cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Final Fantasy XII
Tarina
Nalbinan vankityrmissä Vaan oli hätääntynyt ja Balthier yritti rauhoittaa häntä. Vaan ei kuitenkaan siihen ryhtynyt, vaan joutui tappeluun. Balthier ei kuitenkaan voinut jättää Vaania pinteeseen ja tuli avuksi. Fran oli sillä aikaa löytänyt mahdollisen ulospääsyn. Kolmikko lähti etsimään sitä ja löysivät samalla häkin, johon oli kahlittu itse Basch. Joukko archadialaisia tuli paikalle, ja yksi heistä näytti aivan Baschilta. Hän olikin Baschin kaksoisveli Gabranth. Archadialaisten mentyä Balthier päätti vapauttaa Baschin, mutta Vaan taas suuttui nähdessään hänet, koska Basch oli tappanut sekä kuninkaan, että hänen veljensä Reksin. Basch kuitenkin sanoi, ettei hän tappanut kumpaakaan. Vaanista tuntui kaikkea muuta kuin hyvältä, kun Basch liittyi joukkoon, mutta ilman Baschia pako Nalbinasta olisi ollut paljon vaikeampaa. Paon aikana Basch kertoi Vaanille Reksistä ja myös, että mitä itse asiassa tapahtui kaksi vuotta sitten: päästyään valtaistuinsaliin kuningas oli jo tapettu ja Basch otettiin vangiksi ja hänen kaksoisveljensä otti hänen paikkansa. Lopulta nelikko onnistui pakenemaan ja he palasivat Rabanastreen.
Basch meni tapaamaan vapaustaistelijoita, jolloin hän sai senaikaiselta johtajalta Vosslerilta kapteenin arvonsa takaisin osittain. Vaan toi heille Vanhan ritarineuvoston miekan ja Vossler antoi sen Baschille. Sitten Basch aikoi lähteä pelastamaan Amaliaa ja hän pyysi Vaania, Balthieria ja Frania mukaansa. Tällöin Vaan myös itse huomasi, ettei Basch tappanut Reksiä, vaan sen teki Archadia. Mennessään tapaamaan Balthieria ja Frania Migelo oli syyttämässä heitä Penelon kidnappauksesta. Kidnappaajat olivat jättäneet Balthierille viestin, että hänen pitäisi mennä Bhujerban leijuvaan kaupunkiin. Nelikko lähti Bhujerbaan Balthierin ilma-aluksella Strahlilla. Bhujerbassa he tapasivat Lamont- nimisen nuoren pojan, jolla oli asiaa Bhujerban Lhusu-kaivoksiin. Lhusu-kaivos tuotti eniten taikakiviä Ivalicessa. Lamont kertoi tästä ja myös Draklorin laboratoriosta Archadian pääkaupungissa Archadesissa. Balthier huomasi Lamontin valehdelleen henkilöllisyytensä, mutta ennen kuin hän sai tietää totuuden, Penelon kidnappaajat ilmestyivät. Tosiasiassa he yrittivät saada palkkion Balthierin päästä. Lamont lähti karkuun ensin ja muut lähtivät seuraamaan. Eksytettyään kidnappaajat nelikko näki Lamontin Markiisi Ondoren, Tuomari Ghisin ja Penelon kanssa. Balthier silloin huomasi että Lamont oli oikeasti Larsa Ferrinas Solidor, Vayne Solidorin veli. Larsa otti Penelon suojelukseensa. Baschilla oli asioita hoidettavana markiisin kanssa ja Vaan meni julistamaan Bhujerballe, että Basch elää. Ondore oli tekaissut tarinan Baschin kuolemasta, ja se herätti tarvittavan huomion. Basch kertoi Ondorelle, että hän aikoi pelastaa Amalian. Ondore ei tuntunut suostuvan pyyntöön, joten Basch veti miekkansa, jolloin vartijat pidättivät koko nelikon.
Nelikko toimitettiin Archadian 8:een laivastoon, taistelulaiva Leviathaniin. Nelikko vietiin Tuomari Ghisin eteen ja paikalla oli myös Amalia. Amalia läimäytti Baschia heti nähtyään hänet, koska hän piti Baschia petturina. Ghis sanoi, että Amalia on itse asiassa Ashelia B'nargin Dalmasca eli prinsessa Ashe. Vaanille, Balthierille ja Franille tämä oli yllätys, mutta Basch tiesi asian kaiken aikaa. Basch kertoi Iltahämärän Sirusta, joka oli Ashen syntymäoikeus. Vain Basch tietäisi, missä se on. Kukaan ei tiennyt, että Vaanin ryöstämä kivi oli itse Iltahämärän Siru ja se oli hänellä kaiken aikaa ja hän joutui luovuttamaan sen Ghisille, jotta kaikki pysyisivät hengissä. Ashe vietiin sitten selliosastolle, kun taas muut siirrettäisiin toiseen alukseen. Mutta sitten tuomariksi naamioitunut Vossler ilmestyi ja vapautti nelikon. He lähtivät sitten vapauttamaan Ashea. Ashe oli kuitenkin vastahakoinen, koska Basch oli mukana, mutta hänellä ei ollut muuta vaihtoehtoa. Vapautksen jälkeen koko Leviathan meni hälytystilaan ja koko joukko pakeni nopeasti. Paon aikana he törmäsivät Peneloon ja Larsaan. Penelo liittyi joukon mukaan ja Larsa meni Vosslerin kanssa järjestämään heille pakoalusta. Vaan, Ashe, Penelo, Basch, Balthier ja Fran joutuivat nenäkkäin Ghisin kanssa. Ghis käytti taikojaan heitä vastaan, mutta Larsan Penelolle antama valmistettu vastataikakivi imi kaiken magian niistä ja he voittivat Ghisin ja pakenivat.
Joukkio palasi Bhujerbaan ja Ondore yritti saada Ashen jäämään Bhujerbaan, mutta Ashe ei vain voinut istua tyhjän panttina sillä aikaa, kun hänen kuningaskuntansa kärsi Archadian vallassa. Ja koska hän oli menettänyt Iltahämärän Sirun, hänellä ei myöskään ollut tarvittavaa todistetta osoittakseen, kuka hän oli. Muiden tietämättä Ashe poistui, mutta Vaan seurasi Ashea Strahliin. Ashe aikoi hankkia käsiinsä Aamunkoiton Sirun ja "lainata" Strahlia. Vaan esti Ashea ja Balthierkin tuli paikalle. Balthier aikoi jättää Ashen Bhujerbaan, mutta Ashe ehdotti hänelle, että Balthier "kidnappaisi" hänet ja tarjosi hänelle Dynastia-kuninkaan, Raithwallin, aarretta, joka myös odotti siellä, missä Aamunkoiton Sirukin, Raithwallin haudassa. Balthier kiinnostui ja suostui tarjoukseen ja Vaankin päätti lähteä mukaan. Mukaan tulivat myös Fran, Basch ja Penelo.
