cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiowat
Suuri rauhanneuvottelu
Vuonna 1867 Yhdysvaltain kongressi asetti erityisen komission (Indian Peace Comission) tutkimaan intiaanisotien taustalta löytyviä syitä. Kun sekä siviileistä että sotilaista koostunut komissio julkitoi raporttinsa tulokset vuotta myöhemmin käytettiin sen suosituksia uuden rauhanpolitiikan perustana. Raportti, joka oli pääosin laadittu lännen monien intiaanituntijoiden kanssa käytyjen keskustelujen perusteella, kritisoi huonosti hoidettua intiaanipolitiikkaa ja piti Yhdysvaltain epäoikeudenmukaista kohtelua intiaanisotien suurimpana syynä.
Red Riverin sota
thumb|Palo Duron kanjonit.
Reservaateistaan biisonien perään lähteneiden intiaanien usko vanhan elämäntavan säilyttämiseksi ei toteutunut. Valkoiset metsästäjät olivat tyhjentäneet riistan tasangoilla. Vuoden 1874 aikana kiowien, comanchien, arapahojen ja cheyennien aiheuttamat levottomuudet laajenivat Texasin pohjoisosista Coloradoon ja Kansasiin. Eversti Nelson A. Milesin johtamat Yhdysvaltain sotavoimat päättivät lopullisesti tukahduttaa eteläisten tasankointiaanien kapinoinnin. Parikymmentä erillistä taistelua sisältänyt tapahtumasarja tunnetaan Red Riverin sotana. Syyskuun lopulla armeijan käyttämät tonkawa-tiedustelijat löysivät intiaanien suuren talvileirin Palo Duron kanjonista Texasista. Vaikka hyökkäys tuli yllätyksenä, ehtivät naiset ja lapset turvaan soturien suojatessa heitä. Sakean savun turvin leirinsä puolustajat pakenivat ilman hevosiaan ja omaisuuttaan. Sotilaat sytyttivät tuleen yli 200 tiipiitä tuhoten samalla valtavat määrät huopia, nahkoja ja intiaanien ruokatarvikkeita kuten kuivattua lihaa, jauhoja ja sokeria.
Jalkaisin pakenevat intiaanit hajaantuivat tasangoilla eri suuntiin ilman ruokaa, vaatteita tai suojaa. Tuhannet armeijan sinitakit ajoivat heitä takaa ja ottivat talteen ensin haavoittuneet, sen jälkeen vanhukset, naiset ja lapset. Pakoon selvinneet hajaantuivat. Vuonna 1875 intiaanit luopuivat lopullisesti vastarinnasta, ja siirtyivät heille osoitettuihin reservaatteihin. Presidentti Ulysses S. Grantin rauhanpolitiikan mukana lisääntynyt sotilaallinen voima levittäytyi tasangoille. Tämän puhdistuksen yhteydessä sotilaat tappoivat paljon kiowien hevosia ja lähettivät kaikkiaan 26 päällikköä vankeuteen Floridaan.
Sodissa Yhdysvaltoja vastaan kiowien erääksi vahvuudeksi om mainittu monet intiaanijohtajat ja sotapäälliköt kuten älykkäänä valtiomiehenä tunnettu Kicking Bird. Mainita voidaan myös Dohasan, Lone Wolf, Satanta ja Maman-ti.
1880-luvun lopulla kiowat omaksuivat Nevadan alueilta kulkeutuneen aavetanssin, jota teki tunnetuksi pohjoisten paiutein tietäjä Wovoka. Kun tanssiin kuuluvat ihmeteot paljastuivat huijaukseksi luopuivat kiowat siitä, mutta kehittivät myöhemmin comanchien kanssa aavetanssin aineksista uskonnollisen peyotismin, joka levisi laajoille alueille alkuperäisen intiaaniväestön keskuudessa.
Nykyaika
thumb|Kiowakirjailija N. Scott Momaday vastaanottamassa Humanististen tieteiden palkintoa [[Yhdysvaltain presidentti|Yhdysvaltain presidentiltä George W. Bushilta vuonna 2007.]]
1900-luvun alussa kiowat alkoivat integroitua yhdysvaltalaiseen kulttuuriin. He halusivat jälkeläistensä oppivan uuden kielen, uusia ammatteja ja kohtaavan valoisan tulevaisuuden. Uuden ajan kiowista on tullut pieni mutta tärkeä osa modernia Amerikkaa. 1920-luvulla kiowa-viisikko Asah, Auchias, Hokeah, Mopope ja Tsakote toivat intiaanien omaa taidetta voimakkaasti esille ja nousivat kansainvälisesti tunnetuiksi kuvataiteilijoiksi. Kiowa-historioitsija ja professori N. Scott Momaday voitti vuonna 1968 Pulitzer-palkinnon teoksellaan "House Made of Dawn". 1980-luvun alussa neljä nimekästä kiowa-taiteilijaa maalasi kymmenen omaan historiaansa liittyvää näyttävää seinäpiirrosta kiowien kansalliseen kulttuurimuseoon Carnegiessa, Oklahomassa.
Oklahomassa asuu nykyään yli 12 000 kiowaa. Heidän päämajansa sijaitsee Carnegiessa, ja päämiehenä toimii Ronald D. Twohacket. Nuoren sukupolven kiowia opiskelee runsain määrin yliopistoissa. Unescon mukaan kiowan kielen taitajia oli 1900-luvun lopulla 400 ja SIL:n mukaan yli tuhat. 2000-luvulla kiowat ovat entisestään elvyttäneet omaa kulttuuriaan. Vanhoihin perinteisiin nojaava kurpitsatanssi on osa modernien kiowien pow-wow-juhlaa.
Kiowien kalenteri
thumb|Tämä kiowien kronikan kuva kertoo todennäköisesti heidän vuonna 1874 Red Riverillä Yhdysvaltojen armeijaa vastaan käymästään taistelusta.
Kiowat merkitsivät tärkeimmät kuukausien tapahtumat kahdesti vuodessa biisoninnahkaan, joka toimi eräänlaisena kuvakronikkana. Tästä kalenterista huolehti heimoneuvosto, jonka päätöksellä maalattiin yksinkertainen kuva edellisten kuukausien merkittävimmästä tapahtumasta. Kalenterista on löydetty kuvia ja mainintoja muun muassa kesällä 1833 tapahtuneesta osagien suorittamasta kiowiin kohdistuneesta joukkomurhasta. Myös seuraavana talvena tapahtunut lukuisten meteoriittien putoaminen tasangoille on merkitty muistiin. Vuonna 1849 eteläisille tasangoille tullutta koleraa kuvattiin kalenterissa kiowien historian kauheimmaksi koettelemukseksi.
Myös monet muut intiaanit ovat tunteneet tavan taltioida tapahtumia muistiin. Walam olum, delawarein "Punainen tosiasia", on tunnetuin Pohjois-Amerikan intiaanien pitämistä kuvakalentereista. Myös itäisillä siouxeilla eli dakotoilla on kalenterin käyttö ollut tunnettu vuodesta 1800 eteenpäin.
