cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niskavuoren nuori emäntä
Ensimmäinen kuvaelma
Seuraava päivä Niskavuoren salissa, jonne on kannettu vastahankitut mahonkihuonekalut. Herrasväen on määrä vierailla tuossa tuokiossa, mutta Juhania ei näy mailla eikä halmeilla. "Lähdin kerran minäkin ja palasin. Kyllä routa porsaan kotiin ajaa", Loviisa kuittaa miehensä katoamisen. Lopulta Juhani palaa vahvassa humalassa. Hän uhkailee aseella ja arvostelee Loviisaa kovin sanoin. Antti vie hänet saunaan selviämään.
Toinen kuvaelma
Niskavuoren sali iltapäivällä. Herrasväkeä alkaa saapua, mutta Juhani ei ole vielä edustuskunnossa. Vallesmanni ja herrassönskä kyselevät Hetan ja Kustaavan kapioista. "Ne minun pöytäliinani vielä kasvavat pellossa", ilkikurinen Kustaava toteaa omistaan. Herrasväki huomaa, ettei kaikki ole kohdallaan. Kun Juhani lopulta astuu saliin, keskustelu kääntyy ajankohtaiseen kielikiistaan. Juhani tokaisee leikillään: "Tohtori, mehän olemme heille vieläkin tuollaisia hottentotteja, villejä alkuasukkaita, joille Ruotsista on tuotu sivistyksen armo ja kieli. Kalevala ja Kanteletar ovat suunnilleen intiaanirunoutta." Loviisalta kysytään myös Malviinasta. Yllättäen hän olisi valmis ottamaan tämän takaisin Niskavuorelle, mutta Juhani torjuu ajatuksen: "Jos on mennyt, niin on mennyt ja saa jäädä" Lopussa Liuksialan herra ja itse rovastikin saapuvat juhliin. Seuraa hurraa-huutoja. Loviisa on jäänyt seisomaan keskelle salia, ja pyytää jumalalta: "Anna minullekin rakkautta, anna minulle rakkautta!"
Esitykset
Niskavuoren nuori emäntä sai kantaesityksensä Suomen Kansallisteatterissa 13. marraskuuta 1940. Kappaleen ohjasi Eino Kalima, esityskertoja oli 43. Loviisan roolin näytteli Kaisu Leppänen, Juhanin roolin Urho Somersalmi, Hetan roolin Tyyne Haarla ja Malviinan roolin Eeva Savonen. Anttina oli Eino Kaipainen ja Kustaavana Senja Lehti. Iso-Martin näytteli Jalmari Rinne, Saaroisten isännän näytteli Yrjö Tuominen ja vanhan emännän Henny Valjus.
Loviisan roolia on luonnehdittu kiitolliseksi ja vaikeaksi. Rafael Koskimies ei pitänyt Niskavuoren nuorta emäntää Wuolijoen vahvimpina talonpoikaisdraamoina, mutta siinä oli hänen mukaansa ajoittain voimakkaita, eläviä kohtauksia. Leppäsen osasuoritusta arvioitiin: "Hän puhui koko olemuksellaan, seisoen kuin kiinnikasvaneena Niskavuoren talon lattioihin." (Kaijärvi). Kansallisteatterin uusi tulokas Savonen näytteli Malviinan "varmoin ottein" ja Somersalmi ilmensi Juhanina sekä "vahvaa että heikkoa lajia". Haarlan ja Lehden sivuosia pidettiin hyvin tehtyinä.
Niskavuoren nuori emäntä on sittemmin ollut teattereiden kestosuosikki, joka on kerännyt jopa kymmeniätuhansia katsojia.
Filmatisoinnit
Valentin Vaala ohjasi Niskavuoren nuoresta emännästä elokuvan Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä vuonna 1946. Elokuvan alkuun lisättiin noin puoli tuntia tapahtumia ajalta ennen Loviisan ja Juhanin liittoa. Tapahtumapaikkoja laajennettiin Niskavuoren tilan ulkopuolelle, kuten Loviisan kotitilalle Saaroisiin. Myös tapahtumien aikavälejä laajennettiin : elokuvassa on useita vuodenaikoja, kun näytelmä tapahtuu muutaman kesäisen viikon aikana. Vuonna 1987 aiheesta tehtiin televisioelokuva Niskavuoren nuori emäntä. Se noudattaa uskollisemmin Wuolijoen alkuperäisnäytelmää.
Muuta
Niskavuoren nuori emäntä oli Wuolijoen lopullinen läpimurto kansallisena näytelmäkirjailijana. Näytelmässä on selviä viitteitä todellisiin Vuolijoen kylän henkilöiden nimiin, kuten Juse ja Heta. Näytelmän on sanottu sopineen välirauhan henkeen, sillä sen päähenkilöissä on väkevä kansallisen heräämisen tunto.
Elviira Nieminen
Elviira Nieminen on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen tekemiään kappaleita ovat levyttäneet hänen itsensä lisäksi muun muassa Petra, Anne Mattila, Suvi Teräsniska ja Haloo Helsinki!.
Nieminen julkaisi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan sooloalbuminsa Uudet vaatteet 21. helmikuuta 2007. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Uudet vaatteet”, ”Enkeli” ja ”Pelko”. Albumi sai kriitikoilta hyviä arvosteluja ja sitä luonnehdittiin mm. ”vaikuttavaksi”, ”monipuoliseksi”, ”virkistäväksi” ja ”omaleimaiseksi” , mutta albumi tai sen singlet eivät nousseet Suomen viralliselle listalle.
Vuonna 2012 Nieminen lähetti tuottaja Rauli Eskolinille tekemiään demoja, jotka Eskolin koki olevan tarkoitettu juuri Niemisen tulkitsemiksi. Projektista muotoutui duo, Elviira & Rake. Duon ensimmäinen single ”Aurinkotuulessa” julkaistiin 23. lokakuuta 2015. Kokonaisen albumin duo julkaisi vuonna 2017.
Raija Forsström
Raija Sinikka Forsström (o.s. Kaikkonen, s. Kajaani, Suomi 28. maaliskuuta 1948) on suomalainen toimittaja. Hän on tehnyt pitkän työuran Helsingin Sanomissa ja ollut sen lisäksi Kuhmon Kamarimusiikin tiedotuspäällikkönä.
Jan Erola
Jan Erola (s. 20. marraskuuta 1969 Lontoo, Britannia ) on viestintätoimisto Kravat Oy:n toimitusjohtaja ja omistaja. Erola vastaa myös Suomen startup-yhteisö ry:n yhteiskunnallisesta viestinnästä. Vuosina 2016–2017 hän toimi Helsingin kirjamessujen sivutoimisena ohjelmajohtajana. Vuonna 2017 messuilla vieraili muun muassa kirjailija Dan Brown, ja kävijämäärä nousi yli 84 000:n, joka oli uusi ennätys.
Raija Forsström
Opiskelu
Forsström kävi koulunsa Kuhmossa ja Kajaanissa ja siirtyi kesken lukion Tampereen yliopistoon opiskelemaan suomen kieltä, kirjallisuutta ja psykologiaa. Hän oli Sanomain toimittajakoulussa vuosina 1971–1972 (viides vuosikurssi).
Jan Erola
Kravat on suunnitellut ja julkaissut ammatillisen verkostoitumisohjelmisto HookedOnin. Erola on ollut mukana järjestämässä terveyteen ja urheiluun keskittyvää startup-tapahtuman SMASHiä Helsingissä ja Lontoossa. Erola on sekä Britannian että Suomen kansalainen.