Raithwallin hauta sijaitsi kaukana lännessä, Ogir-Yensan- ja Nam-Yensan hiekkamerien toisella puolella. Ryhmän ylittäessään Ogir-Yensaa Vossler tuli paikalle ja liittyi mukaan. Kamppailtuaan tiensä haudalle ja päästyään sisään he kohtasivat koko joukon yllätyksiä, joita Raithwall oli hautaan jättänyt. Niistä viimeisin oli Raithwallin aarre, joka ei ollut sinällään mitään mitattavaa, vaan se oli esper, Belias. Se vahti kammiota, jossa Aamunkoiton Siru oli. Ashen mentyä lähelle sitä, se alkoi hehkua ja hänen eteensä ilmestyi hänen edesmenneen miehensä, Raslerin, haamu. Vaan yllättyi nähdessään hänet myös, mutta kukaan muu ei nähnyt mitään. Kun ryhmä tuli haudasta pois, he joutuivat saman tien ojasta allikkoon: Archadian 8.laivasto oli tullut paikalle ja ryhmä vangittiin taas. Järkytys oli suuri, kun Vossler paljasti hänen järjestäneen kaiken. Ashe oli ennen tätä luottanut Vossleriin täysin. Ashe joutui luovuttamaan Aamunkoiton Sirun Ghisille. Sitten ryhmä toimitettiin risteilijä Shivaan. Samaan aikaan Ghis teki kokeen Sirulla, varmistaakseen, että se oli alkuperäinen nethicite. Koe todisti sen, mutta samalla se imi Leviathanin voimaa itseensä. Tämä vaikutti Franiin suuresti ja hän joutui hallitsemattoman raivon valtaan, ja tämän ansiosta ryhmä pääsi vapaaksi. Vossler ei kuitenkaan aikonut päästää heitä menemään. Mutta Basch kävi häntä vastaan, ja Vossler joutui taipumaan. Ryhmä pakeni samalla kun Sirun voimat vapautuivat. Se loi erittäin suuren taika-aallon, joka tuhosi koko laivaston. Koko ryhmä selvisi juuri ja juuri ja he hakivat Sirun, joka ei tuhoutunut.
Leviathanin tuhon jälkeen ryhmä palasi Rabanastreen miettimään seuraavaa siirtoa. Ashe oli sitä mieltä, että he tarvitsevat voimaa Archadiaa vastaan. Aamunkoiton Sirun avulla he ehkä olisivat saaneet sen, mutta kukaan ryhmässä ei osannut käyttää sitä. Fran epäili, että Jaharassa asuvat garifit saattaisivat tietää. Balthier ei olisi lähtenyt mukaan, ellei Ashe olisi antanut tälle sormustaan. Balthier sanoi palauttavansa sen, sitten kun hän löytää jotain arvokkaampaa.
Garifien luona ryhmä kysyi heiltä neuvoa, mutta garifien ylipäällikkö kertoi, että Siru oli menettänyt voimansa. Ashen oli hankala uskoa tätä. Samana iltana hän näki taas Raslerin haamun. Haamu hävisi ja sen paikalla seisoi Vaan. Vaan kertoi Ashelle, että veljensä kuoleman jälkeen hän oli aina yrittänyt saada mielensä pois siitä, mutta nyt hän huomasi, ettei kyennyt, vaan hänen oli löydettävä vastauksia. Niinpä hän päätti pysyä Ashen kanssa saadakseen niitä.
Jaharaan tuli myös Larsa Solidor, joka kertoi, että markiisi Ondore oli luonut vastarinnan Archadiaa vastaan ja että tämä vastarinta taistelisi Rozzarrian kanssa. Tämä toisi Ivaliceen sodan, jollaista ei koskaan olla nähty. Larsa pyysi Ashea tulemaan hänen kanssaan Bur-Omisace-vuorelle neuvottelemaan liittoa Dalmascan ja Archadian välille, jottei sota syttyisi. Vastahakoisesti Ashe suostui. Kuljetessan läpi Golmoren viidakkoa heidän matkansa keskeytyi, koska metsä ei päästänyt heitä etenemään. Fran vei heidät hakemaan apua viidakossa asuvilta vieroilta. Fran oli lähtenyt heidän luotaan 50 vuotta sitten. Tarkoitus oli pyytää apua Mjrn-nimiseltä vieralta, mutta hän oli kadonnut, mutta hän löytyi Hennen kaivoksista. Jotenkin hän oli saanut käsiinsä valmistetun nethiciten ja se hallitsi häntä. Kun hän pääsi eroon siitä, aavemainen olento ilmestyi hetkeksi. Ryhmä vei Mjrnin kotiin, jossa he saivat luvan jatkaa eteenpäin.
Taivallettuaan läpi viidakoon ja Paraminan Särön he saapuivat Bur-Omisaceen. Bur-Omisacen hengellinen johtaja, Suur-kiltias Anastasias toivotti heidät tervetulleiksi. Hieman myöhemmin paikalle saapui yksi Rozzarian johtajista, Al-Cid Margrace. Larsa aloitti rauhanneuvottelut saman tien, mutta ne päättyivät ennen kuin ne alkoivatkaan. Al-Cidin vakoojat olivat saaneet vähän aikaa sitten selville, että Archadian keisari Gramis oli murhattu ja hänen vanhemmasta pojastaan, Vayne Solidorista, oli tullut uusi keisari. Vayne halusi tämän sodan ja yritys epäonnistui. Mutta Ashe ajatteli, että Iltahämärän Sirun tuhoaminen voisi pitää huolen, että Vayne ei saa sodassa etua. Mutta hänellä ei ollut keinoja tuhota nethicitea. Anastasias sanoi, että hän tarvitsee Kuninkaitten Miekan, jolla kykenee leikkaamaan nethicitea. Dynastia-Kuningas Raithwall oli aikoinaan jättänyt sen läheiseen Miriamin pyhäkköön. Ryhmä lähti hankkimaan sitä. Selvittyään pyhäkön ansoista ja vartijoista Ashe sai miekan. Vaan ehdotti Aamunkoiton Sirun tuhoamista, jotta he saisivat varmuuden miekan aitoudesta. Ashe asetti kiven tuhottavaksi, mutta ennen kuin hän ehti iskeä siihen, Raslerin haamu ilmestyi taas ja hän kielsi Ashea tuhoamasta sitä. Ashe löi miekan ohi Sirusta ja Vaan ei ihmetellyt. Ashe kysyi Vaanilta vielä, näkikö hän Raslerin. Tällä kertaa Vaan ei nähnyt mitään. Kumpikin ihmetteli, että miksi, mutta he eivät keksineet mitään.
Tullessaan ulos pyhäköstä ryhmä näki kokonaisen Archadian laivaston ja savua nousevan Bur-Omisacesta. He lähtivät saman tien katsomaan, mitä oli tapahtunut. Näky vuorella ei ollut ihailtavaa: monia ihmisiä oli tapettu ja kaikki yhä hengissä olevat olivat nopeassa ajassa joutuneet elämään kurjuudessa. Ryhmä meni Anastasiaksen valtaistuinsaliin, jossa he näkivät kamalan näyn: Archadialainen tuomari Bergan oli murhannut Anastasiaksen ja nyt odotti Ashea. Ryhmä näki taas vilaukselta sen saman aavemaisen olennon, jonka he näkivät Mjrnin kanssa. Se ilmestyi Berganin pitelemän valmistetun nethiciten vuoksi, joka oli tehnyt hänestä julman, verenhimoisen ja raivoisan ja hän julisti ryhmälle Vayne Solidorin mahdin niiden takia. Ryhmä joutui taistelemaan häntä vastaan ja he voittivat hänet. Taistelun jälkeen Al-Cid ilmestyi. Al-Cid tarjosi Ashelle turvapaikkaa Rozarriassa, mutta Ashe ei suostunut vaan hänen täytyi käyttää Kuninkaitten Miekkaa ja sen avulla tuhota Archadian hallussa oleva Iltahämärän Siru. Al-Cid ei yrittänyt estää Ashea vaan hän lupasi tehdä voitavansa sodan pysäyttämiseksi. Balthier veikkasi, että Iltahämärän Siru voisi löytyä Archadian pääkaupungista Archadesista, Draklorin laboratorioista. Niinpä ryhmä aloitti pitkän jalkataipaleen kohti Archadesia.
