cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolotylli
Kolotylli (Thinornis novaeseelandiae) on Uuden-Seelannin kotoperäinen kahlaajalaji. Se elää vain Chathamsaarten Rangatiralla ja sen populaation koko on 200–220 yksilöä, 78–83 paria. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Eteläsaarelta vuonna 1789.
Anna Catharina Materna
Näihin aikoihin Anna Catharina Materna aloitti uuden uran kääntäjänä ja kirjailijana. Hän kirjoitti useita näytelmiä, joista kolmea esitettiin kuninkaallisessa teatterissa. Ensimmäinen niistä oli Den uventede Forlibelse eller Cupido Philosoph ja tunnetuksi tuli myös näytelmä Mariane eller Det frie Val. Niinpä hän oli paitsi Tanskan ensimmäinen naisnäyttelijä, myös yksi ensimmäisistä tanskalaisista, jotka kirjoittivat näytelmiä.
Rudolf von Jhering
pienoiskuva Rudolf von Jhering (Ihering) (22. elokuuta 1818, Aurich, Saksa – 17. syyskuuta 1892, Göttingen, Saksa) oli saksalainen oikeustieteilijä, joka opetti useassa yliopistossa: Baselissa 1845, Rostockissa 1846, Kielissä 1849 ja Giessenissä 1852. Hän oli professori Wienissä 1868 ja Göt­tingenissä 1872. Teoksissaan hän kritisoi kannattamansa käsitelainopin formalismia ja kehotti tutkimaan lakia sen taustalla olevien intressien pohjalta, eli ottamaan huomioon lain tarkoituksen. Teoksilla oli suuri rooli oikeusrealismin kehityksessä.
Ateneumin taidemuseo
Ateneumin taidemuseo on Helsingissä sijaitseva kuvataiteille omistettu museo ja osa Kansallisgalleriaa. Tässä artikkelissa tarkastellaan Ateneumia rakennuksena ja taidemuseona.
Taidemuseo sijaitsee Rautatientorin laidalla, Theodor Höijerin piirustusten mukaan tehdyssä rakennuksessa, Ateneumissa. Taidemuseon johtajana toimii joulukuusta 2018 alkaen Marja Sakari, joka toimi aikaisemmin Kiasman intendenttinä.
Rakennuksen historia
Arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelema Ateneumin uusrenessanssirakennus valmistui 1887. Aikaisemmin rakennuksessa sijaitsivat Ateneumin taidemuseon lisäksi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu (1848–1939), jonka nimi muuttui 1939 Suomen Taideakatemian kouluksi (vuodesta 1985 Kuvataideakatemia), sekä Taideteollinen korkeakoulu vuoteen 1982 asti.
Ateneumin taidemuseo toimi väliaikaisissa tiloissa Kansakoulukadulla peruskorjauksen aikana 1985–1991. Valtion taidemuseoksi muuttuneen organisaation päärakennus avattiin yleisölle toukokuussa 1991 yli kuusi vuotta kestäneen peruskorjauksen valmistuttua. Nykytaiteen museo toimi Ateneumissa 1991–1998.
Arkkitehtuuri
thumb|250px|Carl Sjöstrandin veistämät Ateneumin julkisivun muotokuvat [[Rafael, Feidias ja Donato Bramante.]] Uusrenessanssia edustava Ateneum on rakenteeltaan symmetrinen. Sen fasadi on koristeltu veistoksin ja korkokuvin jotka sisältävät runsaasti symboliikkaa. Pääovien yläpuolella toisessa kerroksessa on kolmen taiteilijan, arkkitehti Donato Bramanten, taidemaalari Rafaelin ja kuvanveistäjä Feidiaan rintakuvat. Niiden yläpuolella kolmannessa kerroksessa on neljä päätykolmiota kannattelevaa naishahmoa eli karyatidia jotka symboloivat neljää taiteen klassista lajia: arkkitehtuuria, geometriaa, maalaustaidetta ja kuvanveistoa. Fasadi huipentuu päätykolmion veistosryhmään jossa Taiteen jumalatar siunaa eri taiteenalojen tuotteet. Kaikki nämä veistokset ovat Carl Sjöstrandin käsialaa.
Julkisivun korkokuvat
thumb|250px|Taiteilijamedaljongit ikkunaväleissä. thumb|250px|[[Ville Vallgrenin korkokuva Benvenuto Cellinistä (1887).]] Julkisivun toisen kerroksen ikkunoiden väleissä on suomalaisia ja kansainvälisiä taiteilijoita esittäviä korkokuvia, jotka on veistänyt Ville Vallgren. Korkokuvia on kaikkiaan kuusitoista, ja ne esittävät seuraavia henkilöitä:
Päätykolmion teksti
Päätykolmiossa veistosryhmän alla lukee kultaisin kirjaimin latinankielinen lause Concordia res parvae crescunt (”Sovussa pienet asiat kasvavat”). Lause viittaa Suomen taidepiirien pitkään kamppailuun Ateneum-rakennuksen saamiseksi. Se on alkuosa roomalaisen historioitsijan Sallustiuksen teoksessa Jugurthan sota olevasta mietelauseesta Concordia res parvae crescunt, discordia maximae dilabuntur (”Sovussa pienet asiat kasvavat, epäsovussa suuret tuhoutuvat”).
Taidemuseo
Ateneum-rakennuksessa toimivat Ateneumin taidemuseo ja Kuvataiteen keskusarkisto sekä Taidemuseoalan kehittämisyksikkö Kehys, jotka ovat Kansallisgallerian toimintayksiköitä. Talossa on myös Ateneum-sali, joka on esittävän taiteen tärkeä esiintymisfoorumi Helsingissä.
Ateneum kuuluu Museokortti-järjestelmään, eli museovierailun voi tehdä henkilökohtaisella Museokortilla. Kortin voi myös hankkia vierailun yhteydessä Ateneumista. Museo on avoinna joka päivä klo 10.00-20.30 maanantaita lukuun ottamatta.
Suosituimmat näyttelyt
Ateneumin taidemuseon historian suosituin näyttely oli Picasso-näyttely, joka pidettiin vuosien 2009 ja 2010 taitteessa. Neljän ja puolen kuukauden aikana näyttelyssä vieraili lähes 315 000 kävijää. Toiseksi eniten kävijöitä, noin 305 000, oli Edelfelt-näyttelyllä, joka kesti viisi kuukautta vuodenvaihteessa 2004–2005. Kolmanneksi suosituin näyttely oli Tove Janssonin näyttely, joka keräsi 294 000 kävijää kuuden kuukauden aikana vuonna 2014. Neljänneksi suosituin oli vuoden 2014 Helene Schjerfbeckin 4,5 kuukautta kestänyt näyttely, jota kävi katsomassa 231 000 kävijää.
Ateneumin taidekokoelma
Keväällä 2013 Ateneumin teoksista 55 julkaistiin Googlen Art Projectissa.
Merkelin IV hallitus
Merkelin IV hallitus oli liittokansleri Angela Merkelin johtama suuri koalitiohallitus, joka toimi 4. maaliskuuta 2018 – 8. joulukuuta 2021. Sen muodostivat Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) ja sen sisarpuolue Baijerin kristillissosiaalinen unioni (CSU) sekä Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD). Hallitusta edelsi Merkelin III hallitus.
