cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Digimon Adventure
Pimeyden valtiaat ja Apocalymon
Lapset kohtaavat ensimmäiseksi MetalSeadramonin. WarGreymon saa tämän tuhottua, mutta lapsia auttanut Whamon kuolee taistelussa. Lapset kohtaavat seuraavaksi Pinomonin, joka sieppaa Takerun ja leikkii vaarallisia sotaleikkejä tämän kanssa. Takeru pääsee oman nokkeluutensa avulla karkuun. Yamato jättää ryhmän, sillä hän haluaa miettiä omia asioitaan. Pian Mimi ja Jou lähtevät myös erilleen. Mimi ja Jou kohtaavat Etemonin voimakkaamman muodon, MetalEtemonin, jonka SaberLeomon ja Zudomon onnistuvat tuhoamaan. Samaan aikaan, MetalGarurumon tuhoaa Pinomonin.
Seuraavaksi Taichi, Koushiro, Sora, Hikari ja Takeru kohtaavat Mugendramonin. Mugendramonin joukot jahtaavat lapsia ympäri Mugendramonin kaupunkia, ja samalla Hikari sairastuu vakavasti. Mugendramon epäonnistuttua lasten löytämisessä hän päättää käynnistää ”suunnitelman Z”, jossa koko kaupunki tuhotaan. Mugendramon ilmestyy pian itse paikalle, ja lapset päätyvät maan alle. Siellä he kohtaavat WickedMonzaemonin, joka on orjuuttanut joukon Numemoneja. Taichi ja Koushiro tapaavat vanhan tutun, Andromonin, joka auttaa lapsia taistelemaan Mugendramonia vastaan. Kun Numemonit uhraavat henkensä Hikarin puolesta, Agumon saa voimaa muuttua WarGreymoniksi. Tämä hyökkää Mugendramonia vastaan, mutta muuttuu nopeasti hävittyään takaisin Koromoniksi. Kun Koromon alkaa puhua ystävyydestä ja siitä, ettei ole yksin, Mugendramon tuhoutuu.
Viimeisenä lapset kohtaavat Piamonin tuhottuaan ensin tämän soturin, LadyDevimonin. WarGreymon ei pärjää Piamonille, mutta pian Yamato ja MetalGarurumon tulevat apuun. Kun Piamon on tappiolla, tämä muuttaa lähes kaikki lapset ja digimonit nukeiksi. Vain Takeru, Hikari ja Angemon jäävät jäljelle. Takerun ja Hikarin pudotessa Spiraalivuorelta Angemonin onnistuu kehittyä HolyAngemoniksi. Tämä pelastaa Hikarin ja Takerun, vie Piamonilta nuket ja palauttaa lapset sekä digimonit ennalleen. Piamonin hyökätessä Menacemon-joukon kanssa lasten kimppuun käydään taistelussa, jossa on mukana myös tarinan varrella lasten kanssa liittoutuneita muita digimoneja. Lopussa WarGreymon ja MetalGarurumon saavat paiskattua Piamonin HolyAngemonin Heaven’s Gate -porttiin.
Pimeyden valtiaat eivät kuitenkaan olleet lasten oikea vihollinen, vaan tämä on Apocalymon, pahoista pahin digimon, joka tuhoaa lasten tunnukset ja estää digimonien kehittymisen. Pian lapset kuitenkin tajuavat, etteivät tarvitse tunnuksiaan, koska nämä piirteet ovat olleet aina heidän sisimmissään. Digimonit kehittyvät ja käyvät viimeiseen taisteluun Apocalymonia vastaan. Digimonit tuhoavat Apocalymonin ruumiin, josta jää jäljelle vain laatikko-osa. Tämän jälkeen Apocalymon tekee itsemurhan (Grand Big Bang) yrittäen tuhota aivan kaiken, mutta lasten Digivicet sulkevat hyökkäyksen tuottaman energian. Voitettuaan pahuuden lapset palaavat Digimaailmaan, hyvästelevät digimonkumppaninsa osallistuttuaan yhteisvalokuvaan ja poistuvat digimaailmasta raitiovaunulla.
Luominen
Graafinen inspiraatio viittaa erityisesti tunnetuihin japanilaisiin sarjakuviin, kuten Pokémoniin, ja sitten lisättiin seikkailuteema, joka toi takaisin vuotta ennen Jurassic Park -saagaa
Tuotantotalo Wernen jälkiäänitys (jaksot 27–54)
Ohjauksesta vastasi Ralf Öhberg ja dialogin kääntämisestä Jaana Hovinen.
Tor Arne Hetland
Tor Arne Hetland (s. 12. tammikuuta 1974) on norjalainen valmentaja ja uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hiihtourallaan hän oli erikoistunut sprinttimatkoille.
Hetland on osallistunut myös pitemmille hiihtomatkoille voittaen kaksi maailmancupin osakilpailua: 19. marraskuuta 2005 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Beitostølenissä sekä 15. joulukuuta 2007 vapaan tyylin 30 km yhteislähtökilpailun Rybinskissä. Kaikkiaan hänellä on maailmancupin osakilpailuvoittoja yksitoista. Hetland voitti sprintticupin kaudella 2004–2005 ja on sijoittunut sprintticupissa kaikkiaan kuusi kertaa kolmen parhaan joukkoon. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on ollut kolmas kausilla 2004–2005 ja 2005–2006.
Kauden 2008–2009 jälkeen Hetland lopetti uransa.
Urheilu-uransa jälkeen Hetland on toiminut hiihtovalmentajana muun muassa Kanadan, Norjan, Saksan ja Sveitsin hiihtomaajoukkueissa. Vuosina 2016–2018 hän toimi Norjan hiihtomaajoukkueen päävalmentajana.
Vartiotorni – Jehovan valtakunnan julistaja
Vartiotorni on Jehovan todistajien julkaisema hengellinen lehti. Se keskittyy uskonnollisten ja teologisten asioiden tarkasteluun, kun taas sen sisarlehti Herätkää! käsittelee ajankohtaisia ilmiöitä uskonnollisesta näkökulmasta.
Vartiotorni on oman ilmoituksensa mukaan painosmäärältään maailman suurin uskonnollinen lehti. Kutakin korvauksetta levitettävää numeroa painetaan keskimäärin 74 210 000 kappaletta 414 kielellä. Lehteä levittävät Jehovan todistajat. Sitä ei jaeta sattumanvaraisesti, vaan lehti pyritään saamaan sellaisten ihmisten käsiin, jotka mahdollisesti lukevat sen.