Matkatessaan Archadesiin he pysähtyivät Phon-rannikolla. Balthier kysyi Ashelta, että miksi Archadesiin. Ashe vastasi, että hänen oli tuhottava Iltahämärän Siru, mutta Balthier ei ollut yhtä vakuuttunut. Hän epäili, että Ashe halusi sen voiman itselleen. Hän osui osittain naulan kantaan, sillä tällä hetkellä Ashe sekä halusi käyttää sitä ja tuhota sen. Antaakseen esimerkin, mitä Ashelle voisi tapahtua, jos hän antaisi sydämensä kivelle, Balthier kertoi hänelle miehestä, jolla oli pakkomielle nethicitea kohtaan. Tämä mies oli tohtori Cidolfus Demen Bunansa, lyhyesti tohtori Cid. Samalla Balthier kertoi jonkin verran vaikeasta menneisyydestään, kuinka Cid teki hänestä Archadialaisen tuomarin. Ashe yllättyi tästä. Balthier kertoi myös, minkä takia hän ryhtyi ilmarosvoksi. Ja hän myös paljasti, että tohtori Cid oli hänen isänsä. Balthierin tarina sai Ashen epäilemään aikomuksiaan, mutta hänen oli silti löydettävä siru ensin.
Päästyään Archadesiin ryhmä joutui tekemään jonkin verran töitä päästäkseen laboratorioihin. Kun he lopulta pääsivät sinne, he huomasivat, että joku oli siellä jo, sillä monia keisarillisia oli tapettu äskettäin. Selvittyään yläkertaan tämä joku ilmestyi ja kävi Baschin kimppuun. Mutta hän lopetti pian huomatessaan, ettei ryhmä ollut Cidin miehiä. Samalla Cid paljasti itsensä ja haastoi ryhmän tappeluun, jonka hän hävisi. Taistelun lopuksi selvisi, mikä heidän aiemmin näkemänsä aavemainen olento oli. Balthier oli kuullut Cidin usein puhuvan Venat-nimisestä asiasta, ja Venat oli tämä aavemainen olento. Cid toi pienen ilma-aluksen paikalle ja pakeni, mutta ensin hän kertoi aikestaan matkata Giruvegan- nimiseen paikkaan. Cidin paettua ryhmää edeltänyt henkilö esitteli itsensä. Hän oli ilmarosvo Reddas.
Reddas vei ryhmän kotiinsa Balfonheimiin, jossa he miettivät seuraavaa siirtoa. Uhkaavasti lähestyvä sota oli päällimmäisenä ajatuksena. Basch ajatteli, että Vayne aikoisi käyttää Iltahämärän Sirua tuhoamaan vihollisensa yhdellä iskulla. Balthier taas ajatteli, että Cid aikoi tehdä sillä jotain itse Giruveganissa. Fran kertoi, mitä hän tiesi siitä, ja ne tiedot kuvasivat Feywoodia Golmoren viidakon eteläpuolella. Vaan oli heti lähdössä. Reddas ihaili Vaanin päättäväisyyttä ja sanoi että Vaan oli enemmän ilmarosvo kuin Balthier. Balthier loukkaantui siitä hieman.
Taivallettuaan tiensä Feywoodin läpi Giruveganiin Balthier ehdotti odottelua Giruveganin porteilla. Mutta Ashe näki jälleen Raslerin haamun ja lähti seuramaan sitä. Vaan tiesi, mistä oli kyse ja muut lähtivät perään. Giruvegan oli paikka, jollaista ryhmä ei ollut ikinä nähnyt. Muinainen kaupunki oli melkein pohjaton ja sen keskellä oli valtava kristalli. Rasler johdatti ryhmän kristallin sisälle. Selvitettyään tiensä loppuun Ashe oli melkein kuin taivaassa, yksin. Hän alkoi pelätä, mutta sitten aavemainen ääni alkoi puhua ja käski hänen rauhoittua. Ääni kuului muinaiselle Occuria-olennoille, joita pidettiin jumalina. Occuriat olivat valinnet Ashen ja myönsivät hänelle sitä voimaa, jota hänen sydämensä halajaa ja sitä varten he luovuttivat hänelle Sopimusmiekan, joka kykeni Kuninkaitten Miekan tavoin leikkaamaan nethicitea. Samalla he sanoivat, että Ashe tuhoaisi Venatin. Ashe ihmetteli, että miksi, sillä Venat oli myös Occuria. Occuriat vihaisina kertoivat Ashelle Venatin olevan harhaoppinen ja he antoivat Ashelle tehtävän: hänen tulee mennä kaukaisimman rannan torniin, jossa lepää kaikkien nethicitien äiti, Aurinko-krista. Ashen tulisi leikata siitä itselleen uusi siru, jolla hän saisi haluamansa voiman ja samalla hänen tulisi tuhota Archadia kokonaan. Tämä sai Ashen epäilemään aikomuksiaan vielä enemmän. Sitten Occuriat hävisivät ja muut tulivat paikalle. Vaan ihmetteli, mikä näitä Occuroita vaivaa. Ashe ihmetteli, että kuinka he oikein tiesivät tästä. Basch sanoi, että he eivät kyenneet näkemään niitä, mutta he kuulivat Occurioitten puhuvan. Vaan, Penelo ja Basch eivät hyväksyneet sitä, mitä Occuriat sanoivat. Ashe päätti etsiä Aurinko-kristan, sillä muuten hän ei saisi tietää mitä hänen tulisi tehdä. Penelo toi tohtori Cidin taas puheenaiheeksi ja Basch epäili että hänen oilsi pitänyt jo saapua tähän mennessä. Mutta Balthier tajusi vähän liian myöhään, ettei hän ollut tulossa, vaan hän tekaisi tarinan Giruveganista, jotta Ashe pääsisi Occurioitten luo. Niinpä Aurinko-kristan löytäminen tuli seuraavaksi ryhmän tehtäväksi. Kukaan ryhmässä ei tiennyt, mikä on torni kaukaisimmalla rannalla. Vaan muisti Reddasin puhuneen jotain asiaan liittyvää ja ryhmä palasi takaisin Balfonheimiin. Siellä Reddas kertoi Pharosin majakasta Ridoranan vesiputouksella. Se sopi täydellisesti Occurioitten antamaan vihjeeseen ja ryhmä lähti Reddas mukana kohti Ridoranaa.
Ryhmä palasi Balfonheimiin, jossa Al-Cid Margrace odotti heitä. Hänellä oli huonoja uutisia. Vaikka hän onnistui estämään Rozarrian hyökkäyksen Archadiaa vastaan, monet Rozarrialaiset kenraalit eivät aikoneet päästää käsistään tilaisuutta taistella, ja täten he olivat liittyneet mukaan markiisi Ondoren vastarintaan. Ryhmä ajatteli, ettei se ole niin paha juttu, sillä Vayne oli menettänyt etunsa käyttää Iltahämärän Sirua, koska Aurinko-kristan tuhoutuminen teki siitä voimattoman. Mutta Aurinko-krista ei kuitenkaan tuhoutunut tarpeeksi nopeasti. Al-Cid kertoi, että Vayne oli onnistunut herättämään jotain erittäin suurta, Bahamutin, kaikkein suurimman ilma-aluksen, jonka Ivalice oli koskaan nähnyt. Kristan aiheuttama magia oli syy tähän. Näin ollen tohtori Cidin tavoite täyttyi. Asiaa pahensi vielä se, että Vayne oli valinnut taistelukentäksi Dalmascan. Ashe oli heti ottamassa asiaa omiin käsiinsä, olihan kyse hänen kuningaskunnastaan. Vaan ja Penelo kuitenkin huomauttivat, ettei se ollut vain Ashen tehtävä, vaan heidän kaikkien. Ashe oli iloinen kuullessaan tämän ja ryhmä valmistautui iskemään Bahamutin kimppuun Strahlilla. Al-Cid aikoi itse vielä viivyttää Rozarrialaisia niin kauan kuin mahdollista, sillä jos vastarinta kaatuu, Archadialla on vapaa pääsy Rozarriaan ja sota on väistämätön.
