cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Final Fantasy XIII
Eidolonit
Final Fantasy XIII:ssa ovat mukana pelisarjan aiemmista osista tutut pelaajaa avustavat olennot, joita Final Fantasy XIII:ssa kutsutaan Final Fantasy IX:n ja Final Fantasy IV DS:n tavoin eidoloneiksi. Eidolonit ovat pelin tarinassa suuressa roolissa Final Fantasy IX:n ja Final Fantasy X:n tapaan.
Eidolonien käyttöä on uudistettu edellisiin pelisarjan osiin nähden, sillä Final Fantasy XIII:ssa jokainen hahmo saa omistukseensa vain yhden, ennalta määrätyn summon-olennon. Aikaisemmista Final Fantasy -peleistä tuttuja eidoloneja ovat Shiva, Alexander, Odin ja Bahamut. Uusia eidoloneja puolestaan ovat Hecatoncheir ja Brynhildr. Pelaajan kutsuessa eidolonin se ilmestyy kutsujan l'Cie -merkistä (ihossa oleva tatuoinnin tapainen merkki, jonka eräänlainen ”kirous” on aiheuttanut) taistelutantereelle kutsujan avuksi. Tällöin muut seurueen pelihahmot poistuvat ryhmästä, kunnes eidolon on poistunut taistelusta.
Uutena ominaisuutena pelissä on myös ”Gestalt Mode” -ominaisuus (japanilaisessa versiossa ”Driving Mode”). Kun Gestalt Mode aktivoidaan, muuttaa eidolon muotoaan siten, että hahmo voi käyttää sitä ajoneuvona tai vastaavana välineenä eidolonista riippuen. Esimerkiksi Lightningin eidolon Odin muuttuu ratsastettavaksi hevoseksi, Fangin eidolon Bahamut puolestaan kykenee lennättämään tätä, ja Snown Shiva-eidolonin kaksoissisarukset muuttavat muotonsa moottoripyöräksi.
Final Fantasy XIII:ssa esiintyvät kuusi eidolonia ovat:
Asetelma
Final Fantasy XIII juoni sijoittuu kahteen maailmaan, joita kutsutaan nimillä Cocoon ja Gran Pulse. Juoni keskittyy fal’Cie (ファルシ) -nimellä kutsuttujen mekaanisten olentojen ympärille, fal’Cie-olennoilla on jumalankaltaiset voimat.
Ihmiset, jotka fal’Cie ”merkitsee”, kutsutaan l’Cie (ルシ):ksi. Jokaisella l’Ciellä on oma tehtävänsä, Focus, jonka fal’Cie haluaa tämän tekevän tietyn aikarajan sisällä. Oli tehtävä millainen tahansa, sen suorittaminen ei kuitenkaan ole aivan mutkatonta, sillä fal’Cie ei kerro suoraan mikä tehtävä on tai mitä sen suorittamiseen vaaditaan, vaan l'Cie saa tehtävästään vihjeitä eräänlaisilla unenkaltaisilla näyillä.
L’Cie saa kyvyn kutsua Eidoloneja ja käyttää taikuutta, mutta tämä kyky ei tule ilmaiseksi: jos l’Cie kuolee ennen kuin on saanut suoritettua fal’Cieltä saamansa tehtävän, epäonnistuu suorittamasta tätä tehtävää aikarajan sisällä tai epäonnistuu ”kesyttämään” Eidoloninsa, hän muuttuu ruumiin kaltaiseksi olennoksi, jota kutsutaan Cie’th (シ骸). :ksi.
Jos l’Cie suorittaa tehtävänsä kunnialla, palkintona on ”ikuinen elämä”. L’Cielle ikuinen elämä ei ole kuitenkaan ole juuri sen parempi vaihtoehto, koska tässä tapauksessa se tarkoittaa muutosta kristalliksi. Tämän takia l’Cieksi valitsemista pidetään enemmänkin kirouksena kuin siunauksena.
Tarina
Noin 1 300 vuotta sitten ryhmä fal’Cieitä rakensi paratiisin ihmiskunnalle: Cocoonin kaupungin, joka leijuu korkealla Pulsen maanpinnasta, paratiisi joka on Cocoonin fal’Cie Edenin vallan alla. Cocoon fal’Ciet loivat elämänmuotoja, sekä koneita Cocoonin asukkaiden käytettäväksi ja ihmiskunta kukoisti.
800 vuotta myöhemmin käytiin sota Pulsen sekä Cocoonin fal'Cieden välillä, ja sitä alettiin ajan myötä kutsua nimellä War of Transgressions. Tämä jätti pelon siemenen Cocoonin asuikkaiden sydämiin; he alkoivat pelätä sitä päivää, jolloin uusi hyökkäys tulisi maailmasta heidän alapuoleltaan. Pulsessa ajateltiin samalla lailla Cocoonista.
Snow johtaa vastarintaliikettä, ryhmää nimeltä NORA, jonka tarkoitus on pysäyttää pulsen kanssa tekemisissä olleiden ihmisten ”puhdistus” prosessi, Lightning puolestaan taistelee tietänsä läpi PSICOM sotilaiden läpi Sazhin avustuksella. Heidän päämääränään on löytää Pulse fal’Cie Anima, joka muutti Lightningin siskon, Serahin (joka on myös Snown morsian), l’Cieksi. Erinäisten tapahtumasarjojen seurauksena Pulse fal’Cie Anima pakottaa heidät kolme sekä kaksi Cocoonista karkotettua henkilöä Hopen sekä Vanillen sekä muuttumaan l’Cieksi, ihmiskunnan vihollisiksi, että ottamaan tehtävän, jonka tarkoituksena on luhistaa Cocoon. Selviää kuitenkin, että tämä on jokaisen fal’Cien tähtäimessä heidän yhteisen asiansa takia.
Vastaanotto
Final Fantasy XIII otettiin ilmestymisensä jälkeen yleisesti hyvin vastaan. Metacritin keskiarvo pelille on 83 PlayStation 3:lle ja 82 Xbox 360:lle.
Tennilä (Rovaniemi)
Tennilä on kylä Rovaniemellä Yläkemijoen alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Kylässä on asutusta sen läpi virtaavan Kemijoen molemmin puolin.
Entinen kansanedustaja Esko-Juhani Tennilä on kotoisin Tennilän kylästä.
Aiheesta muualla
Tieto kylästä
Giambattista della Porta
Giambattista della Porta käytti suurimman osan elämästään tieteelliseen työhön. Hänen tietonsa perustuivat keskusteluihin oppineiden kanssa ja heidän vierailuihinsa. Hänen tunnetuin teoksensa Magiae Naturalis julkaistiin 1558. Kirja käsitti valikoiman hänen tutkimiaan asioita, kuten okkultismia, astrologiaa, alkemiaa, matematiikkaa, meteorologiaa ja luonnonfilosofiaa.
Toiminta tekniikan kehittämiseksi
Della Portan laaja-alainen tutkimustoiminta johti teknisiin edistysaskeliin maanviljelyssä, hydrauliikassa, sotatekniikassa, soittimissa ja farmakologiassa. Vuonna 1606 hän julkaisi kirjan veden nostamisesta ilman voimalla. Vuonna 1608 hän julkaisi kirjan sodankäynnin tekniikasta. Hän viimeisteli camera obscuran. Magiae Naturalis -kirjan viimeisessä versiossa della Porta kuvasi tämän toiminnan linssin kanssa. Vaikka hän ei ollut keksijä, hänen teoksensa suosio auttoi levittämään tietoisuutta siitä. Hän vertasi ihmissilmää camera obscuran linssiin ja tarjosi helposti ymmärrettävän selityksen siitä, kuinka kuva piirtyi silmään. Della Porta väitti myös keksineensä ensimmäisen kaukoputken, mutta kuoli valmistellessaan kirjoitusta tämän väitteen tueksi. Hänen väitteensä jäi Galileo Galilein 1609 tekemän kaukoputken kehitystyön ja Alankomaissa 1608 tehdyn keksinnön esittelyn varjoon.
