cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mel Taylor
Mel Taylor (24. syyskuuta 1933 New York – 11. elokuuta 1996 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet muistetaan The Venturesin tunnetuimpana ja pitkäaikaisimpina rumpalina (jäsenenä yhtyeessä 1962–1996). Hän menehtyi vuonna 1996 Los Angelesissa kesken keikkakiertueen. Taylorin poika Leon Taylor vaikuttaa nykyisin The Venturesin rumpalina.
Höljäkän rautatieasema
Höljäkän rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla. Liikennepaikan sijainti on ratakilometrillä 765+261. Höljäkän rautatieasema sijaitsee Pielisen itärannalla Nurmeksen Höljäkän kylässä, noin 20 kilometriä Joensuun suuntaan Nurmeksen asemalta. Liikennepaikalla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä.
Höljäkkä avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1911. Sinne rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus. Rakennus siirrettiin vuonna 1920 Sakkolaan. Sakkolasta siirrettiin tilalle pienempi rakennus. Vuonna 1958 Höljäkkään perustettiin kyllästämö, jolle rakennettiin pistoraide. Kyllästämö on valmistanut muun muassa ratapölkkyjä. Nurmeksen kaupunki osti Höljäkän aseman kiinteistöt Senaatti-kiinteistöiltä joulukuussa 2008.
Risto Tainio (maaherra)
Risto Adrian Tainio oli suomalainen hallintomies, varatuomari ja Hämeen läänin maaherra vuosina 1979–1994.
Risto Tainio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tyrvään Asemanmäessä eli niin sanotussa Nälkälänmäessä. Hänen vanhempansa olivat Adrian Tainio (ent. Renvall) ja Bertta Rinne. Hän tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1948. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1956 ja sai varatuomarin arvon 1958.
Tainio oli Pirkanmaan Maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1959–1962, Työväen Keskinäisen Vakuutusyhtiön Turvan toimitusjohtajana 1967–1979 ja Hämeen läänin maaherrana 1979–1994. Puoluetaustaltaan Tainio oli sosialidemokraatti.
Risto Tainion tytär, lääketieteen tohtori Hanna Tainio, on ollut näkyvästi mukana Tampereen kunnallispolitiikassa ja toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2015.
Leon Taylor
Melvin Leon Taylor (s. 23. syyskuuta 1955 Johnson City, Tennessee) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän toimii The Ventures -yhtyeen nykyisenä rumpalina. Leon liittyi yhtyeeseen vuonna 1996 isänsä Mel Taylorin kuoltua kesken kiertueen.
Robert S. Mendelsohn
pienoiskuva|Robert S. Mendelsohn vuonna 1980. Robert S. Mendelsohn, (1926 – 1988) oli yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori, lastenlääkäri, joka arvosteli alaansa, paheksui alan käytäntöjä, puhdasoppista suhtautumista synnytyksiin, synnytyslääkäreiden miesvaltaisuuden vaikutuksia ja rokotuksia. Hän myös vastusti fluorin lisäämistä juomaveteen, sydämen ohitusleikkauksia ja röntgenkuvausten liiallista käyttöä. Mendelsohn toimi 12 vuotta opettajana Northwestern Universityn lääketieteellisessä korkeakoulussa ja oli toiset 12 vuotta lastentautiopin, julkisen terveydenhuollon ja ehkäisevän lääketieteen apulaisprofessori Illinois'n yliopiston lääketieteellisessä korkeakoulussa.
Mendelsohn kritisoi muun muassa kohdunpoistoa ja radikaalia rinnanpoistoa sanoen, että niitä suositellaan hyvin harkitsemattomasti. Yhdysvalloissa oli rinnan poisto syövän hoidon yhteydessä vuonna 2004 tehdyn tutkimuksen mukaan toiseksi yleisintä maailmassa Keski- ja Itä-Euroopan jälkeen: se tehtiin 77 prosentille.
Australianwollemia
Australianwollemia eli wollemia (Wollemia nobilis) on araukariakasvien heimoon (Araucariaceae) kuuluva havupuulaji ja wollemioiden suvun ainoa nykyisin elävä edustaja. Lajin ainoa tunnettu kasvupaikka on Wollemin kansallispuistossa Australiassa, noin 150 kilometriä Sydneystä luoteeseen. Laji löydettiin sattumalta vuonna 1994. Ennen australianwollemian löytymistä sittemmin wollemioiksi tunnistettuja puita on tunnettu jo liitukaudelta, yli 65 miljoonan vuoden takaisista fossiileista.
