cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Landis
thumb|right|John Landis vuonna 2005. John Landis (s. 3. elokuuta 1950 Chicago) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Delta-jengin, Vaihtokauppojen ja Blues Brothersin ohjaajana. Landis on myös ohjannut Michael Jacksonin musiikkivideot "Thriller" ja "Black or White". Landis on naimisissa puvustaja Deborah Nadoolman Landisin kanssa.
Suomen Punainen Kaarti
Sotatoimet
pienoiskuva|Punaisen kaartin miehiä asemissaan [[Ruoveden taistelun aikana.]] Punaisen kaartin sodankäynti oli jaettu ”läntiseen”, ”pohjoiseen”, ”keskiseen” ja ”itäiseen rintamaan”, joista nykytutkimuksessa yleensä puhutaan valkoisten nimitysten mukaan Satakunnan, Hämeen, Savon ja Karjalan rintamina. Neljän päärintaman sisällä oli vielä useita pienempiä alueellisia rintamalohkoja. Hyökkäykset keskittyivät rautateiden varsille, koska huonojen kulkuyhteyksien vuoksi rautatiet olivat käytännössä ainoa mahdollisuus liikutella joukkoja talviaikaan. Tarkoituksena oli katkaista Vaasasta Sortavalaan kulkeva poikkiratayhteys, ja näin eristää Pohjanmaalla ja Karjalassa olleet valkoisten joukot toisistaan. Satakunnassa tarkoitus oli hyökätä valkoisten vahvimmalle tukialueelle Etelä-Pohjanmaalle, ja edelleen valkoisen Suomen pääkaupunkiin Vaasaan saakka yhdessä Pohjois-Hämeestä etenevien joukkojen kanssa.
John Landis
Uran synkin hetki
Ohjaajan uraan mahtuu mukaan myös synkkä pilvi. Vuonna 1982 Landis ohjasi omaa osuuttaan Hämärän pelottavat varjot -episodielokuvaan. Kuvausten aikana näyttelijä Vic Morrow sekä kaksi vietnamilaista lapsinäyttelijää kuolivat helikopterin leimahdettua liekkeihin. Landis sai syytteen kuolemantuottamuksesta, mutta ei saanut sitä tuomiota, koska asia ratkaistiin sovintomenettelyllä.
Suomen Punainen Kaarti
Sotatoimet
Sisällissodan taisteluja käytiin myös Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa, sekä Neuvosto-Venäjän välisen rajan tuntumassa Itä-Lapissa ja Vienan Karjalassa, jonne Iivo Ahava perusti oman punakaartin jo helmikuun alussa. Ahavan joukot taistelivat Vienaan hyökänneitä valkoisia vastaan maalis–huhtikuun ajan, ja hän oli myös valmis iskemään heidän selustaansa Pohjois-Suomessa. Punaisen kaartin yleisesikunta ei kuitenkaan kannattanut ajatusta, vaan katsoi, että sota ratkaistaisiin Etelä-Suomen asutuskeskuksissa. Sisällissodan päätyttyä Ahavan punakaartista muodostettiin Murmanskissa maihinnousseiden brittijoukkojen alaisuudessa toiminut Muurmannin legioona.
Tappiot
pienoiskuva|Sankarihautajaiset Helsingin Mäntymäellä. Punaisen kaartin rintamatappiot olivat yhteensä noin 5 700 kaatunutta. Heistä suuri osa oli kuitenkin välittömästi antautumisen jälkeen teloitettuja, joten taistelutilanteessa kaatuneiden todellinen määrä ei ole selvillä. Haavoittuneiden määräksi on arvioitu 10 000–12 000.
Tampereen taistelusta lähtien valkoisten käsiin jäi kymmeniä tuhansia antautuneita punaisen kaartin taistelijoita. Heitä alettiin sijoittamaan vankileireille, joilla sodan loputtua oli yli 80 000 punaista. Vankileirien olosuhteet olivat erittäin huonot, mistä johtuen syyskuuhun 1918 mennessä nälkään, kulkutauteihin tai teloituksiin kuoli noin 12 000 vankia. Lisäksi niin sanotun valkoisen terrorin uhreina kuoli yli 8 300 miestä ja naista, joten punaisten kokonaistappioiksi muodostui noin 26 000 henkeä. Heistä kaikki eivät kuitenkaan olleet punaisen kaartin jäseniä, vaan mukana oli myös muita punaisten kannattajia sekä heidän perheenjäseniään. Vankeja päästettiin ehdonalaiseen vapauteen syyskuun 1918 puolivälistä lähtien, ja käytännössä kaikki oli vapautettu vuoteen 1921 mennessä.
Sankarihautajaiset
Kaatuneet haudattiin usein joukkohautoihin taistelupaikkojen lähistölle, mutta vainajia kuljetettiin myös kotipaikkakunnilleen, jossa heille järjestettiin juhlallisia sankarihautajaisia. Esimerkiksi Helsingissä niitä järjestettiin Mäntymäellä, Tampereella Pyynikillä ja Viipurissa Papulanmäellä. Sankarihautajaisia pidettiin myös muissa punaisten hallussa olleissa suurimmissa kaupungeissa sekä joillakin maaseutupaikkakunnilla. Sodan päättymisen jälkeen valkoiset avasivat useimmat punaisten sankarihaudat, ja siirsivät vainajat syrjemmällä sijainneisiin suuriin joukkohautoihin.
Taisteluiden jälkeen teloitetut punakaartilaiset haudattiin yleensä merkitsemättömiin joukkohautoihin, joista viranomaiset eivät antaneet omaisille mitään tietoa. Ainoastaan osa joukkohaudoista on nykyään enää alkuperäisellä paikallaan, sillä vainajia on myöhempinä vuosikymmeninä siirretty kirkkomailla sijaitseviin toverihautoihin. Muistomerkkejä haudoille alettiin pystyttämään yleisemmin vasta Suomen poliittisen tilanteen muututtua toisen maailmansodan päättymisen myötä.
Tunnettuja punaisen kaartin jäseniä
pienoiskuva|Punaisen kaartin veteraaneja [[Vuoden 1918 kansalaissodan uhrien muistomerkki|Crescendo-muistomerkin paljastustilaisuudessa 1970.]] Sisällissodassa surmansa saaneita punaisen kaartin jäseniä olivat muun muassa olympiapainija Tatu Kolehmainen, näyttelijä Kaarlo Kurki, kirjailijat Johannes Rajavaara ja Kasperi Tanttu sekä kansanedustajat Frans Koskinen, Efraim Kronqvist ja Sofia Hjulgrén.
Muita tunnettuja punakaartilaisia olivat kauppaneuvos Kalle Kaihari, muusikko Martti Jäppilä, kuvanveistäjä Jussi Hietanen, taidemaalarit Lauri Saari ja Väinö Kunnas, kirjailijat Oskar Johansson, Lauri Luoto, Kaarlo Valli ja Ragnar Nyström, näyttelijät Jalmari Parikka ja Aarne Orjatsalo, teatterinjohtajat Fred Lindholm ja Emil Luukkonen, yleisurheilun olympiamitalisti Eino Purje sekä painin olympiavoittaja Kaarlo Koskelo. Myös jatkosodan aikana vakoojana teloitettu Martta Koskinen kuului punakaartiin.
