cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitte (kaupunginosa)
Mitten historia on käytännössä yhteneväinen koko Berliinin historian kanssa aina 1800-luvulle asti, jolloin kaupunki alkoi nopeasti levitä ympäröiville alueille. Mitte-niminen yksikkö syntyi vuonna 1920 hallintoalueena (Bezirk). Kylmän sodan aikana Mitte oli osa Itä-Berliiniä. Vuonna 2001 alkuperäisen Mitten alue muutettiin kaupunginosaksi (Ortsteil), joka kuuluu tuolloin laajentuneen, samannimisen hallintoalueen alaisuuteen.
Vuoden 2013 lopussa Mitten kaupunginosan asukasluku oli 85 295, josta 21,9 % ulkomaan kansalaisia. Kaupunginosan pinta-ala on 10,7 km² ja väestötiheys 7 971 asukasta / km².
Aiheesta muualla
52.51944°N, 13.40667°W
Helttajassana
Helttajassana (Jacana jacana) on eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen laaja elinympäristö käsittää mantereen pohjois- ja itäosan Pohjois-Perua, Uruguayta ja Pohjois-Argentiinaa myöten. Se elää myös Panamassa. Siitä tunnetaan kuusi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Surinamesta 1766.
Lähteet
pienoiskuva|left|250px|Nuori helttajassana
Keitin
Keitin voi tarkoittaa seuraavia:
Iltutmiš
Šams al-Din Iltutmiš oli Delhin sulttaanikunnan sulttaani vuosina 1211–1236 ja valtakuntaa hallinneen orjadynastian kolmas hallitsija.
Aibakin kuoltua vuonna 1210 valtaan nousi aluksi Aram Šah, jonka sukulaisuussuhde Aibakiin on epäselvä. Hän oli kuitenkin tehoton hallitsija ja Delhin ylimystö ei hyväksynyt häntä hallitsijana. Maata uhkasi sisällissodan vaara ja Delhin ylhäisö pyysi Iltutmishia puuttumaan asiaan. Iltutmišin joukot voittivat Aram Šahin Delhin lähistöllä käydyssä taistelussa ja Aram Shah luultavasti surmattiin. Tämän valta ehti kestää vain kahdeksan kuukautta.
Iltutmiš onnistui hallintokaudellaan torjumaan mongolien hyökkäyksen ja hänen onnistui vakiinnuttamaan Delhin valta suuressa osassa Pohjois-Intiaa.
Iltutmišin vanhin poika kuoli ennen häntä, ja hänen toinen poikansa Firuz osoittautui heikoksi hallitsijaksi. Tämän lyhyen valtakauden jälkeen valtaan nousi Iltutmišin tytär Raziya.
Ravintolakauppa
Ravintolakauppa on yleistermi yrityskaupalle ravintolan vaihtaessa omistajaa. Ravintolan omistajan ja toiminnan harjoittajan ei tarvitse välttämättä olla sama taho: toiminnan harjoittaja voi myös vuokrata ravintolan kokonaisuutena käsittäen sekä kiinteän että irtaimen käyttöomaisuuden. Kaupan kyseessä ollen kohteena voivat olla ravintolan omistavan yhtiön osuudet tai osakkeet tai yrityksen liiketoiminta(yksikkö).
Ravintola on liiketoimintayksikkö eikä sillä ole oikeudellista statusta. Kaupankohde muodostuu materilaalisista ja immateriaalisista oikeuksista. Ravintolan omistajalla, yksityishenkilöllä tai yhtiöllä on ravintolakaupassa kaupan osapuolen asema myyjänä. Kaupan luonteeseen tyypillisesti kuuluu, että myytävän kokonaisuuden arvo (kauppahinta) ei ole tuotannontekijöiden erillisarvojen summa.
Ravintolakauppa poikkeaa mm. toimialan luvanvaraisuudesta johtuen muista yrityskaupoista siten, että kaupan lopulliseen voimaantuloon vaikuttavat sen sidosryhmät, esimerkiksi anniskelulupa ei voi olla kaupan kohteena eikä sitä voi siirtää toiselle. Tämä johtuu siitä, että toiminnan harjoittajan tulee täyttää tietyt kelpoisuusehdot, joiden täyttymisestä anniskelulupaviranomainen päättää, kun on kyseessä liiketoimintakauppa. Ravintolayhtiönkin (osakkeiden tai osuuksien) kaupan yhteydessä tulee majoriteettiomistuksen muutoksesta ilmoittaa lupaviranomaiselle. Myös vuokraoikeuden siirto ostajalle vaatii yleensä vuokranantajan hyväksynnän, mitä käytäntöä on nimenomaisena vuokrasopimusehtona alettu kirjata osapuolten keskeisiin vuokrasopimuksiin. Laki liikehuoneistojen vuokrauksesta sallii tosin suuren sopimusvapauden, mutta vuokranantajan intressissä on tietää etukäteen kuka ja/tai mikä tulee edellisen vuokralaisen sijaan ja heikkeneekö sen asema mahdollisesti vuokralaisen vaihtuessa.
Jalo lehtipuu
Jalo lehtipuu on lähinnä Pohjoismaissa (lukuun ottamatta Tanskaa) ja Pohjois-Baltiassa käytetty yhteisnimitys muutamalle lehtipuulajille, jotka Keski-Euroopan lehtimetsävyöhykkeellä ovat varsin yleisiä, mutta joita Pohjois-Euroopassa tavataan luonnonvaraisina vain harvinaisina parhailla kasvupaikoilla, varsinkin lehdoissa. Jalot lehtipuut muistuttavat toisiaan useilta tärkeiltä metsänhoidollisilta ja ekologisilta ominaisuuksiltaan. Taksonomisesti ne eivät muodosta yhtenäistä ryhmää, vaan kuuluvat lähes kaikki eri kasviheimoihin.
Lajit
Suomessa jaloiksi lehtipuiksi lasketaan seitsemän puulajia, joista euroopanpähkinäpensas kasvaa pensasmaisesti, mutta puun mittoihin. Nämä seitsemän lajia ovat:
Etelä-Ruotsissa ja Norjassa kasvavat näiden ohella myös muun muassa euroopanpyökki (Fagus sylvatica), valkopyökki (Carpinus betulus), talvitammi (Quercus petraea), imeläkirsikka (Prunus avium) ja isolehtilehmus (Tilia platyphyllos), jotka siellä luetaan myös jaloihin lehtipuihin kuuluviksi. thumb|Jaloista lehtipuista pohjoisimmaksi on levinnyt metsälehmus. thumb|Suomen laajimmat tammimetsät ovat [[Ruissalon saarella Turussa, jossa on myös muita iäkkäitä jalopuumetsiä.]]
Levinneisyys Suomessa
Jaloista lehtipuista pohjoisimmaksi on levinnyt metsälehmus. Suomessa sen luontaisen levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee maan poikki suunnilleen Vaasasta Nurmekseen. Levinneisyysalueensa pohjoisosassa se ei kuitenkaan juuri koskaan tuota siemeniä. Noin 5 000 vuotta sitten Suomen ilmasto oli nykyistä lämpimämpi, ja silloin laji levisi pohjoisemmaksi kuin missä se nykyisin siementää, minkä jälkeen se on vuosituhansien ajan lisääntynyt etupäässä vain juurivesoista. Metsälehmus oli joskus paljon nykyistä yleisempi, mutta niitä on kaadettu runsaasti lehmuksesta saatavan niinen takia. Nykyiset lehmusesiintymät kasvavatkin monesti esimerkiksi harjuilla, joilla kasvavat yksilöt eivät kelvanneet niinen valmistukseen mutkaisen kasvutavan vuoksi.