Uskonto
Kiowien tärkein seremonia oli aurinkotanssi k'ado, joka kokosi kansan yhteen kerran vuodessa. Kesäkuun puolivälissä pidetty tilaisuus kesti noin 10 päivää. Tällöin koko heimo leiriytyi ympyrän muotoon, ja jokainen ryhmä otti oman paikkansa seremoniassa. Kiowien tärkein uskonnollinen esine oli kivipäinen sulin koristeltu keppi Tai-me, joka kuvasi vanhaa yliluonnollista kulttuurisankaria "Aurinkopoikaa". Sen voidaan nähdä vahvoja voimia omaavana pyhänä nukkena, joka aurinkotanssin alkaessa kiinnitettiin lääkemajan keskisalkoon. Itse tanssi noudatteli paastoineen ja valvomisineen monien muiden tasankoheimojen toimitusta. Edellisistä poiketen kiowien aurinkotanssista puuttuivat kaikki itsensä silpomisen piirteet. Jopa satunnainen verenvuodatus katsottiin pahaksi enteeksi, ja sellaisen sattuessa koko tanssi lopetettiin siihen. Viimeisen aurinkotanssinsa kiowat pitivät 1887. Kun he 1890 yrittivät järjestää seuraavaa tanssiaan puuttui Yhdysvaltain armeija asiaan ja lopetti tapahtuman. Intiaanien uskonnolliset seremoniat oli hallituksen voimin julistettu rikolliseksi toiminnaksi, joiden harjoittaminen johti vankeuteen.
Kiowat olivat monijumalaisia ja uskoivat animismiin. Heidän alkuperäisessä kulttuurissaan ei ollut suurta henkeä kuten siouxeilla eivätkä he tunteneet taivasta tai helvettiä. Kiowat palvoivat luonnonvoimia ja rukoilivat niiden suosiollisuutta eri tilanteiden mukaan. Heillä oli myös alkukantainen uskomus sielunvaellukseen. Pöllöt ja muut yölinnut kuljettivat vainajien sielut mukanaan. Mytologiset olennot kuten kääpiöt, hirviöt, noidat ja vesien hyvät ja pahat henget herättivät pelkoa ja kunnioitusta.
Luokkajako
Kiowat jakaantuivat eri sosiaalisiin luokkiin rikkaista köyhiin, sankareista pelkureihin. Ylin luokka Onde (aristokraatit) muodostui tärkeistä päälliköistä, suurista sotureista ja mahtavista henkimiehistä. Toinen luokka odegupa käsitti pienempiä päälliköitä, parantajia ja vain rajatun omaisuuden omistajia. Kolmas luokka kaan oli suurin ja siihen kuuluivat köyhät ihmiset. Alimpana oli dapomien joukko: elämässään epäonnistuneet ihmiset, sopeutumattomat ja jopa hullut tai hullua teeskentelevät ihmiset. Kiowien sijoitukset eri luokissa vaihtelivat vuosittain. Soturi saattoi tehdä suuren urotyön ja nousta sen myötä arvostuksessa korkealle. Toinen taas saattoi epäonnistua sodassa ja pudota alemmalle sosiaaliselle tasolle. Samoin oli henkimiesten laita. Epäonnistuneet parannusyritykset pudottivat parantajan tasoa luokituksessa. Kiowien soturiseuroista koitsenko oli nimekkäin. Se koostui kymmenestä rohkeimmasta soturista, jotka oli koottu eri seurojen valioista.
Naiset ja avioelämä
Rauhan aikana, kun kiowasoturit vartioivat kyliään, naiset ahersivat monissa eri askareissa. He huolehtivat peltotöistä, ompelivat vaatteet ja valmistivat ruoat. Lisäksi heille kuului orjien johtaminen, koirien hoito, ja tiipiiden kokominen sekä purkaminen. Naiset poimivat hedelmät, juuret, marjat ja pähkinät. Lisäksi naiset olivat joka hetki valmiina nopeaan leirinmuuttoon. Hälytyksen tullessa tiipiit ja muu omaisuus pakattiin puolessa tunnissa. Näin saatettiin pelastaa koko leirikunnan henki. Hevosten ja koirien vetämät reet kuljettivat vanhukset, lapset ja pakatun irtaimiston. Usein vihollinen löysi vain tyhjän leiripaikan, jonka kaikki asukkaat oli siirretty turvaan.
Hyväksyttävä avioliittoikä oli tytöillä 14 ja pojilla 16 vuotta. Seka-avioliittoja yli heimorajojen esiintyi. Moniavioisuus oli sallittu, mutta aviovaimojen määrä ylitti harvoin kahta. Maineikkaan kiowapäällikön Dohosanin esivanhemmissa virtasi crow-intiaanien verta. Toisen suuren johtajan, Satankin, äiti oli sarcee-heimosta lähtöisin. Avioliitto järjestettiin yleisesti lahjoittamalla hevosia tytön vanhemmille. Lahjoituksen takana oli tuleva aviomies tai hänen koko sukunsa. Avioerot olivat käytännössä helppoja, mutta niihin päädyttiin harvoin. Aviorikoksesta kiinni joutunut mies saattoi maksaa teostaan luopumalla osasta omaisuuttaan. Vastaavaan tekoon syyllistynyt nainen joutui varhaisemmassa kulttuurissa maksamaan hairahduksensa nenän, joskus jopa hengen menetyksellä. Tavasta luovuttiin myöhemmin, mutta eronneen naisen asema ei ollut kadehdittava.
Ulkonäkö
Kiowat eivät kantaneet pitkiä sulkapäähineitä, mutta käyttivät joskus turbaania muistuttavia saukonnahasta tehtyjä lakkeja. Meksikolaiset hopeakolikot olivat suosittuja kaulakoruina. 1800-luvulla kiowien vaatetukseen tuli eurooppalaisilta saatuja vaikutuksia. Ripsutetut nahkavaatteet ja tyylikkäät kuvioinnit yleistyivät. Miehet ja naiset pitivät yleisesti jakausta keskellä päätä. Vanhan kulttuurin mukaisesti osa sotureista lyhensi hiuksensa oikean korvan takaa esitelläkseen korvariipuksiaan. Vasemmalle puolelle jätettiin pitkä palmikko, joka eteläisten tasankojen muodin mukaan kiedottiin saukonnahkaan. Ihonväriltään tummat ja rakenteeltaan rotevat kiowat muodostivat vastakohdan hoikemmille ja vaaleammille pohjoisten tasankojen heimoille.
Chandrasekhara Raman
Chandrasekhara Venkata Raman (7. marraskuuta 1888 – 21. marraskuuta 1970) oli intialainen fyysikko, joka sai vuoden 1930 Nobelin fysiikanpalkinnon valon sirontaa koskevista tutkimuksistaan.
Elämä
Raman syntyi Tamil Nadun osavaltiossa Etelä-Intiassa. Hänen isänsä oli viulunsoittoa harrastanut matematiikan ja fysiikan opettaja, jolla oli monipuolinen kokoelma alan kirjoja. Chandrasekhara Raman opiskeli Madras Collegessa (nykyisin Chennai) ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon 1904. Ylemmän hän suoritti 1907 hyvin arvosanoin.
Raman toimi vuosina 1917–1932 Kalkutan yliopistossa fysiikan professorina, 1933–1948 Intian tiedeinstituutin johtajana ja vuodesta 1948 Bangaloreen perustamansa Raman-tutkimusinstituutin johtajana. Hän tutki valon sirontaa eri väliaineissa ja huomasi, että jos läpinäkyvää ainetta valaistaan yhden taajuuden valonsäteellä, osa valosta siroaa kohtisuorasti alkuperäisen säteen kulkusuuntaan verrattuna ja eri taajuuksilla. Nämä Ramanin taajuudet ovat infrapuna-alueella ja kertovat sirottavan aineen ominaisuuksista.
