cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Synapsidit
Luokittelu
250px|thumb|oikea|Yksinkertaistettu kuva tyypillisestä synapsidin kallosta Synapsidit luokiteltiin aluksi matelijoiden (Reptilia) alaluokaksi, ja niihin luettiin kaksi lahkoa, "pelykosaurit" ("Pelycosauria") ja terapsidit (Therapsida). Nykyisen lajien evoluutiohistoriaan ja täten sukulaisuussuhteisiin perustuvan fylogeneettisen systematiikan myötä tämä luokittelu on hylätty, sillä se ei kuvaa synapsidien sukulaisuussuhteiden ja evoluution todellista olemusta. Synapsidien kehityslinja erotetaan nykyisin matelijoista, sillä ne ovat läheisempää sukua nisäkkäille kuin matelijoille. Nisäkkäätkin luetaan nykyisin synapsideihin, sillä ne polveutuvat varhaisemmista synapsideista. Myös nimitys "Pelycosauria" on hylätty ja synapsidit luokitellaan nykyisin kehityslinjojen mukaan kahteen kladiin: Caseasauria ja Eupelycosauria. Jälkimmäiseen kuuluvat kaikki muut synapsidit kuin caseasaurit, eli muun muassa terapsidit (siis myös nisäkkäät) ja Sphenacodontidae. pienoiskuva|[[Edaphosaurus boanergesin (Edaphosauridae) luuranko American Museum of Natural Historyssä]] pienoiskuva|[[Cotylorhynchus romerin (Caseidae) luuranko]] pienoiskuva|[[Tetragonias njalilusin (Dicynodontia) luuranko museossa Tübingenissä]] pienoiskuva|[[Gobiconodon ostromin (Mammalia) luuranko American Museum of Natural Historyssä]]
Fylogenia
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., & Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Kellussaniaiskasvit
Kellussaniaiskasvit (Salviniaceae) on Salviniales-lahkoon kuuluva pienehkö saniaisheimo. Heimoon kuuluu ainakin kaksi tai mahdollisesti kolme sukua ja noin parikymmentä lajia.
M/S Igoumenitsa
M/S Igoumenitsa on Italialaisen Grimaldi lines in omistama ro-ro/matkustaja-alus. Laiva on rakennettu vuonna 1999 Astilleros Españolesin Puerto Realin telakalla Espanjassa. Igoumenitsa on rekisteröity Italian lipun alle. Nykyisin alus liikennöi Igoumenitsa−Brindisi -välisellä reitillä.
M/S Igoumenitsan sisaralukset ovat M/S Finneagle, M/S Finnfellow ja M/S Stena Germanica.
Tekniset tiedot
Pituutta Igoumenitsalla on 188,3 metriä, leveyttä 29,3 metriä ja syväys on 6,3 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus) on 29 841 bruttorekisteritonnia ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus) 8 452 nettorekisteritonnia. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 7 456 tonnia, ja lastikapasiteettia on 2 500 metriä. Igoumenitsan huippunopeus on 22 solmua.
Aluksen jääluokitus on 1A, eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin.
Laivan pääkoneina on neljä Sulzer 8ZAL40S -dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 23 040 kilowatin tehon. thumb|left|250px|Finnclipper [[Skandinavienkai|Travemündessa]]
1995–2004
Lokakuussa 1995 brittiläinen Stena Ferries Ltd. tilasi aluksen, ja 25. kesäkuuta 1997 Finnlines otti sen haltuunsa sopimuksen mukaan. 19. toukokuuta 1999 alus luovutettiin ruotsalaisen Stena Rederi Ab:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. Luovutuksen jälkeen Finnlinesin saksalainen yhteistyökumppani, Poseidon Schiffahrt AG -varustamo (nykyisin Finnlines Deutschland) osti Finnclipperin ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Lyypekki. 10. kesäkuuta 1999 alus aloitti Travemünden ja Helsingin välisessä liikenteessä. 19. joulukuuta 2001 Finnclipper siirtyi Suomen alusrekisteriin ja samalla kotisatama muuttui Helsingiksi. Tammikuun alussa 2003 Finnlink aloitti liikennöinnin laivalla reitillä Naantali–Kapellskär. Siirtyminen uudelle reitille aiheutti Naantalin sataman kiinnityspollareihin (tolppa, johon laivan köydet kiinnitetään) muutoksia. Finnclipper korvasi näin M/S Finnarrow -aluksen, joka siirtyi Nordö Linkin Malmön ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
Onnettomuus tapahtuu
Päällikkö käänsi noin kello 02.09 Finnclipperin peräsintä noin 20° vasemmalle. Muiden ohjailulaitteiden säädöt hän piti entisellään. Vähäisten ohjailutoimenpiteiden vuoksi Finnclipper edelleen sortui kohti tuota Kapellskärs skäretin pohjoispuolen poijua. Päällikkö käänsi aluksen peräsintä noin 15 astetta oikealle sekä lisäsi potkurien tehon noin 32 prosenttiin. Näillä muutoksilla aluksen törmääminen poijuun yritettiin estää. Kuitenkin noin kello 02.10.30 alus osui poijuun ja noin kello 02.10.50 ajoi karikolle ja kulkeutui sen ylitse.
Vauriot ja onnettomuuden syyt
Finnclipperin pohja sai vaurioita koko pituudeltaan johtuen karikon yli kulkeutumisesta. Vauriot eivät kuitenkaan aiheuttaneet vakavuusongelmia eikä uppoamisvaaraa. Takaisin Kapellskäriin alus palasi kello 03.36. Matkustajat ja lasti purettiin sinne.
Syitä karilleajoon olivat komentosiltayhteistyön puute, navigointi- ja ohjailulaitteiden riittämätön hyödyntäminen sekä puutteellinen perehtyminen aluksen laitteisiin ja ohjailuun.
Telakalle
24. tammikuuta 2004 Finnclipper saapui telakalle Rostockiin, Saksaan, jonne se oli kaksi päivää aiemmin lähtenyt. Takaisin Naantalin ja Kapellskärin välille alus palasi 2. maaliskuuta.
2004–
Marraskuussa 2004 ruotsalainen RoPax I Clipper Ab ilmoitti ostavansa aluksen ja rekisteröivänsä sen Ruotsin alusrekisteriin. Kotisatama tulisi olemaan Malmö. 1. tammikuuta 2005 alus teki viimeisin matkansa Naantalin ja Kapellskärin välillä, jonka jälkeen se lähti kohti Malmötä. 2. tammikuuta Finnlinesin ruotsalainen tytäryhtiö Nordö Link aloitti liikennöinnin Finnclipperillä, linjalla Malmö–Travemünde. 3. tammikuuta laiva rekisteröitiin RoPax I Clipperin omistukseen. 18. huhtikuuta 2005 Finnclipperin koneet sammuivat yllättäen. Sammuminen sulki sisäänkäynnin Travemünden satamaan hetkeksi.
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2013
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2013 oli Porsche Supercup -kauden 2013 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 12. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Salah Niaré
Salah Niaré (17. kesäkuuta 1926 Bamako – 18. lokakuuta 2019 ) oli malilainen agronomi ja poliitikko.
