cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harry (Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi)
Syntymä
Kasteessa 21. joulukuuta 1984 prinssi Harry sai nimen Henry Charles Albert David, mutta hänet on silti aina tunnettu niin lähipiirissään kuin julkisuudessakin nimellä Harry. Hänet kastoi Canterburyn arkkipiispa Robert Runcie Windsorin linnan Pyhän Yrjön kappelissa (St George’s Chapel). Hänen kumminsa ovat hänen setänsä Yorkin herttua prinssi Andrew, Lady Sarah Chatto, rouva Lady Vestey, taidemaalari William Bartholomew, herra Bryan Organ ja herra Gerald Ward.
Äidin kuolema
Prinssi Harryn äiti prinsessa Diana kuoli 31. elokuuta 1997 Pariisissa auto-onnettomuudessa. Vain joitakin päiviä aikaisemmin Diana oli viettänyt lomaa Etelä-Ranskassa poikiensa kanssa. Kuolinhetkellä prinssit olivat Skotlannissa isänsä ja tämän vanhempien kanssa. Dianan arkun päällä oli Harryltä kortti, jonka Harry oli omistanut äidilleen.
Koulutus
Prinssi Harry kävi rouva Jane Mynorsin lastentarhan Länsi-Lontoossa, kuten veljensä Williamkin. Hän kävi veljensä tavoin Wetherbyn koulua Schooliin ja myöhemmin Berkshiren Lundgroven koulua. Vuonna 1998 hän pääsi Berkshiren Eton Collegeen, josta hän kirjoitti ylioppilaaksi kesäkuussa 2003. Hän kirjoitti vain kaksi ainetta: maantieteestä D:n ja taiteesta B:n.
Prinssi Harryllä ei ole opiskelu koskaan mennyt niin hyvin kuin veljellään, jolla on kandidaatin tutkinto. Hän on enemmänkin kiinnostunut urheilusta, jota hän harrasti koulussa paljon, erityisesti pooloa ja rugbya. Hän harrastaa myös laskettelua ja vuorikiipeilyä. Etonin jälkeen Harry piti välivuoden, jonka aikana hän muun muassa seurasi rugbyn maailmanmestaruuskisoja Australiassa ja työskenteli orpokodissa Lesothossa.
Sotilasura
Prinssi Harry hyväksyttiin opiskelijaksi Sandhurstin kuninkaalliseen sotakorkeakouluun syyskuussa 2004. Hän kuului kadettikomppaniaan nimeltä Alamein-komppania, joka jakautui kolmeen 30 kadetin joukkueeseen. Suoritettuaan upseerinkoulutuksensa huhtikuussa 2006 hän palveli kornettina. Hänen sotilasuransa suunniteltiin kolmevuotiseksi, mutta se venyi. Tammikuussa 2005 ilmoitettiin kornetti Walesin liittymisestä ratsuväkeen (Household Cavalry), jossa hän kouluttautui joukkueenjohtajaksi. Media spekuloi mahdollisuudella, että Harry tultaisiin lähettämään Irakiin. Britannian asevoimien komentaja Richard Dannatt päätti kuitenkin, että turvallisuussyistä Harrya ei voida lähettää Irakiin.
Vuonna 2008 Harry oli 10 viikkoa Afganistanissa Sittemmin prinssi Harry oli Apache-helikopterin ohjaaja Army Air Corpsissa. Hänen sotilasarvonsa on kapteeni. Kuninkaallisena Harry ei käytä henkilökohtaista sukunimeä, joten armeijassa häntä kutsuttiin kapteeni Harry Walesiksi.
Saavutukset
Prinssi Harry saavutti Etelänavan ensimmäisenä Englannin kuninkaallisena vuonna 2013 retkikunnassa, jolla kerätään varoja sotaveteraaneille.
Yksityiselämä
Prinssi Harry seurusteli vuosina 2004–2010 zimbabwelaisen Chelsy Davyn kanssa, joka on brittiläisen suurmaanomistajaperheen tytär. Vuosina 2012–2014 hän seurusteli malli Cressida Bonasin kanssa. Prinssi Harry alkoi seurustella yhdysvaltalaisen näyttelijä-malli Meghan Marklen kanssa heinäkuussa 2016. Parin kihlaus julkistettiin 27. marraskuuta 2017. Heidät vihittiin 19. toukokuuta 2018 St. Georgen (Pyhän Yrjön) kappelissa Windsorin linnassa. He saivat esikoisensa Archie Harrison Mountbatten-Windsorin 6. toukokuuta 2019. Lapsi on kruununperimisjärjestyksessä seitsemäs. Pariskunta sai 4. kesäkuuta 2021 Yhdysvalloissa toisen lapsen, tytön, joka sai nimekseen Lilibet Diana Mountbatten-Windsor ja lempinimekseen Lili.
Prinssi Harry on aiheuttanut lukuisia kohuja, ja hänet tunnetaan juhlijana ja naistenmiehenä. Hän on myöntänyt kokeilleensa marijuanaa ja juoneensa alaikäisenä alkoholia. Poliisitutkinnan seurauksena Harry joutui vieroitushoitoon, josta kiitos kuuluu Harryn isälle Charlesille. Tammikuussa 2005 Harry hätkähdytti pukeutumalla naamiaisiin asuun, jonka hihassa oli kansallissosialistien hakaristikuviota matkinut käsivarsinauha. Kun paparazzin ottama kuva päätyi sensaatiolehti The Sunin kanteen otsikolla ”Harry The Nazi”, asiasta nousi mediakohu. Hämmentynyt Harry sanoi olevansa ”todella pahoillaan, jos hänen huono valintansa oli loukannut jotakuta”.
Prinssi Harry julkaisi muistelmateoksen Spare (suomessa nimellä Varamies) tammikuussa 2023. Teoksen virallinen julkaisupäivä oli 10. tammikuuta, mutta sitä alettiin myydä ainakin Espanjassa jo viisi päivää ennen sitä.
Tittelit ja arvonimet
18. tammikuuta 2020 Buckinghamin palatsi kertoi lehdistötiedotteessaan että astuttuaan pois kuninkaallisista tehtävistä Harry ja hänen vaimonsa Meghan eivät enää käytä Hänen kuninkaallinen korkeutensa -etuliitteitä, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan luonnollisena prinssinä Harry ei menetä mitään arvonimistään tai titteleistään.
Huomautukset
<references group="Huom" />
Beyond Abilities
Beyond Abilities on suomalaisen metalliyhtyeen Warmenin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Albumi levytettiin Sonic Pump- ja Warmen-studioilla, joista jälkimmäinen on sittemmin nimetty Beyond Abilities -studioksi. Levyn tuottajana toimi yhtyeen kosketinsoittaja ja perustaja Janne Wirman.
Albumin viidessä kappaleessa kuullaan vierailevia solisteja, muut kappaleet ovat instrumentaalisia. Kimberly Gossin laulama ”Alone” on cover-versio yhdysvaltalaisen Heart-yhtyeen kappaleesta. Kappale julkaistiin myös singlenä, joka sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan 15:nneksi. Singlen B-puolena oli alun perin Warmenin debyyttialbumin Unknown Soldierin Japanin-painoksella julkaistu kappale ”Dead Reflection”. Albumin ja sen nimikappaleen sekä kappaleen ”Salieri Strikes Back” nimet ovat viittauksia elokuvaan Amadeus. Albumilla on myös lyhyitä lainauksia elokuvasta.
