cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aasian historia
Aron paimentolaiset
Euraasian valtavalla arolla harjoitettiin paimentolaisuutta siellä kesytetyn hevosen avulla. 600-luvulta eaa. alkaen Keski-Aasian paimentolaiset olivat saavuttaneet kyvyn ja tekniikan käyttää jousta tehokkaasti ratsastaessaan, mikä mahdollisti tehokkaat ryöstöretket kaupungistuneita kulttuureja vastaan. Liikkuvuuden ansiosta pienetkin paimentolaisyksiköt olivat suuri uhka korkeakulttuureille.
Paimentolaishyökkäykset saivat alkunsa skyyttien hyökkäyksestä Assyriaan. Myöhemmin paimentolaiset muodostivat toisinaan suuria liittoumia, kuten hunnit, unkarilaiset (paikallisesti), seldžukit ja mongolit, jotka valloittivat laajoja alueita itäisestä Euroopasta, Lähi-idästä, Intiasta ja Kiinasta.
Valloitukset johtivat siihen, että Aasian maatalousvaltioiden hallitsijadynastioista suurin osa oli jossain vaiheessa peräisin Keski-Aasian paimentolaisista. Metsien suojelemaa Länsi-Eurooppaa ja meren erottamaa Japania paimentolaisjoukot eivät kyenneet valloittamaan.
Korkeakulttuurin piiriin tulleet arovalloittajat joutuivat kuitenkin muuttamaan elämäntapansa, mikä sai heidät pian sulautumaan alueiden alkuperäiskulttuuriin. Viimeinen merkittävä paimentolaisvalloitus oli mantšujen nousu Kiinan hallitsijoiksi 1644. Tuliaseiden kehittäminen vähensi paimentolaisten liikkuvuuden tuomaa etua, ja kiinalaiset hävittivät viimeisen merkittävän paimentolaisliittouman 1757. ,
Virginia Mayo
thumb|250px|Virginia Mayo elokuvan Parhaat vuodet trailerissa (1946) Virginia Mayo (alk. Virginia Clara Jones; 30. marraskuuta 1920 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 2005 Thousand Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär.
Samuel Goldwyn näki Virgina Mayon mahdollisuudet elokuvauralla. Mayon ensimmäinen merkittävä elokuva oli Jack London vuonna 1943. Siitä seurasi useampi elokuva Danny Kayen kanssa. Vuonna 1946 hän teki yhden merkittävimmistä rooleistaan elokuvassa Parhaat vuodet (The Best Years of Our Lives), joka voitti Oscarin. Vuonna 1947 Virginia Mayo avioitui vastanäyttelijänsä Michael O'Shean kanssa – samalla hän oli elokuvayhtiö Warner Brosin suurin kassamagneetti. Toinen huippurooli Mayolle oli vuonna 1949 elokuvassa Valkoinen hehku (White Heat), jossa hän oli James Cagneyn esittämän paatuneen rikollisen vaimon roolissa.
Mayon uran seuraavat vuosikymmenet olivat B-elokuvien aikaa, ja mukaan mahtui jokunen musikaalikin. Näissä hänen lauluäänensä korvattiin dubbaamalla. Tällöin hän teki myös paluun teatterilavoille. 1980-luvulla Mayo niitti mainetta televisiorooleillaan; hän vieraili useissa ajan suosituissa sarjoissa, kuten Lemmenlaiva, Remington Steele ja Murhasta tuli totta. Hän näytteli myös tusinan verran jaksoja saippuasarjassa Santa Barbara.
Avioliittonsa aikana Mayo ja O'Shea saivat yhden lapsen, tyttären nimeltä Mary Catherine. Liitto päättyi O'Shean kuolemaan vuonna 1973. Mayolla on yhteensä kolme lapsenlasta. Myöhempinä vuosinaan hän omisti aikaansa heille ja harrasti myös innokkaasti maalaamista. Näyttelemistä hän jatkoi 1990-luvulle asti.
Virginia Mayo kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeen ja sydänkohtauksen aiheuttamiin komplikaatioihin Los Angelesissa 17. tammikuuta 2005. Hän oli yksi ensimmäisistä Hollywood Walk of Famelle tähden saaneista näyttelijöistä.
Anathema
Anathema on englantilainen rock-yhtye, joka sai alkunsa Liverpoolissa vuonna 1990 nimellä Pagan Angel. Anathema oli yksi doom metalin ja death metalin risteytyksen pioneereista Unholyn, Thergothonin, Paradise Lostin ja My Dying Briden ohella. Yhtyeen alkuaikojen jälkeen sen tyyli on kehittynyt metallimusiikin genremääritelmien yli nykyiseen tunnelmalliseen ja synkänpuhuvaan rock-ilmaisuun.
Kate Alexa
Kate Alexa Gudinski (s. 2. maaliskuuta 1988 Melbourne, Australia) on australialainen popmuusikko.
Anathema
Anathema on esiintynyt Suomessa useaan otteeseen: vuonna 1999 Ilosaarirockissa, joulukuussa 2005 Jyväskylässä, Oulussa ja Helsingissä, 30. kesäkuuta 2006 Tuska Open Air Metal Festival -festivaaleilla Helsingissä sekä joulukuussa 2006 Helldone-festivaalilla Helsingissä. Vuonna 2008 yhtye soitti muun muassa Kuopio Rockissa. Lisäksi Daniel Cavanagh on soittanut useita pienempiä klubikeikkoja Suomessa.
Anathema aloitti syksyn 2010 kiertueensa Suomesta.
Säätiö-sarja
Säätiö-sarja on eeppinen tieteiskirjasarja, jonka on kirjoittanut Isaac Asimov 45 vuoden aikana. Alun perin trilogiana (Säätiö, Säätiö ja imperiumi sekä Toinen säätiö) alkanut sarja on laajennut seitsemän kirjan mittaiseksi.
Säätiö-trilogia oli alun perin Astounding Stories -lehdessä toukokuun 1942 ja tammikuun 1950 välillä ilmestynyt kahdeksan novellin sarja. Gnome Press julkaisi ensimmäiset neljä tarinaa yhdessä uuden viidennen tarinan kanssa kirjana Säätiö vuonna 1951. Loput novelleista julkaistiin kahtena kirjana vuosina 1952 ja 1953, jolloin kokonaisuus muodosti Säätiö-trilogian.
Vuonna 1982, kun sarja oli saavuttanut maineen yhtenä nykyaikaisen scifi-kirjallisuuden tärkeimmistä teoksista, Asimov kirjoitti neljännen kirjan Säätiö veitsen terällä, jota seurasi neljä vuotta myöhemmin Säätiö ja Maa. Näitä seurasivat ennen trilogian kertomaa aikaa sijoittuvat Säätiön alkusoitto (1988) ja Kohti Säätiötä (1993). Nämä uudet neljä kirjaa sitoivat Säätiö-sarjan maailman muihin Asimovin aikaisempaan aikaan sijoittuvien Robotit-sarjan ja Imperiumi-sarjan kirjojen kanssa.
Muutamia Asimovin kirjoittamia viimeisiä Säätiö-kirjoja ei yleensä pidetä yhtä hyvinä kuin Asimovin nuoruusvuosinaan kirjoittamaa Säätiö-trilogiaa. Varsinkin kirjaa Säätiö ja maa pidetään laajalti lukijoiden keskuudessa sarjatuotteena.
Sarjan kirjat
Näiden lisäksi Asimovin kuoleman jälkeen on ilmestynyt kolmen eri kirjailijan kirjoittama Toinen Säätiö -trilogia. Ajallisesti ne sijoittuvat Kohti Säätiötä ja Säätiö -kirjojen väliin.