Nimet
Sekä suvun suomenkielisenä että tieteellisenä nimenä käytetty Wollemia on muodostettu lajin löytöpaikan mukaan Wollemin kansallispuiston nimestä. Puiston nimi puolestaan on johdettu Australian alkuperäisväestön puistossa sijaitsevista rotkoista käyttämästä nimestä. Tieteellinen lajinimi nobilis on latinaa ja tarkoittaa ”jaloa”. Samalla nimi on myös epäsuora viittaus puun löytäneen David Noblen sukunimeen. Puusta käytetään maailmalla ja sen kotiseudulla Australiassa yleensä englanniksi nimeä Wollemi pine (suom. Wollemi-mänty).
Kuvaus
Australianwollemia on ainavihanta puu. Se voi kasvaa noin 40 metriä korkeaksi ja tulla rungon läpimitaltaan 1,2 metriä paksuksi. Suorarunkoinen puu vesoo usein tyvestään. Latvus on kapean pylväsmäinen. Versot voidaan jakaa pystyihin pääversoihin ja sivusuuntaisesti siirottaviin sivuversoihin. Sivuversot ovat tavallisesti haarattomia. Rungon kuori halkeilee aluksi suomumaisina levyinä, mutta tulee vanhemmiten luonteenomaisten nystyröiden peittämäksi.
Lehdet ovat ruodittomia ja kannaltaan johteisia. Pystyjen pääversojen lehtiasento on kierteinen, mutta siirottavissa sivusuuntaisissa versoissa se voi olla vastakkainen tai lähes vastakkainen. Lehtiä on kolmea pääasiallista tyyppiä: pystyjen versojen pienet kolmiomaiset lehdet, nuorten kasvien ja alaoksien sivuversojen pitkät ja kapeat lehdet sekä yläoksien sivuversojen leveämmät lehdet. Pystyn verson kolmiomaiset lehdet ovat vain kolmesta kymmeneen millimetriä pitkiä, tyvestään kahdesta neljään millimetriä leveitä ja lehtiasennoltaan kierteisesti. Sivusuuntaisissa versoissa nuorilla kasveilla ja puiden alaoksilla kasvavat kapeat lehdet ovat enimmillään 2–8 senttimetriä pitkiä, 2–5 millimetriä leveitä ja muodoltaan tasasoukkia tai kapean kolmiomaisia. Ne ovat usein asettuneet rankaan vastakkaisesti ja kaksirivisesti. Vanhempien puiden yläoksien lehdet ovat enimmillään 1–4 senttimetriä pitkiä, 4–8 millimetriä leveitä ja muodoltaan kapean pitkänpyöreitä. Ne ovat yleensä asettuneet rankaan vastakkaisesti ja nelirivisesti. Lehdet ovat suurimpia verson keskiosissa ja pienenevät suomumaisiksi verson aivan tyvessä ja kärjessä. Lehden adaksiaalinen pinta eli yläpinta on yleensä syvänvihreä, kun taas abaksiaalinen alapinta on usein vaalea. Ilmarakoja on eniten alapinnoilla.
Australianwollemia on yksikotinen, ja erilliset hede- ja emikukinnot kasvavat samassa puussa. Kukinnot kehittyvät sivusuuntaisten versojen kärkiin.
Hedekukinto eli hedekäpy koostuu lukuisista kierteisesti rankaan asettuneista hedelehdistä. Pitkä ja kapea hedekäpy kasvaa enimmillään noin 11 senttimetriä pitkäksi ja 19 millimetriä paksuksi. Hedelehdet ovat punaruskeita, muodoltaan kulmikkaita ja kilpimäisiä. Hedelehdellä on neljästä yhdeksään riippuvaa pölylokeroa.
Emikukinto eli käpy koostuu useista rankaan kierteisesti asettuneista käpysuomuista, joista kukin itsessään koostuu suuresta peitinsuomusta ja surkastuneesta emisuomusta, jotka ovat yhdiskasvuisia. Muodoltaan pallomainen tai leveän luumunmuotoinen käpy kasvaa enimmillään noin 12,5 senttimetriä pitkäksi ja kymmenen senttimetriä paksuksi. Aluksi vihreä käpy muuttuu kypsyessään ruskeaksi ja lopulta hajoaa käpysuomujen varistessa. Tällöin suomuissa kiinni pysyvät siemenet leviävät tuulen mukana siivellisten käpysuomujen mukana. Kukin käpysuomu tuottaa yhden siemenen. Yksittäinen käpysuomu on litteä, 12–17 millimetriä pitkä, 14–22 millimetriä leveä ja kolmesta viiteen millimetriä paksu. Käpysuomulla on laidassaan lenninsiipi ja kärjessään kapea 6–12 millimetriä pitkä ota.
Siemen on 7–11 millimetriä pitkä ja 5–7 millimetriä leveä. Siementä ympäröi kehänä ohut lenninsiipi, vaikka se on kiinnittynyt siivelliseen käpysuomuun. Itäminen on maanpäällistä ja sirkkalehtiä on kaksi.