Löyttyjärvi
Löyttyjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Matti Rantasila
Matti Henrik Rantasila (26. joulukuuta 1922 Tampere – 15. maaliskuuta 2004 Pori) oli suomalainen sotakirjailija.
Rantasilan perhe muutti Tampereelta Poriin hänen ollessaan nelivuotias. Talvisodan alkaessa Rantasila oli Porin lyseon viidennellä luokalla. Hän osallistui sotaan vapaaehtoisena ja kävi välirauhan aikana reserviupseerikoulun yleten Suomen nuorimmaksi vänrikiksi.
Jatkosodan aikana Rantasila toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkön sijaisena JR2:n 1. pataljoonassa. Vänrikki Pentti Iisalon johtama partio jossa Rantasila oli varajohtajana katkaisi 18. elokuuta 1941 vallatun 45 millimetrin panssarintorjuntatykin avulla Räisälästä etelään johtavan valtatien ja piti tietä katkaistuna kolmen tunnin ajan niin että paikalta saatiin kerättyä suuri sotasaalis. Iisalo nimitettiin ansioistaan Mannerheim-ristin ritariksi 1. lokakuuta 1941. Rantasilalle ehdotettiin Mannerheim-ristiä 1944 mutta tässä vaiheessa tehtiin karsintaa erityisesti upseerien kohdalla eikä anomukseen suostuttu.
Rantasila ylennettiin luutnantiksi 1942. Hän haavoittui kolme kertaa ja menetti 31. elokuuta 1944 muutama päivä ennen jatkosodan päättymistä oikean kätensä yrittäessään tehdä vaarattomaksi venäläistä tavallista käsikranaattia isompaa korsukäsikranaattia.
Sodan jälkeen Rantasila valmistui 1949 merkonomiksi työn ohella. Hän toimi myymälätarkastajana Satakunnan Osuuskaupassa ja oli Keskusosuusliike Hankkijan Porin-konttorissa osastonhoitajana 1954–1978.
Rantasila aloitti kirjoittamisen 1978 jäätyään eläkkeelle. Hän löysi ullakolta vanhoja sodanaikaisia muistiinpanojaan ja alkoi niiden pohjalta kirjoittaa muistelmiaan. Esikoisteos Joukkueenjohtaja ilmestyi 1980.
Matti Rantasila on jääkiekkoilija Juha Rantasilan ja näyttelijä Mari Rantasilan setä.
Veronika Vossin kaipuu
Veronika Vossin kaipuu (Die Sehnsucht der Veronika Voss) on Rainer Werner Fassbinderin vuonna 1982 ohjaama elokuva. Sen tarina perustuu saksalaisen näyttelijän Sybille Schmitzin elämään.
Hilmar Thaten esittämä urheilureportteri kiinnostuu näyttelijättärestä (Rosel Zech), joka on aikanaan ollut UFA-tuotantoyhtiön suuri tähti, mutta ei enää pysty esittämään yksinkertaistakaan repliikkiä. Reportteri alkaa epäillä, että Veronika Voss on huumekoukussa ja lääkärinsä manipuloinnin kohteena.
Veronika Vossin kaipuu on 1930-luvun elokuvia jäljitellen kuvattu mustavalkoisena. Ohjaaja Fassbinderin toiseksi viimeiseksi jäänyt elokuva sai ilmestyessään Berliinin elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultaisen karhun.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla Veronika Vossin kaipuun olevan Fassbinderin vaikuttava mestariteos, mustavalkoinen melodraama: ”Fassbinderin kuvailmaisu on hallitun tyylikästä ja ilmavan kaunista. – – Veronikana säteilee ... Rosel Zech.”
Billy Crystal
William Edward ”Billy” Crystal (s. 14. maaliskuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, tuottaja, koomikko ja elokuvaohjaaja. Ensimmäisen kuuluisan roolin hän teki homoseksuaali Jodie Dallasina saippuaoopperaparodiassa Kupla. Roolihahmo oli ensimmäisiä Amerikan televisiossa nähtyjä homoseksuaaleja.
Sittemmin hän näytteli Rob Reinerin ohjaamassa elokuvassa Hei me rokataan! Yhteistyötä he ovat tehneet myös elokuvissa Prinsessan ryöstö ja Kun Harry tapasi Sallyn..., jossa Crystal näytteli Harryn roolin ja sai Golden Globe -ehdokkuuden.
Koomikon taitojaan hän on näyttänyt ohjelmissa Comic Relief ja Saturday Night Live. Pieniä rooleja hän teki muun muassa televisiosarjoissa Perhe on pahin, Frendit ja Frasier.
Yksi ja ehkä tunnetuin hänen käsikirjoittamistaan ja ohjaamistaan elokuvista on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Hyvästi Pariisi (Forget Paris), jossa hän näytteli myös pääosan. Animaatioelokuvissa Monsterit Oy ja Monsterit – yliopisto hän toimi Miken äänenä.
La montagna di luce
La montagna di luce (”Valon vuori”) on vuonna 1965 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Emilio Salgarin romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Umberto Lenzi. Sen pääosaa näyttelee yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni
Punjabin radža lähettää seikkailija Allan Fosterin varastamaan temppelissä säilytettävän Kohinoor-timantin. Allan onnistuu saamaan timantin haltuunsa fakiiri Sitaman avulla. Hän yrittää paeta, mutta rajalla radža ja Sitama saavat hänet kiinni. Allan palauttaa timantin temppeliin, mutta todellisuudessa kyseessä on vain kopio. Oikea Kohinoor päätyy koristamaan kuningatar Viktorian kruunua.
Tuotanto
La montagna di luce on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Malesian maisemissa. Se on viihdyttävä eksoottinen toimintaseikkailu, mutta tarinan loppuosa vaikuttaa aivan liian kiirehdityltä. Lopussa on erikoinen kommentti brittiläisestä kolonialismista.
Elokuva on saatavilla Mya Communicationin hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka sisältää italiankielisen ääniraidan ja englanninkielisen tekstityksen. DVD:n nimi Sandok viittaa Emilio Salgarin Sandokan-tarinoihin, vaikka elokuvalla ei ole niiden kanssa mitään tekemistä.
Carl Fogarty
Carl George Fogarty (s. 1. heinäkuuta 1965 Blackburn, Lancashire, Englanti) on brittiläinen uransa lopettanut ratamoottoripyöräilijä. Hän on Superbiken maailmanmestaruussarjan nelinkertainen mestari ja voittanut eniten kilpailuja Superbikessa. Fogarty on kilpaillut myös satunnaisesti 500-kuutioisissa 1990-luvulla.
Hänen isänsä George Fogarty oli myös ratamoottoripyöräilijä.
USS Paul Revere (APA-248)
USS Paul Revere (runkonumero APA/LPA-248) oli Yhdysvaltain laivaston Paul Revere -luokan maihinnousualus.
Valmistus
Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1952 alun perin vesille Maritime Adminstrationin (MARAD) runkona 27. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1953 nimellä SS Diamond Mariner kumminaan rouva Franklin Ewers. Alus luovutettiin 22. joulukuuta MARADille. Prudential Steamship Corporation operoi aluksella, kunnes se siirrettiin reserviin 24. heinäkuuta 1954.
