cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartuntatauti
Fyysinen rasitus infektion ja toipilasvaiheen aikana
Kuumeisena liikkuminen voi aiheuttaa sydänlihastulehduksen tai verenmyrkytyksen. Se myös heikentää puolustusjärjestelmää eikä saa aikaan harjoitusvaikutuksia.
Angiina, vatsatauti, oksentelu tai ripuli vaatii lepoa. Mononukleoosi eli pusutauti vaatii rasittavan liikunnan varomista vielä 1-3 kuukautta jälkeenpäinkin.
Lääkäriin tulee hakeutua, jos on rintakipua, hengenahdistusta, rytmihäiriöitä, poikkeavaa väsymistä tai tajunnanhäiriöitä rasituksessa.
23 (luku)
23 (kaksikymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 22 ja seuraa luku 24.
Guinea-Bissaun vaakuna
thumb|250px|Guinea-Bissaun vaakuna Guinea-Bissaun vaakuna on Guinea-Bissaun tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1973.
Vaakunassa esiintyvät Guinea-Bissaun lipun värit. Musta tähti kuvaa Guinean ja Kap Verden afrikkalaista itsenäisyyspuoluetta (PAIGC) ja sen tehtävää. Vaakunaa ympäröi kaksi oliivipuun oksaa.
Solo Star
Solo Star on yhdysvaltalaisen poplaulajan Solange Knowlesin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 21. tammikuuta 2003. Sen tuottajina olivat Timbaland, Beyonce Knowles ja Solange Knowles. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 112 000 kappaletta.
Raluca Olaru
Ioana Raluca Olaru (s. 3. maaliskuuta 1989 Bukarest) on romanialainen tennispelaaja. Hän ei ole voittanut toistaiseksi yhtään WTA-turnausta kaksinpelissä, mutta nelinpelissä hänellä on turnausvoittoja kaksi kappaletta.
Junioriurallaan Olaru pääsi finaaliin sekä kaksinpelissä että nelinpelissä Ranskan avoimissa 2005 ja voitti US Openissa 2006 nelinpeliturnauksen Mihaela Buzărnescun kanssa. Ammattilaisurallaan hän on selviytynyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2007, kun hän voitti muun muassa 30:nneksi sijoitetun Julia Vakulenkon. Kolmannella kierroksella Olaru hävisi kuitenkin seitsemänneksi sijoitetulle Ana Ivanovićille.
Olaru on ollut kerran WTA-turnauksen finaalissa kaksinpelissä. Se tapahtui Itävallassa Bad Gasteinin turnauksessa heinäkuussa 2009. Finaalissa hän hävisi Andrea Petkovicille luvuin 6–2, 6–3.
Aiheesta muualla
Ioana Raluca Olaru WTA:n sivuilla
Markku Viitasalo (arkkitehti)
Markku Viitasalo (4. heinäkuuta 1947 Toholampi – 10. tammikuuta 2013 Lahti) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopistosta. Valmistuttuaan Viitasalo muutti Lahteen, jossa työskenteli arkkitehtina ensin toisten omistamassa, sitten omassa arkkitehtitoimistossaan. Hänet tunnettiin puurakentamisen puolestapuhujana. Arkkitehtuurin ohella hän saavutti huomiota joidenkin julkisten veistosten suunnittelijana.
Hänen puolisonsa (1970–) oli kuvanveistäjä Pirkko Viitasalo (o.s. Väyrynen, 1946–2009).
Markku Viitasalo on julkaissut aforisimikokoelman Askeetikon dieetti (Lurra Editions, 2011, ISBN 978-952-5850-07-9).
Vela (satelliitti)
Vela oli amerikkalainen maapallolla tapahtuvia ydinräjäytyksiä tarkkailevien valvontasatelliittien sarja. Niiden päätehtäviin kuului valvoa mm. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välille solmittua osittaista ydinkoekieltoa (Partial Test Ban Treaty) vuonna 1963. Satelliittien nimi on espanjaa ja tarkoittaa "tarkkailijaa".
Taustaa
Satelliittiohjelma alkoi nimellä Vela Hotel vuonna 1959 osana Vela-ohjelmaa. Sen hallinnasta vastasi Yhdysvaltain puolustushallinnon (Department of Defense) Advanced Research Projects Agency ja satelliittien toteuttamisen hoiti TRW Inc. Ensimmäiset Vela-satelliitit laukaistiin avaruuteen 17. lokakuuta 1963. Atlas-kantoraketti vei tuolloin Maata kiertävälle radalle kaksi Vela-satelliittia. Seuraavat kaksi satelliittia laukaistiin avaruuteen heinäkuussa 1964. Tämän jälkeen laukaistiin vielä kaksi satelliittia heinäkuussa 1965 eli ensimmäisen sukupolven Vela-ohjelmaan kuului kaikkiaan kuusi satelliittia. Satelliittien toinen sukupolvi Advanced Vela syntyi vuonna 1967. Tähän kuului jälleen kuusi satelliittia, jotka laukaistiin avaruuteen vuosina 1967, 1969 ja 1970.
Satelliitin toiminta
Vela-satelliitit laukaistiin hyvin etäisille kiertoradoille noin 102 000 km:n korkeuteen, jossa Maapallon säteilyvyöhykkeet eivät enää häirinneet niiden mittauksia. Vela-satelliitit olivat myös hyvin pitkäikäisiä, sillä niiden toimintaikä oli jopa 7-15 vuotta.
Etelä-Atlantin välähdys
Vela-satelliitti havaitsi signaalin 22. syyskuuta 1979, joka vastasi ilmakehässä tehtyä ydinräjähdystä. Tämän arveltiin tuolloin olleen Etelä-Afrikan ydinkoe. Myöhemmin on myös epäilty kyseessä olleen Israelin ydinasetesti.
Nykyaika
Nykyisin vastaavaa valvontatehtävää tekevät Defense Support Program (DSP) satelliitit ja 1980-luvun lopusta alkaen myös GPS-satelliittien kuljettamat mittalaitteet. Valvontaohjelman nimi on nykyisin Integrated Operational Nuclear Detection System (IONDS).
UNIKS Kazan
UNIKS Kazan (Баскетбольный клуб УНИКС Казань) on venäläinen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa Venäjän koripallon pääsarjassa PBL:ssä. Seuran kotipaikka on Tatarstanin tasavallan pääkaupunki Kazan. Seuran nimi UNIKS viittaa sanoihin "UNIversitet — Kultura — Sport" (yliopisto — kulttuuri — urheilu).
Historia
Seura on kehittynyt opiskelijajoukkueesta. Ammattilaisseurana se perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1997 se kohosi korkeimmalle sarjatasolle Superliiga A-han. Tällä tasolla se on saanut hopeaa neljä kertaa (2001, 2002, 2004, 2007) ja pronssia kuudesti. Se voitti Venäjän cupin vuosina 2003, 2009 ja 2014.
Vuonna 2004 seura voitti EuroChallengen eli silloisen FIBA Europe Leaguen. Kaudella 2007–2008 seura pääsi eurooppalaisessa ULEB Cupissa puolivälieriin. Kaudella 2010–2011 se voitti ULEB-cupin.
Vuosina 2009–2011 Kazan pelasi VTB United Leaguessa. Kaudella 2010–2011 se pelasi Venäjän PBL-sarjassa, voitti runkosarjan ja sijoittui lopulta kolmanneksi.
Demolition (Girlschoolin albumi)
Demolition on englantilaisen heavy metal -yhtye Girlschoolin vuonna 1980 julkaistu esikoisalbumi. Albumin tuotti muun muassa Motörheadin kanssa työskennellyt Vic Maile.