Levinneisyys
Australianwollemia tunnetaan luonnonvaraisena ainoastaan kolmelta kasvupaikalta Wollemin kansallispuistosta Blue Mountains -vuoristosta Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa Australiassa.
Elinympäristö ja ekologia
Australianwollemia kasvaa lämpimänlauhkeassa vuoristosademetsässä. Sitä esiintyy luonnossa ainoastaan virtaavan veden äärellä syvissä rotkoissa. Rotkojen pohjan kasvillisuuden tärkeimmät puulajit ovat kunoniakasveihin (Cunoniaceae) kuuluva Ceratopetalum apetalum ja Atherospermataceae-heimoon kuuluva Doryphora sassafras. Aluskasvillisuus on saniaisvaltaista. Australianwollemia kasvaa luonnossa ympäröiviä puita suurempana ylispuuna. Rotkojen reunojen rinteillä kasvaa eukalyptusmetsää, jonka valtapuulaji on Eucalyptus piperita. Australianwollemian kasvupaikkojen maaperä on hiekkakiviperäistä alluviaalimaata.
Luokittelu ja kehityshistoria
Australianwollemia on wollemioiden suvun ainoa nykyisin elävä laji. Wollemiat ovat araukariakasvien heimoon kuuluvia havupuita. Genetiikan tutkimusten perusteella wollemiat ovat araukariakasvien basaalisin eli yhteisestä kehityslinjasta ensimmäisenä eriytynyt ryhmä, vaikka aiemmin 1990-luvun lopulla niiden katsottiinkin olevan heimon kahdesta muusta suvusta lähemmin sukua kaureille (Agathis) kuin araukarioille (Araucaria).
Erittäin suppealla alueella syrjäisissä rotkoissa kasvava australianwollemia löydettiin vasta vuonna 1994. Pian lajin löytämisen jälkeen tutkimuksissa todettiin sen olevan erittäin läheistä sukua aiemmin vain fossiileista tunnetulle havupuusuvulle Dilwynites. Sittemmin on esitetty kasvien kuuluvan samaan sukuun. Tässä tapauksessa suvun tunnettu historia ulottuisi liitukaudelle.
Merkitys ihmiselle
Australianwollemian taimia alettiin myydä kaupallisesti vuonna 2005 vuosikymmen lajin löydön jälkeen. Puusta tuli suhteellisen nopeasti tunnettu koristekasvi lauhkean ja subtrooppisen ilmaston alueilla. Sitä voidaan lisätä pistokkaista, ja se on puutarhakasvina helppohoitoinen. Australianwollemiaa on puutarhakasvina markkinoitu ”elävän fossiilin” kuriositeettiarvolla.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt uhanalaisuusluokituksessaan australianwollemian äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Luontainen levinneisyysalue on äärimmäisen suppea, ja luonnonvaraisia puita uskotaan olevan noin 80 kappaletta. Puut ovat luultavasti kaikki yhden tai kahden kasviyksilön klooneja. Tästä syystä australianwollemialla ei esiinny käytännössä lainkaan geneettistä muuntelua.
Australianwollemia on monien australialaisten puiden tavoin altis Australian luonnolle vieraan, Phytophthora cinnamomi -munasienen aiheuttamalle sairaudelle. Munasieni leviää mullassa olevien itiöiden avulla ja voi helposti levitä ihmisten kengänpohjiin tarttuneen maa-aineksen mukana. Sen pääsyä puun luontaisille kasvupaikoille on yritetty estää pitämällä niiden tarkka sijainti salaisena ja rajoittamalla ihmisten liikkumista alueella. Tästä huolimatta Phytophthora cinnamomin uskotaan tartuttaneen luonnonvaraisia puita jo 2000-luvun alkuvuosina.
Lajin tulevaisuuden turvaamiseksi Australian valtio on kasvattanut uusia wollemian taimia, joita on jaettu kasvitieteellisiin puutarhoihin ympäri maailmaa. Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha sai yhden taimen lokakuussa 2007 lahjoituksena Australian valtiolta.
Gerry McGee
Gerald (Gerry) James McGee (17. marraskuuta 1937 Eunice, Louisiana – 12. lokakuuta 2019) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka toimi pitkään The Ventures -yhtyeen soolokitaristina. Gerry liittyi yhtyeeseen ensimmäisen kerran vuonna 1968 ja lähti siitä vuonna 1972, kunnes palasi 1985 ja soitti yhtyeessä aina kuolemaansa asti. Soolokiertueellaan Japanissa lokakuussa 2019 hän sai sydänkohtauksen esiintymislavalla, vaipui koomaan ja kuoli muutamaa päivää myöhemmin.