Metsävaahteran pohjoisraja kulkee suunnilleen linjalla Pori–Tampere–Mikkeli–Lappeenranta, mutta jokseenkin yleisenä luonnonvaraisena puuna se kasvaa kuitenkin vain Lounais-Suomessa ja Hämeen lehtokeskuksen alueella. Metsävaahtera viihtyy kaikenlaisilla rehevillä lehtomailla, lehtomaiset kankaat mukaan lukien. Se sietää kohtalaisesti varjostusta ja saattaa kasvaa alispuuna esimerkiksi kuusivaltaisilla rehvillä kankailla. Metsävaahtera on levinnyt Etelä-Suomessa monin paikoin pihoista taajamien ja kaupunkien metsiin.
Jalavamme, vuorijalava ja kynäjalava, ovat varsinaisia muinaismuistoja 5 000 vuotta sitten vallinneelta lämpimämmältä ajalta. Jo Baltiassa jalavat ovat Suomea huomattavasti yleisempiä. Kynäjalavaa kasvaa edelleen Kokemäenjoen vesistön rannoilla ja Lohjanjärven rantalehdoissa harvinaisena. Vuorijalava on lähes yhtä harvinainen kuin kynäjalavakin, mutta sen mieluisimmat kasvupaikat ovat rantojen sijaan kallioiden aluset ja puronnotkot. Vuorijalavaa tavataan Etelä-Suomesta Pohjois-Karjalaan asti äärimmäisen harvinaisina esiintyminä. Kumpikin laji on kalkinsuosijoita, ja käytännössä kaikki sen luontaiset esiintymät sijaitsevat kalkkikivipitoisilla aluiella.
Euroopanpähkinäpensas on lounaissaaristossa sekä aivan lounais- ja etelärannikollamme melko yleinen näky lehdoissa ja rehevissä kangasmetsissä. Se on lounaisrannikollamme sen verran yleinen pensas, tai pieni puu, että sen jokakeväinen kukinta aiheuttaa oireita osalle siitepölyallergioista kärsiville. Etelä-Suomen sisämaassa pähkinäpensas esiintyy vain paikoittaisesti. Runsaampi esiintymäalue sisämaassa sijaitsee Hämeenlinnan seudulla, Hämeen lehtokeskuksessa. Pohjoisraja kulkee akselilla Pori-Tampere-Mikkeli, joskin pohjoisin yksittäinen luonnossa kasvava pähkinäpensas löytyy Jyväskylästä, Päijänteen rannalta.
Lehtosaarni on suomalaisista luonnonvaraisista puulajeista vaativin. Menestyäkseen Suomen luonnossa se vaatii avaran kasvupaikan, multavan maan ja liikkuvaa pohjavettä. Tyypillisesti sitä tavataan lähteiköissä ja tervaleppäkorvissa sekapuuna. Lehtosaarnen lehdet puhkeavat yleensä vasta toukokuun lopussa tai kesäkuun alussa eli noin kuukautta Etelä-Suomen muita puulajeja myöhemmin. Lehtosaarnea tavataan luontaisesti lähes yksinomaan lounaissaaristossa ja Ahvenanmaalla, mutta pari esiintymää löytyy jopa Lahden leveysasteilta saakka.
Ihmisen vaikutus
Istutettuina puisto- ja pihapuina jalot lehtipuut ovat varsin suosittuja, ja sellaisina ne menestyvät luonnollisten levinneisyysalueidensa pohjoispuolellakin. Niiden siemenet voivat levitä istutuksista ympäröiviin metsiinkin, minkä vuoksi niiden taimia on varsinkin asutuskeskusten läheisyydessä yleisesti metsissäkin. Sen sijaan suurikokoisiksi kasvaneet luonnonvaraiset yksilöt ovat varsin harvinaisia eteläisimmässäkin Suomessa. Kuitenkin paikoitellen, esimerkiksi Ruissalossa, on jopa tammivaltaisia metsiä.
Jalopuumetsiköt Luonnonsuojelulain suojeltavana luontotyyppinä
Jalopuumetsiköt ovat yksi Suomen luonnonsuojelulaissa määritellyistä suojeltavista luontotyypeistä. Luontotyypin kriteerien täytymiseksi jalopuumetsikön tulee olla luontaisesti syntynyt ja paikalla tulee kasvaa vähintään 20 halkaisijaltaan yli 7 cm paksuista runkoa hehtaarilla (tammen kyseessä olleen halkaisijan on oltava vähintään 20 cm).
Sulhanen liikaa
Sulhanen liikaa on vuonna 1943 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Technicolor-musikaalielokuva, jonka on ohjannut Irving Cummings. Elokuvamusikaalin pääosia esittävät Betty Grable, Robert Young, Adolphe Menjou ja Reginald Gardiner. Sulhanen liikaa kertoo amerikkalaisesta laulajasta (Grable), joka yrittää päästä vihille englantilaisen herttuan kanssa.
Sulhanen liikaa -elokuvan alkuperäisen tarinan kirjoittivat William R. Lipman, Frederick Stephani ja Edward Van Every. Tarinan pohjalta Ken Englund laati käsikirjoituksen. Sulhanen liikaa sai ensi-iltansa kotimaassaan 1. lokakuuta vuonna 1943. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 9. huhtikuuta vuonna 1948. 20th Century Fox tuotti elokuvan.
Joël Veltman
pienoiskuva|Joël Veltman vuonna 2022 Brightonin pelaajana. Joël Veltman (s. 15. tammikuuta 1992 Velsen, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan Brighton & Hove Albionia ja Alankomaiden maajoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seuraura
Veltman aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa Velsenin VV IJmuidenissa ennen siirtymistä Ajaxiin vuonna 2001. Hän debytoi edustusjoukkueessa 19. elokuuta 2012 Eredivisien ottelussa NEC Nijmegenia vastaan tultuaan vaihdosta Mitchell Dijksin tilalle. Veltman pelasi sarjassa seitsemän ottelua ja voitti Eredivisien mestaruuden, joka oli seuralle kolmas peräkkäinen. Kesäkuussa 2013 Veltman teki joukkueen kanssa kesään 2017 saakka ulottuvan sopimuksen.
Heinäkuussa 2020 Veltman siirtyi englantilaisseura Brightoniin. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki helmikuussa 2021 Crystal Palacea vastaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 28 ottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa 34 ottelua, joista 33 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin kauden viimeisessä ottelussa West Ham Unitedia vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 31 valioliigaottelua, joissa 25 kertaa avauksessa, ja teki kauden ainoan maalinsa jälleen West Hamia vastaan. pienoiskuva|Joël Veltman vuonna 2015 Ajaxin pelaajana.