Leif Färding
Leif Juhani ”Lefa” Färding (21. toukokuuta 1951 Gävle, Ruotsi – 23. marraskuuta 1983 Vaasa ) oli suomalainen runoilija. Färding julkaisi viisi runoteosta ja myös käänsi itämaista kirjallisuutta suomeksi muun muassa teokseen Idän viisautta (1977).
Säätiö-sarja
Juoni
Matemaatikko Hari Seldon keksii uuden, psykohistoriaksi nimeämänsä tieteenhaaran, jolla voidaan saada selville suurten ihmisjoukkojen, kuten planeettojen tai imperiumien, tulevaisuus. Sen avulla hän ennustaa galaktisen imperiumin pikaisen romahduksen ja 30 000 vuoden mittaisen taantuman. Estääkseen tämän hän perustaa säätiön, joka alkaa tehdä Encyclopedia Galactica -tietosanakirjaa. Projektin jäsenet karkotetaan galaksin etäiseen nurkkaan Terminus-nimiselle köyhälle planeetalle. Säätiön jäsenet tajuavat pian tarkoituksensa ja alkavat pelastaa murtuvasta imperiumista sitä, mitä pelastettavissa on.
Leif Färding
Färding oli 1970-luvulla mukana perustamassa Oraansuojelijat-yhdistystä ja Kasvisravintolaa.
Färding kärsi elämänsä loppupuolella mielenterveyden häiriöistä ja joutui Huutoniemen sairaalaan. Syksyllä 1983 hän poistui sairaalasta ja katosi. Hänet löydettiin vuonna 1984 metsästä kuolleena rintansa päällä vanha intialainen filosofiakirja. Ennen kuolemaansa hän oli lähettänyt ystävilleen kirjeen, jossa hän kertoi itsemurhansa syistä, ja hänen toiveidensa mukaisesti kyseinen teksti julkaistiin Suomi-lehdessä 7/1984. Hänen muistokseen on kuolinpaikan lähelle nimetty Leif Färdingin polku 11.10.2001.
Säätiö-sarja
Juoni
Seldonin suunnitelma, jonka mukaan Säätiö nousee uudeksi Galaktiseksi Imperiumiksi, joutuu sarjan aikana useasti uhatuksi. Kun Säätiö kaikesta huolimatta selviää kohdalleen osuneista kriiseistä, muuttuvat planeetan valtaa pitävät ylimielisiksi, koska Seldonin suunnitelma tulee aina estämään kaiken pahan tapahtumisen. Tämän mielentilan turvin Muuli-niminen mutantti (geneettinen sattuma, jollaista Seldon ei ole ottanut huomioon laskuissaan) valloittaa Säätiön. Hänen kuoltuaan Säätiö kuitenkin nousee uudelleen kukoistukseen.
Sovitukset
2015 HBO palkkasi Jonathan Nolanin käsikirjoittamaan Säätiö-trilogiaan perustuvaa televisiosarjaa.
Leif Färding
Itsemurhansa syiksi Leif Färding mainitsi muun muassa sen, että se suuri voima, joka hänessä joskus onnistui luomaan runoja oli poistunut, eikä hänellä ollut enää syytä elää, koska hänen elämäntehtävänsä oli pilalla.
Färdingin poika Mikko Sarjanen tunnetaan Notkea Rotta- ja Atomirotta-yhtyeistä.
Aleksei Rykov
thumb|Aleksei Rykov. Aleksei Ivanovitš Rykov (25. helmikuuta (J: 13. helmikuuta) 1881 Saratov, Venäjä – 15. maaliskuuta 1938 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän oli Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Leninin kuoleman jälkeen 1924–1929.
Rykov syntyi talonpoikaisperheeseen Saratovissa vuonna 1881. Hän opiskeli Kazanin yliopistossa, liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen 18-vuotiaana ja hyväksyi yhteistyön bolševikkien ja menševikkien välillä vuonna 1903. Rykov työskenteli bolševikkien agenttina Moskovassa ja Pietarissa ja oli ratkaiseva henkilö vuoden 1905 vallankumouksessa.
Rykov arvosteli Leniniä diktatorisesta tyylistä ja rikkoi välinsä bolševikkien välillä. Rykovista tuli kuitenkin myöhemmin Moskovan neuvoston johtava jäsen ja muodosti oikeisto-oppositioksi kutsutun ryhmittymän puolueessa.
Rykov valittiin täysjäseneksi keskuskomiteaan ja Pietarin neuvostoon lokakuussa 1917. Seuraavassa kuussa hänet hyväksyttiin sotilaalliseen vallankumouskomiteaan Moskovassa. Huolimatta erimielisyyksistä Leninin kanssa, Rykov valittiin sisäasiain kansankomissaariksi vuosina 1917–1918, korkeimman kansallisen taloudellisen neuvoston puheenjohtajaksi vuosiksi 1918–1920, kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajaksi vuosiksi 1921–1924 ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi vuosiksi 1924–1929.
Aleksei Rykovin kunnia palautettiin ja maine puhdistettiin Mihail Gorbatšovin kaudella vuonna 1988.
Salapoliisi Asko Kukkonen
Asko Kukkonen on Cotton-kirjailija Timo Surkan luoma kuvitteellinen hahmo. Hän on kala- ja metsämies, joka hallitsee myös nykytekniikan. Vuonna 2002 seikkailunsa aloittanut Asko Kukkonen on entinen suojelupoliisin tutkija, joka on toiminut myös luennoitsijana ja kouluttajana Poliisiammattikorkeakoulussa, avustajana Helsingin kihlakunnan poliisilaitoksen tekniikkakeskuksessa ja useissa viranomaisten edustamissa laitoksissa.
Kukkonen on kuriton sekä yleisistä käskyistä ja kielloista piittaamaton. Hän suhtautui aktiiviaikanaan äärimmäisen kielteisesti esimiehiin ja auktoriteetteihin. Toistuvista kehotuksista ja komennoista huolimatta hän kieltäytyi kantamasta virka-asetta ja jätti aseenkantolupansa uusimatta. Hän lopetti virkavallan avustamisen vuonna 1999 ja muutti pääkaupunkiseudulta Konneveden mökilleen. Kukkonen harrastaa kalastusta ja erämaavaellusta.
Kukkosen seikkailun kaavaan kuuluu useimmiten vähintään yksi MacGyver-tyyppinen selviytyminen täpärästä tilanteesta käsillä olevien tarvekalujen avulla. Hänellä on lähes aina mukanaan korvaamattomat eräliivinsä, joista löytyy esineitä koukkuviilasta ensiapuvälineisiin ja lukkosulasta kynälamppuun. Kukkonen on seikkaillut ja tavannut todellisen elämän henkilöitä ainakin Helsingin, Espoon, Turun, Tampereen, Ahvenanmaan, Oulun, Raahen, Kajaanin, Kainuun Vuokkijärven, Jyväskylän, Kuopion, Iisalmen, Kuusamon, Kittilän, Rukatunturin ja muiden tuntureiden lisäksi paikkakunnilla, joiden nimet on erinäisistä syistä jätetty tarinoissa kokonaan mainitsematta.
