cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Remus von Woyrsch
Woyrsch liittyi Preussin armeijaan vuonna 1866 ja valmistui upseeriksi seuraavana vuonna. Hän osallistui sotaan Itävaltaa vastaan 1866 ja Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Vuosina 1882–1896 hän palveli pääesikunnassa ja oli sen jälkeen rykmentin sekä vuodesta 1901 divisioonan ja vuodesta 1904 armeijakunnan komentajana. Woyrsch ylennettiin 1906 jalkaväenkenraaliksi ja hän ehti jo vetäytyä eläkkeelle vuonna 1911. Maailmansodan sytyttyä 1914 hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin palvelukseen ja hän sai komentoonsa Sleesian Landwehr-joukot, jotka sijoitettiin itärintamalle. Woyrschin joukot alistettiin Itävalta-Unkarin armeijalle, ja hän pelasti Viktor von Danklin Itävalta-Unkarin ensimmäisen armeijan tuholta tappiollisen Rava Russkan taistelun jälkeen suojaamalla sen perääntymisen. Tämän jälkeen Woyrschille muodostettiin lokakuussa 1914 oma armeijaryhmä, joka osallistui seuraavan kahden vuoden aikana sotatoimiin Venäjää vastaan. Woyrsch voitti venäläiset Thornin ja Siennon taisteluissa kesäkuussa 1915 ja osallistui Ivangorodin valtaukseen saman vuoden elokuussa sekä venäläisten hyökkäyksen torjumiseen Baranowiczessa kesällä 1916. Hänet ylennettiin näiden ansioiden seurauksena kenraalieverstiksi.
Elokuussa 1916 Woyrsch sai komennettavakseen Baijerin prinssi Leopoldin entisen armeijaryhmän eteläisesä Puolassa. Venäjän tehtyä aselevon Woyrschin armeijaryhmä hajotettiin joulukuussa 1917 ja hän siirtyi eläkkeelle sotamarsalkaksi ylennettynä.
Chalmers (täsmennyssivu)
Chalmers voi tarkoittaa seuraavia:
Revolutions per Minute
Revolutions per Minute voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Choe Kum-hui
Choe Kum-hui (s. 1. heinäkuuta 1987) on pohjoiskorealainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja sijoittui siellä naisten 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailussa kuudenneksi yhdessä Kim Un-hyangin kanssa. Aasian kisoissa Choe on saanut pronssia kahdesti (2006, 2010 ).
Likastin kanava
Likastin kanava eli Likaisten kanava on avokanava Mikkelissä Puulaveden ja Otavan sataman välisellä väylällä. Kanavan pituus on 120 metriä, toisessa lähteessä 130 metriä.
Suurin sallittu alusten leveys on 7,1 metriä, syväys 1,5 metriä ja mastonkorkeus 4,5 metriä.
Likastin kanava rakennettiin Likaistensalmeen 1889–1893 samalla, kun Otavan satamaan vievä laivaväylä syvennettiin 1,5 metrin syväyksellä kulkeville aluksille. Vuosina 1912–1913 Likastin kanavaan tehtiin suojauspadot ja uusittiin kanavan kiviverhous.
Kanavan kautta kulki vielä 1900-luvun alkupuolella vilkas laivaliikenne Otavan satamaan. Otavan satamasta oli rautatieyhteys Savon radalle, ja siellä oli kaksi telakkaa laivojen korjausta varten. Matkustajalaivaliikenne päättyi 1940-luvulla ja hinaajaliikenne 1970-luvulla. Nykyisin Likastin kanavan kautta kulkee vain huviveneliikennettä.
Likastin kanavan pohjoispuolella sijaitsee Kellosalmen kanava joka rakennettiin samaan aikaan.
Viitteet
61.69417°N, 27.04056°W
Selim Osvald Wasastjerna
Wasastjernan vanhemmat olivat konttorikirjuri Johan Jakob Falander, vuodesta 1808 Wasastjerna, ja Katarina Kristina Bange. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi 1848 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1853 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1859. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1860. Hän oli Helsingin yksityislyseon opettaja 1854 ja Helsingin yleisen sairaalan sisätautien osaston apulaislääkäri 1861–1872.
Wasastjerna oli vuodesta 1865 Helsingin yliopiston lääketieteen dosentti ja vuosina 1867–1876 hän hoiti pitkiä aikoja sisätautien professuuria. Vuonna 1876 hän sai professorin arvon ja siirtyi yksityispraktiikkaan. Hän kuvasi ensimmäisenä sydämen sivuäänen, joka liittyy synnynnäiseen avoimeen valtimotiehyeen. Havainnon ensimmäiseksi esittäjäksi mainitaan yleensä G. A. Gibson. Hän kehitti myös menetelmän märkäkertymän poistamiseksi keuhkoista. Vuonna 1864 Wasastjerna raportoi pellagra-tapauksen. Hän lahjoitti varoja ruotsinkielisen kulttuurin edistämiseen.
Wasastjerna oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864. Hänen veljiään olivat insinööri, virkamies Evert Wasastjerna sekä senaattori, valtiopäivämies ja hovioikeuden asessori Jakob Viktor Wasastjerna.
Reinhold Hanisch
pienoiskuva|Reinhold Hanisch, Adolf Hitlerin maalaus vuodelta 1910. Reinhold Hanisch (27. tammikuuta 1884 Gablonz, Böömi, Itävalta-Unkari – 2. helmikuuta 1937 (?) Wien, Itävalta; kuolinpäivästä ei varmaa tietoa) oli itävaltalainen sekatyöläinen ja pikkurikollinen, joka tunnetaan parhaiten Adolf Hitlerin ystävänä ja yhteistyökumppanina tämän nuoruusvuosilta Wienissä.
Käytyään koulunsa kotikaupungissaan Hanisch teki satunnaisia töitä ja toimi muun muassa kotipalvelijana Berliinissä, jossa hän sai kaksi lyhyttä vankilatuomiota varkauksista. Wieniin hän saapui syksyllä 1909. Saman vuoden joulukuussa Hanisch tutustui tuolloin 20-vuotiaaseen Hitleriin.
Hanisch ja Hitler
Alkuvuonna 1910 molemmat asuivat miesten asuntolassa Meldemann-kadulla. Pian miehet tekivät yhteistyötä elannokseen; Hitler maalasi postikortteja, akvarelleja ja pieniä tauluja, joita Hanisch myi. Tulot he jakoivat tasapuolisesti keskenään. Myöhemmin kumppaneille tuli kuitenkin kiistaa. Hitler syytti Hanischia huiputtamisesta, hänen väittämänsä mukaan Hanisch oli pitänyt eräästä Hitlerin maalaamasta taulusta saamansa rahat kokonaan itsellään. Hanisch, joka oli myös aloittanut maalaamisen, väitti sitä omaksi teoksekseen. Yhteistyö loppui, ja Hitler hankki tilalle toisen kumppanin, Siegfried Löffnerin.
Elokuussa 1910 Hanisch pidätettiin väärällä nimellä esiintymisestä, ja hän joutui viikoksi vankilaan. Pidätys tehtiin Siegfried Löffnerin ilmiannosta.
Kaksi vuotta myöhemmin Hitler vuorostaan joutui tekemisiin poliisin kanssa. Nimettömän ilmiantajan mukaan Hitler oli käyttänyt oikeudetta titteliä ”akateeminen taiteilija”. Hitleriä kiellettiin käyttämästä titteliä. Tutkimuksen mukaan samassa asuntolassa asuva taiteilija Karl Leidenroth oli todennäköisesti tehnyt ilmiannon. Leidenroth oli taas Hanischin ystävä.