Svolvær
Svolvær on Norjan Lofooteilla Austvågøyn saarella sijaitseva Våganin kunnan keskustaajama ja Lofoottien epävirallinen ”pääkaupunki”. Svolvær sai kaupunkioikeudet vuonna 1996. Vuonna 2012 Svolværissa oli noin 4 200 asukasta.
Lofast-tietunneliyhteys Lofooteilta mantereelle avattiin vuonna 2007, ja siitä asti Svolværiin on päässyt autolla Evenesistä alle 2,5 tunnissa. Svolvær on myös pysähdyspaikka Hurtigruten-laivareitillä. Svolværin lentoasema on toinen Lofoottien kahdesta pienestä lentokentästä.
Turistit aloittavat usein Lofootteihin tutustumisensa Svolværista, koska sinne on suora autolauttayhteys mantereelta Skutvikista. Lauttayhteys vie noin kaksi tuntia. Lofooteille on myös kolme muuta autolauttayhteyttä: Etelässä neljän tunnin lauttamatka mantereelta Bodøstä Moskenesiin sekä pohjoisessa Vesterålenin puolella 25 minuutin lauttayhteys Melbusta Fiskebøliin ja Kaljordista Hanøyhyn.
Svolværin talot ovat tyypillisiä norjalaisia, kaksikerroksisia, koristeellisia ja värikkäitä. Kylä on ollut taiteilijoiden suosiossa ja siellä toimii edelleen useita taidegallerioita.
Svolværin kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Harald Sund ja August Nielsen. Se valmistui vuonna 1934. Kirkossa on 450 istumapaikkaa ja siellä järjestetään usein konsertteja.
Media
Svolværissä on paikallislehti Våganavisan toimitus.
Osmo Jokinen
Osmo Jokinen (20. huhtikuuta 1938 Turku – 19. tammikuuta 1985) oli suomalainen Turussa vaikuttanut toimittaja ja runoilija. Hän oli muun muassa järjestämässä Turun Runoseminaaria vuonna 1962.
Suomi kesäolympialaisissa 2020
Suomi osallistui Tokion kesäolympialaisiin 2020, jotka tosin järjestettiin vasta 2021. Suomen olympiajoukkue oli kooltaan 45 urheilijaa, mikä oli maan pienin joukkue sitten Los Angelesin 1932 kisojen. Suomi saavutti kisoissa kaksi pronssimitalia, jotka saivat Matti Mattsson 200 m rintauinnissa ja Mira Potkonen nyrkkeilyssä.
Pistesijoille, eli sijoille 4-8, ylsi kuusi suomalaista: Eetu Kallioinen oli 4. skeet-ammunnassa, Tuula Tenkanen 5. Laser Radial -luokan purjehduksessa, Arvi Savolainen 5. kreikkalais-roomalaisessa painissa, Wilma Murto 5. seiväshypyssä, Lassi Etelätalo 8. keihäänheitossa ja Topi Raitanen 8. 3 000 metrin estejuoksussa.
Mitalistit
Suomi sai Tokion olympialaisissa 2020 kaksi mitalia, molemmat pronssisia. Lisäksi Tuomas Sammelvuo sai hopeaa Venäjän olympiakomitean lentopallojoukkueen päävalmentajana.
40px|Golf Golf
Golfin olympiapaikat ratkesivat rankingin perusteella, ja kullekin maalle on enintään kahden mies- ja kahden naisgolfarin kiintiöt. Suomea edusti täysi neljän hengen joukkue.
thumb|right|130px|Mira Potkonen saavutti toisen pronssimitalin olympiakisoissa. Samalla hän toi Suomen toisen pronssimitalin Tokion olympialaisista.
40px|Jousiammunta Jousiammunta
Jousiammunnassa Suomea edusti Antti Vikström. Hän saavutti olympiapaikan viimeisissä karsinnoissa kesäkuun lopulla 2021 Pariisissa. Hänellä oli epäonnea Tokiossa; ensin jousen alalapa katkesi harjoituksissa, jonka jälkeen uuden jousen alalapa katkesi ensimmäisellä pudotuskierroksella viidennessä sarjassa Malesian Khairul Anuar Mohamadia vastaan. Vikström ei ehtinyt vaihtaa varajousta ajoissa, eikä saanut nuolta matkaan ennen aikarajan päättymistä ja hänelle kirjattiin tulostauluun 0. Vikström hävisi sarjan ja lopulta koko ottelun.
40px|Nyrkkeily Nyrkkeily
Nyrkkeilyssä Suomea edusti Mira Potkonen, joka saavutti olympiapaikan rankingin avulla. Hän otti uransa toisen olympiapronssin.
40px|Paini Paini
thumb|right|250px|Arvi Savolainen koki tappion pronssiottelussa Iranin [[Mohammad Hadi Saraville loppusijoituksen ollessa näin 5.]]
Arvi Savolainen varmisti paikan miesten kreikkalais-roomalaisen painin 97 kg sarjaan Euroopan karsintaturnauksessa maaliskuussa 2021. Elias Kuosmanen oli tavoitellut olympiapaikkaa samassa sarjassa, mutta Savolaisen saatua paikan hän karsi itsensä olympialaisiin alle 130-kiloisten sarjassa. Kuosmanen oli kuitenkin 113-kiloisena sarjaan huomattavasti alipainoinen, eikä menestystä näin ollen tullut.
40px|Purjehdus Purjehdus
Nacra 17 -luokkaan valittiin huhtikuussa 2021 Sinem Kurtbayn pariksi Akseli Keskinen. Huomiota herätti se, että Keskisen kanssa paikasta kilpaillut ja maapaikkaa hankkimassa ollut Janne Järvinen oli tuomittu Katiska-huumevyyhdissä vankeuteen törkeästä rahanpesusta ja avunannosta törkeään huumausainerikokseen, vaikkakin tuomio ei ollut valintojen aikaan lainvoimainen. Suomen olympiakomitean huippuyksikön johtajan Mika Lehtimäen mukaan valinta tehtiin urheilullisin perustein. Hänen mukaansa urheilijat olivat keskenään tasavahvoja, mutta Keskisen nuorempi ikä ja nousujohteinen ura painoivat vaakakupissa. Suomen olympiakomitean puheenjohtaja Jan Vapaavuori piti täysin mahdollisena, ettei Järvistä olisi voitu lähettää kisoihin siinäkään tapauksessa, jos hän olisi ollut urheilullisesti paras valinta.
George Tooker
pienoiskuva|George Tooker ja [[George W. Bush.]] George Clair Tooker, Jr. (5. elokuuta 1920 – 27. maaliskuuta 2011 ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli yhdysvaltalaisen maagis-realistisen kuvataiteen keskeisiä nimiä.
Suomi kesäolympialaisissa 2020
40px|Purjehdus Purjehdus
Kisoissa Kaarle Tapper ja Tuula Tenkanen etenivät mitalilähtöihin asti. Parhaan sijoituksen sai Tenkanen, joka oli lopputuloksissa viides.
