cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intiaanikesä (elokuva)
Intiaanikesä (Indian Summer) on Mike Binderin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediallinen draamaelokuva vuodelta 1993. Siinä seitsemän aikuistunutta ystävystä kokoontuu viikoksi 20 vuoden takaisen lapsuutensa kesän leirikeskukseen, jota uhkaa sulkeminen. Väljästi ohjaaja-käsikirjoittaja Binderin omiin lapsuusmuistoihin perustuvan elokuvan pääosia näyttelevät Alan Arkin, Matt Craven, Diane Lane, Bill Paxton, Elizabeth Perkins, Kevin Pollak, Vincent Spano ja kauhuelokuvien ohjaajana paremmin tunnettu Sam Raimi.
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä elokuva on sympaattisen nostalginen ja tunnelmaltaan raikas. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa valloittavaksi nostalgian, ihmissuhteiden ja nuoruusleikkien leirituleksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Hormonikierukka
thumb|Hormonikierukka Hormonikierukka on ehkäisymenetelmä, jossa kohtuun asetetaan emättimen kautta T-kirjaimen mallinen, pieni polyeteenimuovista tehty kierukan tyyppinen ehkäisyväline. Hormonikierukan runko on päällystetty polydimetyylisiloksaanikalvolla, joka vapauttaa keltarauhashormonia eli progesteronia. Keltarauhashormonia vapautuu kohdun limakalvolle noin 20 mikrogrammaa vuorokaudessa. Hormonikierukassa on bariumsulfaattia, joka saa sen näkymään röntgenissä. Täysin hormoniton kierukka on kuparikierukka.
Hormonikierukassa ei ole nimestään huolimatta mitään kierukkamaista.
Hakalanmäki
Hakalanmäki on Hyvinkään kaupunginosa. Hakalanmäelle alettiin 1970-luvulla rakentaa omakoti- ja rivitaloasuinaluetta. Se valmistui pääosin 1980-luvulla. Alue oli pitkään ilman palveluita ja kouluja tukeutuen pääosin lähellä olevien Aarnivan kioskin, Uuno Helvan kyläkaupan ja Raijan Baarin (myöhemmin Kruunubaari) palveluiden varaan.
Hormonikierukka
Monilla käyttäjillä hormonikierukka aiheuttaa kuukautisvuodon vähenemistä, ja noin viidenneksellä käyttäjistä kuukautiset loppuvat kokonaan. Sitä käytetäänkin ehkäisyn lisäksi runsaiden kuukautisten hoidossa.
Hakalanmäki
Maasto, johon kaupunginosa rakentui, oli soista maastoa. Korkeana kohtana olivat Hakalanmäki, Savimäki ja nk. Pippurimäki. Kesäisin ja talvisin urheilua harrastettiin Kuokkalan kentällä. Alueen eteläpuolella oli laaja metsä- ja suoalue, joka asukkaiden suussa sai nimen Susimetsä. Kyseisellä alueella sijaitsee nykyisin Hakalan kaupunginosa asutuksineen ja palveluineen.
Hormonikierukka
Hormonikierukkaa ei aseteta, jos on sairastanut kohdun tai kohdunkaulan syövän, tai jos henkilöllä on parhaillaan synnytinelintulehdus tai kohdun epämuodostuma. Ennen asetusta otetaan irtosolunäyte eli papa-koe, jos edellisestä näytteestä on enemmän kuin kolme kuukautta. Samalla suljetaan pois infektion mahdollisuus. Hormonikierukka laitetaan tavallisesti paikoilleen seitsemän vuorokauden sisällä kuukautisvuodon alkamisesta, jolloin kohdunkaula on jo hieman avautunut ja asetus helppoa. Ehkäisyteho alkaa välittömästi.
Hormonikierukka ei suojaa sukupuolitaudeilta, kuten ei mikään muukaan ehkäisymuoto kondomia lukuun ottamatta.
Kierukan asentaminen onnistuu ilman modernia lääkärinvastaanottoa. Siksi se sopii myös köyhiin maihin.
Historia
Hormonikierukan kehitti 1970–1980-luvulla professori Tapani Luukkainen.
Kotimainen lääketehdas Leiras alkoi valmistaa ja myydä Luukkaisen keksintöä vuonna 1990. Saksalainen lääkeyhtiö Schering kiinnostui hormonikierukasta niin paljon, että se osti koko Leiraksen vuonna 1996. Kymmenen vuotta myöhemmin Bayer osti Scheringin. Kun Bayer valjasti lääkemyyjänsä Mirenan taakse, myynti alkoi kasvaa nopeasti.
Vuonna 2006 kierukoita myytiin 301 miljoonalla, vuonna 2010 539 miljoonalla ja vuonna 2019 1,2 miljardilla eurolla. Kierukat ovat vuonna 2021 Bayerin kolmanneksi myydyin reseptilääke. Koko tuotanto valmistetaan Turun Pansiossa yhdellä tehtaalla. Bayerin hormonikierukoilla on vain harvoja kilpailijoita. Bayer Finlandin tuotto muodostuu enimmäkseen ehkäisytuotteista.
Aiemmin Levonova-nimellä tunnettu valmiste on nykyisin nimeltään Mirena.
Aiheesta muualla
Hormonspiral
Juudaksen evankeliumi
Juudaksen evankeliumi on kainiittien, varhaisen gnostilaisen ryhmän, käyttämä apokryfinen evankeliumi. Evankeliumi on pantu Juudas Iskariotin, Jeesuksen pettäneen opetuslapsen nimiin. Evankeliumi suhtautuu Juudaksen tekoihin myönteisesti. Se ei kuitenkaan esitä olevansa Juudaksen itsensä kirjoittama. Juudaksen evankeliumi ei ole kristillinen evankeliumi eikä kuulu Raamatun kaanoniin.
Juudaksen evankeliumi antaa varhaiskristillisyydestä jossain määrin toisenlaisen kuvan kuin kanoniset evankeliumit. Kanonisten evankeliumien mukaan Juudas petti Jeesuksen ja myi hänet juutalaisille kirjanoppineille, jotka puolestaan luovuttivat hänet roomalaisille vallanpitäjille ristiinnaulittavaksi. Juudaksen evankeliumin mukaan Juudas oli Jeesuksen suosikkiopetuslapsi, joka petti tämän vain hänen omasta käskystään. Tämä seuraa gnostilaista ajatusta siitä, että ihmisen ruumis on vankila, josta sielun on vapauduttava. Näin Juudas olisi auttanut Jeesuksen sielua vapautumaan sen ruumiillisista rajoituksista. Evankeliumin mukaan Jeesus opetti Juudakselle salaisia opetuksia, joita muut opetuslapset eivät tienneet.
Evankeliumin ainoa tunnettu versio, 26-sivuinen koptinkielinen käsikirjoitus, on ajoitettu varmuudella 200- tai 300-luvulle. Se on todennäköisesti käännös varhaisemmasta kreikankielisestä kirjoituksesta, joka on peräisin toisen vuosisadan puolivälistä. Evankeliumi löytyi Egyptistä 1970-luvulla, ja sitä on luonnehdittu yhdeksi 1900-luvun merkittävimmistä tekstilöydöistä. Evankeliumin julkaisi suurelle yleisölle National Geographic Society 6. huhtikuuta 2006.