Kuollut mies rakastuu
Kuollut mies rakastuu on Ilmari Unhon ohjaama suomalainen jännityskomediaelokuva vuodelta 1942. Juoni perustuu Simo Penttilän alkuperäiskäsikirjoitukseen, joka voitti Suomi-Filmin marraskuussa 1940 julistaman käsikirjoituskilpailun. Elokuva on ensimmäinen Kuollut mies -trilogiassa, jota jatkettiin vuosina 1944 ja 1952.
Elokuvan aiheena on politiikkaan ja rahaan liittyvä juonittelu. Varatuomari Aarmalla on kosolti päänvaivaa peitenimiä käyttävistä rikollisista, mutta ”Kuollut mies” auttaa häntä taistelussa konnia vastaan.
Näyttelijät
Kreditoimattomat näyttelijät
Juoni
Helsinkiläinen varatuomari Timo Aarma on lähdössä maaseudulle Muursaloon, ja hänen on tarkoitus ottaa eräs sinetöity kirje mukaansa. Joukko rikollisia on vakoillut Aarmaa ja hänen isäänsä, konsuli Fredrik Ahrmania jo hyvän aikaa. Konsuli pelkää olevansa tarkkailun kohteena omassa kodissaankin ja kehottaa poikaansa varovaisuuteen. Aarman läksiäisjuhliin ilmestyy hänen ystävänsä eversti Sarmo eli ”Kuollut mies”. Aarma uskoo hänelle huolensa ja kertoo kirjekuoresta. Samaan aikaan konsulin palvelustyttö Leena, peitenimeltään ”Kaksi Eetä”, on sekoittanut unilääkettä konsulin teehen ja tutkinut tämän kassakaapin. Sarmo saa Leenan kiinni rysän päältä tämän soittaessa toimeksiantajalleen. Ilmenee, että Leena on konnien asialla ja hänen tehtävänsä on raportoida tapahtumista konsulin talossa. Naamioitunut nainen, peitenimeltään ”Kaksi Iitä”, yllättää Sarmon aseella uhaten, auttaa Leenan pakoon ja ilmoittaa tapahtuneesta pomolleen puhelimitse.
Konsuli paljastaa Aarmalle, että rikollisliigan takana on suomalaissyntyinen Thomas Gardener, joka havittelee konsulin hallussa olevia, muuatta Luigi Lopezia koskevia asiakirjoja. Lopez on tulossa Suomeen höyrylaivalla, ja hänellä on kalavelkoja Gardenerin kanssa. Sarmo punoo juonen, jonka tuloksena Aarmaa varjostaneet konnat saavat käsiinsä väärän kirjekuoren, jossa on ”Kuolleen miehen” terveiset.
Sarmo ja ”Kaksi Iitä” tapaavat toisensa hotellissa. Nainen teeskentelee huimausta ja pyytää Sarmoa saattamaan hänet huoneeseensa. Hän esittäytyy neiti Rantolaksi, mutta Sarmo tunnistaa hänet aiemmin kohtaamakseen naamioituneeksi naiseksi. Hän lausuu kohteliaisuuden naisen kauniista silmistä saaden tämän hämilleen. Sarmon ystävä, kapteeni Mikko Vehmer on tällä välin joutunut hotellin ravintolassa tappeluun konnien apurin, juopuneen ”Kahden Ämmän” kanssa ja lyö tämän kanveesiin. Vehmer on sattumalta puhelimessa, kun ”Kaksi Iitä” soittaa ravintolaan ja antaa ”Kahdelle Ämmälle” tarkoitetun käskyn lähteä pikimmiten Muursaloon.
Sarmo matkustaa Aarman vieraaksi Muursalon kartanoon, jossa hän valottaa Lopezin taustoja. Vuosia sitten Lopez oli Buenos Airesin varakkain mies, mutta hänet vangittiin poliittisista syistä ja hänen varansa takavarikoitiin. Ilmiantajana oli toiminut Gardener. Hän ja ”Kaksi Iitä” saapuvat perässä Muursaloon ja majoittuvat matkustajakotiin. Tällöin Lopez on ehtinyt Helsinkiin ja kertoo konsuli Ahrmanille, kuinka Gardener aikoinaan ilmiantaessaan hänet myös erotti hänet tyttärestään Beritasta. Tytär on sittemmin varttunut tukkukauppias Remmerin ja tämän tyttären Britan luona. Aarma on aiemmin kokenut epäonnistuneen romanssin Britan kanssa.
Vehmer pitää yhä ”Kahta Ämmää” vankinaan ja kun hän jälleen soittaa Muursaloon, Sarmo kutsuu hänet kihlajaisiinsa.