Myöhempi elämä
Hanisch antoi haastatteluja Hitlerin nuoruusvuosista muun muassa natseja vastustaneelle Konrad Heidenille, joka kirjoitti ensimmäistä vakavasti otettavaa Hitler-elämäkertaa. Hanischin todistuksen mukaan Hitler sai noina aikoina usein apua juutalaisilta tutuiltaan ja taulukauppiailta.
Hanischin kuoleman ajankohdasta ja tavasta on kiistelty. Joidenkin lähteiden mukaan Hanisch olisi pidätetty ja murhattu Anschlussin jälkeen tai hänet olisi lähetetty keskitysleiriin, jossa hän olisi kuollut. Toisten lähteiden mukaan Hanisch olisi jo kuollut vuonna 1938 keuhkokuumeeseen.
Kokemus
Kokemus tarkoittaa sellaisia tietoja, kykyjä ja taitoja selviytyä ympäristössä ja tehtävissä, joita ei ole hankittu teoreettisen opiskelun kautta, vaan vuorovaikutuksessa fysikaaliseen todellisuuteen. Kokemuksella voidaan myös tarkoittaa aivoissa syntyvää prosessia, jossa aivot vastaanottavat ärsykkeitä, ja aivot tulkitsevat nämä ärsykkeet erilaisina kokemuksina.
Kokemustyyppejä
Kokemus voidaan tulkita joko ajan kuluessa kasvavana viisautena ja osaamisena, tai välittömästi koettuna asiana. Kokemus voi olla fyysinen, psykologinen, hengellinen tai emotionaalinen. Kansanviisaus perustuu kokemukseen. Koska kokemus syntyy yksilöllisestä tulkinnasta, se ei aina välttämättä vastaa todellisuutta, tai niitä todellisia tapahtumia, joista tulkinta on tehty.
Kokemus filosofiassa
Eräiden filosofisten teorioiden mukaan on olemassa tietoa, jota ei mitenkään voi saada pelkällä teoreettisella opiskelulla, vaan jonka tietäminen vaatii kokemusta. Esimerkiksi ihminen, joka ei koskaan ole nähnyt värejä, ei teorian mukaan voi tietää, miltä punainen näyttää. Tähän tiedon puutteeseen ei auta, vaikka hänellä olisi kaikki mahdollinen teoreettisesti opiskeltava fysikaalinen tieto kaikesta, esimerkiksi siitä, miten valon fotonit vaikuttavat verkkokalvon soluihin ja miten aivot reagoivat, ja miten värien nimityksiä kielessä käytetään. Vain kokemalla punaisen fysikaalisen maailman kautta, siten että oma keho reagoi valoon, voi teorian mukaan ymmärtää miltä punainen näyttää. Tämä kuuluisa argumentti on alun perin filosofi Frank Jacksonin keksintöä. Se yrittää perustella, että teoreettisesti ymmärrettävissä fysikaalinen oleva maailma ei ole kaikki mitä on, vaan sen ulkopuolella on asioita, joista voi saada tietoa, nimittäin kvalioita.
Myöhemmin monet muut, myös Jackson itse torjuvat argumentin. Pelkästään kokemukseen perustuvaa tietoa on alettu pitää "tietotaitona" tai kykynä, joka ei tuo lisää tietoa tosiasioista. Punaisen ensi kertaa nähnyt ihminen ei siis opi mitään uutta teoreettista tietoa tosiasioista, hän saa vain kykyjä, kuten kyvyn kuvitella punaisen mielessään ja kyvyn tunnistaa punaisen jatkossakin. Näin ollen argumentti epäonnistuu yrittäessään osoittaa, että fysikaalisen maailman ulkopuolella on jotakin, esimerkiksi henkinen todellisuus tai sielu, jossa kvaliat näyttäytyvät.
Øystein Baadsvik
Øystein Baadsvik (s. 14. elokuuta 1966 Trondheim) on aikamme aktiivisimpia tuubavirtuooseja. Hän aloitti tuubansoiton 15-vuotiaana. Häntä opettivat muiden muassa Harvey Phillips ja Arnold Jacobs. Hän nousi kansainväliseen tietoisuuteen voitettuaan kaksi kansainvälistä palkintoa Genevessä vuonna 1991.
Baadsvik on kantaesittänyt lukuisia teoksia sekä levyttänyt muiden muassa Ralph Vaughan Williamsin, Kalevi Ahon ja Arild Plaun tuubakonsertot. Hän on myös itse säveltänyt.
SIMH
SIMH on emulaattoriohjelmisto, joka emuloi useita vanhoja tietokoneita, pääsääntöisesti minitietokoneita. Se on saatavilla Microsoft Windowsille, Linuxille, Mac OS X:lle, BSD-varianteille, OpenVMS:lle sekä joillekin muille käyttöjärjestelmille.
Emulaattoria kehittää ja ylläpitää Bob Supnik, entinen Digital Equipment Corporationin insinööri ja johtokunnan varapuheenjohtaja, joka johti aikoinaan muun muassa yhtiön Alpha-projektia. Emulaattori perustuu vanhaan järjestelmäemulaattoriin nimeltään MIMIC, joka kirjoitettiin alun perin 1960-luvulla.
SIMH:sta on erillinen Githubissa ylläpidettävä versio. Toukokuussa 2022 tämän version ylläpitäjät kaappasivat ohjelman itselleen muuttamalla sen lisenssiä. Supnik ei hyväksy tätä ohjelmaa. Tämän jälkeen Paul Koning aloitti Open SIMH -projektin, joka jatkaa ohjelmiston kehitystä vapaana ohjelmana.
Emuloitavat tietokoneet/arkkitehtuurit
Data General:
Digital Equipment Corporation:
IBM:
Interdata (Perkin-Elmer):
Hewlett-Packard:
Honeywell:
MITS:
Royal-Mcbee:
Scientific Data Systems:
Kehitteillä olevassa SIMH 4.0 Beta-versiossa ovat mukana lisäksi:
Pentti Kaitera
Pentti Veikko Kaitera (19. marraskuuta 1905 Rantasalmi – 8. kesäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori ja Teknillisen korkeakoulun maatalouden vesirakennuksen ja vesitalouden professori vuosina 1942–1972. Hän oli Oulun yliopiston perustamisen primus motor ja ensimmäinen rehtori. Kaiteran merkittävimmät tutkimukset käsittelivät tulvien suuruuden analysointia, lumen kertymistä ja sulamista sekä lumen pinnasta tapahtuvaa haihduntaa, maankuivatusta ja kastelua. Hän tutki myös mantereiden liikkeitä ja kehitti niitä selittävän teorian. Kaitera oli suomalaisen kehitysyhteistyön pioneereja. Hänen elämäänsä leimasi syvä kristillinen vakaumus.
Varhaisvuodet
Pentti Kaitera syntyi Rantasalmen Pyyvilässä Juho Heikki ja Saara Maria (s. Weissell) Kaiteran kolmantena lapsena. Rantasalmelta siirryttiin vuonna 1908 Helsinkiin, sieltä Kiskon Hongistoon ja edelleen Turkuun. Vuonna 1917 alkaneet levottumuudet saivat perheen muuttamaan Kaiteran suvun kotipaikalle Liminkaan.
