cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiilivedyt
Fossiiliset polttoaineet öljy, bensiini ja maakaasu koostuvat pääasiassa hiilivedyistä. Niiden polttaminen synnyttää suuren osan ihmisen tuottamasta hiilidioksidista, jonka on osoitettu voimistavan kasvihuoneilmiötä. Kemiassa hiilivetyjä käytetään reaktioiden lähtöaineina ja liuottimina. Monien muovien raaka-aineena on hiilivety. Esimerkiksi polyeteeniä valmistetaan eteeniä (C2H4 / CH2=CH2) polymeroimalla.
Masanobu Chiyonoyama
Suurmestari (yokozuna)
Valtaisan mediakohun saattelemana liitto kieltäytyi Chiyonoyaman ehdotuksesta ja valmentaja Dewanoumi katsoi olevansa pakotettu julkisesti torumaan oppilastaan ehdotuksesta, joka oli tehty häntä kuulematta. Chiyonoyama vetäytyi toukokuun turnauksen ajaksi Kōya-vuorelle Wakayamaan.
Hiilivedyt
Rakenteet
Hiilivedyssä hiiliatomi voi muodostaa neljä sidosta muiden atomien kanssa. Vetyatomi voi muodostaa yhden sidoksen hiiliatomin kanssa. Hiiliatomit pystyvät sitoutumaan keskenään pitkiksi ja haaroittuneiksi ketjuiksi. Ne muodostavat orgaanisten yhdisteiden ”rungon”, johon eri funktionaaliset ryhmät kiinnittyvät. Tämä hiiliatomien runko säilyy yleensä reaktioissa muuttumattomana. Jos hiiliatomien ketju muodostaa renkaan, yhdistettä sanotaan sykliseksi esimerkiksi sykloalkaanit. Muuten se on avoketjuinen eli asyklinen.
Masanobu Chiyonoyama
Suurmestari (yokozuna)
Pian dohyōlle palattuaan Chiyonoyama muutti hieman shikonaansa muodosta 千代ノ山 muotoon 千代の山. Yhden okurigana-merkin muutoksella tavoiteltiin tavanomaiseen taikauskoiseen tapaan onnen kääntymistä. Paluunsa jälkeisissä viidessä turnauksessa Chiyonoyama saavutti vähintään kohtuulliset kymmenen voittoa, mutta turnausvoitto suurmestarin arvossa antoi yhä odottaa itseään. Tammikuussa 1955 se vihdoin toteutui kun Chiyonoyama voitti maegashira Tokitsuyaman playoff-ottelussa molempien saavutettua tuloksen 12–3. Vain kaksi kuukautta myöhemmin jättiläismäinen sekiwake Ōuchiyama joutui taipumaan niin ikään playoffissa, jonne hän ja Chiyonoyama olivat päätyneet 13–2-tuloksen myötä. Chiyonoyama oli näin nopeasti saavuttanut uransa neljännen ja viidennen turnausvoiton.
Chiyonoyama oli nyt alkuperäisen työntöihin perustuvan tyylinsä lisäksi viimeistellyt myös vyöotteisiin perustuvan yotsuzumōn varsin pitkälle. Hän oli terveenä ollessaan pelottava vastustaja kenelle tahansa, sillä molempien perusottelutyylien mestarillisena taitajana hänellä ei ollut juurikaan heikkouksia, joiden varaan vastustaja olisi voinut ottelutaktiikkansa perustaa.
Keho alkoi kuitenkin vähitellen antaa periksi. 30 vuoden rajapyykki lähestyi ja krooninen polvivamma paheni ajoittain niin, että polvella hädin tuskin pystyi kävelemään. Syyskuun 1956 turnaus jäi kokonaan väliin. Lepo kannatti, sillä seuraavassa turnauksessa tammikuussa 1957 Chiyonoyama oli voittamaton. Upea tappioton turnausvoitto (zenshō yūshō, 全勝優勝) oli Chiyonoyaman uran kuudes ja viimeinen. Alkuvuodesta 1958 hän saavutti kolmasti peräkkäin lupauksia herättävän 12–3-tuloksen, mutta loppuvuosi oli jo lopun alkua.
Tammikuun 1959 turnauksen viidentenä päivänä Chiyonoyama hävisi helposti maegashira Fusanishikille ja ilmoitti seuraavana päivänä, 16. tammikuuta, ettei halua enää enempää halventaa suurmestarin arvon nauttimaa arvostusta, vaan lopettaa uransa. 23. toukokuuta 1959 Japanin yleisradioyhtiö televisioi hänen uransa päätösseremonian Kuramae Kokugikan -stadionilta. Viimeisessä suurmestarin esittäytymisseremoniassaan hänellä oli airuenaan Wakanohana I ja miekankantajanaan Tochinishiki eli perinteen mukaisesti kaksi tuolloin virkaiältään vanhinta suurmestaria.
Hiilivedyt
Ominaisuudet
Koska hiilen ja vedyn elektronegatiivisuudet ovat lähellä toisiaan, hiilivedyt ovat yleensä lähes poolittomia. Siten ne liukenevat veteen huonosti mutta useimpiin orgaanisiin aineisiin hyvin. Poolittomuus vaikuttaa myös hiilivetyjen olomuotoon: esimerkiksi metaani on kaasu, mutta vesi, joka on poolinen ja molekyylimassaltaan suunnilleen yhtä suuri, on neste. Haaroittumattomista alkaaneista kevyimmät ovat kaasuja, 5–16 hiiliatomia sisältävät nesteitä ja raskaimmat kiinteitä.
Hiilivedyt palavat yleensä vedeksi ja hiilidioksidiksi. Samalla vapautuu runsaasti lämpöä. Jos happea ei ole riittävästi, palamisessa syntyy myös hiilimonoksidia eli häkää sekä hiiltä ja hiilen yhdisteitä. Tällöin lämpöä vapautuu vähemmän kuin täydellisessä palamisessa.
Alkaanit eivät reagoi herkästi. Polttamisen lisäksi alkaaneja voidaan pilkkoa krakkaamalla, tai niiden vetyatomit voidaan korvata halogeeniatomeilla. Tyydyttymättömät hiilivedyt reagoivat selvästi helpommin. Niille tyypillisiä reaktioita ovat liittymis- eli additioreaktiot. Aromaattiset hiilivedyt ovat muodollisesti tyydyttymättömiä, mutta ne reagoivat eri tavalla kuin alkeenit tai alkyynit. Tavallisesti aromaattisten hiilivetyjen reaktioissa vedyt korvautuvat.
Isomeria
200 px|thumb|Haaroittunut isobutaani ja suoraketjuinen n-butaani ovat isomeerejä. Useimmilla hiilivedyillä on isomeerejä eli yhdisteitä, joilla on sama molekyylikaava mutta erilainen rakenne. Avoketjuisilla alkaaneilla isomeerejä esiintyy butaanista lähtien. Tavallista butaania sanotaan n-butaaniksi; haaroittunut butaani on nimeltään isobutaani. Isobutaanin kiehumispiste on −11,7 °C, joka on hieman alempi kuin n-butaanin −0,5 °C. Ero johtuu siitä, että isobutaanin ulkopinta on pienempi kuin n-butaanin ja siten isobutaanimolekyylien välillä on vähemmän heikkoja van der Waalsin voimia.
Isomeerit voivat kuulua eri yhdistetyyppeihin: syklopropaani on alkaani, mutta sen isomeeri propeeni on alkeeni. Isomeerit voivat poiketa toisistaan myös pelkästään avaruudellisesti. Esimerkiksi sykloheksaanilla on viisi eri avaruudellista muotoa, joita sanotaan konformaatioiksi. Monilla alkeeneilla voi olla kaksi eri avaruudellista isomeeriä, cis- ja trans-muodot.