Taisteltuaan tiensä Bahamutin ytimeen, he löysivät sieltä hissin ylätasoille. Siellä heidät yllätti Gabranth, joka ihmeen kaupalla selvisi Pharosin majakasta, kun Aurinko-krista räjähti. Basch yritti saada veljensä vakuuttumaan siitä, että hänen uskollisuutensa on Larsalle, eikä kenellekään muulle. Mutta vihansa valtaamana Gabranth ei kuunnellut ja haastoi Baschin taisteluun taas, ja hävisi. Basch sääli häntä, ja puhutteli häntä tämän oikealla nimellä, mikä oli Noah. Noah häpesi itseään ja antoi ryhmän mennä.
Hissin ylimmällä tasolla Vayne odotteli ryhmää Larsan kanssa. Hän toivotti ryhmän tervetuulleeksi ja kääntyi sitten Ashen puoleen, ja kysyi tältä, että kuka hän on. Hän esitti monia arvuutteluja, mutta Ashe sanoi, että hän on vain hän itse ja että halusi olla vain vapaa, kuten hänen kuningaskuntansa Dalmasca. Vayne oli pettynyt ja käski Larsaa tappamaan hänet. Mutta Larsa ei suostunut vaan teki lopultakin sen, mikä hänen olisi pitänyt tehdä jo kauan sitten: kääntyä veljeänsä vastaan. Vayne oli huvittunut ja kävi taisteluun. Vaikka hän olikin kyvykäs taistelija, hän hävisi. Larsa yritti mennä veljensä lähelle, mutta sitten häneen iski taika ja hän menetti tajuntansa. Samalla Vayne nousi ja hänessä tapahtui muutos. Ashe huomasi, että kyseessä oli valmistettu nethicite, kuten tuomari Berganilla ja tohtori Cidillä. Vayne julisti, että kuolemattomien aika on ohi ja että ihminen pitää historiansa. Samalla sivummalla oleva Gabranth nousi ja tuli paikalle. Vayne komensi, että Gabranthin on suojeltava Larsaa. Sen Gabranth tekikin, mutta kääntymällä Vaynea vastaan, ja hän oli valmis maksamaan siitä koituvan maanpetoksen hinnan. Uusien voimiensa avulla Vayne kävi taisteluun uudestaan.
Vaikka Vayne olikin vahvempi kuin äsken, hänen voimansa eivät vieläkään riittäneet kukistamaan ryhmää. Heikkona hän vahingoitti Gabranthia pahasti ja ohjasi häntä suojaavat miekat tätä kohti, mutta tajuntansa takaisin saanut Larsa käytti nethicitea imemään Vaynen miekkojen taika. Tämän jälkeen Vaan hyökkäsi raivoisasti Vaynen kimppuun ja haavoitti häntä kuolettavasti. Vayne lähti nilkuttaen pakoon Vaanin, Ashen, Balthierin ja Franin mennessä perään. Basch meni veljensä luo samalla kun Penelo meni hoitamaan yhä heikkoa Larsaa. Basch ja Gabranth saivat lopultakin sovittua erimielisyytensä. Lopuksi Basch ja Penelo lähtivät muiden perään.
Vayne perääntyi Bahamutin ulkokannelle jossa hän kutsui Venatia. Venat ilmestyi ja Vayne pyysi, että hän etsisi jonkun toisen joka ymmärtäisi hänen aikomuksiaan, sillä Vayne huomasi, ettei hän ollut Dynastia-kuningas. Venat kuitenkin sanoi, että hänen tavitteensa olivat jo toteuneet paremmin kuin hän oli halunnut. Aurinko-krista oli tuhottu, nethiciteja ei enää ollut, Kuolemattomien aika oli päättynyt ja ihmiskunta oli saanut historiansa taas omakseen. Hänellä oli enää yksi asia tehtävänä: kadota Vaynen kanssa. Venat yhdisti itsensä Vayneen ja alkoi sitten repiä Bahamutin kappaleita itseensä muodostaen Vaynen ympärille mahtavan panssarin, muodostaen näin Kuolemattoman. Ryhmä tuli paikalle ja nyt heidän oli voitettava tämä Kuolematon varmistaakseen sodan päättymisen ja Dalmascan ja koko Ivalicen vapauden.
Pitkän ja vaikean kamppailun jälkeen Kuolematon kaatui ja Vayne ja Venat oli voitettu lopullisesti. Ryhmä palasi takaisin Strahliin Larsa ja Gabranth mukana. He eivät kuitenkaan päässyt liikkeelle ja Bahamut alkoi tuhoutua. Balthier ja Fran antoivat ohjat Vaanille ja Penelolle samalla kun he menivät irrottamaan alusta ulkopuolelta. Lopulta Strahl pääsi irti ja nyt heidän oli tehtävä vielä kuulutukset Archadian joukoille kuin vastarinnallekin, että taistelun on loputtava, sillä Vayne oli kuollut ja Archadian laivaston komento oli siirtynyt Larsalle. Basch puhui Gabranthina laivastolle ja käski sen lopettaa taistelu ja Larsa ja Ashe tulivat siihen mukaan. Sota oli ohi. Mutta Bahamut ajautui törmäyskurssille Rabanastren kanssa ja muu ryhmä ihmetteli, missä Balthier ja Fran ovat. Archadialaiset aikoivat tuhota Bahamutin ennen kuin se törmää, mutta sitten Balthier otti yhteyttä ja pyysi kaikkia pysyttelemään aisoissa. Ashe hämmästyi, kun hän tajusi, että Balthier ja Fran olivat Bahamutin sisällä korjaamassa sitä, jotta sen kurssi muuttuisi poispäin Rabanastresta. Ashe aneli Balthieria tulemaan pois sieltä, osoittaen, että hänellä oli jonkinlaisia tunteita Balthieria kohtaan, mutta Balthier sanoi, että koko seikkailun ajan hän oli johtava mies ja että johtava mies ei kuole koskaan. Fran kuitenkin oli sitä mieltä, että Balthierilla oli pikemminkin vain tukijan rooli. Fran sai hieman osia päähänsä ja Balthier joutui kantamaan hänet samalla kun hän luovutti Vaanille Strahlin ja pyysi häntä pitämään siitä huolta, kunnes hän palaa. Vaan lupasi odottaa heitä. Bahamut lopulta törmäsi maahan sopivan välimatkan päähän Rabanastresta.