Useita entisiä punaisen kaartin jäseniä nousi tulevina vuosikymmeninä kansanedustajiksi. Heistä Emil Skog, Valdemar Liljeström sekä Viljo Rantala toimivat jopa ministereinä. Punaisen kaartin lääkärien joukossa oli muun muassa myöhemmin Ruotsissa maineikkaan uran tehnyt Erik Jorpes. Viimeinen punakaartin veteraani oli järvenpääläinen Aarne Arvonen, joka kuoli 111-vuotiaana tammikuussa 2009.
Aladár Gerevich
thumb|200px|Aladár Gerevich thumb|vasen|Aladár Gerevichin hauta.
Aladár Gerevich on ainoa urheilija, joka on voittanut kuusi saman lajin olympiakultaa. Hänen lajinsa oli säilän joukkuekilpailu. Hän on myös ainoa urheilija, joka on voittanut kultaa kuusissa olympiakisoissa (1932–1960), vaikka hänen olympiauransa välissä katkesikin toiseen maailmansotaan, joka peruutti kahdet kisat. Kaikkiaan Gerevich voitti seitsemän olympiakultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia.
Gerevich voitti säilän henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1935, 1951 ja 1955.
Gerevichin poika Pál Gerevich, vaimo Erna Bogen ja appi Albert Bogen olivat kaikki myös olympiamitalisteja.
Częstochowa
Częstochowa on kaupunki Sleesian voivodikunnassa Puolassa Warta-joen varrella. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 220 433 asukasta. Se tunnetaan ennen kaikkea Jasna Goran luostarissa säilytettävästä Mustan madonnan maalauksesta, jota on epäilty jopa evankelista Luukkaan maalaamaksi ja joka on katolilaisten tärkeä pyhiinvaelluskohde. Kaupungin liepeillä on myös pronssikautinen kaivausalue ja keskiaikainen linna.
Historiaa
Jasna Goran kukkulalla on vuonna 1382 perustettu Jasna Goran luostari. Kaupunki on linnoitettu 1620. Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa piiritti luostaria 1655. Venäjän tsaari Aleksanteri I:n joukot mursivat muurin ja tuhosivat linnoitukset 1813.
Ensimmäisen maailmansodan aikaan vuonna 1914 Częstochowa joutui saksalaisten miehittämäksi.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset surmasivat lähes kaikki kaupungin juutalaiset, yhteensä noin 45 000 henkeä.
Elinkeinoja ja urheilua
Częstochowa elää lähinnä sementti- ja lannoiteteollisuudesta ja turismista. Kaupungissa on jalkapallojoukkue Raków Częstochowa sekä speedwayjoukkue Czestochowa Wlokniarz, joka on yksi Enea ekstraligan joukkue.
Oulun Pokaali
thumb|255px|Kilpailija ylittämässä estettä Oulun Pokaalissa kesällä [[2006]] Oulun pokaali on yksi Suomen suurimmista kansallisista hevosurheilukisoista, joka järjestetään Oulussa, Äimäraution raviradalla, n. kolme kilometriä Oulun keskustan eteläpuolella. Oulun Pokaalin järjestää Oulun Pokaali ry, joka on rekisteröity SRL :n (Suomen ratsastajainliitto) jäseneksi vuonna 2002. Ensimmäinen Oulun Pokaali järjestettiin 1987.
Oulun Pokaalissa on este- ja kouluratsastuskisojen lisäksi paljon oheisohjelmaa. Menneinä vuosina oheisohjelmissa on nähty muun muassa erilaisia yleisökilpailuja, katrillia, extreme-duudsoneiden esitys, ym. Esteratsastuskilpailuja ovat muun muassa Oulun Pokaali, Oulun Junioripokaali, Oulun Ponipokaali ja Pohjois-Suomen Pokaali.
Oulun pokaalissa on sisäänpääsymaksu, ja lippuja myydään sisääntuloporteilla. Ilmoittautuneille talkoolaisille sisäänpääsy on ilmainen talkootöiden johdosta. Oulun pokaali vetää Äimärautiolle joka vuosi, kolmen päivän ajaksi noin 10 000 katsojaa. Viime vuosina Oulun Pokaalia ei ole järjestetty lainkaan.
Nettineutraliteetti
Nettineutraliteetti (engl. net neutrality) eli verkkoneutraliteetti eli tietoverkon tasa-arvoisuus on termi, jota käytetään internet-palveluntarjoajia koskevan säätelyn yhteydessä. Termin täsmällinen määritelmä vaihtelee, mutta useimmiten tärkeimpänä periaatteena on, että internet-palveluntarjoajien pitää käsitellä kaikkea verkkoliikennettä samanarvoisesti.
Verkon neutraalius on ollut historiallisesti tarkasteltuna eräänlainen selviö, mutta 2000-luvun aikana erityisesti Yhdysvalloissa verkon neutraaliuden kannattajat ovat kokeneet uhkaksi sen, että internet-palveluntarjoajat alkavat käyttää valtaansa verkkoliikenteen hallintaan, esimerkiksi tarjoamalla hyvän toiminnallisuuden omistamilleen verkkopalveluille ja heikomman toiminnallisuuden kilpailijoiden palveluille. Tähän on suurena vaikuttimena se, että suuret internet-palveluntarjoajat ovat osa viestintä- ja viihdepalvelujen yhtymiä. Useimpien määritelmien mukaan on tehtävä ero palvelutarjoajien suhteen tehtävälle painotukselle ja protokollatasolla tapahtuvalle painotukselle (Quality of Service). Edeltävä on nähty haitallisena asiana (esimerkiksi puhelinoperaattorille, joka tarjoaa muiden palveluiden ohella Internet-puhelinpalvelua, ei tulisi antaa omassa verkossaan etusijaa omille palveluilleen muiden operaattorien kustannuksella), kun taas jälkimmäinen on koettu tarpeelliseksi (mikäli palveluntarjoaja kokee tarpeelliseksi madaltaa kaikkien tiettyä protokollaa käyttävien vertaisverkkojen prioriteettia ja korottaa kaikkien tiettyä protokollaa käyttävien videopalvelujen prioriteettia, tämä ei ole haitallista mikäli se ei koske tiettyä nimenomaista palvelua, vaan kaikkia samaa protokollaa koskevia palveluita).
EU:ssa nettineutraliteetti on turvattu asetuksella.
Elspeth Attwooll
Elspeth Attwooll (s. 1. helmikuuta 1943) on skotlantilainen poliitikko. Hän kuuluu Liberaalidemokraattiseen puolueeseen.
Attwooll syntyi Chislehurstissa Kentissä. Hän toimi oikeustieteen ja vertailevan oikeustieteen luennoitsijana Glasgow'n yliopistossa vuosina 1966–1998.
Attwooll valittiin Euroopan parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1999, ja hän piti paikkansa uuden parlamentin muodostuessa vuonna 2004, mutta jäi pois europarlamentista vuonna 2009. Hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.
Suorakylvö
pienoiskuva|Sokerijuurikasta kylvettynä sänkeen. Sänki suojaa maata samalla myös [[eroosiolta.]] Suorakylvö tarkoittaa viljeltävän kasvin siementen kylvämistä muokkaamattomaan maahan, edellisen kasvin sänkeen.
Taustaa
Suorakylvö on oleellinen osa Yhdistyneiden kansakuntien määrittelemää CA-viljelyä. CA-viljely on yleisnimitys viljelymenetelmille, jotka säästävät ympäristöä estämällä eroosiota ja pidättämällä maaperän orgaanisia hiiliyhdisteitä vapautumasta ilmakehään hiilidioksidiksi. Näitä ovat suorakylvön lisäksi erilaiset kevytmuokkausmenetelmät. CA-viljely ei ole luomuviljelyä, vaan torjunta-aineita ja lannoitteita voidaan käyttää samalla tavoin kuin perinteisessä viljelyssä.
