cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ibe
iben ensimmäinen virallinen single Monologi julkaistiin vuoden 2017 ensimmäisenä päivänä levy-yhtiö Skorpionin kautta. Läpimurtona voidaan pitää samana vuonna myöhemmin julkaistua Eurovisioit-singleä, jolla oli mukana rap-artisti Kube. Vuonna 2018 ibe oli mukana rap-duo JVG:n Popkorni-levyllä sekä Benjamin Peltosen singlellä "Naarmuja", joka sijoittui parhaimmillaan Suomen singlelistan kolmanneksi. Kärjen kolmas albumi Ibelius sijoittui parhaimmillaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle helmikuussa 2019. Kärki oli ehdolla vuoden tulokkaana Emma-gaalassa vuonna 2019 sekä vuoden rap/R&B ja vuoden miessolisti -ehdokkaana vuonna 2020. Vuoden 2021 Emma-gaalassa perkele!-albumi voitti vuoden rap-albumin palkinnon.
Kärki on valmistunut ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta syksyllä 2018. Hän on kertonut esikuvikseen muun muassa saksalaisen rap-artisti RINin sekä yhdysvaltalaisen Lil Uzi Vertin.
Kärki seurusteli näyttelijä Olga Heikkalan kanssa.
Lee Bong-ju
Lee Bong-Ju (s. 11. syyskuuta 1970) on eteläkorealainen maratonjuoksija. Leen paras saavutus on hopeamitali Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Hän hävisi voittajalle, Etelä-Afrikan Josia Thugwanelle, vain kolme sekuntia. Tuo ero on kaikkien aikojen pienin voittomarginaali maratonjuoksussa olympiatasolla.
Louis Charbonneau
Louis Charbonneau (23./24. helmikuuta 1865 Montreal – 23. marraskuuta 1927 Québec) on kanadalainen sellisti ja pedagogi.
Charbonneau oli urkujenrakentaja Raymond Roger Charbonneaun poika. Hän aloitti viulunsoiton opiskelun 12-vuotiaana, mutta siirtyi selloon 20-vuotiaana ja opiskeli Bostonissa Alwin Schroederin johdolla. Hän oli vuosien ajan Montrealin sinfoniaorkesterin jäsenenä. 1890-luvulla hän toimi Frantz Jehin-Prumen ja Émery Lavignen kanssa Trio de Montréal -nimisen kokoonpanon sellistinä. Hän esiintyi myös muun muassa kvartetissa Alfred De Sèven, Émile Taranton ja Otto Zimmermanin kanssa. Hän myös teki yhteistyötä pianisti Wilfrid Pelletierin kanssa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Rodolphe Plamondon. Vuonna 1917 Charbonneau perusti Quebecin muusikkoliiton, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1920.
Musiikkivuosi 2014
Musiikkivuosi 2014 käsittelee vuoden 2014 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Vetelin seurakunta
Vetelin seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Vetelin kunnan alueella.
Historia
Vetelin alueesta tuli Yliveteli-niminen Kokkolan seurakunnan kappeliseurakunta vuonna 1639, missä yhteydessä se sai myös oman kirkon. Oman kappalaisen se sai vuonna 1643. Vuonna 1860 siitä tuli itsenäinen, Veteli-niminen seurakunta. Siihen kuului kappeliseurakuntana Halsua, josta tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1906. Seurakuntaan liitettiin 1865 Perhon kappeliseurakunta, joka oli aiemmin kuulunut Kokkolaan. Siitä tuli itsenäinen seurakunta jo vuonna 1879.
Menestys ja moraali
Menestys ja moraali on Outi Nyytäjän kirja vuodelta 2007. Teoksen julkaisi Minerva.
Niclas Meyer
Niclas Meyer (s. 15. kesäkuuta 1983) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja, joka edustaa Esport Oilersia. Hän nousi Salibandyliigaan kaudella 2009–2010. Ennen Esport Oilersiin tuloa Meyer pelasi Salibandyliigassa Viikinkien, SSV:n ja Espoon Oilers in sekä kakkosdivaria GrIFK:n riveissä. Hän on pelannut myös Suomen maajoukkueessa. Niclaksen veli Petter Meyer on pelannut Veikkausliigaa FF Jarossa ja edustaa tällä kaudella SJK:ta.
Saksan 3. panssarikrenatööridivisioona
Perustaminen
Wehrkreis III perusti 386. motorisoidun jalkaväkidivisioonan 25. marraskuuta 1942 Lounais-Ranskassa. Siihen kuuluivat 386. reservipanssaripataljoona, 149. ja 153. motorisoidut rykmentit, 386. kenttätykistörykmentti, 386. moottoripyöräpataljoona, 386. pioneeripataljoona, 386. viestipataljoona ja 386. divisioonan huolto-osat. Sen kotipaikkana oli Frankfurt an der Oder.
Se nimettiin 1. maaliskuuta 1943 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi Stalingradissa tuhoutuneen saman nimisen yhtymän mukaan. Samalla sen joukko-yksiköt nimettiin uudelleen ja esimerkiksi 386. moottoripyöräpataljoonasta tuli 53. panssaritiedustelupataljoona, joka nimettiin 19. huhtikuuta edelleen 103. panssaritiedustelupataljoonaksi. Siinä oli runsaasti vanhan Stalingradissa antautuneen divisioonan veteraaneja, jotka olivat palanneet palvelukseen sairaaloista toivuttuaan vammoistaan. Divisioonan vahvuuteen kuuluneessa 103. panssaripataljoonassa oli 42 kappaletta StuG-rynnäkkötykkiä sekä kuusi panssarivaunua. Se nimettiin 23. kesäkuuta 3. panssarikrenatööridivisioonaksi saman aikaisesti muiden motorisoitujen divisioonien kanssa.
Palvelus
Divisioona siirrettiin kesäkuussa Italiaan, jossa se osallistui syyskuussa Salernon maihinnousun torjuntaan. Se osallistui taisteluihin Monte Cassinossa, Bernhard-linjalla sekä Anziossa tammikuussa 1944 ennen vetäytymistä Roomaan touko-kesäkuussa. Divisioona vetäytyi kesäkuun lopulla Firenzeen, josta se siirrettiin länsirintamalle elokuussa. Se osallistui länsirintamalla ensimmäisen kerran taisteluihin Pariisin kaakkoispuolella. Divisioona osallistui vetäytymiseen Ranskasta, Nancyn evakuointiin ja se ryhmittyi syyskuussa puolustukseen lähellä Metziä suojatakseen Saarin teollisuusaluetta.
