cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmanvaihtokone
Ilmanvaihtokone on rakennuksen ilmanvaihtojärjestelmässä ilmaa kierrättävä laite. Ilmanvaihtokoneen aikaansaaman ilmanpaineen avulla kuljetetaan tuore ilma kanavia pitkin huonetiloihin ja/tai käytetty jäteilma pois rakennuksesta. Ilmanvaihtokoneen tarve riippuu käytetystä ilmanvaihtojärjestelmästä.
Koneellisessa tulo- ja poistoilmajärjestelmässä sekä jäteilman poisto että korvausilman otto hoidetaan ilmanvaihtokoneen puhaltimella.
Koneellisessa poistoilmajärjestelmässä ilma poistetaan rakennuksesta koneellisen huippuimurin, ei varsinaisen ilmanvaihtokoneen avulla. Korvausilma virtaa sisään korvausilmaventtiileistä tai hallitsemattomassa järjestelmässä rakenteiden raoista. Poistettavan ilman lämpö voidaan ottaa talteen poistoilmalämpöpumpulla.
Painovoimaisessa ilmanvaihtojärjestelmässä ei käytetä ilmanvaihtokonetta lainkaan, vaan ilma liikkuu korkeuden, tuulen tai lämpötilan erotuksen aikaansaaman paine-eron avulla. Painovoimaisessa järjestelmässä lämmön talteenotto poistettavasta ilmasta ei ole mahdollista.
Lämmöntalteenotto
Koneellisen tulo- ja poistoilmajärjestelmän ilmanvaihtokoneet on nykyisin lähes poikkeuksetta varustettu lämmöntalteenotto (LTO)-laitteella, jolloin rakennuksesta poistettavan jäteilman sisältämää lämpöä siirretään tuloilmaan eri menetelmillä. Näin saadaan jäteilman energiasta osa talteen rakennuksen tuloilmaan ja rakennuksen lämmitystarvetta vähennettyä. Nykyään moderni tapa lämmöntalteenoton toteutukseen on käyttää lämmönsiirtimenä lämpöpumppua, näin poistoilman sisältämä energia voidaan siirtää patterilämmitykseen, käyttöveteen tai tuloilman lämmittämiseen hyvin tehokkaasti.
Pentti Takala
Pentti Vihtori Takala (21. tammikuuta 1935 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja hallintomies. Takala toimi Keskusmetsälautakunta Tapion johtotehtävissä 1969–1987 ja Metsähallituksen valtion metsätalouden ylijohtajana 1987–1992 ja pääjohtajana 1993–1994 ja tehtävän nimikkeen muuttuessa toimitusjohtajana 1994–2000.
CGA
CGA (, myyntinimeltään Color/Graphics Monitor Adapter) oli IBM:n vuonna 1981 julkaisema, ensimmäinen värejä tukeva näyttökortti ja ensimmäinen värinäyttöstandardi IBM PC:lle. Standardi käytti Motorola MC6845 -piirisarjaa, ja oli liitettävissä joko NTSC-televisioihin RCA-liittimellä tai varta vasten standardille luotuun, RGBI-liittimellä varustettuun CRT-monitoriin.
Näyttökuva
thumb|360px|Kuvakaappaus [[suomenkielinen Wikipedia|suomenkielisen Wikipedian etusivusta.]] Kuvakaappaus, näyttökuva tai ruutukaappaus on tietokoneen tallentama kuva tietokoneen näytöltä. Yleensä tällainen digitaalinen kuva on otettu joko käyttöjärjestelmän käyttöliittymän toiminnolla tai tietokoneessa toimivalla ohjelmistolla, mutta kuva voidaan muodostaa myös kameralla tai tietokoneen videosignaalin kaappaavalla laitteella.
CGA
Väripaletit
Standardi CGA:n väripaletti sisälsi 16 perusväriä, jotka olivat käytössä kahdessa tekstitilassa sekä 80 × 25 -merkkisestä tekstitilasta viritetyssä 160×100 pikselin grafiikkatilassa. Yleisimmin grafiikkatiloissa käytettiin kuitenkin neliväripaletteja, joita olivat:
Näyttökuva
Kuvakaappauksia voidaan käyttää tietokoneohjelman esittelemiseen, ongelman havainnollistamiseen tai ylipäänsä aina kun tietokoneen ruutu pitää näyttää muille tai arkistoida.
Kuvankaappaus tehdään Windows-käyttöjärjestelmässä painamalla -painiketta, jolloin kuva kopioituu leikepöydälle. Painike voi olla näppäimistössä myös nimillä Print Screen, PrtScrn tai PrtSc. Tämän jälkeen kuva liitetään kuvankäsittelyohjelmaan (esimerkiksi Paint). Windows 10 -käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmällä kuvakaappaus tallentuu suoraan Kuvat-kansiossa olevaan Näyttökuvat-alakansioon. Kuvakaappauksien ottamiseen voi käyttää myös tietokoneelta löytyvää Kuvakaappaustyökalua tai Leikkaa ja luonnostele -työkalua.
CGA
Väripaletit
2. neliväripaletti (käytettiin muun muassa Castle Master -pelissä)
Näyttökuva
iPhone-puhelimilla näyttökuva voidaan ottaa mallista riippuen painamalla samanaikaisesti sivupainiketta ja äänenvoimakkuuden lisäyspainiketta, sivupainiketta ja Koti-painiketta tai yläpainiketta ja Koti-painiketta.
Bocchus
Bocchus oli Mauretanian kuningas 100-luvulla eaa. Hänet tunnetaan lähinnä osallisuudestaan Jugurthan sotaan Numidian kuningas Jugurthan puolella.
Bocchus oli avioitunut Jugurthan tyttären kanssa, mutta sodan alkaessa hän lähetti kuitenkin lähettiläitä Roomaan tarjoten näille liittolaisuutta. Tähän ei kuitenkaan suostuttu ja Bocchus päätyi auttamaan Jugurthaa antaen tälle kahdesti joukkojaan vuosina 108 ja 106 eaa. Toisella kerralla hän otti maksuna avustaan haltuunsa Jugurthan hallitseman Numidian länsiosat. Bocchus päätyi kuitenkin pettämään Jugurthan vangiten tämän ja luovuttaen hänet roomalaisille. Tästä muodostui myös liittolaisuussuhde Rooman kanssa ja siitä lähtien Rooman armeijassa palveli numidialaisten ohella myös mauretanialaisia joukkoja palkkasotilaina. Bocchus eli vähintään vuoteen 91 eaa., mutta kuoli hieman myöhemmin. Hänen kuoltuaan kuningaskunta jakautui ilmeisesti kahteen osaan, vanhaan Mauretaniaan ja läntiseen Numidialta saatuun alueeseen. Itäistä osaa hallinnut Bogud mainitaan joissakin lähteissä Bocchuksen poikana.
Graham Booth
Graham H. Booth (29. maaliskuuta 1940 – 15. joulukuuta 2011) oli brittiläinen Itsenäisyyspuolueen poliitikko. Hän syntyi Paingtonissa, Devonissa ja teki pitkän uran liikemiehenä. Hän oli hotellinsa toimitusjohtajana vuodesta 1960.
Me Itse
Me Itse ry on kehitysvammaisten oma valtakunnallinen yhdistys. Yhdistys puolustaa kehitysvammaisten ihmisoikeuksia. Kehitysvammaiset ihmiset itse päättävät yhdistyksen tavoitteista ja toiminnasta. Toimintaa ohjaa köyhyyden ja syrjäytymisen torjunnan ohjelma Puheista tekoihin.
Toiminnan tarkoitus
Me Itsen tarkoituksena on edistää kehitysvammaisen ihmisen itsemääräämisoikeuden toteutumista, yhteiskunnallista yhdenvertaisuutta ja hyvää elämänlaatua.