Juudaksen evankeliumia ei tule sotkea Tuomaan evankeliumiin, jonka joistakin versioista on käytetty myös nimeä Juudaan evankeliumi apostoli Juudas Tuomaksen mukaan.
Tausta
On olemassa noin 50 teosta, jotka esittävät olevansa varhaiskristillisiä evankeliumeja. Näistä ainoastaan kahdestakymmenestä on säilynyt enemmän tietoja, ja ainoastaan neljä varhaisinta, Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen kanoniset evankeliumit, kuuluvat Raamattuun. Juudaksen evankeliumi on yksi 16:sta muusta evankeliumista, joista on säilynyt merkintöjä kirkkoisien varhaisissa kirjoituksissa. Sitä ei ole kuitenkaan koskaan luettu osaksi Uutta testamenttia, eikä se ole ollut edes varsinaisesti ehdolla – muiden apokryfisiin kirjoituksiin kuuluvien tekstien tavoin se kirjoitettiin niin myöhään, että varhaiskristillinen kaanon oli jo vakiintumassa.
Antiikin ajalta olevat tiedot Juudaksen evankeliumista perustuvat ennen kaikkea kirkkoisä Irenaeuksen mainintaan. Hän viittaa evankeliumin sisältöön teoksessaan Harhaoppeja vastaan (Adversus haereses), jonka hän kirjoitti Lyonissa noin vuonna 180. Irenaeus kirjoitti:
Irenaeuksen kuvaamat kainiitit eli kainilaiset gnostilaiset ylistivät hänen mukaansa Kainia, Raamatun murhamiestä, sekä sodomalaisia ja Juudasta ja pitivät heitä salaisen tiedon haltijoina. Osa kainiiteista katsoi, että Juudas oli valaistunut ja toimi, jotta ihmiskunta voisi saada sovituksen Jeesuksen kuoleman kautta. Tämän vuoksi he pitivät häntä kunnioituksen kohteena. Kainiitit, kuten monet muutkin gnostilaiset ryhmät, olivat puolimalteistisia ja uskoivat, että Vanhan testamentin Jumala, Jahve, oli paha demiurgi ja erillinen jumaluus kuin korkein Jumala, joka lähetti Jeesuksen. Tällaiset gnostilaiset ryhmät kunnioittivat kaikkia raamatullisia hahmoja, jotka olivat pyrkineet etsimään tietoa totuudesta tai haastamaan Jahven auktoriteetin, ja puolestaan demonisoivat monia henkilöitä, jotka olivat perinteisissä raamatuntulkinnoissa sankarin roolissa.
Noin kaksisataa vuotta Irenaeuksen kirjoituksen jälkeen Epifanios kritisoi Juudaksen evankeliumia, koska se piti Jeesuksen pettänyttä henkilöä kiitettävänä, henkilönä joka ”teki hyvän teon pelastukseksemme” (Panarion XXXVIII.1.4-5). Tämän lisäksi evankeliumin mainitsee myös Theodoretos (Haer. I.15.). Heidän tietonsa evankeliumista ovat kuitenkin peräisin Irenaeukselta.
Evankeliumin löytäminen uudelleen
Kertomusten evankeliumista ei ollut löytynyt jälkeäkään, kunnes koptilainen Juudaksen evankeliumin käsikirjoituskoodeksi eli nahkaan sidottu papyruskäsikirjoitus ilmestyi antiikkikaupan harmaille markkinoille. Ensimmäisen kerran se nähtiin hämärissä olosuhteissa geneveläisessä hotellihuoneessa toukokuussa 1983, jolloin se esiintyi yhdessä muiden sekalaisten kreikan- ja koptinkielisten käsikirjoitusten kanssa, joita tarjottiin Stephen Emmelille, Yalen yliopiston tohtorikandidaatille, jolle Southern Methodist University oli antanut tehtäväksi käsikirjoitusten tutkimisen.
Koodeksin, jonka osana evankeliumi on, nimi on Codex Tchacos. Siinä oli neljä osaa: Pietarin kirje Filippukselle (eri versio Nag Hammadista löydetystä kirjeestä), Ensimmäinen Jaakobin ilmestys (myös tunnettu Nag Hammadista), katkelma kirjoituksesta, jossa esiintyy Allogenes-dialogin nimihenkilö (vaikka kyseessä ei ole sama kuin Nag Hammadista löydetty dialogi), sekä Juudaksen evankeliumi. Noin kolmannes koodeksista ei ole tällä hetkellä luettavissa.
Kuinka koptilainen käsikirjoitus alun perin löydettiin, ei ole tiedossa. Uskotaan kuitenkin, että nyt jo edesmennyt egyptiläinen antiikinharrastaja olisi löytänyt koodeksin Muhafazat al Minyasta, Egyptistä ja myynyt sen kairolaiselle antiikkikauppiaalle. Vuoden 1980 tienoilla käsikirjoitus ja suurin osa kauppiaan muusta esineistöstä varastettiin ja vietiin pois Egyptistä. Kauppias onnistui saamaan koodeksin takaisin yhteistyössä geneveläisen antiikkikauppiaan kanssa. Tämän jälkeen hän näytti koodeksia asiantuntijoille, jotka ymmärsivät sen merkityksen.
Kauppiaalta kesti kuitenkin kaksi vuosikymmentä, ennen kuin hän löysi ostajan, joka oli valmis maksamaan pyydetyt 3 miljoonaa dollaria. Evankeliumin käsikirjoituksen ainoa tunnettu kappale oli näin tullut esiin oltuaan 1700 vuotta Egyptin autiomaassa.
Myynti ja tutkimuksen alkaminen
Geneven yliopiston aiempi professori Rodolphe Kasser julkisti kirjoituksen olemassaolon ja joitakin yksityiskohtia siitä koptin asiantuntijoiden konferenssissa Pariisissa heinäkuussa 2004. Maecenas-säätiön edustaja kertoi 30. maaliskuuta 2005 suunnitelmista julkaista englannin-, ranskan- ja saksankieliset käännökset, kunhan hauras papyrus oli ensin konservoitu. Työhön osallistunutta joukkoa koptin historian asiantuntijoita johti professori Kasser. Roberty sanoi, että radiohiilimenetelmällä käsikirjoitus voitiin ajoittaa 200- tai 300-luvuille, sata vuotta varhaisemmaksi kuin aiemmin oli luultu pelkästään tekstiin itseensä perustuen.
Alun perin evankeliumista oli tarkoitus julkaista tieteellinen kirjoitus vuonna 2005, mutta se viivästyi. National Geographic Society julkaisi evankeliumin kunnostetun ja käännetyn version 6. huhtikuuta 2006 Washington, D.C.:ssä pidetyssä lehdistökonferenssissa. Käsikirjoitus itse oli esillä säätiön päämajassa ja evankeliumin käännös saatavilla säätiön verkkosivuilla.
National Geographic on varmistanut kirjoituksen aitouden ja ajoituksen viidellä eri menetelmällä: radiohiiliajoituksella, musteanalyysillä, multispektrum-kuvauksella, kontekstuaalisella todistusaineistolla ja paleografisella todistusaineistolla. Roberty lupasi, että konservoinnin ja tutkimuksen jälkeen käsikirjoitus palautettaisiin Egyptiin Kairon Koptilaiseen museoon.