Kaksi kuukautta myöhemmin divisioona täydennettiin, jonka jälkeen sen vahvuus oli 12000 miestä, 31 75 millimetrin panssarintorjuntatykkiä ja 38 kenttätykkiä. Marraskuussa divisioona lähetettiin Aacheniin, jota puolustaessaan se kärsi merkittäviä tappioita. Se vedettiin lepoon ja täydennettäväksi Saksaan ennen osallistumistaan Ardennien taisteluun joulukuusta 1944. Divisioona osallistui Eifelin alueen hallinnasta käytyihin taisteluihin tammikuussa 1945 ja Kölnin alueesta käytyihin taisteluihin maaliskuussa. Se kuitenkin epäonnistui Yhdysvaltain Remagenin sillanpään tuhoamisessa. Divisioona joutui huhtikuussa saarroksiin Ruhrin alueella ja se antautui amerikkalaisille 16. huhtikuuta 1945.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat :
Davor Štefanek
Davor Štefanek (s. 12. syyskuuta 1985 Subotica, Vojvodinan sosialistinen alue, Jugoslavia) on serbialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Pääasiassa 60–67 kilogramman painoluokissa kilpaillut Štefanek voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Painimitali oli nykyisen Serbian ja sen edeltäjien olympiahistorian ensimmäinen sitten vuoden 1988. Štefanek sijoittui Serbia ja Montenegron edustajana 18:nneksi Ateenan kesäolympialaisissa 2004 ja EM-hopealle samana vuonna. Serbialaispainija on tämän jälkeen myös sijoittunut Pekingin kesäolympialaisissa 2008 15:nneksi, voittanut maailmanmestaruuden Taškentissa 2014, MM-pronssin Las Vegasissa 2015 ja MM-hopeaa Budapestista 2018 sekä saanut neljä EM-mitalia.
Vasemmisto
Vasemmisto on nimitys, jota käytetään oikeisto–vasemmisto-akselin vasemmassa päässä olevista poliittisista ryhmistä. Vasemmiston on perinteisesti edustavan laajaa tulojen tasauspolitiikkaa ja yhteiskuntavastuuta. Vasemmiston on ajateltu edustavan myös jyrkkää sosiaalista liberalismia sekä valtion ja julkishallinnon korostamista. Sanaa vasemmisto käytetään myös vastaavista ryhmittymistä puolueiden ja muiden ryhmien sisällä. Käsitteet vasemmisto ja oikeisto syntyivät Ranskan vallankumouksessa, jolloin ne viittasivat istumapaikkajärjestykseen Ranskan lainsäädäntöelimissä.
Vasemmistopuolueista on perinteisesti käytetty myös nimityksiä työväenpuolueet tai sosialistiset puolueet. Alun perin vasemmiston tunnusmerkkinä on pidetty sosialismin kannattamista, mutta nykyään tämän on pääasiallisesti läntisissä demokratioissa korvannut sosiaalidemokratia tai punavihreys. Suomessa vasemmistopuolueiksi luetaan eduskuntapuolueista Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Vasemmistoliitto, joskus myös Vihreä liitto.
Vasemmisto Suomessa
Suomen vasemmistopuolueista vanhin on Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP), joka perustettiin nimellä Suomen Työväenpuolue vuonna 1899 ja omaksui nykyisen nimensä vuonna 1903. Sisällissodan jälkeen 1918 Venäjän SFNT:lle paenneet radikaalit sosiaalidemokraatit perustivat siellä Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP). Punakapinallisten johtamana, valtiojärjestyksen kumoamiseen pyrkivänä se oli Suomessa kiellettynä, kuten myös sen peitejärjestöille Suomen Työväenpuolueelle (alkujaan Suomen Sosialistinen Työväenpuolue) ja Työväen ja Pienviljelijäin Puolueelle kävi. Suomelle tappiollisen jatkosodan jälkeen 1944 kommunistien johtaman Neuvostoliiton vaatimuksesta oli SKP laillistettava, kunhan se ensin muutti sääntönsä Suomen lain mukaisiksi. SKP:n johdolla perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL), jonka kautta kommunistit toimivat kunnanvaltuustoissa ja eduskunnassa.
SKP:n enemmistön ja SKDL:n sekä usein unohdetun lyhytaikaisen Demokraattisen vaihtoehdon (Deva) seuraajaksi perustettiin vuonna 1990 vasemmistoliitto (Vasemmisto). Nykyisin puoluerekisterissä vasemmistoa edustavat SDP, vasemmistoliitto ja uusi SKP. Aikaisemmin puoluerekisteristä löytyi myös Kommunistinen Työväenpuolue, joka kuitenkin poistettiin vuoden 2019 eduskuntavaalien jälkeen.
Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaiseman tutkimuksen mukaan vasemmistolaisuus on yhteydessä alhaisiin tuloihin. Tulonsaajaryhmistä ainoastaan alle 20 000 euroa vuodessa tienaavat sijoittivat itsensä keskimääräistä enemmän vasemmalle. Eniten vasemmistoon asettuvia oli nuorten 18–30-vuotiaiden keskuudessa, 29 prosenttia.
Claes Albert Tulindberg
Claes (Klas) Albert Tulindberg (11. syyskuuta 1802 Oulu – 31. lokakuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko.
Wayne Weiler
Wayne Weiler (9. joulukuuta 1934 Phoenix, Arizona – 13. lokakuuta 2005 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kaksi kertaa vuosina 1960–61. Hän keskeytti molemmissa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli 24. vuoden 1960 kilpailussa ja 15. seuraavana vuonna. Weiler kilpaili myös USAC mestaruussarjassa vuosina 1958–61 ollen parhaimmillaan kolmas Phoenixissa vuonna 1960. Hänet lasketaan F1-kuljettajaksi koska Indianapolis 500 kilpailu oli osa F1-sarjaa vuosina 1950–60.
Claes Albert Tulindberg
Tulindbergin vanhemmat olivat kamarineuvos, säveltäjä Erik Tulindberg ja Margareta Kristina Nylander. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1818. Tulindberg opiskeli Turun akatemiassa ja Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1827 ja maisteriksi 1828.
Tulindberg toimi Helsingin yliopiston (Aleksanterin yliopiston) puhtaan matematiikan dosenttina 1829–1859. Hän oli osallisena vuonna 1830 tapahtuneessa Puolan maljan nimellä tunnetussa poliittisessa skandaalissa paljastamalla sen, että ylioppilaat ja kaksi Helsingin yliopiston opettajaa olivat juoneet Puolan maljan.
Claes Tulindbergin sisar Maria Simelius (1792–1843) johti miehensä Jakob Simeliuksen vuonna 1818 Helsinkiin perustamaa Simeliuksen kirjapainoa miehensä kuoleman jälkeen vuosina 1826–1843.
Saasta: Filosofinen johdatus jätteen todellisuuteen
Saasta: Filosofinen johdatus jätteen todellisuuteen on filosofi Timo Airaksisen vuonna 2010 ilmestynyt kirja jätteestä. Teoksen julkaisi Johnny Kniga.
Wayne Johnsen
Wayne Johnsen (s. 7. heinäkuuta 1977 Lyndhurst, New Jersey) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän oli yksi Contenderin kolmannen tuotantokauden nyrkkeilijöistä. Jaidon Codrington tyrmäsi hänet seitsemännessä ottelussa runsas minuutti ottelun alkamisen jälkeen.
