cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kali Flanagan
Kali Flanagan (s. 19. syyskuuta 1995 Winchester, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä MM-kultaa kotikisoissaan 2017. Seuratasolla hän on edustanut Boston Collegen joukkuetta vuodesta 2014.
Gunnar Sarva
pienoiskuva|Mantere–Sarvan Suomen historia kansakouluille on ilmestynyt 1915. Väinö Gunnar Sarva, vuoteen 1914 Lindström (7. lokakuuta 1879 Kiikka – 13. maaliskuuta 1952 Helsinki ) oli suomalainen rehtori ja oppikirjojen tekijä.
Sarvan vanhemmat olivat ylireviisori Alfred Lindström ja Sofia Amalia Rydman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1915.
Sarva oli Porvoon suomalaisen yhteiskoulun lehtori ja johtaja vuosina 1905–1909, Viipurin suomalaisen reaalilyseon historian ja suomen kielen lehtori vuosina 1909–1911, Suomalaisen normaalilyseon lehtori 1911–1924 sekä samanaikaisesti 1919–1924 Helsingin Koelyseon rehtori, kouluneuvos 1924–1949 ja kouluhallituksen oppikirjaosaston päällikkö 1939–1949. Hän sai professorin arvonimen 1949. Hän julkaisi historian oppikirjoja, joista tunnetuimpia ovat olleet hänen Oskari Mantereen kanssa kirjoittamansa, vielä 1960-luvulla käytössä olleet Keskikoulun yleinen historia I–II (1915–1916) ja Keskikoulun Suomen historia (1918). Vuodesta 1930 Sarva oli Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Sarva oli naimisissa 1907-1947 Toini Elisabeth Kekonin (k. 1947) kanssa. Toini Sarvan veli oli jääkärikenraalimajuri Heikki Kekoni. Gunnar Sarvan veli oli Korkeimman oikeuden oikeusneuvos Alfred Sarva (1877–1933). Gunnar Sarva on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Teoksia
Nimellä Gunnar Lindström: Nimellä Gunnar Sarva:
Iirin historia
Iirin historia kertoo Irlannin saarella puhuttavan kielen historiasta ja kehityksestä Irlannin ja Euroopan unionin viralliseksi kieleksi.
Muinaisiiri
Iirin kirjallinen historia ulottuu 700-luvulle, jolloin kristinusko juurtui Irlantiin. Ensimmäiset käännyttäjät saapuivat saarelle jo 400-luvulla Palladiuksen ja piispa Patrik Calpurniuksenpojan johdolla. Heidän lisäkseen Irlannin perintötiedossa tunnetaan paljon paikallisestikin tunnettuja kristinuskoon kääntäneitä pyhimyksiä, ja merkittävä osa vanhasta proosakirjallisuudesta on ulsterilaisen Colm Cillen tai corkilaisen Barran kaltaisten provinssipyhien elämäkertoja.
700–900-lukujen iiriä kutsutaan muinaisiiriksi (Old Irish, Sean-Ghaeilge). Se poikkeaa rakenteeltaan nykyiiristä yhtä paljon kuin latina ranskasta. Muinaisiiriä vielä vanhempaa on ogam-kiviksi (iiriksi oghamchlocha) kutsuttujen hautaobeliskien pystysärmiin erityisin oghamchraobh-kirjaimin kirjoitettu esikristillisen ajan iiri.
Muinaisiirin kirjallisuus
Suuri osa muinaisiirinkielisestä kirjallisuudesta on uskonnollista – esimerkiksi selityksiä latinankielisiin pyhiin kirjoihin – mutta munkit suhtautuivat suvaitsevasti pakana-aikaisiin taruihin. Niinpä he kirjoittivat muistiin paljon esikristillisen ajan mytologista kirjallisuutta - ennen muuta Táin Bó Cuailgnen eli tarinan karjaryöstöstä, joka sytytti sodan Connachtin kuningatar Medbin (, nykyiiriksi Méadhbh) ja Ulsterin heimon välille. Ulsterilaisten suurin sankari Cú Chulainn jäi tällöin yksin taistelemaan Medbin sotilaita vastaan, koska hän ei ollut alkujaan ulsterilaista syntyperää, ja kaikkia oikeita ulsterilaismiehiä vaivasi tuolloin säännöllisin väliajoin toistuva Machan kirous, joka vaivutti heidät vuoteeseen kärsimään synnytystuskien kaltaisia kipuja.
Vanhoista sankaritarinoista ei juurikaan löydy suoria viittauksia irlantilaisten pakana-aikaiseen uskontoon. Keltit kristillistyivät niin varhain ja niin perusteellisesti, että heidän jumalistaan tiedetään vain sen verran, kuin mitä latinankieliset lähteet kertovat. Muinaisiirinkielisestä kirjallisuudesta löytyy jonkin verran ns. rosceja, eräänlaisia retorisia purkauksia, joita on niissä käytettyjen runollisten keinojen ja joskus myös klassisesta muinaisiiristä vanhakantaisempaan suuntaan poikkeavan kieliopin vuoksi vaikea tulkita. Roscit ovat kiehtoneet tutkijoita, koska niistä on toivottu löytyvän viitteitä irlantilaisten kelttien kristinuskoa edeltävään uskontoon. Nykyisin roscien on kuitenkin havaittu sisältävän selvästi kristillistä ainesta, eikä niitä enää pidetä pakanuuden kivettyneinä jäänteinä.
Muinaisiirin rappio ja keski-iiri
900-luvulta alkaen muinaisiiri rappeutui, kun sen mutkikkaat muodot ja säännöt etääntyivät liikaa luontevasta puhekielestä. Ennen klassisen uusiirin aikaa iiri eli pari vuosisataa hiljaiseloa keski-iirinä (Middle Irish, Meán-Ghaeilge), jonka standardi oli epävakaa ja jolla ei ollut kovin suurta kirjallista merkitystä. Mm. Aulis J. Joen kirjassa Maailman kielet väitetään, että keski-iirillä kirjoitettu kirjallisuus oli keskiajan rikkaimpia. Tämä ei ole virhe, vaan terminologia on muuttunut: aiemmin "keski-iiriksi" kutsuttiin myös nykytermein klassiseksi uusiiriksi (1100-1600-luvun iiri) nimitettyä vaihetta.