Sisältö
Evankeliumin ainoa säilynyt kappale on pahasti vaurioitunut ja katkelmallinen. Se on kirjoitettu papyrukselle, josta puuttuu osia, välillä yksittäisiä sanoja, välillä kokonaisia rivejä. Vuosikymmenten aikana käsikirjoituksesta on kadonnut yksittäisiä sivuja antiikkimarkkinoille. Tekstistä arvioidaan puuttuvan neljännes. Professori Kasserin mukaan evankeliumin kieli on samaa sahidilaista koptin kielen murretta kuin Nag Hammadin kirjaston koptinkielisten tekstien. Teksti on monien muiden koptinkielisten gnostilaisten kirjoitusten tavoin todennäköisesti käännös kreikankielisestä alkutekstistä.
Kuten monet gnostilaiset kirjoitukset, myös Juudaksen evankeliumi oli tarkoitettu vain niille, jotka oli initioitu mysteereihin, väittäen olevansa: ”Salainen kirjoitus, jossa paljastetaan, mitä Jeesus puhui Juudas Iskariotin kanssa” (s. 33). Evankeliumin kertomus Jeesuksesta ja Juudaksesta on ensisijaisesti kehyskertomus gnostilaisille opetuksille sielun alkuperästä ja päämäärästä. Evankeliumin gnostilaisesta taustasta kertovat erityisesti selkeät viittaukset setiläisen gnostilaisuuden luomismyytteihin, kuten Barbeloon (Juudas sanoo Jeesuksen olevan Barbelon kuolemattomasta maailmasta, s. 35), Sofiaan (s. 44) ja Jaldabaothiin (s. 51), sekä Setin sukupolveen (s. 49).
Evankeliumin mukaan Jeesus pyysi Juudasta ilmiantamaan hänet roomalaisille viranomaisille. Evankeliumissa Jeesus sanoo Juudakselle: ”Sinusta tulee kolmastoista ja jäljelle jäävä sukukunta kiroaa sinut, mutta sinä saat hallita heitä päivien lopulla” (s. 46), ja että ”sinusta tulee merkittävämpi kuin kenestäkään heistä. Sinä vielä uhraat ihmisen, joka pitää minua sisällään” (s. 56). Aikojen kuluessa useat teologit ovat esittäneet, että Juudaksen teko oli pakollinen, muutenhan Jeesus ei olisi voinut kuolla ristillä. Siitä huolimatta tällainen näkemys on aina katsottu harhaoppiseksi. Juudaksen evankeliumin mukaan Juudaksen teko, paitsi että oli häneltä oikein ja teolla oli selkeä tarkoitus, myös tapahtui Jeesuksen erityisestä käskystä.
Toisaalta evankeliumi näyttää, että Jeesus suosi Juudasta muiden opetuslasten kustannuksella, millä on saatettu jopa tarkoittaa, että Juudas olisi ollut niin sanottu rakastettu opetuslapsi eli Johanneksen evankeliumin todellinen kirjoittaja. Juudaksen evankeliumissa Jeesus sanoo Juudakselle: ”Tule pois heidän luotaan, niin kerron sinulle valtakunnan salaisuudet” (s. 35), ja myöhemmin ”nyt [kaikki] on kerrottu sinulle. Kohota katseesi, niin saat nähdä pilven, sen sisällä loistavan valon ja tähdet sen ympärillä. Ensimmäisenä kulkevä tähti on sinun tähtesi” (s. 57).
Jeesuksen ja Juudaksen suhde kuvataan siis paljolti eri valossa kuin kanonisissa evankeliumeissa. Erityinen ristiriita löytyy kanonisten evankeliumien kohtaan, jossa Jeesus ilmoittaa, että hänet tullaan kavaltamaan, ja sanoo: ”[...] voi sitä, josta tulee Ihmisen Pojan kavaltaja! Sille ihmiselle olisi parempi, ettei hän olisi syntynytkään” (Mark. 14:21; Matt. 26:24). Evankeliumin kertomuksen ainoa merkittävämpi yhtymäkohta kanonisiin evankeliumeihin on sen loppuosa, jossa kerrotaan, kuinka Juudas petti Jeesuksen.
Tulokset ja reaktiot
National Geographic Societyn varapresidentti Terry Garcian mukaan tutkijat ja tiedemiehet pitävät koodeksia merkittävimpänä muinaisena ei-raamatullisena tekstinä, joka on löydetty viimeksi kuluneiden 60 vuoden aikana. Tämä arvio sai kuitenkin laimean ja epäilevän vastaanoton.
James M. Robinson, joka on Yhdysvaltain johtavia vastaavien tekstien asiantuntijoita, ennusti, ettei uusi evankeliumi tarjoaisi mitään lisätietoa opetuslapsesta, joka petti Jeesuksen. Vaikka evankeliumi on vanha, se ei hänen mukaansa ole tarpeeksi vanha. Robinsonin mukaan evankeliumi perustuu todennäköisesti vanhempaan kirjoitukseen. Hänen mielestään evankeliumi on arvokas toisen vuosisadan tutkijoille, mutta ei siksi, että se tarjoaisi laajempaa ymmärrystä Raamatusta. National Geographic vastasi Robinsonin esittämään kritiikkiin sanomalla, että se ”on ironista”, koska hän on ”vuosia yrittänyt epäonnistuneesti saada koodeksia itselleen, ja hän on julkaisemassa omaa kirjaansa huhtikuussa, vaikka hänellä ei ole suoraa pääsyä materiaaliin”.
Robinson kuvasi teoksessaan The Secrets of Judas: The Story of the Misunderstood Disciple and His Lost Gospel salailevia manööverejä, joilla kirjoitusta on yritetty kahdenkymmenen vuoden ajan myydä Yhdysvalloissa, Sveitsissä, Kreikassa ja muualla. Simon Mawerin romaani The Gospel of Judas käsittelee Juudaksen evankeliumi -nimisen kirjoituksen löytämistä luolasta Kuolleenmeren alueelta ja sen vaikutusta erääseen pappiin.
Tuomas Rasimuksen mukaan Juudaksen evankeliumi ei selkeästi toisen vuosisadan kirjoituksena tarjoa uutta, todenperäistä tietoa ensimmäisen vuosisadan tapahtumista samalla tavalla kuin esimerkiksi Tuomaan evankeliumi, joka saattaa olla hyvin varhainen Jeesuksen sanojen kokoelma. Hänen mukaansa Juudaksen evankeliumi on myös selkeästi setiläinen kirjoitus, jonka teologia liittyy enemmän kirjoitusajankohdalle ominaiseen polemiikkiin opillisista kysymyksistä kuin historiallisiin tapahtumiin.
Myöskään Antti Marjasen ja Ismo Dunderbergin mukaan evankeliumi ”ei tuo lisävalaistusta Jeesuksen viimeisten päivien tapahtumiin eikä anna uutta tietoa Juudaksesta historiallisena henkilönä. Tällaisten toiveiden herättäminen Juudaksen evankeliumin yhteydessä on yksinkertaisesti harhaanjohtavaa markkinointia”. Heidän mukaansa teksti on kuitenkin hyvin arvokas antaessaan lisätietoa kristinuskon historiassa tappiolle jääneestä gnostilaisesta kristillisyydestä.