Yhdysvaltain laivasto lunasti 14. syyskuuta 1956 aluksen luokitellen sen APA-248:ksi nimellä USS Paul Revere 4. kesäkuuta 1956. Aluksen muutostyöt toteutti Todd Shipyardin Los Angelesin yksikkö San Pedrossa Kaliforniassa. Alus otettiin palvelukseen Long Beachissa 3. syyskuuta 1958 ensimmäisenä päällikkönään Robert Erly.
Palvelus
Vastaanottotestien jälkeen alus oli seuraavan vuoden erilaisissa maihinnousuoperaatioissa, joita olivat marraskuussa 1958 Rocky Roads San Diegossa, helmikuussa 1959 Twin Peaks Camp Pendletonissa, elokuussa PACNAMIDLEX Del Marissa, syyskuussa Clear Ridge Kalifornian rannikolla ja marraskuussa Totem Pole Kodiakissa. Vuosina 1960-1961 alus oli valmiusaluksena, jolloin alus oli miehitettynä ja täysin varustettuna koko ajan. Lisäksi aluksella oli valmius siirtää merijalkaväkipataljoona maihin lyhyellä varoitusajalla mihin tahansa Tyynellämerellä.
Laosin kriisi alkoi 21. maaliskuuta 1961, jolloin alus määrättiin kaakkoisaasian rannikolle. Alus oli alueella kaikkiaan 54 vuorokautta, kunnes kriisi laimeni. Alus palasi vapauduttuaan tehtävästä Etelä-Kiinan merelle partioimaan.
Tammikuussa 1962 palattuaan Yhdysvaltoihin alus osallistui pelastusoperaatioon, kun helikopteri putosi mereen sukellusveneidentorjuntaharjoituksessa. Alukselta lähetetty vene pelasti kolme helikopterin miehistönjäsentä kuudessa minuutissa.
Alus lähti 28. tammikuuta 1964 San Diegosta Pearl Harboriin neljännelle purjehdukselleen Tyynellemerelle. Alus osallistui Coco Palm -harjoitukseen, jossa harjoiteltiin saattueen suojaamista. Pearl Harborista alus lähti Bucknerinlahdelle valmistautuen suurimpaan toisen maailmansodan jälkeiseen maihinnousuun. Back Pack harjoitukseen osallistui 50 000 Yhdysvaltain ja Taiwanin asevoimien sotilasta ja yli 125 alusta. Harjoitus järjestettiin Taiwanin lounaisrannikolla ja se päättyi 12. maaliskuuta. Toukokuussa alus osallistui SEATOn Ligtas-harjoitukseen Filippiineillä ja heinäkuussa Numazussa Japanissa Minute Hand -harjoitukseen. Yhdysvaltoihin paluu oli toinen saattueharjoitus Mad Bull ja alus saapui San Diegoon 6. elokuuta.
Vietnamin sota
Alus oli vuoden 1965 alun koulutuksessa Yhdysvaltain rannikolla. Elokuussa se kuljetti 1. merijalkadivisioonan joukkoja Okinawalle ja loka-marraskuussa alus kuljetti Etelä-Korean Tiikeri-divisioonan joukkoja Pusanista Qui Nhoniin Etelä-Vietnamiin. Alus osallistui ensimmäisen kerran varsinaisiin sotatoimiin operaatio Blue Marlinissa, kun se kuljetti 7.-18. marraskuuta merijalkaväkipataljoonaa. Se osallistui merijalkaväen kanssa vastaavaan operaatio Double Eagleen Quang Ngain provinssissa tammikuussa 1966. Alus tuki Vietnamissa merijalkaväkeä maaliskuun ja se palasi San Diegoon 19. huhtikuuta.
Japaninkielinen Wikipedia
thumb|150px|Japaninkielisen Wikipedian logo Japaninkielinen Wikipedia on Wikipedian japaninkielinen versio. Japaninkielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään kolmanneksitoista suurin. Se perustettiin syyskuussa 2002.
USS Paul Revere (APA-248)
Vietnamin sota
Alus pysyi Yhdysvaltain itärannikolla, kunnes se palasi kaukoitään toukokuussa 1967. Alus kuului maihinnousuvalmiusyksikköön Vietnamin rannikolla, kun se osallistui operaatioihin Belt Drive, Fortress Sentry, Formation Leader ja Knox. Alus palasi San Diegoon 16. joulukuuta jatkamaan palvelustaan Yhdysvaltain rannikolla.
Origin (Omnium Gatherumin albumi)
Origin on Omnium Gatherumin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2021.
USS Paul Revere (APA-248)
Vietnamin sota
Vuoden 1968 alus teki koulutuspurjehduksia laivaston reservin kouluttamiseksi ennen seuraavaa matkaansa tammikuussa 1969.
Japaninkielinen Wikipedia
Historia
Aluksi kaikki japaninkielisen Wikipedian artikkelit kirjoitettiin latinalaisilla aakkosilla. Japanilaisia kirjaimia alettiin käyttää vasta myöhemmin. 31. tammikuuta 2003 japanilainen online-lehti Wired News Japanese edition kertoi Wikipediasta ja se oli ensimmäinen kerta, kun Wikipediasta kerrottiin japanilaisessa mediassa.
USS Paul Revere (APA-248)
Vietnamin sota
Alus poistettiin palveluksesta ja se poistettiin alusluettelosta 1. tammikuuta 1980.
Japaninkielinen Wikipedia
Historia
12. helmikuuta 2003 japaninkielinen Wikipedia ylitti 1000 kirjoitetun artikkelin rajan, kaksi vuotta englanninkielistä Wikipediaa myöhemmin. Sadantuhannen kirjoitetun artikkelin raja meni rikki 11. helmikuuta 2005.
USS Paul Revere (APA-248)
Espanjan laivasto
Alus myytiin osana Security Assistance Programin mukaisesti Espanjalle 17. tammikuuta. Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä Castilla (L21).
Alus poistettiin palveluksesta 6. kesäkuuta 1998 ja se romutettiin vuonna 2000 Puerto de Santa Maríassa Espanjassa.
Alexis Davis
Alexis Davis (s. 4. lokakuuta 1984 Port Colborne, Ontario) on kanadalainen vapaaottelija, joka on otellut UFC:ssä vuodesta 2013 lähtien. Hän on entinen Raging Wolf kääpiösarjan mestari.
Raging Wolf ja kääpiösarjan mestaruus (2009–2010)
Davis siirtyi tappion jälkeen Raging Wolf -organisaatioon, jossa hän pääsi ottelemaan suoraan kääpiösarjan mestaruudesta Molly Helselia vastaan. Ottelu käytiin 10. lokakuuta 2009 RW 5: Mayhem In The Mist -tapahtumassa, jossa Davis otti mestaruuden tuomariäänin.
Davisin oli määrä puolustaa toisen kerran mestaruuttaan Elaina Maxwellia vastaan 28. elokuuta 2010 RW 9: Mayhem In The Mist 4 -tapahtumassa, mutta kamppailua ei käyty mestaruudesta, kun Maxwell painoi yli sallitun painorajan. Davis hävisi kamppailun tuomariäänin.
Davis puolusti myöhemmin toisen kerran mestaruuttaan jälleen Tonya Evingeria vastaan. Tällä kertaa ottelu käytiin 6. marraskuuta 2010 RW 10: Mayhem In The Mist 5 -tapahtumassa. Davis onnistui puolustamaan mestaruuttaan jälleen takakuristuksella ensimmäisen erän alussa.
