cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boreaalinen vyöhyke
Keskiboreaalinen vyöhyke
thumb|left|Ylängöllä sijaitsevaa keskiboreaalista metsää järven ympärillä Norjan [[Trondheimin lähellä. Samanlaista kasvaa Suomessa Jyväskylän pohjoispuolelta Kemiin saakka.]] Keskiboreaalisen vyöhykkeen kasvukausi on 140–160 vrk, PE 430–465 mm. Melko tiheitä, eteläboreaalisia vain hieman matalampia ja kohtalaisen nopeaa vauhtia kasvavia metsiä. Tyypillinen metsänkorkeus on noin 13 m. Metsien uudistuminen on parempaa kuin pohjoisboreaalisessa vyöhykkeessä, jopa vuosittaista. Valtalajeina ovat havupuut, kuten kuusi ja mänty. Mänty on kuusta runsaampi ja esiintyy toisinaan jopa sekapuuna kuusen kanssa. Seassa kasvaa myös harvakseltaan koivua, haapaa ja leppää, kuitenkin yleisimmin pioneeripuina. Alueella ei kasva luontaisesti lainkaan jaloja lehtipuita, kuten tammea, vaahteraa, jalavaa ja pähkinäpensasta. Metsien pensaskerros on niukka ja se muodostuu lähinnä havupuiden taimista. Kenttäkerroksen lajisto vaihtelee metsätyyppien mukaan. Kuivalla kankaalla vallitsevina lajeina ovat jäkälät, variksenmarja ja puolukka; tuoreilla kankailla mustikka ja eteläboreaalisesta vyöhykkeestä poiketen myös paikoitellen puolukka sekä jotkin suokasvit, kuten suopursu. Lehtoalueita muodostuu yleensä purolaaksoihin, ja niissä aluskasvillisuutena on tyypillisesti saniaisia ja puusto on yleensä kuusivaltaisia. Tervaleppä on keskiboreaalisessa vyöhykkeessä harvinainen. Alueella on runsaasti soita, joita muodostuu myös alaville, tasaisille paikoille. Paikoin esiintyy jopa lettoja, joilla tavataan harvinaisia kämmekkäkasveja. Syvällä maaperässä esiintyy laikuittaisesti ikiroutaa. Yöhalloja voi esiintyä jopa pitkin kesää. Keskiboreaalisessa vyöhykkeessä kulkee viljan viljelyn pohjoisraja, mutta alue on kannattavaa metsätalousaluetta. Kuiva kangasmetsä on yleisin metsätyyppi, vaikka tuoreita kankaitakin on melko paljon. Keskiboreaalisia metsiä kasvaa Suomessa lähinnä Etelä-, Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla, Kainuussa ja Etelä-Lapissa, mutta myös Satakunnan, Pirkanmaan, Keski-Suomen, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan pohjoisissa osissa.
Pohjoisboreaalinen vyöhyke
thumb|right|Suomalaista pohjoisboreaalista metsää Syötteen kansallispuistossa. Pohjoisboreaalista metsää kasvaa lähinnä [[Koillismaalla ja Lapissa, lukuun ottamatta aivan pohjoisinta Lappia.]] Pohjoisboreaalisen vyöhykkeen kasvukausi on 100–140 vrk, haihtuminen PE 320–420 mm. Tyypillinen metsänkorkeus on 5−12 m riippuen alueen pohjoisuudesta. Metsä kasvaa hitaasti tai erittäin hitaasti valtalajeina mänty ja koivu; Siperiassa mänty ja lehtikuusi. Suomessa pohjoisboreaalisen vyöhykkeen eteläosissa kasvaa myös kuusta, mutta jo Rovaniemen pohjoispuolella se on harvinaisempi. Toisaalta kuusimetsiä on runsaasti erityisesti Kittilän, Sodankylän, Savukosken ja Sallan alueilla. Pohjoisimmat pohjoisboreaaliset metsät ovat Skandinaviassa männyn ja tunturikoivun matalia sekametsiä. Pohjoisimmissa osissa vyöhykettä havupuut saattavat tuottaa itävää siementä vain muutaman kerran vuosisadassa. Vain poikkeuksellisen leutoina vuosina, aivan pohjoisimmilla rajoilla havupuut eivät välttämättä edes siemennä itse koko elämänsä aikana, ja ovat itsekin levinneet alueelle mahdollisesti siemenenä tuulen mukana eteläisemmistä puista ja selvinneet aikuisiksi kuin sattuman kaupalla. Moni puulaji kasvaa siellä äärimmillään, puusto on matalampaa ja harvempaa kuin etelämpänä. Kenttäkerros on rikas ja vaihtelee metsätyypin mukaan. Siellä missä Etelä-Suomen eteläboreaalisella vyöhykkeellä kasvaa kuusivaltaisia mustikkakankaita, kasvaa pohjoisboreaalisen vyöhykkeen eteläosissa paksusammalkuusikoita, joissa suokasvit, kuten suopursu ja mustikka ovat tyypillisiä kenttäkerroksen kasveja. Pohjoisempana paksusammalkuusikon korvaavat erilaiset mäntyvaltaiset suometsät. Karummilla paikoilla mäntyvaltaisilla seuduilla kasvaa laajoja jäkäläkankaita, joilla tyypillisiä aluskasveja ovat riekonmarja, juolukka ja puolukka. Pohjoisboreaalinen vyöhyke on hyvin erilainen sen etelä- ja pohjoisosissa, ja se voidaan jakaa Suomessa kahteen alavyöhykkeeseen: eteläiseen tiheämmän havumetsän vyöhykkeeseen ja suojametsävyöhykkeeseen. Suojametsien pohjoispuolella sijaitsee hemiarktinen tunturikoivuvyöhyke, joka on tundra- ja havumetsäbiomien vaihettumisaluetta. Myös suojametsissä kasvaa tunturikoivua matalien havupuiden seassa. Pohjoisboreaalinen vyöhyke on pohjoisosistaan maa- ja metsätaloudelle hyödytön vyöhyke, mutta alueella harjoitetaan paljon porotaloutta. Suojametsien eteläpuolella harjoitetaan metsätaloutta, mutta se ei ole yhtä kannattavaa kuin etelämpänä. Alueen kesät ovat melko leutoja ja vähähelteisiä, halloja esiintyy pitkin kesää. Soita on lähes kaikkialla, paitsi korkeilla paikoilla. Alueen pohjoisosissa maa on syvältä kauttaaltaan ikiroudassa, eteläosissa ikirouta on laikuittaista. Pohjoisboreaalisia metsiä on Suomessa lähes koko Lapissa (Pello−Rovaniemi−Ranua-linjan pohjoispuolella) sekä Koillismaalla ja Kainuun pohjoisimmissa osissa. Uhanalaistarkastelussa Pohjoisboreaalinen vyöhyke on jaettu neljään osaan: Koillismaahan, Peräpohjolaan, Metsä-Lappiin ja Tunturi-Lappiin.
Alppimetsät
Alppimetsissä on tietyillä korkeuksilla havaittavissa havumetsävyöhyke, jonka puuston muodostavat kuusi, saksanpihta, lehtikuusi, alppisembra ja mänty. Alempana kasvaa myös pyökkiä ja ylempänä ovat alppiniityt, joilla kasvaa myös pihlajaa.