Kaitera suoritti ylioppilastutkinnon Oulun Lyseossa vuonna 1924 ja siirtyi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun. Hän valitsi rakennusinsinööriosaston ja siellä maanviljelystekniikan opintosuunnan, jossa suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1929 merkinnällä ”oivallisesti”. Valmistumisen jälkeen oli vuorossa asepalvelus, jossa Kaitera teki sotakouluhistoriaa. Hän on RUK:n kaikkien aikojen priimus.
Tutkimusten johtajana
Vuonna 1932 Kaitera nimitettiin maataloushallituksen vesistötutkimusten johtajaksi. Hän järjesti hydrologisen havaintoverkoston, josta tuli maailman ensimmäinen yhtenäinen pienten, edustavien hydrologisten havaintoalueiden verkosto. Verkoston osana Vihtiin rakennettiin koekenttä, jossa selvitettiin maan vesisuhteiden vaikutuksia viljelyskasvien satoihin.
Iki (albumi)
iki on vuonna 2003 ilmestynyt Värttinän yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa helmikuun 28. päivänä samanaikaisesti yhtyeen 20-vuotisjuhlakonsertin kanssa. Myöhemmin saman vuoden keväällä levy julkaistiin Benelux-maissa, Espanjassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa.
Songlines-lehti sijoitti albumin sijalle 24 heinäkuussa 2003 julkaisemallaan "50 World Music Albums You Must Own" -listalla.
Pentti Kaitera
Tutkimusten johtajana
Kaitera julkaisi verkostosta koottuihin havaintoihin perustuvia lukuisia tutkimuksia. Eräs näistä oli väitöskirja ”Lumen kevätsulamisesta ja sen vaikutuksesta vesistöjen purkautumissuhteisiin Suomessa”, joka tarkastettiin huhtikuussa 1939 ja hyväksyttiin kiittävin arvosanoin. Väitöskirja oli pohjana kymmenen vuotta myöhemmin julkaistulle tutkimukselle, jonka päätuloksena on suomalaisen insinöörihydrologian eniten käytetty menetelmä, ns. Kaiteran nomogrammi. Nomogrammin avulla voidaan määrittää keskiylivaluma eli keskimääräisen tulvan suuruus.
Sota-aika
alt=Pentti Kaiteran muistotaulu|pienoiskuva|Pentti Kaiteran sota-ajan työn kunniaksi tehty muistolaatta Viron Pöllküllassa. Kuva: Hannele ValkeeniemiSyyskuussa 1939 Kaitera kokosi vapaaehtoisista maanviljelyspiirien insinööreistä ja oppikoulujen lukiolaisista 350 henkilön suuruisen joukon, joka kartoitti linnoitustöitä varten noin viiden kilometrin leveän linjan Viipurinlahdesta Vuokseen. Kartoitusosasto ennätti kartoittaa myös Jänisjokilinjaa ennen talvisodan puhkeamista. Sodan aikana tämä Päämajan Pioneeriosasto Kaitera toimi linnoitustehtävissä Virolahdella. Täällä Kaitera kehitti menetelmän, jossa vesistöjen pohjan vesi saatiin paineilman avulla nousemaan pintaan ja sulattamaan jäähän hyökkäysesteenä toimivan railon. Talvisodan loppuvaiheissa osastosta muodostettiin pataljoona, jonka komentajana Pentti Kaitera toimi. Pataljoona osallistui Virolahden torjuntataisteluihin.
Talvisodan jälkeen Kaitera sai määräyksen kenraali Edvard Hanellin erikoistehtäviin. Kesäkuussa 1940 hänet nimitettiin Linnoitusasiain toimikunnan sihteeriksi. Tässä tehtävässä hän samalla vastasi vesiesteitä suunnittelevan yksikön toiminnasta.
Jatkosodan aikana Kaitera toimi Suurtalkoot ry:n toiminnanjohtajana ja joulukuun 1942 alusta lähtien hänen vastuullaan oli 63 000 inkeriläisen siirto Suomeen. Kun rauha tuli, Kaitera, silloinen sisäasiainministeriön siirtoväenasiainosaston osastopäällikkö, kieltäytyi paluusiirron organisoinnista ja palasi Teknilliseen korkeakouluun, johon hänet oli nimitetty professoriksi vuonna 1942.
Inkeriläispakolaiset eivät ole unohtaneet auttajaansa. Virossa paljastettiin 27.5.2018 Pentti Kaiteran kunniaksi muistotaulu inkeriläisten muistolehdossa lähellä Paldiskia.
Yhdistyksiä ja yritystoimintaa
Kaitera oli vuonna 1934 perustetun Maanviljelysinsinööriyhdistyksen perustajajäseniä ja sen ensimmäinen sihteeri. Yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 1940–1942, jolloin yhdistys perusti Vesiteknillisen insinööritoimisto Vesto Oy:n, nykyisen YIT:n erään edeltäjistä.
Ruotsalainen insinööri Sven Hallin lahjoitti Kaiteralle lähettämällään kirjeellä joukon teollisuusosakkeita. Lahjoituksen varaan tuli muodostaa Maa- ja vesiteknillinen tutkimussäätiö, jonka tuli harjoittaa tutkimusta ja tukea maanviljelysinsinöörejä ja siksi aikovia heidän opinnoissaan. Kaitera oli säätiön hallituksen puheenjohtaja toimintaa käynnistettäessä vuosina 1946–1956 ja jatkoi hallituksen jäsenenä aina vuoteen 1976 asti.
Vuonna 1950 perustetun Amer-Tupakan, nykyisen Amer Sports-yhtiön juuret ulottuvat vuoteen 1944, jolloin rakennusmestari Matti Reijonen, Kaitera ja DI Matti Wäre perustivat tupakkatehtaan Tuva Oy. Kaiteran tavoitteena oli luoda yleishyödyllinen yritys, jota kautta voitaisiin saada rahoitusta tutkimustoimintaan.
Kun raakatupakan tuonti vapautui, yhtiö joutui vaikeuksiin. Yhtiötovereidensa pyynnöstä Kaitera neuvotteli ratkaisun, jossa tupakkayrityksen omistajiksi tulivat Suomen Ekonomiliitto, Kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, Suomalaisten Teknikkojen Seura ja Maa- ja vesiteknillisen tutkimussäätiön kannatusyhdistys ry, nykyinen Maa- ja vesitekniikan Tuki ry, joka oli Kaiteran ja kahden muun maanviljelysinsinöörin aiemmin perustama. Kaitera toimi Amer-Tupakan johtokunnassa vuodet 1950–1952.
Amer-Tupakkaa perustettaessa Pentti Kaitera joutui huolehtimaan Maa- ja vesitekniikan Tuki ry:n rahoitusosuudesta ottamalla merkittävän henkilökohtaisen takausvastuun. Amer-yhtiön taloudellisen menestyksen myötä Maa- ja vesitekniikan Tuki ry on vaurastunut ja siitä on tullut vesitalousalan tutkimus- ja opetustoiminnan merkittävin yksityinen tukija maassamme. Kun Amer Sports keväällä 2019 myytiin kiinalaiselle ostajalle, oli Maa- ja vesitekniikan Tuki ry:n osuus kauppahinnasta 200 miljoonaa euroa.