Maajoukkueura
Veltman debytoi Alankomaiden maajoukkueessa 19. marraskuuta 2013 Kolumbiaa vastaan pelaten koko ottelun. Louis van Gaal valitsi hänet kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin, joissa hän pääsi pelaamaan vain muutaman minuutin kahdessa ottelussa. Hänet valittiin myös kesälle 2021 siirtyneisiin vuoden 2020 EM-kilpailuihin, joissa hän pääsi ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan loppuhetkiksi vaihdosta kentälle. Toukokuun 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 28 maaottelua. Ainoat kaksi maaottelumaaliaan hän on tehnyt kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan.
Petteri Similä
Petteri Similä (s. 9. huhtikuuta 1990 Oulu) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Similä pelasi urallaan lähinnä Mestiksessä. SM-tason otteluita hänelle kertyi yksi.
Similä pelasi neljä kautta Oulun Kärppien A- ja B-nuorissa. B-nuorissa otteluita kertyi 27, A-nuorissa kaudella 2008–2009 17 ottelua. Similä oli lisäksi voittamassa hopeaa A-nuorten Nordic Trophy -turnauksessa. Similä pelasi itse yhden ottelun torjuntaprosentilla 93,75. Similän ottelu oli Kärppien ensimmäisessä ottelussa Linköpings HC:ta vastaan. OHL-liigan Niagara IceDogs varasi Similän CHL Import Draftissa vuonna 2009, numerolla 21. Ennen tätä, NHL-seura Montreal Canadiens oli varannut Similän koko tilaisuuden viimeisenä pelaajana, numerolla 211.
29. heinäkuuta IceDogs ilmoitti tehneensä sopimuksen Similän kanssa. Similä liittyi joukkueeseen elokuun keskivaiheilla ja oli joukkueensa mukana harjoitusleirillä 25. elokuuta. Tammikuussa 2010 Similä kaupattiin toiseen OHL-seuraan, Barrie Coltsiin. Coltsissa Similä ei kuitenkaan ehtinyt edes pelata, kun hän siirtyi samassa kuussa takaisin Suomeen, KalPaan. Similä sai tulikasteensa KalPan riveissä 4. joulukuuta 2010 Lukkoa vastaan. KalPa hävisi ottelun 2–7. Hän pelasi samalla kaudella myös neljä Mestis-ottelua SaPKossa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Kiekko-Laseriin. Similä aloittikin kautensa Kiekko-Laserissa, mutta joukkueen konkurssin jälkeen hän vaihtoi Hokkiin, jossa pelasi seitsemän ottelua. Keväällä 2012 hän teki sopimuksen Jukureiden kanssa.
Loppukauden 2015–2016 hän oli lainassa KalPassa.
Similä valittiin mukaan Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueeseen vuoden 2010 nuorten maailmanmestaruuskisoihin. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
OPERA-koe
thumb|250px|OPERA-ilmaisin sijaitsee [[Laboratori Nazionali del Gran Sasso|Gran Sasson laboratoriossa, Italiassa.]] OPERA-koe (Oscillation Project with Emulsion-tRacking Apparatus) on kansainvälisenä yhteistyönä toteutettu hiukkasfysiikan tutkimusprojekti, jonka tavoitteena on suorittaa neutriinojen oskillaatioita koskevia kokeita. OPERA-ilmaisimen rakennustyöt aloitettiin vuonna 2003 ja se valmistui 2008. Koeasema sijaitsee Italiassa, Gran Sasso d'Italia -vuoren alle rakennetun Gran Sasson laboratorion C-hallissa.
OPERA-ilmaisin tarkkailee Sveitsin Genevessä sijaitsevasta CERNistä lähetettyjen neutriinoiden virtaa ja pyrkii havaitsemaan myonin neutriinoista oskilloituneita taun neutriinoita. Koeaseman ilmaisimena käytetään ydinemulsiofilmejä.
Kauppi
Kauppi on yksi Tampereen kaupunginosista. Alue on metsävaltaista, siellä on pururatoja, jotka ovat talvisin hiihtolatuina. Kaupin urheilupuistossa on urheilustadion, vinttikoirarata, hiihtomaja, pesäpallokenttä ja jalkapallokenttiä. Kaupin alueella sijaitsee myös Tampereen yliopistollinen sairaala ja UKK-instituutti. Alue rajoittuu pohjoisessa Näsijärveen, idässä Niihamaan ja etelässä Teiskontiehen. Kaupissa on myös osa Litukan siirtolapuutarhasta sekä jonkin verran omakotiasutusta Lapinniemen lähettyvillä.
Kaupunginosa on saanut nimensä Näsijärveen laskevan Kaupinojan mukaan. Tämä luonnonoja esiintyy vuoden 1826 kartassa nimellä Kaupinåja. Alueella on myös jyrkkärinteinen Kaupinmäki. Kauppi-nimistä on esitetty kaksi vaihtoehtoista selitystä. Toisaalta se voidaan johtaa roomalaiskatolisesta miehennimestä Jacobus, joka oli hyvin yleinen 1500- ja 1600-luvuilta peräisin olevissa kirjallisissa lähteissä. Toisaalta taustalla voi olla yleisnimi kauppi 'kaupustelija, kulkukauppias'. Messukylän Takahuhdin kylästä mainitaan vuoden 1540 maakirjassa Suomalan eli Kauppilan talo, jota isännöi tuolloin Peder Cauppilan. Kaupin alue liitettiin Tampereen kaupunkiin Hatanpään kartanon kaupan yhteydessä vuonna 1913, ja ensimmäinen asemakaava valmistui alueelle 1950-luvulla. Kaupunginosan itärajalla oleva Toimelankatu on nimetty Takahuhdin kylän Irjalan talosta lohkaistun, Näsijärven rannassa sijaitsevan Toimelan huvilatilan mukaan.
Iso Valkjärvi (Asikkala)
Iso Valkjärvi on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Kopsuon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Asikkalanselän lähialueeseen (14.211) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,7 metriä mpy.
Cape Passeron taistelu (1718)
Tausta
Jännitteet Espanjan ja Britannian olivat korkealla. Kvadruppeliallianssiin, johon kuului 2. elokuuta 1718 Pyhä Saksalaisroomalainen keisarikunta, Ranskan kuningaskunta, Iso-Britannia ja Alankomaiden seitsemän yhdistynyttä tasavaltaa, vaati Espanjaa vetämään joukkonsa Sisiliasta ja Sardiniasta. Kuninkaallinen laivasto oli laskenut lähellä Messinaa maihin pienen itävaltalaisen armeijan, joka aloitti espanjalaisten hallinnoiman Messinan piirityksen.
Taistelu
Espanjan laivastoon kuului yksitoista linjalaivaa, joissa kussakin oli yli 50 tykkiä. Lisäksi laivastossa oli kymmenen fregattia, neljä mörssärialusta, kaksi polttolaivaa ja seitsemän kaljuunaa. Loput alukset olivat kauppalaivoja, jotka kuljettivat elintarvikkeita ja muita varusteita.
Laivasto eteni hajallaan, kun havaittiin brittilaivasto. Laivastolla ei ollut tietoa kvadruppeliallianssin uhkavaatimuksesta. Brittilaivaston lähestyessä taistelumuodostelmassa espanjalaiset jakautuivat kahteen osaan. Pienempi osa kauppalaivojen kanssa jatkoi matkaansa kohti rannikkoa ja suurempi valmistautui kohtaamaan lähestyvät britit. George Waltonin HMS Canterbury erkani yhdessä HMS Argyllin, HMS Burfordin ja neljän muun aluksen kanssa ajamaan takaa kauppalaivoja. Britit valtasivat pääosan pienemmästä osastosta, jonka alukset makasivat myöhemmin ankkurissa Menorcalla.