Historia
Yhdistys perustettiin vuonna 1999. Yhdistystä edelsi Kehitysvammaisten Tukiliiton käynnistämä Kumppanuusprojekti. Se oli ensimmäinen hanke Suomessa, jonka vetäjinä toimivat kehitysvammaisiksi kutsutut henkilöt. Kumppanuusprojektin lopussa sen vetäjillä syntyi ajatus oman yhdistyksen perustamisesta. Projektin vetäjät kokivat, että kehitysvammaiset eivät saa riittävästi ääntään kuuluviin heitä itseään koskevissa asioissa. Yhdistyksen perustamisasiakirjan allekirjoitti 137 henkilöä. Tämä tapahtui Tampereella 26. helmikuuta 1999.
Jäsenet
Me Itsen varsinaiseksi jäseneksi voidaan hyväksyä jokainen 15 vuotta täyttänyt kehitysvammainen henkilö, joka haluaa edistää yhdistyksen tarkoituksen toteuttamista ja hyväksyy nämä säännöt.
Kannatusjäsenenä voi toimia oikeuskelpoinen yhteisö, säätiö tai yksityinen henkilö, joka haluaa tukea yhdistyksen toimintaa.
Jäsenmäärä
Tilanne 1.1. 2017
Päätösvalta
Me Itsen ylintä päätösvaltaa käyttää yhdistyksen kokous. Hallitus hoitaa yhdistyksen talous ja hallintoasioita. Johtoryhmä edustaa yhdistystä ja tekee edunvalvontatyötä.
Hallitus
Hallitukseen kuuluu 3–5 varsinaista jäsentä sekä kaksi varajäsentä. Hallituksen toimikausi on kolme kalenterivuotta. Hallituksen jäsenten tulee olla oikeustoimikelpoisia henkilöitä, jotka hyväksyvät Me Itsen tarkoituksen. Hallituksen jäsenten tulee edistää ja kehittää kehitysvammaisten henkilöiden itsenäistä toimintaa yhdistyksessä ja sen ulkopuolella.
Johtoryhmä
Johtoryhmän muodostavat kolmeksi kalenterivuodeksi kerrallaan valittavat Me Itsen puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja sekä vähintään 5 ja enintään 7 muuta jäsentä. Johtoryhmän jäsenten tulee olla kehitysvammaisia henkilöitä, jotka hyväksyvät Me Itsen tarkoituksen ja haluavat edistää ja kehittää kehitysvammaisten itsenäistä toimintaa yhdistyksessä ja sen ulkopuolella.
Johtoryhmän tehtävät
Johtoryhmän tehtävänä on suunnitella ja kehittää Me Itsen toimintaa siten, että se parhaalla mahdollisella tavalla edistää Me Itsen tarkoitusta. Johtoryhmä hoitaa Me Itsen edunvalvontatyötä ja pitää yhteyttä kehitysvammaisten ihmisten parissa toimiviin yhteisöihin, säätiöihin ja viranomaisiin.
Me Itse ryhmä
Me itse ryhmät ovat Me Itse ry:n paikallisia toimintaryhmiä, jotka pyrkivät toiminnallaan vaikuttamaan paikalliseen päätöksentekoon. Me Itse ryhmiin kokoonnutaan säännöllisin väliajoin vaihtamaan ajatuksia ja pohtimaan vammaisia henkilöitä koskevia asioita. Tarkoituksena on keskustella ja vaikuttaa. Yhdessä opitaan toimimaan ja hallitsemaan erilaisia tilanteita.
Me Itse - ryhmiä
Vuoden 2016 Helmikuuhun mennessä me itse ryhmiä oli yhteensä 34 paikkakunnalla, joista aktiivisesti toimivia oli Espoossa, Eurajoella, Haapavedellä, Haukiputaalla, Harjavallassa, Helsingissä, Huittisissa, Hyvinkäällä, Ilmajoella, Jyväskylässä, Kauhajoella, Kuopiossa, Kotkassa, Lahdessa, Lapissa, Lumijoki-tyrnävä-liminka, Merikarvialla, Mikkelissä, Mäntsälässä, Pohjois-Karjalassa, Porissa, Pyhäjärvellä, Raahessa, Rantasalmella, Riihimäellä, Rinnekodilla (vaikka onkin Espoossa, niin on silti omansa), Seinäjoella, Tampereella, Teuvalla, Turussa ja Vantaalla.
Palan valtakunta
Palan valtakunta oli valtakunta, joka  hallitsi Intian pohjois- ja itäosia, kanta-alueenaan Bengalin ja Biharin alueet, suunnilleen vuosina 750–1120. Valtakunnan perusti Gopala, joka valittiin demokraattisilla vaaleilla Gaurin kaupungin johtoon vuonna 750. Tämä oli siihen aikaan hyvin harvinaista. Gopala hallitsi kahdenkymmenen vuoden ajan ja laajensi valtapiiriään koko Bengaliin. Hänen seuraajansa Dharmapala ja Devapala laajensivat valtakuntaa Intian pohjois- ja itäosiin. Valtakunta hajosi 1100-luvulla Sena-dynastian hyökkäyksiin. thumb|left|Valtakunta Dharmapalan aikana. Devapala laajensi sitä edelleen etelään. thumb|left|Buddhan patsas 1000-luvulta Palan valtakunnasta. Palan valtakunnan valtauskontoina olivat buddhalaisuuden Mahayana- ja Vajrayana-suuntaukset. Pala-dynastia rakennutti useita temppeleitä ja vakiinnutti buddhalaisuuden Tiibetiin. Dharmapalan Paharpuriin rakennuttama suuri temppeli on Unescon maailmanperintökohde.
Mittelbau-Dora
thumb|250px|Nordhausenissa sijainneen saksalaisen orjatyöleirin vallanneen yhdysvaltalaisdivisioonan löytämiä kuolleita työläisiä makaa epätasaisissa riveissä parakkien pohjalla. Mittelbau-Dora eli Dora oli natsien keskitysleiri, joka perustettiin 28. elokuuta 1943 lähelle Nordhausenia tarjoamaan työvoimaa V2-ohjusten tuotannolle Kohnsteinissa.
Mittelbau-Dora koostui lopulta yli 40 leiristä. Aktiivikäyttönsä 18 kuukauden aikana Doran kautta kulki noin 60 000 vankia 21 eri kansallisuudesta. Useimmat olivat venäläisiä, puolalaisia ja ranskalaisia. Arviolta 20 000 heistä sai surmansa Mittelbau-Dorassa. Edellä mainittu lukema sisältää sodanaikaisissa ilmapommituksissa sekä vuoden 1945 kuolemanmarsseissa menehtyneet (natsien virallisissa asiakirjoissa kuolleeksi oli listattu 12 000 vankia).
Toiminta
Hitlerin annettua Heinrich Himmlerille 22. elokuuta 1943 määräyksen käyttää keskitysleirityöläisiä A-4-tuotantoon 107 vankia saapui Nordhauseniin Buchenwaldista 28. elokuuta 1943, ja heitä seurasi 1 223 vankia 2. syyskuuta. Peenemündeestä tulleet työläiset lähtivät matkaan 13. lokakuuta 1943.
SS:n hallinto määräsi alun perin ”Block 17/3 Buchenwaldina” tunnetun Doran erotettavaksi poliittisesti Buchenwaldista syyskuun lopussa 1944, minkä jälkeen Doran oli tarkoitus toimia keskitysleiri Mittelbaun keskuksena. Leiri aloitti toimintansa tosiasiallisesti 1. marraskuuta 1944 monia eri kansallisuuksia edustaneiden 32 471 Mittelbaun vangin myötä. SS käytti Boelcke Kasernea, entistä Nordhausenin kaupungissa sijainnutta kasarmia, toivottomina pidettyjen vankien loppusijoituspaikkana.
