cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IP-osoite
IP-osoite yksilöi käyttäjän mikäli IP-osoite on selvitettävissä sen yksilöivään omistajaan muulla keinoin, kuten operaattorisopimuksin tai toissijaisilla rekistereillä kuten seuraamalla muuta IP-liikennettä, joissa käyttäjä paljastaa henkilötietojaan. Tietosuojavaltuutetun näkökulmasta henkilötietoja ovat kaikki, jotka liittyvät tunnistettuun tai tunnistettavissa olevaan henkilöön ja IP-osoite on tällöin henkilötieto. IP-osoitteen voi omistaa tietty taho osana osoitelohkoa ja osoitteesta voidaan jäljittää domain-nimi, jolloin rekisteröinyt taho voidaan hakea "WHOIS"-tietokannan avulla. Tietyissä tapauksissa osoite on kiinteä, mutta Internet-palveluntarjoaja voi jakaa osoitteet dynaamisesti vaihtuvasti dial-up -käyttäjille.
Yleisimmin käytössä on IPv4-versio. IPv4-osoitteiden pienen osoiteavaruuden (noin 4 miljardia) takia kehitettiin IPv6. Tämä artikkeli käsittelee versiota 4 ja erot esitetään artikkelissa IPv6.
Tavallisesti IP-osoite esitetään neljän pisteellä erotetun luvun sarjana, esimerkiksi 145.97.39.155. IPv6-osoitteille voidaan käyttää lisäksi kirjaimia osoitteen esittämiseen. IP-osoite koostuu kahdesta osasta, jotka ovat verkon yksilöivä alkuosa (network) ja kohteen yksilöivä osa (host).
Palvelimilla on usein kiinteästi varattu IP-osoite, mutta klusterista näkyy ulospäin vain edusta, joka jakaa kuormituksen muille tietokoneille. Toisaalta yksittäinen palvelin voi käyttää useita verkkosovittimia, jolloin sillä voi olla useita osoitteita. Palvelin voi myös suorittaa useita virtuaalikoneita, joilla voi olla omat osoitteet tai käytössä voi olla osoitteenmuunnos (NAT), jolloin virtuaalikoneet jakavat samaa osoitetta (virtuaalipalvelin). Näin ollen IP-osoitteiden määrä ja verkossa olevien laitteiden määrä eivät ole aina yhteydessä toisiinsa. Myös verkkotunnus voi olla liitetty yhteen tai useampaan eri osoitteeseen riippuen käytetystä palvelinratkaisusta.
IPv4-osoitteen rakenne
IPv4-osoite on 32-bittinen luku, jossa on mahdollista osoitetta. Osa osoitteista on varattu tiettyyn käyttöön kuten loopback- ja broadcast-osoitteet, mutta suurin osa on varattu tiettyn verkkoliitynnän tunnistaviin unicast-osoitteisiin. IPv4-osoite esitetään ihmisille neljän pisteellä erotetun kahdeksanbittisen luvun (0–255) jonona. Vaikka esitystapa on kömpelö erityisesti aliverkkojen määrittelyssä, muut esitystavat ovat erittäin harvinaisia.
Osoite 145.97.39.155 tarkoittaa siis binäärisenä osoitetta 10010001 01100001 00100111 10011011.
Osoiteavaruudet
Koska osoitteet ovat konekohtaisia, niitä on hallittava Internetin laajuisesti. IANA ja alueelliset RIR-organisaatiot (Euroopassa RIPE) jakavat osoitteita operaattoreille. Nämä jaetaan osoiteavaruuksina (suuntanumeroina), joissa operaattori saa kaikki osoitteet, joissa on sama alkuosa. Samalla operaattorilla voi olla useita osoiteavaruuksia. Operaattori jakaa osoitteet edelleen pienempinä osoiteavaruuksina asiakkailleen.
Internetin runkoverkon liikenteen reititys perustuu näihin operaattoreille ja isoille organisaatioille jaettuihin osoiteavaruuksiin, organisaatioiden sisällä on oma reititys.
Alun perin IP-osoitteet jaettiin viiteen eri osoiteluokkaan (A, B, C, D, E), mutta luokittelun skaalautuvuusongelmat tulivat esille jo 1980-luvulla. Luokittelu oli liian epäkäytännöllistä koordinoimaan keskitetysti osoitteiden käyttöä ja se menetelmä tuhlasi liikaa A- ja B-luokan osoitteita eikä C-luokan osoitteita ollut riittävästi. Aluksi luokittelun mukaisessa osoitteessa oli verkko-osa ja isäntä-osa, mutta koska eri aliverkoissa voi olla eri määrä laitteita kehitettiin eri luokitukset. Varhain 1980-luvulla lähiverkot (LAN) yleistyivät voimakkaasti, joka vaikutti aliverkkojen osoitejakoon. Luokittelusta luovuttiin (ks. ), koska IP-osoitteita tarvittiin käyttöön tarkemmalla osoiteavaruusjaolla. Historialliset luokat olivat :
Vanhan jaon ydinongelma oli A- ja B-luokkien suuri koko, A-luokan ollessa 2563 osoitetta, mikä on suuri määrä yhdelle organisaatiolle jaettavaksi. Nykyään verkko-osoitteita jaetaan vanhojen A-, B- ja C-luokkien osoiteavaruudesta, pyrkien jakamaan tarvitsijalle sen tarpeita vastaavan kokoinen segmentti. Koska Internetin reititys perustuu osoitteen alkuosan käyttämiseen verkon osoitteena, on osoitteet jaettava edelleenkin siten, että 32 bitin osoitekentästä alkuosa johonkin rajaan saakka ilmaisee verkon osoitetta ja loppuosa on verkon sisäinen koneen osoite. Nykyään tätä osoitteen jakamista kahteen osaan kuvataan CIDR-notaatiolla.
D-luokka on edelleenkin käytössä ryhmälähetyksille (multicast).
Verkon peite
Verkon peitteitä käytetään, kun ilmaistaan kuinka paljon osoitteen alkuosasta on verkon osoitetta, loppuosan jäädessä ilmaisemaan konetta ko. verkossa.
Peite ilmaistaan kahdella tavalla. Työasemissa tavallisempi on se, että käytetään samanlaista merkintää kuin osoitteille, mutta luvun bitit, joilla on arvo 1 kuvaavat verkko-osoitetta ja nollat kuvaavat aliverkon osoitteita. Peitteessä ei saa olla reikiä, sen on koostuttava joukosta 1:siä, joita seuraa joukko 0:ia. Esimerkiksi 145.97.36.0/255.255.252.0 kuvaa runsaan tuhannen osoitteen verkon, jossa on osoitteet 145.97.36.0–145.97.39.255. Verkon ensimmäinen ja viimeinen osoite on varattu erikoiskäyttöön.
CIDR-notaation mukainen tapa kuvata sama verkko on 145.97.36.0/22, eli ensimmäiset 22 bittiä kuvaavat verkkoa. CIDR-notaatio on yleisempi verkon ylläpidossa, kuten reititystietoja määriteltäessä.
Aliverkot
Usein IP-osoitteen määrittelyn yhteydessä on kerrottava verkon aliverkkopeite. Tämä kuvaa tietokoneen kanssa samassa lähiverkossa olevien tietokoneiden osoitteet. Tämä siis yleensä ei ole sama kuin runkoverkon reitityksen pohjana oleva operaattoriverkko.