40px|Pyöräily Pyöräily
Lotta Henttalan rankingin kautta hankkima maapaikka Tokion kisojen naisten maantiepyöräilyyn varmistui lokakuussa 2019. Joulukuussa 2019 ilmoitettiin, että Henttala edustaa Suomea olympialaisissa. Henttala kuitenkin ilmoitti heinäkuussa 2021, ettei lähde raskauden takia olympialaisiin.
40px|Ratsastus Ratsastus
Henri Ruoste oli Suomen edustaja kouluratsastuksessa. Hän saavutti olympiapaikan sijoittumalla ratsastuksen EM-kisoissa elokuussa 2019 Rottedamissa finaaliin. Hän oli Pohjois-Euroopan ratsastajien henkilökohtaisen rankingin paras, kun edeltä poistettiin joukkuepaikan saavuttaneiden maiden urheilijat. Olympiakisoissa Ruosteen hevonen Kontestro Db eli "Konsta" pelästyi televisiokameraa ja sijoitus jäi vaisuksi.
George Tooker
Tooker asui Vermontissa. Hän oli vuodesta 1983 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Subway (1950; Whitney Museum of American Art, New York) ja Government Bureau (1956; Metropolitam Museum of Art). Hän kasvoi episkopaalisessa perheessä mutta kääntyi katolisuuteen.
Suomi kesäolympialaisissa 2020
40px|Rullalautailu Rullalautailu
Lizzie Armanto saavutti paikan naisten puistokilpailuun sijoittuessaan olympiarankingissa viidenneksi. Hän jäi karsinnassa sijaille 14, kun finaaliin pääsi 8 urheilijaa.
40px|Sulkapallo Sulkapallo
Suomea edusti Tokion olympiasulkapallossa Kalle Koljonen, joka saavutti Kiovassa toukokuussa 2021 pelatussa EM-turnauksessa pronssia. Olympiaformaatissa kolmen hengen alkulohkosta vain paras pääsi jatkoon toiselle kierrokselle. Koljonen voitti Itävallan Luka Wraberin, mutta hävisi Tanskan Viktor Axelsenille, joka voitti lopulta olympiakultaa.
Suomella oli mahdollisuus myös toiseen, Airi Mikkelän hankkimaan sulkapalloilijan paikkaan, mutta Mikkelä lopetti uransa syksyllä 2020 ja luopui olympiapaikastaan.
40px|Sulkapallo Tennis
Suomella ei ollut edustusta tenniksessä, vaikka suomalaisella tennisammattilaisella Emil Ruusuvuorella olympiapaikka olisi ollut mahdollinen. Hän kuitenkin kieltäytyi olympiaedustuksesta.
40px|Uinti Uinti
Matti Mattsson alitti miesten 200 metrin rintauinnissa Tokion kisojen A-rajan huhtikuussa 2019. Mattsson nimettiin myös olympiajoukkueeseen joulukuussa 2019. Ida Hulkko alitti olympiarajan kesäkuussa 2020: kansainvälinen uimaliitto hyväksyi tuloksen olympiarajan alitukseksi kuukausi myöhemmin. Huhtikuussa 2021 Ari-Pekka Liukkonen alitti 50 metrin vapaauinnissa olympiarajan. Viimeinen suomalainen rajan rikkoja oli Fanny Teijonsalo, joka rikkoi olympiarajan toukokuun lopulla 2021. Mimosa Jallow jäi vain vain kaksi sadasosaa 100 metrin selkäunnin A-rajasta, joka mahdollisti hänen osallistumisensa olympialaisiin viidentenä uimarina.
40px|Yleisurheilu Yleisurheilu
Tokion olympiakisojen yleisurheilun kilpailijat karsittiin sekä aikaisempaa tiukemmiksi asetettujen tulosrajojen että rankingpisteiden kautta.
Yleisurheilussa A-rajan rikkominen mahdollisti olympialaisiin pääsyn. Ensimmäisenä suomalaisista rajan rikkoi 50 km:n kilpakävelijä Aku Partanen maaliskuussa 2019 runsaalla kolmella minuutilla eli ajalla 3.46.54. Kesäkuussa 2019 estejuoksija Topi Raitanen teki ennätyksensä 8.21,47 Paavo Nurmen kisoissa, joka alitti Tokion tulosrajan. Vähän sen jälkeen keihäänheittäjä Antti Ruuskanen teki tuloksen 85,15, joka ylitti vaaditun tulosrajan 15 cm:llä. Juhannuksena 2019 Oliver Helander heitti vielä pitemmälle tulokseen 86,93. Heinäkuussa 2019 naispika-aiturit Anne-Mari Korte ja Reetta Hurske alittivat samassa juoksussa olympiarajan tuloksilla 12,72 ja 12,78, joista Korten aika oli uusi Suomen ennätys. Vuoden 2019 loppuun mennessä olympiarajan saavuttaneita suomalaisia oli kaikkiaan kuusi yleisurheilijaa.
Helmikuussa 2020 maailmanlaajuisesti levinnyt koronavirus aiheutti olympialaisten siirtämisen vuodella ja olympiatulosten teon siirtymisen joulukuun alun 2020 jälkeiseen aikaan. Maaliskuussa 2021 käydyissä yleisurheilun EM-hallikisoissa Toruńissa toi kaksi olympiarajan rikkojaa eli EM-pronssimitalistit pituushyppääjä Kristian Pulli tuloksella 824 cm ja korkeushyppääjä Ella Junnilla tuloksella 196 cm. Toukokuussa 2021 50 km:n kilpakävelijä Aleksi Ojala alitti rajan vajaalla kahdella minuutilla ajalla 3.48,25. Kesäkuun alussa 2021 pika-aitojen juoksija Elmo Lakka rikkoi Jyväskylän GP-kisoissa Arto Bryggaren Los Angelesin vuoden 1984 olympialaisissa juokseman Suomen ennätyksen ajalla 13,31 alittaen samalla olympiarajan. Paavon Nurmen kisoissa kesäkuussa 2021 kolmiloikkaaja Senni Salminen rikkoi lähes 20 vuotta vanhan Heli Koivulan Suomen ennätyksen tulokseen 14,51, joka ylitti olympiarajan 11 cm:llä. Miesten keihääseen saatiin vielä kolmas A-rajan ylittäjä kesäkuussa 2021, kun Toni Kuusela heitti 85,03. Salmisen kilpakumppani Kristiina Mäkelä rikkoi viimeisenä suomalaisyleisurheilijana A-rajan Kuortaneen GP-kisoissa kesäkuun lopulla tuloksella 14,41 eli sentillä yli olympiarajan.
Kesäkuun lopussa ratkaistiin A-rajan saavuttaneiden lisäksi kisoihin matkaavat sen hetkisen olympiarankingin perusteella. Näin mahdollisen kisamatkan saivat Lotta Kemppinen, Sara Kuivisto, Nooralotta Nerizi, Viivi Lehikoinen, Camilla Richarsson, Wilma Murto, Elina Lampela, Krista Tervo, Maria Huntington ja Lassi Etelätalo. Olympiakomitea teki sitten ratkaisunsa tältä pohjalta. Mahdollisia valittavia oli siis 24 yleisurheilijaa.
Lopulta Suomea edusti Tokiossa 21 yleisurheilijaa. 100 metrin juoksija Lotta Kemppinen, 100 metrin aitajuoksija Nooralotta Neziri ja 3 000 metrin estejuoksija Camilla Richardsson oli valittu edustamaan Suomea, mutta he ilmoittivat valintavaiheessa kesä-heinäkuussa 2021, etteivät lähde kisoihin.
