cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktoria (Iso-Britannia)
Avioliitto, perhe-elämä ja Albertin rooli kanssahallitsijana
Viktorian äiti kuoli maaliskuussa 1861 ja Albert saman vuoden joulukuussa. Viktoria otti miehensä kuoleman hyvin raskaasti ja aloitti pitkän suruajan. Hän alkoi pukeutua mustiin, valkoista huntua ja päähinettä lukuun ottamatta, ja sisusti Windsorin linnan mustilla kankailla. Albertin huone jätettiin pysyvästi tarkalleen siihen tilaan, missä se oli Albertin kuollessa. Viktoria omisti paljon aikaansa Albertin suunnitelmien loppuunsaattamiseen ja pystytti hänelle useita patsaita. Hän vältteli julkisia esiintymisiä yli kymmenen vuoden ajan, mutta osallistui kuitenkin yhä aktiivisesti lastensa elämään ja valtakunnan politiikkaan.
Valtakauden loppupuoli
Puolisonsa kuoleman jälkeen Viktoria pyrki jatkamaan ulkopolitiikassaan Albertin linjan mukaisesti. Viktoria tuki Preussia Tanskaa vastaan Schleswig-Holsteinin kiistassa vuonna 1863 vastoin hallituksen ja kansan enemmistön linjaa. Englanti ei lopulta ryhtynyt tukemaan Tanskaa sodassa. Kun Preussi ryhtyi sen jälkeen aloittelemaan sotaa Itävaltaa vastaan, Viktoriakin kääntyi Preussia vastaan ja yllytti ministereitään tukemaan Itävaltaa asevoimin.
Viktorian eristäytyminen Albertin kuoleman seurauksena nostatti Britanniassa monarkian vastaisia mielialoja 1860-luvun lopulta alkaen. Valtiolle kalliiksi tulevan kuningasvallan tarpeellisuutta alettiin kyseenalaistaa, ja Viktorian noin viiden miljoonan punnan yksityisomaisuutta arvosteltiin. Pääministeri Gladstone kuitenkin puolusti voimakkaasti kuningattaren ja tämän jälkeläisten tulojen säilyttämistä ennallaan.
Disraeli palasi pääministeriksi vuoden 1874 vaalien jälkeen, mikä miellytti uudistuksiin kyllästynyttä kuningatarta. Viktoria alkoi myös jälleen lisätä julkisia esiintymisiään. Disraelin aloitteesta Viktoriasta tehtiin Intian keisarinna vuonna 1876.
Venäjän ja Turkin välisen kiistan yhteydessä Viktoria puhui voimakkaasti Venäjää vastaan ja yllytti pääministeriä sotaan. Vuoden 1880 vaaleissa Gladstonen vapaamieliset palasivat valtaan Viktorian harmiksi. Kun lordi Salisburysta tuli pääministeri vuoden 1886 vaalien jälkeen, Viktoria palasi jälleen monenlaisiin yleisiin tehtäviin ja huomasi kansansuosionsa olevan hyvin korkealla.
Kuolema
Viktorian jälkeen valtaistuimelle nousi hänen vanhin poikansa, Walesin prinssi Edvard VII. Hannover-suvun hallituskausi päättyi, ja Edvard aloitti isänsä kautta periytyneen Saksi-Coburg-Gothan hallituskauden.
Viktoriaaninen aikakausi
Viktorian valtakaudella eli viktoriaanisella aikakaudella 1837–1901 Yhdistynyt kuningaskunta muuttui lopullisesti perustuslailliseksi monarkiaksi, jossa hallitsijalla ei ole paljon valtaoikeuksia. Viktoria ei kuitenkaan pysytellyt yksityisesti täysin puolueettomana, ja hän pystyi myös edelleen vaikuttamaan maansa asioihin korkean arvovaltansa ja poliittisten taitojensa avulla.
Viktorian aikana Britannia ja koko maailma muuttui huomattavasti niin yhteiskunnallisesti kuin teollisestikin. Kirjailija Mark Twainin mukaan ”[Viktoria] on todistanut enemmän keksintöjä kuin kukaan toinen koskaan elänyt monarkki”. Vaikka Viktorialla ei ollut osaa eikä arpaa useimpiin uudistuksiin, hän oli kuitenkin uudistusmielinen ja alkoi nopeasti hyödyntää esimerkiksi rautatietä, kameraa ja lennätintä. Muita Viktorian ajan uudistuksia ja keksintöjä olivat esimerkiksi kuolemanrangaistuksen käytön rajoittaminen, tavallisen kansan poliittisten oikeuksien laajentaminen, naisten oikeudet, työläisten ammattiliitot, työajan lyhentäminen, puhtaanapidon kehitys, sanomalehti, höyrylaiva, puhelin, sähkövalo, kirjoituskone, tekijänoikeus sekä puudutusaineet.
Viktorian aikana vallitsi niin sanottu ”99-vuotinen rauha” Waterloon taistelun 1815 ja ensimmäisen maailmansodan alun 1914 välillä. Sinä aikana ainoa Euroopassa käyty sota, jossa Britannia oli mukana, oli Krimin sota 1854–1856. Muualla maailmassa, kuten Kiinassa, Intiassa ja Etelä-Afrikassa, britit kävivät kuitenkin jatkuvasti sotia. Viktoria oli sotilaan tytär, jolle maanpuolustus oli ensiarvoisen tärkeää, ja hän seurasi jokaista sotaretkeä hyvin tarkasti. Hän tarkasti usein joukkoja, vieraili haavoittuneiden luona, kävi suoraa kirjeenvaihtoa kenraaliensa kanssa ja palkitsi sotilaitaan. Hän myös järjesti itselleen sotilaalliset hautajaiset.
Viktorian aikana brittiläinen imperiumi kasvoi käsittämään neljäsosan koko maapallon asuttavasta alueesta ja 400 miljoonaa kruunun alamaista. Viktoria puolusti brittien siirtomaavaltaa ja piti sitä alusmailleen suotavampana kuin ranskalaisten tai saksalaisten valtaa. Hän kuitenkin myös arvosteli joitain brittien valloituksia. Hän vastusti esimerkiksi Intian pakkokristillistämispyrkimyksiä ja oli uskonnollisesti suvaitsevainen myös kotimaassaan. Hän myös kirjoitti 1870-luvulla kirjeessään tyttärelleen toivovansa, ettei Britannia enää valloittaisi lisää maita Intiassa, sillä hän piti sitä vääränä ja hyödyttömänä.
Jälkeläiset
Kuningatar Viktoria ja prinssi Albert saivat yhdeksän lasta, joista useimmat menivät naimisiin eurooppalaisiin hallitsijasukuihin. Tämän vuoksi lähes kaikki nyky-Euroopan monarkit polveutuvat kuningatar Viktoriasta, ja Viktoriaa kutsutaankin "Euroopan isoäidiksi". Nykyajan monarkeista Viktorian jälkeläisiä ovat Yhdistyneen kuningaskunnan nykyinen hallitsija Charles III, Tanskan Margareeta II, Norjan Harald V, Ruotsin Kaarle XVI Kustaa ja Espanjan Felipe VI.
Viktorian mukaan nimettyjä paikkoja
Viktorian mukaan on nimetty lukemattomia paikkoja brittiläisen imperiumin alueella. Niistä tunnetuimpia ovat esimerkiksi Victorian osavaltio ja Iso Victorian aavikko Australiassa, Seychellien pääkaupunki Victoria, Brittiläisen Kolumbian pääkaupunki Victoria Kanadassa sekä Victorianjärvi ja Victorian putoukset Afrikassa.
