cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geostatistiikka
Interpolointia historian näkökulmasta
Jotta kohteiden geometristen muotojen ja koon vaikutukset tutkittavan muuttujan keskipitoisuuksiin voitiin arvioida, kehitti Georges Matheron alueellistettujen muuttujien teorian. Sen pääasiallinen anti oli, että käytettävä suure muuttui, mikäli määrittämisessä käytetyn näytteen muoto tai koko muuttui. Näiden ominaisuuksien vaikutus varianssiin pystyttiin nyt määrittämään myös teoreettisesti, mikä auttoi malmiarvioinnin käytännön ongelmien ratkaisuissa. Myös näytteiden otoksen sijaintiin perustuvassa estimoinnissa saatiin arvio otoksen toimivuudessa. Näytteiden arvoja käytettiin painotetussa keskiarvossa, jolla määritettiin kohteen suure kuin se olisi keskipitoisuus. Kun aikaisemmissa menetelmissä painokertoimet määritettiin riippumattoman menetelmän avulla, voitiin nyt huomioida painokertoimien valinnassa malmin rakenteen ominaisuuksia laskemalla estimaatille arviovarianssi. Geostatistiikassa pyritään aina pienimpään arviovarianssiin, jotta estimoitava suure olisi mahdollisimman luotettava.
Kytkentä todennäköisyyslaskentaan
Alueellistettujen muuttujien teoriassa huomioitiin sekä malmin pitoisuuden satunnaisuus että sen rakenteelliset muutokset erottamalla ne toisistaan ja käsittelemällä niitä erillään toisistaan. Satunnaisuuden komponentin huomioiminen edellytti todennäköisyyslaskentaan perustuvaa lähestymistapaa. Rakenteellisten muutosten komponenttia käsiteltiin sovittamalla aineistoon trendikäyriä tai -pintoja. Geostatistiikassa paneuduttiin aluksi juuri satunnaisen komponentin analyysiin ja myöhemmin siihen yhdistettiin rakenteellisen komponentin analyysi. Stokastisista prosesseista otettiin kaikki irti, kun ajateltiin alueen olevan satunnaiskenttä. Siinä alueen jokaisessa pisteessä (eli paikassa) sijaitsi satunnaismuuttuja, jonka arvo oli mineraalin pitoisuus tai muu tarkasteltava suure. Pisteen satunnaismuuttujasta voidaan tuntea jakauma, eräät momentit tai vain realisoitunut arvo.
Eri pisteissä olevat satunnaismuuttujan voivat olla riippuvaisia toisistaan ja riippuvuuden suuruutta mitataan yleensä korrelaatiolla. Ellei satunnaiskentän satunnaismuuttujien välillä ole riippuvuutta, ei geostatistiikkaa kannata käyttää vaan muita yksinkertaisempia menetelmiä. Jos riippuvuutta on, selvitetään riippuvuuden määrä etäisyyden ja suunnan funktiona. Riippuvuusfunktion antamalla tiedolla voidaan muodostaa yleiselle estimaatille arviovarianssi, jota optimoimalla parannetaan estimoinnin tulosta.
Riippuvuusfunktion muodostaminen satunnaiskentässä eroaa suuresti siitä, miten se muodostetaan esimerkiksi kallion malmiosta. Satunnaiskentän yleisiä ominaisuuksia yksinkertaistetaan suuresti rajoittumalla erilaisiin stationäärisiin satunnaiskenttiin. Tämä on käytännön työssä välttämätöntä, sillä tutkittavasta alueesta tiedetään yleensä kovin vähän. Siksi myös riippuvuusfunktio itsekin on satunnaiskentän riippuvuusfunktion estimaatti. Se lasketaan maastosta otettujen näytteiden avulla ja on siten pelkkä tilastollisesti arvio todellisesta riippuvuusfunktiosta. Käytetyimpiä riippuvuusfunktioita ovat kovarianssifunktio ja variogrammi.
Nöyrin palvelijanne
Nöyrin palvelijanne on vuonna 2003 valmistunut draamaelokuva, jonka on ohjannut Alain Corneau. Elokuva perustuu Amélie Nothombin samannimiseen kirjaan, ja se on saanut useita eurooppalaisia elokuvapalkintoja muun muassa parhaasta naisnäyttelijästä. Elokuvan pääosaa esittää Sylvie Testud.
Tarina
Tarina alkaa, kun viisivuotiaana Belgiaan muuttanut Amélie palaa aikuisena Japaniin, missä on viettänyt varhaislapsuutensa. Hän pyrkii ja pääsee töihin japanilaiseen yritykseen kääntäjäksi. Ylpeä ja itsetietoinen Amélie käyttäytyy esimiehensä mielestä sopimattomasti, joten hänet alennetaan. Amélie ei suostu nöyrtymään vaikka tietää häneltä sitä odotettavan, ja kärsii ylpeänä alennuksen toisensa jälkeen päätyen moninaisten, toinen toistaan surkeampien tehtävien kautta lopulta vessansiivoojaksi.
Juho Salminen
Juho Albert Salminen (1. lokakuuta 1892 Nurmijärvi – 24. joulukuuta 1945) oli suomalainen taidemaalari.
Salmisen vanhemmat olivat talollinen Kaarlo Viktor Salminen ja Matilda Haago. Hän kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1920–1924 ja teki opintomatka Ranskaan ja Saksaan 1928 sekä uudelleen Ranskaan 1930. Salminen työskenteli pakkamestarina Valtion rautateillä.
Salminen osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1921–1943 välillä. Hänen töitään oli esillä 1930-luvulla ulkomaisissa näyttelyissä Ruotsissa, Norjassa, Virossa, Hollannissa, Belgiassa ja Saksassa.
Joe Ranft
Joseph Henry "Joe" Ranft (13. maaliskuuta 1960 – 16. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen taikuri, animaattori ja ääninäyttelijä, joka työskenteli yhdessä Disneyn ja Pixarin kanssa. Hänen veljensä Jerome Ranft on kuvanveistäjä, joka myös on työskennellyt muutamissa Pixarin elokuvista.
Varhainen elämä
Ranft syntyi Pasadenassa, Kaliforniassa, mutta kasvoi Whittierissä. Nuoruudessaan hän harjoitteli paljon taikatemppuja. 15 vuoden ikäisenä Ranftista tuli Magic Groupin jäsen. Lukion jälkeen vuonna 1978 hän aloitti animaatiohahmojen suunnittelun kurssin.
Ura
Viisi ensimmäistä vuottaan Disneyllä, Ranft työskenteli joidenkin televisio-ohjelmien parissa, jotka eivät koskaan valmistuneet. 1980-luvulla hän työskenteli animaatioelokuvien Leijonakuningas ja Kaunotar ja hirviö parissa.
Elokuvassa Monsterit Oy yksi hirviöistä nimeltään J. J. Ranft on nimetty hänen mukaansa. Ranft on antanut äänensä elokuviin:
Ranft käsikirjoitti myös elokuvan Urhea pikku leivänpaahdin ja jälkiäänitti Elmo Saintpetersin roolin.Hänen suosikkikirjailijansa olivat Kurt Vonnegut, Hunter S. Thompson ja Tom Wolfe.