Miesten keihäänheitossa oli neljä valintakelpoista heittäjää, joista Lassi Etelätalo ja Toni Kuusela valittiin suoraan olympiajoukkueeseen. Oliver Helanderin ja Antti Ruuskasen välillä käytiin karsinta Joensuun GP-kisoissa 14. heinäkuuta, joissa Helander voitti kisan saavuttaen olympiapaikan. thumb|right|250 px|Topi Raitanen (vasemmalla sinivalkoisessa asussa) eteni Tokion olympialaisissa 3 000 metrin estejuoksussa alkueristä loppukilpailuun ja oli lopputuloksissa kahdeksas.
Muu henkilöstö
Tokion suomalaisjoukkueeseen valittiin seitsemän hengen yleisjohto ja 15 hengen terveydenhuoltohenkilöstö. Olympiajoukkue piti viimeistelyleiriä Sagassa, jossa oli mukana yhdeksän hengen viimeistelytiimi urheilijoiden tukena. Ryhmän johtaja Olli-Pekka Kärkkäinen siirtyi kisojen alettua Tokion olympiatiimin yleisjohtoon. Lisäksi nimettiin neljä KOK:n ja Suomen kansallisen olympiakomitean edustajaa.
thumb|upright|[[Mika Lehtimäki, Tokion olympialaisten aikainen kisajoukkueen johtaja.]]
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajijohto
Suomalaisia muiden maiden joukkueissa
Kaksoiskansalaisuus mahdollisti sen, että Suomen kansalaisilla toisen passin perusteella oli mahdollisuus kilpailla muiden maiden olympiajoukkueissa. Tällaisia tapauksia Tokion olympialaisissa oli kaksi:
1758 Naantali
1758 Naantali on asteroidivyöhykeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi suomalainen tähtitieteilijä Liisi Oterma 18. helmikuuta vuonna 1942 Turussa. Se on nimetty Naantalin kaupungin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1942 DK.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista. Tälle sivulle on koottu erilaisia tilastoja Suomen futsalmaajoukkueesta. Kausikohtainen luettelo Suomen futsalmaajoukkueen pelaamista otteluista löytyy täältä.
Suomen maaottelut 2013–2020
MM = Maailmanmestaruuskilpailujen karsintaottelu, EM = Euroopan-mestaruuskilpailujen karsintaottelu, PM= Pohjoismaiden-mestaruusturnaus
Suomen parhaat maalintekijät 2016–2020
Päivitetty 11.3.2021
Taulukossa on huomioitu ottelut 29.8.2016-2.2.2020
Eniten otteluita
Päivitetty 11.3.2021
Eniten maaleja
Päivitetty 11.3.2021
Otteluita kapteenina
Päivitetty 11.3.2021
Päävalmentajat
Päivitetty 11.3.2021
Kotiotteluiden yleisömäärät
Päivitetty 14.4.2019
Galapagosinpingviini
Galapagosinpingviini (Spheniscus mendiculus) on Galápagossaarilla endeemisenä elävä pingviinilaji. Se on maailman pohjoisin pingviinilaji ja ainoa, joka joskus liikkuu pohjoiselle pallonpuoliskolle asti. Se pystyy elämään lähellä päiväntasaajaa, koska kylmä Humboldtin merivirta sekä Cromwellin virran aikaansaama kumpuaminen pitävät Galápagosin lähivedet viileinä.
Ulkonäkö ja koko
Galapagosinpingviini kasvaa noin puoli metriä pitkäksi. Sen pää on muuten musta, mutta aikuisella yksilöllä kulkee valkea juova silmien ympäri ja korva-aukkojen takaa leuan alle. Selkäpuoli on tummanharmaa, vatsapuoli valkeahko. Rinnan poikki kulkee kaksi mustaa raitaa.
Galapagosinpingviini on uhanalainen; vuonna 2004 niitä arvioitiin olevan jäljellä noin 1 500 yksilöä. Rajatun pesimäalueen takia se on herkkä mille tahansa ympäristön muutoksille, ja El Niño vaikuttaa säännöllisesti kannan vaihteluihin.
Juvenalia
Juvenalia on Espoon kaupungissa toimiva yksityinen musiikkiopisto. Sen päätoimipiste sijaitsee Leppävaaran Sellossa. Musiikkiopistoon kuuluu myös alle kouluikäisille suunnattu musiikkileikkikoulu.
Juvenalian rehtorina toimi vuosina 1979–1998 Rainer Palas. Jukka Okkonen toimi rehtorina vuosina 1998–2012 kunnes jäi eläkkeelle, ja vuoden 2013 alusta hänen paikkansa otti Matti Vänttinen.
Evoluutta
thumb|[[Paraabelin käyrällä olevan kaarevuuden määrä voidaan ilmaista graafisesti ympyrällä, jolla on kauttaltaan sama kaarevuus. Kuvassa paraabeli ja ympyrä sivuavat toisensa "sisäisesti", jolloin ympyrän keskipiste jää paraabelin "sisäpuolelle". Tällaisten kaarevuusympyröiden keskipisteet muodostavat evoluutan käyrän.]] Evoluutta on käyrän kaarevuuskeskusten muodostama ura. Alkuperäistä käyrää kutsutaan evolventiksi. Käyrän evoluutan määrääminen on eräs differentiaalilaskennan sovellus.
Jos käyrän evoluutta tunnetaan, itse käyrä voidaan piirtää asettamalla nuora evoluutalle ja kiinnittämällä se pisteeseen G. Pisteeseen A asetettu piirrin piirtää itse käyrän, evolventin. Apollonios Pergalainen mainitsee evoluutat kirjassaan Konika. Myös alankomaalainen Christiaan Huygens tutki evoluuttaa varhain.
Jack Straus
Jack Straus (s. 16. kesäkuuta 1930 – k. elokuussa 1988) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, joka voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1982.
Strausin lempinimi "Treetop" tuli hänen pituudestaan (6'6" eli noin 198 senttiä). Hän opiskeli Texas A&M Universityssa.
Straus alkoi pelaamisen WSOP-turnauksissa 1970-luvun alussa. Hän sijoittui neljänneksi vuoden 1972 pääturnauksessa ja voitti ensimmäisen rannekkeensa seuraavana vuonna 3 000 dollarin Deuce to Seven Draw -turnauksessa. Toinen ranneke ja 520 000 dollarin ykköspalkinto tuli vuoden 1982 pääturnaksen voitosta. Straus oli pääturnauksen finaalipöydässä myös vuonna 1973.
Strausin comeback vuoden 1982 turnauksessa on luultavasti synnyttänyt pokerisanonnan "a chip and a chair" ("yksi pelimerkki ja tuoli"). Tarina on vaihdellut vuosien varrella, mutta yleisimmän version mukaan Straus pani kaikki pelimerkkinsä pottiin, sai maksun ja hävisi käden. Oltuaan nousemassa pois pöydästä hän löysi yhden 500 dollarin pelimerkin, joka oli vahingossa jäänyt pöydälle nenäliinan alle. Koska hän ei ollut sanonut menneensä "all-in", turnauksen järjestäjät antoivat hänen jatkaa pelaamista turnauksessa (joka päättyi Strausin voittoon). Usein tapahtuman väitetään sattuneen finaalipöydässä, mutta vuoden 1983 kirjan The Biggest Game in Town mukaan se tapahtui ensimmäisenä pelipäivänä.