Seuraukset
Ranska, Iso-Britannia ja Itävalta julistivat sodan Espanjalle 17. joulukuuta ja Alankomaiden seitsemän tasavaltaa elokuussa 1719. Itävallan armeija valtasi Messinan vuonna 1719 ja tuhosi satamassa olleet espanjalaisalukset. Tapahtumat pakottivat Espanjan kuninkaan lopulta hyväksymään kvadruppeliallianssin vaatimukset vuonna 1720.
Britannian kuninkaallinen laivasto
Laivastoon kuului lisäksi kuusi pienempää alusta:
Espanjan laivasto
Lisäksi laivastoon kuului kolmetoista pienempää alusta.
Chazz Palminteri
Chazz Palminteri (alk. Calogero Lorenzo Palminteri, s. 15. toukokuuta 1952 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Jäähyväiset kummisedälle (1993), Luotisade Broadwaylla (1994), Epäillyt (1994) ja Queens – kovat korttelit (2006). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa Kojak, Dilbert, Wiseguy, Matlock ja Dallas.
Åsa
Åsa on ruotsalainen naisen etunimi. Nimi on lainattu islantilaisten tarujen aasa-jumalista, mutta voidaan käsittää myös lyhentymäksi muista Ås- tai As-alkuisista nimistä, kuten Aslög tai Astrid. Nimen teki tunnetuksi erityisesti Henrik Ibsenin vuonna 1867 kirjoittama runonäytelmä Peer Gynt, jossa päähenkilön äiti on nimeltään Åsa.
Hilja Valkeapää
Hilja Loviisa Honkanen, o.s. Valkeapää, kirjailijanimi Hilja Valkeapää (3. kesäkuuta 1912 Maironiemi, Parikkala – 11. lokakuuta 1981 Saari) oli suomalainen maatalon emäntä ja kirjailija.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hilja Valkeapää kävi kansakoulun ja Kotkan kauppaoppilaitoksen. Hänen ensimmäinen jatkokertomuksensa julkaistiin 1933 Nyyrikki-lehdessä ja 1945 hän voitti Pellervo-lehden järjestämän talonpoikaisromaanikilpailun romaanillaan Talo puiden varjossa. Hän meni naimisiin maanviljelijä Maunu Honkasen kanssa Olavinlinnassa kesällä 1947.
Valkeapää kirjoitti kaikkiaan parin vuoden sisällä neljä romaania. Lisäksi hän kirjoitti vuosikymmenten ajan pakinoita lehtiin mm. nimimerkeillä Outi, Mäkituvan Anni ja Pöllö, kirjoitti runoja ja harrasti runonlausuntaa.
Teoksia
Nimimerkillä Elina Pelkonen:
Vähä Valkjärvi (Asikkala, Kopsuo)
Vähä Valkjärvi on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Kopsuon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Asikkalanselän lähialueeseen (14.211) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,7 metriä mpy.
Violet Paddock
Violet Paddock on hahmo brittiläisessä Pokka pitää -komediasarjassa. Violetia näyttelee Anna Dawson.
Violet on useimmiten hyvin itkuinen riideltyään miehensä Brucen kanssa, jolla on mieltymys pukeutua naisten vaatteisiin ja piileskellä puissa. Hän soittaakin usein Hyacinthille pyytääkseen tältä neuvoa riitoihinsa. Hyacinthin mielestä Violetin ei pitäisi ottaa Brucesta avioeroa, sillä muuten hän menettäisi upean talon uima-altaineen ja Mercedes-Benz-autoineen.
Kasvi (täsmennyssivu)
Kasvi voi tarkoittaa seuraavia:
Nagamichi Kuroda
Nagamichi Kuroda ( 24. marraskuuta 1889 – 16. huhtikuuta 1978) oli japanilainen lintutieteilijä.
Kuroda opiskeli eläintiedettä Tokion keisarillisessa yliopistossa. Hän teki tutkimusretkiä Japanin eteläisille saarille ja väitteli tohtoriksi 1924 Ryūkyūsaarilla tekemistään tutkimuksista. Kuroda toimi Japanin lintutieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana 1947–1963.
Kuroda tutki lintuja myös Jaavalla ja kirjoitti aiheesta kaksiosaisen kirjan Birds of the Island of Java (1933-36). Hän kirjoitti myös kuvateoksen Parrots of the World in Life Colours (1975), teoksen kuvituksesta vastasi Fumito Yamashita. Teksti on sekä englanniksi että japaniksi. Passeres (1933) on hänen kolmas maineikas kirjansa.
Kuroda nimesi linnuista isokeijun (Oceanodroma matsudairae) ja joukon alalajeja.
Ritva Reinikka
Ritva Sinikka Reinikka (aik. Reinikka-Soininen, s. 16. huhtikuuta 1955) on suomalainen taloustieteen tohtori, joka on vuodesta 1993 työskennellyt Maailmanpankissa Washingtonissa erityisesti Afrikkaan liittyvissä tehtävissä. Hän on yksi Maailmanpankin hierarkiassa korkeimmalle edenneistä suomalaisista. Vuonna 2014 hän oli yksi Suomen Kulttuurirahaston 30 000 euron palkinnon saajista.
Reinikka kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan yhteiskoulusta. Valmistuttuaan kauppatieteiden kandidaatiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta hän sai paikan ulkoministeriön kehitysyhteistyöosastolta 1978. Reinikka työskenteli YK:n palveluksessa Lesothossa 1982–1983 ja lähti sitten suorittamaan taloustieteen jatko-opintoja Kanadaan Montrealin ranskankieliseen yliopistoon lukuvuodeksi 1983–1984. Hän valmistui kauppatieteiden lisensiaatiksi Helsingistä 1990 ja väitteli tohtoriksi Oxfordin yliopistossa professori Paul Collierin johdolla 1993.
Oxfordissa Reinikka työskenteli Afrikan maiden taloudellisessa tutkimuskeskuksessa ja aloitti tohtoriksi valmistuttuaan uransa Maailmanpankissa Itäisen Afrikan ekonomistina. Myöhemmin hän toimi muun muassa tutkimuspäällikkönä pankin tutkimusosastolla, johtajana Afrikan ja Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan alueilla sekä maajohtajana eteläisessä Afrikassa. Viimeksi hän toimi vuoden 2013 loppuun asti Maailmanpankin Afrikan inhimillisen kehityksen ohjelman johtajana.
Kulttuurirahaston palkintoperusteluissa todettiin Reinikan työllä olleen suuri merkitys sekä akateemiselle kehitystaloustieteelle että käytännön kehityspolitiikalle muun muassa kehitysmaiden verovarojen ja kehitysapurahojen käytön tehostumisen muodossa. Hän on tuonut varainkäytön tarkkailuun uusia menettelytapoja, kuten järjestelmällistä raportointia ja kyselytutkimuksia.
Ritva Reinikka on naimisissa amerikkalaisen Peter Deweesin kanssa. Heillä on vuonna 1992 syntyneet kaksostytöt. Aiemmasta avioliitostaan Reinikalla on poika.