Klassinen uusiiri
Klassisen uusiirin (Nua-Ghaeilge Chlasaiceach, Classical Irish) aika alkaa 1100-luvulta ja loppuu 1600-luvun melskeisiin, jolloin iirinkielinen – myös syntyperältään englantilainen – yläluokka tuhottiin Irlannista ja tilalle asetettiin the Ascendancy, uusi protestanttinen ja englanninkielinen luokka. Klassisen uusiirin normi, ceart na bhfileadh, oli ankara ja kielsi kaikenlaiset murteellisuudet, mutta sai kuitenkin vaikutteita mm. lainasanoina, joita iiriin tuli esimerkiksi skandinaaviselta taholta (dorú "siima", tochta "veneen tuhto", pónaire "pavut", vrt. ruotsin bönor, cnaipe "nappi"), normandianranskasta sekä latinasta ja englannista. Tämän päivän iirissä englannin vaikutus on silmiinpistävää, mutta sanavaraston yhteneväisyys johtuu myös yhteisistä ja samanaikaisista vieraista vaikutteista: myös englanti oli skandinaavisten kielten, latinan ja normandianranskan vaikutusten alaisena. Samoihin aikoihin molempiin kieliin lienevät lainautuneet sellaiset saman- tai lähes samanmerkityksiset sanat kuin stiúir/steer, buntáiste/advantage, giúistís/justice, duinseon/dungeon, margadh/market, pingin/penny, scilling/shilling ym.
Skandinaavista alkuperää ovat etunimet Sitric (sama kuin islannin Sigtryggur; tästä muodostettu sukunimi Mac Shitric esiintyy englannissa muodossa McKittrick), Amhlaoibh (sama nimi kuin Olavi; vastaavasti englanninkielinen nimi Macauley on alkujaan Mac Amhlaoibh eli Olavinpoika), Íomhar (Ivar, Ívarr, suomeksi Iivari; televisiosarjan temppumiehen McGyverin sukunimi on alkuperäisessä iirinkielisessä muodossaan ollut Mac Íomhair, ts. oikeastaan Iivarinpoika, Iivarinen).
Kaikki vuosina 1100–1600 kirjoitettu iiri ei ollut klassista uusiiriä: se oli ennen muuta tavuja laskevan, ankaraa loppu-, alku- ja sisäsointujärjestelmää käyttävän dán díreach -hovirunouden kieli. Kielen puhtaudesta huolehtivat runoilijat, joita Irlannissa ei kutsuttu bardeiksi, vaan fileiksi, omilla runokäräjillään. Esimerkiksi uskonnollista hartauskirjallisuutta saatettiin kirjoittaa puhekielisemmällä canamhain-tyylillä (sana on sama kuin nykyiirin canúint, murre), kun taas historialliset elämäkerrat, annaalit tai kronikat voitiin laatia muinaisiiriä lähentyvällä, "historialliseen oikeellisuuteen" pyrkivällä tyylillä. Myös historiallisia aiheita käsittelevä runous käytti runsaasti kuolleita ja vanhentuneita muotoja.
Na Laoithe Fiannaíochta
Fianna-tarut tulivat laajempaan tietoisuuteen kiertotietä 1700-luvun lopulla, kun skotlantilainen James Macpherson julkaisi englanniksi "sokean bardi Ossianin lauluiksi" väittämiään Fianna-taruja. Koska iiri ja gaeli eriytyivät kahdeksi kieleksi vasta klassisen iirin kuoltua 1600-luvulla, suuri osa näiden kahden kielen kansanperinteestä on yhteistä. Macpherson väitti kääntäneensä tarinat muinaisgaelilaisesta runoudesta, mutta hänen kuoltuaan ilmeni, että hän oli tuntenut taruston varsin pinnallisesti, osasi gaelia huonosti ja oli sovittanut Fianna-tarut kovalla kädellä sekä skotlantilaisiin maisemiin että omiin esteettisiin ihanteisiinsa. Näillä väärennetyiksikin soimatuilla Ossianin lauluilla oli kuitenkin merkittävä vaikutus eurooppalaiseen romanttiseen runouteen ja kirjallisuuteen. Niistä kiinnostuneet oppineet perustivat Ossianic Societyn, tutkimusseuran, joka selvitti aikanaan laulujen irlantilaisen alkuperän ja herätti kansainvälisen tiedeyhteisön mielenkiinnon iirinkieliseen kulttuuriin.
Hovirunoudesta kansanrunouteen
Dán díreachit olivat ennen kaikkea paikallisten ja alueellisten mahtimiesten ja heimopäälliköiden tilausrunoja, ja niiden laatijat olivat näiden mahtimiesten palkkalaisia, hovirunoilijoita. Kun heimopäälliköt lopulta hävisivät taistelunsa Irlannista ja joutuivat pakenemaan (ns. jaarlien lähtö, Imeacht na n-Iarlaí, sekä myöhemmin ns. villihanhien pako, Éalú na nGéanna Fiáine), hovirunoilijoita tukemaan ei jäänyt ketään, joten hovirunoilijoiksi koulutetut joutuivat alkamaan ruumiillisen työhön henkensä pitimiksi. Koska soitto on suruista tehty, he onnistuivat yhdistämään tekniseen osaamiseensa aidon tunteen. Tämän "vanhan elämäntavan aallonmurroksen" (tonnbhriseadh an tseanghnáthaimh) merkittävimpiä runoilijoita olivat Dáibhí Ó Bruadair (noin 1625–1700) ja Aogán Ó Rathaille (noin 1675–1730). Ó Bruadair pitäytyi dán díreach -runoudessa, ja hänen runoissaan esiintyy paremman väen paheksuntaa "alempaa väkeä" kohtaan. Aogán Ó Rathaille kirjoittaa vapaammalla, kansanrunomaisella amhrán-tyylillä (sana amhrán tarkoittaa laulua); hänen kuuluisin runonsa on uhmakas Cabhair ní Ghairfead – "Apua en ano".
Muita aikakauden merkittäviä runoilijoita oli ulsterilainen Cathal Buí Mac Ghiolla Ghunna (noin 1680–1756), josta piti alkujaan tulla pappi. Monista Cathal Buín runoista on tullut kuuluisia ja rakastettuja kansanlauluja – englanninkielistä taistelulaulua Boolavogue lauletaan Cathal Buín rakkauslaulun Mailí Mhómhar sävelellä. Vanhuudessaan Cathal Buí kirjoitti pari uskonnollista runoa.
Ajan värikkäimpiä hahmoja on Piaras Feiritéar (noin 1600–1653), juuriltaan normandianranskalainen aatelismies, joka kirjoitti hienostuneita, myös englantilaisesta runoudesta vaikutteita saaneita, pelkän nykyiirin osaajalle kielellisesti vaikeita ja vaativia hovirunoja. Hän eli aidon klaanipäällikön tavoin ja taisteli englantilaisia vastaan, kunnes joutui näiden vangiksi ja hirteen. Erään tunnetuimmista runoistaan hän laati luolassa, jossa hän piileskeli englantilaisia.
Forus Feasa ar Éirinn
1600-luvun proosateoksista kuuluisin on Geoffrey Keatingin (iiriksi Seathrún Céitinn) sepittämä Irlannin historia, Forus Feasa ar Éirinn ("Perustieto Irlannista"), jossa on neljä paksua nidettä, mutta se ei ole kohtuuttoman laaja, ja vaikka se sekoittaakin historiallisen aineksen silkkaan mytologiaan niin suruttomasti. Monet Irlannin pakanallista varhaishistoriaa koskevat kansanomaiset spekulaatiot perustuvat Forus Feasaan ja siitä laadittuihin huonoihin englanninnoksiin.