Kuolema
Ranft kuoli, kun hänen autonsa törmäsi kaiteeseen ja suistui Navarro River -jokeen Mendocino Countyssa, Kaliforniassa. Ranft kuoli kesken Autot-elokuvan tuotannon. Elokuva tehtiin loppuun Ranftin muistoksi, samoin kuin Tim Burtonin Corpse Bride, jossa hän oli vastaavana tuottajana.
Francisco Peña Romero
Francisco "Paco" Peña Romero (s. 25. heinäkuuta 1978 Jerez de los Caballeros, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Hérculesia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Ensimmäisen kerran Peña pelasi maan pääsarjassa Primera Divisiónissa kaudella 2003–2004 Albacetessa. Hérculesiin hän siirtyi vuonna 2009.
Happoradion diskografia
Suomalaisen rockyhtyeen Happoradion diskografia koostuu kahdeksasta studioalbumista, yhdestä kokoelmalevystä, 37 singlestä ja 19 musiikkivideosta. Näiden lisäksi yhtye on esiintynyt myös muilla julkaisuilla.
Happoradio perustettiin vuonna 2001. Toukokuussa 2002 yhtye solmi levytyssopimuksen Sony Music Finlandin kanssa. Happoradion debyyttialbumi Asemalla julkaistiin 14. huhtikuuta 2003, ja se nousi parhaimillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 24. Levyn neljästä singlestä kaksi nousi listoille. Parhaiten menestyi ”Sinä”, joka kapusi singlelistan sijalle seitsemän ja Rumban 50 hittiä -listan sijalle 22. Happoradion toinen studioalbumi Pienet ja keskisuuret elämät julkaistiin 15. syyskuuta 2004, ja se nousi albumilistan sijalle 28. Levyltä julkaistiin neljä singleä, joista jälleen kaksi kapusi listoille. Yhtyeen kolmas albumi Vuosipäivä julkaistiin 26. huhtikuuta 2006. Levy nousi albumilistan sijalle 23, ja siltä julkaistiin kolme singleä. Niistä kaksi tilastoitui listoilla. Vuonna 2007 Happoradio julkaisi coverversion Leevi and the Leavings -yhtyeen kappaleesta ”Unelmia ja toimistohommia”, joka nousi Happoradion ensimmäisenä kappaleena latauslistalle. Sen sijoitus 50 hittiä -listalla oli myös yhtyeen korkein sitten vuoden 2003.
Happoradion neljäs studioalbumi Kaunis minä julkaistiin 20. elokuuta 2008. Se nousi yhtyeen ensimmäisenä albumina Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Levy ylitti platinarajan vuonna 2009, ja sitä on sittemmin myyty yli 40 000 kappaletta. Levyn kaikki neljä singleä nousivat myös listoille. ”Che Guevara” ja ”Puhu äänellä jonka kuulen” kapusivat single- ja latauslistan sijoille kaksi ja kolme. Radiosoittolistalla ”Che Guevara” nousi toiseksi, kun taas ”Puhu äänellä jonka kuulen” kapusi listan kärkeen. Molemmat kappaleet ovat sittemmin ylittäneet kultarajan. Happoradion viides studioalbumi Puolimieli julkaistiin 13. lokakuuta 2010, ja se nousi myös albumilistan kärkeen. Levy myi platinaa, ja sitä on myyty yli 15 000 kappaletta. Sen neljä singleä nousivat kaikki myös listoille. ”Pelastaja” tilastoitui single- ja latauslistalla viidentenä, kun taas radiosoittolistalla se nousi kärkipaikalle. ”Ihmisenpyörä” sen sijaan kapusi radiosoittolistan toiselle sijalle. Happoradion ensimmäinen kokoelmalevy Jälkiä 2001–2011 julkaistiin 19. lokakuuta 2011. Se nousi albumilistalla kuudenneksi, ja levyä on myyty yli 11 000 kappaletta eli kultaa. Albumilta julkaistiin myös kolme uutta singleä, mukaan lukien uudelleenäänitetty versio kappaleesta ”Sinä”. Kaikki kolme singleä nousivat listoille.
Happoradio julkaisi kuudennen studioalbuminsa Elefantti 21. helmikuuta 2014. Se nousi albumilistan ensimmäiselle sijalle ja myi alle viikossa kultalevyyn oikeuttavan määrän eli yli 10 000 kappaletta. Sen neljästä singlestä kaksi nousi listoille. ”Sinä ja hän” kapusi parhaimillaan radiosoittolistan toiseksi. Happoradion seitsemäs studioalbumi Kauniin kääntöpiiri julkaistiin 13. tammikuuta 2017, ja se nousi jälleen albumilistan kärkeen. Sen kolmesta singlestä kaksi tilastoitui listoilla. Niistä ”Älä puhu huomisesta” parhaimillaan radiosoittolistan sijalla neljä. Joulukuussa 2017 Happoradio julkaisi coverversion John Lennonin kappaleesta ”Happy Xmas (War Is Over)” nimeltään ”Joulun rauhaa”, joka nousi striimaus- ja radiosoittolistalle.
Happoradio solmi keväällä 2018 uuden levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa. Yhtyeen laulaja Aki Tykki osallistui samana vuonna Vain elämää -musiikkiohjelman kahdeksannelle tuotantokaudelle, jonka tiimoilta Happoradio julkaisi coverversion Kasmirin kappaleesta ”Iholla”. Yhtye julkaisi kahdeksannen studioalbuminsa Majakka syyskuussa 2021. Levyltä on julkaistu neljä singleä, jotka ovat nousseet kaikki radiosoittolistalle. Levyn ensimmäinen single ”Tehdään jotain kaunista” kapusi parhaimillaan listan sijalle kahdeksan ja on ylittänyt kultarajan. Vuonna 2021 yhtye julkaisi myös coverversion Neljän Ruusun kappaleesta ”Sukellus” yhdessä Neumannin kanssa Laulu rakkaudelle – Secret Song Suomi -musiikkiohjelman tiimoilta.
Tao Okamoto
pienoiskuva|Tao Okamoto [[Wolverine (elokuva)|Wolverinen ensi-illassa 2013.]] Tao Okamoto (s. 22. toukokuuta 1985) on japanilainen malli ja näyttelijä. Hän esiintyy muun muassa elokuvassa Wolverine ja televisiosarjassa Westworld.
Okamoto aloitti mallina vuonna 2006, jolloin hän työskenteli Elite-mallitoimistossa. Hänen ensimmäinen iso esiintymisensä tapahtui Emanuel Ungaron ja Martin Gratin muotinäytöksessä Pariisissa samana vuonna. Seuraavana vuonna hän osallistui New Yorkin muotoviikolle Marc Jacobsin ja Cyntia Steffen näytöksissä.