Klooratut hiilivedyt
Tunnetuin kloorattujen hiilivetyjen ryhmä on DDT-yhdisteet, jota käytetään hyönteismyrkyissä. Useimmissa teollisuusmaissa yhdisteen käyttö kiellettiin lailla jo 1970-luvulla, mutta sitä käytetään yhä kehitysmaissa malariaa levittävien hyttysten torjuntaan. Maaperästä DDT voi haihtua ilmaan ja kulkeutua sen mukana pitkiäkin matkoja saavuttaen uusia alueita.
Myös PCB-yhdisteet, eli moniklooratut bifenyylit ovat tunnettu kloorattujen hiilivetyjen ryhmä. Niitä käytetään sähkölaitteissa eristeenä korkean lämmönsietokykynsä ja sähkönvastuksensa vuoksi. PCB-yhdisteitä käytetään myös joissakin voiteluöljyissä lisäaineena.
PCB-yhdisteet ovat erittäin pysyviä, ne eivät ole vesiliukoisia, vaan rasvaliukoisia. Erilaisia PCB-kongereeneja eli PCB-yhdisteitä on olemassa 209. Epätäydellisesti palaessaan PCB-yhdisteet muodostavat dioksiinia ja furaania, jotka ovat supermyrkkyjä. Näitä yhdisteitä syntyy esimerkiksi korkealämpöisissä teollisissa prosesseissa, kuten sellun kloorivalkaisussa, ja sitä kautta niitä pääsee myös luontoon. PCB-yhdisteitä sisältävien tuotteiden maahantuonti, myynti, valmistus ja luovutus kiellettiin Suomessa 1990-luvulla. Kemiallisen kestävyytensä ansiosta PCB-yhdisteitä on hankala hävittää käytön jälkeen.
Vaikutukset luonnossa
Koska monet klooratut hiilivedyt ovat myrkyllisiä, aiheuttavat ne useita ongelmia luontoon päästessään. Ne ovat rasvaliukoisia ja rikastuvat nopeasti ravintoketjussa, mikä aiheuttaa ongelmia ravintoketjun huipulla. Esimerkiksi tuholaistorjuntaan paljon käytetty DDT rikkoi hyönteisten kitiinikuoren, mutta ei imeytynyt niiden ihon läpi. Tämän vuoksi sen uskottiin olevan melko vaaraton käyttää.
Koska DDT-yhdisteet eivät ole vesiliukoisia, niitä kerääntyy elimistöön vaarallisen paljon. Varsinkin nieltynä DDT aiheuttaa nopeasti vakavia ongelmia. Varsinkin vesieliöille nämä yhdisteet ovat vaarallisia. Nisäkkäillä DDT-yhdisteet saavat aikaan häiriöitä hormonitoiminnassa, keskenmenoja ja maksa- ja munuaissairauksia. DDT:n hajoamistuotteen DDE:n on havaittu aiheuttavan linnunmunien kuorien ohenemista, joka saattaa haitata niiden lisääntymistä.
PCB-yhdisteet eivät ole akuutisti myrkyllisiä, mutta elimistöön kertyessään pitkällä altistusajalla ne aiheuttavat terveyshaittoja. Yhdisteet varastoituvat rasvakudoksiin, esimerkiksi maksaan. Yhdisteille altistuneilla eläimillä on ilmennyt lisääntymis- ja kehityshäiriöitä ja niiden on myös havaittu aiheuttavan syöpää ja vaikuttavan hormonijärjestelmiin.
Masanobu Chiyonoyama
Valmennusura
Kun Dewanoumi-tallista suurmestariksi 1965 noussut Shinmatsu Sadanoyama nai Dewanohanan tyttären, kävi Kokonoelle selväksi, että hän ei missään olosuhteissa voinut enää saada Dewanoumi-tallia hallintaansa. Dewanoumi lienee ammattisumon historian merkittävin yksittäinen talli, jolla oli katkeamaton edustus ylimmässä divisioonassa lähes vuosisadan ajan ja jonka painijat muodostivat enimmillään puolet ylimmän divisioonan ottelijoista. Tallissa eli ja elää yhä vahvana ajatus siitä, ettei siitä sallita haarautuvan erilleen pienempiä talleja. Nykyäänkin Dewanoumissa toimii peräti kuusi valmentajaa.
Tilanne oli kuitenkin kestämätön, joten pienemmäksi pahaksi arvioitiin Kokonoen sallita irtaantua omaksi tallikseen siten, että valmentaja Kokonoe sai viedä mennessään omaan talliinsa ne kymmenen painijaa, jotka olivat hänen itsensä värväämiä. Toisaalta Kokonoe erotettiin Dewanoumi-tallin ympärille vuosikymmenien aikana muodostuneesta ichimon-yhteisöstä. Tällaisia ichimoneja eli eräänlaisia klaaneja on ammattisumon piirissä kaikkiaan viisi ja Kokonoe-talli liittyi näistä pienimpään, Takasagoon.
Kokonoe oli taitava rekrytoija. Mukaansa hän sai maaliskuun 1967 turnauksen alla muun muassa niin ikään Hokkaidōlta kotoisin olevan mestari Kitanofujin ja tulevan sekiwake Kitaseumin. Kitanofuji voitti turnauksen tuloksella 14–1 katkaisten suurmestari Taihōn toistamiseen saavuttaman kuuden peräkkäisen turnausvoiton putken ja varmistaen samalla nousunsa suurmestariksi. Toinen hänen oppilaistaan, maegashiran arvoon parhaimmillaan yltänyt Matsumaeyama oli aiemmin varmistanut toisen divisioonan turnausvoiton uudelle Kokonoe-tallille. Kymmenet miljoonat näkivät Kokonoen vuodattavan ilon kyyneliä suorassa TV-lähetyksessä.
Kitanofuji ei jäänyt ainoaksi Kokonoen rekrytoimaksi suurmestariksi. Muutaman tuhannen asukkaan kotikylästään, Hokkaidōn Fukushimasta, hän löysi urheilullisesti yleislahjakkaan nuorukaisen vuonna 1970. Vastikään 15 vuotta täyttänyt poika ei ollut kiinnostunut Kokonoen tarjouksesta, mutta tarttui tämän tarjoamaan houkuttimeen lentää Tokioon tutustumiskäynnille. Lentomatkailu ei vielä tuolloin ollut yhtä tavanomaista kuin nykyään ja lentäminen kiehtoi poikaa. Hän jäi talliin ja nousi vuosikymmentä myöhemmin suurmestariksi nimellä Mitsugu Chiyonofuji.
Kokonoen ei koskaan nähnyt tätä, sillä hän menehtyi 29. lokakuuta 1977 vain 51-vuotiaana maksasyöpään Tokion Shibuyan kaupunginosassa sijaitsevassa Punaisen Ristin sairaalassa.
Tallin peri suurmestari Kitanofuji, joka viitisentoista vuotta myöhemmin vetäytyi ammattisumoliiton piiristä luovuttaen tallin johtajuuden uransa lopettaneelle suurmestari Chiyonofujille. On varsin todennäköistä, että aikanaan vuonna 2020 tallin perii Kokonoen nykyinen huippuoppilas, mestari Ryuji Chiyotaikai, joka kolmen edeltäjänsä tavoin on syntynyt Hokkaidōlla, Chitosen kaupungissa, vaikkakin virallisesti hänen kotiprefektuurikseen mainitaan eteläisellä Kyūshūn saarella sijaitseva Ōita johtuen Japanissa käytössä olevasta sukukohtaisesta rekisteröintimenettelystä. Kokonoe-talli siis mitä ilmeisimmin vaalii pitkään pohjoisia perinteitään.
