cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Duke Ellington
Elämä ja ura
Ellington saattoi säveltää eri tyylilajeja edustavaa musiikkia tanssiteatterinäytöksiin kuten myös yhtyeen omiin esiintymisiin. Ne sisälsivät paljon musiikillista kokeilua. Lopettaessaan soittamisen Cotton Clubilla vuonna 1931 Ellington oli Yhdysvaltojen tunnetuimpia afroamerikkalaisia. Hän levytti säännöllisesti usealle levy-yhtiölle ja esiintyi elokuvissa. Ellington kiersi yhtyeensä kanssa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Lisäksi hän teki 1960-luvulla kiertueen, joka ulottui lähes ympäri maailman.
Jotkut Ellingtonin muusikoista, kuten Jimmy Blanton, vaikuttivat jazzin kehitykseen sinä lyhyenä aikana, jonka he soittivat Ellingtonin orkesterissa.
Ellington sävelsi myös elokuvamusiikkia, esimerkiksi elokuvaan Black and Tan (1929) ja myöhemmin Otto Premingerin elokuvaan Erään murhan anatomia (1959), jossa pääosaa esitti James Stewart. Ellington esittää siinä cameoroolin. Hän sävelsi musiikin myös Martin Rittin elokuvaan Pariisin rytmiä (1961), jossa Paul Newman ja Sidney Poitier näyttelivät jazzmuusikoita.
Ellington oli ehdolla Pulitzer-palkinnon saajaksi vuonna 1965, mutta jäi palkinnotta. Hänen kommenttinsa oli: ”Kohtalo on minua kohtaan suopea, se ei halua minusta kuuluisaa liian nuorena.”
Duke Ellington kuoli 24. toukokuuta 1974, ja hänet haudattiin Woodlawnin hautausmaalle Bronxiin New Yorkiin. Kuvanveistäjä Robert Graham veisti Ellingtonille muistomerkin, joka pystytettiin New Yorkin Keskuspuistoon lähelle Fifth Avenueta ja 110th Streetiä risteykseen nimeltä Duke Ellington Circle.
Ellingtonin orkesterin albumi At Newport (1956) valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
Damaskos
Damaskos (, usein lyhennettynä دمشق, Dimašq, puhekielessä الشام, aš-Šām, ) on Syyrian pääkaupunki. Noin vuonna 2500 eaa. perustettua kaupunkia pidetään usein maailman vanhimpana yhtäjaksoisesti asutettuna kaupunkina. Vuonna 2004 kaupungissa oli 1 414 913 asukasta, arvio vuodelle 2021 on 2,1 miljoonaa asukasta. Sen suurkaupunkialueella asui vuonna 2014 arviolta 2,5 miljoonaa henkilöä.
Damaskos on Aleppon jälkeen Syyrian toiseksi suurin kaupunki.
Kaupungin ulkopuolella Tell Ramadissa tehdyt kaivaukset ovat osoittaneet kaupungin olleen asuttu jo 8 000–10 000 eaa. Lukuisat kaupunkia hallinneet kansat ovat jättäneet Damaskokseen valtavan määrän hautautuneita raunioita. Damaskoksen vanhakaupunki on yksi Unescon maailmanperintöluettelon kohteista.
Sijainti
Damaskos sijaitsee paikalla, jossa Baradajoki tuo vettä Anti-Libanonin vuorilta suurelle ja hedelmälliselle keidasalueelle. Tällä Ghutah-nimisellä alueella on ollut suotuisten olojen takia asutusta tuhansien vuosien ajan. Itse kaupunki sijaitsee Qassiounvuoren juurella Baradajoen yläpuolella noin 690 metrin korkeudella merenpinnasta. Damaskoksen vanhakaupunki muodostaa sen keskustan.
Ilmasto
Koska Damaskos sijaitsee suhteellisen korkealla, sen talvet ovat kylmiä. Lyhyttä kevättä seuraa kuusi kuukautta kestävä kuiva ja kuuma kesä. Damaskoksessa sataa vain vähän ja keskimääräinen vuosittainen sadanta on vain noin 178 mm. Anti-Libanonilla sataa kaupunkialuetta runsaammin ja sieltä vettä saapuu Damaskokseen Baradajokea pitkin.
Varhainen historia
thumb|[[Jupiterin temppeli (Damaskos)|Jupiterin temppelin raunioita.]] Damaskoksen alkuperästä tiedetään suhteellisen vähän, sillä kaupungissa on tehty verrattain vähän arkeologisia kaivauksia. Kaupungin ulkopuolella Tell Ramadissa tehdyissä kaivauksissa on löydetty merkkejä alueen asuttamisesta 8 000–10 000 vuotta eaa. Kansanperinteen mukaan kaupungin arabiankielinen nimi Šam on johdettu sanasta Seem, eli Vanhan testamentin Nooan vanhimman pojan nimestä. Ensimmäisellä vuosisadalla vaikuttaneen historioitsija Josephuksen mukaan kaupungin perusti Nooan pojanpoika Us. Kanaanilaisten pronssikaudella 2000 eaa. tehdyissä kirjoituksissa puhutaan Apu, Upu tai Apum nimisestä valtiosta, joka sijaitsi todennäköisesti nykyisen Damaskoksen alueella. Ensimmäinen maininta varsinaisesta kaupungista on 1400-luvulta eaa. Tuolta ajalta säilyneissä teksteissä Egyptiä hallinnut Tuthmosis III luettelee Megiddon taistelun jälkeen vangiksi jääneitä eri kaupunkien hallitsijoita. Vuoden 1200 eaa. paikkeilla aramealaiset valloittivat kaupungin ja alkoivat kutsua sitä nimellä Dimashqa. Aramealaisten alaisuudessa kaupungin vaikutusvalta kasvoi ja mainintoja siitä löytyy esimerkiksi Vanhasta testamentista. Sen asema tärkeänä kaupan keskuksena vaikutti aramean kielen leviämiseen ympäri Lähi-itää. Assyrian kuningas Tiglatpileser III siirsi suuren osan kaupungin asukkaista muualle ja korvasi nämä assyrialaisilla. Vuonna 572 kaupungin valloitti Uus-Babylonia ja myöhemmin Persian valtakunta.
Aleksanteri Suuren armeija valloitti kaupungin vuonna 332 ilman suurempaa taistelua. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen kaupunki kuului Seleukidien maihin, ja raja-alueena he kiistelivät sen omistuksesta Egyptiä hallinneiden Ptolemaiosten kanssa. Rooman valtakunnan osaksi kaupunki päätyi vuonna 64 eaa. Roomalaiskausi jätti jälkeensä edelleen olemassa olevaa arkkitehtuuria ja kaupunkisuunnittelua. |Jupiterin temppelin rauniot ovat edelleen Umaijadi-moskeijan lähistöllä. Roomalaiset rakensivat kaupungin ympärille muurin, jossa oli seitsemän alun perin Plejadien mukaan nimettyä porttia. Uudessa testamentissa olevassa tarinassa Paavalin kääntymisestä kristinuskoon mainitaan Damaskoksen suora katu, joka yhdistää edelleen Bab Šarqin eli itäisen portin Bab al-Jabieh -porttiin. Damaskos olikin tärkeä kristinuskon varhainen keskus. Damaskoksen piispasta tuli tärkein kirkollinen virka-asema heti Antiokian patriarkan jälkeen. Kun kristinuskosta tuli Rooman valtionuskonto, kaupungissa kiellettiin pakanallisuus ja vanha Jupiterin temppeli muutettiin Johannes Kastajalle omistetuksi katedraaliksi. Bysantin eli Itä-Rooman valtakaudella elämä kaupungissa säilyi paljolti entisellään.
