cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siitä vaan pojat!
Elokuva kertoo kahdesta rahtilentäjästä, Platasta ja Saludista. Parivaljakko saa päähänsä omasta mielestään loistavan idean. He päättävät hajottaa lentokoneensa vakuutusrahojen toivossa. Suunnitelma epäonnistuu ja kaksikko joutuu oikeasti viidakkoon. Plata ja Salud harhailevat viidakossa kunnes löytävät timanttikaivoksen. Kaivoksessa työskenteleviä sorretaan ja eräs paikallinen pohatta, Mr. Ears, pitää ostohintoja väkipakolla alhaalla. Plata ja Salud asettuvat työläisten puolelle pysäyttääkseen Mr. Earsin aikomukset.
Smirnoff Ice
Smirnoff Ice on long drink -tyylinen juomasekoitus, jonka alkoholipitoisuus on Suomessa neljä tilavuusprosenttia. Juoma on makeaa, sitrusaromista ja harmaata. Litraa kohden siinä on sokeria 40 grammaa. Yhdysvaltain ulkopuolella juoma on vodkapohjainen. Smirnoff Iceä on myyty vuodesta 1999. Juomaa on saatavilla 0,275 litran ja 0,7 litran pulloissa sekä tölkeissä. Juomasta on olemassa myös guaranalla maustettu Black-versio. Suomessa juomaa toimittaa Hartwall.
Karhupuisto
thumb|310px|Karhupuisto, Helsinki
Karhupuisto on noin 3000 neliömetrin suuruinen kolmion muotoinen puisto, joka sijaitsee Helsingissä, Kallion kaupunginosassa.
Karhupuisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan, kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistoksen Mesikämmen muurahaispesällä mukaan. Punagraniittinen teos paljastettiin vuonna 1931.
Puiston aiemmat, vuonna 1901 käyttöön otetut ja vuonna 1928 virallistetut nimet olivat Agricolan puistikko – Agricolaskvären. Nimiksi vaihdettiin Karhupuisto – Björnparken vuonna 1956. Nimenmuutoksella pyrittiin välttämään sekaantumista Eirassa sijaitsevaan Agricolan kirkkoon ja sen vieressä olevaan puistoon (nykyisin Tehtaanpuisto).
Puiston kesäinen kohokohta on suuri ja värikäs kukkaistutus. Karhupuiston kummit huolehtivat kaupungin puisto-osaston kanssa puiston kukkaistutuksista, nurmesta sekä lehmuksista. Puistossa on suurehko hiekkakenttä, jossa voi pelata muun muassa petankkia. Karhupuisto tunnetaankin muun muassa Valtio-opillisen petankkiklubin kotikenttänä. Puistossa järjestetään myös tapahtumia.
Karhupuistossa sijaitsee kaksi tyyppikioskia. Puisessa lippakioskissa toimii nykyisin kesäkahvila. Toinen rakennus on moderni teräsrakenteinen grillikioski.
Karhupuiston länsilaidalla Viidennellä Linjalla on raitiolinjapysäkki (linjat 3 ja 9), itälaidalla Fleminginkadulla bussipysäkki (51) ja taksiasema. Puiston vieressä Fleminginkadun toisella puolella sijaitsee Kallion kirjasto. Puisto rajoittuu pohjoisessa Agricolankatuun. Helsingin keskuspelastusasema on Karhupuiston vieressä.
Karhupuisto mainitaan useissa Sir Elwoodin hiljaisten värien lauluissa. Karhupuisto esiintyi myös useasti televisiossa YLE:n draama-sarjassa Kotikatu. Laulaja Aarne Tenkanen levytti vuonna 1996 kappaleen "Karhupuiston boogie woogie".
Aiheesta muualla
60.18389°N, 24.95222°W
Pieni-Haukinen
Pieni-Haukinen on Keski-Suomessa Keuruulla Kummunperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kivistönpuron valuma-alueeseen (35.685) se kuuluu.
Fugazi (yhtye)
Fugazi oli yhdysvaltalainen, Washington, D.C.:ssä vuonna 1987 perustettu alternative rock -yhtye. Sen jäseniin kuuluivat kitaristit Ian MacKaye ja Guy Picciotto (jotka molemmat lauloivat), basisti Joe Lally sekä rumpali Brendan Canty. Yhtye on ollut tauolla vuodesta 2002 lähtien.
Kivistö (Keuruu)
Kivistö on Keski-Suomessa Keuruulla Kummunperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Väinö Lankinen
Väinö Vilho Lankinen (käytti Saksassa nimeä  Langen), (24. heinäkuuta 1893 Ilomantsi – 25. kesäkuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Juho Lankinen ja Maria Kohonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Vatasen kanssa.
Kivistö (Keuruu)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 50 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä. .
Väinö Lankinen
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun suomalaisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912 - 1914.
Kivistö (Keuruu)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kivistönpuron valuma-alueeseen (35.685) se kuuluu.
Väinö Lankinen
Suomen sisällissota
Suomessa hän toimi kansakoulunopettajana Tuupovaaralla, mistä hän siirtyi sisällissodan alkaessa Joensuuhun ja muodosti siellä ”Lankisen lentävät”-nimisen tilapäisen osaston, joka 23. maaliskuuta 1918 palautti järjestyksen Lieksaan. Lieksasta palattuaan hän muodosti Lankisen komppanian (Savon rintamalla myöh. Karjalan komppania), joka lähetettiin avuksi Savoon ja otti osaa Mäntyharjun ja Varkauden valtauksiin. Hän lähti Savosta palattuaan pohjoiskarjalaisen komppanian päällikkönä Karjalan rintamalle, jossa osallistui Mälkölän ja Valkjärven taisteluihin. Hän haavoittui 10. maaliskuuta 1918 Valkjärvellä ja joutui hoidettavaksi Kiviniemen sairaalaan. Sairaalasta ja toipumislomaltaan hän palasi 6. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin päälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan l. komppaniaan ja otti osaa kaakkoisrajalla käytyihin taisteluihin.
Jarl Hellemann
Jarl Frode Hellemann (4. marraskuuta 1920 Kööpenhamina, Tanska – 25. helmikuuta 2010 Helsinki ) oli tanskalais-suomalainen filosofian lisensiaatti ja Tammen toimitusjohtaja.
Perhe
Hellemannin perhe muutti Tanskasta Suomeen, äidin vanhempien kotikaupunkiin Helsinkiin 1930-luvulla, sen jälkeen kun isän Victor Hellemannin liiketoimet olivat lamavuosina epäonnistuneet. Hänen äitinsä suku oli omistanut Helsingissä 1800-luvulla toimineen Rieksin tapettitehtaan.
Jarl Hellemannin puoliso oli vuoteen 1975 kirjailija Eeva Joenpelto. Sen jälkeen hänen elämänkumppaninsa oli Tammessa työskennellyt Marjatta Soinio.
Ura
Hellemann työskenteli muun muassa Kauppalehden kirjallisuusarvostelijana, ennen kuin aloitti Tammessa kustannustoimittajana 1945. Tammen apulaisjohtajana hän toimi 1955–1963, varatoimitusjohtajana 1963–1968 ja toimitusjohtajana 1968–1982. Hänen edeltäjänsä toimitusjohtajana oli Untamo Utrio ja seuraajansa Olli Arrakoski.