Vanhaan bamakolaissukuun syntynyt Niaré suoritti agronomin tutkinnon Montpellierissa ja työskenteli Ylä-Voltassa. Hän oli Ranskan Sudanin ensimmäisen hallituksen maatalousministeri vuosina 1957–1959. Niaré työskenteli Sudanin tasavallan ja Malin maa- ja karjatalouden valtiosihteerinä vuodesta 1959, suurlähettiläänä Ylä-Voltassa vuodesta 1962 ja maatalouden valtiosihteerinä vuodesta 1966.
Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen Niaré työskenteli vuodesta 1969 Bamakon Institut d’économie ruralen pääjohtajana. Myöhemmin hän oli YK:n palveluksessa Afrikan talouskomissiossa ja johti elintarvike- ja maatalousjärjestön edustustoja Zairessa ja Nigerissä.
Niaré osallistui Sudanin liiton uudelleen perustamiseen vuonna 1991. Eläkevuotensa hän vietti pelloillaan Bamakon liepeillä.
Luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta
Tämä on luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta.
Runot julkaisuittain
Antologiassa: Lehmän henkäys: 29 etydiä
Antologiassa: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 Runot suom. Pentti Saarikoski.
Antologiassa Maalliset mantrat: runoantologia, toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 ISBN 951-0-24999-8 Runot suom. Pentti Saarikoski
Julkaisussa: Taite: runouslehti 2000; nro 1, runot suom. Liisa Helistö
Julkaisuissa: 'Taite: runouslehti'' 2002, nro 3, runot suom. Liisa Helistö
Julkaisussa: Kerberos 2002; nro 1
The Quiets
The Quiets käyttää vanhoja pienitehoisia putkivahvistimia, ja soittajien pukeutuminenkin noudattaa 1960-luvun alun ihanteita kokopukuineen, solmioineen ja teräväkärkisine kenkineen.
Puhalluslamppu
frame|Vanhanaikainen petrolikäyttöinen puhalluslamppu (huomaa paineen kehittämiseen tarvittava mäntäpumppu) Puhalluslamppu on polttoainekäyttöinen kädessä pidettävä kuumennuslaite. Juottaminen ja esimerkiksi jäätyneiden putkien sulattaminen ovat eräitä puhalluslampun käyttötapoja. Pienikokoisia puhalluslamppuja käytetään myös ruoan liekittämiseen.
Polttoaineena käytettiin aiemmin bensiiniä tai petrolia, nykyään käytetään yleisesti nestekaasua. Nestekaasukäyttöisen puhalluslampun kansanomainen nimi on toho.
Katso myös
thumb|Moderni, pieni butaanikäyttöinen puhalluslamppu
FK Tšornomorets Odessa
FK Tšornomorets Odessa, venäjäksi Tšernomorets, on jalkapalloseura Odessan kaupungista Mustanmeren rannalta Ukrainasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Ukrainan pääsarjassa.
Taustaa
Odessaan jalkapallo tuli englantilaisten merimiesten mukana. Englantilaiset perustivat kaupunkiin vuonna 1878 Odessan brittiläisen urheiluseuran (ОБАК, Одесский Британский Атлетический Клуб). Odessalaisen jalkapallohistorioisijan B. Galinskyn mukaan kyseessä oli koko silloisen tsaarin Venäjän ensimmäinen jalkapalloon erikoistunut urheiluseura. OBAK pelasi otteluita lähinnä Odessan satamaan saapuneiden laivojen brittiläisiä merimiehiä vastaan. Seura oli sallittu vain briteille. Ensimmäiset rekisteröidyt jalkapalloseurat perustettiin opiskelijoiden keskuudessa vuonna 1907. Seuraavana vuonna opiskelijoiden yhdistynyt joukkue kohtasi OBAKin ja ottelu päättyi 1-0-voittoon. Seuraavien vuosien aikana kaupungissa perustettiin lisää jalkapalloseuroja ja pian ne muodostivat pian oman liigansa, jossa myös OBAk oli mukana.
Vaikka jalkapallotoiminta Odessassa oli vilkasta, oli epäselvää, mikä oli kaupungin jalkapallon taso verrattuna muihin Venäjän kaupunkeihin. Ensimmäinen Venäjän mestaruussarja järjestettiin vuonna 1912, mutta Odessa pääsi kohtaamaan kovia venäläisjoukkueita vasta vuotta myöhemmin. Sarja oli jaettu kahteen lohkoon, pohjoiseen ja etelään, jossa pohjoisessa pelasivat Moskovan ja Pietarin joukkueet ja etelässä Ukrainan joukkueet. Odessa voitti Nikolajevin (nyk. Mykolajiv) joukkueen 3-2, H’ersonin urheilukerhon murskalukemin 10-0 ja Harkovan 2-0. Loppuottelussa Odessa kohtasi Pietarin joukkueen kotikentällään neljäntuhannen silmäparin edessä. Joukkue alkoi vierasjoukkueen painostuksella, mutta Odessan puolustus kesti hyökkäysyritykset. Odessa voitti ottelun lopulta 4-2 (tilanteen oltua tauolla 1-1) ja näin siitä tuli historian toinen Venäjän jalkapallomestari. Joukkueessa pelasi lukuisia englantilaisia, mm. useita maaleja tehnyt Jacobs. Vuonna 1914 odessalaiset pelasivat istanbulilaisen suurseuran Fenerbahçen kanssa kolme ottelua, joista molemmat saavuttivat yhden voiton sekä tasapelin. 1913 odessalainen Grigori Bogemski pääsi Venäjän maajoukkueeseeNoin, jonka pelaajisto koostui pääosin pietari- ja moskovalaisista. Samoihin aikoihin perustettiin Odessan Sporting-club.
1921–1935
Mustanmeren merimiehistä koostunut joukkue, jota voidaan jossakin määrin pitää nykyisen seuran historiallisena edeltäjänä, voitti 1920-luvulla viidesti kaupungin mestaruuden. Noina aikoina kaupungissa perustettiin lukuisia jalkapalloseuroja, kuten Mestran, Kanatšiki, tupakkatehtaan Petrovtsy, Komsomol, Molot, Janvartsy, Pištševiki, PKH, miliisien Olimp ja GPU:n Spartak. Stadioneita ei ollut, kenttiä rakennettiin talkootyönä. Parhaimmillaan kaupungissa oli jopa sata jalkapallojoukkuetta jaettuina eri lohkoihin ja divisiooniin. Vahvin joukkue oli Mestran.
Vuonna 1925 odessalaisten joukkue pelasi tasapelin Neuvostoliiton maajoukkueen kanssa. Odessan pelin sielu oli Kanatšikin Aleksandr Štraub, joka pelasi monta vuotta maajoukkeessa ja muodosti vaarallisen parivaljakon yhdessä Mihail Malhasovin kanssa. Puolustuksessa pelasi Anton Žuk. Odessan joukkue pelasi vuosikymmenen mittaan paljon myös muita ukrainalaisia joukkueita vastaan. 1921 Harkovassa pelattiin ensi kertaa Ukrainan jalkapallomestaruudesta, johon osallistui kahdeksan joukkuetta. Odessa voitti Jekaterinoslavin 5-1 ja Nikolajevin 1-0, mutta hävisi loppuottelussa Harkovalle 0-2. Seuraavana syksynä järjestettiin Ukrainan valtakunnallinen olympiadi, missä Odessa voitti Kiovan välierissää 5-2 ja eteni loppuotteluun Harkovaa vastaan. Loppuottelussa Harkova voitti, mutta protestoinnin seurauksena ottelu uusittiin ja tällä kertaa odessalaiset voittivat 2-1. 1923 järjestettiin Ukrainan ensimmäinen spartakiadi, jossa Odessa hävisi heti aausottelussa Harkovalle rangaistuspotkumaalilla. Joukkueen pelaajiston rungon muodostivat Mestranin pelaajat kuten maalivahti Ivan Tipikin ja kenttäpelaajat Vasili Kotov, Aron Kogan, Lev Tšernobylski, Pusik Koval, Valentin Prokofjev, Vasili Zinkevitš ja Andrei Sadkevitš. Muita pelaajia olivat mm. Aron Ševidov, Aleksandr Zlotševski ja Pjotr Roman. Vuoden 1924 spartakiadissa Odessa murskasi Donetsin laakion joukkueen 6-1 mutta hävisi jälleen Harkovalle 0-1.