Muslimivalta
thumb|vasen|[[Umaijadi-moskeija.]] Maaliskuun puolivälissä vuonna 635 Damaskoksen piiritti suuri muslimiarmeija. Muslimeilla ei ollut kokemusta piirittämisestä ja piiritys kesti viisi kuukautta. Se kukistui vasta, kun kaupungin piispa neuvotteli salaa arabien kanssa ja auttoi näitä ylittämään muurit ja avaamaan kaupungin portit. Koska varsinaista taistelua ei syntynyt, kaupunkia ei ryöstetty tai tuhottu. Vuonna 661 umaijadien dynastian Muawija I:stä tuli viides kalifi. Muawija I teki Damaskoksesta valtakunnan pääkaupungin. Hän ja häntä seuranneet kalifit rakennuttivat kaupunkiin palatseja ja moskeijoita. Umaijadi-moskeija rakennettiin vuosien 705 ja 715 välillä, ja kaupungista tuli islamin neljänneksi pyhin paikka. Umaijadien loppu tuli vuonna 750, kun abbasidit valloittivat Damaskoksen ja tappoivat kalifin. Abbasidit tuhosivat suuren osan umaijadien rakentamista rakennuksista ja siirsivät pääkaupungin Bagdadiin. Damaskos alkoi menettää väestöään ja merkitystään tulevien vuosien aikana. Šiialaiset fatimidit valloittivat kaupungin vuonna 969. Fatimidien jälkeen kaupunkia hallitsivat turkkilaiset seldžukit, vaikkakin paikallisten hallitsijoiden asema oli varsin autonominen.
Ristiretkeläiset hyökkäsivät kaupunkia vastaan vuonna 1129 ja palasivat piirittämään sitä toisen ristiretken aikaan vuonna 1148. Kaupunki ei kukistunut kummallakaan kerralla. Saladin saapui kaupunkiin vuonna 1174 ja aloitti aijubidien valtakauden. Aijubidihallitsijoille kaupungin hallinta oli tärkeä heidän oman valtansa legitimiteetin ja jatkuvien sisäisten kahakoiden takia. Dynastian hallitsijat halusivat tavallisesti tulla haudatuiksi nimenomaan Damaskokseen, ja niinpä kaupunkiin on haudattu esimerkiksi Saladin ja al-Kamil Muhammad. Kaupungista tuli myös sunnalaisen teologian keskus. Mongolihallitsija Hülegü valloitti kaupungin vuonna 1260, mutta Mamelukit voittivat mongolit Ain Jalutin taistelussa ja asettuivat itse kaupungin hallitsijoiksi. 1300-luvulla Damaskoksesta oli tullut tähtitieteen keskus, ja kaupungissa vaikutti esimerkiksi Ibn ash-Shatir.
Osmanit valloittivat Damaskoksen vuonna 1516. Osmaneille kaupunki oli tärkeä, sillä he näkivät itsensä kalifien ja umaijadien seuraajina. Kaupunki toimi paikallisena hallinnon keskuksena ja varuskuntakaupunkina, ja se oli myös tärkeä kulkureitti hadž-matkoilla Mekkaan. Osmanien ote kaupungista löyheni ajan mittaan, ja sitä hallinneet kuvernöörit saivat autonomisen aseman. Suurin osa kuvernööreistä valittiin arabimaailmassa tunnetusta al-Azm-suvusta. 1700-luvulla kaupunkia vaivasivat jatkuvat väkivaltaisuudet. Kaupungin sisällä useat eri sotapäälliköt kamppailivat keskenään vallasta, ja ruokahuollon kanssa oli jatkuvia ongelmia. Vuonna 1757 beduiinit hyökkäsivät hadžkaravaania vastaan lähellä kaupunkia, jolloin 20 000 henkilöä sai surmansa joko suoraan tai kuoli janoon aavikolla. Kuolleiden joukossa oli tuolloisen sulttaanin sisko. Egyptin Ibrahim pašša valloitti kaupungin vuonna 1832, mikä toi lopun väkivaltaisuuksille. Osmanit palasivat valtaan Euroopan valtioiden tuella vuonna 1840. Osmanit menettivät kuitenkin samalla vaikutusvaltaa länsimaille.
Nykypäivä
240px|thumb|Tulipaloja Damaskoksessa Ranskan tekemien ilmahyökkäysten jälkeen vuonna 1925. 1800-luvun aikana kaupungin väestö kaksinkertaistui. Kaupunkikuva muuttui uusien katujen rakennusten myötä. Ranska rakennutti päällystetyn tien Damaskoksen ja Beirutin välille vuonna 1863 ja rahoitti Hauranin-Damaskoksen-Beirutin rautatien, joka avattiin vuonna 1895. Kaupungissa alkoi nyt myös vaikuttaa arabinationalismi. Vuonna 1906 Damaskoksessa perustettu Jamiyyat an-Nahda al-Arabiyya oli ensimmäisiä nationalistisia puolueita Syyriassa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä arabit ottivat haltuunsa Damaskoksen 1. lokakuuta 1918. Maaliskuussa 1920 Syyria julistettiin itsenäiseksi perustuslailliseksi kuningaskunnaksi Faisal I:n johdolla. Britit olivat kuitenkin solmineet Ranskan kanssa salaa Sykes–Picot-sopimuksen, jonka mukaan Syyria annettaisiin Ranskalle sodan jälkeen. Ranskalaisjoukot valloittivat kaupungin 25. heinäkuuta 1920. Vuonna 1925 Ranskan hallintoa vastaan syttyi kapina, joka levisi ensin sen alkualueilta Jabal al-Duruzista Damaskokseen. Ranskalaiset vastasivat ilmaiskuin ja tykistöllä, jotka tekivät suurta vahinkoa esimerkiksi vanhassa kaupungissa. Kapina tuli loppuunsa vuonna 1927. Kaupungissa toimivat nationalistit keskittyivät nyt enemmän politiikkaan. Kaupungin ensimmäiset nykyaikaiset tehtaat perustettiin vuoden 1928 jälkeen. Toisen maailmansodan aikana Ranska lupasi tunnustaa Syyrian itsenäisyyden vuonna 1941, mutta sodan jälkeen se ei pitänytkään lupaustaan. Tilanne johti uuteen kapinaan ja Damaskosta pommitettiin jälleen toukokuussa 1945. Kansainvälinen painostus sai ranskalaisjoukot lähtemään kaupungista 17. huhtikuuta 1946.
Itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen Damaskos on kasvanut huomattavasti maaseutuväestön muuttaessa kaupunkiin. Kasvuun vaikuttivat myös palestiinalaiset pakolaiset, joille perustettiin pakolaisleirejä kaupungin lähistölle. Suurin näistä on Jarmukin pakolaisleiri, jossa asui enimmillään 200 000 henkilöä. 1980-luvulla se houkutteli myös halvempia asuntoja etsineitä syyrialaisia asukkaita. Nykyinen kaupunki mukailee paljolti Ranskan valtakaudella luotua kaupunkisuunnitelmaa, jota on uudistettu 1960-luvulla. Leveiden katujen rinnalle rakennettiin betoniasuintaloja. Hallinnon rakennukset ovat keskittyneet vanhasta kaupungista länteen Marjahin aukion ympärille ja useisiin kortteleihin Salhiyyahin länsipuolella. Kaupungin kasvaessa monet kaupungin alkuperäisistä puutarhoista muutettiin asuinalueiksi ja kaupungin kasvaessa se on niellyt itseensä maanviljelijöiden kyliä sen ympärillä.
Sisällissota
Vuonna 2011 alkaneet Syyrian presidentti Bašar al-Assadin vastaiset mielenosoitukset kärjistyivät lopulta sisällissodaksi ja vuonna 2012 hallitus menetti osia Damaskoksesta kapinallisille. Kapinallisten tukialueisiin Damaskoksen lähistöllä kuuluivat esimerkiksi Länsi- ja Itä-Ghutah'n alueet. Iranin ja Venäjän tukema hallitus alkoi kuitenkin vallata menettämiään alueita takaisin eri puolilla Syyriaa. Armeija sai vallattua Ghutah'n alueen takaisin vuoden 2018 huhtikuussa ja saman vuoden toukokuussa vallattiin myös Isis-järjestön käsissä ollut Jarmukin pakolaisleiri ja Hajar al-Aswadin kaupunginosa. Valloituksen myötä hallitus hallitsi jälleen koko Damaskoksen kaupunkia ja sitä ympäröivää aluetta. Taistelut alueella olivat kestäneet kuusi vuotta.
Talous
thumb|vasen|[[Syyrian keskuspankki.]] Valtion toiminta on Damaskoksen suurin taloudellinen osatekijä. Kaupungissa toimii suuri joukko valtion virastoja, sekä armeijan ja salaisen palvelun tukikohtia. Kaupunki on ollut perinteisesti tunnettu tekstiiliteollisuudestaan, mutta sen kasvun myötä on syntynyt myös muita teollisuuden aloja. Koko suurempi teollisuus on valtio-omisteista. Syyrian ensimmäinen pörssi avattiin Damaskoksessa vuonna 2009. Erilaisia taloudellisia ongelmia on aiheutunut pakotteista, joita Syyrialle on asetettu Syyrian sisällissodan johdosta.
Väestö
Damaskoksen väkiluku kasvoi 1900-luvun toisella puoliskolla valtavasti. Vuonna 1943 kaupungissa asui lähes 300 000 asukasta ja vuonna 1980 asukkaita oli jo miljoona. Esikaupungit mukaan lukien kaupungin väkiluku oli vuonna 2006 2,5 miljoonaa.
Suurin osa Damaskoksen asukkaista on sunnimuslimeja. Kaupungissa on myös suuri joukko alaviitteja, joita on muuttanut kaupunkiin Latakian alueelta, koska heitä on suosittu valtion virkatehtävissä ja armeijassa. Huomattavia vähemmistöjä ovat myös druusit ja palestiinalaispakolaiset. Kurdit asuttavat etenkin Rukn al-Dinin ja Wadi al-Masharin alueita, mutta he ovat sulautuneet pitkälti muuhun väestöön. Kaupungissa toimii edelleen useita eri kristillisiä kirkkokuntia. Aikanaan merkittävä juutalainen vähemmistö on nykyisin käytännössä kadonnut.
Kulttuuri
thumb|[[Saladinin patsas Damaskoksen linnoituksella.]] Damaskoksen pitkän historian takia kaupungissa sijaitsee useita kohteita, joilla on historiallista ja kulttuurillista merkitystä. Damaskoksen vanhakaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979. Vanhaankaupunkiin kuuluu yhteensä 125 eri kohdetta eri historiallisilta ajoilta, joista yksi huomattavimmista on Umaijadi-moskeija. Vanhankaupungin ydin on peräisin hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Vanhaakaupunkia ympäröi kaupunginmuuri ja se on noin 1 500 metriä pitkä ja 1 000 metriä leveä. Vanhankaupungin portti lännessä on Bab al-Jabiyya ja idässä Bab Sharqi.
Damaskoksen arabian kielen akatemia on arvostettu ja sen tehtävänä on sekä säilöä että uudistaa arabiaa. Damaskoksen kansallismuseo avattiin vuonna 1936 ja sen kokoelmiin kuuluu kohteita ympäri maata. Damaskoksen sotamuseo sijaitsee Suleiman Suuren valtakaudella 1500-luvulla rakennetussa rakennuksessa. Arabialaisen kalligrafian museo sijaitsee puolestaan mamelukkien rakennuttamassa madrasassa. Syyrian musiikki-instituutti opettaa sekä länsimaalaista, että perinteistä musiikkia.
Liikenne
thumb|[[Hijazin asema.]]
Damaskoksesta lähtee maanteitä kaikkiin ilmansuuntiin ja ne yhdistävät kaupungin esimerkiksi Beirutiin, Ammaniin, Aleppoon ja Bagdadiin. Itse kaupungissa suurin osa liikenteestä on moottoriliikennettä. Taksit kuljettavat matkustajia kaupungin eri osiin ja myös muualle Syyriaan. Taksiliikennettä tukevat pikkubussit. Yksityisautoilun lisääntyminen etenkin 1980-luvulta lähtien on aiheuttanut suuria ongelmia liikenteen ruuhkautumisen kanssa. Ruuhkia on yritetty helpottaa rakentamalla moottoriteiden verkko kaupungin ympärille, joka yhdistää Damaskoksen sen satelliittikaupunkeihin.
Rautatie pohjoiseen kohti Homsin kaupunkia yhdistää Damaskoksen maan rautatieverkkoon.
Damaskoksen kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 30 kilometrin päässä kaupungista itään. Lentoasemaa käyttävät useat eri lentoyhtiöt ja lentoja lähtee suurimpiin paikallisiin kohteisiin Syyriassa ja ulkomaille.
Classics (Diablon albumi)
Classics on suomalaisen metalliyhtye Diablon kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä EMI.
Sweet Confusion
Sweet Confusion on suomalaisen I’Dees-popyhtyeen 25. maaliskuuta 2002 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 18:nneksi. Yhteensä se oli listalla kaksi viikkoa. Albumi julkaistiin julkaisuvuonnaan CD-formaatissa, eikä sitä ole myöhemmin julkaistu lainkaan digitaalisessa muodossa.
Albumilta julkaistiin yhteensä kuusi singleä: ”Wicked 'n Wild”, ”Game for 1”, ”Time”, ”Automatic”, ”Locked in the Moment” sekä ”Name and Number”. Singleistä suurimmaksi hitiksi nousi marraskuussa 2001 julkaistu ”Time”-kappale, joka nousi sekä single- että radiolistan neljänneksi.
Henrik Granroth
Henrik Granroth (1744 – 15. kesäkuuta 1813 Pietarsaaren maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Granrothin vanhemmat olivat Gustaf Bengtsson Granroth ja Anna Katarina Elisabeth Telin ja puoliso Anna Johandostter (k. 1813). Granroth edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Vaasan läänin Korsholman pohjoista kihlakuntaa. Hän oli valtiopäivillä sekä talous- että siviilivaliokunnan jäsen ja 65-vuotiaana säätynsä vanhin valtiopäivämies.