Kohnsteinin tunneleita käytettiin majoitustiloina siihen saakka, kunnes työläiset saivat Doran valmiiksi 31. joulukuuta 1943 alle kilometrin päähän B-tunnelin eteläisestä sisäänkäynnistä. Maanalaiset vankien majoitustilat (”makuutunnelit”) purettiin toukokuussa 1944.
Kohnsteinin kokonaisuudessaan 20 kilometrin pituinen tunnelijärjestelmä, jossa tunnelikorkeus oli enimmillään 30 metriä ja jonka pinta-ala oli 250 000 neliömetriä, oli yksi suurimmista saksalaisten rakentamista tunnelikokonaisuuksista. Järjestelmä koostui kahdesta rinnakkaisesta 1,8 kilometrin mittaisesta tunnelista (A ja B), joita yhdisti alkupisteessä 17 ja myöhemmin 46 poikittaistunnelia.
Henkilökunta ja viralliset vierailut
Doran komendantti oli majuri Otto Förschner. Richard Baer, alkuperäisen Auschwitzin leirin viimeinen komendantti, tuli hänen tilalleen Doran johtajaksi helmikuussa 1945.
Albert Speer vieraili Dorassa 10. joulukuuta 1943. Wernher von Braun kävi puolestaan Nordhausenin tehtaalla tammikuussa 1944. Hän palasi saman vuoden toukokuussa tapaamiseen Walter Dornbergerin ja Arthur Rudolphin kanssa. Albin Sawatzki puhui tuolloin tarpeesta löytää orjatyövoimaksi 1 800 ammattitaitoista ranskalaistyöläistä lisää.
Vankien olosuhteet
Vaikka suurin osa vangeista oli miehiä, Dora Mittelbaussa ja Groß Wertherin alaleirillä säilytettiin myös joitakin naisia. Ainoastaan yhden Doran vartijan tiedetään olleen nainen. Hän oli Lagerführerin Erna Petermann. Sukupuolesta riippumatta kaikkia vankeja kohdeltiin äärimmäisen julmalla tavalla, minkä seurauksena oli sairauksia, vammoja ja kuolemantapauksia. Vankeihin säännönmukaisesti kohdistettuihin julmuuksiin lukeutuivat muun muassa raa’at hakkaamiset, jotka saattoivat vammauttaa uhrit pysyvästi tai vääristää heidän ulkomuotonsa, tarkoitukselliset lähes kuoliaaksi nälkiinnyttämiset, fyysinen ja henkinen kidutus sekä mitä pienimpien verukkaiden perusteella suoritetut teloitukset.
Vapautus ja sodanjälkeinen aika
thumb|250px|Muistomerkki Mittelbau-Dorassa. Yhdysvaltain 104. jalkaväkidivisioona vapautti Mittelbau Doran 11. huhtikuuta 1945 John M. Galionen löydettyä leirin edellisenä päivänä. Siihen mennessä useimmat vangit oli jo lähetetty kuolemanmarsseille Bergen-Belsenin ja Sachsenhausenin keskitysleireille sekä Lübecker Buchtiin. Natsit jättivät jälkeensä vain sairaita tai kuolemaisillaan olevia vankeja. Feddenin komissio tutki olosuhteita kesäkuussa 1945.
Mittelbau-Doran keskitysleirimuistomerkki käyttää entistä krematoriorakennusta museona. Se on toinen kahdesta yhä vahingoittumattomana säilyneestä rakennuksesta.
Malawinpallio
Malawinpallio (Tabernaemontana stapfiana) on oleanterikasvien (Apocynaceae) heimoon, pallioiden (Tabernaemontana) sukuun kuuluva kasvilaji.
Malawinpallio on puulaji, joka kasvaa tavallisesti enintään 25 metriä korkeaksi, poikkeuksellisesti jopa 35 metriä korkeaksi. Sen latvus on tavallisesti leveä ja rungon halkaisija on enintään 90 cm.
Malawinpallio kasvaa metsissä 700–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Tavallisesti lajia tavataan muun muassa jokien varsilta. Luonnossa lajia tavataan itäisessä Afrikassa Ugandasta ja Keniasta Zimbabween ja Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Malawinpalliota voidaan käyttää erilaisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi lajin kaarnaa, siemeniä ja juuria on käytetty korkean verenpaineen hoitoon. Puusta saadaan myös lateksinkaltaista ainetta, jota on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin. Lajin puuaines on pehmeää ja vaalean kellertävää tai ruskehtavaa ja sitä on käytetty paikallisesti rakentamiseen sekä polttopuuna.
Jorma Limmonen
Jorma Limmonen (29. syyskuuta 1934 Helsinki – 27. marraskuuta 2012 Helsinki ) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Limmonen edusti uransa alussa Järvenpään Iskua mutta siirtyi jo nuorena Arvi Lehterän valmennukseen Helsingin Tarmoon. Kymmenellä Suomen mestaruudella hän oli kaikkien aikojen menestynein suomalainen nyrkkeilijä SM-tasolla.
Limmonen voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa vuonna 1953 kärpässarjassa (alle 51 kg) kukistamalla muun muassa Risto Luukkosen. Limmonen pääsi maaottelumatkalle Ranskaan ja Italiaan ja voitti ensimmäisessä kansainvälisessä ottelussaan Jean Guerrardin. Vuoden 1953 EM-kilpailuissa Varsovassa hän hävisi heti ensimmäisen ottelunsa Neuvostoliiton Anatoli Bulakoville, joka sijoittui lopulta pronssille. Vuonna 1954 Limmonen voitti Suomen-mestaruuden edelliskertaa helpommin Luukkosen vaihdettua sarjaa. TUL:n liittojuhlassa Limmonen voitti Neuvostoliiton Vladimir Stoljnikovin. Vuonna 1955 Limmonen voitti Suomen-mestaruuden ja Kööpenhaminassa Pohjoismaiden-mestaruuden mutta ei päässyt Berliinin EM-kilpailuihin liittojen yhteistoiminnan katkettua. Hän pääsi ottelemaan itäeurooppalaisia nyrkkeilijöitä vastaan ja hävisi marraskuussa 1955 Helsingissä tulevalle olympiavoittajalle, Itä-Saksan Wolfgang Behrendtille pistein 2–1. Liittoriitojen takia Limmonen ei päässyt yrittämään neljättä Suomen-mestaruuttaan vuonna 1956, ja myös Melbournen olympialaiset jäivät häneltä käymättä vaikka hän ottelikin 54-kiloisissa Risto Luukkosta vastaan katsastusottelun, joka päättyi ratkaisemattomaan.
Helsingin Tarmon liityttyä Suomen Nyrkkeilyliittoon Limmonen pääsi jälleen maaottelutehtäviin. Prahan EM-kilpailuissa 1957 hän hävisi tulevalle mestarille, Neuvostoliiton Oleg Grigorjeville. Hän voitti kääpiösarjan Suomen-mestaruuden vuosina 1957–1958 ja siirtyi sitten höyhensarjaan (alle 57 kg). Luzernin EM-kilpailuissa 1959 Limmonen hävisi pistein 3–2 ranskalaiselle André Junckerille, joka ylsi lopulta mitaleille.
Vuodesta 1958 Limmosta valmensi seuratoiminnan ulkopuolella pysytellyt viipurilaislähtöinen Mauri Luukkonen, jonka oppeja Limmonen uransa jälkeenkin kertoi arvostavansa suuresti. Rooman olympialaisissa 1960 Limmonen saavutti uransa merkittävimmän palkinnon, olympiapronssia. Hän voitti ensimmäisessä olympiaottelussaan Tanskan Börje Kroghin 5–0, sitten Ison-Britannian Phil Lundgrenin 3–2 ja Rhodesian Abel Bekkerin 3–2. Välierässä hän hävisi kultaa lopulta voittaneelle Italian Franco Mussolle.