Menetelmä
Suorakylvö on menetelmä, jossa siemen kylvetään muokkaamattomaan maahan. Suorakylvöksi ei virallisesti lasketa menetelmää, jossa maata muokataan kylvön yhteydessä. Muokkaamista kylvön yhteydessä voidaan suorittaa kylvökoneen eteen liitettävällä esimuokkaimella tai muokkain voi olla kiinteä osa kylvökonetta. Tällöin on kyse yhden ajokerran kylvömenetelmästä. Rajanveto suorakylvön ja yhden ajokerran menetelmän välilä on vaikeaa, koska suorakylvökoneen kylvövannaskin muokkaa maata aina jonkin verran.
Karjanlannan käyttö on suorakylvössä mahdollista. Esimerkiksi lietelantaa voi levittää peltoon kasvukauden ulkopuolella, jos maa asianmukaisesti mullataan sen jälkeen. Syksyllä lietelantaa saa levittää pellolle ennen syysviljan suorakylvöä. Yksi mahdollinen tapa on levittää lietalantaa kasvustoon.
Historiaa
1930-luvulla Yhdysvaltojen keskiosaa koettelivat valtavat pölymyrskyt (Dust Bowl). Syynä olivat pitkään jatkunut kuivuus ja tuuli, joka irrotti hienon pintamaan. Alueella ei luonnontilaisena esiintynyt vastaavia myrskyjä, koska kasvillisuus sitoi maata. Alueelle levinnyt maanviljelys kuitenkin muutti luontaista maaperää. Kyntöauran ja muiden muokkausmenetelmien käyttö aiheutti sen, että hienoa maa-ainesta oli aina sitoutumattomana maan pinnalla. Katastrofin seurauksena aloitettiin ympäristöä säästävien viljelymenetelmien kehittely.
Ympäristövaikutukset
Suorakylvön kokonaisvaikutus on tutkimuksen mukaan hyödyllinen, mutta tutkimuksen mukaan sillä on myös haitallisia vaikutuksia.
Yksi pellon vesitaloutta parantava tekijä ovat lierot, jotka hajottavat kasvinjätettä maan pinnalla ja kaivavat peltoon käytäviä, joita pitkin ylimääräinen vesi imeytyy maaperään. Vesitalouden kannalta lieroista tärkein on kasteliero, joka voi kaivautua jopa metrin syvyyteen. Koska suorakylvössä lierojen tekemiä käytäviä ei rikota esimerkiksi kyntämällä, niistä tulee vuosien mittaan tärkeä pellon hyvää vesitaloutta edistävä tekijä. Lierokäytävien puuttuminen voikin suorakylvön alkuvaiheessa tuottaa ongelmia, kun vesi jääkin seisomaan pellon pinnalle. Suorakylvö tarjoaa lieroille edulliset olosuhteet, joten niiden määrä lisääntyy ajan myötä suorakylvöön siirtymisen jälkeen.
Suorakylvössä liukoinen fosfori kertyy maan pintarakenteeseen ja siten liukoisen forforin kulkeutuminen vesistöön lisääntyy. Tutkimuksen mukaan yhdeksässä vuodessa vesistöön päässeen fosforin kokonaismäärä kuitenkin pieneni vajaat 30 prosenttia.
Taloudellinen hyöty
Maan muokkaustarpeen poistuminen johtaa säästöihin polttoainekuluissa ja vähentää viljelijän työmäärää. Tarvittavien maatalouskoneiden määrä on pienempi, mikä osaltaa pienentää investointikustannuksia tulevaisuudessa.
Riskit
Perinteisellä muokkauksella ja myöskin kevytmuokkauksella pystytään pitämään rikkakasvit kurissa. Torjunnan tarve ei välttämättä olennaisesti lisäänny suorakylvössä, mutta rikkakasvien tyyppi muuttuu. Juurien ja juurakkojen avulla leviävät kasvit saattavat vähentyä, mutta siemenlevintäiset heinämäiset kasvit vastaavasti lisääntyä. Suorakylvön on kuitenkin todettu vähentävän rikkakasvien siemenpankkia.
Pellon pinnalle jätetty kasvinjäte suosii kasvitauteja. Kasvitautien määrä riippuu useasta tekijästä. Tärkeintä on huolehtia riittävästä viljelykierrosta ja käyttää elinvoimaista, peitattua kylvösiementä.
Itse kylvömenetelmään liittyy useita riskejä, joten suorakylvön täydellinen onnistuminen on usean tekijän summa. Yksi orastumista vaikeuttava tekijä on ns. hiuspinni-ilmiö, jossa kylvökoneen kiekko taittaa oljen kylvövaon pohjalle estäen siemenen maakosketuksen ja näin ollen vaikeuttaa siemenen itämistä. Kylvöajankohta on suorakylvössä perinteistä menetelmää tärkeämpi. Sänkipelto kuivuu keväällä kylvökuntoon hitaammin kuin muokattu, koska tumma muokattu maa sitoo enemmän lämpöä kuin vaalea sänkipelto ja kasvinjätteet estävät osaltaan kosteuden haihtumista sänkipellon pinnasta. Riskinä on varsinkin savimailla, että pelto ei ole riittävästi kuivunut kylvöhetkellä, mistä seuraa, että kylvövako jää auki. Hyvän itämisen edellytyksenä on, että siemenen ympärille saadaan maaperästä kosteita muruja. Lisäksi sadevesi voi hukuttaa siemenen. Toisaalta pelto voi myös kuivua liikaa, jolloin siemen ei saa riittävää kosteutta itääkseen.
Imatra (elokuvateatteri)
150px|thumb|Elokuvateatteri Imatran palossa kuolleiden muistomerkki.
Elokuvateatteri Imatra oli Tampereella Kyttälän kaupunginosassa Hämeenkatu 12:ssa sijainnut elokuvateatteri, jossa syttyi 23. lokakuuta 1927 tuhoisa tulipalo, jossa sai surmansa 21 ihmistä.
Palo alkoi elokuvateatterin konehuoneesta, jossa säilytettiin erittäin tulenarkoja nitraattifilmejä. Palo levisi täältä parissa minuutissa muihin rakennuksen osiin, ja osa teatteriyleisöstä jäi loukkuun rakennuksen sisälle. Palokunnan tullessa paikalle rakennuksen sisäosat olivat jo kokonaan tulen vallassa.
Onnettomuudessa kuoli 20 ja loukkaantui 28 henkilöä. Loukkaantuneista yksi kuoli myöhemmin sairaalassa. Tulipalon uhrien muistomerkki paljastettiin 1928 Tampereen Kalevankankaan hautausmaalla.
Elokuvateatterin paikalla sijaitsee nykyään Tampereen Säästöpankin talo.
Marie-Hélène Aubert
Marie-Hélène Aubert (s. 16. marraskuuta 1955 Nantes) on ranskalainen vihreä poliitikko. Hän kuului vuosina 2004–2009 Euroopan parlamenttiin, jossa hän oli Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen.
