellä kaudella Bradford säilyi niukasti sarjassa, mutta vuotta myöhemmin lukuisista pelaajahankinnoista huolimatta seura putosi pääsarjatasolta. Jälkimmäisellä kaudella Bradford pelasi ensi kertaa eurocupeissa, kun se osallistui Intertoto Cupiin.
Stadion
thumb|right|Valley Parade Seuran kotistadion on Valley Parade, joka rakennettiin 1886 Manningham Rugby Clubin kentäksi. Alkujaan katsomoihin mahtui 18 000 katsojaa. Stadionia laajennettiin vuosien varrella ja sen katsojaennätys on 39 146 vuodelta 1911. Valley Parade tuhoutui lähes täysin 56 kuolonuhria vaatineessa katsomopalossa 1985, minkä jälkeen se rakennettiin uudestaan. Stadionin nykyinen kapasiteetti on 25 136.
Kastráki (Kastoriá)
Kastráki (virallisesti Δημοτική Ενότητα Καστρακίου, Dimotikí Enótita Kastrakiou) on yksi Kastorián kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kyläkunta. Se sijaitsee Kastorián alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 560 (vuonna 2011).
Kastrákin kunnallisyksikkö, suomeksi ”Pieni linna”, käsittää alueen Kastorián kunnan luoteisosissa Albanian vastaisella rajalla. Sen suurin asutus on Ieropigín kylä. Kastráki oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kastorián kuntaan yhdessä Agía Triádan, Ágioi Anárgyroin, Kleisoúran, Korestían, Makednoín, Mesopotamían ja Vítsin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Ivo Knoflíček
pienoiskuva|Ivo Knoflíček joulukuussa 2013. Ivo Knoflíček (s. 23. helmikuuta 1962 Kyjov) on Tšekkoslovakiaa edustanut tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa vuosina 1983–1992.
Knoflíček edusti kotimaassaan Slavia Prahaa, Chebiä, Benešovia, Dukla Prahaa ja FC Duklaa, Saksassa St. Paulia ja Bochumia sekä Itävallassa Vorwärts Steyriä. Hän pelasi Saksan Bundesliigassa kolmen kauden aikana yhteensä 37 ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Knoflíček pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 38 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Tšekkoslovakian yltäessä MM-kilpailuissa 1990 puolivälieriin Knoflíček pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki viisi lopputurnausottelua.
Virpi Määttä
Virpi Määttä os. Turtiainen (s. 8. tammikuuta 1968 Pirkkala) on suomalainen pesäpalloilija. Määttä edusti koko uransa SM-sarjassa ja Superpesiksessä Helsingin Roihua. Määttä saavutti neljä SM-hopeaa kaudella 1982, kaudella 1985, kaudella 1986 ja kaudella 1988. Kaudella 1989 Määttä oli SM-sarjan lyöjäkuningatar. Voittaessaan lyöjätilaston hän löi kolme kunnaria ja 47 tavallista juoksua eli yhteensä 50 juoksua. Määttä pelasi kolme Itä-Länsi-ottelua vuosina 1985, 1987 ja 1991 sekä kaksi Litto-Lehdistö-ottelua vuosina 1987 ja 1991. Hän pelasi ulkokentällä polttajana. Määttä pelasi pääsarjatasolla 223 runkosarjan otteluissa. Näissä otteluissa hän löi 29 kunnaria ja 378 tavallista juoksua, toi 158 juoksua ja keräsi 1 055 kärkilyöntipistettä.
Ari Väisänen
Ari Olavi Väisänen (s. 1971) on suomalainen kemisti ja professori. Hän toimii vuodesta 2019 Jyväskylän yliopistossa analyyttisen kemian ja kiertotalouden professorina. Kyseinen tehtävä on Suomen ensimmäinen kiertotalouden professuuri. Kemistinä Väisänen on erikoistunut epäorgaaniseen kemiaan sekä kemiallisiin tutkimusmenetelmiin keskittyvään analyyttiseen kemiaan (lähinnä epäorgaaninen analytiikka).
Akateeminen ura
Väisänen aloitti akateemisen uransa assistenttina Jyväskylän yliopiston kemian laitoksella vuonna 1996. Hän väitteli vuonna 2002 filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa epäorgaanisen ja analyyttisen kemian aloilta. Väitöskirja (Development of methods for toxic element analysis in samples with environmental concern by ICP-AES and ETAAS) käsitteli uusien menetelmien kehittämistä myrkyllisten alkuaineiden havaitsemiseksi.
Saatuaan jatko-opintonsa valmiiksi Väisänen aloitti varsinaisen uransa tutkijana ja opettajana Jyväskylän yliopiston kemian laitoksella. Hän toimi yliassistenttina ja sittemmin yliopistonlehtorina. Kesäkuussa 2019 Jyväskylän yliopiston rehtori Keijo Hämäläinen nimitti Väisäsen analyyttisen kemian ja kiertotalouden professuuriin kemian laitokselle. Professuurin ala (luonnonvarojen resurssiviisauden kemian tutkimus) liittyy keskeisesti vuonna 2018 toimintansa aloittaneen Jyväskylän yliopiston resurssiviisausyhteisön työhön.
Väisäsen johdolla Jyväskylän yliopistossa on tutkittu, miten metalleja voisi erottaa esimerkiksi jätteistä, elektroniikkaromusta, jätelietteestä tai tuhkasta. Jyväskylän yliopiston kemian laitos nousi 2010-luvulla yhdeksi merkittävimmistä laitoksista Suomessa metallien ja fosforin talteenoton menetelmien kehittämisen alalla. Kemian laitoksella on Väisäsen mukaan ollut pitkään vahvaa analyyttisten tutkimusmenetelmien osaamista epäorgaanisessa ja orgaanisessa kemiassa. Tutkimusperinteen syntymiseen ovat olennaisesti vaikuttaneet laitoksella elämäntyönsä tehneet professorit Jaakko Paasivirta, Jouni Tummavuori, Juha Knuutinen ja Raimo Alén.