Nimi
Suomeksi Vartiotorni alkoi ilmestyä joulukuussa 1912 nimellä Vartio-Torni ja Kristuksen läsnäolon julistaja. 1. tammikuuta 1916 lehden nimeksi tuli Wartio-Torni ja Kristuksen läsnäolon airut. 1. helmikuuta 1932 nimi muutettiin muotoon Vartiotorni ja Kristuksen Valtakunnan Airut. 15. kesäkuuta 1939 lehti sai nykyisen nimensä Vartiotorni – Jehovan valtakunnan julistaja. Viranomaisten kiellettyä Vartiotornin ilmestymisen välirauhan aikaan lehti tosin ilmestyi 1. kesäkuuta 1940 – 15. kesäkuuta 1945 nimellä Jumalan valtakunta.
Historia
Lehden perusti vuonna 1879 Charles Taze Russell nimellä Zion's Watch Tower and Herald of Christ's Presence (Siionin Vartiotorni ja Kristuksen läsnäolon airut). Ensimmäinen numero julkaistiin 1. helmikuuta 1879. Lehdessään Russell halusi paitsi julistaa Jeesuksen näkymättömän läsnäolon alkaneen 1874, myös esittää Kristuksen sovitusuhrin keskeistä merkitystä pelastukselle. Juuri tästä asiasta hän oli riitautunut aiemman yhteistyökumppaninsa Nelson Barbourin kanssa, minkä johdosta hän luopui kirjoittamasta Barbourin omistamassa lehdessä The Herald of Christ's Presence. Vuonna 1909 nimeksi muutettiin The Watch Tower and Herald of Christ's Presence. 1920 Vartiotorni-seura painatti uudelleen kaikki vuosina 1879–1919 julkaistut lehdet seitsemänä niteenä. Tämä painos tunnetaan nimellä Watchtower Reprints. Vuosien saatossa useat raamatuntutkijaryhmät ovat painattaneet kokoelman uudelleen. 1. tammikuuta 1939 lehden nimeksi tuli The Watchtower and Herald of Christ's Kingdom. 1. maaliskuuta 1939 lehti sai nykyisen nimensä The Watchtower Announcing Jehovah's Kingdom. Nimenmuutoksella haluttiin ennen kaikkea korostaa Jehovan todistajien katsantokannan mukaista Jehova Jumalan asemaa suhteessa Jeesukseen Kristukseen.
Lehti ilmestyi aluksi kahdeksansivuisena ja kerran kuussa. Vuonna 1891 lehti laajeni 16-sivuiseksi, 1892 se alkoi ilmestyä kahdesti kuussa. Vuonna 1950 lehti alkoi ilmestyä useilla kielillä 32-sivuisena.
Vartiotornin kääntäminen muille kielille alkoi suhteellisen hitaasti. Vuonna 1883 julkaistiin ruotsiksi yksi ainoa numero, jota käytettiin evankelioimistyössä traktaatin tapaan. Saksaksi lehti ilmestyi vuosina 1886–1889 pienikokoisena ja sen jälkeen normaalikokoisena. Russellin kuollessa 1916 lehti ilmestyi säännöllisesti seitsemällä kielellä: englanniksi, puolaksi, suomeksi, ruotsiksi, saksaksi, ranskaksi ja tanskaksi.
Useita vuosia Vartiotornin painokset olivat pieniä. Ajateltiin, että lehti on tarkoitettu vain "pienelle laumalle" eli "Kristuksen hengestä siinneille hallitsijatovereille". Sitä ei jaettu järjestön ulkopuolisille. Vuonna 1935 kehotettiin myös "suureen joukkoon" kuuluvia eli joonadabeja, joilla oli odotteenaan maallinen toivo, tilaamaan lehti. Samalla lehteä alettiin käyttää myös evankelioinnin välineenä. Lehden päätoimittajana toimi ensin Russell, ja hänen kuoltuaan Joseph Franklin Rutherford. Vuodesta 1931 lehdessä ei enää mainittu päätoimittajan nimeä. Tällä haluttiin korostaa, että lehdessä julkaistu materiaali ei ole vain ihmisten mielipiteitä, vaan se on Jumalalta tulevaa ohjausta, "ruokaa oikeaan aikaan". Vartiotornissa mainitaan päätoimittaja (käytännössä joku haaratoimiston vastuullisista veljistä) vain, mikäli julkaisumaan lainsäädäntö sitä edellyttää. Suomessa näin on, ja lehden vastaava päätoimittaja on tällä hetkellä Jukka Ropponen.
Vartiotornin julkaisu Suomessa
Julkaisutoiminnnalla on ollut Jehovan todistajien toiminnassa keskeinen osuus alusta lähtien. Aluksi liike käänsi Charles Taze Russellin kirjallistuuta ja liikkeen ensimmäiset suomalaiset johtavat aloittivat pienen lehtihankkeen, josta ei tullut pysyvää. Vuonna 1913 liikkeen pääjulkaisu alkoi ilmestyä suomeksi nimellä Vartiotorni. Näytenumero ilmestyi jo joulukuussa 1912.
Vuonna 1914 liike koki takaiskun, kun syksyyn ajoitettu "elonkorjuutyön päättyminen" ei toteutunut Russellin ilmoittamalla tavalla. Liike koki Suomessa hajaannuksen ja tämä näkyi myös Vartiotornin levikin laskuna. Alkuvuosina päätoimittajana toiminut Kaarlo Harteva joutui väistymään tehtävästä 1916. Harteva oli laajentuanut lehden toiminta-aluetta vegetarismin, urheilun ja esperanton käsittelyyn asti. Harteva sai asemansa takaisin vuonna 1920 ja toimi päätoimittajana vuoteen 1951 saakka.
Vartiotorni ei ilmestynyt Suomessa sotavuosina 1941–1944.
Budapestin sinfoniaorkesteri
Budapestin sinfoniaorkesteri eli Unkarin radion ja television sinfoniaorkesteri on unkarilainen sinfoniaorkesteri, jonka kapellimestari Ernst von Dohnányi perusti vuonna 1943. Se tunnetaan unkarilaisten, erityisesti elävien säveltäjien teosten esittäjänä. Orkesterin ylikapellimestareita ovat olleet János Ferencsik (1945), Tibor Polgár (1945–), László Somogyi (1951–), György Lehel (1956–), András Ligeti (1989–) ja Tamás Vásáry (1993–). Muita kuuluisia kapellimestareita, jotka ovat johtaneet orkesteria, ovat muiden muassa Otto Klemperer, Claudio Abbado, Lamberto Gardelli, Antal Doráti, Sir Georg Solti, Sir John Barbirolli ja Leopold Stokowski. Orkesteri on tehnyt kiertueita Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Vartiotorni – Jehovan valtakunnan julistaja
Sisältö
Pääosa lehden sisällöstä oli liikkeen perustajan laatimia raamatunselityksiä, jotka oli tarkoitettu muun muassa paikallisten pienryhmien raamatuntutkimuksen pohjateksteiksi. Lehti julkaisi ilmoituksia eri paikkakunnalla pidettävistä tilaisuuksista. Kansainvälisen tavan mukaan lehdessä ilmestyi myös työntekijöiden kirjetervehdyksiä.