WSOP:ssa 1982 ratkaisevassa kädessä Jack Strausin  voitti Dewey Tomkon  :n.
Straus valittiin Poker Hall of Fameen vuonna 1988.
Canouan
Canouan on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni korallisaari Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltiossa Karibianmerellä. Se on kooltaan etelästä pohjoiseen noin 6 kilometriä ja lännestä itään noin 2 kilometriä. Canouan sijaitsee noin 50 kilometriä lounaaseen maan pääsaaresta Saint Vincentistä.
Kuunsirpin muotoiselta Canouanin saarella on löydetty merkkejä ihmisasutuksesta noin vuodelta 200 eaa. Siirtomaa-aikana saarella toimi aluksi puuvilla- ja myöhemmin sokeriplantaaseja, joista viimeinen lopetti toimintansa 1924. 1800-luvulla saarella rakennettiin myös purjelaivoja, joiden materiaaliksi sieltä saatiin seetripuuta, mahonkia ja bambua.
Saaren suurin kylä on nimeltään Charlestown saaren länsipuolen Grand Bayn suojissa. Se perustettiin 1921 sen jälkeen, kun hurrikaani oli tuhonnut siihen asti suurimman taajaman itärannan Carenage Bayssä. Charlestownin vieressä on hiekkaranta, jonne tuodaan matkailijoita päiväretkille Saint Vincentin saarelta.
Saaren pohjoisosa, lähes puolet saaren pinta-alasta, kuuluu Raffles-hotelliyhtiön ylelliselle lomakeskukselle ja sen 18-reikäiselle Trump International Golf Clubille.
Bonnie Tyler
Bonnie Tyler (synt. Gaynor Hopkins; s. 8. kesäkuuta 1951 Skewen) on walesilainen laulaja.
Tyler on tunnettu käheästä äänestään. Hänen kansainvälisiä menestyskappaleitaan ovat ”It's a Heartache” (1978), ”Total Eclipse of the Heart” (1983) ja ”Holding Out for a Hero” (1984). Tyler edusti Isoa-Britanniaa Euroviisuissa vuonna 2013.
Ura
Bonnie Tyler syntyi Walesissa kuusilapsiseen perheeseen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Gaynor Hopkins.
Tyler aloitti laulajanuransa paikallisessa kykykilpailussa ja voitti yhden punnan sijoittumalla toiseksi. Hän alkoi esiintyä Etelä-Walesin pubeissa ja yökerhoissa, aluksi Bobby Wayne & The Dixies -nimisen yhtyeen ja myöhemmin Imaginationin laulusolistina. Tyler levytti ensimmäisen singlensä ”My! My! Honeycomb” vuonna 1975. Seuraavana vuonna kykyjenetsijä Roger Bell löysi hänet Swanseasta esiintymässä taiteilijanimellä Sherene Davis, ja Tyler sai levytyssopimuksen RCA:lle.
Tyler kävi vuonna 1976 leikkauksessa, jossa häneltä poistettiin äänihuulten kyhmyjä. Leikkauksen seurauksena hän sai tunnusomaisen käheän äänensä.
RCA:lla Tyler sai lauluntekijäkseen ja tuottajakseen Ronnie Scottin. Single ”Lost in France” nousi brittilistan top-10:een ja myi miljoonia myös Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi The World Starts Tonight (1977) ei kuitenkaan myynyt hyvin. Tylerin seuraava single ”It’s a Heartache” oli maailmanlaajuinen menestys ja edelleen Tylerin eniten myynyt single.
Vuonna 1983 Tyler aloitti yhteistyön Jim Steinmanin kanssa, ja tuloksena oli Tylerin ainoa ykkössingle, voimaballadi ”Total Eclipse of the Heart”. Steinmanin tuottama albumi Faster than the Speed of Night nousi suoraan Britannian listaykköseksi. Seuraavina vuosina Tyler julkaisi vielä muutaman hittialbumin ja -singlen, kuten Secret Dreams and Forbidden Fire ja ”Holding out for a Hero”. Niiden jälkeen Tyler ei enää ole saanut suuria listahittejä, mutta hän on jatkanut albumien julkaisemista ja konsertointia.
Tyler edusti Britanniaa Euroviisuissa 2013 kappaleella ”Believe in Me”. Hän sijoittui 19:nneksi.
Datša
thumb|300px|[[Boris Pasternakin datša Peredelkinossa.]] Datša on venäläinen kesämökki tai vapaa-ajan asunto. Datša sijaitsee tavallisesti 1–2 tunnin paikallisjunamatkan päässä kaupunkiasunnolta ja on tavallisesti suhteellisen vaatimaton rakennus, mutta se voi olla myös hieno huvila.
Datša-sanan juuret ovat varhaiskeskiajan Venäjällä, jossa se tarkoitti julkisesti annettua lahjaa, mutta myöhemmin sai tarkemman merkityksen läänityksenä. Datšat säilyivät maaomaisuuden pääsääntöisenä muotona aina maaorjien vapauttamiseen asti vuonna 1861 ja samalla datša sai nykyisen merkityksensä.
Vuosina 1993–1994 tehdyn tutkimuksen mukaan joka neljännellä venäläisellä kaupunkilaisperheellä oli datša ja vaikka vain pieni osa niistä oli talvikäytössä, kesällä asuttavien datšojen omistajista yli puolet halusi tehdä niistä myös talviasuttavia.
Llano de Chajnantorin observatorio
thumb|350px|Eräs ALMA-teleskoopin antenneista.
Llano de Chajnantorin observatorio on rakenteilla oleva kansainvälinen observatorioalue Pohjois-Chilessä. Eurooppalaiset ovat mukana Chajnantorin rakentamisessa ja havaintotoiminnassa Euroopan eteläisen observatorion (ESO) kautta.
Chajnantorin tasanko sijaitsee noin 40 kilometriä itään San Pedro de Atacaman kaupungista. Tasanko sijaitsee 5 104 metriä merenpinnan yläpuolella, mikä tekee siitä maailman korkeimmalla sijaitsevan maanpäälisen observatorioalueen. Seudun ohut ja äärimmäisen kuiva ilma tekevät alueesta ihmiselle vihamielisen, mutta tarjoavat ainutlaatuisen hyvät edellytykset etenkin vaikealla alimillimetrialueella tehtävälle tähtitieteelliselle havaintotoiminnalle. Alueen teleskoopit muodostavat fyysiseltä sijainniltaan kaksi ryhmää: Atacama Large Millimeter Array (ALMA), APEX ja CBI on rakennettu varsinaiselle tasangolle kun taas ASTE ja NANTEN2 sijaitsevat seitsemän kilometrin päässä hiukan alemmalla Pampa La Bolan alueella.
Espoon musiikkiopisto
Espoon musiikkiopisto eli EMO on Espoon kaupungissa toimiva yksityinen musiikkiopisto. Se perustettiin vuonna 1963. Opiston päätoimipiste sijaitsee Espoon kulttuurikeskuksessa Tapiolassa, joka rakennettiin v. 1989. Emon rehtorina on toiminut vuoden 2007 alusta Paula Jordan. Tätä aiemmin rehtorina toimi Timo Veijola.
Espoon musiikkiopistossa voi opiskella pääaineena kaikkia akustisia länsimaisia soittimia, yksinlaulua, sävellystä ja sähkökanteletta. Lisäksi Espoon musiikkiopistossa on pop- ja jazzmusiikin linja, Ebeli.