Raija Forsström
Työura
Forsström jäi toimittajakoulusta Helsingin Sanomien palvelukseen ja toimi aluksi uutistoimittajana ja myöhemmin hän siirtyi ajankohtaistoimitukseen uutispäälliköksi. Myöhemmin hän oli erilaisissa tehtävissä. Hän muun muassa opetti toimittajakoulussa ja oli koulun assistenttina vuosina 1986–1987. 1980-luvulla hän oli perustamassa lehden kuluttajasivuja sekä Koti ja tyyli -sivuja vuonna 2003.
Jan Erola
Viestintä
Ennen viestintäyrittäjäksi ryhtymistä Erola toimi Yellow Film & TV -konsernin viestintä- ja markkinointipäällikkönä, jolloin hän vastasi muun muassa elokuvien Härmä ja Rouva Presidentti viestinnästä.
Raija Forsström
Työura
Forsström jäi Helsingin Sanomista eläkkeelle vuoden 2009 alussa oltuaan töissä Helsingin Sanomissa lähes 38 vuotta. Hän jatkoi kirjoittamista vapaana toimittaja aina vuoteen 2016. Tuona aikana hänen artikkeleitaan julkaistiin Helsingin Sanomissa ja Glorian Antiikissa (nykyisin Antiikki & Design) sekä muutamissa nettilehdissä. Vuonna 2012 ilmestyi hänen kirjoittamansa teos ''Arabian 9. kerros, taideosasto ja sen taiteilijat'', joka nimensä mukaisesti kertoo helsinkiläisen Arabian keramiikkatehtaan yhdeksännessä kerroksessa sijainneesta taideosastosta, aina sen alkuajoilta 1930-luvulta näihin päiviin.
Jan Erola
Viestintä
Erola työskenteli neljä vuotta johtavana viestinnän asiantuntijana viestintätoimisto Kreabissa Helsingissä ja Lontoossa.
Kirja-ala
Vuosina 2004–2009 Erola työskenteli kustannuspäällikkönä Gummeruksen Ajatus Kirjat -kustantamossa. Hän toimi myöhemmin Helsinki-kirjat Oy:n kustantajana ja toimitusjohtajana. sekä Kustannusosakeyhtiö Paasilinnan kustannus- ja viestintäpäällikköinä. Vuosina 2016–2017 Erola oli Helsingin kirjamessujen ohjelmajohtaja.
Media
Erolalla on Kalle Isokallion kanssa podcast Äreat Vanhat Äijät (ÄVÄ), joka aluksi julkaistiin Ilta-Sanomissa, myöhemmin Suplassa ja Soundcloudissa . Markkinointivaikuttaja Jussi Liimataisen kanssa Erolalla oli myös markkinointia ja viestintää puiva podcast Vatkain Kieku-palvelussa. . Erolalla on ollut myös oma podcast Radio Kravat . sekä yhteinen Santavuori&Erola -podcast Ritva Santavuoren kanssa.
Hän on työskennellyt Ylioppilaslehdessä toimittajana ja päätoimittajana sekä toimittajana Iltalehdessä, Helsingin Sanomissa ja Talouselämässä. Televisiossa hän on esiintynyt vuodesta 2000 lähtien YLE TV1:n Jälkiviisaat-ohjelman keskustelijana sekä TV1:n keskusteluohjelma Kirvesmiesten vetäjänä yhdessä Jaakko Lyytisen kanssa. TV2:n keskusteluohjelmassa Tuomio hän esiintyi toisella tuotantokaudella yhdessä muun muassa Johanna Korhosen ja Tapio Liinojan kanssa. Syksyllä 2009 Erola juonsi YLE Radio 1:n politiikkaan keskittyvää, viikoittaista Ajankohtainen Ykkönen -ohjelmaa.
Erola on kirjoittanut kolumneja muun muassa Suomen Kuvalehteen, Helsingin Sanomiin, Metroon, Valittuihin Paloihin, ET-lehteen ja Ylen Radiomafiaan.
Muu
Jan Erola on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, pääaineena poliittinen historia Helsingin yliopistossa. Erola laulaa Punatähdet-yhtyeessä taiteilijanimellä Aatos Punanen. Hän harrastaa vanhoja brittiautoja ja omistaa sekä Jaguarin että Minin.
Erola on valittu City-lehden Vuoden kirjavaikuttajaksi vuonna 2007. Hän on toiminut vuodesta 2014 järjestetyn Maunulan Musaa & Makkaraa -tapahtuman ohjelmatuottaja. Erola on myös ollut vuodesta 2014 mukana järjestämässä Raate-historiatapahtumaa Suomussalmella. Yhdessä Heikki Valkaman kanssa Erola on useana vuonna on ollut järjestämässä Maunulan Kirjamessuja Maunula-talolla.
Erola on Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvoston ja Liikuntatieteellisen Seuran hallituksen jäsen. Hän on kirjoittanut Kunta-alan kehittämissäätiön KAKS:n julkaiseman, verkosta vapaasti ladattavan raportin Uusien ideoiden Suomi, joka kartoittaa kehitysideoita Suomen jokaisesta maakunnasta, Ahvenanmaa mukaan lukien. Hän on myös yksi EVA:n Suomen Yhdysvallat – Näin alueuudistus pitäisi tehdä -raportin kirjoittajista. Hän oli mukana toimittamassa eroottisten novellien kokoelmaa Kevät ilman kosketusta.
Seth Sohlberg
pienoiskuva|Seth Sohlberg (1890-luku). Kuvaaja Fritz Hjertzell. Seth Agathon Sohlberg (2. tammikuuta 1856 Turku – 29. tammikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen kauppias, tehtailija ja vuorineuvos sekä mesenaatti.
Seth Sohlberg oli vuodesta 1884 viipurilaisen rauta- ja maalikaupan omistaja. 1906 liike muutettiin osakeyhtiöksi. Hän oli myös suurosakkaana useissa teollisuuslaitoksissa. Sohlberg sai vuorineuvoksen arvon 1908. Hän lahjoitti testamentilla merkittäviä summia Viipurin kaupungille, Suomen luonnonolosuhteiden tutkimukseen ja käytännölliseen geologiseen tutkimukseen, Åbo akademille, ruotsinkieliselle sivistysrahastolle ja Suomen Historialliselle Seuralle.
Seth Sohlbergin sisaruksia olivat arkkitehti Gerhard Sohlberg ja kansanedustaja Hedvig Sohlberg.
Liikeura
Sohlbergin vanhemmat olivat Turun lyseon lehtori ja myöhemmin Pohjan kirkkoherra Herman Fredrik Sohlberg ja Maria Rosina Richter. Sohlberg ryhtyi vuonna 1871 15-vuotiaana työhön Turussa J.Österbladh & Co. -yhtiön rautakaupassa. Kymmenen vuoden palveluksen jälkeen hän muutti Helsinkiin 1881, ja pestautui Anders Parviaisen ja A.W.Winterin perustamaan, Winterin kuoleman 1878 jälkeen Parviaisen ja K. H. Renlundin yhtiöön A.Parviainen & Co. Yhtiö oli 1879 ostanut Helsingin Mikonkatu 8:ssa sijainneen August Lindbergin rautakaupan.
Pohjoismaiden Suomen instituutti
Pohjoismaiden Suomen instituutti (Nifin) oli Pohjoismaiden ministerineuvoston alaisuuteen kuuluva pohjoismainen kulttuuri-instituutti. Instituutin tehtävänä oli levittää tietoa ja herättää kiinnostusta Pohjoismaita ja pohjoismaista kulttuuria kohtaan Suomessa sekä välittää tietoa Suomesta ja suomalaisesta kulttuurista muualle Pohjolaan. Lisäksi Nifin toimi yhteistyössä muiden pohjoismaisten instituuttien kanssa ja loi monikulttuurista yhteistyötä Pohjoismaiden sekä Pohjolan naapurimaiden välille.