Kun tietokone lähettää IP-paketin samassa aliverkossa olevalle tietokoneelle, se lähetetään suoraan esimerkiksi Ethernet-verkon mekanismeja kuten ARP käyttäen. Jos IP-paketti on menossa aliverkon ulkopuolelle, se aina lähetetään määritellylle yhdyskäytävälle (default gateway).
Aliverkon osoitteista on varattu ensimmäinen (kaikki bitit nollia) ilmaisemaan itse verkkoa ja viimeinen (kaikki bitit ykkösiä) aliverkon yleislähetys-osoitteeksi (broadcast). Esimerkin verkossa 145.97.36.0 olisi verkon osoite ja 145.97.36.255 lähettäisi IP-paketin kaikille verkon koneille. IP-tason yleislähetys on eri asia kuin Ethernet-tason yleislähetys.
Osoitteenmuunnos
Nykyisin hyvin usein tietokoneita ei ole kytketty suoraan Internet-verkkoon vaan ne on kytketty osoitteenmuunnoksen (NAT – Network Address Translation) tekevän reitittimen kautta. Tällöin NAT-muunnin muuttaa osoitteet siten, että yhteydet näyttävät tulevan suoraan NAT-muuntimen osoitteella.
Dynaamiset osoitteet
Tietokoneelle ei aina anneta kiinteää (staattista) IP-osoitetta vaan tietokone pyytää uuden dynaamisen IP-osoitteen kytkeytyessään verkkoon. Tähän käytetään yleensä DHCP-protokollaa. Käytännössä kuitenkin kiinteän verkon laajakaistayhteydessä toimiva osoite säilyy samana, mobiilitunnus taas yleensä vaihtuu kun yhteys avataan. Kiinteät IP-osoitteet jaetaan tyypillisesti palvelintietokoneille, jotka kuitenkin voivat viitata tietokoneiden klusteriin, joka voi näkyä yhtenä tietokoneena ulospäin.
Yksityisosoitteet
määrittää kolme ryhmää IP-osoitteita, jotka on varattu yksityiskäyttöön. Standardin mukaan niitä ei saa reitittää julkisessa Internetissä. Haluttaessa kytkeä Internetiin tietokone, jolla on yksityisosoite, on käytettävä osoitteet muuntavaa reititintä.
Yksityisosoitteet ovat:
Paikallisosoitteet
Osoite 127.0.0.1 viittaa aina tietokoneeseen itseensä (localhost). Kaikki 127-alkuiset osoitteet (127.0.0.0/255.0.0.0) ovat käytettävissä tähän tarkoitukseen, ks. .
Ryhmälähetys
Alkuperäisen D-luokan osoitteet on tarkoitettu ryhmälähetykseen. Ryhmälähetyksessä viesti lähetetään usealle eri aliverkoissa olevalle vastaanottajalle.
O-Jodibentsoehappo
o-Jodibentsoehappo eli 2-jodibentsoehappo (C7H5IO2) on bentsoehapon jodattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muiden kemikaalien esimerkiksi hapettimien valmistamiseen. o-Jodibentsoehapon isomeereja ovat m- ja p-jodibentsoehapot.
Ominaisuudet
o-Jodibentsoehappo on puhtaana huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, mutta valmistuksesta jääneet epäpuhtaudet värjäävät sen helposti ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee niukasti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Aine on heikko happo ja sen pKa-arvo on 2,84.
Valmistus ja käyttö
o-Jodibentsoehappoa voidaan käyttää hypervalenttisten jodiyhdisteiden, kuten o-jodoksibentsoehapon ja Dess–Martin-perjodinaanin valmistukseen. Esimerkiksi Dess–Martin-perjodinaania muodostuu, kun o-jodibentsoehappoa hapetetaan kaliumbromaatin, kloorin tai kaliumperoksimonosulfaatin avulla ja muodostunut 2-jodoksibentsoehappo reagoi etikkahappoanhydridin kanssa. Yhdistettä voidaan käyttää myös eräiden muiden kemikaalien kuten fungisidina käytettävän benodaniilin valmistukseen.
Hans Theilig
Theilig oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936, jolloin käsipalloa pelattiin vielä ulkokentillä. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua, ja teki niissä 19 maalia. Kaksi vuotta olympiavoiton jälkeen järjestettiin Saksassa ensimmäiset nykyisen hallikäsipallon MM-kilpailut, joissa Theilig oli myös mukana voittaen MM-kultaa ja kisojen jaetun maalikuninkuuden Ruotsin Yngve Lambergin kanssa. Ensimmäisissä - ja taas Saksassa järjestetyissä - käsipallon ulkona pelattavan muodon MM-kilpailuissa Theilig oli mukana kultamitalin arvoisesti. Theilig on yksi niistä harvoista pelaajista, jotka ovat voittaneet MM-kultaa sekä sisällä että ulkona pelattavassa käsipallossa.
Sivasin maakunta
thumb|right|270px|Sivasin maakunnan sijainti Turkissa. Sivasin maakunta on maakunta Turkissa. Sen pääkaupunki on Sivas. Maakunnan asukasluku on 618 617 (2015). Pinta-alaa sillä on 28 164 neliökilometriä (2014), ja se on Turkin toiseksi laajin maakunta.
Piirikunnat
thumb|270px|Sivasin maakunnan piirikuntajako Maakunta on jaettu 17 piirikuntaan.
<gallery mode=packed heights=120px>
Lohtajan Veikot
Lohtajan Veikot on nykyisin Kokkolaan kuuluvan entisen Lohtajan kunnan alueella toimiva urheilun yleisseura. Se perustettiin tammikuussa 1941, kun Marinkaisten Kipinä ja Viirrekylien Kisailijat yhdistivät toimintansa. Seuran lajivalikoimaan ovat alusta asti kuuluneet hiihto ja yleisurheilu, minkä lisäksi jälkeenpäin seuran riveissä on alettu harrastaa myös suunnistusta, painonnostoa, jalkapalloa ja lentopalloa. Tunnettuja seuran urheilijoita on esimerkiksi pituushyppääjä Mikko Kivinen ja moniottelija Tero Ojala.
Shinonome (1927)
Shinonome oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. elokuuta 1926. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1928.
Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 12. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat Shirakumo ja Murakumo. Alus lähti 20. marraskuuta 1941 laivueen mukana merelle lähteneessä viirikössä Kuresta Samahiin Hainaniin, jonne se saapui 26. marraskuuta.
Alus suojasi 4.-11. joulukuuta viirikön kanssa joukkojenkuljetussaattueen Samahista Malakan niemimaalle, missä viirikön alukset tukivat Khota Bharun maihinnousua. Operaatiosta vapauduttuaan viirikkö jatkoi matkaansa Cam Ranh Bayhin.
Alus kuului 16.-17. joulukuuta Brittiläiselle Borneolle hyökänneeseen osastoon. Hollannin Itä-Intian ilmavoimien GVT-7:n lentoveneen X-32 pudottamat kaksi pommia osuivat 18. joulukuuta 1941 alukseen Sarawakin rannikolla Mirin lähistöllä. Osumien seurauksena aluksen taaempi ammusvarasto räjähti tuhoten aluksen. Alus vei upotessaan mukanaan koko miehistön. Laivasto poisti aluksen 15. tammikuuta 1942 alusluettelosta.
Täpläkiiltokorento
Ulkonäkö ja koko
Täpläkiiltokorennon ruumiin pääväri on tummanvihreä. Lajin takaruumiin sivuilla on keltaisia laikkuja, joita useimmilla muilla kiiltokorennoilla ei ole. Laikut ovat pienet koiraalla ja suuret naaraalla. Korennolla on kummallakin kasvojen sivulla keltainen täplä. Niiden välillä ei kuitenkaan ole yhtenäistä keltaista viivaa, kuten välkekorennolla.