Chiyonoyaman elämää on joskus kuvattu traagiseksi. Hän oli köyhiin oloihin syntynyt kalastajan poika, joka joutui elämään teini-ikänsä sodanajan oloissa ja harjoittelemaan ankarasti elintarvikepulan aikaan. Vaikka osa yleisöstä suorastaan pilkkasi häntä uran heikoimpina hetkinä, hän oli myös miljoonien ihmisten esikuva sodasta toipuvassa maassa. Valmentajana hän näki oppilaansa nousun suurmestariksi, mikä on harvinaista valmentajalle. Hän saattoi myös toisen tulevan suurmestarin uran hyvään alkuun. Harva valmentaja saavuttaa saman.
Laskostuminen
pienoiskuva|205px|Riittävällä tarkkuudella kuvattu tiiliseinä. pienoiskuva|205px|Laskostumisesta johtuvia [[Moaree (interferenssikuvio)|Moiré-kuvioita.]]
Laskostuminen (myös aliasoituminen, ) on signaalinkäsittelyssä signaalin kaistaleveyteen nähden liian pienestä näytteenottotaajuudesta johtuva signaalin vääristyminen. Kun analogisesta signaalista otetaan näytteitä näytteenotto- ja kvantisointipiirien avulla, näytteenottotaajuuden tulee Nyquistin teoreeman mukaisesti olla vähintään kaksinkertainen näytteistettävän signaalin taajuuteen verrattuna. Tätä niin sanottua Nyquistin taajuutta harvempi näytteenotto tai korkeampi signaalin kaistaleveys johtaa siihen, että yhdestä värähtelyjaksosta saadaan vähemmän kuin kaksi näytettä, eikä alkuperäistä signaalia enää voida palauttaa siitä otettujen näytteiden perusteella. Liian korkeataajuisesta signaalista otetut näytteet muodostavat samanlaisen näytejonon kuin näytteenottotaajuuden monikerran verran matalampi taajuuskin eikä näitä osasignaaleja voida erottaa toisistaan. Laskostumisessa muodostuu signaali, jonka taajuus on signaalitaajuuden ja näytteenottotaajuuden erotus.
Tunnettu esimerkki laskostumisesta on lännenelokuvissa usein näkyvä kärrynpyörien näennäinen väärä pyörimisnopeus. Elokuvafilmille otetaan näytteitä 24 kuvaa sekunnissa. Kärrynpyörien nopeus on sellainen, että kahden kuvan välillä pyörä ehtii kiertyä useammankin puolavälin ja näennäinen ”puolataajuus” laskostuu väärälle nopeudelle.
Näytteenottotaajuuden monikerran verran toisistaan poikkeavia taajuuksia kutsutaan nimellä aliakset koska näitä taajuuksia vastaavat signaalit summautuvat näytteenotossa eikä niitä voida enää erottaa toisistaan näytteistyksen jälkeen. Laskostumisen välttämiseksi signaali on suodatettava ennen näytteistämistä niin, että signaalin kaistaleveys on alle puolet näytteenottotaajuudesta. Yleensä tämä tapahtuu alipäästösuodattimella, joka suodattaa Nyquist taajuutta korkeammat taajuudet pois. Tällöin niiden mahdollisesti sisältämä informaatio menetetään mutta suodatus estää niiden virheellisestä tallentumisesta muuten aiheutuvan vääristymän.
Radiotekniikassa laskostumisehdot ja Nyquistin teoreema saavat hieman erilaisen muodon käytettäessä kvadratuurinäytteistystä. Kvadratuurinäytteistyksessä signaali on kompleksinen ja jokainen näyte on kompleksiluku. Kompleksisille signaaleille voidaan määritellä myös negatiiviset taajuudet – kompleksinen siniaalto tavallaan sisältää signaalin pyörimissuunnan. Kompleksisten signaalien tapauksessa taajuuden ylittäessä korkeimman positiivisen taajuuden signaalin taajuus kiertyy negatiiviseksi taajuudeksi samaan tapaan kuin binääriluvut positiivisen lukualueen ylittyessä kiertyvät negatiivisiksi luvuiksi. Jotta laskostumista ei kvadratuurinäytteistystä käytettäessä tapahtuisi, näytteenottotaajuuden on oltava vähintään näytteistettävän signaalin kaistaleveyden suuruinen. Tällöinkin jokaisesta jaksosta otetaan vähintään kaksi näytettä koska jokainen kompleksinen näyte sisältää kaksi arvoa: reaali- ja imaginääriosan.
Näytteistys ja rekonstruktio
frame|right|Sininen käyrä kuvaa punaisen käyrän alinäytteistyksestä johtuvaa laskostunutta rekonstruktiota. Mustat pallot kuvaavat punaisesta signaalista otettuja näytteitä.  Ne voidaan ajatella kuuluvan kumpaan tahansa piirretyistä sinikäyristä, eikä rekonstruktiossa voida erottaa kummasta käyrästä näytteet on otettu.
Nyquist-Shannonin näytteenottoteoreeman mukaan jatkuva funktio, joka ei sisällä suurempia taajuuksia kuin f\, voidaan täydellisesti palauttaa näytteistä, jotka on otettu vähintään taajuudella 2f\, (Nyquist-taajuus). Mikäli näytteenottotaajuus on matalampi signaali laskostuu kuten yllä olevassa kuvassa
La Roux
La Roux on englantilainen synthpop-yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2006 Brixtonissa, Englannissa. Sen ainoa nykyinen jäsen on laulaja Eleanor ”Elly” Jackson. Entinen jäsen on Ben Langmaid (kitara). Kiertuejäsenet ovat Michael Norris (levysoittimet), William Bowerman (rummut) ja Mickey O’Brien (taustalaulu).
La Roux’n ensimmäinen single, ”Quicksand”, julkaistiin joulukuussa 2008. Yhtyeen toinen single "In for the Kill" julkaistiin 16. maaliskuuta 2009. ”Bulletproof”-menestyssingle julkaistiin 22. kesäkuuta 2009 ja se debytoi sijalla 1 Britannian singlelistalla. Tämän jälkeen albumilta on ilmestynyt vielä kaksi singleä.
Higgsin bosoni
Higgsin bosoni eli Higgsin hiukkanen (H0) on alkeishiukkanen, jonka olemassaolon hiukkasfysiikan standardimalli ennustaa ja joka löydettiin CERN:in Suuressa hadronitörmäyttimessä, Sveitsissä. Higgsin bosonia vastaavan bosonin löytämisestä raportoitiin 4. heinäkuuta 2012. Massaksi saatiin 125–127 GeV/c², mitä tarkennettiin arvoon 125,09 ± 0,24 GeV/c² maaliskuussa 2015.
Higgsin bosoni ja Higgsin kenttä on nimetty aihetta ensimmäisten joukossa teoreettisesti tutkineen englantilaisen fyysikon Peter Higgsin mukaan. Higgs on yksi ensimmäisiä joitakin bosonin ominaisuuksia ennustaneita fyysikoita. Hänen lisäkseen hiukkasen olemassaolon ennustivat lähes samanaikaisesti, toisistaan riippumatta Robert Brout ja Francois Englert.
Higgsin bosoni todistaa Higgsin hiukkasista koostuvan Higgsin kentän, joka antaa joillekin alkeishiukkasille massan, olemassaolon. Tämä täydentäisi suuren puutteen standardimallissa eli selityksen hiukkasten massaeroille. Higgsin kenttä ei ole vuorovaikutuksessa massattomien hiukkasten kuten fotonien kanssa.