Kaledonian havumetsät
Kaledonian ylänkö Skotlannissa on ainutlaatuinen havumetsäalue Euroopassa. Kaledoniassa kasvaa havumetsiä, sillä alue sijaitsee suhteellisen korkealla merenpinnasta. Kaledonian metsiä hallitsevat mänty, koivu ja haapa, kenttäkerroksessa kanervat. Kuusta ei kasva lainkaan. Ilmasto on mereinen, talvet ovat leutoja ja kesät viileitä. Talvien leutoudesta johtuen männyt voivat kasvaa leveästi, sillä talvella ei aina tule oksille painoksi raskasta lumipeitettä. Alueella elää monia boreaaliselle vyöhykkeelle tyypillisiä lajeja, esimerkiksi metso, joka ei muuten ole tyypillinen laji Isossa-Britanniassa. Lisäksi Kaledoniassa elää alueelle endeeminen skotlanninkäpylintu.
Delanie Walker
Delanie Walker (s. 12. elokuuta 1984, Pomona, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sisempi laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Tennessee Titansissa.
NFL-ura
San Francisco 49ers varasi Keski-Missourin yliopistossa pelanneen Walkerin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, tilaisuuden 175. pelaajana. Kesällä 2008 Walker solmi 49ersin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan kuusi miljoonaa dollaria. Walker eteni kaudella 2011 49ersin kanssa NFC-konferenssin loppuotteluun, jossa tuleva mestari New York Giants osoittautui kuitenkin paremmaksi. Vuonna 2013 Walker siirtyi Tennessee Titansiin 4 vuoden ja 17,5 miljoonan dollarin sopimuksella. Toukokuussa 2016 Walker solmi Titansin kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 14,7 miljoonaa dollaria.
Teemu Ryyppä
Teemu Ryyppä (s. 1975) on suomalainen lentopallovalmentaja ja isännöitsijä, joka valmentaa tällä hetkellä Vammalan Lentopalloa, joka pelaa SM-liigassa.
Ura
Ryyppä on voittanut useita SM-mitaleita juniorisarjoista ja pelannut viisi kautta VaLePan liigajoukkueen rivistössä liberona.
Kaudella 2005-2006 Ryyppä aloitti valmentajan uransa päävalmentajana VaLePan kakkosjoukkueessa. Samalla kaudella VaLePan ykkösjoukkueen päävalmentajana Viktor Circenko kuitenkin vapautettiin tehtävästään ja Ryyppä siirtyi huolehtimaan liigajoukkueen valmennuksesta yhdessä Arto Mäkisen kanssa. Kaudella 2006-2007 hän jatkoi kakkosvalmentajana liigajoukkueessa, tällä kertaa Marko Järvenpään tukena. Kaudella 2007-2008 Ryyppä siirtyi päävalmentajajsi ja VaLePa saavutti pronssia.
Witch Hunter
Witch Hunter on saksalaisen Heavy Metal-yhtye Grave Diggerin toinen albumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 1985.
Korean Grand Prix 2010
thumb|270px|Autot lähtöruudukossa. Korean Grand Prix 2010 (virallisesti 2010 Formula 1 Korean Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2010 17. osakilpailu, joka ajettiin 24. lokakuuta Korean International Circuitin moottoriradalla Yeongamissa Etelä-Koreassa. Kyseessä oli ensimmäinen Korean radalla ajettu osakilpailu.
Joulukuussa Korean GP valittiin Kansainvälisen autourheiluliiton FIA:n palkintogaalassa kauden parhaaksi kilpailuksi.
Vapaat harjoitukset
Perjantain toisissa vapaissa harjoituksissa nopein oli Red Bullin Mark Webber ajalla 1.37,942. McLarenin Jenson Buttonin autossa syttyi tulipalo varikolla. Buttonin auton pakoputkien ylikuumentuminen johtui siitä, että McLaren kokeili autossa poikkeuksellisia moottoriasetuksia. Harjoituksen aikana rataa reunustava tekonurmi irtosi paikaltaan radan 12. mutkassa Mark Webberin pyörähdyksen seurauksena. Sebastian Vettel näytti kansainvälisiä käsimerkkejä Jarno Trullille, kun Trulli ei päästänyt häntä suosiolla ohitseen, jonka vuoksi Vettel joutui väistämään rataa reunustavalle turva-alueelle. Harjoitukset keskeytettiin hetkeksi punaisilla lipuilla, kun Hispanian Sakon Yamamoto jäi pyörähdyksen ja seinäkosketuksen seurauksena keskelle rataa. Force Indian Vitantonio Liuzzi jäi radan varteen harjoitusten loppuhetkillä. Hispania sai 5 000 dollarin (noin 3 700 euron) sakot päästettyään Sakon Yamamoton matkaan varikolta renkaanlämmittimen ollessa vielä kiinnitettynä renkaan päällä.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa nopein oli Renaultin Robert Kubica ajalla 1.37,354.
Kilpailu
Paalupaikalta kilpailuun lähti Red Bullin Sebastian Vettel. Kilpailun alkua siirrettiin kymmenellä minuutilla, koska ennen kisaa oli satanut paljon vettä. Lopulta autot pääsivät matkaan turva-auton perässä, mutta kolmen kierroksen jälkeen kisa keskeytettiin punaisilla lipuilla. Pitkän tauon jälkeen kisaa jatkettiin jälleen turva-auton perässä.
Turva-auton poistuttua radalta, toisena ollut Mark Webber pyörähti neljännelle sijalle nousseen Nico Rosbergin eteen, ja kumpikin joutui kolarin seurauksena keskeyttämään. Turva-auto saapui jälleen radalle. Kierroksella 30 Toro Rosson Sébastien Buemi törmäsi Virginin Timo Glockin autoon molempien jouduttua keskeyttämään. Kierroksella 39 Renaultin Vitali Petrov ajoi ulos radan viimeisessä mutkassa romuttaen autonsa. Kilpailua alusta asti johtanut Sebastian Vettel joutui keskeyttämään kierroksella 45 moottoririkon takia. Kierroksella 46 Force Indian Adrian Sutil törmäsi Sauberin Kamui Kobayashiin. Kilpailun voittoon ajoi kaksinkertainen maailmanmestari Fernando Alonso, joka siirtyi samalla MM-pistejohtoon ennen kauden kahta viimeistä kisaa. Toiseksi kisassa ajoi Lewis Hamilton.
Tursaat
Tursaat (Octopoda) ovat mustekaloja, joilla on kahdeksan lonkeroa. Niitä elää kaikissa maailman valtamerissä.
Tursaita pidetään älykkäinä eläiminä. Ne kykenevät oppimaan, käyttämään työkaluja ja muistamaan paikkoja.
Tursaslajeja on kolmisen sataa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Tursaita elää kaikissa maailman valtamerissä, varsinkin niiden rannikkovesissä. Tursas elää suurimman osan ajastaan erakkona luolassaan.
Elinikä
Tursaat elävät lajista riippuen yhdestä kolmeen vuotta. Koiras kuolee parittelun jälkeen, naaras poikastensa kuoriutumisen jälkeen.
Anatomia
thumb|Tyynellämerellä elävä [[jättiläistursas on tursaista suurin. Kuvassa erottuvat hyvin sen lonkeroiden imukupit.]] Tursaita on hyvin erikokoisia. Tyynenmeren jättiläistursas (Enteroctopus dofleini) on tursaslajeista suurin. Sen lonkeroiden kärkiväli on jopa neljä metriä. Kääpiötursaat painavat alle gramman.