Seth Sohlberg
Liikeura
Seth Sohlbergin rautakauppa Viipurissa menestyi hyvin ja oli maan suurimpia. Sohlberg oli suurosakkaana K. H. Renlundin kanssa Wärtsilä Ab:ssa ja sen hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1898, Wärtsilästä erotetun Läskelä Bruks Ab:n suuromistaja ja sen hallituksen puheenjohtaja ja Ab Simpelen pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1902. Sohlbergille myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1908.
Pohjoismaiden Suomen instituutti
Nifin ylläpiti pohjoismaista erikoiskirjastoa. Kirjaston kokoelmista löytyi noin 16 000 nimikettä kauno- ja tietokirjallisuutta sekä av-materiaalia.
Nifinin keskeisiä toimintamuotoja olivat mm. kirjallisuuteen, elokuviin, ajankohtaisiin yhteiskuntakysymyksiin, musiikkiin tai johonkin muuhun erityiseen teemaan liittyvät ohjelmaillat. Nifin järjesti myös seminaareja ja luentoiltoja sekä julkaisee materiaalia Pohjoismaista ja pohjoismaisista kielistä niin verkossa kuin painetussakin muodossa.
Seth Sohlberg
Kuolema
Kuollessaan lapseton Sohlberg testamenttasi runsaasti varoja kulttuurille, mm. Viipurin taidemuseon rakentamiselle. Rakennuksen suunnitteli Uno Ullberg, nykyinen Viipurin Eremitaasi. Sohlbergin hautamonumentin suunnitteli Uno Ullberg ja veistokset siihen toteutti Gunnar Finne. Monumentti on kadonnut. Helsingissä Ateljee Finne -ravintolassa on Gunnar Finnen tuottamia, myös Seth Sohlbergiin liittyviä teoksia, samoin Lahden taidemuseossa.
Pohjoismaiden Suomen instituutti
Nifin järjesti paljon ohjelmaa lapsille ja nuorille, ja yhteistyötä tehtiin myös monien eri organisaatioiden kanssa.
Vuonna 1997 perustettu Nifin sijaitsi Helsingin keskustassa, Kaisaniemenkatu 9:ssä, Pohjoismaiden Investointipankin talossa. Vuonna 2012:n lähtien instituutti toimii uudella nimella: Pohjoismainen kulttuuripiste
Raija Forsström
Sex Pistols -kirjoitus
Forsström aiheutti kohun kirjoittaessaan 3.1.1978 sarkastisen Sex Pistols -kirjoituksen Helsingin Sanomien silloisille viihdesivuille Helsingin horisonttiin. Kirjoituksessaan Parasta lapsille Forsström vaati yhtyeen maahantulon estämistä. Seuraavana päivänä Forsström syytti Kuusi pistoolia -kirjoituksessaan yhtyeen levyjä maahantuonutta Love Recordsia siitä, että se on antanut rahan mennä edistyksellisen aatteen edelle. Kirjoitusten perusteella silloinen sisäministeri Eino Uusitalo esti Sex Pistols -yhtyeen pääsyn Suomeen. Aiheesta kirjoitettiin laajasti nuorisolehdissä ja toimittaja Waldemar Wallenius teki aiheesta pamflettikirjan. Sex Pistols ei ilmeisesti olisi tullut Suomeen, vaikka kohua ei olisi syntynytkään – yhtye nimittäin hajosi tammikuussa 1978 ennen suunniteltua Suomen konserttia.
Kuhmon kamarimusiikki
Työnsä ohessa Raija Forsström oli Kuhmon Kamarimusiikin ensimmäinen tiedotuspäällikkö. Hän teki tiedotuspäällikön töitä palkattomana vapaaehtoisena kesälomillaan vuosina 1979–1984. Helsingin Sanomien Kuukausiliite julkaisi hänen kirjoituksensa Kuhmon Kamarimusiikista heinäkuussa 1987. Juhlien omaan Iltasoitto-julkaisuun hän kirjoitti Kuhmon Kamarimusiikin 20-vuotishistoriikin 1989. Vapaaehtoistyötä Kuhmon ja kamarimusiikkitapahtuman hyväksi hän jatkoi Kuhmon Kamarimusiikin kannatusyhdistyksen hallituksessa, jonka jäsen hän oli vuodesta 2002.
Raija Forsström oli naimisissa teatteriohjaaja-lavastaja Ralf Forsströmin kanssa 1972–1976. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 1973 syntynyt tytär.
Kustaa Vaasa (lehti)
Kustaa Vaasa oli Suomessa 1939–1943 ilmestynyt poliittinen aikakauslehti. Lehden julkaisemisen takana olivat Gunnar von Hertzen, maisteri Erkki Räikkönen ja tohtori Martti Mustakallio. Lehti oli suomenkielinen ja sen ideologia oli kansallissosialistista Saksaa ihannoiva. Lehden päätoimittajana toimi koko sen julkaisemisen ajan Erkki Räikkönen. Toimittajina lehdessä oli esimerkiksi Bertel Gripenberg, Matti Jaakkola, Gunnar Lindqvist ja Olavi Linnove. Lehden ympärille muodostui vuonna 1942 Siniristi-yhdistys.
Yliviivaus
Yliviivaus merkitsee sanojen typografista muotoa, jossa on vaakasuora viiva sanojen keskellä. Tätä keinoa yleensä käytetään käsikirjoitetuissa teksteissä osoittamaan virheellistä tekstiä tai sanoja, joita ei tule lukea.
Esimerkiksi yliviivaus-tagin käyttö HTML-koodissa: saa aikaan:
Kansalaiskirja
Kansalaiskirja oli aiemmin Suomessa viranomaisen toimituskirja, jolla myönnettiin henkilölle Suomen kansalaisoikeudet.
Kekri
Kekri, myös keyri tai köyri, köyry, kööri on perinteinen suomalainen syysjuhla, jonka juuret ovat eurooppalaisessa maatalouskulttuurissa. Kekriä vietettiin alun perin maanhaltijan eli pellonviljelyä ja karjan hedelmällisyyttä turvanneen Kekri-jumalan kunniaksi.
Kekrillä ei ole alkujaan ollut vakinaista kalenteriin sidottua ajankohtaa, vaan se määräytyi kulloisenakin vuonna maatalon syystoimien loppumisen mukaan. Kekrin aika alkaa mikkelinpäivästä ja jatkuu pyhäinmiestenpäivään (29. syyskuuta – lauantai, joka ajoittuu välille 31. lokakuuta – 6. marraskuuta). Kekriä on juhlittu Suomessa jo ennen 1000-lukua, jolloin siihen alkoi hiljalleen liittyä kristillisiä piirteitä. Kekri oli monin paikoin joulua ja pääsiäistäkin tärkeämpi juhla vielä 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella.
Vanhastaan ajateltiin, että kekristä alkaa uusi sato- ja karjanhoitovuosi, joten isännät kutsuivat torpparinsa kekriaterialle. Kekrista alkoi palvelijoiden vapaaviikko ja mahdollinen uuden talon etsintä. Kekri, köyri, kööri ja keyri-sanoilla on tarkoitettu myös jonkin ajanjakson päättymistä, viimeiseksi jäänyttä tai pelättiä.
Kekrin vakavampi osuus oli omistettu vainajille ja silloin oli käyttäydyttävä hillitysti. Kekrin toisen päivän perinteisiin kuului niin sanottu kekrin kiertäminen eli manalasta tulleiden naamareihin ja nurin käännettyihin turkkeihin pukeutuneiden kekrittärien, köyrihönttämöiden tai köyripukkien kulkeminen taloissa vaatien kestitystä uunin särkemisen uhalla. Kekritulia poltettiin paikoin haltiain houkuttelemiseksi. Kekritulilla tanssittiin ja pidettiin hauskaa.