Videonauha
thumb|Betamax-videokasetti. thumb|right|[[Video 8, VHS ja MiniDV.]]
Videonauha eli kuvanauha on magneettinen nauha, jota käytetään elektronisen liikkuvan kuvan (videon) ja äänen säilyttämiseen. Laitetta, joka tallentaa tai toistaa videonauhoja, kutsutaan videonauhuriksi.
Videotekniikan alkuaikoina videonauhaa säilytettiin yleensä niin sanotuilla avokeloilla, samaan tapaan kuin magnetofonien ääninauhoja. Nykyään videonauha on yleensä videokasetin sisällä.
Äimäraution ravirata
Äimäraution ravirata sijaitsee Oulussa Äimäraution kaupunginosassa, noin kolme kilometriä kaupungin keskustan eteläpuolella.
Vuonna 1908 rakennettu Äimärautio on Suomen pisimpään samalla paikalla toiminut ravirata. Sen katsomorakennuksessa on muun muassa 300-paikkainen ravintola. Radalla tehtiin suuri remontti vuonna 2007. Sen yhteydessä korjattiin myös kaviouran profiilia.
Äimäraution vuosittaisia suurkilpailuja ovat vanhemmille lämminverisille tarkoitettu Number One sekä 3-vuotiaiden lämminveristen ja 4-vuotiaiden suomenhevosten Oulu Expressit. Kuninkuusravit radalla on järjestetty vuosina 1954, 1969, 1981, 1994 ja 2010. Vuoden 2025 kuninkuusravit järjestätään Äimäraution raviradalla.
Raviradan katsomorakennuksessa syttyi tulipalo tiistain vastaisena yönä 20. helmikuuta 2018. Tulipalossa tuhoutui rakennuksen toisessa kerroksessa olleet toimistotilat ja tuomaritorni, jossa sijaitsivat raviradan selostamo ja tekniikka. Tulipalon syttymissyy oli sähkövika ja palo alkoi rakennuksen ylimmästä kerroksesta.
Mitoyo
Mitoyo on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Seton sisämeren Hiuchinmeren rannikolla ja rajautuu etelässä Tokushiman prefektuuriin. Kaupungin keskiosissa levittäytyy Mitoyon tasanko, etelässä sen alue nousee korkealle Sanukivuorille. Saita- ja Takasejoet virtaavat kaupungin halki. Pohjoisessa Mitoyoon kuuluu Seton sisämereen työntyvä Shōnain niemimaa, jonka ympäristössä sijaitsee useita saaria, esimerkiksi Shiwakusaariin kuuluvat Awashima ja Shishijima. Mitoyossa on 62 618 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 222,70 neliökilometriä.
Mitoyo on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä Mitoyon piirikunnan seitsemän maaseutukaupunkia toisiinsa. Ne olivat Nio, Mino, Saita, Takase, Takuma, Toyonaka ja Yamamoto. Samalla Mitoyon piirikunta lakkautettiin. Mitoyon tasangolla on vanhastaan ollut pulaa makeasta vedestä, minkä vuoksi sinne rakennettiin jo Edo-kaudelta alkaen lukuisia tekoaltaita. Niihin tukeutuva maatalous tuottaa riisiä, kasviksia, hedelmiä, leikkokukkia ja teetä. Takumanlahdella on hyvä luonnonsatama, joka toimii kalastussatamana ja puutavaran tuontisatamana. Kaupungissa on myös laivanrakennus-, metalli-, elintarvike-, paperi- ja kemianteollisuutta.
Mitoyossa sijaitsee kolme Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Daikō-ji (temppeli nro. 67), Motoyama-ji (temppeli nro. 70) ja Iyadani-ji (temppeli nro. 71). Motoyama-jin päähalli on valittu Japanin kansallisaarteeksi. Muita merkillepantavia temppeleitä ovat Honmon-ji syksyllä järjestettävine markkinoineen (Daibōichi) ja Kakujō-in kellotorneineen. Osa Mitoyon alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupungin keskiosia palvelee JR Shikokun Yosan-linja, eteläosaa Dosan-linja.
Loistomedestäjät
Loistomedestäjät (Hedydipna) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Loistomedestäjien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia. Joissain lähteissä suvun lajit luetaan kuuluvaksi lyhytnokkamedestäjien (Anthreptes) sukuun.
HMS Adventure (1904)
HMS Adventure oli Britannian kuninkaallisen laivaston Adventure-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Luokan aluksissa oli muista tiedusteluristeilijöitä poiketen neljä eikä kolme savuhormia sekä klipperikeula. Luokan alukset poistettiin 1912 hävittäjälaivueiden johtoalusten paikalta, kun Acorn-luokan hävittäjät osoittautuivat niitä nopeammiksi.
Palvelus
Huhtikuussa 1907 alus törmäsi Sussexin rannikolla kalastusalukseen, joka upposi. Alus palveli 1. torpedovenehävittäjälaivueen johtoaluksena ja se modernisoitiin Chathamin telakalla kesäkuussa 1910, mistä se palasi palvelukseen lokakuussa 1911 Devonportissa.
Palattuaan palvelukseen alus määrättiin Devonportiin 2. hävittäjälaivueen johtoalukseksi, mistä tehtävästä se siirrettiin elokuussa 1912 Devonportin telakalle modernisoitavaksi. Telakalta vapauduttuaan se liittyi vuoden 1913 vuotuisiin sotaharjoituksiin 3. kevyt risteilijälaivueeseen. Alus liitettiin heinäkuussa 1913 Doveriin sijoitettuun 6. hävittäjälaivueeseen. Toukokuussa 1915 se liitettiin Humberiin sijoitettuun 6. kevyt risteilijälaivueeseen, jonka tehtävänä oli valvoa Saksan ilmavoimien Zeppeliinien iskuja Britteinsaarten itärannikolle. Heinäkuussa alus siirrettiin Queenstowniin, jossa se oli aina marraskuuhun 1917.
Antti Eskola
pienoiskuva|Antti Eskola vuonna 2012. Antti Aarre Eskola (20. elokuuta 1934 Urjala – 6. syyskuuta 2018 Tampere) oli Tampereen yliopiston sosiaalipsykologian professori vuosina 1966–1997 ja tietokirjailija. Hän oli myös Sosiologia-lehden ensimmäisenä päätoimittaja 1964–1965.
Tausta
Antti Eskolan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Eskola ja Olga Amanda Nummela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1957, valtiotieteen lisensiaatiksi 1959 sekä valtiotieteen tohtoriksi 1961 Helsingin yliopistosta. Eskola oli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa assistenttina 1962–1966, valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan tutkijana 1962–1964, Sosiologia-lehden päätoimittajana 1964–1965 ja Turun yliopiston sosiologian professorina 1965. Tampereen yliopiston sosiologian professorina Eskola oli vuodesta 1966 alkaen aina vuoteen 1997 saakka.
Teokset
Eskolan pääteoksena voidaan pitää kaksiosaista teosta Sosiologian tutkimusmenetelmät I – II (1962, 1967), joita samoin kuin vuonna 1971 ilmestynyttä Sosiaalipsykologia-teosta käytettiin pitkään perusoppikirjoina. 1960-luvulla Eskola tutki erityisesti asenteita: muun muassa maalaisten ja kaupunkilaisten vastakkainasettelua ja isänmaakäsityksiä.
Oman kuvauksensa mukaan Eskola liukui ajattelussaan äärivasemmalle. Hän kirjoitti pamfletit Suomi sulo pohjola (1968), Vasen laita lavea (1969) ja Yhteisiä asioita (1972). Niissä hän käsitteli porvarillista hegemoniaa, kommunismia ja demokratiaa. Ajatteluaan hän kuvasi myös Ihmisen ääni -sarjassa vuonna 1978 ilmestyneessä kirjassaan.