Rahvaanrunoilijoita
Jo Cathal Buí oli esimerkki niistä rahvaanrunoilijoista, joiden käsiin kieli siirtyi, kun vanhan ajan taiderunoilijat kuolivat sukupuuttoon ja myös klassinen kirjakieli alkoi väistyä. 1700-1800-lukujen runous oli ennen muuta kansanrunoutta, usein luku- ja kirjoitustaidottomien rahvaanrunoilijoiden laatimaa. Näistä tunnetuimpia ovat Art Mac Cumhaigh (tai Ó Cumhthaigh tai Arthur Coffey, 1738–1773), Eibhlín Dhubh Ní Chónaill (1700-luvun lopulla), Brian Merriman (n.1750–1800) ja Anthony Raftery (1784–1835). Art Mac Cumhaigh oli kotoisin Armaghista (Ard Mhacha) nykyisestä Pohjois-Irlannista: hänen runoaan Úirchill an Chréagáin pidetään aisling-muodon yhtenä huipentumana, mutta se ei ole jakobiittien propagandaruno, vaan eräänlainen kuolemankaipuun allegoria, jossa keijukainen tulee hakemaan runoilijaa mukaansa jonkinlaiseen tuonpuoleiseen maailmaan. Eibhlín Dhubh tunnetaan yksinomaan itkuvirrestä murhatulle aviomiehelleen Art Ó Laoghairelle (Caoineadh Airt Uí Laoghaire); Merriman taas kirjoitti 1700-luvun lopulla tuhatsäkeisen eeppis-satiirisen, myös eroottisia sävyjä sisältävän runoelman Cúirt an Mheán Oíche ("Keskiyön käräjät"). Anthony Raftery (Antoine Raiftearaí, Antoine Ó Reachtubhra) taas oli sokea laulaja, joka eli Mayon (Maigh Eo) kreivikunnassa ja kirjoitti taistelulauluja protestantteja vastaan taistelleille katolisille salaliittolaisille, "valkoisille pojille". Hänen tunnetuin runonsa on kuitenkin Eanach Dhúin, valituslaulu yhdeksäntoista nuoren ihmisen hengen vaatineen veneonnettomuuden johdosta.
Douglas Hyde ja Conradh na Gaeilge
Irlannin suuren nälänhädän jälkeen 1800-luvun jälkipuoliskolla iirin kielen puhujamäärät Irlannissa laskivat hälyttävän nopeasti nälkäkuolemien, englanninkielisen kansakoulun ja suureksi kasvaneen maastamuuton takia. Vuosisadan aikana perustettiin useita järjestöjä, joiden tarkoituksena oli iirinkielisten tekstien kokoaminen ja tutkiminen sekä iirinkielisen kulttuurin muistiinmerkitseminen jälkipolvia varten. Ensimmäinen järjestö parantamaan iirin asemaa puhuttuna kielenä perustettiin vuonna 1893 Douglas Hyden Länsi-Irlannin Roscommonissa (Ros Comáin), syntyneen protestantin aloitteesta. Tämä järjestö oli nimeltään Conradh na Gaeilge, englanniksi Gaelic League.
Vuosisadan vaihteessa Conradh na Gaeilge oli vaikutusvaltainen liike, johon osallistui paljon myöhemmän itsenäisen Irlannin kulttuurielämän silmäätekeviä. Liike ajautui kuitenkin vuoden 1915 skandaalimaisen Dundalkin (Dún Dealgan) liittokokouksen yhteydessä irlantilaisten äärinationalistien käsiin, jolloin Hyde erosi järjestön johdosta eikä siihen enää liittynyt takaisin, vaikka häntä hyviteltiin myöhempinä vuosina mm. itsenäisen Irlannin presidentinviralla. Iirinkielisyysasiaa hän edisti siitä edespäin lähinnä Irlannin anglikaanisen protestanttikirkon (Church of Ireland/Eaglais na hÉireann) iirinkielisyysyhdistyksessä (Cumann Gaelach Eaglais na hÉireann).
Hyde, joka kirjoitti nimensä iiriksi muodossa Dubhghlas de hÍde, puhui iiriä sujuvasti ja yritti myös toimia jonkinlaisena näytelmäkirjailijana ja runoilijana. Näytelmistä muistetaan Casadh an tSúgáin ("Olkinuoran punonta"), mutta hänen runonsa ovat unohtuneet.
Pádraic Mac Piarais, runoilija ja soturi
Iirin kielen puolestapuhuja oli myös nuori asianajaja Patrick Pearse – Pádraic Mac Piarais – joka oli Conradh na Gaeilgen alkuaikojen johtohahmoja 1900-luvun alussa. Hän kirjoitti Keatingin aikaista klassista iiriä jäljittelevällä tyylillä runoja sekä idealistisia ja vertauskuvallisia, kristillis-isänmaallisia novelleja, jotka sijoittuivat iirinkieliseen maaseutuympäristöön ja käyttivät sen kieltä. Näitä julkaistiin kirjoina ja Conradh na Gaeilge -järjestön lehdessä, jonka päätoimittaja Piarais oli. Hän oli myös iirinkielisen poikien sisäoppilaitoksen rehtori. Toisin kuin monet muut kaupunkilaiset iirinkielisyysaktivistit, hän halusi iirinkielisen maaseutuväestön nousevan kieliliikkeen johtoon ja vapauttavan sillä tavalla itsensä.
Hän työlästyi kuitenkin tällaiseen kärsivällisyyttä vaativaan työhön ja joutui mukaan maanalaisiin, terroristisiin nationalistipiireihin, jotka soluttivat koko Conradh na Gaeilgen niin pahasti, ettei se enää kyennyt toimimaan alkuperäisessä tarkoituksessaan. Vuonna 1916 tämä suuntaus kulminoitui Dublinissa (Baile Átha Cliath) Pääsiäiskapinaan (Éirí Amach na Cásca), jossa Piarais yritti yhdessä muiden nationalistien kanssa julistaa Irlantia itsenäiseksi tasavallaksi. Kapina saatiin tukahdutettua, mutta siihen käytetyt olivat niin julmat – mm. Pádraic Mac Piarais ja hänen kapinaan ainoastaan rivimiehenä osallistunut veljensä William Pearse teloitettiin – että irlantilaiset radikalisoituivat ja varsinainen itsenäisyystaistelu alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa.
Vuonna 1921 iirin kieli nostettiin Irlannissa englannin rinnalle viralliseksi kieleksi. Asema parani perustuslakiuudistuksessa 1937, kun se asetettiin virallisista kielistä ensimmäiseksi.
Kansankieli vai klassinen kieli?