Tule kotiin Johnny
Tule kotiin Johnny on Pelle Miljoona & Linnunlaulu -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1987. Pelle Miljoonalle se on 12. albumi. Levystä julkaistiin remasteroitu ja bonus-kappaleella täydennetty CD-versio vuonna 2003.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Pelle Miljoona, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
CD-bonus
Miškinon piiri
200px|right|thumb|Piiri [[Baškortostanin kartalla]] Miškinon piiri on paikallinen itsehallintoalue Venäjän Baškortostanissa. Piirin hallinnollinen keskus on Miškinon kylä, joka sijaitsee 131 kilometriä pääkaupungista Ufasta pohjoiseen. Piiriin kuuluu 17 kylähallintoaluetta. Se on perustettu vuonna 1930. 100px|left|thumb Miškinon piirissä on 14 maalaiskuntaa ja niissä yhteensä 78 kylää. Pinta-ala on 1 689 km², asukasluku noin 27 800 ja asukastiheys 16,4 asukasta/km². Piiri on maatalousvaltainen. Suurimmat etniset ryhmät ovat marit, tataarit, venäläiset ja baškiirit.
Warmachine
Warmachine on Privateer Pressin tekemä steampunk-miniatyyripeli.
Peliä pelataan metallisilla ja muovisilla Privateer Pressin tuottamilla miniatyyreillä. Pelissä ohjataan sotilashahmoja Iron Kingdoms-fantasiamaailmassa. Taistelut käydään kilpailevien valtakuntien välillä. Kunkin joukon johdossa toimii Warcaster, soturivelho, joka ohjastaa höyryllä toimivia robotteja, ns. Warjackejä. Joukot koostuvat ihmisistä ja fantasia kansoista.
Vuonna 2004 Warmachine voitti Origins Awardin parhaasta fantasiapelin miniatyyrisäännöistä ja parhaasta miniatyyrien tuotantosarjasta 2003. Vuonna 2005 Warmachine voitti vuoden peli -palkinnon Origins Awardin.
Warmachinea voidaan pelata yhdessä sen sisarpelin HORDES kanssa.
Joukot
Warcasterit ovat keskeinen osa peliä. He ovat voimakkaita velhoja, joilla on taito johtaa warjackejä telepaattisesti. Warcasterit toimivat useissa tehtävissä: He voivat keskittää tahtonsa warjackin toimintaan parantaen sen taistelukykyjä tai johtaa sotajoukkoa. Warcasterit ovat lisäksi voimakkaita sotureita.
Warcasterien ja warjackien lisäksi taistelujoukko koostuu monenlaisista jalka- ja ratsuväkijoukoista. Joukkotyyppejä ja toimintamalleja on useita aina yksinään kulkevista salamurhaajista ryhmittymissä kulkeviin hilparimiehiin ja kevyisiin kenttätykkeihin.
Pelin kulku
Warmachinella on paljon yhteisiä piirteitä muiden miniatyyripelien kanssa. Armeija koostuu useista yksiköistä, jotka voivat toimia omalla vuorollaan. Yksi yksikkö voi liikkua ja tehdä yhden tai useamman toiminnon, kuten korjata warjackia tai lyödä vastustajaa lähietäisyydellä. Warmachinen ainutlaatuinen ominaisuus on ns. fokuspisteiden käyttö. Jokaisella vuorolla warcasterilla on tietty määrä focusta, joka kuvaa hänen maagista voimaansa. Vuoron alussa fokusta voidaan jakaa warjackeille tai casterille itselleen. Warjack voi focuspisteitä käyttämällä osua paremmin, tehdä enemmän vahinkoa tai suorittaa erikoistoiminnon, joka on muutoin siltä kielletty. Toisaalta warcaster voi fokuksella loitsia tai samoin parantaa omaa toimintaansa. Fokuksen jako onkin usein määräävä tekijä voiton ja häviön välillä.
Jokaisella warcasterilla on yksilöllinen kerran pelissä käytettävä ’feat’. Usein featin vaikutus on valtava ja sen käyttö on erittäin tärkeä tekijä pelissä. Usein erinomaisella featilla varustetut warcasterit ovat heikompia taistelussa tai loitsimisessa ja toisinpäin.
Iron Kingdoms
Warmachine sijoittuu Caen maailmaan, Immorenin mantereen läntiselle osalle. Läntinen Immoren jakautuu poliittisten faktioiden kesken:
Cygnar, Ord, Llael ja Khador ovat mantereen merkittävimmät ihmiskuningaskunnat. Kollektiivisesti näitä kutsutaan Iron Kingdomsiksi. Valtiot muodostuivat Corvus-sopimusten pohjalta neljäsataa vuotta sitten mantereen vapauduttua Orgothien vallasta. Khadorin vahva hallitsija haluaa palauttaa heidän valta-asemansa. Alun perin Llaelia vastaan suunnattu kampanja onnistui Cygnarin interventiosta huolimatta. Nyt käynnissä ovat taistelut Cygnarin pohjoisella rajalla. Ord on päättänyt pysytellä neutraalina konfliktissa.
Protectorate of Menoth on historiallisesti osa Cygnaria. Teknisesti se on yhä osa kuningaskuntaa, mutta käytännössä he ovat suvereeni valtio. Protektoraatin ajatus on olla valtio Menothin uskonnolle, joka on historiallisesti vanhempi kuin modernit virtaukset. Äskettäin protektoraatti kävi irtaantumissodan Cygnaria vastaan, eivätkä rajakahakat ole poikkeuksellisia. Nyt käynnissä on ristiretki pohjoiseen.
Cryx sijaitsee saaristossa Cygnarin rannikolla. Heitä johtaa lohikäärmeisä Toruk. Hän on kaikkien lohikäärmeiden isä ja Cryx on olemassa vain hänen tarkoituksiaan varten. Elävät kuolleet ovat orjia tässä pelissä. Cryx ei kuormita kävijöitä turhilla moraaliseikoilla ja se tekeekin siitä turvapaikan piraateille ja muille kammotuksille. Ryöstöretket mantereelle saavat täältä tukea ja suojaa.
Ios on haltijoiden sulkeutunut valtio. He eivät siedä pientäkään rajaloukkausta eivätkä suostu vuorovaikutukseen. Kuitenkin viime aikoina ihmisille tuntemattomasta syystä heidän armeijansa ovat siirtyneet sotimaan Khadorin maaperälle. He suorittavat kirurgisia iskuja, eikä usein olla varmoja mikä taho tuhon on tehnyt.
Rhul on kääpiöiden asuttama vuoristo solineen. He ovat pysytelleet neutraaleina Cygnarin ja Khadorin välisessä sodassa. He ovat kuitenkin huolestuneita Khadorin menestyksestä ja heidän palkkasoturinsa toimivatkin enimmäkseen eteläisellä puolella.
Osapuolet
Cygnar on vauras ja teknologinen edelläkävijä Iron Kingdomissa. Cygnarin aseteknologia on vartaansa vailla. Cygnarin specialistit ovat valjastaneet mystisen sähköisen energian, jolla he sekoittavat warjackien cortexit tehden niistä käyttökelvottomia. Huomattavia Cygnarilaisia warcastereita ovat muun muassa Lord Commander Coleman Stryker ja Major Victoria Haley.
Accept
Accept on saksalainen metalliyhtye, joka perustettiin Solingenin kaupungissa 1970-luvulla. Yhtye oli 1980-luvulla heavy metalin kehityksen keskeisiä vaikuttajia. Sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä speed metal -yhtyeistä, ja se on vaikuttanut thrash metal -tyylilajin kehittymiseen albumillaan Restless and Wild.