Antti Aarne
Ura
Aarnen vanhemmat olivat seppämestari Johan Limnell ja Maria Ahlqvist. Isä kuoli varhain ja äitikin Aarnen kouluaikoina. Lahjakas ja ahkera orpo selviytyi kuitenkin opinnoistaan hyvin. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yksityislyseosta 1889 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1893. Vuodet 1895–1898 hän opiskeli stipendin turvin Moskovassa, jossa hän kokosi myös aineistoa kansansatuja käsittelevää väitöskirjaansa varten. Aarne väitteli tohtoriksi vuonna 1907; hänen väitöskirjansa Vergleichende Märchenforschungen käsitteli vertailevaa saduntutkimusta.
Elättääkseen perheensä Aarne työskenteli suomen kielen opettajana Kokkolassa ja Sortavalassa. Aarne toimi Kokkolan suomalaisen yhteiskoulun johtajana 1898–1902 ja Sortavalan lyseossa nuorempana lehtorina 1902–1920 ja rehtorina 1904–1908. Hän oli Helsingin yliopiston suomalaisen ja vertailevan kansanrunouden tutkimuksen dosenttina 1911–1922 ja ylimääräisenä professorina 1922–1925. Aarne kuoli vuonna 1925, vain 57-vuotiaana.
Aarne kehitti kansansatujen luokittelun eri satutyyppeihin, joka oli pohjana Aarne–Thompson-luokittelujärjestelmälle. Aarne julkaisi luokituksensa vuonna 1910 teoksessaan Verzeichnis der Märchentypen. Formalisteihin lukeutunut Vladimir Propp kuitenkin kritisoi luokitusta. Vuonna 1928 amerikkalainen folkloristi Stith Thompson laajensi Aarnen motiivipohjaista luokittelua. Thompson teki toisen lisäyksen luokitukseen 1961, ja loi samalla niin sanotun AT-numerojärjestelmän. Vuonna 2004 Hans-Jörg Uther laajensi AT-luokitusjärjestelmää edelleen (Aarne–Thompson–Uther- eli ATU-luokitus).
Antti Aarne oli naimisissa vuodesta 1896 Eeva Anderssonin (1872–1948) kanssa. Heillä oli kolme tytärtä, joista nuorin Aune Vuokko Laine (aiemmin Teitti) toimi kirjakauppiaana.
Arvostus
Aarnen arvostus on vaihdellut eri aikakausina paljon. Omana aikanaan häntä pidettiin mielenkiinnottomana opettajansa Kaarle Krohnin ideoiden kehittäjänä, mutta toisaalta hänen saduntutkimuksensa toimivat malleina muille eurooppalaisille ja yhdysvaltalaisille tutkijoille. 1960- ja 1970-luvulla Aarnen kertomustypologia sai kovaa kritiikkiä ja hänen katsottiin edustavan vanhentunutta suuntausta ja jopa määritelleen kertomusten keskeistä sisältöä väärin. Nykytutkimus pitää Aarnen ja hänen ankaran arvostelijansa Vladimir Proppin kuvaustapoja toisiaan täydentävinä. Suomessa kansallismielisyys on toisinaan innoittanut tutkijoita jopa ylistämään Aarnea ylenpalttisesti.
Satellite (OceanLabin kappale)
Satellite on brittiläisyhtye OceanLabin kappale. Sen julkaisi Anjunabeats yhtyeen uran neljäntenä singlenä 2. helmikuuta 2004. Kappaleen tuotannosta vastasi Above & Beyond ja sanoituksesta puolestaan Jono Grant, Justine Suissa, Paavo Siljamäki ja Tony McGuinness. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin musiikkivideokanavilla singlen julkaisun aikoihin sekä videopalvelu YouTubessa 5. marraskuuta 2007. Kappaleesta muodostui OceanLabin uran menestynein kappale, sijoittuen toukokuussa 2004 Britannian singlelistan 19. sijalle sekä Suomen virallisen listan 20. sijalle.
Kista (kaupunginosa-alue)
thumb|250px|right|Kistan kaupunginosa-alueen sijainti Tukholmassa.
Kista oli yksi Tukholman kunnan kaupunginosa-alueista. Se sijaitsi kunnan länsiosassa (Västerort). Kaupunginosa-alue lakkasi olemasta 1. tammikuuta 2007, kun se ja Rinkebyn kaupunginosa-alue yhdistyivät uudeksi Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alueeksi.
Vuonna 2004 Kistan kaupunginosa-alueella oli 30 142 asukasta. Siihen kuuluivat seuraavat kaupunginosat: Akalla, Husby, Kista ja Hansta.
Kistan alue on tunnettu siellä sijaitsevista teknologiayrityksistä. Kistassa sijaitseva 32-kerroksinen Kista Science Tower on Ruotsin korkein konttoritalo.
Ultramafinen
Ultramafinen eli ultraemäksinen on kivilajin tai mineraalin ominaisuus. Ultramafiset kivilajit reagoivat herkästi hiilen kanssa ja täten sitovat hiiltä tehokkaasti. Monet ultramiset kivilajit sisältävät paljon tummanvärisiä mineraaleja ja niitä muodostuu syvällä maan vaipassa. Ne nousevat joskus vaipasta maan pinnalle muun muassa mannerlaattojen liitosalueilla, missä mannerlaatat törmäävät toisiinsa.
Ultramafisia kivilajeja ovat duniitti ja peridotiitti. Eräs ultramafisten kivilajien sisältämä mineraali on peridootti, joka on oliviinin jalokivimuoto. Sitä tulee maan pinnalle tulivuorenpurkauksissa ja sitä esiintyy basaltissa. Ultramafisia kivilajeja on joskus liuskekivialueilla, mistä löytyy myös vulkaanisia kivilajeja. Myös vihreäkivi- ja granuliittialueilla saattaa esiintyä ultramafisia kivilajeja. Esimerkiksi Itä-Lapissa sijaitsevilla liuskekivi-, vihreäkivi- ja granuliittialueilla on ultramafisia kivilajeja.
Eino Katajavuori
Eino Kullervo Katajavuori (vuoteen 1906 Ehnberg; ) oli suomalainen ksylofonisti, laulaja, näyttelijä ja orkesterinjohtaja.
Alun perin sähköasentajana työskennellyt Katajavuori pääsi 1920-luvun puolivälissä helsinkiläisen ravintola Cuban orkesteriin. Sieltä hänet kiinnitettiin vuonna 1926 Dallapéhen, jossa hän soitti aina vuoteen 1938, opiskellen välillä Helsingin musiikkiopistossa ja Helsingin kansankonservatorion näyttämöluokalla. Dallapéssa Katajavuori toimi myös kapellimestarina vuosina 1937–1938 Georg Malmsténin jälkeen. Ksylofoninsoiton lisäksi hän oli aika ajoin yhtyeen laulusolistina ja lauloi myös muutamalla levyllä. Näistä tunnetuin lienee Ikkunanpesijä vuodelta 1938.