Merkittävä väittely käytiin 1800-luvun lopun iirinkielisessä liikkeessä siitä, tulisiko uuden kirjakielen perustua Geoffrey Keatingin aikaiseen myöhäisklassiseen iiriin – Keatingin teoksista haettiinkin normia uudelle kirjakielelle, ja oikeinkirjoitus noudatti Keatingin esikuvaa 1940-luvun lopulle, vaikka tämä merkitsikin sanojen kasaamista täyteen tarpeettomia kirjaimia (esim. beirbhiughadh, nykyään beiriú). Keatingilainen iiri osoittautui kuitenkin liian köyhäksi, jotta se olisi riittänyt uuden kansankielen aineksiksi, vallankin kun sen äänekkäin puolestapuhuja, Risteard de Hindeberg (Richard Henebry) osoittautui paavia (ja klassisen kauden runoilijoita) paavillisemmaksi leimatessaan hyvät kansankieliset sanat rappeutuneeksi kieleksi ja slangiksi. Hän sai kuitenkin vastaansa iirinkielisen nykykirjallisuuden kehittäjän, isä Peadar Ua Laoghairen, joka vaati kansankieleen, "ihmisten puheeseen" (caint na ndaoine) pohjautuvaa kirjakieltä. Ua Laoghaire voitti tämän kiistan, joten nykyiirin kirjakieli perustuu voittopuolisesti 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alkupuolella puhuttuihin kansanmurteisiin, mutta iirin kolme päämurretta eroavat kuitenkin toisistaan oleellisesti.
Vuonna 2005 iiri sai Euroopan unionissa virallisen kielen aseman. Aikaisemmin iiri oli ollut unionin sopimuskielenä 1973 lähtien, ja konkreettinen työkieli siitä tuli 2007.
Maria McKee
thumb|Maria McKee vuonna 2007. Maria McKee (koko nimi Maria Louise McKee, s. 17. elokuuta 1964, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja.
Vuonna 1982 McKee oli yksi cowpunk/kantrirock-bändi Lone Justicen perustajista. Bändin kanssa hän julkaisi kaksi levyä. 1989 McKee siirtyi soolouralle ja julkaisi nimeään kantavan omakustannealbuminsa. Hänen singlestään "Show Me Heaven" tuli hitti erityisesti Isossa-Britanniassa, jossa se pysyi listaykkösenä neljä viikkoa vuonna 1990. Kappale on myös Days of Thunder – ukkosta radalla -elokuvan soundtrackillä. Hänen toinen hittinsä "If Love Is a Red Dress" julkaistiin Pulp fiction – tarinoita väkivallasta -elokuvan soundtrackillä vuonna 1994. Sittemmin McKee on julkaissut kuusi albumia, joista yksi on kokoelma.
Yhdysvaltalaisen psykedeelisen rock-yhtye Loven kitaristi ja perustajajäsen Bryan MacLean oli McKeen velipuoli.
Luna 12
Kuuluotain kuului kuuluontainten E6LF-tuotantosarjaan ja oli varustettu televisiokameralla, joka lähetti kuvia kuun pinnasta. Kuvausjärjestelmässä oli 1 100 skannausriviä ja kuvien tarkkuus oli enimmillään 15–20 metriä, jopa 5 metrin kokoisia yksittäisiä kohteita. Ensimmäiset kuvat välitettiin maahan 27. lokakuuta. Radiolähetykset Luna 12 -luotaimelta loppuivat 19. tammikuuta 1967. Kaikkiaan lähetyksiä oli 302 kertaa. Aktiivinen toiminta-aika oli 85 päivää.
Luotain kiersi Kuuta radalla, jonka inklinaatio oli 4 astetta, kiertoaika 205 minuuttia ja eksentrisyys 0,31. Radan lähin piste oli 1,08 ja kaukaisin piste 2 kertaa Kuun säteen (1 738 km) etäisyydellä Kuun keskipisteestä, tai toisen lähteen tavoin: rata oli alimmillaan 100 ja korkeimmillaan 1740 kilometriä Kuun pinnasta.
Luotaimen massa oli 1 620 kilogrammaa, toisen lähteen mukaan luotaimen ratamassa (AMS, ISL) oli 1 148 kg.
Versus (Mikael Gabrielin albumi)
Versus on rap-artisti Mikael Gabrielin neljäs albumi. Se julkaistiin 15. toukokuuta 2015 levymerkillä Universal Music.
Graniittitalo
thumb|250px|Graniittitalo, vasemmalla [[Tennispalatsin kulmaa.]]
Graniittitalo on Kampissa Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva liikerakennus. Se sijaitsee Salomon­kadun varrella Tennispalatsin ja hotelli Presidentin välissä. Sen vieressä Salomonkadun toisella puolella on vuonna 2005 avattu Kampin keskus. Talon ovat suunnitelleet Heikki ja Kaija Siren ja se valmistui vuonna 1982. Talossa toimii useita erikoisliikkeitä ja yritysten toimitiloja, mm. Terveystalon toimipiste. Talon kokonaispinta-ala on 26 058 m². Kiinteistön omistaa ja sitä isännöi Ilmarinen.
Graniittitalon suurin käyttäjä oli vuosina 1988–2016 Anttilan tavaratalo. Vuonna 2005 Anttila laajeni myös Kampin keskuksen terminaalitasolle, josta oli suora liukuporrasyhteys Graniittitalon puolelle. Kampin Anttila suljettiin lopullisesti 25. syyskuuta 2016 Anttilan konkurssin myötä. 14. lokakuuta 2017 Graniittitalon katutasoon avattiin Lidl-myymälä.
Aiheesta muualla
60.16992°N, 24.93161°W
George Harrison
George Harrison (25. helmikuuta 1943 Liverpool, Lancashire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 29. marraskuuta 2001 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli englantilainen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten rock-yhtye The Beatlesin jäsenenä ja soolokitaristina. Beatlesin jälkeen Harrison teki melko menestyksekkään soolouran ja toimi lisäksi elokuvatuottajana oman tuotantoyhtiönsä kautta. Hindulaisuudella oli Harrisonin elämään ja musiikkiin voimakas vaikutus 1960-luvun puolivälistä alkaen.
Lapsuus ja nuoruus
George Harrison syntyi keskiluokkaiseen perheeseen 25. helmikuuta 1943 Liverpoolissa. Hän oli vanhempiensa Harold ja Louise Harrisonin nuorin lapsi. Harrisonilla oli kolme sisarusta, sisko Louise ja kaksi veljeä Harry ja Peter. Harrisonin isä oli ammatiltaan linja-auton kuljettaja ja hänen äitinsä työskenteli kirjakaupassa. George Harrison opiskeli aluksi Dovedalen peruskoulussa ja myöhemmin Liverpoolin instituutissa.
Harrison oli jo nuorena hyvin kiinnostunut musiikista, erityisesti hänen suosikkejaan olivat jo hyvin nuorena jazz-laulaja Cab Calloway ja jazz-kitaristi Django Reinhardt. Vuonna 1956 Harrison hullaantui rock and rollista kuultuaan radiosta Elvis Presleyn kappaleen ”Heartbreak Hotel”.