Suomentaminen
Helsingin yliopiston eksegetiikan laitoksen tutkijaryhmä on suomentanut evankeliumin koptin kielestä. Ensimmäisen englannin ja koptin kielen sanakirjojen avulla tehdyn suomennoksen lyhyiden selitysten kera julkaisi keväällä 2006 Pihlajamäen seurakuntapiirin pastori Juha Molari.
Anita Hietalahti
Hietalahti on voittanut aikuisten sarjassa neljä ulkoratojen Suomen mestaruutta. Hän heitti ennätyksensä 57,90 Helsingborgissa heinäkuussa 2004.
Lits läts
Lits läts on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden 11. joulukuuta 2020 julkaistu albumi.
Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä
Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä sisältää Karjalaan jääneiden vainajien muistoksi pystytettyjä muistomerkkejä Suomessa.
Muistomerkit ovat sijaintikunnan mukaisessa järjestyksessä. Tässä luettelossa on 247 on Suomessa olevaa muistomerkkiä.
Luonto-Liitto
Luontoliitto (yhdistysrekisterissä Luonto-Liitto ry) on vuonna 1943 perustettu valtakunnallinen lasten ja nuorten ympäristönsuojelu- ja luonnonharrastusjärjestö. Sillä on noin 7 500 jäsentä. Luontoliitto pyrkii edistämään ympäristökasvatusta, luonnossa harrastamista sekä metsien, ilmaston, Itämeren ja suurpetojen suojelua ja toimii kestävän kulutuksen puolesta. Järjestön tavoitteena on yhteiskunta, jossa arvostetaan luonnon moninaisuutta ja sen itseisarvoa. Luontoliitto on Suomen luonnonsuojeluliiton nuorisojärjestö.
Luontoliitto on yksi harvoista maankattavista ympäristöalan kansalaisjärjestöistä Suomessa. Se on lisäksi ainoa suomalainen ympäristöjärjestö, joka keskittyy nuorten omaehtoiseen ympäristötoimintaan. Luontoliitto on puoluepoliittisesti sitoutumaton järjestö.
Toiminta
Luontoliitto järjestää koulutusta, leirejä, retkiä ja erilaisia tapahtumia sekä edistää ajamiaan asioita ympäristökasvatuksen ja kansalaistoiminnan avulla. Lastentoimintaan kuuluvat luontokerhot, luontoleirit ja erilaiset luontoaiheiset lastentapahtumat. Luontoliitto julkaisee lapsille suunnattua Sieppo-lehteä, joka on Suomen ainoa lasten luontolehti.
Nuorille Luontoliitto tarjoaa mahdollisuuden vaikuttaa itse ympäristöasioihin. Nuoret ja nuoret aikuiset voivat esimerkiksi toimia ohjaajana lasten kerhossa tai luontoleirillä, käydä koulukiertuelähettiläänä kouluissa, kirjoittaa ja kuvittaa liiton jäsenlehtiä, osallistua liiton antamien tiedotteiden ja lausuntojen valmisteluun ja vaikuttaa paikallisiin asioihin osallistumalla piirien ja aluejärjestöjen toimintaan tai perustamalla oman ympäristöryhmän. Myös nuorille järjestetään erilaisia ympäristö- ja luontoteemaisia leirejä ja muita tapahtumia. Luonnonharrastustoimintaa ovat mm. vuosittaiset Kevätseuranta ja Talviseuranta sekä piirien ja aluejärjestöjen järjestämät retket. Luontoliitto julkaisee Nuorten Luonto -lehteä, jonka toimittamiseen nuorten pääsevät myös itse osallistumaan.
Omistukset
Luonto-Liitto toimii omistajana mm. Voima Kustannus Oy:ssä sekä Into Kustannus Oy:ssä. Muita yhteisiä omistajia yhtiöissä ovat mm. Maan ystävät ja Rosebud Books
Siilin piikki ja peukku
Siilin piikki on Luontoliiton myöntämä palkinto ympäristön kannalta arveluttavista puheista tai teoista.
Siilin piikin lisäksi Luontoliitto on vuodesta 2013 alkaen myöntänyt Siilin peukku -kunniamainintoja ansiokkaasta toiminnasta ympäristön hyväksi.
Julkaisut
Luontoliitto julkaisee kahta jäsenlehteä: lasten luontolehti Sieppoa ja Nuorten Luontoa. Järjestö on julkaissut myös kirjoja sekä esitteitä ja vihkosia muun muassa ilmastonmuutoksesta, Itämerestä ja metsistä. Kirjojen aiheet vaihtelevat ympäristökasvatuksesta yhdistyksen historiaan. Luontoliiton julkaisema on myös Pihka-luonnonharrastusmerkki, joka sisältää erilaisia luonnonharrastustehtäviä nuorille ja aikuisille ja Karpalo-luonnonharrastusmerkki lapsille.
Piirit
Luontoliitolla on kahdeksan piiriä sekä kaksi aluejärjestöä.
Piirit:
Aluejärjestöt:
Dexter Gordon
thumb|Dexter Gordon. Dexter Gordon (27. helmikuuta 1923 – 25. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä bebop-saksofonisteista. Dexter Gordon esiintyi uransa aikana muun muassa Lionel Hamptonin, Tadd Dameronin, Charles Mingusin, Louis Armstrongin ja Billy Eckstinen kanssa. Gordonin sointi oli rikas ja lavea ja hänen tunnusmerkkinään oli svengaava, hieman iskun jäljessä oleva soitto.
Gordonin ura alkoi 1940-luvulla Lionel Hamptonin yhtyeessä, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1942. Pian hän teki ensimmäiset levynsä yhtyeen johtajana kvintetillä, jossa Nat King Cole soitti pianoa. Vuonna 1944 hän muutti New Yorkiin missä hän pian nousi uuden bebop-tyylin kärkinimien joukkoon.
1960-luvulle tultaessa Gordon sai yhä enemmän levytystilaisuuksia Blue Note levy-yhtiöltä. Hänen johtamillaan levyillä tenorisaksofonin soundi ja väri pääsivät oikeuksiinsa ja hänen levymyyntinsä ja konserttiyleisönsä kasvoivat merkittävästi.
Killing Ground
Killing Ground on Saxonin viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2001. Levy jäi yhtyeen viimeiseksi Fritz Randowin kanssa ja on yleisilmeeltään kahta edeltäjäänsä pirteämpi ja rokkaavampi. Levy ei menestynyt aikoinaan kovin hyvin.
Dexter Gordon
Dexter Gordon oli pääosassa Bertrand Tavernierin päihdeongelmaisesta jazzmuusikosta kertovassa elokuvassa Round Midnight – keskiyön soundi (1986). Hän oli roolistaan Oscar-ehdokkaana ja voitti elokuvassa soittamistaan soolo-osuuksista Grammyn.
Nimettömänlammi
Nimettömänlammi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Innalan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Killing Ground
Albumista julkaistiin myös bonuslevyllä varustettu versio. Bonuslevyllä on 8 Saxonin klassista kappaletta, jotka äänitettiin uudestaan. Nämä kappaleet ovat Heavy Metal Thunder kokoelmalevyllä.
Nimettömänlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,7 metriä mpy.
Juri Havrylov
Juri Anatolijovytš Havrylov (,, 27. helmikuuta 1967 Donetsk, Ukrainan SNT – 5. toukokuuta 2021 Luxemburg) oli ukrainalainen, aikaisemmin Neuvostoliittoa edustanut, käsipalloilija ja olympiavoittaja.
Havrylov voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa MM-pronssia vuonna 1990. Neuvostoliiton hajottua Havlylov edusti Yhdistynyttä joukkuetta Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 voittaen kultaa. Hän pelasi vuodesta 1992 eteenpäin Espanjassa ja Luxemburgissa, jossa myös asui. Havrylov löydettiin kuolleena kylpyammeestaan 5. toukokuuta 2021.
Pio Tuia
Pio Tuia (s. 1943) on Tokelaun hallituksen entinen johtaja, Ulu o Tokelau. Hän on toiminut Nukunonun atollin faipulena, neuvostonjohtajana, vuodesta 1996. Faipulen kausi kestää kerrallaan kolme vuotta. Tokelaun ulu valitaan vuosittain helmikuussa kolmen atollisaaren faipuleiden joukosta. Tuia on toiminut uluna viitenä kautena:
Alfa Romeo 6C
pienoiskuva|Alfa Romeo 6C1750 vuodelta 1929 pienoiskuva|Alfa Romeo 6C2500 Super Sport Corsa 1939
Alfa Romeo 6C-mallimerkintä viittaa Alfa Romeon malleihin joissa on käytetty kuusisylinteristä rivimoottoria. Mallimerkinnässä 6C:n jälkeen tuleva numerosarja kertoo sylinteritilavuuden. Kaikissa 6C -moottoreissa oli luonnollisestikin kannen yläpuolinen nokka-akseli. Periaatteessa kyse on kahdesta eri autosta, joista toinen perustuu 6C1500 malliin ja toinen 6C2300 malliin.
Alfa Romeo on myös käyttänyt kuusisylinteristä rivimoottoria mm. mallisarjassa Alfa Romeo 2600. Näitä ei kuitenkaan katsota 6C-malleiksi.
Historia
6C1500
6C1750
6C1900
6C2300
6C2500
Treignac
Treignac on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Corrèzen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 362. Treignac kuuluu departementissaan Seilhac-Monédièresin kantoniin Tullen arrondissementissa.
Monédières-vuorilla, lähellä Vézère-joen rotkoja ja yli 400 metrin korkeudessa sijaitseva Treignac kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Dan McCafferty
pienoiskuva|Dan McCafferty vuonna 2010|alt= William Daniel (Dan) McCafferty (14. lokakuuta 1946 Dunfermline, Skotlanti – 8. marraskuuta 2022) oli Nazareth-yhtyeen laulaja ja perustajajäsen. Hän oli mukana kaikilla yhtyeen julkaisuilla vuoteen 2014 saakka ja julkaisi urallansa myös kaksi sooloalbumia, vuoden 1975 Dan McCafferty ja vuoden 1987 Into The Ring.
McCafferty erosi Nazarethista 45 vuoden jälkeen terveydellisiin syihin vedoten. Hän kertoi myöhemmin, ettei pystynyt enää esiintymään, mutta omasta mielestään ei kokenut mahdottomaksi, että voisi jatkossa vielä levyttää.
Jorma Ahlholm
Jorma Kalervo Ahlholm (s. 7. joulukuuta 1942 Kemi) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana.
Ahlholm syntyi kirvesmies Birger Ahlholmin ja Emmi Erkkilän perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Ulla Lindgren.
Ahlholm tuli ylioppilaaksi Kemin yhteislyseosta ja suoritti Kadettikoulun 1967 ja Sotakorkeakoulun 1977. Hän toimi nuorempana upseerina Rajakoulussa 1963–1964 ja joukkueenjohtajana Lapin rajavartiostossa 1967–1969 sekä varapäällikkönä Lapin rajavartioston Ylitornion rajajääkärikomppanissa 1969–1973. Työskenneltyään Pohjan prikaatissa ja Pohjois-Suomen sotilasläänissä eri tehtävissä 1973–1975 Ahlholm oli Helsingin sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja toimistoesiupseeri 1977–1981 ja Pääesikunnan toimistoesiupseeri 1981–1986. Lapin jääkäripataljoonaa Ahlholm komensi vuodesta 1987 vuoteen 1989, toimittuaan sitä ennen eri tehtävissä Jääkäriprikaatissa 1986–1987. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkö hän oli 1989–1990 ja sitten Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkö vuodesta 1990, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta vuonna 1991. Sotilasuransa jälkeen Ahlholm työskenteli koulutus- ja laatupäällikönä sekä konsulttina 1990-luvulla.
Ahlholm ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1967, yliluutnantiksi 1970, kapteeniksi 1973, majuriksi 1979 ja everstiluutnantiksi 1986.
Diafounou Diongaga
Diafounou Diongaga on maalaiskunta Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diongaga sijaitsee lähellä Mauritanian rajaa 50 kilometriä Yélimanésta länteen. Kunnassa on 9 700 ja keskuskylässä 7 000 asukasta (vuonna 2009).
Diafounou Diongagan kunnan pinta-ala on 192,3 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Yélimanén piirin Diafounou Goryn, etelässä Marekaffon ja Konsigan ja lännessä Kayesin piirin Koussanén kuntiin sekä pohjoisessa Mauritaniaan. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Vesistöjä ovat Kolimbiné ja sen sivujoki Térékolé, jotka muodostavat sadekauden jälkeen kuivuvia rämeitä. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 8 kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on fulbeja ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.
Diongagan kautta kulkee Yélimanén ja Kayesin välinen päällystetty maantie RN23. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, lehmänpapu, maissi ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat nauta, lammas, vuohi, aasi, hevonen ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Palveluihin kuuluu viisi alakoulua, yläkoulu, lukutaitokeskus ja terveyskeskus apteekkeineen. Vesihuolto kattaa 99 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 19001–20000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 19001:stä ja päättyen 20000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Noriko Ogawa
Noriko Ogawa (s. 28. tammikuuta 1962 Kawasaki) on japanilainen pianisti. Hän on erikoistunut ranskalaiseen ja venäläiseen musiikkiin sekä aikansa musiikkiin.
Ogawa opiskeli Tokion musiikkikorkeakoulussa vuosina 1977–1980 ja sitten New Yorkin Juilliard Schoolissa vuosina 1981–1985. Hän sai Yhdysvalloissa opetusta Benjamin Kaplanilta. Ogawa esiintyi aluksi enimmäkseen Japanissa, mutta saatuaan kolmannen palkinnon Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa vuonna 1987 hän alkoi jakaa aikansa Japanin ja Euroopan välillä. Ogawa on esiintynyt sooloresitalistina, kamarimuusikkona sekä keskeisten eurooppalaisten, japanilaisten ja yhdysvaltalaisten orkesterien solistina. Ogawa perusti vuonna 2001 pianoduon Kathryn Stottin kanssa. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikissa ovat kuuluneet myös Dong-suk Kang, Steven Isserlis, Isabelle van Keulen, Martin Roscoe ja Michael Collins. Ogawa teki Proms-debyyttinsä vuonna 2013.