Hiukkasfysiikan standardimallissa Higgsin bosoni on bosoni eli alkeishiukkanen jonka spin on kokonaisluku (0). Bosoneja voi olla samanaikaisesti useampia samalla kvanttiluvulla. Sillä ei ole sähkövarausta tai värivarausta. Jos Higgsin kenttää ei olisi, alkeishiukkasten massalle täytyisi löytää vaihtoehtoinen selitys.
Teoreettinen tausta
Higgsin bosonin toivotaan antavan vastauksen kysymykseen, mikä antaa joillekin alkeishiukkasille, kuten elektronille, massan mutta toisille, kuten fotonille, taas ei. Teorian perustana pidetään kolmea vuonna 1964 Physical Review Letters -julkaisusarjassa julkaistua sähköheikon symmetrian spontaania rikkoutumista käsitellyttä artikkelia. Ne ovat François Englertin ja Robert Broutin "Broken Symmetry and the Mass of Gauge Vector Mesons", Peter Higgsin "Broken Symmetries and the Masses of Gauge Bosons" ja Gerald Guralnikin, Carl Rirchard Hagenin ja Tom Kibblen "Global Conservation Laws and Massless Particles".
1970-luvulla kehitetty hiukkasfysiikan standardimalli, joka selittää monia alkeishiukkasten välisiä vuorovaikutuksia menestyksekkäästi, ei kuitenkaan selitä alkeishiukkasten massaa vaan kuvaa kaikki hiukkaset massattomiksi. Tähän ongelmaan ratkaisuksi kehitettiin Higgsin teoria. Teorian mukaan kaikkeuden täyttää erityinen Higgsin kenttä, joka vaikuttaa erilaisiin hiukkasiin eri voimakkuudella ja joihinkin se ei vaikuta lainkaan. Mitä suurempi kentässä liikkuvien hiukkasten vuorovaikutus kentän kanssa on, sitä suurempi massa niillä havaitaan. Higgsin hiukkanen on Higgsin kentän eksitaatio, joka on mahdollista tuottaa tarpeeksi suurienergisissä törmäytyksissä. Higgsin hiukkanen ei siis sananmukaisesti anna massaa muille hiukkasille, kuten usein sanotaan, vaan se pikemminkin vain vahvistaa hypoteesin, että Higgsin kenttä on olemassa.
Kaikki kentät, myös Higgsin kenttä, pyrkivät asettumaan mahdollisimman alhaiselle energiatasolle eli vakuumitilaan. Useilla kentillä, kuten sähkömagneettisella kentällä, se tapahtuu kentän arvon ollessa nolla. Higgsin kenttä kuitenkin poikkeaa siitä, sillä sen energiataso on alhaisin, kun kentän arvo poikkeaa nollasta. Tämän vuoksi Higgsin kenttä ei häviä eli ei saa arvokseen nollaa vakuumitilassa. Ilmiötä nimitetään Higgsin mekanismiksi.
Kokeellinen tutkimus
CERNin edellisen vaiheen LEP-kiihdytin etsi Higgsin bosoneja vuosina 1989–2001. Kokeiden perusteella voitiin päätellä, että standardimallin mukaisen Higgsin bosonin massan on oltava vähintään 114 GeV/c². Standardimallia laajemmissa teorioissa massan alaraja voi olla tätä pienempi, esimerkiksi minimaalisessa supersymmetrisessä standardimallissa massan alaraja on noin 92 GeV/c².
Myös Fermilabin Tevatron-kiihdyttimellä on etsitty Higgsin bosonia. Fermilabin kokeiden perusteella on voitu sulkea pois standardimallin Higgsin bosonin olemassaolo massavälillä 156–177 GeV/c².
Mikäli Higgsin bosoni on olemassa, sen arvellaan löytyvän CERNiin rakennetulla LHC-hiukkaskiihdyttimellä, jota koekäynnistettiin vuonna 2008. Joulukuussa 2011 tehdyt havainnot viittasivat siihen, että se oli mahdollisesti löydetty, joskaan sitä ei vielä varmuudella tunnistettu.
Heinäkuun 4. 2012 CERNin LHC:n kahden suurimman koeaseman, Atlasin ja CMS:n tutkijat pitivät Higgsin hiukkasen etsintää käsittelevän yhteisen tiedotustilaisuuden. Molempien koeasemien edustajat kertoivat löytäneensä uuden hiukkasen noin 125 GeV/c²:n massan kohdalta. Hiukkanen sopii standardimallin ennustuksiin, mutta varmuutta sen luonteesta jouduttaneen odottamaan.
Tiedotustilaisuuden mukaan tieteelle ennalta tuntematon bosoni on havaittu 5.0σ:n varmuudella. Lisäksi voidaan varmuudella sanoa, että bosonin spin on nolla tai parillinen kokonaisluku. Näitä ominaisuuksia ilmentävä hiukkanen on yhteensopiva oletukseen standardimallin Higgsin hiukkasesta. Jotta löydetty uusi hiukkanen voitaisiin kiistattomasti osoittaa standardimallin Higgsin bosoniksi, tarvitaan vielä lisää tutkimusta, kuten spinin ja pariteetin mittauksia.
Tiedotustilaisuudessa 14.3.2013 kerrottiin vuonna 2012 tapahtuneen uuden hiukkaslöydön olevan mitä todennäköisimmin Higgsin hiukkanen. Tosin tarvitaan vielä lisätutkimuksia siitä, onko kyseessä oleva hiukkanen hiukkasfysiikan standardimallin ennustama Higgsin bosoni. Higgsin bosoneita saattaa olla useita. Toisaalta Higgsin bosonin on todettu hajoavan kahdeksi myoniksi, jotka ovat muita alkeishiukkasia kevyempiä. Tämän taas katsotaan todistavan, ettei useammanlaisia Higgsin bosoneita olekaan eikä massaeroja voikaan teorialla selittää.
17. maaliskuuta 2015 julkaistun tiedotteen mukaan Atlasin ja CMS:n tulosten perusteella Higgsin massaksi tarkentui 125,09 GeV/c².
Jakov Kreitsberg
thumb|right|Kreitsbergin hautakivi [[Zentralfriedhofissa, Itävallan kunniakansalaisille varatulla alueella]]
Jakov Kreitsberg (, ; 24. lokakuuta 1959 Leningrad – 15. maaliskuuta 2011 Monte Carlo) oli neuvostoliittolaissyntyinen yhdysvaltalaistunut kapellimestari. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin johdolla. Hänen veljensä, kapellimestarina itsekin tunnettu Semjon Bytškov lähti Neuvostoliitosta vuonna 1975. Hänen isänsä May Bytškov oli huomattava sotatieteilijä, jonka ei olisi sallittu poistuvan maasta. Kreitsbergin vanhemmat erosivat, ja tämä mahdollisti Kreitsbergin ja hänen äitinsä lähdön New Yorkiin vuonna 1976. Neuvostoviranomaiset eivät antaneet Kreitsbergin viedä maasta ulos mitään käsin kirjoitettua materiaalia. Tämän johdosta hänen säveltämänsä teokset, joista osa oli esitettykin, jäivät kateisiin. Hänellä oli Yhdysvaltain kansalaisuus vuodesta 1982.