Okamoto on esiintynyt muun muassa Ralph Laurenin, Benettonin, H&M:n ja GAPin mainoskampanjoissa.
Bertha Tammelin
Bertha Carolina Mathilda Tammelin (o.s. Bock; 21. maaliskuuta 1836 Tukholma – 1915) oli ruotsalainen näyttelijä, muusikko ja näyttämötyön opettaja.
Elämä ja ura
Bertha Tammelin oli balettitanssija Karolina Bockin ja muusikko C. F. Bockin tytär. Hän suoritti Dramatenin oppilaskoulun vuosina 1853–1855 ja työskenteli Kuninkaallisessa teatterissa näyttelijänä ja laulajana vuodesta 1856 vuoteen 1887. Hänellä oli satoja puhe- ja laulurooleja. Alati heikkenevän näön takia hän joutui jättämään näyttämötyönsä verraten varhain. Viimeisen kerran Tammelin nähtiin teatterilavalla maaliskuussa 1884.
Tammelinin tunnetuimpiin puherooleihin kuului kaksi Ingrid-nimistä hahmoa. Toinen oli näytelmässä Bröllopet på Ulvåsa ja toinen näytelmässä Engelbrekt och hans dalkarlar. Daniel Hjortissa hän tulkitsi Ebba Flemingiä. Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa kuningatar Hamletissa, Debora teoksessa Qvinnans sanna styrka sekä Ulrika teoksessa Slägtingar. Oopperalaulajana hänen tulkintojaan olivat muun muassa Puck oopperassa Oberon ja Karin oopperassa Elfjungfrun. Tammelinin mezzosopraanoa luonnehdittiin hienostuneeksi, muttei erityisen vahvaksi. Hän sävelsi yhden laulun ja soitti näytelmiin musiikkia. Konserttipianistina hän esiintyi ensi kerran jo 1850.
Vuodesta 1879 Tammelin opetti laulua Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Vuonna 1889 hän aloitti opettajana Dramatenin oppilaskoulussa. Hänen oppilainaan olivat lukuisat aikansa tunnetut ruotsalaistaiteilijat, kuten näyttelijä Ellen Hartman-Cederström.
Bertha Tammelin sai Litteris et Artibus -mitalin 1885. Hänen puolisonsa oli reviisori Filip Tammelin vuodesta 1873.
Rašid Rahimov
Rašid Rahimov (, s. 18. maaliskuuta 1965) on tadžikistanilais-venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Marraskuusta 2013 lähtien hän on toiminut FK Terek Groznyin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Rahimov aloitti pelaajauransa synnyinkaupunkinsa ykkösjoukkueessa SKA-Pamir Dušanbessa 1980-luvulla. Hän nousi joukkueen edustusmiehistöön 1982 ja edusti sitä Neuvostoliiton hajoamiseen, vuoteen 1991 saakka. Kolme viimeistä kautta SKA-Pamir pelasi Neuvostoliiton korkeimmalla sarjatasolla ainoana tadžikistanilaisseurana. Kaudeksi 1992 Rahimov siirtyi FK Spartak Moskovaan, josta siirtyi jo kesällä espanjalaiseen Real Valladolidiin. Hän pelasi Espanjassa vain yhden kauden saaden kohtuullisesti peliaikaa. Palattuaan Venäjälle 1993 Rahimov edusti FK Lokomotiv Moskovaa sekä Spartakia, jossa voitti maan mestaruuden 1994.
Mestaruuskauden jälkeen Rahimov jätti Venäjän kentät siirtyen pelaamaan Itävaltaan. Hän pelasi viisi vuotta FK Austria Wienissä edustaen seuraa 120 liigaottelussa. Austria-pestinsä jälkeen hän pelasi vielä kaudet VfB Admira Wackerissa ja SV Riedissä kunnes lopetti uransa 37-vuotiaana 2002.
Maajoukkuetasolla Rahimov edusti kolmea eri maajoukkuetta. Hän pelasi Tadžikistanin paidassa kaksi ottelua vuosina 1992 ja 1996 sekä Venäjän miehistössä neljästi 1994-1995.
Ura valmentajana
Rahimov aloitti valmennusuransa VfB Admira Wackerissa 2002 ja pelasti seuran putoamiselta Itävallan Bundesliigasta. Hän kuitenkin jätti seuran yllättäen vuonna 2004 ja oli sivussa valmennustehtävistä syyskuuhun 2006, jolloin Venäjän liigassa hännille juuttunut FK Amkar Perm palkkasi hänet valmentajakseen. Rahimov nosti Amkarin putoamiskurimuksesta kuiville ja kaudella 2007 hän luotsasi seuran liigassa kahdeksanneksi.
Joulukuussa 2007 Rahimov jätti Amkarin siirtyen FK Lokomotiv Moskovan päävalmentajaksi. Rahimovin johdolla Lokomotiv jäi kaudella 2008 liigassa seitsemänneksi sivuten seurahistorian surkeinta sijoitusta edelliseltä kaudelta. Kun tulokset eivät kauden 2009 alussakaan tyydyttäneet seurajohtoa, sai Rahimov potkut huhtikuussa 2009.
Syyskuussa 2009 Rahimov palasi takaisin Amkar Permin valmentajaksi. Kauden päätteeksi hän johdatti seuran sijalle 13. Ensimmäinen täysi kausi Amkarissa toi pettymyksellisesti vasta sijan 14. Kauden jälkeen Amkar ilmoitti jättävänsä paikkansa Venäjän liigassa seuran velkojen vuoksi. Amkar kuitenkin jatkoi lopulta liigassa ja Rahimov seuran päävalmentajana. Menestys kaudella 2011/12 ei kuitenkaan ollut toivottavaa ja hän sai potkut syyskuun lopulla 2011.
Marraskuussa 2013 Rahimov palasi valmennustehtäviin FK Terek Groznyin uutena päävalmentajana.
Hideki Noda
Hideki Noda (, s. 7. maaliskuuta 1969 Osaka) on japanilainen rata-autoilija. Hän osallistui kolmeen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1994. Hän keskeytti kaikissa kilpailuissa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän toimi Simtekin testikuljettajana kaudella 1995 toivoen saavansa ajopaikan, mutta Kōben maanjäristys ja tallin lakkauttaminen lopettivat hänen uransa. Häntä povailtiin Forti-tallin kuljettajaksi seuraavalle kaudelle.
Noda siirtyi Indy Lights -sarjaan seuraavana vuonna ollen ainoa japanilainen, joka on voittanut CART-tapahtuman. Hän palasi Japaniin muutaman vuoden päästä ajamaan Team Cerumo Toyota Supralla yhdessä Hironori Takeuchin kanssa. Hän siirtyi vuonna 1999 Esson Tiger -tiimiin Le Mansissa. Hän onnistui voittamaan Fujissa kyseisenä vuonna.
Oulun Luistinseura
Oulun Luistinseura, OLS on vuonna 1880 perustettu oululainen urheiluseura. OLS on suomen vanhin palloiluseura. Seuralla on toimintaa jääpallossa, jalkapallossa, salibandyssa ja keilailussa.