Vuonna 1999 Ogawalle myönnettiin Japanin opetusministeriön taidepalkinto. Hän on saanut myös Okura-palkinnon työstään Japanin musiikkielämän hyväksi. Ogawa sai Gramophone-lehden Editor's Choice -maininnat Claude Debussyn kokonaispianotuotannon levytyksillään maaliskuussa 2003 ja tammikuussa 2006. Vuonna 2004 hänet nimitettiin yhdeksi uuden Muza Kawasaki -sinfoniasalin neuvonantajista. Ogawa on toiminut professorina Guildhall School of Music and Dramassa ja Tokion musiikkikorkeakoulussa. Lisäksi hän on toiminut vierailevana professorina Royal College of Musicissa ja Hamamatsun kansainvälisen pianoakatemian musiikillisena johtajana. Ogawa on vieraillut muun muassa Leedsin kansainvälisen pianokilpailun, Kansainvälisen ARD-musiikkikilpailun ja Clevelandin kansainvälisen pianokilpailun tuomaristojen jäsenenä. Vuonna 2018 Ogawa oli Hamamatsun kansainvälisen pianokilpailun tuomariston puheenjohtaja. Samana vuonna hänet valittiin World Federation of International Music Competitionsin hallitukseen. Hän on ollut säännöllisesti myös mukana tuomaroimassa BBC Young Musician -kilpailua.
Ogawa solmi vuonna 1997 eksklusiivisen levytyssopimuksen BIS Recordsin kanssa. Hän on levyttänyt muun muassa Claude Debussyn ja Erik Satien kokonaispianotuotannot sekä Aleksandr Tšerepninin pianokonsertot. Ogawan levyttämiin teoksiin kuuluu myös muun muassa Tōru Takemitsun, Sergei Rahmaninovin, Modest Musorgskin, Camille Saint-Saënsin, Frederick Deliuksen, Edvard Griegin, Harald Sæverudin , Vagn Holmboen, Yoshihiro Kannon ja Xiaogang Yen musiikkia. Ogawa on usein tilannut uusia teoksia muiden muassa Yoshihiro Kannolta ja Dai Fujikuralta. Hän on National Autistic Societyn kulttuurilähettiläs. Ogawa perusti autistisille lapsille ja näiden vanhemmille suunnatun Jamie's Concerts -sarjan. Hän on myös kerännyt varoja Ison-Britannian Punaisen ristin Japan Tsunami Fundille Tōhokun maanjäristyksen ja tsunamin (2011) jälkeen.
Pohjanpalo
Pohjanpalo viittaa seuraaviin asioihin ja henkilöihin:
Westminsterin metroasema
Westminster on Lontoon metron Circle-, District- ja Jubilee-linjojen asema Westminsterissä, lähellä Westminsterin palatsia, Big Beniä, Westminster Abbeytä, Parliament Squareä ja Whitehallia. Circle- ja District-linjoilla se sijaitsee St. James’s Parkin ja Embankmentin asemien välissä ja Jubilee-linjalla Green Parkin ja Waterloon asemien välissä. Aseman yläpuolella kohoaa vuonna 2001 käyttöön otettu Portcullis House, jossa on Britannian parlamentin jäsenten ja heidän avustajiensa työtiloja.
pienoiskuva|vasen|Circle- ja District-linjan asemalaituri. Alkuperäinen Westminsterin asema avattiin jouluaattona 1868 osana District Railwayn uutta linjaa, joka ulottui Westminsteristä South Kensingtoniin. Vuoteen 1884 mennessä District-linjaa oli jatkettu Tower Hilliin saakka, jolloin se muodosti Metropolitan Railwayn linjan kanssa kehäradan (nykyinen Circle-linja).
Vuosina 1993–1999 Jubilee-linjaa laajennettiin Green Parkista Westminsterin kautta Stratfordiin. Jotta Jubilee-linjan asemalaiturit saatiin rakennettua Circle- ja District-linjojen alapuolelle, asema jouduttiin uusimaan täysin. Uuden aseman sekä sen yläpuolelle yhtä aikaa rakennetun Portcullis Housen suunnitteli arkkitehti Michael Hopkinsin toimisto. Asemaa laajennettaessa kiinnitettiin erityistä huomiota siihen, etteivät Big Benin perustukset vaarannu aseman takia.
Hummer H2
Hummer H2 on hieman alkuperäistä H1-mallia pienempi SUV, jossa on tilaa viidelle henkilölle. H2-mallista on valmistettu myös H2 SUT-pickup-mallia. H1-malliin verrattuna H2 on nykyaikaisempi ja ominaisuuksiltaan kelvollisempi normaalikäyttöön, vaikka se on H1-mallia huomattavasti pienempi, luokitellaan se kuitenkin isoksi maasturiksi. Mallin valmistus lopetettiin vuonna 2010.
Yleistä
Mallia on myyty runsaasti ja se palkittiin North American Truck Of The Year palkinnolla vuonna 2003. H1:n tavoin myös H2 on AM Generalin valmistama ja sitä varten on rakennettu oma tehdas Indianan Mishiwakaan. Autossa on samanalainen GMT280-pohjalevy kuin Chevrolet Tahoessa ja GMC Yukonissa mutta H2 eroaa näistä autoista hyvin paljon.
Keväällä 2007 New Yorkin autonäyttelyssä esiteltiin uudistettu H2-malli vuodelle 2008. Sisusta (ml. kojelauta ja istuimet) on kokonaan uusittu. Uudessa mallissa on mahdollisuus myös kolmanteen penkkiriviin. Uusina turvallisuusvarusteina esiteltiin ajonvakautusjärjestelmä, hätäjarrutustehostin sekä uusia turvatyynyjä. Uudistukset koskevat sekä H2 SUV- että SUT-malleja. Uuden mallin myötä moottoriteho kasvoi noin 20 prosentilla.
Mallin valmistus lopetettiin vuonna 2010 samaan aikaan koko Hummerin valmistuksen kanssa. Syynä oli että merkki oli jo pitkään ollut myynnissä, mutta ostajaa ei löytynyt.
Varustelu
H2:n varustelutasot ovat perusmalli, Adventure ja Lux.
Erikoisversiot
Vuoden 2006 H2-erikoisversio on oranssi ja siinä on peruutuskamera, DVD-navigointi, takapenkin DVD soittimet, kromattu maski, katolle sijoitetut lisävalot, kromattuja yksityiskohtia ja hiilikuituisia sisustuksen yksityiskohtia. Erikoismalli on saatavana sekä SUT- että SUV-mallina.
Vuoden 2007 erikoisversio on sininen ja siinä on 17-tuumaiset kevytmetallivanteet, peruutuskamera, sisällä hiilikuituisia yksityiskohtia, takapenkin DVD soittimet, lämmitetty tuulilasin pesunestejärjestelmä, kromattuja yksityiskohtia ja katolle sijoitetut lisävalot. Myös tämä erikoismalli on saatavana SUT ja SUV-malleina.