Strikeforce (2011–2012)
Davis allekirjoitti sopimuksen Strikeforcen kanssa ja otteli ensimmäisen kerran heinäkuussa 2011 Julie Kedzieta vastaan Strikeforce: Fedor vs. Henderson -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (30–27, 30–27, 29–28). Syyskuussa Davis kohtasi Amanda Nunesin, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä toisen erän lopussa onnistuttuaan viemään Nunesin mattoon, jossa hän jatkoi lyömistä kunnes Nunes ei kyennyt enää puolustamaan itseään.
Davis otteli vielä yhden ottelun maaliskuussa 2012 Sarah Kaufmania vastaan, jolle hän oli hävinnyt uransa ensimmäisessä ottelussa. Davis hävisi myös tälläkin kertaa kaksikon välisen kamppailun, mutta tuomariäänin (29–29, 28–29, 28–29).
Invicta (2012–2013)
Davis siirtyi kolmen ottelun jälkeen Invictaan, jossa hänen ensimmäinen ottelu oli kokenutta Hitomi Akanoa vastaan. Heinäkuussa 2012 käyty kamppailu päättyi Davisin voittoon takakuristuksella toisen erän lopussa. Voiton myötä hänet palkittiin Illan luovutus bonuksella. Davis oli samalla ensimmäinen ja ainut ottelija, joka onnistui saamaan luovutus voiton Akanosta vapaaottelussa.
Haastaminen kääpiösarjan mestaruudesta (2014)
Kolmen ottelun voittoputken myötä Davis sai tilaisuuden otella kääpiösarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Ronda Rouseyta vastaan. Davis oli Rouseyn neljäs vastustaja puolustaessaan mestaruutta, joka käytiin 5. heinäkuuta 2014 UFC 175 -tapahtumassa. Ottelu jäi kuitenkin lyhyeksi Davisin hävittyä kamppailun tyrmäyksellä 16 sekunnissa.
Davis palasi takaisin kehään huhtikuussa 2015 ja sai vastaansa Sarah Kaufmanin. Kaksikon kolmas keskinäinen kamppailu käytiin UFC 186 -tapahtumassa, jossa Davis onnistui voittamaan Kaufmanin ensimmäistä kertaa käsilukolla toisen erän alussa.
Davis otteli seuraavaksi joulukuussa 2016 Sara McMannia vastaan The Ultimate Fighter: Tournament of Champions Finale -tapahtumassa, jossa hän hävisi kamppailun käsitriangelikuristuksella toisessa erässä.
Davis teki hieman nopeammin paluun ja otteli huhtikuussa 2017 Cindy Dandoisia vastaan UFC Fight Night: Swanson vs. Lobov -tapahtumassa. Hän voitti kolmieräisen kamppailun tuomariäänin (29-28, 29-28, 29-28).
Siirtyminen kärpässarjaan (2017–2019)
Davis otteli 2018 vain kerran ja kohtasi Katlyn Chookagianin kotimaassaan Kanadassa. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin (28-29, 28-29, 27-30).
Davis kohtasi maaliskuussa 2019 Jennifer Maian UFC Fight Night: Thompson vs. Pettis -tapahtumassa. Hän hävisi toisen peräkkäisen ottelunsa tuomariäänin (28-29, 28-29, 28-29).
Ljuba Welitsch
thumb|right|Ljuba Welitsch [[Sofiassa, toukokuu 1934]]
Welitsch opiskeli vuodesta 1932 Sofiassa Georgi Zlatev-Tšerkinin johdolla. Opiskeluaikanaan hän lauloi kuoron jäsenenä Sofian oopperassa. Debyyttinsä hän teki pienessä roolissa Gustave Charpentierin Louisen esityksessä siellä vuonna 1934. Vuodesta 1935 Welitsch täydensi opintojaan Theo Lierhammerin johdolla Wienissä; hän valmistui vuonna 1937. Ensimmäisenä pääroolinaan hän tulkitsi Neddan osan Ruggero Leoncavallon Pajatsossa vuonna 1936 Grazin oopperassa, jossa lauloi vuoteen 1940. Welitsch alkoi uransa edetessä laulaa myös raskaampia rooleja, kuten Sentan ja Aidan osat.
Vuonna 1944 Welitsch esiintyi Richard Straussin Salomen nimiroolissa säveltäjän itsensä Wienin Volksoperissa johtamassa esityksessä. Hän tulkitsi saman roolin myös myöhemmin Straussin 80-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä. Vuonna 1946 Welitsch liittyi Wienin valtionoopperan palvelukseen, ja vuonna 1947 hän teki Covent Garden -debyyttinsä Salomen roolissa. Myös Metropolitan-debyyttinsä hän teki Salomen roolissa vuonna 1949 samassa esityksessä, jossa kapellimestari Fritz Reiner teki oman Metropolitan-debyyttinsä. Welitsch alkoi 1950-luvulla jälleen esiintyä pienemmissä, myös koomisissa rooleissa. Vuonna 1959 hän teki jäähyväisesiintymisensä Wienin valtionoopperassa Werner Egkin teoksessa Der Revisor. Hän teki vielä 1972 paluun Metropolitan-oopperaan Herttuattaren koomisessa puheosassa Gaetano Donizettin Rykmentin tyttäressä. Lisäksi Welitsch pysyi aktiivisena Wienin Volksoperissa, jossa lauloi toistuvasti vielä vuoteen 1981. Hän teki myös elokuvaesiintymisiä.
Garrincha
Manuel Francisco dos Santos eli Garrincha (28. lokakuuta 1933 Pau Grande – 20. tammikuuta 1983 Rio de Janeiro) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti Brasilian maajoukkueessa maailmanmestaruuden 1958 ja 1962. Vuoden 1962 kisoissa hänet valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Garrinchaa pidetään Pelén ohella yhtenä Brasilian ja maailman kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hänet tunnetaan erityisesti loistavista harhauttelijan kyvyistään.
Varhainen elämä
Manoel Francisco dos Santos syntyi Pau Grandessa Rio de Janeiron osavaltiossa 1933. Hänen isänsä oli Amaro Francisco dos Santos ja äitinsä Maria Carolina. Garrinchalla oli syntyessään vääristynyt selkäranka, kierot sääret ja hänen vasen jalkansa oli monta senttiä oikeaa lyhyempi. Vammat eivät kuitenkaan estäneet jalkapallon pelaamista. Manoelin sisko kutsui pienikokoista veljeään Garrinchaksi, pikkulinnuksi, ja lempinimi jäi.
Nuorena Garrincha pelasi paikallisen tehtaan joukkueessa, mutta hän ei ottanut jalkapalloa kovinkaan vakavasti. Hän kävi muutamien joukkueiden testeissä, mutta ne eivät huolineet Garrinchaa tämän poikkeavan ruumiinrakenteen takia. Lopulta, vuonna 1953, Botafogo palkkasi Garrinchan Gentil Cardoson suosituksesta nähtyään hänet harjoitusottelussa.
Ura seurajoukkueissa
Garrincha pelasi lähes koko uransa ajan Botafogossa. Hän edusti seuraa 13 vuoden ajan pelaten 615 ottelua, joissa hän viimeisteli 243 maalia. Botafogo voitti Garrinchan aikana osavaltion mestaruuden kolmesti ja Rio-São Paulo -turnauksen kahdesti.