Keskustelukirjallisuuteen hän palasi teoksissaan Sotapäiväkirja (1991) ja Työpäiväkirja (1992). Yhteiskuntakritiikin lisäksi niissä painottuu omakohtainen pohdiskelu.
Jäätyään eläkkeelle Eskola julkaisi uskonnollista uskoa koskevat sosiologiset ajatuksensa kirjoissaan Uskon tunnustelua (2000), Tiedän ja uskon (2003) ja Yksinkertainen usko (2006). Uskontotrilogian päättävässä teoksessa Eskola pohti uskonnollisuuden korutonta muunnelmaa, yksinkertaista uskoa, joka voi elää tieteellisen maailmankuvan rinnalla kaipaamatta kirkon oppirakennelmia tai messuja.
Viimeiseksi teokseksi jäi postuumisti ilmestynyt Vanhanakin voi ajatella (2019).
Kunnianosoitukset
Eskola valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1983 ja Lapin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2004. Hänet nimettiin Vuoden professoriksi 1994 ja vuoden valtiotieteilijäksi 2003.
Yksityiselämä
Eskola oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta.
Muuta
Veikko Huovisen novellissa Pystyyn marinoitu nainen ugandalainen ylioppilas Leopold Gile kuulee Antti Eskolan luentoja ja tekee laudaturtyön aiheesta ”Afrikan maiden riisto ennen ja nyt”. Juha Seppälä kirjoittaa romaanissaan Merille (2023) vasemmistolaisesta emeritusprofessorista, joka "sai viritetyksi kirjaansa ainutlaatuisen cliffhangerin: liittyykö hän kirjansa lopussa takaisin kirkkoon vai ei, en kerro".
Switchblade Symphony
Switchblade Symphony oli sanfranciscolainen yhtye, joka soitti pääosin goottirockia.
Solistina toimi Tina Root, ja koskettimia soitti Susan Wallace.
Switchblade Symphony hajosi marraskuussa 1999.
Itä–Länsi-ottelu 1935
Vuoden 1935 Pesäpallon Itä-Länsi -ottelu pelattiin Helsingissä Eläintarhan kentällä 6. lokakuuta. Katsojia oli paikalla noin 5 500, joista 3 000 oli maksaneita.
Osallistujat
Joukkueenjohtajina toimivat Idän joukkueella Osmo Kupiainen Viipurista ja Lännen joukkueella Kullervo Pellinen Riihimäeltä.
Avausheiton suoritti tarkastaja Arvo Vartia.
Hävikki
Hävikki tarkoittaa tavaroiden todellisen määrän ja kirjanpidollisen määrän välistä erotusta. Erotus saattaa johtua esimerkiksi laskuvirheistä, pilaantumisesta tai näpistyksistä. Hävikkiä tulee myös, mikäli tiettyä raaka-ainetta ei oteta tai ei voida ottaa talteen. Päivittäisessä elämässä puhutaan eniten ruokahävikistä (food waste). Ruokahävikillä tarkoitetaan kaikkia poisheitettyä ruokaa tai raaka-aineita, joka olisi voitu syödä ennen niiden pilaantumista. Resurssien maksimaalisen tehokasta käyttöä nimitetään resurssitehokkuudeksi (resource efficiency).
Huumeiden vastainen sota
thumb|Uhrien muistamista [[Filippiinien huumesota|Filippiinien huumesodan vastaisessa mielenosoituksessa vuonna 2019.]] Huumeiden vastainen sota tai huumesota on nimitys huumekauppaan liittyvästä sodasta. Yleensä kyseessä on köyhissä maissa valtion käymä sota huumekartelleja vastaan. Esimerkiksi Meksiko käy huumesotaa jatkuvasti muun muassa Sinaloa-kartellia vastaan. Aseellisesti käytävään taisteluun on kulunut satoja miljardeja dollareita ja sodassa on kuollut tuhansia ihmisiä.
Huumeiden vastainen sota voi olla myös ei-militaristista. Yleensä myös valtion sekä vapaaehtoisten tekemää työtä huumeriippuvaisten kuntouttamiseksi ja huumeiden kaupan estämiseksi voidaan pitää osana huumesotaa.
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon aloitti Yhdysvaltojen huumeidenvastaisen sodan vuonna 1971 perustellen huumeiden väärinkäytön olevan Yhdysvaltojen ”julkinen vihollinen numero yksi”.
Hävikki
Hävikinhallintaan erikoistuneen Checkpoint Systems -yhtiön teettämän The Global Theft Barometerin mukaan Suomessa on tutkituista Euroopan maista suurin myymälähävikki (1,39 %). Raportissa kerrotaan myös, että suurin hävikin aiheuttaja Euroopassa on myymälävarkaus.
Ryan Newman
Ryan Whitney Newman (s. 24. toukokuuta 1998 Manhattan Beach, Kalifornia Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän tuli tunnetuksi sarjassa Zeke and Luther Ginger Falconena ja elokuvassa Zoom: Supersankariopisto Emily Hobbsina.
Perhe
Ryanin vanhemmat ovat Rick ja Jodi Newman, ja heillä on Ryanin lisäksi yksi tytär, Jessica. Ryanin vanhemmat eivät alkuun pitäneet näyttelemistä hyvänä tyttärelleen mutta huomasivat pian, ettei Ryania voinut estää, ja he antoivat hänelle kaiken tukensa.
Ryan asuu Pohjois-Kaliforniassa isänsä, äitinsä ja isosiskonsa Jessican kanssa. Ryan harrastaa hip hop -tanssia, voimistelua ja laulamista.
Ura
Nuorena Newman aloitti näyttelijän uran pääsemällä televisio- ja lehtimainoksiin. Hän teki muun muassa Kraft Foodsin mainoksen.
Newman on vieraillut muutamissa jaksoissa Disney Channelin nuortensarjassa Hannah Montana. Hän on myös vieraillut Disneyn sarjoissa Onnea matkaan, Charlie! ja Disney XD:n Zeke and Luther.
Itä–Länsi-ottelu 1935
Juoksulista
Länsi aloitti sisällä.
Ryan Newman
Ura
Newman on näytellyt muun muassa Maybellinen mainoksissa, ja toiminut mallina lehdissä Inspire Magazine ja Dream Magazine sekä Kaiya Eve -vaatemerkin kuvauksissa 2009.
Ludwig Beck
Ludwig Beck (29. kesäkuuta 1880 Biebrich, Saksan keisarikunta – 20. heinäkuuta 1944 Berliini, natsi-Saksa ) oli saksalainen kenraali, joka toimi Saksan armeijan yleisesikunnan päällikkönä ennen toista maailmansotaa.
Elämäkerta
Beck kasvatettiin konservatiivisesti preussilaisten sotilasperinteiden mukaisesti. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli länsirintamalla ja saatuaan ylennyksiä sodan loputtua hänet nimitettiin yleisesikuntaan vuonna 1933. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tehtiin yleisesikunnan päällikkö.