Radikaalipuolue (Ranska)
thumb|Radikaalipuolueen puoluetoimiston pääsisäänkäynti Pariisin Place de Valoisilla. Parti radical eli radikaalipuolue (virallisesti Parti Républicain Radical et Radical-Socialiste; aiemmin myös radikaalisosialistinen puolue; tunnetaan Ranskassa lisänimellä Parti radical valoisien) on ranskalainen liberaali keskustaoikeistolainen puolue. Virallisesti vuonna 1901 perustettuna se on Ranskan vanhin yhä toimiva puolue. Puolue on nykyään melko pieni, mutta sillä oli vaikutusvaltainen asema Ranskan politiikassa kolmannen ja neljännen tasavallan aikana. Puolueeseen on kuulunut 31 Ranskan pääministeriä.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Puolueen vaikutusvalta kasvoi vähitellen ja 1890-luvulta alkaen se osallistui säännöllisesti Ranskan hallituksiin. Bourgeois kokosi ensimmäisen pelkästään radikaaleista muodostetun hallituksen vuonna 1895. Puolue jakautui vuonna 1893 radikaaleihin ja radikaali-sosialisteihin. Uuden yhdistyslain myötä radikaalit järjestäytyivät vuonna 1901 virallisesti puolueeksi nimellä Parti Républicain Radical et Radical-Socialiste (”Tasavaltalainen radikaali ja radikaali-sosialistinen puolue”). Se oli Ranskan ensimmäinen moderni, vaaliorganisaatioksi järjestäytynyt puolue. Koko puoluetta kutsuttiin tämän jälkeen myös radikaalisosialisteiksi, vaikka se ei varsinaisesti edustanutkaan sosialistista ideologiaa. Puolueen kannattajakunta oli pääosin keskiluokkaa ja se kannatti yksityisomistusta, mikä ajoi sen vastakkain sosialistisen työväenliikkeen kanssa.
Dreyfus-skandaali kallisti Ranskan puoluekenttää vasemmalle ja radikaalipuolue oli käytännössä maan johtava puolue vuosina 1902–1914. Suuri osa tuon ajan hallituksista oli radikaalien varaan luotuja keskustavasemmistolaisia koalitioita, jotka toteuttivat tärkeitä uudistuksia kuten kirkon ja valtion eron (1905) sekä progressiivisen tuloveron käyttöönoton (1914). Vuosina 1902–1905 myös sosialistit olivat mukana radikaalien johtamassa poliittisessa liittoumassa (Bloc des gauches, ”vasemmistoblokki”). Radikaalien tuon ajan näkyvimpiä poliitikkoja olivat Clemenceau, Henri Brisson, Émile Combes, Théophile Delcassé, Joseph Caillaux, Gaston Doumergue ja Ernest Monis. Clemenceau johti Ranskan hallitusta ensimmäisen maailmansodan ratkaisuvaiheen aikana vuosina 1917–1920.
Maailmansotien ja neljännen tasavallan aika
Radikaalipuolue pysyi yhtenä Ranskan johtavista puolueista myös maailmansotien välisenä aikana, mutta sitä alettiin nyt pitää enemmän keskustalaisena kuin vasemmistolaisena puolueena. Se muodosti yhdessä sosialistisen SFIO-puolueen kanssa Cartel des Gauches -liittouman, jonka pohjalta muodostetut hallitukset olivat vallassa vuosina 1924–1926 ja 1932–1934. Puolueen tärkeimmät johtajat tänä aikana olivat Édouard Herriot ja Édouard Daladier. Radikaalit olivat mukana myös sosialistien johdolla vuonna 1936 muodostetussa kansanrintamahallituksessa ja jälleen keskustapuolueiden koalition johdossa vuosina 1938–1940.
Toisen maailmansodan miehityksen aikana radikaalit jakautuivat Vichyn hallituksen ja vastarintaliikkeen kannattajiin, mikä johti kannatuksen laskuun sodanjälkeisissä vaaleissa. Radikaalit olivat kuitenkin edelleen tärkeä hallituspuolue vielä neljännenkin tasavallan aikana, näkyvimpinä johtajinaan Henri Queuille, Pierre Mendès France ja Edgar Faure. Puolue muodosti ensin Rassemblement des Gauches Républicaines (RGR, ”vasemmistotasavaltalaisten liitto”) -nimisen porvarillisen vaaliliiton, jonka vaalikannatus oli parhaimmillaan 11 prosenttia. Mendès France pyrki kääntämään radikaalien linjaa uudelleen vasemmalle, mutta tämä ajoi puolueen hajaannukseen 1950-luvun puolivälissä.
Viidennen tasavallan aika
Viidennen tasavallan perustamisen (1958) jälkeen radikaalipuolue menetti pääosan aiemmasta kannatuksestaan ja vaikutusvallastaan. Puolue tuki vuoden 1965 presidentinvaaleissa vasemmiston ehdokasta François Mitterrandia, mikä jakoi sen kannattajakunnan. Puolue hajosi lopullisesti, kun vasemmistosiipi erosi vuonna 1972 ja perusti seuraavana vuonna uuden puolueen Mouvement des Radicaux de Gauche (MRG), joka ryhtyi sosialistipuolueen liittolaiseksi. Jean-Jacques Servan-Schreiberin johtama radikaalipuolue tuki tämän jälkeen presidentti Valéry Giscard d’Estaingia ja osallistui kahden muun keskustaoikeistolaisen puolueen kanssa Union pour la Démocratie Française (UDF, Ranskan demokratian liitto) -vaaliliiton perustamiseen vuonna 1978. Se oli 1980–2000-luvuilla ajoittain mukana useissa oikeistohallituksissa. Vuosina 2002–2011 se oli osana Union pour un Mouvement Populaire (UMP) -puolueliittoa. Puolueen johtaja Jean-Louis Borloo päätti vuonna 2010 jättää François Fillonin hallituksen ja seuraavana vuonna radikaalipuolue erosi UMP:stä. Vuodesta 2012 se on kuulunut uuteen Union des Démocrates et Indépendants (UDI) -puolueliittoon. Vuodesta 2014 radikaalipuoluetta on johtanut Laurent Hénart.
Vänoxa
Vänoxa on saari Kemiönsaaren kunnan Hiittisissä. Vajaan viiden neliökilometrin kokoisella saarella on kolme ympärivuotista asukasta, joita palvelee yhteysalus M/s Stella. Saarella on 10-reikäinen golfkenttä.
Vänoxa on Hiittisten itäosan isoimpia saaria yhdessä naapurisaaren Ängesön-Bergön kanssa. Kapea salmi erottaa saaret toisistaan. Saari kuuluu yhdessä lähisaarien kanssa Vänoxan kylään, jonka kantatila sijaitsee saarella.
Maladzetšnan rautatieasema
Maladzetšnan rautatieasema eli Molodetšnon rautatieasema  on tärkeä rautateiden kauttakulku- ja risteysasema Maladzetšnan eli Molodetšnon kaupungissa Valko-Venäjän Minskin maakunnan luoteisosassa. Asema on pääkaupunki Minskin ja Liettuan pääkaupungin Vilnan välisen radan tärkein väliasema.
Maladzetšnan aseman jälkeen Minskin luoteisten paikallisjunien käyttämät raiteet jakautuvat kolmeen jatkoyhteyteen. Yhdet raiteet vievät lounaaseen kohti Lidaa. Tätä rataa kulkevat myös Hrodnan ja Minskin väliset junat. Toiset raiteet vievät länsiluoteeseen Liettuan vastaiselle Hudahain raja-asemalle (valkoven. Гудагай, Hudahai, ven. Гудогай, Gudogai), mitä kautta on raideyhteys edelleen Vilnaan, Kaunasiin ja Venäjän Kaliningradiin. Kolmannet kiskot kulkevat koilliseen Dokšytsyn Kruljauštšynan kylän (ven. Крулевщизна, Krulevštšizna) risteysasemalle. Sieltä raiteet jakautuvat edelleen kohti Polatskia ja toisaalta kohti maan luoteisrajan taajamia.