Vesiyhdistys ry, jonka eräänä keskeisenä tehtävänä on vesiensuojelun edistäminen, perustettiin vuonna 1969 professoreiden Kaitera, Eero Kajosaari ja Reino Ryhänen toimesta. Kaitera toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1969–1971.
Kaitera oli kiinnittänyt jo vuonna 1948 huomiota pienten maaseutuyhteisöjen jätevesien käsittelyn tarpeeseen ja pelloille vietyjen lannoitteiden huuhtoutumiseen vesistöihin. Hän oli rakennuttanut Valkealan Opiston yhteyteen  pienille yhteiskunnille tarkoitetun koepuhdistamon vuonna 1955. Teknillisessä korkeakoulussa antamaansa opetukseen hän sisällytti vesien laatuasioita 1960-luvun alusta lukien. Helsingin rantavesien puhdistamiseksi Kaitera esitti vuonna 1965 tehostetun jätevesien käsittelyn ohella merenlahtien vedenvaihdon lisäämistä pumppaamojen avulla.
Työtä Pohjois-Suomen hyväksi
Merkittävin ja kauskantoisin Pentti Kaiteran aikaansaannoksista on Oulun yliopiston perustaminen ja toiminnan alkuun saaminen. Hänen aloitteestan perustettiin vuonna 1949 asiaa ajamaan Pohjois-Suomen Tutkimussäätiö. Vuonna 1953 Kaitera nimitettiin jäseneksi korkeakoulukomiteaan, joka ei kuitenkaan nähnyt mahdolliseksi oikean yliopiston perustamista Ouluun. Kaiteran eriävä mielipide johti uuden komitean asettamiseen. Hänen johdollaan toiminut komitea teki neljässä kuukaudessa ehdotukseen yliopistoksi, jossa olisi matemaattis-luonnontieteellistä, teknillistä ja lääketieteellistä opetusta ja tutkimusta sekä opettajakorkeakoulu.
Kaitera nimitettiin yliopiston ensimmäiseksi rehtoriksi (1959–1962), mutta samalla hän hoiti professorin virkaansa Teknillisessä korkeakoulussa. Tältä ajalta on hänen lausahduksensa: ”Kyllä ihminen pystyy helposti viisinkertaistamaan työpanoksensa.”
Kanslianeuvos Tuomo Laru, joka  toimi Oulun yliopistoseuran sihteerinä Oulun yliopiston perustamisen aikaan 1950- ja 1960-luvulla, kuvasi Oulun yliopiston 50-juhlavuoden alkaessa 18.1.2008 pitämässään puheessa Kaiteran roolia muun muassa seuraavasti:"'Oulun yliopiston perustamisen todellinen voimahahmo 1950- ja 1960-luvulla oli professori Pentti Kaitera, yliopiston ensimmäinen rehtori, karismaattinen, taitava ja huipputarmokas pohjoisen mies. Hän oli korkean eettisen ja uskonnollisen arvomaailman omakseen sisäistänyt esikuvallinen ihminen, jolle tunnusomaista oli aktiivinen työskentely yhteiseksi hyväksi, mistä Oulun yliopiston perustaminen ja toiminnan nopea käynnistäminen on ylväin osoitus.'"
Apua Afrikkaan
Pentti Kaitera toimi Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton puheenjohtajana vuosina 1953–1966. Liitto toimi vuonna 1961 aktiivisesti Ylioppilaiden Kansainvälistä Apua perustettaessa. Vuonna 1963 Tansanian maatalousministeri kutsui Kaiteran Afrikkaan selvittelemään Pohjois-Tansanian vesitalouteen liittyviä ongelmia. Vuonna 1966 Kaitera laati kastelusuunnitelmia Ambomaalla. Seuraavana vuonna hän työskenteli asiantuntijana sekä Libyassa että Tansaniassa. Afrikan vesikysymystä hän käsitteli Jyväskylän Kesän 1968 luennossaan. 1960-luvun loppupuolella hän liitti vesitalouden opetukseen kehitysmaiden vesikysymyksiä ja oli aloitteentekijä, kun Teknillinen korkeakoulu järjesti 1970-luvun alussa kymmenen afrikkalaisen opiskelijan vesitekniikan diplomi-insinööriopinnot.
Opetuksen järjestyminen ilahdutti, mutta Afrikan asia ei jättänyt Kaiteraa rauhaan. Tammikuussa 1973 hän ja eräät lähetysjärjestöjen edustajat tapasivat kehitysyhteistyöosaston apulaispäällikkö Martti Ahtisaaren, jonka Kaitera tunsi jo Ylioppilaiden Kansainvälisen Avun toiminnan ajoilta. Ahtisaari rohkaisi tekemään esityksiä valtion budjetista rahoitettaviksi hankkeiksi. Lähetysjärjestöjen omarahoituksen keräämiseksi Kaitera ja Kalevi Helimäki ideoivat kampanjan ”Afrikka kutsuu - tule, auta, opeta”. Tämän kampanjan toteutti Lähetyksen Kehitysapu LKA, ja sen puhdas tuotto oli hieman yli miljoona markkaa. Valtion vastaus tuli vuoden 1974 budjetissa, johon ensimmäisen kerran otettiin määräraha kansalaisjärjestöjen kehitysyhteistyön tukemiseen. Lähetysjärjestöt saivat tästä rahasta kolmanneksen eli noin 100 000 mk.
Bruno Banani
Bruno Banani (ent. Fuahea Semi, s. 4. joulukuuta 1987 Angahā, Tonga ) on tongalainen ohjaskelkkailija. Hän edusti kotimaataan vuoden 2014 Sotšin talviolympialaisissa maansa ensimmäisenä talviolympialaisten osallistujana sijoittuen 32:nneksi.
Dorothy Dermody
Dorothy ”Tommy” McCormack (o.s. Dermody, 26. huhtikuuta 1909 – 10. huhtikuuta 2012) oli irlantilainen miekkailija. Hän kilpaili naisten floretissa vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa. Alun perin hän oli aikonut kilpailla Lontoossa uimahyppääjänä. Hän ylsi molemmissa lajeissa Irlannin mestariksi.
Bruno Banani
Banani harjoittelee Euroopassa Saksan kelkkailujoukkueen kanssa. Hän on osallistunut muun muassa kelkkailun MM-kilpailuihin vuosina 2011, 2012 ja 2013 sekä Amerikan ja Tyynenmeren mestaruuskilpailuihin 2011, joissa Banani sijoittui pronssille.
Bruno Bananin alkuperäinen nimi on Fuahea Semi, jonka hän vaihtoi vuonna 2008 sponsorinaan toimivan saksalaisen alusvaatemerkin mukaan.
Dorothy Dermody
Dermody syntyi Cloughjordanissa, Tipperaryn kreivikunnassa 26. huhtikuuta 1909. Hän oli ensimmäinen Tipperaryssa syntynyt nainen, joka osallistui olympialaisiin. Hän kuoli noin kaksi viikkoa ennen 103-vuotissyntymäpäiväänsä Killineyssä Dublinin lähistöllä. Kuolinhetkellään McCormack (Dermody) oli vanhin elossa ollut irlantilainen olympiaurheilija ja maailman vanhin elossa ollut olympiamiekkailija.
Jon Myong-hwa
Jon Myong-hwa (s. 9. elokuuta 1993 Pjongjang) on pohjoiskorealainen jalkapalloilija. Hän on keskikenttäpelaaja, joka on kuulunut 4.25 SC -seuraan ja pelannut myös kansainvälisellä tasolla. Hänen pituutensa on 171 cm. Jon osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin, jossa hän kuului yhdeksänneksi sijoittuneeseen maansa naisten joukkueeseen.