Raman tutki myös intialaisten perinnesoitinten tablan ja mridangamin värähtelyjä.
Hänen veljenpoikansa Subrahmanyan Chandrasekhar sai vuonna 1983 Nobelin fysiikanpalkinnon.
Merkitys
Raman-spektroskopia perustuu Ramanin löytämän Ramanin sironnan käyttöön. Sillä voidaan tutkia kiinteitä, nestemäisiä ja kaasumaisia aineita.
Raman osallistui lähes kaikkien aikansa intialaisten tutkimuslaitosten kehitykseen. Hän oli Intian tiedeakatemian perustajajäsen ja perusti tiedelehden Indian Journal of Physics.
Palkinnot
Raman sai useita palkintoja, ja hänet kutsuttiin 17 yliopiston kunniatohtoriksi. Hän sai vuonna 1941 Franklin-mitalin ja 1957 Leninin rauhanpalkinnon. Raman aateloitiin vuonna 1929. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1930.
Jimmie Noone
Chicagossa Noone soitti Keppardin yhtyeessä, minkä jälkeen hän liittyi kahdeksi vuodeksi King Oliverin kokoonpanoon. Lopulta hän päätyi Doc Cooken yhtyeeseen, joka soitti Chicagon Dreamland-tanssisalissa. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1920–1926 ja alkoi saada mainetta taitavana klarinetistina.
Noone perusti vuonna 1927 oman yhtyeen ja pääsi soittamaan vakituisesti Chicagon Apex Clubille. Hänen yhtyeessään soittivat muun muassa pianisti Earl Hines ja saksofonisti Joe Poston. Yhtyeessä ei ajalle epätyypillisesti ollut lainkaan trumpettia. Tänä aikana Noone nauhoitti yhtyeensä kanssa Vocalion-yhtiölle muun muassa kappaleen ”Four or Five Times” sekä oman tunnuskappaleensa ”Sweet Lorraine”. Vuonna 1928 hän säesti Louis Armstrongin kanssa studiossa laulaja Lillie Delk Christiania.
1930-luvun laman myötä Noonen menestys alkoi heikentyä, vaikka hän jatkoi esiintymistä ja hankki yhtyeeseensä muun muassa trumpetisti Charlie Shaversin ja nuoren laulajalupauksen Joe Williamsin. 1940-luvulla pitkään Chicagossa asunut Noone lähti yhtyeensä kanssa kiertueelle Omahaan, Nebraskaan ja Texasiin päätyen lopulta Los Angelesiin vuonna 1943. Siellä Noone päätti hajottaa yhtyeen ja liittyä Kid Oryn orkesteriin. Hän nauhoitti Oryn yhtyeessä, soitti radiossa ja esiintyi vuoden 1944 elokuvassa The Block Busters.
Jimmie Noone kuoli sydänkohtaukseen Los Angelesissa vuonna 1944, 48-vuotiaana. Hänen poikansa Jimmie Noone Jr. on soittanut 1980-luvulla klarinettia ja tenorisaksofonia The Cheathams -yhtyeessä.
Noonea pidetään yhtenä 1920-luvun jazzin tärkeimmistä klarinetisteista Sidney Bechet’n ja Johnny Doddsin ohella. Hänellä oli tärkeä vaikutus Benny Goodmaniin sekä useisiin muihin klarinetisteihin, mukaan lukien Irving Fazolaan, Jimmy Dorseyhin, Omer Simeoniin ja Darnell Howardiin.
Aste-Béon
thumb|250px|Château de Béon (Béonin linna) Aste-Béon on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 231 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Aste-Béonin pinta-ala on 19 neliökilometriä. Kunnassa on kaksi kylää Aste ja Béon vain muutamien kilometrien etäisyydellä toisistaan.
Vyborg Airlines
Vyborg Airlines oli venäläinen lentoyhtiö, joka lensi Pietarista lähinnä tilauslentoja  Iljušin Il-114-lentokoneilla. Reittilentoja oli mm. välillä Moskova-Pihkova ja Moskova-Staryi Oskol. Yhtiö perustettiin 2002 ja lakkautettiin 2010. Toimitusjohtaja oli Georgi Nazarenko. Kotimaan liikenteen lisäksi yhtiö suunnitteli vuonna 2007 aloittavansa lennot Pietarista Lappeenrantaan ja Turkuun vuoden 2008 alusta sekä talvikautena lisäksi Rovaniemelle. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut.
Ahneus
Ahneus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
FOCA
Formula One Constructors' Association (FOCA) oli Formula 1 -tallien yhdistys, joka perustettiin 1970-luvulla ajamaan tallien etuja. Vuonna 1978 FOCA:n johtajaksi tuli Bernie Ecclestone ja hänen lakiavustajakseen Max Mosley. Järjestö tuli erityisen kuuluisaksi vuoden 1982 San Marinon GP:stä, jota peräti 10 FOCA:n jäsentallia boikotoi saman vuoden Brasilian GP:ssä annettujen rangaistusten johdosta. FOCA korvattiin heinäkuussa 2008 FOTAlla.
Timo Kahilainen
Timo Eero Kahilainen (s. 1963 ) on suomalainen muusikko, näyttelijä, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Kahilainen on toiminut Salmela Komitea -yhtyeen kosketinsoittajana ja lauluntekijänä.
Timo Kahilainen omistaa oman tuotantoyhtiön Jackpot Films Oy (tunnettu aikaisemmin nimellä Kanta-Hämeen Mainospellet Oy). Heikki Silvennoisen kanssa Kahilainen omistaa Kummeli-tuotantojen takana olevan Porkkana Ryhmä Oy.
Kahilaisen ensimmäinen virallinen ohjaustyö on Kummeli V -elokuvan Mahtava Making of -mainosfilmi.
Filmografia
¹ myös käsikirjoittajana, ² tuottajana, ³ säveltäjänä
Käsikirjoittajana
¹ myös tuottajana
Laatikko
thumb|right|Tyhjä, aaltopahvista valmistettu laatikko
Laatikko on esineiden tai kuiva-aineiden säiliö. Ne ovat useimmiten suorakulmion tai neliön muotoisia ja niillä on usein irrotettava tai saranallinen kansi. Laatikkoon voi kuulua kansi, mutta se ei ole välttämätön.
Laatikkoa kuvataan usein valmistusaineensa mukaan: puhutaan esimerkiksi pahvi-, puu-, muovi- ja metallilaatikoista. Toisaalta laatikkoa voidaan luonnehtia sen sisällön mukaan (esimerkiksi heinälaatikko). Muuttolaatikko-nimitys viittaa käyttötarkoitukseen. Muuttolaatikko on vakiomittainen, pinoutuva muovilaatikko, joita myydään ja vuokrataan muuttoja tai muuta kuljetus- tai varastointitarvetta varten. Vetolaatikko on huonekaluista kuten lipastosta esiin vedettävä säilytyslaatikko.
Laatikko-termiä käytetään myös kuvaamaan rakenteita, jotka ovat laatikon kaltaisia, vaikka niiden pääasiallinen merkitys ei liitykään varastointikykyyn. Niinpä paperikoneen eräs osa on perälaatikko ja vaihteistoa (oikeammin sen osaa) voidaan kutsua vaihdelaatikoksi. Kojeiden ja laitteiden ympärille asennettua usein suorakulmaista suojakuorta kutsutaan koteloksi tai koteloinniksi.