Pikkumerimetso
Pikkumerimetso (Microcarbo pygmaeus) on pieni merimetsolaji, joka saalistaa pieniä kaloja sukeltamalla.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 45–55 senttimetriä ja siivenkärkien väli 80–90 senttiä. Se on muita merimetsoja huomattavasti pienikokoisempi. Sen pyrstö on pitkä, nokka paksu ja lyhyt. Sen kaula on lyhyt ja paksu, mutta uidessa se voi olla venytettynä pitkäksi. Linnun väritys on mustahko, tummanvihreän- ja ruskeankiiltoinen.
Vanhalla linnulla on pesimäpuvussaan valkoisia täpliä päässä, kaulassa ja alapuolella, kun vanhalta pesimättömältä linnulta ne puuttuvat ja tilalla on vaalea kurkku, vaaleampi rinta ja ruskeansävyisempi yleisväritys.
Nuoren linnun höyhenpuku on kiillottomampi ja himmeämpi, sekä rinnassa ja päässä on heikkoa juovitusta.
Levinneisyys
Lajin pesimäalueesta 75–94 % sijaitsee Euroopassa ja sen populaation kooksi on arvioitu 28 000–39 000 paria. Sen tärkeimmät populaatiot ovat Euroopassa Romanian 11 500–14 000 paria ja Aasiassa Azerbaidžanin 8 000–12 000 paria. Kyseisten populaatioiden koot ovat pysyneet vakaina tai nousseet.
Laji on hävinnyt Algeriasta ja Jordaniasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Pikkumerimetso pesii huhti–heinäkuussa yhdyskunnissa suistoalueilla ja rehevillä järvillä. Se rakentaa pesänsä oksista ja heinistä matalalle puuhun tai ruovikkoon, joskus myös haikarakoloniaan. Se jättää pesimäalueensa elokuussa ja palaa sinne maalis-huhtikuussa. Laji liikkuu vain vähän sen esiintymisalueilta. Se ruokailee yksin tai pienissä ryhmissä ympäri vuoden. Vedessä olon jälkeen kuivattelee siipiään auki levitettyinä.
Elinympäristö
Pikkumerimetso asuu alavilla mailla makeanveden alueilla, joissa on paljon kalaa ravinnoksi ja rehevää rantaa, jossa kasvaa pensaita, puita ja tiheää ruovikkoa, kuten esimerkiksi juoluailla, suistoissa, järvissä, tulvaniityillä ja luhdilla. Pikkumerimetsoa esiintyy talvisin myös murto- ja suolavesikosteikoilla.
Uhat ja suojelu
Suojelutoimenpiteet Kaakkois-Euroopassa ovat parantaneet linnun asemaa, joskin sen talvehtimisalueita tuhoutuu ja sitä vainotaan siellä. Sen uhkia ovat: elinympäristöjen muutos; kosteikkojen kuivatus maataloudenkäyttöön ja ihmisen toiminnasta johtuvat hydrologiset muutokset; vesiviljelyteollisuuden aiheuttama vainoaminen; vapaa-ajan metsästäminen ja metsästäminen kaupallisiin tarkoituksiin, kuten myyminen ruoaksi Iranissa.
Robson Conceição
Robson Donato Conceição (s. 25. lokakuuta 1988 Salvador) on brasilialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Antiikin mytologia
Antiikin mytologia voi viitata seuraaviin:
Luettelo kauhuelokuvista
Tämä on luettelo kauhuelokuvista.
Nimetty
Nimetty on 51koodia-yhtyeen albumi, joka julkaistiin tammikuussa 2004.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Hannu Sallinen sekä sovittanut 51koodia.
Strandberg
Strandberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Muistoja Karpaateilta
Muistoja Karpaateilta on suomalaisen Esko Rahkosen kokoelma-albumi vuodelta 2011.
Laaksojen laulu (vl-musiikki)
Laaksojen laulu on suomalaisen Esko Rahkosen kokoelma-albumi vuodelta 2011.
My Little Bossings
My Little Bossings on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Marlon Rivera.
Al-Bayyina
Al-Bayyina on Koraanin 98. suura. Se sisältää 8 jaetta.
Sisältö
Suura kertoo, että monijumalaiset ja "kirjan väestä" ne, jotka eivät usko, eivät lopettaneet ennen kuin saivat Jumalan lähettilään lukeman selkeän todistuksen. Heitä käskettiin uskomaan yksin Jumalaan, pitämään rukoukset ja antamaan almuveroa. (Tämä luettelo sisältää islamin viidestä pilarista kolme.) Ne monijumalaisista ja kirjan väestä, jotka eivät käänny islamiin, joutuvat Helvetin tuleen, mutta muiden palkkana ovat Eedenin puutarhat, joiden notkelmissa virtaa puroja.
Chidori-luokka
Chidori-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston neljän torpedoveneen muodostama alusluokka.
Al-Alaq
thumb|Muhammed saa ilmestyksen enkeli Gabrielilta Al-Alaq on Koraanin 96. suura. Se sisältää 19 jaetta. Islamilaisen käsityksen mukaan suura 96 oli ensimmäinen, joka Muhammedille ilmoitettiin.
Sisältö
Suuran ensimmäiset viisi jaetta kuuluvat Hämeen-Anttilan käännöksessä seuraavasti:
Uudenseelanninenglantilaiset
Uudenseelanninenglantilaiset ovat Uudessa-Seelannissa asuvia englantilaisia. Vuoden 2006 väestönlaskennassa Uudessa-Seelannissa asui 44 202 itseään englantilaisena ja 27 189 itseään brittinä pitävää, mutta näistä luvuista huolimatta suurimmalla osalla uusiseelantilaisista on jonkinasteista englantilaista perimää. Kulttuurillisesti englantilaiset ovat olleet Uuden-Seelannin merkittävin maahanmuuttajaryhmä.
Al-Alaq
Ensimmäisen sanan tulkintaa
Suuran ensimmäinen sana اقْرَأْ (arab. iqra tai iqrā) on tuottanut Koraanin tutkijoille ongelmia. Tavanomaisesti se on käännetty imperatiiviksi "Lue!". Nöldeke viittaa sanan tulkinnassa Hartwig Hirschfeldin havaintoon, jonka mukaan Raamatussa esiintyy usein heprealainen ilmaisu "Julista (hepr. qra) Herrasi nimeä!" Luxenbergin mukaan Koraania lukiessa on otettava huomioon myös arameankieliset tulkinnat. ilmaisu iqra on syyro-arameassa muuttunut tarkoittamaan Herran rukoilemista, mutta yhdessä siihen liittyneen preposition kanssa teksti olisi tulkittava kehotukseksi rukoukseen eli saadaan muoto ”Kutsu Herrasi nimeä”. Lukemiskehotus onkin islamin kannalta ristiriitainen, koska islaminuskon mukaan Muhammed oli lukutaidoton.