Garrinchan jalat vaivasivat jatkuvasti häntä. Häntä neuvottiin jo vuonna 1959 menemään leikkaukseen, mutta Garrincha kieltäytyi. Ongelmat hänen polvessaan pahenivat jatkuvasti, mikä alkoi rajoittaa jo hänen pelaamistaan. Lopulta Garrincha meni leikkaukseen 1964, mutta hän ei enää sen jälkeen kyennyt nousemaan samalle tasolle pelaajana. Uran käännyttyä jo laskusuuntaan Garrincha pelasi vielä Corinthiansissa (1966–1967), kolumbialaisessa Atlético Juniorissa (1968), Flamengossa (1968–1969) ja Olariassa (1972).
Ura maajoukkueessa
Garrincha pelasi Brasilian maajoukkueessa 50 ottelua, joissa hän teki 12 maalia. Ensimmäisen ottelunsa Garrincha pelasi syyskuussa 1955 Chileä vastaan.
Garrincha oli vähällä jäädä pois vuoden 1958 MM-kisoista, koska hän ei läpäissyt Brasilian käyttöön ottamia psykologisia testejä. Lopulta Vicente Feola kuitenkin päätti ottaa hänet mukaan. Lopputurnauksessa Garrinchaa, kuten Peléä, lepuutettiin kaksi ensimmäistä ottelua. Garrinchan tapauksessa syynä oli hänen kurittomuutensa kisoihin valmistavassa ottelussa, jossa hän oli leikitellyt vastustajien kustannuksella. Hän pääsi kentälle viimeisessä alkusarjan ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja pelasi sen jälkeen kaikki loput ottelut. Brasilia voitti lopulta maailmanmestaruuden.
right|300px|thumb|Garrincha (vas) [[Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962|1962 MM-kisoissa.]] Chilen MM-kisoissa 1962 Garrincha oli parhaimmillaan. Pelé loukkaantui turnauksen toisessa ottelussa, mutta Garrincha johti Brasilian toiseen maailmanmestaruuteen. Hän teki sekä puolivälierässä Englantia että välierässä Chileä vastaan kaksi maalia. Garrincha oli turnauksen paras maalintekijä yhdessä viiden muun pelaajan kanssa ja hänet valittiin MM-kisojen parhaaksi pelaajaksi.
Lukuisista loukkaantumisista kärsinyt Garrincha oli vielä mukana vuoden 1966 MM-kisoissa, joissa Brasilia jäi alkulohkoon. Hän pelasi turnauksessa viimeisen maaottelunsa Unkaria vastaan ja kärsi maajoukkueuransa ainoan tappion.
Yksityiselämä ja kuolema
Jalkapallokentän ulkopuolella Garrinchan elämä oli vaikeuksien täyttämää. Hän ajautui alkoholismiin ja oli julkisuuden hampaissa useiden skandaalien takia. Hänellä oli useita naissuhteita ja hänellä väitetään olleen ainakin 14 lasta, joista useita eri rakastajattarien kanssa. Garrincha jätti ensimmäisen vaimonsa ja kahdeksan lastaan paikallisen sambalaulajattaren, Elza Soaresin, takia. Hän meni myöhemmin naimisiin Soaresin kanssa. Vuonna 1969 Garrincha ajoi kolarin, jossa kuoli hänen anoppinsa. Masentunut Garrincha yritti itsemurhaa. Soaresin ja Garrinchan avioliitto päättyi 1977 juopuneen Garrinchan lyötyä vaimoaan. Hän meni vielä myöhemmin kolmannen kerran naimisiin.
Garrincha joi paljon jo pelaajauransa aikana, mutta sen päätyttyä juominen lisääntyi edelleen. Lopulta hän vaipui koomaan 19. tammikuuta 1983 ja kuoli seuraavana päivänä sairaalassa maksakirroosiin.
Pelityyli
Garrincha oli erinomainen harhauttelija ja arvaamaton liikkeissään. Hän ei ollut kiinnostunut valmentajien taktisista ohjeista, mutta pystyi taidoillaan hallitsemaan ja ratkaisemaan otteluita. Garrincha piti yleisön viihdyttämisestä ja temppuilusta. Hän harhautteli usein vastustajia vain nolatakseen heidät. Esimerkiksi 1958 MM-kisoja edeltäneessä harjoitusottelussa Garrincha harhautti kolme puolustajaa ja maalivahdin, mutta sen sijaan että olisi vetänyt pallon tyhjään maaliin hän odotti että yksi puolustajista ehti paikalle. Hän harhautti tämän valepotkulla ja teki maalin paikalle takaisin ehtineen maalivahdin jalkojen välistä. Myöhempinä vuosina häntä estettiin usein yhä kovemmilla otteilla, jotka aiheuttivat Garrinchalle useita loukkaantumisia.
Arvostus
thumb|right|Garrinchan patsas [[Maracanãn stadionilla.]] Garrincha oli Brasiliassa valtavan suosittu pelaaja ja häntä pidetään kotimaassaan jopa Peléä parempana. Hänen harhauttelevaa pelityyliä ihailtiin ja häntä pidettiin Brasilian parhaana pelaajana sekä 1958 että 1962 MM-kisoissa. Garrinchan suosiosta kertoo hänen saamansa lempinimet A Alegria do Povo ja O Anjo de Pernas Tortas. Hänen Fifan tähdistöä vastaan pelatussa jäähyväisottelussa 19. joulukuuta 1973 Maracanãn stadionilla oli noin 131 000 katsojaa.
Garrinchaa pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hän sijoittui muun muassa kansainvälinen jalkapallon historia- ja tilastoyhdistys IFFHS:n vuosisadan pelaaja -äänestyksessä kahdeksanneksi, ja jalkapallotoimittajat valitsivat hänet yhdeksi vuosisadan joukkueen 11 pelaajasta.
Tandefelt
Tandefelt on edelleen elossa oleva suomalainen, alun perin Sysmän Rapalasta kotoisin oleva aatelinen tuomari- ja upseerisuku. Suvun toinen kotipaikka Sysmän lisäksi on Hartola. Yksi Tandefeltien esi-isistä oli Paavali Juusteenin veli Severin Juusten.
Suomen ritarihuoneeseen suku merkittiin numerolla 51 vuonna 1818, eikä sen edustajia ole Ruotsin aatelishuoneessa. 18. heinäkuuta 1809 syntyi Tandefeltin vapaaherrallinen haara, kun Adolf Tandefelt ylennettiin vapaaherraksi. Hän oli kuitenkin naimaton, joten hänen veljenpoikansa peri adoption kautta vapaaherran arvon. Tämä veljenpojasta lähtöisin ollut vapaaherrallinen haara sammui vuonna 1904.
Tandefeltit omistivat myös Koskipään kartanon Hartolassa, mutta tämä siirtyi von Gerdten -suvulle, kun kapteeni Otto Tandefeltin tytär Wendla Fredrika Tandefelt meni naimisiin Savon jalkaväen luutnantin Georg Gustaf von Gerdtenin kanssa. Tandefeltit saivat myös haltuunsa Virtaan kartanosta maanjaossa 1700-luvun lopulla lohkaistun uuden kartanon Fredriksgårdin (Uusikartano), kun se siirtyi vuonna 1871 Magnus Fredrik Tandefeltille (1830–1902) sen alkuperäiseltä omistaja- ja rakennuttajasuvulta, Stormbomilta.