Hideki Noda
Hidekin Nodan vuonna 2006 syntynyt tytär Juju Noda on myös kilpaillut rata-autoilijana.
Oulun Luistinseura
Historia
Alun perin seura perustettiin nimellä Skridskoklubben i Uleåborg. Sen tarkoitus oli pyörittää Oulujoen jäälle Pikisaaren ja Kiikelin välille tehdyn luistinradan toimintaa. Vuonna 1895 seuran toiminta loppui väliaikaisesti, mutta alkoi uudelleen suomenkielisellä nimellä Oulun Luistinseura vuonna 1908. Nykyisistä lajeista vanhin on jääpallo, joka tuli seuran toimintaa mukaan 1920, ja varsinainen jääpallojaosto perustettiin 1932, kun OPS:n jääpalloilijat liittyivät OLS:iin. Jalkapallo tuli seuran ohjelmaan 1941 ja keilailu 1957. Uusin nykyisistä lajeista on salibandy, joka tuli seuran ohjelmaan 1998, kun salibandyseura Oulun Pöllöt sulautuu OLS:n salibandyjaostoksi.
Jääpallo
OLS on yksi menestyneimmistä suomalaisista jääpalloseuroista, sillä se on voittanut SM-kultaa 16 kertaa. OLS on myös ainoana suomalaisena seurana voittanut jääpallon seurajoukkueiden maailmancupin. Voitto tuli vuonna 1976, jolloin kilpailu kulki Dex Cupin nimellä. Seuraavana vuonna joukkue saavutti Euroopan Cupin hopeaa. Saavutuksena on Euroopan Cupin hopeaa myös vuodelta 1990 ja viisi pronssia.
Jalkapallo
OLS:n edustusjoukkue pelaa jalkapallossa miesten Kakkosta. Oulun Luistinseuran kautta nousseita hyviä pelaajia on paljon, kuten: Mika Nurmela, Antti Niemi ja lukuisia muita kovia nimiä.
Salibandy
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Salibandyliigaa. Mitalisijoille seura ei ole koskaan yltänyt.
Kaukalopallo
Kaukalopallossa OLS on ollut kolmesti SM-mitaleilla. Mitalit ovat tulleet ajalta, jolloin kaukalopallo kuului vielä jääpalloliittoon. Kauden 1975–1976 päätteeksi OLS nappasi kaksi mitali OLS II:n oltua hopealla ja ykkösjoukkueen pronssilla. Yksi pronssi tuli vielä kauden 1978–1979 päätteeksi.
Aarni Perko
Elämä ja ura
Aarni Perko syntyi Velkualla. Hänen vanhempansa olivat rovasti Otto Alarik Perko ja Lempi Maria o.s. Koivusaari. Suoritettuaan peruskoulutuksensa loppuun Perko opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi vuonna 1955. Tämän jälkeen hän työskenteli opettajana kouluissa. Vuosina 1957–1958 hän toimi Kokkolan yhteislyseon vanhempana lehtorina. Sieltä hän siirtyi vuosiksi 1959–1960 Lauttakylän yhteiskoulun lehtoriksi. Ensimmäisenä vuonnaan Lauttakylässä (1959) hän avioitui Sirkka-Liisa Ristolaisen kanssa. Pariskunnalla on kolme lasta.
1960-luvun alussa Perko jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli samanaikaisesti 1961–1962 matemaatikkona Turun laskukeskuksessa. Perko valmistui Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi fysiikan alalta vuonna 1961. Hänen lisensiaatintyönsä (Kolmen nukleonin probleema ja sen tutkiminen variaatiomenetelmällä käyttäen potentiaalissa äärellistä keskusta) käsitteli kolmen nukleonin ongelmaa ydinfysiikassa ja sen tutkimista käyttämällä niin kutsuttua variaatiomenetelmää.
Akateemisen uransa Perko aloitti 1963–1970 assistenttina Turun yliopistossa. Samanaikaisesti hän valmisteli väitöskirjaansa. Hän väitteli Turun yliopistossa tohtoriksi vuonna 1971. Perkon väitöskirjan (Some problems of search and detection ) ohjaajana toimi professori Olavi Hellman. Valmistumisen jälkeen Perko oli Turun yliopiston tietojenkäsittelyopin apulaisprofessorina ja tietojenkäsittelyopin laitoksen professorina 1970–1972.
Vuonna 1972 Perko nimitettiin Jyväskylän yliopistoon sovelletun matematiikan professoriksi ja hän aloitti virassaan elokuussa 1972. Professorina hänen opetusalansa oli tietojenkäsittelyoppi ja varsinkin eksaktien luonnontieteiden tarvitsemat tietojenkäsittelyn alat. Professuurin myötä Jyväskylän yliopistossa alkoi tietojenkäsittelyopin opetus. Aineen ensimmäisistä opiskelijoista puolet valittiin yhteiskuntatieteellisestä tiedekunnasta ja toinen puoli matemaattis-luonnontieteellisestä tiedekunnasta. Professori Perkon ansiota on matemaattisen tietojenkäsittelyn opetuksen käytäntöjen luominen ja kehittäminen. Aluksi opetus etsi muotojaan ja koulutuksen sisältöä jouduttiin jopa improvisoimaan.
1980-luvulla Jyväskylän yliopistossa toimi erillislaitoksena laskentakeskus, jossa käsiteltiin esimerkiksi luonnontieteiden (fysiikka ja kemia) laboratoriotietoja. Osa Perkon työstä tapahtui laskentakeskuksen laitteistoilla. Myöhemmin laskentakeskus muutti nimensä Jyväskylän yliopiston Atk-keskukseksi ja sittemmin vielä tietohallintokeskukseksi. Vuoden 1983 lopusta lähtien laskentakeskukseen suunniteltiin toteutettavaksi iso laitehankinta tietoteknisten laitteistojen hankkimiseksi laboratorioiden tutkimusinformaation käsittelemiseksi. Hanke toteutui myöhemmin. Professori Perko on jälkeenpäin (1995) arvioinut, että laskentakeskuksen laitteistoinvestoinnit 1980-luvulla jäivät muiden tiedekuntien hankintojen varjoon, koska laskentakeskuksella ei ollut omaa edunvalvojaa.
Professori Perko toimi vakinaisen virkansa ohella Jyväskylän yliopiston matematiikan laitoksen (nyk. nimellä matematiikan ja tilastotieteen laitos) johtajana koko vuoden 1985 ja vuoden 1986 alkupuoliskon, sillä professori Olli Martio oli tuolloin estynyt hoitamasta laitosjohtajan tointa. Hän osallistui myös oman tiedekuntansa (matemaattis-luonnontieteellinen) hallintoon tiedekuntaneuvoston jäsenenä vuosina 1974–1981.
Aarni Perko jäi eläkkeelle virastaan vuoden 1994 lopussa. Ansioistaan tietojenkäsittelyn opetuksen käynnistäjänä ja kehittäjänä Jyväskylän yliopistossa hänelle myönnettiin vuonna 2013 Jyväskylän yliopiston IT-tiedekunnan ensimmäinen ansiomitali.