Ensimmäisen romaaninsa Kerran kaikki maksetaan Hellemann kirjoitti 25-vuotiaana ja lähetti sen salanimellä Jarl Helle Tammeen. Oikean nimensä hän paljasti kustantamolle vasta, kun kirja oli hyväksytty julkaistavaksi.
Hellemann on käyttänyt salanimeä muulloinkin. Salanimellä Jorma Järvinen hän julkaisi viiniharrastajien keskuudessa suuren suosion saaneen kirjan Kotiviini. Hellemannilla ei juuri ollut viininvalmistuksesta omia kokemuksia, ja kirjan ohjeet perustuvatkin hänen isänsä resepteihin. Kirjasta on otettu useita painoksia.
Hellemann tuli tunnetuksi erityisesti Tammen Keltaisen kirjaston perustajana. Hän julkisti sarjan 6. syyskuuta 1954, ja ensimmäinen teos ilmestyi samana syksynä. Hän valikoi sarjaan kirjallisuutta eläkkeelle jäätyäänkin vielä 15 vuotta. Hänellä oli merkittävä osa Tammen ulkomaisten suhteiden luomisessa.
Hellemannin mukaan on nimetty Jarl Hellemann -käännöskirjapalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran Helsinki Lit -tapahtumassa vuonna 2015.
The Adverts
The Adverts oli brittiläinen punk-yhtye. Sen ensiesiintyminen oli Generation X:n lämmittely Lontoon The Roxyssä 15. tammikuuta 1977. Yhtye julkaisi menestyksestään huolimatta vain kaksi studioalbumia, esiintyi viimeisen kerran 27. lokakuuta 1979.
Kokoonpano
The Advertsin vakituiset jäsenet olivat laulaja-kitaristi T. V. Smith sekä basisti Gaye Advert, jota pidetään ensimmäisenä naispuolisena punktähtenä. Molemmat syntyivät Bidefordissa, Devonissa vuonna 1956. Muut jäsenet vaihtuivat useaan otteeseen:
Bertrand Delanoë
Bertrand Delanoë (s. 30. toukokuuta 1950 Tunis, Tunisia) on ranskalainen poliitikko, sosialistipuolueen jäsen, joka toimi Pariisin kaupungin pormestarina, maire, 2001-2014. Hän oli ensimmäinen sosialisti pormestarina 130 vuoteen, ja yksi ensimmäisistä avoimesti homoseksuaaleista ison kaupungin pormestareista.
Charles Frederick Crisp
thumb|Charles Frederick Crisp Charles Frederick Crisp (29. tammikuuta 1845 Sheffield, Englanti – 23. lokakuuta 1896 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja lakimies. Hän syntyi Englannissa, mutta muutti pian syntymänsä jälkeen vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Yksi Crispin pojista, Charles Robert Crisp, on myös ollut mukana politiikassa.
Bertrand Delanoë
Ennen Pariisin pormestariksi tuloa
Delanoën perhe muutti takaisin kotimaahan Ranskaan Bertrandin nuoruusvuosina. Hän on osallistunut aktiivisesti poliittiseen toimintaa 23-vuotiaasta lähtien toimien ensimmäiseksi Aveyronin departementin sosialistisen federaation sihteerinä. Tässä tehtävässä hän osoitti kyvykkyyttä, eritoten erinomaisia puhujan taitoja, ja Sosialistipuolueen kansallisen tason johtaja, François Mitterrand kutsui hänet Pariisin 1970-luvun alkuvuosina.
Hänet valittiin vuoden 1977 kunnallisvaaleissa Pariisin kaupunginvaltuustoon samoissa vaaleissa kuin Lionel Jospin, Claude Estier, Daniel Vaillant ja he muodostivat kuuluisan XVIII kaupunginosan joukon. Myöhemmin hänet on valittu monesti uudelleen. Hänet valittiin sosialistien kansanedustajaksi Pariisista vuosina 1981 ja 1986. Tällöin han edusti nuorena kansanedustajana Pariisin XVIII kaupunginosaan eli Montmartrea. Hänet valittiin myös sosialistipuolueen tiedottajaksi, joka oli kansallisen tason kolmanneksi keskeisin virka.
Vuonna 1988 hän oli XVIII kaupunginosassa ehdokkaana, mutta hävisi tällöin Alain Juppélle. Hän käytti tilaisuutta hyväkseen, kun Pariisin sosialistien puheenjohtaja Georges Sarre erosi ja näin hänet vuonna 1993 valittiin Pariisin kaupungin sosialistisen puolueen puheenjohtajaksi ja johtamaan sosialistien poliittista toimintaa pääkaupungissa.
Pariisin pormestari
Bertrand Delanoë on ollut koko Pariisin kaupungin pormestari (maire) maaliskuusta 2001 alkaen. Tällöin näet vasemmiston yhteenliittyvä sai haltuunsa enemmistön kaupunginvaltuustossa. Tämä tapahtui ensimmäisen kerran sitten vuoden 1871 koetun Pariisin kommuunin. Hän seurasi tehtävässä Jean Tiberitä (1995–2001) ja Jacques Chiracia (1977–1995), josta kahdeksantoista vuoden pormestarikauden jälkeen tuli Ranskan tasavallan presidentti.
Tämä historiallinen voitto oli mahdollista, koska koko vasemmista sekä vihreät ja osa sitoutumattomistakin olivat liittyneet yhteiseksi rintamaksi pormestariehdokas Bertrand Delanoën taakse. Lisäksi oikeiston jakautuminen kilpaileviin ryhmiin mahdollisti historiallisen tapahtuman. Lisäksi Jean Tiberin moninaiset poliittiset ja taloudelliset skandaalit lisäsivät oikeiston tappion taakkaa.
Jo vuonna 1998 hyvissä ajoin ennen kunnallisvaaleja Delanoë kertoi avoimesti homoseksuaalisuudestaan, ja onkin luultavaa, että sukupuolivähemmistöjen äänet ratkaisivat taiston ainakin aiemmin voimakkaasti oikeistolaisissa kaupunginosissa Delanoën hyväksi.
Aqtöbe
Aqtöbe on kaupunki Ilek-joen varrella Luoteis-Kazakstanissa Euroopan sekä Aasian rajalla. Kaupungissa on 367 391 asukasta (2012) ja se on Aqtöben alueen pääkaupunki. Aqtöbe on Kazakstanin viidenneksi suurin kaupunki.
Etsijä
Etsijä on vuonna 1908 perustettu kristillinen mielipide- ja kulttuurilehti. Sitä julkaisee Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto (SKY), joka on itsenäinen opiskelijajärjestö. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Etsijä ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1908. Sille myönnettiin kirkon tiedonvälityspalkinto vuonna 1995. Vuodesta 2019 alkaen lehti on ilmestynyt vain verkossa.
Aqtöbe
Historia ja nykypäivä
Aqtöbe perustettiin vuonna 1869 linnoitukseksi. Nimi "Aqtöbe" tulee kazakin sanoista "aq" (valkoinen) ja "töbe" (kukkula). Kaupunki kasvoi erityisesti toisen maailmansodan aikana rautamalmin ja kromin käsittelyn keskuksena.
Aqtöbe tunnettiin myös lentokoulustaan. Esimerkiksi neuvostoaikana kaupungissa koulutettiin paljon lentäjiä.