Kemiallinen analytiikka
Professorina Väisänen pyrkii uudistamaan analyyttisen kemian tutkimusta ja opetusta niin, että niiden avulla voitaisiin paremmin vastata teollisuuden, ympäristön ja kiertotalouden asettamiin tutkimuskysymyksiin. Väisänen on 2010-luvulla ollut päätutkijana useissa merkittävissä kiertotalouteen liittyvissä tutkimushankkeissa. INKI Innovatiivinen kiertotalous - raaka-aineet omasta maakunnasta -hankkeessa vuosina 2016–2017 kehitettiin menetelmiä (selektiivisiä uuttomenetelmiä), joiden avulla jätevedestä ja lietteestä on mahdollisesta eristää esimerkiksi arvometalleja (PGM, REE, kulta, telluuri, indium, skandium, rubidium) ja epämetalleihin lukeutuvaa fosforia. EU on määritellyt edellä mainittuja alkuaineita kriittisiksi, koska niillä on suuri taloudellinen merkitys ja niiden saamiseen liittyy merkittäviä riskejä. Siksi esimerkiksi Jyväskylässä tutkitaan niiden talteenottamista.
Toinen merkittävä hanke oli vuosina 2017–2018 Sähkö- ja elektroniikkaromusta raaka-aineet -projekti, jossa jatkokehitettiin elektroniikkaromun talteenoton menetelmiä. Elektroniikkaromussa olevien metallien talteenottoa oli tutkittu jo aiemmin laboratoriomittakaavassa. Uudessa tutkimushankkeessa laboratoriossa kehitettyjä liuotus- ja talteenottomenetelmiä oli tarkoitus kehittää edelleen, jotta niitä voitaisiin käyttää teollisessa prosessissa. Hankkeessa luotiin pilottiprosessi ja sen kehittämiseen osallistui myös prosessi-teknisen suunnitteluun ja laitteiden valmistuksen ammattilaisia.
Väisänen on osallistunut myös tutkimukseen, jossa kehitettiin 3D-tulostusta hyödyntämällä uusia niin kutsuttuja kerääjämateriaaleja eli metallisieppareita, joiden avulla arvokkaita alkuaineita saadaan talteen jätevirroista. Hanke käynnistyi helmikuussa 2017, kun kemian laitokselle hankittiin uusi 3D-tulostin. Väisäsen lisäksi siihen osallistuivat professorit Matti Haukka ja Kari Rissanen. Hankkeesta on syntynyt useita tutkimusjulkaisuja.
Monitieteinen tutkimusyhteistyö
Perinteisempi ekotoksikologian alaan eli ympäristömyrkkyihin liittyvä tutkimus oli projekti, jossa kemistit ja biologit tarkastelivat, miten käy, jos hopeananopartikkeleista irtoavat atomit ionisoituvat (muodostuu myrkyllinen hopeaioni (Ag+)) liuetessaan ja sen jälkeen sijoittuvat sedimenttikerroksiin vesistöjen pohjassa. Tutkijat selvittivät asiaa käyttäen luonnonsedimenttiä ja vertailukohtana keinotekoista sedimenttiä.
Luottamustoimet
Opetus- ja tutkimustyön ohella Väisänen on ollut työ- ja elinkeinoministeriön alaisen Huoltovarmuuskeskuksen seurantaryhmän jäsen.
Tilhi
Tilhi (Bombycilla garrulus) on parvissa liikkuva vaelluslintu.
Koko ja ulkonäkö
Tilhi on tanakka, kottaraisen kokoinen lintu. Sen pituus on 18–20 senttimetriä ja siipiväli 32–36 senttimetriä. Paino on 50–75 grammaa. Tilhen pää on suuri ja kaula paksu, ja sen päälella on töyhtö. Tilhen pääväri on harmaan punaruskea. Vatsapuoli on hieman vaaleampi. Siiven reunassa on mustaa, keltaista ja punaista. Pyrstön kärjessä on keltainen vyö, ja kurkku on musta. Sukupuolet ovat lähes samanväriset, joskin naaraan väritys on hieman himmeämpi.
Tilhet lentävät loivasti aaltoilevaa rataa. Sen lennossa vuorottelevat lyhyet liidot ja nopeat siiveniskut. Siivet ovat lennossa kolmionmuotoiset.
Tilhien kutsu- ja lentoääni on helisevä ”sirrrr” ja kutsuäänenä joskus myös lyhyt ”sri, sri”. Se on myös varsinaisen laulun pääaiheena, mutta sen joukossa tulee myös ”tsjark”- ja ”jark”-tyyppisiä ääniä.
Euroopan vanhin rengastettu tilhi on ollut vähintään 13 vuotta ja 6 kuukautta vanha.
Levinneisyys
Tilhi on pohjoisen pallonpuoliskon taigametsien laji. Sen pesimäalue kattaa Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosat. Euraasiassa Fennoskandiasta Kamtšatkan niemimaalle ja Pohjois-Amerikassa Alaskasta Brittiläisen Kolumbian etelä- ja Ontarion pohjoisosiin. Suomessa tilhi pesii pohjoisessa. Pesimäkanta on keskimäärin 20 000 paria. Talvisin tilhiä tavataan etelämpänäkin. Ne vaeltavat talvisin paikkakunnalta toiselle pihlajanmarjatilanteen mukaan. Marjojen loputtua muutto voi jatkua joskus jopa Välimeren alueelle saakka.
Elinympäristö
Tilhi suosii pesimäaikana suhtellisen avoimia metsiä tai metsän reunoja. Sitä tavataan yleensä kuusi- tai mäntymetsissä, mutta sitä esiintyy myös koivu- ja sekametsissä. Pohjoisilla alueilla sitä tavataan myös männiköissä ja tunturikoivikoissa. Tyypillisellä esiintymisalueella on runsaasti hedelmiä ja hyönteisiä.