Tuotanto
Kuollut mies rakastuu -elokuva syntyi Suomi-Filmin käsikirjoituskilpailun tuloksena. Kilpailu oli julistettu marraskuussa 1940. Simo Penttilä lähetti voittaneen käsikirjoituksensa nimimerkillä Monsieur X. Myös nimi Simo Penttilä on taiteilijanimi, jonka takana oli toimittaja Uuno Hirvonen. Jatkosodan vuoksi elokuvan kuvauksia siirrettiin kevääseen 1942. Tarina ajoittuu talvisodan jälkeisiin kuukausiin, jatkosotaan ei viitata. Teoksen keskushahmo eversti evp. Sarmo selittää arvonimessään olevan lyhenteen johtuvan sanoista ”ei viinaa pisaroittain”. Lisänimi ”Kuollut mies” puolestaan syntyi everstiä mukaillen kulttuurisen pelleilyn tuloksena: Sarmon isovaarin isoisän nimi oli Sarmoinen, mutta kohtalon ja kulttuurin oikusta se muuttui Turun koulussa Dettmaniksi. Suomalaisen kielialueen ulkopuolella Dettman vääntyi englanninkieliseen muotoon Deadman – eli ”Kuollut mies”.
Kuollut mies rakastuu oli erinomainen yleisömenestys. Jatko-osa Kuollut mies vihastuu ilmestyi 1944, ja yleisömenestys oli tällöinkin hyvä. Sen sijaan trilogian päättänyt Kuollut mies kummittelee (1952) ei menestynyt.
Pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Joel Asikainen ja Kaarlo Halttunen sekä Liisa Tuomi, joka näyttelee baarityttöä.
Kuollut mies rakastuu kuvattiin huhti–kesäkuussa 1942. Konsuli Ahrmanin residenssiä esitti Etelä-Helsingissä Eirassa Armfeltintie 13. Brändön huvilakaupungissa Vanha kelkkamäki 9 puolestaan esitti Muursalon kartanoa. Sisäkuvat tehtiin Suomi-Filmin studioilla Helsingin Munkkisaaressa.
Elokuvan ympäristön ja henkilöiden tyylikkyydessä voi nähdä vastakohdan hakemista sota-ajan ankeudelle.
Arviot
Kriitikot olivat enimmäkseen tyytyväisiä näkemäänsä, ja Simo Penttilä toivotettiin tervetulleeksi kotimaisten käsikirjoittajien joukkoon. Helsingin Sanomien Paula Talaskiven mielestä elokuvassa oli sopivasti jännitystä ja komediaa, simopenttilämäistä huumoria, jopa hirtehishuumoria, jossa Joel Rinne kunnostautui. Uuden Suomen arvostelija kuitenkin piti toteutusta puutteellisena. Ajan Suunnan kriitikko pani merkille poikkeuksellisen luontevan replikoinnin. Aamulehden kirjoittaja arvioi elokuvan ”riemastuttavaksi tuotteeksi”. Näyttelijäsuoritukset arvioitiin kauttaaltaan hyviksi, vaikka Joel Rinne saikin itseoikeutetusti enimmät kiitokset.
Eräät 1980-luvun kriitikot olivat tylympiä arvioissaan. Tapani Maskula piti elokuvan juonta sekavana, dialogia tyhjin fraasein täytettynä ja dramaturgiaa jahkailevana. 2000-luvun arvostelija Arto Pajukallio on kuitenkin nostanut kerronnan, hahmot ja kokonaistunnelman ”metkan charmanttiseksi”.
Annika Takala
Annika Maria Takala (o.s. Uotila; 3. lokakuuta 1921 Sortavala – 29. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen psykologi ja kasvatustieteilijä. Takala toimi Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen apulaisprofessorina 1960–1971, Joensuun yliopiston käytännöllisen kasvatustieteen professorina 1971–1984 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina 1978–1981. Hän tutki kasvatuspsykologiaa ja -sosiologiaa, erityisesti sosiaalistumista ja julkaisi muun muassa teokset Lapsen henkinen kasvu ja sen ohjaaminen (1960), Uuden sukupolven vaihtoehdot (1974), Ihmiseksi kasvaminen (1997) ja puolisonsa professori Martti Takalan kanssa teoksen Psykologinen kehitys lapsuusiässä. Tutkimusraportissaan Peruskoulun oppilaiden kognitiivisesta, sosiaalisesta ja eettisestä kehityksestä heidän kirjoittamiensa aineiden valossa (Joensuun korkeakoulu 1981) hän muun muassa osoitti peruskoulun merkityksen lasten tiedollisessa kehityksessä kauan ennen PISA-tutkimuksia.
Takala väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1953. Hän oli tieteidenvälisen kasvatuksentutkimuksen uranuurtajia Suomessa. Hän kirjoitti ja toimitti muun muassa kansainvälisyyskasvatuksesta ja koulutuksen taloustieteestä.