Toisella tavalla laatikko-sanan merkitys on laajentunut ruoanlaitossa. Sen yhteydessä laatikko tarkoittaa uunivuoassa – eräänlaisessa laatikossa – kypsennettäviä laatikkoruokia, kuten peruna-, maksa- tai silakkalaatikkoa. Ruoanlaitossa välineenä käytettävä laatikko on keittolaatikoksi tai heinälaatikoksi kutsuttu hauduttamisväline.
Yhdystie 12691
Yhdystie 12691 on Satakunnassa sijaitseva yhdystie, joka on Säkylässä nimellä Rantatie ja Eurassa nimellä Luvalahdentie. Tie kulkee Lounais-Suomen suurimman järven, Pyhäjärven koillisrantaa myötäillen, ja Säkylässä tie on nähtävyystie.
Giorgi Asanidze
Giorgi Asanidze (, s. 30. elokuuta 1975 Satškhere) on georgialainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 2004 alle 85-kiloisten sarjassa. Neljä vuotta aiemmin Sydneyssä hän voitti pronssia samasta painoluokasta. Lisäksi hän on voittanut lukuisia MM- ja EM-mitaleja.
Vuonna 2004 Asanidze valittiin Georgian parlamenttiin.
Minna Aaltonen
Minna Kaisa Aaltonen oli suomalainen näyttelijä.
Ura
Aaltonen opiskeli Mount­view Theatre Schoolissa Lontoossa 1987–1990. Hän tuli 1990-luvun alku­puolella tunnetuksi Renny Harlinin ohjaaman Gladiaattorit-sarjan juontajana. Hän esiintyi myös vuonna 1997 valmistuneessa James Bond -elo­kuvassa Huominen ei koskaan kuole.
Yksityiselämä
Aaltonen kuoli leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin syyskuun puoli­välissä 2021.
Aaltonen oli näyttelijä Leena Takalan tytär.
Flore Hazoumé
Flore Hazoumé (s. 1959 Brazzaville) on syntyjään kongolainen kirjailija, joka on tunnettu novelleistaan.
Elämä
Hazoumé syntyi Brazzavillessa, mutta kasvatettiin Ranskassa. Hänen isänsä oli kotoisin Beninistä ja äiti Kongosta. Hän on kirjailija Paul Hazoumén tyttärentytär. Hän pitää itseään maailman kansalaisena ja sanoo kotimaansa olevan missä tahansa hän tuntee olonsa kotoisaksi.
Flore Hazoume muutti Norsunluurannikolle vuonna 1979 ja opiskeli Abidjanin yliopistossa englantia. Hän julkaisi kirjan Dating Abidjanin. vuonna 1984 ja työskenteli mainosalalla 1990-luvulla. Hän asuu Abidjanissa, jossa hän oli osa kirjallisia ryhmiä. Hän oli Norsunluurannikon kirjailijoiden liiton sihteeri. Hazoume on kirjoittanut aikuisille ja lapsille, ja hänen tarinoissaan on moraalinen viesti. Vuonna 2010 hän työskenteli Josette Abondion kanssa Scrib Spiritualité -aikakauslehdessä.
Jesse Williams (yleisurheilija)
Jesse Williams (s. 27. joulukuuta 1983 Modesto) on yhdysvaltalainen korkeushypyn maailmanmestari.
Williams sijoittui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 neljänneksi tuloksella 221 cm. Hän karsiutui MM-kilpailujen loppukilpailusta Helsingissä 2005 ja Osakassa 2007. Hän sijoittui Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 kuudenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas 2008 ja 2009.
Williams sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Daegussa 2011 tuloksella 235. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ja Lontoon olympialaisissa yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
Williams on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 2008, 2010 ja 2011 sekä hallissa 2010, 2011 ja 2012. NCAA:n mestaruuden hän voitti sekä sisä- että ulkoradoilla 2005 ja 2006. Hän hyppäsi ennätyksensä 237 cm Eugenessa kesäkuussa 2011. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 236 Banská Bystricassa helmikuussa 2009.
Jamie Baker (jääkiekkoilija)
Jamie Baker (s. 31. elokuuta 1966 Nepean, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Baker aloitti ammattilaisuransa vuonna 1989, mitä ennen oli pelannut neljän vuoden ajan St. Lawrence Universityn jääkiekkojoukkueessa yliopistosarja ECAC:ssä. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 1989–1990 Quebec Nordiquesissa, joka oli varannut hänet numerolla kahdeksan vuoden 1988 NHL:n täydennysvaraustilaisuudessa, mutta suurin osa ensimmäisestä ammattilaiskaudesta, kuten myös toisesta, kului kuitenkin farmijoukkue Halifax Citadelsissä AHL:ssä. Kausi 1991–1992 oli ensimmäinen, jolla hän pelasi yli puolet kaudesta NHL:ssä.
Baker siirtyi kaudeksi 1992–1993 vapaana pelaajana silloiseen tulokasseuraan Ottawa Senatorsiin, jossa teki NHL-vuosiensa yhden kauden piste-ennätyksen, 48 tehopistettä, 19 maalia ja 29 syöttöpistettä, 76:ssa ottelussa. Hän oli tuolla kaudella joukkueensa toiseksi paras pistemies puolustaja Norm Maciverin jälkeen. Kahden suunnan hyökkääjänä tunnettu Baker siirtyi vuonna 1993 San Jose Sharksiin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa, kaudella 1993–1994, hän teki uransa tunnetuimman maalin, jatkoaikamaalin Presidents’ Trophy -voittaja Detroit Red Wingsiä vastaan pelatun pudotuspelisarjan seitsemännessä ottelussa, joka ratkaisi historiansa ensimmäistä kertaa pudotuspeleissä pelanneen Sharksin pääsyn niiden toiselle kierrokselle. Kaudella 1995–1996, joka oli pisteiden valossa hänen NHL-vuosiensa toiseksi paras, Baker sijoittui NHL:n alivoimamaalitilaston jaetulle toiselle sijalle Mario Lemieux'n jälkeen kuudella alivoimamaalillaan.
Kesäkuussa 1996 Baker siirtyi Toronto Maple Leafsiin pelaajakaupassa, jossa Maple Leafs sai hänen lisäkseen Sharksin viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 1996, ja jossa Sharksiin siirtyi puolustaja Todd Gill. Hän pelasi Torontossa kaksi kautta, joista kauden 1996–1997 vielä kokonaan NHL:ssä, mutta seuraavan kauden suurimmaksi osaksi IHL:n Chicago Wolvesissa. Hän oli voittamassa vuonna 1998 IHL:n mestaruutta eli Turner Cupia. Hän palasi tuon vuoden syyskuussa vapaana pelaajana San Jose Sharksiin, jossa pelasi kaudella 1998–1999 kuitenkin vain yhden NHL-ottelun. Hän oli pelaamatta yli kolme kuukautta, kunnes teki tammikuussa 1999 sopimuksen SM-liigassa pelaavan Helsingin IFK:n kanssa. Hän pelasi SM-liigakaudella 1998–1999 11 runkosarja- ja kuusi pudotuspeliottelua, ja oli voittamassa kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän lopetti pelaajauransa tuon kauden jälkeen.