Olympiavuoden jälkeen "Jomi" Limmonen harkitsi jo nyrkkeilyuransa lopettamista ja kirjoitteli lajista Kehä-lehteen, Suomen Sosialidemokraattiin ja myöhemmin Ilta-Sanomiin. Paluunsa jälkeen hän nyrkkeili toisissa olympialaisissaan Tokiossa 1964 ja voitti Alankomaiden Jan de Rooijin ensimmäisessä erässä mutta hävisi sitten Romanian Constantin Crudulle pistein 3–2. Oman uransa jälkeen Limmonen valmensi muun muassa Jouko Lindberghiä.
Lapsena Limmonen esiintyi asemiesilloissa ja myös elokuvassa yhtenä "Korpraali Möttösen kolmosista".
Hank Marvin
thumb|upright|Hank Marvin Hank B. Marvin (s. 28. lokakuuta 1941 Newcastle, Englanti, oikea nimi Brian Rankin) on englantilainen kitaristi. Hänet tunnetaan parhaiten The Shadows -yhtyeen soolokitaristina ja johtohahmona. Hank Marvin on julkaissut myös useita sooloalbumeita.
Marvin aloitti musiikkiharrastuksensa lapsena pianonsoitolla, mutta siirtyi myöhemmin kitaran soittamiseen. Hän käyttää pääasiassa Fender Stratocaster -kitaraa. Hank Marvin käyttää kitaran vibrakampea luodessaan kautta maailman tunnettuja The Shadows -soundeja.
Marvinin ovat esikuvakseen maininneet mm. Andy Summers, Brian May, Mark Knopfler, Tony Iommi ja Ritchie Blackmore.
Marvin kävi Suomessa syyskuussa 1998 40-vuotisjuhlakiertueellaan ja esiintyi Finlandia-talossa ja Tampere-talossa. Ohjelmistoon kuului sekä kappaleita The Shadows -ajoilta, soolouran kappaleita että poikkeuksellisempia valintoja, kuten Jean-Michel Jarren Oxygène IV.
Marvin on asunut vuodesta 1986 Länsi-Australian Perthissä.
Bobby Bare
Robert Joseph "Bobby" Bare (s. 7. huhtikuuta 1935) on yhdysvaltalainen countrylaulaja-lauluntekijä. Bare kasvoi vaatimattomissa oloissa, työskenteli maatilalla, tehtaissa ja jäätelönmyyjänä 15-vuotiaasta asti. Hän rakensi itse ensimmäisen kitaransa ja alkoi esiintyä alle 20-vuotiaana. 1950-luvun lopulla hän muutti Los Angelesiin ja teki ensimmäisen levynsä vuonna 1958.
Michel
Michel on ranskan­kielinen miehen etunimi. Michel nimen suomalainen vastine on Mikael.
Bobby Bare
Hän on pitkäaikaisen soolouransa ohella vaikuttanut vuonna 1998 perustetussa Old Dogs -kokoonpanossa yhdessä Jerry Reedin, Mel Tillisin ja Waylon Jenningsin kanssa.
Freud Marx Engels & Jung on tehnyt Baren I've never gone to bed with an ugly woman -kappaleesta suomenkielisen version, En koskaan mene sänkyyn ruman naisen kanssa, joka löytyy yhtyeen albumilta Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta.
Teppo Takala
Teppo Esa Takala (s. 1939) on suomalainen diplomaatti. Takala on ollut toimistopäällikkönä ulkoasiainministeriössä 1983–1987 ja ulkoasiainneuvoksena vuodesta 1998 sekä suurlähettiläänä Havannassa 1987–1990, Méxicossa ja Managuassa 1990–1994 ja Caracasissa 1994–1998.
Olli Hiidensalo
Olli Abraham Hiidensalo (s. 2. helmikuuta 1991 Nummi-Pusula) on suomalainen ampuma- ja maastohiihtäjä. Hän edustaa ampumahiihdossa Lahden Hiihtoseuraa ja maastohiihdossa Vantaan Hiihtoseuraa. Hän kilpailee myös suunnistuksessa seuranaan Delta.
Hiidensalo sijoittui 29:nneksi uransa ensimmäisessä ampumahiihdon maailmancup-kilpailussa, Östersundin normaalimatkalla marraskuussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 11:nneksi Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2021−2022. Nuorten MM-kilpailuissa hän on ollut viestissä neljäs Torsbyssä 2010 ja normaalimatkalla 12:s Kontiolahdella 2012.
Hiidensalo on osallistunut aikuisten arvokilpailuihin MM-kilpailuista 2015 lähtien. Hän sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pikakilpailussa 19:nneksi ja sekaviestissä kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan 25:s pikamatkalla Östersundissa 2019.
Hiidensalo saavutti ensimmäiset ampumahiihdon aikuisten sarjan henkilökohtaiset SM-mitalinsa oltuaan toinen pikamatkalla ja takaa-ajossa 2013. Ampumahiihdossa Hiidensalo on voittanut viestin Suomen-mestaruuden Lahden Hiihtoseuran joukkueessa vuosina 2012, 2014, 2015, 2016 ja 2017. Hän on voittanut myös henkilökohtaisia Suomen-mestaruuksia. Maastohiihdon SM-viestikultaa hän on voittanut Vantaan Hiihtoseuran joukkueessa vuosina 2012 ja 2017.
Hiidensaloa valmentaa fysiikkapuolella Jarmo Punkkinen.
Ampumahiihdossa Hiidensalo luottaa Fischerin suksiin, Swixin sauvoihin ja Anschutzin kivääriin.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
pienoiskuva|Jyrki "Spider" Hämäläinen Infernon toimittajan Toni Keräsen haastateltavana Porvoon pääkirjastossa. Jyrki Hämäläinen (s. 1984 Porvoo ), joka tunnetaan nimellä Spider, on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja muusikko.
Hämäläinen valmistui vuonna 2007 kandidaatiksi Leeds Beckett -yliopiston media- ja populaarikulttuurilinjalta, jossa hänen lopputyönsä oli Rebellion and Popular Music. Vuonna 2009 hän valmistui maisteriksi Lontoon Birkbeck-yliopiston kulttuuri- ja kritiikkilinjalta.
Tyrnävän Peilipoika
Armas Pasanen, lempinimeltään Tyrnävän peilipoika (23. toukokuuta 1894 Tyrnävä – 16. marraskuuta 1937 Tyrnävä) oli suomalainen selvänäkijä, joka väitti näkevänsä tulevia tai menneitä tapahtumia peiliin katsomalla. Hänen väitetyt lahjansa olivat tulleet ilmi eräänä lapsuuden uudenvuodenaattona. Armaksen kotitaloon oli kokoontunut oman väen lisäksi naapureita vastaanottamaan uuttavuotta. Oli myös katsottu peilistä tulevia. Pieni Armas-poika oli nähnyt siinä suunnilleen ikäisensä tytön, tulevan puolisonsa. Myöhemmin aikuisena miehenä hän selvitteli peiliin katsomalla muun muassa rikoksia, jopa murhia. Tavanomaisesti häneltä oli kyselty esimerkiksi kadonneiden sormusten, kellojen sekä kotieläinten perään. Jotkut olivat pyytäneet häntä katsomaan tulevaa puolisoa.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
Elämä ja ura
Hämäläinen tunnetaan Killing Joke -yhtyeen historiikin Killing Joke: Are You Receiving? (2020) kirjoittajana. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen historiikki. Kirjaa oli maaliskuuhun 2021 mennessä myyty 600 kappaletta. Siitä julkaistiin arvostelut Vive Le Rock- ja Classic Rock -lehdissä Akateeminen julkaisu Punk & Post-Punk Journal ylisti kirjaa kolmen sivun arvostelussa sen selkeydestä sekä tutkimuksen ja haastattelujen laajuudesta. "Hämäläisen teos on hyvin ja tarkasti laadittu" kuvaa suomalainen nettisivusto Kaaoszine. Saksalainen Ox-lehti vuorostaan kehui hyvästä arkistomateriaalien hyödyntämisestä omien laajojen haastattelujen lisäksi sekä tutkimuksen tarkkuudesta. Nettikauppa Amazonissa lukijoiden arvostelujen keskiarvo on 4.5/5. Kirja keskittyy bändin jäsenten toimintaan yhtyeessä eikä heidän yksityiselämäänsä. Haastateltavia kirjaan oli yli 20. Kirjan tekeminen kesti noin vuoden. Alle vuodessa kirjaa oli myyty yli 1000 kappaletta maailmanlaajuisesti. Kirja on nykyään myynnissä myös bändin virallisilla sivuilla.