Etsijä
Etsijän toimituskunta koostuu pääosin opiskelijoista ja nuorista aikuisista. Lehti käsittelee monenlaisia aihepiirejä kuten uskontoa, politiikkaa, filosofiaa ja kirjallisuutta. Julkaistujen artikkelien tyyli on usein pohdiskeleva ja esseemäinen. Lisäksi Etsijä on julkaissut ajankohtaisten ja tunnettujen henkilöitten haastatteluja. Etsijä on Kulttuuri-, mielipide-, tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.
Aqtöbe
Historia ja nykypäivä
Kaupunki oli tärkeä maanteiden (esimerkiksi eurooppatie E38) ja lentoliikenteen risteysasema. Kaupungin kautta kulkee Kazakstanin rautateiden sivurata.
Etsijä
Lehden linja
Etsijän tavoitteena on ollut muuttaa linjaansa yhä dialogisemmaksi. Se haluaa olla keskustelun välittäjänä kristittyjen ja muita katsomusta edustavien välillä. Omaa linjaansa Etsijä kuvaa seuraavasti:
Aqtöbe
Historia ja nykypäivä
Nykyään Aqtöbe on tärkeä teollisuuskaupunki.
Etsijä
Lehden linja
"''Pelkän kliseisen kriittisyyden sijaan lehden päämääräänä on löytää jotain mihin uskoa ja sitoutua ilman älyllistä itsepetosta, olivat kyseessä sitten uskonnolliset, taiteelliset tai poliittiset ihanteet. Leimoilla ja identiteeteillä ei ole merkitystä, sillä Etsijä haluaa olla keskustelun väline uskoville ja uskonnottomille. Keskustelun hyveinä se pitää
Aqtöbe
Väestön kehitys
Kaupunki on kasvanut merkittävästi 2000-luvulla.
Etsijä
Lehden linja
''1) ymmärtämistä, aitoa pyrkimystä tavoittaa ne syyt ja kokemukset joiden perusteella toista mieltä olevat ovat päätyneet kantaansa ja
Aqtöbe
Kulttuuri
Kaupungin kulttuuriomaisuuteen kuuluvat lääketieteellinen instituutti, opettajankoulutuslaitos, planetaario, teatteri sekä useita museoita.
Etsijä
Lehden linja
2) avoimuutta, uskallusta ilmaista rohkeasti omat kantansa ja perusteensa ilman turhaa sovittelevuutta ja miellyttämisen halua."
Aqtöbe
Urheilu
thumb Jalkapalloseura FK Aktobe pelaa maan pääsarjassa ja on voittanut Kazakstanin mestaruuden vuosina 2005, 2007, 2008, 2009 ja 2013 sekä Kazakstanin Cupin vuonna 2008.
Etsijä
Lehden linja
Etsijän ruotsinkielinen sisarlehti on Ad Lucem.
Aqtöbe
Liikenne
Aqtöbe sijaitsee Orenburgin ja Taškentin rautatien varrella. Aqtöben rautatieasema sijaitsee kaupungin keskustassa. Aqtöbesta pääsee junalla Uralskiin, Saratoviin, Atırawiin, Aqtawiin, Astanaan (Kostanayn kautta), Qızılordaan, Šymkentiin, Biškekiin ja Almatyyn.
Päämoottoritiet A-27 sekä M-32 kulkevat kaupungin halki.
Mihail Grigorenko
TsSKA Moskova suojasi Grigorenkon omana kasvattina KHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella vuonna 2011. Hän oli yksi ikäluokkansa suurimmista lupauksista, ja osoituksena lahjoistaan, Quebec Remparts varasi hänet QMJHL:ään koko varaustilaisuuden toisena pelaajana vuonna 2011.
Grigorenkon junioriura Kanadassa sai hyvän alun, ja ensimmäisen kautensa 59 pelin aikana hän kokosi itselleen tehot 40+45=85. Hän oli joukkueensa sisäisen pistepörssin toinen seitsemän pistettä enemmän keränneen Frédérick Royn jälkeen. Koko liigan pistepörssissä hän oli parhaana tulokkaana sijalla kahdeksan.
Grigorenko oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa Pyeongchangissa 2018 ja olympiahopeaa Venäjän olympiakomitean joukkueessa Pekingissä 2022. Hän on edustanut Venäjää nuorten arvoturnauksissa.
Maggie Grace
Margaret ”Maggie” Grace Denig (s. 21. syyskuuta 1983 Worthington, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Shannon Rutherfordina televisiosarjassa Lost.
Ura
Grace palkkasi agentin ja kirjoittautui näyttelemistunneille. Hän sai ensimmäisen roolinsa nettiperusteiseen videosarjaan Rachel’s Bloom (2001), joka kertoi teinitytön makuuhuonesuhteista. Seuraavan roolinsa Grace sai vuonna 2002 televisiosarjasta Septuplets, jonka esittäminen kuitenkin peruttiin. Gracen läpimurtorooliksi osoittautui rooli televisioelokuvassa Murder in Greenwich vuonna 2002, joka perustuu oikeasti tapahtuneeseen 15-vuotiaan Martha Moxleyn murhaan. Grace sai Young Artist Award -ehdokkuuden roolistaan Moxleynä, mutta hävisi Clara Bryantille. Grace sai pieniä rooleja televisiosarjoista, kuten C.S.I., The Lyon’s Den, Miracles, Like Family, Todistettavasti syyllinen ja Kova laki: Erikoisyksikkö sekä elokuvista Twelve Mile Road ja Creature Unknown, ennen esiintymistään ruotsalaisena vaihto-oppilaana sitcom-sarjassa Oliver Beene.
pienois|pysty|Grace vuonna 2009.
Onnistuneen koe-esiintymisen jälkeen hän sai Shannon Rutherfordin roolin, josta hän oli ehdolla Teen Choice Award -palkintoon ”parhaasta läpi­murto­roolista”. Lostin ensimmäisen tuotanto­kauden kuvausten aikana Grace asui Havaijilla, ja lupautui näyttelemään Tom Wellingin vasta­näyttelijää vuoden 1980 kauhu­elo­kuvan uudelleen­kuvauksessa Usva (2005). Päästyään Maximin Hot 100 -listan sijalle 27 vuonna 2005, hän palasi Lostin toisen kauden kuvauksiin. Hänen hahmonsa kuitenkin tapettiin kauden kahdeksannessa jaksossa, koska sarjan tuottajista alkoi tuntua, että hahmon ”tarinan tiet olivat rajoitetut”. Tuottaja Carlton Cuse sanoi, että Gracen lähtö sarjasta oli ”kuin voitto”, koska Grace oli innokas aloittamaan koko­päiväisen elo­kuva­uran. Jätettyään sarjan Grace liittyi kuitenkin muiden Lost-näyttelijöiden joukkoon SAG-palkinto­gaalaan, jossa sarja voitti ”Outstanding Performance by an Ensemble in a Drama Series” -palkinnon.
Gracen seuraava rooli oli vuoden 2007 elokuvassa Sub­urban Girl Sarah Michelle Gellarin ja Alec Baldwinin kanssa. Vuonna 2007 hän näytteli myös elo­kuvassa The Jane Austen Book Club, joka perustuu Karen Joy Fowlerin samannimiseen teokseen. Grace on Jane Austenin fani ja on lukenut Fowlerin kirjan, joka julkaistiin vuonna 2004. Kun hänelle annettiin elo­kuvan käsi­kirjoitus, hän tapasi sen ohjaajan Robin Swicordin, joka antoi hänelle roolin Allegrana. Elokuvan kuvausten loputtua Grace palasi lyhyeksi aikaa Havaijille näyttelemään Lostin kolmannen kauden jaksossa Paljastus.