Täpläkiiltokorennon naaraan sukuaukon suojus on lyhyempi ja tylpempi kuin välkekorennolla. Naaras eroaa liitokorennosta, jolla on takaruumiissa keltaisia täpliä, parhaiten värittömien siipiensä perusteella. Liitokorennolla takasiipien tyvissä on tummat laikut.
Täpläkiiltokorennon takaruumis on 34–40 mm pitkä ja takasiipi 34–39 mm pitkä.
Elintavat
Täpläkiiltokorennon lentoaika ajoittuu kesäkuun alkupuolelta elokuun loppuun. Päälentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia tavataan Keski-Euroopasta Keski-Aasian Altaille ulottuvalla alueella. Keski-Euroopassa levinneisyysalue on hajanainen, idempänä yhtenäisempi. Suomessa laji on yleistynyt, ja 2000-luvulla se on ollut toisinaan jokseenkin yleinen Etelä-Suomessa. Laji ei kuitenkaan elä pohjoisessa Suomessa.
Täpläkiiltokorento elää varsinkin avoimilla suomaastoilla, kuten soisilla rantaniityillä. Muita elinympäristöjä ovat soistuneet metsälampien reunat, soiden ojat, umpeen kasvaneet rehevät järvet ja märät merenrantaniityt.
Sonata Arctica
Sonata Arctica on vuonna 1996 perustettu kemiläinen melodista metallimusiikkia soittava yhtye. Yhtye on julkaissut urallaan kymmenen studioalbumia, joista monet ovat myyneet Suomessa kultalevyyn oikeuttavan määrän. Myös yhtyeen kokoelma The Collection ja DVD For the Sake of Revenge ovat myyneet kultaa. Yhtyeen musiikkia nimitetään usein power metalliksi, vaikkakin viimeisimmillä albumeillaan nämä vaikutteet ovat karsiutuneet ja Sonata Arctican tyyli on muuttunut entistä progressiivisemmaksi. Yhtye toimi aiemmin nimillä Tricky Means ja Tricky Beans.
Alkuajat (1996–1999)
Yhtye teki vuosina 1996–1997 alkuperäisellä nimellään Tricky Beans kolme demonauhaa, minkä jälkeen nimi muutettiin muotoon Tricky Means. Neljäs demo FullMoon (1999), jolla kokoonpano oli vakiintunut muotoon Tony Kakko (laulu ja koskettimet), Janne Kivilahti (basso), Jani Liimatainen (kitara) ja Tommy Portimo (rummut), päätyi äänittäjä Ahti Kortelaisen kautta Helsinkiin Spinefarm Recordsille. Yhtiö solmi yhtyeen kanssa kolmen albumin mittaisen levytyssopimuksen, ja samassa yhteydessä yhtyeen nimi vaihdettiin Sonata Arcticaksi.
Ecliptica (1999–2000)
Ensimmäinen albumi Ecliptica julkaistiin Suomessa marraskuussa 1999 ja muualla alkuvuodesta 2000. Albumi oli myyntimenestys etenkin Japanissa, jossa sitä myytiin yli. Pian albumin ilmestyttyä Tony Kakko päätti keskittyä vain laulamiseen, ja koskettimiin pestattiin Mikko Härkin tammikuussa 2000. Esikoisalbumin menestyksen myötä yhtye valittiin Stratovariuksen ja Rhapsodyn kanssa yli mittaiselle kiertueelle Euroopassa. Kesällä 2000 yhtye esiintyi vielä suomalaisilla festivaaleilla ja klubeilla muun muassa Nightwishin kanssa. Viimeisen konsertin jälkeen basisti Janne Kivilahti jätti yhtyeen henkilökohtaisista syistä, ja tilalle tuli yhtyeessä jo Tricky Means -aikaan soittanut Marko Paasikoski. Syksyllä 2000 julkaistiin Successor-minialbumi, joka sisälsi uusien kappaleiden lisäksi cover- ja livekappaleita.
Silence (2001–2002)
Seuraava pitkäsoitto oli vuonna 2001 ilmestynyt Silence, joka oli myyntimenestys niin Japanissa kuin Suomessakin: vuoden 2004 loppuun mennessä levyä oli myyty kultalevyyn oikeuttava määrä,. Menestystä vahvisti Euroopan-kiertue power metal -pioneeri Kai Hansenin johtaman Gamma Rayn sekä australialaisen Vanishing Pointin kanssa. Silence-kiertueen viimeisen konsertin (Jörisrock 2002) jälkeen kosketinsoittaja Mikko Härkin jätti yhtyeen henkilökohtaisista syistä.
Winterheart’s Guild (2003)
Kolmas albumi Winterheart’s Guild palasi tyylillisesti Ecliptican suuntaan. Albumi nauhoitettiin kahden kosketinsoittajan voimin. Tony Kakko soitti valtaosan koskettimista ja Stratovariuksen Jens Johansson vieraili neljässä kappaleessa soittamassa sooloja. Nauhoitusten aikana yhtye valitsi uuden kosketinsoittajan, tuolloin myös Requiemissa ja Silent Voicesissa soittaneen Henrik Klingenbergin. Albumi Winterheart’s Guild myi Suomessa runsaassa vuodessa eli lähes yhtä paljon kuin edellinen albumi kolmessa ja puolessa vuodessa. Vuoden 2005 loppuun mennessä albumia oli myyty kultalevyyn oikeuttava määrä,.
Reckoning Night ja kokoelmia (2004–2006)
thumb|left|Yhtye esiintymässä [[Helmondissa, Alankomaissa vuonna 2006.]] Levytyssopimus Spinefarmin kanssa päättyi kolmanteen albumiin, minkä jälkeen yhtye sai tarjouksia sekä kotimaisilta että ulkomaisilta levy-yhtiöiltä. Kaksi suurta julkaisijaa kilpailivat pitkään keskenään, kunnes saksalainen metallimusiikkiin keskittynyt Nuclear Blast voitti tarjouskilvan. Neljäs albumi Reckoning Night julkaistiin syksyllä 2004. Levyä on myyty Suomessa kultalevyyn oikeutettava määrä ja maailmanlaajuisesti ensimmäisenä vuotenaan yli. Menestyksen myötä yhtyettä pyydettiin mukaan Nightwishin Euroopan-kiertueelle. Yhtyeet soittivat ilta toisensa jälkeen loppuunmyydyissä halleissa jopa.
Heinäkuusta 2005 lähtien on Sonata Arcticasta ollut tekeillä videopeli, jonka tuotannosta vastaa englantilainen Zelian Games -pelitalo. Peli kantaa nimeä Winterheart’s Guild samannimisen albumin mukaan ja on tyyliltään sekoitus toimintaa ja RPG:tä. Päähenkilöinä esiintyvät Sonata Arctican jäsenet ja taustamusiikkina käytetään yhtyeen tuotantoa.
Unia (2007–2008)
Yhtyeen viides studioalbumi Unia julkaistiin 23. toukokuuta 2007. Sekä albumi että kuukautta aikaisemmin julkaistu single Paid in Full sijoittuivat Suomessa listaykköseksi. Kesällä 2007 The Collection -albumi saavutti Suomessa kultalevyn ja loppukesästä 2007 yhtye saavutti kultalevyt myös albumeistaan Ecliptica ja Unia.