Pentti Kaitera
Merenpainehypoteesi
Pentti Kaitera julkaisi  vuonna 1963 hypoteesinsa merten aiheuttaman paineen vaikutuksesta mantereiden liikkeisiin. Perusideana oli, että merten kasvanut vesimäärä ja meriin tapahtunut sedimentaatio ovat nostaneet merenpintaa ja kun vesimassan aiheuttama paine on kasvanut riittävän suureksi, se saa maankuoren alla olevan aineen liikkeeseen mantereita kohti. Merenpinnan korkeutta ja niin muodoin sen aiheuttamaa painetta säätelevät muun muassa jäätiköiden  sulaminen ja muodostuminen sekä eroosio-sedimentaatioprosessi.
Kaitera kehitteli ja täydensi teoriaansa koko 1960-luvun. Esittämiensä laskelmien mukaan meren keskustassa syntyneet vetojännitykset ovat saaneet aikaan meren pohjaan repeytymiä. Näihin halkeamiin tunkeutunut vesi on niitä ajan mittaan syventänyt ja laajentanut, jolloin plastisessa muodossa olevalle aineelle on muodostunut reitti purkautua ylöspäin ympäröivän vedenpaineen vaikutuksesta. Vertikaalisuuntaiset lämpötilaerot  synnyttävät tällaisessa tapauksessa konvektiovirtauksia. Niiden vaikutuksesta virtausalue edelleen laajenee ja horisontaalisuuntainen paine kasvaa.
Vuonna 1971 Kaitera laajensi analyysiaan. Hän otti huomioon mantereiden ja merenpohjien välillä vallitsevat maankuoren lämpötila- ja viskositeettierot. Näiden tekijöiden vaikutusten hän päätteli vahvistavan merialueilta mantereiden suuntaan tapahtuvaa aineen siirtymää.
Professori Pentti Kaiteran rahasto
Professori Pentti Kaiteran rahaston tarkoituksena on Pohjois-Suomen henkisen ja taloudellisen hyvinvoinnin edistäminen. Rahasto jakaa tunnustuspalkintonsa joka toinen vuosi Oulun yliopistossa tehdystä ansiokkaasta työstä tai merkittävästä toiminnasta Pohjois-Suomen hyväksi. Rahaston peruspääoman lahjoitti vuonna 1988 Maa- ja vesitekniikan Tuki ry, jonka perustajien joukkoon Kaitera aikanaan kuului. Pääomaa on myöhemmin kartuttanut Tekniikan Akateemisten Liitto TEK.
Viisauden sana
Viisauden sana (engl. Word of Wisdom) on myöhempien aikojen pyhien liikkeessä noudatettava, terveellisiä elämäntapoja korostava ilmoitus. Se on julkaistu liikkeen pyhiin kirjoituksiin kuuluvassa Oppi ja liitot -kirjassa. Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon käyttämässä versiossa se on luku 89. Kristuksen yhteisön käyttämässä versiossa se on luku 86, eräissä pienemmissä yhteisöissä käytetyssä vanhemmassa versiossa se on luku 81. Ilmoitus on saanut nimensä sen alkusanoista, joiden mukaan se on "viisauden sana, annettu kirkolle tervehdyksenä, ei käskynä eikä pakkona, vaan ilmoituksena ja viisauden sanana". Muotoilusta huolimatta viisauden sanan noudattamista pidetään nykyään sitovana useissa myöhempien aikojen pyhien yhteisöissä, esimerkiksi niistä suurimmassa, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa eli MAP-kirkossa.
Kalmarin merenkulkumuseo
pienoiskuvaKalmarin merenkulkumuseo on ruotsalaisen rannikkokaupungin Kalmarin keskustassa sijaitseva museo, joka on keskittynyt esittelemään Kalmarin merenkulkualan historiaa. Se avattiin 28. marraskuuta vuonna 1942, ja nykyään siellä on yli 5 000 näyttelyesinettä.
Nokia Oyj:n virstanpylväät
Nokia Oyj:n historia ulottuu vuoteen 1865, jolloin Fredrik Idestam perusti puuhiomon Tammerkoskelle, Tampereelle. Nykyisenlainen kansainvälinen yritys se on ollut vuodesta 1966, jolloin Suomen Kumitehdas, Nokia Osakeyhtiö ja Suomen Kaapelitehdas fuusioitiin Oy Nokia Ab:ksi, josta tuli nykyisen Nokia-konsernin emoyhtiö Nokia Oyj Ab. 1960-luvulla yhtiö alkoi myös kehittää tietoliikennetekniikkaa.
Kalmarin korkeakoulu
320px|thumb|Kalmarin korkeakoulun kirjasto|right Kalmarin korkeakoulun yhteiskuntatieteellisen laitoksen rakennus|thumb|right|320px Kalmarin korkeakoulu oli ruotsalaisessa rannikkokaupungissa Kalmarissa sijainnut korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1977 ja yhdistettiin vuonna 2010 Växjön yliopiston kanssa Linné-yliopistoksi.
Aiheesta muualla
Linnaeus University
Kalmarin merenkulkumuseo
Vuonna 1934 perustettu Kalmar Sjöfartsförening keräsi kokoelmia Kalmar Navigationsskola -koulun kellariin ja kokoelmien kasvaessa perustettiin Kalmarin merenkulkumuseo samana vuonna 15. joulukuuta. Tilapäiset tilat saatiin Kalmarin linnasta ja yhdessä Kalmar Fornminnesföreningin kanssa avattiin näyttely 23. heinäkuuta 1936. Edelleen osa kokoelmista sijaitsi Sjömanshusetin kellarissa, mutta sodan takia sitä tarvittiin väestönsuojaksi ja siksi kesällä 1940 piti vuokrata tilat Södra Långgatanilta talosta, joka on sittemmin purettu. Museon kokoelmat sijaitsevat nykyisin rakennuksessa, jonka merenkulkumuseo pystyi ostamaan laivanvarustajan lesken Martina Lundgrenin lahjoittaman 100 000 Ruotsin kruunun arvoisen lahjoituksen turvin.
Viisauden sana
Profeetta Joseph Smith ilmoitti saaneensa asiasta ilmoituksen Jumalalta Kirtlandissa, Ohiossa, 27. helmikuuta 1833. Ilmoitusta edeltävänä iltana Smith oli saapunut kotiinsa viettämään uskonnollista kokousta, ja saavuttuaan havainnut ilman olevan harmaana tupakansavusta ja lattian olevan miesten suustaan sylkemien mällien peitossa. Asiasta ärsyyntyneenä hän kääntyi rukouksessa Jumalan puoleen ja kysyi, mikä oli Herran tahto tupakan ja alkoholin käytön suhteen. Toisaalta Joseph Smithin vaimon Emma Hale Smithin tiedetään vastustaneen sekä alkoholia että tupakanpolttoa, ja hänen näkemyksensä on luultavasti vaikuttanut Smithin kantaan. 1830-luvulla raittiusliike oli voimakas Uuden-Englannin alueella, mikä tämäkin lienee vaikuttanut uuden liikkeen käsitykseen väkijuomista.