Grace näytteli vuoden 2008 trillerissä Taken Liam Neesonin ja Famke Janssenin kanssa, ja hän sai Simon Fellowsin elo­kuvan Malice in Wonder­land, uuden version Lewis Carrollin kirjasta Liisa ihmemaassa, kuvaukset loppuun. Taken sai myöhemmin vielä kaksi jatko-osaa. 2010-luvulla Grace on esiintynyt myös Twi­light-elo­kuva­sarjassa ja Fear the Walking Dead -televisio­sarjassa.
Yksityiselämä
Grace asui Honolulussa, Havaijilla työskennellessään Lostin parissa, sanoen ”Rakastan olla täällä, mutta tämä ei ole juurikaan sellainen paikka jossa voi panostaa näyttelemiseen”. Huhtikuusta 2006 lähtien Gracen ja Ian Somerhalderin huhuttiin tapailevan Kun Gracelta kysyttiin Somer­halderista elo­kuussa, hän sanoi ”Ian on mahtava, jumaloin häntä, vaikka olenkin vain 22 – aivan liian nuori edes harkitsemaan vakavaa seurustelu­suhdetta”. Vuodesta 2008 vuoteen 2009 Grace tapaili Blake Mycoskieta, TOMS Shoesin luojaa.
Helmi­kuussa 2017 Grace kihlautui Brent Bushnellin kanssa ja he avioituivat touko­kuussa kolmen kuukauden kuluttua kihlauksesta.
Nummikellokanerva
Nummikellokanerva eli kellokanerva (Erica tetralix) on Euroopassa tavattava, kanervakasveihin kuuluva varpu. Se on Suomessa erittäin harvinainen, rauhoitettu kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Nummikellokanerva kasvaa noin 20 cm korkeaksi. Varsi on koheneva tai pysty, nuoret varren haarat ovat karvaisia. Pienet, ikivihreät lehdet ovat nelittäin ja säteittäisesti pitkin vartta. Kukinnon alla lehdet ovat varrenmyötäisesti, muualla ne ovat sirottavia. Kukinto on vähäkukkainen latvasarja. Kukat ovat vaaleanpunaisia, kellomaisia ja nuokkuvia. Nummikellokanerva kukkii Suomessa elokuussa.
Juuri lehtien muoto ja asento auttavat varmimmin erottamaan nummikellokanervan hyvin yleisestä kanervasta (Calluna vulgaris). Muista saman suvun jäsenistä nummikellokanervan erottaa siitä, että nummikellokanervan heteet eivät tule terälehtien muodostaman kellon ulkopuolelle.
Levinneisyys
Nummikellokanervaa tavataan yleisenä Länsi-Euroopassa meren rannikoilla ja lähellä niitä sisämaassa Norjasta Trondheimin tasalta etelään Portugaliin asti. Levinneisyysalue kattaa Länsi-Ruotsin läntisen puoliskon ja Tanskan, mutta ei juurikaan ulotu Itämerelle. Länsi- ja Keski-Euroopan sisämaassa esiintyminen on paikoittaista ja ulottuu idässä Transilvanian ja Latvian tasalle. Myös pohjoisessa Skandinavian sisämaassa ja Pohjois-Norjassa on erillisiä esiintymiä. Se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana.
Nummikellokanervan ainoa tunnettu nykyesiintymä Suomessa on muusta levinneisyysalueesta erillään Kuhmossa. Esiintymä löydettiin vuonna 1964. Siitepölytutkimuksilla on osoitettu lajin kasvaneen paikalla edellisen jääkauden jälkeiseltä lämpökaudelta asti. Nummikellokanerva on todennäköisesti kasvanut 1800-luvulla myös Hämeenkyrössä.
Elinympäristö
Pääesiintymisalueellaan merellisessä ilmastossa, missä ei esiinny talvella routaa, nummikellokanerva kasvaa aukeiden nummien valtakasvina. Kuhmossa nummikellokanervan pääesiintymä kasvaa lammen rantasuolla. Pienemmät esiintymislaikut ovat kuivahtaneella suolla. Lajin esiintymisalueet ovat nykyisin pääosin suojelualueilla.
Käyttö
Nummikellokanervasta on jalostettu lajikkeita koristekasveiksi.
Sherlock Holmes -kaanon
Novellikokoelmat ja novellit
Sherlock Holmes -novellit ilmestyivät alun perin The Strand Magazine -lehdessä, ja ne koottiin pian ilmestymisensä jälkeen seuraaviksi novellikokoelmiksi:
Suomenkieliset kokoelmat
Suomeksi novelleja on suomennettu ja julkaistu lukuisissa eri kokoelmissa. Kattavimmat novellikokoelmat ovat :
Kaanonin ulkopuoliset teokset
Virallisen kaanonin ulkopuolella on myös joitain Arthur Conan Doylen omia novelleja ja Conan Doylen pojan Adrian Conan Doylen kirjoittamia Holmes-tarinoita joita ei ole luettu Sherlock Holmes -kaanoniin.
Activision
Activision Publishing, Inc on yhdysvaltalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu 1. lokakuuta 1979 nimellä Activision, Inc.. Yrityksen perustivat neljä Atarilta lähtenyttä ohjelmoijaa, David Crane, Alan Miller, Robert Whitehead ja Larry Kaplan, joihin liittyi musiikkiteollisuudesta lähtenyt Jim Levy.
Sherlock Holmes -kaanon
Arthur Conan Doyle
Markkinat on Conan Doylen kirjoittama novelli, jonka hän kirjoitti Edinburgin yliopiston järjestämää varainkeruukilpailuun, johon kirjailijaa oli erityisesti pyydetty ottamaan osaa. Tohtori Watson saa kertomuksessa samanlaisen pyynnön ja ystävänsä innostuksesta sekä saamastaan kirjeestä Sherlock Holmes päättelee, kuka se on lähettänyt. The Story of the Lost Special (suom. Kadonneen junan tapaus) on toinen Conan Doylen kirjoittama novelli, joka julkaistiin alun perin Strand Magazinessa. Vaikka Conan Doyle oli vasta vähän aikaa sitten surmannut luomansa salapoliisietsivät Viimeisessä tapauksessa, hän kirjoitti tämän kertomuksen, jossa erikoisjuna ja sen harvat matkustajat katoavat mystisesti kahden aseman välillä. The Story of the Man with the Watches (suom. Kelloja kantavan miehen tapaus) on novelli, jonka Conan Doyle kirjoitti Strand Magazineen. Kuten kadonneen junan tapaus, tarinan salapoliisi ei esiinny tässäkään nimellä, mutta sen on päätelty parodisoivan Holmesia. Junasta löytyy kuollut mies, jolla on kuusi taskukelloa. Tarinan etsivä ehdottaa ratkaisua, mutta se osoittautuu erheelliseksi, sillä hän ei ottanut huomioon kaikkia yksityiskohtia. Hesketh Pearson, joka toimi Arhur Conan Doylen elämänkerturina, löysi tämän kirjoittamia kertomuksia läpikäydessään keskeneräisen juonikaavion Sherlock Holmes -tarinasta. Monet, kuten Peter Haining (The Adventure of the Tall Man), ovat sittemmin yrittäneet saattaa tarinaan loppuun. kuinka Watson oppi tempun on toinen Conan Doylen kirjoittamista novelleista, joissa Sherlock Holmes mainitaan nimeltä. Watson yrittää jäljitellä Holmesin taktiikkaa arvatakseen ystävänsä ajatukset, mutta hänen intuitionsa osoittautuvat vääriksi. Poiketen muista Sherlock Holmes kertomuksista tarina on kirjoitettu ensimmäisen persoonan sijaan kolmanteen persoonaan mahdollisesti kertomuksen lyhyyden vuoksi.