Tyrnävän Peilipoika
Pasaselta pyydettiin apua vuonna 1934 tapahtuneen kaupanhoitaja Martta Saxin murhan selvittämisessä. Sax oli Limingan osuuskaupan Kempeleen myymälän hoitaja, joka joutui ryöstömurhan uhriksi. Pasanen antoikin poliisille murhaajan tuntomerkit, mutta perimätiedon mukaan häntä uhkailtiin tämän jälkeen ja vaadittiin vaikenemaan asiasta.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
Elämä ja ura
Hämäläinen on Seiska-lehden entinen kokoaikainen toimittaja. Hän kirjoitti esimerkiksi pääkansiartikkelin Antti Lindtmanin perheestä vuonna 2019 sekä muihin lehtiin, kuten Suomessa esimerkiksi Rumbaan. Hän on kirjoittanut Vive Le Rockiin kymmensivuisen artikkelin Killing Joke -yhtyeestä vuonna 2012. Ensimmäiset juttunsa ulkomaille Hämäläinen teki vuonna 2006 haastatellessaan the Casualties- ja Street Dogs -yhtyeitä Big Cheese -lehteen. Hän on työskennellyt erinäisillä elokuvafestivaaleilla niin Britanniassa kuin Suomessakin. Hän on työskennellyt esimerkiksi Helsingin Rakkautta & Anarkiaa -elokuvafestivaaleilla. Lontoossa asuessaan hän työskenteli media-alalla pitkään erinäisissä tehtävissä ja järjesti konsertteja Spiderweb Promotions -nimen alla.
Tyrnävän Peilipoika
Pasanen ei koskaan halunnut opettaa taitojaan muille vaan piti niitä Jumalan antamina syntymälahjoina. Hän ei myöskään pyrkinyt ansaitsemaan rahaa taidoillaan vaan peri korkeintaan nimellisen pienen palkkion. Kyläyhteisö suhtautui Pasasen toimintaan pääosin myönteisesti, vaikka jotkut uskoivat hänen saaneen selvänäkijän taitonsa paholaiselta eksyttyään lapsena kerran metsään. Hänellä oli aluksi vastustajia paikallisen papiston piirissä, mutta myöhemmin papitkin alkoivat suhtautua hänen toimintaansa myönteisesti.
Tyrnävän peilipojasta kirjoitettuun aineistoon voi tutustua Tyrnävän esinemuseossa.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
Elämä ja ura
Britanniassa asuessaan Hämäläinen soitti muun muassa lontoolaisessa Defcon Zero -yhtyeessä. Brittilehti Metal Hammeriin kirjoittaneen Möratin mukaan yhtyeen albumi on niiden satojen punk-levyjen joukossa, jotka eivät koskaan herättäneet kiinnostusta, vaikka olisivat sen ansainneet. Lontoossa asuessaan hän soitti Ratbags triossa, jonka musiikkia löytyy Devi Snivelyn vuoden 2011 Trippin'-indie kauhuelokuvasta. Hän on tehnyt musiikin myös T is for Torture-lyhytelokuvaan. Sekä Autumn of Route 66-elokuvaan. Vuonna 2006 hän soitti industrial metal -tyylisessä punkyhtye Action Directessä.
Aikoinaan hän soitti Sekasorrossa. Hämäläinen on työstänyt dokumenttia brittiläisestä D-Beat / Hardcore yhtyeestä the Varukersista. Julkaisu oli suunniteltu helmikuulle 2022. Hämäläinen on yksi "Those 12 Bar Nights" kirjan kirjoittajista, joka oli tarkoitus julkaista kesällä 2022. Kirja kertoo Denmark Streetillä Lontoossa sijainneesta The 12 Bar Clubista.
Tyrnävän Peilipoika
Pasanen kuoli vuonna 1937 syöpään.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
Elämä ja ura
Hämäläinen tunnetaan myös pyöräilyn harrastajana.
Tyrnävän Peilipoika
Peilistä ennustaminen
Erityisesti nuoret odottivat katsoessaan uudenvuodenyönä ”onnenpeilistä” merkkejä tulevasta puolisosta. Rauhallisen huoneen pöydälle mieluummin mustalle liinalle, tai jos mahdollista kuolinliinalle, oli asetettu vastakkain kaksi peiliä, jotka muodostivat päättymättömän peilikäytävän. Peilien molemmille puolille sytytettiin kynttilät. Voitiin myös laittaa toiselle puolelle viinilasi ja toiselle vesilasi. Siitä, kumman puolelta sulhanen tuli esille, voitiin päätellä, oliko hän juoppo.
Jyrki ”Spider” Hämäläinen
Levytyksiä
Elokuvia
Bruce Spence
Bruce Spence (s. 17. syyskuuta 1945 Auckland) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Taru Sormusten Herrasta: Kuninkaan paluu -elokuvassa Sauronin Suuta, Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto Tion Medonia ja ollut Nemoa etsimässä -elokuvassa ääninäyttelijänä.
Bruce Spence on ollut naimisissa Jenny Spencen kanssa vuodesta 1973 lähtien, heillä on kaksi lasta. Spence on tunnettu isosta koostaan, hän on 201 cm pitkä.
Old Fashioned
pienoiskuva|Old Fashioned koristeltuna kirsikalla ja sitruunaviipaleella. Old Fashioned on ruis- tai bourbonviskistä, sokeripalasta, angosturasta, vedestä ja jäistä valmistettu drinkki. Se tehdään Old fashioned -lasiin, joka on matala, paksupohjainen ja tasaleveä lasi. Drinkki tarjoillaan yleisimmin sitrushedelmän viipaleella tai kuoren suikaleella ja cocktail-kirsikalla koristeltuna.
Old Fashioned on yksi vanhimmista ja suosituimmista drinkeistä. Se on kehitetty jo 1800-luvulla, ja sen synnystä on erilaisia tarinoita.
Pingviini (sarjakuvahahmo)
Pingviini, oikealta nimeltään Oswald Chesterfield Cobblepot on kuvitteellinen rikollinen DC Comicsin sarjakuvamaailmassa ja Batmanin vihollinen. Pingviinin ensiesiintyminen oli Detective Comicsin 58. numerossa, ja hänet loivat Bill Finger ja Bob Kane. IGN Entertainmentin laatimalla sarjakuvarikollisten top 100 -listalla Pingviini on sijalla 51. Hahmo on yleensä luokiteltu Batmanin toiseksi arkkiviholliseksi Jokerin kanssa.
Pingviinin varusteisiin kuuluvat muun muassa sateenvarjot, jotka voivat esimerkiksi heittää vangitsevan verkon tai ruiskuttaa happoa. Pingviini omistaa lisäksi myös Ice Berg -yöklubin, jossa käyvät yleensä tylsistyneet, vanhat miljonäärit tai mafiosot sekä nuorisorikolliset. Tämän paikan hän osti edesmenneiden rikkaiden vanhempiensa rahoilla. Myös Batman on ollut klubilla valepukuisena salakuuntelemassa asiakkaita ja kysymässä Pingviiniltä tietoja Gothamin rikollisuudesta.
