cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harri Hylje
Historia
Syksyllä 2014 Tallink Silja, mainostoimisto Hasan & Partners ja ulkomainosyhtiö JCDecaux toteuttivat hahmoon perustuvan vuorovaikutteisen mainoskampanjan Helsingin rautatieaseman edustan raitiotievaunupysäkillä. Kaupunkilaiset pääsivät leikkimään tai ottamaan selfien videoruudussa näkyvän etäohjatun Harri Hylkeen kanssa. Palkinnoksi laitteisto tulosti risteilylahjakortteja. .
Vuonna 2018 leikkivälinevalmistaja Lappset toimitti Silja Serenadelle ja Silja Symphonylle Harri Hylje -teemaiset leikkilaivat.
Hassan Nasrallah
Sayyed Hassan Nasrallah (, s. 1960, Burj Hammud, Beirut, Libanon) on libanonilaisen Hizbollah-järjestön johtaja.
Nasrallah opiskeli politiikkaa ja Koraania Irakin Najafissa. Vuonna 1978 hän palasi Irakista karkotettuna ja osallistui Libanonin politiikkaan Amalin joukoissa. Hän myös opiskeli ja opetti uskontoa koulussa. Kun Israel hyökkäsi Libanoniin 1982, Nasrallah tovereineen lähti Amalista. Perustettiin uusi järjestö, Hizbollah, ja Nasrallah keskittyi politiikkaan.
Nasrallah nousi Hizbollahin johtoon sen jälkeen kun edellinen johtaja, šeikki Abbas al-Musawi, oli vuonna 1992 murhattu. Nasrallahin johtamana Hizbollahista tuli varteenotettava vastus Libanonin eteläosia miehittäneille Israelin puolustusvoimille. Vastarinnan ansiosta 22 vuotta jatkunut miehitys päättyi vuonna 2000, ja siksi Nasrallahia arvostetaan suuresti kautta arabimaailman Etelä-Libanonin vapauttajana.
Nasrallahilla oli vuonna 2004 merkittävä asema Hizbollahin ja Israelin neuvotellessa laajasta vankienvaihdosta. Israel vapautti yli 400 palestiinalaista ja libanonilaista vankia, ja Hizbollah vapautti vankina pitämänsä israelilaisen liikemiehen ja palautti kolme israelilaissotilaan ruumista.
Israelin ilmavoimat tuhosi 14. heinäkuuta 2006 Nasrallahin päämajan laajemman konfliktin yhteydessä.
Hassan Nasrallahin johdolla Hizbollah on osallistunut isolla panoksella Syyrian sisällissotaan presidentti Bashar al-Assadin hallinnon puolella sunnilaisia kapinallisryhmiä vastaan. Hizbollahin panos on ollut hyvin merkittävä sodassa, jonka Nasrallah sanoi vuonna 2017 olevan päättymässä Hizbollahin ja Assadin voittoon.
Morris Lukowich
Morris Eugene Lukowich (s. 1. kesäkuuta 1956 Speers, Saskatchewan) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa Lukowich pelasi vuosina 1973–1976 kolmen kauden ajan Medicine Hat Tigersissä Western Canada Junior Hockey Leaguessa (WCJHL). Hänen paras kautensa WCJHL:ssä oli 1975–1976, jolla hän teki 72 runkosarjaottelussa 142 tehopistettä, 65 maalia ja 77 syöttöpistettä. Hän oli seuransa kolmanneksi paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä ja kauden jälkeen hänet valittiin liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Houston Aeros varasi hänet WHA:han vuorolla 22 vuoden 1976 varaustilaisuuden toisella kierroksella. Myös NHL-seura Pittsburgh Penguins varasi hänet, mutta hän päätti pelata WHA:ssa NHL:n sijaan.
Lukowichin WHA-ura kesti kolme kautta, vuodet 1976–1979. Hän pelasi Aerosissa kaksi kautta ollen jälkimmäisellä seuran tehokkain maalintekijä ja toiseksi paras pistemies André Lacroix'n jälkeen. Heinäkuussa 1978 Aeros myi Lukowichin pelaajaoikeudet Winnipeg Jetsille rahallista korvausta vastaan. Winnipegissä hän teki kaudella 1978–1979 80 runkosarjaottelussa 99 tehopistettä ja oli seuransa toiseksi paras pistemies Kent Nilssonin jälkeen ja koko liigan toiseksi tehokkain maalintekijä Réal Cloutierin jälkeen. Vuonna 1979 hän oli voittamassa Jetsissä WHA:n mestaruutta (Avco World Trophy) seuran lyötyä loppuotteluissa Edmonton Oilersin voitoin 4–2. Kauden jälkeen hänet nimettiin liigan toiseen tähdistökentälliseen. WHA:n tähdistöottelussa Lukowich pelasi kaksi kertaa, vuosina 1978 ja 1979.
Theodor Körner (liittopresidentti)
Theodor Körner (23. huhtikuuta 1873 Újszőny, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1957 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen poliitikko. Körner toimi Itävallan presidenttinä vuosina 1951–1957.
Morris Lukowich
Ura
WHA:n lopetettua toimintansa vuonna 1979 Lukowich jatkoi pelaamista Winnipeg Jetsissä, joka siirtyi NHL:ään kolmen muun WHA-seuran kanssa. Lukowich pelasi NHL:ää Jetsissä viiden ja puolen vuoden ajan ollen seuran paras pistemies kerran,, ja toiseksi paras pistemies kaksi kertaa, kaudella Dave Christianin ja  Dale Hawerchukin jälkeen. Seuran tehokkain maalintekijä hän oli kahdesti, 1979–1980 (35 maalia) ja 1980–1981 (33 maalia). NHL:n tähdistöottelussa Lukowich pelasi kahdesti, vuosina 1980 ja 1981, ja vuosina 1980–1981 hän toimi seuransa kapteenina Lars-Erik Sjöbergin jälkeen.
Helmikuussa 1985 Jets kauppasi Lukowichin Boston Bruinsiin vaihdossa Jim Nilliin. Hän pelasi Bruinsissa kauden lopun ja muutaman ottelun syksyllä 1985 ennen kuin Los Angeles Kings poimi hänet marraskuussa 1985 riveihinsä waiver-listalta. Kingsissä Lukowich pelasi kaksi kautta, muttei onnistunut saamaan seurassa suurta roolia. Hänen NHL-uransa päättyi vuonna 1987, jolloin hän ei onnistunut enää saamaan vapaana agenttina sopimusta minkään NHL-seuran kanssa. Ennen uransa päätöstä hän pelasi vielä kauden 1987–1988 HC Meranissa Italian pääsarjassa ja kauden 1989–1990 SC Rapperswil-Jonassa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Lukowich lopetti pelaajauransa vuonna 1990.
Theodor Körner (liittopresidentti)
Elämä
Hän oli syntynyt Itävalta-Unkarin armeijan upseerin poikana Ujszonyssa, pienessä Komaromin kylässä nyk. Unkarissa. Körner opiskeli sotilasakatemiassa Hranicessa ja valmistui luutnantiksi 1894.
Morris Lukowich
Ura
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa Lukowich edusti maataan kerran, vuonna 1981, jolloin Kanada sijoittui kisoissa neljänneksi.
Theodor Körner (liittopresidentti)
Elämä
Hän palveli upseerina Agramissa (nykyinen Zagreb, Kroatia) ja oli ylennetty majuriksi 1904, jolloin hänestä tuli Itävallan armeijan päällystöä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli komentajana Italian rintamalla. Hän erosi sotilasuralta kenraalina 1924.