George Roy Hill
pienoiskuva|George Roy Hill (vasemmalla) elokuvan [[Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat kuvauksissa.]] George Roy Hill (20. joulukuuta 1921 – 27. joulukuuta 2002) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän nousi kuuluisuuteen westernillä Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat (1969), jossa näyttelivät Paul Newman ja Robert Redford. Kolmikko teki yhdessä myös gangsterikomedian Puhallus (1973). Myöhemmin Hill ohjasi Paul Newmania urheilukomediassa Lämäri (1977). Hillin muita elokuvia ovat Garpin maailma (1982) ja Pieni rumpalityttö (1984). Viimeinen ohjaustyö oli Maalla on mukavaa (1988).
Hillin ohjaustyöt olivat aiheeltaan usein nostalgisia: villiä länttä, 1920-lukua, sitä seurannutta lamaa, Titanicin uppoaminen.
Hill kuoli vuonna 2002 Parkinsonin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Nicole DeHuff
Nicole Renee DeHuff (6. tammikuuta 1975 Antlers, Oklahoma – 16. helmikuuta 2005 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. DeHuffin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 2000 muun muassa Ben Stillerin ja Robert DeNiron tähdittämässä elokuvassa Perhe on painajainen. DeHuff vieraili myös useissa televisiosarjoissa.
DeHuff oli naimisissa Ari Palitzin kanssa. Heidät vihittiin 11. marraskuuta 2000.
Nicole DeHuff kuoli 30-vuotiaana keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin 16. helmikuuta 2005 Los Angelesissa. Hän oli käynyt sairaalassa kahdesti ennen kuolemaansa sairautensa takia, mutta hänelle annettiin molemmilla kerroilla väärä diagnoosi.
Malakian kirja
Kirjoittaja
Malakian kirjan kirjoitti profeetta Malakia. Tämä ei kuitenkaan välttämättä ole hänen oma nimensä, sillä hepreankielinen nimi on lyhennys nimestä Mál'akhîyah, joka tarkoittaa "minun (eli Jumalan) sanansaattajani". Nimitys esiintyy kirjassa kahdesti, jakeissa 1:1 ja 3:1, vaikka onkin epätodennäköistä, että se viittaisi kummassakin kohdassa samaan henkilöön. Näistä syistä kirjan kirjoittajan todellisesta henkilöllisyydestä on väitelty paljon. Hänestä ei tiedetä mitään, mutta on ehdotettu, että hän olisi saattanut olla leeviläinen.
Juutalainen Targum pitää Malakian kirjan kirjoittajana Esraa. Hieronymuksen mukaan tämä saattaa johtua siitä, että Esra on nähty välittäjänä profeettojen ja "suuren synagogan" välillä. Tätä näkemystä ei kuitenkaan tue mikään historiallinen todistusaineisto. Jotkut tutkijat ovat huomauttaneet yhtäläisyyksistä Malakian kirjan ja Sakarjan kirjan lukujen 9–14 välillä. Sekä Malakian kirjan ensimmäinen luku että Sakarjan kirjan 9 ja 12 luvun alku puhuvat ennustuksesta tai ennussanasta, "Herran sanasta". Joidenkin tutkijoiden mukaan ennustuksia on alun perin ollut kolme. Kaksi niistä olisi liitetty Sakarjan kirjan loppuun (Deuterosakarja) ja kolmannesta olisi tullut Malakian kirja. Tämän vuoksi suurin osa tutkijoista katsoo, että kirjan on kirjoittanut yksi henkilö, johon nimellä Malakia saatetaan viitata.
Tästä kirjojen jaottelusta seuraa, että pieniä profeettoja on kaksitoista — sama määrä kuin Jaakobilla oli poikia, joista tulivat Israelin eri heimot.
Ajoitus ja kirjoituspaikka
Malakian kirjassa on hyvin vähän historiallisia yksityiskohtia. Suurin vihje sen ajoittamiseksi on jakeessa 1:8, jossa käskynhaltijasta käytetään persialaiskauden sanaa pehâ. Tämä viittaa pakkosiirtolaisuuden jälkeiseen aikaan sekä sanan alkuperän kautta että siksi, koska ennen pakkosiirtolaisuutta Juudan johdossa oli kuningas eikä käskynhaltija. Samassa jakeessa käy myös ilmi, että temppeli on uudelleenrakennettu, koska uhritoimituksia suoritetaan jälleen. Näin kirjan täytyy olla syntynyt vuoden 515 eaa. jälkeen.
Saarnaajan kirjan kirjoittaja tunsi selvästi Malakian kirjan toisella vuosisadalla eaa. Kirjan käsittelemistä teemoista on päätelty, että se ajoittuu Haggain ja Sakarjan kirjan väliseen aikaan, hieman ennen kuin Nehemia tuli Jerusalemiin vuonna 445 eaa.
Kirja käsittelee väärinkäytöksiä temppelipalveluksen palauttamisessa selkeästi ensi käden tiedoilla. Siksi kirja on mitä todennäköisimmin kirjoitettu Jerusalemissa.
Sisältö
Malakian kirjassa on neljä lukua. Kirjan sisältö on seuraavanlainen:
Messiaanisten lupaustensa vuoksi Malakian kirjaa lainataan usein Uudessa testamentissa. Kirjassa sanotaan, että ennen Messiaan tuloa Jumala lähettää profeetta Elian takaisin maan päälle, minkä Uudessa testamentissa tulkitaan viittaavan Johannes Kastajaan.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 2015
Vuoden 2015 yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut kilpailtiin Calgaryssä, Kanadassa 7.–8. maaliskuuta 2015. Kisapaikkana oli Olympic Oval -halli. Mestaruuden voittivat alankomaalainen Sven Kramer ja tšekkiläinen Martina Sáblíková. Molemmat olivat nopeimpia kahdella pisimmällä matkalla. Kanadan Denny Morrison oli nopein miesten 500 metrillä ja Venäjän Denis Juskov 1 500 metrillä. Yhdysvaltain Heather Richardson oli paras naisten 500 metrillä ja Norjan Ida Njåtun 1 500 metrillä. Kilpailuihin osallistui 24 mies- ja 24 naisluistelijaa 18 maasta.
Kramerille mestaruus oli seitsemäs ja Sáblíkoválle kolmas.
Linus Pauling
Linus Carl Pauling (28. helmikuuta 1901 – 19. elokuuta 1994) oli merkittävä yhdysvaltalainen kvanttikemisti ja biokemisti. Paulingin laatima The Nature of the Chemical Bond (1939) on tärkeimpiä 1900-luvulla kirjoitettuja kemian alan teoksia.
Pauling palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1954 kemiallisten sidosten tutkimuksesta ja monimutkaisten materiaalien rakenteiden selvittämisestä. Nobelin rauhanpalkinnon hän sai vuonna 1962 ydinkokeiden vastaisesta kampanjoinnista. Hän on ainoa henkilö, joka on saanut kaksi jakamatonta Nobelin palkintoa.
Nuoruus, perhe ja opinnot
Pauling syntyi Portlandissa Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 1917 hän aloitti opinnot Oregonin osavaltion yliopistossa, josta hän 1922 valmistui kandidaatiksi kemian alalta. Hän jatkoi tohtorintutkintoon tähtääviä opintoja California Institute of Technologyssä, Caltechissä, Pasadenassa vuoteen 1925, jolloin hän valmistui filosofian tohtoriksi kemiasta parhain arvosanoin. Paulingin ohjaajina toimivat professori Rosckoe G. Dickinson ja Richard C. Tolman. Hän tutki tohtorintyössään sitä, miten kiteestä pystyisi selvittämään materiaalin rakenne röntgendiffraktion avulla. Hän julkaisi seitsemän tieteellistä julkaisua mineraalien kiderakenteesta ollessaan Caltechissa. Vuonna 1923 Pauling meni naimisiin toisen opiskelijan, Ava Helen Millerin, kanssa. He saivat kolme poikaa ja yhden tytön.