Activision
Vuonna 1989 yhtiö muutti nimeksi Mediagenic ja laajensi toimintaansa muihin tietokoneohjelmiin. Mediagenic velkaantui nopeasti, ja vuonna 1991 Bobby Kotick ja pieni sijoittajaryhmä ostivat yrityksen. Vuonna 1992 yritys uudelleenjärjestettiin täysin. Se muutti nimensä takaisin Activisioniksi ja pääkonttorinsa Los Angelesiin.
Sherlock Holmes -kaanon
Adrian Conan Doyle
Ystäväni Sherlock Holmes tai Seitsemän piipun arvoitukset (alkuteos The Exploits of Sherlock Holmes) on kokoelma Arhur Conan Doylen pojan Adrian Conan Doylen ja John Dickson Carrin vuonna 1954 yhdessä kirjoittamia pastisseja Conan Doylen luoman Sherlock Holmesin tutkimuksista. Jokainen kokoelman tarina on saanut inspiraationsa kirjoittamattomista Sherlock Holmesin tapauksista, jotka mainitaan kanonisissa Holmes-tarinoissa.
Activision
Activision yhdistyi vuonna 2008 Vivendin omistaman Vivendi Gamesin kanssa Activision Blizzard -nimiseksi yhtiöksi, mutta jatkaa pelien julkaisemista nimellä Activision Publishing Inc. Activision Blizzardin tytäryhtiönä.
Sherlock Holmes -kaanon
Adrian Conan Doyle
The Exploits of Sherlock Holmes sisältää seuraavat tarinat: Miesten välinen yhteistyö ei kuitenkaan suju, ja tarinoista tuli keskenään ristiriitaisia. Ei ole mitään epäilystäkään siitä, kuka kirjoitti ja mitä, sillä varsinkin Carrin omaperäinen tyyli paistaa pastissoinnin läpi. Vuonna 1954 julkaistulla kirjalla ei kuitenkaan ollut tuolloin suurta menestystä huolimatta siitä, että se herätti keräilijöiden kiinnostuksen, joten miehet eivät toistaneet kokeiluaan kirjoittaa lisää uusia kertomuksia Sherlock Holmesin tutkimuksista.
Activision
Historia
Ennen Activisionia ei ollut monia itsenäisiä pelitaloja, jotka keskittyivät ainoastaan videopelien kehittämiseen. Useat yhtiöt olivat aloittaneet valmistamalla laitteita tai muita ohjelmistoja. Pelikonsolien kehittäjät tekivät itse pelinsä, ja esimerkiksi Atari oli ainoa pelikehittäjä Atari 2600:lle. Tämän vuoksi pelien tekijät eivät saaneet menestyneistäkään peleistä tekijärojalteja eivätkä nimiään peleihin.
Eric Hirshberg jätti toimitusjohtajan paikan maaliskuussa 2018.
Merkittäviä julkaisuja
Yhtiön julkaisemia pelejä:
Yhtiön julkaisemia pelisarjoja:
Joseph Gontrand Décoste
Joseph Gontrand Décoste (s. 24. huhtikuuta 1957) on haitilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu jesuiittoihin. Hänet vihittiin papiksi Les Cayesin hiippakuntaan 1. heinäkuuta 1984. Hän sai 6. elokuuta 2009 nimityksen Jérémien hiippakunnan piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 18. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Serge Miot, jota avustivat Bernardito Cleopas Auza ja Pierre-André Dumas.
Rain (Mortal Kombat)
Rain on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Ultimate Mortal Kombat 3 -pelissä. Rain esiintyi myös ei-pelattava hahmona Mortal Kombat: Deception -pelissä ja pelattavana hahmona Mortal Kombat: Armageddon -pelissä. Rain on Tavenin ja Daegonin ohella jumala Arguksen poika, mikä tekee Rainista puolijumalan. Rainilla on myös kyky hallita vettä.
Rainin elämäkerta
Rain on kotoisin Edeniasta ja joutui jo pienenä lapsena näkemään, kun Shao Kahn valtasi hänen maailmansa. Rainin adoptioisä jäi taistelemaan Edenian armeijan kenraalina ja käski salakuljettaa nuoren Rainin pois. Outworld murskasi Edenian armeijan ja Rainin adoptioisä kuoli taistelussa. Tämän jälkeen Edenian vastarintaliikkeen jäsenet kasvattivat Rainin ja opettivat hänet taistelemaan.
Tuhansia vuosia myöhemmin, Rain palasi mysteerisesti Kahnin joukkojen hyökätessä Earthrealmiin. Hänen täytyi valita kuoleman ja Kahnin välillä ja päätti pettää Edenian ja liittyi Kahnin joukkoihin tuhoten Earthrealmin sotureita. Mortal Kombat Deception -pelissä Rain pyysi Shujinkoa tuomaan hänelle lumotut tikarit Shokanien hallusta. Rain kertoi hänelle Shao Kahnin määränneen hänet noutamaan tikarit hänelle, mutta Rain saatuaan tikarit haltuunsa päätti pitää ne itsellään.
Myöhemmin Quan Chin paljastettua Rainille totuuden tämän alkuperästä Rain sai tietää olevansa Edenian prinssi, mutta päätti kuitenkin taistella pahuuden puolella. Hän halusi tappaa sekä Tavenin että Daegonin, jotta pääsisi voittamaan Blazen ja saisi tämän voimat. Rain tapasikin Tavenin Arktisella alueella ja taisteli tätä vastaan, mutta hävisi taistelun ja pakeni. Rain myöhemmin osallistui Armageddonin taisteluun pahuuden joukkojen puolella ja sai surmansa taistelussa. Rainin ruumis nähtiin hetken aikaa Argusin pyramidin askelmilla. Rainin vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen saaden täyden jumaluuden, jolloin Argus tekee hänestä Edenian suojelijan. Rain kuitenkin päätti käyttää voimiaan Edeniaa vastaan orjuuttamalla kaikki realmit.