Beck ei pitänyt Adolf Hitlerin toimista hillitä armeijan vaikutusvaltaa. Vaikka Beck tuskin oli pasifisti, hän vastusti silti valloitussotia ja tuki ideologisia sotia vain silloin, kun armeija oli sellaiseen täysin valmistautunut. Beck yritti yleisesikunnan päällikkönä saada Hitlerin luopumaan Tšekkoslovakian sudeettialueiden haltuunotosta vuonna 1938. Hitler oli vakuuttunut, etteivät Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska vastustaisi laajenemista, sillä ne olivat sallineet Saksan ottaa haltuunsa Itävallan edellisenä vuonna. Beck kuitenkin uskoi, että muut pyrkisivät puolustamaan valtiota, jonka ne loivat ensimmäisen maailmansodan loputtua ja julistaisivat sodan Saksalle suojellakseen sitä. Koska hän tiesi, ettei Wehrmacht ollut tarpeeksi vahva voittamaan sotaa Britanniaa vastaan ja koska muut upseerit arvostivat häntä erittäin paljon, Beck yritti saada kaikki upseerit eroaamaan yhtenä joukkona estääkseen Hitleriä toteuttamasta suunnitelmiaan. Kun hänelle selvisi, ettei kukaan olisi mukana, hän jätti eropyyntönsä yksinään elokuussa ja kenraali Franz Halder korvasi hänet yleisesikunnan päällikkönä. On myös raportoitu, että Hitler olisi vapauttanut Beckin tehtävistään elokuussa 1938. Joka tapauksessa häneltä katosi vaikutusvalta Saksan sotilasasioihin.
Beck ja hänen hengenheimolaisensa uskoivat, ettei Hitlerin valta-asema ollut niin vahva kuin tämä uskoi sen olevan. He pitivät selkeänä sodanuhkaa Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä, jos Hitler päättäisi toteuttaa hyökkäyksen Tšekkoslovakiaan. Se antaisi heille mahdollisuuden osoittaa Hitler sodanlietsojaksi ja panna tämä viralta. Näin ollen he lähestyivät Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeriötä yrittäen saada nämä vastustamaan Hitlerin aikeita niin selkeästi ja voimakkaasti kuin vain voisivat. Ulkoministeriön aikomuksena oli kuitenkin tuolloin enemminkin välttää sotaa tyynnyttemällä Hitleriä kuin paljastamalla hänen bluffinsa, kuten salaliittolaiset olisivat halunneet. Heidän tyrmistyksekseen Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Neville Chamberlain ja Ranskan presidentti Edouard Daladier allekirjoittivat syyskuussa 1938 Münchenin sopimuksen, joka salli Hitlerin ottaa sudeettialueet haltuunsa.
Vuonna 1943 Beck suunnitteli kaksi epäonnistunutta yritystä tappaa Hitler pommilla ja vuonna 1944 hän oli yksi keskeisistä hahmoista yhdessä Goerdelerin ja Claus von Stauffenbergin kanssa heinäkuun 20. päivän salaliitossa. Kun salajuoni epäonnistui, salaliitosta tietoinen kenraalieversti Friedrich Fromm pakotti Beckin tekemään itsemurhan. Beck kuitenkin onnistui ainoastaan haavoittamaan itseään ja lopulta eräs Frommin vääpeleistä ampui hänet hengiltä.
Herb Elliott
Herbert James ”Herb” Elliott (s. 25. helmikuuta 1938 Perth, Australia) on australialainen maileri ja olympiavoittaja.
Elliott ei koskaan hävinnyt yhtään kilpailua 1 500 metrillä tai maililla. Hän alitti 4 minuutin ajan maililla 17 kertaa. Hän teki 6. elokuuta 1958 mailin maailmanennätyksen 3.54,5 ja juoksi 1 500 metrillä maailmanennätyksen 3.36,0 samana vuonna ja voitti Kansainyhteisön mestaruuden 880 jaardilla ja maililla. Elliott voitti olympiakultaa 1 500 metrillä ME-ajalla 3.35,6 Rooman olympialaisissa vuonna 1960. Hän lopetti urheilu-uransa toukokuussa 1961.
Luettelo eniten valmistetuista lentokoneista
Tämä on luettelo eniten valmistetuista lentokoneista. Listalla on mukana kaikki lentokonetyypit, joita on valmistettu yli 5 000 kappaletta.
Vaihtoehto Ruotsille
Vaihtoehto Ruotsille (, AfS) on ruotsalainen poliittinen puolue. Puolueen perusti entinen ruotsidemokraatti Gustav Kasselstrand joulukuussa 2017. Kasselstrandin mukaan puolue ottaa mallia saksalaisesta Vaihtoehto Saksalle -puolueesta ja ranskalaisesta Kansallinen liittouma -puolueesta.
Heikki Pajunen
Heikki Pajunen (s. 23. tammikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen yritysvalmentaja, asuntosijoittaja  ja entinen suomalainen jalkapalloerotuomari.
Pajunen on ollut Henry ry:n hallituksen jäsenenä ja perustanut Henry ry:n Nuoret HR-kyvyt -jaoksen. Hän on kirjoittanut yhdessä Tapio Aaltosen ja Kallu Tuomisen kanssa kirjan Syty ja Sytytä – valmentavan johtamisen filosofia ja Merkityksen kokemus –kirjan Tapio Aaltosen ja Pirjo Ahosen kanssa.
Heikki Pajunen toimii toimitusjohtajana ja omistajana Leiritulen tähdet Oy:ssä, jonka aputoiminimenä on KompassiKodit. KompassiKodit on asuntosijoittamiseen ja omien vuokra-asuntojen vuokraukseen omistautunut yritys. Asunnot sijaitsevat ympäri Suomea ja keskittyvät kaupunkeihin ja kasvukeskuksiin. KompassiKodit toimii inhimillisemmän vuokranantajuuden puolesta ja edistää toiminnalla ihmisten auttamista.
Uptown Rockers
Uptown Rockers on afrikkalaisia, aasialaisia ja arabialaisia biittejä, intialaisia melodioita ja jamaikalaisia taustoja yhdistelevä bändi Suomesta. Uptown Rockersiin kuuluu Gimmel-yhtyeestä tuttu Ushma Olava sekä Bomfunk MC’s -yhtyeen keulahahmo Raymond Ebanks. Projektin levy-yhtiönä toimii vasta perustettu UHOtrax.
Heikki Pajunen
Pajunen on toiminut jalkapalloerotuomarina Veikkausliigassa vuosina 1999–2008. Hän tuomitsi urallaan 126 liigaottelua.
Uptown Rockers
Uptown Rockersien ensimmäinen single kantaa nimeä Everybody Dance, jolla vierailee DJ Francis. Vokaalipuolella Ushma hoitaa naisvokaalit ja Raymond puolestaan rap-osuudet. Laulukielenä tullaan kuulemaan ainakin arabiaa, englantia ja ranskaa.
Heikki Pajunen
Heikki Pajunen on toiminut muun muassa huippu-urheilijoiden henkisenä valmentajana. Hän on valmentanut olympiatason urheilijoita. Pajunen aloitti valmentajanuransa vuonna 1986 Malmin Palloseurassa; vuonna 1989 joukkue voitti C-junioreiden suomenmestaruuden.
Marraskuussa 2021 Pajusesta tuli yksi HIFK:n jalkapallojoukkueen pääomistajista.
Kallioperä
thumb|Rantakallioita [[Suomenlinnassa Helsingin edustalla.]]
Kallioperä on maapallon kiinteä ”kuori”, joka koostuu erilaisista kivilajeista. Kivilajit vaihtelevat sekä alueellisesti että syvyyssuunnassa muodostaen lohkoja ja kerroksia. Pinnalla kallioperä on yleensä rapautuneempaa ja rikkonaisempaa kuin syvemmällä emo- eli emäkalliossa. Kallioperä on monin paikoin paksuudeltaan vaihtelevan maaperän peitossa. Kohtia, joissa kallioperä ei ole peitossa, kutsutaan kalliopaljastumiksi. Iältään kallioperän kivilajit voivat vaihdella suuresti. Vanhimmat tunnetut kivet ovat noin neljä miljardia vuotta vanhoja. Vanhimmat kivet löytyvät kratoneilta eli geologisesti stabiileilta alueilta.