Gary Lightbody
Gary Lightbody (s. 15. kesäkuuta 1976 Bangor, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen muusikko ja lauluntekijä, parhaiten tunnettu vaihtoehtorockia soittavan Snow Patrol -yhtyeen keulakuvana.
Cocoa Sugar
Cocoa Sugar on skotlantilaisen alternative hip-hop ja r&b -yhtye Young Fathersin kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Ninja Tune 9. maaliskuuta 2018. Albumilta julkaistiin kolme singleä: "Toy", "In My View" ja "Lord", joista kahdelle kappaleelle julkaistiin musiikkivideot. Yhtyeen jäsenet kyllästyivät työstämään kokeellisia albumeita, joten he koettivat luoda tavallisempaa ja helpommin kuunneltavaa musiikkia.
Albumin kansikuvan suunnitteli Hingston Studion kuvaaja Julia Noni ja suunnittelija Tom Hingston.
Vanin piirikunta
Vanin piirikunta on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 24 512 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 577 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Vani, joka tunnetaan arkeologisista kaivauksistaan.
Piirikunta sijaitsee Imeretin eteläosassa Rioni-joen eteläpuolella. Se rajautuu idässä Baghdatin, pohjoisessa Tsqaltubon, lännessä Samtredian ja etelässä Tšokhataurin piirikuntaan.
Luterilainen kirkko Irlannissa
Luterilainen kirkko Irlannissa (iiriksi: An Eaglais Liútarach in Éirinn, saksaksi:Evangelisch-Lutherische Kirche in Irland) on luterilainen kirkko, joka toimii koko Irlannin saarella.
Luterilaisella kirkolla Irlannissa on erityiset välit Saksan evankeliseen kirkkoon ja enemmistö sen jäsenistä tulee saksankielisistä Euroopan maista.
Pääseurakunta sijaitsee Dublinissa. Jumalanpalvelukset pidetään pääosin saksaksi, kuukauden viimeisinä sunnuntaina englanniksi. Jumalanpalveluksia saksaksi pidetään myös Belfastissa, Castlepollardissa, Corkissa, Galwayssa, Killarneyssa, Limerickissä, Sligossa ja Wexfordissa.
Ruhtinas Albert II:n ja Charlene Wittstockin häät
thumb|220px|Ruhtinas Albertin ja ruhtinatar Charlenen monogrammi.
Ruhtinas Albert II:n ja Charlene Wittstockin häät järjestettiin 1. ja 2. heinäkuuta 2011 Monacon ruhtinaspalatsissa. Häitä kuvattiin Monacon suurimmiksi juhliksi 55 vuoteen – sitten Albertin vanhempien Rainier III:n ja Grace Kellyn häiden. Ruhtinas Albert ja Wittstock tapasivat ensimmäisen kerran vuonna 2000 ja he julkistivat kihlauksensa kesäkuussa 2010.
Pari
Albert II nousi Monacon ruhtinaaksi isänsä Rainier III:n kuoltua huhtikuussa 2005. Charlene Wittstock syntyi Rhodesiassa (nykyinen Zimbabwe), mutta muutti Etelä-Afrikkaan perheensä kanssa ollessaan 12-vuotias. Wittstock on edustanut Etelä-Afrikkaa uinnissa ja osallistunut Sydneyn kesäolympialaisiin 2000. Hän päätti uransa vuonna 2007. Ruhtinas Albert on myös urheilija, hän on kilpaillut rattikelkkailussa viisissä olympialaisissa. Pari näyttäytyi yhdessä ensimmäisen kerran vuonna 2006.
Ennen häitä huhuttiin, että Wittstock olisi perumassa häät ja palaamassa takaisin kotimaahansa Etelä-Afrikkaan. Sekä hovi että Wittstockin perhe kuitenkin kiistivät huhut jyrkästi. Ranskalainen viikkolehti L'Express uutisoi Wittstockin yrittäneen paeta Monacosta 28. kesäkuuta, kun Albertilla huhuttiin olevan kolmas avioton lapsi. Monacon poliisin väitettiin pysäyttäneen hänet Côte d'Azurin kansainvälisellä lentoasemalla ja takavarikoineen hänen passinsa. Hovilla väitettiin olleen "kovan työn takana" saada hänet jäämään. Hovi kutsuu tämänlaatuisia tarinoita kateellisten keksimiksi "ilkeiksi huhuiksi".
Suunnittelu
Morsiamen puvun suunnitteli italialainen muotisuunnittelija Giorgio Armani. Parin hääautona toimi erityisvalmisteinen Lexus.
KNM Stavanger (F303)
KNM Stavanger (runkonumero F303) oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka tilattiin 1960. Alus oli palveluksessa vuodesta 1967 vuoteen 1998. Alus upposi maalilaivana 2001 sukellusvene KNM Utsteinin laukaiseman torpedon osuttua.
Valmistus
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1965. Se laskettiin vesille 4. helmikuuta 1966 ja valmistui 1. joulukuuta 1967.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1987-1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633 kaikuluotain, MSI 3000 tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Boforsin 40 mm/L70 ilmatorjuntatykillä. Vuosina 1996-1997 alukselle asennettiin Link 11 ja 14 tietoliikennejärjestelmät, GPS ja Plesseyn AWS-9 tutka.
Karppanen
Karppanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Luettelo tutkimusmatkailijoista
Tämä on luettelo tutkimusmatkailijoista sukunimen mukaan.
KNM Trondheim (F302)
KNM Trondheim (runkonumero F302) oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka tilattiin 1960. Alus oli palveluksessa vuodesta 1966 vuoden 2006 kesäkuuhun.
Valmistus
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1963. Se laskettiin vesille 4. syyskuuta 1964 ja valmistui 2. kesäkuuta 1966.
Palvelus
Alus osallistui syksyllä 2002 ja vuonna 2005 Naton terrorismin vastaiseen operaatio Active Endeavouriin, jossa seurattiin Välimeren merenkulkua.
Trondheim ajoi 17. maaliskuuta 2006 Linesfjordenissa karille navigointivirheen seurauksena. Alus ei vaurioitunut pahoin, mutta Norjan rannikkovartioston vartiolaiva KV Tromsö saattoi aluksen Haakonsverniin. Kuivatelakalla aluksen vauriot tutkittiin, jolloin todettiin toisen potkurinakselin, kaikuluotaimen kuvun sekä rungon vaurioituminen. Aluksi näytti siltä, että alus poistettaisiin ennen aikaisesti palveluksesta. Lopulta päätettiin rungon ja akseliston vauriot korjata ja ainoastaan kaikuluotain jäi käyttökelvottomaksi.
Vapaamuurarit Suomessa
Vapaamuurariutta on harjoitettu Suomessa vuodesta 1922 alkaen sekä aiemmin 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa.
Vapaamuurarius Ruotsin vallan aikana
pienoiskuva|[[Vapaamuurarin hauta Helsingin Kaisaniemessä.]] Suomeen vapaamuurarius tuli vuonna 1756 Ruotsista. Silloin perustettiin Pyhä Johannes-looshi St. Augustin, joka sai nimensä Viaporin suunnittelijan Augustin Ehrensvärdin mukaan. Loosin toiminta alkoi kuitenkin vasta vuonna 1758 Turussa, jolloin sen ensimmäinen esimies oli ratsumestari John Jennings. Loosi ei kuitenkaan saanut jatkaa toimintaansa Suomessa keskeytyksettä, sillä jo vuonna 1762 se piti kokouksiaan Tukholmassa, jossa Jennings tuolloin oleskeli. Seuraavana vuonna loosi kuitenkin muutti jälleen Suomeen, mutta ei enää Turkuun vaan Helsinkiin, jossa se piti ensimmäisen kokouksensa Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherran Hans Henrik Boijen johdolla.