Dedoplistsqaro
thumb|250px|Dedoplistsqaron sijainti Georgiassa. Dedoplistsqaro on kaupunki Dedoplistsqaron piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on 5 940 asukasta vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran keskiaikaisissa aikakirjoissa kuningas Davit IV:n (hallitsi 1089–1125) perustamana sotilastukikohtana. Perinteen mukaan sen nimi, kirjaimellisesti "kuningattarenlähde", on peräisin kuningatar Tamarilta (hallitsi 1184–1213). Kun Venäjän keisarikunta oli liittänyt Georgian itseensä, se perusti paikalle linnoituksen vuonna 1803 ja antoi kylälle nimen Tsarskije Kolodtsy eli "kuninkaalliset kaivot". Vuonna 1869 saksalaiset yrittäjät Carl Heinrich von Siemens ja Ernst Werner von Siemens perustivat kylän lähelle öljynjalostamon, joka toimi ainakin 1870-luvun puoliväliin saakka.
Neuvostohallinto muutti paikkakunnan nimen muotoon Tsiteltsqaro (, "punaiset lähteet") ja antoi sille kaupunginoikeudet vuonna 1963. Vuonna 1991 historiallinen nimi Dedoplistsqaro otettiin jälleen käyttöön. Khornabudžin keskiaikaisen linnoituksen rauniot sijaitsevat kaupungin lähistöllä.
Filippos Opuslainen
Filippos Opuslainen (300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi, matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän oli kotoisin Opuksesta (Medma), Lokrista, Keski-Kreikasta.
Filippos oli Platonin oppilas ja Eudoksoksen aikalainen. Hän kirjoitti mm. aritmetiikasta ja geometriasta, platonilaisesta tähtitieteestä ja fysiikasta (mm. teos Epinomis), auringon ja kuun koosta ja etäisyyksistä, kuunpimennyksistä, ajasta, optiikasta, sateenkaarista sekä meteorologiasta, kuten tuulista ja salamoista.
Filippoksen teoksista on säilynyt ainoastaan katkelmia muiden tekemissä lainauksissa. Häntä ovat lainanneet mm. Eudemos, Stobaios, Vitruvius, Diogenes Laertios, Suidas ja Stefanos Bysanttilainen.
Dennis Weaver
thumb|Weaver vuonna 1960 William Dennis Weaver (4. kesäkuuta 1924 Joplin, Missouri – 24. helmikuuta 2006 Ridgway, Colorado) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi muun muassa televisiosarjasta Sheriffi McCloud. Sarjaa tuotettiin Yhdysvalloissa 1970–1977. Tätä ennen hän näytteli televisiosarjassa Gunsmoke (1955–1975), josta sai suorituksestaan Emmy-palkinnon vuonna 1959. Kolmas Weaverin tv-sarja oli vuosina 1964–1965 tuotettu perhekomedia Poikani on toista maata.
Dennis Weaver näytteli 1955 elokuvassa Toko-Rin sillat (The Bridges at Toko-Ri) pikkuroolissa tiedustelu-upseeria. Pieni rooli hänellä oli myös Orson Wellesin elokuvassa Pahan kosketus (The Touch of Evil) vuodelta 1958. Vuonna 2005 hän teki ääniroolin TV-sarja Simpsoneihin (jakso ”Viimeinen lännensankari”). Weaverin tunnetuin elokuvarooli on Steven Spielbergin 1971 ohjaamassa varhaisessa elokuvassa Kauhun kilometrit (Duel), jossa hän esitti pääroolia.
Weaver sai vuonna 1986 urastaan näyttelijänä tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6922 Hollywood Boulevard.
Dennis Weaver kuoli syöpään 81-vuotiaana vuonna 2006.
Pirttikosken vesivoimalaitos
thumb|Voimalaitoksen yläosa joen länsirannalta Pirttikosken vesi­voima­laitos on Kemijoki Oy:n omistama joki­voima­laitos Kemijoessa Rovaniemen Autissa. Sähkövoiman tuotanto tapahtuu kallioon louhitussa onkalossa ja vesi johdetaan tunneleita pitkin pois.
Voimalaitos
Voimalaitoksen vedenotto sijaitsee betonisen padon edessä. Pato on 55 metriä pitkä ja sitä on jatkettu joen rannolla 170 metriä pitkällä maapadolla. Tunnelivoimalaitos rakennettiin Vieremänkoskeen louhimalla alaspäin tulovesitunneli ja sen pohjalle onkalo, jonne sijoitettiin voimalaitosyksikkö. Näin saatiin voimalassa käytettävälle vedelle riittävästi pudotusta ja vedestä lisää energiaa. Voimalan vesiturbiinien läpi mennyt vesi johdetaan sitten poistotunneliin, joka tulee esiin joen rannassa parin kilometrin päässä alajuoksulla. Päätunnelin pituus on 2,5 kilometriä ja sen poikkipinta-ala on 375 neliömetriä. Aputunnelin pituus on 960 metriä ja sen poikkipinta-ala 54 neliömetriä. Tunnelin alkupäässä sijaitsee aaltoilutila, jota kutsutaan ”manalan virraksi”. Voimalaitoksen tuotantosali sijaitsee kalliossa 70 metrin syvyydessä ja siellä toimii kaksi Kaplan-turbiinia, joiden kapasiteetti on 76 megawattia (MW). Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 5,8 metriä ja sen pyörimisnopeus 115,4 kierrosta minuutissa, kun rakennusvirtaama on 500 kuutiometriä sekunnissa. Voimalan kapasiteetti on 152 MW ja vuotuinen energiantuotanto 581 gigawattia (GWh). Voimala käytetään nykyään kauko-ohjauksella Rovaniemeltä käsin. Vieremänkoski on jäänyt kuivaksi uomaksi, mutta Pirttikoski on maisemoitu nostamalla sen vedenpintaa pohjapadoilla.
Asuntoalue
Voimalaitoksen viereinen Pirttikosken kylään kuuluva asuinalue on tätä nykyä pääosin tyhjillään, kun rakennustöissä oli aikanaan enimmillään noin 1 850 henkilöä.
Laitospalokunta
Voimalaitoksella toimi vuosina 1956–2016 laitospalokunta, jonka toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Lisäksi laitospalokunta osallistui myös yhtiön omistamilla asuntoalueilla, lämpökeskuksilla ja korjaamoilla, sekä tarvittaessa myös lähialueilla tapahtuneisiin sammutustehtäviin. Laitospalokunnan kalusto – savusukelluskalusto, sammutuspuvut, kypärät, palopumput, paloletkuja, vaahtokalustoa, palonaruja, paareja, huopia ja muuta kalustoa – lahjoitettiin pääosin Yläkemijoen VPK:lle. Kalusto haluttiin saada hyötykäyttöön siten, että se palvelisi mahdollisimman hyvin myös Kemijoki Oy:n tarpeita. Yläkemijoen VPK sijaitsee Pekkalan kylässä lähellä Pirttikosken ja Vanttauskosken voimalaitoksia, joten oli luontevaa, että kalusto luovutettiin juuri Yläkemijoelle.
Historiaa
Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt kuten useimmissa muissakin Kemijoen voimalaitoksissa. Rakennustyömaan päällikkö oli diplomi-insinööri Eino Manninen. Valmet Rautpohjan tehtaat toimitti voimalaitokselle siltanosturin. Voimalaitoksen yhteyteen aikanaan rakennetun puisen uittokourun pituus oli 5,3 kilometriä, kouru veti kymmenentuhatta tukkia tunnissa. Voimalaitos on rakennettu vuosina 1956–1959, ja sen putouskorkeus on 26 metriä. Aluksi laitoksen teho oli 110 MW ja vuotuisenergia 526 GWh. Vuosina 2009–2010 Pirttikosken voimalaitoksen tehoa nostettiin 30 megawattia. Aikaisempi teho oli teho oli aluksi 55 MW yhdellä turbiinilla. Muun muassa Leonid Brežnev ja Josip Broz Tito ovat vierailleet voimalaitoksella.