Harrison kiinnostui suuresti kitaroista ja hänen isänsä Harold ostikin Georgelle hänen ensimmäisen kitaransa, vuonna 1956, Harrisonin ollessa 13-vuotias. Kitara oli hollantilainen akustinen kitara. George harjoitteli kitaran soittoa paljon kotonaan ja hänen isänsä ystävä myös opetti Harrisonille muutamia kappaleita.
Pian Harrison perustikin elämänsä ensimmäisen bändin, skiffle-yhtyeen The Rebels, yhdessä veljensä Peterin ja ystävänsä kanssa. Elämänsä alkuvaiheessa Harrison myös ystävystyi koulutoverinsa Paul McCartneyn kanssa, bussimatkalla. Heitä yhdisti rakkaus rock and roll -musiikkiin.
The Quarrymen
Harrisonin ystävä Paul McCartney liittyi vuonna 1957 John Lennonin perustamaan The Quarrymen -nimiseen skiffle- ja rock and roll -yhtyeeseen. Myöhemmin McCartney ehdotti Lennonille lahjakkaan kitaristin Harrisonin ottamista mukaan yhtyeeseen. Lennon suhtautui Harrisoniin aluksi epäilevästi, sillä tämä oli tuolloin vasta 14-vuotias muiden yhtyeen jäsenten ollessa muutamia vuosia vanhempia. Harrison kuitenkin vakuutti Lennonin taidoillaan viritettyään ensin kitaransa täydellisesti ja soitettuaan sitten instrumentaalin kitarakappaleen ”Guitar Boogie”. George otettiin mukaan bändiin alkuvuodesta 1958. Hän kuitenkin joutui olemaan esimerkiksi yhtyeen baari- ja ravintolakeikoilla lavan sivussa soittamassa Lennonin ja McCartneyn ollessa keskipisteenä. Pian Harrison kuitenkin ystävystyi Lennonin kanssa ja hänestä tuli Quarrymenin täyspainoinen jäsen Myöhemmin George sai myös yhtyeen konserteissa laulettavakseen muutamia kappaleita.
The Quarrymen levytti vuonna 1958 omakustannelevytyksinä kaksi kappaletta; cover-version Buddy Hollyn kappaleesta ”That’ll Be the Day” ja Harrisonin yhdessä McCartneyn kanssa tekemän kappaleen ”In Spite of All the Danger”. Tämä oli The Quarrymenin (ja samalla The Beatlesin) ensimmäinen itse tehty levytetty kappale. Paul McCartney kuitenkin kyseenalaisti Harrisonin panoksen kappaleen sävellystyössä sanoen:
The Beatles
Vuonna 1960 The Quarrymen vaihtoi nimekseen The Beatles. Hampurin-kiertueellaan Beatles loi itselleen mainetta, sai suosiota ja esiintymiskokemusta. Ensimmäinen Hampurin-visiitti päättyi kuitenkin siihen, kun 17-vuotias Harrison pidätettiin ja lähetettiin kotiin Liverpooliin. Pidätys johtui siitä, että Harrison oli alaikäinen. Ensimmäistä Hampurin-kiertuetta Harrison kuvasi sanoin: ''Se paikka oli täynnä prostituoituja ja transvestiittejä, ja kaiken keskellä olin minä, 17-vuotiaana.
The Beatles nousi Britanniassa suursuosioon heti ensimmäisellä albumillaan Please Please Me (1963), joka nousi Britannian albumilistan ykköseksi nopeasti ja pysyi kärkipaikalla 30 viikkoa. Albumilla oli coverkappaleita sekä McCartneyn ja Lennonin sävellyksiä. Harrison soitti soolokitaraa ja lauloi taustat useimpiin kappaleisiin. Hän soitti myös kappaleiden soolo-osuudet. Lisäksi Harrison lauloi levylle kappaleet ”Chains” ja ”Do You Want to Know a Secret”, joista kumpikaan ei kuitenkaan ollut hänen sävellyksensä.
Harrison alkoi pian Beatlesin menestyksen alettua kirjoittaa lauluja, ja hänen ensimmäinen laulunsa ”Don’t Bother Me” päätyi yhtyeen toiselle albumille With The Beatles (1963). Harrison jäi kuitenkin lauluntekijäkaksikon Lennon–McCartney varjoon.
thumb|Paul McCartney ja George Harrison vuonna 1964.|alt= Beatlesin kolmannella albumilla A Hard Day’s Night (1964) ei ollut yhtään Harrisonin kappaletta, mutta hän kuitenkin lauloi päävokaalit Lennonin tekemään kappaleeseen ”I’m Happy Just to Dance With You”. Albumi oli hyvin merkittävä, sillä albumin sekä singlehittien ”She Loves You” ja ”I Want to Hold Your Hand” voimasta The Beatles löi läpi myös Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja siitä tuli maailman suosituin yhtye. Tämän jälkeen fanihysteria Beatlesin ympärillä kasvoi Amerikassa suuriin mittoihin ja alettiin puhua jo ”beatlemaniasta”.
Fanit ja media alkoivat tuolloin keksiä Beatlesin jäsenille lempinimiä, ja Harrison tuli tunnetuksi ”hiljaisena Beatlena”.
1960-luvun puolessa välissä Harrison tutustutti yhtyetoverinsa intialaiseen musiikkiin. Harrison soitti ”Norwegian Wood” -singlellä (1965) ensimmäisenä länsimaisena popmuusikkona intialaista sitaria, jota hän oli opetellut soittamaan Ravi Shankarin musiikin innoittamana. Intialainen kulttuuri teki pysyvän vaikutuksen Harrisoniin, joka omaksui meditaation ja vegetarismin. Hän oli beatleista ainoa, joka säilytti syvän kiinnostuksen paikallisiin uskontoihin Intian-matkojen jälkeenkin.
Beatlesin loppua kohden Harrison nosti profiiliaan lauluntekijänä. Revolverille hän kirjoitti kolme laulua, joista ”Love You To” on merkittävä Beatlesin musiikillisen kehityksen kannalta. Beatlesin menestyksekkäällä ja arvostetulla Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumilla (1967), joka sisältää paljon psykedeelistä rockia ja kokeellista musiikkia, Harrisonin säveltämistä kappaleista on mukana intialaistyylinen, pohdiskeleva ”Within You Without You”. Saman vuoden albumilla Magical Mystery Tour on Harrisonin sävellys ”Blue Jay Way”. The Beatles -albumin yksi tunnetuimmista kappaleista on Harrisonin säveltämä ”While My Guitar Gently Weeps”, jossa kitaraa soittaa Eric Clapton. Kenties tunnetuin Harrisonin säveltämistä kappaleista on kuitenkin ”Something” (1969), joka on hänen säveltämistään Beatles-kappaleista ainoa, joka nostettiin singlen A-puoleksi. Monet laskevat sen ja Harrisonin toisen levylle säveltämän kappaleen ”Here Comes the Sunin” The Beatlesin viimeisen yhdessä tekemän albumin Abbey Road kohokohtiin. ”Something” on Paul McCartneyn säveltämän ”Yesterdayn” jälkeen eniten cover-versioita poikinut Beatles-kappale.