Vapaamuurarit pitivät kokouksiaan Helsingin Vanhan Raatihuoneen salissa. Kaupunki oli luovuttaneet salin looseille kokouksessaan 16. lokakuuta 1762 Boijen pyynnöstä sekä pormestari Anders Ignatiuksen ja kaupunginvaltuutettu Nils Burtzin suosituksesta 100 kuparitaalerin vuosivuokraa vastaan. Vapaamuurarit kokoontuivat ilmeisesti myös nykyisen Ritarihuoneen paikalla sijainneessa pienessä puurakennuksessa ja usein myös Kruunuvuorenselällä sijaitsevassa Koivusaaressa. Vuonna 1777 Helsinkiin perustettiin Pyhän Andreaksen skottilainen loosi Phoenix. Kaarle-herttua nimitti Gustaf Adolf Reuterholmin johtamaan ja valvomaan kaikkien Suomessa toimivien loosien toimintaa. Vapaamuurarit keräsivät rahaa hyväntekeväisyystarkoituksiin, muun muassa Viaporissa sijainneen upseerien lasten koulun tukemiseen.
Vapaamuurarius sai Suomessa paljon kannattajia. Vuonna 1809 St. Augustin -loosilla oli 460 jäsentä. Vapaamuurareita myös vastustettiin: Porvoon kirkolliskokous arvosteli vapaamuurariutta vuonna 1769, erityisesti siitä syystä että osa papistosta oli liittynyt järjestöön. Suomen jouduttua Venäjän vallan alle yhteydet Ruotsiin heikkenivät ja loositoiminta päättyi vuoteen 1813 mennessä. Lisäksi vuonna 1822 Aleksanteri I rajoitti kokoontumisvapautta ja kielsi muun muassa vapaamuurarilooseja toimimasta. Virallisessa vapaamuuraritoiminnassa seurasi yli vuosisadan mittainen hiljaisuus.
Itsenäisen Suomen Suurloosi
Vapaamuurarius palasi Suomeen vasta itsenäisyyden aikana, vuonna 1922, amerikansuomalaisten tuomana. Suomalaiset loosit toimivat ensin New Yorkin suurloosin alaisina. Suomen Suurloosin alainen vapaamuurarius on luonteeltaan angloamerikkalaista muissa pohjoismaissa pääasiassa harjoitetun ruotsalaisen riitin sijaan: Suomen Suurloosin alaiset loosit hyväksyvät jäsenikseen myös Jumalaan uskovia ei-kristittyjä, kun taas ruotsalaisen riitin mukaiset loosit hyväksyvät jäsenikseen yksinomaan kristittyjä.
Tällöin perustetun Suomi Loosi n:o 1:n perustajajäseniin kuului säveltäjä Jean Sibelius, joka on säveltänyt suomalaisten vapaamuurarien rituaalimusiikin (Musique réligieuse, opus 113). Muita tunnettuja suomalaisia vapaamuurareita ovat olleet muun muassa taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, juoksija Hannes Kolehmainen, presidentti Risto Ryti, valtioneuvos Martti Miettunen, pääministeri Teuvo Aura, jääkärikenraali Paavo Talvela ja säveltäjä Joonas Kokkonen.
Itsenäinen Suomen Suurloosi (Suomen Vapaiden ja Oikeutettujen Muurarien Suurloosi – Storlogen för Fria och Antagna Murare i Finland) perustettiin vuonna 1923. Nykyisin Suomessa on niin sanottuja sinisiä vapaamuurarilooseja 178 ja niissä jäseniä noin 7500. Ne toimivat suomen, ruotsin, englannin ja saksan kielillä. Siniset loosit antavat vapaamuurariuden kolme perusastetta: oppilas-, veljes- ja mestarimuurari. Lisäksi sinisessä loosissa kolme astetta saanut voi syventää vapaamuuraritietoaan Yorkin tai skottilaisen riitin mukaisesti. Nämä liitännäisasteet ovat järjestäytyneet omien suurloosiensa alle, joista osa on sinisten loosien tavoin uskonnollisesti vapaamielisiä ja osa kristillisiä.
Suomen Suurloosin suurmestareita ovat olleet seuraavat henkilöt.
Muut vapaamuurarijärjestöt Suomessa
Suomessa toimii 11-asteinen ruotsinkielinen kristillinen vapaamuurarijärjestö Svenska Frimurare Orden i Finland, joka jatkaa Suomen ensimmäisen historiallisen vapaamuurariajanjakson perinteitä ja on Ruotsin vapaamuurarijärjestön (Svenska Frimurare Orden) alainen. Siinä on toista tuhatta jäsentä.
Ruotsinkielinen naisvapaamuurarijärjestö perustettiin vuonna 1946 Helsingissä. Sen rituaalit on käännetty englannista ja käsittää 10 astetta, kuten ruotsalainen järjestelmä. Jäseneksi otetaan vain naisia, ja jäseniä on noin 70. Vuonna 2019 perustettiin suomenkielinen tytärloosi.
Kansainvälinen Vapaamuurarijärjestö Miehille ja Naisille Le Droit Humain on perustettu Pariisissa 4. huhtikuuta 1893. Järjestö on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut vapaamuurarijärjestö. Järjestön ensimmäinen suomalainen loosi Väinämö perustettiin 5. lokakuuta 1920 Helsingissä. Miesten ja naisten vapaamuurarius on avointa kaikille naisille ja miehille rotuun, kansallisuuteen, uskontoon tai filosofiaan katsomatta.
Useissa maissa vapaamuuraritoiminta on huomattavasti näkyvämpää kuin Suomessa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa jäsenet usein kiinnittävät autoihinsa jäsentunnuksensa.
Nykyisin suomalainen vapaamuurarius on pyrkinyt aiempaa suurempaan avoimuuteen. Esimerkiksi Helsingin Kasarmikadulla sijaitsevaan Vapaamuurarimuseoon sekä Vapaamuuraritemppeliin on järjestetty tutustumiskierroksia.
Hearst Castle
Hearst Castle on National Historic Landmark -arvon saanut kartano Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Sen on suunnitellut arkkitehti Julia Morgan vuosien 1919 ja 1947 välillä lehtimagnaatti William Randolph Hearstille, joka kuoli 1951. Vuonna 1957 Hearst Corporation lahjoitti kiinteistön Kalifornian osavaltiolle, mistä alkaen sitä on ylläpidetty nimikkeellä state historic park, ja yleisöllä on pääsy tutustumaan alueeseen ja sen huomattaviin taide- ja antiikkikokoelmiin. Vaikka alue sijaitseekin kaukana suuremmista asutuskeskuksista, se houkuttelee paikalle vuosittain noin miljoona kävijää.