Etymologia
Kekri-sanan levikki itämerensuomalaisissa kielissä on suppea. Silti sana on myöhäiskantasuomen kieltä vanhempaa perua, koska sillä on vastine saamelaiskielissä, esimerkiksi pohjoissaamessa geavri 'käyrä olento, sompa, päkiä' ja eteläsaamessa gievrie 'noitarumpu'. Itämerensuomen ja saamen vartalovokaalit eivät vastaa toisiaan, mutta tämä selittyy sillä, että kantasuomen kielen sana on vanha johdos. Sanojen eriävät merkitykset on selitetty siten, että itämerensuomalaisen sanan varhainen merkitys on ollut 'vuoden kierto', josta sitten on saatu vuoden pääjuhlan nimi. Itämerensuomalais-saamelaisen sanan alkuperä on luultavasti indoiranilaisen kantakielen erittäin varhaisessa vaihessa, eli niin sanotussa esi-indoiranilaisessa kielimuodossa. Siinä sanan asu oli *kekróm, josta kehittyi myöhemmin indoiranilaisen kantakielen sana *čakrám 'pyörä'. Tästä sanasta puolestaan kehittyi sanskritin sana cakrám '(vaunun) pyörä; auringonkehä; vuoden kierto'.
Juhlan nimenä
Kekri eli köyry oli maan, pellonviljelyksen, karjanhoidon ja hedelmällisyyden jumala. Mikael Agricolan vuonna 1551 julkaisemassa luettelossa suomalaisista jumalista sanottiin, että Kekri olisi lisännyt karjan kasvua eli hedelmällisyyttä:
Kristfrid Gananderin teoksessa Mythologica fennica vuodelta 1789 selitettiin kekrin tarkoittavan karjaonnen edistäjää ja satovuoden lopettajaisjuhlaa.
Kekri esiintyy eräissä murteissa muodoissa keeri, keöri, köyri, köyry, keyri, keiri ja keuri. Sanalla on vastineita karjalan kielessä ja saamelaiskielissä. Suomen kekri on alun perin itämurteinen sana, jossa kantasuomen kielen -kr- on säilynyt. Läntisiin murteisiin se on levinnyt ilmeisesti vasta yleiskielen kautta, sillä länsimurteissa sanasta esiintyy muotoja, joissa -k- on -r-:n edellä kehittynyt vokaaliksi, kuten edellä mainituissa muodoissa keiri, keuri, keyri, köyri.
Sanalla kekri on vaihtelevasti muitakin merkityksiä, kuten pyhäinpäivää, myöhään syksyllä kylvettyä ruista, aavetta, mörköä tai pelätiksi pukeutunutta ihmistä. Karjalan kielessä kekri-sanan merkitys 'pelätiksi pukeutunut ihminen' ja suomen murteissa tavattavat merkitykset 'aave, mörkö, lempo, piru' ovat luultavasti myöhään kehittyneitä merkityksiä.
Ajankohta
Varhaisempina aikoina kekrillä ei ollut mitään tiettyä kalenteriin sidottua ajankohtaa, vaan sitä saatettiin samassakin kylässä viettää eri taloissa eri aikaan sen mukaan, milloin kukin oli saanut tärkeimmät syystyöt loppuun suoritetuksi. Toisinaan sitä saatettiin viettää jo loppukesällä, tavallisimmin kuitenkin mikkelinpäivän ja pyhäinpäivän välisenä aikana. Esimerkiksi Kymenlaaksossa sitä vietettiin aikoinaan – ja vielä tänäkin päivänä – usein mikkelinpäivää seuraavana maanantaina.
Kekri alkoi liittyä vainajien juhlintaan viimeistään 1800-luvulla, jolloin sen vietto siirtyi marraskuun 1. päivään. Pyhäinpäivä vakiintui kekrin ajankohdaksi viimeistään 1800-luvun alussa. Alkujaan kekriä oli vietetty 1. marraskuuta, Ruotsissa ja Suomessa vuodesta 1772 lähtien kuitenkin marraskuun ensimmäisenä sunnuntaina (vuodesta 1955 lähtien lauantaina). Toisinaan sanaa kekri onkin käytetty pyhäinpäivän nimityksenä. Ainakin 1800-luvun lopulla saatettiin pyhäinpäivää nimittää pyhäkekriksi ja sitä seuraavaa viikkoa arkikekriksi.
Sadonkorjuun ja vainajien juhla
Tutkijoiden on ollut hankalaa selvittää, millaista kekrin vietto on ollut ennen kristinuskon saapumista Suomeen eli ennen 1000-lukua. Kristinuskon saapuminen Suomeen ei kuitenkaan merkinnyt, että sitä varhaisemmat tavat olisivat katkenneet kuin veitsellä leikaten. Kansanuskosta saatiin runsaasti vaikutteita kristilliseen juhlaan ja kristinuskon tavoista kansanuskoon.
Kekrin varhaisimpia tunnettuja piirteitä on, että kekri oli sadonkorjuun juhla ja karjamarkkinoiden aikaa, ja runsaalla ruoalla kestittäminen oli kekrinvietossa tärkeässä asemassa. Lammaspaisti oli tyypillinen juhlaruoka, jota syötiin maanhaltijan kunniaksi ja jota syömään kutsuttiin suvun vainajatkin. Pitopöydässä saattoi olla kekripyöryköitä eli lihapyöryköitä, joita oli jatkettu esimerkiksi punajuurella. Nauriitakin syötiin. Ruokaa tarjottiin myös hengille ja tontuille.
Myöhempinä aikoina kekrin osuminen samaan ajankohtaan kirkollisen pyhäinpäivän kanssa johti toisaalta siihen, että se alettiin käsittää vainajien muisto­juhlaksi. 1970-luvulla oltiin kuitenkin sitä mieltä, ettei kekri liittynyt alun perin vainajiin.
Karja tuotiin kekrinä laitumilta sisälle ja osa teurastettiin talven varalta. Kekrin juhlintaan liittyivät saunominen, uhraukset, kokkotulet ja tukevan syömisen lisäksi runsas juominen. Kekrinä muisteltiin esi-isiä, tulevaa ennustettiin ja henkien ajateltiin liikkuvan maan päällä. Kekrin juhlinta alkoi yleensä aamusaunalla, jotta vainajille tai tontuillekin jäi aikaa kylpeä. Vasta heidän jälkeensä talon väki saunoi. Saunassa ei syöty tai juotu, vaikka se on muuten elimellinen osa kekriä.
Kekrinä juotiin tukevasti, ja tämä tapa oli eräänlainen viljauhri. Kun satoa käytettiin huoletta, niin ajateltiin siten olevan lupa odottaa hyvää satoa seuraavanakin vuonna. On olemassa kaikenlaisia kekriin liittyviä sanontoja siitä, kuinka isännän pitää olla humalassa kekrinä, koska muuten ei seuraavana vuonna tule satoa tai se on huono. Liikaa ei siltikään sopinut humaltua. Jos seuraavana kesänä ruis oli lakoontunut, tiedettiin että isäntä oli sammunut humalluttuaan liikaa kekrinä.
Kekriä juhliessa oli tapana tehdä lyhty nauriista. Nauriilla oli ennen suomalaisille merkittävä asema, joka kesti vuosisatoja. Naurislyhty antoi kuitenkin valoa kitsaasti. Siksi sitä kutsuttiin osuvasti kitupiikiksi.
Karnevalistiset piirteet
Kekriin liittyi tavallisimmin 12 päivää kestänyt jakoaika, jolloin ei yleensä tehty työtä enemmän kuin oli välttämätöntä.