Kreitsberg työskenteli Yhdysvaltoihin saavuttuaan Leonard Bernsteinin kanssa. Hän voitti Michiganissa Eugene Ormandy -palkinnon ja vuonna 1986 Leopold Stokowski -orkesterinjohtokilpailun. Vuosina 1985–88 Kreitsberg johti Mannes Collegen orkesteria New Yorkissa. Pian hän palasi Eurooppaan, jossa hän työskenteli Itä-Saksan oopperataloissa ja vuodesta 1994 alkaen Berliinin Komische Operissa. Hän teki Glyndebournen oopperafestivaalin -debyyttinsä vuonna 1992 johtamalla Jenůfan esityksen. Samana vuonna Kreitsberg teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa ja vuonna 1993 hän johti Proms-festivaalissa Pjotr Tšaikovskin Pateettisen sinfonian ja Frédéric Chopinin toisen pianokonserton esitykset. Vuonna 1994 hän debytoi Englannin kansallisoopperassa johtamalla Ruusuritarin esityksen, ja samana vuonna hän esiintyi uudelleen Promsissa.
Kreitsberg toimi Bournemouthin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuosina 1995–2000. Tässä asemassa hän muun muassa tilasi uusia teoksia Pēteris Vasksilta ja Judith Binghamilta. Hän myös vei orkesterin sen ensimmäiselle Yhdysvaltain-kiertueelle, johon kuului muun muassa esiintyminen Carnegie Hallissa. Vuonna 2003 Kreitsberg aloitti seitsemän vuotta kestäneen toimintansa Alankomaiden filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Hän sai vuosien ajan hoitoja syöpäsairauteen, mutta jatkoi työtään kapellimestarina ja toimi vielä Monte-Carlon filharmonisen orkesterin taiteellisena johtajana.
Kreitsberg oli naimisissa kapellimestari Amy Anderssonin kanssa, ja pariskunnalla oli kaksi poikaa.
Alfred Wegener
Alfred Lothar Wegener (1. marraskuuta 1880 Berliini – ilmeisesti 16. marraskuuta 1930 ) oli saksalainen meteorologi ja geofyysikko, joka esitti teorian mannerliikunnoista. Hän siis esitti, että tunnetut mantereet eivät ole olleet aina samoilla paikoilla, vaan liikkuneet miljoonien vuosien saatossa nykyisille paikoilleen. Hän ei kuitenkaan kyennyt selittämään tekijää, joka liikuttaa mantereita, mutta selitys saatiin 1950-luvulla laattatektoniikan myötä.
Teoria mannerliikunnoista
Vuonna 1912 Wegener julkaisi ensimmäisen perusteellisen esityksen, jonka mukaan yli 200 miljoonaa vuotta sitten nykyiset mantereet muodostivat yhden valtavan yhtenäisen maamassan Pangaian, jota ympäröi yksi ainoa suuri valtameri Panthalassa. Koko teorian hän julkaisi vuonna 1915 teoksessaan Die Entstehung der Kontinente und Ozeane. Hänen teoriansa kuitenkin kohtasi aluksi ankaraa vastustusta, ja se hyväksyttiin vasta 1960-luvulla, vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen. Yhtenä syynä tähän pidetään sitä, että hän oli ilmatieteilijä eikä geologi, ja kaiken lisäksi vielä saksalainen. Teoria myös uhkasi kaikkea, mihin geologit olivat siihen asti uskoneet.
Wegener huomasi Etelä-Amerikan ja Afrikan rantaviivojen samankaltaisuuden, ja vuoden 1910 aikoihin hän alkoi kehitellä teoriaa alkumantereesta. Hän kertoi siitä luennoillaan vuonna 1912 ja artikkelissaan 1915 (molemmat vuosiluvut on mainittu laattaliikunnan syntyvuosina). Wegener osoitti, että oletetun liittymäsauman molemmin puolin oli samantyyppisiä fossiileja, mikä oli todiste liikkumateorian puolesta.
Wegener tutki myös haloilmiöitä, ja Wegenerin vasta-aurinkokaaret on nimetty hänen mukaansa.
Tutkimusmatkat Grönlantiin
Wegener teki Grönlantiin neljä tutkimusmatkaa, 1906–1908, 1912–1913, 1929 ja 1930. . Hän johti tutkimusryhmää, joka perusti Grönlantiin Eismitte-nimisen tutkimusaseman leveyspiirille 71, keskelle jäätikköä. Wegenerin ryhmä oli ensimmäinen, joka talvehti mannerjäätiköllä jo vuonna 1912–1913. Vuonna 1930 hän menehtyi matkalla asemalta rannikolle.
Saksan napa-alueiden tutkimusta koordinoiva laitos Alfred Wegener -instituutti on nimetty Wegenerin kunniaksi.
Saint-Hilaire-du-Harcouët
Saint-Hilaire-du-Harcouët on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella.
Kuntaliitokset
1. tammikuuta 2016 Saint-Martin-de-Landelles’n ja Vireyn kunnat yhdistyivät Saint-Hilaire-du-Harcouëtin kuntaan.
Muumiointi muinaisessa Egyptissä
thumb|200px|Egyptiläinen muumio [[British Museumissa.]] thumb|150px|[[Faarao Ramses II:n muumioidut kasvot.]]
Muumiointi muinaisessa Egyptissä käsittelee vuosina 3150 eaa. – 639 jaa. kukoistaneessa Egyptissä harjoitettuja tapoja muumioida vainajat.
Muinaisessa Egyptissä muumioinnilla oli tärkeä osa kulttuurissa ja mytologiassa. Muumio pyrittiin säilyttämään mahdollisimman hyväkuntoisena, sillä sen uskottiin olevan kuolemanjälkeisen elämän edellytys.
Muinaisegyptiläiseen kulttuuriin kuului paitsi ihmisten myös eläinten muumiointi. Esimerkiksi pyhinä eläiminä pidettyjä kissoja ja krokotiileja muumioitiin, samoin hallitsijalle kuuluneita lemmikkejä, kuten koiria, saatettiin muumioida.
Historia
Muumiointia harjoitettiin muinaisessa Egyptissä jo vanhan valtakunnan aikana. Tällöin muumiot olivat vainajia, jotka oli ensin taivutettu sikiöasentoon, sitten kiedottu useisiin kerroksiin kääriliinoja ja lopuksi asetettu tarkoitusta varten valmistettuihin arkkuihin. Tältä ajalta tunnetaan esimerkiksi vuoden 3000 eaa. tienoilla hallineen faarao Djerin muumio, joka oli muumioitu osittain varhaisella Egyptissä käytetyllä muumiointitekniikalla.
Varhaisimpien muumioiden käärinliinat kyllästettiin pihkalla ja vainajan kasvoille saatettiin asettaa ohut kipsikerros. Lisäksi joidenkin muumioiden kasvoille levitettiin vihreää maalia uudelleensyntymisen vertauskuvana. Käytetyn tekniikan seurauksena varhaisista muumioista jäi usein jäljelle ainoastaan luuranko, sillä varhaiset muumiointitekniikat eivät pysäyttäneet mätänemistä.
Seikkailu Punaisella merellä
Seikkailu Punaisella merellä on belgialaisen sarjakuvataiteilija Hergén piirtämä ja käsikirjoittama 19. Tintti-albumi. Se alun perin ilmestyi ranskankielisenä jatkosarjana belgialaisessa Le journal de Tintin -lehdessä vuosien 1956–1958 välisenä aikana. Vuonna 1958 tarina julkaistiin 62-sivuisena albumina.