Hearst antoi tilansa nimeksi virallisesti ”La Cuesta Encantada” (”Lumottu kukkula”), mutta kutsui sitä yleensä nimellä ”the ranch”, karjatila. Linnaan ja sen alueisiin viitataan joskus myös San Simeonina tekemättä eroa Hearstin tilan ja samannimisen ympäröivän kunnallishallinnottoman alueen välillä.
Muotokieli
Hearst lähestyi ensimmäisen kerran arkkitehti Julia Morgania ajatuksineen uudesta projektista huhtikuussa 1915 pian sen jälkeen, kun tilan omistajuus oli siirtynyt hänelle. Hearstin alkuperäinen ajatus oli rakennuttaa bungalovi, mutta noin kuukauden kestäneiden neuvotteluiden jälkeen Hearstin alkuperäinen ajatus vaatimattomasta asunnosta oli paisunut valtaviin mittasuhteisiin. Ulkoasun tyyli oli muuttunut alun japanilais-korealaisesta teemasta espanjalaiseen siirtomaatyyliin, joka oli alkanut saavuttaa suosiota, ja jota Morgan itsekin oli käyttänyt suunnittelemassaan Los Angeles Herald Examinerin pääkonttorissa 1915. Hearstia kuitenkin häiritsi Kaliforniassa tyylinmukaisesti tehtyjen rakennusten karkeus, ja vaikka meksikolainen suuntaus olikin hienostuneempi, Hearst vastusti sen ylenpalttisia ornamentteja. Hakiessaan innoitusta Iberian niemimaalta hän huomasi eteläespanjalaisten renessanssi- ja barokkirakennusten vastaavan makuaan. Erityisesti hän ihaili Rondan kirkkoa, ja hän pyysikin Morgania suunnittelemaan päärakennuksen tornit sen mukaisesti. San Diegossa vuonna 1915 järjestetyn Panama-Kalifornia-maailmannäyttelyn rakennukset edustivat Kaliforniassa lähimpänä sitä tyyliä, jota Hearst tavoitteli. Hän päätti korvata ulkopintojen rappauksen paljaalla muuratulla pinnalla kunnioituksesta Kalifornian perinteitä kohtaan.
Loppukesään 1919 mennessä Morgan oli katselmoinut alueen, tutkinut sen maanpinnan muodot ja piirtänyt alustavat suunnitelmat päärakennuksesta. Rakennustyöt alkoivat 1919 ja jatkuivat aina vuoteen 1947 saakka, jolloin Hearst joutui lopettamaan asumisen kartanossaan heikon terveytensä takia. Morgan suostutteli Hearstin aloittamaan työt vierasmajoista, koska pienempinä ne voitiin rakentaa nopeammin. thumb|center|upright=3.5|Hearst Castle lounaasta. Kartano on pastissi erilaisista historiallisista arkkitehtuurisista tyylisuunnista, joita sen omistaja oli ihaillut matkoillaan Euroopassa. Hearst ei ollut mitenkään nirso tyylisuuntien suhteen, kun hän hankki kokoelmiinsa taidetta ja antiikkia, eikä hän niinkään hankkinut sitä sisustaakseen kotiaan, vaan päinvastoin rakensi talonsa saadakseen valtavat kokoelmansa esille varastoista. Tämä johti Hearst Castlen kohdalla erikoisiin ratkaisuihin kuten yksityiseen elokuvateatteriin, jonka seinät oli vuorattu harvinaisia kirja-aarteita notkuvilla hyllyillä. Päärakennuksen pohjapiirros on sekava johtuen Hearstin tavasta hankkia vuosisatoja vanhojen rakennusten seiniä, joita käytettiin sellaisinaan rakennustöissä, ja jotka siten määräsivät rakennuksen mittasuhteet ja tyylin.
thumb|upright|Espanjalaisessa Rondan kaupungissa sijaitsevan Santa María la Mayor -kirkon torni, joka toimi innoituksena Hearst Castlen torneille. Hearst Castlessa on 56 makuuhuonetta, 61 pesuhuonetta, 19 olohuonetta, noin 500 hehtaaria puutarhoja, sisä- ja ulkouima-altaat, tenniskenttä, elokuvateatteri, lentokenttä ja maailman suurin yksityinen eläintarha, jonka alueella laiduntaa edelleen seeproja ja muita eksoottisia eläimiä. Morgan, jolla oli maa- ja vesirakennusinsinöörin koulutus, suunnitteli painovoimaisen vesijohtoverkoston, joka tuo vettä arteesisista lähteistä 11 kilometrin päästä Pine Mountainin rinteiltä hieman yli kilometrin korkeudelta Rocky Butten altaaseen, joka on puolentoista kilometrin etäisyydellä kartanosta 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Yksi kartanon kohokohdista on sen ulkouima-allas, Neptune Pool, joka sijaitsee kukkulanhuipun reunalla tarjoten laajan näkymän vuorista, merestä ja päärakennuksesta. Uima-altaan sisäpihalla on muinaisen roomalaisen temppelin pääty, joka on kuljetettu Euroopasta ja kasattu uudestaan paikoilleen. Hearst oli parantumaton näpertelijä, joka oli valmis hetken mielijohteesta purkamaan valmiita rakenteita rakentaakseen ne uusiksi. Neptune Poolkin on rakennettu kolmeen kertaan ennen kuin Hearst oli tyytyväinen lopputulokseen. Suunnitelmien jatkuvien muutosten seurauksena kartano ei koskaan valmistunut Hearstin elinaikana. Vaikka Hearst Castlen ornamentointi on lainattu historiallisista eurooppalaisista teemoista, niiden alla oleva rakenne on enimmäkseen teräsvahvistettua betonia. Nykyaikaisten rakennustekniikoiden käyttö heijastelee Morganin rakennusinsinööritaustaa – hän oli valmistunut Kalifornian yliopistosta Berkeleystä, ja hän oli ensimmäinen naispuolinen arkkitehti, joka valmistui École nationale supérieure des Beaux-Artsista Pariisista. Hearstin omistajuuden aikana yksityinen voimalaitos tuotti paikan tarvitseman sähkön. Useimmat kartanon kattokruunuista on varustettu paljailla hehkulampuilla, koska sähkötekniikka oli kartanon rakennusaikaan vielä varsin uutta.
Historia
Kutsut Hearst Castleen olivat hyvin haluttuja alueen kukoistuksen aikaan 1920- ja 30-luvuilla. Hollywoodin tähdet ja poliittinen eliitti vieraili paikalla usein saapuen yleensä joko lentäen kartanon omalle lentokentälle tai Hearstin omistamalla yksityisjunalla Los Angelesista. Muun muassa Charlie Chaplin, Cary Grant, Marxin veljekset, Charles Lindbergh, Joan Crawford, Clark Gable, James Stewart, Bob Hope, Calvin Coolidge, Franklin D. Roosevelt, Dolores del Río ja Winston Churchill olivat Hearstin vieraslistan kärkinimiä. Vaikka vieraiden odotettiin liittyvän yhteispäivälliselle joka ilta, heidät jätettiin normaalisti omiin oloihinsa päivisin Hearstin hoitaessa omia liiketoimiaan. Koska kartano oli pullollaan erilaisia toimintoja ja palveluita, vieraat pääsivät harvoin kyllästymään. Sen oma elokuvateatteri esitti normaalisti Hearstin oman elokuvastudion, Cosmopolitan Productionsin, elokuvia. Hearst Castle toimi esikuvana ”Xanadun kartanolle” Orson Wellesin vuoden 1941 elokuvassa Citizen Kane, joka jo sinänsä on fiktiivinen kuvaus William Randolph Hearstin urasta. Elokuvan kuvauspaikkana ei kuitenkaan ollut Hearst Castle vaan Oheka Castle New Yorkissa.