Baker pelasi NHL-urallaan yhteensä 404 runkosarja- ja 25 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 150 tehopistettä, 71 maalia ja 79 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä yhdeksän tehopistettä, viisi maalia ja neljä syöttöpistettä. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut usean vuoden ajan asiantuntijakommentaattorina San Jose Sharksin otteluiden radiolähetyksissä. Hän on esiintynyt myös televisiossa Comcast SportsNet Californian ohjelmissa Sharks Pregame Live ja Sharks Postgame Live.
Pasi Kivioja
Pasi Kivioja (s. 11. tammikuuta 1974 Orivesi) on suomalainen toimittaja, viestintäyrittäjä, vapaa kirjoittaja ja kirjailija.
Hänen esikoisteoksensa Legendat ilmestyi vuonna 2001. Kivioja julkaisi maaliskuussa 2022 tietokirjan Salaliittoteorioiden ihmemaassa - Tositarinoita ihmisistä kaninkolossa, jossa hän haastatteli salaliittoteorioihin uskovia, heidän läheisiään, entisiä salaliittoteoreetikoita ja alan asiantuntijoita. Kivioja julkaisi kirjassaan alustavia tuloksia ensimmäisestä suomalaisten salaliittoteoriauskomuksia koskevasta väestökyselystä, jota tehdessään hän työskenteli Turun yliopiston vetämän FINSCI-hankkeen erikoistutkijana. Lokakuussa 2019 häneltä ilmestyi tietokirja Tilanne päällä, joka kertoo lehtikuvaaja Peter Janssonin työurasta ja median tabuaiheista.
Elämä ja ura
Pasi Kivioja kirjoitti ylioppilaaksi Oriveden lukiosta vuonna 1993. Hän opiskeli tiedotusoppia ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2005. Hän on käynyt myös Aamulehden akatemian toimittajakoulun 1997–1998. Vuonna 2019 Kivioja valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden tohtoriksi. Hän väitteli joulukuussa 2018 journalistiikan alaan kuuluvalla väitöskirjalla iltapäivälehtien evoluutiosta median murroksessa. Vapaaksi toimittajaksi ja yrittäjäksi hän ryhtyi vuonna 2013 perustamalla Viestintäluotsi Oy:n (aiemmin Viestintätoimisto Luotsi Oy) yhdessä kahden muun osakkaan kanssa.
Kivioja on nykyisin Suomen Kuvalehden mediakolumnisti ja Mediaansekaantuja-bloggaaja. Hän toimii myös Mikrobitti-lehden kolumnistina ja freelancerina useille lehdille. Viestintäyrittäjänä ja asiantuntijana hän on ollut tekemässä muun muassa Turun ylioppilaslehden formaattiselvitystä, Helsingin Sanomain Säätiön vaikuttavuusarviointia , Päivälehden museon sananvapaus ja sensuuri -näyttelyä , yritysten ja yhteisöjen mediavalmennusta ja kriisiviestintää sekä kouluttamassa useissa yliopistoissa tutkijoita tiedeviestinnän saralla. Vuonna 2018 Kivioja toimitti suomen kielelle tanskalaisen toimittajan Freja Wedenborgin teoksen Toimittajan salausopas.
Aiemmin Kivioja on työskennellyt Sanomalehtien Liiton toimituksellisista asioista ja viestinnästä vastaavana johtajana (2009-2013), Ilta-Sanomien toimittajana ja tuottajana (2000-2009) sekä Aamulehden toimittajana (1997-2000). Vuosina 2007-2008 Kivioja oli virkavapaalla Ilta-Sanomista ja työskenteli Tampereen yliopiston mediatutkijana. Toimittajan uransa Kivioja aloitti Oriveden Sanomien avustajana ylioppilaskirjoitusten jälkeen 1993.
Sanomalehtien Liiton edustajana Kivioja johti Julkisen sanan neuvoston toiminnasta vastaavaa Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistystä vuonna 2012. Vuosina 2014-2017 hän toimi JSN:n jäsenenä ja kautensa loppuajan neuvoston toisena varapuheenjohtajana.
Yksityiselämä
Kivioja asuu Helsingissä. Hän on eronnut ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hän harrastaa muun muassa kuntosalia, espanjan kieltä ja bänditoimintaa laulajana.
A1 Britannian Grand Prix 2007
A1 Britannian Grand Prix 2007 oli A1 Grand Prix -kauden 2006–2007 11. ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 29. huhtikuuta Brands Hatchin moottoriradalla Englannissa.
Gino Severini
thumb|Severini vuonna 1913. Gino Severini (7. huhtikuuta 1883 Cortona, Italia – 26. helmikuuta 1966 Pariisi, Ranska) oli italialainen futurismia edustava taidemaalari, joka vuoden 1906 jälkeen toimi suurimmiksi osin Pariisissa. Hän allekirjoitti futuristisen manifestin vuonna 1910 ja maalasi esimerkiksi Pan-Panin tanssin (1911, Berliini). Severini siirtyi taiteessaan myöhemmin kubismiin ja sen jälkeen nonfiguratismiin.
FK Astana-1964
FK Astana-1964 on jalkapalloseura Kazakstanin pääkaupungista Astanasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Kazakstanin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1964 nimellä Dinamo. Vuonna 1975 nimi muutettiin Tselinnikiksi, joka oli käytössä aina vuoteen 1997 asti lukuun ottamatta vuosia 1994–1996, jolloin nimenä oli Tsesna. Vuonna 1997 nimeksi tuli Astana, joka kuitenkin muuttui vuosiksi 1999–2006 muotoon Ženis. Vuosina 2006–2009 nimi oli jälleen Astana ja vuosina 2009–2010 Namys. Nimi Astana-1964 otettiin käyttöön vuonna 2010.
Seura oli mukana Superliigassa joka vuosi sen perustamisesta vuodesta 1992 lähtien ja oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä maan menestyneimpiä seuroja. Kaudeksi 2009 seura kuitenkin pudotettiin 1. divisioonaan talousvaikeuksien vuoksi.
Helsingin aluetoimisto
Helsingin aluetoimisto oli yksi kolmesta Etelä-Suomen sotilasläänin aluetoimistosta. Helsingin aluetoimiston asiakaspalvelutilat sijaitsivat Helsingin Lauttasaaressa.
Vuosina 2012–2015 toimeenpannussa Puolustusvoimauudistuksessa sotilasläänit lakkautettiin ja silloiset aluetoimistot siirrettiin joukko-osastojen alaisiksi. Puolustusvoimauudistuksessa Helsingin aluetoimisto, Raaseporissa sijainnut Uudenmaan aluetoimisto sekä Tuusulassa sijainnut Itä-Uudenmaan aluetoimisto yhdistettiin vuonna 2015 nykyiseksi Uudenmaan aluetoimistoksi joka toimii Kaartin jääkärirykmentin alaisuudessa Helsingin Santahaminassa. Nykyinen Uudenmaan aluetoimisto, joka vastaa muun muassa Uudenmaan alueen asevelvollisten asioiden hoidosta.
Pontevat pommaripojat
Pontevat pommaripojat on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948.
Salminen on jälkikäteen haastattelussa kuvaillut elokuvaa kamalaksi ja katsonut sen sisältävän lähes kaikki amerikkalaisten komediaelokuvien kliseet. Hänen mukaansa se oli olevinaan jonkinlainen suomalainen versio Ohukaisen ja Paksukaisen slapstickkomiikasta. Vaikka elokuva oli selvästi kepeä komedia ja juoneltaan hyvinkin lapsellinen, heikon yleisömenestyksen varmisti sille määrätty 16 vuoden ikäraja. Tuottaja T. J. Särkän mukaan se oli tehty nimenomaan lapsia ja nuorisoa silmällä pitäen.