Pimeyden armeija
Pimeyden armeija (Army Of Darkness) on Sam Raimin ohjaama kauhukomediaelokuva vuodelta 1992 ja Evil Dead -trilogian päätösosa. Elokuvan pääosassa on myös trilogian aikaisemmissa osissa Ashin roolissa esiintynyt Bruce Campbell. Pimeyden armeija sai ensi-iltansa Sitgesin elokuvajuhlilla lokakuussa 1992 ja Yhdysvalloissa helmikuussa 1993.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ylilyönteihin taipuvaiseksi sarjakuvavisualisoinniksi, jonka kauhu lähinnä naurattaa. Hän antaa Pimeyden armeijalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Alketas
Alketas on antiikin Kreikassa käytetty miehen nimi. Se voi tarkoittaa seuraavia:
Näytön vieritys
thumb|right|Skrollaava pelimaailma Näytön vieritys eli skrollaus on hyvin yleinen tietokonegrafiikan ja televisiotekniikan menetelmä, jossa näyttöruudun tai sen osan sisältämää tekstiä tai kuvaa liikutetaan johonkin suuntaan siten, että osan poistuessa tilalle tulee toisesta reunasta lisää materiaalia.
Esimerkkejä näytön vierityksestä:
Nestekidenäytöillä ja vanhoilla hidasfosforisilla kuvaputkinäytöillä näytön vieritys saattaa aiheuttaa näkyvän vanan, joka usein vaikeuttaa esimerkiksi jatkuvasti vierivän tekstin lukemista.
Aiheesta muualla
Défilement parallaxe
Tifo
Tifoja on järjestetty ennen kaikkea jalkapallo-otteluissa, ja ne yhdistetään usein ultrakulttuuriin. Perinteisesti tifo on esillä vain muutaman minuutin, yleensä pelaajien esittelystä ottelun alkuun.
Historia
Tifokulttuuri on lähtöisin Italiasta ja Itä-Euroopasta. Sillä on paljon yhteistä ultrakulttuurin kanssa. Ne syntyivät samoihin aikoihin 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Tifoperinne on levinnyt ja saanut suosiota eurooppalaisessa jalkapallokulttuurissa. Tifoja esitetään nykyään suurimmassa osassa Eurooppaa, Portugalista Pohjoismaihin, Venäjälle ja myös Suomeen.
Tifot Suomessa
pienoiskuva|[[Helsingin Jalkapalloklubi|HJK:n kannattajien järjestämä tifo jalkapallo-ottelussa.]] Viime vuosina tifokulttuuri on yleistynyt myös Suomessa. Lähes kaikki suomalaiset jalkapallojoukkueiden kannattajaryhmät ovat tehneet tifoja ja kannattajaryhmien kasvaessa niistä on tullut suurempia ja näyttävämpiä. Suomen maajoukkueen kannattajilla oli tapana tehdä tifo lähes jokaisessa Suomen kotiottelussa, kunnes Suomen Palloliitto kielsi ne kesällä 2011.
Suomen Jääkiekon SM-liigassa tifokulttuuri on yleistymässä. Lähes jokaisen liigajoukkueen kannatusyhdistykset ovat järjestäneet tifoja seurojensa kotiotteluissa.
Kerakin piirtokirjoitus
thumb|Kerakin piirtokirjoitus. Kerakin piirtokirjoitus on Jordanian al-Karakista eli Kerakista löytynyt piirtokirjoitus. Sen teksti on tehty moabin kielellä ja se on yleensä ajoitetu 800-luvulle eaa. Usein se on liitetty Moabin kuningas Mesaan. Mahdollisesti se on ollut alun perin osa steelaa tai reliefiä. Nykyisin piirtokirjoitusta säilytetään Jordanian arkeologisella museolla Ammanissa.
Piirtokirjoitus
Kerak (Al-Karak) eli Kir-Moab oli yksi muinaisen Moabin tärkeimmistä kaupungeista, mahdollisesti jopa sen pääkaupunki. Kerakista löytyi 1930-luvulla basalttikiveen kirjoitettu kolmirivinen piirtokirjoitus. Kivi on alun perin ilmeisesti ollut osa steelaa tai reliefiä eli kohokuvaa. Tekstin alla on säilynyt kaarevia koristeluita ehkä jäänteenä pääosin tuhoutuneesta kuvasta. Usein steeloissa tai reliefeissä on ollut piirtokirjoitus, jossa ylistetään vallassa ollutta kuningasta. Säilyneen alueen perusteella voidaan päätellä, että teksti oli alun perin vain kolmirivinen. Koska kuitenkin jokaisen rivin alku ja loppu on tuhoutunut, tekstin alkuperäistä kokonaispituutta on vaikea arvioida. Piirtokirjoitus on kirjoitettu moabin kielellä. Se on nykyisin Jordanian arkeologisella museolla Ammanissa.
Piirtokirjoitus ajoitetaan yleisesti 800-luvulle eaa. Useimpien tutkijoiden mukaan kyseessä on Moabin kuninkaan Mesan teettämä piirtokirjoitus, minkä puolesta puhuu yhtäläisyydet Mesan steelan kanssa erityisesti kuninkaan esittelyn yhteydessä. Vaikka itse Mesan nimi ei ole säilynyt, siinä mainitaan Kemosjat, Mesan isä, joka tunnetaan Mesan steelasta. Vaihtoehtoisesti teksti on voinut olla pidempi, jolloin Kemosjat voisi olla piirtokirjoituksen kirjoituttaneen kuninkaan isoisä. Joissakin piirtokirjoituksissa mainitaan useita esi-isiä.
Kyseessä saattaa olla osa Kemos-jumalan steelaa tai reliefiä, jossa kuvattiin kultillista kohtausta kuninkaan ja jumalan välillä. Usein steeloissa oli myös tekstiä, jossa kerrottiin steelan pystyttäneen kuninkaan tärkeimpiä saavutuksia.
Teksti
”Minä olen Mesa, Ke]mosjatin [poika]” voidaan rekonstruoida Mesan steelan perusteella. Kohta ”polttamiseksi uhrina” on hyvin huonosti säilynyt, mutta sanan juuri liittyy polttamiseen tai puhdistamiseen.
Töölön tapaturma-asema
Töölön tapaturma-asema on Töölön sairaalan yhteydessä oleva päivystyspoliklinikka, jossa hoidetaan tapaturmapotilaita ympärivuorokautisesti. Töölön tapaturma-asema sijaitsee Helsingissä osoitteessa Töölönkatu 40.