Tursaalla on kahdeksan samanmittaista lonkeroa päänsä ympärillä. Niitä se käyttää merenpohjassa kävelyyn. Lonkeroiden alapinnalla on herkät imukupit. Tursaan päässä on kaksi monimutkaista ja herkkää silmää. Suu on pään alapuolella. Tursaalla on myös nokka.
Tursaalla on kolme sydäntä, joista kaksi pumppaa verta kiduksiin ja kolmas muualle kehoon. Tursaan veri on sinistä, sillä siinä on kuparia, joka on rautaa tehokkaampaa hapen välittämisessä kylmässä.
Lisääntyminen
Parittelun aluksi tursaskoiras lähestyy naarasta ja ruiskuttaa yhden lonkeronsa päästä spermaa naaraan munatorveen. Naaras etsii luolan ja laskee sen seinämään munansa, joita voi joillain lajeilla olla jopa satoja tuhansia. Naaras vartioi ja huoltaa munia, kunnes ne kuoriutuvat. Poikaset pystyvät uimaan, syömään ja tuottamaan mustetta heti synnyttyään.
Ravinto ja viholliset
Tursas on muun muassa ankeriaiden, hylkeiden, maitovalaiden, merisaukkojen ja useiden lintujen ruokaa. Tursas piiloutuu saalistajilta vaihtamalla väriä, ruiskuttamalla mustetta, pakenemalla nopeasti tai piiloutumalla ahtaaseen rakoon. Tursas pystyy ahtautumaan hyvin pienistä raoista, koska sillä ei ole kuorta tai luita.
Felix Magath
Magath on saksalaisen äidin ja puertoricolaisen isän poika. Yhdysvaltain maavoimissa palvellut isä palasi kotimaahansa 1954, kun hänen palveluksensa Saksassa loppui.
Ura valmentajana
Lopetettuaan peliuransa Magath piti muutaman vuoden taukoa ennen valmentajauransa aloittamista. Hän on tullut tunnetuksi raskaista fyysisistä harjoitusmetodeistaan. Hän onkin saanut pelaajien keskuudessa lempinimen "Saddam", Saddam Husseinin mukaan.
Valmennettuaan ensin FC Bremerhavenia, hän nousi HSV:n päävalmentajaksi lokakuussa 1995. Magath valmensi HSV:ta kaksi kautta, joiden aikana seura sijoittui Bundesliigassa viidenneksi ja kolmanneksitoista.
1997 Magath siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneen 1. FC Nürnbergin päävalmentajaksi. Magathin johdolla seura nousi 1. Bundesliigaan, mutta jätti tehtävänsä kauden jälkeen ja siirtyi SV Werder Bremenin päävalmentajaksi. Kausi 1998–1999 ei sujunut erityisen hyvin ja seura sijoittui liigassa vasta sijalle 13. 2000–2001 Magath valmensi Eintracht Frankfurtia, josta siirtyi VfB Stuttgartin. Magath valmensi Stuttgartia kolme kautta ja parhaimmillaan seura oli hopealla kaudella 2002–2003. Kauden 2003–2004 päätteeksi Magath jätti Stuttgartin ja siirtyi Ottmar Hitzfeldin seuraajaksi FC Bayern Müncheniin.
Magath luotsasi FCB:n tuplamestariksi Saksassa 2005 ja 2006 nousten suurten saksalaisvalmentajien joukkoon. Euroopan kentillä FCB:n menestys jäi kuitenkin vaatimattomaksi ja kehnosti alkanut kausi 2006–2007 johti Magathin lähtöön seurasta tammikuussa 2007. Kesäkuussa 2007 hän teki kahden kauden sopimuksen Bundesliigan häntäpäähän päättyneellä kaudella jääneen VfL Wolfsburgin kanssa.
Magathin johdolla Wolfsburg pelasi loistavan kauden 2007–08, joka päättyi lopulta 1.Bundesliigassa upeasti viidenteen sijaan. Sijoitus oli Wolfsburgin seurahistorian paras pääsarjatasolla. Sijoitus takasi Magathin luotsaamalle Wolfsburgille paikan UEFA Cupiin kaudelle 2008–09.
Kaudella 2008/09 Wolfsburgin vakuuttavat esitykset Bundesliigassa jatkuivat. Magathin johdolla seura nousi hieman puskista taistelemaan mestaruudesta. Menestyksestä huolimatta Magath ilmoitti toukokuussa 2009 jättävänsä seuran kauden jälkeen. Pian tämänm ilmoituksen jälkeen hän allekirjoitti nelivuotisen sopimuksen FC Schalken kanssa. Hän siirtyy seuran peräsimeen kesäkuussa 2009. Magathin ja Wolfsburgin kausi huipentui Bundesliigan päätöskierroksella 5–1 kotivoittoon SV Werder Bremenistä. Ottelun jälkeen käynnistyivät seurahistorian ensimmäiset mestaruusjuhlat.
Helmikuun puolivälissä 2014 Magath allekirjoitti 1,5-vuotisen sopimuksen Englannin Valioliigan hännille juuttuneen Fulhamin kanssa. Magath ei onnistunut nostamaan Fulhamia pois putoamisviivan alapuolelta. Puotamisesta huolimatta Magath sai jatkaa valmentajana myös kaudella 2014/15. Kehno alku Englannin mestaruussarjassa, vain yksi voitto seitsemästä ottelusta johti kuitenkin potkuihin syyskuun puolivälissä 2014.
11. joulukuuta 2015 kerrottiin, että Magath jatkaa kaudella 2016 valmennusuraansa Japanin J. Leaguessa pelaavan Sagan Tosun peräsimessä. Muutama päivä myöhemmin Magath kertoi medialle, ettei hän ole vielä tehnyt sopimusta japanilaisseuran kanssa.
Kesäkuussa 2016 Magath palasi valmennustehtäviin Kiinan Superliigan hännille pudonneen Shandong Lunengin uutena päävalmentajana. Magathin johdolla seura säilytti kauden päätteeksi sarjapaikkansa. Kaudella 2017 Magath luotsasi Shandongin kuudenneksi. Kauden jälkeen Magathin sopimus seuran kanssa päättyi ja hän jätti seuran.
Maaliskuussa 2022 Bundesliigan putoamiskamppailuun juuttunut Hertha BSC palkkasi Magathin päävalmentajakseen kauden loppuun ulottuvalla sopimuksella. Magathin johdolla Hertha säilytti sarjapaikkansa lopulta karsintojen kautta, kun se voitti HSV:n yhteismaalein 2–1. Magath jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Aglantziá
Aglantziá on kaupunki ja kunta (Δήμος Αγλαντζιάς, Dímos Aglantziás) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|Puistoa Aglantziássa. Aglantziá on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin kuusi kilometriä kaakkoon Nikosian keskustasta. Se on rakennettu kukkuloille, ja alueella on paljon puistoa ja metsää, mukaan lukien suojeltu luontoalue Athálassan kansallispuisto (Εθνικό Δασικό Πάρκο Αθαλάσσας, Ethnikó Dasikó Párko Athalássas), jonka koko on 840 hehtaaria.
Aglantziá on ollut olemassa kylänä viimeistään keskiajalla, ja se on esikaupunkinakin säilyttänyt kylämäisen olemuksensa. Aglantziá on itsenäinen kunta vuodesta 1986. Osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää Pohjois-Kyproksen aluetta.