thumb|Goottilainen kirjasto Yksi Hearst Corporationin lahjoituksen ehdoista oli, että Hearstin suvun täytyy olla mahdollista käyttää kartanoa niin halutessaan. Patricia Hearst, William Randolphin pojantytär, kertoi piileskelleensä lapsena Neptune Poolin patsaiden takana, kun kiertokäynnillä olleet turistit ohittivat paikan. Vaikka kartano toimiikin nykyään museona, Hearstin suku käyttää edelleen George Hearstin aikanaan 1800-luvulla rakennuttamaa vanhempaa viktoriaanista taloa virkistäytymispaikkanaan. Talo on eristetty turistien katseilta tiheillä eukalyptuslehdoilla, jotka tarjoavat yksityisyyttä sen vierailijoille. Hearst Castle liitettiin National Register of Historic Places -rekisteriin 22. Kesäkuuta 1972, ja siitä tuli United States National Historic Landmark 11. toukokuuta 1976.
Röyhypiippo
Röyhypiippo (Luzula parviflora) on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon, piippojen (Luzula) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sillä on röyhyä muistuttava kukinto sekä monilehtinen varsi. Röyhypiippo muistuttaa jonkin verran tunturipiippoa (Luzula wahlenbergii), mutta lajit eroavat toisistaan koon, varsilehtien määrän sekä kukinnon tukilehden ulkonäön perusteella.
Röyhypiippo voi kasvaa 50 cm korkeaksi ja se kasvaa löyhinä mättäinä tai yksittäisversoina. Lehdet ovat tasaisia, noin senttimetrinlevyisiä ja lehtien reunoilla ei ole karvoja. Jopa lähellä kukintoa olevat lehdet voivat olla samankokoisia kuin alemmat lehdet. Kukinnon tukilehti on pieni, ohut ja kalju. Röyhypiipon kukinto muistuttaa heinäkasvien röyhyä, ja kukat sijaitsevat joko yksittäin tai muutaman kukan rykelminä kaarelle taipuneiden varsien päissä. Röyhypiippo kukkii heinä–elokuussa.
Röyhypiippo kasvaa tunturiseudulla metsissä tai pensaikoissa, erityisesti tunturikoivuvyöhykkeessä avoimen tunturipaljakan alapuolella. Röyhypiippo on kalkinsuosija. Suomessa röyhypiippoa tavataan melko yleisenä pohjoisimmassa Lapissa, lähinnä Enontekiöllä, Utsjoella, Sodankylän pohjoisosissa, Inarin länsiosissa sekä Sallan ja Savukosken koillisosissa. Yleisimmillään röyhypiippo on Suomessa Karigasniemen lähiseuduilla.
Röyhypiipon tieteellisen nimen lajinimi (parviflora) tulee latinan kielen sanoista parvus (suom. pieni) sekä flos (suom. kukka), ja tarkoittaa pienikukkaista.
Antonio García Gutiérrez
Antonio García Gutiérrez (1812–1884) oli espanjalainen näytelmäkirjailija. Hän julkaisi 1836 romanttisen tragedian El trovador, joka saavutti erinomaisen menestyksen. Hänen muista näytelmistään sai huomiota ainoastaan El encubierto de Valencia. Hänen myöhemmistä näytelmistään ansaitsevat maininnan Simon Boccanegra, Juan Lorenzo, Venganza catalana ja komedia Un cuento de niñas.
Näytelmään Simon Boccanegra pohjautuu samanniminen ooppera, jonka on säveltänyt Giuseppe Verdi ja jonka libreton on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Verdi on säveltänyt myös Il trovatoren, johon Emanuele Bardaren viimeistelemän libreton on kirjoittanut Salvatore Cammarano.
Henri Halkola
Henri Martin Halkola (s. 5. elokuuta 1973 Pudasjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Jyväskylän kaupunginteatterissa. Halkola esiintyi keväällä 2009 saippuasarjassa Salatut elämät Kari Taalasmaan roolissa Tommi Taurulan sairausloman ajan. Halkola oli roolissa ensimmäisen kerran 13. toukokuuta 2009, ja hän näytteli Taalasmaata tuotantokauden loppuun saakka.
Halkola esitti pääosaa Jyväskylän kaupunginteatterissa vuonna 2009 ensi-iltansa saavassa Arto Paasilinnan kirjaan perustuvassa Ulvova mylläri -musikaalinäytelmässä. Vuonna 2012 hän näytteli kahdessa suuressa roolissa, joista toinen oli Astrid Lindgrenin kirjasarjaan perustuvan Veljeni Leijonamielen Joonatan Leijonamieli, ja toinen päärooli oli Anni Blomqvistin kirjasarjaan pohjautuva Myrskyluodon Maijan kalastaja Jannen rooli. Halkola on näytellyt myös Aasia Shrek-musikaalissa ja Henry Jekylliä Jekyll & Hyde-musikaalissa Jyväskylän Kaupunginteatterissa näytäntökaudella 2015–2016. Musikaalin naispääosissa olivat Saara Jokiaho (Emma Carew) ja laulaja Maria Lund (Lucy Harris).
Portal 2
pienoiskuva|267x267px|[[GLaDOS|GlaDOS robotti Portal 2 -pelissä]] thumb|Portal 2 jatkaa portaalien käyttämistä testikammion sisällä liikkumiseen. Pelaaja voi lineaarisen liikkeen voimakkuuden säilymistä hyödyntäen ”sinkauttaa” itsensä tasolta toiselle. Portal 2 on Valve Corporationin kehittämä pulmapeli, joka julkaistiin huhtikuussa 2011 Mac OS X:lle, PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle. Peli on julkaistu Linuxille vuonna 2014. Peli on jatkoa The Orange Boxin mukana tulleeseen Portal-peliin. Pelissä on yksinpelin lisäksi kaksinpelattava yhteistyökampanja. Pelin julkaisu oli alun perin suunniteltu vuoden 2010 viimeiselle neljännekselle, mutta se siirrettiin helmikuulle 2011 ja lopulta huhtikuulle 2011. Portal 2 on kolmiulotteinen geometrinen ongelmanratkaisupeli, jossa teleportteja seiniin luovan laitteen avulla ratkaistaan kolmiulotteisia geometrisia aivopähkinöitä.
Pelaaminen
Portal 2 on ensimmäisessä persoonassa pelattava pulmapeli, jossa pelaaja ohjaa joko yksinpelin päähahmoa Chelliä tai yhteistyöpelin roboteista Atlasta tai P-bodya. Pelin tarkoituksena on viedä hahmot erilaisten testikammioiden läpi alkupisteestä lopun uloskäyntiin. Ensimmäiset tasot opettavat pelin yleiset liikkumispainikkeet sekä ympäristön kanssa vuorovaikuttamisen. Näiden tasojen jälkeen pelaajan tulee ratkaista erilaisia pulmia hänelle annettavan portaaliaseen (”Aperture Science Handheld Portal Device”) avulla. Aseella voidaan luoda kaksi portaalia, joilla pelaaja voi siirtää sekä itsensä että esineitä epätavanomaisella tavalla paikkojen välillä. Aseen toimintaperiaate ei ole muuttunut jatko-osan ja ensimmäisen pelin välillä, mutta pelaaja voi Portal 2:ssa käyttää myös muita fyysisiä elementtejä pulmien ratkaisuun portaalien lisäksi, kuten erilaisia nopeutta tai hyppyvoimaa parantavia geelejä.