Viisauden sanan sisältö
Viisauden sanassa kirkon jäseniä kehotetaan välttämään viinin ja muiden väkevien juomien, tupakan ja "kuumien juomien" käyttämistä (Oppi ja liitot 89:5-9). Toisaalta nämä kiellot eivät ole ehdottomia. Viiniä saa ilmoituksen mukaan käyttää sakramentin eli ehtoollisen vietossa, samoin väkeviä juomia saa käyttää ruumiin pesemiseen (Oppi ja liitot 89:5-7). Ehtoollisviinin tulee kuitenkin olla pyhien itsensä valmistamaa ja "uutta", siis käymätöntä viiniä. Tupakka taas kuuluu ilmoituksen mukaan yrtti vammojen ja karjan tautien hoitamiseen (Oppi ja liitot 89:8). Varhaiset myöhempien aikojen pyhät käyttivät viiniä ehtoollisenvietossa. Nykyään yhteisöistä suurin eli MAP-kirkko käyttää sakramentin vietossaan viinin sijasta vettä. Muut mormonistiset yhteisöt käyttävät yleensä alkoholitonta viiniä.
Viisauden sana kehottaa kirkon jäseniä muutenkin terveelliseen elämään. Kasvinravinnon käyttöä suositellaan, liharuokia kehotetaan käyttämään säästeliäästi ja mieluiten vain talven ja kylmien aikaan sekä nälänhädässä. Ilmoituksen mukaan "vehnä on ihmistä ja maissi härkää ja kaura hevosta ja ruis lintuja ja sikoja ja kaikkia maan eläimiä varten ja ohra on kaikkia hyödyllisiä eläimiä varten ja mietojen juomien valmistamiseen, samoin kuin muut viljalajit." (Oppi ja liitot 89:17) Vaikka osa kirkon johtajista, erityisesti presidentti Lorenzo Snow, kehotti kirkon jäseniä kasvisravinnon käyttöön, ei liharuoista pidättäytymistä ole koskaan pidetty sitovana. Vegetaristien osuus ei MAP-kirkon jäsenistössä ole tiettävästi yleistä väestöä suurempi.
Viisauden sana on johtanut MAP-kirkon jäsenistön yleisesti terveellisten elämäntapojen vaalijaksi. Kirkon jäsenet pyrkivät syömään terveellisesti, harjoittamaan liikuntaa ja pitämään huolta kunnostaan. Ruumiillista terveyttä arvostetaan, ja epäterveellisten elämäntapojen katsotaan olevan merkki myös hengellisestä kriisistä.
Viisauden sanan sitovuus
Kirkon toisen presidentin Brigham Youngin esityksestä kirkon yleiskonferenssi teki 9. syyskuuta 1851 Salt Lake Cityssä päätöksen, jonka mukaan viisauden sanan rajoitukset olisivat kirkon jäsenistölle sitovia. Tämä tiukennus liittyi epäilemättä Youngin aloitteesta virinneeseen nk. mormonireformaatioon, joka korosti Jumalan antamien käskyjen noudattamista ja yleisesti paluuta "alkuaikojen" mormonismin ihanteisiin. Päätöksestä huolimatta ei viisauden sanan noudattamatta jättämistä pidetty esimerkiksi esteenä pääsylle kirkon temppeliin. Vasta vuonna 1902 kirkon tuolloinen presidentti Joseph F. Smith antoi vaarnanjohtajille kirjeitse määräyksen, jonka mukaan viisauden sanan noudattamatta jättäminen tulisi katsoa esteeksi temppeliin pääsylle. Hänenkään kieltonsa ei ollut täysin ehdoton. Presidentti Smithin mukaan vaarnanjohtajien tuli noudattaa sielunhoidollista harkintaa ja sallia vanhoille miehille heidän satunnaiset oluensa ja vanhoille rouville heidän teensä. Vasta 1921 tuolloinen presidentti Heber J. Grant ilmoitti, että viisauden sanan noudattaminen on ehdoton edellytys temppeliin pääsemiselle.
Viisauden sanan loppuun on liitetty lupaus (Oppi ja liitot 89:18-21): "Ja kaikki pyhät, jotka muistavat pitää nämä sanat ja tehdä niiden mukaan, vaeltaen kuuliaisina käskyille, tulevat saamaan terveyttä napaansa ja ydintä luihinsa; ja he tulevat löytämään viisautta ja suuria tiedon aarteita, vieläpä salattuja aarteita. Ja he juoksevat eivätkä väsy; ja he vaeltavat eivätkä näänny. Ja minä, Herra, annan heille lupauksen, että tuhon enkeli on kulkeva heidän ohitseen, niin kuin Israelin lasten ohitse, eikä ole surmaava heitä. Amen."
Carina Wolff-Brandt
Carina Wolff-Brandt (s. 1960) on suomenruotsalainen toimittaja, kirjailija ja kustantaja. Hän perusti vuonna 2001 oman kirjankustantamon nimeltään Vingpennan. Wolff-Brandt on tunnettu lastenkirjailijana, mutta esimerkiksi hänen läpimurtoteoksenaankin pidetty Juuret rantakalliossa (2001) on kirjoitettu aikuisille. Useissa hänen kirjoissaan on saaristolaisteema. pienoiskuva
Ambatondrazaka
Ambatondrazaka on kaupunki Madagaskarissa. Se on Alaotra-Mangoron alueen pääkaupunki. Ambatondrazakan asukasluku on noin 76 000.
Maantiede
Kaupunki sijaitsee maan suurimman järven Alaotran eteläpuolella. Moramanga-Lac Alaotra -rautatieosuus kulkee kaupungin läpi. Kaupungissa on myös lentokenttä.
Historia
Suullisen perimätiedon mukaan Ambatondrazakan perusti Randriambololona lapsineen. Varhaisimmat kirjalliset lähteet kaupungista ovat Radama I:n ajalta.
20 parasta vuotta
20 parasta vuotta on suomalaismuusikko Mika Sundqvistin vuonna 2001 julkaistu kokoelmalevy. Levy sisältää tunnetuimmat Sundqvistin hittikappaleet 1980- ja 1990-luvuilta. Niistä osa on kuitenkin uudelleenäänitetty. Kappaleita ovat muun muassa ”Moottoripyörä on moottoripyörä”, ”Sade” ja Syksyn sävel -laulukilpailun voittajakappale ”Hormoonihiiret”. Mukana ovat myös vuonna 1998 levytetty F1-kuljettaja Mika Häkkisestä kertova ”Häkkisen Mika” ja ralliautoilija Tommi Mäkisestä kertova ”Puuppolan Paholainen”, joka levytettiin vuonna 2001. Levyllä vierailevat Pate Mustajärvi, Mikko Alatalo, Veli-Matti Järvenpää, Tony Aare ja T. H. Aho.
The Guinea Pig Club
The Guinea Pig Club on brittiläinen, alun perin juomakerhoksi perustettu, palovammapotilaiden järjestö. thumb|300px|Queen Victorian sairaala vuonna 2005.
Historia
Toisen maailmansodan aikana Britanniassa toimi neljä sotavammojen kirurgiseen hoitoon erikoistunutta sairaalaa. Lontoon eteläpuolella, West Sussexin East Grinsteadissa sijaitsi etenkin palovammapotilaita hoitanut Queen Viktorian sairaala (tuolloin nimellä The Queen Victoria Cottage Hospital). Sen johdossa oli yksi maan tunnetuimmista plastiikkakirurgeista, Archibald McIndoe. Potilaat olivat pääosin lentäjiä, joilla oli palovammoja kasvoissa ja raajoissa. Koska hänen potilaittensa vammojen laatu ja laajuus olivat monesti varsin poikkeuksellisia ja plastiikkakirurgia hoitomuotona muutenkin varsin nuori, joutui McIndoe usein turvautumaan poikkeuksellisiin ja kokeellisiin hoitomuotoihin. Tämän tietäen potilaat alkoivat käyttää itsestään nimitystä guinea pigs.