Epilogijaksossa oli kulunut vuosi sodan päättymisestä. Penelo kirjoitti Archadian keisari Larsalle kirjeen kaikesta siitä, mitä on tapahtunut ja ilmoitti, että Ashen kruunajaiset ovat kuukauden päästä. Hän myös kysyi, miten Basch voi. Basch nimittäin teki viimeisen lupauksen edesmenneelle veljelleen Gabranthille. Nimittäin jos Solidorin kuningassuku häviää, Archadia rappeutuu. Vain Larsa oli enää suvusta jäljellä, joten Gabranth pyysi, että Basch suojelee häntä hengellään. Basch kuitenkin otti täysin veljensä paikan, ja näin kukaan ei koskaan saanut tietää, että Basch fon Ronsenburg oli itse asiassa yhä elossa. Lopuksi Penelo kertoi erään asian, mikä oli aikamoinen yllätys. Vaan ja hän olivat pitäneet Strahlista hyvää huolta ja ssanut sen juuri laitettua kuntoon, mutta heti seuraavana päivänä se varastettiin. Tai niin he aluksi luulivat, mutta he löysivät sen hangaarista pienen pussin, jossa oli heille osoitettu viesti ja myös Ashen sormus, jonka Balthier otti häneltä aikaisemmin. Hän lupasi palauttaa sen sitten, kun hän löytää jotakin arvokkaampaa, ja niin hän löysikin: oman ilmalaivansa. Vaan toimitti sormuksen Ashelle ja Ashe oli iloinen kuullessaan, että sekä Balthier että Fran olivat yhä elossa. Koska kruunajaisiin oli vielä jonkin verran aikaa, Vaan päätti mennä tekemään visiitin heidän luo. Penelo tietenkin lähti mukaan sillä jokainen kunnon ilmarosvo tarvitsee mukaansa kumppanin.
Bertel Lindh
Oskar Bertel Lindh (3. huhtikuuta 1908 Sipoo − 10. huhtikuuta 1996 Sipoo) oli suomalainen maanviljelijä ja maallikkosaarnaaja joka toimi RKP:n kansanedustajana ja ministerinä 1950- ja 1960-luvuilla.
Lindhin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Oskar Lindh ja Maria Alexandra Siberg. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja suoritti vuonna 1936 tutkinnon saarnaamislupaa varten Porvoon tuomiokapitulissa. Lindh toimi maanviljelijänä Sipoossa ja sen ohella hän oli Porvoon hiippakunnan kristillisen nuorisotyön matkapuhujana 1928–1938 ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton toiminnanjohtajana 1966–1970.
Lindh oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1953–1966 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli kansanedustajaksi alun perin edustaja Henrik Kullbergin tilalle 11. joulukuuta 1953. Lindh toimi toisena maatalousministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Lindh oli myös Sipoon kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja ja kirkolliskokouksen ja laajennetun piispainkokouksen jäsen sekä Suomen ruotsalaisen kunnallisliiton ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton puheenjohtaja.
Lindh oli naimisissa vuodesta 1931 Svea Valdine Ingeborg Wiikin kanssa. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1968.
Räikkämuura
Räikkämuura (Myrmelastes hyperythrus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Räikkämuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 120 000 km2. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. thumb|250px|vasen|Naaras
Joe Hahn
Joseph ”Joe” Hahn, myös tunnettu nimellä Mr. Hahn, (s. 15. maaliskuuta 1977) on yhdysvaltalaisen Linkin Park -yhtyeen DJ ja ohjaaja. Hän asuu Dallasissa Texasissa. Hahn liittyi Linkin Park -yhtyeeseen vuonna 1996 tavattuaan Mike Shinodan, jolloin yhtye oli vielä nimeltään Xero. Siitä lähtien Hahn on ohjannut musiikkivideoita Linkin Parkille.
Nonadekaanihappo
Nonadekaanihappo eli nonadekyylihappo on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Sen kemiallinen kaava on C19H38O2 ja rakennekaava CH3(CH2)17COOH. Nonadekaanihaposta käytetään myös nimeä nonadekyylihappo.
Nonadekaanihapon moolimassa on 298,504 g/mol, sulamispiste 68,6 °C, kiehumispiste 299 °C (100 mmHg), suhteellinen tiheys 0,877 g/cm3 (24 °C) (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,451 (25 °C) ja CAS-numero 646-30-0.
Nonadekaanihappoa esiintyy eräissä kasveissa, naudan lihassa ja eräiden hyönteisten kemiallisessa viestinnässä feromonina.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Lahti)
Pyhän Kolminaisuuden kirkko on Lahdessa sijaitseva ortodoksinen kirkko, jonka suunnitteli vuonna 1953 helsinkiläinen arkkitehti Toivo Paatela. Kirkkorakennus valmistui vuonna 1955, jolloin tontille sijoitettiin myös pappila. Kirkon vihki käyttöön piispa Aleksanteri 9. joulukuuta 1956.
Pyhän Kolminaisuuden kirkkoa peruskorjattiin vuonna 1978, jolloin rakennettiin myös seurakuntasali. Rakennukseen palautettiin alkuperäisen kaltainen vaalea pinta vuoden 1996 kunnostuksen yhteydessä.
Ylidiakoni Leo Kasanko on suunnitellut kirkon ikonostaasin. Kirkossa on useita esineitä ja ikoneita, jotka ovat peräisin Suomen menettämiltä alueilta Karjalasta. Esimerkiksi kattokruunut ovat peräisin vanhasta Valamosta.
Kirkkorakennus suojeltiin asemakaavalla vuonna 1988.
Steve Halliwell
Steve Halliwell (s. 19. maaliskuuta 1946 Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hän näyttelee televisiosarja Emmerdalessä Zak Dinglen roolia. Hän oli nuorena paperitehtaassa töissä ja teki erilaisia sekatyömiehen hommia ennen kuin lähti teatterikouluun. Valmistumisen jälkeen hänen oli vaikea tulla taloudellisesti toimeen ennen kuin sai Zakin roolin. Halliwell on kirjoittanut näytelmän, joka perustuu hänen omiin kokemuksiinsa köyhyydestä.
Reel 2 Real
Reel 2 Real oli vuosina 1992–1996 toiminut yhdysvaltalainen house-musiikkia tekevä duo. Duo käytti myös kappaleissaan vaikutteita rap- ja reggaemusiikista.
Yhtyeen tunnetuimpana kappaleena pidetään vuonna 1994 julkaistua "I Like To Move It", joka tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi.
Triviaa
Yhtyeen "I Like to Move It" -kappaletta käytettiin 2005 valmistuneessa Madagascar-animaatioelokuvassa. Suomenkielisessä versiossa kappaleen kertosäettä lauletaan "Mä tahto veivaa, veivaa".
Etelä-Afrikan Grand Prix 1983
Etelä-Afrikan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. lokakuuta 1983 Kyalamin radalla. Kilpailun voitti Riccardo Patrese.
Euroopan tutkimusyliopistojen liitto
Euroopan tutkimusyliopistojen liitto (League of European Research Universities, LERU) on vuonna 2002 perustettu organisaatio, johon kuului alun perin kaksitoista tutkimuspainotteista yliopistoa. Vuonna 2006 liittoon liittyi kahdeksan uutta yliopistoa, joten määrä nousi kahteenkymmeneen. Vuodesta 2017 lähtien on mukana ollut yhteensä 23 yliopistoa. LERU pyrkii edistämään perustutkimuksen asemaa Euroopassa, ja tärkeänä osatavoitteena on kehittää kansainvälisiä kahden- ja monenvälisiä tutkijakoulutusohjelmia.
Liiton päämaja on Leuvenissa, Belgiassa. Suomesta liittoon kuuluu Helsingin yliopisto.
Luettelo Indonesian kaupungeista
Tämä on luettelo Indonesiassa sijaitsevista kaupungeista.