Voimalaitoksen pääsuunnittelija oli Harry Sistonen. Voimalaitosyhdyskunta kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Sistonen käsikirjoitti voimalaitosta esittelevän lyhytdokumentin Pirttikoski Suomen suurin tunnelivoimalaitos.
Joulukalenteri: Korvatunturin Pulmapiste
Joulukalenteri: Korvatunturin Pulmapiste on suomalainen joulukalenterisarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 1. joulukuuta 2021 Yle TV2-kanavalla ja Yle Areenassa.
Juoni
Puutarhatontut Myrsky ja Vimma on kutsuttu Korvatunturille työharjoitteluun. Työharjoittelu ei mene niin mallikkaasti, kun olisi voinut kuvitella.
Thomas Nuttall
Thomas Nuttall (5. tammikuuta 1786, Long Preston, Yorkshire – 10. syyskuuta 1859, St Helens, Lancashire) oli englantilaissyntyinen, Yhdysvalloissa vaikuttanut kasvi- ja eläintieteilijä.
Nuorena Nuttall työskenteli Englannissa muutaman vuoden kirjanpainajaharjoittelijana. 1808 hän muutti Yhdysvaltoihin ja teki siellä elämäntyönsä. Philadelphiassa hän tutustui professori Benjamin Smith Bartoniin, joka oli tuolloin hyvin arvostettu luonnontieteilijä, ja jonka rohkaisusta Nuttall suuntasi intohimonsa luonnontieteisiin.
1810 hän teki tutkimusmatkan Suurille Järville. 1811 hän osallistui John Jacob Astorin rahoittamalle matkalle Missourin yläjuoksulle, jolla Nuttall ystävystyi englantilaisen kasvitieteilijän John Bradburyn kanssa, joka keräsi kasveja Liverpoolin kasvitieteelliseen puutarhaan.
Englannin ja Yhdysvaltain välien kiristymisen vuoksi Nuttall joutui palaamaan Lontooseen, jossa hän järjesti suuren kasvikokoelmansa. 1815 hän palasi Amerikkaan. 1818–1820 hän retkeili Arkansas-joella ja Red Riverillä. 1825 hän sai kuraattorin viran Harvardin yliopiston kasvitieteellisestä puutarhasta.
1834 hän erosi virastaan ja lähti uudelle retkelle länteen, kartoittaen Kansasin, Wyomingin ja Utahin kasvillisuutta. Joulukuussa 1834 Nuttall purjehti Havaijille, josta hän palasi seuraavana keväänä, ja tutki Tyynenmeren rannikkoa Yhdysvaltain luoteis- ja länsiosissa.
Nuttall kuvaili ja nimesi suuren määrän kasveja ja myös eläimiä, linnuista muun muassa korpirastaan.
Nuttallin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Nutt..
Harvardin yliopistoon perustettiin lintutieteellinen yhdistys The Nuttall Ornithological Club, joka ryhtyi julkaisemaan lintulehteä Bulletin of the Nuttall Ornithological Club vuonna 1876. Lehti on nykyisin nimeltään The Auk, eräs maailman arvostetuimmista lintutieteellisistä julkaisuista.
Punahiuksisuus
Punahiuksisilla ihmisillä on usein vaalea iho ja pisamia. Yleisintä punatukkaisuus on Euroopan pohjoisosissa, kuten Britteinsaarilla.
Esiintyminen
Yleisen käsityksen mukaan koko maailman väestöstä punahiuksisia on yhdestä kahteen prosenttia. Punahiuksisuutta ja siihen liittyvää kalpeaihoisuutta esiintyy erityisen paljon Euroopan pohjoisosissa. On arveltu, että ominaisuuden yleistyminen pohjoisessa johtuu siitä, että se tehostaa D-vitamiinin saantia, joka heikkenee auringonvalon vähetessä.
Punahiuksisuus on yleistä suomensukuisen kansan udmurttien keskuudessa, ja heitä pidetään toisinaan maailman punahiuksisimpana kansana. Joidenkin lähteiden mukaan eniten punahiuksisia on Skotlannissa ja Irlannissa, jopa kymmenesosa väestöstä.
Aiheuttaja
Punahiuksisuutta aiheuttavat geenin MC1R tietyt muunnokset. Geeni vastaa melanokortiini-1-reseptorista. Muunnos saa aikaan melaniinituotannon muuttumisen, jossa tumman eumelaniinin syntyminen vähenee ja vaaleaa feomelaniinia syntyy runsaasti. Sen seurauksena ihmisellä on punaiset hiukset, vaalea iho ja pisamia. Ihmisestä ei tavallisesti tule punahiuksista, jos hän perii ominaisuutta aiheuttavan geenin vain yhdeltä vanhemmaltaan. Punahiuksisista ihmisistä vain kuudella prosentilla on geenistä vain yksi muunnos, kun taas kaksi muunnosta perineitä punahiuksisista on 92 prosenttia. Myöskään kaikki MC1R-geenin muunnoksen molemmilta vanhemmiltaan perineet eivät ole punatukkaisia, vaan vain joka neljäs. MC1R-geenin lisäksi punahiuksisuuteen vaikuttaa kahdeksan muutakin geeniä, joista osa kytkee MC1R-geenin päälle tai pois päältä.
Punatukkaisuutta on eri asteita. Jos henkilöllä on vain feomelaniinia mutta ei lainkaan eumelaniinia, hänellä on kirkkaan punertavat hiukset. Jos hänellä on vähän kumpaakin, hänellä on vaaleanpunertavat hiukset. Jos hänellä on kohtalainen määrä kumpaakin, hänellä on kastanjanruskeat hiukset.
Punahiuksisilla ihmisillä on keskimäärin noin 80 000 hiusta. Se on vähemmän kuin muunvärisillä, joilla on keskimäärin 100 000–150 000 hiusta.
Terveys
Punahiuksisuuteen liittyvä ihon kalpeus tehostaa Auringon säteilyn aiheuttamaa D-vitamiinin tuotantoa iholla. Samalla punahiuksisten ihmisten vaalea iho palaa herkästi auringossa. Hyvin vaaleaihoiset ja punahiuksiset ihmiset ovat alttiimpia melanoomalle kuin tummempi-ihoiset ihmiset. Punahiuksisten feomelaniini antaa iholle huonomman suojan Auringon UV-säteiden aiheuttamilta vaurioilta kuin melaniinin tummempi muoto. Yhdysvaltalaisen hiiritutkimuksen mukaan myös punapigmentti itsessään lisää melanoomariskiä ilman UV-säteilyäkin. Tämä vaikutus esiintyy myös ihmisillä, joilla geeniä on vain yksi kopio ja jotka eivät siksi ole punatukkaisia.
Punahiuksisten ihmisten kipukynnyksen on havaittu olevan matalampi kuin muiden. Ilmiö on havaittu myös niillä ihmisillä, joilla on vain yksi muunnos punahiuksisuutta aiheuttavasta MC1R-geenistä. Matalamman kipukynnyksen on arveltu voivan johtua siitä, että eräät aivojen hermosoluista reagoivat sekä MC1R-geeniin että kipuun.
Käsityksiä punapäistä
Fiktiossa punahiuksiset esitetään joskus tyypillisesti luonteeltaan tulisina tai himokkaina. Keskiajalla punahiuksisuus on yhdistetty muun muassa juutalaisuuteen, noituuteen ja pahuuteen. Punaiset hiukset ovat tosin joskus olleet myös suosiossa, esimerkiksi Englannissa Elisabet I:n aikana.