Rain esiintyy pelattavana hahmona vuoden 2011 Mortal Kombat -pelin DLC-versiossa. Mortal Kombat X -peliin perustuvassa sarjakuvassa Rain liittyi Reikon ja Mileenan puolelle Kotal Kahnia vastaan ja pimensi voimillaan auringonvalon, jolloin Goro onnistui surmaamaan Kotal Kahnin isän taistelussa. Tämän jälkeen Kotal Kahn Kamidogun antaman voiman avulla torjui Rainin kyvyn ja melkein poltti Rainin hengiltä auringonvalon avulla. Rainin pahasti palanut ruumis vietiin Mileenan piilopaikkaan jossa Rain toipui hitaasti vammoistaan kertoen Mileenalle Reikosta ja Havikista. Rain esiintyy ei-pelattavana hahmona Mortal Kombat X -pelin tarinakampanjassa. Hän toimii Mileenan palvelijana yhdessä Tanyan kanssa. Kanon annettua Shinnokin amuletin Mileenalle, Rain ehdotti Mileenalle amuletin käyttöä Kotal Kahnia vastaan. Myöhemmin Rain yritti hukuttaa Kotalin voimillaan vesipallon sisälle, mutta Kotal onnistui pakenemaan ja kohtasi Rainin kukistaen hänet taistelussa, jonka jälkeen Erron Black melkein ampui Rainin, mutta Mileena pelasti Rainin viime hetkellä heittämällä miekkansa Erronin aseeseen, jonka jälkeen Rain pakeni. Myöhemmin Cassie ja D'Vorah kohtasivat Rainin ja D'Vorah kukisti Rainin taistelussa ja yritti tappaa hänet, mutta Cassie esti sen. Rain joutui pakenemaan Tanyan kanssa Mileenan kuoltua, mutta Tanya petti hänet ja ilmiantoi Kotal Kahnille, minkä jälkeen Rain vangittiin ja poltettiin roviolla.
Rain esiintyy cameo-roolissa Mortal Kombat 11 -pelissä, jossa hän taistelee Blazea vastaan kryptassa Shang Tsungin saarella. Myöhemmin pelin Aftermath-jatko-osassa Rain esiintyi ladattavana bonushahmona pelin Kombat Pack -lisäversiossa.
Elokuvassa Mortal Kombat: Annihilation Rain esiintyy Shao Kahnin palvelijana ja apulaisena. Myöhemmin Shao Kahn tappaa Rainin heittämällä tämän tuliseen kuiluun tämän epäonnistuttua tehtävässään.
Tokyo-ga
Tokyo-ga on Wim Wendersin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 1985. Sen aiheena on japanilainen elokuvantekijä Yasujirō Ozu, jonka Wenders on maininnut lempiohjaajakseen.
Dokumentissa Wenders matkustaa Tokioon ja haastattelee vuonna 1963 kuolleen Ozun elokuvien näyttelijöitä ja muita työntekijöitä.
Martina Schild
Martina Schild (s. 26. lokakuuta 1981 Brienz) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Schild on kilpaillut kansainvälisellä tasolla vuodesta 1997 lähtien. Hän saavutti supersuurpujottelun pronssia junioreiden MM-kilpailuissa Verbier'ssä 2001. Torinon olympialaisissa 2006 hän voitti hopeaa syöksylaskussa 0,37 sekuntia Michaela Dorfmeisterille hävinneenä ja oli lisäksi kuudes supersuurpujottelussa. Åren MM-kilpailuissa 2007 Schild sijoittui supersuurpujottelussa kahdenneksitoista.
Schild sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kärkikolmikkoon oltuaan kolmas super-G:ssä Reiteralmissa joulukuussa 2006. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti samassa lajissa Lake Louisessa joulukuussa 2007. Kaudella 2009–2010 hän oli kolmas Haus im Ennstalin supersuurpujottelussa.
Schild joutui jättämään kauden 2012–2013 väliin selkävaivojen vuoksi. Hän ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2013.
Heikki Lääkkölä
Heikki Johannes Lääkkölä (s. 26. helmikuuta 1953 Karunki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Pohjolan Sanomat -lehdessä, myös päätoimittajana.
Heikki Lääkkölä syntyi maanviljelija Pentti Lääkkölän ja emäntä Maire Orpanan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1977 on opettaja Päivi Koskenranta. Lääkkölä tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1981. Hän työskenteli Pohjolan Sanomien toimitussihteerinä 1977–1981, taloustoimittajana 1981–1985 ja uutispäällikkönä 1985–1996. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1996. Lääkkölä jättäytyi pois lehden palveluksesta vuonna 2014, jäädäkseen myöhemmin eläkkeelle.
Diomedeen tammat
thumb|right|200px|Herakles pyydystää Diomedeen tammat. Roomalainen mosaiikki, n. 300-luku. Diomedeen tammat olivat kreikkalaisessa mytologiassa neljä ihmislihaa syövää hevosta. Traakian jättiläiskuningas Diomedeen omistamat suurenmoiset hevoset olivat villejä ja hillittömiä, jonka vuoksi niiden syöttökaukalot oli tehty kuparista ja hevoset oli kahlehdittu rautaketjuilla. Bukefaloksen, Aleksanteri Suuren ratsun, kerrottiin olevan näiden tammojen jälkeläinen.
Herakleen kahdeksas urotyö
Herakleen kahdeksas urotyö, jonka hän sai Eurystheukselta, oli Diomedeen tammojen varastaminen. Herakles purjehti paikalle mukanaan joukko vapaaehtoisia, ja he voittivat vaivatta paikalla olleet hevosten hoitajat. Kun hevoset oli ajettu meren rantaan niiden lastaamiseksi laivaan, Diomedes saapui paikalle pelastaakseen omaisuutensa. Herakles jätti hevoset Abderoksen, Hermeen pojan, vahdittaviksi, mutta tammat tappoivat tämän raahaamalla tätä perässään. Seuranneessa taistelussa Herakles tappoi Diomedeen syöttämällä tämän omille hevosilleen pystyäkseen hallitsemaan nyt kylläisiä hevosia.
Tuotuaan hevoset mukaanaan Herakles antoi ne Eurystheukselle. Kirjoittajasta riippuen tämä joko päästi ne menemään ja ne vaelsivat Olympos-vuorelle, jossa ne joutuivat villipetojen tappamiksi, tai sitten Eurystheus pyhitti hevoset Heralle ja antoi niiden jatkaa sukuaan.
Aliprefektuuri
thumb|300px|[[Verdunin aliprefektuurin rakennus]]
Aliprefektuuri on Ranskassa ja eräissä muissa maissa käytetty valtion aluehallinnon termi, jolla tarkoitetaan prefektuuria alemman hallintoyksikön hallintoa.
Ranskassa termi merkitsee käytännössä departementin alaisen arrondissementin hallintoinstituutiota. Laajemmassa merkityksessä sanalla viitataan usein myös rakennukseen, jossa arrondissementin hallinto toimii, sekä aliprefektuurin sijaintikaupunkiin eli arrondissementin pääkaupunkiin.
Aliprefektuuria johtaa aliprefektiksi kutsuttu valtion virkamies apunaan pääsihteeri. Mikäli arrondissementin keskuspaikka on samalla myös departementin pääkaupunki, siellä ei ole erillistä aliprefektuuria eikä aliprefektiä, vaan departementin prefektuuri ja prefekti hoitavat myös kyseisen arrondissementin hallintoa. Tällöin aliprefektin tehtävistä vastaa prefektuurin pääsihteeri.
Siby
Siby on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Mandinguevuorten juurella 50 kilometriä Bamakosta lounaaseen. Kunnassa on 24 300 ja keskuskylässä 7 500 asukasta (vuonna 2009). Sibyn kunnan pinta-ala on 1001 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Katin piirin Bancoumanan, idässä Mandén, pohjoisessa Dombilan ja Bossofalan, lännessä Sobran ja lounaassa Kangaban piirin Narénan kuntiin.
Kunnan keski- ja pohjoisosassa kohoavat Mandinguevuoret ja eteläosa on tasankoa. Vesistöjä ovat Ballé, Banguifolo, Koro-Korodji, Marambafolo, Faragueba folo ja Boroboro. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, markoja, dogoneja ja boboja.