Talvehtemiskautena tilheä tavataan hyvin erilaisilla alueilla, mutta niissä pitää olla riittävästi hedelmiä ja ainakin jonkin verran puita. Tällaisia paikkoja ovat teidenvarret, puutarhat, peltomaat ja kesävihantien metsien reunat.
Lisääntyminen
Tilhet munivat varsin myöhään, jopa myöhempään kuin monet sen lähisukulaiset. Muninta-aika alkaa toukokuun lopulla. Pesä on avoin kuppi, joka on rakennettu risuista, jäkälistä ja sammalista, sekä vuorattu muun muassa karvoilla ja höyhenillä. Pesä on havupuun oksalla lähellä runkoa, tavallisesti muutaman metrin korkeudella maasta.
Naaras munii tyypillisesti 4–6 munaa, jotka ovat haalean siniharmaita mustilla pisteillä. Munien koko on 25 x 17 millimetriä. Naaras hautoo 14–15 vuorokautta. Koiraskin voi hautoa toisinaan. Molemmat ruokkivat poikasia. Poikaset lähtevät pesästä 15–19 päivän ikäisinä, ja poikueet liikkuvat aluksi perhekunnittain.
Ravinto
Tilhi syö kesällä hyönteisiä, talvella marjoja. Marjaravintoon siirrytään heti marjojen kypsyttyä, ensin variksenmarjaan. Pihlajanmarjat ovat tärkeä osa tilhen ravintoa. Myös keväällä pääosa tilhen ravinnosta tulee talvehtineista marjoista. Tilhi voi syödä myös omenia ja etelämpänä muitakin hedelmiä. Sille kelpaavat myös tammen lehtisilmut ja oksien päällä kasvava jäkälä.
Ihmisen pituus
thumb|350px|Yhdysvaltalaisten poikien pituuksien jakautuminen aikuisuuteen saakka. Käyrien yhteydessä olevat P-luvut ovat [[Persentiili|persentiilejä.]] thumb|350px|Yhdysvaltalaisten tyttöjen pituusjakaumat aikuisuuteen saakka. Ihmisen pituus vaihtelee yleisesti ottaen vähän verrattuna muihin ihmisen anatomisiin ominaisuuksiin. Yleensä pituus noudattaa normaalijakaumaa. Poikkeuksellinen pituus on usein jättikasvun tai lyhytkasvuisuuden aiheuttamaa. Pituuteen vaikuttavat perimä, ravinto ja ympäristötekijät.
Maailmanlaajuisesti miehet ovat keskimäärin arviolta noin 171 senttimetriä ja naiset 160 senttimetriä pitkiä. Keskiarvoisesti pisimmät ihmiset elävät 2010-luvulla Euroopan maissa, kuten Alankomaissa, Latviassa ja Virossa.
Tekijät
Ihmisen pituus on vahvasti perinnöllinen ominaisuus. Kaksostutkimusten mukaan perimän erot selittävät noin 90 % pituuden vaihtelusta.
Ihmisen pituus määräytyy usean geenimuunnoksen yhteisvaikutuksesta. Suurin vaikutus on joillain harvinaisilla muunnoksilla, jopa yli kaksi senttimetriä. Kansainvälinen tutkijaryhmien konsortio Genetic Investigation of Anthropometric Traits (GIANT) on vuoteen 2017 mennessä tunnistanut lähes 800 geenimuunnosta, jotka vaikuttavat ihmisen pituuteen. Löytöjen myötä pituuden heritabiliteetista on nyt selvitetty 27,4 prosenttia. Ensimmäiset 700 geenimuunnosta löydettiin vuonna 2014 genominlaajuisen riippuvuustutkimuksen avulla, jossa skannataan suuri määrä genomeja. Näin löydetään yleisiä muunnoksia, joilla on kullakin kuitenkin korkeintaan vain yhden millimetrin vaikutus pituuteen. Vuonna 2017 ryhmä käytti ExomeChip-menetelmää, jolla se löysi 83 harvinaisempaa muunnosta, joita esiintyy korkeintaan viidellä prosentilla ihmisistä. Nämä muunnokset vaikuttavat proteiineja koodaaviin geeneihin, ja niistä 24:llä on yli yhden senttimetrin vaikutus pituuteen. Vuonna 2020 löydetty FBN1-geenin E1297G-muunnelma voi lyhentää ihmisen pituutta 2,2 senttimetriä, tai 4,4 senttimetriä, jos sen saa molemmilta vanhemmiltaan.
Sisäsiittoisuus ja siitä aiheutuva homotsygoottisuus heikentää pituuskasvua. Vuonna 2012 julkaistun 35 000 ihmisellä tehdyn tutkimuksen mukaan serkusten lapset ovat keskimäärin 3 senttimetriä lyhyempiä kuin lapset, joiden vanhemmat eivät ole toisilleen sukua.