Autoradiopuhelin
ARP oli laitteiden ja käytön kalleudesta huolimatta menestys ja saavutti suurta suosiota, varsinkin kun sillä oli monopoliasema. Enimmillään sillä oli vuonna 1986 yli 35 000 käyttäjää. Se oli pitkään ainoa matkapuhelinverkko, jolla oli kuuluvuutta koko Suomessa. Tekniikan rajoittuneisuudesta johtuen verkko tuli kuitenkin erittäin ruuhkaiseksi, joten sille löytyi myöhemmin käyttäjiä enää lähinnä erityisryhmistä, joille muut verkot eivät pystyneet tarjoamaan kuuluvuutta.
ARP toimi 150 MHz:n taajuusalueella. Sille varattu 147,900–154,875 MHz:n taajuusalue oli jaettu 80:een kapeakaistaista FM-modulaatiota käyttävään kanavaan 25 kHz:n kanavajaolla kanavanumeroinnilla 00–99. Dupleksierotus oli 5 MHz tukiaseman lähettäessä alemmalla taajuudella. 00-kanava oli järjestelmän kutsukanava, jolla päätelaitteille lähetettiin CCIR-selektiivikutsuilla tieto tulevasta puhelusta. Kaikki 10-alkuiset kanavat olivat ns. valtakunnallisia puhekanavia. Tukiasemassa saattoi olla jopa 8 paikallista puhekanavaa vähentämässä paikallisen valtakunnallisen puhekanavan ruuhkautumista.
Päätelaitteiden lähetysteho oli 1–15 wattia ja tukiaseman 50 wattia. Päätelaitteet olivat ajoneuvoasemia tai kannettavia ajoneuvoasemia. Vasta loppuvuosina markkinoille ilmaantui muutama ARP-verkon käsiradiopuhelinkin. Aluksi verkossa käytettiin vain puolidupleksi-siirtoa, minkä takia puhetta ei voinut vastaanottaa ja lähettää yhtä aikaa. Myöhemmin markkinoille tuli kuitenkin myös täysdupleksi-autopuhelimia. Samalla siirtyminen kanavakiteistä taajuussynteesitekniikkaan toi päätelaitteisiin kaikki 80 kanavaa ja niin sanotun automaattisen vapaan puhekanavan haun. Verkko aloitti käsivälitteisenä, mutta 1990-luvulla siirryttiin automaattiseen välitykseen. Solun koko oli keskimäärin 30 km.
Alaskanmeriharakka
Alaskanmeriharakka (Haematopus bachmani) on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi John James Audubon ystävänsä John Bachmanin mukaan vuonna 1838.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 38 cm eli se on hieman meriharakkaa pienempi. Höyhenpuku on musta, nokka, silmärengas ja jalat ovat punaiset ja silmä keltainen. Äänet ovat hyvin voimakkaita ja laji metelöi myös öisin. Pohjoisimpien populaatioiden puku on mustin, eteläisempien tumman harmaa. Nuoren linnun puku on ruskeasävyinen ja sen nokan kärki on tumma.
Esiintyminen
Laji esiintyy Pohjois-Amerikan länsirannikolla Aleuteilta Alaskasta Kalifornian niemimaalle. Puolet pesivästä kannasta pesii Alaskassa ja lähes puolet Brittiläisessä Kolumbiassa. Etelämpänä pesii joitakin satoja pareja. Maailman populaatio on kooltaan 8 900–11 000 yksilöä. Laji ei ole uhanalainen vähäisestä lukumäärästä huolimatta.
Elinympäristö
Kallioiset rannat Tyynenmeren rannikolla. Pesii pääasiassa saarilla ja riutoilla. Pohjoiset populaatiot ovat ilmeisesti lyhyen matkan muuttolintuja. Muuttaa perhekunnittain.
Lisääntyminen
Alaskanmeriharakka pesii yksittäisparein ja puolustaa kiivaasti reviiriään. Pesä on lähellä vesirajaa ja on tavallisesti vain kuoppa maassa tai simpukankuorikasassa, mutta on joskus rakennettu ruohoista ja risuista. 2 tai 3 munaa munitaan touko-kesäkuussa. Molemmat puolisot hautovat ja poikaset kuoriutuvat 26–28 päivän kuluttua. Poikaset ovat pesäpakoisia ja seuraavat emojaan jo muutaman päivän ikäisinä. Matalilla rannoilla ja riutoilla pesivät emot kuljettavat poikasia heti mukanaan ravinnon etsinnässä, mutta jyrkillä kalliorannoilla pesivät parit joutuvat aluksi tuomaan poikasille ruokaa. Matalilla rannoilla pesivillä pareilla on parempi poikastuotto kuin jyrkkien rantojen asukkailla. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 40 päivän ikäisinä. Alaskanmeriharakat pesivät ensimmäisen kerran todennäköisesti 3-vuotiaina.
Ravinto
Ruokailee vesirajassa syöden simpukoita, ostereita, etanoita ja muita nilviäisiä. Nuoret linnut oppivat simpukoiden avaamisen emoiltaan ja seuraavat näitä jopa vuoden verran. Syövät myös muita selkärangattomia, kuten rapuja.
Friedrich von Schelling
thumb|180px|Friedrich Schelling.
Friedrich Wilhelm Joseph (von) Schelling (27. tammikuuta 1775 Leonberg – 20. elokuuta 1854 Bad Ragaz) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina muun muassa Münchenissä ja Berliinissä.
Filosofisesti Schelling yleensä lasketaan postkantilaiseen saksalaiseen idealismiin muun muassa Fichten, Reinholdin ja Hegelin kanssa. Schelling tunsi henkilökohtaisesti ja vaihtoi ajatuksia monien aikalaistensa filosofien kanssa. Näistä mainittakoon Fichte, Hegel, Goethe ja Hölderlin. On selvää, että fichteläinen idealismi on vaikuttanut Schellingin filosofiaan keskeisesti, ja Schelling tekikin nimeä nuorena julkaisemassaan teoksessa Über die Möglichkeit einer Form der Philosophie überhaupt (1794), jossa hän käsittelee lähinnä idealistista filosofiaa, ja joka sai itse Fichteltä tunnustusta. Kuitenkin Schellingin filosofia sisältää piirteitä, joita ei löydy Fichteltä, kuten luonnonfilosofia, panteismi ja myöhemmin taiteen nostaminen erääksi filosofian keskeiseksi aiheeksi. Schelling koki, että filosofian oli tarkasteltava ihmisen ja maailman (luonnon) välistä vuorovaikutusta, toisin sanoen tietoisuutta tai maailman kokemista, sekä subjektista käsin fichteläisellä metodologialla, että sen aikaisen tieteen metodologialla objektiivisesta maailmasta käsin. Koska idealistit kehittäessään kantilaista filosofiaa kyseenalaistavat Kantin ”olion sinänsä” (die Dinge an sich) ja käsittelevät tietoisuutta tuotteliaana toimintana (produktive Tätigkeit, jonkinlainen Hölderlin-tyyppinen ”Seynia” muistuttava ilmiö), on tämän vaikutus nähtävissä monissa myöhemmissä eurooppalaisissa filosofisissa suuntauksissa.
Schellingin ajattelussa ilmeni eri kehitysasteita. Teoksessaan Ideen zu einer Philosophie der Natur (1797) hän esitti panteistista luonnonfilosofiaa. Myöhemmin hän asettui (Darstellung meines Systems, ym.) Spinozaa lähentelevälle niin sanotun identiteettifilosofian kannalle, jonka mukaan henki ja luonto ovat identtiset jumalallisessa kaikkiyhteydessä. Lopulta hän päätyi (Philosophie und Religion, Philosophische Untersuchungen über das Wesen der menschlichen Freiheit ym.) mystillis-uskonnolliseen mietiskelyyn.