Tunnettuja Tandefelteja
Suurin osa Tandefelteista on upseereita ja tuomareita. Tandefeltin sukuun kuuluneilla oikeusoppineilla oli käytännössä aina ylioppilastutkinnon lisäksi myös Haapaniemen sotakoulussa suoritettu kadetin koulutus. Myöhemmin Tandefelteissa oli myös taiteiden edustajia.
Fenyylipropanoliamiini
Fenyylipropanoliamiini eli norefedriini (C9H13NO) on aromaattisiin alkanoliamiineihin eli aminoalkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa allergisen nuhan hoitoon ja laihdutuslääkkeenä, mutta se on haittavaikutuksien vuoksi vedetty markkinoilta eräissä maissa. Suomessa sitä myydään valmistenimellä Rinexin.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa fenyylipropanoliamiini on kiteistä ainetta. Yhdiste on emäs, ja sen pKa-arvo on 9,44. Fenyylipropanoliamiini on sympatomimeettinen yhdiste ja sitoutuu adrenergisiin α- ja β-reseptoreihin. Se aktivoi keskushermostoa ja supistaa verisuonia. Vaikutukset ovat hieman vähäisempiä kuin efedriinillä. Fenyylipropanoliamiinia voidaan käyttää vähentämään nenän tukkoisuutta, koska se supistaa nenän limakalvoja ja vähentää siten turvotusta.
Fenyylipropanoliamiinilla on myös ruokahalua vähentävä ominaisuus, minkä vuoksi sitä on käytetty laihdutuslääkkeenä. Tyypillisiä fenyylipropanoliamiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat hermostuneisuus, unettomuus, huimaus ja pääkipu. Yhdisteen on havaittu kasvattavan aivoverenvuodon riskiä nuorilla naisilla, minkä vuoksi se vedettiin Yhdysvalloissa markkinoilta vuonna 2000 ja Kanadassa vuonna 2001. Huomiota on myös herättänyt fenyylipropanolin mahdollinen käyttö amfetamiinin valmistukseen.
Fenyylipropanoliamiinia valmistetaan lähtien propiofenonista. Ensimmäisessä vaiheessa propiofenonista muodostetaan oksimiinojohdannainen, joka pelkistetään vedyttämällä jalometallikatalyyttien läsnä ollessa fenyylipropanoliamiiniksi.
Autolykos
Autolykos ( 'yksinäinen susi') oli kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen ja Khionen poika.
Vaikka Autolykos oli oveluuden perikuva, Sisyfoksen onnistui kerran voittaa hänet viekkaudessa. Autolykos oli jo pitkään varastanut tämän karjaa jäämättä koskaan kiinni. Sisyfos alkoi kuitenkin epäillä tätä, koska hänen oman karjansa vähetessä Autolykoksen lauman koko puolestaan kasvoi. Niinpä Sisyfos merkitsi eläintensä sorkat, ja kun eläimiä oli varastettu, hän saapui paikalle, tunnisti nautansa ja vei ne takaisin. Samalla matkalla hän vietteli mukaansa Autolykoksen tyttären Atikleian ja antoi tämän myöhemmin puolisoksi Laerteelle. Heille syntyi Odysseus.
Bruno Jorma
Bruno August Jorma, vuoteen 1908 Jäderholm (14. maaliskuuta 1882 Rautalampi – 15. helmikuuta 1956 Helsinki ) oli suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä.
Bruno Jorman vanhemmat olivat apteekkari August Jäderholm ja Alma Wilhelmina Ullner ja puoliso vuodesta 1910 Hilja Jorma. Jorma kävi viisi luokkaa lyseota ja opiskeli Kansallisteatterin teatterikoulun 1906–1908, samoin kuin laulua Sternin konservatoriossa Berliinissä 1909–1910. Ensikonsertin Jorma piti Viipurissa vuonna 1917. Jorma toimi näyttelijänä useissa eri teattereissa ja baritonina eritoten Suomalaisessa Oopperassa 1919–1946. Hän esiintyi lähes sadassa puhe- ja lauluroolissa, enimmäkseen sivurooleissa ja luonneosissa. Hän oli myös Lallukan taiteilijakodin isännöitsijänä vuodesta 1933 lähtien.
Jormalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Elämäni koirana
Elämäni koirana (Mitt liv som hund) on ruotsalainen elokuva vuodelta 1985. Nostalginen draamakomedia perustuu Reidar Jönssonin omaelämäkerralliseen romaaniin, ja sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Lasse Hallström.
Elokuva kertoo 12-vuotiaasta pojasta, joka vuonna 1959 lähetetään sukulaisten hoiviin pieneen maalaiskaupunkiin Smoolantiin.
Elokuva oli kahden Oscarin ehdokkaana ja voitti Golden Globe -palkinnon. Se avasi Lasse Hallströmille tien Hollywood-ohjaajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Elämäni koirana vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Trukilla yli vaikeuksien
__EISISLUETT__ Trukilla yli vaikeuksien on suomalaisen Limonadi Elohopea -yhtyeen debyyttilevy. Se julkaistiin vuonna 1995. Albumista julkaistiin uusintapainos vinyylilevynä vuonna 2015, jolloin levyn julkaisusta oli kulunut 20 vuotta.
Hannu Ylitalo
pienoiskuva|Hannu YlitaloHannu Sakari Ylitalo (15. toukokuuta 1934 Suojärvi – 27. syyskuuta 2007 Stala, Ruotsi) oli suomalainen kirjailija joka kuvasi teoksissaan ruotsinsuomalaisten siirtolaisten elämää ja myös sen varjopuolia.
Ylitalon vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Iivari Ylitalo ja Olga Kukkoaho. Hän asui vuodet 1944–1946 sotalapsena Ruotsin Skånessa. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1955 Kemijärven opettajaseminaarista. Vuodesta 1963 hän toimi opettajana Ruotsin Boråsissa. Kolmen ensimmäisen romaanin jälkeen hän otti kustantajan pyynnöstä aiheekseen ruotsinsuomalaisuuden ja julkaisi 1970-luvun alussa romaanitrilogian Saatanan suomalainen, Ruotsalaisten maa ja Raukat menköhöt merten taa. Siirtolaisten oloihin perehtyäkseen hän meni kesätyöhön Volvon henkilöautotehtaalle.
Ylitalon esikoisromaani Pakotie (1966) kertoo vienankarjalaisesta Esko Aleksovista, joka palvelee Neuvostoliiton armeijassa mutta joutuu suomalaisten sotavangiksi ja palveleekin sodan loppuajan Suomen armeijassa. Rauhansopimuksen vaatiman palautuksen takaisin Neuvostoliittoon Aleksov välttää karkaamalla kuljetusjunasta ja pakenemalla Ruotsiin. Helsingin Sanomien Tuukka Kangasluoma piti aihevalintaa persoonallisena mutta romaania melko vaatimattomana.
Kupla (televisiosarja)
Kuplan pääosassa on kaksi sisarusta: Jessica Tate (Katherine Helmond) ja Mary Campbell (Cathryn Damon) sekä heidän aviomiehensä Chester Tate (Robert Mandan) ja Burt Campbell (Richard Mulligan). Muita keskeisiä henkilöitä: Burtilla on kaksi poikaa aikaisemmasta avioliitostaan, Peter (Robert Urich) ja Chuck (Jay Johnson). Chuckin oma persoona jää hänen rääväsuisen vatsastapuhujanukkensa, Bobin, varjoon. Marylla on myös kaksi poikaa aikaisemmasta avioliitostaan, homoseksuaali Jodie Dallas (Billy Crystal) sekä vankilakundi Danny Dallas (Ted Wass). Jessicalla ja Chesterilla on kaksi tytärtä Corinne (Diana Canova) ja Eunice (Jennifer Salt). Tateilla on palveluksessaan mainion kyyninen hovimestari Saunders (Roscoe Lee Browne), jota edelsi sarkastinen Benson (Robert Guillaume).