Tieteellinen ura
pienoiskuva|vasen|100px|sp3-orbitaali. Post-doc-opintojen jälkeen 1927 Pauling palasi Caltechiin, missä hänen uransa tutkijana ja opettajana jatkui lähes neljänkymmenen vuoden ajan.
Paulingin saama Nobelin rauhanpalkinto ärsytti joitakin piirejä Caltechissa, joten Pauling vaihtoi työpaikkaa vuonna 1963. Hän toimi neljä vuotta tutkimuskeskuksessa Santa Barbarassa, ja vuonna 1967 hän siirtyi Kalifornian yliopistoon, San Diegoon. Siellä hän julkaisi artikkelin kemikaalien vaikutuksesta psykologiaan. Vuonna 1969 hän siirtyi Stanfordin yliopistoon, jossa jatkoi vuoteen 1972 asti. San Diegon ja Stanfordin vuosinaan hän tutki C-vitamiinia.
Merkitys kemian kehitykselle
Linus Paulingia on kutsuttu vuosisadan tärkeimmäksi kemistiksi, koska hän saavutti merkittäviä tuloksia sekä useilla kemian osa-aloilla että lähitieteissä kuten biokemiassa.
Linus Pauling keksi atomien orbitaalit, elektronegatiivisuuden ja Paulingin säännöt. Biologisten molekyylien rakennetutkimus oli 1950-luvun alussa nopeasti kehittyvä ala. Vuonna 1950 Paulingin kollegoineen ehdotti proteiinien koostuvan alfakierteistiä rakenteista ja beta-levyistä. DNA:n rakenne oli tuolloin vielä tuntematon, ja Pauling ehdotti myös DNA:lle alfa-heliksi-rakennetta, mutta teki virheitä, jotka estivät täsmällisen rakenteen löytymisen. Myöhemmin 1953 James D. Watson ja Francis Crick keksivät DNA:lle alfa-heliksi-rakenteen, joka osoittautui oikeaksi. He saivat yhdessä Maurice Wilkinsin kanssa keksinnöstä Nobelin palkinnon 1962.
Pauling tutki 1940-luvulla myös hemoglobiinia ja osoitti, millä tavoin sirppisoluanemiaa sairastavien henkilöiden hemogloniinin molekyylirakenne poikkeaa normaalista. Myöhemmällä iällään Pauling puhui hyvin suurten C-vitamiinimäärien nauttimisen puolesta. Hänen mukaansa suuret C-vitamiiniannokset olisivat tehokkaita lääkkeitä nuhakuumetta ja syöpää vastaan, mitä kuitenkaan ei ole voitu todistaa. Vielä 1990-luvulla Pauling julkaisi tieteellisiä artikkeleja muun muassa korkean lämpötilan suprajohteista. Paulingin myöhäisten vuosien tulokset, etenkin C-vitamiineja koskevat, ovat olleet kiistanalaisia.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen
Robert Oppenheimer kutsui Paulingin mukaan atomipommihankkeeseen, mutta hän kieltäytyi. Sen sijaan hän liittyi Albert Einsteinin perustamaan rauhankomiteaan, Emergency Committee of Atomic Scientists, minkä takia USA ei antanut hänelle passia vuonna 1952. Passi palautettiin hieman ennen Nobel-palkinnon saantia vuonna 1954.
Pauling allekirjoitti Russell–Einsteinin manifestin vuonna 1955. Siinä varoitettiin maailman johtajia ydinpommin vaaroista ja kehotettiin etsimään rauhanomaisia ratkaisuja konflikteihin. Julistuksen allekirjoittivat Max Born, Percy W. Bridgman, Albert Einstein, Leopold Infeld, Frédéric Joliot-Curie, Herman J. Muller, Linus Pauling, Cecil F. Powell, Józef Rotblat, Bertrand Russell ja Hideki Yukawa. Manifestin saaman julkisuuden seurauksena Cyrus S. Eaton (Pugwash, Nova Scotia) tarjosi rahoitusta kokoukselle, joka pidettiin heinäkuussa 1957. Se oli ensimmäinen Pugwash-liikkeen kokous.
Vuoden 1960 Nobelin kemianpalkinnon saaja Willard Libby arvioi, että ilmakehässä suoritettavissa ydinkokeissa vapautuvan radioaktiivisen hiilen määrä on niin pieni, ettei sillä ole merkitystä verrattuna kosmisen säteilyn altistukselle. Pauling käytti Libbyn omaa dataa ja laski, että tuohon aikaan suunnitellut ydinkokeet aiheuttaisivat puoli miljoonaa ylimääräistä keskenmenoa, 55 000 lapsen syntymisen vammaisena ja enemmän leukemiaa ja luusyöpää kuin siihenastisten ydinkokeiden fissiotuotteet.
Pauling ja kollegat keräsivät tuhansien tiedemiesten allekirjoitukset ydinkokeiden vastaiseen addressiin, joka ojennettiin YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöldile 1958. Samana vuonna alkoivat Genevessä neuvottelut ydinkokeiden kieltämiseksi. Neuvostoliiton Nikita Hruštšov, Yhdysvaltain John F. Kennedy ja Britannian Harold Macmillan allekirjoittivat sopimuksen 1963. Tämän prosessin alkuunsaattamisesta Pauling sai rauhan Nobelin.
Tunnustuksia
Pauling sai lukuisia palkintoja, tunnustuksia ja arvonimia. Merkittäviä kemianpalkintoja kertyi 60, biokemian 12, fysikaalisten tieteiden 10, lääkietieteen 75 ja rauhanrakennuksen palkintoja 31 kappaletta. Hän sai 55 akateemista arvonimeä ja oli 11 maan tai alueen kunniakansalainen ja 92 järjestön jäsen. Tunnettuja palkintoja olivat kahden Nobelin palkinnon lisäksi Amedeo Avogadro -mitali (1956), Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto (1970), Laurent Lavoisier -mitali (1986) ja Vannevar Bush -palkinto (1989).
Shuggie Otis
pienoiskuva|Shuggie Otis Johnny Alexander Veliotes eli Shuggie Otis (s. 30. marraskuuta 1953) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on muun muassa levyttänyt Frank Zappan kanssa ja säveltänyt The Brothers Johnsonin versiona tunnetuksi tulleen "Strawberry Letter 23:n".
Shuggie Otis syntyi Los Angelesissa Johnny Otisin poikana.
Masaru Furukawa
Masaru Furukawa (6. tammikuuta 1936 – 21. marraskuuta 1993) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Furukawa valittiin International Swimming Hall of Fameen 1981.
Eddy Mazzoleni
thumb|Eddy Mazzoleni [[Saksan ympäriajossa 2006]] Eddy Mazzoleni (s. 29. heinäkuuta 1973, Bergamo) on italialainen maantiepyöräilijä, Italian ympäriajon kolmas vuonna 2007. Hän ilmoitti 16. heinäkuuta 2007 jättävänsä Astana-tallin häneen kohdistuvien doping-epäilyjen vuoksi.