Ihmisen pituuskasvuun vaikuttavat myös ympäristötekijöiden vaikutukset hänen terveyteensä. Ulkoiset rasitteet vähentävät kasvua. Tarpeellisen ravinnon saanti lisää kasvua. Ympäristötekijöiden vaihtelun johdosta samojenkin populaatioiden keskipituudet ovat voineet vaihdella suuresti sukupolvesta toiseen. Huonoina aikoina kuten sodan aikana väestön keskipituus on usein väliaikaisesti laskenut. Kivikautisen Gravetten kulttuurin aikaiset eurooppalaiset metsästäjä-keräilijämiehet olivat keskimäärin 183 senttimetriä pitkiä. Kun maanviljelys tuli Eurooppaan noin 8000 vuotta sitten, miesten keskipituus aleni lyhyessä ajassa 20 senttimetriä. Muutoksen on arveltu johtuneen ruokavalion proteiinipitoisuuden äkillisestä vähenemisestä viljaan siirtymisen johdosta. Seuraavien seitsemän tuhannen vuoden aikana eurooppalaisten keskipituus ei suuresti kasvanut, joskin hyvin syönyt yläluokka oli selvästi tavallista kansaa pitempää. Amerikkaan siirtolaisiksi lähteneet englantilaismiehet tosin kasvoivat 12 senttimetriä Uuden maailman hyvien maatalousmahdollisuuksien ansiosta. Teollinen vallankumous ja kaupungistuminen heikensivät 1800-luvulla jälleen länsimaalaisten ravinnonsaantia ja suojautumista taudeilta, mikä lyhensi keskipituutta. Vasta 1870-luvulla, kun ravitsemus, hygienia ja terveydenhuolto paranivat, alkoivat myös eurooppalaiset jälleen pidentyä. Sen jälkeen eurooppalaiset ovat pidentyneet yli senttimetrin vuosikymmenessä aina 2000-luvulle asti. Myös muun maailman parantunut ravitsemus- ja terveydenhuoltotilanne on aiheuttanut sen, että esimerkiksi korealaiset ja iranilaiset ovat pidentyneet huomattavasti.
Monissa maissa ympäristötekijät eivät enää hidasta ihmisten kasvua, joten geneettinen maksimipituus on saavutettu, eikä keskipituus enää kasva. Joissain riisiä paljon kuluttavissa Aasian maissa ihmisillä on ilmeisesti vielä kasvun varaa, sillä proteiinin liian vähäinen saanti estää siellä ihmisiä kasvamasta täyteen mittaansa.
Pituuskasvu
Lopullinen aikuispituus saavutetaan 15–20-vuotiaana. Nainen kasvaa viimeiset millimetrinsä yleensä 15–17-vuotiaana ja mies 18–21-vuotiaana.
Aikuispituuden ennustaminen onnistuu parhaiten tutkimalla luustoikää.
Mirror
Mirror, The Mirror tai Mirrors voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ihmisen pituus
Seuraukset
Joissain urheilulajeissa urheilijan pituudella voi olla vaikutusta hänen menestymiseensä. Pitkillä urheilijoilla on etua lajeissa, joissa ulottuvuudesta on hyötyä, kuten nyrkkeily, uinti, koripallo ja lentopallo. Lyhyydestä on hyötyä lajeissa, joissa ketteryys ja nopeus ovat tärkeitä, kuten voimistelussa. Pikajuoksijat ovat usein pitkiä, koska he hyötyvät pitkästä askeleesta, mutta kestävyysjuoksijat ovat usein lyhyitä, sillä lyhyellä juoksijalla on pieni energiankulutus. Joissain lajeissa, kuten jalkapallossa ja baseballissa, korkeimmalla huipulla on nähty eripituisia pelaajia.
Ihmisten keskipituus eri maissa
Aikuisten miesten maailmanlaajuinen keskipituus vuoden 1996 arvion mukaan (NCD-RisC) on 171 senttimetriä ja naisten 159,5 senttimetriä.
Keski-Afrikan sademetsien pygmit ovat maailman lyhyimpiä kansoja. Esimerkiksi itäisen batwa-kansan miehet ovat keskimäärin 152,9 ja naiset 145,7 senttimetriä pitkiä, ja läntisen Kamerunin pygmimiehet ovat keskimäärin 150 senttimetriä. Pygmeiltä on löydetty geenimuunnoksia, jotka vaikuttavat kasvuhormonireseptoreihin ja sitä kautta pituuteen.
Maita, joissa keskipituus on suhteellisen alhainen, on etenkin Latinalaisessa Amerikassa, Afrikassa sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Pituuskasvu on heikentynyt viime vuosikymmeninä joissain maissa Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja Saharan eteläpuolella.
Suomalaisten pituus
Vuonna 2011 julkaistujen uusien kasvukäyrien mukaan suomalaisten nuorten miesten keskipituus on 180,7 senttimetriä ja nuorten naisten keskipituus 167,5 senttimetriä. Vuonna 2013 tehtyjen mittausten mukaan 25–74-vuotiaiden suomalaisten miesten keskipituus oli 178 senttimetriä ja naisten 164 senttimetriä. 25–34-vuotiaiden suomalaisten miesten keskipituus oli 179 senttimetriä ja naisten 166 senttimetriä.
Suomalaisista nuorista miehistä alle 167-senttimetrisiä tai yli 195-senttimetrisiä on molempia yksi prosentti. Alle 155-senttimetristen ja yli 180-senttimetristen nuorten naisten osuus on myös prosentin verran ikäluokassaan.
Suomen pisimmät ihmiset ovat Lounais-Suomessa (Turku ja Loimaa), jossa 25–34-vuotiaiden miesten keskipituus oli 180 senttimetriä ja naisten 167 senttimetriä.
Suomalaiset lapset ovat nykyisin huomattavasti pidempiä kuin 1959–1971 syntyneet, ja lapset saavuttavat loppupituutensa aiempaa nopeammin. Vuonna 1922 suomalaisen 25-45-vuotiaan miehen keskipituus oli 171 senttimetriä.
Kalamaniemen kalliomaalaukset
Kalamaniemen kalliomaalaukset ovat kaksi kalliomaalauskohdetta, jotka sijaitsevat samassa Kalamaniemessä noin 500−600 metrin etäisyydellä toisistaan. Kalliomaalauksia kutsutaan tässä numeroilla I ja II ja ne sijaitsevat Tuohtiaisen itärannalla Luumäellä Etelä-Karjalassa. Maalaukset löysi Timo Miettinen vuonna 1980 ja ne ajoitetaan kivikauteen tai pronssikauden alkuun.