Juoni
Elokuva kertoo kansainvälisen rikollisliigan sieppaaman tiedemiehen jäljillä olevista yksityisetsivistä. Kaksi yksinkertaista, rahapulassa olevaa tyhjäntoimittajaa perustaa yksityisylietsivätoimiston ja ryhtyy tavoittelemaan luvattua 100 000 markan palkkiota.
Tuotanto ja julkaisu
Ohjaaja Salminen itse ei nähnyt elokuvassa mitään hauskaa, tuottaja Särkkä sen sijaan piti sitä hauskana. Elokuvassa on sen muusta sisällöstä poikkeava suoraviivainen murhakohtaus, jossa mies saa surmansa konepistoolitulessa.
Elokuvan ensi-ilta oli 23. joulukuuta 1948 Riihimäen Riihilinnassa. Helsingissä sitä esitettiin 28. tammikuuta 1949 alkaen viikon ajan Bio-Biossa ja Kalevassa.
Arviot
Aikalaiskritiikki tyrmäsi elokuvan parodian epäonnistuneena. Myös myöhemmissä arvioissa elokuvaa on luonnehdittu vaatimattomaksi törmäilyfarssiksi. Jotain hyvääkin siinä on nähty: Heikki Aaltoilan musiikki myötäilee tapahtumia taidokkaasti, ja joukossa on hyviä kasvotyyppejä. Salmisen ohjaus on saanut kiitosta visuaalisesta kekseliäisyydestä.
Anna Žīgure
Anna Žīgure (s. 1948 Riika) on latvialainen diplomaatti, kirjailija ja kääntäjä. Zigure on valmistunut Tarton yliopistosta ja kääntänyt latviaksi kirjoja suomen, viron ja unkarin kielistä. Häneltä on julkaistu Latviassa, Virossa ja Suomessa elämäkerta- ja historiateoksia. Žīgure on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kunniajäsen. Hän on ollut Suomen Kuvalehden ja Keskisuomalaisen kolumnisti. Žīgure oli itsenäisen Latvian ensimmäinen suurlähettiläs Suomessa vuosina 1992–1998, kautensa lopulla Helsingin diplomaattikunnan vanhin. Žīgure asuu Jūrmalassa miehensä Jukka Rislakin kanssa. Hän kuului Jūrmalan puolustusjärjestön (JAB) perustajiin ja oli vuosien ajan järjestön hallituksen jäsen.
Perinnöllisyystiede
Perinnöllisyystiede eli genetiikka on perinnöllisyyttä tutkiva biologian haara. Se tutkii geenien eli perintötekijöiden rakennetta, toimintaa, muuntelua ja periytymistä. Nykyisessä muodossaan perinnöllisyystiede sai alkunsa Mendelin jo aiemmin löytämien periytymissääntöjen uudesta löytymisestä vuonna 1900 sekä myöhemmin DNA:n rakenteen ja geneettisen koodin selvittämisestä vuonna 1953. Ominaisuuksien periytymistä vanhemmilta jälkeläisille ilman ilmiön geneettisen taustan tuntemista on kuitenkin käytetty hyväksi jo esihistoriallisina aikoina esimerkiksi eläinten ja kasvien jalostuksessa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen tapahtunut uusien molekyylibiologisten menetelmien synty on avannut mahdollisuuden DNA:n tutkimiseen suoraan ja tieteenalan voimakkaaseen kasvuun. Voimakkaimmin tähän ovat vaikuttaneet erityisesti DNA:n monistamiseen tarkoitetun polymeraasiketjureaktion (PCR) ja DNA:n sekvensointimenetelmien kehitys. Tämä on mahdollistanut muun muassa perinnöllisiä sairauksia aiheuttavien mutaatioiden entistä tehokkaamman selvittämisen sekä eläin- ja kasvijalostuksessa edullisten alleelien tunnistamisen ja lisäämisen. Myös geenitekniikan kehitys on mahdollistanut monia uusia perinnöllisyystieteen sovelluksia, tunnetuimpana ehkä muuntogeeniset elintarvikkeet ja geeniterapia.
Perinnöllisyystieteen jaottelu
Menetelmiensä ja sovellustensa runsaudesta johtuen geneettinen tutkimus voidaan jakaa osiin usealla eri tavalla. Kenties yleisin jako perustuu siihen, millä organisaatiotasolla perinnöllisiä ilmiöitä tutkitaan. Tämän jaon mukaan geneettinen perustutkimus voidaan jakaa muun muassa seuraaviin osa-alueisiin:
Perustutkimusta soveltavampia perinnöllisyystieteen osa-alueita ovat muiden muassa
Itä-Uudenmaan aluetoimisto
Itä-Uudenmaan aluetoimisto oli Puolustusvoimien aluetoimisto, jonka toiminta-alue käsitti entisen Itä-Uudenmaan maakunnan kuntien lisäksi Tuusulan, Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän, Nurmijärven ja Pornaisen.
Aluetoimisto sijaitsi Tuusulassa ns. Taistelukoulun entisellä varuskunta-alueella.
Itä-Uudenmaan aluetoimisto lakkautettiin puolustusvoimauudistuksen yhteydessä. Sen alueella sijainneet kunnat kuuluvat nykyään Uudenmaan aluetoimiston alaisuuteen. .
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö
Aluetoimiston vastuualueella toimivat seuraavat ns. maakuntajoukot:
Ardon
Ardon eli Ærydon  on kaupunki Ardonin piirissä Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan keskiosassa Venäjällä Kaukasiassa. Ardon sijaitsee Ardonjoen länsipuolella, 39 kilometriä tasavallan pääkaupungista Vladikavkazista länteen. Kaupunki on Ardonin piirin hallinnollinen keskus.
Ardon on tärkeä maa- ja rautatieliikenteen keskus. Kaupungissa on elintarvike- ja maataloustuotteiden jalostukseen liittyvää teollisuutta. Ensimmäiset teollisuuslaitokset perustettiin 1964. Vuonna 2002 kaupungin väestöstä oli osseetteja 76,13 prosenttia ja venäläisiä 20,04 prosenttia.
Asukasluvun kehitys:
Abderrahmane Sissako
Abderrahmane Sissako (s. 13. lokakuuta 1961 Kiffa, Mauritania) on mauritanialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän vietti nuoruutensa isänsä synnyinmaassa Malissa ja palasi Mauritaniaan vasta 1980. Hän sai opiskelustipendin Moskovaan ja opiskeli VGIK-elokuvainstituutissa vuosina 1983–1989.
Sissako on 2000-luvun tunnetuimpia afrikkalaisia elokuvaohjaajia ja on saanut tunnustusta useista töistään. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Heremakono (2002), Bamako (2006) ja Timbuktu (2014). Timbuktu voitti useita palkintoja, kuten vuoden 2015 parhaan elokuvan palkinnon Afrikan elokuva-akatemialta ja Césareista (2015).