Morris Lukowich
Perhe
Morris Lukowich on curling-pelaaja Ed Lukowichin veli ja jääkiekkoilija Bernie Lukowichin serkku. Bernie Lukowich on jääkiekkoilija Brad Lukowichin isä.
Theodor Körner (liittopresidentti)
Elämä
Körner oli kiinnostunut politiikasta ja hän liittyi sosiaalidemokraatteihin 1924. Hän palveli Itävallan liittopäivien puheenjohtajana 1933–1934. Kansalaissota Itävallassa ja itävaltalais-fasistien nousu Engelbert Dollfussin johdolla lopetti Körnerin uran poliitikkona. Hän oli vangittuna kuten muutkin opposition jäsenet. Toisen kerran hänet vangitsivat natsit toisen maailmansodan aikana.
Toisen maailmansodan jälkeen huhtikuussa 1945, Körneristä tuli Wienin pormestari. Körner oli vastuussa pommituksissa sodan aikana pahasti vaurioituneen Wienin jälleenrakentamisesta ja suunnittelusta. Karl Rennerin kuoleman jälkeen puolue nimitti Körnerin presidenttiehdokkaaksi, ja Körner voitti vaalit saatuaan 51 prosenttia äänistä. Körneristä tuli ensimmäinen suoraan kansanvaalilla valittu Itävallan presidentti 1951. Hän kuoli virassa toimiessaan 1957.
Körnerillä oli tietämystä asevoimista, ja hän kirjoitti teoksia sotilasteorioista. hänen mukaansa on nimetty Wienissä katu ja tieteen ja taiteen palkinto Theodor-Körner-Preis.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
pienoiskuva| Kaupunkirakenteen hajautuminen Melbournessa Kaupunkirakenteen hajoaminen on kaupungin suunnittelematonta ja laajamittaista leviämistä maaseudulle. Termiä hajaantuminen käytetään yleensä kuvaamaan fyysisesti laajenevia kaupunkialueita. Euroopan ympäristökeskus (EEA) määrittelee kaupunkien hajaantumisen suurten, harvaan asuttujen kaupunkialueiden laajentumiseksi pääasiassa ympäröivän maatalousmaan kustannuksella. Kaupunkien hajaantuminen viittaa vähäiseen suunnitteluun, ja sitä ohjaavat ensisijaisesti markkinavoimat. Kaupunkien hajaantuessa maaseutualueet ovat siirtyneet kaupunkimaiseen maankäyttötapoihin ja -suunnitteluun. Tällainen kaupunkikehitys on hajanaista ja jättää maatalouden erillisalueita asuttujen alueiden väliin. Yksittäiset kaupunkialueen ominaisuudet omaavat uudisrakenteet eivät vielä muodosta kaupunkialuetta.
Kaupunkien hajaantumisen astetta voidaan mitata väestötiheydellä, hajautumisella, epäjatkuvuudella (tai harppauksellisella kehityksellä) tai käyttötarkoitusten erottelulla.
Kaupunkien hajaantuminen ei ole selkeästi määritelty. Termiä käytetään pääasiassa kielteisessä kontekstissa, koska kaupunkien hajaantuminen liittyy terveyttä tai ympäristöä vahingoittaviin tekijöihin, kuten ylipainoon, ilmansaasteisiin ja teiden ruuhkautumiseen. Toisaalta kannattajat uskovat, että kaupunkien hajaantuminen kuvaa paikallisen talouden voimakasta kasvua ja heijastelee sen sijaan kuluttajien mieltymyksiä ja laillista mahdollisuutta valita sopiva asuinpaikka.
Ominaispiirteet
Pienelle paikkakunnalle on ominaista alhainen väestötiheys. Rakennukset ovat pääosin yksi- tai kaksikerroksisia omakotitaloja. Alueella on leveitä katuja, tilavia sisäpihoja ja maisemoituja puutarhoja. Jokaisella yksityisellä tontilla on vähintään yksi autopaikka tai autotalli. Kaupunkiasutuksille on ominaista yksipuolinen maankäyttö, riippuvuus autoista ja työperäinen muuttoliike.
Yhden tarkoituksen maankäyttö
Yksipuolisessa maankäytössä eri käyttötarkoituksen mukaiset maat erotetaan toisistaan, eli on muodostettu vyöhykkeitä. Kaupat keskittyvät yhdelle alueelle, asuinrakennukset toiselle ja teollisuus kolmannelle alueelle. Näin ollen suuret maa-alueet on suunnattu yksittäiseen käyttöön ja erotettu toisista avoimella tilalla, infrastruktuurilla tai muilla esteillä, jotka puolestaan pidentävät kodin, työpaikan, koulun ja kauppakeskuksen välisiä etäisyyksiä ja vaativat henkilökohtaisen ajoneuvon käyttöä. Useimmiten etäisyyksiä ei voida kulkea pyörällä tai joukkoliikenteellä, koska bussiyhteydet ja kevyen liikenteen tieverkosto ovat kehittymättömiä ja etäisyydet ovat liian pitkiä kävellen. pienoiskuva|225x225px|Esikaupunki [[San José (Kalifornia)|San Joséssa, Kaliforniassa.]] Eräs kaupunkien hajaantumisen tunnusomaisista piirteistä on alhainen väestötiheys perinteisiin kaupunkiympäristöihin verrattuna. Suhteellisen suurilla tonteilla vallitsevat omakotitalot. Esikaupunkien väestötiheys voi joskus olla yli 10 kertaa pienempi kuin kaupunkien ydinkeskustassa, kun taas työpaikkatiheys voi olla yli 100 kertaa pienempi kuin kaupunkien ydinkeskustassa. Tämä johtuu siitä, että taajama-alueen maankäyttö on yksipuolista, ja pysäköintipaikat ovat paljon aiempaa suurempia.
Asukastiheys on alhainen myös ns. harppauskehityksen vuoksi, koska kehittäjät haluavat rakentaa halvemmille tontille, joka on kaukana kaupungista ja sulkea pois kalliimmat tontit kaupungin rajalla. Tällaisia kaupunkialueita erottaa muusta rakennusalueesta viljelysmaa, koska rakennuttaja ei ole ostanut maata väliltä korkeiden kustannusten vuoksi. Tämäntyyppinen toiminta vähentää väestötiheyttä entisestään. Lisäksi rakennuttaja on velvollinen antamaan tietyn prosenttiosuuden rakennusalueesta kunnalliseen tai julkiseen käyttöön.
Nopea kehitys on tapahtunut siitä syystä, että kunta ei velvoita kaupungin laitamilla olevia yksityiskiinteistöjä myymään asteittain rakentajille. Aiemmin kun paikallishallinnot rakensivat infrastruktuuria tiettyyn paikkaan, kaupunki laajeni tasaisesti ja yhtenäisti. Lisäksi se antoi kunnalle oikeuden ostaa yksityisomaisuutta, mikä lisäsi kaupunkien asteittaista kasvua ja vähensi hajanaista ja hajallaan olevaa suunnittelua. Yksityisen sektorin kehittäjillä ei kuitenkaan ole tällaista valtaa, ja siksi kehitettäviksi valitaan maa-alueita, jotka ovat myynnissä juuri silloin, kun he haluavat aloittaa kehittämisen ja jotka ovat mahdollisimman edullisia, jotta hyöty on suurin.