Sota-aikana Katajavuori kuului viihdytyskomppaniaan ja toimi useiden asemiesiltojen hauskuuttajana. Hänen tunnetuin hahmonsa oli hajamielinen professori. Myöhemmin hän oli mukana myös varieteekiertueilla ulkomailla aina Yhdysvaltoja myöten. Sotien jälkeen Katajavuori näytteli useissa elokuvissa vuosina 1945–1960. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Veikko Itkosen elokuvassa Kohtalo johtaa meitä (1945). Jostain syystä hän sai elokuvissa esittää aina vakavia tai konnamaisia rooleja, joissa hänen mahdolliset näyttelijänlahjansa eivät päässeet kunnolla esiin.
Vuonna 1958 Katajavuori liittyi Pumppu-Veikkoihin, josta muotoutui suosittu Humppa-Veikot. Hän pysyi orkesterissa niin kauan kuin terveyttä riitti. 1970-luvun alussa Katajavuorelta ilmestyi myös muutama soololevytys.
Eino Katajavuoren sisar oli kanteletaiteilija Ulla Katajavuori. Hänen poikansa oli jazz- ja viihdepianisti Esa Katajavuori, joka toimi myös teatterikapellimestarina muun muassa Hämeenlinnan kaupunginteatterissa.
Bo Bergman
Bo Hjalmar Bergman (1869 Tukholma, Ruotsi – 1967 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kriitikko. Hänen 1903 ilmestynyttä esikoisrunokokoelmaansa Marionetterna sävyttää raskasmielisyys. 1920-luvun kokoelmissa hän näyttäytyy Tukholman kuvaajana, 1930-luvulla ihmisyyden puolustajana. Hän on kirjoittanut myös romaaneja ja näytelmiä mutta oli parhaimmillaan runouden parissa.
Bergman oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1925.
Suomennettuja runoja
Bergmanin runojen suomennoksia on antologioissa
Jutulampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 167,4 metriä mpy.
Bentseeni
Bentseeni (C6H6, bentsoli, sykloheksatrieeni) on kirkas ja helposti syttyvä neste, joka liukenee heikosti veteen (1,8 g/l 25 °C) ja sillä on miellyttävä ja makeahko tuoksu. Bentseenin leimahduspiste on –11 °C ja itsesyttymislämpötila 498 °C. Bentseeni on aromaattinen hiilivety ja tunnettu karsinogeeni. Sitä esiintyy maaöljyssä ja edelleen bensiinissä, mutta niin vähän, että sitä myös syntetisoidaan paljon. Sellaisenaan sitä käytetään liuottimena. Siitä valmistetaan mitä erilaisimpia aromaattisia yhdisteitä: mm. lääkkeitä, muoveja, värejä, räjähteitä, pesuaineita, synteettistä kumia ja kangasta. Bentseeniä käytetään valmistettaessa esimerkiksi etyylibentseenia, kumeenia, sykloheksaania, nitrobentseenia ja klooribentseeneja. Bentseeni on myrkyllistä ja aiheuttaa syöpää, tavallisimmin leukemiaa.
Yhdistettä esiintyy myös kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
thumb|250px|Vasemmalla 6 p2 orbitaalia. Oikealla delokalisoitunut π-orbitaali. Delokalisaation takia bentseenirengasta on vaikea rikkoa, sillä molekyylin hajottamiseen ei riitä pelkästään yhden kaksoissidoksen purkaminen. Bentseenirenkaan hajottamiseksi rakennetta ylläpitävä delokalisoitunut rengas pitäisi saada purettua kerralla kokonaan. Bentseenin reaktiot ovatkin etupäässä substituutio­reaktioita, joissa sen ulko­kehällä olevat vety­atomit korvautuvat toisilla atomeilla tai atomi­ryhmillä. Nämä substituutiot ovat elektrofiilisiä aromaattisia substituutioita tai nukleofiilisiä aromaattisia substituutioita.
Koska bentseenirengasta voidaan monessa yhteydessä pitää särkemättömänä, se yleensä piirretään kuusikulmioksi, jossa delokalisoitunutta rengasta esittää ympyrä. Bentseenillä esiintyy kuitenkin, joskaan ei kovin herkästi, myös additioreaktioita, joissa yksi kaksois­sidos purkautuu ja sen kohdalle kiinnittyy muita atomeja tai molekyylejä. Esimerkiksi kloorin kanssa se reagoi auringon­valossa muodostaen heksakloorisykloheksaania (C6H6Cl6). Tällöin se siis toimii kuten aineet, joissa kaksoissidokset ovat lokalisoituneet.
Knossos
Knossos (, myös, ) oli minolais- ja mykeneläisaikainen palatsikeskus ja kaupunki sekä antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee noin viisi kilometriä etelään Kreetan pääkaupungista Iraklionista. Knossoksen palatsi oli koko minolaisen kulttuurin keskus.
Knossos on Kreetan merkittävin pronssikautinen arkeologinen kohde. Palatsissa oli satoja huoneita ja sen ympärillä oli Knossoksen kaupunki. Palatsi yhdistetään kreikkalaisen mytologian kertomuksiin kuningas Minoksesta, labyrintista ja Minotauroksesta. Palatsi on nykyisin suosittu turistinähtävyys ja osia siitä on ennallistettu.
Esihistoriallinen aika
pienoiskuva|vasen|upright=1.05|Rekonstruktiokuva Knossoksen palatsista.
Knossoksen paikan arvioidaan olleen asutettuna neoliittiselta kivikaudelta (7000–3000 eaa.) roomalaiselle kaudelle saakka. Palatsin paikalta on löydetty jopa seitsemän metrin paksuudelta aikaisempaa asutusta lähtien neoliittiselta kaudelta. Knossoksen kukoistuskautta oli minolainen aika 1000-luvulla eaa., jolloin se oli kyseisen kulttuurin merkittävin palatsikeskus. Neljä muuta suurta minolaista palatsikeskusta olivat Faistos, Mália, Galatás ja Káto Zákros.
Paikalla on ollut ainakin kaksi suurta minolaista palatsia. Ensimmäinen rakennettiin noin vuonna 1900 eaa., ja se tuhoutui muiden minolaisten palatsien tavoin maanjäristyksessä vuonna 1700 eaa. Tämän jälkeen palatsi rakennettiin uudelleen. Vuonna 1450 eaa. Knossos kärsi vaurioita maanjäristyksessä ja sen jälkeen mykeneläisten hyökkäyksessä. Vallan siirtyessä mykeneläisille Knossos säilytti asemansa myös mykeneläisaikaisen Kreetan keskuksena. Uudet mykeneläiset vallanpitäjät muuttivat palatsin osin mykeneläisen mallin mukaiseksi niin, että siihen rakennettiin megaron. Samalla kirjoitusjärjestelmä muuttui lineaari-A:sta lineaari-B:ksi. Noin vuonna 1375 eaa. palatsi autioitui, eikä minolaisesta kulttuurista ole jälkiä vuoden 1200 eaa. jälkeen.
Koko minolaisen ja mykeneläisen kauden Knossos harjoitti laajaa kaupankäyntiä koko itäisen Välimeren alueella. Knossoksen satamakaupunkeina toimivat nykyiset Iraklion, Amnisos ja Katsampás. Nimi ”Knossos” palautuu ilmeisesti paikan alkuperäiseen nimeen ja esiintyy lineaari-B-kirjainmerkein kirjoitetuissa mykeneläisissä kirjoituksissa 1300-luvulla eaa. muodossa ko-no-so. Nimen muoto ku-nu-sha esiintyy Amenhotep III:n ajan Kom el Hetainissa Egyptissä.