Vaikka suurin osa pelistä pelataan GLaDOSin tai persoonaydinten luomissa testikammioissa, joutuu pelaaja liikkumaan myös kammioiden ulkopuolella, jolloin pelaaja jää ilman GLaDOSin jatkuvaa valvontaa.
Yksinpelin lisäksi Portal 2:ssa on kaksinpelattava yhteistyökampanja. Kummallakin pelaajalla on oma portaaliaseensa ja pelaajat voivat halutessaan käyttää toistensa portaaleja. Portaalien erottamiseksi toisistaan ovat ne erivärisiä, toisella pelaajalla portaalien värit ovat sininen ja violetti ja toisella oranssi ja punainen. Mahdollisten portaaliyhdistelmien vuoksi kaksinpelin testikammiot ovat vaativampia kuin yksinpelissä ja niiden suorittaminen vaatii pelaajilta yhteistyötä. Pelaajat voivat joutua esimerkiksi ratkaisemaan pulmia eri kammioissa, jolloin toisen pelaajan ratkaisut vaikuttavat toisen pelaajan etenemiseen. Jos toinen roboteista tuhoutuu, uusi robotti luodaan ja pelaajat pääsevät jatkamaan ratkaisemista.
Valve on kertonut, että sekä yksinpelikampanja että yhteistyökampanja ovat molemmat kahdesta kahteen ja puoleen kertaan pidempiä kuin Portalin alkuperäinen kampanja ja että koko peli on noin viisi kertaa pidempi kuin ensimmäinen Portal. Pelin käsikirjoittaja Erik Wolpaw on arvioinut, että molemmat kampanjat ovat noin kuuden tunnin mittaisia.
Juoni
Portal 2 sijoittuu määrittämättömän ajan päähän ensimmäisestä Portalista Aperture Sciencen tutkimuslaitokseen. Ensimmäisen osan lopussa näytetyn GLaDOSin (Genetic Lifeform and Disk Operating System) tuhoutumisesta huolimatta järjestelmä on edelleen ”elossa”. Pelaaja ohjaa edelleen samaa päähenkilöä, Chelliä, jonka ensimmäisen osan jälkeenpäin muutetussa lopussa tuntematon robotti raahaa pois tuntemattomaan sijaintiin. Tutkimuslaitosta ei ole korjattu räjähdyksen jälkeen, vaan sen ovat vallanneet kasvustot. Pelaaja on pelin aikana vuorovaikutuksessa useiden GLaDOSista irtautuneiden ”persoonaydinten” kanssa. Persoonaytimet ovat itsenäistyneet järjestelmästä ja aktivoituneet vuosien aikana, ja ne ovat luoneet tutkimuslaitoksen sisään useita mikrokosmoksia keskuksen automaattisen järjestelmän avulla.
Pelin alussa Chell löytää itsensä hotellihuoneesta, jossa konemainen ääni ohjaa hänet muutaman testin läpi ja laittaa tämän jälkeen hänet takaisin nukkumaan. Herätessään uudestaan useita vuosia on kulunut huonekalujen rapistuneen kunnon perusteella. Yksi irtaantuneista persoonaytimistä, Wheatley, auttaa Chelliä pakenemaan huoneesta, joka paljastuukin kontiksi valtavassa varastossa. Lopulta Chell päätyy Aperturen tutkimuslaitoksen testikammioihin. Pian Wheatley ja Chell kohtaavat lepotilassa olevan GLaDOSin, jonka Wheatley herättää vahingossa. GlaDOSin herättyä hän huomaa heidät ja syyttää Chelliä murhaamisestaan vuosia aikaisemmin lähes tappaen Wheatleyn ja heittää Chellin kuiluun. Chell löytää kuilun pohjalta täysin toimivan portaaliaseen.
GLaDOS alkaa rakentaa raunioitunutta tutkimuslaitosta uudelleen ja laittaa Chellin suorittamaan sinne lisää testejä. Wheatley kuitenkin ilmestyy Chellille salaa testien aikana paljastaen selviytyneensä lintujen ansiosta ja pelastaa Chellin kesken viimeisten testien auttaen häntä pakenemaan. Chell ja Wheatley yhdessä sammuttavat GLaDOSin tykkipuolustusjärjestelmät ja hermomyrkynhallintakeskuksen. Chellin päästyä GLaDOSin kammioon hän onnistuu kytkemään Wheatleyn GLaDOSin tilalle painamalla nappia, jolloin Wheatley onnistuu ottamaan koko tutkimuslaitoksen haltuunsa. Wheatley irrottaa GLaDOSin ytimestään ja kytkee hänet perunaparistoon. Wheatley on päästämässä Chellin pois hissillä, mutta silloin GLaDOS paljastaa Wheatleyn todellisen tarkoitusperän: hän on ”älykkyydenvaimennusydin”, jonka ainoa tarkoitus oli hidastaa GLaDOSin kehitystä kertomalla hänelle jatkuvasti huonoja ideoita. GLaDOS haukkuu Wheatleyta idiootiksi, mikä suututtaa Wheatleyn, ja tämä paiskaa raivoissaan GLaDOSin päin hissiä joka romahtaa alas Chell mukanaan.
Chell ja GLaDOS putoavat kilometrien pituista hissikuilua alas aivan valtavan laitoksen pohjalle. Havahduttuaan Chell joutuu kulkemaan läpi Aperturen 1900-luvulla valmistettujen maanalaisten testikammioiden. Vanhoissa Aperturen tiloissa Chelliä ohjaa GLaDOSin tai Wheatleyn sijaan yhtiön edesmenneen toimitusjohtajan, Cave Johnsonin, ääni. Chell löytää perunaan vangitun, omituisen tunteellisen GLaDOSin kammioiden valvontahuoneesta. He liittoutuvat väliaikaisesti, ja Chell kytkee GLaDOSin portaaliaseeseen jatkaen eteenpäin. Paljastuu, että GLaDOS on todellisuudessa Cave Johnsonin entinen avustaja Caroline, jonka persoonallisuus on ladattu tietokonejärjestelmään Johnsonin kuoltua kuukivimyrkytykseen. Johnsonin viimeisen viestin innoittamina Chell ja GLaDOS päättävät palata uuden Aperturen tiloihin ja tuhota Wheatleyn. Tässä osassa peliä esitellään myös Aperturen kehittelemät "liikkumisgeelit", joista sininen geeli on erittäin kimmoisaa, oranssi geeli liukasta ja valkoiseen geeliin voi laittaa portaaleja.