Kalliot ja niiden sijainnit
Kalamaniemi työntyy Kelkjärven ja Tuohtiaisen väliin ahtaen järviä yhdistävän salmen mutkaiseksi kapeikoksi. Järvet ovat osaa Väliväylää, joka yhdistää Saimaan Kymijokeen. Kalamaniemi I sijaitsee aivan niemen ulkokärjessä ja Kalamaniemi II niemen länsirannalla noin 600 metriä pohjoiseen. Niemi on paikoin jyrkkärantainen, varsinkin kohdissa, joissa rantaan työntyy kallio. Niemi on ollut muinoin saari, sillä Koitaipaleenlahden perällä Salonmäen ja Kalamaniemen välissä on laakso, joka kohoaa vaivoin 3 metrin korkeudelle järven nykypinnasta.
Kalamaniemi I on pyöreänoloinen silokallio, joka putoaa jyrkkänä suoraan veteen ja on pinnastaan pahoin rapautunut. Kallion sivut aukeavat etelään ja itäkaakkoon. Niemeä seuraa mökkitie, josta lähtee heikko polku maalausta kohti. Itse maalauksen tavoittaa vasta vesitse.
Kalamaniemi II on jyrkän kallion alareunassa, missä kallion pinta on hioutunut sileäksi ja se kallistuu hieman sisällepäin suojaten maalauksia säältä. Kallio päättyy maakaistaleeseen, joka kohoaa noin 2 metriä vedenpinnan yläpuolelle, ja jossa kasvaa suojaavia puita. Kallion maalattu osa aukeaa länteen. Pohjoisempana sijaitsevalta kesäasunnolta johtaa maalaukselle polku.
Kalamaniemi I
Kallion pinta vaikuttaa olevan punavärin sotkemaa yli 8 metrin matkalla, vaikka itse kuvioita sisältävä osuus on kooltaan 3×1 metriä. Kuvakenttä on siten pahoin tuhoutunut. Valokuvista päätellen maalauksen päältä on poistettu jäkälää. Alimmat maalaukset sijaitsevat 1,6 metriä ja ylimmät 2,8 metriä järven nykypinnan yläpuolella. Maalaus sijaitsee kallion vaakasuoran lohkeaman yläpuolella. Punaväriä erottuu useassa kohdassa, mutta maalauksen kulumisen vuoksi kuvioista ei enimmäkseen saa selvää. Muutama hirvikuvio on kuitenkin tunnistettavissa. Vasemmalla olevat kaksi hirveä ovat 45 senttimetriä ja 68 senttimetriä pitkät. Niiden pää on maalattu suureksi ja pitkänomaiseksi. Ihminen on 41 senttimetriä pitkä. Oikealla on venekuva, joka on 37 senttimetriä pitkä.
Kalamaniemi II
Kallion punaväri muodostaa pieniä kuviokatkelmia, jotka eivät aina muodosta tunnistettavia kuvioita. Alin kuvio sijaitsee 1,22 metriä maan pinnasta. Selvästi erottuvassa, vasemmalle katsovassa hirvessä, on pään ylle vedetty kolme suoraa viivaa, kuin pieniä sarvia. Hirven pituus on 46 senttimetriä ja sen takapää osuu yhteen kallion halkeaman kanssa. Hirven takana seisoo ihminen, joka on 23 senttimetriä pitkä ja muodostaa yhdessä hirven kanssa kuviokokonaisuuden. Ihmisen lantion korkeudella kulkee vaakaviiva. Halkeamien alapuolella erottuu pieni vinoon maalattu 16 senttimetriä pitkä ihminen. Näiden lisäksi erottuu vielä kaksi venekuvaa, joista pitempi on 47 senttimetriä pitkä.
Kaivaukset
Kalamaniemen II edustalla on suoritettu arkeologiset kaivaukset. Niissä löydettiin muutama pii- ja kvartsi-iskos sekä puuhiilipalanen, joka otettiin talteen. Siitä on myöhemmin määritetty radiohiiliajoitus, vaikka sen kytkös maalaukseen ei ollut varma. Hiilen ajoitus on 1530 ± 30 jaa. eli keskiaikainen. Myös palanutta luuta löytyi nuotion jätteistä.
Mesochóri
Mesochóri on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Archánes-Asteroúsian kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 625 (vuonna 2011).
Aiemmin kylä kuului Asteroúsian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Archánes-Asteroúsian kunnan Asteroúsian kunnallisyksikköön.
Silmänen (Kuhmoinen)
Silmänen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Jyrkysenkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,1 metriä mpy. Laskuoja lähtee järven luoteispäästä ja laskee Köntinjärveen. Laskuojan pudotus on 31,3 metriä.
Historiaa
Vuosien 1966, 1981 ja 1986 peruskartoissa järven rannalla sijaitsevan talon yhteydessä oli useampi pelto ja nykyiset pellot olivat hieman laajempia.
Aixam
thumb|250px|Aixam-mopoauto
Aixam on ranskalainen mopoautomerkki, jonka omistaa Aixam Mega -konserni. Sen tuotteet olivat myös Euroopan myydyimpiä vuonna 2006. Aixamia valmistetaan kahdessa tehtaassa Ranskassa.
Historiaa
Vuonna 1975 Arola-nimellä aloittanut tehdas valmisti koppimopoa, jota paranneltiin vuoteen 1980 asti, kunnes uusi, jo enemmän autoa muistuttava ajoneuvo otettiin tuotantoon. Invamopolta näyttävä Arola oli takavetoinen ja 50 cm³ bensiinimoottorilla varustettu.
Tekniset ominaisuudet
(Suomeen tuotavat Aixam mallit, jotka rekisteröidään kevyeksi nelipyöräksi.)
Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa
Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin eräiden valtion virkamiesten leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.