Schellingin puoliso oli vuodesta 1803 Caroline Schelling, o.s. Michaelis (1763–1809), joka oli J. D. Michaëliksen tytär ja August Wilhelm Schlegelin aiempi puoliso. Tätä ennen Schelling oli kihloissa Carolinen tyttären Auguste Böhmerin (k. 1800) kanssa.
Bertha Fry
Bertha Fry (1. joulukuuta 1893 – 14. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen nainen, jonka uskottiin olleen kuollessaan maailman kolmanneksi vanhin elossa oleva henkilö. Hän oli kotoisin Indianan osavaltiosta.
Fryn kuollessa tunnettiin vain kaksi muuta elossa ollutta vuonna 1893 syntynyttä henkilöä: häntä vanhempia olivat Edna Parker ja Maria de Jesus. Hän nousi kolmanneksi vanhimmaksi Yone Minagawan kuoltua 13. elokuuta 2007.
Fry syntyi maatilalla Vevayssä, ja hänen suvussaan oli esiintynyt aiemminkin pitkäikäisyyttä. Hänen ensimmäinen aviomiehensä kuoli jo 1930-luvulla. Fry meni uusiin naimisiin toisen maailmansodan aikana.
Bertha Fry vietti 113-vuotispäiväänsä joulukuussa 2006. Hänen ja Edna Parkerin välille järjestettiin tapaaminen huhtikuussa 2007. Fry kuoli keuhkokuumeeseen vain kaksi viikkoa aiemmin kuin olisi täyttänyt 114 vuotta.
Aragvi
Aragvi on 112 kilometriä pitkä joki Georgiassa. Se saa alkunsa Suurelta Kaukasukselta ja liittyy Mtkvariin Mtskhetan kaupungissa.
Yhdentoista virran maa
Yhdentoista virran maa on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon viides albumi, ja ensimmäinen osa Lauluja Siirtomaa-Suomesta -trilogiassa. Se julkaistiin Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1978.
Yhdentoista virran maa -albumia pidetään yleisesti yhtenä Mikko Alatalon pääteoksista. Siinä tulevat vahvasti esille hänen pohjoiset juurensa. Alatalo menetti rock-uskottavuutensa, mutta hän halusikin "laulaa jo aikuisillekin ihmisille", "välittää ja vaikuttaa". Albumi myi ilmestyttyään yli 20 000 kappaletta ja konserttisalit olivat täynnä. Avuksi oli tietenkin samana syksynä vuonna 1978 voitettu Syksyn Sävel -kilpailu (78 000:lla postikortilla). Levy-yhtiö vaati "Vicky Lee" -voittokappaleen mukaan levylle, mikä auttoikin albumin suureen suosioon - kappale ei vain sopinut albumin kokonaisuuteen.
"Vicky Leen" lisäksi albumin mainittavimpia lauluja ovat nimikappale joka on kronologinen historian katsaus suomalaisista, saarnamiesten vallankäyttöä käsittelevä äänikuvaelma "Saarna", sekä herkkä "Tunnetko rakkauden?". "Pohjanmaan junassa" on bluegrass, "Elämisen tahti" oli tuon ajan työttömien laulu, "Mädäntynyt sydän" taas muisteli kotiseutua.
Yhdentoista virran maa -albumin jatko-osat ovat Iso joki tulvii (1981) ja III tasavallan vieraana (1982).
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Markku Fagerlundin mielestä Yhdentoista virran maa oli ilmestyessään ”Mikko Alatalon vakavimmin otettava levy, ja vaikka ote ei aina täysin säily, on lopputulos kunnioitettava saavutus”. Hänestä säveltäjä Alatalo ei tarjoa levyllä mitään uutta, vaan albumin vahvuus on teksteissä ja tulkinnoissa. Fagerlundin mielestä kokonaisuus hieman kärsii ”Vicky Leen” kaltaisten keveiden rallien mukaanotosta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Kassu Halonen.
Henna Helander
Helander on toiminut Suomen Arkkitehtiliiton puheenjohtajana vuoden 2018 alusta lähtien. Helander toimittaa Majakkahuoneesta-blogia.
DJ Layla
DJ Layla (oikealta nimeltään Natalia Ostasina s. 11. heinäkuuta 1987 Chișinău, Moldova) on romanialainen DJ-muusikko, joka tunnetaan parhaiten hänen vuonna 2009 julkaisemasta hittikappaleesta "Single Lady" (mukana romanialaislaulaja Alissa), joka voitti Radio România Actualităţi-gaalassa kategoriassa "Soitetuimmat radiokappaleet 2009" sekä saavutti sijoituksia top 40-listoilla Romaniassa, Moldovassa ja Venäjällä.
İzmirin maakunta
İzmirin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee läntisessä Turkissa läntisellä Anatolian niemimaalla Aigeianmeren rannalla. İzmirin pinta-ala on 11 891 neliökilometriä ja asukasluku 4 168 415 (31.12.2015 arvio).
İzmirin liikennekoodi on 35. İzmirin pääkaupunki on Izmir.
Piirikunnat
thumb|270px| Izmirin maakunnan piirikuntajako. Maakunta on jaettu 30 piirikuntaan.
Historiaa
İzmirin väestö oli 1900-luvun alkuun saakka osittain kreikkalaista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Turkki oli sekavassa tilassa, kun turkkilaiset kapinoivat Osmanivaltakuntaa vastaan. Versaillesissa vuodesta 1918 käydyissä rauhanneuvotteluissa kreikkalaisilla oli suuria aluevaatimuksia, varsinkin niistä Turkin alueista, joiden väestö oli kreikkalaista. Se saikin Sèvresin rauhassa itselleen muun muassa İzmirin maakunnan. .
Kreikassa riemuittiin, että on syntynyt ”uusi Kreikka kahdelle mantereelle ja viiden meren rannoille”. Alueensa laajentamiseksi Kreikka aloitti hyökkäyksen Turkkia vastaan İzmirissa. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti Turkin itsenäisyyssodan sytyttyä toukokuussa 1919, sillä Turkki menestyi taisteluissa Kreikkaa paremmin. Kolme vuotta myöhemmin Kreikka evakuoi armeijansa İzmirista, ja Turkki aloitti syyskuussa 1922 kaupungin ryöstämisen ja kristityn väestön surmaamisen, joka vaati 30 000 ihmisen hengen. Lausannen rauhansopimus 1923 palautti Turkille ne alueet, jotka edellisessä rauhassa olivat joutuneet Kreikalle. Näillä seuduilla vanhastaan asunut kreikkalaisväestö joutui suurimmaksi osaksi Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa: Kreikasta Turkkiin siirtyi 400 000 muslimia ja Vähästä-Aasiasta Kreikkaan lähes 1,1 miljoonaa kristittyä.
Zinho
Crizam César de Oliveira Filho, pelaajanimeltään Zinho (s. 17. kesäkuuta 1967 Nova Iguaçu, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Zinho aloitti uransa vuonna 1986 Clube de Regatas do Flamengossa. Hän pelasi suurimman osan urastaan Brasiliassa eri seuroissa. Vuosina 1995–1997 Zinho pelasi Japanissa Yokohama Flügelsissa ja vuosina 2006–2008 Miami FC:ssä.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Zinho pelasi 57 maaottelua vuosina 1989–1998 ja teki niissä seitsemän maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994 Yhdysvaltain MM-kisoissa, joissa hän pelasi Brasilian kaikissa seitsemässä ottelussa ja oli ainoa kotimaan liigassa pelaava avauskokoonpanon mies.