Jean-Baptiste Chardin
Jean-Baptiste Chardin (2. marraskuuta 1699 Pariisi – 6. joulukuuta 1779 Pariisi) oli ranskalainen rokokooajan taidemaalari.
Chardin oli aikansa merkittävimpiä asetelma- ja laatukuvamaalareita. Hän maalasi intiimejä näkymiä porvariselämän arjesta käyttäen pehmeää valohämyä.
Greatest Hits (Kari Peitsamo ja Ankkuli)
Greatest Hits on Kari Peitsamon ja Ankkulin viides ja Peitsamon seitsemäs albumi vuodelta 1980. Se on samalla ensimmäinen Ankkuli-yhtyeen albumi, jonka kaikilla raidoilla soittaa varsinainen Ankkuli-yhtye Peitsamo–Majamaa–Siirtola. Levyn kannessa on kuva Peitsamosta esiintymässä Ylen Hepskukkuu-ohjelmassa studio-orkesterin kanssa.
Levyltä julkaistiin single Koputa kolmasti (oveen rakkauden) / Aabrahamin kapakka.
Albumi ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy vaan sisältää ainoastaan ennenjulkaisemattomia levytyksiä. Kappaleista neljä on merkitty käännösversioiksi kansainvälisesti tunnetuista rock-kappaleista. Toimittaja Juha Merimaan mukaan lisäksi "Synnyin rokkaamaan" on Creedence Clearwater Revival -käännös, "Mystiikkaa" on käännös John Mayallin kappaleesta "Dream with Me" ja "Täytyy mennä Viikiin" Mayallin kappaleesta "Thinking of my Woman". Vuonna 2015 Peitsamo kommentoi, että kappaleita merkittiin omiin nimiin, koska niiden käännöksille ei saatu lupia.
Rocket Records julkaisi albumin yhteispainoksena yhtyeen seuraavan Vallankumous-abumin kanssa alkuvuodesta 2015.
Kappaleet
Kaikki laulut Kari Peitsamo, paitsi Ilpo ja Hei Päivi J. J. Cale–K. Peitsamo, Et mua kiinni saa C. Berry–K. Peitsamo, Paluu menneisyyteen Ian Anderson–K. Peitsamo
Puigcerdà
Puigcerdà on kaupunki Gironan maakunnassa Katalonian itsehallintoalueella Espanjassa. Puigcerdà on Baixa Cerdanyan pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 18,9 neliökilometriä ja asukasluku 8839 vuonna 2017. Väestötiheys on 467,2 as./km².
Puigcerdàn naapurikunnat ovat Guils de Cerdanya, Bolvir ja Fontanals de Cerdanya lännessä ja Alp kaakossa. Pohjoisessa ja idässä Puigcerdà rajautuu Ranskalle kuuluvaan Pyrénées-Orientalesin departementtiin. Myös Segre-joki virtaa kaupungin alueella.
Historia
Vuosina 1170–1177 kuningas Alfonso I perusti Puigcerdàn ja muodosti siitä Cerdanyan pääkaupungin. Vuonna 1280 tuli tuhosi suuren osan kaupunkia. Vuonna 1428 puolestaan suuri maanjäristys aiheutti suurta tuhoa kaupungissa. Vuonna 1479 kaupungin uuden linnan rakennustyöt alkoivat. Vuosina 1812–1814 Napoleon Bonaparte muodosti Segren departementin ja sen pääkaupungiksi tuli Puigcerdà.
Vuonna 1924 kuningas Alfons XIII vieraili kaupungissa. 10. helmikuuta 1939 Espanjan diktaattorin Francisco Francon sotajoukot saapuivat kaupunkiin. Vuonna 1956 Puigcerdà aloitti jääkiekon pelaamisen kansallisella tasolla.
Nykyinen Puigcerdà on muodostunut, kun Rigolisa 1800-luvulla ja Vilallobent vuonna 1969 liittyivät siihen.
Asutuskeskukset
Puigcerdàn asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Lähde:
Brian Dumoulin
Brian Joseph Dumoulin (s. 6. syyskuuta 1991 Biddeford, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Seattle Krakenissa. Hän on Carolina Hurricanesin toisen kierroksen varaus vuodelta 2009.
Ura
10. huhtikuuta 2012 Dumoulinin numerolla 51 varannut Carolina Hurricanes kiinnitti hänet tulokassopimuksella. 22. kesäkuuta 2012 Dumoulin kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin yhdessä Brandon Sutterin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Jordan Staaliin.
Kaudella 2013–2014 Dumoulin debytoi NHL:ssä 14. joulukuuta 2013 ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän sai ensimmäisen NHL-pisteensä syöttöpisteen muodossa 16. joulukuuta 2013 Toronto Maple Leafsia vastaan.
Kaudella 2014–2015 Dumoulin teki uransa ensimmäisen NHL-maalin ohitettuaan Tampa Bay Lightningin maalivahti Evgeni Nabokovin 15. joulukuuta 2014.
Johannes Matthias Sperger
pienoiskuva|Johannes Matthias Sperger Johannes Matthias Sperger (23. maaliskuuta 1750 Feldsberg – 13. toukokuuta 1812 Schwerin) oli saksalainen kontrabasisti ja säveltäjä. Hän työskenteli uransa aikana useissa hoveissa, joista pisimpään Mecklenburgissa (1789–1812). Vuosina 1786–1789 hän matkusti laajasti esiintyäkseen Prahassa, Berliinissä, Ludwigslustissa, Ansbachissa, Passaussa, Parmassa, Triestessä ja Bolognassa.
Spergerin omat kirjoitukset ovat olleet tärkeinä lähteinä tiedoille hänen elämästään ja sävellyksistään. Hänen tuotantoonsa kuuluu 45 sinfoniaa, 18 konserttoa kontrabassolle ja lukuisia kamarimusiikkiteoksia.
Olen legenda
Olen legenda on Richard Mathesonin vuonna 1954 ilmestynyt romaani. Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 2007 Vaskikirjojen kustantamana.
Suomennettu teos sai vuoden 2007 Tähtivaeltaja-palkinnon. Palkintoraati kuvaili teosta kerronnaltaan taloudelliseksi, vaikuttavaksi kuvaukseksi yksinäisyydestä, erakoitumisesta ja niiden rapauttavista psyykkisistä vaikutuksista. Raadin mukaan yli 50 vuotta vanha klassikko hätkähdyttää edelleen ajanmukaisuudellaan. Romaanin loppuratkaisua kehuttiin lisäksi nerokkaaksi.
Juoni
Vampirismin levittyä pandemiaksi ja yhteiskuntajärjestyksen romahdettua Robert Neville on eristäytynyt taloonsa. Perheensä taudille menettänyt Neville on immuuni taudille, ja hän uskoo olevansa ainut tartunnalta säästynyt ihminen. Hän viettää päivänsä talonsa puolustusvarustelua ehostaen ja päivänvalon heikentämiä vampyyreita surmaten. Surkean tilanteensa takia Neville kamppailee jatkuvasti toivottomuuden tunteen, masennuksen ja alkoholinkäytön kanssa. Hän yrittää kuitenkin selvittää vampirismin fysiologisia syitä parannuskeinon kehittämisen toivossa.