Jakelu
Ennen Vartiotornia ja sen sisarlehteä Herätkää! myytiin ovilla ja kaduilla muodollisesta korvauksesta, joka vaihteli vuodesta ja maasta toiseen. 17. tammikuuta 1990 Yhdysvaltain korkein oikeus teki kuitenkin päätöksen, jonka mukaan uskonnollisista julkaisuista saadut tulot ovat veronalaisia. Päätöksen johdosta Vartiotorni-seura päätti, että 1. maaliskuuta 1990 alkaen lehtiä ja kirjallisuutta aletaan jakaa Yhdysvalloissa maksutta, vaikka samalla voidaankin viitata vapaaehtoisen lahjoituksen mahdollisuuteen. Virallisesti selitettiin, että muutoksen tarkoitus oli yksinkertaistaa palvelustyötä ja saattaa sanoma mahdollisimman monen ulottuville. Päätöksellä haluttiin myös ottaa etäisyyttä ryhmiin, jotka käyttävät uskontoa kaupallisiin tarkoituksiin. Vartiotornista ja kirjallisuudesta tuli 1990-luvulla maksuttomia lähes koko maailmassa. Nykyään Vartiotornia jaetaan ilmaiseksi kaikissa sen julkaisumaissa, ja painatuskulut katetaan vapaaehtoisin lahjoituksin. Toisaalta lehteä ei enää voi tilata kotiin, kuten aiemmin.
Aikaisemmin lehden sisältö vaihteli maasta toiseen, ja suuri osa artikkeleista kirjoitettiin paikallisin voimin. Nykyään lehti valmistetaan Vartiotorni-seuran päämajassa, ja sen sisältö on maailmanlaajuisesti samanlainen. Vain jotkin paikalliset ilmoitukset, kuten ilmoitukset piirikonventeista, laaditaan erikseen joka maassa. Vuoden 2008 alusta Vartiotornin kahdella kuukausittaisella numerolla on ollut erilainen sisällöllinen profiili. Kuukauden ensimmäisen päivän numero sisältää helppolukuisiksi tarkoitettuja teologisia artikkeleita, jotka on ensi sijassa suunnattu Jehovan todistajiin kuulumattomille. Se ei sisällä syvällisiä Jehovan todistajien raamatuntulkintaa käsitteleviä artikkeleita, ja sitä levitetään myös liikkeeseen kuulumattomille. Kuukauden 15. päivän lehti sisältää kaksi tai kolme teologista artikkelia, jotka tutkitaan Jehovan todistajien viikoittaisessa Vartiotornin tutkistelussa kysymys–vastaus-menetelmällä. Tyypillisiä aiheita ovat kirkkohistoria, Raamatun ennustukset ja profetia sekä kristillinen moraali ja käyttäytymisohjeistus. Tämä Vartiotornin numero ei ole tarkoitettu julkiseen jakeluun, vaan Jehovan todistajille ja säännöllisesti kokouksissa käyville kiinnostuneille. Vuoteen 2008 asti molemmat numerot olivat sisältöpainotuksiltaan samanlaiset.
Vuoden 2013 alussa yleisölle tarkoitetun lehden sivumäärä puolittui 16:een alkuperäisestä 32:sta. Osa artikkeleista siirtyi ilmestymään pelkästään virallisella verkkosivustolla. Sivumäärän pieneneminen mahdollistaa Jehovan todistajien mukaan lehden kääntämisen useammille kielille.
Thoinot Arbeau
Thoinot Arbeau, oikealta nimeltään Jehan Tabourot (17. maaliskuuta 1520 Dijon – 23. heinäkuuta 1595 Langres), oli ranskalainen tanssin teoreetikko ja historioitsija. Hänen opasteoksensa Orchésographie (1588) sisältää yksityiskohtaiset kuvaukset tanssilajeista 1500-luvulta ja tätä aiemmalta ajalta.
Arbeau oli myös pappi, josta tuli kaniikki Langresissa vuonna 1547. Siellä häntä rohkaisivat opintojen pariin jesuiitat, jotka pitivät tanssia kasvatuksellisesti tärkeänä. Orchésographie on kirjoitettu kirjoittajan ja opiskelijan välillä käydyn vuoropuhelun muodossa. Tanssit on yksityiskohtaisten selitysten ohella myös yleensä varustettu kuvituksilla ja käsitelty niihin liittyvien musiikillisten muotojen yhteydessä.
Hagforsin kunta
thumb|262px|Hagforsin kunnan alueella sijainneet pitäjät. Kartassa ovat myös kuntarajat vuodelta 1973 eli vuotta ennen nykyisen kunnan muodostamista.
Hagforsin kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin. Kunnan keskustaajama on Hagfors.
Kunnan maapinta-ala on 1 824,19 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 11 517 henkeä (31.12.2020).
Hagforsin kaupunkitaajama alkoi kehittyä 1873, kun alueelle rakennettiin kaksi masuunia. Kun Hagfors sai kaupunginoikeudet vuonna 1950, siellä asui 6 501 asukasta.
Lähin suuri kaupunki on Karlstad, joka sijaitsee noin 100 kilometriä etelämpänä.
Vuonna 2007 kunnassa oli 37,38 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 2,0 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Norra Rådan maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1939 Hagforsin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1950 kunnan taajamaosa erotettiin Hagforsin kaupungiksi. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Norra Rådan ja Sunnemon maalaiskunnat yhdistettiin Norra Rådan "suurkunnaksi". Kaupunki ja muut maalaiskunnat (Gustav Adolf ja Ekshärad) säilyivät ennallaan.
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Hagforsin kaupunki muutettiin Hagforsin kunnaksi. Se sai nykyiset rajansa vuonna 1974, kun Gustav Adolfin, Ekshäradin ja Norra Rådan maalaiskunnat liitettiin siihen.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Hagforsin kaupungin vaakuna. Myös Ekshäradin ja Norra Rådan maalaiskunnilla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 142 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 213 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 164 942 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 78 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 8 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 64,3 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 4 458 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Munkforsin taajamassa on 3 054 asukasta, ja se kuuluu lähes kokonaan Munkforsin kuntaan. Ekshäradin taajaman nimenä on joskus ollut myös Kyrkheden.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Hagforsin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Hagforsin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Aiheesta muualla
ᐊᒡᕗᕐᔅ
Auringonnousu
thumb|300px|Auringonnousun hetki. Auringonnousu on hetki, jolloin Auringon yläreuna kohoaa horisontin yläpuolelle. Auringonnousu ja siitä seuraava päivä koetaan sillä maanpinnan alueella, joka kääntyy kohti Aurinkoa siten, että Aurinko alkaa valaista sitä. Ennen auringonnousua on kolmenasteista hämärää:
Vuodenajan ja sijainnin vaikutus
Auringonnousun ajankohta riippuu vuodenajasta, havaintopaikan maantieteellisestä sijainnista (leveyspiiri eli latitudi, pituuspiiri eli longitudi). Päivänpituuden ja siten nousuaikojen vaihtelu vuodenajan mukaan johtuu maan pyörimisakselin kallistumisesta kiertorataansa nähden ja maan sijainnista kiertoradallaan auringon ympäri. Maan pyörimisakselin kaltevuuskulma on noin 23°26'.