Miesten supersuurpujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Miesten supersuurpujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 kilpailtiin 9. helmikuuta Kandahar-rinteessä. Kilpailuun osallistui 73 urheilijaa 30 eri maasta.
Tulokset
thumb|right|200px|Kilpailun voittanut [[Christof Innerhofer]] thumb|right|200px|Toiseksi sijoittunut [[Hannes Reichelt]]
Allan Heimonen
Allan Heimonen (20. huhtikuuta 1920 Viipuri – 22. marraskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Fálironlahti
Fálironlahti, antiikin Faleroninlahti, on lahti Saroninlahden pohjoisosassa Egeanmeressä Kreikassa. Sen länsipuolella sijaitsee Pireuksen niemi.
Terence Kongolo
thumb|200px Terence Kongolo (s. 14. helmikuuta 1994 Fribourg, Sveitsi) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelasi viisi kautta Eredivisien Feyenoordissa ja siirtyi ranskalaisseura Monacon kautta Englantiin Huddersfieldin joukkueeseen. Hän on pelannut myös Alankomaiden maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kongolo aloitti jalkapalloilun RVV Hillesluisissa ennen siirtymistä Feyenoordiin. Hän debytoi Eredivisiessä 14. huhtikuuta 2012 Excelsioria vastaan.
Kongolo voitti Alankomaiden paidassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2012. Hän debytoi A-maajoukkueessa 17. toukokuuta 2014 Ecuadoria vastaan. 31. toukokuuta 2014 Louis van Gaal valitsi hänet kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin.
Faleron
Faleron, joskus myös Faleros , oli antiikin aikainen Aiantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin. Faleron oli antiikin Ateenan satama Pireuksen ohella.
Maantiede
Faleron sijaitsi Saroninlahden rannalla noin 20 stadionia eli noin 4 kilometriä Ateenan kaupungista etelälounaaseen nykyisten Palaió Fáliron, Néo Fáliron, Moscháton ja Kallithéan alueella. Alue on noin kolme kilometriä itään Pireuksesta. Kaupungin keskusta on ollut Palaió Fáliron eli ”Vanhan Faleronin” alueella lähellä nykyistä Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkkoa. Pireuksen ja Faleronin välissä sijaitsee Faleroninlahti eli nykyinen Fálironlahti.
thumb|left|220px|Faleronin rantaa nykyisin. pienoiskuva|vasen|220px|Protoattikalainen [[skyfos Faleronista, n. 700 eaa. British Museum.]]
Historia
Faleron oli Ateenan varhaisin kauppa- ja sotasatama jo mykeneläiseltä kaudelta lähtien. Se oli osa Pireuksen alueen neljän vanhan kylän Tetrakomoi-nimistä liittoa Pireuksen, Ksypeten ja Thymaitadain demosten ohella. Näillä demoksilla oli yhteinen Herakleen pyhäkkö. Perinteen mukaan Tetrakomoi oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista (polis) tai kylästä (kōmē), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi.
Faleronin demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yhdeksän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin 13 bule-edustajaa.
Klassisella kaudella Faleronin sataman merkitys väheni, kun Pireuksesta tuli kaupungin pääsatama 400-luvun alkupuolella eaa. Kun niin kutsutut Pitkät muurit rakennettiin 400-luvulla eaa. suojaamaan Ateenan yhteyttä merelle, Ateenan ja Faleronin välille rakennettiin erillinen muuri, niin kutsuttu Faleronin muuri, joka oli kolmesta muurista eteläisin.
Faleron oli suurikokoinen demos, ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin henkeä. Kaupungista oli kotoisin muun muassa filosofi Demetrios Faleronlainen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Falēreus.
Rakennukset ja löydökset
Faleronista on jäänyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä, ja myös alueen rantaviiva on muuttunut hyvin paljon antiikin ajoista. Merkittävimmät löydökset ovat suuria kivenlohkareita, joita on löydetty pitkältä matkalta sisämaasta merelle asti. Ne ovat todennäköisesti Faleronin muurin osia.
Niihama
thumb|Vanha mökki [[Tampereen siirtolapuutarhamuseo|Niihaman siirtolapuutarhamuseossa.]] Niihama on Tampereen kaupunginosa. Alue on metsäistä ja lähinnä ulkoilukäytössä. Siellä kulkee talvisin hiihtolatuja, ja alueella on myös vesiurheilukeskus ja Niihaman ryhmäpuutarha. Niihama rajoittuu lännessä Kauppiin, pohjoisessa Näsijärveen, etelässä Teiskontiehen ja idässä valtatiehen 9.
Niihaman alueella sijaitsevia järviä ovat Alasjärvi, Toritunjärvi ja Niihamanjärvi.
Niihaman nimen alkuperä on tuntematon. On mahdollista, että nimeen sisältyy alasaksalainen miehennimi Nidhad tai Nihhad, jonka arvellaan olevan Hattulan kunnan Nihattulan taustalla. Nimi esiintyi asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1763 järven nimenä muodossa Nihamis Järvi. Järven rannoilla oli Messukylän talojen niittyjä. Teiskontieltä (valtatie 12) Niihamaan johtava tie on nimetty Niihamankaduksi vuonna 1983.
Niihamassa sijaitsee Niihaman ulkoilumaja, jossa toimii kahvila. Maja on alun perin ollut siirtolaistila, jonka rakensi jatkosodan jälkeen Kaukolasta Karjalankannakselta muuttanut Olkinuoran perhe. Tampereen kaupunki osti tilan perheeltä 1960-luvulla, minkä jälkeen kahvilan toiminnasta ovat vastanneet eri yrittäjät. Niihamassa on myös grillikatos, jossa on mahdollisuus paistaa makkaraa. Paikalla on myös kuntoilulaitteita. Majan ohi kulkee ulkoilureitti Kaupista Atalaan ja Kangasalan puolelle.
Néo Fáliro
Néo Fálirossa sijaitsevat muun muassa Olympiakoksen kotikenttä Karaïskákis-stadion sekä urheilustadion ja monitoimiareena Rauhan ja ystävyyden stadion. Kaupunginosassa sijaitsee myös Ateenan metron asema Fáliro. Kifisós-joki laskee Fálironlahteen Néo Fáliron ja sen itäpuolisen Moscháton rajalla.
Jordy Clasie
thumb Jordy Clasie (s. 27. kesäkuuta 1991 Haarlem, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelaa Eredivisien AZ Alkmaarissa ja on pelannut myös Alankomaiden maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Clasieta on kutsuttu Hollannin Xaviksi ja häntä on verrattu myös Andrea Pirloon.
Tapani Jylhä
Tauno Tapani Jylhä (8. maaliskuuta 1929 Forssa – 12. huhtikuuta 1980 Lieto) oli suomalainen kirjailija.
Iso-Pökki
Iso-Pökki on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Kopsuon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Asikkalanselän lähialueeseen (14.211) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,8 metriä mpy.