Neville ei kuitenkaan pakene, ja uutta yhteiskuntaa rakentavien vampyyreiden iskuryhmä vangitsee hänet. Vankilassa Ruth tulee tapaamaan Nevillea ja kertoo, että Neville tullaan teloittamaan. Tehdäkseen Nevillen kuolemasta helpomman Ruth antaa hänelle myrkkykapseleita. Ruthin lähdettyä Neville katsoo ikkunasta teloitustaan ulkona odottavien vampyyrien väkijoukkoa, ja tajuaa asetelman kääntyneen päälaelleen: hänestä on tullut uuden maailman asukkien mielissä samanlainen kammoksuttava hirviö kuin mitä vampyyrit olivat aiemmin ihmismielissä, legendaa.
Hamid Dastmalchi
Hamid Dastmalchi on iranilais-yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Dastmalchi voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1992. Vuoden 1995 pääturnauksessa hän sijoittui neljänneksi.
Rambo: Last Blood
Last Blood on elokuvasarjan toinen elokuva, jonka ikärajaksi määrättiin 18 vuotta. Ikäraja oli alun perin 16 vuotta, kunnes se nostettiin 18 vuoteen katsojapalautteen takia.
Elokuva on ehdolla 8 Razzie-palkintoon vuoden 2020 gaalassa mukaan lukien huonoin elokuva, ohjaaja ja miespääosa.
Juoni
On kulunut 11 vuotta edellisen elokuvan tapahtumista. Vietnamin sodan veteraani John Rambo on asettunut asumaan isänsä maatilalle, jossa häntä tukevat hänen ystävänsä Maria Beltran ja lapsenlapsensa Gabrielle.
Gabriellen ystävä Giselle on löytänyt Gabriellen biologisen isän, Manuelin. Ystävykset matkustavat salaa Meksikoon etsimään Manuelia Rambon ja Marian kiellosta huolimatta. Löydettyään Manuelin asunnon Gabrielle kysyy isältään, miksi hän hylkäsi perheensä. Gabriellelle selviää, ettei hänen isänsä koskaan välittänyt hänestä tai äidistään.
Murtunut Gabrielle ja hänen ystävänsä ovat läheisessä baarissa, kun tuntematon mies huumaa ja kidnappaa Gabriellen. Gabrielle joutuu huumekartellin panttivangiksi. Sillä välin Rambo kuulee Marialta, että Gabrielle on lähtenyt salaa Meksikoon. Rambo lähtee Meksikoon etsimään häntä ja tapaa ensimmäisenä Gisellen, jonka kanssa Gabrielle oli viimeksi. Giselle vie Rambon samaan baariin, jossa Gabrielle kidnapattiin ja he löytävät kidnappaajan, El Flacon, paikalta. Rambo seuraa El Flacoa parkkipaikalle asti ja kiduttaa häntä kertomaan Gabriellen olinpaikan. El Flacon ohjaamana Rambo päätyy Hugo ja Victor Martinezin johtaman huumekartellin luo. Hänet piiritetään parkkipaikalla ja pahoinpidellään rajusti. Victor tunnistaa Gabriellen Rambon mukana olleesta kuvasta, ja kartelli vannoo kohtelevansa tyttöä jatkossa vielä huonommin.
Kaunaa kantava Rambo päättää aloittaa taistelun huumekartellia vastaan. Hän lähettää Marian pois maatilalta ja ansoittaa koko pihapiirin. Saatuaan ansat valmiiksi hän matkaa takaisin Meksikoon ja pyytää Carmenilta apua Victorin löytämiseen. Aluksi tämä kieltäytyy auttamasta, mutta Rambo suostuttelee hänet siihen. Rambo saapuu Victorin kotiin tappaen hänen vartijansa ja löytää miehen itsensä pesuhuoneesta. Seuraavana päivänä Hugo käy katsomassa veljensä ruumista. Hän löytää Victoriin kiinnitetyn valokuvan Gabriellesta, ja päättelee Rambon olevan vastuussa tästä. Kostonhaluinen Hugo lähtee palkkatappajien kanssa Rambon maatilalle kostaakseen veljensä kuoleman.
Maatilalla yksi autoista ajaa Rambon tekemään ansaan ja joukko jatkaa Rambon etsimistä jalan. Rambo tappaa kaikki jäsenet yksitellen, säästäen Hugon viimeiseksi. Hän kohtaa Hugon navetassa ja ampuu tämän seinään kiinni jousipyssyllä. Hän lähestyy Hugoa ja puukottaa Hugoa rintaan repien sydämen pois. Loppukohtauksessa haavoittunut ja heikossa kunnossa oleva Rambo asettuu talon pihassa olevaan keinutuoliin, vannoen jatkavansa taistelua ja pitävänsä läheisensä elävinä hänen muistossaan.
Katarina Wennstam
thumb|right|Katarina Wennstam
Katarina Wennstam (s. 1973) on ruotsalainen rikoskirjailija ja toimittaja. Hänen käsialaansa on trillerisarja, jonka päähenkilönä on naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan työskentelevä syyttäjä Madeleine Edwards. Wennstam on myös kirjoittanut kaksi reportaasikirjaa naisten kohtaamasta väkivallasta sekä osallistunut näkyvästi julkiseen keskusteluun naisten ruumiillisesta itsemääräämisoikeudesta ja sen loukkauksista.
Wennstam on toiminut aikoinaan Ruotsin television rikosreportterina. Hänen aviomiehensä on elokuvaohjaaja Mani Maserrat-Agah, ja hänellä on kaksi lasta.
Wennstam on saanut useita palkintoja työstään toimittajana, ja hän pääsi romaanillaan Flickan och skulden ehdolle August-palkinnon saajaksi. Suomeksi hänen teoksiaan ovat kääntäneet Laura Beck ja Anja Meripirtti.
Dáli
Dáli eli Idálio  on kaupunki ja kunta (Δήμος Ιδαλίου, Dímos Idalíou) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Dáli on Kyproksen ortodoksisen kirkon Trimythoúksen hiippakunnan piispanistuin, ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali (Mitropolitikós Naós Panagías Evangelístrias).
Mikko Lylykorpi
Mikko Valerian Lylykorpi (29. syyskuuta 1917 Hausjärvi – 26. lokakuuta 1990) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Toijalan Pallo-Veikkoja ja nuorena Riihimäen Pallonlyöjiä.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Lyly voitti RPL:n nuorten joukkueessa 1934. Miesten mestaruus tuli 1945 ja 1946 Toijalan Pallo-Veikoissa. Itä-Länsi -otteluun Lylykorpi valittiin vuonna 1943 ja Liitto-Lehdistöön 1945.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1968
Vuoden 1968 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 31.8. ja 1.9.
Sekurokratia
Sekurokratia on eräs länsimaisen Venäjä-tutkimuksen käyttämä nimitys Venäjän poliittisesta järjestelmästä Vladimir Putinin aikana, jolla käsitteellä tuodaan esille, että merkittävässä valta-asemassa ovat valtion turvallisuuskoneistot, kuten armeija, poliisi ja turvallisuuspalvelu. Sekurokratia pitää valtion turvallisuutta ja vakautta ylimpänä tavoitteenaan ellei peräti pakkomielteenä. Suomessa termiä on käyttänyt tuotannossaan erityisesti dosentti Arto Luukkanen. Sekurokratia perustellaan joko ulkoisella tai sisäisellä kriisillä, jossa järjestelmän ja valtion viholliset ovat koko ajan valmiina tuhoamaan järjestelmän. Sekurokratia tarvitsee elääkseen vaikutelman turvallisuuden puutteesta.