Kekrin toisena päivänä lähdettiin niin sanotusti kekriä kiertämään. Tuolloin kylissä liikkui seurueita, joissa oli mukana kekripukeiksi tai kekrittäriksi naamioituneita hahmoja ja jotka halusivat taloista kestitystä. Kylän Kaisan paimentamana saattoi kulkueeseen kuulua Runsauden haltijatar, jonka iso rinta oli täynnä nännejä. Ilmeisesti kulkueen merkittävin hahmo oli kekripukki, sarvekas ja pelottavan näköiseksi tarkoitettu olento. Kekripukki voitiin pukea niin, että karhuntaljan tai vastaavan alla käveli kaksikin miestä kauhat sarvina, kirves kuonona ja pitkä varsiluuta häntänä. Olkia, turkkia ja naamareita käytettiin tässäkin asusteessa. Kylän Kaisaksi puettiin kylän pisin tai komein mies. Hän vartioi pukkia. Pukki vieraili usein vielä nuutinpäivänäkin, jolloin sitä kutsuttiin nuuttipukiksi.
Tutkijat pitävät kekripukkia muistumana paholaisesta. Yleensä ihmiset ajattelivat olevansa Jumalan valvovan silmän alla, mutta tiettyinä päivinä vuoden aikana vallalle pääsivät Jumalan vastavoimat. Kekripukissa oli seksuaalisia elementtejä, sillä pukki on seksuaalisuuden symboli. Kekrinä monet asiat olivatkin nurinpäin, ja miehet saattoivat pukeutua naisiksi ja naiset miehiksi.
Kekripukki pyysi kestitystä talosta. Ovelle tullut seurue kysyi: "Kekriä vai uunia?!" Seuruetta piti siis kestitä kekrin herkuilla ja alkoholilla tai muuten he särkisivät tai kaataisivat uhkauksensa mukaan talon uunin.
Kirkon kanta kekriperinteisiin
Kirkko ei hyväksynyt pakanalliseksi katsottua kekrin viettoa. Piispantarkastuksessa vuonna 1729 annettiin Rautalammilla papistolle kehotus, että ”heidän piti uskollisesti neuvoa Jumalan seurakuntaa luopumaan taikuudesta”. Useissa kirjaanpanoissa 1600- ja 1700-luvuilla oikeuden pöytäkirjat tietävät kertoa kekrilampaista, joita syötiin epäkristilliseen tapaan maanhaltijan kunniaksi. Rangaistusten pelossa perheet siirtyivät esimerkiksi navettoihin syömään kekrin juhla-aterioita. Suomalaiset olivat tottuneet viettämään kekrijuhlaa, johon liittyi kiitos saadusta sadosta. Kielto oli niin ankara, että juhlatapa unohdettiin, samoin kuin vanhat laulut ja runot. Monet alun perin pakanalliset juhlat on muunnettiin kristillisten asuun. Kirkon oli tehokkaampaa sulauttaa pakanallisia elementtejä kristinuskoon kuin kieltää ne kokonaan. Niin kävi myös kekrille.
Kekri oravan päivän määräpäivänä
Suunnilleen samaan ajankohtaan kekrin ja pyhäinpäivän kanssa sijoittuu kolmaskin vanha tärkeä päivä, oravan päivä. Aikoinaan orava on ollut Suomessa nykyistä arvostetumpi eläin ja oravannahka sekä vientiartikkeli että arvonmitta. Kustaa Vilkuna mainitsee kirjassaan Vuotuinen ajantieto vuodelta 1973, että oravan metsästystä on aiemmin säännöstelty niin, että sitä on saanut pyytää vasta sitten, kun sen turkki on ollut täysin harmaa. Rauhoitusaika on päättynyt eri puolilla Suomea eri aikaan. Suomen kielen murrearkistossa on Merijärveltä saatu tieto, jonka mukaan ”Oravan päivä oli enne vanhaan aikaan kekri. Vanhat metsän kävijät ei ruvenneet oravija ampumaa ennen kun kekri jälistä. Kekri on ollu oravan pyynti päivän määräpäivä silloin on ruvettu oravija ampumaa”. Vaikka oravan päivä onkin osunut kekriin, ei sillä kuitenkaan ole mitään tekemistä syksyisten juhlapäivien kanssa.
Kekri nykyisin
Kekri oli vielä 1900-luvun alussa varsinkin Pohjois-Savossa ja Kainuussa vielä paljon joulua suurempi juhla. Kun 1920-luvulla Suomeen tuli yleinen oppivelvollisuus, joulun suosio alkoi kasvaa. Monet näkivät koulussa ensimmäistä kertaa joulupukin ja joulukuusen, ja kouluissa jaettiin joulukortteja ja pieniä joululahjoja ja laulettiin joululauluja. Koko joulun idea opittiin kouluissa, ja silloin viimeistään kekri jäi joulua väheisemmäksi juhlaksi. Kekriperinteitä ei opetettu koulussa, vaan kekri unohtui.
Kekri-perinne alkoi hävitä teollistumisen ja kaupungistumisen takia, ja monet kekriin liittyneet tavat ja perinteet ovat siirtyneet joulun ja nykyaikaisen uudenvuoden viettoon. Pisimpään kekrin viettämisen perinne säilyi itäisen Suomen alueella. Kekrin vietto on kuitenkin yleistymässä, ja muun muassa Talonpoikaiskulttuurisäätiö on edistänyt kekrin viettoa ja kehittänyt uusia tapoja kekrin viettoon maalla ja kaupungeissa. Talonpoikaiskulttuurisäätiö on tuottanut kouluille mittavan kekrin opetusmateriaalin, joka on maksutta käytettävissä. Säätiö järjestää lasten kekripiparipajoja ja kekriaskartelupajoja. Kajaanissa kekriä vietetään polttamalla kekripukki, jonka paikalliset toimijat ovat rakentaneet. Kekripukin polttoon liittyy yleensä muutakin ohjelmaa, esimerkiksi tanssiesitys ja musiikkia. Kekripukin polttaminen ei ilmeisesti ole muinaista perinnettä, vaan sitä on harjoitettu 2000-luvun alusta alkaen. Arkistoista ei löydy tietoa ison olkipukin polttamisesta kekrinä. Niin on voitu tehdä, mutta lähteet eivät tällaisesta perinteestä kerro. Kuitenkin kekrin tulia tai jopa Mikkelin tulia on Mikkelinpäivänä polteltu. Kekri tekee myös muuten paluuta suomalaiseen vuodenkiertoon. Juhlan vietto on lisääntynyt ympäri Suomen, niin maalla kuin kaupungeissakin. Enemmän tai vähemmän riisuttuna sen pakanallisista elementeistä kekristä on tullut yhteisöllinen sadonkorjuujuhla, jota viettävät niin koululaiset, kylätoimikunnat, keskiaikaharrastajat kuin monet muutkin.
Talonpoikaiskulttuurisäätiö on vuonna 2013 julkaissut maailman ensimmäisen kekriaiheisen lasten seikkailukirjan Ahmattien yö, jonka on kirjoittanut Kreetta Onkeli ja kuvittanut Jussi Kaakinen. Kirjaa luettiin syksyllä 2016 helsinkiläisissä peruskouluissa, ja lukijana oli näyttelijä Mari Rantasila.
Tragikomix
Tragikomix on Mimosan sulhanen Asterix ja Obelix -tarinoissa ja hän oli myös mukana animaatioelokuvassa Asterix – gallialaisten sankari ja aidoilla näyttelijöillä tehdyssä elokuvassa Asterix ja Obelix vastaan Caesar.