Talvipäivänseisaus
Talvipäivänseisauksen aikana 21. joulukuuta Auringon keskipiste ei nouse horisontin yläpuolelle pohjoisella napapiirillä, joka on leveyspiirillä 66°34’ N.
Kesäpäivänseisaus
Vastaavasti kesäpäivänseisauksen aikana 21. kesäkuuta Auringon keskipiste ei laske horisontin alapuolelle pohjoisella napapiirillä. Aurinko on kauimpana pohjoisessa Kravun kääntöpiirillä, 23°26' N. Tällöin päivä on pisimmillään ja auringonnousu aikaisimmillaan. Samalla auringon sijaintikulma pohjoisnavalla on keskipäivällä suorimmillaan: 23°26'.
Kevät- ja syyspäiväntasaukset
Kevät- ja syyspäivänpäiväntasausten aikana Aurinko paistaa kohtisuoraan (zeniitissä) päiväntasaajalla. Valoisan alueen raja kulkee tällöin napojen kautta, yö ja päivä ovat samanpituiset keskenään (12 h) ja yhtä pitkät kaikkialla, kun nousu- ja laskuaikoja tarkastellaan Auringon keskipisteen mukaan. Kevätpäiväntasauksessa Aurinko siirtyy näennäisesti päiväntasaajan yli pohjoiselle pallonpuoliskolle, jolloin päivä pitenee ja auringonnousu aikaistuu aina kesäpäivänseisaukseen asti. Samaan aikaan eteläinen pallonpuolisko kääntyy talvipuolelle päivän vastaavasti lyhetessä. Pohjoisnavalla Aurinko nousee ensimmäisen kerran puoli vuotta kestäneen yön jälkeen kevätpäiväntasauksen aikaan, jolloin alkaa puoli vuotta kestävä päivä. Päivän pidetessä kesää kohti yöttömän yön raja siirtyy etelämmäksi ja on eteläisimmillään kesäpäivänseisauksen aikaan napapiirillä asti.
Normaaliaika ja paikallisaika
Suomen normaaliaika on UTC +2.00.
Aurinko siirtyy tunnissa 15° länteen. Kahden samalla leveyspiirillä sijaitsevan paikan nousuaikojen ero saadaan suoraan pituuspiirien (longitudien) erosta: aurinko nousee tuntia aiemmin 15° idempänä olevassa paikassa. Aikavyöhykkeet vastaavat maantieteellisen sijainnin mukaisia paikallisaikoja vain pituuspiireillä, jotka ovat 15° kulman monikertoja: esimerkiksi Suomen aikavyöhykettä UTC+2 vastaa pituuspiiri 30°. Se on maan itäisissä osissa. Pituuspiirin 30° länsipuolisilla alueilla aurinko nousee normaaliaikaan nähden "liian myöhään".
Aikavyöhykkeellä UTC+12 aurinko nousee samaan aikaan kuin aikavyöhykkeellä UTC-12, mutta edellisellä on jo seuraava päivä. Päivämääräraja on siis likimain 180° itään tai länteen Greenwichistä.
Ilmakehän vaikutus
Auringonvalo ei kulje ilmakehän läpi suoraviivaisesti. Aurinko ei siis ole todellisuudessa siinä suunnassa, mistä sen valo näyttää tulevan. Valo taittuu voimakkaimmin, kun Aurinko on lähellä horisonttia, siis juuri auringonnousun ja -laskun aikoihin. Valon taittumista eli refraktiota aiheuttavat ilmakehän tiheyserot, joihin vaikuttavat sääilmiöt kuten kosteus, lämpötila ja ilmanpaine. Merkittävin tiheysero syntyy korkeuseroista - tiheys pienenee korkeuden mukana.
Refraktion vuoksi aurinko vaikuttaa olevan enimmillään noin 0,5° korkeammalla kuin se todellisuudessa on. Tämä on likimain saman verran kuin Auringon läpimitta. Ilmiö vaikuttaa suoraan auringonnousu- ja laskuaikoihin.
Ilmakehän refraktion vaikutuksesta Aurinko näyttää toisinaan litistyneeltä lähellä horisonttia.
Auringonnousun aikoihin taivaalla näkyy usein aamurusko.
Analemma
Maan kiertorata on ellipsin muotoinen, mistä johtuen maan etäisyys auringosta ei ole vakio eikä vastaavasti kiertonopeuskaan ole vakio ympäri vuoden. Kiertoradan epäkeskeisyydestä ja kiertonopeuden vaihtelusta seuraa, että Aurinko joko "edistää" tai "jätättää" viralliseen kellonaikaan verrattuna. Mikäli Auringon sijainti kuvattaisiin samassa paikassa päivittäin keskipäivällä, syntyisi pisteet yhdistämällä kahdeksikkoa muistuttava analemmaksi kutsuttu kuvio. Ilmiö aikaistaa tai viivästyttää auringonnousuaikaa enimmillään noin 15 minuuttia. Käytännössä tämä havaitaan Suomessa siitä, että vuodenvaihteessa päivät näyttävät pitenevän nopeammin iltapuolesta kuin aamusta. Tällöin keskipäivän hetki samoin kuin auringonnousu on siirtynyt keskimääräistä myöhemmäksi.
Auringonnousu- ja laskuaikojen laskeminen
Nousu- ja laskuaikojen ajankohta riippuu siitä, mitä määritelmää käytetään. Esimerkiksi nousuajat voidaan laskea seuraaville tapauksille:
Useimmissa maissa nousuajat lasketaan auringon yläreunan mukaan ottaen huomioon valon taittuminen ilmakehässä.
Suomalaisissa almanakoissa auringon nousu- ja laskuajat ilmoitettiin ennen auringon keskipisteen, nykyään (vuodesta 1975 lähtien) yläreunan mukaan. .
Aiheesta muualla
Aurora (giorno)
Rovaniemen ammattikorkeakoulu
Rovaniemen ammattikorkeakoulu (RAMK) oli vuoteen 2013 asti toiminut ammattikorkeakoulu. Toimintansa RAMK aloitti vuonna 1996 ja se vakinaistettiin 1998. Vuoteen 2013 asti ylläpitäjänä toimi Rovaniemen koulutuskuntayhtymä, kunnes ammattikorkeakoulu yhdistettiin osaksi Lapin ammattikorkeakoulua.