Elokuvavuosi 1982
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1982 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Töölön tapaturma-asema
Yleistä
Töölön tapaturma-asema toimii Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin alaisuudessa. Siellä hoidetaan vaikeasti loukkaantuneita potilaita myös muista sairaanhoitopiireistä. Suuronnettomuustilanteissa Töölön tapaturma-asema toimii yhtenä Uudenmaan merkittävimpänä onnettomuuspotilaiden vastaanottopisteenä.
Elokuvavuosi 1982
Suomen elokuvatilastoja 1982
Suomalaiset kävivät elokuvateattereissa vuonna 1982 kaikkiaan noin yhdeksän miljoonaa kertaa, kun vuonna 1981 luku oli ollut 9,4 miljoonaa. Keskimäärin kukin suomalainen kävi elokuvissa 1,89 kertaa. Vuoden lopussa Suomessa oli 357 elokuvateatteria, jotka järjestivät vuoden 1982 aikana yhteensä 164 000 näytöstä. Teattereissa kiersi 1 669 eri elokuvaa. Ensi-iltaelokuvia tuotiin teattereihin 214, ja niistä oli suomalaisia 19.
Suomen katsotuimmat 1982
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1982 olivat:
Kotimaiset elokuvat 1982
Keväällä ensi-iltaan tuotu Mikko Niskasen Ajolähtö sai kiitettävästi katsojia, mutta muut 13 suomalaista ensi-iltaelokuvaa huomattavasti vähemmän – poikkeuksena Uuno Turhapuro menettää muistinsa, joka keräsi jo kuudessa viikossa 280 000 katsojaa ja nousi vuoden toiseksi katsotuimmaksi. Mainittujen jälkeen eniten teatterikatsojia (vuonna 1982 ja sen jälkeen) ovat vuoden kotimaisista ensi-iltaelokuvista saaneet Ulvova mylläri (126 477), Kuningas jolla ei ollut sydäntä (103 100), Likainen tusina (81 642) ja Arvottomat (70 214).
Lokakuun 1982 Helsingin Sanomissa Helena Ylänen ja elokuvatutkija Sakari Toiviainen keskustelivat vuoden 1982 kotimaisista ensi-illoista ja Suomen elokuvan tilasta laajemminkin otsikolla ”Voisiko suomalaisessa elokuvassa olla jotain vikaa?”. Toiviainen näki ongelmana muun muassa Elokuvasäätiön tavan antaa tuki synopsiksen ja käsikirjoituksen perusteella ja laiminlyödä sitten varsinaisen tuotannon kontrollointi kokonaan. Silloin käsikirjoitukset kirjoitetaan miellyttämään tukipäättäjiä eikä tuottamaan hyvää elokuvaa. Toiviaisen mielestä elokuvanteon ammattimaistuminen, värimateriaalin käyttöönotto ja ammattiyhdistysliikkeen vaatimukset olivat nostaneet elokuvanteon kustannuksia 1970-luvun alkupuolelta lähtien niin, että olisi entistä tärkeämpää huolehtia siitä, että elokuva tuo edes kustannuksensa takaisin. Tässä mielessä hän piti Spede Pasasta ja Visa Mäkistä rehellisimpinä elokuvantekijöinä ja näki suurempana ongelmana tekijät, jotka tekevät kalliin elokuvan joka saa vain vähän katsojia. Hänestä Heikki Partasen Ramses ja unet (1982) ja Markku Lehmuskallion Korpinpolska (1989) olivat katsojamääränsä puolesta oikein mitoitetuilla budjeteilla tehtyjä pienen yleisön elokuvia.
Kotimaiset ensi-iltaelokuvat:
Suosituimmat vuokravideot
Elokuvien vuokraus videovuokraamoista valtasi alaa 1980-luvun alussa, joskin vuoden 1981 lopussa vasta yhdellä prosentilla kotitalouksista oli käytössään videonauhuri. Ruotsissa niitä oli tuolloin jo 8,5 prosentilla talouksista. Vuoden 1982 syksyllä videonauhureiden myynti alkoi Suomessakin kasvaa nopeasti. Tätä auttoi se, että videokasetilla oli Suomessa julkaistu jo runsaat 500 elokuvaa.
Elokuun 1982 suosituimmat vuokravideot Suomessa olivat Katso-lehden mukaan seuraavat:
Markus Laine
Markus Laine (s. 27. maaliskuuta 1979 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Laine pelasi SM-liigassa vuosina 1999–2000 ja 2003–2004. Hän on käynyt myös Ranskassa ja Ruotsissa.
Pelaajaura
Laine pelasi kaksi ensimmäistä kauttansa ja pari peliä kolmannesta jääkiekon I divisioonassa. Hän pelasi 67 ottelua joissa tehoja kertyi 18 (4+14) ja jäähyminuutteja 96. Pudotuspeleissä hän pelasi yhteensä kahdeksan peliä ja yksi maali. Jäähyaitiossa hän istui yhteensä kymmenen minuuttia.
SM-liigassa hän pelasi kahdella eri kaudella. Ensimmäisellä kaudella 1999–2000 JYPissä 35 ottelua joissa kertyi yksi syöttöpiste ja kymmenen jäähyminuuttia. Toisella kaudellaan 2003–2004 seurana oli TPS ja pisteitä ei tullut ja jäähyminuutteja tuli 2. Otteluita tuli 15. Hän ei pelannut yhtään ottelua pudotuspeleissä.
Laine on pelannut ulkomailla kaksi kautta Ruotsissa ja yhden kauden Ranskassa. Ruotsissa hän sai tililleen 2001–2003 68 ottelua, 18 (5+13) pistettä ja 150 jäähyminuuttia. Hän pelasi Kinura Minersissa. Ranskassa hän pelasi yhden kauden joukkueessa HC Mont-Blanc. Siellä hän sai 25 ottelua ja 16 pistettä. Jäähyminuutteja tilille tuli 34.
Hän pelasi Suomi-sarjan runkosarjassa kuusi ottelua saaden kaksi pistettä. Alkulohkossa hän sai 19 pelissä 29 pistettä. Ristiinkarsinnassa hän pelasi kaksi ottelua ja sai kolme pistettä. Joukkue oli VG-62.
Laine on pelannut Mestiksessä kolmessa eri joukkueessa: Vaasan Sportissa, Hermeksessä sekä nykyisessä joukkueessaan TUTO Hockey. Ensimmäisen Mestis-kautensa hän pelasi 2000–2001 enne Ranskan vuosiaan. Sillä kaudella hän pelasi 36 ottelua ja sai 10 pistettä(1+9=10). Ranskan jälkeen hän palasi Suomeen SM-liigaan, mutta lähti melkein heti takaisin Mestikseen Hermekseen jossa pelejä kertyi 32 ja pisteitä 15(6+9=15). Kolmella seuraavalla kaudella hän pelasi Vaasassa Sportissa, siellä pisteitä tuli kaikilla kolmella kaudella yhteensä 100 ottelua ja sai 34 (9+25) pistettä. Sen jälkeen hän on pelannut Suomi-sarjan lisäksi vain TuTo Hockeyssa.
Heikkoudet
Laine on loukkaantumis- ja jäähyherkkä pelaaja, joka on tyytynyt kakkosparin rooliin. Ikä alkaa jo näkyä vauhdissa.
Vahvuudet
Kokenut ja monipuolinen puolustaja. Iskenyt mestiksessä tasaisesti tehoja jokaisella kaudellaan.