Kekri
Kekri Maalaisliiton juhlana
Kekrillä on ollut Suomessa poliittistakin merkitystä, sillä toisen maailmansodan jälkeen Maalaisliitto omaksui kekrin omaksi juhlapäiväkseen. Valtakunnallista kekrijuhlaa Maalaisliitto vietti ensimmäisen kerran vuonna 1945, ja sitä alkoivat viettää puolueen paikallisjaostotkin. Kekrijuhliin sisältyi kansantanhuja ja pelimannimusiikkia sekä maaseutuun liittyvää koristelua. Nykyisin kekri on poliittisena juhlana jo pitkälti menettänyt merkityksensä.
Tragikomix
Esiintymiset Asterixin seikkailuissa
Asterix legioonalaisena -tarinassa hänet pakotettiin liittymään roomalaiseen legioonaan. Hänet vietiin kaleerilla Afrikkaan, jossa oli käynnissä roomalaisten sisällissota. Asterix ja Obelix joutuivat lähtemään Condateen, jossa pystyi liittymään legioonaan, jonka joukot tultaisiin viemään samaiselle alueelle, jonne Tragikomixkin joutui. Asterix ja Obelix murtautuivat leiriin, ja ottivat Tragikomixin mukaansa.
Elokuvassa Asterix – gallialaisten sankari Mimosa ja Tragikomix joutuvat roomalaisten vangeiksi ja Julius Caesarin orjiksi, minkä seurauksena Asterix ja Obelix lähtevät pelastamaan heitä ensin Afrikasta ja lopulta Roomasta.
Elokuvassa Asterix ja Obelix vastaan Caesar Tragikomix näkyi hetken aikaa kuvassa, kun Obelix ihastui Mimosaan mutta sai tietää Tragikomixin olevan tämän sulhanen.
Nancy Boyda
Nancy Boyda (s. 2. elokuuta 1955 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa yhden kauden 2007–2009. Boyda edusti Kansasin toista vaalipiiriä.
Boyda syntyi Saint Louisissa, Missourissa. Hän sai William Jewell Collegesta 1977 alemman korkeakoulututkinnon kemiasta ja kasvatustieteestä. Boyda työskenteli pitkään lääketutkimuksessa: ensin Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston tarkistajana ja monien lääkeyhtiöiden tutkimusyksiköissä.
Boyda liittyi vuonna 2003 demokraattiseen puolueeseen, vaikka oli aiemmin ollut republikaani. Hänen mukaansa republikaaneista oli tullut yhtiöiden ääni. Hän kuitenkin oli monista asioista edelleen samaa mieltä vanhan puolueensa kanssa. Boyda lähti ensimmäistä kertaa ehdokkaaksi edustajainhuoneen vaaleihin vuonna 2004, jolloin hän haastoi republikaanien Jim Ryunin, joka oli istunut jo neljä kautta kongressissa. Ensimmäisen vaalinsa Boyda hävisi Ryunille viidellätoista prosenttiyksiköllä, mutta miehensä Steven kanssa hän teki laajan vaalikampanjan vuoden 2006 vaaleihin. Boyda voittikin Ryunin prosenttiyksiköin 50,7–47,1 ja pääsi Yhdysvaltain 110. kongressiin.
Erik Johan Wennerqvist
Wennerqvist suoritti mestarinäytteensä Turussa vuonna 1828. Hän toimi turkulaisen muurarimestari Stephan Träskelinin apulaisena, ja hän saapui Tampereelle sen jälkeen kun Träskelin oli saanut Finlaysonin uuden kuusikerroksisen tehdasrakennuksen ”Kuusvooninkisen” muurausurakan. Kuusvooninkinen rakennettiin vuosina 1836–1837 Wennerqvistin toimiessa töiden johtajana. Rakennuksen muuraukseen käytettiin noin 400 000–500 000 tiiltä, ja myös rakennuksessa käytettyjen Fiskarsin valamien 90 valurautapylvään ja tehtaan voimanlähteenä toimineen valurautaisen vesirattaan osien paikallesaanti vaati suuren työn.
Töiden valmistuttua Wennerqvist jäi asumaan Tampereelle, ja hän sai kaupungin maistraatilta vuonna 1838 oikeuden rakennustoiminnan harjoittamiseen. Wennerqvist suunnitteli ja rakensi vuosina 1838–1870 Finlaysonille toistakymmentä rakennusta. Hän suunnitteli myös vuonna 1867 Puuvillatehtaankatu 3:een valmistuneen Tampereen ensimmäisen posti- ja lennätintalon. Finlaysonin ohella Wennerqvist suunnitteli ja urakoi rakennuksia yksityisille talonomistajille. Vuonna 1848 hän perusti fajanssitehtaan, jossa valmistettiin uunikaakeleita. Tämä tehdas ei kuitenkaan toiminut pitkään. Wennerqvist johti myös Frenckellin paperitehtaan rakennustöitä 1840-luvulla. Hän oli pitkään ainoa rakennuspiirustuksia laatinut henkilö Tampereella.
Keijo Kumpulainen
Keijo Tapani Kumpulainen (s. 27. marraskuuta 1963 Pihtipudas) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti vuodesta 1989 lähtien Turun Weikkoja. Kalevan kisoista Kumpulainen saavutti pronssia 1 500 metrin juoksussa vuonna 1990. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa 4 x 1 500 metrin viestijuoksusta kultaa vuonna 1992 sekä pronssia vuonna 1990. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1993 jälkeen.
Wilhelm Aleksanteri Sohlberg
Wilhelm Aleksander (Aleksanteri) Sohlberg (16. heinäkuuta 1876 Helsinki – 4. tammikuuta 1938 Helsinki) oli Oy G. W. Sohlberg Ab:n toimitusjohtaja 1908–1937 ja vuorineuvos. Hän oli Luottopankki Oy:n pääjohtaja 1923–1928.
Sohlbergin vanhemmat olivat tehtailija Gabriel Wilhelm Sohlberg ja Maria Åkerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa vuonna 1900. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1919.
Sohlberg oli naimisissa 1905–1925 Valma Lietzenin kanssa ja vuodesta 1925 Aili Inkeri Hyrylän kanssa.
Diallo Lalla Sy
Diallo Lalla Sy (s. 2. maaliskuuta 1946 Koulikoro ) on malilainen kasvatustieteilijä.
Louvainin katolisessa yliopistossa opiskellut Sy on suorittanut yliopistotutkinnot kriminologiasta, kliinisestä psykologiasta ja kasvatustieteestä. Hän väitteli kasvatustieteen tohtoriksi vuonna 1980.
Sy työskenteli Bamakon opettajakorkeakolun opettajana vuosina 1976–1987 ja kasvatuspsykologian ylitarkastajana vuosina 1980–1987. Hän toimi Malin työllisyys- ja julkisen palvelun ministerinä vuosina 1988–1991. Sy tunnetaan Ecovie-koulukompleksin perustajana. Hänen tyttärensä N’Diaye Ramatoulaye Diallo on Malin kulttuuriministeri.
Kyliste
Päätoimittajina ja taittovastaavina toimivat keväällä 2018 Lisette Jaakola ja Venla Kokkomäki. Edellisiä päätoimittajia ovat olleet Ilona Häsänen, Henna Kainulainen ja Karoliina Rajala. Taittovastaavina ovat toimineet Varpu Somersalo, Ida Haapanen ja Miika Tiainen. Aikaisemmin KYlisteen päätoimittaja oli myös taittovastuussa, jolloin päätoimittajina toimivat muiden muassa Sara Lehtinen, Pia Rawlins ja Ville Nurminen.
Uxbridge (Lontoo)
Uxbridge on kaupunginosa Lontoon länsilaidalla, noin 24 km länteen Charing Crossin asemasta. Se on aikaisemmin ollut oma itsenäinen kaupunkinsa. Se syntyi paikkaan jossa Lontoosta Oxfordiin menevä tie ylitti Colne-joen. Vuoden 1965 kuntauudistuksessa siitä tuli osa London Borough of Hillingdonia.