Warmachine
Osapuolet
Protectorate of Menoth kuului vasta äskettäin Cygnarin kuningaskuntaan. Protektoraatti on uskonnollisten fanaatikkojen johtama teokratia, joka saa todellisen maailman fanaatikot näyttämään kuoropojilta. Heidän jalkaväkensä ja warjackinsa ovat ehkä heikoimpia koko pelissä, mutta protektoraatti omaa jumalallisen hyvät mahdollisuudet parantaa yksiköittensä toimintaa. Protektoraatin spesialistit pyrkivät sytyttämään vastustajansa tuleen. Tarpeeksi pisteitä käyttämällä he saavat pelin parhaat, joskin kalleimmat, joukot käyttöönsä. Huomattavia protektoraatin warcastereita ovat muun muassa Grand Exemplar Mikael Kreoss sekä protektoraatin johtaja itse, Hierarch Severius.
Accept
Accept teki läpimurtonsa vuonna 1983 julkaistulla Balls to the Wall -albumilla, joka on yhtyeen myydyin levy. Yhtye jäi tauolle ensimmäisen kerran vuonna 1989 ja palasi kolme vuotta myöhemmin. Julkaistuaan kolme levyä 1990-luvulla yhtye hajosi vuonna 1996.
Warmachine
Osapuolet
Cryx on elävien kuolleiden valtakunta, joita johtavat ikuiset Lich lordit. Heidän voimansa tulee Torukilta, lohikäärmeiden isältä. He ovat mustan magian mestareita, eivätkä kuolleet pysy kauan levossa heidän ollessaan läsnä. Heidän joukkonsa koostuvat kuolleiden laumoista ja kostonhaluisista hengistä. Toisin kuin yleensä elävillä kuolleilla on tehtävä: Etsiä ja tuhota Torukin lapset. Heidän warjackinsa ovat ketteriä ja kevyesti panssaroituja. Huomattavia Cryxin warcastereita ovat muun muassa Wraith Witch Deneghra ja the Lich Lord Asphyxious.
Accept
Kitaristi Wolf Hoffmann ja basisti Peter Baltes kokosivat yhtyeen uudelleen vuonna 2009. Paluulevy Blood of the Nations (2010) sai hyvän vastaanoton, ja se sai useita kunniamainintoja. Paluun jälkeen Accept on tehnyt neljä muutakin studioalbumia, joista viimeisin on 2021 julkaistu Too Mean to Die. Baltesin erottua yhtyeestä syksyllä 2018 Hoffmann jäi sen ainoaksi alkuperäisjäseneksi.
Alkuvuodet (1968–1978)
Ystävykset Udo Dirkschneider ja Michael Wagener perustivat 1960-luvun lopulla Band X -nimisen yhtyeen, joka uudelleennimettiin vuonna 1971 Acceptiksi. Nimi löytyi Chicken Shackin albumista Accept, joka Dirkschneiderin mielestä kuulosti kansainväliseltä.
Yhtyeen kokoonpano muuttui alkuaikoina usein, ja se toimi harrastelijamaisesti. Yhtye alkoi toimia aktiivisemmin 1970-luvun loppupuolella ja sen katsotaan vakiintuneen vuonna 1976. Yhtyeen ensimmäiseen vakituiseen kokoonpanoon kuuluivat perustaja ja keskeinen hahmo Udo Dirkschneider, kitaristit Wolf Hoffmann ja Gerhard Wahl, basisti Peter Baltes ja rumpali Frank Friedrich.
Accept osallistui Pop-Rhein – Festival -nimiseen kilpailuun syyskuussa 1977 ja sijoittui siinä kolmanneksi. Kilpailun ansiosta Accept sai levytyssopimuksen saksalaiselta Brain Recordsilta.
Ensimmäiset albumit (1979–1982)
Yhtyeen esikoisalbumi Accept julkaistiin vuonna 1979. Wolf Hoffmannin mukaan albumi oli vain kokoelma eri musiikkityylien kappaleita, joita he olivat soittaneet yhtyeen ensimmäisten vuosien aikana. Udo Dirkschneiderin mielestä oli hienoa olla ensimmäistä kertaa äänitysstudiossa, mutta itse albumi ja sen vähäinen myynti olivat pettymyksiä. Levy oli kuitenkin tärkeä ensiaskel, jonka ansiosta yhtye pääsi soittamaan Saksan naapurimaihin Belgiaan, Alankomaihin ja Ranskaan. Wahl ja Friedrich jättivät yhtyeen sen ensimmäisen albumin jälkeen, koska eivät olleet kiinnostuneita ammattimuusikon urasta.
Accept julkaisi vuonna 1981 albumin Breaker. Udo Dirkschneider on kertonut, että I’m a Rebelin tekemisestä saadun kokemuksen avulla yhtye oli päättänyt tehdä albumin omilla ehdoillaan ilman, että kukaan muu vaikuttaisi siihen, miltä heidän musiikkinsa kuulostaa. Wolf Hoffmann on sanonut Breaker-albumista, ”etteivät he enää yritä olla ketään muita, eivätkä yritä tehdä enää hittejä”. Dirkschneiderin mielestä Breaker on Acceptin parhaita albumeja, ja se aloitti yhtyeen menestyskauden. Accept palkkasi vuonna 1981 managerikseen Gaby Hauken ja pääsi mukaan Judas Priestin World Wide Blitz -kiertueelle.
Restless and Wild -albumi julkaistiin lokakuussa 1982. Kitaristi Jörg Fischer oli lähtenyt yhtyeestä juuri ennen nauhoitusten alkamista, ja hänen tilalleen palkattiin Jan Koemmet. Herman Frank kuitenkin korvasi Koemmettin ennen levyn julkaisua. Restless and Wild oli Acceptin ensimmäinen levy, joka nauhoitettiin Dieter Dierksin studiossa. Albumin miksasi Michael Wagener, joka oli 1960-luvulla soittanut Udo Dirkschneiderin kanssa myöhemmin Acceptiksi muodostuneessa Band X:ssä.
Breakerin ja Restless and Wildin aikoihin kehittyivät Acceptin soundin keskeiset elementit, joita olivat laulaja Dirkschneiderin murisevan kimeä ääni, nopeat riffit, tiukka rytmiryhmä ja mahtipontiset kertosäkeet. Yhtyettä onkin pidetty eräänä eurooppalaisen power metalin sekä speed metalin luojista. Restless and Wild -levyllä olevan kappaleen ”Fast as a Shark” on nähty toimineen esikuvana joillekin thrash metal -yhtyeille, kuten Slayerille ja Anthraxille.
Menestyskausi (1983–1986)
Acceptin menestyskautena pidetään yleisesti vuosia 1983–1986, jolloin yhtye nousi levyillään maailmanmaineeseen. Vuonna 1983 julkaistiin Balls to the Wall, josta tuli yhtyeen menestynein albumi ja jonka nimikkokappaleesta tuli suosittu. Nimikappale ”Balls to the Wallin” sanoittajaksi on merkitty nimimerkki Deaffy, jonka henkilöllisyys säilyi tuntemattomana 1990-luvun lopulle asti. Deaffy paljastui Gaby Haukeksi eli Acceptin manageriksi ja Wolf Hoffmannin vaimoksi.
Kotikaupungissaan Solingenissa järjestetyssä konsertissa vuoden 1983 lopulla Jörg Fischer tapasi jälleen Acceptin jäsenet, jotka ottivat hänet takaisin yhtyeeseen Herman Frankin tilalle. Accept kiersi Balls to the Wall -kiertueella, joka päättyi vuonna 1984 Saksan Monsters of Rock -festivaaliin. Vuoden lopulla Accept siirtyi studioon ja aloitti Metal Heart -albumin nauhoittamisen.