Sonata Arctica ilmoitti elokuussa 2007 erottaneensa asevelvollisuusepäselvyyksien vuoksi jo vuoden alusta lähtien yhtyeen toiminnasta poissa olleen kitaristi Jani Liimataisen ja ottavansa tilalle häntä konserteissa tuuranneen Elias Viljasen.
Sonata Arctica julkaisi vuonna 2008 uusintapainokset kahdesta ensimmäisestä albumistaan Ecliptica ja Silence. Mukana oli uutta materiaalia kuten uudelleennauhoitettuja raitoja sekä kansilehtitaidetta.
Michael Sauer
Pelaajaura
Sauer varattiin New York Rangersiin toisella kierroksella numerolla 44 NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Rangers oli hankkinut varausvuoron vuosi aiemmin Toronto Maple Leafsilta Brian Leetchin kaupan yhteydessä.
Sauer allekirjoitti ensimmäisen ammattisopimuksensa Rangersin kanssa 8. elokuuta 2006. Hän pelasi kuitenkin Rangersin farmijoukkueessa Hartford Wolf Packissa. Hän pelasi kausina 2007–2008 ja 2008–2009 suurimmaksi osaksi Hartfordissa, kunnes hänet kutsuttiin ylös Rangersiin pelaamaan 23. maaliskuuta 2009. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa seuraavana päivänä 24. maaliskuuta 2009 Minnesota Wildia vastaan.
Sonata Arctica
The Days of Grays (2009–2011)
thumb|Sonata Arctica vuonna 2011. Yhtye kertoi nettisivuillaan 11. heinäkuuta 2009 että uuden albumin nimi on The Days of Grays. Lisäksi sivuilla julkaistiin albumin kappalelista sekä kansikuva. Albumi julkaistiin Suomessa 16. syyskuuta. Maailmanlaajuisesti albumi julkaistiin kaksi päivää myöhemmin ja Yhdysvalloissa 22. syyskuuta. The Days of Grays myi kultaa Suomessa julkaisupäivänään.
Michael Sauer
Pelaajaura
Vietettyään koko kauden 2009–2010 Hartfordissa Sauer aloitti kauden 2010–2011 Rangersissa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 9. joulukuuta 2010 Ottawa Senatorsin maalivahdille, Brian Elliottille.
Sonata Arctica
Stones Grow Her Name (2012–2013)
Uuden albumin äänittäminen alkoi vuoden 2011 syksyllä. Stones Grow Her Name -albumi julkaistiin toukokuussa 2012. Elokuussa 2013 päättyneen kiertueen jälkeen basisti Marko Paasikoski jätti yhtyeen. Hänet korvasi Pasi Kauppinen.
Michael Sauer
Pelaajaura
Sauer teki Rangersin kanssa jatkosopimuksen 8. heinäkuuta 2011. Se oli kaksi vuotta pitkä, ja Sauer ansaitsi 2,5 miljoonaa dollaria.
Sonata Arctica
Pariah’s Child (2014–2015)
Yhtye kertoi verkkosivustollaan 9. tammikuuta 2014, että heidän uusi levynsä Pariah’s Child ilmestyy 28. maaliskuuta 2014. Paasilinna Kustannus julkaisi Marko J. Ollilan toimittaman Sonata Arctica -kirjan suomenkielisen painoksen Helsingin kirjamessuilla 25. lokakuuta 2014.
Michael Sauer
Pelaajaura
Dion Phaneuf taklasi 5. joulukuuta 2011 Sauerin, joka loukkaantui eikä ole sen jälkeen toipunut pelaamaan. Sauerin sopimus päättyi kauden 2012–2013 jälkeen, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.
Sonata Arctica
Pariah’s Child (2014–2015)
15-vuotisen uransa kunniaksi yhtye uudelleenäänitti debyyttialbumi Ecliptican nykyisellä kokoonpanollaan.
The Ninth Hour (2016–)
Metallikvintetti ilmoitti 21. heinäkuuta 2016 sosiaalisessa mediassa sekä verkkosivuillaan uuden albuminsa julkaistavan 7.10.2016. Samalla paljastettiin albumin kansikuva. Yhtye kertoo levyn olevan kokonaan itsetuotettu Alavetelissä, Studio57:llä, vaikka osittain työ oli aloitettu eri puolilla maata kotistudio issa. Albumin nimi viittaa Raamatun kertomukseen sekä yhtyeen yhdeksänteen levyjulkaisuun.
Talviyö (2019)
Sonata Arctica ilmoitti 21.6.2019 sosiaalisessa mediassa uuden albuminsa Talviyö julkaisusta ja samalla julkaistiin tulevan levyn kansikuva. Samassa yhteydessä ilmoitettiin, että albumi julkaistaan 6.9.2019. Ilmoituksen yhteydessä julkaistiin albumilta myös ensimmäinen single, A Little Less Understanding, videopalvelu Youtubessa. Viikkoa myöhemmin 27.6.2019 yhtye tiedotti tulevan levyn julkaisusta myös verkkosivuillaan.
Lotta Nieminen
Lotta Nieminen (s. 1. helmikuuta 1986) on suomalainen graafinen suunnittelija ja kuvittaja, joka työskentelee freelancerina New Yorkissa. Talouslehti Forbes valitsi hänet vuoden 2014 alussa yhdeksi kolmestakymmenestä alle 30-vuotiaasta lahjakkuudesta Art & Style -kategoriassa. Hänet on palkittu myös Print-lehden palkinnolla sekä Art Director’s Clubin Young Guns -palkinnolla. Vuoden Huiput -kilpailussa 2012 hänet palkittiin vuoden juniorina ja vuonna 2019 hänet nimettiin vuoden graafikoksi.
Risto Kautto
Risto Heikki Kautto-Seinäjokinen (vuoteen 1961 Kautto; 15. kesäkuuta 1931 Helsinki – 5. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja tutkija.
DJ Quik
DJ Quik (oik. David Marvin Blake, s. 18. tammikuuta 1970 Compton, Los Angelesin piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen MC, musiikkituottaja ja näyttelijä.
Lotta Nieminen
Nieminen on työskennellyt aiemmin suomalaiselle Trendi-lehdelle sekä Pentagram Design- ja RoAndCo Studio -muotoilutoimistoille. Vuoden 2014 alkuun mennessä hänen freelance-asiakkaisiinsa Yhdysvalloissa lukeutuivat The New York Times, Volkswagen, United Airlines, Newsweek sekä muotitalo Hermès.
Risto Kautto
Kautto valmistui Helsingin yliopistosta 1958. Hän työskenteli WSOY:llä 1961-1974 kustannustoimittajana, toimituspäällikkönä ja tietosanakirjatoimittajana. Hän oli muun muassa yksi Tiedon portaat -tietosanakirjan toimittajista, osallistui Kansallisbiografian perussuunnitelman tekemiseen sekä kirjoitti Helsingin Sanomiin artikkeleita ja oli lehden kolumnisti. 1980–1990-luvulla hän työskenteli Suomen Elokuva-arkistossa.
Lotta Nieminen
Nieminen valmistui vuonna 2009 taiteiden kandidaatiksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta. Hän oli lisäksi vaihto-opiskelijana Rhode Island School of Designissa Yhdysvalloissa.
Niemisen äiti on taidemaalari, lavastaja ja puvustaja Raija Malka.