Antiikin aika
pienoiskuva|upright=0.68|[[Arthur Evansin rintakuva Knossoksen arkeologisella alueella.]]
Mykeneläistä aikaa seuranneiden niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana asutus säilyi palatsin alueella, tosin pienemmässä mittakaavassa. Antiikin aikana alue oli Demeterin ja Apollonin kulttipaikkana. 500-luvulle eaa. tultaessa alueella ei ollut asukkaita mahdollisesti maanjäristysten vuoksi, mutta se säilyi käytössä kulttipaikkana.
Hellenistisenä aikana Knossos oli jälleen merkittävä kaupunki. Se kuitenkin menetti asemansa roomalaisten kukistettua sen vuonna 67 eaa. Tämän jälkeen Kreetan keskus siirtyi Gortyniin. Vuodesta 27 eaa. lähtien Knossoksen paikalla toimi roomalainen kolonia Colonia Julia Nobilis Cnossus. Se oli ainoa Kreetalle perustettu roomalainen kolonia.
Kaivaukset
Knossoksen löysi kreetalainen kauppias ja muinaistutkija Mínos Kalokairinós vuonna 1878. Sir Arthur Evans johti laajempia englantilaisten arkeologien suorittamia kaivauksia vuosina 1900–1930. Hän sai aatelisarvon löydettyään vielä suuremman osan palatsista.
Evans kunnosti palatsin osia omien tulkintojensa perusteella. Nykyisin kunnostetuista rakennuksista on joskus vaikea erottaa, mikä on aitoa minolaisen kulttuurin jäännettä ja mikä Evansin omien mielikuviensa mukaan täydentämää osaa. 30 vuotta jatkuneiden kaivausten aikana Evans löysi pronssikautisen palatsin alta raunioita neoliittiseltä ajalta, sekä 3 000 savitaulua joissa on lineaari-A- ja lineaari-B-kirjoitusta.
Rakennukset ja löydökset
Knossoksen palatsin ympärillä oli pienempiä palatseja sekä lukuisia muita rakennuksia. Niiden ympärille levittäytyi suuri kaupunki hautausmaineen. Knossoksen alueen merkittävimmät rakennukset ovat:
Pääpalatsi
pienoiskuva|Knossoksen palatsin raunioita ja ennallistettuja osia. pienoiskuva|Palatsin ennallistettua pylväikköä. pienoiskuva|Palatsin niin kutsuttu valtaistuinsali. pienoiskuva|Palatsin niin kutsuttu kaksoiskirveiden sali.
Knossoksen palatsi on suurin tunnettu minolainen palatsi. Se oli rakennettu minolaisten palatsien yleisen mallin mukaisesti suuren pohjois-eteläsuunnassa olevan keskuspihan ympärille. Keskuspihan koko on 45 x 23 metriä. Palatsissa oli pihan ympärillä neljä siipeä ja siinä on ollut useita kerroksia. Palatsissa on ollut muun muassa kuninkaalliset asuintilat, työpajoja, pyhäkköjä, säilytystiloja, vastaistuinsali ja muita saleja.
Palatsin merkittävimmät sisäänkäynnit olivat länsisivulla, lounaiskulmassa, eteläsivulla sekä pohjoisosassa. Keskuspihan eteläpuolella olevassa siivessä oli muun muassa sisäänkäyntipropylaion ja pitkä kulkuekäytävä. Keskuspihan länsipuolella olleessa siivessä oli valtaistuinhuone, kulttitiloja sekä suuri joukko eri kokoisia varastohuoneita. Itäsiivessä oli muun muassa suuri keskusportaikko sekä hallitsijoiden asuintilat, joiden keskussalit olivat polythyron-huoneita eli oviseinin varustettuja saleja. Siivessä oli myös mm. lukuisia työpajatiloja. Pohjoissiivessä oli muun muassa valokuilu vesialtaineen sekä suuri pilarihalli.
Muut kohteet
Pikkupalatsi
Pieni palatsi, joka sijaitsee pääpalatsin länsipuolella. Rakennuksessa on monia yhteisiä piirteitä suurempien palatsien kanssa: siinä on muun muassa lukuisia saleja, polythyron-megaron sekä puhdistautumisaltaalla varustettu pyhäkkö. Rakennus on ajoitettu 1600–1400-luvuille eaa.
Kuninkaallinen huvila
Huvilarakennus, joka sijaitsee pääpalatsin koillispuolella. Rakennuksessa on polythyron-huoneita, pilarein varustettu krypta sekä portaikko. Rakennus on luonteeltaan uskonnollinen ja sitä on arveltu muun muassa ylipapin tai muun yläluokkaisen henkilön asunnoksi. Rakennus on ajoitettu 1300-luvulle eaa.
Etelätalo (Karavaaniseralji)
Pieni palatsi, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella. Rakennus on ollut mahdollisesti jonkinlainen vastaanottosali ja vierasmaja. Rakennuksen joissakin huoneissa on kylpytilat ja ne on koristeltu seinämaalauksin.
Seinämaalausten talo
Pieni kaupunkihuvila, joka sijaitsee pääpalatsin luoteispuolella. Rakennus on koristeltu lukuisilla seinämaalauksilla. Se on ajoitettu 1400–1100-luvuille eaa.
Yksityisrakennus, joka sijaitsee pääpalatsin luoteispuolella. Rakennuksessa on keskussali, säilytystiloja ja portaikko. Rakennus on ajoitettu 1300–1100-luvuille.
Eteläkartano
Yksityisrakennus, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella. Rakennuksessa on ollut kolme kerrosta ja muun muassa rituaalinen puhdistautumisallas. Rakennus on ajoitettu 1600–1400-luvuille eaa.
Rakennus, joka sijaitsee noin 300 metriä etelään Etelätalosta. Rakennuksessa on kivinen alttari.
Temppelihauta
Hauta, joka sijaitsee pääpalatsin eteläpuolella noin 600 metrin päässä. Kivetty katu yhdistää sen niin kutsuttuun Ylipapin taloon. Tutkijoiden mukaan hautaan olisi haudattu yksi viimeisistä Knossoksen kuninkaista joskus 1600–1300-lukujen välisenä aikana.
Dionysoksen huvila
Roomalaisen ajan yksityistalo, jossa on peristyylipiha. Rakennus on koristeltu Dionysosta esittävin mosaiikein ja siinä on Dionysos-kultille omistettuja huoneita. Rakennus on ajoitettu 100-luvulle jaa.
Hautausmaat ja pyhäköt
Mytologia
pienoiskuva|upright|[[Labyrintti kuvattuna Knossoksesta peräisin olevassa rahassa noin vuodelta 400 eaa.]]
Antiikin Kreikan ajoilta asti palatsi on yhdistetty Kreetan kuningas Minokseen sekä myytteihin Daidaloksen suunnittelemasta labyrintistä sekä siellä asuneesta Minotauroksesta. Minotauros oli hirviö, joka oli härän ja ihmisen risteytymä, jota kreetalaiset palvoivat jumalana. Minotauroksen surmasi myytin mukaan ateenalainen sankari Theseus Minoksen tyttären Ariadnen avustuksella.