Päästyään takaisin Chell ja GLaDOS kohtaavat Wheatleyn teleruudun välityksellä, ja tämä laittaa Chellin suorittamaan itse huonosti suunnittelemiaan testejä. Käy ilmi, ettei Wheatley ole onnistunut pitämään tutkimuskeskuksesta laisinkaan huolta, ja on jopa laiminlyönyt laitoksen ydinreaktorin hoitamisen, minkä seurauksena koko keskus on tuhoutumassa. Testien aikana Wheatley ohjaa Chelliä ja GLaDOSia lähemmäs piilopaikkaansa, mitä kaksikko luulee jälleen yhdeksi Wheatleyn huonoista ajatuksista, mutta yllättäen hän kuljettaakin heidät ansaan ja kertoo löytäneensä kaksi robottia korvaamaan Chellin. Wheatley yrittää tappaa Chellin ja GLaDOSin, mutta nämä pakenevat valkoisen liikkumisgeelin avulla ja pääsevät pitkän takaa-ajon seurauksena kammioon, jossa Wheatley on. Portaalien, geelien ja pommien avulla Chell onnistuu kytkemään kolme viallista persoonaydintä Wheatleyhyn, jolloin ytimenvaihdosprosessi käynnistyy, mutta Wheatley on miinoittanut vaihtoon tarvittavan napin ja lyö Chellin maahan pommilla. Ihme kyllä Chell selviää ja tajuttuaan valkoisen geelin olevan samaa ainesta kuin kuukivet hän onnistuu tekemään portaalin kuuhun, josta seuranneet ilmanpaine-erot imaisevat hänet ja Wheatleyn mukaansa. GLaDOS saa laitoksen hallintaansa juuri ennen sen tuhoutumista, pelastaa Chellin ja paiskaa Wheatleyn avaruuteen. Chellin havahduttua GLaDOS kiittää häntä ja päästää hänet lopullisesti pois tutkimuslaitoksesta hissin avulla tajuttuaan hänen tappamisensa olevan liian vaikeaa, mutta poistaa ensin itsestään Carolinen persoonallisuuden palautuen omaksi, tunteettomaksi itsekseen. Tykkien oopperaesityksen säestämänä Chell kulkee oven kautta viljapellolle, kun GLaDOS tekee vielä yhden yllätyksen ja palauttaa hänelle apurikuution, jonka Chell aiemmin joutui tuhoamaan. Tämän jälkeen kuullaan GLaDOSin laulama laulu "Want You Gone" ja näytetään kuvaa avaruudessa leijuvasta Wheatleystä, joka pyytää pelaajalta anteeksi tekojaan.
Pelin yhteistyökampanjassa esitellään kaksi uutta hahmoa. Yhteistyökampanjalla on oma yksinpelistä erillinen tarinansa ja ympäristönsä. Hahmot, Atlas ja P-body, ovat muunneltu persoonaydin ja tykkirobotti, joilla molemmilla on oma portaaliaseensa. Hahmot, jotka ovat aiemmin olleet osana tutkimuslaitosta, ovat itsenäistyneet GLaDOSista, mutta joutuvat suorittamaan testejä GLaDOSin testikammioissa. Vaikka yhteistyökampanjan tarina sijoittuu kronologisesti yksinpelin tarinan jälkeiseen aikaan ja niillä on yhteneväisyyksiä, kampanjoita ei tarvitse suorittaa missään tietyssä järjestyksessä. Yhden testin aikana pääkampanjassa pelaaja voi nähdä vilauksen P-bodystä. Yhteistyökampanjan lopussa Atlas ja P-body löytävät kammion, jossa on tuhansia koehenkilöitä staasitilassa. GLaDOS kiittää heitä sanoen heidän pelastaneen tieteen. Atlas ja P-body alkavat tanssia innoissaan ja GLaDOS tuhoaa heidät myöhempää kokoamista varten.
Musiikki, ääniraita ja ääninäyttelijät
Peli on voittanut Interactive Achievement Awards -palkinnon Outstanding Original Music Composition musiikistaan.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.5/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut The Guardianin arvostelussa viisi tähteä viidestä.
Tərtər (joki)
250px|thumb|right|Tərtər, [[Kəlbəcərin piirikunta.]] Tərtər on Kuran sivujoki Azerbaidžanissa. Sen pituus on 184 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2 650 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 22,9 kuutiometriä sekunnissa.
Tərtər saa alkunsa Karabahvuorilta. Alajuoksullaan se virtaa Kuran-Araksin alangolla, jossa sen poikki kulkee Ylä-Karabahin kanava. Suuri osa vedestä käytetään keinokasteluun. Joen varrella on kaksi vesivoimalaitosta sekä Tərtərin ja Bərdən kaupungit. Yläjuoksulla sijaitsee İstisun entinen kylpyläpaikkakunta.
KNM Narvik
KNM Narvik oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka tilattiin 1960. Alus oli palveluksessa vuodesta 1966 vuoteen 1998. Alus on ollut vuodesta 2008 esillä merimuseossa Hortenissa.
Valmistus
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1964. Se laskettiin vesille 8. tammikuuta 1965 ja valmistui 30. marraskuuta 1966.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1987–1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633-kaikuluotain, NFT MSI-3100 -tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Boforsin 40 mm/L70 ilmatorjuntatykillä. Vuosina 1996-1997 alukselle asennettiin Link 11- ja 14-tietoliikennejärjestelmät, GPS ja Plesseyn AWS-9-tutka.
Alus osallistui 2001-2002 ja 2004 Naton terrorismin vastaiseen operaatio Active Endeavouriin, jossa seurattiin Välimeren merenkulkua. Alus siirrettiin kesällä 2007 telakalle ennen kuin se sijoitettiin Norjan merimuseoon kesällä 2008.
Bratislava I
Bratislava I on yksi Slovakian pääkaupungin Bratislavan piireistä. Siellä on arviolta 39 953 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 9,59 neliökilometriä.
Alueella sijaitsee Bratislavan vanhakaupunki.
Australiankurmitsa
Australiankurmitsa (Peltohyas australis) on Australian kotoperäinen kahlaajalaji, joka kuuluu kurmitsojen heimoon. Se elää mantereen lounais-, etelä- ja itäosien sisämaassa. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Australian sisäosista vuonna 1841.
Aitolahden Riento
Joukkue pelasi miesten Lentopalloliiton 1-sarjassa kauteen 2018-2019. Tuona aikana miehissä oli lisäksi kakkosjoukkue 2-sarjassa. Miesten ykkösjoukkue toimi myös Akaa-Volleyn liigajoukkueen farmijoukkueena kaudella 2017-2018. Syksystä 2019 eteenpäin miesten edustusjoukkue on pelannut 2-sarjassa.
Naisten lentopallossa AitRin ykkösjoukkue pelaa Lentopalloliiton 2-sarjaa (syksystä 2017 lähtien).
Lisäksi seuralla on lentopallotoimintaa miesten ja naisten harrastesarjoissa sekä pitkään jatkunut jumppa.