Kumman kaa
Kumman kaa on vuosina 2003–2005 Nelosella lähetetty suomalainen televisiosarja. Sen ovat käsikirjoittaneet Minna Koskela ja Heli Sutela, jotka myös näyttelevät pääroolit. Ensimmäisen tuotantokauden ohjasi Johanna Vuoksenmaa ja toisen tuotantokauden Lauri Nurkse. Musiikin on säveltänyt Aavikko-yhtye.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Riippuvuus autoliikenteestä
pienoiskuva|209x209px| Moottoritien ruuhka Yhdysvalloissa Kalifornian itärannikolla Kaupunkialueen alhainen asukastiheys ja yksipuolinen maankäyttö merkitsevät sitä, että monet päivittäiset toimet, kuten kaupoissa käynti ja vapaa-ajan aktiviteetit sekä työmatkat, kotiin ja kouluun, vaativat päivittäistä autoliikennettä. Tällainen riippuvuus johtuu asuinpaikan erottamisesta kaupungista ja eri käyttötarkoitusten maa-alueiden erottamisesta toisistaan, eli se perustuu yhden käyttötarkoituksen maankäyttöön (asuinalueet ovat vain asuinalueita, kauppakeskuksia tai teollisuuslaitoksia ei ole). Kävely ja muut liikennemuodot kuin henkilöauto eivät ole mahdollisia, koska usein ei ole helppoja kulkureittejä eikä luotettavia julkisen liikenteen yhteyksiä.
Joukkoliikennelinjojen ylläpito on erittäin kallista, minkä vuoksi linjoja on myös vähän ja joukkoliikenteen liikennetiheys on alhainen. Lisäksi kaupunkiseudun alueet on rakennettu siten, että autoliikennettä suositaan muiden liikennemuotojen kustannuksella. Vaikka kaupat ja virkistysmahdollisuudet ovat asunnon lähellä, autoliikenne on kuitenkin välttämätöntä, sillä alueet erotetaan toisistaan puutarhoilla, muureilla ja kuivatusojilla, joten tiesuunnittelussa ei ole mahdollista käyttää suorimpia ratkaisuja. Edellä mainituista syistä johtuen henkilöauto on käytännössä ainoa kulkuväline näillä alueilla.
Kumman kaa
Sarjaa on uusittu televisiossa useita kertoja ja se on nähtävissä myös Ruutu-suoratoistopalvelussa. Sarja on julkaistu kahdella tupla-DVD:llä.
Minna Koskela ja Heli Sutela kirjoittivat sarjasta myös oheismateriaaliksi kirjan Kumman kaa: Perusasiat haltuun (Nemo, 2005).
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Riippuvuus autoliikenteestä
Kaupunkialueen rakenne ei ole pelkästään suotuisa autoliikenteelle, vaan myös tieinfrastruktuuri sanelee kaupunkialueen tilajärjestelyn. Esimerkiksi Yhdysvalloissa samankeskisissä ympyröissä laajeneva kaupunkimalli on korvattu mallilla, jossa kaupungit laajenevat keskustasta säteileviä moottoriteitä pitkin.
Kumman kaa
Sutela ja Koskela aloittivat sarjaan pohjautuvan lavakiertueen Kummanki kaa ja mukana myös Vesa 15. maaliskuuta 2010. Lavashow’ssa olivat mukana Koskelan ja Sutelan lisäksi Ilkka Merivaara. Esityksen tarina jatkoi siitä, mihin toinen tuotantokausi loppui.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Työperäinen muuttoliike
Työperäisen muuttoliikkeen seurauksena suurin osa työpaikoista sijaitsee kaukana kaupungin keskustasta ja bisnesalueelta ja siirtyy yhä enemmän sen reuna -alueille eli syrjäisille alueille. Monet yritykset haluavat sijoittautua harvaan asutuille alueille, koska ne ovat halvempia ja sinne on helppo laajentaa. Tällainen maankäyttö johtuu sijoittumisen vapaudesta ja pienemmistä investoinneista.
Kumman kaa
Sarja sai vuoden 2004 parhaan draamaohjelman Telvis-palkinnon.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Työperäinen muuttoliike
Työperäiselle muuttoliikkeelle on ominaista myös tilanne, jossa köyhempien kaupunkien etnisten vähemmistöjen kansalaisilta puuttuu helposti saavutettavissa olevia yksinkertaisia työpaikkoja kaupungin sisällä kaupunkien hajaantumisen vuoksi, koska nämä työpaikat ovat siirtyneet laitamille, missä tontit ovat halvempia ja laajentumismahdollisuudet suuremmat. Siksi kaupunkilaiset, toisin kuin esikaupunkien asukkaat, alkavat matkustaa kaupungista laitamille.
Kumman kaa
Juoni
Sarja kertoo ruotsinopettaja Annen ja kouluterveydenhoitaja Ellun elämästä. He asuvat Helsingissä ja työskentelevät samassa koulussa. He viettävät välitunnit ja pääosan tunneistakin Ellun työhuoneessa. Suurimman osan ajasta he kuluttavat vapaa-ajan aktiviteettien suunnitteluun ja setvimiseen. Töissä harmia aiheuttaa usein koulupsykologi Tarja, jonka kanssa Anne ja Ellu eivät tule toimeen. Anne ja Ellu ovat muun muassa ehdottaneet koulun työilmapiirin parantamiseksi perjantaipullon arvontaa, mutta muut opettajat ja rehtori Aki tyrmäsivät idean.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Historia
Kaupunkien hajaantuminen ei ole uusi ilmiö, vaan se tunnettiin jo muinaisesta Roomasta. Maa-alue kaupunginmuurien sisällä oli rajallista ja maa oli kallista, joten köyhimmillä ihmisillä oli kaksi vaihtoehtoa: joko asua ahtaissa olosuhteissa kaupunginmuurien sisällä tai asua kaupungin muurien ulkopuolella. Kaupungin muurien ulkopuolella olevia alueita kutsuttiin esikaupungiksi, mikä tarkoittaa kirjaimellisesti muurien ulkopuolella.
Kumman kaa
Juoni
Monimutkaisemmissa kysymyksissä naiset kääntyvät Annen veljen, Vesan puoleen. Vesa on ammatiltaan toimittaja. Suuren osan viikonlopuistaan ja useimmat arki-iltansakin he viettävät baarissa, jossa myös Vesa useasti on. Anne ja Vesa ovat kotoisin Sipoosta. Sarjan viimeisessä jaksossa Vallan ytimessä Anne valitaan Ruoholahden yläasteen uudeksi rehtoriksi, jonne myös Ellu saa siirron terveydenhoitajaksi.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Historia
Lähihistorian parhaita esimerkkejä kaupunkien hajaantumisesta ovat Lontoo ja Manchester. Teollisen vallankumouksen alkuaikoina Lontoo oli länsimaailman suurin ja taloudellisesti kehittynein kaupunki. 1600- ja 1700-luvuilla Lontooseen suuntautui suuri siirtolaisuus maataloustekniikan kehityksen ja uusien talouden alojen syntymisen vuoksi. Yhä lisääntyvä väestö kuitenkin loi jatkuvasti kasvavan halun muuttaa pois kaupungista tai hankkia maaseudulta mökki, johon vain rikkailla oli varaa.
Kumman kaa
Näyttelijät
Listassa on vain osa sarjan henkilöistä.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Historia
Nykyään hajautuminen yhdistetään lähinnä Yhdysvaltoihin, jossa se sai vauhtia toisen maailmansodan jälkeen, kun esikaupunkeja alkoi syntyä raitiovaunulinjojen varrelle. Luonteeltaan nämä olivat vielä suhteellisen lähellä kaupungin keskustaa. Kuitenkin 1920-luvulla auton käytön halpenemisen ansiosta alkoi muodostua laajoja autokeskeisiä esikaupunkialueita, joiden perustaminen loppui suureen talouskriisiin (1929). Esikaupunkien rakentaminen jatkui kuitenkin vielä nopeampana toisen maailmansodan jälkeen ja liittyi valtatieverkoston rakentamiseen. Vaikka Yhdysvaltojen kaupunkiväestö kaksinkertaistui vuoteen 1990 mennessä, kaupunkialueiden pinta-ala kasvoi yli viisinkertaiseksi, mikä on jälleen osoitus kaupunkialueiden alhaisesta väestötiheydestä.