Rainer Gartz
Karl Rainer Gartz (13. kesäkuuta 1939 Karhula – 22. kesäkuuta 2011) oli suomalainen moukarinheittäjä, joka edusti Karhulan Katajaisia. Kalevan kisoista hän voitti moukarinheiton hopeaa vuonna 1960. Ennätyksekseen Garz heitti tuloksen 56,10 metriä vuonna 1961.
Ordo Templi Orientis
Ordo Templi Orientis (myös OTO), suomeksi Idän temppelin sääntökunta tai Idän temppeliherrojen sääntökunta, on kansainvälinen veljeskunta, salaseura tai uskonnollinen järjestö, joka perustettiin 1900-luvun alkupuolella Saksassa. Sen perustajana pidetään Theodor Reussia tai Karl Kellneriä.
Brittiläisestä okkultistista Aleister Crowleysta tuli OTO:n johtaja vuonna 1922. Hänen johdollaan OTO järjestäytyi Crowleyn perustaman Thelema-uskonnon keskeisten periaatteiden mukaisesti. Järjestöön syntyi erimielisyyksiä näkemyksistä, ja se jakaantui osiin.
OTO:n jäsenyys on salainen. Sen toiminta on ulottunut myös Suomeen.
Der Mond
Der Mond (suom. Kuu) on Carl Orffin säveltämä ja librettoima satuooppera, joka perustuu Grimmin veljeksien satuun. Teoksen kantaesitys oli Münchenissä 5. helmikuuta 1939.
Tapahtumapaikka ja -aika
Maa ja manala satujen aikaan
Juoni
Vaellusmatkallaan neljä nuorukaista huomaa kuun loistavan tammen oksalla Nuorukaiset päättävät varastaa kuun ja viedä sen mukanaan pimeään kotimaahansa. He pitävät kuusta niin hyvää huolta, että jokainen heistä vaatii oikeuden viedä neljänneksen kuusta mukanaan hautaan. Sen seurauksena maan päällä tulee entistäkin pimeämpää. Kun viimeinenkin nuorukainen on kuollut, kuu kootaan manalassa jälleen kokonaiseksi. Kokonainen kuu loistaa niin voimakkaasti, että se herättää kuolleet henkiin. Jälleen elämään heränneet muodostavat kovaäänisen juomaporukan. Kova hälinä pelästyttää Petruksen, joka ryhtyy toimiin: ensin hän lähettää ukkosen ja salamoita, minkä jälkeen hän astuu manalaan. Siellä hän lyhyiden maljannostajaisten jälkeen rauhoittaa kuolleet ja vie kuun, levottomuuksien aiheuttajan, takaisin taivaalle. Eräs lapsi huomaa kuun loistavan jälleen taivaalla, ja ihmiset ottavat kuun iloiten vastaan.
Jimmy Floyd Hasselbaink
Hasselbainkin ensimmäinen ammattilaisseura oli alankomaalainen Stormvogels Telstar, jossa hän pelasi vuoteen 1990 ennen siirtymistään AZ Alkmaariin. Seuraavaksi hän siirtyi Portugaliin Campomaiorenseen. 24 vuoden ikäisenä Hasselbaink siirtyi mahtiseura Boavistaan, jossa teki lopullisen läpimurtonsa. Hän teki 29 ottelussa 20 maalia. Heinäkuussa 1997 Hasselbaink myytiin kahdella miljoonalla punnalla kaudeksi 1997–1998 englantilaiseen Valioliiga-seura Leeds Unitediin, jossa hän jatkoi vakuuttavaa maalien takomistaan tehden 36 ottelussa 18 maalia, mikä oikeutti sarjan jaettuun maalikuninkuuteen. Hasselbainkin seuraava seura oli Espanjan Primera Divisiónin Atlético Madrid. 34:ssä Espanjan liigan ottelussa hän teki 24 maalia.
Laura Ruohonen
Laura Hannele  Ruohonen (s. 9. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näytelmäkirjailija, dramaturgi, teatteriohjaaja ja lastenkirjailija. Vuosina 2008–2013 hän toimi Teatterikorkeakoulun dramaturgian professorina.
Ura
Ruohonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981, dramaturgiksi vuonna 1987 ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Ennen opintojaan Teatterikorkeakoulussa hän opiskeli Helsingin yliopistossa biologiaa ja kirjallisuutta vuosina 1981–1983. Lisäksi hän on opiskellut Texasin yliopistossa ja Los Angelesin American Film Institutetissa elokuva- ja televisiokäsikirjoittamista.
Ruohonen työskenteli Yleisradion Radioteatterin ohjaaja-dramaturgina vuosina 1990–1997, minkä jälkeen hän on ollut vapaa kirjailija ja ohjaaja. Näytelmien lisäksi Ruohonen on kirjoittanut ja ohjannut kuunnelmia sekä tehnyt televisio- ja elokuvakäsikirjoituksia, joista kenties tunnetuin on yhdessä Kaisa Rastimon kanssa tehty elokuva Suolaista ja makeaa (1995). Ruohonen on myös julkaissut kuvittaja Erika Kallasmaan kanssa muun muassa lasten runokuvakirjat Allakka pullakka (2004) ja Yökyöpelit (2008). Kirjoista sovitettiin suosittu lastennäytelmä ja tv-sarja. Kolmas Kallasmaan kuvittama runokuvakirja Tippukivitapaus ilmestyi 2017. Teokset Yökyöpelit ja Otus opus (2020) olivat lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaina.
Kawai
Kawai on japanilainen musiikkialan yritys. Sen tunnetuimpia tuotteita ovat pianot, flyygelit ja elektroniset kosketinsoittimet.
Laura Ruohonen
Ura
Ruohosen näytelmiä on käännetty kymmenelle kielelle ja esitetty myös ulkomailla. Muun muassa Lontoon Royal National Theatre tilasi ja esitti vuonna 2003 näytelmän Saari kaukana täältä, jonka toteutti myös 15 nuorisoteatteria eri puolilla Isoa-Britanniaa. Suomessa Ruohosen näytelmiä on esitetty muun muassa Teatteri Jurkassa ja Kansallisteatterissa.
Kawai
thumb|right|250px|Kawain pääkonttori
Laura Ruohonen
Ura
Ruohonen on saanut lukuisia kotimaisia ja ulkomaisia palkintoja. Vuonna 1989 hän sai Sokeain kuunnelmapalkinnon ja vuonna 1999 Koura-palkinnon. Vuonna 2010 Ruohonen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Kawai
Kawai perustettiin 9. elokuuta 1927. Se valmistaa ja myy soittimia, johtaa musiikki- ja voimistelukouluja, myy tietokoneita, oheislaitteita ja muita elektronisia koneita sekä valmistaa ja myy koneita metallin ja puun työstämiseen. Yhtiö on listautunut Tokion pörssiin. Sen pääkonttori sijaitsee Hamamatsussa.
Laura Ruohonen
Ura
Ruohosen puoliso on filosofi Thomas Wallgren. Ohjaaja Linda Wallgren on hänen tyttärensä.
Kawai
Kawai-soittimia Suomessa edustaa maahantuoja Tampereen Musiikki.
Laura Ruohonen
Näytelmät
Suluissa on mainittu ainoastaan teatteri, jossa näytelmä on saanut kantaesityksensä.
Kawai
Kawai valmisti aluksi Teisco nimellä ensimmäiset syntetisaattorit.