Koulutusaloja ammattikorkeakoulussa oli viisi: luonnonvara- ja ympäristöala, matkailu-, ravitsemis- ja talousala, sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala, tekniikan ja liikenteen ala sekä yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala. Koulutusohjelmia oli 20, joista ammattikorkeakoulututkintoon johtaa 11 suomenkielistä ja 3 englanninkielistä, 5 ylempään amk-tutkintoon johtavaa koulutusohjelmaa sekä yksi englanninkielinen erikoistumisopintokokonaisuus. Koulutusalat olivat toimineet kolmella kampuksella. Ounasvaaran kampuksella, lähellä Lapin keskussairaalaa, toimii sosiaali- terveys ja liikunta-ala, Viirinkankaan kampuksella matkailu-, ravitsemis- ja talousala sekä yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon alan englanninkielinen koulutusohjelma ja lisäksi Lapin korkeakoulujen perustama Matkailualan tutkimus- ja koulutusinstituutti. Rantavitikan kampuksella, Aurora Borealis -teknologiakeskuksen ja Lapin yliopiston läheisyydessä, toimivat luonnonvara- ja ympäristöala, tekniikan ja liikenteen ala sekä yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala.
Opiskelijoita Rovaniemen ammattikorkeakoulussa oli noin 3 000. Näistä noin 600 oli aikuisopiskelijoita. Henkilöstöä on n. 250.
Rovaniemen ammattikorkeakoulu lakkautettiin 31.12.2013: sen ja Kemi-Tornion AMKin toiminnot yhdistettiin 1.1.2014 alkaen Lapin ammattikorkeakouluksi.
Vladimir Giljarovski
thumb|175px|Vladimir Giljarovski. [[Sergei Maljutinin muotokuva vuodelta 1915.]] Vladimir Aleksejevitš Giljarovski (8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1853 Vologdan kuvernementti – 1. lokakuuta 1935 Moskova) oli venäläinen sanomalehtimies ja kirjailija.
Vladimir Giljarovski syntyi metsätilan hoitajan apulaisen perheeseen. Hänen äitinsä oli Zaporižžjan kasakoiden jälkeläinen. 1860-luvulla perhe muutti Vologdaan, jossa poika kävi kimnaasia. Kaupunkiin poliittisista syistä karkotetut sivistyneistön edustajat vaikuttivat hänen maailmankuvansa muotoutumiseen.
Vuosina 1871–1881 Giljarovski kierteli eri puolilla Venäjää kokeillen monia erilaisia ammatteja. Vuonna 1881 Giljarovski asettui Moskovaan, jossa hän työskenteli lehtimiehenä. Hän laati reportaaseja yleisöä kuohuttaneista tapahtumista sekä osallistui aikansa teatteri- ja kirjallisuuselämään.
1870-luvulla Giljarovski alkoi kirjoittaa kansanelämästä kertovia runoja ja runoelmia, joita julkaistiin myöhemmin erillisinä kokoelmina. Moskovan köyhälistöä kuvaava kertomuskokoelma Truštšobnyje ljudi (”Hökkelien ihmiset”, 1887) joutui sensuurin takavarikoimaksi. 1920–1930-luvulla Giljarovski tuli tunnetuksi vallankumousta edeltäneen Moskovan kuvaajana. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat kaupungin arkielämästä kertova kuvauskokelma ”Muistojen Moskova” (Moskva i moskvitši, 1926) sekä omaelämäkerrallinen trilogia Moi skitanija (”Vaellukseni”, 1928), Ljudi teatra (”Teatteri-ihmisiä”, julkaistu 1941) ja Moskva gazetnaja (”Sanomalehtien Moskova”, julkaistu 1960). ”Giljai-sedästä” itsestään muodostui eräänlainen vanhan Moskovan elävä muistomerkki.
BBC Parliament
BBC Parliament on brittiläinen televisiokanava, jonka omistaa maan yleisradioyhtiö BBC. Kanavan ohjelmisto koostuu Britannian parlamentin, Skotlannin parlamentin sekä Walesin ja Pohjois-Irlannin aluehallinnon ja kaikkien lakiasäätävien elinten kokouksista. BBC Parliament lähettää raportteja Britannian suurimpien puolueiden ja Trades Union Congressin vuosittaista kokouksista ja Euroopan parlamentista.
Vuodesta 1992 vuoteen 1998 asti kanava tunnettiin nimellä The Parliamentary Channel, jota operoi United Artist Cable, ja jonka rahoituksesta vastasivat brittiläiset kaapeli-tv operaattorit. BBC hankki The Parliamentary Channelin vuonna 1998 nimeten sen uudelleen BBC Parliamentiksi. BBC:n omistamana kanava aloitti uudelleen 23. syyskuuta 1998. Nykyisin BBC Parliament on saatavilla kaapelissa, satelliitissa sekä antenniverkossa.
Jarmo Korhonen (jalkapallovalmentaja)
Jarmo Korhonen (s. 28. kesäkuuta 1964 Nilsiä) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Korhonen toimi elokuusta 2016 toukokuuhun 2019 Kokkolan Pallo-Veikkojen päävalmentajana.
Ruskopöllö
Ruskopöllö (Strix leptogrammica) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Indonesiassa, Laoissa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkeat, subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät.
Ruskopöllö pesii Etelä-Aasiassa alueella joka ulottuu Intiasta ja Sri Lankasta itään Länsi-Indonesiaan ja Etelä-Kiinaan. Se on keskikokoinen, 45–57 cm ja painaa keskimäärin 835 grammaa. Se on yläpuolelta yhtenäisen tummanruskea, vain olkapäillä on heikkoa valkoista täplitystä. Alapuolelta se on vaaleanruskea ja siinä on ruskeita juovia. Naamakiehkura on ruskea tai punaruskea, ja sitä kiertää valkoinen reunus ja ilman samankeskistä juovitusta, ja silmät ovat tummanruskeat. Kaulassa on valkoinen kaistale. Sukupuolet ovat samannäköiset.
Sen ääni on (huu) huu huu HUU tai matala gok-gok-ga-LUUU tai kovaääninen kirkaisu. Se hälyttää haukkumalla vov-vov. Jotkut alalajit ääntelevät eri tavalla ovat myös ulkonäöltään erilaisia, ja ne esiintyvät parapatrisesti ja voivat olla eri lajia: Pohjoinen Strix (leptogrammica) newarensis ryhmä alalajit newarensis, ticehursti, laotiana ja caligata) jota tavataan Himalajan Kashmirin reunavuorilta idästä Taiwaniin, ääntelee hiljaisella matalalla äänellä tu-huuh kuten kalliokyyhkyn kujerrus. S. (l.) bartelsi Jaavalta, joka on eteläisin taksoni, ääntelee voimakkaalla, yksittäisellä äänellä HUUH! ja välissä on pitkiä taukoja.