Sarjakuvissa
Pingviinin oikea nimi on Oswald Cobblepot. Hän syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja koki raskaita aikoja kasvaessaan aikuiseksi. Cobblepotia kiusattiin lapsena hänen ulkonäkönsä vuoksi ja verrattiin usein lintuun. Sittemmin Cobblepot ystävystyi villilintuihin, jotka vierailivat hänen kasvihuoneessaan. Hän syötti lintuja, jotka tottuivat hänen läsnäoloonsa. Vuosien ajan Cobblepot tunsi olonsa tämän vuoksi ulkopuoliseksi ja muut lapset nimittelivät häntä pingviiniksi. Cobblepot ajautui raivon partaalle ja suunnitteli useita keinoja kostaakseen luokkatovereilleen ja lapsille, jotka kiusasivat häntä. High Schoolin tanssiaisissa Cobblepot päätti tehdä pienen jekun lähettämällä muutaman harakan aiheuttamaan harmia kiusaajilleen. He kuitenkin kostivat ja hakkasivat Cobblepotin. Hän onnistui palaamaan takaisin loukkaantuneena ja meni katsomaan adoptoituja lemmikkejään. Yksi niistä kuitenkin puri häntä ja se sai Cobblepotin raivoon, että hän hakkasi linnun. Cobblepot päätti kuitenkin suorittaa koulun loppuun, jonka jälkeen hän päätti siirtyä rikollisuuden tielle ja otti nimekseen Pingviini. Hän käytti perheensä omaisuutta rakentaakseen Ice Berg -yöklubin. Sittemmin Pingviini on ollut mukana useita kertoja Gothamissa tapahtuneiden laittomuuksien parissa. Hän muun muassa toimi laittomasti nyrkkeilypromoottorina ja on useasti toiminut mustassa pörssissä.
Batman Failsafe -tarinassa paljastetaan, että Pingviini on kuolemassa elohopeamyrkytykseen ja on hoidettavana Gothamin sairaalassa. Pingviini tästä katkeroituneena yrittää viimeisenä rikoksenaan murhata kaikki Gothamin rikkaat eliitit. Batmanin onnistuttua estämään tämän hän vierailee Pingviinin luona sairaalassa ja Pingviini viimeisenä keinonaan kostaakseen Batmanille tekee itsemurhan ottamalla syanidikapselin ja lavastaa Batmanin murhaajaksi. Tämä myöhemmin aktivoi Failsafe-androidin, jonka Batman suunnitteli pysäyttämään hänet jos hän ikinä tappaa jonkun oikeasti omasta halustaan.
Animaatio
Paul Williams oli Pingviinin äänenä Batman-animaatiosarjassa. Sarjassa Pingviinin alkuperästä ei mainita juuri mitään ja hahmo muistuttaa ulkonäöltään Tim Burtonin Batman Returns -elokuvan Pingviiniä. Hahmo esiintyi myös elokuvassa Batman: Salaperäinen Batwoman äänenään David Odgen Stries. Pingviini teki pienen sivuroolin animaatioelokuvassa Batman: Assault on Arkham äänenään Nolan North.
Caroline Finkel
Caroline Finkel on brittiläinen historioitsija, joka on erikoistunut Osmanien valtakunnan historiaan.
Hän opiskeli Lontoon yliopiston School of Oriental and African Studies-collegessa, jossa myös väitteli tohtoriksi Osmanien valtakunnan armeijan logistiikasta. Tällä hetkellä hän työskentelee tutkijana kahdessa projektissa, joista toinen sijoittuu Ukrainaan ja toinen Turkkiin. Hänen ensimmäinen Osmanien valtakunnan historiaa käsittelevä teoksensa Osman's Dream (2005) on käännetty monelle kielelle. Turkinkielisestä versiosta on otettu kuusi painosta. Vuonna 2011 hän julkaisi osaksi kirjoittamansa teoksen The Evliya Çelebi Way, joka kertoo osmaniseikkailijan ja matkakirjailijan Evliya Çelebin jalanjälkiä seuraavasta vaellus- ja ratsastusreitistä.
Teoksia
Yhdessä N. N. Ambraseys'n kanssa:
Yhdessä Kate Clowin ja Donna Landryn kanssa:
Franck Dumoulin
Franck Dumoulin (s. 13. toukokuuta 1973 Denain) on ranskalainen pistooliampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Olympialaiset
Dumoulin voitti Sydneyssä 2000 olympiakultaa 10 m ilmapistoolilla tuloksella 688,9 (590+98,9). 50 m pistoolilla hän jäi toistamiseen kolmella pisteellä ulos finaalista. Täten hänen tuloksekseen jäi 559.
Neljä vuotta aikaisemmin Atlantassa hän sijoittui ilmapistoolilla vasta 36:nneksi saatuaan kokoon 573 pistettä. Dumoulin ampui myös samaisissa olympialaisissa 50 m pistoolilla 11:nneksi ja jäi 560 pisteellä vain kolmen pisteen päähän finaalipaikasta.
Pekingissä 2008 Dumoulin ei menestynyt. Hän jäi 25. 10 m ilmapistoolissa, jääden finaalipaikasta viiden pisteen päähän tuloksella 576. Hän osallistui myös 50 m pistooliin, jossa hän oli 33., jääden tuloksella 548 yhdentoista pisteen päähän finaalista.
Maailmanmestaruuskilpailut
Zagrebissa maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 Dumoulun saavutti joukkue pronssia 10 m ilmapistoolissa Ranskan joukkueessa.
Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 Dumoulin voitti pronssia ilmapistoolilla tuloksella 683,4 (584+99,4) ja jäi vain 0,5 pisteen päähän hopeasta.
Edellisissa kaikkien lajien maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa 1998 Dumoulin voitti 50 m pistoolin näytöstyyliin 673,4 (577+96,4) pisteellä. Hän voitti toiseksi tulleen saksalaisen Hans-Jürgen Bauer-Neumaier 6,7 pisteellä.
Dumoulin voitti ensimmäisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa vuonna 1994 Milanossa 10 m ilmapistoolissa niukasti tuloksella 683,7 (584+99,7). Valkovenäläinen Igor Basinski jäi 1,5 pisteen päähän. Dumoulin hankki Milanosta myös 50 m pistoolin pronssia tuloksella 657,7 (563+94,7). Hän jäi voittajasta, kiinalaisesta Wang Yifuista 5,8 pistettä ja toiseksi tulleesta ukrainalaisesta Viktor Makarovista kaksi pistettä.
Dumoulin menestyi myös nuorten sarjassa 10 m ilmapistoolilla. Hän voitti henkilökohtaisen hopean Stavangerissa 1991 tuloksella 574 ja jäi kolmen pisteen päähän voittaneesta neuvostoliittolaisesta Konstantin Lukashikistä. Dumoulin voitti Stavangerista vielä joukkuekultaa ja kirkasti kaksi vuotta aikaisemmin Sarajevosta saadun joukkuehopean.
OmegaT
OmegaT on tietokoneavusteinen kielen kääntämisen (CAT, computer-assisted translation) ohjelma, joka on kirjoitettu Java-ohjelmointikielellä. Se on ilmaisohjelma, jonka kehitti alun perin Keith Godfrey vuonna 2000. Nykyisin sitä kehittää tiimi, jota johtaa Aaron Madlon-Kay.