Tuotteet
Syntetisaattorit pienoiskuva|300x300px|KAWAI CR-1M, Kento Masudan Signature [[flyygeli]] pienoiskuva|300x300px|Kawai MP9000 Sekvensserit
Kosketinsoittimet
Josef Černý
Josef Černý (s. 18. lokakuuta 1939 Rožmitál, Böömin-Määrin protektoraatti) on entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 210 maaottelua Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkueessa 1960-ja 1970-luvuilla.
Černý pelasi ZKL Brno-jääkiekkoseurassa. Černý voitti Tšekkoslovakian mestaruuden 1960 ja 1966, voitti myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden 1966 ja 1968. Hän saavutti olympiapronssia 1964 talviolympialaisissa, olympiahopeaa 1968 talviolympialaisissa ja olympiapronssia 1972 talviolympialaisissa.
Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia
Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia on Tove Janssonin kuudes muumikirja. Se julkaistiin vuonna 1962. Teos on muista pitkistä muumikirjoista poiketen novellikokoelma, ei romaani. Kirja sisältää seuraavat yhdeksän kertomusta:
Juoni
Kamala tarina kertoo pienestä valehtelevasta homssusta ja homssun pikkuveljestä. Homssut kuvittelevat ryömivänsä mangrovesuolla ja pakoilevansa vihollisia.
Vilijonkka joka uskoi onnettomuuksiin on tarina hirmumyrskyjä ja vesipatsaita pelkäävästä Vilijonkasta, joka pääsee pelostaan kohdattuaan hirmumyrskyn itse.
Maailman viimeinen lohikäärme -tarinassa Muumipeikko löytää lohikäärmeen, joka kiintyy Nuuskamuikkuseen ja lähes pilaa Muumin ja Nuuskamuikkusen ystävyyden. Lopuksi Nuuskamuikkunen päästää lohikäärmeen vapaaksi ja kalastaa Muumipeikon kanssa.
Hemuli joka rakasti hiljaisuutta kertoo hemulista, joka työskentelee huvipuistossa lipunrei’ittäjänä. Sateen hajottaessa koko puiston muuttaa hemuli yksikseen isoäitinsä vanhaan puutarhaan. Lapset keräävät kaikki löytämänsä huvipuiston osat puutarhaan ja rakentavat puiston uudelleen.
Kertomus näkymättömästä lapsesta -tarinan alussa Tuu-tikki tuo muumiperheen luo näkymättömäksi muuttuneen Ninnin. Muumimamma yrittää saada hänet näkyväksi isoäitinsä rohdoilla, mutta kokonaan näkyväksi tyttö muuttuu vasta purtuaan Muumipapan häntä, kun luulee, että hän aikoi heittää Muumimamman mereen.
Hattivattien salaisuudessa kerrotaan merille lähteneestä Muumipapasta, joka löytää hattivatteja kuhisevan saaren.
Sedrik on tarina siitä, kun Nipsu antaa pehmokoiransa Sedrikin pois ja istuu murheellisena kuuntelemassa Nuuskamuikkusen tarinaa. Tarina kertoo Nuuskamuikkusen äidin tädistä, joka keräilee kauniita esineitä. Saatuaan luun vatsaansa poikittain tämä päättää tehdä kaikkea, mitä nuoruudessaan halusi. Nipsu saa lopulta pehmokoiransa takaisin.
Kuusi kertoo muumiperheen joulusta. Muumit luulevat, että ”joulu” on elävä henkilö, jota pitää miellyttää. He tekevät paljon ruokaa ja ripustavat tavaroita suureen kuuseen odottaen ”joulua”, mutta lopulta pienet nyytit syövät ”joululle” tarkoitetut ruoat.
Tarinat muualla
Kirjan tarinoista joitain on käytetty televisiosarjoissa Muumilaakson tarinoita, Muumien maailma, Mumindalen ja Muumilaakso.
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt vuonna 1984 kolmiulotteisen muumikuvaelman Kuusi, joka pohjautuu kirjan samannimiseen kertomukseen. Teoksessa on käytetty koristeena Tuulikki Pietilän ja Tove Janssonin henkilökohtaisia koruja. Kuvaelma kuuluu Tampereella sijaitsevan Muumimuseon kokoelmaan.
Syksyllä 1992 on ilmestynyt postimerkki, joka perustuu Näkymätön lapsi -tarinan kuvitukseen. Kyseessä on 2,10 markan merkki, jota on ollut mahdollista käyttää postimaksuna Suomessa vuosina 1992–2011. Merkki on ollut osa muumiaiheista neljän postimerkin vihkoa, joka on julkaistu Helsingissä järjestetyn Nordia-postimerkkinäyttelyn kunniaksi. Vihkon on suunnitellut Pirkko Vahtero, ja sitä on painettu miljoona kappaletta.
Jonne Valtonen on säveltänyt Tampere Filharmonian tilauksesta kirjan innoittaman orkesterisarjan Näkymätön lapsi, joka kantaesitettiin Tampereen uudistetun Muumimuseon avajaiskonsertissa elokuussa 2017. Orkesterisarja perustuu viiteen kokoelman novelleista, ja sisältää myös laulu- ja kerrontaosuuksia. Siihen on liitetty myös Janssonin sanoittama ja Erna Tauron säveltämä ”Syyslaulu”.
Heinijärvi (Nokia, läntinen)
Heinijärvi on Pirkanmaalla Nokialla toinen vierekkäin sijaitsevista järvistä, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Matalusjoen valuma-alueeseen.
Maantietoa
Järvi on 400 metriä pitkä, 200 leveä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Yhdystie 13791 kulkee järven itäpuolitse ja tien toisella puolella sijaitsee itäinen Heinijärvi. Järviä kutsutaan kartoissa nimellä Heinijärvet. Läntisen Heinijärven ympäristö on soistuvaa metsää. Järvi on matala ja paikoin heinittynyttä. Sen pohjoisrannalla sijaitsee Heinijärven maja, joka kuuluu Nokian Reservin aliupseereille.
Järvi luetaan kuuluu Matalusjärven valuma-alueeseen vaikka itäinen Heinijärvi kuuluu Laajanojan valuma-alueeseen. Kartoista kuitenkin huomataan, että läntinen Heinijärvi sijaitsee korkeuskäyrän sisällä ja että kartassa on piirrettynä yhdysoja järvien väliin tien alta. Järvillä on sama vedenpinnan korkeus.
Veden laatu
Läntisen Heinijärven vedenlaatua ei tiettävästi ole vielä tutkittu. Itäisen Heinijärven vettä on tutkittu ja se kuuluu lisäksi Natura 2000-verkoston Kaakkurinjärviin. Läntiseen järveen laskee runsaasti suo-ojia, mikä vaikuttaa veden laatuun happamoivasti.
Olga Tšernjavskaja
Olga Tšernjavskaja (o.s. Davidova, ent. Burova, s. 17. syyskuuta 1963 Irbit) on entinen venäläinen kiekonheittäjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1993.
Heinijärvi (Nokia, läntinen)
Historiaa
Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776–1805 näkyy järvi Kuloveden kartassa. Siinä järven muoto on piirretty nykyisen kaltaiseksi ja siitä on piirretty ojat itään ja luoteeseen. Tämän kartan mukaan järvi olisi laskenut kahteen suuntaan eli se olisi ollut bifurkaatiojärvi.
Koikkalan koulu
Koikkalan koulu oli eteläsavolaisen Juvan kunnan Koikkalan kylässä toiminut alakoulu. Se sai alkunsa kirkonkylän koulun jälkeen Juvan toisena kansakouluna vuonna 1884. Koulu muodostaa osan Koikkalan kylän Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi arvioimaa rakennettua kulttuuriympäristöä. Kyläkoulua kävi lukuvuonna 2018-2019 enää 14 luokka-asteiden 3-6 oppilasta (vuonna 2016 koulussa oli 23 alakoululaista).