Ennen musiikkiopiston perustasoa on mahdollista osallistua pienryhmissä tapahtuvaan orientoivaan soitinvalmennukseen. Soitinvalmennus on suunnattu lähinnä 5-7 –vuotiaille lapsille. Muita aineita Espoon musiikkiopistossa ovat musiikkileikki, musiikin teknologia, rytmiikka, musiikinteoreettiset aineet, orkesteri- ja yhtyesoitto sekä kuorolaulu.
Vicky Losada
pienoiskuva|Vicky Losada Vicky Losada (s. 5. maaliskuuta 1991) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 66 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Losada edustaa englantilaista Manchester Cityä, johon hän siirtyi kesällä 2021 espanjalaisseura FC Barcelonasta. Hän voitti Barcelonan joukkueessa Mestarien liigan vuonna 2021. Hän on pelannut aiemmin Englannissa Arsenalin joukkueessa.
Surun pyyhit silmistäni
Surun pyyhit silmistäni on Kirkan vuonna 1988 julkaistu albumi. Levyä on myyty yli 214 000 kappaletta. Vuonna 2015 se oli Suomessa kaikkien aikojen kolmanneksi myydyin kotimainen albumi.
Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”Surun pyyhit silmistäni” ja ”Kaksin rannalla yksinäiset”. Kirka esitti kappaleen "Surun pyyhit silmistäni" myöhemmin englanniksi nimellä "Sadness in Your Eyes".
Kappaleet
Sanoitukset Vexi Salmi, ellei toisin mainita. Sovitukset Kassu Halonen.
Surun pyyhit silmistäni -kappaleen käännöskappaleet
Ding Xiaowenin (丁晓雯) mandariinikiinaksi kääntämä versio "Xiàng wù xiàng yǔ yòu xiàng fēng" (像雾像雨又像风, suom. "Kuin usva, sade ja tuuli") nousi vuonna 1991 maailman kiinankielisille listoille hongkongilaisen Annie Leungin (梁雁翎) esittämänä ja on yksi harvoista Kiinassa laajasti tunnetuista suomalaisista kappaleista. Kappaleesta on myös Richard Lamin (林振強) kääntämä ja Andy Huin (許志安) esittämä kantoninkiinan versio "Faan1 tang4" (翻騰, suom. "Vääntelehtien").
Ruotsalainen laulaja Ankie Bagger levytti vuonna 1993 albumilleen From the Heart kappaleesta englanninkielisen käännöskappaleen nimeltä "I'm Still in Love With You".
Alba (Italia)
Alba on kaupunki Luoteis-Italian Piemontessa, Pon sivujoen Tanaron varrella. Kaupungin asukasluku on runsaat 31 000.
Historia
Rooman valtakunnan loiston aikana imperiumin ylimystö lepäili Albassa sijaitsevissa huviloissaan.
Sydänkeskiajalla Albassa oli vallalla kataarien uskonlahko siihen saakka, kunnes paavi julisti kataarit kerettiläisiksi. Myöhäiskeskiaikaa Albassa värittivät lukuisat sodat naapurikaupunki Astia vastaan. Albalaisten turvaksi kaupunkiin rakennettiin yli sata tornia. Nykyään niistä on jäljellä kaksikymmentä.
Toisen maailmansodan aikana Alba oli natseja vastustavien partisaanien keskuspaikka. Sodan loppuhetkillä Alba julistautui jopa itsenäiseksi. Itsenäisyys kesti kuitenkin vain 23 päivää.
Nähtävyyksiä
Alban katedraali (Duomo) on valmistunut nykyasuunsa 1400-luvun lopulla. Se on rakennettu punatiilestä ja se on tyyliltään sekoitus romaanista ja goottilaista kirkkotyyliä.
Elinkeino
Alban tärkeimmät elinkeinot ovat maataloustuotteiden kauppa sekä metalli- ja elintarviketeollisuus. Muun muassa suklaapähkinälevite Nutella on kotoisin Albasta. Albassa on viinin ja riisin tuotantoa.
Alba tunnetaan maailman tryffelipääkaupunkina. Sen lähimetsistä löytyy maailman arvokkainta tryffeliä – valkotryffeliä. Syksyisin Albassa järjestetään tryffelimessut, missä valkotryffeleitä myydään jopa 5 000 euron kilohintaan.
Mode-luokka
Mode-luokka oli Ruotsin merivoimien neljän hävittäjän muodostama alusluokka.
Kalajoen Kristillinen Opisto
Kalajoen Kristillinen Opisto on 1942 perustettu kansanopisto, joka sijaitsee Kalajoen keskustassa. Kalajoen Kristillisellä Opistolla on toimintaa myös Oulussa ja Kangasalla (Heinäkallion leirikoti). Opisto omistaa Kalajoella toimivan Päiväkoti Arkin. Opiston ylläpitäjä on Kalajoen Kristillisen Opiston Kannatusyhdistys, johon kuuluu sekä henkilöjäseniä että yhteisöjäseniä. Opiston taustayhteisö on Uusheräys.
Arvot
Kalajoen Kristillisen Opiston arvopohja muodostuu kristillisestä maailmankuvasta ja ihmiskäsityksestä, johon yhdistyvät herätysliikkeen perinne sekä kestävän kehityksen periaate. Uusheräyksen perinne näkyy Opiston toiminnassa yhteisöllisyyden korostamisessa, matkalaulu- ja seuraperinteen ylläpitämisessä ja osallistumisessa evankelisluterilaisen kirkon toimintaan. Uusheräyksen perinteestä nousee myös lähetystyön aktiivinen tukeminen ja sen näkyvä asema Opistolla.
Kestävän kehityksen mukaisesti Opisto ottaa huomioon ekologiset ja eettiset kysymykset. Erityisesti kestävä kehitys näkyy Opiston toiminnassa aktiivisena yhteisöllisyyden ja osallisuuden kehittämisenä sekä vastuullisina hankintoina. OKKA-säätiö on myöntänyt Kalajoen Kristilliselle Opistolle Oppilaitosten kestävän kehityksen sertifikaatin vuonna 2018.
Koulutustarjonta
Kalajoen Kristillisessä Opistossa opiskelee vuosittain n. 200 opiskelijaa tutkintotavoitteisessa koulutuksessa ja n. 2300 lyhytkurssien opiskelijaa.
Vaaleatukkainen tyttö
Vaaleatukkainen tyttö on Helene Schjerfbeckin suurikokoinen maalaus vuodelta 1916. Siinä on nuori tyttö, joka on kallistanut päänsä lukemaan kirjaa. Teoksen malli on Schjerfbeckin naapurissa Hyvinkäällä asunut Impi Tamlander, joka sisarensa Jennyn kanssa auttoi taiteilijaa. Schjerfbeck-asiantuntija Leena Ahtola-Moorhouse on sanonut teoksesta: ”Vaaleatukkainen tyttö on hyvin kauniisti maalattu, huipputeos.”
Teoksen selkäpuolella on luonnos teoksen Kuvakudos (1914) mieshahmosta, ja se on sotkettu valkoisella ja punaisella.
Vaaleatukkainen tyttö on ollut vuosikymmeniä yksityisessä omistuksessa Euroopassa, mutta tuli myyntiin Sothebyn kautta joulukuussa 2015 samaan aikaan kahden varhaisemman teoksen kanssa, Miekkailijan (1924) ja Liinatukkaisen pojan (1878). Teos myytiin noin 1,2 milj. euron (0,87 M£) kauppahintaan Frankfurtissa sijaitsevalle Städel-museolle, jossa se pantiin yleisön nähtäville. Vaaleatukkainen tyttö oli sitä ennen ollut esillä viimeksi näyttelyssä vuonna 1980.