Eläinten rokottaminen
Eläimiä rokottamalla pystytään tehokkaasti ennaltaehkäisemään eläinten vaarallisia tartuntatauteja, jotka saattavat aiheuttaa eläinten vakavia sairastumisia ja kuolemantapauksia sekä uhata eläinperäistä elintarviketuotantoa. Eläinten rokottaminen suojaa myös ihmistä niiltä taudeilta (zoonoosit), jotka voivat tarttua eläimestä ihmiseen (esim. rabies eli vesikauhu).
Suomessa eniten rokotetaan lemmikkieläimiä (kaloista ei tässä tietoja). Koirien tavallisia rokotteita ovat penikkatauti, tarttuva maksatulehdus ja parvo. Nämä sisältyvät ns. kolmoisrokotteeseen. Laajempi neloisrokote sisältää näiden lisäksi myös kennelyskän eli parainfluenssa rokotteen. Yleinen rokote on myös raivotauti- eli rabiesrokote, jonkin verran koiria rokotetaan myös leptospiroosia vastaan. Ulkomaisissa rokotustodituksissa kirjainlyhenteen D ja S tarkoittava penikkatautia (Distemper, Staupe), A tarkoittaa tarttuvaa maksatulehdusta (adenovirus) ja P tarkoittaa parvoa. Pi tulee parainfluenssasta ja tarkoittaa siis kennelyskää, L on leptospiroosi ja R raivotauti. Koirat rokotetaan yleensä 12 ja 16 viikon iässä, vuoden vanhoina ja sitten kahden vuoden välein. Rokotetarve saattaa muuttua ja ainakin matkustettaessa ulkomaille koiran kanssa, kannattaa tarkistaa eläinlääkäriltä rokotetarve.
Kissojen rokotus on periaatteessa samanlaista mutta vastustettavina tauteina ovat kissarutto (parvo) sekä eräät hengitystietulehdukset. Kissoille annetaan raivotautirokote kuten koirille.
Lemmikkikaneille on tarjolla rokotteet kalikiviruksen aiheuttamaa verenvuotokuumetta eli RHD-tautia sekä myksomatoosia vastaan. Yleisimmin lemmikkikaneille annettava rokote on yhdistelmärokote, joka antaa suojan sekä RHD:tä että myksomatoosia vastaan. RHD leviää helposti ja on pahimmillaan tappava. Ruokavirasto suosittaa lemmikkikanin rokottamista, mikäli kani osallistuu näyttelyyn tai saa luonnosta kerättyä ravintoa. Ruokaviraston mukaan erityisesti Uudellamaalla asuvat lemmikkikanit tulee rokottaa RHD:tä ja myksomatoosia vastaan vaikka kumpikaan edellä mainituista tapauksista ei koskettaisikaan lemmikkikania.
Hevosten tärkein rokote on jäykkäkouristus- eli tetanusrokote. Hevonen on erittäin herkkä jäykkäkouristukselle. Yleensä se annetaan influenssarokotteen kanssa. Rokotusohjelmat vaihtelevat, koska ravi- ja ratsuhevosilla on erilaiset vaatimukset kilpailuihin. Tiineille tammoille annetaan lisäksi virusaborttirokotteita, joka on herpesviruksen aiheuttama hengitystietulehdus, joka voi aiheuttaa keskenmenon eli luomisen. Hevonen voidaan rokottaa myös rabiesta vastaan mutta se ei ole kovin yleistä.
Lampaita rokotetaan klostridien aiheuttamia sairauksia vastaan, samaa rokotetta voidaan käyttää vuohille, alpakoille ja laamoille. Rokotustarve suunnitellaan tilakohtaisesti.
Naudoille ei ole Suomessa rokotteita. Eräät rokotteet ovat jopa kiellettyjä, jotta huomattaisiin nopeasti, jos joku tauti ilmestyisi maahan. Rokottamiskielto on usein edellytys lihan ja lihatuotteiden vientiä varten. Esimerkiksi maasta, jossa rokotetaan suu- ja sorkkatautia vastaan, ei yleensä voida ostaa lihaa muihin maihin.
Sikoja voidaan rokottaa sikaruusua vastaan. Se on erysipelothrix rhusiopathiae bakteerin aiheuttama yleistulehdus. Suurissa, nykyaikaisissa sikaloissa rokotetarvetta ei yleensä ole. Sioille annetaan myös jonkin verran coli-rokotteita.
Usein käytetään rokotesanaa virheellisesti esimerkiksi injektioina annettavista loislääkkeistä tai muista injektioista.
Rokotustodistus
Rokotustodistus on koirille tai muille kotieläimille annettava vihkonen, tai se voi myös olla rekisteritodistuksen yhteydessä. Siihen merkitään rokotukset, jotka eläin on saanut ja joilla se pääsee näyttelyihin, koulutukseen ym. Rokotustodistus tarvitaan, koska eläin osallistuessaan näyttelyihin ja muihin monen eläimen tilaisuuksiin voisi rokottamattomana tartuttaa vakavia tauteja muihin eläimiin. Esimerkiksi koiran rokotustodistuksessa on rokotukset parvovirusta, kennelyskää, tarttuvaa maksatulehdusta ja muita vastaavia vaarallisia tauteja vastaan.
Ritariperhonen
Ritariperhonen (Papilio machaon) on apollo- ja ritariperhosten (Papilionidae) heimoon kuuluva päiväperhoslaji. Se on yksi Suomen suurimmista päiväperhosista.
Koko ja ulkonäkö
Ritariperhosen siipien kärkiväli on 7,6–9,3 cm. Yläpuolelta se on pääasiassa keltaisen ja mustan kirjava. Takasiivissä on myös sinistä ja punaiset täplät. Pitkät kapeat kannukset takaosassa ovat ritariperhoselle ja sen lähisukulaisille tunnusomaiset.
Lajin toukka on täysikasvuisena vihreä ja siinä on mustaoransseja kuvioita.
Kotelovaiheessa ritariperhonen näyttää käpristyneeltä lehdeltä.
Elinympäristö ja ravinto
Ritariperhosta tavataan vuoristoisilla alueilla ja rannikkoseuduilla. Sen tyypillisimpiä elinympäristöjä ovat kosteikot, kukkaniityt, metsänreunat ja suot.
Toukkavaiheessa ritariperhosen on syötävä runsaasti sarjakukkaiskasveja, kuten karhunputkea, kerätäkseen kylliksi energiaa nahanluonteja ja lopullista muodonmuutosta varten. Lyhyillä, vahvoilla leuoillaan se jauhaa ravintokasvin lehtiä useiden päivien ajan miltei tauotta. Nautittu kasviaines sisältää myrkyllisiä yhdisteitä, jotka kerääntyvät toukan ruumiiseen ja suojaavat sitä linnuilta ja muilta pedoilta.
Aikuinen ritariperhonen käyttää ravinnokseen mettä.
Metalliala
Työtilanne
Alalta työllistyy pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, alihankintatyöhön ja alan neuvontajärjestöihin. Jonkin verran työpaikkoja on tarjolla myös palvelualoilla ja teollisuudessa. Metallialan artesaani voi myös työllistää itsensä perustamalla yrityksen, mutta se vaatii paljon työtä ja pitkäjänteistä suunnittelua.
Kouluja joissa voi suorittaa metalliartesaanin tutkinnon:
Barakaldo CF
Barakaldo Club de Fútbol on jalkapalloseura Barakaldon kaupungista Espanjasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Sen kotistadionina toimii vuonna 2001 rakennettu Nuevo Estadio Lasesarre.