Kassan osakkaat
Eläkekassan osakkaita olivat kaikki valtionrautateiden, tie- ja vesirakennusten, merenkulkulaitoksen sekä ylisotaoikeuden mies- ja naispuoliset peruspalkkaa nauttivat viran- ja toimenhaltijat, jotka olivat päässeet tai myöhemmin pääsivät osallisiksi tähän eläkelaitokseen. Lisäksi osakkaita olivat kaikki siviili- ja sotilasviranhaltijat, jotka ennen eläkelaitoksen ohjesäännön voimaan tulemista vuonna 1927 olivat poistuneet virasta ja tätä ennen voimassa olleiden ohjesääntöjen mukaan päässeet osallisiksi kassaan ja oikeutetuksi leskiensä ja lastensa hyväksi saamaan siitä eläkettä.
Kassan osakkaat oli jaettu 12 luokkaan, joissa eläkemäärät vaihtelivat 10 800 markasta 1 700 markkaan. Eläkkeen suuruus riippui myös siitä, milloin ja minkälaisilla ehdoilla kukin oli aikanaan eläkelaitoksen osakkaaksi otettu.
Eläkkeen maksaminen ja hakeminen
Eläkettä suoritettiin sekä osakkaan leskelle että hänen turvattomille lapsilleen.
Eläkehakemus sekä ilmoitus siitä, missä paikkakunnalla eläkettä oli nostettava, oli annettava eläkelaitoksen Helsingissä olevalle johtokunnalle. Hakemukseen oli liitettävä virkaluettelo tai asianomaisen päällystön antama nimikirjanote, jonka tuli sisältää tieto virasta tai toimesta, jossa osakas oli viimeksi ollut; papintodistus tai ote siviilirekisteristä; lääkärintodistus tarvittaessa sekä todistus eläkelaitokseen viimeisten kahdentoista kuukauden aikana pidätetyistä maksuista.
Lakiviitteet
<references group=L />
Carol Twombly
thumb|Carol Twomblyn suunnittelemia kirjaintyyppejä Carol Twombly (s. 13. kesäkuuta 1959 Concord) on yhdysvaltalainen kirjainsuunnittelija ja kalligrafi. Twombly on suunnitellut kirjaintyyppejä useille alan yrityksille, muun muassa Bigelow & Holmesille ja Adobelle. Useat Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä ovat saaneet innoituksensa menneistä kirjainmuodoista. Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä tunnetuimpia ovat Lithos, Trajan ja Mirarae.
Carol Twombly opiskeli Rhode Island School of Designissa ja Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1984 hänet palkittiin Morisawan kirjaintyyppien kilpailussa kirjaintyyppi Miraraen suunnittelusta. Vuonna 1988 Twombly aloitti työt Adobessa. Carol Twombly suunnitteli Adoben ensimmäiset omat kirjaintyypit, Trajanin, Charlemagnen ja Lithosin.
Botswana
Botswanan tasavalta eli Botswana on noin 2,3 miljoonan asukkaan sisämaavaltio eteläisessä Afrikassa. Sen naapurit ovat Namibia lännessä, Sambia pohjoisessa, Zimbabwe idässä ja Etelä-Afrikka etelässä. Botswana on afrikkalaisittain sangen vauras maa, eikä siellä ole köyhyyttä ja nälkää samassa mitassa kuin monissa muissa Afrikan maissa. Talouskasvun perustana ovat timantit ja muut kaivannaiset.
Johann Trollmann
Johann Wilhelm Trollmann (27 joulukuuta 1907 Gifhorn - 9. huhtikuuta 1944 Wittenberge) oli saksalainen nyrkkeilijä, joka oli etniseltä taustaltaan sinti.
Botswana
Maantiede, ilmasto ja luonto
thumb|left|Virtahepo [[Choben kansallispuistossa.]]
Botswana on kooltaan 1 100 kilometriä pohjoisesta etelään ja 960 kilometriä idästä länteen. Sen rajanaapurit lännessä ja pohjoisessa ovat Namibia, koillisessa Sambia ja Zimbabwe sekä etelässä ja kaakossa Etelä-Afrikka. Kansainvälinen tuomioistuin määritteli Cuandojoessa kulkevan osuuden Namibian-vastaisesta rajasta.
Johann Trollmann
Elämä ja ura
Trollman tuli tunnetuksi vuonna 1933, jolloin hän otteli ammattilaisnyrkkeilyn raskaan keskisarjan Saksan mestaruudesta Adolf Wittiä vastaan. Trollman oli selvästi parempi, mutta kehätuomari tuomitsi ottelun silti ratkaisemattomaksi. Uusintaottelussa natsit pakottivat Trollmannin häviämään lisenssin menettämisen uhalla.
Botswana
Maantiede, ilmasto ja luonto
Botswana on pitkälti loivasti kumpuilevaa tasankoa, joka kohoaa kohti naapurimaiden ylänköalueita. Korkein kohta on 1 490 metriä, ja se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Kalaharin autiomaa peittää lähes 85 prosenttia Botswanan pinta-alasta. Autiomaan pohjoispuolella on Okavangojoen suistoalue ja itäpuolella Makgadikgadin suolatasanko, joka on maailman laajimpia. Idässä taas on omurambojen peittämää ylänköä, joka kohoaa 1 200 metriin ennen Limpopon laaksoa, joka puolestaan laskee vähitellen 900 metristä 500 metriin merenpinnan yläpuolelle.
Johann Trollmann
Elämä ja ura
romanien vainojen kiihdyttyä 1930-luvun lopussa Trollmann joutui keskitysleirille, jossa hänet sterilisoitiin. Toisen maailmansodan aikana hän taisteli Wehrmachtin joukoissa itärintamalla ja haavoittui vuonna 1941. Saksaan palattuaan Trollman joutui kesäkuussa 1942 Gestapon pidättämäksi. Trollmann oli aluksi Neuengammen keskitysleirillä, josta hänet myöhemmin siirrettiin työleirille Wittenbergeen. Trollman kuoli leirillä huhtikuussa 1944.