Hannu Ylitalo
Ruotsiksi vuonna 1972 ilmestynyt siirtolaistrilogian avausosa Finnjävel sai Ruotsissa hyviä arvosteluja lukuun ottamatta kirjailijan kotikaupunkia ja romaanin tapahtumapaikaksi kirjoitettua Boråsia, jossa pidettiin häpeällisenä kuvata kaupunkia niin suorasukaisesti, kirjailijan sanoin ”murheen laaksona”. Kirjallisuusarvostelijoiden mukaan teoksen voima on siinä, miten kursailematta se kertoo siirtolaisuuden mielettömästä tilanteesta ja kuvaa työväen oloja värikkäästi eikä kesysti ja ikävästi kuten ruotsalaiskirjailijoilla oli tapana.
Kupla (televisiosarja)
Ohjelma oli kiistelty omana aikanaan, sillä se käsitteli avoimesti homoseksuaalisuutta, impotenssia, eri rotujen välistä avioliittoa, homovanhemmuutta ja pettämistä. Tästä huolimatta tai juuri sen ansiosta se nousi suureen suosioon muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa.
Aina Kupla-jakson aluksi sarjan kuuluttaja Rod Roddy esitti legendaarisen kysymyksen, johon ei katsojan liene vaikea vastata: ”Oletko hämmentynyt? Et tule olemaan katsottuasi tämän jakson Kuplasta.” Lopuksi hän esitti osuvasti samoja kysymyksiä, joita katsojallekin saattoi tulla mieleen jakson aikana, ja totesi: ”näihin kysymyksiin – ja moniin muihin – vastataan seuraavassa Kuplan jaksossa”.
Sarjan kirjoittaja Susan Harris kehitti juonikuvion viidelle kaudelle, mutta sarja lopetettiin neljännen kauden loppuun osittain laskevien katsojalukujen ja toisaalta kristillisen oikeiston ("Moral Majority" ) painostuksesta. Sen vuoksi viimeinen jakso jää moninkertaiseen cliffhangeriin: itsetuhoinen Chester aikoo ampua Dannyn ja Annien löydettyään heidät sängystä, Burt oli hiipimässä kuolettavaan ansaan ja Jessica oli joutunut teloitusryhmän eteen. Sarjan viimeinen kohtaus pysähtyy juuri, kun tulta-komento annetaan ja laukaukset kajahtavat. Avoimiin kysymyksiin luvattiin vastata seuraavassa jaksossa.
Robert Guillaumen esittämä palvelija Benson sai oman sarjan Benson vuonna 1979.
Emil Mantila
Emil Aleksanteri Mantila (6. joulukuuta 1884 Helsinki – 9. kesäkuuta 1963 Helsinki ) oli suomalainen oopperalaulaja.
Emila Mantilan vanhemmat olivat uuniseppämestari Aleksanteri Mantila ja Maria Sofia Åberg. Lyseon käytyään Mantila opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja Kansallisteatterin teatterikoulussa. Lauluopintoja hän harjoitti Italiassa 1912–1913 ja teki opintomatkan Keski-Eurooppaan 1920-luvulla. Mantila toimi Kauppalehden palveluksessa 1916–1918. Kotimaassa hän esiintyi oopperanäytännöissä vuodesta 1913, kiinnityksen Suomalaiseen oopperaan hän sai vuonna 1919, joka kesti aina vuoteen 1948 asti. Mantila oli oopperan hallituksen jäsen 1931–1937.
Mantilalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Olavi Merinen
Aarre Olavi Merinen (23. huhtikuuta 1917 Nurmijärvi – 24. tammikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Merinen kävi kuusi vuotta Porvoon yhteislyseota ja opiskeli sitten Helsingissä Mainos- Ja Myyntikoulussa. Meriläinen oli koulutukseltaan somistaja ja toimi somistajana Porissa. Merinen osallistui talvi- ja jatkosotaan, ja asevelvollisuus ja sodat veivät yhteensä viisi ja puoli vuotta hänen elämästään. Päästyään siviiliin hän meni naimisiin ja muutti perheensä kanssa 1955 Savonlinnaan, jossa hän toimi kauppaopiston opettajana. Vaimon kuoleman jälkeen kasvatti yksin kaksi poikaansa. Vuonna 1970 he muuttivat Helsinkiin jossa Merinen työskenteli Kotisaari Oy:n arkiston hoitajana. Kolmen kirjan lisäksi hän kirjoitti erityisesti kuunnelmia ja pakinoita ja menestyi kuunnelmakilpailuissa.
Tadžikistanin kansalliskirjasto
Tadžikistanin kansalliskirjasto on Tadžikistanin pääkaupungissa Dušanbessa toimiva, vuonna 1933 perustettu kansalliskirjasto.
thumb|270px|Kansalliskirjaston vuonna 2012 avattu rakennus on kuva-aiheena Tadžikistanin 200 [[Tadžikistanin somoni|somonin setelissä.]]
Tadžikistanilaisten lukutaito
Tadžikistanin vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan lukutaitoisia 99,5 prosenttia vuonna 2000.
Pussisaukko
Pussisaukko (Chironectes minimus) on ainoa pussieläin, joka elää enimmäkseen vedessä. Se on myös pussirottiin kuuluvan Chironectes-suvun ainoa laji. Pussisaukko elää makeavetisissä järvissä ja virroissa Meksikossa ja Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Nimet ja luokittelu
Paikallisten nimitys pussisaukolle on yapok eli japok, joka tulee ilmeisesti Ranskan Guyanassa sijaitsevasta Oyapok-joesta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä kalastajaopossumi.
Pussisaukko jaetaan neljään alalajiin:
Fyysiset ominaisuudet
Pussisaukko on varsin pienikokoinen pussieläin; 25–32,5 cm:n pituinen, hännän kanssa 36–40 cm:n pituinen. Turkki on vaaleanharmaa ja siinä on mustia laikkuja. Kuono, silmänalueet ja päälaki ovat kokonaan mustat. Lisäksi vaalea laikku kulkee otsalta korviin asti. Pussisaukon korvat ovat pyöreät ja paljaat karvoituksesta. Eläimen silmien yläpuolella on tuntoherkkää karvoitusta, ja lisäksi sillä on herkät ja pitkät viikset. Hännän karvoitus on mustaa ja päästä keltaista tai valkoista. Pussisaukon takajalat ovat räpylämäiset, mutta etujalat eivät. Etujalkoja saukko käyttää tunnusteluun ja saaliin kiinniottamiseen ja ui hännällään ja takajaloillaan.
Erikoistuminen veteen
Pussisaukolla on muutamia erityispiirteitä johtuen sen sopeutumisesta veteen. Pussisaukon turkki on lyhyt, tuuhea ja vettähylkivä. Takajalat ovat räpylämäiset, mikä mahdollistaa nopean ja helpon uinnin. Takajalat ovat lisäksi symmetriset mikä takaa tasaisen uintivoiman. Pitkällä hännällä pussisaukko ohjaa uintiaan ja antaa lisävoimaa uintiin. Istukkanisäkkäisiin kuuluvia saukkoja muistuttava pussisaukko on esimerkki konvergentistä evoluutiosta.