Historia
Barakaldo CF on perustettu vuonna 1917. Historiansa aikana joukkue on tunnettu myös muilla nimillä, kuten Baracaldo Fútbol Club, Baracaldo Oriamendi, Baracaldo Altos Hornos, Baracaldo Club ja Barakaldo Club de Fútbol, mutta nimenvaihdoksista huolimatta se on ollut sama seura. Joukkueen kotistadionina, ennen kuin se siirtyi vuonna 2001 uudelle stadionille, toimi vuosien 1922–2001 välillä Estadio Lasesarre. Joukkueen paidan värit, musta pohja ja keltaiset raidat, tulevat perinteen mukaan. Musta kuvaa tehtaiden päästöjä ja vastaavasti keltaiset raidat kuvaavat hyvinvointia.
Historiansa saatossa Barakaldo CF on pelannut kaikkiaan 28 kautta Segunda Divisiónissa, 27 kautta Segunda División B:ssä ja 25 kautta Tercera Divisiónissa.
Toivo Eloranta
thumb|Toivo Johannes Eloranta|150px Toivo Johannes Eloranta (27. toukokuuta 1896 Paimio – 1. toukokuuta 1956 Jamaica, New York, Yhdysvallat) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja rakennusurakoitsija. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Fredrik Eloranta ja Edla Maria Hauska. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1921 Lisbeth Margaretha Pillin (Pill) kanssa ja hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1961 hän avioitui Astrid Winterin kanssa.
Jääkäriaika
Tämä kansakoulun ja Salon maamieskoulun käynyt raisiolainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 3. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 11. heinäkuuta 1917.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin aluksi konekivääriosaston johtajaksi Suomen valkoiseen armeijaan 2. Krenatöörirykmentin Savon pataljoonaan ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Hillosensalmella, Paljakanlahdella, Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiossa (Lempäälä) ja Tampereella. Sisällissodassa hän haavoittui kolme kertaa, ensin Lylyssä 18. maaliskuuta 1918 seuraavaksi Tampereen edustalla 26. maaliskuuta ja kolmannen kerran Tampereella 3. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 18. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 1:een, josta muodostettiin ensin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5 ja myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi sen 9. ja 17. lokakuuta 1918 alkaen sen 2. komppaniassa joukkueenjohtajana. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmentin I pataljoonaan ja 2. helmikuuta 1921 rykmentin 3. erilliseen konekiväärikomppaniaan. Hän erosi armeijasta 4. tammikuuta 1922 ja siirtyi syksyllä 1922 Yhdysvaltoihin, missä toimi rakennusurakoitsijana New Yorkissa. Hänet on haudattu New Yorkiin.
Newland (Pohjois-Carolina)
Newland on pienkaupunki Pohjois-Carolinan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 698. Newland kuuluu Averyn piirikuntaan ja se on piirikunnan hallintokeskus.
Reinin–Mainin–Tonavan kanava
thumb|350px|Kanava kartalla tummansinisellä
Reinin–Mainin–Tonavan kanava eli Mainin–Tonavan kanava on Saksassa sijaitseva vuonna 1992 valmistunut kanavareitti, joka ulottuu Mainzin kaupungista Itävallan rajalle saakka. Se yhdistää Reinin ja Tonavan joet. Kanavareitti on noin 677 kilometriä pitkä, josta Bambergista Kehlheimiin ulottuva Main–Tonava-kanavaosuus on noin 171 kilometriä.
Merkitys
Kanava mahdollistaa kulkemisen vesiteitse Pohjanmereltä aina Mustallemerelle. Euroopan itä-länsisuunnassa kulkevan vesireitin tuloväylät sijaitsevat Rotterdamissa, Alankomaissa ja Constanțassa, Romaniassa.
Dave Baksh
thumb|right|Dave Baksh David Nizaam Baksh (s. 26. kesäkuuta 1980, Toronto, Ontario, Kanada), tunnetaan paremmin nimellä Dave Brownsound, oli Sum 41 -yhtyeen pääkitaristi. Dave liittyi Sum 41 -yhtyeeseen kolmantena jäsenenä kesällä 1996.
11. toukokuuta 2006 Baksh ilmoitti bändilleen jättävänsä Sum 41:n yksityisasioiden takia. Hän selitti ettei hän pystynyt harjoittamaan kitaransoittotaitojaan ilman että se haittasi yhtyettä. Hän kertoi myös perustavansa yhdessä serkkunsa Vaughn Lalin kanssa uuden heavy metal -yhtyeen, Brown Brigaden.
Kesällä 2008 Brown Brigade ilmoitti jättäytyvänsä tauolle, syynä Daven haluttomuus jatkaa yhtyeen solistina. Uutta solistia ei ole löytynyt, joten yhtyeen jäsenet hajaantuivat eri projektiensa pariin. Baksh siirtyi soittamaan The Organ Thieves -nimiseen yhtyeeseen.
Howie Williams
Howard Earl ”Howie” Williams (29. lokakuuta 1927 New Ross, Indiana – 25. joulukuuta 2004 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Williams pelasi Yhdysvaltain joukkueessa sen voittaessa kultaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Williams pelasi kaikissa joukkueensa kahdeksassa ottelussa tehden yhteensä 26 pistettä. Williamsille tarjottiin myös mahdollisuutta pelata NBA:ta Minneapolis Lakersissa, mutta tämä kieltäytyi.
Mỹ Lain verilöyly
pienoiskuva|Mỹ Lain verilöylyn uhreja, [[Ronald L. Haeberle|Ron Haeberlen valokuva]] upright|pienoiskuva|Vietnamilaisia naisia ja lapsia Mỹ Laissa. Heidät ammuttiin muutamia sekunteja tämän kuvan ottamisen jälkeen. pienoiskuva|Yhdysvaltalaisten sotilaiden tappama mies ja lapsi pienoiskuva|Tapettuja siviilejä palavan asumuksen edessä
Mỹ Lain verilöyly oli Vietnamin sodan aikainen yhdysvaltalaisten sotilaiden toteuttama vietnamilaisten siviilien joukkomurha, joka tapahtui 16. maaliskuuta 1968. Amerikkalaiset joukot surmasivat satoja aseettomia vietnamilaisia siviilejä, joista suurin osa oli naisia ja lapsia. Tapauksesta tuli Yhdysvaltojen Vietnamissa tekemien sotarikosten symboli, ja se herätti laajalti suuttumusta maailmalla. Lisäksi se vähensi Vietnamin sodan kannatusta Yhdysvalloissa.
Verilöyly
Americal-divisioonan 11. prikaatin C-komppania saapui Vietnamiin joulukuussa 1967. Heidän ensimmäinen kuukautensa sujui suhteellisen rauhallisesti ilman suoraa viholliskosketusta.
Komppanianpäällikkö, kapteeni Ernest Medina, oli huonoissa väleissä joukkueenjohtajansa, vänrikki William Calleyn kanssa ja nöyryytti tätä usein julkisesti. Calley oli liipaisinherkän ja yli-innokkaan johtajan maineessa, ja hän oli sekä ylempiensä että joukkueensa epäsuosiossa. Hän oli kiistatta rohkea, mutta epäpätevä johtaja, eikä kyennyt hallitsemaan miehiään. Jatkuva kiusaaminen ja nöyryyttäminen olivat myös heikentäneet hänen moraaliaan.