Muumiointi muinaisessa Egyptissä
Historia
Ruumiiden hajoaminen huomioitiin ylhäisön keskuudessa, jossa uskottiin kuolemanjälkeisen elämän edellytyksenä olevan ruumiin täydellinen säilyminen. Tämän vuoksi ruumiita käsittelevät henkilöt kehittelivät uusia menetelmiä, joiden ansiosta ruumis voitaisiin säilöä paremmin. Mätänemisen hidastamiseksi otettiin käyttöön tapa poistaa vainajalta pehmeät sisäelimet, mikä hidasti hajoamisprosessia ja kuivatti ruumiin ontelot. Uusi muumiointitapa saikin pian suosiota Egyptin ylhäisön keskuudessa. Vainajan ja kangassuikaleiden väliin pantiin usein symbolisia esineitä. Tärkein niistä oli sittiäisen muotoinen symboli, joka laitettiin vainajan sydämen päälle.
Seikkailu Punaisella merellä
Suomessa Seikkailu Punaisella merellä julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1970, kun Otava julkaisi tarinan Tintin seikkailut -sarjan ensimmäisenä osana. Tarinan suomensi Jukka Kemppinen, mutta myös Heikki ja Soile Kaukoranta ovat toimineet albumin suomentajina.
Seikkailua Punaisella merellä on toisinaan kritisoitu siitä, että siinä afrikkalaiset kuvataan yksinkertaisina ja lapsellisina. Syytösten vuoksi Hergé joutui myöhemmissä painoksissa muuttamaan afrikkalaisille tarkoitettua dialogia.
Juoni
Tintti ja kapteeni Haddock ovat poistumassa elokuvateatterista, kun he kohtaavat kadulla Tintin vanhan ystävän, kenraali Alcazarin. Alcazar vaikuttaa kiireiseltä ja lähtiessään hän vahingossa pudottaa lompakkonsa, jonka Tintti yrittää palauttaa hänelle. Alcazar kuitenkin katoaa salaperäisesti, joten Tintti päättää palauttaa lompakon hotelliin, jossa Alcazar on ilmoittanut oleskelevansa. Hotellin vastaanottovirkailija kuitenkin kertoo hänelle, ettei hän ole ikinä kuullut "kenraali Alcazarista". Kun Tintti ja Haddock palaavat takaisin Moulinsartin linnaan, he kohtaavat linnassa Khemedin arabivaltion emiiri Ben Kalish Ezabin piloille hemmotellun pojan Abdullahin. Pian heille ilmenee, että emiiri lähetti poikansa turvaan Moulinsartiin, sillä Ben Kalish Ezabin ja hänen pitkäaikaisen kilpailijansa, šeikki Bab El Ehrin, välit ovat kiristyneet ja tilanne Khemedissä on muuttunut levottomaksi.
Seuraavana päivänä Dupont ja Dupond saapuvat Moulinsartiin ja kertovat Tintille, että Interpol on antanut heille tehtäväksi tarkkailla asekauppiasta, joka harjoittaa laitonta lentokoneiden salakuljetusta. Tintti jäljittää asekauppiaan ja saa selville, että kyseessä on Dawson, joka on myymässä Alcazarille toisen maailmansodan aikaisia de Havilland D.H.98 Mosquito -koneita. Kun Tintti saa selville, että myös Bab El Ehr on ostanut Dawsonin myymiä Mosquitoja ja käyttänyt niitä Khemedin pääkaupungin Wadesdahin valtaamisessa, hän lähtee Miloun ja kapteeni Haddockin kanssa Khemediin voidakseen tavata Ben Kalish Ezabin. Wadesdahin lentoaseman passin tarkastuksessa kuitenkin väitetään, ettei Tintillä ja Haddockilla ole lupaa oleskella Khemedissä, minkä vuoksi heidät sijoitetaan Beirutiin lentävään matkustajalentokoneeseen. Kesken lentomatkan koneen oikeanpuoleinen moottori leimahtaa liekkeihin, jolloin lentokone putoaa ja iskeytyy maahan. Kaikki matkustajat selviytyvät onnettomuudesta, mutta hetkeä myöhemmin koneen hylyssä räjähtää aikapommi, jonka Dawsonin kätyri oli piilottanut surmatakseen Tintin ja Haddockin.
Tintti, Milou ja Haddock lähtevät emiirin purjelaivalla Mekkaan, mutta kesken laivamatkan heidän laivansa joutuu Bab El Ehrin Mosquitojen hyökkäyksen kohteeksi. Vaikka Tintti onnistuukin karkottamaan lentokoneet ja ampumaan yhden niistä alas, laivan miehistö pakenee pelastusveneellä ja jättää Tintin kumppaneineen yksin hyökkäyksessä vaurioituneeseen alukseen. Tintti ja Haddock rakentavat lautan ja pelastavat veden varaan joutuneen palkkasoturin Pjotr Pahkin, joka ohjasi Tintin alas pudottamaa Mosquito-konetta. Joitakin tunteja myöhemmin heidät pelastaa loistoristeilijä M/S Sheherazade, jonka omistaa markiisi di Gorgonzola. Seuraavana aamuna Tintti, Milou, Haddock ja Pahk kuitenkin siirrettään rahtilaiva SS Ramonalle, jonka kapteeni on Haddockin entinen perämies Allan. Heidät lukitaan hyttiin ja yön aikana miehistönjäsenet sytyttävät laivan liekkeihin, minkä jälkeen Allan miehistöineen pakenee rahtilaivalta. Tintti kumppaneineen kuitenkin onnistuu murtautumaan hytistä ja sammuttamaan tulipalon, minkä jälkeen Haddock vapauttaa laivan rahtiruumaan vangitut islaminuskoiset afrikkalaiset pyhiinvaeltajat joiden alkuperäinen päämäärä oli Mekka, jotka Roberto Rastapopoulosiksi paljastunut "di Gorgonzola" oli aikeissa myydä orjuuteen Punaisellamerellä.
Kun Rastapopoulos saa selville, että SS Ramona ei ole uponnut ja on Tintin hallussa, hän lähettää sukellusveneen tuhoamaan rahtilaivan hävittääkseen todisteet siitä, että hän on harjoittanut orjakauppaa. Tintti kuitenkin havaitsee sukellusveneen, ja Haddockin avulla Pahk väistelee sukellusveneen laukaisemia torpedoja. Tintti ottaa yhteyden Punaisellamerellä purjehtivaan Yhdysvaltain laivaston sotalaivaan USS Los Angelesiin, jonka saapumisen jälkeen sukellusvene lopettaa hyökkäyksensä ja antautuu ehdoitta. USS Los Angeles myös pysäyttää M/S Sheherazaden ja yrittää pidättää Rastapopoulosin, joka lavastaa kuolemansa ja pakenee pienoiskokoisella sukellusveneellä. Tarinan lopun leikkeet sanomalehdistä paljastavat, että San Theodorosissa kenraali Alcazar on syössyt kenraali Tapiocan vallasta; emiiri Ben Kalish Ezab on ottanut takaisin vallan Khemedissä; ja Dawsonin lentokonekaupat ja Rastapopoulosin orjakauppa on tuotu julkisuuteen.
Anders Spinnars
Anders Spinnars (s. 21. heinäkuuta 1983) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Venäjän liigassa pelaavaa Habarovskin Neftjanikia. Ruotsin maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2005, mutta ei kuitenkaan pysyvästi.