Mittoja
(2008–)
Järvenpäänlammi
Järvenpäänlammi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Salmentakan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Negatiiviset Nuoret
Negatiiviset Nuoret on suomalainen yhtye, joka yhdistelee musiikissaan punkkia ja räppiä. Negatiiviset Nuoret on perustettu 2015 ja se aloitti uransa Rähinä Recordsin riveissä. Vuonna 2021 yhtye vaihtoi Olli Antonion perustamalle Kreme Records levy-yhtiölle.
Mirja Ryynänen
Anja Mirja Kerttuli Ryynänen (o.s. Venäläinen, s. 11. marraskuuta 1944 Kuopion mlk) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän oli kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1987–1995, europarlamentaarikkona Suomea edustamassa ELDR-ryhmässä 1995–1999 sekä uudelleen kansanedustajana Kuopion vaalipiiristä 1999–2003.
Mirja Ryynänen opiskeli Helsingin yliopistossa kieliä, ja valmistui filosofian maisteriksi. Vuonna 1970 hän muutti asumaan Maaningalle, ja toimi 16 vuotta kieltenopettajana. Hän avioitui 1968 Savon Sanomien toimittajan Erkki Ryynäsen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Politiikkaan Ryynänen meni mukaan suostuttuaan keskustan eduskuntavaaliehdokkaaksi 1986. Hänet valittiinkin Eduskuntaan vuoden 1987 vaaleissa. Uudelleenvalinta 1991 vaaleissa varmistui peräti 9 600 äänellä. Eduskunta-aikanaan Ryynänen toimi aktiivisesti keskustan Kuopion piirissä, ja hän oli puolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuodesta 1993 eteenpäin. Eduskunnassa hän toimi pääosan ajasta sivistysvaliokunnan jäsenenä, ja oli alalla muutenkin aktiivinen: hänestä tuli Suomen kirjastoseuran puheenjohtaja vuodesta 1991 alkaen.
Suomen liityttyä Euroopan unioniin vuoden 1995 alusta sai päähallituspuolue viisi paikkaa Euroopan parlamenttiin, ja yhtenä edustajana sinne lähti myös Mirja Ryynänen. Kuten muutkin keskustalaiset, hän edusti unionissa Euroopan liberaalidemokraattista puoluetta (ELDR). Vuonna 1996 pidetyissä ylimääräisissä välikauden eurovaaleissa hänet valittiin uudelleen Suomen kuudenneksi suurimmalla 86 000 äänen määrällä. Parlamentissa Ryynänen ajoi varsinkin koulutukseen, kulttuuriin ja sivistykseen liittyviä asioita ja puhui erityisesti yleisten kirjastojen puolesta. Yhdessä Pohjois-Karjalasta tulleen edustajan, SDP:n Riitta Myllerin, kanssa he nostivat esille Itä-Suomea koskevia asioita.
Kauden päättyessä Ryynänen päätti palata Suomen politiikkaan. Kevään 1999 eduskuntavaaleissa hän sai jälleen Kuopion vaalipiirin suurimman kannatuksen, 8 600 ääntä. Hän palasi eduskuntaan EU-parlamentin kauden päättyessä saman vuoden kesällä, hänen paikkaansa eduskunnassa täytti kolmen kuukauden ajan varamies Markku Rossi. Mirja Ryynäsen jälkimmäinen pesti eduskunnassa jäi yhden kauden mittaiseksi. Hän toimi jälleen puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2000 vuoden 2002 alkuun, mutta ilmoitti sitten, ettei asetu ehdolle seuraaviin vaaleihin. Hän johti samana keväänä hyvän ystävänsä Anneli Jäätteenmäen onnistunutta kampanjaa Keskustan puheenjohtajuuteen. Jätettyään puoluepolitiikan Mirja Ryynänen on jatkanut toimintaansa kulttuurin, sivistystoimen ja kirjastojen puolesta.
Mirja Ryynänen kuului keväällä ja kesällä 2006 Mikko Alkion puoluesihteeriyttä kannattaneeseen johtoviisikkoon Kyösti Karjulan, Aila Paloniemen, Antti Kaikkosen ja Pekka Myllymäen kanssa.
Lauri Levola
Lauri Levola (s. 1981 Pori) on suomalainen kirjailija, sanoittaja ja toimittaja.
Levolan esikoisteos Pimeä tavarajuna oli ehdokkaana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Aikaisemmin Levolan novelleja on julkaistu Nuoressa Voimassa sekä antologioissa Reviiri 98, Ryhmä 99 ja Arpi.
Levola on sanoittanut Ruusut-yhtyeen kappaleita yhtyeen kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi Ruusut voitti Emma Gaalassa vuonna 2019 Kriitikoiden valinta -palkinnon ja musiikkilehti Rumban kriitikot valitsivat albumin vuoden 2018 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Levola on ollut myös kirjoittamassa Lohdutus-kappaletta Mikko Pykärin O-albumille.
Levola on opiskellut viestintää, luovaa kirjoittamista ja draamakirjoittamista. Levola on työskennellyt mm. Turun Sanomien toimittajana, Tiketti-lipunvälitysyhtiön luovana johtajana, Ruisrock-festivaalin tiedottajana, luovan kirjoittamisen opettajana, kirjallisuuden verkkojulkaisu Rihmaston päätoimittajana sekä Savukeidas Kustannuksen kustantajana. Tällä hetkellä hän työskentelee markkinointiviestinnän asiantuntijana WWF Suomella.
Lauri Levolan isä on kirjailija Kari Levola.
Saimaan Laivamatkat
Saimaan Laivamatkat Oy oli Itä-Suomalaisten kuntien omistama Saimaalla sisävesiliikennettä harjoittanut yhtiö. Yhtiön höyrylaivat liikennöivät päivittäin kaikkiin Saimaan kaupunkeihin. Yhtiön toiminta päättyi vuonna 1981 konkurssiin.
Yhtiön edeltäjä oli Saimaan Höyrylaiva Oy, jolta Saimaan Laivamatkat osti alukset vuonna 1966.
Jeep Commander
Jeep Commander on keskikokoinen SUV, joka esiteltiin vuoden 2005 New Yorkin autonäyttelyssä ja tuli myyntiin mallivuodeksi 2006. Sen valmistus loppui mallivuoteen 2010.
Yleistä
Commander on seitsemänpaikkainen ja se on vain 5 cm pidempi kuin Jeep Grand Cherokee mk3. Muotoilu on huomattavasti Cherokeeta kulmikkaampaa ja katossa on porras toisen penkkirivin kohdalla, koska taemmat penkkirivit ovat korkeammalla kuin etupenkit. Autossa on kolme kattoikkunaa ja se täytti Jeepin mallistossa ison maastoauton paikan, joka oli jäänyt kun Jeep Grand Wagoneerin valmistus lopetettiin vuonna 1992.
Ilmeisesti Jeep Wagoneeria on käytetty muotoilussa vaikuttajana, koska autossa voidaan nähdä jonkin verran samoja muotoilupiirteitä. Vaikka muotoilu on kulmikasta, auton perusrakenne perustuu Jeep Grand Cherokee mk3:seen.
Autoja valmistetaan Yhdysvaltojen lisäksi Grazissa sijaitsevassa Magna Steyrin tehtaassa.