Edvard Berts
Edvard Berts (27. joulukuuta 1891 Koivulahti – 6. helmikuuta 1961 Koivulahti) oli suomenruotsalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Besik Kuduhov
Besik Serodinovitš Kuduhov (, 15. elokuuta 1986 Tshilonin kylä, Etelä-Ossetian autonominen alue, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 29. joulukuuta 2013 ) oli Venäjää edustanut vapaapainija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Vuonna 2007 Kuduhov voitti kultaa vapaapainin 55 kilogramman painoluokasta sekä Sofian EM-kisoista että Bakun MM-kisoista. Edellisvuonna hän oli saavuttanut MM-hopeaa. Pekingissä 2008 Kuduhov voitti olympiapronssia. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultaa 60 kg:n painoluokassa, samoin kahtena seuraavana vuonna Moskovasta ja Istanbulista. Lontoossa 2012 hän ylsi olympiahopeaan. Kuduhovin Lontoon olympialaisissa antamasta dopingnäytteestä löytyi merkkejä dopingin käytöstä uusintatutkimuksissa vuonna 2016. Hänen kuolemansa vuoksi hänen suoritustaan ei kuitenkaan hylätty eikä hän menettänyt mitaliaan.
Kuduhov asui Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallassa Beslanin kaupungissa. Seuratasolla hän edusti armeijan keskusurheiluseuraa. Hän oli 164 senttimetriä pitkä ja painoi 55–60 kilogrammaa.
Kuduhov kuoli auto-onnettomuudessa Krasnodarin ja Vladikavkazin välisellä tiellä 29. joulukuuta 2013.
Mefenaamihappo
Mefenaamihappo kuuluu fenamaatteihin kuten Tolfenaamihappokin. Mefenaamihappo on tulehduksen oireita, kipua ja kuumetta lievittävä tulehduskipulääke. Mefenaamihappoa määrätään myös kuukautiskipuihin. Lääke nautitaan pääosin suun kautta otettavina tabletteina. Lääkkeen varsinaista vaikutusmekanismia ei tarkkaan tunneta mutta yksi luultu syy on mefenaamihapon kyky estää prostaglandiinin synteesin syntymistä. .
Memoremains
Memoremains on vuonna 2016 Seinäjoella perustettu yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi albumia. Yhtye teki ensimmäisen Euroopan kiertueensa keväällä 2019 ja esiintyi samana kesänä Seinäjoella Provinssissa. Yhtyeen kappaleita on kuunneltu Spotifyssa yli kuusi miljoona kertaa.
Batleika
Batleika, myös betleika, on Valko-Venäjällä 1500-luvun alusta lähtien keskiluokan ja talonpoikien piireissä laajalti levinnyt perinteinen kansannukketeatteri panoraamalaatikossa tai -kaapissa.
Slaavilaisten kansojen historian, kulttuurien, perinteiden ja vakaumuksien ominaispiirteisiin liittyvästi tällä alun perin jouludraamaa esittävällä muinaisella nukketeatterilla on monia valkovenäläisiä kansallisia nimiä kuten batleamka (syntymäpaikka), bethlehem , vjartep (seimi) , jagornyi (rosoinen) , gerody (sankarit) , zvjazda (tähti) , ostmejika ,  tri krulja  (kolme kierrosta) , kukolniki (nukketeatterit) , ralešniki , štšapaniki , jaselka (seimi) , joista žlobia (punaniska)   pidetään epäsopivimpana nimenä tälle esteettiselle näytelmälle. Valko-Venäjän alueilla, jotka rajoittuvat Puolaan, käytetään nimitystä šopka (jouluseimi), johtuvasti puolankielisestä sanasta szopka eli seimi. Koska teatterin historia liittyy jouluun ja ”batleika” t. ” betleika” tarkoittaa suomeksi ”syntymää”, perinteisesti jokainen esitys alkoi uskonnollisella juonella, useimmiten tarinalla Jeesus Kristuksen syntymästä ja kuningas Herodeksesta, jonka tapahtumat veivät Betlehemiin, ja jossa päärooleissa olivat Maria ja hänen vauvansa.
Batleika on Valko-Venäjän varhaisin lavataidelaji, sen juuret yltävät sekä esikristillisiin (pakanallisiin) että kristittyihin uskontoihin. Batleikan panoraamalaatikon lavasteilla ja nukke-esityksillä välitettiin sekä kristityn että pakanallisen maailman käsitys, annettiin tragikoominen arvio elämästä ja kanoniset juonet niin Vanhasta kuin Uudesta testamentista, apokryfisesti käsitelleinä ja arkielämän törmäyksiin mukautettuina. Joidenkin mukaan batleika heijasti ja mallinsi eri aikakausien maailmanjärjestyksen ideoita, yhdisti rituaali-, taikuus- ja mysteeriesitykset karnevaaliteatteriin, saarnausteatterin saarnaa hylkäävän, uskonnollisen maalliseen teatteriin, käsikirjoitetun näytelmän improvisaatioon. Batleikaa pidettiin sosiokulttuurisena ilmiönä, joka liittyi jokapäiväiseen elämään ja filosofiaan, perinteisiin ja vakaumuksiin. Porvariston mielestä batleikan kanssa kulkeminen oli amatööriharrastus ja keino lisätulojen saantia varten.
Batleikan syntyminen
Joidenkin lähteiden mukaan varhaisimmat esimerkit nukketeattereista, seimikokoelmista ja batleikasta tulivat muinaisesta Kreikasta. Batleikan synty ja kehitys liittyvät ensisijaisesti uskontoon, jolloin ensin oli pakanallisuus ja myöhemmin kristinusko. Kristillinen kirkko olemassaolonsa ensimmäisinä vuosisatoina hylkäsi kaiken pakanallisen taiteen kuin syntisen toiminnan, jolta tämä nukketeatteri säästyi. Siihen aikaan batleikat olivat luultavasti staattisia, kiinteitä seimiasetelmia nukkeineen eli ns. jaselkkoja, jossa maisemamaton taustalle asetetut monihahmoiset nukkekoostumukset kuvasivat Betlehemiä, taimitarhoja ja Jeesusvauvaa. Härkä ja aasi nojasivat seimen seinään, lähemmäs Neitsyt Mariaa ja Josephia. Tämä aihe ei ollut ainoa kirkon panoraamoissa, esitelmiä oli myös Aatamin ja Eevan kohtalosta, kuninkaan Heroksen määräämästä vauvojen tappamisesta, ristiinnaulitsemisesta jne. Tämä perinne juurtui lopullisesti 400-luvulla, paavi Sixtus III: n aikana, jolloin länsimaiset munkit yhä enemmän alkoivat ylläpitää niitä esitelmiä edistämään kristillistä opetusta. Varhaisen keskiajan 1200-luvulla Tuomas Akvinolainen ja Bonaventura hyväksyivät nukketeatterit pitäen niitä ”turvallisina viihteinä jumalallisille sieluille”. Joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1223 (t. 1233 ) Franciscus Assisilainen oli esitellyt panoraaman Kristuksen syntymästä, jolloin veistoksellisia kuvia saattoi siinä samassa laatikossa kantaa harteilla ja kuljettaa kylästä kylään. Paikan päällä laatikon etuseinä poistettiin paljastaessa maiseman paimenten, metsästäjien ja kolmen kirkon kanssa. Tämän pienen kantamuksen syvennyksessä oli seimi, jossa Neitsyt Maria piti sylissään vastasyntynyttä Kristusta, ja heidän yläpuolella näkyi tähtiä ja enkeleitä. Poikalapset lauloivat: "Täällä Kristus on tullut, ottanut pois syntimme ..." Näytelmän esittäjä selitti, mitä laatikossa näkyy, ja sitten pojat lauloivat taas kerran. Esityksen päättivät kolme viisasta miestä tuomisineen.