Spinnars on pelannut kotiseudullaan Bollnäsistä paikallisessa Bollnäs GoIF/BF 13 kauden ajan. Tänä aikana hän on saavuttanut kaksi Ruotsin jääpallohopeaa eli ollut finaalin hävinneessä joukkueessa. Spinnars oli pitkän Bollnäs-uran myötä leimautunut kotipaikkakuntansa edustajaksi. Kuitenkin MM-kaudellaan 2013 hän solmi sopimuksen siirtymisestä Venäjän liigaan Habarovskin SKA-Neftjanikin joukkueeseen. ,
Spinnarsin maajoukkue-edustus alkoi syksyllä 2005, mutta paikka ei vakiintunut. Hän on ollut MM-kisoihin varalle valittuna kolme kertaa. Ensimmäinen MM-joukkue-edustus toteutui vuoden 2013 MM-kotikisoissa, joista Ruotsi sai hopeaa.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Paikat kuntoon
Ohjelma alkoi elokuussa 2002. Se käsitteli rakentamiseen liittyviä aiheita. Syksyllä 2004 ohjelmaan lisättiin osio, jossa haastateltiin suomalaisia julkisuuden henkilöä rakentavissa merkeissä laittamassa paikkoja kuntoon. Heinäkuussa 2005 alkoi "Ylituomari"-osio, jossa käsiteltiin rakentamiseen liittyviä lakiasioita.
Juontaja Ilari Siekkinen oli ennen Paikat kuntoon -ohjelmaa tunnettu lähinnä rock-piireissä, vaikka hän onkin koulutukseltaan rakennusmestari. Ilarin tavaramerkiksi ohjelmassa muodostui suuri karvainen mikrofoni. Ohjelman tunnusmusiikkina oli rokahtava "Lännen lokari" Illu+Alv:n Pieni Suuri Maailma -cd:ltä.
Laulajan taival 2
Laulajan taival 2 (AABLP 106 / AABMK 106) on Rauli ”Badding” Somerjoen vuonna 1988 julkaistu kokoelma-albumi, joka on jatkoa edellisvuonna ilmestyneelle Laulajan taival -kokoelmalle. Laulajan taival 2 sisältää enemmän 1970-luvun rock-kappaleita kuin sen edeltäjä.
Kappaleet
A-puoli (1. levy) B-puoli C-puoli (2. levy) D-puoli
Yaakov Edri
Yaakov Edri (, s. 25. marraskuuta 1950) on israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hän oli maahanmuuttoministeri Ehud Olmertin hallituksessa.
Hänet valittiin ensimmäisen kerran Knessetiin Likudin edustajana 2003. Kadimaan hän liittyi 2005.
Oi!
Oi! on punkrockin tyylisuunta, joka kuuluu erityisesti skinhead-kulttuuriin. Sitä voidaan kutsua myös katupunkiksi. Tyyli syntyi 1970-luvun lopun Britanniassa, jossa sitä edusti muun muassa The Four Skins -yhtye. Oi!-musiikkia pidetään maskuliinisena, työväenluokkaisena ja aggressiivisena, mutta ei erityisen poliittisena ja kantaa ottavana. Skinhead-yhteyksiensä vuoksi jotkut luulevat Oi!-musiikkia joskus virheellisesti rasistiseksi (white power). Oi!-yhtyeet edustavat kuitenkin brittiläistä työväenluokkaista ajattelua ja 1980-luvun brittiläiset Oi!-yhtyeet esimerkiksi arvostelivat usein Margaret Thatcherin politiikkaa. Britannian ohella Oi!-musiikkitoiminta on ollut vilkasta monessa muussakin maassa, muun muassa Italiassa, Ranskassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Sanoitukset liikkuvat arkipäivän ongelmien, oluenjuonnin ja jalkapallon maailmassa.
Oi! on myös Cockney-murteen ilmaisu, joka vastaa englannin kielen sanoja hey! tai hello! eli suomeksi hei! tai hoi!
Maanopeusennätys
thumb|250px|Ralph DePalma ajamassa Packard '905' Special autollaan nopeusennätystä Daytona Beachillä Yhdysvalloissa vuonna 1919. thumb|250px|Vuonna 1909 rakennettu [[Blitzen-Benz, jolla oli halussaan maanopeusennätys kymmenen vuoden ajan.]] thumb|250px|Vuonna 1928 maanopeusennätyksen tehnyt yhdysvaltalainen White Triplex. thumb|250px|Vuonna 1970 maanopeusennätyksen tehnyt yhdysvaltalainen Blue Flame. thumb|250px|Maanopeusennätyksen tämänhetkinen haltija on ThrustSSC. Maanopeusennätys on suurin maa-ajoneuvolla mitattu nopeus. Ennätyskokeessa nopeus mitataan ajamalla määrätynmittainen rata kerran molempiin suuntiin ja laskemalla keskinopeus. Maanopeusennätyksen tämänhetkinen haltija on ThrustSSC nopeudella 1 228 kilometriä tunnissa.
Intianenglanti
Intianenglanti on englannin kielen murreryhmä, jota puhutaan Etelä-Aasiassa. Kaiken kaikkiaan Intia, johon kuuluivat myös muun muassa Pakistan ja Bangladesh, oli brittiläisen siirtomaaherruuden alaisena parisataa vuotta. Sinä aikana kehittyi omanlaisensa murteisto, jossa on huomattavan paljon skottilaisvaikutteita. Myös sanastossa on yhteyksiä paikallisiin kieliin, kuten hindiin, marathiin, tamiliin ja bengaliin: tunnetaan hinglish, minglish, tanglish ja banglish. Viime aikoina amerikanenglanti on vaikuttanut kielen kehitykseen muun muassa elokuvan, television ja Internetin kautta. On huomattava, että myös Sri Lankassa ja Myanmarissa oli brittiläinen herruus, joka on vaikuttanut eteläaasialaiseen tapaan käyttää englannin kieltä. Englanti on virallinen kieli osassa Intian osavaltioita.
Ääntämyksestä
Esimerkkinä ääntämyseroista Lontoossa puhuttuun englantiin Pakistanin sindhialueilla äänteiden v ja w vaihtelu suuntaan ja toiseen on yleistä. Jotkin puhujat eivät tee eroa näiden äänteiden välillä lainkaan. Biharin ja Bengalin alueilla z voi ääntyä kuten dž. Myös t ja d ääntyvät usein luonteenomaisella tavalla. Englannin sana themselves voi intianenglannissa kuulostaa kuin se olisi kirjoitettu damsels.
Sanaston erityispiirteitä
Sanaston suhteen voidaan esimerkiksi käyttää hindin ja marathin konjunktiota ke korvaamaan prepositiota that. Off- ja on-sanoja voidaan käyttää verbeinä korvaamaan switch off- ja switch on -ilmauksia. Myös open- ja close-verbien käyttö on laajempaa kuin brittienglannissa tai amerikanenglannissa, esimerkiksi open your shirt tai close the TV. Hope-verbiä käytetään odotuksena ilman toivomusnäkökulmaa: I hope it will rain tarkoittaa Arvelen että tänään sataa. Kouluenglantiin kuulumatonta riimittelyä on paljon: ice-cream-fice-cream ainakin hindin- ja pandžabinkielisissä osissa maata. Sanaa gift käytetään verbinä lahjoittaa. Latinan partikkelia cum voi käyttää partikkelin with sijasta, mikä oli 1800-luvun englannissa vielä normaalia. Hindiläisperäisiä sanoja baaji, giri ja wallah käytetään erilaisina henkilöä kuvaavina sanoina.
Sanontatapoja
Monet intianenglannin fraasit saattavat vaikuttaa varsin vierailta niille englannintaitajille, jotka eivät ole tutustuneet intialaiseen kulttuuriin.