UFO (yhtye)
UFO on brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1969. UFO on ollut merkittävä esikuva monille ns. NWOBHM-yhtyeille (New Wave of British Heavy Metal, brittimetallin uusi aalto), ja monet heavy metal-muusikot, kuten esimerkiksi Iron Maidenin basisti ja perustajajäsen Steve Harris ovat maininneet UFOn olleen heille tärkeä esikuva.
Yhtyeen perustajajäsen, solisti Phil Mogg ilmoitti jättävänsä yhtyeen vuonna 2019 yhtyeen tulevan 50-vuotisjuhlakiertueen jälkeen. Mogg on kuitenkin pysynyt jäsenenä yhtyeessä tähän asti, ja yhtyeen 50-vuotiskiertueen päätös oli siirretty lokakuuhun 2022 asti, kunnes syyskuun 2022 alussa Moggin ilmoitettiin saaneen sydäninfarktin, ja tästä syystä Moggin lopettaminen yhtyeessä siirtyy tulevaisuuteen.
Yhtyeessa vuosina 1980-1983 soittanut Neil Carter korvaa huhtikuussa 2019 menehtyneen kosketinsoittaja-kitaristi Paul Raymondin UFOn 50-vuotiskiertueessa kesäkuusta 2019 alkaen.
Alkuajat (1969-1972)
Tulevan UFOn kitaristi Mick Bolton sekä basisti Pete Way soittivat 1960-luvun loppupuolella alun perin the Boyfriends -nimisessä yhtyeessä. Yhtye vaihtoi nimeään useita kertoja, toimien nimillä Acid, The Ugly, The Bad, The Good ja Hocus Pocus.
Yhtyeen rumpalin vaihduttua kahdesti tuleva UFOn perustajajäsen, rumpali Andy Parker alkoi soittaa Boltonin ja Wayn kanssa. Toinen tuleva perustajajäsen, solisti Phil Mogg tuli yhtyeeseen mukaan samoihin aikoihin, eli elokuussa 1969. Ennen Moggin mukaan tuloa Boltonin, Parkerin ja Wayn muodostama trio oli soittanut lähinnä Boltonin vanhempien kotona. Kuitenkin Moggin liityttyä yhtyeeseen yhtye alkoi harjoitella eri paikoissa, kuten lontoolaisessa baarissa, ennen kuin alkoi esiintyä yleisön edessä.
Yhtye muutti nimensä UFOksi loppuvuodesta 1969 erään lontoolaisen klubin mukaan. Samoihin aikoihin he tekivät ensimmäisen julkisen esiintymisensä, ja melko pian tämän jälkeen UFO soitteli lontoolaisissa pubeissa ja klubeissa.
Yhtyeen jäsenten musiikillisia innoittajia ovat olleet monet blues-peräistä rockia soittaneet muusikot, kuten kitaristit Eric Clapton, John Mayall, Jimmy Page ja Jeff Beck. Rock-yhtyeistä erityisesti Led Zeppelin oli vahva musiikillinen innoittaja.
Brittiläisen The Equals -yhtyeen kitaristi Eddy Grant kiinnostui UFOsta, mikä johti lopulta siihen, että UFO sai levytyssopimuksen Beacon Recordsille, joka oli EMIn alaisena. UFOn ensimmäisen albumin tuottivat Doug Flett ja Guy Fletcher, ja se julkaistiin lokakuussa 1970 nimellä UFO 1. Vain kahdessa päivässä nauhoitettu albumi oli musiikillesti pääasiassa avaruusteemaista blues rockia (ns. space rockia). Albumi myi heikosti, eikä se noussut listoille yhtyeen kotimaassa Iso-Britanniassa eikä myöskään Yhdysvalloissa. Britanniassa albumia myytiin vain n. 3 700 kappaletta. Sen sijaan Saksassa albumi myi melko hyvin, ja albumilta julkaistu single ”Boogie for George” ylsi singlelistalla sijalle 30. Saksan lisäksi albumi myi hyvin Japanissa, noin 135 000 kappaletta. Lisäksi albumin kappaleesta ”C'Mon Everybody” tuli hitti Japanissa.
Metusalah
thumb|Metusalah [[Canterburyn tuomiokirkko|Canterburyn tuomiokirkon lasimaalauksessa.]] Metusalah (nykyisessä raamatunsuomennoksessa Metuselah; tunnetaan myös muodossa Metusalem) on Raamatussa mainituista henkilöistä pitkäikäisin ja näin ollen Raamatun mukaan maailman historian vanhin mies. Hän eli Raamatun mukaan 969 vuotta. Hän oli profeetta Hanokin poika, Lemekin isä ja Nooan isoisä.
UFO (yhtye)
Alkuajat (1969-1972)
Ensimmäisen levyn heikohkosta menestyksestä huolimatta yhtye sai julkaista uuden studioalbumin, jonka nimeksi tuli UFO 2: Flying. Albumin tuottivat jälleen Doug Flett ja Guy Fletcher, tosin Flettin mukaan hän nauhoitti albumin yksin. Lokakuussa 1971 julkaistu toinen studioalbumi poikkesi edeltäjästään musiikillisesti, sillä debyyttialbumiin verrattuna kappaleet olivat selvästi pitempiä; esimerkiksi nimikappale ”Flying” kestää yli 26 minuuttia. Lisäksi yhtyeen jäsenet olivat kehittyneet musiikillisilta taidoiltaan.
UFO 2: Flying ei edeltäjänsä tavoin noussut Iso-Britannian tai Yhdysvaltain albumilistoille, mutta se myi melko hyvin Saksassa ja siitä julkaistu single ”Prince Kajuku” nousi Länsi-Saksan singlelistalla sijalle 26.
Liven julkaisun jälkeen yhtyeessä ajateltiin, että kahden ensimmäisen studioalbumin ja ensimmäisen livealbumin edustama space rock -genre tulisi hylätä. Helmikuussa 1972 tuleva Motörheadin kitaristi Larry Wallis liittyi yhtyeeseen vastattuaan yhtyeen tekemään lehti-ilmoitukseen ja tehtyään tämän jälkeen koe-esiintymisen. Ennen koe-esiintymistä Wallis ei ollut koskaan kuullutkaan UFOsta. Wallisin liittyessä yhtyeeseen sitä manageroi Mark Hannau, jonka mahdollisuuksia saada yhtyettä tunnetummaksi pidettiin yhtyeen itsensä piirissä heikkona, minkä vuoksi yhtyeen jäsenet alkoivat ottaa yhteyksiä erääseen Chrysalis Recordsin manageriin, joka järjesti yhtyeelle keikkoja Italiassa. Taustalla oli ajatus suunnata yhtyeen levynmyyntiä muuallekin kuin Saksaan ja Japaniin, joissa UFO oli jo saavuttanut kaupallista suosiota.
Wallisin aika UFOn piireissä jäi lyhyeksi, sillä hänet erotettiin yhtyeestä jo lokakuussa 1972 hänen arvosteltuaan humalaisena solisti Moggia. Basisti Way ja rumpali Parker olivat pettyneitä Moggin päätökseen, sillä he pitivät Wallisista. Wallisin erottamisen jälkeen yhtyeeseen liittyi tuleva Whitesnaken kitaristi Bernie Marsden, joka liittyi yhtyeeseen marraskuussa 1972. Musiikillisesti UFO oli siirtynyt Wallisin ja Marsdenin aikoina pois space rockista enemmän kohti bluesia, tosin musiikillisesti suurimmat muutokset olivat vasta tulossa.