Metal Heart julkaistiin vuonna 1985. Albumin tuotti Scorpions-yhtyeen tuottajana mainetta saanut Dieter Dierks. Levyllä on ensimmäistä kertaa Acceptin historiassa otteita klassisen musiikin kappaleista: nimikkokappaleen introssa kuullaan Tšaikovskin Slaavilaisesta marssia ja soolossa Beethovenin Für Eliseä. Yhtye pyrki albumilla myös hienovaraisesti aiempaa suurempaan melodisuuteen. Albumi menestyi hyvin, ja sen julkaisun jälkeen Accept aloitti uuden maailmankiertueen. Kiertueelta julkaistiin Japanissa tallennettu live-EP Kaizoku-Ban.
Albumi Russian Roulette ilmestyi vuonna 1986. Kaupallisemman Metal Heartin jälkeen Accept halusi palata aggressiivisempaan tyyliinsä. Wolf Hoffmann totesi levystä, että Russian Roulettella he palasivat aggressiivisella tavalla Balls to the Wallin aiheisiin. Yhtye halusi tehdä siitä vähemmän suoraviivaisen levyn kuin Metal Heartista. Hoffmanin mukaan se ei tarkoita, että levy olisi parempi kuin Metal Heart, mutta se näyttää enemmän siltä, mitä Accept on.
Muutosten aika ja ensimmäinen tauko (1987–1992)
Laulaja Udo Dirkschneider erosi yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien vuoksi ja perusti uuden yhtyeen nimeltä U.D.O. Ero tapahtui yhteisymmärryksessä, ja jäsenet pysyivät hyvissä väleissä. Gaby Hauke jatkoi molempien yhtyeiden managerina. Accept luovutti ensimmäistä sooloalbumia varten materiaalia, jonka U.D.O. julkaisi vuonna 1987 nimellä Animal House.
Accept alkoi etsiä yhtyeeseen uutta laulajaa, ja vuonna 1987 se esitteli Dirkschneiderin seuraajaksi Rob Armitagen. Armitage ehti antaa muutamia haastatteluja ja osallistumaan promokuvauksiin sekä nauhoittamaan muutaman demojulkaisun, kunnes hänet korvattiin David Reecellä, joka lauloi vuonna 1989 julkaistulla Eat the Heat -albumilla. Wolf Hoffmann soitti jälleen levyn kaikki kitaraosuudet, ja kiertuetta varten toiseksi kitaristiksi palkattiin Jim Stacey. Levyn menestys ei kuitenkaan vastannut yhtyeen odotuksia. Accept kiersi Yhdysvaltoja W.A.S.P:n kanssa. Kesken kiertueen Stefan Kaufmann joutui lähtemään selkäkipujen takia, ja hänet korvasi Ken Mary. Kiertue keskeytettiin yhtyeen hajottua vuonna 1989.
Ensimmäinen paluu (1992–1996)
Yhteen palannut Accept julkaisi vuonna 1993 albumin Objection Overruled. Yhtyeeseen kuuluivat tuolloin Udo Dirkschneider, Wolf Hoffmann, Peter Baltes ja Stefan Kaufman. Yhtye harjoitteli kiertuetta varten alankomaalaisen kitaristin Arjen Lucassenin kanssa, mutta hän vetäytyi kiertueelta, koska halusi keskittyä omiin projekteihinsa. Tämän jälkeen Accept päätti jatkaa ilman toista kitaristia. Levyä seurannut kiertue kuljetti yhtyeen Yhdysvaltoihin, Japaniin, Etelä-Amerikkaan, Venäjälle ja eri puolille Eurooppaa.
Vuonna 1994 Accept julkaisi levyn Death Row, jonka tekovaiheessa rumpalin Stefan Kaufmannin vanha selkävaiva palasi ja hänet korvasi aiemmin U.D.O:ssa ja Running Wildissa soittanut Stefan Schwarzmann. Hänen kanssaan nauhoitettiin albumin loput kappaleet, ja yhtye teki menestyksekkään maailmankiertueen. Levy muutti Acceptin tyyliä aikakaudelle tyypillisesti groove metalin suuntaan. Death Row’ta pidetäänkin yhtenä Acceptin aggressiivisimmista ja synkimmistä albumeista. Levy on myös ensimmäinen, jossa yhtye sävelsi kappaleita yhdelle kitaristille.
Vuonna 1996 julkaistiin albumi Predator, joka on toistaiseksi viimeinen albumi Dirkschneiderin kanssa. Rumpuja soittaa Damn Yankees -yhtyeen Michael Cartellone. Albumin nauhoitusten aikana syntyneet erimielisyydet ja vuokrarumpalin käyttö johtivat toistamiseen yhtyeen lopettamiseen. Accept teki Predator-albumin myötä vielä maailmankiertueen, joka päättyi Tokioon heinäkuussa 1996.
Toinen tauko ja vuoden 2005 keikkakiertue (1996–2008)
thumb|Accept Wacken Open Air -festivaalilla 2005. Kuvassa vasemmalta Herman Frank, Wolf Hoffmann ja Udo Dirkschneider. Accept teki kesällä 2005 joitakin festivaalikonsertteja, mutta muuten yhtye ei ollut aktiivinen vuosina 1997–2008. Yhtye esiintyi vuonna 2005 Suomessakin Tuska-festivaalin sunnuntain pääesiintyjänä. Kiertueella olivat mukana Udo Dirkschneider, Wolf Hoffmann, Peter Baltes, Herman Frank ja Stefan Schwarzmann.
Toinen paluu (2009–2019)
Accept teki vuonna 2009 paluun kitaristi Wolf Hoffmannin ja basisti Peter Baltesin sekä uuden laulajan Mark Tornillon kanssa. Yhtyeeseen tulivat mukaan aikaisemmista kokoonpanoista tutut kitaristi Herman Frank ja rumpali Stefan Schwarzmann. Albumi Blood of the Nations oli ensimmäinen Accept-albumi neljääntoista vuoteen, ja se julkaistiin Euroopassa 20. elokuuta ja Yhdysvalloissa 14. syyskuuta 2010. Levy tehtiin tuottaja Andy Sneapin kanssa. Albumi sai useita kunniamainintoja vuoden albumina ja paluulevynä. thumb|upright|Mark Tornillo (keskellä) korvasi Udo Dirkschneiderin, kun Accept teki paluun vuonna 2009. Uusi kokoonpano esiintyi ensimmäisen kerran livenä 10. toukokuuta 2010 New Yorkissa. Se oli Acceptin ensimmäisen konsertti Yhdysvalloissa 15 vuoteen. Blood of the Nations -kiertue käsitti toistasataa keikkaa. Accept esiintyi muun muassa AC/DC:n lämmittelijänä Saksan Hannoverissa.
Acceptin 13. studioalbumi Stalingrad julkaistiin 6. huhtikuuta 2012. Levyn nimikkokappale ”Stalingrad” kertoo kahdesta vastapuolilla taistelevasta haavoittuneesta sotilaasta, jotka ennen kuolemaansa tutustuvat ja huomaavat olevansa enemmän veljiä kuin vihamiehiä. Levyllä on useita sotaan liittyviä kappaleita, mutta se ei kuitenkaan ole varsinainen teema-albumi. Wolf Hoffmann kertoi Soundi-lehdessä: ''Esimerkiksi Shadow Soldiers, Hellfire ja Flash To Bang Time ovat varsin sotaisia biisejä, mutta Stalingradilta löytyy paljon muutakin. Ajatus kokonaisesta teemalevystä tuntui lopulta liian tutulta ja turvalliselta.''