Tutkimustyö
Soveltavan matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen tutkijana Perkon tutkimusalaa oli erityisesti operaatioanalyysi. Hän pyrki lisäksi kehittämään erilaisia soveltavan matematiikan ja tietojenkäsittelyn sovelluksia luonnontieteiden (mm. fysiikka) tutkimuksen avuksi. Fysiikan laskennallisia menetelmiä hän oli käsitellyt jo lisensiaattitutkimuksessaan Helsingin yliopistossa (1961).
Franck Badiou
Franck Badiou (s. 24. maaliskuuta 1967 Vitry-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen entinen ampuja. Hän kilpaili neljissä perättäisissä kesäolympialaisissa vuosina 1988–2000. Badiou sai vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa hopeaa kymmenen metrin ilmakiväärissä.
Åren kunta
Åren kunta on Jämtlandin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Jämtlandiin. Kunnan keskustaajama on Järpen.
Kunnan maapinta-ala on 7 194,95 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 12 271 henkeä (31.12.2021).
Paikka tunnetaan eritoten talviurheilumahdollisuuksistaan, ja matkailu on nykyisin merkittävin tulonlähde alueella. Åre sijaitsee tunturi Åreskutanin juurella.
Vuonna 2007 kunnassa oli 50,96 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 0,7 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1905 Undersåkerin maalaiskuntaan perustettiin Järpenin taajaväkinen yhdyskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Järpenin taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin vuonna 1958. Vuonna 1971 Ruotsissa siirryttiin yhtenäiseen kuntamuotoon, jolloin maalaiskunnat muutettiin kunniksi. Tuolloin Hallenin maalaiskuntaan kuulunut Norderön seurakunta liitettiin Östersundin kuntaan. Åren kuntablokin kuntaliitos toteutettiin kuitenkin vasta vuonna 1974, jolloin loppuosa Hallenia sekä Kall, Mörsil, Undersåker ja Åre muodostivat nykyisen Åren kunnan.
Vaakuna
Neljällä maalaiskunnalla nykyisen Åren kunnan alueella oli oma vaakuna. Nykyinen kuntavaakuna on hieman samanlainen kuin Kallin vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 77 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Rodney Nuckey
Rodney Nuckey (26. kesäkuuta 1929 Wood Green, Lontoo – 29. kesäkuuta 2000 Manila, Filippiinit) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1953. Hän oli 11. Saksan GP:ssä 1953. Nuckey lähti kilpailuun ruudusta 20. Hän osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin ollen parhaimmillaan kolmas Syrakusan GP:ssä 1953. Hän kilpaili myös 500 cc F3-luokassa.
Åren kunta
Väestönkehitys
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 50 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 177 984 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 59 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 7 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 49,3 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 205 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Åren kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Åren kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Mustat sivut
Mustat sivut (Idées Noires) on belgialaisen sarjakuvapiirtäjä André Franquinin vuosina 1977–1983 piirtämä sarjakuva, joka sisältää sivun mittaisia mustavalkoisia kertomuksia. Sarjan nimi viittaa sen hallitsevana teemana toimivaan mustaan huumoriin sekä sen ulkoasuun, sillä Mustissa sivuissa on käytetty paljon mustaa väriä ja hahmot näkyvät usein lähes siluettimaisina. Franquin käsikirjoitti osan kertomuksista yksin, osan yhdessä Yvan Delporten kanssa.
Franquin tunnettiin entuudestaan kaikenikäisille sopivista sarjakuvistaan Piko ja Fantasio, Niilo Pielinen ja Marsupilami, mutta Mustat sivut sisältää yksinomaan aikuisille suunnattua mustaa huumoria, jossa lähes jokaisen kertomuksen aiheena on absurdi väkivaltainen kuolema. Sarjan maailmaa ja ihmiskuvaa on luonnehdittu kyyniseksi, pessimistiseksi ja sarkastiseksi. Useat kertomukset sisältävät kannanottoja muun muassa asevarustelua, kuolemanrangaistusta ja eläinten julmaa kohtelua vastaan. Mustat sivut alkoivat ilmestyä vuonna 1977 Spirou-lehden liitteessä Le Trombone Illustréssa, minkä jälkeen ne jatkuivat ranskalaisen Marcel Gotlibin julkaisemassa Fluide Glacialissa. Kertomukset julkaistiin kahtena kokoelmana vuosina 1981 ja 1984.
Ensimmäisen Mustien sivujen suomennoksen julkaisi Oulun sarjakuvaseura vuonna 1984. Sarjakuvakustantamo Arktinen Banaani julkaisi vuonna 2015 täydennetyn version, johon on lisätty edellisestä suomennoksesta puuttuneita sivuja. Kummassakin on käytetty samaa, Timo Reenpään tekemää käännöstä.
Markus Palmroth
Markus Palmroth (s. 25. tammikuuta 1989 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hänet tunnettuun varsin fyysisenä ja jäähyherkkänä pelaajana. Palmorth pelasi urallaan Turun Palloseuran SM-liigajoukkueessa yhteensä 133 runkosarja ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 7+15=22 ja keräten 256 jäähyminuuttia. Hänellä oli myös hallussaan SM-liigan runkosarjan yhden ottelun jäähyennätys, jonka Palmroth keräsi 59 minuutillaan 25. tammikuuta 2014 Jokereita vastaan.
Ura
Palmroth oli Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Palmroth teki vuoden mittaisen sopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa syyskuussa 2009. Hän ei kuitenkaan pelannut kauden 2009–2010 aikana otteluakaan SM-liigassa. Miesten pelit tulivat Palmrothille tutuksi kuitenkin Mestis-joukkue TuTosta, jonne hän siirtyi lainalle lokakuussa 2009. Hänen kauttaan siellä lyhensi kuitenkin polvivamma, jonka takia Palmroth pelasi vain kymmenen runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehopistein 0+3=3. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua TPS:n A-nuorissa. Toukokuussa 2010 Palmroth teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Palmroth debytoi SM-liigassa 16. syyskuuta 2010 heti kauden 2010–2011 avausottelussa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 16.15 minuuttia. Yhteensä Palmroth teki kauden aikana SM-liigassa 26 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla TuTossa. Huhtikuussa 2011 Palmroth teki kaksivuotisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Kausi 2011–2012 oli hänelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi Palmrothille 59 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 4+8=12. Hänen liigauransa avausmaali syntyi kauden kolmannessa ottelussa 23. syyskuuta 2011 Saimaan Palloa vastaan. Palmroth keräsi runkosarjassa myös 101 jäähyminuuttia, joilla hän sijoittui jäähypörssissä kymmenenneksi.