Herajärvi (Saarijärvi)
Herajärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä sen kirkonkylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Herajärvi on 1,3 kilometriä pitkä, 750 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 46 hehtaaria. Sen erottaa Saarijärvestä niiden välissä kulkeva Mannilanharju. Järven koillispuolella kohoaa jyrkkärinteisenä Heramäki lähes 200 metrin korkeuteen. Huippu on 69 metriä järven yläpuolella. Rinteen alla rannassa kulkee valtatie 13 ja Jyväskylä–Haapajärvi-rata. Järven luoteispuolella kohoaa kauempana Karjomäki 180 metrin korkeuteen. Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä ja pohjoisrannat ovat pääasiassa metsämaata ja etelärannan taajama-aluetta. Länsipuolella sijaitsevat Pyyhkälä ja Mannila, ja itäpuolella Heramäki ja kirkonkylän keskusta. Etelärannassa sijaitsee Saarijärven museo. Taajama-alueella kulkee kylän läpi yhdystie 16839. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja järvellä onkin vain yksi 16,9 metriä syvä syvänne, joskin on myös ilmoitus 24 metrin syväyksestä. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,76 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee näin 8,1 metriä.
Yleistä
Järven lounaisrannassa lasku-uoman luusuassa on uimaranta. Herajärvestä pumpataan vettä Mannilan harjuun tekopohjavedeksi, jota käytetään Saarijärven vesilaitoksen raakavetenä.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuonna 1999. Veden kokonaisfosforipitoisuus oli tuolloin 8,6 mikrogrammaa litrassa vettä ja kokonaistyppipitoisuus 320 mikrogrammaa litrassa vettä. Veden happamuustaso on vaihdellut pH 6,3–7,2. Järvi on kirkasvetinen näkösyvyyden pysytellessä 3,8–4,8 metrin välissä. Veden virtaus ja valuma-alue ovat pieniä ja veden viipymä 5,5 vuotta, mikä tekee järvestä pilaantumisherkän.
Historiaa
Vuosina 1766–1805 julkaistuissa rekognosointikartoissa on Saarijärven seutu kuvattu harvaanasuttuna metsäseutuna. Järven nimi on kirjoitettu ”Häräiärvi” ja sen rannoille on piirretty muutama maatalo. Etelärantaa seuraa karttaan merkitty tie, jonka varrella sijaitsee Saarijärven kirkko (”SARIÄWI KA”) nykyisellä paikallaan.
Vanhassa vuonna 1966 painetussa peruskartassa ovat järven pohjoisrantoja lukuun ottamatta ovat lähes kaikki muut rannat viljeltyjä. Nykynen valtatie ja rautatie kulkivat jo silloin pohjoisessa järven ohi. Sen sijaan eteläisen kylätien reitti seurasi lähempänä järvenrantaa, missä oli runsaasti asutusta. Vuoden 1984 kartassa on peltoala pienentynyt asuinalueiden laajentumisen tieltä. Osa pelloista on taas metsitetty. Lähinnä järven länsirannoilla on enää peltomaata. Vuoden 1998 kartassa on ilmeisesti enää Juholan maatilalla peltomaata Pohjoislahden rannassa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alue|Saarijärven alueella (14.61), jonka Saarijärven–Lumperoisten alueeseen (14.614) järvi kuuluu. Siihen tulee kolme metsäojaa, joista pisin on Salkopuro. Se alkaa parin kilometrin päässä Salkolammesta. Herajärven laskuoja alkaa sen länsirannasta ja se virtaa Mannilan läpi laskien Saarijärveen Matosalmen sillan länsipuolelle. Laskuojan keskivirtaama on noin 0,22 m³/s. Herajärven vedenpinnan korkeus on 128,4 metriä mpy, joten laskuojalle tulee pudotusta 11 metriä.
Sarankulma
Sarankulma on Tampereen eteläinen kaupunginosa. Sarankulma rajoittuu pohjoisessa Härmälään, idässä Peltolammiin ja lännessä Pirkkalan rajaan. Alueella on teollisuutta ja Sarankulmassa sijaitsi aikaisemmin Aamulehden toimitus. Sarankulman etelärajalla sijaitsee Pärrinkosken luonnonsuojelualue.
Sarankulman nimi juontuu alueella sijainneesta Hatanpään kartanon Sarka-nimisestä torpasta, joka jaettiin myöhemmin Nuutisaran ja Pöytäsaran tiloiksi. Kaupunginosa on melko nuori, sillä sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1972. Sarankulma kaavoitettiin ensisijaisesti teollisuusalueeksi.
Saumurin taistelu
Saumurin taistelu oli toisessa maailmansodassa Ranskan valtauksen viimeisiä taisteluita. Siinä Saumurin ratsuväkikoulun oppilaat taistelivat kahden päivän ajan Saksan 1. ratsuväkidivisioonan joukkoja vastaan. Saksalaisten voittoon päättynyt taistelu käytiin 18.–20. kesäkuuta 1940. Siinä kaatui 200–300 saksalaista ja 79 ranskalaista muun muassa urkuri ja säveltäjä Jehan Alain. Saksalaisten komentaja Kurt Feldt kehui puolustajien vastarintaa raportissaan. Koska taistelu käytiin marsalkka Philippe Pétainin annettua tulitaukokäskyn 17. kesäkuuta, taistelua on epävirallisesti pidetty Ranskan vastarintaliikkeen ensimmäisenä taisteluna saksalaisia joukkoja vastaan.
Elvingin torni
thumb|Kahdeksankulmainen torni on muurattu sementtitiilistä. Elvingin torni on Kouvolan Valkealassa, Repovedellä sijaitseva näkötorni. Vuorineuvos Rudolf Bernhard Elving rakennutti sen Kirjokiven kartanon maille vuosina 1905–1907. Tornin tarkoituksena oli alun perin auttaa ympäröivän alueen palovartioinnissa ja muussa valvonnassa. Toisen maailmansodan aikana se palveli ilmavalvontapaikkana mutta rapistui sittemmin huonoon kuntoon. Vuonna 1994 Kymiyhtiö ja Valkeala/Vekaran ja Valkealan Lionsklubit päättivät kunnostaa Museoviraston kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi rakennukseksi määrittelemän tornin, ja se avattiin yleisölle kesällä vuonna 1995.
Saur-vallankumous
Saur-vallankumous oli Afganistanin kommunistien toteuttama vallankaappaus 27. huhtikuuta 1978 eli persialaisen aurinkokalenterin saur-kuussa. Kommunistit kukistivat Muhammad Daudin johtaman tasavallan ja valtaan nostettiin Nur Muhammad Taraki, jonka taustalla vaikutti Hafiz Allah Amin. Kommunistit ajautuivat pian sisäisiin välienselvittelyihin ja Afganistan ajautui vuoden 1979 puolella islamistisissien ja sotilaskapinoiden uhkaamana kaaokseen, johon Neuvostoliitto vastasi miehittämällä maan 27. joulukuuta 1979. Neuvostomiehitys johti Afganistanin sotaan.