Vietkongin 48. pataljoona suoritti useita hyökkäyksiä Quảng Ngãissa Têt-hyökkäyksen aikaan tammikuussa 1968. Yhdysvaltojen tiedustelu päätteli, että vetäytymisen jälkeen 48. pataljoona piilotteli Son Myn kylässä. Kylän sisällä sijaitsevia pienoiskyliä – jotka amerikkalaiset tunsivat nimillä Mỹ Lai 1, 2, 3 ja 4 (epävirallisesti ”Pinkville” ) – epäiltiin pataljoonan suojelemisesta. Pienoiskyliä vastaan alettiin valmistella suurhyökkäystä. Kapteeni Medinalta oli kysytty, miten siviilien kanssa tulee menetellä, mutta hänen vastauksensa jäi epäselväksi.
Ennen hyökkäystä C-komppania partioi Mỹ Lain kylien läheisillä alueilla ja kärsi jatkuvia miehistötappioita tarkka-ampujien, miinojen ja erilaisten ansojen seurauksena. C-komppania myöskin menetti suositun kersantin Vietkongin ansaan juuri ennen hyökkäystä. Miehet olivat järkyttyneitä, vihaisia ja turhautuneita, koska vihollinen oli näkymätön ja kosto täysin mahdotonta.
16. maaliskuuta sotilaat olivat varautuneet suurhyökkäykseen, mutteivät löytäneet kylästä vihollisjoukkoja. He tappoivat satoja siviilejä, joista suurin osa oli vanhoja miehiä, naisia, lapsia ja vauvoja. Uhreja kidutettiin ja raiskattiin. Kymmeniä ihmisiä vietiin ojaan ja teloitettiin automaattiaseilla. Uhrien tarkka lukumäärä vaihtelee lähteestä riippuen. Tavallisimmin mainitaan 347 ja 504 kuollutta. Paikalle pystytetyssä muistomerkissä on 504 nimeä ja uhrien iät vaihtelevat yksivuotiaasta 82-vuotiaaseen.
Armeijan tiedusteluhelikopteri keskeytti teurastuksen laskeutumalla amerikkalaisjoukkojen ja bunkkeriin piiloutuneiden henkiin jääneiden vietnamilaisten väliin. 24-vuotias pilotti Hugh Thompson ilmoitti joukkojen johtajille avaavansa tulen, mikäli joukot jatkavat siviilien tappamista. Thompson johti kylän evakuoimista samalla kun kaksi miehistön jäsentä, Lawrence Colburn ja Glenn Andreotta, pitivät hyökkääjiä aloillaan aseilla uhaten. Miehet pelastivat ainakin kymmenen henkeä, mutta heitä pidettiin pitkään armeijan keskuudessa pettureina. 8. huhtikuuta 1968 Glenn Andreotta ja Charles Dutton kuolivat, kun OH-13 (62-03813) ”Warlord” -tiedustelukopteri ammuttiin alas. Kolmikko sai urhoollisuusmitalin vasta tasan 30 vuotta myöhemmin, kun aiheesta tehtiin televisiodokumentti.
Peittely-yritykset
Vaikka tieto tapahtuneesta levisi virkaportaita pitkin ylöspäin, Mỹ Lain todellinen luonne salattiin. Hugh Thompson teki asiasta valituksen komentoteitse, mutta valitus ei johtanut minkäänlaisiin toimenpiteisiin. Armeija kuvasi yhä tapausta voitettuna taisteluna, jossa sai surmansa 128 vihollissotilasta.
Myöhemmin yksikköön siirretty sotilas Ronald Ridenhour teki omia tutkimuksiaan haastattelemalla Mỹ Laissa olleita asetovereitaan. Tieto levisi ulkopuolelle vasta, kun Ridenhour siviiliin päästyään kirjoitti kuulemastaan kirjeen ja lähetti sen 30 kongressin jäsenelle, Pentagoniin ja Valkoiseen taloon. Ridenhouria haastatellut toimittaja Seymour Hersh julkaisi artikkelin verilöylystä St. Louis Post Dispatch -lehdessä marraskuussa 1969. Juttu levisi julkisuudessa ja vaikutti yleiseen mielipiteeseen. Vuonna 1970 Hersh voitti artikkelillaan Pulitzer-palkinnon kansainvälisten asioiden raportoinnista.
11. kevyen jalkaväkiprikaatin komentaja eversti Oran Henderson luovutti huhtikuussa 1968 kirjallisen raportin, jonka mukaan noin 20 siviiliä sai vahingossa surmansa Mỹ Laissa suoritetun sotilasoperaation yhteydessä.
Sotaoikeus
17. maaliskuuta 1970 Yhdysvaltain armeija haastoi 14 upseeria oikeuteen tapahtumaan liittyvien tietojen peittelystä. Useimmista haasteista luovuttiin.
Vänrikki William Calley puolustautui sanomalla toimineensa kapteeni Medinan ohjeiden mukaan. Vuonna 1971 Calleyn todettiin syyllistyneen murhaan antaessaan ampumismääräyksen ja hänet tuomittiin elinkautiseen. Kaksi päivää myöhemmin presidentti Richard Nixon määräsi hänet vapautettavaksi. Calley kärsi kolmen ja puolen vuoden kotiarestin Fort Benningissä, minkä jälkeen osavaltion tuomari vapautti hänet.
Kapteeni Ernest Medina vapautettiin syytteistä, sillä oikeus ei kyennyt osoittamaan hänen antaneen ampumiskäskyä. Sen sijaan Medinan katsottiin syyllistyneen virkavirheeseen hänen nöyryytettyään julkisesti Calleyta, minkä seurauksena hänen katsottiin menettäneen auktoriteettinsa ja kykynsä johtaa joukkuettaan. Medina erotettiin armeijasta.
Sympaattinen hermosto
Sympaattinen hermosto säätelee verenkiertoelinten, rauhasten, ruoansulatuskanavan ja virtsaelinten toimintoja. Sympaattisen hermoston toiminta vilkastuu stressitilanteissa ja fyysisessä rasituksessa. Se lisää elimistön suorituskykyä mm. avartamalla hengitysteitä, lisäämällä sydämen lyöntitiheyttä ja iskutilavuutta, lisäämällä sydämen ja luustolihasten verenkiertoa sekä rajoittamalla ihon ja ruuansulatuselimistön verenkiertoa. Maksan glykogeeni pilkkoutuu glukoosiksi verenkiertoon. Samoin rasvakudoksesta vapautuu rasvahappoja helposti hyödynnettävinä energialähteinä. Silmien mustuaiset laajenevat. Pitkäkestoisessa sympatikotonuksessa monet hormonitoiminnot muuttuvat, esimerkiksi kortisolin eritys lisääntyy.
Tahdosta riippumattoman hermoston toinen osa on parasympaattinen hermosto. Sympaattinen ja parasympaattinen hermosto vaikuttavat toistensa suhteen usein vastakkaisesti. Sympaattiset hermosyyt johtavat selkäytimestä sympaattiseen hermorunkoon, jossa on hermosoluja, ja siitä edelleen pääte-elimeen.
Stage diving
thumb|200px|Stage divingia Stage divingissä artisti (tai joku yleisöstä) hyppää lavalta yleisön joukkoon ja yleisö ottaa hänet käsillään vastaan. Usein oletuksena on, että yleisö kannattelee häntä käsillään (niin sanottu crowd surfing) ja kantaa hänet lopulta takaisin lavalle.