Uudenseelanninenglantilaiset
Historia
Englantilaiset olivat ensimmäisten eurooppalaisten joukossa asuttamassa Uutta-Seelantia 1800-luvun alussa. Heitä tuli maahan aluksi kauppiaina ja lähetyssaarnaajina. Luultavasti ennen 1840-lukua maahan tulleista siirtolaisista 60 % oli englantilaisia. New Zealand Companyn Wellingtonin, Nelsonin, New Plymouthin ja Whanganuin siirtokuntiin houkuttelemista siirtolaisista samaten valtaosa oli Englannista. Heidän osuutensa siirtolaisista väheni kuitenkin 1850- ja 1860-luvuilla, kun maahan saapui kullankaivajia ja sotilaita. Pohjalukema saavutettiin vuonna 1871, kun vain 41 % maan ulkomailla syntyneestä väestöstä oli englantilaisia. Uuden-Seelannin ruvettua aktiivisesti värväämään siirtolaisia samalla vuosikymmenellä heidän määränsä nousi jälleen. Ensimmäisen- ja toisen maailmansodan aikana monet englantilaistaustaisista uusiseelantilaisista menivät sotilaana takaisin emämaahan. Sodan jälkeen sotilaiden vaimot ja lapset Isosta-Britanniasta muuttivat usein miehensä mukana Uuteen-Seelantiin. Sekä Britannian että Uuden-Seelannin hallitukset rohkaisivat tällaista muuttoliikettä. Sotien jälkeen Uusi-Seelanti alkoi taas auttaa siitolaisia maahan vuodesta 1947 vuoteen 1975. Tuona aikana maahan saapuneista 350 000 siirtolaisesta noin 80 % oli englantilaisia. Maahanmuuttosäädöksiä tiukennettiin 1975 ja siitä lähtien maahanmuuttamiseen tarvittiin lupa. Työlupien vaatiminen tuli käyttöön 1986. Tämän jälkeen englantilaisia siirtolaisia on tullut vain vähän. Vuonna 2006 englantilaiset muodostivat vain 20 % maan ulkomailla syntyneestä väestöstä.
Al-Alaq
Toiseen jakeen tulkintaa
Toisen jakeen mukaan ihminen luotiin substanssista nimeltä alaq (عَلَقٍ), jonka on katsottu olevan verbistä alaqa (riippua) johdettu substantiivi. Arabialaiset Koraanin eksegeetit ovat katsoneet, että sana tarkoittaa verihyytymää. Englanninkielinen Pickthallin käyttää ilmaisua "kokkare" tai "hyytymä" (engl. clot). Koraanin saksantaja Paret on käyttänyt ilmaisua "alkio", samoin Hämeen-Anttila. Islamilainen Koraanin käännös Sahih International on kääntänyt sen ilmaisulla "riippuva substanssi".
Uudenseelanninenglantilaiset
Uskonto
Suurin osa Uuden-Seelannin englantilaisista kuuluu anglikaaniseen kirkkoon. Uuden-Seelannin anglikaaninen kirkko on autonominen, mutta sillä on yhä tiiviit yhteydet Britanniaan. Muita kirkkokuntia englantilaisten keskuudessa ovat metodistit ja baptistit.
Al-Alaq
Toiseen jakeen tulkintaa
Hans Jansen huomauttaa, että muualla Koraani kertoo, että ihminen on luotu savesta (37:11, 6:2). Luxenberg ratkaisee arvoituksen selittämällä, että syyroaramean kielessä alaq voi tarkoittaa myös "tahmeaa" tai tahmeaa savea, mikä ilmaisu esiintyy myös Koraanissa (37:11). Lukemalla tekstiä arabian asemesta arameankielisenä on siten mahdollista poistaa ristiriita.
Uudenseelanninenglantilaiset
Urheilu
Kriketti saapui Uuteen-Seelantiin englantilaisten lähetyssaarnaajien mukana. Ensimmäinen tunnettu krikettiottelu Uudessa-Seelannissa järjestettiin vuonna 1844 Nelsonissa. Jo varhain maahan tuotuja urheilulajeja olivat myös laukkaurheilu, keilaus ja jääkiekko. Rugby levisi maahan paljolti Charles Monron vaikutuksen takia. Hänen vaikutuksestaan sitä alettiin pelata poikien kouluissa Uudessa-Seelannissa. Hän itse oli oppinut pelin lontoolaisessa koulussa. Jalkapallo vakiinnutti asemansa vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Al-Alaq
Muita tulkintoja
Günter Lüling katsoi, että suura oli alkuaan kristillinen hymni. Suurassa Jumala ei kehota Muhammedia lukemaan, vaan puhuja kehottaa seurakuntaa rukoilemaan.
Uudenseelanninenglantilaiset
Ruoka
Suurin osa Uuden-Seelannin valkoisesta väestöstä söi englantilaisen keittiön mukaisesti, johon kuuluivat muun muassa peruna, liha, leipä, piiraat ja murot. Oluen toi Uuteen-Seelantiin lontoolainen Joel Polack, joka aloitti vuonna 1835 panimon Kororākekassa. Oluesta tulikin Uuden-Seelannin suosituin alkoholijuoma.
Al-Alaq
Muita tulkintoja
Christoph Luxenberg katsoo, että neljännen jakeen ilmaisu bi-l-qalam tarkoittaa kynällä opettamisen asemesta "kirjoitusten antamaa tietoa". Suuran viimeisen säkeen (”polvistu ja lähesty Herraasi”) Luxenberg ymmärtää kehotuksena osallistua ehtoolliseen.
Suuran historia
Islamilaisen tulkinnan mukaan suura 96 on Muhammedin saama ensimmäinen ilmestys, ja sellaisena sen tekstiä myös suoraan lainataan Ibn Ishaqin/Hishamin kirjoittamassa varhaiselta 800-luvulta periytyvässä Muhammed-elämäkerrassa, joka sisältää Muhammedin minä-muodossa esittämän selostuksen näistä tapahtumista.
Hans Jansenin mukaan useimmat uskonnonhistorioitsijat pitävät islamilaista selitystä epäaitona ja uskovat sen syntyneen vasta jälkikäteen Koraanin tekstin selityksenä. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suurin osa arabisteista pitää suuraa silti profeetta Muhammedin saamana ilmestyksenä. Christoph Luxenberg katsoo, että suura 96 on ollut osa kristillistä syyrialaista liturgiaa, ja sitä on käytetty kutsuna Herran ehtoolliselle. Tällöin se kuuluisi siihen osaa Koraania, joka olisi ollut alkuperältään syyrialaista kristillistä hartauskirjallisuutta.
Rautaiset linnut
Rautaiset linnut on 51koodia-yhtyeen albumi, joka julkaistiin 31. elokuuta 2005.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Hannu Sallinen, ellei toisin mainittu.
Jerry L. Ross
Jerry Lynn Ross (s. 20. tammikuuta 1948 Crown Point, Indiana) on entinen Yhdysvaltain ilmavoimien upseeri ja NASAn astronautti. Hän on seitsemän avaruussukkulalennon veteraani. Rossilla on avaruuslentojen lukumäärän ennätys yhdessä Franklin Chang-Diazin kanssa.
Ross on naimisissa indianalaisen Karen S. Pearsonin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Ura Yhdysvaltain ilmavoimissa
Ross opiskeli Purduessa ilmavoimien stipendillä. Valmistuttuaan Purduesta 1972 hän astui Yhdysvaltain ilmavoimien palvelukseen. Hän työskenteli ilmavoimien ramjet-projektin parissa. Ross valmistui ilmavoimien koelentokoulun koelentoinsinöörikurssilta1976. Hän työskenteli B-1-pommittajan koelento-ohjelmassa johtavana koelentoinsinöörinä. Ross on lentänyt yli 21 lentokoneella, hänellä on yksityislentäjän lupakirja ja hän on lentänyt yli 3,900 tuntia, joista valtaosa sotilaskoneissa. Hän jäi eläkkeelle ilmavoimista 31. maaliskuuta 2000.