Harrisonin viimeiset äänityssessiot The Beatlesin kanssa olivat alkuvuodesta 1970, jolloin yhtye viimeisteli vanhoja kappaleitaan albumi-kelpoisiksi ja äänitti viimeisen kokonaan uuden kappaleensa, Harrisonin tekemän kappaleen ”I Me Mine”. Yhtye hajosi pitkään jatkuneiden riitojen ja monien keskinäisten kiistojen jälkeen lopullisesti vuonna 1970. Tätä ennen Harrison oli jo ehtinyt erota Beatlesista vuonna 1969, mutta hän kuitenkin palasi takaisin. Harrison halusi sävellyksiään julkaistavan enemmän Beatles-levyillä ja häntä tuskastutti asemansa Beatlesissa, mutta hän oli silti hyvin pettynyt yhtyeen lopulta hajottua. Viimeisen albumin tuottanut Phil Spector sanoi myöhemmin, että Beatlesin hajottua Harrisonilla oli tehtynä satoja julkaisemattomia sävellyksiä. Osa niistä oli täysin valmiina, osa keskeneräisiä.
Harrisonin Beatles-sävellykset
The Beatlesin levyttämät George Harrisonin sävellykset:
Harrisonin panos The Beatlesin albumeilla
Harrison soitti Beatlesin albumeilla useita soittimia, joista tunnetuimpina akustinen kitara, sähkökitara ja sitar. Harrison lauloi aina vähintään yhden kappaleen jokaisella The Beatlesin albumilla, ja lauloi myös taustat useaan kappaleeseen. Harrison oli The Beatlesin soolokitaristi, mutta hän ei kuitenkaan soittanut kaikkien kappaleiden sooloja, vaan joillain levytyksillä hän soitti rytmi- tai komppikitaraa, John Lennonin tai Paul McCartneyn soittaessa kitarasoolot. John Lennon kommentoi kitarasooloja Beatles-levytyksillä näin:
Harrison vaikutti monilla The Beatlesin albumeilla albumin musiikilliseen tyyliin. Hän tutustutti muut beatlet folk rockiin, minkä vaikutteet näkyivät vahvasti Rubber Soul albumilla. Harrison tutustutti muut beatlet myös itämaiseen musiikkiin, jonka vaikutteet ovat havaittavissa puolestaan Revolver albumilla. Kun muut beatlet hylkäsivät itämaisen musiikin, Harrison toi sitä yhä Beatlesin albumeille, kuten Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumilla Harrisonin ”Within You Without You” on ainoa intialaistyylinen kappale.
Sooloura
Harrisonin sooloura alkoi vuonna 1968 julkaistulla albumilla Wonderwall Music, joka oli kuitenkin vain sivuprojekti The Beatlesin ohella. Suuri osa albumin kappaleista ovat Harrisonin The Beatlesille tekemiä, joita ei kuitenkaan otettu yhtyeen levylle. Moni albumin kappaleista on täysin instrumentaali. Albumi oli eräänlainen soundtrack Wonderwall -elokuvalle. Wonderwall Music ei päässyt albumilistoille Isossa-Britanniassa, mutta Yhdysvalloissa se nousi listan sijalle #49. Vuonna 1969 Harrison julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa ja usein ensimmäiseksi varsinaiseksi sooloalbumikseen mielletyn Electronic Soundin. Albumi oli nimensä mukaisesti melko elektroninen ja kokeiluluontoinen. Tämäkin albumi oli Harrisonille yhä pelkkä sivuprojekti Beatlesin rinnalla, mutta hän halusi julkaista enemmän omia sävellyksiään, kuin mitä Beatles-albumeilla sai. Electronic Sound nousi Yhdysvaltain Billboard 200-albumilistalla sijalle #191.
The Beatlesin hajottua Harrison kokosi vuosien varrella The Beatles -albumien ulkopuolelle jääneistä lauluistaan tripla-albumin All Things Must Pass (1970). Sitä pidetään LP-aikakauden ensimmäisenä merkittävänä tripla-albumina. Harrisonin ja Phil Spectorin tuottamalla albumilla soitti monia tunnettuja muusikoita, mm. entinen Beatles-yhtyetoveri Ringo Starr, sekä Peter Frampton, Billy Preston sekä Eric Clapton. Claptonin Derek and the Dominos -yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa levyllä Harrisonin taustalla. All Things Must Pass -albumin ”My Sweet Lord” -hittiä seurasi yksi pophistorian tunnetuimmista plagiointioikeudenkäynneistä, jossa Harrisonin todettiin kopioineen laulun melodian The Chiffons -lauluyhtyeen hitistä ”He’s So Fine” (1963). Hän joutui maksamaan ”lainauksestaan” korvaukset laulun tekijöille. Julkaistessaan All Things Must Pass-albumia Harrison ei vielä ollut varma, olisiko Beatlesin ero lopullinen ja elätteli toiveita yhtyeen jatkosta. Kun hajoamisen lopullisuus selvisi Harrisonille, hän oli pettynyt.
Vuonna 1971 Harrison kokosi muusikkoystävänsä koolle Concert for Bangladesh -hyväntekeväisyyskonserttiin, jonka tuotto lahjoitettiin Unicefille. Harrison yritti koota myös The Beatlesiä yhteen lavalle, mutta joutui tyytymään muun muassa Bob Dylanin, Ringo Starrin, Eric Claptonin ja Ravi Shankarin seuraan. Konsertista julkaistiin myös livealbumi vuonna 1971 ja konserttitallenne vuonna 1972.
Vuonna 1973 Harrison julkaisi toisen soolo-studioalbuminsa, Living in the Material World, mikä oli suuri menestys ja sitä pidetäänkin usein Harrisonin uran parhaana tuotoksena. Albumi sisälsi perinteistä rock-musiikkia, folk rockia ja myös hengellistä gospel-musiikkia. Albumin suurimmaksi hitiksi ja tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi ”Give Me Love (Give Me Peace on Earth)”, joka oli listaykkönen Yhdysvalloissa. Living in the Material Worldiä seurasi vuonna 1974 julkaistu Dark Horse, jolle Harrison sisällytti myös funk-tyylisiä kappaleita. Harrison oli 1970-luvulla erittäin tuottelias ja jatkoi kiivasta albumitahtiaan julkaisemalla seuraavan albuminsa Extra Texture (Read All About It) taas seuraavana vuonna. Tämäkin albumi menestyi hyvin, joskaan ei niin hyvin kuin Harrisonin edelliset julkaisut. Albumi oli Yhdysvalloissa listakahdeksikko ja Britanniassa sijalla 16.
Vuonna 1981 Harrisonilta ilmestyi albumi Somewhere in England. Sen tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi All Those Years Ago, joka oli Harrisonin kunnianosoitus entiselle Beatles-yhtyetoverilleen John Lennonille, joka oli murhattu joulukuussa 1980. Kappale oli ikään kuin ”elossa olevien beatlejen yhteenpaluu”, sillä Ringo Starr soitti kappaleella rumpuja ja Paul McCartney lauloi taustoja yhdessä vaimonsa Lindan kanssa. Vuonna 1982 Harrison julkaisi vielä albumin Gone Troppo, joka menestys oli melko heikkoa. Albumi jäi Yhdysvalloissa Billboard-listan sijalle #108 ja Britanniassa levy ei päässyt listoille.