Stage diving voi aiheuttaa vakavia vammoja sekä hyppääjälle että yleisön jäsenille.
Katso myös
Crowdsurfing
Shamisen
Shamisen eli samisen on banjon tapainen kolmikielinen japanilainen kielisoitin. Sen esimuoto, käärmeennahkakalvoinen jabisen (蛇皮線) kulkeutui Okinawalta päin Japaniin 1560-luvulla. Lukuisten rakenteellisten muutosten jälkeen soitin saavutti kansansuosion. Sillä säestettiin kansanlauluja, runonlaulantaa ja sen soiton opiskelu kuuluu yhä geishojen, perusopetukseen. Shamisen on myös yksi tärkeimmistä kabukiteatterin soittimista.
Käyttötarkoituksen mukaan shamisenin rakenne voi hieman vaihdella. Nagauta-shamisen (長唄三味線) on ohutkaulainen ja suhteellisen kevytrakenteinen. Gidayū-shamisenin (義太夫三味線) kaula on paksumpi ja kaikukoppa hieman isompi. Koillis-Japanissa kehittynyt Gidayu-shamisenia muistuttava melko painavarakenteinen tsugaru-shamisen (津軽三味線) on nykyään nuorisonkin keskuudessa varsin suosittu.
Soittimen kaikukoppa on parikymmentä senttiä pitkä neliömäinen "rumpu", ja se on valmistettu neljästä punaveripihkapuun eli padouk-puun (Pterocarpus macrocarpus) kappaleesta. Kaula on hyvin ohut ja kolmisen kertaa kaikukoppaa pitempi. Erikoista pitkän kaulan rakenteessa on, että kuljettamisen helpottamiseksi se voidaan liitoskohtien kohdalta katkaista kolmeen osaan ja tarvittaessa taas koota ennalleen. Halpojen harjoitussoittimien kaula on tehty yhdestä puusta, eikä siinä ole liitoskohtia. Soittimen kokonaispituus on noin 94 senttiä. Kaula on valmistettu intianpalisanterista tai punaisesta santelipuusta. Harjoitussoittimien kaula on tavallisesti pehmeämpää padoukia. Perinteisesti shamisenin kaikukopan kalvot ovat kissan tai koiran nahkaa, mutta nykyään valmistetaan myös synteettisiä kalvoja. Shamisenin kielet on yleensä tehty silkistä ja nykyään varsinkin ylin kieli myös nailonista. Viritystapit on valmistettu tavallisesti eebenpuusta (mustapuu = Diospyros-lajit), josta myös viulun otelauta ja viritystapit yleisimmin valmistetaan. Soitinta soitetaan bachi-nimisellä puisella, norsunluusta valmistetulla tai muovisella kämmenessä pidettävällä isolla plektralla, jota pidellään niin, että pikkusormi ja peukalo jäävät yhdelle, muut sormet plektran kahvan toiselle puolelle. Vasemman käden peukalonhankaan pujotetaan virkattu tai muusta neulekudoksesta valmistettu suojus, jotta kämmen liukuisi pehmeästi kaulaa pitkin asemien vaihdoissa.
Shamisenin ääni muistuttaa hieman banjon sointia, mutta sawarin ansiosta soittimen ääni kuulostaa myös intialaisen sitarin ääneltä. Shamisenin 1. ja 2. kieli ylittävät kaulan yläpäässä yläsatulan, mutta alin kieli ohittaa sen. Alinta kieltä näppäiltäessä tai sen resonoidessa muiden kielten äänen kanssa se koskettaa virityskotelon reunaa ja muodostaa surisevan äänen. Shamisenin yleisimmät viritykset tunnetaan nimillä: honchōshi (本調子), ni-agari (二上がり) ja san-sagari (三下がり).
Rauman Poikasoittokunta
Rauman Poikasoittokunta (lyhenne RPS) on perinteikäs Raumalla toimiva puhallinmusiikkia soittava orkesteri, jonka perusti vuonna 1949 Pentti "Pepe" Jalonen. Poikasoittokuntaan kuuluu nimestä huolimatta sekä tyttöjä että poikia. Tyttöjen määrä on nykyään jopa suurempi kuin poikien. Poikasoittokunta on jaettu neljään eritasoiseen kokoonpanoon: A-orkesteriin (noin 60 soittajaa), B-orkesteriin, C-orkesteriin, sekä D-orkesteriin eli puhallinorkesterikouluun. A-orkesteria johtaa Anne Lehtomäki-Koskinen, B-orkesteria Reijo "Takku" Ylinen ja C- ja D-orkestereita Timo Katila.
Bastrop (Texas)
Bastrop on kaupunki Texasin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 7 218. Bastrop on Bastropin piirikunnan hallintokeskus.
Rauman Poikasoittokunta
Matkat
Poikasoittokunta on kautta aikojen tehnyt useita matkoja toisiin valtioihin. Ensimmäinen matka tehtiin jo vuonna 1953, kun 32 poikaa matkasi Pentti Jalosen johdolla Norjan Gjøvikiin. Tämän jälkeen on seurannut useita matkoja kauaskin, kuten Floridaan. Viimeisimpiä matkoja ovat kilpailumatkat vuonna 2006 Sveitsiin Interlakeniin, 2008 Itävaltaan Wieniin ja 2010 Italiaan Gardajärvelle sekä konserttimatkat 2011 Kreikkaan Kreetalle, 2013 Yhdysvaltoihin Atlantaan ja 2014 jälleen Kreetalle sekä keväällä 2016 Berliiniin Saksaan. Viimeisin matka on tehty 2019 Kreetalle.
Univormut
Poikasoittokunta on tunnettu sinisestä esiintymisasustaan, univormusta. Ensimmäiset univormunsa orkesteri sai jo vuonna 1950, kun osuuskauppa lahjoitti Poikasoittokunnalle samettia esiintymisasun tekoon. Univormuun kuuluu valkoinen kauluspaita, tumma kravatti ja sininen takki. Pojilla asuun kuuluu myös siniset housut ja mustat kengät sekä tytöillä valkoinen hame, valkoiset sukat ja valkoiset kengät. Vappumarssissa asuun kuuluu myös sininen päähine, suikka, ja valkoiset hanskat. Takin rintataskun päälle kiinnitetään musiikkiopistossa suoritetuista tutkinnoista kertovat tähdet ja kaulukseen 5- ja 10-vuotismerkit. Äänenjohtajilla on asuissaan valkeat äänenjohtajan nauhat.
Tuki ry
Rauman Poikasoittokunta toimii Rauman musiikkiopiston alaisuudessa, mutta itse toiminnasta vastaa tukiyhdistys. Ilman tukiyhdistystä ei soittokunnan toiminta olisi mahdollista. Se järjestää muun muassa leirejä ja matkoja, hankkii soittimia ja nuotistoa, maksaa teostomaksuja, vakuutuksia, palkkoja, järjestää konsertteja ja tukee kaikin tavoin orkesterin toimintaa. Yhdistyksen tärkeänä tehtävänä on myös turvata soittokunnan toiminnan jatkuminen tulevinakin vuosikymmeninä. Se kerää varoja toimintaan sekä talkoin että avustuksin. Vuonna 2014 Tuki ry:n puheenjohtajana toimii Hannu Ollila.