Palatsista on löydetty kaksoiskirveitä (labrys), joita on ehkä käytetty uhritoimituksissa. Labyrintti (labyrinthos: labrys + paikkaa tarkoittava pääte -inthos) on siten tarkoittanut mahdollisesti kaksoiskirveen paikkaa. Palatsin suuren koon, erikoisen pohjakaavan ja huoneiden lukumäärän arvellaan jääneen elämään myöhempien kreikkalaisten suullisessa perimätiedossa legendana sokkeloisesta labyrintistä.
Simo (täsmennyssivu)
Simo tarkoittaa seuraavia asioita:
Rooibos
thumb|upright|Kuivattua rooibos-teetä. Rooibos eli kapinroibospensas eli kapinroibos (Aspalathus linearis) on kotoperäisenä vain Etelä-Afrikassa kasvava hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva pensas. Rooibos tarkoittaa afrikaansin kielessä ”punapensasta”. Kasvin lehdet saavat hapettamisprosessin myötä hyvin punaisen sävyn. Myös vihreää, hapettamatonta rooibosta tuotetaan, tosin vähemmissä määrin.
Rooiboksen lehdistä valmistetaan kofeiinitonta teenkaltaista juomaa, jolla sanotaan olevan myönteisiä terveysvaikutuksia muun muassa suuren antioksidanttien määrän takia.
Historiaa
Eurooppalaiset tutustuivat rooibos-juomaan kylpylöissä 1920-luvulla. Rooiboksen laajamittainen viljely aloitettiin 1930-luvulla. Rooibos toimi korvikkeena, kun teetä ei saanut tuoda Ceylonilta Eurooppaan toisen maailmansodan aikana. Takaisin teehen siirryttiin sodan jälkeen, kun sitä oli taas saatavilla.
Rooiboksen käyttö yleistyi jälleen terveysbuumin myötä 1990-luvulla, jolloin vienti ulkomaille vauhdittui.
Viljely
Sato korjataan keväisin, ja työ tehdään pääosin käsin. Pensaista kerätään neulasmaiset lehdet ja ohuimmat varret. Ne muuttuvat punaisiksi, kun niitä kastellaan ja niiden annetaan hapettua taivasalla yön yli. Sitten massa levitetään kuivumaan aurinkoon ja steriloidaan höyryssä.
Rooibos juomana
Rooibos-juoma ei ole teetä vaan teen tapaan haudutettavaa yrttijuomaa. Siihen saadaan runsaasti makeaa ja pähkinämäistä aromia pitkällä hauduttamisella (esimerkiksi 6–10 minuuttia), sillä rooibos ei sisällä tanniineja eikä kofeiinia, jotka tekisivät juomasta kuivakkaa tai kitkerää. Koska juoma ei sisällä piristäviä aineita, se ei myöskään vaikeuta nukahtamista. Rooibos oli Etelä-Afrikassa pitkään köyhien ihmisten juoma.
Alfred Oswald Kairamo
Alfred Oswald (A. Osw.) Kairamo (vuoteen 1906 Kihlman; 4. lokakuuta 1858 Pietarsaari – 29. heinäkuuta 1938 Hattula) oli suomalainen kasvitieteilijä, poliitikko sekä osuustoiminta- ja teollisuusmies.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Kairamo pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880, maisteriksi 1882 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1883. Kairamo toimi Helsingin yliopiston kasvitieteen dosenttina 1885–1897 sekä Kasvitieteen museon vt. amanuenssina 1886–1887 ja amanuenssina 1892–1897. Hän oli kasvitieteen ylimääräinen professori 1897–1903, vastuullaan kasvimuseon valvonta, ja osallistui tutkimusretkille Inarin Lappiin 1880 sekä Kuolaan ja Pohjois-Venäjälle 1887–1892.
Suomen Biologian Seura Vanamo on lyötättänyt Kairamo-mitalin, jota se jakaa suurimpana tunnustuksenaan suomalaisen luonnontutkimuksen hyväksi tehdystä työstä. Kairamo oli seuran ensimmäinen kunniajäsen.
Kairamo oli senaatin talousosaston jäsen ja maanviljelystoimikunnan päällikkö (ministeri) 1903–1905.
Vuosien 1905–1938 välillä Kairamo hoiti omistamaansa Ellilän kartanoa Hattulassa, jossa harjoitettu koetoiminta johti Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen syntyyn ja oli merkittävässä osassa suomalaisen viljakasvinjalostuksen alkamisessa. Kairamo oli perustamassa Osuuskassojen Keskuslainarahasto Osakeyhtiötä, nykyistä OP-Ryhmää, vuonna 1902. Hän oli Kajaanin Puutavara Oy:n (myöhemmin Kajaani Oy) johtokunnan puheenjohtaja 1909–1924 ja 1927–1938 sekä Oy Uleån johtokunnan jäsen 1927–1937. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen 1914–1938 ja hallintoneuvoston puheenjohtaja 1919–1938.
Kairamo oli myös Suomen ensimmäinen diplomaattinen edustaja Virossa 1919.
Toiminta poliitikkona
Kairamo valittiin suomalaisen puolueen kansanedustajaksi 1907–1914 ja 1917–1918 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli vielä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919.
Simon Louko
Simon Louko (Lauko) (8. tammikuuta 1754 Ylistaro – 8. heinäkuuta 1824 Ylistaro) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen, lautamies Simon Loukon vanhemmat olivat Matti Simunanpoika Kirppu ja Liisa Esaiantytär Enholm ja puoliso Sanna Juhontytär Marttala (k. 1834). Louko edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Vaasan läänin Korsholman keskiosan pohjoista tuomiokuntaa. Hän teki valtiopäivillä anomuksen kymmenysjyvien suorittamisesta Pohjanmaalla.
Mantilanjärvi
Mantilanjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Lamminahonperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.
Viivi Ollonqvist
Viivi Ollonqvist (s. 17. huhtikuuta 2003 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän pelasi TPS:ssä ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2020. Hän pystyi loukkaantumisen vuoksi pelaamaan tuolla kaudella vain seitsemän ottelua. Hän pelasi TPS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä kausina 2021–2022. Kaudeksi 2023 TPS ja Ollonqvist palasivat liigaan. Ollonqvist aloitti jalkapallon pelaamisen Musan Salamassa ja on ennen TPS:ään tuloaan pelannut myös NiceFutiksessa, Euran Pallossa ja Rauman Pallo-Iiroissa.
Ollonqvist on edustanut Suomea nuorisomaajoukkueissa.
Henry Winkler
Henry Winkler (s. 30. lokakuuta 1945, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Maineeseen hän nousi Onnen päivät -televisiosarjan suosituimmaksi hahmoksi muodostuneen Fonzien roolissa. Vuonna 2007 hän esiintyi televisiosarjassa Hoidon tarpeessa. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Klik! ja Juomahemmo sekä ohjannut Burt Reynoldsin tähdittämän elokuvan Kyttä ja puolikas.
Winkler on toiminut muun muassa televisiosarjan Ihmemies MacGyver toisena vastaavana tuottajana. Hän esiintyi sarjassa kerran, jaksossa ”Harryn testamentti” (Harry’s Will), jossa hän näytteli MacGyverin isoisän Harry Jacksonin pesänvalvojaa. Winkler oli myös cameo-roolissa elokuvassa Little Nicky.