Harrisonin soolomenestys oli epätasaista. 1980-luvun alkupuolelle saakka häneltä ilmestyi runsaasti levyjä, sen jälkeen vain muutama. Harrison oli aina vieroksunut valtavaa julkisuutta, jonka hän oli The Beatlesin jäsenenä saavuttanut ja jo tuolloin pelännyt salamurhaa, vuonna 1980 tapahtuneen John Lennonin murhan jälkeen Harrison vieroksui julkisuutta entistä enemmän. Hän harrasti muun muassa puutarhanhoitoa ja autourheilua, sekä vietti aikaa kotona poikansa Dhanin kanssa.
thumb|Harrison esiintymässä vuonna 1987 Harrison teki viimeisen, onnistuneen yrityksensä myyntilistoille Cloud Nine -albumilla (1987), joka sisälsi muun muassa hitiksi nousseen cover-version vanhasta 1960-luvun popkappaleesta ”Got My Mind Set On You” sekä nostalgisen ”When We Was Fab”-laulun, joka kertoi The Beatles-ajoista. Albumi jäi Harrisonin viimeiseksi julkaistuksi studioalbumiksi ennen hänen kuolemaansa. 1980-luvun lopulla Harrison perusti Traveling Wilburys -yhtyeen yhdessä Tom Pettyn, Roy Orbisonin, Jeff Lynnen ja Bob Dylanin kanssa. Yhtye julkaisi kaksi albumia ja niistä toinen, vuonna 1990 julkaistu Traveling Wilburys Vol. 3 oli Harrisonin ainoa albumi 1990-luvulla.
Harrison osallistui muiden elossa olevien Beatles-jäsenten kanssa vuonna 1994 julkaistun Beatles-kokoelma-albumin The Beatles Anthologyn tekemiseen.
Vuonna 2002 julkaistiin postuumisti Harrisonin viimeinen albumi, Brainwashed, jossa oli hänen viimeisinä vuosinaan äänittämiä kappaleita. Brainwashed oli Yhdysvalloissa albumilistan sijalla #18 ja Britanniassa se sijoittui myyntitilastoissa sijalle #29.
Elokuvaura
Elokuvia rakastanut Harrison perusti 1970-luvun lopulla elokuvatuotantoyhtiön Handmade Films, osittain verotuksellisista syistä. Sen ensimmäinen tuotanto oli Harrisonin rakastaman Monty Python -ryhmän elokuva Brianin elämä (1979). Yhtiö teki 1980-luvulla lisää elokuvia kuten Shanghain yllätys, ja vaikka joitain niistä pidetäänkin laadukkaina, yhtiö ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja lakkautettiin. Harrison haastoi vuonna 1995 liikekumppaninsa Denis O’Brienin oikeuteen. Hän voitti jutun mutta ei saanut korvausta, sillä O’Brien oli konkurssissa. Tuskallisilla tapahtumilla oli Harrisonin ystävien mukaan vaikutuksensa Harrisonin terveyden heikkenemiseen.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Vuonna 1999 Harrison oli kokea John Lennonin kohtalon, kun mielipuolinen fani hyökkäsi hänen kimppuunsa. Michael Abram -niminen liverpoolilaismies tunkeutui Harrisonin ja hänen Olivia-vaimonsa taloon 30. joulukuuta ja iski Harrisonia useasti veitsellä puhkaisten tämän keuhkon.
Harrison, joka oli entinen tupakoitsija, kärsi viimeiset vuotensa syövästä. Hän oli vuonna 1997 saanut tietää sairastavansa kurkkusyöpää, joka onnistuttiin hoitamaan. Vuonna 2001 syöpä havaittiin keuhkoissa ja myöhemmin myös aivoissa. George Harrison kuoli 29. marraskuuta 2001. Virallinen kuolinsyy oli keuhkosyöpä.
Perhe
Harrisonin ensimmäinen vaimo oli malli Pattie Boyd, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1966. Harrison ja Boyd erosivat 1974, asumuseron jälkeen seurasi avioero vuonna 1977. Boydin mukaan eron syynä olivat Harrisonin aviorikokset sekä alkoholin ja kokaiinin käyttö. Boydin mielestä kokaiini muutti Harrisonia, ”jäädytti hänen tunteensa ja kovetti hänen sydämensä”. 1970-luvulla Harrisonilla on väitetty olleen lyhyt suhde Ringo Starrin entiseen vaimoon Maureen Starkeyyn, sekä The Rolling Stones -kitaristi Ron Woodin vaimoon.
Eron jälkeen Boyd alkoi seurustella Eric Claptonin kanssa. Vaikka Clapton ”vei” Harrisonin vaimon, he pysyivät hyvinä ystävinä Harrisonin kuolemaan asti. Clapton ja Harrison konsertoivatkin yhdessä 1980-luvulla. Harrison solmi uuden avioliiton heti seuraavana vuonna, jolloin hänen toinen vaimonsa Olivia synnytti myös Harrisonin ainoan lapsen Dhanin. George ja Olivia pysyivät yhdessä Georgen kuolemaan saakka.
Hengellisyys
thumb|upright|Harrison Vrindavanissa, Intiassa vuonna 1996 Harrisonin hengellinen etsintä vaikutti hyvin vahvasti hänen musiikkiinsa ja elämäänsä. Harrison kasvoi Liverpoolin roomalaiskatolisessa yhteisössä, mutta aikuistuttuaan hän kiinnostui voimakkaasti intialaisesta hindulaisuudesta. Hänen hengellisyytensä sai alkunsa 1960-luvun puolivälin kannabis- ja LSD-kokeiluista, joita seurasi kiinnostuminen Ravi Shankarin sitar-musiikista ja sen jälkeen intialaisguru Maharishi Mahesh Yogin opettamasta transsendenttisestä meditaatiosta. Harrison vietti paljon aikaa Intiassa ja tutustui gurujensa opetusten ja lukemiensa kirjojen kautta hindulaiseen filosofiaan. Hän myös johdatti muut Beatlesin jäsenet tutustumaan hindulaisuuteen. Moni Harrisonin tekemä Beatles-kappale ja soolouran kappale kuvailee Harrisonin hengellisiä ajatuksia ja hindulaisia opetuksia.
Autourheiluharrastus
Harrison piti nopeista autoista ja seurasi Formula 1 -autourheilua. Hän omisti useita urheiluautoja, kuten Jaguar XKE:n, Ferrari 365 GTC:n, Aston Martin DB4:n ja McLaren F1 road carin. Hän seurasi paikan päällä Formula 1 -kisoja ja ystävystyi maailmanmestari Jackie Stewartin kanssa.