Syyskauden 2012 Palmroth kärsi mykoplasman aiheuttamasta väsymysoireyhtymästä. Hän palasi kaukaloihin tammikuussa 2013 ja haki kolmen ottelun verran pelituntumaa TuTosta. SM-liigassa Palmroth pelasi loppukauden 2012–2013 aikana 13 runkosarjaottelun verran. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui 103 minuutillaan liigan jäähypörssissä viidenneksi. Palmroth rikkoi myös SM-liigan kaikkien aikojen yhden ottelun jäähyennätyksen (Kimmo Pikkarainen, 56 minuuttia kauden 2002–2003 pudotuspeleissä) 59 minuutillaan 25. tammikuuta 2014 Jokereita vastaan. Hän sai ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn ryntäämisestä sekä yhteensä 55 jäähyminuuttia väkivaltaisuudesta, joista jälkimmäinen 5+20-minuutin rangaistus tuli tappelusta Antti Tyrväisen kanssa. Palmrothin ennätyksen rikkoi myöhemmin Patrik Moisio kevään 2016 pudotuspeleissä. Palmrothin jäähymäärä on kuitenkin edelleen runkosarjan ennätys, joka oli aiemmin Raimo Helmisen hallussa 55 minuutilla kaudella 2001–2002.
Muuta
Palmrothin isoveli Henri pelaa II-divisioonaa Paimion Hakan riveissä. Hän on aiemmin pelannut myös SM-liigaa TPS:ssä. Heidän pikkuveljensä Peter Palmroth pelaa II-divisioonaa puolestaan Chiefsissa.
Antonov An-3
right|350 px Antonov An-3 oli Neuvostoliitossa Antonovin suunnittelutoimiston kehittämä versio An-2-kuljetuskoneesta, joka on maailman ainoa kaksitasoinen potkuriturbiinikone. Sen valmistaja on PO Poljot. Koneen ensilento tehtiin 13. toukokuuta 1980. Kone maksaa uutena noin 1,5 miljoonaa dollaria, silti niitä on valmistettu vain 25 kappaletta 1990-luvun lopusta alkaen. Koneen oli alun perin tarkoitus korvata An-2 Neuvostoliiton maatiloilla, mutta hanke epäonnistui, kuten epäonnistui 1970-luvulla yritys korvata An-2 WSK-Mielec M-15 Belphegor-koneella.
Maatalousversion An-3SKh (Selsko-Khosiajstwenni) lisäksi on kuljetuskoneversio An-3T, johon sopii 12 matkustajaa tai 1800 kg rahtia.
Tekniset tiedot
pienoiskuva|Antonov An-3T
Timo Haapaniemi (valmentaja)
Timo Haapaniemi (s. 29. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkovalmentaja. Hän valmensi Helsingin IFK:n edustusjoukkuetta vuosina 1984–1987. Tämän lisäksi hän on toiminut HIFK:n juniorijoukkueiden valmentajana.
Royal Aberdeen Golf Club
Royal Aberdeen Golf Club on maailman kuudenneksi vanhin golfklubi, joka toimii Aberdeenissa, Skotlannissa. Se on perustettu vuonna 1780 nimellä Society of Golfers at Aberdeen, mutta nimi muuttui vuonna 1815 Aberdeen Golf Clubiksi ja vuonna 1903 se muutettiin nykyiseen muotoonsa.
Lintuinvuoren kalliomaalaus
Lintuinvuoren kalliomaalaus sijaitsee Taipalsaarella Etelä-Karjalassa Etelä-Saimaan Koneenselän koillisrannalla Lintuinvuoressa. Maalattu alue on noin leveydeltään 1,5 metriä, mutta on jo sään haalistama. Kallion on komea ja sen juurella on noin 10 metriä korkea sileäkallio, joka putoaa veteen. Sopivassa valaistuksessa kallioon muodostuu varjoista ihmispään hahmo (valokuva ).
Löytyminen ja tutkimus
Maalauksen löytäjät olivat Kaarlo Katiskoski ja Teemu Mökkönen vuonna 1997 tai 1998.
Maalaukset
Sijaitsee eteläisen Saimaan Koneenselän koillisrannalla, länsilounaaseen katsovassa kallioseinämässä noin 4 metrin korkeudella eli 81,10 metriä merenpinnan yläpuolella. Maalausalue on kooltaan noin 1×1,5 metriä.
Maalaukset ovat haalistuneet ja kuvioita on jäkälän alta vaikea erottaa ja hahmottaa. Monet ovat havainneet ihmishahmon, joka on noin 30 senttimetriä pitkä. Havainto on kuitenkin heikko. Vaakasuorassa näyttää olevan rinnakkaisia pystysuoria vetoja, joista osa muistuttaa ihmishahmoja. Vasemmanpuoleisin kuvio muistuttaa ihmistä eniten. Oikealla reunalla on pystysuuntainen väkäistä esittävä kuvio ja sen vieressä punaväriläiskä ja ehkä adorantti ihmishahmo.
Katso myös
Seuraavat kalliomaalaukset ovat lähellä tätä maalausta:
Käärmekaula
Käärmekaula (Anhinga melanogaster) on trooppisilla valtamerillä elävä lintulaji. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Nimialalaji melanogaster elää eteläisessä Aasiassa Pakistanista ja Intiasta Filippiineille ja Indonesiaan, alalaji rufa Saharan etelänpuoleisessa Afrikassa ja Lähi-idässä, alalaji vulsini Madagaskarilla, ja alalaji novaehollandiae Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Thomas Pennant kuvaili lajin holotyypin Ceylonista ja Jaavalta vuonna 1760.
Côme-Damien Degland
Côme-Damien Degland (1787 Armentières, Ranska – 1856 Lille) oli ranskalainen lääkäri ja eläintieteilijä.
Degland toimi Lillen Saint-Sauveurin sairaalan ylilääkärinä. Hän osallistui Pariisin Muséum d’histoire naturellen perustamiseen ja julkaisi useita eläintieteellisiä kirjoituksia, muun muassa Catalogue de la collection de coléoptères, principalement en France et surtout dans le nord du royaume (1839) ja kaksiosaisen Ornithologie européenne, ou Catalogue analytique et raisonné des oiseaux observés en Europe (1849).
Charles Lucien Bonaparte nimesi kyhmypilkkasiiven (Melanitta deglandi) Deglandin kunniaksi. Degland nimesi linnuista muun muassa fregattilintujen heimon Fregatidae vuonna 1867 yhdessä Zéphirin Gerben kanssa.
Erkki Kanto
Erkki Kanto (s. 22. elokuuta 1945 Tampere) on suomalainen tenori laulaja, toimittaja ja mediatuotantoyrittäjä, joka on asunut vuodesta 1985 Yhdysvaltain Hollywoodissa. Hän on Golden Globe -palkintoja myöntävän Hollywood Foreign Press Associationin jäsen ja on toiminut yhdistyksen johtokunnan jäsenenä.
Germán Schmitz Sauerborn
Germán Schmitz Sauerborn MSC (16. tammikuuta 1926 Lima – 28. marraskuuta 1990) oli perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. heinäkuuta 1958 ja nimitettiin Liman arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Megalopolis in Proconsularin titulaaripiispaksi 17. elokuuta 1970. Piispaksi konsekroinnin suoritti 18. lokakuuta Juan Landázuri Ricketts, jota avustivat Fidel Mario Tubino Mongilardi ja Orazio Ferrucio Ceól.