Christer Basma
Christer Basma (s. 1. elokuuta 1972 Oslo, Norja) on norjalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Basma pelasi koko uransa Norjassa. Hän pelasi maan pääsarjassa Tippeligaenissa yhteensä 350 ottelua 16:na peräkkäisenä kautena vuosina 1993–2008. Pisimpään Basma pelasi Rosenborgissa, jota hän edusti 225 sarjaottelussa vuosina 1998–2008. Hän voitti seurassa kahdeksan Norjan-mestaruutta, joista seitsemän peräkkäisinä kausina (1998–2004, 2006). Norjan Cupin Basma voitti kausina 1999 ja 2003. Basma pelasi pääsarjatasolla Rosenborgin lisäksi Kongsvingerissä vuosina 1993–1994 ja Stabækissa vuosina 1995–1998. Basma oli pelaamatta kauden 2009, mutta palasi pelikentille vielä kaudella 2010 pelaten kaksi sarjaottelua Adeccoligaenissa Ranheimin joukkueessa.
Norjan maajoukkueessa Basma pelasi 40 ottelua vuosina 1995 ja 1999–2005.
Asko Oinas
Asko Arvid Oinas (12. huhtikuuta 1929 Kemijärvi – 21. marraskuuta 2020 Tuusula ) oli suomalainen virkamies ja Lapin läänin maaherra.
Oinaan vanhemmat olivat Kalle Oinas ja Hilja Halonen. Hän tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1950 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta maanmittausalan diplomi-insinööriksi 1956. Naimisiin Oinas oli mennyt kaksi vuotta aiemmin Raili Hakanpään (k. 1960) kanssa. Hänen toinen puolisonsa oli Outi Järventaus. Oinas toimi tie- ja vesirakennuslaitoksen palveluksessa Turussa ja Turun teknillisen oppilaitoksen lehtorina 1962–1965. Hänellä oli myös toisen henkilön kanssa rakennusliike, joka muun muassa osallistui Saimaan kanavan rakentamiseen. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ylitarkastaja Oinas oli vuosina 1965–1970 ja työvoimaministeriön osastopäällikkö vuosina 1970–1973.
Oinas toimi Lapin läänin maaherrana vuosina 1974–1994. Hänestä tuli Martti Miettusen seuraaja ja lääninsä neljäs maaherra. Oinas oli Lapin historian pitkäaikaisin maaherra. Hän ehti toimia virassaan kaksikymmentä vuotta, ennen kuin häntä huhtikuussa 1994 seurasi Hannele Pokka.
Oinas toimi 20 vuotta maaherrana, ja hänen aikanaan Lappia alettiin kehittää suunnitelmallisesti. Hän vaikutti merkittävästi esimerkiksi Lapin korkeakoulun (nyk. Lapin yliopisto) perustamiseen.
Oinas nimitettiin Oulun yliopiston tekniikan kunniatohtoriksi 1989 ja Lapin yliopiston hallintotieteiden kunniatohtoriksi 1992. Hän julkaisi muistelmateoksen Ihmiset sen tekevät: Lapin miehen monta elämää vuonna 1999.
Oinas kuoli 21. marraskuuta 2020 ollessaan 91-vuotias.
Øyvin Thon
Øyvin Thon (s. 25. maaliskuuta 1958) on norjalainen suunnistaja.
Øyvin Thon voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Tampereen 1979 ja Thunin 1981 MM-kisoissa. Molemmissa kilpailuissa Norja sai kolmoisvoiton. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Thon sai hopeaa hävittyään Morten Berglialle 2,20 minuuttia Norjan neloisvoittoon päättyneessä kisassa. MM-kisojen 1979 viestissä Thon epäonnistui toisella osuudella pahasti ja Norja jäi kuudenneksi. Viisissä seuraavissa MM-kisoissa Thon voitti viestissä kultaa. MM-kisoissa 1981 ja 1983 myös hänen veljensä Harald Thon kuului viestin kultamitalijoukkueeseen.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Øyvin Thon voitti 1988. Samana vuonna hän voitti Jukolan viestin. Hän edusti tuolloin Bækkelagets SK -seuraa.
Graham Dorrans
Graham Dorrans (s. 5. toukokuuta 1987) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Norwich Citya. Molempijalkaisen Dorransin pelipaikka on oikea keskikenttä. Hän kuuluu myös Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Alkuvuodesta 2015 Dorrans siirtyi lainasopimuksella Norwich Cityyn. Norwichin selvittyä nousukarsinnoista Valioliigaan hänen siirrostaan tehtiin pysyvä ja hän kirjoitti seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Dorrans on pelannut Skotlannin nuorten maajoukkueissa. Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi lokakuussa 2009 Japanin jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Hän on pelannut syyskuuhun 2014 mennessä kymmenen maaottelua ilman maaleja.
Sojuz TM-28
Sojuz TM-28 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty lento Mir-avaruusasemalla. Laukaisu Sojuz-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tapahtui 13. elokuuta 1998 kello 9:43 UTC ja aluksen paluu maahan 28. helmikuuta 1999 kello 2:14 UTC.
Miehistö
Laukaistiin:
Laskeutuivat
Koura
Koura voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten supersuurpujottelu
Naisten pujottelu talviolympialaisissa 2014 käytiin 15. helmikuuta Roza Hutorin laskettelukeskuksessa. Kilpailun voittoon laski Itävallan Anna Fenninger ennen Saksa Marlies Schildiä ja Kathrin Zetteliä. 50:stä laskijasta ainoastaan 31 pääsi maaliin ja ensimmäisestä 11 laskijasta ainoastaan kolme selvisi maaliin asti. Brittilaskija Chemmy Alcott kuvasi rataa "ylhäältä jäiseksi ja alhaalta saippuanliukkaaksi".
Lähtökohdat kilpailuun
Kilpailu alkoi kello 11:00 paikallista aikaa. Lähtöpaikka sijaitsi 1580 metrin korkeudessa Devil's Spinen ja Forest Dropin välissä.
Talven aikana alppihiihdon maailmancupissa oltiin kilpailtu viidesti supersuurpujottelussa. Itävallan Lara Gut oli voittanut kolmesti, liechtensteinilainen Tina Weirather kerran ja itävaltalainen Elisabeth Görgl kerran. Supersuurpujottelucupia johti ennen olympialaisia Gut ennen Weiratheria, Fenningeria ja Görgliä. Weirather ei kuitenkaan pystynyt osallistumaan kilpailuun, sillä hän oli kaatunut viimeisessä syöksulaskuharjoituksessa ja saanut ruhjevamman sääreensä. Muista suosikeista puuttuivat Yhdysvaltojen Lindsey Vonn (ei pystynyt osallistumaan olympialaisiin, kaksi eturistisidevammaa vuonna 2013) ja Andrea Fischbacher (ei selvinnyt karsinnoista). Kilpailun ennakkosuosikiksi nousikin sloveeni Tina Maze, joka oli lajin hallitseva maailmanmestari, talviolympialaisten 2010 hopeamitalisti ja maailmancupkauden 2012–2013 voittaja.
Tulokset
Lähde:
Ilona Tomi
Ilona Tomi (s. 5. joulukuuta 1957 Ähtäri) on sastamalalainen kirjailija. Hänen kirjoittamansa ja Anna-Liisa Tarvaisen kuvittama Punaisen kaulaliinan tapaus kertoo kiusaamisesta ja riidoista ja niiden ratkaisuista sekä ystävyydestä. Tomin lastenkirja Suden lahja käsittelee lapsen sairastumista.
Fyllokinoni
Fyllokinoni eli K1-vitamiini koostuu menadionista. Tämän hiilessä 2 on fytaani, jonka 2'-3'-sidos metyylin kohdalla on E,Z-isomeriaa ilmentävä kaksoissidos. 2 muuta fytaanin metyyliä sitovista hiilistä ovat kiraliakeskuksia. Luonnossa on vain 2E,7 'R,11R-isomeeriä. Keinotekoista rasemaattia saatetaan kutsua fytonadioniksi tai fytomenadioniksi.