Skip Moore
Skip Moore on yhdysvaltalainen muusikko. Hän toimi The Ventures -yhtyeen alkuperäisenä rumpalina ja kuului yhtyeeseen vuosina 1958–1962. The Venturesin jälkeen hän on toiminut muun muassa sessiomuusikkona.
Matti Steinmann
Ville Matti Steinmann (s. 8. tammikuuta 1995 Hampuri, Saksa) on suomalais-saksalainen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä. Pelipaikaltaan Steinmann on puolustava keskikenttäpelaaja.
Hän solmi kesällä 2014 kolmen vuoden ammattilaissopimuksen Hamburger SV:n kanssa. Steinmann pelaa myös seuran kakkosjoukkueessa. Hänen Bundesliigadebyyttinsä tapahtui syyskuussa 2014, kun uusi valmentaja Josef Zinnbauer vaihtoi Steinmannin kentälle neljäksi viimeiseksi minuutiksi 0-0 päättyneessä ottelussa suurseura Bayern Müncheniä vastaan. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi kauden 2015-2016 mittaiselle lainasopimukselle 3. Ligan Chemnitzer FC:hen.
Molempijalkainen Steinmann on kuulunut Saksan juniorimaajoukkueisiin, mutta voi edustaa A-maajoukkuetasolla myös Suomea, sillä hänen äitinsä on suomalainen.
Nyyrikki
Versio Nyrkes esiintyy Mikael Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551. Agricolan mukaan Nyrkes auttaa oravien metsästäjää:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä versiossa Agricolan luettelosta Nyrkes johti oravien sukukuntaa.
Kaarle Krohn oletti että Nyyrikin tai Nyrkeksen hahmon taustalla oli Pyhä Yrjänä -pyhimys eli ortodoksien Pyhä Jyrki. . Uno Harva ei hyväksynyt tätä teoriaa sillä vaikka Pyhä Jyrki mainitaan usein karjaloitsujen yhteydessä, häneen ei ole vedottu metsästyksen yhteydessä. Harva arveli että Nyyrikin/Nyrkeksen nimen taustalla olisi mahdollisesti vanha, sittemmin unohtunut oravan nimitys. Martti Haavio oletti että nimi liittyisi toiseen pyhymykseen — elävältä nyljettyyn Pyhään Bartolomeukseen eli Nylky-Bartolomeukseen. . Pyhimyksen määreestä olisi kehittynyt nimi Nylkys.
Jaedon Descheneau
Jaedon Descheneau (s. 22. helmikuuta 1995 Leduc, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Descheneau laukoo oikealta.
Junioriura
Descheneau on saanut kiekko-oppinsa kotikaupungissaan Albertan Leducissa. Kaudella 2009–2010 hän voitti Leduc Oil Kingsin paidassa tehoilla 31+46=77 koko U15 AAA-ikäluokan AMBHL-juniorisarjan syöttöpörssin ja Descheneau jakoi pistepörssin toisen sijan Sherwood Park Flyersin Greg Chasen kanssa edellään vain Fort Saskatchewan Rangersin Tyson Baillie. Kootenay Ice varasi hänet 62. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudella 2010–2011 Descheneau oli AMHL-juniorisarjassa tehoilla 15+20=35 Oil Kingsin U18 AAA-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 15+20=35. Pudotuspeleissä hän voitti tehoilla 7+10=17 koko sarjan paras syöttäjä ja Descheneau jakoi pistepörssin voiton Sherwood Park Kingsin Riley Kieserin kanssa. Hän edusti kauden aikana myös Albertan joukkuetta Kanadan talvikisoissa, jotka päättyivät pronssiin.
St. Louis Blues varasi Descheneaun viidennellä kierroksella 124. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Kaudella 2014–2015 hän oli tehoilla 34+47=81 Kootenay Icen WHL-joukkueen toiseksi paras pistemies Luke Philpin jälkeen. Myös kauden 2015–2016 Descheneau aloitti siellä yli-ikäisenä, kunnes jo kauden toisessa ottelussa hän loukkasi olkapäänsä törmättyeen epäonnisesti vastustajan kanssa. Descheneaun kausi päättyi tähän.
Ammattilaisura
Kaudeksi 2017–2018 Descheneau siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Swiss Leaguessa pelaavan HC Thurgaun joukkueeseen. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+32=50, joilla Descheneau sijoittui koko liigan pistepörssissä kuudenneksi. Pudotuspeleissä hän oli Thurgaun paras pistemies tehoilla 4+5=9. Maaliskuussa 2018 seura lainasi Descheneaun loppukauden kattavalla sopimuksella sarjatasoa ylemmäs National Leaguen HC Davosiin kesken liigan puolivälieräsarjan. Hän ehti pelata siellä lopulta vain Davosin kauden viimeiseksi jääneen kuudennen ottelun, kun joukkue hävisi ottelusarjan EHC Bielille voitoin 4–2.