Maria Lallukka
Maria Lallukka (s. Jääskeläinen, 8. huhtikuuta 1858 Räisälä – 4. kesäkuuta 1923) oli viipurilainen yrittäjä ja mesenaatti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Jääskeläinen ja Valpuri Suni. Hän harjoitti puolisonsa kauppaneuvos Juho Lallukan kanssa tukkukauppaa. Maria Lallukka oli kauppayritys ''Häkli, Lallukka ja Kumpp. oy'':n johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1913–1923. Hän omisti Liimatan kartanon vuodesta 1913 kuolinvuoteensa 1923 saakka. Hän teki lahjoituksia kulttuuritarkoituksiin (muun muassa Viipurin kirjaston hyväksi).
Lava Hay
Lava Hay oli kanadalainen folk rock -yhtye, joka julkaisi kaksi studioalbumia 1990-luvun alussa. Se oli Suzanne Littlestä ja Michelle Gouldista koostunut duo.
Lava Hayn jäsenet tutustuivat alun perin Torontossa, Ontariossa vuonna 1986. He levyttivät vuonna 1989 albumin, jota oli tarkoitus levittää omakustanteena, mutta pian heistä kiinnostui levy-yhtiö Nettwerk. Yhtye sai levytyssopimuksen, miksasi albumin uudelleen ja julkaisi sen vuonna 1990 nimellä Lava Hay.
Lava Hay teki musiikillista yhteistyötä The Grapes of Wrathin kanssa, ja molemmat solistit menivät naimisiin sen jäsenten kanssa: Michelle Gould Vincent Jonesin ja Suzanne Little Tom Hooperin kanssa. Lava Hayn toinen albumi With a Picture in Mind (1992) jäi sen viimeiseksi. Yhtye hajosi virallisesti vuonna 1994; Gould perusti sen jälkeen yhtyeen Taste of Joy ja Little aloitti soolouran.
Draconian Times
Draconian Times on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen viides studioalbumi vuodelta 1995. Death metal -vaikutteet oli hylätty jo edellisellä Icon-albumilla, ja Draconian Timesin myötä yhtye jätti lopullisesti taakseen aiempien levyjen raskaat äänimaailmat ja doom metal -vaikutteet. Sekä laulaja Nick Holmesin puhtaat laulut että entistäkin tarttuvammat melodiat tekivät levystä yhtyeen siihen mennessä suurimman menestyksen sekä kaupallisesti että kriittisesti.
Suomessa albumi vietti neljä viikkoa Top40-listoilla, ollen parhaimmillaan sijalla 24.
Draconian Times oli goottimetalligenren pioneerilevyjä, ja Nightwishin, Katatonian ja Lacuna Coilin kaltaiset yhtyeet ovat tunnustautuneet Paradise Lostin faneiksi.
Kappaleessa ”Forever Failure” yhtye käytti samplena kulttijohtaja Charles Mansonin nauhoitettuja haastattelupätkiä.
”The Last Time” ja ”Forever Failure” julkaistiin myös singleinä ja niistä tehtiin musiikkivideot.
Yhtye esittää albumin kokonaisuudessaan livenä vuoden 2011 albumilla ja DVD:llä Draconian Times MMXI, joka taltioitiin Lontoossa 1. huhtikuuta 2011.
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh, ellei toisin mainita.
Best Motoring
Best Motoring on japanilainen autoaikakauslehti, video- ja DVD-sarja. Julkaisut käsittelevät poikkeuksellisten testien kautta urheiluautoja. Autoja ajavat muun muassa Japanin ratasarjojen (JGTC, D1 Grand Prix ja Formula Nippon) ammattilaiskuskit. 2000 julkaisu sai englanninkielisen sisarversion Best Motoring International.
Aikakauslehden sekä video- että DVD-julkaisut on tuottanut Kodansha/2&4 Motoring.
Vihanti
Vihanti on Suomen entinen kunta. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan länsiosassa ja on vuoden 2013 alusta osa Raahen kaupunkia. Kunnassa asui lakkautushetkellä 0 ihmistä ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Vihannin naapurikunnat olivat Haapavesi, Oulainen, Pyhäjoki, Raahe, Siikajoki ja Siikalatva.
Kunta ennallisti aikaisemmin kuivatut järvet. Vihannissa on moderni kotiseutukeskus-kirjasto Ukonkantti ja luonnontilaan palautettu Kirkkojärvi.
Vihanti liittyi osaksi Raahen kaupunkia 1. tammikuuta 2013.
Historia
Noin 5000 eaa. meren alta paljastuivat Vihannin harjut, jotka muodostivat kolmen saareen ryppään mantereen tuntumaan. Noin tuhannessa vuodessa saarista muodostui Vihannin niemi. 4000 eaa. lähes koko tulevan kunnan alue oli merenpinnan yläpuolella. Kuuden vuosituhannen kuluessa muodostui kahden suuren jokilaakson väliin alava rannikkoseutu, jossa puusto oli aluksi jaloa lehtipuuta ja myöhemmin havumetsää, lähinnä kuusimetsää.
Vihannin alueelle kivikauden ihmiset löysivät jo varhain. Vihannista on löytynyt muinaisesineitä. Vuodesta 1899 lähtien on suoritettu tieteellisiä kaivauksia ja ensimmäinen rekisteröity löytö tapahtui 1895 Vihannin Pitkäsaaresta. Kivikautisia löytöjä on tehty lähinnä kuivattujen Rantasenjärven ja Saarelanjärven sekä uudelleen täytetyn Kirkkojärven ympäristöstä. Muita merkittäviä löytöpaikkoja ovat Petäjämäki ja Kuusirati, Ilveskorven Ristola, Alpuanjärven ympäristö, Vilminko, Lumijärvi ja Lumimetsä sekä Ilveskorven alueella erityisesti Piipsanjoen törmät. Alueen varhaisimmat asukkaat kuuluivat ns. Suomusjärven kulttuurin piiriin. Tuon ajan esinelöydöt ovat kaikki Vihannin kirkonkylältä. Vihannin niemen ollessa jo selvästi esillä levisi Suomeen saviastioiden valmistustaito ja 4200-2000 eaa. vallinnut kampakeraaminen kulttuurivaihe. Aikakautta pidetään Vihannin seudun esihistorian huippukautena. Vihannin niemi houkutteli ihmisiä kauempaakin. Valtaosa yli 500 esinelöydöstä ja noin 40 tunnetusta asuinpaikasta ajoittuvat juuri tälle ajalle. Suomen kivikauden loppuvaiheessa tapahtui voimakas kulttuurinen eriytyminen. Syynä tähän oli Euroopasta vasarakirveskansan mukana levinnyt uusi kulttuuri. Vihannista Ilveskorvesta on löytynyt muutamia muinaisia kirveitä. Muidenkin vihantilaisten löytöjen perusteella tämä viittaa siihen, että uudella kulttuurilla oli Vihannin alueella vahvempi ote kuin muualla varsinaisen alueensa ulkopuolella.
Pronssi- ja rautakautisia löytöjä on tehty Vihannin alueelta vain muutamia. Pronssikaudelta lienevät Alpuanjärvestä paljastunut ruuhi sekä Myllyperältä löydetyt pronssisolki ja nuolenkärki. Alueen metsistä on tavattu joitakin jättiläishautoja tai hiidenkiukaan tapaisia latomuksia. Pari rauta-ajan muinaislöytöä kuitenkin kertoisi, että täysin autioitunut alue ei ollut. Ajan asuinpaikkojen löytymistä kuitenkin vaikeuttaa keramiikan valmistuksen loppuminen n. 300 jaa. Varmoja ei olla, mikä kulttuurinen muutos korvasi saviastiat. Saamelaisten aikaisia muistoja lienevät paikannimet Vilmingo, Maggamyssaari ja Koltan kivi.