Syyt
Kaupunkien hajaantumisen syynä pidetään erilaisten sosiologisten ja taloudellisten voimien vuorovaikutusta. Maan arvo on kuitenkin yksi tärkeimmistä tekijöistä - kaupunkien hajaantuminen tapahtuu yleensä kaupunkien laitamilla, joissa maan hinta on halvempi kuin kaupungin keskustassa. Taloustieteilijät nostavat esiin kolme päätekijää, jotka maan arvoon liittyen ovat kaupunkien hajaantumisen syitä. Ensimmäinen on väestönkasvu, joka aiheuttaa kaupunkien laajentumisen. Toinen on taloudellisen vaurauden kasvu, jonka ansiosta ihmiset voivat ostaa lisää asuntoja. Nämä asukkaat muuttavat kuitenkin kaupunkien laitamille, missä maan hinta on halvempi ja samalla rahalla saa isomman asuintilan. Kolmanneksi infrastruktuurin parantaminen, kuten uusien moottoriteiden rakentaminen, mahdollistaa ihmisten asumisen kauempana. Myös sosiologiset tekijät ovat tärkeitä. Euroopassa väestönkasvu on käytännössä pysähtynyt, mutta kaupunkien hajaantuminen jatkuu. Kaupungin laitamille muuttavat useimmiten lapsiperheet, kun taas iäkkäät tai naimattomat ihmiset eivät yleensä muuta. Yhä useammat eurooppalaiset pitävät kaupungin laidalla sijaitsevaa omakoti- tai rivitaloa elämänsä suurimpana ja parhaana investointina, ja syrjäseuduilla sijaitsevien kiinteistöjen arvon odotetaan kasvavan tulevaisuudessa enemmän kuin kaupungin keskustassa sijaitsevien kiinteistöjen. Kaupunkien hajaantumiseen vaikuttavat myös kaupunkien ongelmat, kuten rikollisuus, melu ja ilmansaasteet. Tiheästi asuttuja kaupunkialueita ei pidetä houkuttelevina viheralueiden vähäisyyden ja huonon suunnittelun vuoksi, ja kaupungissa asuminen liittyy myös erityisesti maahanmuuttajien työttömyyteen, huumeiden käyttöön ja kotoutumisongelmiin.
Ympäristö
Syynä resurssien käytön lisääntymiseen ovat kaupunkiseudulla asumiseen liittyvät elämäntapamuutokset. Useimmat rakennukset ovat omakotitaloja, jotka ovat yleensä tehottomampia ja vaativat enemmän resursseja henkeä kohti kuin kerrostalot. Sekä veden- että energiankulutus henkeä kohden on omakotitaloalueilla korkeampi kuin tiheämmin asutuilla alueilla. Kasvava liikenteen tarve ja erityisesti autoliikenteen suuri osuus on seurausta myös lisääntyneistä CO 2 -päästöistä, joka on yksi tärkeimmistä kasvihuonekaasuista.
Aikaisemmin kaupunkien laajenemiseen käytettiin muuta kuin maatalousmaata, kuten pensaikkoa ja peltomaata, jossa on sänkeä ja hedelmättömiä maita, mutta nyt käytetään yhä enemmän hedelmällisiä peltoja, hedelmätarhoja ja metsiä, mikä myös uhkaa ekosysteemien tasapainoa ja lisää maataloustuotteiden tuontitarvetta.
Sosiologiset ja taloudelliset seuraukset
Hajaantuminen lisää eriytymistä eri yhteiskuntaluokkien välillä, koska hajautumassa asuminen on huomattavasti kalliimpaa kuin kaupungissa. Yhdysvalloissa kaupunkien hajaantuminen on myös luonut paljon rotuerottelua monissa kaupungeissa, kuten Detroitissa. Termi valkoinen pako (white flight) kuvaa sitä, kuinka pääasiassa 1960-luvun Yhdysvaltojen rotujännitteiden jälkeen suuri määrä valkoisia alkoi muuttaa lähiöihin, kun taas afroamerikkalaiset ja muut vähemmistöt jäivät kantakaupunkiin. Koska vähemmistöt olivat usein huonommassa taloudellisessa asemassa, ei vain rodullinen vaan myös taloudellinen erottelu lisääntyi, mikä lisäsi entisestään eroa eri yhteiskuntaluokkien välillä. Yhdysvalloissa auton omistamisesta on korkean kaupungistumisen vuoksi tullut erittäin tärkeä tekijä työnhaussa ja työpaikan säilyttämisessä muiden liikennemuotojen huonon laadun vuoksi. Tämä luo kuitenkin esteitä työmarkkinoille pienituloisille, joilla ei ole varaa omaan autoon.
Pintamo
Pintamolle ominaista ovat hiekkainen, kumpuileva ja kuiva kangasmaasto, jota läikittävät lukuisat kirkasvetiset lammet ja järvet. Kylän etelälaitaa halkoo Iijoki, jonka törmällä sijaitsee myös Pintamon osakylä Yli-Kurki.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Sosiologiset ja taloudelliset seuraukset
Lisäksi kaupunkirakenteen hajautuminen vähentää keskustan ruuhkia, kun monet yritykset siirtyvät kaupungin laitamille maan halpuuden ja laajenemismahdollisuuksien vuoksi. Tämä puolestaan uhkaa kaupungin keskustan hallitsevaa asemaa. Lisäksi harvaan asutut taajamat ovat suurempia kuin kompaktit kaupungit, joten niiden infrastruktuuri- ja muut ylläpitokustannukset ovat korkeammat.
Pintamo
Kylässä sijaitsee Pudasjärven seurakunnan ylläpitämä Kangasjärven eräleirikeskus. Leirikeskuksen vierestä kulkee UKK-reitti, josta yhteys muun muassa Syötteen kansallispuistoon.
Kaupunkirakenteen hajautuminen
Ihmisten terveys
Koska kaupungistuneilla alueilla kävelyä tai pyöräilyä on huomattavasti vähemmän kuin kaupunkiympäristössä, on tälläkin vaikutusta ihmisten terveyteen. Yhdysvalloissa tehdyt tutkimukset ovat osoittaneet, että liikalihavuuden ja asuintiheyden välillä on negatiivinen korrelaatio, eli liikalihavien osuus on korkeampi harvaan asutuilla alueilla, kuten kaupungistuneilla alueilla. Myös ajoneuvojen ja jalankulkijoiden onnettomuuksien osuus on suurempi kaupungistuneilla alueilla kuin keskustassa. Syynä tähän on sekä autoliikenteen suurempi osuus että puutteellinen katu- ja tieverkosto, jolta usein puuttuu jalkakäytävät tai turvalliset ylitykset. Kaupunkien hajaantumisen vaikutukset mielenterveyteen ovat vaikeammin pienoiskuva| Kaupunkia ympäröivät vihreät vyöhykkeet Isossa-Britanniassa määriteltävissä. Toisaalta vehreyden lisääntyminen ja pakopaikka hermostuneesta ja meluisasta kaupunkiympäristöstä rauhoittaa. Toisaalta kaupunkialueella asuminen vaatii pitkän työmatkan autolla, mikä voi aiheuttaa stressiä, selkäkipuja, sydän- ja verisuonisairauksia.