Saavutukset
Mazzoleni sijoittui kolmanneksi vuoden 1999 Lombardian ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen etapin Tour de Romandie -kilpailussa ja kuudennen etapin Sveitsin ympäriajossa. Vuonna 2001 Mazzoleni oli kolmas Milano-Torino -kilpailussa. Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa hän oli 2002 viidestoista ja seuraavana vuonna kymmenes.
Vuonna 2004 Mazzoleni oli toinen Milano-Torinossa sekä seitsemäs Lombardian ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa kolmanneksitoista. Samana vuonna hän oli kolmas Clásica de San Sebastián -klassikossa ja voitti Giro del Veneto -kilpailun.
Vuoden 2007 Italian ympäriajossa Mazzoleni sijoittui kolmanneksi. Hän onnistui karkaamaan kilpailun muilta kärkiajajilta vuoristossa ajetulla 15. etapilla nousten kokonaiskilpailussa toiseksi. Monte Zoncolanin seinänousuun päättyneellä 17. etapilla Mazzoleni kuitenkin menetti aikaa ja putosi yhteistuloksissa viidenneksi. Viimeistä edellisen päivän aika-ajossa hän sijoittui toiseksi ja nousi kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Palkintokorokkeelle pääsy oli melkoinen yllätys, sillä Mazzoleni lähti kilpailuun Paolo Savoldellin apuajajan roolissa.
Suomi kansainvälisissä vertailuissa
Suomi kansainvälisissä vertailuissa
Tämä on luettelo kansainvälisistä valtioiden vertailuista, joissa Suomi on ollut mukana ja Suomen viimeisin julkistettu sijoitus niissä laskettuna paremmasta päästä.
Perpignan
Perpignan on Etelä-Ranskassa sijaitsevan Pyrénées-Orientalesin departementin pääkaupunki.
Alueella on ollut asutusta Rooman valtakunnan ajoilta lähtien, mutta varhaisin maininta Perpignanista asiakirjoissa on vuodelta 927. Silloin paikkaa kutsuttiin nimellä "Villa Perpiniarum".
Jalkapallon 1900-luvun tähdistöjoukkue
Jalkapallon 1900-luvun tähdistöjoukkue on vuonna 1998 valittu 1900-luvun parhaiden jalkapalloilijoiden tähdistöjoukkue. Se julkistettiin Pariisissa vuoden 1998 MM-kilpailujen avausottelun yhteydessä. Pelaajat joukkueeseen valitsi 250 jalkapallotoimittajasta koostunut kansainvälinen raati.
Jean-Pierre Audy
thumb|Jean-Pierre Audy Jean-Pierre Audy (s. 12. kesäkuuta 1952) on ranskalainen poliitikko. Hän kuuluu Union pour un Mouvement Populaire -puolueeseen ja oli vuosina 2005–2014 Euroopan parlamentin jäsen Euroopan kansanpuolueen ryhmässä.
Tullessa syntynyt Audy on ollut Meymac'n kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1977, ja hän toimi kaupungin varapormestarina vuosina 1977–1995. Hän on Kunnialegioonan ritari.
Lise Thibault
Lise Thibault (s. 2. huhtikuuta 1939 St-Roch-de-l'Achigan) on kanadalainen poliitikko, joka toimi Québecin varakuvernöörinä vuosina 1997 – 2007. Hän oli ensimmäinen naisvarakuvernööri. Häntä edelsi Jean-Louis Roux. Thibault'n seuraajaksi nimettiin Pierre Duchesne (s. 1940).
Thibault vammautui nuoruusvuosinaan pulkkaonnettomuudessa ja on istunut siitä lähtien pyörätuolissa. Hän kärsi helmikuussa 2005 aivohalvauksen.
Vuonna 2015 Thibault tuomittiin valtion varojen kavaltamisesta. Hän oli laskuttanut aiheettomasti kuluja sekä provinsslta että liittovaltiolta, ja joutui maksamaan 200 000 Kanadan dollaria Kanadan valtiolle ja 100 000 Quebeckille. Lisäksi hänet tuomittiin puoleksitoista vuodeksi vankeuteen.
Vapaakauppa
Vapaakauppa tarkoittaa yleensä ihmisten ja yritysten oikeutta käydä kauppaa keskenään vapaasti myös valtakunnanrajojen yli. Se siis tarkoittaa rajoitusten, kuten tullien ja tuontirajoitusten puuttumista kahden tai useamman valtion välillä. Vapaakauppa on siis markkinatalouden rajoittamattomin ja kansainvälisin muoto, jossa ihmisten keskinäiselle kanssakäymiselle, kaupankäynnille ja sopimuksille asetetaan mahdollisimman vähän rajoituksia. Vapaakauppasopimuksissa pyritään yleensä myös yhdenmukaistamaan tai poistamaan markkinoita sääteleviä sääntöjä.
Vapaakauppa-alueita on maailmassa useita, suurimman niistä muodostaa tällä hetkellä Euroopan talousalue. Muita vapaakauppa-alueita ovat muun muassa Pohjois-Amerikan NAFTA ja Aasiassa AFTA sekä SAFTA. Maailman kauppajärjestö WTO on maailmanlaajuinen järjestö, jonka tehtävä on kaupan esteiden keskinäinen vapauttaminen.
Historia
Ulkomaisen kaupan oppijärjestelmät kehittyivät 1400-luvulla. Merkantilismi oli vallitseva talouspolitiikka Länsi-Euroopassa 1500-1800-luvuilla. Merkantilistit tavoittelivat kansallista yhtenäisyyttä ja vahvistivat kansallisvaltiota. Heidän mukaansa vauraus oli valtatekijä, joka edellytti kulta- ja hopeakolikoiden kertymistä. Maat ilman omia kaivoksia hankkivat varoja ylläpitämällä vientiä tuontia suurempana valtion tiukan kauppavalvonnan avulla.
Ranskassa syntyi vastareaktio tähän kontrolliin 1700-luvulla. Talousfilosofit, nimeltään fysiokraatit, kehittivät ensimmäisen vapaakauppateorian. Vaikka heidän ajatuksillaan oli vähän vaikutusta Ranskassa, ne inspiroivat skotlantilaista taloustieteilijää Adam Smithiä, jonka vapaakauppateoriat vaikuttivat myöhemmin Britannian kauppapolitiikan kehitykseen.
Smith haastoi merkantilismin suojelulliset päätelmät. Hän korosti, että vauraus ei riippunut rahasta sinänsä, vaan siitä, mitä sillä voitiin ostaa. Hallituksen sääntely itse asiassa vähensi kansakuntien vaurautta, koska se esti niitä hankkimasta eniten hyödykkeitä halvimmalla hinnalla. Vapaakaupan avulla jokainen maa voisi lisätä vaurauttaan viemällä tuotteita, joita se pystyi tuottamaan halvimmalla, ja tuomalla halvemmalla tuotettuja tavaroita muualta.
Smithin mukaan kukin maa erikoistuisi tuottamaan ja viemään niitä tavaroita, joissa sillä oli absoluuttinen etu. Toisin sanoen, se pystyi tuottamaan niitä halvemmalla kuin kauppakumppanimaat. David Ricardo laajensi tätä ajatusta 1800-luvulla vertailevan edun periaatteella. Hän totesi, että vaikka jotkut maat eivät saavuta absoluuttista etua minkään hyödykkeen tuotannossa, ne voisivat hyötyä vapaakaupasta keskittymällä tuottamaan niitä hyödykkeitä, joissa niillä oli pienin haitta. Tämä mahdollistaa vaihdon helpoiten tuotettavien tavaroiden ja vaikeammin tuotettavien tavaroiden välillä. Vertailevan edun periaate muodostaa teoreettisen perustan vapaakaupan puolustukselle.