Descheneau siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Düsseldorfer EG:hen. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Philip Gogullan jälkeen tehoilla 19+32=51, joilla Descheneau sijoittui koko liigan pistepörssissä yhdeksänneksi. Pudotuspeleissä hän teki seitsemässä puolivälieräottelussa tehot 5+8=13, joilla Descheneau oli Düsseldorfin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +7.
Viimapää
Viimapää (sindariksi Amun Sûl) on kukkula J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa. Viimapää on eteläisin Viimavaarojen kukkulajonosta Arnorissa. Se sijaitsee Suuren idäntien pohjoispuolella noin puolessavälissä Kontua ja Rivendelliä.
Jaedon Descheneau
Ammattilaisura
Kaudeksi 2019–2020 Descheneau siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Brynäs IF:ään. Kaudella 2020–2021 hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 10+22=32. Kauden 2021–2022 kynnyksellä Descheneau siirtyi jatkamaan SHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Malmö Redhawksin riveihin. Hän teki alkukaudella kymmenessä pelaamassaan ottelussaan kuitenkin vain tehot 1+1=2. Descheneau ei pelannut joukkueessa enää lokakuun 2021 lopun jälkeen. Lopulta joulukuussa hänen sopimuksensa seuran kanssa purettiin. Samana päivänä Descheneaun vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Hänen tehonsa jäivät kuitenkin odotettua vähäisimmäksi ja pudotuspeleissä Descheneau mahtui lopulta vain kerran kokoonpanoon. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Viimapää
Kukkula on noin 300 metriä ympäröivää maata korkeammalla ja siellä sijaitsi vartiotorni Arnorin kuningaskunnan aikoihin. Vahtitorni ja linnoitukset poltettiin ja tuhottiin vuonna 1409 Kolmatta Aikaa, mutta sen yläosa on edelleen tasainen ja sitä ympäröi kivikehä. Huipulta johtaa pohjoiseen vuoriston linnoitukset yhdistävä polku. Alun perin tornissa oli yksi seitsemästä palantíristä.
Jaedon Descheneau
Ammattilaisura
Descheneau siirtyi kaudeksi 2022–2023 jatkamaan SM-liigapelejään vuoden mittaisella sopimuksella Saimaan Palloon. Hänen kautensa jäi loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain 16 ottelun mittaiseksi ja se päättyi jo joulukuussa 2022. Kauden jälkeen maaliskuussa 2023 SaiPa tiedotti, että Descheneaun sopimusta ei jatketa.
Viimapää
Teoksessa Taru sormusten herrasta kerrotaan, kuinka Frodo haavoittuu Viimapäällä vakavasti. Pakomatkalla Briistä Konkari ja hobitit välttelevät päätietä ja lähestyvät Viimapäätä pohjoisesta. Huipulla he löytävät viestin Gandalfilta ja huomaavat lähestyvät sormusaaveet. Yön laskeuduttua sormusaaveet hyökkäävät heidän leiriinsä ja niiden johtaja pistää Morgulin terällä Frodoa olkapäähän. Vaikka muut seurueen jäsenet saavat ajettua sormusaaveet pois, olkapäässä oleva aseen terä ajautuu kohti Frodon sydäntä ja on koitua hänelle kohtalokkaaksi.
Jaedon Descheneau
Maajoukkueura
Descheneau edusti Canada Pacificin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012.
Viimapää
Lähteet
Lista gór i wzgórz Śródziemia
Kiso (1920)
Kiso oli Keisarillisen Japanin laivaston Kuma-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta. Sen köli laskettiin 10. elokuuta 1918 ja alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1920. Alus otettiin palvelukseen 3. lokakuuta 1921.
Robert Mendelsohn
Robert Mendelsohn voi tarkoittaa kahta henkilöä:
Matti Reinikainen
Matti T. Reinikainen (s. 1970 Turku) on suomalainen anestesiologi, joka on vuodesta 2019 toiminut Itä-Suomen yliopiston anestesiologian ja tehohoidon professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan ylilääkärinä. Häntä on haastatekltu joukkotiedotusvälineissä muun muassa koronapandemian aikana suomalaiseen tehohoitoon ja tehohoitopaikkojen riittävyyteen liittyvissä kysymyksissä.
Reinikainen valmistui vuonna 1996 lääketieteen lisensiaatiksi ja vuonna 2002 anestesiologian erikoislääkäriksi Kuopion yliopistosta. Vuonna 2012 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi Itä-Suomen yliopistosta. Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa (2012) käsitteli tehohoitopoitilaiden kuolleisuutta Suomessa. Työ oli otsikoitu Hospital mortality of intensive care patients in Finland : insights into prognostic factors and measuring outcomes. Vuonna 2013 Reinikainen nimitettiin Itä-Suomen yliopiston anestesiologian ja tehohoidon dosentiksi. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin European Diploma in Intensive Care.