Kaupunkien älykäs kasvu
Vaihtoehdoksi tai ratkaisuksi kaupunkien hajautumiselle on ehdotettu "älykästä kasvua", jolle on ominaista tiheämmät asuinalueet, jotka kannustavat kävelyyn, pyöräilyyn, viheralueiden säilyttämiseen ja sekakäyttöiseen maankäyttöön ja joissa vältetään sekakäyttöisten alueiden ja omakotitaloalueiden erottelu. Siihen liittyisi myös laadukkaampi ja laajemmin saatavilla oleva julkinen liikenne ja tienrakennuksen rajoittaminen. Kaupunkien älykkäällä kasvulla pyritään luomaan alueelle vahva tunne yhtenäisyydestä ja paikasta, jakamaan uuden kehityksen kustannukset ja hyödyt tasapuolisesti kaupungissa ja sen ympäristössä, säilyttämään ja parantamaan luonnon- ja kulttuurivaroja sekä edistämään kansanterveyttä.
Yhdysvalloissa ensimmäinen esimerkki älykkäästä kasvusta oli Oregonin Portland 1970-luvulla, jossa kaupungin laajentuminen rajoittui vain kaupungin sydäntä ympäröivälle alueelle. Lontoon ympärille alettiin perustaa niin kutsuttuja viheralueita jo vuonna 1955 hajautumisen rajoittamiseksi ja kaupunkia ympäröivien viheralueiden säilyttämiseksi.
Kaupungistuminen Virossa
Virossa autenttisin esimerkki kaupunkien hajautumisesta on Tallinna lähiöineen. Tallinnan lisäksi hajaantuminen vaikuttaa myös muihin suurempiin kaupunkeihin, kuten Tarttoon, Pärnuun ja Kuressaareen. Laajempi hajaantuminen alkoi jo kahden maailmansodan välillä, kun Nõmme kehittyi ja Tallinna menetti noin viidenneksen väestöstään. Neuvostoaikana hajaantuminen suurelta osin pysähtyi, sillä vaikka muuttaisi pois kaupungista, meni töihin maatalouteen ja siten suora yhteys kaupunkiin katosi. Itsenäisyyden palauttamisen jälkeisinä vuosina kaupunkien hajaantuminen on jatkunut, mutta työpaikkoja kaupungissa on jäljellä: tämä johtaa laajaan työmatkaliikenteeseen.
Vuosina 1991-1996 Tallinnan laitamille rakennettiin 171 uutta asuntoa, joissa oli 3421 asuntoa, joista 89 prosenttia oli omakotitaloja. Tutkituissa uusissa siirtokunnissa asuu yhteensä yli 17 500 ihmistä.
Saarioisjärvi
Saarioisjärvi on Pirkanmaalla Valkeakosken eteläpuolella Tarttilassa  sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Oikolanjoen valuma-alueeseen. Saarioisjärvi on osa Oikolanjoen alaosan aluetta.
Maantietoa
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen pinta-ala on 53 hehtaaria. Järven vedenpinta on 79,4 metriä meren pinnan yläpuolella ja järven tiheän vesikasvillisuuden vuoksi avovettä esiintyy vain järven keskiosissa. Järvi on Karvastenlahden kautta yhteydessä Vanajaveden Rautunselkään. Yhteyttä voidaan kutsua joeksikin, mutta Saarioisjärven ja Vanajaveden vedenpinnat ovat samalla tasolla, jolloin yhteys olisikin salmi. Koska uomaa on rehevän kasvillisuuden vuoksi välillä perattu, kuvaa käsite joki hyvin järvien välistä yhteyttä. Järven suurin laskujoki on Oikolanjoki, joka tuo suuren osan Oikolanjoen valuma-alueen vesistä Saarioisjärven läpi. Sekä jokeen että järveen johdetaan yhdeksän muun suoalueen reuna- ja pelto-ojien kuivatusvesiä. Pajasillanojan vedet ovat peräisin kilometrien päästä ojitetulta Pyhäsuolta asti. Karvasten lahteen virtaa alle 20 metriä leveä ja alle 200-metrinen ”laskujoki”.
Saarioisjärven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa Saarioispuolen suota. Itäpuolella on Vasikkahaanrahka ja lounais- ja eteläpuolella on Santinsuo. Rantaan rajautuu peltomaata kaakkoispäässä ja järven pohjoisosissa. Kaakkoispäässä rantaan työntyy Lapinnokka, joka on lyhyen harjujakson pää. Rantaan johtaa tiet Lapinnokan lintutornille ja luoteisrannalla sijaitsevassa Päivölän Kansanopistolla. Valtatie 3 ohittaa järven 800 metriä etelässä.
Luonnonsuojelualue
Saarioisjärvi on valtakunnallisesti arvostettu lintujärvi, joka on sisällytetty Natura 2000-ohjelmaan Vanajaveden lintualuesiin.
Historiaa
Vuoden 1956 peruskartassa järven ympärillä viljeltiin lähes samoja palstoja kuin tänäänkin. Päivölän kansanopiston alueella toimi aikaisemmin Maamieskoulu. Vuonna 1976 Vanajaveden ylitti seututie 130 ja vuoden 1986 kartassa ei vielä näkynyt valtatietä 3.
Marcello Fiasconaro
Marcello Fiasconaro (s. 19. heinäkuuta 1949 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on italialainen keskimatkan juoksija. Fiasconaro juoksi 800 metrin maailmanennätyksen 1.43,7 Milanossa 27. kesäkuuta 1973. Hän saavutti hopeamitalin 400 metrillä ja pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa Euroopan-mestaruuskisoissa Helsingissä vuonna 1971.
Marcellon isä Gregorio oli toisessa maailmansodassa italialainen lentäjä, joka ammuttiin alas Itä-Afrikassa, josta hän joutui sotavankeuteen Etelä-Afrikkaan. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Etelä-Afrikkaan, avioitui paikallisen eteläafrikkalaisen kanssa. Asuinpaikkana heillä oli Kapkaupunki. Siellä heille syntyi Marcello-poika. Isä-Gregoriosta tuli sittemmin musiikin professori Kapkaupungin yliopistoon.
Marcello Fiasconaron ensimmäinen urheiluharrastus oli rugby, jossa hän saavuttikin paikallista menestystä. Hän oli vahva ja nopea rugbyn pelaaja. Valmentaja havaitsi hänen juoksijanlahjansa Marcellon ollessa 20-vuotias. Hän voitti Etelä-Afrikan sen hetkisiä huippunimiä kuten Danie Malanin 400 metrillä. Vuonna 1970 Marcello juoksi Potchefstroomissa, jossa paikalla oli italialainen naiskiekonheittäjä Carmelo Rado. Rado kuuli Marcellon italialaistaustasta, ja hän ilmoitti asiasta italialaisille urheilujohtajille. Tilanne oli otollinen, koska Etelä-Afrikan urheilijoilla ei ollut vallitsevan apartheid-politiikan vuoksi mahdollisuutta osallistua kansainvälisiin suurkilpailuihin, kuten olympialaisiin.
Italialaiset kutsuivat hänet Italiaan, jossa hän voitti Italian 400 metrin mestaruuden ajalla 45,7, joka oli samalla uusi Italian ennätys. Isänsä italialaistaustan perusteella hän sai nopeasti Italian kansalaisuuden ja oli valmis osallistumaan samana vuonna EM-kisoihin Helsingissä. Hän saavutti hopeaa 400 metrillä ajalla 45,49, joka säilyi Italian ennätyksenä kymmenen vuoden ajan vuoteen 1981. Viestissä hän juoksi ankkurina Italian pronssille. Seuraavana talvena hän juoksi sisähallissa uuden 400 metrin ME:n ajalla 46,1.