Albumi Blind Rage julkaistiin 15. elokuuta 2014. Levyn mukana oli saatavissa yli kaksituntinen live-DVD, joka oli nauhoitettu Stalingrad-albumin kiertueella Chilessä vuoden 2013 huhtikuussa. Maailmankiertue sisälsi lähes sata konserttia. Yhtyeen kokoonpano vaihtui 28. joulukuuta 2014, kun kitaristi Herman Frank ilmoitti jättävänsä Acceptin ja samana päivänä myös rumpali Stefan Schwartzmann kertoi aikovansa lähteä yhtyeestä. Accept ilmoitti seuraavan vuoden huhtikuussa, että uudet jäsenet ovat kitaristi Uwe Lulis ja rumpali Christopher Williams.
Alkuvuodesta 2017 Accept keikkaili Sabatonin kanssa Euroopassa. Wolf Hoffmann kertoi, että kiertue Sabatonin kanssa oli seurausta yhtyeiden välisestä erittäin hyvästä yhteistyöstä. Accept odotti innolla kiertuetta oltuaan studiossa jonkin aikaa. pienoiskuva|Accept fanitapaamisessa South Parkissa vuonna 2018. Kuvassa vasemmalta basisti Peter Baltes, laulaja Mark Tornillo, rumpali Christopher Williams, kitaristit Uwe Lulis ja Wolf Hoffmann. Accept ilmoitti 16. huhtikuuta 2017 uudesta The Rise of Chaos -nimisestä albumista, joka ilmestyi 4. elokuuta. Accept juhlisti uutta levyä esittämällä ”Night to Remember” -erikoiskonsertin 3. elokuuta Wacken Open Air -festivaalilla Saksassa. Konsertti nähtiin suoratoistona festivaalin kotisivuilla. Konsertti jakautui kolmeen osaan: Ensimmäisessä osassa kuultiin uusia aiemmin kuulemattomia kappaleita seuraavana päivänä julkaistavalta The Rise of Chaos -albumilta ja yhtyeen tunnettuja hittejä, toisessa osassa ensimmäistä kertaa kitaristi Wolf Hoffmannin soololevyn Headbangers Symphony kappaleita yhdessä Tšekin sinfoniaorkesterin kanssa. Kolmannessa osassa Accept esiintyi orkesterin kanssa. Konsertista julkaistiin marraskuussa Symphonic Terror - Live At Wacken 2017 -livealbumi.
Wolf Hoffmann kertoi lokakuussa 2018, että yhtye on alkanut pikkuhiljaa keikkailun ohessa tekemään uutta albumia. Yhtyeen pitkäaikainen basisti Peter Baltes ilmoitti marraskuussa jättävänsä yhtyeen.
Warmachine
Osapuolet
Mercenaries ovat palkkasotureita. Kun raha puhuu vaihtuvat lojaalisuuden siteet. Faktio koostuu värikkäistä toimijoista aina halvoista kurkunleikkaajista ylhäisiin Laelilaisiin vastarintaliikkeen ylimyksiin. Palkkasotureita voi pelata joko itsenäisenä joukkona tai heitä voi palkata muihin armeijoihin. Palkkasoturit koostuvat neljästä ryhmittymästä: ’High born covenant’ ovat Laelilaisia vastarintaliikkeen taistelijoita, ’Pirates’ ovat merirosvoja, ’Seaforge comission’ ovat kääpiöitä ja ’four star syndicate’ ovat sattumanvaraista pohjasakkaa.
Djiboutin kansallinen dokumentaatiokeskus
Djibouti‎n kansallinen dokumentaatiokeskus (, tai, vapaa suom. Dokumentaation, tietotekniikan ja uuden teknologian hallinto) on Djiboutin tasavallan pääkaupungissa Djiboutissa toimiva kansalliskirjasto ja -arkisto. Kansalliskirjaston johtajana eli kansalliskirjastonhoitajana toimi Iltireh Djama Guire (10/2017).
Dokumentaatiokeskus julkaisee Djibutin kansallibibliografiaa vuosittain. Maassa on ollut vapaakappaleoikeuslainsäädäntö vuodesta 1992, keskus saa vapaakappaleet Djibutissa julkaistuista teoksista ja pyrkii hankkimaan yhden kappaleen kutakin maata käsittelevää ulkomailla julkaistua teosta. Vuonna 2013 kansalliskirjastona toimivan keskuksen kokoelmissa raportoitiin olevan 2 780 kirjaa.
Warmachine
Osapuolet
Retribution of Scyrah edustaa vihaisia haltijoita. Tyypillisessä fantasiamaailmassa haltijat ovat mystisiä metsän asukkaita, mutta Caenissa he ovat korviin asti panssaroituja fanaatikkoja, jotka on varustettu kiväärein, napalmilla ja kahdenkäden miekoilla. Haltijat ovat kuolemassa sukupuuttoon, sillä heidän jumalansa ovat kadonneet tai kuolleet. Mahdollisesti ihmisvelhojen ilmaantuminen samaan aikaa, kuin jumalat katosivat, on yhteensattuma jota ei voida jättää huomiotta. Jotta he voisivat elää on ihmisten velhot tapettava. Sitä paitsi varoitimme heitä. Toisin kuin primitiivisillä ihmisillä heidän warjackinsa toimivat mystisellä ley-energialla, eivätkä hiilellä. Huomattavia retribuution warcastereita ovat muun muassa Dawnlord Vyros ja Adeptis Rahn.
Julkaisut
Ensimmäinen sääntökirja Warmachine: Prime julkaistiin 2003. Päivitetty versio Warmachine: Prime Remix julkaistiin 2007. Kaikki seuraavat julkaisut ovat laajennuksia Primeen. Jokaisessa laajennuksessa peliin tuodaan lisää yksiköitä, warjackeja, warcastereita ja sooloja. Joissakin laajennuksissa peliin ollaan lisätty uusia yksikkötyyppejä, kuten ratsuväki.
Mk2:ssa säännöt kirjoitettiin uudestaan. Sääntöjen lisäksi yksiköiden tasapainoa korjattiin. Uudistuksessa vanhat mk1 kortit vanhentuivat ja pelaaja tarvitsee uudet mk2 kortit peliin. Uudistetut kortit voi ostaa erikseen ja ne tulevat figuurien mukana.
Huhtikuussa 2009 Privateer press julisti avoimen testauskauden Mk2 säännöille. Pelaajat saivat ladata kehityksessä olevat säännöt PP:n sivuilta testaustarkoituksissa ja kommentoida peliä, tasapainoa ja mahdollisia virheitä.
Accept
Symphonic Terror -kiertue ja Too Mean to Die (2019–)
pienoiskuva|Accept Kuopiossa kesäkuussa 2022. Kuvassa vasemmalta kitaristit Uwe Lulis, Wolf Hoffmann ja Philip Shouse. Baltesin jätettyä yhtyeen, Danny Silvestri soitti bassoa 70000 Tons of Metal -risteilyllä 31. tammikuuta – 4. helmikuuta 2019. Yhtye sai lukuisia yhteydenottoja avoimesta basistin paikasta, ja huhtikuussa 2019 se ilmoitti Martin Motnikin liittymisestä yhtyeeseen.
Discard
Discard on joensuulainen thrash- ja death metal -yhtye, joka toimi vuosina 2004–2010.
Historiaa
Yhtyeen perustivat kitaristi Ohto Jaatinen, rumpali Toni Ronkainen, kitaristi Eero Kankkunen sekä basisti Vellu Kuronen. Vähän sen perustamisen jälkeen siihen liittyi laulaja Heikki Miettinen, ja Kuronen poistui yhtyeestä. Discardin ensimmäinen demo Demo 2004 äänitettiin kesällä 2004 ja se julkaistiin ennen joulua. Vuoden 2005 alussa Kankkunen muutti toiselle paikkakunnalle ja lähti yhtyeestä. Hänet korvasi Janne Roiha. Hieman tämän jälkeen löytyi uusi basisti, Mikko Kytösaho.