Myöhempiä tapahtumia
Vuonna 2009 Harrison sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Harrisonin nimeä kantava säätiö lahjoittaa edelleen rahaa Unicefille.
Harrisonin ainoa lapsi, vuonna 1978 syntynyt poika Dhani Harrison, soittaa yhtyeessä thenewno2.
Muzzy Izzet
Izzet pelasi koko uransa Englannissa. Hän aloitti ammattilaisuransa Chelseassa, jonka edustusjoukkueessa ei kuitenkaan pelannut ainuttakaan sarjaottelua. Hän siirtyi vuonna 1996 1. divisioonan Leicester Cityyn, jonka kanssa nousi heti Valioliigaan. Izzet pelasi Leicesterissä kuusi liigakautta peräkkäin. Kaudeksi 2002–2003 Leicester putosi pääsarjatasolta, mutta Izzet oli jälleen saavuttamassa nousua jo seuraavalla kaudella ja jäi seuraan liigakaudeksi 2003–2004. Yhteensä yhdeksän Leicesterissä pelatun kauden jälkeen hän siirtyi Birmingham Cityyn, jossa pelasi Valioliigaa kahden kauden ajan, kunnes lopetti uransa kauden 2005–2006 päätteeksi.
Maajoukkuetasolla Izzet edusti Turkkia. Hän pelasi yhteensä yhdeksän A-maaottelua – neljä vuonna 2000, toiset neljä vuonna 2002 ja yhden vuonna 2004. Hän kuului maajoukkueeseen EM-lopputurnauksessa 2000 ja MM-lopputurnauksessa 2002, jossa Turkki saavutti pronssia.
Izzetin isä on lapsena Englantiin muuttanut Kyproksen turkkilainen ja äiti englantilainen.
Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut ovat vuotuinen sulkapalloturnaus, jonka järjestää Badminton World Federation (BWF). Badminton World Federation on järjestänyt tapahtuman vuodesta 1977. Vuodesta 1983 vuoteen 2005 kilpailut järjestettiin joka toinen vuosi, jonka jälkeen tapahtuma muutettiin jokavuotiseksi lukuun ottamatta olympialaisvuosia.
Torsbyn kunta
thumb|262px|Torsbyn kunnan alueella sijainneet pitäjät. Rosanvärisillä rajoilla kartassa ovat myös 1970-luvun kuntauudistusta edeltäneet maalaiskunnat nimineen.
thumb|right|250px|Näkymä kunnan keskustaajamaan [[Torsbyhyn Gräsbergetiltä.]] thumb|right|250px|[[Dalbyn kirkko.]] thumb|right|250px|Sysslebäck Branäsbergetiltä nähtynä. thumb|right|250px|Talvinen näkymä [[Branäsistä, joka on laskettelualue.]] thumb|right|250px|Ruotsin ja Norjan rajamerkki [[Lekvattnetin lähistöllä.]] thumb|right|250px|Höljesin pato Klarjoessa.
Torsbyn kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin. Kunnan keskustaajama on Torsby.
Kunnan maapinta-ala on 4 162,21 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 11 472 henkeä (31.12.2021).
Torsby tunnetaan 1800-luvulta metsäsuomalaisten asuinpaikkana, siksi siellä sijaitseekin metsäsuomalaisten kulttuurikeskus.
Vuonna 2007 kunnassa oli 37,94 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 0,9 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Yhdystie 2846
thumb|Näkymä Yhdystien 2846 yli [[Torajärvi (Tammela)|Torajärvelle Saarnakiven luona.]] Yhdystie 2846 on yhdystie Hämeessä, nykyään Pirkanmaalla ja Kanta-Hämeessä. Tie kulkee Valkeakosken, Hämeenlinnan ja Tammelan kuntien alueella.
Torsbyn kunta
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1873 Norra Nyn maalaiskunnasta erotettiin Nyskogan maalaiskunta. Vuonna 1909 Fryksänden maalaiskuntaan perustettiin Torsbyn taajaväkinen yhdyskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin neljä "suurkuntaa":
Seuraava kuntauudistus toteutettiin kolmessa vaiheessa. Vuonna 1967 muodostettiin Torsbyn maalaiskunta yhdistämällä Fryksänden ja Vitsandin maalaiskunnat. Vuonna 1971 Torsbyn maalaiskuntaan liitettiin Östmarkin maalaiskunta. Samana vuonna Ruotsissa siirryttiin yhtenäiseen kuntamuotoon, jolloin maalaiskunnat muutettiin kunniksi. Nykyiset rajansa kunta sai vuonna 1974, jolloin siihen liitettiin vielä Norra Nyn ja Finnskoga-Dalbyn kunnat.
Yhdystie 2846
Maasto
Tie kulkee Valkeakosken puolella sääksmäkeläisessä maalaismaisemassa. Hämeenlinnan, entisen Kalvolan kunnan puolella kun tie poikkeaa Pirttikoskentielle, maisemat muuttuvat mäkisiksi ja metsäisiksi erämaamaisemiksi. Täällä Tammelan ylängöllä tie on varsinkin Tammelan Lautaporrasta kohden jo hyvin mäkinen ja mutkainen. Tien ajaminen vaatii talvella erityistä huomiokykyä.
Torsbyn kunta
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 42 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,3 prosenttia kunnan väestöstä. Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 45 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 162 856 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 114 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 45,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 6 797 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Torsbyn kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Torsbyn kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Toivo Vähä
Toivo Juhonpoika Vähä (vuosina 1925–1939 Ivan Mihailovitš Petrov,, 12. huhtikuuta 1901 Iitti – 18. kesäkuuta 1984 Petroskoi ) oli suomalaissyntyinen Neuvostoliiton tiedustelupalvelun KGB:n rajavartiojoukkojen eversti. Hän tunnetaan muun muassa osallisuudestaan brittiläisen vakoojan Sidney Reillyn vangitsemiseen vuonna 1925.
Varhaiset vuodet
Iitissä syntyneen Toivo Vähän vanhemmat olivat työmies Juho Kustaanpoika Vähä ja Maria Vilhelmiina Lindström. Perheessä oli kuusi lasta, kaikki poikia. Perhe asui muun muassa Joutsenon Haukilahdessa, jossa Vähän luokkatoverina kansakoulussa oli myöhemmin itsekin punaupseerina tunnettu Vilho Rosendahl. Isän saatua työpaikan Pietarin lähistöltä Tuprovasta Toivo muutti enonsa luokse Helsinkiin. 14-vuotiaana Vähä sai työpaikan Sörnäisten kaupunginosassa toimineesta Kone- ja Siltarakennus Oy:stä, josta hän pian siirtyi suutarinoppilaaksi kenkätehtaaseen ja myöhemmin kesällä 1916 linnoitustöihin Helsingin ulkopuolelle. Samana syksynä Vähä muutti myös itse Tuprovaan, missä hän työskenteli höyrysahalla ja paperitehtaalla. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen myös muut Vähän veljekset muuttivat Pietarin seudulle.