Varsin pian Marcello Fiasconaro huomasi lahjansa viittaavan enemmän kahden kierroksen eli 800 metrin juoksuun. Niinpä hän siirsikin ME:n nimiinsä Milanon kuuluisalla Arena-stadionilla. Tuloksena oli aika 1.43,7, joka siirsi historiaan Peter Snellin helmikuussa 1962 tekemän ja olympiavoittajien Ralph Doubellin lokakuussa 1968 Meksikon olympialaissa ja Dave Wottlen kesällä 1972 sivuaman ME:n 1.44,3 kuudella kymmenyksellä. Fiasconaro oli osoittanut valmiutensa juoksemalla kotona Etelä-Afrikassa saman päivän aikana 400 metriä 46,1 ja 800 metriä 1.44,7. Hänellä oli Etelä-Afrikassa myös kovia vastuksia, kuten 1 000 metrin ME:n nimiinsä ottanut Daniel Malan ja Dick Broberg.
Fiasconaron uralle jalkavaivat tuottivat ongelmia. Niinpä hän ei voinut osallistua vuoden 1976 Montrealin olympialaisiin.
Hän palasi urheilu-uransa jälkeen Etelä-Afrikkaan, jossa hän elää Johannesburgin alueella. Siellä hän toimii Italian konsulina.
Haaremi
thumb|300px|Haaremin sisätiloja, eunukki ja haareminaisia. [[Jean-Léon Gérômen orientalistinen öljyvärityö Haaremin allas, n. 1876.]] Haaremi on perinteisen arabialaisen huoneiston osa, johon perheeseen kuulumattomilta miehiltä oli pääsy kielletty. Nykyisin sanalla tarkoitetaan usein moniavioisen perheen vaimoja.
Haaremi ei välttämättä ole osa palatsia eikä haaremiin kuulu vain naisia, joiden kanssa perheen miehellä on sukupuolisuhde. Esimerkiksi osmanien sulttaanin haaremi koostui hänen vaimoistaan ja rakastajattaristaan sekä äidistään, tyttäristään ja muista naispuolisista sukulaisistaan.
Etymologia
Sanan haaremi kantasana on arabian haram, joka merkitsee laitonta, suojattua tai kiellettyä. Sanalla viitataan siihen kodin suojattuun ja eristettyyn osaan, joka oli varattu naisille, lapsille ja palvelijoille. Sana voi viitata myös itse naisiin, tai se voi tarkoittaa ”Onnellisuuden taloa”; onnellisen asemassa on tällöin talon isäntä, jolla on haaremin naisiin seksuaalinen yksinoikeus.
Muualla maailmassa haaremi on tunnettu eri nimillä, esimerkiksi Intiassa purdah (”verho”), ja Persiassa enderun tai zezane.
Historiaa
Haaremit tunnetaan etenkin islamilaisista maista, mutta niitä oli Lähi-idässä myös esi-islamilaisena aikana. Assyrian, Persian ja Egyptin hoveissa oli yleensä haaremi, jossa hallitsijan vaimot ja jalkavaimot asuivat apulaisineen ja eunukkeineen. Hallitsijat laajensivat haaremeitaan poliittisten liittolaissuhteiden vahvistamiseksi. Näillä kuninkaallisilla haaremeilla oli tärkeitä poliittisia ja yhteiskunnallisia rooleja. Niiden sisällä esiintyi usein kilpailevia liittoumia, jotka pyrkivät nostamaan itsensä ja jälkeläisensä asemaa hovissa.
Suurimpia haaremeita
Intian keisari Udayamalla oli 400-luvulla eaa. noin 16 000 naisen haaremi, ja Banarasin kuninkaalla Tamballa (500-luku eaa.) oli väitetysti samankokoinen haaremi. Kiinan keisari Yang Ti (569–618) omisti yli 3 000 naisen haaremin hänen seksuaalisia tarpeitaan tyydyttämään. Kublai-kaanilla oli yli 7 000 vaimoa ja jalkavaimoa. Intialaisella shaahilla Firoz Sah Tughlakilla oli 1300-luvulla 3 000 naisen haaremi. Sulttaani Ghiyas-ud-Din Khiljillä oli 1400-luvulla 15 000 naisen haaremi. Siamin kuningas Mongkutin haaremi 1800-luvulla käsitti kokonaisen kaupungin, ja siinä oli naisia 9 000.
Tavalliset haaremit
thumb|300px|Haaremin naisia vanhassa valokuvassa. Osmanien valtakunnassa, joka kattoi aikoinaan suurimman osan Lähi-itää, lähes kaikissa perheissä oli haaremi. Varakkailla valtiailla oli suuri haaremi, ja tavallisilla miehillä kahden vaimon asuttama eristetty huone. Naisten huoneiden ikkunat antoivat joko sisäpihalle tai ne oli peitetty ristikolla. Naiset saattoivat viettää aikaansa kuitenkin haaremin katolla, ja jopa käydä niiden kautta vierailulla muissa haaremeissa.
Haaremin hierarkia
Topkapiin myydyt orjattaret olivat muita kuin muslimeja, ja heitä tuotiin muun muassa Kaukasukselta ja Abessiniasta. Usein tyttöjen omat vanhemmat myivät tyttärensä, sillä jalkavaimon elämän katsottiin olevan ylellistä ja helppoa. Haaremissa tyttö sai uuden, persialaisen nimen, joka kuvasi hänen jotain viehättävää ominaisuuttaan. Hänet käännytettiin islaminuskoon ja hän alkoi opiskella islamilaista kulttuuria ja palatsin etikettiä. Haaremin orjatyttöjä kutsuttiin odaliskeiksi eli huonenaisiksi. Kukin tyttö pääsi lahjakkuuttaan vastaaviin tehtäviin. Erityisen kauniit ja lahjakkaat tytöt pääsivät jalkavaimoiksi, joille opetettiin monipuolisia taitoja niin taiteiden, käsitöiden kuin erotiikankin alalta. Kaikkein viehättävimmät 12 otettiin hovinaisiksi, jotka toimivat sulttaanin läheisimpinä apulaisina, kuten pyykkäreinä, kylvettäjinä ja tarjoilijoina. Vähiten lahjakkaat tai muuten hankalat tytöt eivät päässeet ylenemään haaremihierarkiassa, ja heidät yleensä myytiin pois.
Jotkin sulttaanit käyttivät ahkerasti hyväkseen haaremin naistarjontaa, mutta monet pysyivät uskollisina yhdelle tai useammalle vaimolleen. Joillakin haareminaisilla oli suuri vaikutus valtakunnan politiikkaan, kun Suleiman Suuren valtakauden jälkeen 1566 jälkeen sulttaanit alkoivat eristäytyä maailmasta haaremiensa naisten seuraan.
Eunukit
Sulttaanin vaimoja vartioivat eunukit, nuorina kastroidut sotavangit tai orjat, joita oli enimmillään palatsissa jopa 800. Mustat eunukit huolehtivat naisista ja valkoiset toimivat sulttaanin palatsissa. Mustien eunukkien johtajalla oli hovissa suuri poliittinen valta, ja vapaasti liikkuvia eunukkeja pyrittiinkin usein lahjomaan. Kastroinnistaan huolimatta jotkut eunukit pystyivät seksisuhteisiin haareminaisten kanssa, ja he solmivat myös avioliittoja.