Maukka Perusjätkä
thumb|Marja Byckling, Ralf Örn ja Maukka Perusjätkä Kill Cityn pihalla 1979. Kuva: Harri Ahola Maukka Perusjätkä (oik. Mauri Airta, s. 22. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen rock-muusikko, joka tuli tunnetuksi uuden aallon musiikillaan 1970-luvun lopussa. Kill Cityssä vaikuttanut Maukka Perusjätkä muistetaan myös ensimmäisen punk-kauden edustajana, vaikka hän ei ole koskaan itseään punkiksi mieltänytkään.
Maukka Perusjätkän tunnetuin kappale on 1979 julkaistu ”Säpinää”, jonka introssa kuullaan moottorisahan ääntä. Partner-merkkinen moottorisaha kuuluu Maukka Perusjätkän lavarekvisiittaankin. Myös 1980 julkaistu ”Vaatteet (on mun aatteet)” oli suuri hitti ja kesän diskosuosikki.
Mauri Airta esitti elokuvassa Nousukausi Ilpo Heinon vankilatoveria.
Levytyksiä
Maukka Perusjätkän ensimmäinen albumi Säpinää julkaistiin vuonna 1979. Ralf Örn suunnitteli Mauri Airtalle Maukka Perusjätkä -brändin ja tuotti, sävelsi sekä sanoitti Maukka Perusjätkä -levyt Säpinää (1979), Ennen kolmatta maailmansotaa (1980) ja Koiranpennut (1981). Örn myös lauloi jokaisella levyllä muutaman kappaleen.
Maukka Perusjätkän ensimmäinen kokoonpano oli nimeltään Maukka & Nahkatakit. Sen kappale ”Kun sä tuomitset mut” oli mukana vuoden 1979 Hilselp:llä. Ensimmäinen albumi tehtiin nimellä Maukka Perusjätkä Ja Sota Apatiaa Vastaan. Sitä seurasi levytyksiä kokoonpanolla Maukka Perusjätkä ja Ralf Örn Pop. Tämän lisäksi nimellä Maukka & Vallilan vangit ilmestyi single ”Oletko koskaan nähnyt traktoria” vuonna 1980. Maukka & Ile's disko (jonka Ile oli Ilkka Vainio) julkaisi albumin Asiat kuntoon vuonna 1982. Vuonna 2004 julkaistiin Poptorin kokoelma Hyvät, pahat ja parhaat. Maukka Perusjätkä on artistina Raivopäät feat. Friends -albumilla Punkrock Jukebox 3, joka ilmestyi marraskuussa 2009. Keikkoja hän on tehnyt pienin tai pidemmin väliajoin.
Syyskuussa 2011 ilmestyi tupla-albumi Elämä pieninä palasina, jolla on 14 uutta kappaletta ja kakkoslevyllä puolestaan päivitettyjä versioita vanhoista Maukka-kappaleista kahdentoista studioversion ja viiden live-esityksen verran.
Marraskuussa 2020 Maukka Perusjätkä julkaisi uuden kappaleen ”Eihän sole matka eikä mikhän” (Record Union).
Constantine Andreou
Constantine Andreou (, 24. maaliskuuta 1917 São Paulo Brasilia – 8. lokakuuta 2007 Ateena Kreikka) oli Brasiliassa syntynyt taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hänen vanhempansa olivat kreikkalaisia maahanmuuttajia.
Andreou varttui Kreikassa, johon hän oli perheineen palannut vuonna 1925. Hän oli toisen maailmansodan veteraani (taisteli Kreikan puolella), mutta palvelu ei saanut häntä luopumaan taideopinnoista. Vuonna 1945 hän pääsi stipendin turvin opiskelemaan Ranskaan.
Andreou jäi Ranskaan, jossa hän piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1951. Hän nousi 1900-luvun kuvataiteen keskeiseksi nimeksi, ja hänestä tuli Kunnialegioonan ritari vuonna 2000 sekä Ordre des Arts et des Lettres'n Commandeur vuonna 2001. Vuonna 1999 La Ville-du-Bois'n kirjasto nimettiin uudelleen hänen mukaansa.
Etelä-Karjalan aluetoimisto
Etelä-Karjalan aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Lappeenrannassa vuosina 2008-2014.
Historia
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Lappeenrannassa maasotakoululla toiminta-alueenaan Etelä-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuussektori. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Maasotakoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Etelä-Karjalan aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.
Päälliköt
Aluetoimiston päälliköinä olivat :
Perhoskirjoahven
Perhoskirjoahven (Mikrogeophagus ramirezi) on värikäs ja pienikokoinen kirjoahvenlaji. Se kuului aiemmin pitkään Apistogramma-suvun lajeihin.
Koko ja ulkonäkö
Perhoskirjoahven kasvaa n. 6–7 cm:n pituiseksi. Koiraan selkäevän toinen ruoto on pidentynyt ja evät ovat muutenkin naaraan eviä pidemmät. Koiraalta puuttuvat kyljen mustissa kuvioissa olevat kimaltelevat pilkut. Naaraan vatsa on punainen ennen kutua. Naaras on koirasta pienikokoisempi.
Alkuperä
Perhoskirjoahvenen levinneisyysaluetta ovat Kolumbia ja Venezuela. Se on melko kiltti ja arka pieni kirjoahven, joka kuitenkin tarpeen tullen osaa puolustaa reviiriään melko ärhäkkäästi. Se ei kuitenkaan pysty pitämään puoliaan itseään isompia ja vauhdikkaampia kaloja vastaan. Kovin pienessä akvaariossa perhoskirjoahven voi aiheuttaa ongelmia monnisille, kun pohjatilaa ei riitä kaikille. Lajin vaatima reviiri on varsin pieni, joten isossa akvaariossa perhoskirjoahvenia voi yhdistää muiden pienten kirjoahventen kanssa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Perhoskirjoahven viihtyy seura-akvaariossa sävyisien, veden ylä- ja keskikerroksessa elävien kalojen kanssa. Perhoskirjoahven kaipaa piilopaikkoja, joten akvaariossa tulee olla paljon kasveja ja juurakoita. Perhoskirjoahvenet ovat avohoitajia ja lisääntyvät hyvälaatuisessa vedessä. Kudetus ei ole kovin vaikeaa, se saattaa onnistua jopa seura-akvaariossa, mikäli kalat viihtyvät hyvin, mutta poikaset tulevat siellä yleensä syödyiksi. Pariskunta valitsee kutualustaksi laakean kiven tai vastaavan sileän pinnan, jota molemmat vahtivat. Kun poikaset lähtevät uimaan, emot hoitavat ja suojelevat niitä. Pienet poikaset syövät likoeläimiä ja ovat herkkiä olosuhteiden muutoksille. Kaikki kaupoissa myytävät perhoskirjoahvenet ovat viljeltyjä.
Vesiolot ja ravinto
Vesi pitää suodattaa turpeen läpi tai on käytettävä turveuutetta. Parasta on pehmeä vesi, jonka pH on 5–7 ja lämpötila 24–30 °C. Kaakkois-Aasian viljelylajikkeet vaativat keskikovaa vettä ja pH-arvon 7,5.
Perhoskirjoahvenet syövät esimerkiksi artemiantoukkia, surviaisentoukkia, pohjatabletteja ja kuivaruokaa.
Vaikka perhoskirjoahvenet ovat hyvin sävyisiä, niiden haittapuolena voidaan pitää lajin lyhyttä elinikää. Ne elävät usein alle kolme vuotta.