Ruskopöllö on harvinainen tiheissä metsissä. Laji on yölintu, mutta sen voi havaita päiväsaikaan siitä, että pikkulinnut häiritsevät sitä sen istuessa oksalla. Sen ravintoa ovat lähinnä pienet nisäkkäät, linnut ja matelijat. Se pesii kolossa tai oksanhaarassa, ja munii kaksi munaa.
Alalajit
Ruskopöllöllä on seuraavat alalajit:
Vattukärsäkäs
Vattukärsäkäs (Anthonomus rubi) on kärsäkkäiden heimoon kuuluva kukkakärsäkäslaji. Vattukärsäkäs on väriltään harmaanmusta kovakuoriainen, jolla on hoikka ja pitkä kärsä. Sen tuntosarvet ovat polvitaitteiset. Peitinsiivissä on ohuita pitkittäisuria. Kooltaan aikuinen vattukärsäkäs on noin 2,5–3 mm ja toukka noin 3–4 mm. Toukka on väriltään kellanvalkoinen ja sen pää on vaaleanruskea.
Vattukärsäkkäiden esiintymistä mansikkaviljelmien läheisyydestä voi vähentää poistamalla villivadelmien kasvustoja. Kemiallisesti vattukärsäkkäitä voi torjua myös luonnon pyretriinejä sisältävillä torjunta-aineilla.
Harri Linnonmaa
Harri Lauri Linnonmaa (s. 30. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.
Linnonmaa pelasi SM-sarja- ja -liiga-uransa helsinkiläisjoukkueissa. Hän aloitti Töölön Vesassa. Kaudet 1964–1967 hän kiekkoili HJK:ssa. Seuraavat 14 vuotta Linnonmaa edusti HIFK:ta lukuun ottamatta kautta 1977–1978, jolloin hän pelasi ykkösdivisioonassa HJK:ssa. Linnonmaa voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta ja yhteensä kahdeksan mitalia. Hän teki pelaamissaan 400 runkosarjaottelussa pisteet 203+73. Pudotuspeleissä Linnonmaa pelasi 30 ottelua tehoin 5+3. Hän pelasi uransa viimeiset kaudet Espanjassa FC Barcelonassa.
Like Mike (soundtrack)
Like Mike on 2. heinäkuuta 2002 julkaistu soundtrack samannimiselle elokuvalle. Soundtrackin julkaisivat So So Def Recordings Sony Music Soundtrax.
Harri Linnonmaa
Suomea Linnonmaa edusti viisissä MM-kisoissa ja yksissä olympialaisissa. A-maaotteluita hänelle kertyi 109, joissa tuli tehot 23+10.
Harri Linnonmaan poika Petteri pelaa Mestiksessä jääkiekkoa ja tytär Pia valmentaa Ranskassa muodostelmaluistelujoukkuetta. Lisäksi Harrin setä Olavi edusti Suomea pyöräilyssä Helsingin olympialaisissa.
HMS Burnet (K348)
HMS Burnet (viirinumero K348) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut parannellun Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 22. heinäkuuta 1942 Paisleystä Fleming and Fergusonilta, missä köli laskettiin 2. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1943 ja valmistui 23. syyskuuta.
Palvelus
Alus lainattiin 1945 Intialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RIN Gondwana. Alus myytiin 1947 Thaimaalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Bangpakong.
Caledon
Caledon tarkoittaa seuraavia
Valamo (täsmennyssivu)
Valamo voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Efesoksen hallinnollinen agora
Efesoksen hallinnollinen agora (Valtion agora) oli antiikin aikainen agora Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se oli kaupungin hallinnollinen keskusta ainakin Rooman varhaiselta keisarikaudelta lähtien, ja sen ympärillä sijaitsivat tärkeimmät hallintorakennukset. Agoran jäänteet ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia
Varhaisimmat löydöt myöhemmän Hallinnollisen agoran paikalta ajoittuvat arkaaiselle kaudelle 600–500-luvuille eaa. Tuolta ajalta sieltä on löydetty katua sekä hautoja, minkä perusteella aluetta on käytetty alun perin hautausmaana. Paikalla on ollut agora viimeistään hellenistisen kauden lopulla.
pienoiskuva|vasen|[[Basilika-stoan raunioita.]] Hallinnollinen agora toimi Efesoksen hallinnollisena keskuksena viimeistään roomalaiselta kaudelta keisari Augustuksen ajasta lähtien eli ajanlaskun alun tienoilta. Sitä käytettiin pääasiallisesti kokoontumispaikkana, ei niinkään kauppapaikkana. Agoraa uusittiin vielä myöhäisellä roomalaisella kaudella 200–300-luvuilla jaa.
Rakennukset ja rakennelmat
Hallinnollinen agora sijaitsi kaupungin eteläosassa Peion- ja Preon-vuorten eli nykyisten Panayır-dağin ja Bülbül-dağin välisessä laaksossa. Sen pituus oli noin 160 metriä ja leveys noin 58 metriä. Agoraa varten oli rakennettu suuri pengerrys tasaisen alueen luomiseksi.
Agoran pohjoislaitaa rajasi suurikokoinen, kolmilaivainen Basilika-stoa, joka edusti joonialaista tyyliä. Sen pohjoispuolella sijaitsivat muun muassa Buleuterion ja Prytaneion. Agoran eteläsivulla oli puolestaan kaksilaivainen pylväikkö. Sen itäpäässä oli doorilaista tyyliä edustanut porttirakennus. Agoran keskellä sijaitsi niin kutsuttu Hallinnollisen agoran temppeli ja länsipuolella Domitianuksen temppeli. Agoran länsisivulla kulkeva katu tunnetaan Domitianuksen katuna tämän temppelin mukaan, ja eteläsivun katu Magnesian portin katuna. Agoran luoteiskulmasta sai alkunsa Kuretes-katu.
Titušky
thumb|Tituškoja seisomassa hallituksen rakennuksen edessä 24. marraskuuta 2013 Titušky (joskus myös yksikkömuodossa tituško, tituška) on yleisesti Ukrainan median ja yleisön käytössä oleva nimitys huligaanille, jonka uskotaan olevan venäläismielinen provokaattori. Tituškojen väitetään olevan taistelujoukoista koottuja siviiliasuisia laittomia ryhmiä, joiden tavoitteena on hajottaa rauhanomaisia mielenosoituksia väkivaltaisesti ja hyökätä toimittajia ja median edustajia vastaan. Tituškot sulautuvat ensiksi väkijoukkoon ja aloittavat sitten tappeluja.
Nimitystä alettiin käyttää marraskuussa 2013 Euromaidan-mielenosoitusten aikana Alueiden puolueen ja sen johtaman hallituksen palkkaamista siviiliasuisista väkivaltaisista provokaattoreista.
Nimen alkuperä
Nimitys sai alkunsa Vadym Tituškosta (, myös nimellä Vadik Rumyn ), joka on Bila Tserkvasta kotoisin oleva vapaaottelija. Tituško hyökkäsi 5 kanalin toimittajien kimppuun Kiovassa 18. toukokuuta 2013. Tituško oli yksi kolmesta miehestä, jotka tuomittiin ehdolliseen rangaistukseen hyökkäyksestä. Tituškon kerrotaan olevan tyytymätön nimeensä liitetystä assosiaatiosta.