Schmitz Sauerborn kuoli 64-vuotiaana virassa.
Guaramidit
Guaramidit olivat Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningassuvun Khosroiani-dynastian nuorempi haara. He hallitsivat Iberian ruhtinaina (erismtavari) vuosina 588–627, 684–748 ja 779/780–786. Kolme dynastian ruhtinasta sai Bysantin keisarilliselta hovilta kuropalates-arvonimen. Dynastian perusti Guaram I (hallitsi 588–n. 590), joka oli Khosroiani-kuningas Vakhtang I Gorgasalin ja hänen bysanttilaisen Helene-vaimonsa pojanpoika. Klardžetin ja Džavakhetin ruhtinaskunnat periytyivät sukuhaarassa. Guaramidit olivat avioliiton kautta sukua Georgian muille johtaville ruhtinassuvuille: Khosroiani-, Nersiani- ja Bagrationi-suvuille. Guaram III:n (hallitsi 779/780–786) tyttären avioliitto maanpakoon lähteneen Bagratuni-prinssi Vasakin kanssa loi uuden Bagrationi-dynastian, josta tuli lopulta Georgian viimeinen ja pisimpään vallassa pysynyt hallitsijasuku. Kun guaramidi-suku sammui 700-luvun loppuun mennessä, suvun Bagrationi-serkut pääsivät valtaan noustuaan keräämään perintönsä guaramidien aiemmilta läänityksiltä.
Georgialainen 900-luvun kronikoitsija Sumbat Davitis-dze kirjoittaa teoksessaan Bagratidien historia virheellisesti (tai tahallaan), että guaramidit olivat bagratideja, jotka saapuivat Pyhältä maalta asettuakseen asumaan Georgiaan ja Armeniaan.
Hooper Bay
Hooper Bay (eli Naparyaarmiut) on kaupunki Länsi-Alaskassa Hooper Bayn (Hooperinlahti) rannalla. Vuoden väestönlaskennassa Hooper Bayn asukasluku oli 1 014. Näistä 93,69 prosenttia edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
OFSAA
Ontario Federation of School Athletic Associations (OFSAA) on ontariolainen koulu-urheilujärjestö, johon kuuluu 18 alueellista järjestöä. Koulu-urheiluun osallistuu Ontariossa noin 270 000 koululaisurheilijaa ja noin 16 000 opettaja-valmentajaa. OFSAA:n päätehtävä on järjestää mestaruuskilpailuihin, mutta se pyrkii myös muutenkin edistämään koululaisurheilua. OFSAA on Kanadan kansallista koulu-urheilujärjestöä, CSSF:ää.
OFSAA järjestää vuosittain 46 Ontarion-mestaruuskilpailua. Sen ohjelmaan kuuluu 21 urheilulajia: alppihiihto, sulkapallo, koripallo, maastojuoksu, curling, maahockey, kanadalainen jalkapallo, golf, voimistelu, jääkiekko, haavipallo, maastohiihto, rugby, lumilautailu, jalkapallo, uinti, tennis, yleisurheilu, lentopallo ja paini.
Matti A. Mela
Aimo Matti Mela (29. kesäkuuta 1918 Helsinki – 29. kesäkuuta 2000) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia
Nimellä Matti A. Mela:
Turvaamistoimi
Turvaamistoimi eli turvaamistoimenpide on yhteiskunnan yksilöön kohdistama toimenpide, jolla rajoitetaan hänen vapauttaan tai oikeuksiaan yhteiskunnan etujen suojelemiseksi. Käytännössä turvaamistoimi pyydetään tuomioistuimelta. Se eroaa rangaistuksesta siten, että sen tarkoituksena ei ole aiheuttaa kärsimystä, vaikka se käytännössä saattaakin aiheuttaa kärsimystä. Turvaamistoimet jaetaan rikosoikeudellisiin ja hallinnollisiin turvaamistoimiin. Edelliset edellyttävät rikoksen tekemistä (postdeliktuaaliset turvaamistoimet), jälkimmäiset taas eivät (predeliktuaaliset turvaamistoimet).
Rikosoikeudellisia turvaamistoimia ovat tai ovat olleet
Hallinnollisella turvaamistoimella voidaan varmistaa hakijan saamisoikeus, parempi oikeus esineeseen tai muun yksityisoikeudellisen oikeuden säilyminen tai toteutuminen. Velkoja voi riita-asiassa pyytää turvaamistointa, jos pelkää velallisen yrittävän vaarantaa myöhemmän täytäntöönpanon esimerkiksi hävittämällä kiinteää tai irtainta omaisuuttaan. Hakija voi myös saada oikeuden päätöksen, joka sakon uhalla velvoittaa henkilön tekemään jotakin, kieltää häntä tekemästä jotakin, oikeuttaa hakijan teettämään tai tekemään jotakin tai määrää henkilön omaisuutta toimitsijan haltuun.
Zéphirin Gerbe
Jean-Joseph Zéphirin Gerbe (21. joulukuuta 1810 Bras, Ranska - 26. kesäkuuta 1890 Bras) oli ranskalainen luonnontutkija.
Gerbe toimi Collège de Francen preparaattorina ja oli oppiarvoltaan tohtori. Hän kirjoitti tieteellisiä artikkeleita ja ranskansi Alfred Edmund Brehmin teoksen Brehms Tierleben (La Vie des animaux illustrée..., neljä osaa, Pariisi 1869–1870). Vuonna 1867 hän julkaisi yhdessä Côme-Damien Deglandin kanssa teoksen Ornithologie européenne, ou Catalogue analytique et raisonné des oiseaux observés en Europe.
Gerbe nimesi linnuista muun muassa fregattilintujen heimon Fregatidae vuonna 1867 yhdessä Deglandin kanssa.
Karl vom Stein
thumb|Karl vom Stein, Johann Christoph Rincklaken maalaama muotokuva. Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein (26. lokakuuta 1757 Nassau an der Lahn – 29. kesäkuuta 1831 Cappenbergin linna, Westfalen) oli saksalainen valtiomies, joka toimi Preussin pääministerinä 1807–1808 maan ollessa Napoleonin joukkojen miehittämä. Noin vuoden kestäneen virkakautensa aikana Stein käynnisti Preussissa monia merkittäviä yhteiskunnallisia ja taloudellisia uudistuksia, kuten maaorjien vapautuksen.