OmegaT on tarkoitettu ammattikääntäjille. Sen ominaisuuksiin kuuluvat mukautettavat segmenttitoiminnot, jotka käyttävät säännöllisiä lausekkeita ja käännösmuistia. Se tunnistaa osittaiset vastaavuudet (käännösmuistin segmentti muistuttaa käännettävää segmenttiä vain osittain) ja laajentaa vastaavuuksia. OmegaT:n ominaisuuksiin kuuluvat myös vastaavuuksien hakeminen termitietokannoista ja sanakirjoista sekä hakutoiminto käännösmuistien ja lähdemateriaalien selaamiseen. Sisäinen oikeinkirjoituksen tarkistus perustuu Hunspellin kielioppaisiin.
Historia
OmegaT:tä kehitti aluksi Keith Godfrey vuonna 2000. Se oli alun perin kirjoitettu C++-ohjelmointikielellä.
Ensimmäinen julkinen versio julkaistiin helmikuussa 2001, ja se oli kirjoitettu Javalla. Tämä versio käytti omaa käännösmuistiformaattiaan. Se pystyi kääntämään muotoilemattomia tekstitiedostoja ja HTML:ää sekä tekemään vain lohkotason segmentointia (esimerkiksi kappaleita virkkeiden sijaan).
Kehitys ja ohjelmistoversiot
OmegaT:n projektia isännöidään SourceForgen palvelussa. Kehitystiimiä johtaa Aaron Madlon-Kay.
Kuten monilla avoimen lähdekoodin projekteilla on tapana, myös OmegaT:n uusia versioita julkaistaan säännöllisesti. Yleensä niissä on korjattu 2-3 bugia ja päivitetty joitain ominaisuuksia. Ohjelmasta on saatavilla "standardiversio", johon kuuluu aina myös käyttöopas, ja "uusin" versio, johon kuuluu ominaisuuksia, joita ei ole vielä merkitty käyttöoppaaseen. Päivitetyt lähdekoodit ovat aina saatavilla SourceForgen versiohallinnasta.
Kuinka OmegaT toimii
OmegaT käsittelee käännöstyötä projektina, johon kuuluu kansioita, jotka on järjestetty hierarkisesti ja joilla on tarkat nimet. Käyttäjä kopioi kääntämättömät asiakirjat kansioon nimeltä /source/ (tai vastaaviin alakansioihin). Editor-ruutu esittää lähdemateriaalin yksittäisinä “segmentteinä”, joita voi kääntää yksi kerrallaan. Tarvittaessa OmegaT luo (osittain) käännetyt versiot /target/-nimiseen alakansioon.
Muut nimetyt kansiot sisältävät alakansioita, joita tarvitaan ohjelman automaattiseen toimintaan: /tm/ olemassa oleville käännöspareille, jotka ovat .tmx -muodossa, /tm/auto/ automaattisille käännöksille, jos käännöksen vastaavuus on 100%, /glossary/ termitietokannoille ja /dictionary/ StarDict- (ja tbx-) -sanakirjoille.
Kun käyttäjä kääntää segmentin Editor-ruudussa, OmegaT hakee automaattisesti /tm/-hierarkiassa olevista tmx-tiedostoista aiempia käännöspareja, joiden lähtökieliset virkkeet ovat samankaltaisia kuin käännettävät virkkeet. OmegaT esittää löydetyt virkkeet osittaisten vastaavuuksien ruudussa (Fuzzy Matches), josta ne voi siirtää näppäinoikotiellä Editor-ruudulle. Termitietokanta- (Glossary) ja Sanakirja- (Dictionary) -ruudut tarjoavat samankaltaisia automaattisia hakutoimintoja termitietokannoille ja sanakirjoille, jotka on tallennettu projektin vastaavasti nimettyihin kansioihin. Konekäännös-ruudun käyttö on vapaavalintaista, ja se näyttää Google Translaten ja vastaavien palveluiden tuottamia konekäännöksiä.
Kun käyttäjä lähtee segmentistä, OmegaT yleensä lisää lähde–kohde-parin tietokantaansa. Seuraavaksi se tallentaa tietokannan Translation Memory eXchange- (tmx-) -tiedostomuotoon myöhempää käyttöä varten. Sitä voi käyttää myöhemmin eri projekteissa, eri kääntäjät ja jopa eri CAT-ohjelmilla. Jos segmenttiin ei tehdä muutoksia, ne eivät luonnollisesti tallennukaan minnekään. Versioon 3.1 lisättiin asetus, jolla voi ohittaa käännöskohteet, jotka ovat identtisiä käännöksen lähteen kanssa (ilmaus on sama molemmilla kielillä), ja näppäinoikotie asetuksen ohittamiseen.
Käyttäjä voi missä tahansa vaiheessa luoda lähdemateriaaleista osittain käännettyjä versioita. Kannattaa huomata, että OmegaT kopioi lähdesegmentit sanatarkasti, jos niitä ei ole vielä käännetty. Käyttäjän kannattaa käyttää Validate menu -komentoa tarkistaakseen tägäys- ja muut virheet ennen kuin hän luo osittain käännetyn version. Versioon 3.1 lisättiin komento (ja näppäinoikotie), jolla voidaan rajoittaa toiminto vain juuri avoinna olevaan tiedostoon – esimerkiksi nopeaa päivittämistä varten.
OmegaT:n toiminnot
OmegaT käyttää useita samoja toimintoja kuin yleisimmät CAT-ohjelmat. Näihin kuuluvat käännösmuistien luominen, tuominen ja vieminen, osittaisten vastaavuuksien hakeminen käännösmuisteista, termitietokantahaku sekä hakutoiminto lähde- ja sanahakemistoille.
OmegaT:hen kuuluu myös muita ominaisuuksia, joita ei aina ole muissa CAT-ohjelmissa. Epätyypillisiä ominaisuuksia ovat seuraavat:
Hydroksidi
thumb|Hydroksidi Hydroksidi-ioni on vedyn ja hapen muodostama anioni, OH-, jonka varaus on -1. Hydroksideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa tämä ioni on anionina.
Svante Arrhenius määritteli emäksen aineeksi, jonka vesiliuoksessa on hydroksidi-ioneja. Sellaisia olivat ennen kaikkea vesiliukoiset metallihydroksidit kuten natriumhydroksidi (NaOH). Brønstedin happo-emästeoriassa emäs määritellään aineeksi, joka voi vastaanottaa protonin. Tämän määritelmän mukaan ei enää metallihydroksideja sellaisenaan pidetä emäksinä, mutta niissä oleva OH--ioni on voimakas emäs. Vesiliuokset, joissa hydroksidi-ioneja on enemmän kuin puhtaassa vedessä, ovat emäksisiä.
Alkalimetallien hydroksidit, esimerkiksi natrium- ja kaliumhydroksidi, liukenevat runsaasti veteen. Maa-alkalimetallien hydroksidit, esimerkiksi kalsiumhydroksidi (sammutettu kalkki), Ca(OH)2 ovat jo selvästi niukkaliukoisempia, ja useimmat muut metallihydroksidit eivät liukene käytännöllisesti katsoen lainkaan veteen.
Siirtomaavallan purkautuminen
pienoiskuva|500px|Maailma vuonna 1945 {{legend|#1E90FF|[[Yhdistyneet kansakunnat|YK:n perustajavaltio}} {{legend|#ffa500|Brittiläinen Intia}} {{legend|#00AA00|Kansainliiton mandaattialue}} (Lounais-Afrikka) {{legend|#8B00FF|YK:n jäsenvaltioiden liitännäisvaltiot}} {{legend|#2fb468|YK:n huoltohallintohalue}} {{legend|#FFD700|ei YK:n jäsenvaltiot}} {{legend|#f00909|merentakaiset alueet}}]]
Siirtomaavallan purkautuminen eli dekolonisaatio tarkoittaa Euroopan valtioiden muualla maailmassa omistamien siirtomaiden itsenäistymistä, mikä tapahtui useassa vaiheessa. Yhdysvallat itsenäistyi jo vuonna 1776, ja suurin osa Latinalaisen Amerikan valtioista 1800-luvulla. Aasian ja Afrikan siirtomaiden itsenäistyminen alkoi pääosin toisen maailmansodan jälkeen ja huipentui 1950–1960-luvuilla. Jotkin entiset siirtomaat kuuluvat yhä entisiin emämaihinsa niin sanottuina merentakaisina alueina, kuten esimerkiksi Ranskan Guayana.