Radio Libertyn verkkosivulla tituškot kuvaillaan "roteviksi urheiluvaatteisiin pukeutuneiksi miehiksi, jotka toimivat agent provocateureina. He iskevät protestoijia vastaan tai provosoivat yhteenottoja tahratakseen rauhanomaisia mielenosoituksia."
The Moscow Times
The Moscow Times on englanninkielinen, Moskovassa viitenä päivänä ilmestyvä sanomalehti. Lehteä kustansi vuoteen 2015 asti suomalaiseen Sanoma-konserniin kuuluva Independent Media. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1992 ja sen levikki 2011 oli 35 000. Lisäksi lehteä jaettiin ilmaskappaleina yli 500:ssa paikassa ympäri Moskovaa, kuten lentoyhtiöiden kautta, hotelleissa ja ravintoloissa. Lukijakunta oli 63-prosenttisesti venäläisiä. Moscow Times tekee yhteistyötä International Herald Tribunen kanssa, mahdollistaen vuodesta 2006 lehtien yhteistilauksen.
Lehden päätoimittaja 2012 oli Andrew McChesney.
Vendat
Vendat tai toiselta nimeltään vhavendat ovat etninen ryhmä Etelä-Afrikassa. He asuttavat alueita entisessä Transvaalin provinssissa lähellä Zimbabwen rajaa. Vendat jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, jotka nekin voidaan jakaa eri ryhmiksi. Vendan kieli ja kulttuurin yleispiirteet yhdistävät kuitenkin alaryhmiä ja erottavat ne alueen muista kansoista. Vendoja on arviolta noin 600 000
Historia
220px|thumb|vasen|Vendan bantustanin sijainti Etelä-Afrikan kartalla. thumb|vasen|Vendalaulu. Vendat muuttivat nykyisille alueilleen useissa aalloissa Itä-Afrikasta. Vhangonat olivat vendaryhmistä ensimmäisinä paikalla saapuen noin 1100-luvulla Limpopojoelle. Limpopojoen vendat ylittivät nykyisen Transvaalin puolelle todennäköisesti 1600-luvulla Thoho ya Ndoun johdolla. Vendojen käyttämät suuret ja voimakkaat jouset antoivat heille ehkä etulyöntiaseman alueen aikaisempiin asukkaisiin nähden, jonka avulla he saattoivat valloittaa alueen itselleen. Thoho ya Ndoun jo kuoltua vendat jakautuivat useisiin eri heimoihin ja jäivät näin alttiiksi uusille valloittajille. Swazit hyökkäsivät vuonna 1839, mutta turvapaikat vuoristossa estivät vendojen häviämisen kokonaan.
Buuritasavallat ja brittiläiset siirtokunnat yhdistyivät vuonna 1910 Etelä-Afrikan unioniksi, jota johti sen valkoinen vähemmistö. Rotuerottelupolitiikan seurauksena vendat rajoitettiin kolmelle pienehkölle alkuasukasalueelle. Apartheid otettiin käyttöön vuonna 1948 ja vendojen alueet muutettiin vuonna 1973 Vendan bantustaniksi, joka sai itsenäisyyden vuonna 1979. Näennäistä itsenäisyyttä ei tosin tunnustettu Etelä-Afrikan ulkopuolella. Valkoisten vallan päättyessä vuonna 1994 Vendan bantustan liitettiin jälleen Etelä-Afrikkaan.
Kulttuuri
220px|thumb|Vendatyttöjen pytontanssi. Suurin osa vendoista asuu suurehkoissa maanviljelijäkylissä. Alueen kelpoisuus maanviljelyyn on kuitenkin heikko ja siihen kelpaavasta maasta on vielä suurempi puute väestönkasvun takia. Ruokaa joudutaankin tuomaan muualta. Noin 10 % vendoista työskentelee kotialueidensa ulkopuolella tehtailla ja kaivoksilla. Vendat jakautuvat sukulinjoihin, joissa saman esi-isän jakavat linjat kuuluvat samaan klaaniin, eivätkä esimerkiksi avioidu saman klaanin sisällä. Vendojen alaryhmiä ovat vhalembat, vhangonat, vhasenzit ja vhatavhatsindit.
Suurin osa vendoista on kristittyjä. Joitakin perinteisen uskon tapoja harjoitetaan kuitenkin edelleen. Pubertiteetin saavutettuaan vendatytöt osallistuvat kuusipäiväiseen vhusha-initiaatioriittiin, jonka aikana opitaan muun muassa esi-aviollisen seksin pahuudesta. Myöhemmin he osallistuvat domba-nimiseen kouluun, jossa opitaan puolestaan esimerkiksi tulevalta vaimolta odotettuja taitoja. Koko prosessi voi kestää muutamasta kuukaudesta vuoteen. Sen erikoisuuksiin kuuluu muun muassa pytontanssi. Pojillakin on alun perin ollut vastaavia riittejä,mutta ne ovat nykyisin korvautuneet ympärileikkausseremonialla.
Klassinen vene
thumb|Suomalainen klassikko - [[A-vene Alien L-19 Viaporin Tuopissa vuonna 2000.]] Klassinen vene on huvivene, jonka valmistus on lopetettu ja joka kuvastaa valmistusaikakautensa tyypillistä rakennustapaa ja käyttöarvoa.
Klassikkorekisteri ja K-merkintä
Klassisille huvi- ja kilpaveneille tarkoitetun Klassikkorekisterin sekä kulttuurihistoriallisesti merkittäville veneille tarkoitetun K-merkinnän toi Suomeen Mahogany Yachting Society ry (MYS), joka aloitti hankkeen Ruotsin mallin mukaisesti vuonna 2012.
Vapaaehtoisen rekisteröinnin tarkoitus on herättää kiinnostusta klassisiin ja kulttuurihistoriallisesti merkittäviin huvi- ja kilpaveneisiin sekä kerätä ja säilöä niihin liittyvää tietoa, jolloin edellytykset veneiden säilymiselle paranevat.
Käytännön kartoituksesta ja rekisterin ylläpidosta vastaa MYS, joka tekee asiassa yhteistyötä Museoviraston ja Forum Marinumin sekä eri venealan asiantuntijoiden kanssa.
Klassikkorekisteri ja K-merkintä ovat vapaaehtoisia. K-merkintä voidaan myöntää vain veneelle, joka on jo aiemmin hyväksytty Klassikorekisteriin.
MYS:lle tehdyt anomukset käsittelee kerrallaan kahdeksi vuodeksi valittu 12-jäseninen K-raati, johon kuuluu asiantuntijoita Museovirastosta, Forum Marinumista, veneveistämöistä ja veneseuroista.