Jokapäiväinen elämä
thumb|300px|Haaremin naisia viettämässä aikaa yhdessä. Giulio Rosati, Haaremitanssi, öljyvärimaalaus. Haaremin jokapäiväisestä elämästä ei ole säilynyt paljon kirjoituksia. Topkapin palatsin sulttaanin haaremi oli ylellinen paikka, jossa naiset käyttivät aikaansa puutarhoissa kuljeskellen ja leikkien. Öisin naisilla oli ulkonaliikkumiskielto. Aikansa kuluksi naiset kirjoittivat runoutta ja kertoivat toisilleen tarinoita. Myös uskontoon kuuluva rukoileminen ja sitä ennen tapahtunut peseytyminen olivat tärkeässä roolissa päivän rutiinissa. Oopiumi oli yleinen nautintoaine. Haaremin ruokavalikoima oli ylenpalttinen.
Naiset viettivät paljon aikaa haaremin kylpylöissä; turkkilainen kylpyseremonia, hammam, saattoi kestää tunteja. Seraljissa oli aikanaan 30 ylellistä, kullalla ja hopealla koristeltua kylpylää. Kylpylöissä naiset suorittivat myös perusteellisen karvanpoiston polttavalla voiteella.
Haaremin naisten vaatteet olivat hyvin kauniita ja ylellisiä; parhaita kankaita ja arvokkaita koruja, jotka tekivät suuren vaikutuksen haaremeissa vierailleisiin ja niistä kirjoittaneisiin eurooppalaisiin. Loistokkuus oli kuitenkin rajoitettu vain haaremin muurien sisään; haaremin ulkopuolella naiset joutuivat pukeutumaan vaatimattomasti ja harmaasti pitkiin tunikoihin sekä huntuun.
1800-luvulla Mahmud II:n hallituskaudella Topkapin haaremin ilmapiiri vapautui, ja naiset saivat käydä joukolla huviretkillä läheisillä joenrannoilla, tosin eunukkien vartioimina. 1800-luvun lopulla tällaiset huvitukset kiellettiin taas.
Nykyajan haaremit
Turkin haaremit lakkautettiin vuonna 1909. Moniavioisuus on edelleen yleistä Lähi-idässä ja Afrikassa, ja sitä kautta myös haaremit.
Mikonkatu (Helsinki)
pienoiskuva|Mikonkadun [[raitiokävelykatua Aleksanterinkadun suunnasta kohti Yliopistonkatua.]] Mikonkatu on etelä–pohjoissuuntainen katu Helsingin keskustassa. Se johtaa Kluuvin läpi Esplanadin puistosta Kaisaniemen puistoon.
Historia
pienoiskuva|Mikonkatu [[Esplanadin puisto|Esplanadin kohdalla Kaisaniemen suuntaan 1900-luvun alussa.]] pienoiskuva|Liikennettä Mikonkatu 9:n kohdalla 1920-luvulla. Mikonkatu on nimetty vuonna 1820 Venäjän keisarin Aleksanteri I:n veljen, suuriruhtinas Mikaelin (1798–1849) mukaan. Nykyisen pituutensa ja muotonsa katu sai vuonna 1830. Kadun virallisena suomenkielisenä nimenä oli vuosina 1909–1928 Mikaelinkatu.
Valtaosaltaan katu rakennettiin kävelykaduksi vuonna 1992.
pienoiskuva|Näkymä Yliopistonkadun suunnasta kohti Aleksanterinkatua vuonna 2003, ennen raitiotien rakentamista.
Raitioliikenne
pienoiskuva|Raitiovaunu kaartamassa Mikonkadulta [[Kaivokatu (Helsinki)|Kaivokadulle.]] Mikonkadulle on asennettu raitiotiekiskot, jotka kulkevat Rautatientorin itäistä laitaa pitkin Kaivokadulle. Tätä Vilhonkadun–Mikonkadun reittiä raitiovaunut kulkivat molempiin suuntiin vuoteen 1950 saakka, jolloin Kaivokadulta reitti Kaisaniemen suuntaan avattiin Kaisaniemenkatua pitkin. Kaisaniemestä Kaivokadulle raitiovaunut kulkivat Vilhonkatua ja Mikonkatua pitkin vuoteen 1994 saakka, jolloin Kaisaniemenkadun raitiotie kaksisuuntaistettiin. Vilhonkadun–Mikonkadun reittiä käytetään yhä raitiovaunujen tilausajokäytössä, kuten Spårakoffin liikennöinnissä.
Mikonkadulle välille Aleksanterinkatu–Kaivokatu valmistui alkuvuodesta 2009 kaksiraiteinen, osin limittäin kulkeva raitiotie. Osuutta on kutsuttu myös raitiokävelykaduksi.
Windows Metafile
Windows Metafile (WMF) on 1990-luvulla Windows-käyttöjärjestelmään kehitetty tiedostomuoto. Tiedostomuotoon voi tallentaa tekstiä, vektori- ja bitmap-kuvia ja sitä on käytetty tallentamaan monimutkaisia grafiikoita, kuten kuvioita, karttoja ja kaavioita.
Mikonkatu (Helsinki)
Rakennuksia etelästä pohjoiseen
Merkuriuksen liikepalatsi (Mikonkatu 1–Pohjoisesplanadi 33), joka tunnetaan myös nimellä Böckermannin talo, on kuusikerroksinen liike- ja toimistotalo Antilooppi-korttelissa. Talon rakennuttivat vuosina 1888–1890 kauppias A. F. Böckermann ja rakennusmestari H. W. Nordberg ja talon suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist apunaan arkkitehti Elia Heikel.
Wreden talo (Mikonkatu 2–Pohjoisesplanadi 35) Gaselli-korttelissa on arkkitehti K. A. Wreden suunnittelema ja rakennusmestari J. H. Heleniuksen vuonna 1888 rakennuttama viisikerroksinen liike- ja asuintalo. Sen halki kulkee Wreden pasaasi, joka oli Helsingin ensimmäinen kauppakuja.
Vakuutusyhtiö Pohjolan toimitalo (Mikonkatu 3–Aleksanterinkatu 44) Antilooppi-korttelissa valmistui 1901 suunnittelijana arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren ja Saarinen. Talon ulkoseinät ovat näyte kansallisromantiikan kiviarkkitehtuurista. Suomen kansanrunoudesta sekä eläin- ja kasvimaailmasta kertoo kuvanveistäjä Hilda Flodinin vuolukiviornamentiikka.
Centralin talo (Mikonkatu 4–Aleksanterinkatu 46) Gaselli-korttelissa rakennettiin jatkoksi Wreden taloon syksyllä 1890. Liikepalatsin rakennuttajana toimi Julius Tallberg ja suunnitelmat oli laatinut arkkitehti K. A. Wrede edellisenä vuonna. Centralin talon valmistuttua Wreden pasaasi ulottui yhtenäisenä Pohjoisesplanadilta Aleksanterinkadulle.
Lundqvistin liiketalo (Mikonkatu 5–Aleksanterinkatu 13) Hamsteri-korttelissa valmistui 1900, arkkitehtina Selim A. Lindqvist. Talossa toimi pitkään katuosoitteesta Aleksanterinkatu 13 liikenimensä muokannut Aleksi 13.
Atlas-talo (Mikonkatu 6–Aleksanterinkatu 15) Jänis-korttelissa on arkkitehti Gustaf Nyströmin vuonna 1889 suunnittelema, vuonna 1890 valmistunut rakennus. Piharakennukset ovat arkkitehti C. Kiseleffin vuonna 1876 ja arkkitehtitoimisto Kiseleff & Heikelin vuonna 1880 suunnittelemia.