Tausta
thumb|vasen|Presidentinpalatsin portti vallankumouksen jälkeen. Muhammad Daud Khan oli ottanut vallan Afganistanissa vallankaappauksella vuonna 1973. Kuningas Muhammad Zahir Šah oli syrjäytetty ja maa julistettu tasavallaksi. Muhammad Daudin suhteet Moskovaan ja Parčamiin olivat alkaneet rapistua 1970-luvun loppupuolella. Neuvostoliiton ja kommunistien vaikutusvaltaa yritettiin vähentää sijoittamalla Daudin kannattajia hallinnon avaintehtäviin samalla, kun kommunisteja siirrettiin vähäpätöisiin toimiin. Kommunistien kannattajia houkuteltiin Daudin puolelle vasemmistolaisella retoriikalla ja esimerkiksi tammikuussa 1977 kokoontuneessa luja džergassa puhuttiin kansan ja riistäjien vastakkainasettelusta, minkä lisäksi pankit ja tuotantolaitokset kansallistettiin. Myös kommunistien vaikutusta upseeriston piirissä pyrittiin vähentämään, mutta Khalq-ryhmittymän Hafizullah Aminin värväystoiminta korvasi nopeasti kommunistien menetykset. Daudin toiminta ei jäänyt huomaamatta Moskovassa ja huhtikuussa 1977 Brežnev syytti Moskovassa käydyissä neuvotteluissa Daudia Afganistanin liukumisesta arabirahoituksen avulla lännen valtapiiriin. Moskova alkoi myös painostaa Parčamia ja Khalqia liittoutumaan presidenttiä vstaan. Afganistanin kansandemokraattinen puolue (PDPA) yhdistyikin heinäkuussa 1977, vaikkakin yhdistyminen oli luonteeltaan todellisen yhdistymisen sijaan väliaikainen aselepo. Daudin ja kommunistien tulevan välienselvittelyn väistämättömyys alkoi käydä selväksi alkuvuodesta 1978. Tapahtumaketjun laukaisi Parčamin ideologi Mir Akbar Khaibarin murha 17. huhtikuuta 1978. Murhaajaa ei koskaan saatu selville, mutta tämä ei estänyt PDPA:ta syyttämästä murhasta Daudia. Khaibarin hautajaisista muodostui Daudin vastainen mielenosoitus ja Daud määräsi PDPA:n johtajat pidätettäväksi. Jostain syystä Hafizullah Amin vältti pidätyksen, mikä osoittautui ratkaisevaksi virheeksi Daudille ja tasavallalle tämän pystyen näin järjestämään vastaiskun presidentille liittolaistensa kanssa.
Vallankumous
thumb|Tuhoutunut panssariajoneuvo Kabulissa vallankumousta seuranneena päivänä. Kommunistien vallankaappaus alkoi Kabulissa 27. huhtikuuta eli persialaisen aurinkokalenterin saur-kuussa. Vallankaappausta johtivat ilmavoimien kenraali 'Abd a-Qadir Dagarwal ja eversti Muhammad Aslam Watandžar, jotka olivat viisi vuotta aikaisemmin auttaneet Daudin valtaan. Watandžarin komentama panssariosasto hyökkäsi presidentin palatsiin, jossa Daudin henkivartiosto teki ankaraa vastarintaa. Palatsin puolustajat voitettiin vasta 'Abd a-Qadirin käskettyä ilmavoimat tekemään iskun puolustajia vastaan. Daud ja hänen lähimmät miehensä saivat surmansa useamman tunnin kestäneessä taistelussa. Kapinalliset valtasivat myös paikalliset radioasemat, josta luettiin paštuksi ja persiaksi tiedote kansalaisille vallan vaihtumisesta. Daudin ja tämän liittolaisten ruumiit haudattiin merkitsemättömään hautaan Kabulin ulkopuolelle, josta entisen presidentin ruumis tunnistettiin vasta vuonna 2008.
Seuraukset
Vallankumouksen jälkeen Afganistania hallitsi nyt Kansandemokratian Vallankumousneuvosto, joka koostui PDPA:n keskuskomiteasta ja muutamasta armeijan upseerista. Khalq-johtaja Nur Muhammad Tarakista tehtiin Afganistanin johtaja hallinnollisella asetuksella, minkä lisäksi Daudin perustuslaki mitätöitiin ja kuningassuvun jäseniltä riistettiin kansalaisuus. Kommunistien kannatus oli Afganistanissa vähäistä ja sen ideologia kansan suurille massoille vieras. Vallankumousta pidettiin aluksi hallitsevan luokan sisäisenä välienselvittelynä, johon tavallinen kansa ei juurikaan kiinnittänyt huomiota. Myös osa vallankaappaajista ei halunnut välittömästi haastaa perinteisiä arvoja ja esimerkiksi tiedonannot luettiin "Jumalan nimeen". Vallan sanottiin siirtyneen sotilasneuvostolle joka hallitsisi Islamin perinteiden mukaan. Afganistanin olot säilyivät melko rauhallisina vuoden 1978 ajan, mutta PDPA:n valta alkoi murentua sisäisten erimielisyyksien takia. Taraki ja Amin alkoivat siirtää syrjään Parčamin edustajia ja Khalqin otteen vahvistuessa hallinto muuttui yhä stalinistisempaan suuntaan. Tarakin ympärille alettiin rakentaa henkilökulttia, mutta todellinen valta oli Hafizullah Aminilla, joka teki itsestään pian ainoan pääministerin ja salaisen poliisin eli AGSA:n päällikön. Parčamin kannattajat oli puhdistettu hallinnosta kokonaan syksyyn mennessä. Monet tahot alkoivat nyt pitää hallintoa sunnalaisten paštujen hirmuvaltana, sillä vähemmistöt kuten šiiat ja tadžikit olivat olleet pääasiassa Parčamin kannattajia.
Loppuvuodesta 1978 viittaukset islamiin poistettiin virallisista tiedonannoista ja Afganistanin lippu korvattiin punalipulla. Yhä useampi hallinnon poliittinen vastustaja katosi AGSA:n vankiloihin ja maareformi epäonnistui. Afganistan alkoi sortua kaaokseen vuonna 1979. Iranin vallankumous aiheutti levottomuutta etenkin maan länsiosissa ja Heratissa alkoi suuri kansannousu. Kaupunki vallattiin takaisin vasta veristen taistelujen jälkeen. Amin syrjäytti Tarakin syyskuussa, jolloin tilanne näytti jo toivottomalta sotilaskapinoiden ja islamistisissien uhatessa. Amin yritti pelastaa tilanteen syyttämällä epäonnistumisista Tarakia ja hän itse alkoi esiintyä oikeudenmukaisena ja hurskaana hallitsijana. Maareformi peruttiin, AGSA lakkautettiin ja puheissa alettiin jälleen käyttää islamilaisia ilmaisuja. Neuvostoliitto sai tarpeekseen ja Amin yritettiin ilmeisesti syrjäyttää Neuvostoliiton tukemassa palatsivallankumouksessa, joka kuitenkin epäonnistui. Kommunistivallan romahtamisen pelättiin johtavan maan luisumiseen yhdysvaltojen piiriin, tai islamistien käsiin, josta he saattaisivat levitä Neuvostoliiton muslimialueiden puolelle. Vaihtoehtoa sotilaalliselle väliintulolle ei nyt nähty ja marsalkka Sergei Sokolovin komentaman neuvostojoukot ylittivät Afganistanin vastaisen rajan 27. joulukuuta 1979, mikä johti Afganistanin sotaan. Amin sai surmansa Neuvostoliiton erikoisjoukkojen käsissä samana päivänä.
Ristinarkku
thumb|Näkymä Ristinarkkuun. Ristinarkku on yksi Tampereen kaupunginosista. Ristinarkkuun kuuluu myös Jankan asuinalue. Alueella on kauppoja ja koulu. Alue sijaitsee keskustan läheisyydessä ja siellä on kerrostaloja sekä rivitaloja. Alue on saanut nimensä Takahuhdin kylän halki kulkeneesta teiden risteyksestä. Ristinarkun halki kulkee Sammon valtatie ja kaupunginosa rajautuu etelässä Tampere–Haapamäki-rautatiehen sekä idässä Tampereen itäiseen kehätiehen (valtatie 9). Naapurikaupunginosat ovat Hakametsä, Huikas, Takahuhti, Pappila, Linnainmaa, Hankkio ja Messukylä.