Lebanon
Lebanon on ainakin seuraavien paikkojen nimi:
Hanna Zetterberg Struwe
thumb|right|Hanna Zetterberg Struwe Hanna Zetterberg Struwe (s. 15. helmikuuta 1973 Tukholma) on entinen ruotsalainen vasemmistopuolueen poliitikko, joka istui valtiopäivillä vuosina 1994–1998. Ennen uraansa politiikassa hän oli toiminut lapsinäyttelijänä, muun muassa Ronja ryövärintytär -elokuvan nimiroolissa vuonna 1984.
Hän toimii nykyisin viestintäkonsulttina ja luennoitsijana erikoisalanaan mielipiteenmuodostus. Vuodesta 2009 hän on ollut Ruotsin tulevaisuudentutkimuslaitoksen Institutet för framtidstudier viestintävastaavana. Hän julkaisi vuonna 2008 lastenkirjan Nejlika och lilla lillasyster.
Zetterberg Struwen isoisä on valtiopäiväedustaja, pappi Åke Zetterberg, täti on Ruotsin Chilen-suurlähettiläs Eva Zetterberg.
Hän oli naimisissa toimittaja Filip Struwen kanssa vuosina 2001–2011 ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Héctor Licudi
Héctor Licudi oli gibraltarilainen kirjailija, kääntäjä ja lehtimies. Hänen tunnetuin teoksensa on espanjankielinen romaani Barbarita vuodelta 1929. Se oli ensimmäinen gibraltarilainen romaani. Osittain omaelämänkerrallinen teos kertoo nuoren miehen elämästä Gibraltarilla. Barbarita on laaja 35 lukua kattava teos, joka kertoo päähenkilönsä rakkauselämää. Hän rakastaa monia naisia, mutta etenkin kolmea: vaimoaan Margaretia ja Lilyä ja Barbaraa. Juonen lisäksi teoksen tärkeäksi osaksi nousee aikalaiskuvaus 1920-luvun elämästä Gibraltarilla (jota kutsutaan teoksessa Gibramonteksi).
Oman kirjoittamisensa lisäksi hän käänsi teoksia italiasta ja englannista espanjaksi.
Licudi syntyi Gibraltarilla tunnetutun gibraltarilaissukuun, mutta hän liittyi tiiviimmin Sevillan ja Madridin kirjallisiin piireihin. Espanjan sisällissodan jälkeen hän asettui Madridiin ja työskenteli siellä Timesin kirjeenvaihtajana kunnes kuoli 1950-luvun alkuvuosina.
Mimosa (sarjakuvahahmo)
Mimosa on Asterix-sarjakuvissa esiintyvä hahmo ja Obelixin ihastuksenkohde. Mimosa on naimisissa Tragikomixin kanssa. Elokuvassa Asterix – gallialaisten sankari Mimosa ja Tragikomix joutuvat roomalaisten vangeiksi ja Julius Caesarin orjiksi, minkä seurauksena Asterix ja Obelix lähtevät pelastamaan heitä ensin Afrikasta ja lopulta Roomasta. Hahmo esiintyy myös elokuvassa Asterix ja Obelix vastaan Caesar (1999), jossa häntä näyttelee Laetitia Casta.
Esiintymiset sarjakuvissa
Mimosan sulhanen, Tragikomix, pakotettiin liittymään roomalaiseen legioonaan tarinassa Asterix legioonalaisena, mutta Asterix ja Obelix menivät pelastamaan hänet. Tarinassa Obelixin kaleeri Mimosa esiintyy pienessä roolissa, kun hän on vierailulla kylässä ja yrittää auttaa kiveksi muuttunutta Obelixia suutelemalla tätä, mutta loukkaantuu nöyryyttävästä tilanteesta.
Sarjakuva-albumissa Asterix ja Latraviata roomalaispäällikkö Pompeius ja prefekti Bonusmalus käyttävät apunaan Mimosaksi naamioitunutta roomalaisnäyttelijää saadakseen varastetun kypärän ja miekan takaisin Asterixilta ja Obelixilta (myös oikea Mimosa esiintyy albumissa).
Lebanon (New Hampshire)
thumb|180px|Lebanonin sijainti [[New Hampshiressä ja Graftonin piirikunnassa]] Lebanon on kaupunki Graftonin piirikunnassa, New Hampshiressa, Yhdysvalloissa.
Lebanonista tuli kaupunki 4. heinäkuuta 1761. Se nimettiin Connecticutissa sijaitsevan Lebanonin kaupungin mukaan, josta monet kaupungin varhaisista asukkaista tulivat. Kaupungin pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 107,1 km². Siitä vesistöjä on 2,6 km² eli 2,39 %. Kaupungissa virtaa Mascomajoki. Kaupungin korkein kohta on sen itärajalla sijaitseva Shakervuori, joka kohoaa 505 metriin merenpinnan yläpuolella.
Sy Maïmouna Ba
Sy Maïmouna Ba (1948 Macina – 9. kesäkuuta 2002 ) oli malilainen taloustieteilijä.
Sebastião Gilberto
Sebastião Gilberto, oikealta nimeltään Felisberto Sebastião de Graca Amaral (s. 21. syyskuuta 1982) on angolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut seuratasolla muun muassa egyptiläistä Al-Ahlia, belgialaista Lierseä ja kyproslaista Limassolia. Angolan maajoukkueessa hän on pelannut 89 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Ura
Gilberto aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Petro Atleticon joukkueessa vuonna 2001, josta hän siirtyi tammikuussa 2002 Egyptiin Al-Ahliin. Joukkueen mukana Gilberto on voittanut muun muassa viidesti Egyptin mestaruuden ja kolmesti Afrikan Mestarien liigan.
Pornonäyttelijä
Pornonäyttelijä on henkilö, joka esiintyy pornoelokuvissa. Useimmiten pornonäyttelijät esiintyvät alasti. Osa pornonäyttelijöistä on erikoistunut tiettyihin pornoelokuvien tyylilajeihin, joista heidät tunnetaan hyvin.
Tunnettuja miespuolisia pornonäyttelijöitä ovat Ron Jeremy ja John Holmes. Naispuolisista pornonäyttelijöistä tunnettuja ovat Jenna Jameson ja Jenna Haze. On myös transsukupuolisia (shemale) pornonäyttelijöitä.
Jotkut pornonäyttelijöistä ovat erikoistuneet homopornoon.
Padma Lakshmi
Yksityiselämä
Padma Lakshmi oli naimisissa kirjailija Salman Rushdien kanssa vuosina 2004–2007.
Menedemos (kyynikko)
Menedemos (, 200-luku eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli epikurolaisen Kolotes Lampsakoslaisen oppilas. Hänen filosofiastaan ei tiedetä juurikaan mitään.
Luis Moreno Mansilla
thumb Luis Moreno Mansilla (1959, Madrid - 22. helmikuuta 2012, Barcelona ) oli espanjalainen arkkitehti.
Padma Lakshmi
Yksityiselämä
Kärsittyään vuosia endometrioosista, Lakshmi ilmoitti lokakuussa 2009 olevansa raskaana. Hän synnytti tytön helmikuussa 2010.
Luis Moreno Mansilla
Työskenneltyään 10 vuotta Rafael Moneon toimistossa Moreno Mansilla perusti oman toimiston yhdessä Emilio Tuñónin kanssa.
Mansillan ja Tuñonin merkittävimpiin töihin kuuluvat Castelló de la Planan nykytaiteen museo Museu de Belles Arts de Castelló, Leónin kulttuurikeskus–auditorio ja nykytaiteen museo Museo de Arte Contemporáneo (MUSAC) sekä Madridissa sijaitsevan vanhan oluttehtaan, "El Águila", muutostyö maakuntakirjastoksi ja -arkistoksi.