Sibyn kautta kulkee Bamakosta Guinean rajalle johtava maantie RN5. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä sekä hyödynnetään metsiä ja Sibyn ja Kalassan hiekka- ja soraesiintymiä.
Siby on Bamakon lähistön tärkein matkailukohde. Matkailijoita houkuttelevat Mandinguevuorten kalliomuodostelmat, luolat ja vesiputoukset, paikallinen kansankulttuuri ja ulkoilumahdollisuudet. Kunnassa on hotelleja ja muita matkailupalveluja.
Betacam SP
Sonyn vuonna 1982 kehittämän Betacam-järjestelmän heikon menestyksen vuoksi yhtiö päätti kehittää järjestelmäperhettä edelleen parempaan suuntaan. Tulokset nähtiin vuonna 1986, jolloin markkinoille ilmestyivät Betacam SP-malliperheen pöytänauhurit ja nauhuriperät kannettavia videokameroita varten. Ulkokuvauskameroista Sony kehitti kaksiosaisia laitteita, joissa kameraosa ja nauhuriosa olivat erillisiä, toisiinsa yhteen liitettäviä laiteosia. Näin niistä saatiin muodostettua kokonainen kameranauhuriyhdistelmä. Ratkaisu oli huoltoteknisesti hyvin käytännöllinen. Mikäli nauhuriperä vioittui tai vaati määräaikaishuoltoa kamerapään ollessa toimiva, voitiin tilalle vaihtaa toimiva nauhuriosa ja uutistuotannon jokapäiväinen ulkokuvaustuotanto ei keskeytynyt huoltokatkosten takia. Ratkaisu toimi yhtä lailla myös päinvastoin kamerapäiden vioittuessa. Sonyn valmistamat kannettavat kamerapäät olivat kehittyneet jo niin laadukkaiksi, että niitä kelpuutettiin jopa studiokuvauksia varten rinnakkain isokokoisten studiokameroiden kanssa.
Betacam SP:ssä käytettiin 12,7 mm (0,5 tuumaa) metallinauhaa, kun aikaisemmassa Betacam-järjestelmässä käytettiin rautaoksidinauhaa enimmäkseen kameroiden nauhuriperissä ulkokuvauksissa ja kasettiautomaateissa. Jo Betamaxin ajoilta olevan, rakenteeltaan täsmälleen samanlaisen, videokasetin rinnalle suunniteltiin isompi L-mallin (Large) kasetti, johon mahtui huomattavasti enemmän nauhaa ja kasetin kestoaika saatiin pidennettyä NTSC-järjestelmässä 90 minuuttiin ja PAL-järjestelmässä 108 minuuttiin. Pienemmässä S-mallin (Small) kasetissa oli tallennusaikaa enimmillään NTSC-järjestelmässä 30 minuuttia ja PAL-järjestelmässä 36 minuuttia. Suurempi kasettikoko tarkoitettiin pöytänauhureita varten, jolle voitiin tallentaa ohjelmien masterkopio lähetyskäyttöön. Myös pienemmät S-mallin kasetit voitiin syöttää pöytänauhurin kasettipesään ilman erillistä kasettisovitinta.
SP-variantin nauhanopeus (10,15 cm/s) ja nauhaleveys (12,7 mm eli puoli tuumaa) ovat samoja kuin Betacamissa. Betacam SP-nauhureilla voidaan toistaa myös Betacam-nauhurilla tallennettuja kasetteja, mutta ei päinvastoin, ellei nauhuriin ole tehty muutosta, joka mahdollistaa nauhojen toiston. SP-nauhurit käyttävät myös parannettuja, metallihöyrytettyjä nauhalaatuja, joiden taajuusvaste perinteisiin rautaoksidinauhoihin verrattuna on suurempi. Betacam SP-nauhureissa kuvanlaatua parannettiin nostamalla FM-kantoaallon taajuutta ja deviaatiota, jolloin videosignaali voitiin tallentaa huomattavasti parempilaatuisena ja terävämpänä kuvana. Kuvanlaatu oli yleisen käsityksen mukaan riittävä TV-lähetyskäyttöön.
SP-nauhureiden malliperheeseen tuotiin paljon lisää teknisiä ominaisuuksia, jotka tekivät TV-ohjelmien editoinnista monipuolisempia. Häiriötön muuttuvanopeuksinen nauhatoisto kaksinkertaisesta eteenpäintoistosta yksinkertaiseen taaksepäintoistoon mahdollistettiin dynaamisella raidanseurannalla. Ominaisuutta käytettiin paljon urheilulähetyksissä. Nauhan sisällön kuvallinen selaaminen oli nopeaa, sillä nauhaa voitiin kelata NTSC-järjestelmässä 30-kertaisella ja PAL-järjestelmässä 24-kertaisella nopeudella mustavalkoinen kuva näkyvissä. Nopeatoiminen nauhamekanismi reagoi lähes viiveettä käyttäjän näppäinkomentoihin ja hakukiekon kääntelyyn.
Betacam SP-formaatti on Sonyn toistaiseksi menestynein videonauhurijärjestelmä. Erilaisia pöytänauhurimalleja on valmistettu useita peruskatselunauhureista monimutkaisiin digitointinauhureihin. Järjestelmästä tuli ammattikäytössä niin suosittu kasettiformaatti, että se lopulta syrjäytti kokonaan TV-tuotannossa aiemmin käytetyt 1″ C-formaatti-nauhurit. Sony on tähän mennessä valmistanut SP-variantin nauhureita useita satoja tuhansia kappaleita omalla nimellään sekä lisenssillä Ampex-, BTS- ja Thomson-merkeillä varustettuina. Nykyään järjestelmän käyttö TV-tuotannossa on hyvin vähäistä digitaalisten videonauhureiden yleistyttyä, mutta nauhureita on jonkin verran vielä säästetty TV-asemien kalustossa valtavan ohjelma-arkiston vuoksi. Ulkomailta saapuu yhä edelleen analogista Betacam-videokasettimateriaalia esitettäväksi TV-lähetyksiin.
Aiheesta muualla
Digivideo.fi/Wiki: Betacam SP
Elektra (sarjakuvahahmo)
Elektra on Marvel-kustantamon sarjakuvahahmo, jonka ensiesiintyminen tapahtui Daredevil-lehden numerossa 168 (tammikuu 1981). Hahmon loi Frank Miller.
Elektra on ninja ja salamurhaaja. Hänellä oli lyhyt rakkaussuhde supersankari Daredevilin kanssa, mutta Elektran väkivaltainen luonne ja palkkasoturimainen elämäntyyli erottivat parin.
Elektra on nimetty kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvän Elektran, Agamemnonin ja Klytaimestran tyttären, mukaan.
Voimat ja varusteet
Elektra käyttää yleensä aseenaan kahta saita. Hänellä ei ole yliluonnollisia voimia, mutta hän on perehtynyt erittäin syvällisesti itämaisiin taistelulajeihin. Kunnoltaan hän vastaa olympiavoittajan tasoista moniottelijaa.
Elokuvat
Elektra esiintyi sivuhahmona vuoden 2003 Daredevil-elokuvassa. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi spin-off-elokuva Elektra, jossa hän on pääosassa. Kummassakin elokuvassa Elektraa näytteli Jennifer Garner.