Pohjois-Pohjanmaan keskiaikaisesta asutuksesta kertovat lähdetiedot ovat varsin niukkoja ja osaksi vaikeita tulkita. Sen vuoksi onkin vaikea sanoa mitään täsmällistä keskiajan oloista, jolloin historiallisen ajan asutus pääosiltaan syntyy. Vihannin historiallinen aika alkaa kuitenkin vuonna 1562, jolloin Vihanti mainitaan ensimmäisen kerran Salon kymmenysveroluettelossa. Asutuksen kasvu oli tasaista lukuun ottamatta pientä hidastumista Pitkän Vihan loppupuolella. Ruotsin pitkäaikaisin sotatila Venäjää vastaan puhkesi vuonna 1570 osaksi itärajan epäselvän kulun johdosta. Venäläiset tulkitsivat Salon alueen kuuluvan heidän Seitsemän kymen Karjalaansa. Sota oli suomalaisille hyvin uuvuttava ja aloitti alamäen kehityksessä. Täyssinän rauhassa 1595 Suomen itäraja siirtyi pohjoisessa sen nykyiselle tasolle ja paine Vihannissakin helpottui. Täyssinän rauhan jälkeen alkoivat savolaiset asuttamaan ja vuoteen 1570 alueella oli 34 taloa. Katovuosia ja sotia lukuun ottamatta väkiluku kasvoi seuraavina vuosisatoina tasaisesti.
thumb|[[Vihannin kirkko on vuodelta 1784.]] Seutu kuului aluksi Saloisten kirkkopitäjään. Vuonna 1680 Vihannista tuli Saloisten saarnahuonekunta ja kappelin oikeudet se sai 1751. Omaksi seurakunnaksi Vihanti erotettiin kuitenkin vasta 1921. Seurakunnan ensimmäinen kirkko oli todennäköisesti 1680 rakennettu puinen pitkäkirkko. Kirkko purettiin 1784, jolloin valmistui Simo Jylkä-Silvénin rakentama puukirkko.
Väestö sai aluksi toimeentulonsa kalastuksesta ja metsästyksestä. Soinen maaperä soveltui huonosti maanviljelyyn, joten karjanhoito kehittyi jo varhain tärkeimmäksi elinkeinoksi. Kylväheinän viljely aloitettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kuntaa perustettiin Korven meijeri ja Alpuan seudun osuusmeijeri, joka oli aikoinaan Pohjois-Pohjanmaan suurimpia meijereitä.
Kunnan elinkeinoelämä muuttui ratkaisevasti, kun Outokumpu Oy kaivos aloitti toimintansa Lampinsaaressa 1951. Lampinsaaren kuilu valmistui 1953, Ristiahon kuilun nostotorni ja rikastamo 1954 ja Lampinsaaren sepelimurskaamo 1956. Kaivostoiminnan alkaminen vauhditti väkiluvun kasvua, mutta 1960-luvulla väestö alkoi vähetä poismuuton vuoksi. 1961 Vihantiin perustettiin Raision tehtaiden omistama perunatehdas, Pohjolan tehdas, jonka toiminta alkoi tammikuussa 1962. Pohjolan Peruna Oy fuusioitiin 1966 toiseen Raision tehtaiden yhtiöön, Oy Kasviöljy – Växtolje Ab. Nykyään tehtaan nimi on Pohjolan Peruna Oy. 1992 Lampinsaaren kaivostoiminta päättyi kannattomana ja tämä lisäsi osaltaan jo väestön vähenemistä kunnassa.
Luonto
Vihanti on luonnonmaisemiltaan runsassoista lakeutta, jolle tuovat vaihtelua hiekka- ja soraharjut. Kallioperä on pääasiassa graniitteja ja kiillegneissiä. Eri puolilla kunta on myös pieniä gabro- ja dioriittialuieta. Lampinsaaressa on sinkkipitoinen malmio, jossa on myös kuparia, rikkiä ja lyijyä. Kallioperä on lähes kauttaaltaan maalajien peitossa. Yleisin maalaji on moreeni, joka peittää erityisesti kohoumia. Harjumuodostumat, joista Lumijärvenkangas kuuluu valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan, ovat voimakkaasti huuhtoutuneita. Rantavallit kertovat muinaisista merivaiheista. Savea ja hiekkaa on kunnan alueella vähän. Kivennäismaalajit ovat laajoilla alueilla turpeen peitossa. Korkeuserot ovat kunnan alueella vähäiset. Maanpinta pysyttelee 70-90 metrin korkeudella, muutamat kohoumat mm. Keloselkä ja Latvakangas yltävät 110 m:n korkeuteen.
Kunnassa on useita pikkujärviä ja lampia. Suurimmat järvet ovat Kirkkojärvi, Alpuanjärvi, Ala- ja Ylä-Vuolujärvi ja Haukilampi. Huomattavimpia jokia ovat Pyhäjokeen laskevat Vihanninjoki ja Piipsanjoki sekä Siikajokeen laskeva Luohuanjoki. Yli 60 % kunnan pinta-alasta on suota. Laajimpia soita ovat Märsyneva, Kuuhkamonneva, Ahmaneva ja Hirvineva.
Kulttuuri
Mäntylammen suurlava oli 1970-luvulla maakunnan suurin tanssipaikka, mutta on nykyään käytössä vain muutamia kertoja kesässä. Vuodesta 1964 lavalla on järjestetty vuosittain elokuun toisena lauantaina Härkäjuhlat, joissa esiintyy kotimaisia tanssi- ja rock-orkestereja. Vihannissa järjestetään vuosittain myös Kotiseudun Helmiä -juhlaviikot, jotka huipentuvat vesihelmijuhlaan.
Rock-yhtye "Gobra" on perustettu Vihannissa ja sen alkuperäiskokoonpanossa kaikki soittajat olivat vihantilaisia. Nykyisessä kokoonpanossa on mukana myös ulkopaikkakuntalaisia.
Vihannissa on luterilainen kirkko vuodelta 1784 ja ortodoksinen rukoushuone 1980-luvulta. Kirkko on nimetty Ruotsin kuningatar Sofia Magdalenan mukaan. Vihanti ei ollut maan­hankinta­lain mukainen siirto­väen sijoituskunta. Kunnan ortodoksit ovat kuitenkin pääosin Salmin ja Suojärven pitäjistä.
Vihannin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa ja ruismarjapuuro.
Kyliä
Alpua, Kuusirati, Ilveskorpi, Lampinsaari, Lumimetsä, Myllyperä–Perukka, Möykkyperä.