Ristinarkun alue oli Messukylään kuuluneen Takahuhdin kylän keskus, jossa suurin osa kylän taloista sijaitsi vielä 1800-luvun lopulla tiheäksi ryhmäksi rakennettuina. Ristinarkku-nimen loppuosan pohjana on todennäköisimmin notkoon raivattua niittyä tai peltoa tarkoittava sana orko. Professori Viljo Nissilä on arvellut, että maanmittari, jolla ei ole ollut paikallistuntemusta, on kirjannut sanan orko omasta mielestään ymmärrettävämpään muotoon arkku. Näin alkuperäinen nimi Ristinorko, joka olisi tarkoittanut tienristeyksen viereen raivattua peltoa ja vähitellen myös risteystä, olisi muuttunut äänneasultaan samankaltaiseksi Ristinarkuksi. Toisaalta myös sana arkku on monitulkintainen, koska se voi viitata esimerkiksi ruumisarkkuun tai silta-arkkuun. Nimen juuret saattavat ulottua 1200-luvulle, koska Takahuhdin asutus oli muodostunut ryhmäkyläksi viimeistään 1300-luvulla. Ristinarkun ensimmäinen asemakaava vahvistettiin 1950-luvulla.
Vehnämyllynkadun nimen taustalla on Ristinarkulla sijainnut, 1800-luvun lopulla rakennettu vehnämylly, joka oli aikanaan Suomen ensimmäinen valssimylly. Mylly purettiin rautatien ylittävän katusillan rakentamisen yhteydessä vuonna 1957.
Isoviiksisiippa
Isoviiksisiippa eli vanhalta nimeltään brandtinviiksisiippa (Myotis brandtii) on lepakkolaji, joka kuuluu siippojen heimoon. Se luokiteltiin vuoteen 1970 asti viiksisiipan (Myotis mystacinus) alalajiksi. Laji on saanut tieteellisen nimensä saksalaisen luonnontieteilijän Johann Friedrich von Brandtin mukaan. Isoviiksisiippa on Suomessa rauhoitettu, ja sen laskennallinen arvo on 101 euroa.
Ulkonäkö ja koko
Isoviiksisiipan pään ja vartalon yhteispituus on 37–51 mm, korva noin 15 mm ja siipien kärkiväli 19–22,5 cm. Se painaa tyypillisesti 4–10 grammaa. Se on pitkäkarvainen, kullanruskea ja vatsapuolelta kellertävän vaaleanharmaa. Korvat ja siivet ovat ruskeat ja suhteellisen vaaleat. Lennossa sitä on hyvin vaikea erottaa vesisiipasta. Erona viiksisiippaan ovat korvan edessä olevan ulokkeen eli traguksen muoto, hampaat ja penis sekä turkin ja siipien vaaleampi väri. Nimensä mukaisesti isoviiksisiippa on viiksisiippaa hieman kookkaampi.
vasen|pienoiskuva|Rengastettu isoviiksisiippa maahan laskeutuneena.
Äänet
Isoviiksisiipan kaikuluotausäänet ovat lähes samanlaiset kuin viiksisiipalla.
Levinneisyys
Isoviiksisiippa on Suomen yleisimpiä lepakkolajeja. Sitä tavataan Kainuun korkeudelle asti, ja levinneisyyden painopiste on maan itäosissa.
Elinympäristö
Isoviiksisiippa elää metsissä, ja sitä nähdään vain harvoin kaupunkialueilla. Loppukesällä ja syksyllä se saalistaa myös rannoilla vesistöjen yläpuolella, vesisiipan tapaan. Saalistusalueet ovat yleensä vain parinsadan metrin päässä päiväpiilosta. Päiväpiiloinaan laji käyttää puunkoloja, linnunpönttöjä, rakennuksia ja siltojen alusia. Talvehtimispaikkoina se suosii ainakin luolia, kellareita, kaivoksia ja tunneleita. Kaikkia talvehtimispaikkoja ei tunneta. Suomessa siippojen talvihorros alkaa lokukuussa ja päättyy vapun tienoilla.
Ravinto
Alkukesällä isoviiksisiipat saalistavat yleensä yksin, mutta syksyn lähestyessä ne siirtyvät ryhmittäin vesistöjen läheisyyteen. Isoviiksisiippa syö pieniä ja kevyitä hyönteisiä, kuten yöperhosia, vesiperhosia, korentoja, kärpäsiä ja hyttysiä. Se pysyttelee lentäessään suhteellisen korkealla, usein puunlatvojen tasalla. Se on vesisiippaa taitavampi lentäjä. Pienikokoiset saaliit se nappaa suoraan hampaisiinsa, mutta suurempien eläinten kiinnipitelyssä se käyttää myös takajalkojaan ja häntäänsä.
Lisääntyminen ja elinikä
Isoviiksisiipat parittelevat syksyllä, ennen horrokseen vaipumista. Sikiönkehitys alkaa kuitenkin vasta keväällä, sillä siittiöt ovat talven ajaksi varastoituneina naaraan kohtuun. Naaraat kerääntyvät 20–60 yksilön lisääntymislaumoihin kesällä. Ne synnyttävät kukin yhden poikasen kesä- tai heinäkuussa, 2,5 kuukauden tiineysajan jälkeen. Poikanen oppii lentämään noin kolmeviikkoisena, ja kuuden viikon iässä se pystyy saalistamaan itse ruokansa.
Viiksisiipat tulevat sukukypsiksi luultavasti vuoden ikäisinä. Vanhin tunnettu isoviiksisiippa on ollut siperialainen yksilö, jonka tiedetään rengastustietojen perusteella eläneen peräti 41-vuotiaaksi. Pienelle nisäkkäälle poikkeuksellisen korkeaan ikään on saattanut vaikuttaa pitkä talvihorros, joka Siperiassa voi olla kahdeksan kuukauden mittainen.
Pikkulepakko
Pikkulepakko (Pipistrellus nathusii) on Euroopassa elävä lepakkolaji, joka kuuluu siippojen heimoon. Suomessa se on harvinainen pesimälaji. Pikkulepakko on yksi Euroopan pienikokoisimmista lepakkolajeista, ja sen ruumis on 4,5–5,7 senttimetriä pitkä ja paino 5–10 grammaa. Se käyttää ravinnokseen erityisesti yöperhosia ja sääskiä. Laji on saanut tieteellisen nimensä saksalaisen Hermann von Nathusiusin mukaan.
Ulkonäkö ja koko
Pikkulepakko muistuttaa ulkonäöltään viiksi- ja isoviiksisiippaa. Sen selkä on tumman harmaanruskea ja hartioissa on tumma laikku. Selän karvoitus jatkuu myös häntäräpylässä. Vatsapuoli on vaalea ja kellertävän harmaanruskea. Korvan edessä oleva uloke, tragus, on pyöreäpäinen. Lennossa lajin tärkein tuntomerkki on nilkasta häntäpoimun reunaan ulottuva pitkä kannus.