Perhoskirjoahven ei ole parvikala, vaan pidetään pareittain taikka haaremissa (1 koiras 2 naarasta). Suositeltavin parina pidettynä koska saattavat jahdata toisen naaraan hengiltä.
The Secret of Monkey Island
The Secret of Monkey Island on LucasArtsin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle ja DOS:lle ja seuraavina vuosina Atari ST:lle, FM Townsille, Macintoshille ja Sega Mega-CD:lle. Peli on Monkey Island -sarjan ensimmäinen osa. Peli on toteutettu SCUMM-pelimoottorilla.
Aiempiin SCUMM-peleihin verrattuna The Secret of Monkey Island on helpohko. Lukuun ottamatta yhtä helposti vältettävää tapaa kuolla, peliä on mahdoton saattaa umpikujaan. Peli on koomisempi kuin aiemmat SCUMM-pelit. Sen yksi innovaatio oli miekkailukohtaukset, joissa paremmuus ratkaistiin solvauksilla ja humoristisilla vastauksilla.
Pelin juoni
thumb|250px|Guybrush Threepwood ja Scumm-baarin merirosvot
The Secret of Monkey Islandin päähahmo on merirosvoksi pyrkivä Guybrush Threepwood. Peli alkaa Karibianmerellä kuvitteellisella Mêlée-saarella, jossa Guybrush tapaa kolme merirosvopäällikköä. Päästäkseen merirosvoksi hänen on läpäistävä kolme koitosta, joilla osoittaa taitonsa miekkailussa, aarteenmetsästyksessä ja rosvouksessa. Hänellä ei kuitenkaan ole ennestään taitoja näiltä aloilta, ja Mêlée-saari jostain syystä kuhisee merirosvoja, jotka pelkäävät lähteä merille.
Karibianmerta pitää hallussaan kuolleen merirosvo LeChuckin kummitus. Hän oli jo eläessään vesien kauhu, ja hänen palattuaan kummituslaivallaan häntä pelätään vielä enemmän. Lisäksi hän on soluttautunut elävien joukkoon ja esittää Mêlée-saaren šeriffiä varmistaakseen, ettei kukaan nouse uhmaamaan hänen merien yksinvaltaansa.
Guybrush tapaa kolmea koitostaan läpäistessään Mêlée-saaren kauniin kuvernöörittären Elaine Marleyn ja he rakastuvat toisiinsa. LeChuck on rakastunut myös häneen, ja ryöstää hänet Apinasaaren (Monkey Island) piilopaikkaansa. Guybrush päättää pelastaa Elaineen.
Hankittuaan laivan ja miehistön Guybrush päätyy voodoo-loitsun avulla Apinasaarelle. Siellä hän tapaa alkuasukkaita ja haaksirikkoutuneen Herman Toothrotin, joka on rakentanut useita laivoja ja kerran kouluttanut apinoista miehistön, mutta odottaa silti, että hänet tullaan pelastamaan haaksirikkoutuneen velvollisuuksien mukaan.
Voitettuaan alkuasukkaiden ystävyyden he valmistavat Guybrushille lientä, joka sulattaa kummitukset pois. Saapuessaan LeChuckin piilopaikkaan hän saa tietää, että tämä on laivoineen palannut Mêlée-saarelle avioituakseen saaren kirkossa. Mêlée-saarella hän kamppailee LeChuckia vastaan, ja tuhoaa tämän.
Pelin julkaisut
thumb|The Secret of Monkey Islandin Amigan demo thumb|The Secret of Monkey Islandin MS-DOSin CD-ROM-julkaisu Peli julkaistiin ensimmäisen kerran lokakuussa 1990 Atari ST:lle ja MS-DOSille EGA-versiona 16-värisin grafiikoin. Myöhemmin samana vuonna peli julkaistiin MS-DOSille VGA-versiona 256-värisin grafiikoin sekä Amigalle, jonka käännös käytti VGA-version taustoja 32-värisinä ja alkuperäisten julkaisujen 16-värisiä hahmoja. 256-väriset kuvitukset piirrettiin erikseen ja hieman eri tyylillä, eikä vain värittämällä 16-värisiä kuvituksia toisen kerran, kuten aiemmin oli ollut tapana. Nämä julkaisut käyttivät SCUMMin versiota 4.
Vuonna 1991 The Secret of Monkey Island julkaistiin Macintoshille 256-värisenä. Vuonna 1992 peli julkaistiin uusilla taustamusiikeilla ja ääniefekteillä 256-värisenä MS-DOSille ja FM Townsille CD-ROMilla. Vuonna 1993 peli julkaistiin 32-värisenä Sega Mega-CD:lle. Nämä julkaisut käyttivät SCUMMin versiota 5.
Pelistä julkaistiin demo Amigalle ja MS-DOSin EGA-versiolle. Peli on julkaistu englanniksi, saksaksi, ranskaksi, italiaksi, espanjaksi ja japaniksi. Pelille tehtiin 1991 jatko-osa; Monkey Island 2: LeChuck's Revenge.
Special Edition
The Secret of Monkey Island: Special Edition on grafiikoiltaan ja yksityiskohdiltaan paranneltu versio alkuperäisestä pelistä. Se ilmestyi heinäkuussa 2009 PlayStation 3:lle, Windowsille, Xbox 360:lle sekä iPhonelle ja iPod Touchille.
Cubio
Cubio on vuonna 1999 perustettu venäläistaustainen puhelinoperaattori. Yhtiö on harjoittanut palveluoperaattoritoimintaa Elisan matkapuhelinverkossa Suomessa. Cubio-matkapuhelinliittymien ilmoitettiin sulkeutuvan päivän varoitusajalla 23.4.2014.
The Secret of Monkey Island
Special Edition
Special editionissa hahmot ja ympäristö on piirretty uudestaan HD-resoluutiolle ja käyttöliittymä on muokattu siten, että toiminta- ja inventaarivalikot ovat näppäinkomentojen takana, jolloin itse pelikuva täyttää koko ruudun. Tämän lisäksi pelihahmojen ääninä toimivat sarjan kolmannessa osassa esitellyt äänet.
Erikoisuutena Special Edition tarjoaa kolmiportaisen vihjesysteemin sekä mahdollisuuden siirtyä missä vaiheessa tahansa pelaamaan alkuperäistä 256 värin versiota pelin keskeytymättä.
Cubio
Yhtiön palveluksessa toimi 31 henkilöä vuonna 2010.
The Secret of Monkey Island
Pelin tekijät
The Secret of Monkey Islandin suunnitteli Ron Gilbert.
Cubio
Historiaa
Cubio on perustettu 1999. Se toimi aiemmin nimellä Nevatel Oy. Nimeksi vaihdettiin Oy Cubio Communications Ltd vuonna 2001.
Cubio osti FaciliCom Finland Oy:n liiketoiminnan 2001. FaciliCom (aik. NordNet Oy) oli ensimmäinen nk. palveluntuottajaoperaattori. Vuonna 2002 Cubio osti SuperTel-puhelinoperaattorin Ruotsissa.
The Secret of Monkey Island
Pelin tekijät
Pelin SCUMM-komentosarjat kirjoittivat Tim Schafer, Ron Gilbert ja Dave Grossman.
Cubio
Historiaa
Cubio välitti vuodesta 2001 alkaen ulkomaanpuheluita. Matkapuhelinliittymien tarjoamisen se aloitti 2003. Ensimmäisenä vuonna se sai 8 500 gsm-liittymäasiakasta.