Ura NASAssa
Ross sijoitettiin helmikuussa 1979 Johnsonin avaruuskeskukseen hyötykuormaupseeriksi/lennonvalvojaksi vastuualueenaan hyötykuormien integrointi avaruussukkulaan. Ross valittiin astronauttikoulutukseen toukokuussa 1980. Hän on toiminut useissa tehtävissä Nasassa, mm. astronauttitoimiston johtotehtävissä.
Ross lensi tehtäväspesialistina avaruussukkulalennoilla STS-61-B (1985), STS-27 (1988) ja STS-37 (1991), oli hyötykuormasta vastaavana lennolla STS-55/Spacelab-D2 (1993), ja toimi jälleen tehtäväspesialistina toisella Miriin telakoituneella avaruussukkulalennolla STS-74 (1995), ensimmäisellä kansainvälisen avaruusaseman kokoonpanolennolla STS-88 (1998) ja STS-110 (2002). Seitsemän avaruussukkulalennon veteraanina Ross on viettänyt 1 393 tuntia avaruudessa, joista 58 tuntia 18 minuuttia yhdeksällä avaruuskävelyllä.
Ross oli ensimmäinen ihminen joka laukaistiin avaruuteen seitsemättä kertaa ja hän piti nimissään Yhdysvaltain avaruuskävelyjen ennätystä (yhdeksän) ja avaruuskävelyllä vietettyä aikaa (58 tuntia 18 minuuttia) kunnes hänet ohitti kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 14:n komentaja Michael Lopez-Alegria (kymmenen avaruuskävelyä, kokonaiskesto 67 tuntia 40 minuuttia). Joidenkin spekulaatioiden mukaan Ross osallistui lisäksi myös yhdelle avaruuskävelylle salaiseksi luokitellulla STS-27 sukkulalennolla NROn Lacrosse 1 satelliitin laukaisun yhteydessä.
Ross työskentelee edelleen NASAn hallinnossa.
Martti Parkkari
Martti Veli Emil Parkkari (26. marraskuuta 1938 Helsinki – 12. elokuuta 2016 Turku) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä (filosofian kandidaatti). Parkkari opiskeli sävellystä Joonas Kokkosen johdolla sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli musiikkiarvostelijana Uudessa Suomessa, mutta varsinaisen työuransa hän teki Turun konservatoriossa, jossa hän toimi musiikinhistorian ja -teorian lehtorina sekä apulaisrehtorina. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Parkkarin sävellystuotantoa leimaa naiivius, jota on pidetty vastareaktiona 1960–1970-luvun taidemusiikin modernismille.
Al-Zalzala
thumb|Kahlil Gibranin piirros esittää Al-Khansaa. Runoilijatar on joko plagioinut Koraania tai hänen runonsa on päätynyt yhdeksi Koraanin suurista. Al-Zalzala on Koraanin 99. suura. Se sisältää 8 jaetta.
Teksti
Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Sisältö
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suura on identtinen 600-luvulla eläneen al-Khansan (k. 630 jälkeen) kirjoittaman runon kanssa. Hämeen-Anttila tulkitsee asian niin, että al-Khansa on lainannut Koraania.
Ian Huntley
Ian Huntley (s. 31. tammikuuta 1974) on brittiläinen murhaaja, joka tuomittiin elinkautiseen vankeuteen vuoden 2002 "Sohamin kaksoismurhasta", jossa Huntley surmasi Sohamin pikkukaupungissa Cambridgeshiressä kaksi kymmenvuotiasta tyttöä tuntemattomaksi jääneestä syystä.
Varhainen elämä
Huntley syntyi Grimsbyssä, Englannissa. Hän aloitti yläasteen syyskuussa 1985 ja joutui pääasiassa pitkäaikaisen kiusatuksi joutumisen johdosta vaihtamaan koulua 13-vuotiaana.
Huntley ei jatkanut opintojaan, vaan toimi läpi 1990-luvun pienipalkkaisissa töissä. Hän joutui useaan otteeseen poliisin epäilemäksi erilaisista rikoksista, kuten raiskauksesta ja ryöstöstä. Niistä hän sai syytteet, jotka jouduttiin kuitenkin hylkäämään todisteiden vähyyden johdosta. Lokakuussa 1993 hän sai tuomion moottoripyörän luvattomasta ajosta.
Huntleyn vanhemmat erosivat 1990-luvun alussa. Äidillä oli eron jälkeen lesbiaaninen suhde, mutta vanhemmat palasivat sittemmin yhteen. Huntley meni vuonna 1995 naimisiin rakastettunsa kanssa, mutta avioliitto päättyi pian eroon ja entinen vaimo ryhtyi seurustelemaan Huntleyn veljen kanssa. Huntley ei ollut läsnä parin häissä heinäkuussa 1999.
Myöhemmin on käynyt ilmi, että Huntley oli syyllistynyt 11-vuotiaan tytön seksuaaliseen hyväksikäyttöön vuoden 1997 kesällä.
Sohamin murhat
Sohamin murhiksi kutsutaan kahta henkirikosta, jotka Ian Huntley teki Sohamissa Cambridgeshiressa 4. elokuuta 2002. Uhrit olivat kymmenvuotiaat Holly Marie Wells (s. 4. lokakuuta 1991) ja Jessica Aimee Chapman (s. 1. syyskuuta 1991).
Murhien aikaan Huntley toimi vahtimestarina paikallisessa Soham Village Collegessa ja asui yhdessä uuden tyttöystävänsä Maxine Carrin kanssa. Carr toimi apuopettajana St Andrew's Primary Schoolissa, jossa murhatut tytöt kävivät koulua.
Hieman ennen henkirikoksia Huntley oli riidellyt Carrin kanssa puhelimessa ja oli epäillyt tämän pettävän häntä tai valehtelevan hänelle. Lyötyään raivoissaan luurin kiinni hän näki vuokra-asuntonsa ohi kävelleet tytöt ja pyysi heidät kotiinsa. Hän väitti tytöille, että myös Carr oli paikalla; todellisuudessa tämä oli tapaamassa perhettään Grimsbyssä. Tytöt olivat Carrille läheisiä ja tulivat tämän kanssa hyvin toimeen. Pian kutsun jälkeen Huntley jostakin syystä surmasi kaksikon.
Tuomio
Huntleylle tehtiin murhien ilmitulon jälkeen mielentilatutkimus. Tutkimuksen tuloksessa ilmoitettiin, että Huntley oli tehnyt selviä yrityksiä esiintyäkseen psykoottisena, mutta että hän oli tekohetkellä todellisuudessa ollut täysissä sielun ja ruumiin voimissa. Huntley väitti oikeudessa, että Holly Wells olisi kaatunut vahingossa kylpyammeeseen ja hukkunut, kun taas Jessica Chapmanin tapon hän tunnusti ja väitti tehneensä tämän saadakseen tytön lopettamaan huutonsa.
Huntley todettiin syylliseksi kahteen murhaan. Hän sai elinkautisen vankeusrangaistuksen 17. joulukuuta 2003. Tapaus sai erittäin laajaa huomiota varsinkin Britanniassa, mutta myös ulkomaalaisessa lehdistössä. 29. syyskuuta 2005 oikeus päätti, että Huntleyn on istuttava elinkautisestaan vähintään 40 vuotta. Tämä merkitsee, että hänellä on mahdollisuus vapautua aikaisintaan 2040-luvulla eli seitsemänkymmenen ikävuoden tienoilla.