Kohti kansainvälistä menestystä (1973-78)
Vuonna 1973 UFO lyöttäytyi yhteen tuottaja Dave Edmundsin kanssa äänittääkseen satsin demoja. Näiden demojen ansiosta yhtye sai uuden levytyssopimuksen, tosin yhtyeen jäsenet eivät olleet erityisen tohkeissaan niistä, minkä vuoksi UFO alkoikin soittaa eri klubeissa ympäri Britanniaa. Yhtye uskalsi näihin aikoihin myös alkaa konsertoida ulkomailla, ja Saksassa he tapasivat tulevan kitaristinsa, silloin vielä hard rock -yhtye Scorpionsin kitaristina toimineen Michael Schenkerin.
Vuoden 1973 kesällä UFOn ollessa lämmittelijäesiintyjänä Scorpionsin kiertueella Saksassa, yhtyeen tuolloinen kitaristi Marsden jäi yhtyeen kotimaahan englantiin väitettyjen passiongelmien vuoksi, vaikka Marsden on itse myöntänyt jääneensä tahallaan pois kyseisistä esiintymisistä, sillä ei sietänyt olla mukana UFOssa. Scorpionsin kitaristi Michael Schenker soittikin kahdella UFOn keikalla kitaraa Marsdenin poisjäämisen vuoksi. Marsden päätti saapua vielä ennen kiertueen loppua Saksaan, tosin turhaan, sillä yhtye oli päättänyt valita Schenker UFOn kitaristiksi. Saksalaistaustainen Michael Schenker ei osannut puhua juurikaan englantia liittyessään UFOon, mikä luonnollisesti aiheutti hankaluuksia muutoin englanninkielisessä yhtyeessä. Huolimatta kielimuurista Schenkerin kitaransoittotaito piti hänet mukana yhtyeessä.
Vuonna 1974 UFO rekrytoitiin virallisesti Chrysalis Recordsiin, jolloin yhtye oli työskennellyt tulevan levyn demojen parissa. Lisäksi yhtye sai uuden managerin, Wilf Wrightin. Tulevan albumin tuottajaksi tuli Ten Years After -yhtyeen basisti Leo Lyons. Albumi nauhoitettiin Morgan-studioilla Lontoossa, ja se julkaistiin toukokuussa 1974 nimellä Phenomenon. Albumi sisältää yhtyeen ehkä tunnetuimman kappaleen ”Doctor Doctor” sekä toisen UFOn klassikkokappaleen, konserteiden vakionumeronakin toimivan ”Rock Bottomin”. Albumi sai julkaisuaikanaan positiivisia arvioita kriitikoilta, vaikka osa kriitikoista ei juuri pitänytkään albumin tuotannosta. Phenomenon ei kuitenkaan yltänyt Iso-Britanniassa listoille, mutta Yhdysvalloissa se pääsi melkein kahdensadan myydyimmän albumin joukkoon ( paras sijoitus 202.). Monet UFOn fanit pitävät Phenomenonia yhtyeen todellisen alkuna.
UFO halusi lujittaa live-esityksiään, minkä vuoksi yhtyeeseen haluttiin Schenkerin lisäksi toinen kitaristi. Melody Maker -musiikkilehdessä nähdystä ilmoituksesta yhtyeen toiseksi kitaristiksi tuli walesilainen Paul Chapman, joka soitti yhtyeen kanssa useita konsertteja ja auttoi Phenomenonin promotoinnissa, ennen kuin lähti yhtyeestä tammikuussa 1975. UFO oli aloittanut neljännen albuminsa työskentelyn jo loppuvuodesta 1974, mutta Chapman ei soita siinä nuottiakaan.
UFO sai neljännen albuminsa nauhoitukset valmiiksi jo helmikuussa 1975, mutta kitaristi Schenker loukkasi itsensä pahasti studiossa, minkä vuoksi hän oli täysin kunnossa vasta kesäkuussa. Yhtyeen neljäs studioalbumi, Force It julkaistiin heinäkuussa 1975. Albumilla kuullaan ensimmäistä kertaa yhtyeen historiassa kosketinsoittimia, joita soitti Ten Years Afterin Chick Churchill. Force It menestyi kaupallisesti edeltäjäänsä paremmin, ja se olikin ensimmäinen albumi, joka nousi Billboard 200 -albumilistalla sijalle 76, ja Saksassakin se pääsi listan sijalle 35. Sen sijaan Iso-Britanniassa albumi ei noussut listoille. Kriitikot antoivat albumista positiivista palautetta, ja erityisesti kitaristi Schenkerin soittoa kehuttiin.
Kasvaneesta menestyksestä huolimatta solisti Moggin ja kitaristi Schenkerin välille alkoi tulla jännitettä, etenkin kun molemmilla oli tunnetusti tulinen temperamentti. Jännitettä lisäsi mm. Schenkerin huono englannin kielen taito. Yhtyeellä oli muutenkin huonoa tuuria Force Itin julkaisun jälkeen; eräs yhtyeen keikka Ranskan Mullhousessa jouduttiin perumaan sähköongelmien vuoksi, minkä seurauksena närkästyneet fanit heittelivät kivillä ja pulloilla yhtyeen keikkabussia. Lisäksi Baden-Badenissa basisti Wayn basso osui solisti Moggia päähän, aiheuttaen hänelle päävamman. Ongelmista huolimatta hyvänä liveyhtyeenä tunnetun UFOn keikat saivat melko paljon yleisöä, kun jokaisella keikalla oli yli 1 000 ihmistä kuuntelemassa yhtyettä.
Koska UFO oli käyttänyt Force Itillä kosketinsoittimia, päätti yhtye käyttää niitä myös tulevalla studioalbumilla. Tällä kertaa yhtye päätti ottaa kosketinsoittajan täysipäiväiseksi jäseneksi, ja kosketinsoittajaksi ilmoittautui aiemmin hard rock -yhtye Heavy Metal Kidsissä soittanut Danny Peyronel. Peyronel teki ensimmäisen esiintymisensä UFOn jäsenenä elokuussa 1975.
Yhtyeen viides albumi nauhoitettiin Morgan-studioilla Lontoossa tammi-helmikuussa 1976. Albumin tekoprosessin aikana yhtyeessä oli erimielisyyksiä kosketinsoitinten ollessa mukana nyt täysipäiväisesti; esimerkiksi Wayn mielestä ne eivät olleet tarpeen UFOssa. Tästä huolimatta kosketinsoittaja Peyronel on todennut, ettei hänellä ollut vaikeuksia saada ideoitaan menemään läpi.
Viides albumi, No Heavy Petting julkaistiin toukokuussa 1976. Se ei menestynyt listoilla edeltäjänsä tavoin; esimerkiksi Billboard 200 -albumilistalla se ylsin sijalle 167, eikä se noussut lainkaan listoille Iso-Britanniassa. Sen sijaan Ruotsissa albumi nousi listan sijalle 38. Huolimatta selvästi Force Ittiä heikommasta menestyksestä Billboard 200 -albumilistalla, se sai julkaisuaikanaan erittäin hyvän vastaanoton, ja osa yhtyeen faneista piti albumia edeltäjäänsä parempana.