Paikallisesta kallioperästä voidaan tehdä kallioperäkarttoja, joista selviävät alueellisesti (ylimmän kerroksen) kivilajit sekä merkintöjä kallioperän rakenteista.
Monet luonnonvarat, kuten malmit, liittyvät kallioperään. Kallioperästä käytetään usein nimitystä peruskallio, vaikka peruskallion tarkempi merkitys on kallioperän vanhin eli prekambrinen osa.
Suomen kallioperä
Suomen kallioperän yleisin kivilaji on graniitti. Suomi sijaitsee prekambrisen Fennoskandian kilven keskellä, missä maapallon kuoren liikkeet ovat vähäisiä. Tämä on mahdollistanut sen, että Suomen kallioperä on maapallon vanhimpia. Se on syntynyt eri vaiheissa 1 600 – 3 000 miljoonaa vuotta sitten vaihtelevissa geologisissa olosuhteissa. Nuorimmat Suomen kallioperän osat ovat Kaakkois-Suomessa, vaikkakin kaikkein nuorin kallioperä löytyy Oulun alueelta. Kallioperän ikä näkyy muun muassa siinä, että alueella muinoin taivaita kurotelleet korkeat poimuvuoretkin ehtivät eroosion vaikutuksesta tasoittua lähes nykyiselleen jo prekambrisella maailmankaudella, joka päättyi noin 540 miljoonaa vuotta sitten. Kulutusta kestäviä niin sanottuja jäännösvuoria on kuitenkin säilynyt muutamia, muun muassa Koli ja Ylläs.
Suurinta osaa kallioperästä peittää viimeisimmän jääkauden synnyttämä, muutamasta metristä jopa sataan metriä paksu maaperä, mutta paikoitellen kallioperä on näkyvissä. Jääkaudet ovat muutenkin jättäneet paljon merkkejä Suomen kallioperään. Jäätiköt ja niiden sulamisvedet ovat hioneet ja kuluttaneet kallioperää. On arvioitu, että mannerjäätikön toiminta irrotti kallioperästä vähintään seitsemän metrin paksuisen kerroksen niin kutsuttua tervettä kalliota.
Suomen kallioperä ei ole yhtenäinen kokonaisuus; kallioperä on aikojen saatossa pirstoutunut useiksi lohkoiksi. Suomen kallioperässä on myös merkkejä kahden muinaisen mantereen törmäyksestä. Mannerten törmäyslinja kulkee Mikkeli–Mäntyharju–Valkeakoski–Vammala–Pori-linjalla. Kallioperä Suomessa on maapallon mittapuussa paksua.
Niilo Ihamäki
Niilo Oskari Ihamäki (15. syyskuuta 1920 Köyliö – 17. tammikuuta 2014 Espoo ) oli suomalainen radiotoimittaja.
Ihamäki aloitti toimittajan uransa 1930-luvun lopulla Kokemäellä ilmestyneen sanomalehti Lallin kesätoimittajana. Hän tuli Yleisradion palvelukseen 1953 ja oli muun muassa käynnistämässä Pääministerin haastattelutuntia 1962 sekä luki lehtikatsauksia. Hän toimi myös radion puhetekniikan opettajana Tampereen yliopistossa.
Ihamäki jäi eläkkeelle Yleisradiosta 1985, mutta hän jatkoi ohjelmien tekoa ja kirjoitti myös artikkeleita satakuntalaisiin lehtiin miltei kuolemaansa saakka. Erityisen mielellään Ihamäki teki ikäihmisten haastatteluja. Hän juonsi Kiikoisissa järjestetyt kansanmusiikkijuhlat Kiikoisten Purpurit 40 kertaa vuosina 1970–2009.
Niilo Ihamäen poika on Yleisradion toimittaja Olli Ihamäki ja pojanpoika hovimuusikkona tunnettu Ilkka Ihamäki.
Ivan Mihejev
Ivan Mihejev syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Kukmorin piirin Oštormo-Jumjan kylässä. Vuonna 1896 hän valmistui Kazanin opettajaseminaarista ja työskenteli sen jälkeen seminaarin udmurttikoulun opettajana. Vuonna 1913 hänet erotettiin opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia. Sen jälkeen Mihejev toimi oppikirjojen ja opetusohjelmien laatijana ja kustantajana sekä vallankumouksen jälkeen Kansallisuusasian kansankomissariaatin udmurtinkielisen kirjallisuuden toimittajana. Vuosina 1924–1929 hän työskenteli Kazanin itämaisessa pedagogisessa instituutissa ja sen jälkeen opettajana Hudžandin ja Samarkandin korkeakouluissa Keski-Aasiassa. Vuonna 1936 hänet kutsuttiin Joškar-Olaan Marin pedagogisen instituutin venäjän kielen laitoksen johtajaksi. Stalinin vainojen aikana 61-vuotias Mihejev pidätettiin ja teloitettiin.
Mihejev oli ensimmäinen udmurttilainen kirjankustantaja. Laatimiensa oppikirjojen, apuneuvojen ja opetusohjelmien ansiosta hän tuli tunnetuksi Venäjällä ja jopa sen ulkopuolella Turkissa, Kiinassa ja Japanissa. Erityisen suosittu oli ainekirjoituksen tueksi tarkoitettu kuvasarja, josta vuosina 1906–1917 otettiin 17 painosta. Mihejevin vähemmistökansoille suunnattujen venäjän kielen oppikirjojen pohjalta laadittiin udmurtin-, marin-, tšuvassin- ja tataarinkielisiä lukukirjoja, joita Keski-Aasiassa käännettiin tataarista paikallisille kielille. Kirjoituksissaan hän puolusti äidinkielistä opetusta ja kansallista itsetuntoa. Vuosina 1904–1909 Miheejev julkaisi omilla varoillaan udmurtinkielistä kalenteria Udmort kylyn kalendar, jonka viranomaiset lakkauttivat sen yhteiskunnallisen sisällön takia.
Mihejevin kirjoittamat udmurtinkieliset näytelmät on omistettu kansanvalistuksen aatteille. Näytelmissä En luška (”Älä varasta”, 1906), Viźtem Onton (”Hölmö-Onton”, 1919) ja Udmurtjoslen revoljutsije poton aźyn ulemzy (”Udmurttien elämä ennen vallankumousta”, 1925) hän kuvaa tsaarin-Venäjän pakkovaltaa sekä kapitalismin ja kaupunkielämän vahingollista vaikutusta maaseudun asukkaisiin. Näytelmä Udmurt dyšetiś (”Udmurttiopettaja”, 1924) agitoi äidinkielisen kouluopetuksen puolesta. Peĺĺaśkiś (”Poppamuija”, 1919) ja Udmurt doktor (”Udmurttilääkäri”, 1920) arvostelevat kansan tietämättömyyttä ja takapajuisuutta.
Arvauksia ja kumoamisia
Arvauksia ja kumoamisia on filosofi Karl Popperin vuonna 1963 ilmestynyt kirja.
Maxim Lapierre
Maxim Lapierre (s. 29. maaliskuuta 1985, Saint-Léonard, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-joukkue Eisbären Berlinissä.
Montreal Canadiens varasi Lapierre NHL:ään 61. pelaajana vuoden 2003 NHL:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi ensimmäiset kolme ammattilaiskauttansa Canadiensin farmijoukkueessa AHL-liigassa. Lapierre debytoi NHL:ssä kaudella.