Winkler sai uransa ensimmäisen Emmy-palkinnon syyskuussa 2018. Hänet palkittiin parhaasta miessivuosasta HBO:n televisiosarjassa Barry, jossa hän esittää Gene Cousineauta.
Vähä-Mantila
Vähä-Mantila on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Yhtiönperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166 metriä mpy.
Singulariteetti
pienoiskuva|Mustan aukon rakenne. Singulariteettia ympäröi Schwarzschildin säteen etäisyydellä tapahtumahorisontti. Singulariteetti on astrofysiikassa aika-avaruuden vääristymä, jossa jokin suure on äärettömän suuri, joten se ei käyttäydy tunnettujen fysiikan lakien mukaan. Nykyisen fysiikan termein singulariteettia ei voida kuvailla, koska ei tunneta luonnonlakeja, jotka pätevät kun fyysisten suureiden arvot ovat äärettömän suuria. Koska luonnossa ei pitäisi esiintyä mitään ääretöntä, singulariteetit ovat käytännössä pikemminkin teoreettisia konstruktioita kuin todellisia luonnonilmiöitä. Esimerkiksi mustan aukon keskuksen ajatellaan olevan singulariteetti, jossa rajallinen massa on tiivistynyt äärettömän pieneksi pisteeksi, jolloin myös sen tiheys on ääretön. Tätä pistettä ympäröi tapahtumahorisontti, jonka sisällä pakonopeus mustasta aukosta ylittää valonnopeuden, eikä edes säteily pääse enää pakenemaan sen ulkopuolelle. Myös maailmankaikkeus saattoi olla alkuräjähdyksen hetkellä singulariteetti.
Singulariteettien olemassaolosta ei ole mitään varmaa todistetta, ja koska nykykäsityksen mukaan äärettömyyttä ei pitäisi esiintyä luonnossa, singulariteetti saattaa olla enemmän klassisen suhteellisuusteorian puutteellisuuden seuraus kuin todellinen luonnonilmiö. Klassiset teoriat eivät edes päde, kun on kyse singulariteetteihin liittyvistä ilmiöistä. Kvanttimekaniikan sisältävä yhä kehitteillä oleva yhtenäisteoria saattaa ratkaista singulariteettien ongelman.
Alexander
Alexander (myös Alexandre ja lukuisia muita muotoja) on useissa kielissä etenkin etunimenä mutta myös sukunimenä esiintyvä erisnimi, jonka suomenkielinen muoto on Aleksanteri. Suomessa nimi Alexander on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 20 000 henkilölle, joista noin 30 on naisia.
Alexanderin nimipäivä on suomenruotsalaisessa kalenterissa 11. syyskuuta.
Länsirannan kisapoika eli vihreän saaren sankari
Länsirannan kisapoika eli vihreän saaren sankari eli Irlannin hulivilipoika (The Playboy of the Western World) on irlantilaisen John Millington Syngen vuonna 1907 kantaesitetty kolminäytöksinen komedianäytelmä, josta on tullut Syngen parhaiten tunnettu teos. Isänmurhallaan ylpeilevästä nuorukaisesta kertovaa tarinaa pidettiin kantaesityksensä aikoihin moraalittomana, ja sitä vastaan järjestettiin mielenosoituksia kantaesitysteatterin edessä Dublinissa 1907 ja Yhdysvaltain ensi-illan yhteydessä New Yorkissa vuonna 1911.
Näytelmää on esitetty 1900-luvulla paljon Suomessakin. Siitä on ainakin kolme erinimistä suomennosta, ilmeisesti vanhin niistä nimellä Läntisrannan kisapoika. Lisäksi teattereissa sitä on esitetty myös nimellä Vihreän saaren sankari.
Juoni
Näytelmä sijoittuu 1900-luvun alun Mayon kreivikuntaan ja sikäläiseen pubiin. Nuori Christy Mahon astuu sisään ja väittää olevansa pakomatkalla tapettuaan tyrannimaisen isänsä lapiolla. Kapakanpitäjä Flaherty ylistää nuoren miehen rohkeutta, ja baarinpitäjänä toimiva Flahertyn tytär alkaa ihastua Christyyn sulhasensa Shawnin kustannuksella. Christyn erikoinen tarina tekee hänestä paikallisen sankarin, varsinkin kun hän vielä voittaa kilpa-ajot hitaimmaksi luullulla aasilla.
Yllättäen paikalle saapuu Christyn isä Mahon, joka ei ollutkaan kuollut vaan ainoastaan haavoittunut. Kun kyläläiset saavat tämän tietoonsa, he kääntyvät Christyä vastaan ja pitävät tätä valehtelijana ja pelkurina. Voittaakseen uudelleen Pegeenin rakkauden ja kylänväen hyväksynnän Christy asettuu uudelleen isäänsä vastaan. Kyläläiset kuitenkin pyrkivät Pegeenin johdolla viemään Christyn hirtettäväksi. Hänen henkensä pelastaa isä, joka ei ole kuollut toisellakaan yrittämällä. Isä ja poika tekevät sovinnon ja lähtevät kaupungista. Shawn kosii Pegeeniä, mutta tämä kieltäytyy ja katuu sitä, että hylkäsi Christyn.
Matee
Matee (Ilex paraguariensis) on Etelä-Amerikasta kotoisin oleva pieni puu. Se kuuluu orjanlaakerien (Ilex) sukuun ja orjanlaakerikasvien (Aquifoliaceae) heimoon.
Matee voi kasvaa luonnossa jopa 20 metriä korkeaksi, mutta sadonkorjuun helpottamiseksi se leikataan yleensä pensaaksi tai 4–8 m korkeaksi puuksi. Sillä on ainavihannat, kiiltävät tummanvihreät lehdet ja valkoiset kukat, joista tulee keltaiset, punaiset tai mustat marjat.
Käyttö juomana
left|200px|thumb|Maten ainesosia
Kasvin lehdistä valmistettua teenkaltaista yrttijuomaa myydään nimellä mate, matee tai yerba mate, joka on kasvin espanjankielinen nimi. Yerba tarkoittaa yrttiä ja mate on peräisin ketšuan kielen sanasta matí, joka tarkoittaa kurpitsaa. Maten juominen on erityisen tavallista Argentiinassa, Uruguayssa ja Paraguayssa, mutta sitä juodaan myös Chilen ja Brasilian eteläisimmissä osissa. Paraguayssa erityisen suosittua on jääkylmä mate, tereré.
Janita
Janita on suomalainen naisen etunimi. Nimi tulee espanjankielisestä nimestä Juanita. Nimi Janita pääsi nimipäiväkalenteriin vuonna 1995. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Janita on Suomessa annettu noin 2 640 henkilölle, joista suurin osa on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä.
GP2 Saksan Grand Prix 2011
GP2 Saksan Grand Prix 2011 oli GP2-kauden 2011 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 23.–24. heinäkuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Scuderia Coloni -tallin kuljettaja Luca Filippi. Sunnuntain kilpailun voitti DAMS -tallin Romain Grosjean.
Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Unesco on nimennyt Yhdysvalloista 24 kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä kulttuuri- tai luonnonperintönsä ansiosta.