Amerikassa
Kansallisuusaate kasvoi Amerikan siirtomaissa 1700- ja 1800-luvuilla. Siirtomaiden tyytymättömyys isäntävaltioihin aiheutti lukuisia kapinoita. Niin kutsutut Bostonin teekutsut vuonna 1775 käynnistivät Amerikan vallankumouksen, jossa Yhdysvallat syntyi voitettuaan Ison-Britannian Yhdysvaltain vapaussodassa 1783. Kanadassa siirtomaavallan purkautuminen tapahtui ranskalaisten siirtokuntien jäädessä häviölle briteille, muodollisesti Kanadaa johtaa edelleen Britannian lähettämä kenraalikuvernööri.
Haitilla mustat orjat nousivat kapinaan Ranskan vallankumouksen heikentämää miehittäjää vastaan. Tämä johti saaren mustat vallankumoukseen ja saari itsenäistyi 1804. Vastatoimena Napoleon lähetti kymmeniä tuhansia sotilaista miehittämään Haiti uudestaan, epäonnistuen tässä. Länsimaat asettivat Haitin vuosikymmeniksi saartoon ja Ranska vaati ja sai satojen miljoonien dollareiden (1800-luvun rahan arvossa) korvaukset laskemistaan menetyksistä. Haitin joukot auttoivat muuta Etelä-Amerikkaa aloittamaan vapaustaistelunsa eurooppalaista kolonialismia vastaan.
Espanjan siirtokuntien vapaustaistelu kasvoi Etelä-Amerikan itsenäisyyssodiksi vuosina 1808–1825 ja Meksikon vapaussodaksi vuosina 1810–1821, mitkä sodat päättivät Espanjan siirtomaavallan Amerikassa. Brasiliassa kansallismieliset nousivat kapinaan ja Portugalin kuninkaan poika Pedro I tuki heitä. Brasilia itsenäistyi 1822 ja Pedro I:stä tuli Brasilian keisari. Kaikissa Etelä-Amerikan maissa valta on 1900-luvun loppuun asti pysynyt valkoisella vähemmistöllä. Vasta 2000-luvulla alkuperäisamerikkalaisia on noussut maiden johtoon.
Amerikan dekolonisaatio
pienoiskuva|Keski-Amerikan ja Karibian poliittinen kehitys Tämä on luettelo 1900-luvulla itsenäistyneistä siirtomaista
Aasiassa ja Oseaniassa
Yhdysvallat oli jo luopunut siirtomaistaan, kuten Filippiineistä. Samaa vaadittiin Britannialta muun muassa Intiassa. Aluksi brittihallinto ei halunnut luopua maasta, mutta Mahatma Gandhin johtama itsenäissyysliike ja sen järjestämä passiivinen vastarinta johtivat lopulta vuonna 1947 brittien vetäytymiseen ja Intian ja Pakistanin itsenäistymiseen.
Ranska halusi palauttaa valtansa Japanin siltä viemiin Kaukoidän siirtomaihin, mikä johti vuonna 1946 Indokiinan sotaan, jossa Ranskan sotatoimien päärahoittajana toimi Yhdysvallat. Sota päättyi vuonna 1954 Ranskan tappioon ja entisen Indokiinan alueelle kolmesta eri kansasta syntyi kolme "uutta" valtiota: Laos, Vietnam ja Kambodža. Vietnamin yhdistyminen vei vielä 20 vuotta sotaa Yhdysvaltoja vastaan, jossa sodassa kuoli noin viisi miljoonaa vietnamilaista. Yhdysvaltojen vastarinta levitti sodan kaikkiin kolmeen maahan.
Oseaniassa siirtomaavallan purkautumista tapahtui Australian ja Uuden-Seelannin itsenäistyessä. Tyynenmeren saarivaltioista osa on edelleen alueen ulkopuolisten maiden vallassa.
Aasian dekolonisaatio
Tämä on luettelo 1900-luvulla itsenäistyneistä siirtomaista
Euroopan dekolonisaatio
Tämä on luettelo 1900-luvulla itsenäistyneistä siirtomaista
Afrikassa
pienoiskuva| {{legend|#0774F1|[[Ranskan entiset siirtomaat}} {{legend|green|Belgian entiset siirtomaat}} {{legend|#FF0000|Espanjan entiset siirtomaat}} {{legend|#FF00FF|Portugalin entiset siirtomaat}} {{legend|#8B00FF|Britannian entiset siirtomaat}} {{legend|#ffa500|Etelä-Afrikan entiset siirtomaat}} {{legend|#ffff00|Italian entiset siirtomaat}} {{legend|#E10000|aina itsenäiset valtiot}}]]
Ensimmäisen maailmansodan seurauksena Saksa menetti siirtomaansa Afrikassa, mutta ne siirtyivät Kansainliiton kautta lähinnä Britannian alusmaiksi (esim. Namibia ja Tanganjika). Suuri talouslama heikensi Euroopan maiden kykyä pitää siirtomaansa valtansa alla niiden kansojen siirtyessä eri asteiseen vastarintaan pyrkimyksenä vapautua eurooppalaisesta kolonialismista.
Ennen toista maailmansotaa itsenäisiä valtioita Afrikassa olivat vain Liberia, Egypti, Etiopia ja Etelä-Afrikka. Näistä Liberia oli Yhdysvalloista muuttaneiden entisten mustien orjien alue, jossa tulokkaat ottivat vallan maan alkuperäisasujilta muuttaen maan kielen ja kansakunnan nimen. Westminsterin säädöksellä Britannia julisti eräitä siirtomaitaan vapaaksi vuonna 1931, muun muassa Etelä-Afrikka sai näin muodollisen itsenäisyyden ilman omaa toimintaa vapauden saamiseksi. Egypti tuli muodollisesti itsenäiseksi vuonna 1922, mutta eli käytännössä brittien miehittämänä ja ohjaamana Nasserin hallintoon asti. Etiopia on käytännössä ainoa Afrikan valtio, joka ei joutunut alistumaan eurooppalaiselle kolonialismille, tosin Italia pystyi 1800-luvun lopun Etiopian valloitusyritystensä epäonnistumisen "korjaamisena" moderneilla aseilla miehittämään maa 1940-luvulla viideksi vuodeksi.
Siirtomaiden vapautuminen Afrikassa alkoi toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1951, kun Libya itsenäistyi. Seuraavana itsenäistyi Kultarannikko vuonna 1957, jonka nimi muuttui Ghanaksi. Nigeria itsenäistyi 1960, Sierra Leone ja Tanganjika vuonna 1961 myöhemmin Tansania. Uganda itsenäistyi vuonna 1962, Kenia vuonna 1963, Malawi ja Zambia vuonna 1964, Gambia vuonna 1965, Lesotho ja Botswana 1966 sekä Swazimaa 1968. Vapautuminen ei kaikissa maissa sujunut ongelmitta kuten Belgian Kongossa, jossa puhkesi kuuden vuoden sota ja Nigeriassa jossa alkoi Biafran sota. Viimeisinä itsenäistyivät Guinea-Bissau 1974, Mosambik 1975, Angola 1975 jossa syttyi sisällissota, Djibouti 1977, Zimbabwe 1980, Namibia 1990 sekä Eritrea 1993.