Maxine Carria syytettiin myöhemmin väärän todistuksen esittämisestä oikeudessa, sillä hän oli antanut poikaystävälleen väärän alibin. Hän uskoi omien sanojensa mukaan Huntleyn syyttömyyteen. Carr sai uuden identiteetin, mutta se paljastui marraskuussa 2004, jolloin hänet ajettiin muuttamaan kotoaan Midlandsista. Hän oli joutunut muuttamaan tätä aiemmin jo lukuisia kertoja. Carrille myönnettiin helmikuussa 2005 oikeus täysin salaiseen henkilöllisyyteen, jonka turvin hän nyt elää. Huntley oli väittänyt Carrin kehottaneen häntä polttamaan tyttöjen ruumiit. Huntley kertoi myös harkinneensa tapausten johdosta itsemurhaa.
Vankeus
14. syyskuuta 2005 Huntley sai vammoja kiehuvasta vedestä toisen elinkautisvangin, neljästä murhasta tuomitun Mark Hobsonin käytyä häneen käsiksi. Syyskuussa 2006 hänet löydettiin vankilasta tajuttomana masennuslääkkeiden yliannostuksen seurauksena. Hän oli ottanut myös aiemmin yliannostuksen masennuslääkkeitä odottaessaan oikeudenkäyntiään.
Sofja Muratova
Sofja Ivanovna Muratova (o.s. Poduzdova,, 13. heinäkuuta 1929 Leningrad, Venäjän SFNT – 25. syyskuuta 2006 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Muratova voitti joukkuekilpailussa Neuvostoliiton joukkueessa olympiakultaa Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 ja maailmanmestaruudet vuosina 1954, 1958 ja 1962. Hän oli monipuolinen voimistelija ja voitti ottelussa olympiahopeaa Roomassa sekä olympiapronssia Melbournessa. Yhteensä Muratova voitti kahdeksan olympia- ja viisi MM-mitalia. Lisäksi hänelle kertyi runsaasti arvokisasijoituksia kymmenen joukkoon. Muratovan aviomies oli telinevoimistelun olympiavoittaja Valentin Muratov, joka kuoli piakkoin vaimonsa kuoleman jälkeen syksyllä 2006.
Mäntysirkku
Mäntysirkku (Emberiza leucocephalos) eli aiemmalta nimeltään taigasirkku on sirkkujen sukuun kuuluva siperialainen varpuslintulaji.
Koko ja ulkonäkö
vasen|thumb|Naaras.
Linnun pituus on 16–17,5 cm eli se on suunnilleen keltasirkun kokoinen. Mäntysirkku muistuttaa käyttäytymiseltään ja olemukseltaan keltasirkkua, jonka kanssa se risteytyy Länsi-Siperiassa. Juhlapukuisen koiraan pää ja kurkku ovat ruskeat, päälaella on valkoinen, mustien raitojen rajaama juova ja poskella on valkoinen laikku. Selkäpuoli on ruskea, mustaviiruinen. Yläperä on punaruskea. Alapuolen höyhenpuku on valkoinen epäselvin tummin viiruin. Tukeva nokka on harmaa. Naaras ja nuori lintu ovat alapuolelta viiruisia, eikä niiden puvussa esiinny lainkaan keltaista. Maastossa niitä on hyvin vaikea erottaa naaraspukuisista keltasirkuista.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, jonka jälkeen ne voidaan erottaa nuorista linnuista tuoreen höyhenpuvun perusteella.
Levinneisyys
Mäntysirkku elää ja lisääntyy Siperiassa sekä muualla Kaukoidässä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intian pohjoisosissa ja eteläisessä Kiinassa. Lajin kanta on elinvoimainen ja lintu on monin paikoin runsaslukuinen.
Euroopassa sitä tavataan vain harvoin. Suomessa se oli tavattu 9 kertaa vuoden 2006 loppuun mennessä, ensihavainnon ollessa 4.11.1968 Lemlandin Lågskärillä.
Elinympäristö
Pesii harvakasvuisissa metsissä, lähinnä mäntymetsissä, metsänreunoissa sekä samantyyppisissä paikoissa kuin keltasirkku.
Lisääntyminen
Pesä on maassa. Munamäärä vaihtelee neljän ja kuuden välillä.
Ravinto
Mäntysirkku on siemensyöjä. Poikasia ruokitaan myös hyönteisillä ja muilla pienillä selkärangattomilla.
Charles Nunzio
Charles Nunzio (30. lokakuuta 1912 Cattafi, Sisilia, Italia – 17. lokakuuta 2010 Basking Ridge, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä, sovittaja ja -pedagogi. Nunzio oli viimeisin elossa ollut henkilö vuonna 1938 perustetun American Accordionists' Associationin 12 perustajajäsenestä.
Tausta
Nunzio syntyi Sisiliassa, pienessä Cattafin kaupungissa. Hän muutti Yhdysvaltoihin äitinsä kanssa kahdeksanvuotiaana, viittä vuotta aikaisemmin muuttaneen isänsä jäljessä.
Nunzion isä oli alkanut soittaa kromaattista harmonikkaa jo Italiassa asuessaan ja hänestä tuli myös Charlesin ensimmäinen opettaja. Kahdeksanvuotiaalle pojalle hankittiin erikoisvalmisteinen pianoharmonikka Antonio Buttilta, jossa oli 39 diskanttikosketinta ja 120 bassokosketinta. Isä käytti hankintaan kaikki siihenastiset säästönsä, 700 dollaria.
Nunzio jatkoi musiikinopiskelua Nino Stramandinon johdolla. Stramandinon erikoisalaa oli säveltapailu ja Nunzio kertookin opiskelleensa nuottien ja rytmin hahmotusta jopa kaksi vuotta, soittamatta tunneillaan juurikaan itse instrumenttia. Stramandinon jälkeen opettajaksi tuli Frank Umbriaco New Yorkin East sidella. Charles kulki soittotunneille sunnuntaisin kaksi tuntia suuntaansa isänsä kanssa kodistaan Newarkista junilla ja raitiovaunuilla, kaikkiaan kahdeksan vuoden ajan. Nunzio jatkoi soitto-opintojaan Pietro Frosinin johdolla viisi vuotta, minkä johdosta heistä tuli myös hyvät ystävät.
Ura
Pietro Deiro pyysi nuorta Nunziota hoitamaan tämän sijaisuutta Deiron viikoittaisessa radio-ohjelmassa 1920-luvun lopulla. Deiro ja Frank Gaviani olivat tuolloin kiertueella Kaliforniassa. Nunzio otti myös Deiron opetustehtävien sijaisuuden hoitaakseen. Samoihin aikoihin hänellä oli jo myös oma harmonikkakoulu Newarkissa. Nunzio alkoi myös hoitaa Frosinin sijaisuuksia WOR-radioasemalla Frosinin sairastellessa.
Nunzio ehti olla mukana lyhyen aikaa The Capitol Accordionists -kvintetin kanssa RKO Keith Circuit -vaudeville-kiertueella Yhdysvaltojen itärannikolla. Vitaphone-äänielokuvien yleistyessä vaudevillen suosio kuitenkin laski nopeasti ja Nunzio palasi opettamisen ja konserttiesiintymisten pariin.
Opiskeltuaan musiikinteoriaa ja sävellystä, Nunzio alkoi säveltää omia soolonumeroita. Hän myös sovitti lukuisia teoksia harmonikalle ja orkesterille, eritoten vuonna 1933.