Lapierre pelasi viisi ja puoli kautta Montrealin organisaatiossa ennen siirtymistään Anaheim Ducksiin joulukuussa 2010. Kaksi kuukautta myöhemmin hänet kaupattiin uudelleen Vancouver Canucksiin, joka pääsi Stanley Cup -finaaleihin saakka. Heinäkuussa 2013 St. Louis Blues poimi Lapierren vapaiden pelaajien markkinoilta, ja hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin tammikuussa 2015.
Elämä
Lapierre syntyi Saint-Léonardissa, Quebecissa ja kasvoi Repentignyssa, Quebecissa. Hän aloitti jääkiekon pelaamisen yhdeksän vanhana. Lapierre pelasi lapsena Cap-de-la-Madeleinessa pelaavassa joukkueessa. Yksi hänen silloisista joukkuetovereistaan oli Jean-Francois Jacques, joka pelasi hänen kanssaan myöhemmin myös Hamilton Bulldogsissa.
QMJHL
Lapierre varattiin QMJHL:ssä pelaavaan Montréal Rocketiin toisella kierroksella 25. pelaajana. Hän debytoi Quebec Major Junior Hockey Leaguessa kaudella 2001–2002 Rocketin joukkueessa esiintyessään yhdeksässä ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia. Ensimmäisellä kokonaisella QMJHL:ssä pelaamallaan kaudella 2002–2003 Lapierre teki 22 maalia ja 43 pistettä 72 pelissään. Hän teki seitsemässä ottelussa pudotuspeleissä neljä pistettä. Lapierren nuniorisarjan tulokaskauden jälkeen Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään 61. pelaajana vuoden 2003 varaustilaisuudessa. Varaustilaisuuden jälkeen Lapierre palasi junioreihin tiputtuaan pois aikaisessa vaiheessa Canadiensin vuoden 2003 harjoitusleiriltä. Hänen joukkueensa QMJHL:ssa oli muuttanut kesän aikana Charlottetowniin, Prince Edward Islandiin, jossa sen nimeksi vaihtui kaudeksi 2003–2004 Prince Edward Island Rocket, lyhennettynä PEI Rocket. Lapierre teki kolmannella kaudellaan Rocketissa uransa parhaat pisteet tehtyään 61 pistettä 67 ottelussa. Hän pelasi junioritasolla vielä neljännen kauden 2004–2005, jolloin teki 69 pelaamassaan ottelussa 52 pistettä.
Montreal Canadiens
Kesäkaudella Lapierre ja Canadiens solmivat kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen 28. heinäkuuta 2005. Lapierre pelasi ensimmäisen kautensa ammattilaisena American Hockey Leaguessa (AHL) Montrealin farmijoukkue Hamilton Bulldogsissa. Hänet kutsuttiin NHL:ään marraskuussa 2005 viiden päivän ajaksi, jolloin hän pelasi myös ensimmäisen pelinsä Florida Panthersia vastaan. Hän sai jääaikaa vain kolme minuuttia Canadiensin voittaessa pelin 4–3. Ottelu oli hänen ainoa NHL:ssä kaudella 2005–2006. AHL:ssä Lapierre teki 72 ottelussa 22 maalia ja yhteensä 43 pistettä.
thumb|300px|Lapierre Canadiensissa
Kaudella 2006–2007 Lapierre sai neljä kertaa kutsun Hamiltonista Montrealiin. Hän pelasi ensimmäisen pelin joulukuisessa ylös nostamisessaan. Hän sai tililleen uransa ensimmäisen pisteen NHL:ssä 4–3 -voitossa Boston Bruinsia vastaan ollessaan ensimmäinen syöttäjä Guillaume Latendressen tekemässä ottelun voittomaalissa 12. joulukuuta 2006. Heti seuraavassa ottelussa hän teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä, kun Montreal voitti 4–2 Tampa Bay Lightningin. Hän ohjasi Mike Komisarekin laukauksen ohi maalivahti Marc Denisin. Lapierre sai kauden viimeisen kutsunsa NHL:ään tammikuun 2007 lopulla ja pysyi Montrealissa runkosarjan loppuun asti. 46 NHL-ottelussa hän teki kuusi maalia ja syötti yhtä monta. AHL:ssä hän teki 37 pelissään 24 pistettä.
Montrealin jäätyä pudotuspelien ulkopuolelle, hänet lähetettiin pelaamaan AHL:n pudotuspelejä Bulldogsiin vuonna 2007. Lapierre ja Bulldogs pääsivät Calder Cup -finaaleihin, jossa joukkue kuitenkin hävisi mestaruuden Hershey Bearsille viidessä ottelussa. Lapierre teki maalin ja syötti toisen ainoassa Hamiltonin voittamassa ottelussa. Hän teki 22 pelissä kuusi maalia ja syötti yhtä monta muiden tekemää osumaa.
Epäonnistuttuaan NHL-kokoonpaikan saamisessa harjoituskaudella 2007, Lapierre lähetettiin kauden 2007–2008 aluksi takaisin Hamilton Bulldogsiin. 5. joulukuuta 2007 hänet nostettiin Montrealiin, jossa hän pelasi vaihtelevasti kolmannen ja neljännen hyökkäyskentällisen keskushyökkääjänä. Hän pelasi Canadiensissa 53 peliä, joissa teki seitsemän maalia ja 18 pistettä. AHL:ssä tehopisteitä syntyi 19 ottelussa 14.
Kaudella 2008–2009 Lapierre onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Canadiensin NHL-kokoonpanossa ja sai ensimmäisen kerran urallaan paikan Montrealissa harjoitusleirin jälkeen. Vain kuukausi kauden jälkeen Lapierre jäi Jarkko Ruudun päähän kohdistuneen kyynärpäätaklauksen uhriksi ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan 11. marraskuuta 2008. Lapierre ei loukkaantunut tilanteessa, mutta Ruutu sai kahden ottelun pelikiellon rikkomuksestaan. Seuraavan kuun aikana Lapierre teki Gordie Howe -hattutempun (maali, syöttöpiste ja tappelu samassa ottelussa) 6–2 -voitossa New York Rangersia vastaan 4. joulukuuta 2008. Myöhemmin saman kuun aikana 29. joulukuuta 2008 Lapierre teki uransa ensimmäisen hattutempun 5–2 -voitossa Florida Panthersia vastaan. Lapierre teki kaudella 2008–2009 15 maalia ja sai 13 syöttöpistettä eli yhteensä 28 tehopistettä 79 pelissä. Neljän pisteettömän ottelun jälkeen Boston Bruins pudotti Montrealin pudotuspeleistä ensimmäisellä kierroksella suoraan neljässä ottelussa. Lapierre oli kärsinyt suurimman osan kaudesta nilkkakivusta. Kesäkaudella hänelle tehtiin leikkaus, josta hän kuntoutui harjoitusleirille 2009.
Lapierren kaudella 2009–2010 iskemät 14 pistettä olivat hänen uransa matalimmat NHL:ssä tulokaskauden jälkeen. 5. maaliskuuta 2010 Lapierre sai neljän ottelun mittaisen ottelukiellon taklattuaan Scott Nicholia San Jose Sharksia vastaan päivää aiemmin pelatussa ottelussa. Nichol jätti ottelun kesken Lapierren työnnettyä häntä takaapäin kaukalon laitaan. Pelikiellon vuoksi Lapierre menetti palkastaan 14 000 dollaria, jotka menivät NHL:n pelaajayhdistykselle. Vuoden 2010 pudotuspeleissä Lapierre auttoi Montrealia etenemään semifinaaleihin asti tekemällä maalin kuudennessa ottelussa ensimmäisellä kierroksella Washington Capitalsia vastaan. Toisella kierroksella Montreal tiputti Pittsburgh Penguinsin. Stanley Cup –finaaleihin edennyt Philadelphia Flyers pudotti Montrealin kolmannella kierroksella. Lapierre teki 19 ottelussaan pudotuspeleissä kolme maalia ja sai yhden syöttöpisteen.