Klassikkorekisterin kriteerit:
Seuraavista vähintään yhden kriteerin tulee täyttyä:
Kriteerit K-merkityille veneille:
Seuraavien vaatimusten tulee kaikkien täyttyä:
Seuraavista vähintään yhden kriteerin tulee täyttyä:
Purjeveneiden riki:
Ruotsissa K-merkintäkäytäntö on ollut voimassa vuodesta 2001 ja K-merkintää hallinnoi Sjöhistoriska Museet http://www.sjohistoriska.se/sv/Kusten-runt/Fartyg--batar/K-markning-av-fritidsbatar. Ruotsissa oli vuoden 2015 lopussa 118 kappaletta K-merkittyä huvi- ja kilpavenettä.
Vuosina 1850–1920 rakennettu purjevenekanta
Helpoin purjeveneen klassikkomääritelmä perustuu klassisiin purjeveneluokkiin. Tämän mukaan klassikko on automaattisesti vene joka kuuluu ennen 1960-lukua maakohtaisten tai kansainvälisten purjevenejärjestöjen vahvistamiin kilpailu- tai matkapurjehdusluokkiin. Klassikkojen määrästä Suomessa, saati koko maailmassa, ei ole tarkkaa tietoa. Kirjailija ja purjehdushistorioitsija Pekka Bark on tilastoinut Suomen huvikäyttöön rakennetun huvivenekannan 1850-luvulta vuoteen 1920. Tuona aikana rakennettiin Suomessa melkein 3 000 purjevenettä, joista tähän päivään on säilynyt Suomessa vain 14 kappaletta eli n. puoli prosenttia. Vanhimmista suomalaisveneistä löytyy noin saman verran ulkomailla eli kaiken kaikkeaan Suomen purjehdushistorian seitsemänkymmenen ensimmäisen vuoden venekannasta purjehtii edelleen noin prosentti.
Klassiset veneet tänään
Viime vuosikymmeninä klassisia veneitä on ostettu Suomeen merkittävästi enemmän veneitä kuin Suomesta on viety. Suuremmat klassikkoveneet on ovat olleet tasaisessa kasvussa aina 1980-luvulta saakka. Suomessa purjehtii tänään arviolta noin 500 klassista purjevenettä joista vajaa puolet edelleen kuuluvat kahteen määrällisesti suurimpiin, mutta venekooltaan pienimpiin klassikkoluokkiin eli Hai- tai Kansanveneisiin. Dramaattisin kasvu muutos on tapahtunut suuremmissa klassikkoluokissa kuten 8mR ja 6mR sekä suuremmissa Saaristoristeilijä-luokissa. Suomen pursiseuroista suurin laivue klassikoita löytyy Helsingfors Segelsällskapetin satamassa. Pursiseuralla on yli 80 klassikkoa satamassaan. Myös klassikkotapahtuma Viaporin Tuoppia järjestävällä Suomenlinnan Pursiseuralla on merkittävä klassisten veneiden laivue. Mahogany Yachting Society on pääasiassa klassisiin moottoriveneisiin keskittyvä venekerho.
Veneiden hävikki
Jotkut pienet luokat, kuten sotien jälkeen suurilukuisin eli 6 metriä pitkät kolmioveneet, ovat miltei kadonneet kokonaan. Kolmioveneitä rakennettiin pääosin Pohjanmaalla rakennettu vuosina 1927-1948 yhteensä 70 kappaletta. Tänään kolmioveneitä on jäljellä 4-5 kappaletta. Sama kato on käynyt toisessa pienessä, eli Sulka-luokassa. C-veneitä, erikoisluokka A-veneen pienempi sisar oli vuonna 1961 rekisterissä 31 kappaletta. Vuonna 2013 rekisteristä ei löytynyt yhtään jäljellä olevaa venettä. Katkeamaton kilpapurjehduksen perinne on yksi tekijä joka on estänyt luokkien harvenemisen. Miltei kaikki suuremmat luokat kuten Hai, Kansanvene ja Metri-veneet ovat kilpailleet säännöllisesti läpi historiansa. Poikkeuksena oli 1960-luku jolloin esimerkiksi kutosilla oli kymmenen vuoden kilpailutauko.
Klassikon ja modernin raja
Klassikko voi olla sekä purjevene että moottorivene, joka on alun perin suunniteltu joko huvi- tai hyötykäyttöön. Klassinen veneily on 1980-luvulta lähtien kokenut vahvaa kansainvälisen suosion nousua, ja monessa maassa, kuten Suomessa, harrastetaan ja kilpaillaan klassisilla veneillä esimerkiksi purjeveneiden Saaristoristeilijä- ja metri-veneluokissa aktiivisemmin kuin niinä aikoina, jolloin veneet olivat nuoria. Klassikon määritelmä vaihtelee vene- ja luokkaliitoittain. Purjeveneissä raja kulkee usein 1960-luvun puolivälissä, jolloin siirtymä puurakenteisista lasikuiturakenteisiin tapahtui. Nykyään tunnettujen suunnittelijoiden kuten Sparkman & Stephensin varhaiset lasikuituiset konstruktiot lasketaan veneilypiireissä klassikoiksi. Myös Suomen kansainvälisesti tunnetuimman purjevenesuunnittelijan Hans Groopin menestynein konstruktio eli 1966 alun perin suunniteltu ja yli 5000 kappaleena maailmalla purjehtiva H-vene täyttänee monen mielestä klassikon tunnusmerkit.
Klassikoiden määrä Suomessa
SPV:n venerekisteri ja MYS:n ylläpitämä Klassikkorekisteri ovat ainoat lähteet, joiden perusteella voidaan arvoida vanhempien veneiden määrää Suomessa. SPV:n rekisteri on klassisten veneiden niin kuin muidenkin purjeveneiden osalta puutteellinen. Rekisteri kattaa ainoastaan SPV:n jäsenseurojen rekisteröidyt eli katsastetut veneet. Puuvene joka on maissa remontin vuoksi ei löydy rekisteristä koska kesän telakalla olevaa venettä ei katsasteta. Samoin rekisteristä puuttuvat kaikki ne klassikot, joiden omistajat eivät ole SPV:n kuuluvien pursiseurojen jäseniä. Lisäksi moni pelkässä kilpailukäytössä oleva vene ei vaadi katsastusta eikä välttämättä löydy rekisteristä. Suomen klassikkorekisterin perustaminen parantaa tilannetta lähivuosina.
Lisäksi rekisteröityjä, ennen 1968 rakennettuija erityyppisiä avomeri- ja matkaveneitä on Suomessa yhteensä 49 kaappaletta. Niihin kuuluvat sellaiset tunnetut klassikot kuten Sparkman & Stephensin suunnittelemat Kuohuneiti ja Lygaia sekä moni Jarl Lindblomin suunnittelema vene kuten Vanora ja Aura.