Peggy Sue meni naimisiin
Peggy Sue meni naimisiin (Peggy Sue Got Married) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut romanttinen draamakomedia. Elokuvan pääosia näyttelevät muun muassa Kathleen Turner, Nicolas Cage, Barry Miller, Catherine Hicks, Joan Allen, Kevin J. O'Connor, Jim Carrey, Lisa Jane Persky ja Lucinda Jenney. Siinä esiintyvät myös Helen Hunt ja Sofia Coppola. Elokuvan on ohjannut Francis Ford Coppola. Elokuva on sijalla 17 Entertainment Weeklyn 50 parhaan high school -aiheisen elokuvan listalla. Elokuvasta on tehty myös musikaali vuonna 2001.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo kutsuu elokuvaa ”hömelöksi” komediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Liverpool FC
Liverpool Football Club on englantilainen Valioliigassa pelaava jalkapallojoukkue. Liverpool on perustettu vuonna 1892 ja sen kotikenttä on ollut alusta asti Anfield Liverpoolissa. Liverpool on Englannin jalkapallohistorian menestyneimpiä seuroja. Sillä on englantilaisjoukkueista eniten muun muassa Euroopan cupin ja Mestarien liigan voittoja, UEFA Cupin voittoja ja liigacupin voittoja. Joukkue on voittanut 19 Englannin pääsarjamestaruutta, mikä on toiseksi eniten Manchester Unitedin jälkeen. Ensimmäisen liigamestaruutensa Liverpool voitti vuonna 1901, ja se on pelannut Englannin korkeimmalla sarjatasolla tauotta vuodesta 1962. Joukkueen kulta-aikana pidetään 70- ja 80-lukuja, jolloin se voitti mm. ykkösliigan 10 ja Euroopan cupin 4 kertaa. Liverpoolin vihollisia ovat paikallisvastustaja Everton ja Manchester United. Liverpoolin ja Evertonin välisiä otteluita kutsutaan Merseysiden derbyksi.
Historia
Liverpoolissa jalkapallon pelaaminen alkoi 1878. The St. Domingo School avattiin 1870 ja 8 vuotta myöhemmin vuonna 1878 perustettiin Liverpooliin ensimmäinen jalkapalloseura St. Domingo FC. Vuoden kuluttua perustamisesta nimi vaihdettiin Evertoniksi. Kiinnostus jalkapalloon kasvoi, ja 1884 pelejä alettiin pelata vuokrakenttä Anfieldilla.
Vuonna 1892 Everton ja kentän omistaja John Houlding eivät päässeet sopuun vuokrasta ja Everton siirtyi pelaamaan Goodison Parkiin. Anfield jäi vaille käyttöä ja John Houlding alkoi etsiä kentälleen uutta joukkuetta apunaan John McKenn. Joukkue koottiin pääosin skotlantilaisista, mutta Evertonista oli jäänyt kolme pelaajaa John Houldingin uuteen seuraan.
Liverpoolin ensimmäinen kausi 1893–1894 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla oli menestys, Pool voitti mestaruuden ja nousi pääsarjaan kaudeksi 1894–1895. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan seura sijoittui sarjassa kuitenkin viimeiseksi 22 sarjapisteellä ja putosi testiottelun jälkeen takaisin 2. divisioonaan. Seuraavana kautena 1895–1896 joukkue voitti taas 2.divisioonaan ja nousi uudelleen pääsarjaan. Tämän jälkeen seura alkoi nousta kohti liigan kärkeä. Se sijoittui 1898–1899 sarjassa toiseksi kaksi pistettä mestaruuden voittaneen Aston Villan perässä. Joukkueen voittokulku oli rivakkaa, ja kaudella 1900–1901 Liverpool voitti ensimmäisen liigamestaruutensa. Se keräsi sarjassa 45 pistettä ja voitti toiseksi sijoittuneen Sunderland AFC:n kahdella pisteellä. Seura putosi 1. divisioonasta kauden 1903–1904 päätteeksi, kun se jäi 26 pisteellä sarjan toiseksi viimeiseksi. Joukkue nousi takaisin pääsarjaan heti seuraavalla kaudella ja juhli mestaruutta 1905–1906, kun sen 51 pistettä riitti mestaruuteen neljän pisteen erolla Preston North Endiin. Se oli kaudella 1909–1910 sarjan toinen, kun Aston Villa vei mestaruuden viiden pisteen erolla. Joukkue pääsi pelaamaan myös ensimmäistä kertaa FA Cupin finaalissa vuonna 1914, mutta hävisi Burnleylle 0–1.
Englannin maajoukkuepelaaja Ephraim Longworth johdatti Liverpoolin jälleen liigamestariksi vuosina 1922 ja 1923. Mestaruuksien jälkeen seurasi seuran historian pisin aika ilman mitään mestaruutta. Vihdoin vuonna 1947 Liverpool pääsi juhlimaan liigamestaruutta. Seuraavat vuodet joukkue yritti epätoivoisesti kamppailla menestyksestä, mutta putosi kuitenkin 2. divisioonaan vuonna 1954. Joulukuussa 1954 Liverpool kärsi historian suurinumeroisimman tappionsa, kun Birmingham City nöyryytti liverpoolaisia numeroin 1–9.
Bill Shankly palkattiin uudeksi manageriksi joulukuussa 1959 ja seuraavan viidentoista vuoden aikana Liverpool kipusi kohti Euroopan kärkiseurojen kastia. Ensimmäisen kautensa aikana Shankly vapautti 24 pelaajaa ja kokosi joukkueen uudelleen. Kolmannella kaudellaan hän johdatti Liverpoolin 2. divisioonan voittoon kahdeksan pisteen erolla ja joukkue nousi takaisin pääsarjaan, jossa se on pysynyt aina tähän päivään saakka.
Vuonna 1964 Liverpool voitti ensimmäisen mestaruutensa 17 vuoteen. Kahden vuoden kuluttua Liverpool juhli jälleen mestaruutta, voitettuaan edellisellä kaudella ensimmäistä kertaa FA Cupin, kun loppuottelussa Leeds Utd kaatui numeroin 2–1.
Vuonna 1980 Liverpool voitti mestaruuden jo neljännen kerran viiden vuoden sisällä ja Paisleyn johdolla se saavutti jo kolmannen Euroopan cupin voittonsa vuonna 1981. Seuraavan kahden kauden aikana Liverpool juhli tuplamestaruutta, kun liigamestaruuden lisäksi se voitti Liigacupin.
Vuoden 1983 toukokuussa Paisleyn avustaja Joe Fagan otti managerin tehtävät vastaan ollessaan 63-vuotias. Ensimmäisellä valmennuskaudellaan Fagan johdatti liverpoolilaiset triplamestaruuteen voittamalla liigan lisäksi Liigacupin ja Euroopan cupin. Faganin pesti päättyi seuraavana vuonna tapahtuneeseen Heyselin tragediaan.
29. toukokuuta 1985 Heysel-stadionilla pelatussa Liverpoolin ja Juventuksen välisessä Euroopan cupin loppuottelussa kuoli 39 ihmistä, kun joukkueiden kannattajat ottivat yhteen, jonka seurauksena osa stadionista romahti. Suurin osa kuolleista oli italialaisia. Ottelu pelattiin kuitenkin loppuun, koska muuten tilanteen pelättiin pahenevan. Juventus voitti ottelun 1–0 Michel Platinin rangaistuspotkumaalilla. UEFA syytti tapahtumasta yksin englantilaisia faneja vaikka mm. Liverpool oli esittänyt huolensa stadionin huonosta kunnosta jo ennen ottelua ja pyytänyt siirtoa toiselle stadionille. Liverpool sai rangaistukseksi ikuisen osallistumiskiellon Euroopan cupiin (myöhemmin tuomio muutettiin kuuden vuoden kieltoon) ja muut englantilaisjoukkueet saivat viisi vuotta.
Kenny Dalglishista tuli Liverpoolin historian ensimmäinen pelaaja-manageri. Kaudella 1985–1986 seura juhli tuplamestaruutta. 15. huhtikuuta 1989 FA Cupin välieräottelussa Nottingham Forestia vastaan, 96 Liverpoolin kannattajaa kuoli Hillsborough’n onnettomuudessa.