Anaheim Ducks ja Vancouver Canucks
Oltuaan Montrealin organisaation jäsen viiden ja puolen kauden ajan, Lapierre kaupattiin Anaheim Ducksiin puolustaja Brett Festerlingin ja viidennen kierroksen varaukseen vuodelle 2012 31. joulukuuta 2012. Hän teki debyyttinsä Anaheimissa joukkueen hävitessä lukemin 4–1 Nashville Predatorsille 5. tammikuuta 2011. Seuraavassa pelissä hän teki ensimmäisen pisteensä joukkueessa syöttäessään Matt Beleskeyn maalin Anaheimin voittaessa Columbus Blue Jacketsin 6–0. Lapierre pelasi Anaheimissa 21 ottelua, joissa syötti kolme osumaa ennen kuin hänet kaupattiin uudelleen NHL:n vaihtojen takarajapäivänä 28. helmikuuta 2011 Vancouver Canucksiin yhdessä MacGregor Sharpin kanssa. Vastineeksi Vancouver antoi Anaheimille farmiliigassa pelanneen Joël Perraultin ja kolmannen kierroksen varauksen vuodelle 2012.
left|250px|Lapierre Canucksin paidassa vuonna 2012.
Canucksin päävalmentaja Alain Vigneault oli suositellut häntä seuran toimitusjohtaja Mike Gillikselle, joka oli valmentanut Lapierrea tämän ollessa juniori-ikäinen. Lapierren saavuttua Vancouveriin, hänen maineeseensa pelin sekoittajana puututtiin, kun Vigneault pyysi häntä vähentämään toimintaa pillien vihellysten välillä, kuten vastustajalle huutelua ja turhia osumia heihin. Lapierre teki ensimmäisen maalinsa Vancouverissa 16. maaliskuuta 2011 joukkueen voitettua 4–2 Colorado Avalanchen. Vaikka Lapierre oli hankittu Vancouveriin vain neljännen kentän pelaajaksi, hän pääsi Manny Malhotran loukkaantumisen vuoksi pelaamaan myös joukkueen kolmannessa hyökkäyskentällisessä loppukaudella. Montrealissa, Anaheimissa ja Vancouverissa Lapierre pelasi yhteensä 78 ottelua, joissa teki kuusi maalia ja syötti yhtä monta. Vuoden 2011 pudotuspeleissä Lapierre pelasi kolmannen kentällisen keskushyökkääjänä Raffi Torresin ja Jannik Hansenin välillä. Hän teki 25 ottelussa kolme maalia ja sai viisi syöttöpistettä. Vancouver eteni Stanley Cup -finaaleihin ensimmäisen kerran 17 vuoteen. Finaaleissa Lapierre teki ainoan maalinsa Boston Bruinsin verkkoon viidennessä ottelussa, kun Vancouver voitti hänen maalillaan Bostonin 1–0. Vancouver johti finaaleita otteluvoitoin 3–2, mutta hävisi sen jälkeiset kaksi kohtaamista ja Stanley Cupin voitto meni seitsemännessä ottelussa Boston Bruinsille. Lapierresta olisi tullut kauden jälkeen rajoitetusti vapaa pelaaja, mutta Vancouver teki hänen kanssaan kahden vuoden ja kahden miljoonan dollarin sopimuksen 27. kesäkuuta 2011.
right|250px|Lapierre alkulämmittelyssä ennen peliä tammikuussa 2012.
St. Louis Blues ja Pittsburgh Penguins
Lapierre hyväksyi St. Louis Bluesin tarjoaman kahden vuoden ja 2,2 miljoonan dollarin sopimuksen. 15. lokakuuta 2013 pelissä San Jose Sharksia vastaan Lapierre taklasi Dan Boylea laitaa vasten niin, että tämä joutui sairaalaan. Taklaus aiheutti joukkueiden välien kuumenemisen Lapierren poistuttua pelistä ulosajon vuoksi. Kurinpidollinen lautakunta kuuli Lapierrea tilanteesta myöhemmin. Hän sai tilanteesta 18. lokakuuta 2013 viiden ottelun pelikiellon NHL:n kurinpitäjältä Brendan Shanahanilta. Viiden ottelun pelikieltoon joutuneen Lapierren tuomiosta valitettiin paljon, etenkin Sharksin organisaatiossa. Joukkue oli toivonut, että Lapierre olisi saanut taklauksestaan vähintään kymmenen ottelun pelikiellon.
Eero Palviainen
thumb|upright|Eero Palviainen vuonna 2004. Eero Palviainen (s. 1964) on suomalainen luuttusolisti ja soitinrakentaja. Hän aloitti luutunsoiton opiskelun Turun konservatoriossa. Sibelius-akatemian ensimmäisenä solistilinjan luutunsoittajana Palviainen opiskeli Leif Karlsonin johdolla. Diplominsa hän suoritti 1992 Baselissa; hänen opettajansa siellä Schola Cantorumissa oli Hopkinson Smith. Palviaisen oeuvre ulottuu renessanssimusiikista myöhäisbarokkiin.
Palviainen on Battalian perustajajäsen. Muita yhtyeitä, joissa hän soittaa, ovat ranskalainen L'Arpeggiata, puolalainen Arte suonatore Posnan, Kuudennen kerroksen orkesteri sekä Helsingin barokkiorkesteri. Vierailuja hän on tehnyt muun muassa yhtyeissä Avanti!, the Harp Consort, Freiburger Barock Orchester ja La Fenice. Hän on myös tehnyt useita soolonauhoituksia Yleisradiolle.
Battalian ensilevy sai vuoden 1998 Janne-palkinnon.
Maxim Lapierre
St. Louis Blues ja Pittsburgh Penguins
Tammikuun lopulla 2015 Lapierre siirtyi kaupassa St. Louisista Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Marcel Gociin.
Eero Palviainen
Eero Palviainen on hyvin haluttu soitinrakentaja. Hän onnistui muun muassa ostamaan materiaalikseen osan 1500-luvulla rakennetun keskieurooppalaisen talon seinää.
Maxim Lapierre
Pelityyli
Lapierre on tunnettu pääasiassa kolmannessa tai neljännessä hyökkäyskentällisessä pelaavana rouhijana. Hän on saanut myös maineen pelin sekoittajana, joka häiriköi ja provosoi vastassa olevien joukkueiden pelaajia ottamaan jäähyjä. Hän pelaa aggressiivisesti laidassa ja oli Canadiensin paras taklaaja jokaisella pelaamallaan kokonaisella kaudella joukkueessa. Puolustuspäässä hän saa jääaikaa alivoimalla. Kaudella 2008–2009 hän sai Canadiensin joukkueesta keskimäärin kolmanneksi eniten peliaikaa alivoimalla.
Ohjelmistojen analysointi
Ohjelmistojen analysointi saattaa viitata seuraaviin:
Harald Karsten
Harald Karsten (myös Max Karsten; 1948 Duisburg, Saksa – kesäkuu 2016 Jyväskylä) oli saksalaistaustainen, jyväskyläläistynyt kuvanveistäjä. Koulutukseltaan Karsten oli käsinlatoja. Vuonna 1973 hän muutti Jyväskylään, Suomeen. Vuonna 1980 hän siirtyi Saarijärvelle, ja kiinnostui kuvanveistosta. Taiteilijana hän on itseoppinut, ja työskenteli taiteen parissa aluksi lähinnä viikonloppuisin. Kokopäivätoimisena taiteilijana hän aloitti 1980-luvun lopulla. Karsten palasi Jyväskylään vuonna 1995. Useat Karstenin teoksista ovat liikkuvia osia sisältäviä (mobile).