Vallan rakennetta on Venäjällä verrattu kolmiosaiseen sipuliin: hallinnon ytimen muodostavat Putin ja sisäpiiriläiset eli (kesän 2012 tilanteen mukaan) pääministeri Medvedev, presidentinhallinnon päällikkö Ivanov ja turvallisuusneuvoston sihteeri Patrušev. Seuraavaksi tulevat niin sanotut voimakkaat ministeriöt, kuten sisä- ja ulkoministeriöt, joilla voi olla käytössään myös aseellisia joukkoja. Kolmantena osana ja kaikkien edellisten instituutioiden pohjana on Venäjän federaation turvallisuusneuvosto, joka toimii läheisessä yhteistyössä sekä presidentinhallinnon että turvallisuuspalvelu FSB:n kanssa.
Putinin luoman järjestelmän piirteitä
Venäjän toisen presidentin Vladimir Putinin luomaa valtamallia sanottiin vallan vertikaalin, sekurokratian, ohjatun ja suvereenin demokratian lisäksi myös putinismiksi. Medvedevin hallituskaudella putinismi jatkui samanlaisena.
Putinismia luonnehtivat seuraavat piirteet:
Muita piirteitä
Uskotaan maata hallitsevan eliitin pyrkivän entistä enemmän haalimaan taloudellista ja poliittista valtaa itselleen, luoden autoritaarista poliisivaltiota, jossa on valtiojohtoinen talous.
Kitula (Suomusjärvi)
thumb|300px|Kitula, 110-tie. thumb|300px|Kitula, Urheilutie. Kitula on kylä ja taajama Suomusjärvellä Salossa Varsinais-Suomessa seututien 110 varressa. Se on entisen Suomusjärven kunnan keskus, jossa sijaitsevat paikalliset palvelut, kuten elintarvikekauppa, rautakauppa, kirjasto, ala-asteen koulu, urheilukenttä ja polttoaineen jakeluun kylmäasema. Pääosa palveluista on Urheilutien ja Helsingintien (seututie 110) välissä.
Kitula on asukasmäärältään Suomusjärven merkittävin kylä. Kitulasta on seututietä pitkin matkaa Helsinkiin 92 kilometriä ja Turkuun 87 kilometriä. Suomusjärven kirkolle on matkaa Kitulasta alle kymmenen kilometriä ja lähimpään kaupunkikeskukseen Saloon 26 kilometriä. Moottoritie E18 kulkee Suomusjärven pohjoispuolitse. Sinne on yhteys Suomusjärventien (yhdystie 2410) kautta. Kitulan lähellä sijaitsee Aneriojärven luonto-kulttuuripolku.
Malam Bacai Sanhá
Malam Bacai Sanhá (5. toukokuuta 1947 Darsalame Portugalin Guinea – 9. tammikuuta 2012 Pariisi Ranska ) oli guineabissaulainen poliitikko ja valtiomies. Sanhá valittiin kesä-heinäkuun 2009 Guinea-Bissaun presidentiksi. Tämä oli toinen kerta, kun hänet nimitettiin Guinea-Bissaun valtionpäämieheksi. Sanhá oli presidenttinä kuolemaansa 2012 asti.
Uran alkuvuodet
Sanhá syntyi muslimiperheeseen Dar Salamessa Quinaran alueella. Sanhá oli Portugalin Guineassa PAIGC-itsenäisyyspuolueen taistelija vuodesta 1962 ja sai puolueensa opiskeluapurahan Saksan demokraattiseen tasavaltaan (DDR). Siellä hän suoritti sosiaali-poliittisisten tieteiden loppututkinnon. Opintojensa jälkeen Sanhá loi poliittista uraa erilaisissa julkishallinnon tehtävissä.
Bacai Sanhá toimi Biombon alueen hallintovirkamiehenä 1975 ja sitten Bafatán alueen maaherrana. Vuonna 1986 Sachá nousi Guinea-Bissaun hallitukseen itäisestä maakunnasta vastaavaksi ministeriksi. Vuosina 1990–1991 hän toimi kansallisen työläisten liiton (União Nacional dos Trabalhadores da Guiné-Bissau, UNTG) pääsihteerinä ja 1992 hallituksen tiedotus- ja liikenneministerinä. Vuoden 1994 parlamenttivaalit olivat avoimet useille puolueille. Sanhá valittiin aiemmin yksipuoluejärjestelmäisen PAIGC:n edustajana Guinea-Bissaun parlamentin puhemieheksi.
Puhemiehestä tilapäiseksi presidentiksi 1999–2000
Sanhá nousi ensimmäisen kerran valtionpäämieheksi poikkeusoloissa, 7. toukokuuta 1999 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen. Sotilasvallankaappauksella syrjäytettiin presidentti João Bernardo Vieira. Parlamentin puhemiehenä tuolloin toiminut ja maan valtapuoluetta PAIGC:tä edustanut sekä Vieiraa kritisoinut Sanhá nostettiin ”perustuslain mukaan” tilapäiseksi presidentiksi hetken valtiota johtaneen kenraali Ansumane Manén ja sotilasjuntan tuella. Sanhán ensimmäinen presidenttikausi päättyi seuraavien, vuodenvaihteen 1999–2000, presidentinvaalien jälkeen. Tuolloin valituksi tuli Kumba Ialá, joka oli jo ensimmäisellä äänestyskierroksella johdossa ja keräsi toisella kierroksella selkeän enemmistön (72 %) annetusta äänistä. Sanhá jäi toiseksi 28 %:n äänisaalilla.
Ehdokkuus 2005 ja seuraavat presidentit
Sancha oli ehdokkaana myös kauden 2005–2010 presidentinvaaleissa 19. kesäkuuta 2005. Näissä vaaleissa hän keräsi ensimmäisellä kierroksella eniten kannatusta, mutta hävisi vaalien toisella kierroksella niukasti 52 % äänistä keränneelle João Bernardo Vieiralle. . Sanhán oli aluksi vaikea hyväksyä tätä häviötään, mutta lopulta hän tyytyi tilanteeseen maan korkeimman oikeuden hylättyä vaaleja koskeneen valituksen. Valtaan noussut Vieira toimi presidenttinä lokakuun 2005 alusta aina maaliskuun 2. päivään 2009, jolloin hänet murhattiin. Tilapäiseksi presidentiksi nousi maalis-heinäkuuksi 2009 maan parlamentin puhemies Raimundo Pereira.
Kesä-heinäkuun presidentinvaalit ja valinta uudeksi presidentiksi 2009
Kesä-heinäkuussa 2009 järjestettiin ylimääräiset presidentinvaalit presidentti Vieiran seuraajan valitsemiseksi. Vaalien ensimmäisen kierroksen vaalikampanjan kiihtyessä murhattiin 5. kesäkuuta 2009 yksi presidenttiehdokkaista, kansanedustaja ja entinen ministeri Baciro Dabo. Samana päivänä kaksi aiempaa ministeriä, mukaan luettuna entinen pääministeri Faustino Imbalí ja tapahtumien selitysraportin allekirjoittamisesta kieltäytynyt valtion tiedustelupalvelun (Serviços de Informação do Estado, SIE) johtaja, pidätettiin. Maan korkeimpia oikeusviranomaisia uhkailtiin, mikä muutamaksi viikoksi katkaisi ylimpien oikeusasteiden normaalin toiminnan. Puutteelliseen turvallisuuteen vedoten presidenttiehdokas Pedro Infanda vetäytyi vuoden 2009 presidenttivaaliehdokkuudesta.