Yhtye aloitti tekemään toista demoansa ja vuoden 2005 lopussa, kun neljä uutta kappaletta oli kirjoitettu. Uusi demo Bury of the Sun nauhoitettiin joulukuussa 2005 ja tammikuussa 2006. Se sai paljon positiivista huomiota ja se valittiin Soundin äänestyksessä kuukauden demoksi. Vuoden 2007 alussa se sai levytyssopimuksen Shadow World Recordsin kanssa. Debyyttialbumi Carrion julkaistiin 17. lokakuuta 2007.
Tainionkosken kirkko
Tainionkosken kirkko on Imatran evankelisluterilaisen seurakunnan pääkirkko ja vanhin imatralaisista kirkoista. Se on valmistunut vuonna 1932 ja vihitty käyttöön 8. heinäkuuta 1933. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Yrjö Vaskinen. Urut saatiin vuonna 1938. Kirkossa oli 1940-luvulta alkaen alttaritaulun paikalla krusifiksi, jonka tilalle vaihdettiin vuonna 1997 Kristiina Uusitalon öljymaalaus. Krusifiksi on nykyisin kirkkosalin sivuseinällä.
Discard
Historiaa
Elokuussa Imperiumi.net kirjoitti laulaja Heikki Miettisen eroamisesta yhtyeestä motivaation puutten takia.
Tainionkosken kirkko
Tyyliltään kirkko on enimmäkseen 1920-luvun klassismia. Erikoinen piirre kirkossa on sen saarnatuoli, joka tavallisuudesta poiketen sijaitsee kirkkosalista katsottuna alttarin oikealla puolella.
Discard
Historiaa
Discard lopetti toimintansa vuoden 2010 alussa.
Accept
Symphonic Terror -kiertue ja Too Mean to Die (2019–)
Accept julkaisi uuden kappaleen ”Life’s a Bitch” vinyylisinglenä yhtyeen Saksasta 20. huhtikuuta 2019 käynnistyneen Symphonic Terror -kiertueen aattona. Kiertueella oli mukana sinfoniaorkesteri sekä sooloviulisti Rebekah Rahman. Kiertueella Accept esitti sinfoniaorkesterin kanssa yhtyeen tunnettuja hittejä, harvemmin konserteissa kuultuja kappaleita sekä Wolf Hoffmannin soololevyjen materiaalia. Marraskuussa yhtye kasvoi kuusihenkiseksi kokoonpanoksi, kun kitaristi Philip Shousesta tuli yhtyeen kolmas kitaristi ja pysyvä jäsen. Shouse oli aiemmin Symphonic Terror kiertueella sijaistanut Uwe Lulista.
Yhtye aloitti uuden levyn nauhoitukset maaliskuussa 2020. Koronasulkujen takia työ jouduttiin keskeyttämään keväällä hetkeksi, kunnes sitä jatkettiin etäyhtyeksien avulla. Yhtye julkaisi uudelta albumilta Too Mean To Die ensimmäisen kappaleen, "The Undertaker" ja tähän tehdyn videon lokakuussa 2020. Albumi julkaistiin 29. tammikuuta 2021.
Musiikkityyli
Aluksi Accept soitti Deep Purplen, AC/DC:n ja myöhemmin Judas Priestin innoittamaa hard rockia. Judas Priestin vaikutuksesta Acceptin musiikkityyli muuttui 1980-luvun alussa vähitellen radikaalimmaksi ja raskaammaksi. Breaker-albumin myötä vuonna 1981 yhtyeen musiikki muuttui lopulta heavy metaliksi, ja yhtye alkoi keskittyä riffeihin ja melodioihin, aggressiiviseen lauluun sekä taustalauluihin, kuten kappaleessa ”Balls to the Wall”. Tuohon aikaan Acceptin musiikki kehittyi yhä aggressiivisempaan suuntaan, mutta yhtye on pitänyt kiinni siitä, ettei musiikki rajoitu ainoastaan siihen. Joidenkin kappaleiden tummasta ja synkästä luonteesta huolimatta yhtye ei ole halunnut tulla rinnastetuksi Venomin kaltaisiin satanistisiin yhtyeisiin. Kitaristi Wolf Hoffmann on kommentoinut, että yhtyeelle melodia on aina merkityksellinen.
Eräs Acceptin musiikin piirteistä on sävellysten sovitus kahdelle kitaralle tavalla, jolla nämä täydentävät toisiaan – esimerkiksi käyttämällä erilaisia sointukappaleita tai harmonisoitua melodiaa. Helsingin yliopiston musiikkitieteen dosentti Esa Lilja on huomauttanut, että monet 1970-luvun yhtyeet soittivat yhdellä kitaralla ja kahden kitaran kokoonpanoista tuli standardi vasta 1980-luvulla esimerkiksi Acceptin, Iron Maidenin ja Judas Priestin myötä. Accept hyödynsi kahden kitaran ja kitaristin käyttöä myös konserteissa sekä visuaalisesti levyn kansissa.
1980-luvun lopulla Accept kevensi musiikkiaan ja pyrki siirtymään kohti helpommin lähestyttävää ja siihen aikaan suosittua glam metalia. 1990-luvun puolivälissä Nirvanan, Rage Against the Machinen ja Panteran kaltaisten yhtyeiden menestys vaikutti myös Acceptin musiikkiin. 2000-luvulla yhtye on palannut musiikissa juurilleen ja tyyliin, joka nosti sen 1980-luvulla menestykseen. Acceptin tuotannossa on ollut monia viittauksia klassisen musiikin säveltäjien, kuten Beethovenin, Tšaikovskin, Hatšaturjanin, Elgarin, Griegin, Bizet’n ja Ravelin teoksiin. Kitaristi ja pääsäveltäjä Wolf Hoffmann onkin tunnustanut olevansa klassisen musiikin ihailija.
Sanoitukset
Yhtyeen alkuvuosina kukaan sen jäsenistä ei osannut hyvin englantia. Ensimmäisissä konserteissa esitetyissä kappaleissa sanat eivät välttämättä olleet edes englantia vaan jotakin, mikä laulaja Dirkschneiderin mielestä kuulosti englannilta. Ensimmäisiä albumeitansa tehdessään yhtye etsi sopivia sanoja saksa–englanti-sanakirjasta. Neljän ensimmäisen albumin kappaleet kertoivat tyypillisistä rock-teemoista kuten rakkaudesta, rockista ja kapinasta. Kun Gaby Hauke aloitti yhtyeen managerina, hän järjesti yhdysvaltalaisen R. A. Smith-Dieselin auttamaan yhtyettä Restless and Wild -albumin sanoituksissa. Hauke osallistui myös itse, salanimellä Deaffy, sanoittamiseen muutamassa albumin kappaleissa.
Yhtyeen sanoitusten teemat muuttuivat, kun Hauke otti niiden tekemisestä vastuun Balls to the Wall (1983) -albumista alkaen. Hänen sanoituksensa käsittelivät metallimusiikissa epätyypillisiä aiheita kuten kylmän sodan jännitteitä, sodan manipuloivaa politiikkaa, uskonnollisten instituutioiden tekopyhyyttä, eutanasian moraalista dilemmaa ja seksuaalista hämmennystä. Ideat sanoituksiin tulivat yhtyeen yhteisistä keskusteluista, televisio-ohjelmista, sanomalehdistä ja todellisista historiallisista tapahtumista.