Hyökkäyksen linja
thumb|280px|Hyökkäyksen linja työssään. Sentteri (62), sisemmät linjamiehet (64 ja 55) sekä ulommat linjamiehet (79 ja 63) blokkaavat juoksupelissä tilaa pallonkantajalle (25). Hyökkäyksen linja on viidestä linjamiehestä koostuva amerikkalaisen jalkapallon hyökkäysmiehistö. Hyökkäyksen linjan tehtävänä on juoksupeleissä blokata puolustajia pois pallonkantajan tieltä ja heittopeleissä suojata pelinrakentajaa (QB).
Hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelaaja on sentteri, joka antaa aloitussyötön pelinrakentajalle. Sentterin molemmille puolille asettuu yksi sisempi hyökkäyksen linjamies ja uloimpana hyökkäyksen linjassa ovat kookkaimmat linjan pelaajat, ulommat hyökkäyksen linjamiehet. Hyökkäyksen linjassa usein nähdään myös sisempää laitahyökkääjää (TE) uloimman linjamiehen (T) vieressä.
Pelin aikana linjamiehen liike on usein vain pari askelta kolmipiste asennosta. Linjamiehet ovat tyypillisesti kooltaan joukkueen isoimpia pelaajia, usein yli 100 kg jopa lähellä 140 kg. Linjamieheltä vaaditaan hyvää ketteryyttä ja tasapainoa. Lisäksi linjamiestä tarvitaan juoksemaan pallonkantajan edellä, joten juoksunopeuttakin pitää tarvittaessa löytyä. Moderneissa juoksupeleissä linjamiehistä usein Guardille tulee rooli blokata tilaa pallonkantajalle.
Juoksupelit
pienoiskuva|Hyökkäyksen linja blokkaa puolustuksen yrityksen, jotta pelinrakentaja voi heittää pallon. Juoksupeleissä linjamiesten päätehtävä on luoda tyhjä tila tai "reikä" pallonkantajalle. Heidän rooli voivat työntää myös puolustusta taaksepäin tai sivulle, jotta pallonkantaja pääsee heistä ohi.
Heittopelit
Heittopeleissä linjamiesten pitää pysäyttää puolustuksen pelaajat varsinkin pelinrakentajan säkitykseltä (sack) ennen kuin hän heittää pallon. Yksinkertaisesti hyökkäyksen linjan päätehtävä on hidastaa tai estää puolustusta pääsemästä käsiksi pelinrakentajaan, jotta hänellä on aikaa katsoa sopiva pallon vastaanottaja ja heittää pallo hänelle.
Earth and the American Dream
Earth and the American Dream on vuonna 1992 julkaistu dokumenttielokuva. Elokuvan keskeisimmissä äänirooleissa ovat muun muassa Edward Asner, Alec Baldwin, Ned Beatty, Ed Begley Jr., Lloyd Bridges, Harrison Ford, Mel Gibson, James Caan ja Ellen Burstyn. Elokuvan on ohjannut Bill Couturié.
22 (luku)
22 (kaksikymmentäkaksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 21 ja seuraa luku 23.
Brute Force Lobotomy
Brute Force Lobotomy on belgialaisen death metal -yhtye Serial Butcherin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 18. syyskuuta 2015 levymerkillä Unique Leader Records.
Israelin lippu
230px|thumb|Israelin lippu. thumb|230px|Israelin lippu liehumassa. Israelin lippu otettiin käyttöön Israelin kansallisena lippuna 28. lokakuuta 1948, viisi kuukautta maan itsenäisyysjulistuksen jälkeen. Lipun mittasuhteet ovat 8:11. Lipun keskellä on daavidintähti, jota oli käytetty juutalaisten eri lipuissa jo vuosisatojen ajan. Lipun sinivalkoisten raitojen kerrotaan tulevan tallitista, juutalaisesta rukousvaatteesta. Lipun sininen on määritelty ainoastaan tummaksi taivaansiniseksi. Lipun suunnitteli David Wolfsohn alun perin sionistiselle liikkeelle vuonna 1891, ja sionistit ottivat sen käyttöönsä ensimmäisessä sionistikongressissa vuonna 1897.
Pekka Kivalo
Pekka Kivalo (vuoteen 1935 Mittler; 6. tammikuuta 1919 Turku – 12. tammikuuta 2017 Helsinki ) oli suomalainen kemisti. Hän oli Teknillisen korkeakoulun fysikaalisen kemian professori 1958–1971, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen kemian laboratorion johtaja 1972–1975, Teknillisen tarkastuslaitoksen ylijohtaja professorin arvolla 1974–1983. Hän tutki elektrodireaktioita ja kompleksinmuodostustasapainoja etenkin polarografian avulla.
Kivalon veli oli Lääkintöhallituksen pääjohtaja Erkki Kivalo.
Ajattelu, kieli, merkitys
Ajattelu, kieli, merkitys: Analyyttisen filosofian avainkirjoituksia on Panu Raatikaisen toimittama artikkelikokoelma analyyttisesta filosofiasta. Teos ilmestyi vuonna 1997 Gaudeamuksen kustantamana.
Lioré et Olivier LeO 45
thumb|LeO 451:n pienoismalli. Lioré et Olivier LeO 45 oli ranskalainen keskiraskas pommikone toisessa maailmansodassa. Kone poistettiin 1957 käytöstä. Koneen miehistöön kuului neljä henkilöä.
Prototyypin LeO 45.01 ensilento oli tammikuussa 1937. Kone otettiin syksyllä 1939 palveluskäyttöön. Omasuoja-aseina olivat kaksi 7,5 mm MAC 1934 -kaksoiskonekiväärillä varustettua ampumoa ja ylätornin 20 mm Hispano-Suiza HS.404 -tykki. Saksan hyökätessä Ranskaan kevätkesällä 1940 konetyyppi oli Ranskan ilmavoimien edistyneimpiä.
Konetyypin kuljetuskapasiteetti oli 2 000 kg pommeja ja kantama oli 2 300 km 500 kg pommikuormalla. Koneen huippunopeus oli 495 km/h. LeO 451:ssa oli kaksi 1 140 hv tehoista Gnome-Rhône 14N48/49 -tähtimoottoria, ja runkorakenne oli vapaasti itsekantava alataso, H-kirjainta muistuttavilla kaksoisperäsimillä. Laskutelineet olivat sisäänvedettävät, mutta perinteistä kannuspyörällistä mallia.
Kivalo (täsmennyssivu)
Kivalo tarkoittaa muun muassa seuraavia:
V. K. Krishna Menon
Vengalil Krishnan Krishna Menon (3. toukokuuta 1897 Calicut – 6. lokakuuta 1974 New Delhi) oli intialainen lakimies, poliitikko ja diplomaatti. Hän oli 1950-luvulla uuden Intian valtion ulkopolitiikan tärkeä sanansaattaja ja pääministeri Jawaharlal Nehrun läheinen työtoveri. Hän toimi Intian suurkomissaarina (High Commissioner) Lontoossa 1947–1952, YK-lähettiläänä 1952–1962 ja puolustusministerinä 1957–1962. Hän oli myös pitkään Intian parlamentin alahuoneen Lok Sabhan jäsen 1950–1950-luvuilla.
The Pathway
The Pathway on suomalaisen progressiivisen metallin yhtye Anthrielin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Lion Music.