Kerhon toiminta
Vuonna 1941 McIndoen 39 potilasta perusti The Guinea Pig Clubin. Sen ensisijainen tarkoitus oli piristää pahoin vammautuneita potilaita. Tämä olikin tarpeen sillä itsemurhat olivat plastiikkakirurgisilla osastoilla varsin yleisiä.
Kerhon toimikunta määritteli kolme jäsentasoa:
1) The Guinea Pigs - henkilöt, jotka ovat saaneet palovammoja lentoturmassa ja läpikäyneet plastiikkakirurgisia toimenpiteitä Queen Victorian sairaalassa. 2) Honorary Members - kirurgit, lääkärit ja tutkijat, jotka olivat työskennellet Queen Victorian sairaalan palovammayksikössä. 3) Friends of the Guinea Pig Club - henkilö, joka on tukenut kerhon toimintaa joko taloudellisesti tai muulla tavoin.
Roisia huumoria henkivät kerhon ensimmäiset virkailijavalinnat. Sihteeriksi valittiin mies, jonka sormet olivat palaneet niin pahoin, että kokousten pöytäkirjat oli pidettävä lyhyinä. Ensimmäisen rahastonhoitajan pahimmat palovammat olivat jaloissa. Tämän ajateltiin estävän pakenemisen kerhon varojen kera.
Kerho oli suurimmillaan sodan päättyessä. Siihen kuului tuolloin 649 jäsentä viidestä maasta. 57% heistä oli brittejä; 27% kanadalaisia; 8% australialaisia ja 8% uusiseelantilaisa.
McIndoe toimi kerhon puheenjohtajana sen perustamisesta aina kuolemaansa saakka, vuoteen 1960. Hän oli tuolloin saanut toiminnastaan aatelisarvon Sir.
Takaisinristeytys
thumb|[[Alsatian shepalute on takaisinjalostettu rotu, joka muistuttaa sukupuuttoon kuollutta hirviösutta.]] thumb|[[Heckin tarpaani Haselünnessa.]]
thumb|Luonnossa takaisinristeytyneitä villiintyneitä [[razorback-sikoja, jotka muistuttavat villisikaa.]]
Takaisinristeytys ja erityisesti sukupuuttoon kuolleiden eläinten uudelleenluominen takaisinristeyttämällä on kiistelty aihe. Yhtenevä ulkonäkö ei takaa samanlaista käyttäytymistä tai muita ominaisuuksia. Joidenkin takaisinristeytettävien eläinten alkuperäistä ekologista lokeroa, kestävyyttä ja tautienvastustuskykyä ei tunneta. Esimerkiksi alkuhärkä kuoli sukupuuttoon jo 1600-luvulla, eikä siitä ole säilynyt tällaisia tietoja.
Kotieläimet
Myös nykynaudan edeltäjää alkuhärkää on yritetty takaisinristeyttää. Suurin osa näistä eläimistä on 1920-luvulla luotua Heckin alkuhärän kantaa, joskin myös nykyaikaisia menetelmiä käyttäviä jalostusohjelmia on, kuten TaurOs Project. Myös ulkoisesti tarpaania muistuttavat hevosrotut konikponi ja Heckin tarpaani on kehitetty, joskin niiden suhdetta alkuperäiseen tarpaaniin epäillään.
Kvaggaprojekti pyrkii luomaan sukupuuttoon kuollutta kvaggaa muistuttavan aroseepran tyypin, jolla olisi takaosassa vähemmän raitoja.
Takaisinristeytystä on käytetty uudelleenluomaan myös sukupuuttoon kuolleita kotieläinrotuja, kuten cumberlandinsika.
Tyypin villiintyminen
Takaisinristeytymistä katsotaan joskus tapahtuvan myös villiintyneissä eläinpopulaatioissa. Ei tiedetä, johtuuko esimerkiksi villiintyneiden lampaiden, sikojen ja kaniinien alkukantaistyyppisyys siitä, että niiden esivanhemmat olivat alkukantaista rotua, vai tapahtuuko paluuta alkukantaiseen villiin tyyppiin jollain muulla tapaa luonnostaan.
Sikojen tiedetään villiintyvän helposti, ja ainakin Yhdysvaltoihin levinneen razorback-sian tapauksessa siat palaavat villisikamaiseen tyyppiin sekä ulkoisesti että käytökseltään ja kestävyydeltään.
Aarne Alve
thumb|150px|Aarne Alve Aarne Johannes Alve (5. kesäkuuta 1894 Heinävesi – 26. syyskuuta 1937) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Fredrik Alve ja Hanna Kristiina Astrén. Hänen puolisonsa oli Fanny Augusta Rekola. Aarne Johannes Alve kävi viisi luokkaa Kuopion suomalaista yhteiskoulua, Saksassa hän opiskeli kaksi lukukautta Mittweiden teknisessä opistossa, sekä yhden lukukauden Tampereen teknisessä opistossa. Kouvolan yhteislyseossa hän suoritti 7. luokan yksityisesti vuonna 1932. Sotilas pedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona saapuu paraatista Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania. Aarne Johannes Alve liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916, hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1917 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hän osallistui Libaussa kesällä 1917 rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 5. jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kuokkalassa ja Ollilassa sekä etenemiseen Rajajoella.
Palvelu Suomen armeijassa
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 12. tammikuuta 1918 esikuntavääpeliksi pioneerikoulutuspataljoonaan. 11. syyskuuta 1918 hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan joukkueenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 2. pioneeripataljoonan 2. komppaniaan joukkueenjohtajaksi ja 1. maaliskuuta 1921 1. komppaniaan talouspäälliköksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi. 11. kesäkuuta 1922 hänet komennettiin pataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi 25. marraskuuta 1922. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi Kajaanin suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Aarne Johannes Alve astui uudelleen armeijan palvelukseen 17. lokakuuta 1923 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, josta tehtävästä hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1924 rykmentin majoitusmestariksi. Kesällä 1924 hänet siirrettiin nuoremmaksi upseeriksi Rautatiepataljoonaan. Vuodet 1924–1927 hän toimi aliupseerikoulun johtajana. Pioneeripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä vuodet 1927–1929. Teknisen toimiston päälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1929 ja tässä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1935 asti. Vuonna 1935 hänet siirrettiin Yleisesikunnan linnoitustoimiston toimistoupseeriksi, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1937 ja hänet on haudattu Toijalaan.
Kivijäätikkö
pienoiskuva|Kivijäätikkö, [[Zillertalin Alpit.]]
Kivijäätikkö on kivien peitossa oleva jäätikkö joita esiintyy yleisimmin arktisilla ja vuoristoisilla alueilla. Vuoristoissa kivijäätiköitä esiintyy puurajan yläpuolella. Eroosion synnyttämä kiviaines ovat pudonnut kallionseinämistä ja jää sementoi sitä. Samantapaista kivimateriaalia tulee jäätiköistä esiin niiden loppupäässä. Kivimateriaalin seassa voi olla erittäin isojakin lohkareita. Alapäässä lohkareiden tullessa esiin ne muodostavat jyrkän reunan.