Keväällä 2007 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä Jeep Commander Overland. Autossa on normaalia ylellisempi varustelu ja ulkonäköäkin on paranneltu. Overland on tarjolla samalla 5,7-litraisella HEMI-moottorilla (V8) ja 3-litraisella turbodieselillä (V6) kuin Commander Limited -mallikin. Auto tuli Euroopassa saataville kesän 2007 alussa. V8-moottorin yhteydessä on 5-portainen 5-45-RFE-automaattivaihteisto ja dieselin yhteydessä myös 5-portainen W5A580-automaattivaihteisto.
Anuman Interactive
Microids SA (ennen Anuman Interactive SA) on ranskalainen videopelien julkaisija ja jakelija.
Vuonna 2009 Anuman osti Microïds -yhtiön ja käytti nimeä Microïds jakelussa. Vuonna 2019 Anuman muutti nimekseen Microids SA.
Yakushima
Yakushima on saari Japanissa. Se sijaitsee Kagoshiman prefektuurissa Japanin eteläisimmän pääsaaren Kyūshūn eteläpuolella. Saarella kasvaa ainutlaatuisia, tuhansia vuosia vanhoja sugi-puita (Cryptomeria japonica).
Luonto
thumb|left|200px|Maailman vanhin ja suurin tunnettu sugi-puu, Jōmon-sugi. Saaren läpimitta on itä-länsisuunnassa mitattuna 28 km ja etelä-pohjoissuunnassa 24 km. Saaren kokonaispinta-ala on 504 km2 ja sen ympärysmitta on 132 km. Saarella kasvavat sugi-puut voivat elää yli 1 000-vuotiaiksi. Saarella sijaitsee maailman vanhimmaksi ja suurimmaksi sugiksi arveltu puu, Jōmon-sugi. Se on 25,3 metriä korkea ja ympärysmitaltaan 16,4 metriä. Jōmon-sugi löydettiin vuonna 1996 ja se sijaitsee 1 350 metrin korkeudessa.
Yakushimassa sijaitsee eteläisen Japanin korkein vuori Miyanoura-dake (1 936 m). Rannikolla ilmasto on subtrooppinen ja vuoden keskilämpötila 19,1 °C. Sisämaahan mennessä ilmasto muuttuu kylmemmäksi. Saarella kasvaa yli 1 900 kasvilajia ja -alalajia, joista 94 on kotoperäisiä. Nisäkäslajeja saarella elää 16 ja lintulajeja 150. Kotopäisiä eläinlajeja ovat ainakin japaninmakakin alalaji Macaca fuscata yakui, sekä japaninhirven alalaji Cervus nippon yakushimae. Saari on osa Kirishima-Yakun kansallispuistoa.
Saaresta noin 21 %, eli 10 747 hehtaaria, liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1993 kriteereillä VII ja IX. Perintökohteeksi hyväksymisen merkittävimpänä syynä ovat saaren ikivanhat sugipuut.
Asakura (Fukuoka)
Asakura on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Fukuokan kaakkoispuolella. Asakurassa on 56 347 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 246,73 neliökilometriä.
Nykyinen Asakuran kaupunki muodostettiin 20. maaliskuuta 2006, kun entiseen Amagin kaupunkiin liitettiin Asakuran ja Hakin maaseutukaupungit. Uuden kaupungin nimeksi otettiin Amagin sijaan Asakura. Amagi oli saanut kaupunkioikeudet vuonna 1954. Kaupungin ydinalue sijaitsee sen länsiosassa entisen Amagin kaupungin alueella, jonka yhdistää muualle Fukuokaan kaksi rautatielinjaa, Amagi-rautateiden Amagi-linja ja Nishitetsun Amagi-linja; pohjois- ja itäosissa on luonnonalueita ja vuoristoa. Kaupungin etelärajalla virtaa Chikugojoki.
Aiheesta muualla
280px|pienoiskuva|vasen|Vanhoja rakennuksia Akizukin alueella
GP3 Britannian Grand Prix 2016
GP3 Britannian Grand Prix 2016 oli GP3-kauden 2016 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 9.–10. heinäkuuta Silverstonen moottoriradalla Englannissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Britannian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Alexander Albon. Sunnuntain kilpailun voitti Trident -tallin Antonio Fuoco.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1946
Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 1946 Helsingissä Helsingin Stadionilla 1. ja 2. elokuuta. Vain miehet kilpailivat.
Saaren kartano (Mietoinen)
Saaren kartano on Mietoisten Saaren kylässä Mietoistenlahden rannalla sijaitseva kartano, jossa toimii nykyään Koneen Säätiön ylläpitämä kansainvälinen Saaren kartanon residenssi ammattitaiteilijoille ja tutkijoille. Varhaisin maininta kartanosta on vuodelta 1295. Tämän jälkeen kartano on ollut muutamien sukujen, kruunun ja valtion hallussa. Kartano on ollut muun muassa kuninkaankartanona ja everstin virkatalona. Tunnetuin Saaren kartanossa asuneista upseereista oli Augustin Ehrensvärd, joka laajensi kartanon puutarhaa ja kehitti maataloutta. Vuosien 1959–2005 aikana kartano oli Maatalouden tutkimuskeskuksen Lounais-Suomen tutkimusaseman käytössä.
Historia
Varhaisin maininta Saaren kartanosta on Turun tuomiokirkon mustassakirjassa vuodelta 1295, jolloin Ison-Saaren tila luovutettiin Turun piispan hallintaan. Samassa yhteydessä ilmoitettiin Vähän-Saaren tilan olleen Mynämäen kirkon hallinnassa. Teksti on myös varhaisin maininta Mietoisten pitäjästä. Kartano sijaitsi vielä silloin erillisellä saarella, joka maankohoamisen seurauksena yhdistyi mantereeseen viimeistään 500–600 vuotta sitten. Kirkon omistus peruutettiin Västeråsin valtiopäiven päätöksellä vuonna 1529, jolloin myös Ison- ja Vähän-Saaren tilat yhdistettiin Saaren kartanoksi. Tämän jälkeen kartano toimi kuninkaankartanona.
1500-luvulla kartano oli läänitetty Fleming-suvun edustajille. 1600-luvulla kartanoa puolestaan isännöi Kustaa Kustaanpoika, Kustaa II Aadolfin avioton poika. Omistuskaudellaan hän hallitsi myös muun muassa Kaivattulan, Kaukurlan, Pursilan ja Valaskallion kylien taloja. Kustaanpojan omistuskausi päättyi vuonna 1681, kun kartano peruutettiin isossa reduktiossa kruunulle ja siitä muodostettiin everstin virkatalo.
Yksi tunnetuimmista Saaren kartanoa asuneista upseereista oli vuosina 1762–1773 kreivi Augustin Ehrensvärd. Päärakennus oli jo pahoin ränsistynyt, ja se hylättiinkin heti vuonna 1762. Ehrensvärd laajensi kartanon puutarhaa huomattavasti, perusti taimilavoja ja istutti uusia puita. Suuri osa koristepuutarhasta tuhoutui kuitenkin vuoden 1773 tulipalossa, joka tuhosi myös kartanon päärakennuksen ja useita muita rakennuksia. Mahdollisesti Ehrensvärdin kartanon puistoon istuttamat syreenit kasvavat kuitenkin paikalla edelleen.