Vuonna 1991 Graeme Souness tuli Liverpoolin manageriksi voittaen ainoastaan FA Cupin vuonna 1992, ja hänet korvasi Roy Evans tammikuussa 1994. Kesäkuuhun 1998 saakka Liverpoolia manageroineen Evansin ainoa mestaruus oli Liigacupin voitto vuonna 1995. Liigassakin punaiset sijoittuivat korkeimmillaan vasta kolmanneksi.
Entinen Ranskan maajoukkueen valmentaja Gérard Houllier otti managerin tehtävät kokonaan vastuulleen marraskuussa 1998 jaettuaan sitä ennen joukkueen valmennusvastuun Evansin kanssa muutaman kuukauden ajan. Vuonna 2002 he sijoittuivat toiseksi ja Sami Hyypiä toimi joukkueen kapteenina noin vuoden ajan.
Kausi 2000–2001 oli Liverpoolin kannalta paras moneen vuoteen, kun joukkue voitti triplamestaruuden – FA Cupin, Liigacupin ja UEFA Cupin. Houllierin alaisuudessa Liverpool voitti vielä Liigacupin vuonna 2003, ennen kuin jätti tehtävänsä toukokuussa 2004.
Alamäki alkoi kuitenkin tuon kauden jälkeisenä kesänä. Suurimpana syynä heikkoon menestykseen kaudella 2009–2010 mainitaan usein Xabi Alonson myynti Real Madridiin. Benítez oli edellisvuoden kesällä yrittänyt myydä Alonsoa aikomuksenaan rahoittaa tällä keskikenttäpelaaja Gareth Barryn siirron Liverpooliin. Benïtez ei kuitenkaan saanut tukea suunnitelmalleen toimitusjohtaja Rick Parrylta, ja Liverpool päätyi pitämään Alonson riveissään ja hankkimaan Barryn sijaan hyökkääjä Robbie Keanen Tottenhamista, joka vähäisten onnistumisien jälkeen myytiin takaisin Tottenhamiin saman kauden tammikuussa. Alonso pelasi raskaan kesän jälkeen kenties parhaan kautensa Liverpoolin paidassa ja seuranneen kesän siirtoa Real Madridiin pidetään osittain näpäytyksenä Beníteziä kohtaan.
Ennakkosuosikkina kauteen 2009–2010 lähtenyt Liverpool putosi Mestarien Liigasta jo lohkovaiheessa ja sijoittui sarjassa vasta seitsemänneksi jääden pois tulevan kauden Mestarien Liigaan oikeuttavilta paikoilta. Riitely managerin ja johtoportaan välillä sekä johdon sisäiset konfliktit ja niiden julkinen selvittely mediassa ei helpottanut Liverpoolin tilannetta ja kausi olikin valtaisa pettymys. Lopulta tilanne kärjistyi Rafael Benítezin eroamiseen kauden jälkeen ja Roy Hodgsonin palkkaamiseen 1. jeinäkuuta 2010.
Samana kesänä Liverpool siirtyi uuteen omistukseen. Aiemmat omistajat George Gillett ja Tom Hicks potkittiin puoliväkisin ulos omistuksesta, koska Liverpoolille tuli suuret velat heidän takiaan ja fanit olivat pettyneet lupauksiin joita ei koskaan toteutunut. Liverpool oli yhdysvaltalaisliikemiesten omistuksessa vuodesta 2007. Kauppahinta oli 470 miljoonaa puntaa, josta osa oli tarkoitus käyttää uuden stadionin rakentamiseen. Uutta stadionia ei kuitenkaan koskaan heidän aikanaan tullut, vaikka he olivat luvanneet faneille uuden stadionin tulevan. He olivat myös luvanneet olla asettamatta mahdollista velkataakkaa seuran nimiin, mutta tekivät kuitenkin juuri päinvastoin, mikä johti liikevoittojen menemiseen korkojen maksuun ja lopulta siihen, että konkurssi ja seuran siirtyminen Royal Bank of Scotlandin omistukseen oli vain päivistä kiinni. Lopulta fanien iloksi tilalle tuli John W. Henryn johtama yhdysvaltalainen NESV-yhdistys. Maaliskuussa 2011 NESV muutti nimensä Fenway Sports Groupiksi.
Hodgsonin aikana Liverpool ei kuitenkaan noussut omalle tasolleen eikä missään vaiheessa onnistunut voittamaan faneja puolelleen. Negatiiviset peliesitykset sekä heikot tulokset asettivat hänet valtaisan kritiikin kohteeksi. Blackburnille tammikuun alussa 2011 kärsitty 1–3-tappio jäi hänen viimeiseksi pelikseen ja tilalle astui 8. tammikuuta 2011 seuralegenda Kenny Dalglish.
Kenny Dalglish sai Liverpoolin nousemaan putoamistaistosta Eurooppa-liigan paikoille tammikuun aikana. Dalglish osti Liverpooliin tammikuun siirtoikkunan aikana uruguaylaisen Luis Suárezin 26,5 miljoonalla eurolla ja englantilaisen Andy Carrollin 35 miljoonalla punnalla (noin 47,5 miljoonaa euroa). Siitä tuli seuran kalleimmat ostokset, mutta samalla tähtihyökkääjä Fernando Torres siirtyi Chelseaan 58 miljoonan eurolla. Liverpool hylkäsi aiemmat tarjoukset, mutta kun Torres jätti seuralleen kirjallisen siirtopyynnön, seura päätti myydä hänet.
Kausi 2011–2012 oli eräs seuran huonoimpia, ja seurauksena Dalglish erotettiin. Tilalle palkattiin pohjoisirlantilainen Brendan Rodgers. Rodgersin toisella managerointikaudella 2013–2014 Liverpool päätyi ehkä yllättäenkin mestaruustaisteluun ja toiselle sijalle Valioliigassa.
Kaudella 2014–2015 seuran kasvatti, pitkäaikainen kapteeni Steven Gerrard ilmoitti siirtyvänsä kauden päätyttyä pelaamaan LA Galaxyyn.
Kaudella 2015–2016 Brendan Rodgers sai potkut, kun Liverpool pelasi 1–1 tasapelin Evertonia (Merseyside Derby) vastaan. Rodgersin Liverpool olisi pitänyt voittaa ottelu, jotta Rodgers olisi voinut pitää paikkansa Liverpoolissa.
Rodgersin tilalle palkattiin Borussia Dortmundista lähtenyt Jurgen Klopp. Klopp pääsi jo ensimmäisellä kaudellaan Liverpoolin kanssa liigacupin finaalin, mutta hävisi Manchester citylle rangaistuspotkukilpailussa. Jurgen Kloppin joukkue pääsi myös Eurooppa-liigan finaaliin, mutta hävisi siellä Sevillalle 1–3.
Klopp sanoi lehdistölle, että hänellä on nyt aikaa kesällä luoda oman näköinen joukkue. Kloppin pelityyli on pelaajille hyvin raskas. Klopp tykkää käyttää korkeaa prässiä omassa pelityylissään. Kloppin yleinen peli-formaatio on 4–3–3.
Lainassa olevat pelaajat
Päivitetty 8. lokakuuta 2021.
Lykurgos Ateenalainen
Lykurgos Ateenalainen (, 396 eaa. – 323 eaa.) oli yksi attikalaisista puhujista. Hän syntyi Ateenassa ja hänen isänsä oli Lykofron, joka kuului ylhäiseen Eteobutadaian sukuun. Häntä ei tule sotkea puolimytologiseen spartalaiseen lainsäätäjään, Lykurgos Spartalaiseen.