Ricardon mukaan kaikki maat hyötyvät vapaakaupasta, mutta brittiläinen filosofi ja taloustieteilijä John Stuart Mill osoitti myöhemmin, että hyöty riippuu tuontien ja vientien vastavuoroisesta kysynnästä. Mitä enemmän kysyntää maalla on viennilleen suhteessa tuontikysyntään, sitä suurempi hyöty se saa vapaakaupasta. Tämä heijastuu maan kansainvälisten kaupan ehtojen parantumisena, kuvastuen vientihintojen ja tuontihintojen suhteena.
Kaupan esteet
Kaupan esteiksi yleensä lasketaan tullien ja tuontikiintiöiden lisäksi myös kaikki kansalliseen talouteen kohdistuvat tukiaiset (esimerkiksi Suomen maataloustuet vaikuttavat käytännössä suunnilleen samalla tavoin kuten tullit muiden maiden tuotteille) ja sääntely (esimerkiksi Ranska on tukenut juustonvalmistajiaan asettamalla maassa myytävän juuston valmistukselle teknisiä ”turvallisuusvaatimuksia”, joita kehitysmaiden juustontuottajien on vaikea toteuttaa; myös ”ympäristövaatimuksia” käytetään usein tähän tapaan). Sääntelyn kohdalla on usein vaikea vetää rajaa, missä määrin lausuttu ja todellinen tavoite yhtyvät.
Vaikka tullit ja tuontikiintiöt poistetaan jää jäljelle erilaisia kaupan teknisiä esteitä. Eri maiden toisistaan poikkeavilla standardeilla voidaan suojata oman maan tuotantoa. EU:ssa ja Eftassa näitä esteitä on poistettu 1980-luvun puolivälistä eurooppalaisilla standardeilla, jotka järjestöjen sääntöjen mukaan on vahvistettava kansallisiksi standardeiksi kaikissa jäsenmaissa, Suomessa SFS- standardeiksi. Kehityksen seurauksena EU- ja Efta-maiden standardit ovat valtaosin samoja eurooppalaisia standardeja. Standardeista on näin tullut protektionismin työkalusta markkinoillepääsyn apuri.
Kaupan vapautumisen vaikutus kehitysmaihin
Taloustieteilijä Paul Krugman on sanonut: ”Jokainen 1900-luvun onnistunut esimerkki taloudellisesta kehityksestä - joka tapaus, jossa köyhä valtio on työstänyt tiensä kohtuulliseen tai ainakin dramaattisesti parempaan elintasoon - on tapahtunut globalisaation kautta, tuottamalla maailmanmarkkinoille pikemmin kuin pyrkimällä omavaraisuuteen”. .''
Kaupan vapautuminen toi hyvinvointia kehitysmaihin
YK:n UNDP:n raportti kertoi inhimillisen kehityksen mittareiden osoittavan huomattavaa paranemista 2000-luvulla. Syynä tähän on kaupan kasvu. Globalisaatio on vähentänyt kaupan esteitä ja levittänyt tuotantoketjuja valtionrajojen yli. Tämä on kiihdyttänyt köyhien maiden talouskasvua. Niiden osuus maailmankaupasta kolminkertaistui 1980 - 2011.
Vapaan kaupan kehitysmaat ottavat kiinni teollisuusmaita, suljetut jäävät jälkeen
Professori Jeffrey Sachsin mukaan syy siihen, että osa kehitysmaista on ottanut teollisuusmaita kiinni mutta osa jää jälkeen, on se, että vapaampaa kauppapolitiikkaa harjoittavat köyhät maat kasvavat tuplasti niin nopeasti kuin teollisuusmaat (”catch-up effect” eli kiinniottajan etu) mutta suljetut taloudet jäävät jälkeen.
111 maata vuosina 1970 - 1989 kattaneessa tutkimuksessaan Sachs ja Andrew Warner totesivat, että teollisuusmaiden talouskasvu oli 2,3; %/vuosi/henkilö, avoimen talouden kehitysmaiden 4,5; % ja suljetun talouden kehitysmaiden vain 2; %.
Sopimuksia vapaakaupasta
WTO:n vuonna 2013 aikaansaama kaupan helpottamista koskeva sopimus tuottaa arviolta 700 miljardia euroa ja 21 miljoonaa uutta työpaikkaa. Kansainvälisen kaupan professori Pertti Haaparanta arvioi, että vaikutus voi olla hyvin suuri, koska ”kaupan esteet ovat paljon suurempia kuin tullit.” Hänen mukaansa sopimus on merkittävä ja eri toimialat ja kehitysmaiden vientihyödykkeet hyötyvät siitä yhtä lailla. Se auttaa kehitysmaita pääsemään rikkaiden maiden markkinoille. Haaparanta toivoo, että sopimus poistaa EU:n turhat kansalliset ja hallinnolliset säännöt. Haaparannan mukaan valtiot suostuivat sopimukseen parantaakseen talouskasvua.
Euroopan unionin ja Etelä-Korean vapaakauppasopimus
Vapaakauppasopimus Euroopan unionin ja Etelä-Korean välille allekirjoitettiin 15 lokakuuta 2009. Sitä aloitettiin soveltaa vuodesta 2011 lähtien. Sopimus astui virallisesti voimaan 2015, kun se ratifioitiin. Vapaakauppasopimuksista kyseinen sopimus on maailman toiseksi suurin NAFTA:n (North American Free Trade Agreement) jälkeen. Sopimus on myös kunnianhimoisin sopimus jonka Euroopan unioni on vienyt loppuun asti. Sopimus on myös toistaiseksi ainoa EU:n vapaakauppasopimus aasialaisen maan kanssa. Sopimuksessa suurin osa tulleista on purettu ja palvelu-ala on vapautettu kokonaan. Sopimuksen ansiosta Euroopan unionin vienti kasvoi 55; % Etelä-Koreaan. Eurooppalaiset yritykset säästivät yhteensä 2,8 miljardia euroa. Vuonna 2015 Euroopan unionin ja Etelä-Korea saavuttivat kahden välisessä kaupassaan uuden ennätyksen. Kauppojen arvo oli yhteensä 90 miljardia euroa.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen vapaakauppasopimusneuvottelut
Transatlanttiseen vapaakauppasopimukseen tähtäävissä neuvotteluissa on vuonna 2014 käynnissä niin sanottu neljäs kierros. Sopimusta on erityisesti kokoomuksessa kannatettu Suomen kannalta sillä, että se voi avata vientimarkkinoita Yhdysvaltoihin.
Toisaalta enemmistö suomalaisista EU-parlamentin jäsenistä on arvostellut sopimusta siitä, että siihen sisältyvä investointisuoja sekä suuryritysten ja valtioiden välinen välimieskäsittely uhkaavat kansallista demokratiaa ja saattavat tulla erittäin kaliiksi veronmaksajille. On olemassa todellinen riski, että sopimuksia käytetään häikäilemättä hyväksi kriisitilanteissa. Sen sijaan, että ne edistäisivät sopimusmaiden talouskasvua, jolla argumentilla sopimukset oikeutettiin, ne suojaavatkin vain yksityisen pääoman etua, valtiota ja veronmaksajia vastaan.