Ensimmäisellä kierroksella kukaan vaalitaistelua jatkaneista ehdokkaista ei saanut riittävää kannatusta tullakseen suoraan valituksi. Toisella äänestyskierroksella Sanhá sai enemmistön (63 %) annetuista äänistä ja nousi näin Guinea-Bissaun uudeksi vaaleilla valituksi presidentiksi. Toiseksi jäänyt Kumba Ialá keräsi 36 prosenttia annetuista äänistä ja lehtitietojen mukaan ilmoitti hyväksyvänsä vaalituloksen ”Guinea-Bissaun kansan voittoina”. Sanhá vannoi virkavalansa 8. syyskuuta.
Sanhá sairasteli paljon presidenttikaudellaan. Senegalilainen sanomalehti julisti hänet jo kuolleeksi joulukuussa 2011. Hänen sairaudestaan ei annettu julkisuuteen tietoja, mutta hänet otettiin hoitoon Pariisin Val-de-Grâcen sotilassairaalaan ennen joulua. Sanhá kuoli 9. tammikuuta 2012. Ennen kuolemaansa hän oli ollut jo koomassa jonkin aikaa.
Tuulivoima Ranskassa
Tuulivoima Ranskassa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Ranskassa. Global Wind Enenrgy Council -raportin mukaan Ranskassa on suuri tuulivoimapotentiaali.
Ranskassa oli vuonna 2009 tuulivoima 4 492 MW ja lisäys vuonna 2009 oli 1 088 MW, mikä on 32 % vuosikasvu.
Ranskan tavoitteena on saavuttaa 26 gigawatin tuulivoimakapasiteetti vuonna 2023. Vuoden 2018 alussa kapasiteetti oli 12,9 gigawattia.
Merikilpi 2019
Merikilpi 2019 oli Venäjän merisotaharjoitus Itämerellä 1.–9. elokuuta 2019. Harjoitukseen osallistui 10 000 sotilasta, 49 sota-alusta ja 58 lento- ja taistelukonetta. Harjoitusta johti Venäjän laivaston amiraali Nikolai Jevmenov. Venäjä aloitti harjoituksen yllättäin, eikä siitä ilmoitettu etukäteen länsimaille. Suomessa puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Ilkka Kanerva aavisteli Venäjän loppukesän harjoitusta, mutta ei ollut tarkemmin selvillä siitä.
Sata suudelmaa
Sata suudelmaa on suomalaisen Eija Kantolan albumi vuodelta 1998. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 29.
Lerone Clarke
Lerone Clarke (s. 12. kesäkuuta 1981 Trelawny) on jamaikalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän oli mukana maansa kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa Berliinin MM-kisoissa 2009. Clarke voitti 100 metrin juoksun Kansainyhteisön kisoissa 2010 ja sai samoista kisoista myös hopeaa 4 × 100 metrin viestistä.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF
Somebody to Love (Jefferson Airplanen kappale)
Somebody to Love (alkuperäinen nimi Someone to Love) on Darby Slickin tekemä rockkappale. Sen äänitti alun perin The Great Society, ja myöhemmin Jefferson Airplane. Jefferson Airplanen versio sijoittui muun muassa Billboard Hot 100 -singlelistan 5. sijalle. Rolling Stone -lehti listasi Jefferson Airplanen version The 500 Greatest Songs of All Time -listansa sijalle 279.
Juha Vuori (valmentaja)
Juha Vuori (s. 31. maaliskuuta 1975 Ulvila) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen laitahyökkääjä. Hän on Itävallan IceHL-liigassa pelaavan Klagenfurter AC:n apuvalmentaja.
Pelaajaura
Vuori oli Porin Ässien kasvatti. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-pronssia vuonna 1993. Kaudella 1994–1995 Vuori sijoittui HIFK:n Jarkko Ruudun kanssa A-nuorten SM-liigan pistepörssissä toiseksi JYPin Juho Jokisen jälkeen. Kaudella 1995–1996 hän sijoittui siinä tehoilla 14+19=33 yhdeksänneksi ja voitti myös Ässien sisäisen pistepörssin. Joukkue joutui keväällä 1996 A-nuorten SM-liigan karsintoihin, mutta onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Vuori voitti koko karsintasarjan pistepörssin tekemällä 14 ottelussa tehot 11+14=25. Samalla kaudella hän pelasi myös viisi SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Kauden 1996–1997 Vuori pelasi I-divisioonajoukkue Kokkolan Hermeksessä, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli Aleksandrs Matjevskisin ja Marko Lapinkosken jälkeen tehoilla 11+23=34. Vuori kävi vuodet 1997–2000 Bostonin yliopistoa. Kaudella 2003–2004 hän pelasi vielä kuusi Suomi-sarjaottelua Heinolan Kiekossa, jotka jäivät Vuoren pelaajauran viimeisiksi.
Valmentajaura
Vuori suoritti Bostonin yliopistossa valmennuksen/liikuntatieteiden maisterin tutkinnon ja kävi myös Haaga-Helia ammattikorkeakoulua Vierumäellä, jossa hän opetti myös valmentajatutkintoon tähdänneitä opiskelijoita.
Bostonin yliopistossa opiskelun jälkeen Juha toimi valmentajana paikallisissa yliopistosarjoissa sekä toiminnan kehittäjänä Yhdysvaltain jääkiekkoliitossa Massachusettsin osavaltiossa.
Vuosina 2005–2008 Vuori toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Hän oli voittamassa MM-pronssia vuonna 2006. Kaudella 2007–2008 Vuori toimi myös SM-liigajoukkue Lahden Pelicansin videovalmentajana.
Kaudesta 2008–2009 Vuori on toiminut SM-liigajoukkue Rauman Lukon apuvalmentajana. Hän teki huhtikuussa 2008 2+2-vuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. 1.1.2012 Juha Vuori nimettiin Rauman Lukon päävalmentajaksi, edellisen päävalmentajan Rauli Uraman jätettyä joukkueen kesken kauden. Sopimus solmittiin kauden 2011–2012 loppuun.
Kaudeksi 2016–2017 Vuori nimettiin Rauman Lukon päävalmentajaksi, mutta sai potkut marraskuun 2016 puolivälissä Lukon siihen asti vaisusti menneen kauden takia, ja Vuoren päävalmentajan paikalla korvasi Kari Heikkilä.
Viron tienumerointijärjestelmä
Valtatiet
thumb|300px|Viron valtatiet.
Eurooppatiet
Monet Viron tieosuudet ovat saaneet eurooppatienumeron, ja Virossa kulkeekin nykyisin kuusi eurooppatietä:
Summer Glau
Summer Lyn Glau (s. 24. heinäkuuta 1981 San Antonio, Texas) on skotlantilais-irlantilais-saksalaista sukua oleva yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija, joka on tunnettu River Tamin roolista lyhytaikaisessa science fiction -televisiosarjassa Firefly ja sitä seuranneessa elokuvassa Serenity.