Botswana
Maantiede, ilmasto ja luonto
Botswanan pohjoisosassa on noin 10 000 neliökilometrin laajuinen Okavangon suisto. Suurin osa sinne saapuvasta vedestä haihtuu, mutta osa vedestä jatkaa Botetijokea pitkin Makgadikgadiin, jonne asti sitä pääsee toisinaan. Etelässä Botswanan rajajokina virtaavat Oranjen sivujoki Molopo sekä Limpopo ja sen sivujoet Notwane, Marico ja Shashe.
Johann Trollmann
Elämä ja ura
Lopulta vuonna 2003 Saksan nyrkkeilyliitto julisti Trollmanin vuoden 1933 Saksan mestariksi. Vuonna 2016 ilmestyi Dario Fon teos Razza di zingaro, joka pohjautuu Trollmanin elämään. Hän on myös henkilöhahmona vuonna 2022 esitetyissä Babylon Berlin -televisiosarjan jaksoissa.
Botswana
Maantiede, ilmasto ja luonto
Tsodilon kalliomaalaukset ovat Unescon maailmanperintökohde.
Botswanan ilmasto on puolikuiva. Ilmastossa voi erotella kaksi pääkautta. Kuuma kesä kestää lokakuusta maaliskuuhun, ja vähäiset sateet ajoittuvat kesäpuolelle vuotta, yleensä marraskuun ja maaliskuun välille. Tämän kauden alkupuoliskolla iltapäivähelteet ovat kovat, mutta sateita odottavat puiden lehdet puhkeavat samanaikaisesti antaen tarpeellisen varjon. Talvi alkaa toukokuussa, kun ruoho vielä on vihreää. Yöt alkavat kylmetä ja päivät ovat raikkaita ja aurinkoisia. Etelässä ja lännessä on yleisesti ottaen kuivempaa kuin pohjoisessa ja idässä. Oheinen Francistownin ilmastotaulukko kuvaa maan kosteampaa pohjois- ja itäosaa. Lännessä sademäärä jää noin puoleen tästä.
thumb|vasen|Baobabeja [[Nxai Panin kansallispuistossa.]]
Nisäkkäisiin, joita matkailijat tulevat katsomaan, kuuluvat elefantit, puhvelit, leopardit, gepardit, leijonat, kirahvit, seeprat, virtahevot, korvakoirat, beisat ja sarvikuonot. Tunnetuimpia lintuja ovat kiljumerikotka, strutsi, flamingot, kuningastrappi, käärmekaulat, sihteeri ja kuningaskalastaja. Tunnetuimpia matelijoita ovat krokotiilit, pytonkäärmeet, gekot, varaanit, kilpikonnat, viherkobra, mustamamba ja puffadderi.
Yli 17 prosenttia Botswanan pinta-alasta on rauhoitettu kansallispuistoiksi ja muiksi suojelualueiksi. Varsinaisia kansallispuistoja on neljä: Choben kansallispuisto, Makgadikgadijärvi, Nxai Panin kansallispuisto ja Kgalagadin kansallispuisto, joka jatkuu yhtenäisenä myös Etelä-Afrikan puolelle. Kolme ensin mainittua sijaitsevat maan pohjois- ja koillisosassa, Kgalagadi sen lounaisnurkassa. Aivan Botswanan keskellä on Central Kalahari Game Reserve.
Varhaishistoria
thumb|vasen|upright|[[Tsodilon kalliomaalauksia.]] Botswanassa on ollut asutusta jo tuhansia vuosia, ja varhaisimmat asukkaat lienevät khoisankieliä puhuvien sanien ja khoiden esivanhempia. Tsodilosta on löytynyt todisteita yhtäjaksoisesta asutuksesta vuodesta 17 000 eaa. vuoteen 1650 jaa. Khoit alkoivat paimentaa karjaa viimeistään toisella vuosisadalla eaa. ja alkoivat levittäytyä Botswanan pohjoisosista etelään. Bantukielten puhujia oli 700-luvulle jaa. mennessä asettunut Botswanan itäosiin. He kasvattivat karjaa, viljelivät muun muassa durraa ja osasivat valmistaa rautatyökaluja.
Nykyisen Botswanan merkittävin etninen ryhmittymä on tswanat. Heidän isovanhempansa asettuivat 1000- ja 1100-luvuilla Vaaljoen tasangoille nykyiseen Etelä-Afrikkaan, mistä heidän asuinalueensa ulottui myös Botswanan eteläosiin. Zulujen aggressiosta käynnistyi 1820-luvulla eteläisessä Afrikassa mfecane-nimellä tunnettu kansainvaellus. Zuluja paenneet ndebelet puolestaan hyökkäsivät Transvaalissa tswanojen ja sothojen kyliin. Monet tswanat pakenivat Kalaharin laruille alueille. Ndebelien jatkettua pohjoiseen Zimbabwen alueelle tswanat asuttivat uudestaan Limpopon varren hedelmälliset maat. Mfecanen jälkeen tswanat jakautuivat kahdeksaan klaaniin.
Siirtomaa-aika
Britit eivät erityisesti pyrkineet kehittämään Betšuanamaata. Se takasi kuitenkin tärkeän liikenneyhteyden Zimbabwen kaivoksilta Etelä-Afrikan satamiin. Betšuanamaan talous perustui pitkälti omavaraisviljelyyn, ja monet nuoret miehet lähtivät halvaksi työvoimaksi Etelä-Afrikan kaivoksille.
Monet botswanalaisten klaanijohtajien ja muiden eliitin edustajien pojat menivät opiskelemaan Britanniaan. Ngwato-klaanin Seretse Khama matkusti myös Britanniaan, missä hän nai vuonna 1948 valkoisen englantilaisen Ruth Williamsin. Britit kielsivät Khamaa palaamasta Botswanaan rauhoitellakseen Etelä-Afrikan tuoretta valkoista apartheid-hallintoa. Khama sai palata vasta 1956 luovuttuaan Ngwaton päällikkyydestä. Hän kuitenkin perusti Betšuanamaan demokraattipuolueen BPD:n ja alkoi ajaa siirtomaahallinnon korvaamista.