Sopimukseen sisältyvä investointisuoja tarkoittaa käytännössä sitä, että monikansallisille yhtiöille annetaan valta riitauttaa mikä tahansa vapaakauppasopimusmaassa tehty poliittinen ja demokraattinen päätös, esimerkiksi laki, jos yritys katsoo päätöksen loukkaavan yhtiön oikeutta voittoihin. Toisin sanoen monikansallinen yhtiö voi haastaa minkä tahansa valtion oikeuteen ja vaatia korvauksia, jos kyseisen maan käytänteet ja päätökset rajoittavat yhtiön voitontavoittelua.
Seuraamuksista on maailmalla jo kokemuksia, jopa valtioiden tasolla. Ruotsalainen energiayritys Vattenfall vaatii Saksalta satojen miljoonien eurojen korvauksia, koska Saksa on päättänyt luopua ydinvoimasta. Kanadalainen Gabriel Resources -yhtiö on esittänyt Romanian valtiolle 1,4 miljardin euron korvausvaatimuksen, mikäli valtio ei myönnä toimilupaa kultakaivoshankkeelle, joka maan viranomaisten käsityksen mukaan asettaisi Romanian alttiiksi ympäristökatastrofille. Tupakkayhtiö Phillip Morris vaatii Uruguaylta ja Australialta oikeudessa korvauksia varoitustekstien lisäämisestä tupakka-askeihin. ,
Myös geenimanipulaation leviäminen ja pakkoyksityistäminen ovat huolestuttaneet.
Myös itse sopimusta koskeva neuvottelu- ja päätöksentekoprosessia on pidetty huolestuttavana demokraattisen päätännän kannalta. On kysytty, miksi sopimukset neuvotellaan salassa ainoastaan yksityisen sektorin eturyhmiä konsultoiden. Samoin on kysytty, ajaako EU:n Komissio äänestäjien vai eturyhmien agendaa rajoittaessaan sopimuskäsittelyn avoimuutta ja sopimuksiin kohdistuvaa arvostelua.
Vapaakaupan hyödyt ovat paljon haittoja suurempia
Taloustieteilijöiden kesken on laaja konsensus siitä, että vapaakauppa tuottaa yhteiskunnalle kiistatta paljon enemmän hyötyä kuin haittaa.
Vuonna 2006 tutkittiin yhdysvaltalaisten taloustieteilijöiden näkemyksiä (83 vastaajaa), ja heistä 87,5; % oli sitä mieltä, että ”Yhdysvaltain tulee poistaa tullit ja muut kaupan esteet” ja 90,1; % vastusti näkemystä ”Yhdysvaltain pitää rajoittaa työnantajien mahdollisuutta ulkoistaa työtä ulkomaille”. Harvardin taloustieteen professori N. Gregory Mankiw on sanout: ”Harva väite kerää taloustieteilijöiltä niin laajan yksimielisyyden kuin se, että avoin maailmankauppa parantaa talouskasvua ja nostaa elintasoa.”
Vuonna 2012 IGM:n taloustieteilijäpaneelissa vain 5; % taloustieteilijöistä oli epävarma väitteestä: ”Vapaampi kauppa lisää tuotannon tehokkuutta ja tarjoaa kuluttajille parempia vaihtoehtoja, ja ajan mittaan nämä hyödyt ovat paljon suurempia kuin mitkään vaikutukset työllisyyteen.” Kukaan ei ollut eri mieltä. Sama koski väitettä ”Keskimäärin Yhdysvaltojen kansalaiset ovat voineet paremmin NAFTA-sopimuksen aikana kuin olisivat voineet, jos Yhdysvaltojen, Kanadan ja Meksikon kaupan aiemmat säännöt olisivat olleet voimassa.”
Myös Nobel-palkittu keynesiläinen taloustieteilijä James Tobin kannatti vapaakauppaa.
Marx ja Engels vapaakaupan puolesta
Marx ja Engels kehuivat Kommunistisessa manifestissa, että vapaakauppa ”pakottaa barbaarien piintyneimmänkin muukalaisvihan antautumaan”.
Valistusfilosofit
Jo 1700-luvun filosofit puolustivat vapaan vaihdon vähentävän ihmisten vihamielisyyttä, koska myös vieraista ja vastenmielisistä ihmisistä saattoi hyötyä käymällä kauppaa heidän kanssaan. Tämä kannustaa olemaan käymättä heidän kimppuunsa. Näin sodat vähenisivät. Nyt kauppa onkin ehkä vapainta ikinä ja sotia on vähemmän kuin koskaan ennen.
Myös Montesquieu ja Voltaire ylistivät kaupan ja pörssin tuomaa sopua ja Thomas Paine korosti maailmankaupan toimivan ”ihmissuvun sdämellistämisen puolesta”.
Yleistä keskustelua
Hyötyjen syynä nähdään kilpailun ja taloudellisen tehokkuuden lisääntyminen, skaalaedut (kustannukset yhtä tuotettua hyödykettä kohden laskevat monilla tuotannonaloilla tuotannon määrän kasvaessa) ja ennen kaikkea erilaiset suhteelliset edut. Yksi merkittävä ongelma kaupan esteistä muodostuu tilanteessa, jossa kansalliset tuottajat tarvitsevat tuotantoonsa välittävää pääomaa (koneita tai komponentteja) ulkomailta, ja sen hankkiminen kallistuu kaupan esteiden vuoksi. Suhteellisen edun teorian mukaan valtion kannattaa erikoistua siihen tuotannonalaan, missä se on tehokkain ja ostaa ulkomailta ne tuotteet, mitä muut tekevät tehokkaammin. Näin kokonaistehokkuus kasvaisi ja tuotantokustannukset pienenisivät. Teorian oppi-isä on 1800-luvulla elänyt David Ricardo. Monet taloustieteilijät näkevät, että valtioiden välisen vapaakaupan hyödyt ovat samat kuin kaupan hyödyt yleensäkin, ja rajoille asetetut kaupan esteet haittaavat siinä missä maan sisäisetkin kaupan esteet.
Taloustieteilijöiden enemmistön keskuudessa erimielisyyttä on lähinnä siitä, pitäisikö maiden luopua kaupan esteistä yksipuolisesti vai käyttää niitä neuvotteluaseena painostaakseen myös toisia maita luopumaan kaupan esteistä. Samoin on erimielisyyksiä vapauttamisen nopeuden suhteen. Toiset vapaakaupan kannattajat näkevät parhaaksi poistaa kaupan esteet mahdollisimman nopeasti. Toiset taas korostavat hitaan ja asteittaisen tavan tärkeyttä. Hidasta vapauttamista perustellaan sillä, että tällöin on helpompi huolehtia prosessissa tappiolle jäävien ihmisten tappioiden kompensaatiosta. Kaupan vapauttaminen johtaa usein suuriin muutoksiin maan tuotantorakenteessa ja hitaampi muutos voidaan nähdä kivuttomampana.
Esimerkiksi maataloustuotteiden kaupan vapauttamisen seurauksena saataisiin vähemmillä resursseilla tuotettua tarvittava määrä ruokaa. Ihmiskunta kokonaisuutena voittaisi, mutta rikkaiden ja maatalouteen huonosti sopivien maiden viljelijät saattaisivat hävitä, kun taas täkäläiset kuluttajat ja kehitysmaiden viljelijät - joita maailman köyhien enemmistö on - voittaisivat sitäkin enemmän. Osa taloustieteilijöistä kannattaa sitä, että rikkaiden maiden viljelijöitä autettaisiin ylimääräisillä, tuotantoon sitomattomilla tuilla siirtymäkauden ajan.