Mahamadou Kassogué
Mahamadou Kassogué (s. 21. toukokuuta 1974 Bandiagara ) on malilainen juristi, joka toimii maansa oikeusministerinä.
Kassogué työskenteli Bamakon kolmannen kunnan talousrikoksista vastaavana yleisenä syyttäjänä vuodesta 2019. Hänet nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen oikeus- ja ihmisoikeusministeriksi sekä sinetinvartijaksi kesäkuussa 2021.
Torsten Nordström
Torsten Edvin Nordström (20. toukokuuta 1897 Vaasa – 1. huhtikuuta 1989 Vaasa) oli suomalainen Pohjanmaan ruotsinkieliseltä rannikkoseudulta kotoisin ollut TVH:n piiri-insinööri joka toimi RKP:n kansanedustajana 1930-luvun lopulta 1960-luvun lopulle. Hän toimi ministerinä V. J. Sukselaisen lyhytikäiseksi jääneessä I hallituksessa.
Nordströmin vanhemmat olivat asemapäällikkö Erik Wilhelm Nordström ja Emilia Sofia Smulter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1920. Nordström oli TVH:n palveluksessa ylimääräisenä insinöörinä 1921–1925, nuorempana insinöörinä 1925–1930 ja vanhempana insinöörinä 1930–1934. Hänen uransa jatkui Vaasan tie- ja vesirakennuspiirin vt. piiri-insinöörinä 1934–1953, ja viimeksi hän oli piiri-insinöörinä 1953–1964.
Nordström oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1936–1939, 1951–1962 sekä 1966–1970 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli runsaan kuukauden ajan toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957 mutta menetti salkkunsa RKP:n jättäessä hallituksen. Nordström toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen sekä Suomenruotsalaisten kansankäräjien jäsen ja valtuutettu.
Via Domitiana
Via Domitiana oli roomalainen tie, joka kulki Latium et Campaniassa Italiassa ja johti Sinuessasta Neapoliihin.
Historia
Via Domitianan rakennutti keisari Domitianus, joka hallitsi vuosina 81–96, ja josta tie sai nimensä. Via Domitiana oli tarkoitettu oikaisemaan reittiä Roomasta Puteoliin, Misenumiin ja Baiaehen, siinä missä aiemmin roomalainen tie niihin oli kulkenut mutkaa Cumaen ja Neapoliin kautta. Statius on jättänyt tiestä mahtipontisen kuvauksen.
Reitti
Via Domitiana jatkoi Via Appiaa Tyrrhenanmeren rannalla olleesta Sinuessasta. Siinä missä Via Appia lähti Sinuessasta sisämaahan Capuaan päin, Via Domitiana jatkoi etelään samaa rannikkoa pitkin. Se ylitti Volturnus (nyk. Volturno) -joen siltaa pitkin lähellä sen suuta, ja kulki tämän jälkeen lähellä merenrantaa Cumaeen, josta se suuntasi Puteoliin. Sieltä tie jatkoi Cumaenlahden rantaa Neapoliihin osuutta, joka oli ollut olemassa jo ennestään.
Itinerarium Antonini Augustin mukaan tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Via Appialta johti Neapoliihin myös toinen tie, joka erkaantui Via Appiasta Capuassa ja kulki Atellan kautta.
Sani Abacha
Kenraali Sani Abacha (20. syyskuuta 1943 – 8. kesäkuuta 1998) oli Nigerian sotilasdiktaattori 1993–1998.
Abacha otti vallan marraskuussa 1993 sekavissa oloissa Ernest Oladeinde Shonekanin virkamieshallitukselta, joka oli nostettu valtaan kun Ibrahim Badamasi Babangida oli julistanut Kashimawo Olawale Abiolan vaalivoiton mitättömäksi. Vaalivoittaja Abiola laitettiin vankilaan, jossa hän oli koko Abachan valtakauden ajan, minkä johdosta Nigeria erotettiin Kansainyhteisöstä ja se joutui diplomaattisesti eristyksiin.
Abachan hallinnon aikana ihmisoikeuksia rikottiin yleisesti. Yhdeksän ogoni-aktivistin, mukaan lukien Ken Saro-Wiwan hirttäminen vuonna 1995 todennäköisesti tekaistujen syytteiden perusteella veti kansainvälisen huomion Nigerian tilanteeseen.
Abachan alaisuudessa Nigerian armeija johti Afrikan valtioiden interventiota, joka palautti Sierra Leonen siviilivaltaan maaliskuussa 1998.
Abacha kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen. Juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi intialaista prostituoitua. Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi.
S/S Suomi
S/S Suomi on sisävesihöyrylaiva, joka on liikennöinyt Päijänteellä vuodesta 1906. Nykyisin alus on risteilyliikenteessä Jyväskylästä käsin. thumb|300px|S/S Suomi Jyväskylän satamassa.
Tekniset tiedot
Alus ei kuulu Museoviraston perinnelaivarekisteriin eikä se ole Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Kalkutta
Kalkutta (, myös Kolkata) on Intian seitsemänneksi suurin kaupunki ja Länsi-Bengalin osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2011 asukasluku on lähes 4,5 miljoonaa, esikaupunkeineen noin 14 miljoonaa.
Se toimi brittiläisen siirtomaavallan pääkaupunkina vuosina 1700–1912. Kaupungin nimen uskotaan olevan peräisin bengalin kielen sanasta kalikshetra, Kali-jumalattaren maa. Paikalliset uskovatkin tämän jumalattaren suojelevan kaupunkilaisia sekä sen vieraita. Äiti Teresa teki työtä Kalkutan köyhien parissa.
Historia
thumb|left|Kalkutan katukuvaa vuonna 1945. Historiallisesta Kalkutasta on hyvin vähän lähteitä. Arkeologiset löydöt kertovat Kalkutan alueen olleen asuttu jo ainakin 2 200 vuotta sitten. Tutkijat uskovat, että Kalkutta on sama kaupunki, jonka kreikkalaiset lähteet mainitsevat 100-luvulla satamakaupunki Gangena.
Bloomsbury Publishing
Kustantamon perusti vuonna 1986 aikaisemmin alalla työskennellyt Nigel Newton. Yhtiö kirjautui Englannin yritysrekisteriin vuonna 1995, jolloin sen arvo oli 5,5 miljoonaa puntaa. Kustantamo laajeni myös Amerikkaan ja muualle maailmaan. Vuonna 1999 Bloomsburyn tulot nousivat räjähdysmäisesti ensimmäisten Harry Potter -kirjojen myötä. Sittemmin yritys on hankkinut muita kustantamoja omistukseensa.
Kalkutta
Historia
Englannin Itä-Intian kauppakomppanian (British East India Company) edustaja valitsi Kalkutan vuonna 1690 brittiläisen ulkomaankaupan tukikohdaksi Intiassa, sillä paikka oli hyvin suojattu Ganges-joen suistoon kuuluvan Hugli-joen reunustaessa kaupunkia lännessä ja suolajärvien idässä.
1900-luvulla Kalkutta oli Intian itsenäisyystaistelun keskus. Tämä onkin yksi syy siihen, että britit siirsivät 1912 pääkaupungin Kalkutasta Delhiin. Kun maa itsenäistyi vuonna 1947 jakaantuen Intiaksi ja Pakistaniksi, Kalkutasta tuli Bengalin maakunnan pääkaupunki (myöhemmin Länsi-Bengali).
Manuel Pellegrini
Manuel Pellegrini (s. 16. syyskuuta 1953 Santiago, Chile) on chileläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Heinäkuusta 2020 lähtien hän on toiminut Real Betisin päävalmentajana.