Televisiosarjat
Elektra esiintyi Marvel Cinematic Universeen kuuluvan Netflix-sarjan Daredevil toisella tuotantokaudella vuonna 2016. Häntä esitti ranskalainen näyttelijä Élodie Yung.
Videopelit
Elektra on pelattava hahmo Activisionin Marvel: Ultimate Alliance -pelissä. Hahmoa dubbasi näyttelijä Gabrielle Carteris.
Tuohiskotanen
Tuohiskotanen on Keski-Suomessa Keuruulla Seppäperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 494 300 kuutiometriä eli 0,494 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 5,5 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kivistönpuron valuma-alueeseen (35.685) se kuuluu.
Stora Näset ja Lilla Näset
Stora Näset ja Lilla Näset ovat kaksi arkeologista löytöpaikkaa Karjaalla Lepinjärven tuntumassa, valtatie 25:n lähellä. Stora Näsetiltä on löydetty kaivauksissa vuonna 1999 nuolenkärkiä, ja esihistoriallisia asumuksia. Ikivanhalta asuinalueelta on läydetty kiviröykkiöhautoja. Lilla Näset sijaitsee suunnilleen 150 metriä Stora Näsetistä Lohjalle päin. Lilla Näsetistä on löytynyt kaivauksista vuonna 1998-1999 rautaisia nuolenkärkiä, ja kalmistosta oltiin löydetty kuppikiviä, joissa oli 9-11 kuoppaa.
Solikamsk
Solikamsk on vajaan 100 000 asukkaan vuori- ja metsäteollisuuskaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä, Volgan sivujoen Kaman ja siihen padotun tekojärven varrella, Permistä noin 194 kilometriä pohjoiseen. Kaupunkiin johtaa navigoitava vesitie ja rautatie.
Kurkimäki (Kuopio)
Kurkimäki on Kuopion kaupunginosa ja taajama noin 25 km kaupungin keskustasta etelään. Asukkaita noin 900. Vuoteen 1968 asti Kurkimäki kuului Kuopion maalaiskuntaan.
Solikamsk
Kaupunki on yksi aluepiirin vanhimmista, ja kolmanneksi suurin Permin ja Bereznikin jälkeen. Kaupungin nimi tulee suolasta ja Kama-joesta.
Kurkimäki (Kuopio)
Kurkimäessä toimii muun muassa Kurkimäen koulu (alakoulu), päiväkoti, esikoulu, kirjasto ja Koivurannan loma- ja kurssikeskus. Kurkimäkeen kulkee bussiliikenne, vaikkakin aika harvakseltaan. Kurkimäen kyläkauppa on lopettanut toimintansa.
Solikamsk
Historia
Ensimmäiset maininnat paikasta ovat vuodelta 1430, kun Vologdasta tulleet kauppiaat, Kalinnokovit, asentavat suolannostoputkia Usolki-joen rannalle. Kaupunkia kutsutaan asiakirjoissa 1506 Usolje na Kamskom ja 1600-luvulla Sol Kamskajaksi. Vuonna 1472 Kama-joen yläjuoksu samoin kuin Permin seutu liittyvät Moskovan ruhtinaskuntaan. 1600- ja 1700-luvuilla Solikamsk oli Venäjän suurin suolantuottaja-alue.
Alue alkoi teollistua myös muuten. Sieltä löytyi magnesiumia ja harvinaisia metalleja. Sinne muodostui myös lannoiteteollisuutta ja paperitehdas sekä sitä tukevaa toimintaa. Yhdessä naapurikaupunkinsa Bereznikin kanssa Solikamsk muodostaa Permin pohjoispuolelle teollisen kokonaisuuden, minkä osat tukevat toisiaan.
Vuonna 1959 Solikamskiin liitettiin kuuden kilometrin päässä oleva Borovskin kaupunki, josta tuli Solikamskin kaupunginosa.
Väestö
Syntyvyys kaupungissa on alentunut niin kuin yleensä Venäjällä. Lapsia ja nuoria alle 15-vuotiaita on 25,6 % väestöstä, työikäisiä 59,6 % ja eläkeikäisiä 14,8 %. Työvoimasta teollisuudessa työskentelee 40 %, josta neljännes vuoriteollisuudessa.
thumb|270px|Suolakasoja Solikamskin laitamilla
Live in Wonderland
Live in Wonderland on Sunrise Avenuen vuonna 2007 julkaisema DVD. DVD sisältää Saksan Kölnissä alkuvuonna 2007 taltioidun keikan, sekä bändin haastatteluja, sekä runsaasti kuvia sisältävän kuvagallerian.
Sammalinen (Keuruu)
Sammalinen on Keski-Suomessa Keuruulla Asunnan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Sammalisen valuma-alueeseen (35.686) se kuuluu.
T. V. Smith
thumb|right|T. V. Smith Tim Smith eli T. V. Smith (s. 5. huhtikuuta 1956, Hornchurch, Essex) on brittiläinen punkmusiikin laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän sai varhaista menestystä osana The Adverts -yhtyettä 1970-luvun viimeisinä vuosina.
Alan Paton
Patonin isä oli virkamies. Valmistuttuaan Natalin yliopistosta Paton toimi opettajana ja rehtorina ja tapasi tulevan vaimonsa Dorrie Francis Lustedin. He avioituivat vuonna 1928 ja olivat yhdessä vuoteen 1967, jolloin Dorrie Paton kuoli. Samana vuonna Paton meni naimisiin sihterinsä kanssa.
T. V. Smith
The Adverts hajosi vuonna 1980. Laulaja perusti uuden yhtyeen nimellä T.V. Smith's Explorers; se julkaisi singlen "Tomahawk Cruise" ja sittemmin albumin The Last Words of the Great Explorer, joka ei ollut toivotunlainen kaupallinen menestys.
Olov Svedelid
pienoiskuva|200px|Svedelid vuonna 2001. Olov Svedelid (s. 26. elokuuta 1932 Tukholma, Ruotsi – 22. syyskuuta 2008 Stocksund Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
T. V. Smith
Smithin seuraavan yhtyeen nimi oli Cheap, mutta sekään ei saavuttanut The Advertsin kaltaista suosiota. T.V. Smith keikkailee edelleen sooloartistina. Viimeisin albumi Land Of The Overdose ilmestyi syyskuussa 2018.
Olov Svedelid
Svedelidin tunnetuin dekkarihahmo on tukholmalainen poliisi Roland Hassel. Hän on myös luonut laajan romaanisarjan asianajaja Samuel Rosenbaumin tapauksista yhdessä ystävänsä Leif Silberskyn kanssa. Svedelid on kirjoittanut myös suomeksi käännetyn kahdeksanosaisen Korttelijengi-nuortenkirjasarjan. Hänen tuotannostaan löytyy myös Suomessa 5-osaisena kuunnelmana esitetty jännityskuunnelma Polttarit. Kuunnelma kertoo keilaporukasta, ja heidän perhe-elämästään yhden porukkaan kuuluvan jäsenen hääpäiväänsä edeltävän mystisen katoamisen ympärillä klassiseen mysteeriseen dekkarityyliin.
Vuonna 2000 Svedelid kirjoitti romaanin Mitt namn är Eduard Braun Hitler (suom. Nimeni on Eduard Braun Hitler, Book Studio 2001), joka kertoo Adolf Hitlerin pojan noususta kansallissosialismin uudeksi keulakuvaksi 2000-luvun taitteen Saksassa.