Charles Nunzio perusti oman harmonikkakoulun Carnegie Hall -rakennukseen vuonna 1937. Hän antoi opetusta kolmena päivänä viikossa. Samana vuonna Soprani-harmonikkayhtiö käytti Nunziota Castelfidardon tehtaillaan, missä hän toi esiin useita ajatuksiaan soittimen kehittämiseksi erityisesti Yhdysvaltojen markkinoille. Soprani alkoi tuottaa harmonikan häkkiin kiinnitettyjä rekisterinvaihtajia eli ”koplareita” Nunzion aloitteesta – aiemmin Soprani-harmonikkojen rekisterit olivat sijainneet soittimen kahvaosassa. Nunzio antoi matkallaan myös useita konsertteja ja vastaanotti Italian hallitukselta kultaisen Rolex-kellon. Harmonikkateollisuus ja -vienti erityisesti Yhdysvaltoihin oli tuona aikana huipussaan ja muun muassa Sopranin palveluksessa oli jopa 800 työntekijää.
Vuosina 1937–1939 Nunzio konsertoi laajalti muun muassa New Jerseyssä, New Yorkissa, Bostonissa, Dallasissa, Los Angelesissa, Detroitissa, Lontoossa, Pariisissa, Wienissä, Italiassa sekä Saksassa. Nunzion oma harmonikkaorkesteri esiintyi myös New Yorkin maailmannäyttelyssä vuonna 1939.
Nunzio jatkoi aktiivista uraansa 1940-luvulla. Hän esiintyi CBS:n radio-ohjelmassa Carl Hoffin 28-henkisen orkesterin solistina 1940 ja säesti Arthur Tracya. Vuonna 1942 Nunzio soitti usean kuukauden ajan the Jersey Shore Seabright Yacht Club -yökerhossa, jonne useat aikansa Broadway-kuuluisuudet tulivat rentoutumaan näytäntöjen jälkeen. Sodan sytyttyä Nunzio liittyi laivastoon, jossa hän toimi viihdytyskiertueilla ja -tehtävissä vuoden 1945 loppuun saakka. Nunziolle kehitettiin hänen nimeään kantava harmonikkamalli, ”Nunziola”, 1940-luvulla.
Nunzion omien sanojen mukaan hänen opettajanuransa kohokohta oli hänen oppilaansa Donald Hulmen voitto harmonikan maailmanmestaruuskilpailuissa Italian Pallanzassa 1960. Samana vuonna hänet valittiin Accordion Teachers Guild -järjestön puheenjohtajaksi.
Nunzio lopetti harmonikkakoulunsa 1972 ja hän muutti Basking Ridgeen 1977. Hänellä oli mittava kokoelma harmonikkoja ja hänellä oli laaja tietämys harmonikkojen korjaamisesta ja virityksestä. Hänellä on myös patentti niin sanottuun Kuehlin melodiabassoharmonikkaan, minkä hän kehitty yhdessä chicagolaisen William ”Bud” Kuehlin kanssa. Vuonna 1982 Nunzio vieraili Kiinassa Tianjinissa Parrot-harmonikkatehtaan johtajan kutsumana ja hän konsultoi harmonikkatehdasta tuotekehityksessä.
Charles Nunzion viimeinen konserttiesiintyminen oli 2. maaliskuuta 2002 American Accordion Musicological Societyn vuosittaisessa kokouksessa. Samassa tilanteessa kyseinen yhdistys palkitsi hänet yli 70 vuotta kestäneestä urastaan. Hän antoi soittotunteja yhä 91-vuotiaana, harjoitteli harmonikansoittoa, sekä sovitti musiikkia.
Yksityiselämä
Nunzion isän kuolema vuonna 1939 oli hänelle raskas menetys. Hän tapasi vaimonsa Helenin, joka toimi lukion englannin ja draaman opettajana, vuonna 1940. Pariskunta avioitui heinäkuussa 1941 ja heillä oli kaksi poikaa, John ja Charles.
Sigmund Lillebjerka
Sigmund Lillebjerka (12. kesäkuuta 1931 Bodø – 27. heinäkuuta 2015 Bodø) oli norjalainen säveltäjä. Hän oli pääasiassa itseoppinut, mutta hän sai lisäksi yksityisopetusta useilta säveltäjiltä, joiden joukossa olivat Per Hjort Albertsen, Sigurd Berge, Bjørn Kruse ja Olav Anton Thommessen. Lillebjerka voitti teoksillaan useita palkintoja, kuten Bodøn kaupungin kulttuuripalkinnon ja ILIOS-palkinnon sekä NRK:n ensimmäisen ja toisen palkinnon.
Sigmund on viulisti Sveinung Lillebjerkan ja sellisti Ørnulf Lillebjerkan isä.
Lillebjerkan tuotanto koostui pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista, mutta hän sävelsi myös muun muassa kamarioopperan Saturn Rings ja baletin The Sea Monster.
Perhon seurakunta
Perhon seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Perhon kunnan alueella. Perho on Suomen luterilaisin kunta.
Historia
Vuonna 1780 alueelle perustettiin Kokkolan seurakunnan alainen Perhon saarnahuonekunta, jonka kirkko valmistui 1782, jolloin se sai myös oman saarnaajan. Kun Vetelin seurakunta itsenäistyi Kokkolasta 1860 tuli Perhosta Vetelin kappeli viisi vuotta myöhemmin, vuonna 1865. Vuotta aiemmin eli 1864 Perhoon oli liitetty Salamajärven kylä Kivijärven kappelin itsenäistyttyä omaksi seurakunnakseen. 1879 Perho erotettiin omaksi seurakunnakseen ja itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1884.
Kirkkoherrat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Perhon seurakunnan kirkkoherroina:
XL
XL tarkoittaa seuraavia:
Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisäännöt
thumb|250px|Esimerkkejä substituenttien prioriteeteista Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisääntöjen mukaisesti Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisäännöt eli CIP-säännöt ovat sääntöjä, joita käytetään orgaanisessa kemiassa nimeämään eri stereoisomeereja esimerkiksi kiraalisia enantiomeereja tai kaksoissidosten E,Z-isomeriaa. Säännöt perustuvat atomien tai atomiryhmien massoihin ja ne kehittivät Robert Cahn, Christopher Kelk Ingold ja Vladimir Prelog ja he julkaisivat ne ensimmäisen kerran vuonna 1966. Prelog täydensi sääntöjä yhdessä Günter Helmchenin kanssa vuonna 1982. Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisääntöjen avulla orgaanisen yhdisteen stereokeskuksen stereokemia ja konfiguraatio voidaan kuvailla yksikäsitteisesti.
Proriteettisäännöt
thumb|250px|Kaksoissidosten käsittely Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisääntöjen mukaisesti
Tamara Ljuhina
Tamara Aleksejevna Zamotailova (o.s. Ljuhina,, s. 11. toukokuuta 1939 Voronež, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Ljuhina, myöhemmin Zamotailova, voitti joukkuekilpailussa Neuvostoliiton joukkueessa olympiakultaa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Roomassa hän voitti myös pronssia permannolla ja eritasonojapuilla.
HMS London (1899)
HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan taistelulaiva, joka tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1898-1899 laivasto-ohjelmaa Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1898. Alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1899 ja valmistui kesäkuussa 1902.