Moreno Mansilla oli naimisissa taidemaalari Carmen Pinartin kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Matti Liljeqvist
Raamatun lisäksi Matti Liljeqvist on tutkinut kristillisperäisiä yhteisöjä, ennen muuta Jehovan todistajia ja Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkkoa eli mormoneita. Viimeksi mainittuun tutkimuskohteeseen liittyen hän on julkaissut kirjan ''Torni ja temppeli. Jehovan todistajien ja mormonien kohtaaminen'' vuonna 2004. Kirja on saanut nimensä Vartiotorniseurasta ja mormonitemppeleistä.
Bloemfontein
Kaupungissa on Bloemfonteinin lentokenttä (IATA-lentokenttäkoodi: BFN). Kaudella 2006–2007 sitä käytti 350 000 matkustajaa.
Historiaa
Vaikka aluetta on asutettu aiemminkin, Bloemfonteinissa kaupunkiasustusta on ollut vuodesta 1850. Se oli vuosina 1854–1902 olemassa olleen Oranjen vapaavaltion pääkaupunki. Vuonna 1890 Bloemfonteinin ja Kapkaupungin välille rakennettiin rautatie.
Vuonna 1899 kaupungissa pidettiin konferenssi, joka ei onnistunut estämään toisen buurisodan syttymistä. Brittijoukot valtasivat kaupungin 13. maaliskuuta 1900 buurisodan aikana.
Kirjailija J. R. R. Tolkien syntyi Bloemfonteinissa 3. tammikuuta 1892. Hänen englantilainen isänsä työskenteli kaupungissa Bank of African paikallisen haarakonttorin johtajana. Perhe muutti kuitenkin takaisin Englantiin isän kuoltua yllättäen vuonna 1896.
Maantiede ja ilmasto
Bloemfontein sijaitsee Highveldin ylängön reunalla.
Nähtävyyksiä ja palveluita
Bloemfonteinin jalkapallostadionilla, Free State Stadiumilla, pelattiin joitakin vuoden 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.
Kaupungissa toimii yliopisto, University of the Free State, jossa on 16 000 opiskelijaa.
George Robertson
George Islay MacNeill Robertson, Paroni Robertson of Port Ellen (s. 12. huhtikuuta 1946 Port Ellen, Islay, Skotlanti) oli Naton pääsihteeri vuosina 1999–2004.
Robertson oli kuusi kertaa Britannian alahuoneessa Työväenpuolueen edustajana 1978–1999. Hän toimi Britannian puolustusministerinä vuosina 1997–1999. Hänet nimitettiin toukokuussa 1997 hänen majesteettinsa valtaneuvostoon. Vuonna 1999 hän sai paronin aatelisarvon.
George Robertson sai 12. marraskuuta 2003 Yhdysvaltain korkeimman siviilimitalin eli Presidential Medal of Freedomin ja 30. marraskuuta vuonna 2004 Thistlen ritarikunnan arvon.
Robertson on Länsi-Venäjällä toimivan TNK-BP:n johtokunnan varapuheenjohtaja.
Luonnonsuojeluvalvoja
Luonnonsuojeluvalvoja oli aiemmin Suomessa valtion viranomainen, jonka tehtävänä oli edistää luonnonsuojelua Suomessa.
Luonnonsuojeluvalvoja oli johtosääntönsä mukaan toiminnassaan lähinnä maatalousministeriön alainen, ja ministeriö määräsi luonnonsuojeluvalvojan toimipaikan. Luonnonsuojeluvalvoja sai toimestaan vuotuisen palkkion.
Luonnonsuojeluvalvojan tehtävät
Luonnonsuojeluvalvojan tuli edistää luonnonsuojelulain mukaista luonnonsuojelutoimintaa ja ylläpitää tarkoituksenmukaista yhteistoimintaa valtion ja yksityisluontoisen luonnonsuojelutoiminnan välillä.
Luonnonsuojeluvalvojan tuli erityisesti tehdä virkamatkoja sekä perehtyä luonnonsuojelutarkoituksessa rauhoitettaviin alueisiin ja luonnon muistomerkkeihin, eläin- ja kasvilajien tilaan sekä yleiseen luonnonsuojelutilanteeseen maan eri osissa. Hänen tuli tarpeen vaatiessa tehdä valtioneuvostolle, maaherroille tai virastoille ehdotuksia luonnonsuojelun toimenpiteiksi.
Luonnonsuojeluvalvoja antoi myös yksityisille maanomistajille tarpeellista opastusta ja neuvoja luonnonsuojelukysymyksissä erityisesti silloin, kun kysymyksessä olivat yksityisluontoisten luonnonsuojelualueiden perustaminen ja yksityisten mailla olevien luonnon muistomerkkien rauhoittaminen. Luonnonsuojeluvalvojan tuli myös yleensä harjoittaa tiedottamistoimintaa luonnonsuojelun hyväksi sekä antaa ministeriöille, maaherroille ja muille viranomaisille lausuntoja luonnonsuojeluasioissa.
Lakiviitteet
<references group=L />
Csaba László
Csaba László (s. 13. helmikuuta 1964 Odorheiu Secuiesc, Romania) on romanialaissyntyinen unkarilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Lokakuusta 2016 lähtien hän on toiminut slovakialaisseura Dunajská Stredan päävalmentajana.
Ura
László aloitti pelaajauransa Romaniassa Progresul Odorhein juniorijoukkueessa, mutta ammattilaisura lähti liikkeelle Unkarissa Szekelyudvarhelyssa. László pakeni turistiviisumin turvin Saksan liittotasavaltaan vuonna 1984 ja jatkoi pelaajauraansa lännessä. Hän edusti esimerkiksi Bayer Uerdingenia. Hän palasi Unkariin vuonna 1989 ja edusti Volánia ja BVSC Budapestia, kunnes joutui lopettamaan pelaajauransa polvivamman vuoksi vain 27-vuotiaana.
Pelaajauransa päättymisen jälkeen László aloitti valmennusuransa Saksassa. Hän valmensi BW Kerpeniä ja TuS Grevenbroichia, kunnes liittyi Borussia Mönchengladbachin organisaatioon reservijoukkueen valmentajaksi. Tammikuussa 2004 Lászlósta tuli Lothar Matthäusin apulaisvalmentaja Unkarin maajoukkueen peräsimeen. Hän jätti paikkansa kesällä ja siirtyi Ferencvárosin peräsimeen. Lászlón johdolla Ferencváros menestyi eurokentillä hyvin pelaten muun muassa 1–1 tasapelin Feyenoordia vastaan UEFA Cupissa. Joulukuussa 2004 hänet valittiin vuoden valmentajaksi Unkarissa. Hän jätti talousvaikeuksiin ajautuneen seuran marraskuussa 2005.
Syyskuussa 2010 László palasi valmennustehtäviin belgialaisen Royal Charleroin päävalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut jo maaliskuussa 2011.
Tammikuussa 2012 Lászlósta tuli Liettuan maajoukkueen uusi päävalmentaja. Lászlón johdolla Liettua avasi MM2014-karsinnat tasapelillä Slovakiaa vastaan. Kokonaisuutena karsintamenestys jäi Liettualta heikoksi. László erosi tehtävästään syyskuun puolivälissä 2013, kun Liettua oli voittanut karsinnoissa vain kahteen kertaan Liechtensteinin.
Kesäkuussa 2015 Lászlósta tuli MTK Budapestin päävalmentaja. Joukkue purki Lászlón sopimuksen helmikuussa 2016, kun MTK oli Unkarin liigassa viidentenä.
Lokakuussa 2016 Lászlósta tuli Slovakian pääsarjan FK DAC 1904 Dunajská Stredan päävalmentaja.