Heinijärvi (Nokia, läntinen)
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven rantaviiva piirrettiin yhtenäisenä kuin läntinen ja itäinen järvi olisivat olleet yhtenä järvenä. Sillä oli tuolloin vain yksi nimi ”Heinijärvi”. Tässäkin kartassa lasku-uoma johti Yliseenjärveen.
Koikkalan koulu
Vuoden 2021 alkuun mennessä Juvan keskustaajamaan rakennetaan uusi koulukampusalue 100-paikkaiselle päiväkodille, yhtenäiskouluksi muuttuvalle peruskoululle, lukiolle ja liikuntakeskukselle. Nykyisen koulukeskuksen tontille nouseva rakennushanke tunnetaan nimellä Martti Talvela -kampus. Käytännössä Koikkalan koulun toiminta loppuu elokuussa 2019 ja oppilaat ohjataan Kirkonkylän kouluun. Toinenkin kyläkoulu eli Kuosmalan koulu suljetaan vuotta myöhemmin ja oppilaat ohjataan tuolloin jo yhtenäiskouluksi nimettävään kirkonkylän kouluun.
Olga Tšernjavskaja
Olga Tšernjavskaja, silloiselta sukunimeltään Burova, saavutti Neuvostoliittoa edustaen ensimmäisen arvokisamitalinsa Splitin EM-kilpailuissa 1990. Hänen pisin heittonsa 66,72 m riitti hopeamitaliin. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 64,02 m. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän voitti kultaa tuloksella 67,40 m. Eroa seuraavaan oli yli kaksi metriä. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 62,54 m.
Vuonna 1995 uudella sukunimellään esiintynyt Tšernjavskaja saavutti Göteborgin MM-kilpailuissa pronssia tuloksella 66,86 m. Viimeisen kerran hän esiintyi arvokisafinaalissa Atlantan 1996 olympialaisissa sijoittuen kuudenneksi tuloksella 64,70 m.
Harju Elekter (Suomi)
Harju Elekter Oy (vuoteen 2020 asti Satmatic Oy ja Finnkumu Oy ) on Ulvilassa, Keravalla ja Kurikassa toimiva sähkö- ja automaatiotekniikan yritys, joka toimii sopimusvalmistajana ja projektiluonteisesti. Yritys on osa virolaista pörssiyhtiö AS Harju Elekteriä. Yrityksellä on tuontantolaitos ja pääkonttori sijaitsevat Ulvilassa, tuotantolaitos Kurikassa ja myyntikonttori Keravalla. Yhtiö valmistaa ja markkinoi automaatio-, sähkömekaniikka- ja sähkökäyttökeskuksia sekä sähkökojeistoja, kuten esimerkiksi aurinkoenergialaitteita, jakelumuuntamoita ja sähköautojen latausasemia. Yritys tarjoaa myös niille suunnittelu-, asennus- ja huoltopalveluita.
Satmatic Oy (1988–2020)
Satmatic Oy perustettiin vuonna 1988 Poriin. Tuolloin aloitettiin suunnittelutoiminta ja kahtena seuraavana vuotena keskusvalmistus ja projektitoiminta, ja yritys siirrettiin Ulvilaan. Vuoden 1997 joulukuussa Satmatic myytiin Siemens Osakeyhtiölle, ja Satmatic Oy ja Satlog Oy yhdistettiin.
Vuonna 2003 yrityksen liikevaihto ylitti viiden miljoonan euron rajan. Automaation sopimusvalmistuksen osuus liikevaihdosta oli noin 60 prosenttia ja sähkökojeistojen osuus 40 prosenttia.
Vuoden 2005 lopussa Satmatic avasi myyntikonttorin Vantaalle. Huhtikuussa 2006 se osti keravalaisen Finoval Oy:n, joka fuusioitiin Satmaticiin marraskuussa. Vantaan myyntikonttorin toiminnot siirrettiin Keravalle. Liikevaihto oli yli 10 miljoonaa euroa.
Vuoteen 2012 mennessä yhtiön liikevaihto oli noussut 21 miljoonaan euroon, työntekijöitä sillä oli 88. Satmaticin liikevaihdon osuus koko Harju Elekter -konsernin liikevaihdosta oli 40 prosenttia.
Vuonna 2013 yhtiössä työskenteli 85 henkeä, joista 35 oli toimihenkilöitä ja 50 asentajia. Alkusyksyllä yrityksessä käytiin yt-neuvottelut.
Vuonna 2015 Satmatic toimitti joitakin yksittäisiä sähköautojen tai hybridiautojen lataustolppia, mutta vuonna 2018 kysyntä lähti voimakkaaseen kasvuun. Siinä missä vuonna 2017 valmistusmäärät olivat joitakin kymmeniä, vuonna 2018 niitä valmistettiin 1 100. Vuonna 2019 latausasemia myytiin jo 2 300, esimerkiksi 238 kauppakeskus Rediin ja lähes 300 Mall of Triplaan. Suuri kasvu tuli yritykselle yllätyksenä ja Ulvilaan järjestettiin suuremmat tuotantotilat latausasemien valmistumista varten.
Helmikuussa 2016 Pori Energia, Lammaisten Energia ja Satmatic perustivat konsortion, jonka tarkoitus oli edistää Sun-aurinkosähköjärjestelmien myyntiä niin sanottuna täyden palvelun toimituksena. Satmaticin toimitusjohtaja Simo Puustellin mukaan Pori Energian avulla Satakunta voi nousta Suomen johtavaksi aurinkoenergiamaakunnaksi. Heinäkuuhun mennessä myös Paneliankosken Voima, Rauman Energia ja Vakka-Suomen Voima liittyivät konsortioon.
Vuonna 2017 Cimcorp, Satmatic, Sermatec Group, Ulvilan kaupunki ja Ulvilan Pesä-Veikot solmivat yhteistyösopimuksen, joka liittyi Ulvilan pesäpallostadionin uuteen nimeen Ulvilan Automaatio Areena.
Huhtikuussa 2018 kerrottiin, että Satmatic toimitti aurinkoenergialaitteet Kokemäen Sähkön Aurinkopuistoon. Alueelle suunniteltiin tulevan yhteensä 306 paneelia eli 34 yhdeksän paneelin moduulia. Elokuussa Satmaticin toimitusjohtaja Rainer Nurkkala kertoi yhtiön rekrytoivan jatkuvasti osaavia tekijöitä, sillä suunnitteluhenkilöstö oli koko ajan täystyöllistetty ja osasta uusia töitä ei uskallettu ottaa vastaan.
Maaliskuussa 2020 kerrottiin, että Prizztech suunnittelee rakentavansa kakkostien varrelle Harjavaltaan Suomen suurinta aurinkosähkövoimalaa. Voimalaa se oli suunnitellut Boliden Harjavalta Oy:n, Lammaisten Energia Oy:n ja Satmatic Oy:n kanssa. Heinäkuussa Satmaticin toimitusjohtaja Jan Oja kertoi, että emoyhtiö Harju Elekter oli yhdistämässä suomalaiset tytäryhtiönsä Finnkumun, Satmaticin ja Telesillan Harju Elekter Oy:ksi. Yritysten vanhoja nimiä voidaan käyttää mahdollisuuksien mukaan tuotteissa. Vuonna 2020 AS Harju Elekter omisti Satmaticin lisäksi Kurikassa toimivan Finnkumun ja Uudessakaupungissa toimivan Telesillan. Konsernin liikevaihdosta yli puolet tuli Suomesta tai Suomen kautta.