Itsenäisyys
Britit kääntyivät vuonna 1964 poliittisen muutoksen puolelle. Uutta pääkaupunkia Gaboronea alettiin rakentaa, ja Betšuanamaa sai itsehallinnon 1965. Se itsenäistyi Botswanana vuonna 1966 presidenttinään Seretse Khama. Maa oli alkuun täysin riippuvainen Britannian tuesta, mutta taloudellinen kehitys alkoi, kun Orapasta lyötyi timantteja 1967–1971.
Botswana alkoi 1970-luvulla toimia aktiivisesti myös aluepolitiikassa, sillä se muodosti vuonna 1974 Sambian ja Tansanian kanssa etulinjavaltioiden liittouman, jonka tarkoituksena oli edistää enemmistöhallintoa Zimbabween, Etelä-Afrikkaan ja Namibiaan. Liittoumaan tuli myöhemmin mukaan myös Mosambik ja Angola, ja vuonna 1980 perustettiin valtioiden ympärille Eteläisen Afrikan alueellinen yhteistyöjärjestö SADCC ajamaan alueen valtioiden kehitystä. Khama ja tämän seuraaja Quett Masire pyrkivät pitämään kuitenkin Etelä-Afrikkaan puolueettoman suhteen, sillä Botswanan viennistä suurin osa kulki maan satamien kautta.
Botswanan talous kasvoi 1970- ja 1980-luvuilla nopeasti, ja maasta löydettiin useita uusia timanttiesiintymiä. Botswanasta kehittyikin maailman suurin korutimanttien kaivaja, ja sen bruttokansantuote on satakertaistunut 50 vuodessa 1960-luvun puolivälin jälkeen. Kaivannaisvaroja on kuitenkin käytetty myös perusinfrastruktuuriin ja yhteiskunnan palvelujen kehittämiseen. Talouskasvu on hidastunut 1990-luvulla, ja samalla maa ajautui vakavaan AIDS-epidemiaan. Vuonna 2003 lähes 40 prosenttia botswanalaisista kantoi HI-virusta. Sen hoitamiseksi Botswanasta tuli 2000-luvun alussa ensimmäinen Afrikan maa, joka takasi kaikille kansalaisilleen antiretroviraalilääkityksen.
Masire vetäytyi virasta vuonna 1998 ja jätti tehtävän puolestaan varapresidentilleen Festus Mogaelle. Mogae valittiin uudestaan vuoden 1999 presidentinvaaleissa. Mogae vetäytyi vuonna 2008, ja seuraajaksi tuli Seretsen poika Ian Khama. Kenraali Ian Khama sai jatkokoulutuksensa Englannissa valkoihoisen englantilaisen äitinsä perintönä. 1. huhtikuuta 2018 Khama luopui presidentin tehtävästä, ja uudeksi presidentiksi nousi varapresidentti Mokgweetsi Masisi. Itsenäisen Botswanan viides presidentti Mokgweetsi Masisi edustaa Botswanan demokraattista puoluetta (BDP) kaikkien edeltäjiensä tavoin. BDP on myös voittanut enemmistön parlamenttiin maan kaikissa itsenäistymisen jälkeen pidetyissä vaaleissa.
Politiikka
Botswana on ollut itsenäistymisestään asti tasavaltainen monipuoluedemokratia. Presidentillä on vahva asema ja hän johtaa hallitusta ja nimittää itse varapresidenttinsä. Hän voi myös pidentää parlamentin kautta tai hajottaa sen. Presidentti valitaan parlamentissa välillisillä vaaleilla viiden vuoden kaudeksi, korkeintaan kahdeksi kaudeksi. Lokakuussa 2019 presidentiksi valittiin entinen varapresidentti Mokgweetsi Masisi.
Ulkopolitiikassa Botswana on painottanut lähialueyhteistyötä Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö SADC:n keskuudessa.
Botswana arvioitiin vuonna 2020 Afrikan toiseksi vähiten korruptoituneeksi maaksi Seychellien jälkeen.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Botswana on yksi neljästä Afrikan vapaasta maasta. Vaikka Botswanaa pidetään yhtenä Afrikan vakaimmista demokratioista, sitä on hallinnut yksi puolue itsenäistymisestä lähtien. Median vapaus on edelleen uhattuna. Alkuperäiskansa san-kansa, samoin kuin siirtolaiset, pakolaiset ja LGBT+-ihmiset, joutuvat syrjinnän kohteeksi.
Hallinnollinen jako
thumb|left|200px|Botswanan alueet. Botswana jakautuu yhdeksään alueeseen (district):
Chobe ja Ngamiland yhdistyivät North-West-nimiseksi alueeksi vuonna 2001.
Talous
thumb|Botswanan bruttokansantuote asukasta kohden 1950–2018. thumb|Turisteja [[Choben kansallispuistossa.]] Botswana oli vielä itsenäistyessään 1967 maailman köyhimpiä valtioita, mutta 1970-luvulla tehdyn timanttilöydöksen jälkeen sen talous on kasvanut nopeasti. Bruttokansantuote kasvoi vuosien 1977 ja 1987 välillä keskimäärin 12 prosenttia vuodessa. Maailmanpankin mukaan Botswanasta tuli vuonna 1986 keskitulotason maa ja vuonna 2005 ylemmän keskitulotason maa. Kasvu on 2000-luvulla hidastunut, ja esimerkiksi timanttien kysyntä romahti maailmanlaajuisen taantuman takia, minkä seurauksena vuonna 2009 Botswanan talous pieneni 5,4 prosenttia. Sen jälkeen talous on jälleen kasvanut, kunnes koronapandemia aiheutti toisen laskuvuoden. YK:n kehitysohjelma UNDP:n laskemalla inhimillisen kehityksen indeksillä (Human Development Index, HDI) mitattuna Botswana on sijalla 125 yhteensä 185 arvioidusta maasta.