Vedessä elävänä pussieläimenä pussisaukon pussi on kehittynyt voimakalihaksiseksi ja lisäksi se aukeaa peräpäästä. Pussi on vesitiivis ja mahdollistaa naaraan sukeltamisen myös pennun ollessa pussissa. Myös uroksella on pussi, johon se asettaa sukuelimensä ennen uimista.
Lisääntyminen
Pussisaukot parittelevat joulukuussa, ja 1–5 pentua syntyvät pesään kahden viikon kuluttua. 22 päivän kuluttua jälkikasvulle kasvaa turkkia ja 40 päivän iässä silmät aukeavat, ja niiden ruumiit pullottavat hieman pussista esiin. 48 päivän ikäisinä pennut irrottavat nisästä, mutta juovat edelleen maitoa nisistä ja nukkuvat emon kanssa.
Lomkka
Lomkka on kaupunki Tusinan piirissä Leningradin alueella. Se sijaitsee Tosna- eli Tusinajoen varrella 40 kilometriä Pietarista kaakkoon. Lomkan asutus syntyi 1800-luvulla Inkereen pitäjään ja kaupunkioikeudet Lomkka sai vuonna 1990. Kaupunki on kasvanut hieman viimeisen vuosikymmenen aikana; vuonna 2010 asukkaita oli 19 345. thumb|upright|left|Tervetuloa Lomkkaan
Tärkeimmät maantieyhteydet Lomkkaan muodostuvat paikallisteiden H229 ja H223 kautta. Kaupungista länteen vievä paikallistie H229 liittyy Krasnyi Borin taajaman ohitettuaan 10 kilometrin päässä Pietarin ja Moskovan väliseen valtatiehen M10. Etelä-pohjoissuuntainen paikallistie H223 kulkee etelässä Uljanan (Uljanovka) kaupunkimaisen taajaman läpi samalle M10-valtatielle (13 km); Lomkkan pohjoispuolella H223 jatkaa Nevan äärelle Pellaan, jossa liittyy Nevan eteläpuolta H135-paikallistiehen.
Kari Hämäläinen
Hämäläinen on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Warwickin yliopistosta vuonna 1999 otsikolla "The employment and unemployment effects of Finnish active labour market programmes".
Oricon
Oricon Inc. (tunnetaan myös nimellä Oricon Style, ) on japanilainen, musiikkiin liittyviä palveluita tuottava yritys. Oriconin palveluista tunnetuin on Billboardin listojen tyyppisten, Japanin musiikkimarkkinoita kuvaavien listojen tuottaminen. Nimi Oricon tulee englannin kielen sanoista ”original confidence”.
Oricon tuottaa muun muassa päivittäisiä, viikoittaisia, kuukausittaisia ja vuosittaisia listoja Japanin myydyimmistä CD-, DVD- ja pelijulkaisuista.
Historia
Vuonna 1967 Sōkō Koike perusti yrityksen nimeltä Original Confidence Inc. Vuonna 1992 yritys muutti nimensä Oriconiksi, ja vuonna 1999 se pilkottiin useiksi tytäryhtiöiksi.
Yhtiön perustajan kuoltua vuonna 2001 yhtiötä ovat johtaneet hänen sukulaisensa.
Myskikenguru
Myskikenguru (Hypsiprymnodon moschatus) on pienikokoinen kenguruiden sukuinen pussieläinlaji. Toisin kuin muut kengurut, se liikkuu yleensä neljällä jalalla kuten kaniini. Se synnyttää yleensä kaksoset.
Se luokitellaan nykyisin Hypsiprymnodontidae-heimon ainoaksi elossa olevaksi lajiksi, kun ennen se oli alaheimona rottakenguruiden heimossa.
Koko ja ulkonäkö
Myskikenguru on pienikokoinen, ruskea, hiirimäinen kenguru. Sen ruumiin pituus on 23–34 cm ja hännänpituus 13–17 cm. Sillä on pitkät takajalat niin kuin muillakin kenguruilla, mutta samanlainen häntä kuin hiirellä.
Levinneisyys
Myskikengurua tavataan Australian koillisosissa ja Uusi-Guinean sademetsissä.
Aapo Repo
Aapo Repo (s. 15. marraskuuta 1977 Imatra ) on suomalainen nukketeatteritaiteilija, joka johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria, jonka hän perusti vuonna 2007. Hänet palkittiin vuonna 2018 Lastenkulttuurin valtionpalkinnolla.
Ura
Repo aloitti harrastajateatteritoiminnan vuonna 1994. Teatteri Imatrassa hän esiintyi vuosina 2000–2003 ja Mustan ja valkoisen teatterissa 2002–2005. Repo perusti vuonna 2007 yhden miehen nukketeatteri Reaktorin.
Revon ura kansainvälistyi vuonna 2014, kun hän liittyi tanskalais-irlantilaiseen Teater Refleksion -ryhmään, joka on kiertänyt esiintymässä ympäri maailmaa. Suomessa Repo on edistänyt nukketeatteritoimintaa alan kansainvälisen järjestön UNIMAn Suomen yhdistyksessä. Hän oli siellä ensin hallituksen jäsenä, ja vuodesta 2015 hän on toiminut yhdistyksen puheenjohtajana.
Repo on toiminut urallaan myös Etelä-Savon lastenkulttuurin läänintaiteilijana ja mikkeliläisen Satujen sateenvarjo -nukketeatterifestivaalin taiteellisena johtajana.
Tyyli ja tunnustukset
Repo johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria. Hän ideoi, käsikirjoittaa, ohjaa, lavastaa ja näyttelee esityksissään. Hän valmistaa myös bunraku-nukkeja. Repo palkittiin vuonna 2018 lastenkulttuurin valtionpalkinnolla. Sitä perusteltiin Revon tavalla luoda paperista turvallisia leikkimaailmoja, jotka ovat turvallisia vauvoja myöten.
Katalaaninkielinen Wikipedia
Katalaaninkielinen Wikipedia on Wikipedian katalaaninkielinen versio. Katalaaninkielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 20. suurin. Se perustettiin marraskuussa 2001, toisena englanninkielisen version jälkeen.
Historia
Katalaaninkielinen Wikipedia rikkoi 10 000 artikkelin rajan marraskuussa 2004. Helmikuussa 2006 siellä oli yli 25 000 artikkelia. 100 000 artikkelin raja meni rikki 18. tammikuuta 2008. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 384 980 artikkelia.
Brønnøysunds Avis
Brønnøysunds Avis on norjalainen lehti, joka ilmestyy Brønnøysundissa Nordlandin läänissä. Lehden päätoimittaja on ollut vuodesta 2012 Matti Riesto. Hänen edeltäjänsä oli Anita Gustavsen. Lehden suurin osakkeenomistaja on Harstad Tidende Gruppen.
Brønnøysunds Avis oli ensimmäinen norjalainen sanomalehti, joka perusti verkkolehden. Verkkolehti alkoi ilmestyä 6. maaliskuuta 1995. Dagbladet aloitti verkkolehden kahden päivän kuluttua. Vastuu verkkolehden perustamiseta on Petter Stephan Krokaan, joka on hyvin kiinnostunut tietotekniikasta.
Levikki
Mediebedriftenes Landsforeningin ilmoittamat vahvistetut nettolevikit ovat