Nuoruus
Stein kuului ikivanhaan saksalaiseen aatelissukuun, jolla oli harvinainen valtakunnanparonin arvo. Hänen isänsä oli Mainzin arkkipiispan hovimarsalkka. Stein varttui Reininmaalla ja opiskeli 1773–1777 lakia Göttingenin yliopistossa, tähtäimessään tuomarinura. Vuosina 1777–1780 hän perehtyi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tuomioistuinlaitokseen Wetzlarissa ja Wienissä sekä valtiopäiviin Regensburgissa. Stein ei kuitenkaan ryhtynyt luomaan uraa keisarikunnan oikeuslaitoksessa, vaan meni 1780 virkamieheksi Preussin kaivosministeriön palvelukseen. Hän toimi 1784–1786 Westfalenin alueen kaivostoimen johtajana sekä 1787–1793 Kleven ja Markin alueiden kruununtilojen johtajana. Vuodesta 1796 Stein oli Preussin länsiosien hallinnon johtaja (oberkammerpräsident), ja osoittauitui hallintomiehenä aikaansaavaksi. Vuonna 1802 hän sai tehtäväkseen vastata Lunévillen rauhassa Preussille päätyneiden sekulaarien Paderbornin ja Münsterin hiippakuntien hallinnollisesta yhdistämisestä valtakuntaan.
Steinin puoliso oli vuodesta 1793 kreivitär Wilhelmine Wallmoden, jonka isä oli hannoverilainen kenraali ja Englannin kuningas Yrjö II:n avioton poika.
Vallassa
Stein nimitettiin lokakuussa 1804 Preussin kauppa- ja veroministeriksi. Hän lakkautti Preussin sisäiset tullit. Jenan taistelussa 1806 kärsityn tappion jälkeen Stein kuului hallituksen sisäiseen vähemmistöön, joka toivoi kuningas Fredrik Vilhelm III:n jatkavan sotaa Ranskaa vastaan. Kun hänelle pian sen jälkeen tarjottiin sisäministerin paikkaa, hän asetti ehdoksi toivomiensa hallinnollisten uudistusten hyväksymisen, jonka jälkeen kuninkaan henkilökohtainen kabinetti ei enää voisi puuttua maan hallituksen toimintaan. Kuningas ei hyväksynyt tätä, ja erotti Steinin tammikuun 1807 alussa. Sen jälkeen Stein vetäytyi tiluksilleen, jossa hän laati Nassaun muistiona tunnetun suunnitelman Preussissa tarvittavista reformeista. Hän oli ajatusmaailmaltaan uudistusmielinen konservatiivi, jonka mielestä kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekoon oli lisättävä, jotta valtion ja kansan välillä säilyisi terve suhde. Hän oli saanut vaikutteita varsinkin Englannin paikallisesta itsehallinnosta.
Tilsitin rauhan jälkeen kesällä 1807 Fredrik Vilhelm III joutui Napoleonin vaatimuksesta erottamaan johtavan ministerinsä (leitender minister) Karl August von Hardenbergin. Niin ikään Napoleonin suosituksesta kuningas nimitti taitavana hallintomiehenä tunnetun Steinin Hardenbergin tilalle hallituksen johtoon 4. lokakuuta 1807. Poikkeuksellisessa tilanteessa kuningaskin ymmärsi suurten muutosten olevan välttämättömiä, varsinkin kun rauhansopimus asetti Preussin valtiolle hankalasti täytettäviä raskaita velvoitteita. Stein sai siten vapaat kädet uudistusohjelmansa toteuttamiseen. Jo 9. lokakuuta hän antoi niin sanotun lokakuun ediktin, jolla talonpojat vapautettiin maaorjuudesta, aatelin perintömaiden myyminen vapautettiin säätyrajoituksista ja elinkeinovapaus toteutettiin. Toinen merkittävä Steinin toteutama reformi oli 19. marraskuuta 1808 annettu kaupunkiasetus (städteordnung), jolla luotiin kaikille kaupunkialueille kunnallinen, edustuksellinen itsehallinto. Stein uudisti myös Preussin keskushallintoa erottamalla hallituksen politiikkaan sekaantuneet kuninkaan neuvonantajat sekä lakkauttamalla Fredrik Vilhelm I:n aikana perustetun päädirektorion (Generaldirektorium), jonka tilalle luotiin ulko-, sisä-, valtiovarain-, oikeus- ja sotaministeriöt. Aluehallintoa uudistettiin perustamalla oberpräsidentin virat, jotka olivat suoraan keskushallinnon alaisia aluejohtajia. Samaan aikaan Preussin armeijassa toteutettiin uudistuksia kenraali Schanhorstin ja kenraali Gneisenaun johdolla.
Kun Espanjassa nousi kesällä 1808 kapina Napoleonin joukkoja vastaan, Stein alkoi elätellä toivoa myös Saksan vapautumisesta. Elokuussa 1808 Napoleonin agentit sieppasivat Steinin kirjoittaman kirjeen, jossa hän mainitsi uuden sodan Ranskaa vastaan olevan mahdollinen. Tämän jälkeen Ranska painosti kuningasta erottamaan hänet, mikä tapahtui 24. marraskuuta. Napoleon julisti Steinin 16. joulukuuta lainsuojattomaksi, jolloin hän joutui pakenemaan Itävaltaan. Suuri osa Steinin suunnittelemista maatalouden ja talouselämän uudistuksista jäi häneltä itseltään toteuttamatta, mutta hänen seuraajakseen tullut Hardenberg vei niitä vuodesta 1810 alkaen taas eteenpäin. Suunnitelmiin, joita Stein ei itse ehtinyt toteuttaa, kuuluivat muun muassa kansallisen edustuslaitoksen luominen, aatelin etuoikeuksien karsiminen ja yleisen asevelvollisuuden käyttöönotto.
Myöhemmät vaiheet
thumb|Vuonna 1875 pystytetty [[Hermann Schievelbeinin ja Hugo Hagenin veistämä Steinin patsas Berliinissä, sijaitsee nykyään Berliinin osavaltioparlamentin edessä.]] Toukokuusta 1812 vuoteen 1815 Stein toimi Venäjän keisari Aleksanteri I:n henkilökohtaisena neuvonantajana. Napoleonin epäonnistuneen Moskovan-sotaretken jälkeen hänet asetettiin johtamaan hallintoa Venäjän miehittämällä Länsi- ja Itä-Preussin alueella, jossa hän auttoi nostattamaan ranskalaisvastaista mielialaa sekä kokoamaan sotajoukkoja. Stein myös neuvotteli Venäjän puolesta vuoden 1813 Kaliszin sopimuksen, jolla Preussi liittoutui Venäjän kanssa Ranskaa vastaan. Sen jälkeen hän toimi puheenjohtajana neuvostossa, jonka Preussi ja Venäjä yhdessä asettivat tilapäisesti johtamaan Pohjois-Saksan hallintoa, ja lokakuussa 1813 käydyn Leipzigin taistelun jälkeen hänestä tuli kaikkien liittoutuneiden Saksassa miehittämien alueiden hallinnon johtaja. Stein osallistui myös Wienin kongressiin tsaari Aleksanterin neuvonantajana. Stein olisi halunnut luoda yhtenäisen Saksan sodan jälkeen, mutta varsinkin Itävallan konservatiivinen ulkoministeri Klemens von Metternich teki nämä suunnitelmat tyhjiksi, ja Saksan jako pikkuvaltioihin palautettiin.