Toisinaan Hauken sanoitukset aiheuttivat väärinymmärryksiä. Balls to the Wall -albumi nostatti kohun homoseksuaalisuusaiheisiksi tulkituista sanoituksista, vaikka albumin teemana oli yleisemmin sorrettujen asema eikä niinkään homoseksuaalisuus. Homoseksuaalisuus oli vain yksi sanoitusten aiheista, kuten laulussa ”Love Child”, jonka sanat kertovat henkilöstä, joka on epävarma omasta seksuaalisuudestaan. Kappale ”London Leatherboys” oli yleisesti väärinymmärretty. Kappale kertoo Lontoon motoristeista, mutta sitä tulkittiin kappaleeksi homoseksuaaleista. Myös Russian Roulette -albumi aiheutti väärinkäsityksiä. Sanoitukset oli tarkoitettu sodanvastaisiksi, mutta jotkut toimittajat kritisoivat yhtyettä sotaa kannattavista sanoituksista.
Merkitys metallimusiikille ja artisteille
Acceptin on todettu vaikuttaneen thrash metalin, speed metalin ja power metalin syntyyn. Etenkin kappaleet ”Fast as a Shark” – jota on pidetty yhtenä ensimmäisistä speed metal -kappaleista ja thrash metallin esiasteena – ja ”Balls to the Wall” ovat vaikuttaneet useiden artistien ja yhtyeiden, kuten Guns N’ Rosesin, Mötley Crüen, Metallican, Megadethin, Slayerin, Anthraxin, Exodusin, Testamentin, Overkillin, Helloweenin, Metal Churchin, Panteran, Skid Row’n, Soundgardenin, Alice in Chainsin, Celtic Frostin, Kreatorin, Sodomin, Destructionin, Blind Guardianin, Iced Earthin, Grave Diggerin, Doron, HammerFallin ja Gamma Rayn musiikkiin.
Albumilla Restless and Wild julkaistu ”Fast as a Shark” toimi esikuvana uusille rumpaleille, ja se edusti aikanaan standardia tuplabasarin soittamisessa. Anthraxin rumpali Charlie Benante on kertonut haastattelussa, että ”Fast as a Shark” oli nopeinta, mitä oli kuullut, ja hän halusi tehdä samaa.
Kitaristeista Testamentin Alex Skolnick on kertonut, että nimenomaan ”Fast as a Shark” sai hänet soittamaan thrash metalia. HammerFallin kitaristin Oscar Dronjakin mukaan Accept on määritellyt sitä, millaiseksi heavy metal muodostui, ja että se on ollut HammerFallin suurimpia vaikuttajia. Suomalaisista kitaristeista Accept on vaikuttanut muun muassa Amorphis-kitaristi Tomi Koivusaareen, jonka ensimmäisiä yhtyeitä oli Accelerate, nimiväännös Acceptista. Panteran kitaristi Dimebag Darrell on nostanut Balls to the Wallin kymmenen suosikkilevynsä joukkoon.
Acceptia on pidetty yhtenä Saksan parhaista metalliyhtyeistä Scorpionsin, Rammsteinin, Helloweenin ja Kreatorin ohella. Yhtyeelle on julkaistu kaksi tribuuttialbumia: A Tribute to Accept I (1999) ja II (2001). Levyillä omat versionsa Acceptin kappaleista esittävät muun muassa Tarot, Therion, Dimmu Borgir, Hammerfall, Atrocity, Sodom, Darkseed ja U.D.O.
Karnevaali
thumb|Karnevaali. Karnevaalit ovat varsinkin katolisissa maissa laskiaisen aikaan ennen paastoa vietetty riehakas juhla.
Karnevaali-sanan alkuperäistulkintoja on useita; erään tulkinnan mukaan sana tulee keskiaikaisen latinan termistä carnem levare, joka tarkoittaa lihan pois ottamista. Mahdollisia alkuperiä ovat myös carnem vale (”hyvästi liha”) ja carnem laxare (”jättää liha”). Toisaalta sanan on myös arveltu johtuvan sanoista carrus navalis (”laivavaunu”), mikä viittaisi kulkueissa käytettyihin koristeltuihin laivan muotoisiin vaunuihin.
Maailman suurin karnevaali on Rion sambakarnevaali. Nykyään karnevaali-sanaa käytetään yleisesti monista muistakin karnevaaleja muistuttavista juhlista.
Karnevaalien historia
thumb|upright|Venetsialainen karnevaalinaamio ja -puku.
Karnevalistisella naurulla, arjen kääntämisellä, oli sijansa jo antiikissa, jossa juhlittiin hedelmällisyyttä ja muun muassa Saturnaliaa. Useimmiten karnevaaleja juhlittiin marraskuun ja maaliskuun välillä, jolloin joko vuoden työrupeama oli saatu päätökseen tai talvi vaihtuu kevääksi.
Paaston aikaa edeltävät karnevaalit ovat suosittuja ja suuria juhlia erityisesti katolisissa maissa. Juhlaa on vietetty paikallisten perinteiden mukaisesti useita päiviä peräkkäin, etenkin kolmena viimeisenä päivänä ennen kirkollisen paastonajan alkua (laskiaissunnuntaista tiistaihin). Karnevaaleissa on tyypillisesti ollut näyttäviä kulkueita, äänekästä musiikkia sekä naurua ja erityisiä juhlaruokia.
Suomessa ja muissa protestanttisissa maissa ei ole varsinaista omaa karnevaaliperinnettä. Suomessa ja Pohjoismaissa karnevaaleja vastaava juhla on laskiainen. Laskiaissunnuntaina ja -tiistaina on juhlittu varsinkin leikkimällä (muun muassa laskemalla mäkeä) ja herkuttelemalla (kuten laskiaispullia), ennen kuin on ”laskeuduttu” paastoon. Suomen ainoa karnevaali on Helsinki Samba Carnaval, joka on järjestetty jo vuodesta 1991 saakka.
Karnevalismi
Karnevaalin lähtökohtana on nurin päin käännetty maailma: virallinen kulttuuri ja karnevalisoitu kulttuuri asettuvat silloin vastakkain. Karnevaaliin olennaisesti kuuluva nauraminen voi kyseenalaistaa vallitsevat käsitykset. Karnevaalin aikana yhteisön normaalit rajat rikotaan ja pyhä muuttuu maalliseksi. Lopputuloksena on rituaalinomainen puhdistautuminen. Karnevalisointi on kirjallisuudessa jokseenkin samanlaista: auktoriteetit kyseenalaistavaa ja vaihtoehtoisia ratkaisuja tarjoavaa kirjallisuutta. Karnevaalihenki eli naurukulttuuri tunkeutuu arkipäivään, kun arkea ja sen itsestäänselvyyksiä halutaan kyseenalaistaa. Karnevalistisia piirteitä on parodisessa ja burleskissa kirjallisuudessa. Myös pakinat, satiirit ja komediat ovat esimerkkejä nykyajan karnevalismista: naurun avulla asetelmat käännetään ylösalaisin. Keskiajan Commedia dell’arte -näytelmissä valtakulttuuri pyrittiin niin ikään kyseenalaistamaan. Venäläinen tutkija Mihail Bahtin kuvaa karnevalisoinnin sekä vallankumouksellisena että varaventtiilinä, jonka kautta vallanpitäjät voivat antaa kansan parodioida itseään.
Tri Patti's Partyline
Tri Patti's Partyline (Tri Patti, Partyline) oli pääosin elektroniseen tanssimusiikkiin keskittynyt ohjelma, jota lähetettiin viikonloppuisin yöaikaan Radiomafiassa 1990-luvun alkupuolella. Ohjelmaa juonsi Tapani Ripatti, jonka seurana studiossa oli yleensä myös Ripatin muissakin ohjelmissa usein mukana ollut "Smack".