Jotkin kivijäätiköt saattavat valua ja muodostaa kaarevia, aaltomaisia muotoja. Kivijäätiköiden liike on yleensä hidasta, tai sitä ei ole ollenkaan, suurin havaittu nopeus on ollut noin 150 settimetriä vuodessa. Jäätiköiden syvyys saattaa olla 30 metriä ja pituus 1 500 metriä. Hitaasti liikkuvien kivijäätiköiden pinnalle kasvaa mikroilmaston ansiosta jäkäliä ja sammalia, sekä myös putkilokasveja.
Jotkut Marsin pinnanmuodot saattavat olla kivijäätiköitä.
Suonsalmen kanava
Suonsalmen kanava sijaitsee Hirvensalmella Puulaveden ja Liekunejärven välillä. Suluton avokanava on noin 200 metriä pitkä ja alusten suurin sallittu syväys on 2,0 metriä. Suonsalmen kanava lienee rakennettu samaan aikaan, kun Puulaveden pintaa laskettiin noin 2 metriä. Tämä laskeminen tapahtui kahdessa vaiheessa 1831–1842 ja 1853–1861. Kanava on todennäköisesti myös syvennetty myöhemmin, koska sen kautta kulki 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa matkustajalaiva Hirvensalmen ja Otavan sataman välisellä reitillä.
Lähteet
61.69917°N, 26.68972°W
Erkki Reijonen
Emil Erkki Reijonen (18. toukokuuta 1869 Nurmes – 4. toukokuuta 1940) oli suomalainen toimittaja, toimitusjohtaja, valtiopäivämies ja lähettiläs.
Henkilöhistoria
Reijosen vanhemmat olivat maakauppias, maanviljelijä Heikki Wille Reijonen ja tämän toinen vaimo Kaisa Liisa Sopala. Hänen vanhempi veljensä oli kirjailija Juho Reijonen. Reijonen pääsi ylioppilaaksi 1886 Jyväskylän lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1891. Suomen kieltä opiskellut Reijonen teki opiskeluvuosinaan kansatieteellisen aineiston keruumatkan 1888 Vienan Karjalaan ja vuonna 1889 hän julkaisi äänneopillisen tutkimuksen Nurmeksen murteesta. Erkki Reijonen oli naimisissa vuodesta 1896 Lyyli Westerlundin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista yksi oli kirjailija Tuuli Reijonen.
Toimittaja
Reijonen toimi vastaperustetun Päivälehden aputoimittajana ja toimittajana 1891–1898. Hän käänsi venäläisten sanomalehtien artikkeleja suomeksi, teki muitakin käännöstöitä ja toimi lehden selostajana säätyvaltiopäivien aatelis- ja porvarissäätyjen istunnoissa. Vuosina 1894–1898 Reijonen toimi myös Päivälehden taloudenhoitajana ja onnistui saamaan tappiota tuottaneen lehden voitolliseksi vuoteen 1897 mennessä.
Tehtävät pankki- ja talousalalla
Reijosen toimittajan ura päättyi toukokuussa 1898 kun hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttorin apulaisjohtajaksi. Reijonen oli järjestämässä vuoden 1899 helmikuun manifestia vastustaneen suuren adressin nimienkeräystä Tampereen seudulla. Reijonen erosi pankinjohtajan tehtävästään joulukuussa 1899 ja siirtyi joksikin aikaa Parikkalaan paperitehdasta rakentaneen Atlas-yhtiön rahastonhoitajaksi. Hän palasi jo huhtikuussa 1900 takaisin Tampereelle ja toimi sitten Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n pääkirjanpitäjänä ja rahastonhoitajana 1900–1916.
Itä-Suomeen
Reijosen ura politiikan parissa päättyi vuoden 1905–1906 valtiopäivien jälkeen ja hän jatkoi entisessä työssään. Reijonen muutti 1916 Kuopioon ja toimi puolen vuoden ajan Minna Canthin perillisten toimitusjohtajana. Vuonna 1917 Reijosesta tuli Itä-Suomen Kutomo Oy:n toimitusjohtaja. Tämä yritys oli perustamassa puuvillatehdasta Savonlinnaan ja Reijonen sijoitti myös omia säästöjään siihen. Reijonen joutui käyttämään aikansa taloudellisissa vaikeuksissa olleen yrityksen pystyssäpitämiseen.
Suomen sisällissotaan Reijonen ei osallistunut mutta hän kuului Savonlinnan suojeluskuntaan ja tuki sitä taloudellisesti. Vuonna 1919 Reijonen joutui lähtemään Itä-Suomen Kutomo Oy:n palveluksesta, kun yhtiö oli jo lähes suoritustilassa. Reijonen menetti myös yhtiöön sijoittamansa säästöt. Hän oli vähän aikaa Jyväskylässä Joh. Parviainen Oy:n palveluksessa.
Ulkoministeriön tehtäviin
Reijonen pääsi ystävänsä Eero Erkon avustuksella ulkoministeriön palvelukseen. Reijonen nimitettiin 19. syyskuuta 1919 Suomen va. edustajaksi Tallinnaan. Reijosen nimitykseen vaikutti se että hän tunsi entuudestaan Viron oloja ja historiaa sekä osasi viron kieltä. Muita tekijöitä olivat Reijosen aiempi toimittajatausta ja se että hän kuului samaan puolueeseen kuin silloinen ulkoministeri Rudolf Holsti.
Reijonen oli Suomen Viron asiainhoitajana 1920–1921 ja täysivaltaisena lähettiläänä 1921–1923. Reijonen toimi myös Suomen Latvian lähettiläänä vuosina 1922–1923. Alkuvaiheessa Reijosta työllisti Virossa vuonna 1919 toimeenpantu agraarilaki jonka nojalla Viron suurtilat pakkolunastettiin ja jaettiin pientiloiksi. Pakkolunastettujen suurtilojen joukossa oli myös paljon suomalaisten omistuksessa olleita tiloja ja Reijonen yrittikin, tosin huonolla menestyksellä, ajaa suomalaisten maanomistajien etuja. Lähettiläsuransa loppuvaiheissa Reijonen alkoi tuntea olevansa persona non grata Virossa ja hän alkoikin etsiä uutta työpaikkaa Suomesta joko talouselämän tai valtionhallinnon palveluksesta. Myös Reijosen tukijana toiminut ulkoministeri Holsti oli joutunut eroamaan toukokuussa 1922. Holstin oli katsottu ylittäneen valtuutensa kun hän allekirjoitti maaliskuussa 1922 Varsovassa pidetyssä reunavaltioiden kongressissa viisivuotisen poliittisen sopimuksen Viron, Latvan ja Puolan kanssa.
Arkistotyössä ja suomentajana
Reijonen jätti lopulta eroanomuksen tammikuussa 1923 saatuaan lupauksen ulkoministeriön arkistopäällikön virasta. Reijonen oli ulkoministeriön arkistopäällikkönä vuodesta 1923 ja jäi tästä tehtävästä eläkkeelle 1936. Reijonen suomensi vielä 1930-luvulla virolaisen kirjailijan A. H. Tammsaaren 5-osaisen romaanisarjan Totuus ja oikeus ensimmäisen ja viidennen osan.
Christian Hirschbühl
Christian Hirschbühl (s. 19. huhtikuuta 1990) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SV Riefensbergiä.