Ura
Glau on klassisesti koulutettu balettitanssija ja hän opiskeli myös tangoa ja flamencoa. Hän esiintyi ammattimaisena tanssijana useissa televisiomainoksissa jo 12-vuotiaasta alkaen. Vakava jalkavamma pakotti hänet pitämään taukoa baletista ja vaikutti päätökseen vaihtaa alaa.
Muutettuaan Los Angelesiin vuonna 2002 Glaun ensimmäinen televisiorooli oli balettitanssijan rooli televisiosarjassa Angel vuonna 2002, mikä kiinnitti ohjaaja Joss Whedonin huomion ja Glau pääsi myöhemmin näyttelemään hänen luomaansa televisiosarjaan Firefly ja sitä seuranneeseen elokuvaan Serenity. Hän on näytellyt myös muun muassa Cameronia televisiosarjassa Terminator: Sarah Connorin aikakirjat sekä pienempiä rooleja muutamassa muussa sarjassa, kuten Kasvottomat sotilaat, 4400 ja Arrow.
Jere Laaksonen
Jere Laaksonen (s. 28. helmikuuta 1991 Eurajoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberliga-joukkue EV Lindaussa. Suhteellisen pienikokoinen Laaksonen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Laaksonen on Eurajoen Lätkän kasvatti. Hän pelasi myöhemmät uniorivuotensa kuitenkin Rauman Lukossa. Kaudella 2005–2006 Laaksonen kuului vuoden "alaikäisenä" seuran C-nuorten kapteenistoon. Hän voitti C-nuorten SM-sarjassa Lukon sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 7+11=18. Kaudella 2006–2007 Laaksonen oli seuran B-nuorten paras maalintekijä 14 osumallaan. Kauden 2008–2009 hän voitti A-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2009–2010 Laaksonen pelasi Lukon A-nuorten ohella myös ensimmäiset pelinsä pelattuaan kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden yhden syöttöpisteen.
Elokuussa 2010 Lukko lainasi Laaksosen ja Jesse Virtasen Mestis-joukkue KooKoohon lähtökohtaisesti joulutaukoon kestävällä sopimuksella. He ja Charles Bertrand palasivat kuitenkin jo saman kuun lopulla Lukon A-nuoriin, sillä heidän katsottiin saavan isomman roolin sieltä. Sittemmin myös Lukko ja KooKoo purkivat yhteistyösopimuksensa syyskuussa 2010. Sama kolmikko siirtyi lokakuussa lainalle Kajaanin Hokkiin, jossa he viettivät suurimman osan kaudestaan. He siirtyivät joukkueeseen lähtökohtaisesti 18. joulukuuta asti ulottuvilla toistaiseksi voimassa olleilla sopimuksilla. Laaksonen ja Bertrand piipahtivat Hokissa vielä kolmen ottelun verran mittaisella visiitillä helmikuussa 2011, jonka jälkeen he palasivat loppukaudeksi Lukon A-nuoriin. Laaksonen teki Hokissa tulokaskautensa aikana yhteensä 33 runkosarjaottelussa tehot 11+7=18. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Niko Saarenpään ja Aki Kangasmäen jälkeen.
Kauden 2011–2012 kynnyksellä Lukko lainasi Laaksosen joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella Hokkiin. Vain kolmen siellä pelatun ottelun jälkeen Lukko kuitenkin kutsui hänet takaisin, kun joukkue tarvitsi korvaajaa loukkaantuneelle Charles Bertrandille. Näin ollen Laaksonen debytoi SM-liigassa kauden neljännessä ottelussa 23. syyskuuta 2011 Tampereen Ilvestä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.46 minuuttia. Marraskuussa Laaksonen palasi 21. joulukuuta asti kestäneellä lainasopimuksella Hokkiin. Hän kuitenkin loukkasi selkänsä ennen lainapestinsä loppua ja palasi Raumalle kuntouttamaan itseään. Laaksonen pelasi Hokissa kauden aikana yhteensä seitsemän ottelua. Kuntouduttuaan hän palasi Lukon vahvuuteen ja teki heti paluuottelussaan 5. tammikuuta 2012 liigauransa avausmaalin vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Laaksonen keräsi ottelussa myös syöttöpisteen Tomi Pettisen tekemään maaliin ja hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Yhteensä Laaksonen teki SM-liigan tulokaskaudellaan 36 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 2+5=7.
Helmikuussa 2012 Laaksonen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa. Syksyllä 2012 ei kuitenkaan saanut lokakuun jälkeen enää vastuuta Raumalla, vaan hänelle haettiin peliaikaa Mestiksestä loukkaantumisista kärsineestä Vaasan Sportista, jossa Laaksonen pelasi 12 ottelua. Tammikuun puolivälissä Lukko lainasi hänet Lempäälän Kisaan. Tammikuun lopulla Laaksonen siirtyi loppukauden 2012–2013 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Yhteensä hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja neljä liigakarsintaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2013–2014 Laaksonen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Hän voitti Mestiksen alivoimamaalipörssin viidellä osumallaan. Kaudeksi 2014–2015 Laaksonen siirtyi Kazakstanin mestaruussarjan Aristan Temirtaun joukkueeseen. Hän teki 19 otteluun 28 tehopistettä, mutta Laaksonen joutui jättämään joukkueen kuitenkin taloudellisista syistä ja hän siirtyi marraskuussa loppukaudeksi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL-joukkue Južnyi Ural Orskiin. Kaudeksi 2015–2016 Laaksonen siirtyi pelaamaan samaa liigaa kazakstanilaisen Saryarka Karagandan paitaan. Hän oli kuudella osumallaan joukkueen paras maalintekijä pudotuspeleissä. Laaksonen pelasi ison osan kaudestaan myös Kazakstanin liigaa HK Temirtaussa, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli Filipp Svjatinan ja Sergei Žavoronkovin kanssa tehoilla 10+13=23. Kazakstan Cupissa Laaksonen jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Svjatinan ja Jarkko Hattusen kanssa tehoilla 2+3=5.
Laaksonen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan ESV Kaufbeureniin. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Branden Gracelin jälkeen tehoilla 12+33=45. Vuoden 2017 vaihteessa Laaksonen teki Kaufbeurenin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Laaksonen oli 17 osumallaan Kaufbeurenin kolmanneksi paras maalintekijä Joey Lewisin kanssa. Toukokuussa 2019 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2020–2021 Laaksonen siirtyi jatkamaan DEL2-liigan pelejään vuoden mittaisella sopimuksella EV Landshutin riveihin.
Kaudeksi 2021–2022 Laaksonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue EV Lindaun riveihin.
Maajoukkueura
Laaksonen pelasi alle 18-vuotiaiden vuonna 2009, jolloin hän voitti pronssia. Laaksonen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008. Laaksonen on toiminut Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina ja kuulunut myös alle 17- ja 18-vuotiaiden maajoukkueiden kapteenistoon. Yhteensä hän on pelannut seitsemän nuorten ja 52 poikien maaottelua.
Kauko Salo
Suomen Mestaruuden Kake voitti 1945 ja 1946, Mailakilpailut 1945, Suurkisamestaruuden 1947 ja valittiin Itä–Länsi-otteluun 1946. Salo harrasti myös yleisurheilua.
Geroskípou
Geroskípou on kylä ja kunta (Δήμος Γεροσκήπου, Dímos Geroskípou) Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).