Ohjelmassa soitettiin muun muassa diskoa, eurodancea, acidia, housea ja hip hopia, sekä jonkin verran myös vanhempaa afroamerikkalaista musiikkia, esimerkiksi soulia. Ripatin monien muiden ohjelmien tapaan Partylinen olennaisen osan muodostivat kuuntelijoiden puhelut. Ohjelmassa kuultiin myös haastatteluja (muun muassa Janitaa on haastateltu) ja toisinaan myös kuuntelijoiden omatekoista dance-musiikkia.
Ohjelmaan kuului eräässä vaiheessa myös osio nimeltään "Paholaisen musiikki: rockin päättymätön tarina", jossa Ripatti kertoi rockmusiikin historiasta.
Sfakáki
Sfakáki on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Sfakáki on osa Pagkalochórin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 792 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Hotelli Sfakákin kylässä. Sfakákin kylä sijaitsee noin 12 kilometriä itään Réthymnon kaupungista. Kylässä on hiekkarantaa ja hotelleja. Sfakákin samoin kuin läheisten Stavroménoksen ja Chamalévrin alueilta on tehty paljon antiikin aikaisia löytöjä.
Aiemmin kylä kuului Arkádin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Réthymnon kunnan Arkádin kunnallisyksikköön.
Piikkikampela
Piikkikampela (Scophthalmus maximus) on litteä, lähes pyöreä pohjakala, jonka silmät ovat vasemmalla kyljellä. Sen levinneisyysalue kattaa suurimman osan Itämerta, Euroopan rannikot napapiiriltä etelään, Välimeren ja Mustanmeren.
Piikkikampela viihtyy meren kallio- ja hiekkapohjilla. Se syö etupäässä muita pohjakaloja, mutta myös äyriäisiä ja simpukoita.
Tuntomerkit
Piikkikampela on helppo tunnistaa. Se on litteä ja lähes lautasmaisen pyöreä, vihreä tai ruskea kala. Sillä on piikikäs, tummanruskea ja täplikäs iho kyljellä. Silmät sillä ovat pään kyljellä ja suu liikkuu pohjaan nähden vaakasuorassa. Piikkikampela kuuluu vasensilmäkampeloiden heimoon, jonka kaloilla poikasen silmät kiertyvät vasemmalle kyljelle ja niistä tulee yläkylki. Vatsa eli alakylki on vaalea. Pituus Suomen vesillä on 20–40 cm. Muualla piikkikampelat ovat kasvaneet tyypillisesti 50-70-senttisiksi, suurimmillaan metrin pituisiksi ja painaneet jopa 25 kg.
Levinneisyys
Piikkikampelaa tavataan lähes koko Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikolla. Itämerellä piikkikampelaa tavataan Tanskan salmista Suomenlahdelle ja Pohjanlahdelle, mutta se harvinaistuu lahtien perukoille päin mentäessä. Piikkikampela on tyypillinen lauhkeiden vesien merikala eikä se pysty lisääntymään kovin alhaisissa suolapitoisuuksia. Suomen rannikot ovat sen esiintymisalueen äärirajoilla, joten sopivillakin alueilla piikkikampeloiden osuus kaikista kampeloista on vain yksi tai kaksi kymmenestä.
Piikkikampela on levinnyt niin Itämereen kuin muuallekin maailmalle. Itämeressä sen alueet ovat rannikolla, ei paljoa Vaasan yläpuolella. Eteläraja on melkein Suomenlahdella. Myös Ahvenanmaan alueella esiintyy joitain yksilöitä. Sitä on Afrikan rannikolla, Välimeressä, Mustassameressä ja Asovanmeressä.
Lisääntyminen
Piikkikampela kutee matalassa 2-8 m:n syvyisessä rantavedessä kesäkuussa, juhannuksen molemmin puolin. Mätimunat kelluvat, mikäli veden suolapitoisuus on noin 8 promillea. Kuoriutuvat poikaset ovat aluksi planktisia ja kaksikylkisiä, mutta jo ensimmäisen kesän kuluessa pohjalle siirtyessään ne muuttuvat aikuisia muistuttaviksi. Ensimmäiseen talveen mennessä ne saavuttavat noin 3-6 cm pituuden.
Ravinto
Piikkikampela käyttää monipuolista ravintoa ja se syö muun muassa simpukoita, äyriäisiä ja monia eri pohjakaloja. Piikkikampelalla on suuri suu, jossa on paljon pieniä ja teräviä hampaita.
Logos (lehti)
Logos on Ortodoksisen Opiskelijaliiton (OOL) julkaisema kulttuurilehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Opiskelijaliitto kuvaa lehteä näin: "Logos on tiukasti aikaansa ja ortodoksista maailmaa tarkkaileva lehti. Se ilmestyy OOL ry:n julkaisemana kuudesti vuodessa. Jokaisessa numerossa on muun muassa artikkeleita ajankohtaisista ortodoksisista aiheista, purevia ja mietiskeleviä kolumneja ja uutisia maailmalta."
Logoksen vastaavana toimittajana toimii Simo Haavisto (Vaasa) muun toimituskunnan kanssa. Toimitussihteeri on Ortodoksisen Opiskelijaliiton pääsihteeri Satu Hätinen (Helsinki).
Logos muutettiin vuonna 2012 verkkojulkaisuksi. Jäsenmaksun maksaneet OOL:in jäsenet voivat rekisteröityä lehden lukijaksi.
Mikrotransaktio
Mikrotransaktio on mikromaksuihin perustuva ansaintamalli, joka esiintyy usein ilmaispeleissä. Mikrotransaktioilla ostetaan virtuaalisia hyödykkeitä ja niiden käyttö on tavallista mobiilipeleissä.
Loot box on tavallinen ja yleistyvä muoto mikrotransaktioille. Belgia on kieltänyt loot boxien käytön peleissä ja Havaiji tarkastelee mikrotransaktioiden kieltämistä.
Aavepartio
Aavepartio on Esa Anttalan kirjoittama sotaromaani. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1966. Vuonna 2007 teoksesta otettiin 10. painos.
István Szívós (vesipalloilija, 1948)
István Szivós (24. huhtikuuta 1948 Budapest – 10. marraskuuta 2019 ) oli unkarilainen vesipalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Carita Holmström
Carita Elisabeth Holmström (ent. Holmström-Ilves; s. 10. helmikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen pianisti, laulaja ja säveltäjä. Holmström on uransa aikana säveltänyt ja esittänyt jazzia, kevyttä musiikkia ja klassista musiikkia. Vuonna 1974 hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Älä mene pois”.
Holmström opiskeli pianonsoittoa ensin Izumi Tatenon johdolla ja vuosina 1973–1974 Tukholmassa Gottfried Boonin johdolla. Hän suoritti 1979 Sibelius-Akatemian pianodiplomin ja piti ensikonserttinsa 1981. Vuosina 1983–2018 Holmström työskenteli Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton lehtorina.
Ura
Holmströmin tausta on klassisessa musiikissa. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun Sibelius-Akatemiassa 8-vuotiaana ja siirtyi sittemmin Ruotsiin jatkamaan opintojaan. Noin 11–12-vuotiaana hän alkoi esittää folk-musiikkia yhdessä Marianne Nymanin kanssa. Holmström soitti aluksi pianoa, mutta myöhemmin molemmat alkoivat soittaa kitaraa. Kaksikko esiintyi muun muassa Foggy Mountain Clubilla Helsingissä, missä he tapasivat Mikael Wiikin, joka myöhemmin alkoi esiintyä heidän kanssaan.