Finnkumu Oy (2003–2020)
Finnkumu Oy perustettiin vuonna 2003.
Vuonna 2013 Kurikassa toimineen yhtiön liikevaihto oli lähes 11 miljoonaa euroa ja se työllisti 25 henkilöä.
Vuonna 2014 Satmatic osti Finnkumun, joka oli Suomen suurin muuntamovalmistaja.
Finnkumun liikevaihto oli 13,6 miljoonaa euroa vuonna 2020. Se suunnitteli, valmisti, asensi ja myi jakelumuuntamoita ja muita sähkön siirtoon ja jakeluun tarkoitettuja kojeistoja. Yritys työllisti 25 henkilöä.
Harju Elekter Oy (2021–)
Harju Elekter Oy aloitti toimintansa tammikuussa 2021, kun Satmatic Oy ja Finnkumu Oy fuusioituivat.
Organisaatio
Harju Elekter Oy toimii Ulvilassa, Keravalla ja Kurikassa ja sillä on noin 130 työntekijää. AS Harju Elekter työllistää noin 800 henkilöä.
Tuotteet
Harju Elekter Oy valmistaa muun muassa
Chris Corner
Corner on asunut Berliinissä vuodesta 2006, missä hänellä on oma IAMX-studio.
Albumit
thumb|250px
Fimbulvetr
Fimbulvetr, Fimbul-talvi tai Fimbulvinter (”suuri talvi” tai ”talvien talvi”) on skandinaavisessa mytologiassa Ragnarökiä edeltävä kolmen poikkeuksellisen ankaran talven jakso. Lunta sataa tauotta kolmen talven ajan, eikä kesiä ole lainkaan. Puhkeaa lukemattomia sotia ja veljet kääntyvät toisiaan vastaan.
Isositruunahappo
Isositruunahappo (C6H8O7) on trikarboksyylihappo ja sitruunahapon isomeeri. Yhdiste on tärkeä välituote sitruunahappokierrossa ja esiintyy välituotteena myös eräissä muissa aineenvaihduntareiteissä.
Biologinen merkitys
Isositruunahappoa muodostuu eliöissä sitruunahappokierron toisessa vaiheessa, jossa sitruunahappo isomeroidaan akonitaasientsyymin katalysoimana isositruunahapoksi. Reaktio tapahtuu kahdessa vaiheessa ja välituotteena muodostuu akoniittihappoa. Seuraavassa sitruunahappokierron vaiheessa isositruunahappo hapetetaan ja dekarboksyloidaan alfaketoglutaarihapoksi. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on isositraattidehydrogenaasi ja reaktion välivaiheena muodostuu oksalomeripihkahappoa.
Isositruunahappo on myös osa eräiden kasvien, sienien ja bakteerien aineenvaihduntaan kuuluvaa glyoksylaattikiertoa. Glyoksylaattikierrossa isositruunahappoa muodostuu akonitaasin katalysoimana sitruunahaposta, mutta sitä ei hajoteta alfaketoglutaarihapoksi. Sen sijaan isositraattilyaasi hajottaa sen glyoksyylihapoksi ja meripihkahapoksi.
Isositruunahapon käyttö analytiikassa
Isositruunahapon ja sitruunahapon suhde on hedelmämehuissa tyypillisesti vakio ja noin 1:300. Tätä suhdetta voidaan käyttää hyväksi määritettäessä mehujen aitoutta erityisesti appelsiinimehun tapauksessa. Mikäli sitruunahapon suhteellinen määrä on suurempi, on mehuun lisätty sitruunahappoa, mikä ei ole tuoremehuissa sallittua. Menetelmässä isositruunahapon esterit ja laktonit hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa, minkä jälkeen isositruunahapon määrä määritetään entsymaattisesti isositraattidehydrogenaasientsyymin avulla.
Operaatio Oboe 6
Operaatio Oboe Six oli liittoutuneiden koodinimi operaatio Oboeen kuuluvalle operaatiolle, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe Six oli operaation toinen vaihe, jossa liittoutuneiden tavoitteena oli vallata Borneon saaren pohjoiset osat takaisin japanilaisilta.
Taustaa
Borneon taistelujen jälkeen vuonna 1942 Japani sai haltuunsa saaren pohjoisosat. Japanin pääkohteina olivat öljykentät Sarawakin Mirissä ja Brunein Seriassa, sekä Kuchingin lentokenttä.
Tapahtumat
10. kesäkuuta 1945 Australian armeijan 9. divisioonan sotilaat vahvistettuna yhdysvaltalaisilla laskeutuivat Labuanille, Bruneinlahden suulle. Meri- ja ilmavoimat tekivät pommituksin tietä maavoimille ennen liittoutuneiden maihinnousua Labuanille, missä japanilaiset puolustivat valloittamiaan alueita. Samalla liittoutuneet tekivät kaksi muuta rinnakkaista maihinnousua lähellä Muaran kaupunkia Bruneissa, mitkä yllättivät japanilaiset. Taistelut päättyivät saaren pohjoisosissa 15. elokuuta, jolloin Japani antautui lopullisesti Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen.
Taisteluiden lopputuloksena Sarawak, Brunei ja Pohjois-Borneo vapautuivat japanilaismiehityksestä.
Cochem
Cochem on kaupunki läntisessä Saksassa, Moseljoen rannalla. Paikalla tiedetään olleen ainakin kelttiläistä asutusta ennen kuin roomalaiset asettuivat sinne. Cochem mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Cuchuma maanlahjoitusasiakirjassa vuonna 886. Kaupungissa on arviolta 5 332 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 21,2 neliökilometriä.
Historia
Cochemin hallitsevin näkymä on kaupungin viereisellä kukkulalla oleva Valtakunnanlinna. Sen rakentamisen arvellaan alkaneen 1000-luvun alkuvuosina. Vuonna 1294 linna siirtyi Trierin hallintaan ja se laajennettiin voimakkaaksi linnoitukseksi. Kulku Moseljoella voitiin katkaista ketjun avulla tullimaksujen keräämiseksi. Cochemista tuli kaupunki vuonna 1332.
Vuonna 1689 kaupunki tuhoutui pahoin Ranskaa vastaan käydyissä sodissa, mutta korjattiin. Linnoitus sen sijaan oli raunioina 200 vuoden ajan, kunnes berliiniläinen Jakob Ravené aloitti sen jälleenrakennuksen. Uusitusta linnasta tuli myöhäiskeskiaikaisen tyylinen. Nykyisin linna on lukuisien turistien kiinnostuksen kohteena.
Cochem on muutoinkin varsinkin saksalaisten turistien suosima kohde. Kaupungissa on jäljellä keskiaikaisen ja myöhempien aikakausien tyylisen kaupungin kujia ja rakennuksia. Ympärillä Moselin rannoilla levittäytyvät viininviljelysalueet.
Maantiede
thumb|500px|right|Cochem.
Kaupunki sijaitsee Mosel-joen laaksossa, joen molemmilla rannoilla. Kaupungin alue ulottuu jokilaakson ulkopuolellekin: noin 7 km:n päässä keskustasta on uudempi alue Brauheck, jolla on teollisuutta, uudempaa asutusta ja varuskunta-alue.