Salaman talo (Mikonkatu 6–Aleksanterinkatu 15)
Agroksen talo (Mikonkatu 7–Yliopistonkatu 10, ent. Hallituskatu 14) Hamsteri-korttelissa on arkkitehti Selim A. Lindqvistin vuonna 1909 suunnittelema rakennus. Agroksen talo rakennettiin alun perin arkkitehti Waldemar Aspelin suunnitteleman vuonna 1903 rakennetun pienen makasiinirakennuksen ympärille, joka pysyi rakennuksen osana viimeiseen korjaukseen asti. Rakennus on tunnettu myös siinä pitkään sijainneen Renlundin rautakaupan nimellä
Aikatalo (Mikonkatu 8–Ateneuminkujan kulmassa; arkkitehti Eliel Muoniovaaran käsialaa vuodelta 1961). Jalankulkuyhteys sisäpihan läpi Keskuskadulle.
Entisen Atlas Pankin pankki- ja liiketalon (Mikonkatu 9–Yliopistonkatu 7) arkkitehtuurikilpailussa voiton veivät arkkitehdit Jussi ja Toivo Paatela. Alkuperäisten piirustusten mukaan rakennuksesta olisi tullut viisikerroksinen, mutta se rakennettiin kahdeksankerroksiseksi. Julkisivuveistokset ja pääoven reliefit on suunnitellut Gunnar Finne. Pankin sisustuksen suunnitteli Arttu Brummer ja Antti Salmenlinna toteutti sisätilojen maalauskoristelun. Pankki meni konkurssiin 1930-luvun alussa, jonka jälkeen pankkisaliin sisustettiin elokuvateatteri Bio Rea vuonna 1936.
Ateneum (Mikonkatu 10–Kaivokatu 2)
Lackmanin liiketalo (Mikonkatu 11)
Mikonkatu 13–Kaisaniemenkatu 1
Mikonlinna, Nokian talo (Mikonkatu 15–Kaisaniemenkatu 2a)
Fennian talo (Mikonkatu 17)
Asunto-osakeyhtiö Wilhola
SOK:n pääkonttori, nykyinen Radisson Blu Plaza Hotel (Mikonkatu 23)
Lassi Nummi
Nummen laajan tuotannon ensimmäiset teokset, kaksi runokokoelmaa ja proosateos Maisema, julkaistiin vuonna 1949. Paitsi kirjailijana ja esseistinä Nummi toimi muun muassa Uuden Suomen kulttuuritoimittajana ja Suomen kirjailijaliitossa. Nummi oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1983–1988. Raamatunkäännöskomitean työhön Nummi osallistui 1973–1990.
Hapenkierrätin
thumb|200px|Brittilaivaston heilurihengitystyyppisellä happilaitteella varustettu "sammakkomies" vuodelta 1945; tässä varustuksessa alkuperäisten lyijypohjaisten puvun saappaiden tilalla jo räpylät. thumb|Nykyaikainen kiertohengitystyyppinen Siebe Gorman -happilaite. thumb|Dräger LAR V -happilaite yhdysvaltalaisen taistelusukeltajan käytössä. Hapenkierrätin eli happilaite on suljetun kierron hengityslaite (rebreather). Se on vanhin yhä käytössä oleva itsenäinen hengityslaitetyyppi. Ensimmäiset happilaitteet kehitettiin 1800-luvulla kaivosten pelastuskäyttöön ja niitä käytettiin myös palomiesten turvaamiseen tulipaloja sammutettaessa eli savusukeltamiseen. Myöhemmin laitetta alettiin kehittää myös vesisukeltamiseen. Myös astronauttien käyttämä PLSS -elossapitojärjestelmä perustuu hapenkierrätinperiaatteeseen.
Lassi Nummi
Nummen puoliso oli ylihoitaja Pirkko Nummi (1921–2018).
Elämä
Nummi kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1948. Hänet vihittiin Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi 1986 ja teologisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 2000. Taiteilijaprofessori hän oli vuosina 1990–1995.
Hapenkierrätin
Laitetyypit
Heilurihengityslaitteessa, joita ensimmäiset hapenkierrättimet olivat, puhdistuspatruuna on sijoitettu suukappaleen yhteyteen ja happi kulkee kumpaankin suuntaan sen läpi. Kiertohengityslaitteessa, jollaisia nykyiset laitteet pääasiassa ovat, patruuna on sijoitettu uloshengityskiertoon.
Nykyisin heilurihengityslaitteita valmistaa ainoastaan pari italialaista valmistajaa. Ulkoisesti laitetyypit erottaa siitä, että heilurihengityslaitteessa on yksi ainoa suukappaleeseen menevä letku, kiertohengityslaitteessa kaksi.
Lassi Nummi
Elämä
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura myönsi Nummelle vuonna 2006 Aleksis Kiven rahaston palkinnon hänen kirjallisesta elämäntyöstään. Kirjallisuuden valtionpalkinnon hän on saanut viisi kertaa. Helmikuussa 2008 Nummelle perustettiin nimikkoseura häntä juhlistavan seminaarin yhteydessä.
Hapenkierrätin
Toimintaperiaate
Hapenkierrätin käsittää pienen happipullon, hengityssäkin, sulkuventtiilillä varustetun suukappaleen, puhdistuspatruunan ja yleensä haitarirakenteiset eli pituussuunnassa joustavat yhdysletkut. Kiertohengitysjärjestelmään kuuluu aina suuntaisventtiilit, jotka varmistavat sen että happi kiertää laitteistossa oikeansuuntaisesti. Koko järjestelmä asennetaan yhtenäiseen kantotelineeseen. Aikaisemmin käytettiin kyllästetystä purjekankaasta valmistettua liiviä, nykyisin laitteisto asennetaan rinnan päällä kannettavaan muoviseen koteloon.
Lassi Nummi
Elämä
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Lassi Nummelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -kunniamerkin 6.12.1972.
Hapenkierrätin
Toimintaperiaate
Laitteen vahva puoli on pitkä käyttöaika, joskin nimenomaan vesisukelluksessa jonkin verran happea haaskaantuu mm. naamarin paineentasaukseen
Lassi Nummi
Elämä
Lassi Nummen vanhemmat olivat rovasti Yrjö Alarik Nummi ja Ida Maria Mahlberg. Nummen kaksi poikaa ovat elokuva- ja teatteriohjaaja Ilari Nummi ja ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija Markus Nummi. Nummen kaksi veljeä olivat muotoilija Yki Nummi ja säveltäjä Seppo Nummi.
Hapenkierrätin
Vaaratekijöitä
Happilaitteen suurin ongelma on se, että yli 10 metrin syvyydessä hapen osapaine kasvaa liikaa ja happi muuttuu myrkylliseksi. Siksi happilaitetta käytetäänkin vain erikoistarkoituksiin matalassa vedessä: koska siinä ei ole ulosvirtausta laite on äänetön ja esimerkiksi luonnontutkijat pääsevät lähemmäs arkojakin merieläimiä.
Lassi Nummi
Elämä
Nummi menehtyi 13. maaliskuuta 2012 Haartmanin sairaalassa Helsingissä 83-vuotiaana.
Hapenkierrätin
Vaaratekijöitä
Laitteessa on omat vaaransa: pitkän päälle käytettynä puhdas happi paineessa hengitettynä turmelee käyttäjiensä keuhkot. Puhdas happi onkin tärkeimmissä sovelluksissa korvattu hapen ja ilman seoksella eli nitroksilla, joka sallii syvemmät sukellukset. Myös mahdollinen vesivuoto laitteessa on vaarallinen: syövyttävä, vesiliukoinen natronkalkki saattaa lähteä liikkeelle ja päästä sukeltajan elimistöön.