Reinikaisesta tuli 1. elokuuta 2019 Itä-Suomen yliopiston anestesiologian ja tehohoidon professori. Samana vuonna hänestä tuli Kuopion yliopistollisen sairaalan Anestesiologian ja tehohoidon osaamiskeskuksen ylilääkäri. Aiemmin hän oli työskennellyt muun muassa osastonylilääkärinä ja ylilääkärinä Pohjois-Karjalan keskussairaalassa (2006–2018).
Koronaviruspandemian aikana Reinikaisesta tuli kansallisen tehohoidon covid-koordinaatioryhmän puheenjohtaja, jota Sanna Marinin hallitus konsultoi tehohoidon riittävyyttä arvioidessaan. Esimerkiksi helmikuussa 2021 Reinikainen vaati tiukempia toimia pandemian hillitsemiseksi ja perusteli tätä sen kiihtymiseen Suomessa viitanneilla merkeillä.
Pucarán kulttuuri
thumb|right|Pucarán kulttuurin alue.
Pucarán kulttuuri noin 250 eaa. - n 380 jaa. oli muinaisten intiaanien luoma perinne Etelä-Amerikan Andeilla nykyisten Perun ja Bolivian valtioiden rajaseudulla. Pucaran alueella intiaanit rakensivat suuren viljelyllä elävän asutuskeskuksen Perun Andien vuoriston ylätasangolle altiplanolle, Titicaca-järven altaan pohjoispuoliskolla Punon departementissa.
Pucaran taide liittyi ihmisuhrien sävyttämään uskontoon. Pucaran kulttuuri eli muun muassa perunan ja muiden kylmää sietävien kasvien viljelyllä, metsästyksellä ja laaman ja alpakan hoidolla. Kulttuuri tuotti metallituotteita, keramiikkaa ja tekstiilejä. Ei osata sanoa mikä intiaaniheimo Pucarán rakensi.
Pucaran keramiikka oli omintakeista, moniväristä ja viiltokuvioista. Kuvioissa oli geometrisia ja esittäviä aiheita. Esittävissä aiheissa oli muun muassa irti leikattuja päitä, eläimiä: hirviä, laamoja, lintuja, kissaeläin. Kivipatsaissa esiintyy "pyöveli", ja kivikaiverruksissa eläimiä, ihmisiä ja geometrisia kuvioita. Steeloja oli perinteiseen andiseen tapaan temppeleissä, joissa oli syvennettyjä pihoja ja U:n muotoisia rakennuksia. Pucaran JKalasyan pyramidikompleksi on rakennettu noin 200 eaa. alkaen.
Pucarássa on nykyään raunioituneita palatsimaisia ja temppelimäisiä rakennelmia sekä aikoinaan hyvin tiheästi asuttu asuinalue. Täällä on puoliksi maanalaisia kenttiä muinaiselle Andien kulttuurille ominaisesti. Koko muinaisen rakennetun alueen ala on 6 km². Pucarassa oli käsityöläisten tiheään asuttu alue, jota arkeologit sanovat "kaatopaikaksi", muinaiselle tulvaterassille rakennettu ryhmä moniosaisia asuintaloja, kolme suurta rakennusta, ehkä temppeleitä tai palatseja, kuusi katkaistun pyramidin muotoista temppeliä, ja hautakumpujen alue.
Pucaran vaikutusta löytyy myös Perun rannikolta Moqueguan ja Azapan jokilaaksoista. Pucaran vaikutus ulottui Titicaca-järven pohjoispuolisen laakson keskuksiin ja kyliin, mutta jopa pohjoiseen Cuzcon laaksoon ja Etelä-Peruun, ja Morequan laaksoon Tyynenmeren rannikolla Etelä-Perussa, Chilen pohjoisosiin Azapaan ja myös Pohjois-Chilen Iquiquen alueelle ja Loa-joen seudulle. Pucará romahti noin 380 jaa. Samoihin aikoihin eteläinen Titicaca-järven rannan Tiwanaku alkoi kasvaa. Tiwanaku alkoi laajeta joskus välillä 350-400 jaa. Joko Pucaran luhistuminen antoi Tiwanakulle mahdollisuuden, tai Tiwanaku kukisti Pucaran. Titicacan pohjoispuoliset alueet olivat tyhjillään väestöstä noin 380-1250 jaa.
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyö on tietokoneverkoissa toteutettavaa nuorisotyötä. Nuori on yhteydessä nuorisotyötä tekevään ammattilaiseen, vapaaehtoiseen aikuiseen tai toisiin nuoriin internetissä. Verkkonuorisotyössä työntekijä ja nuori eivät välttämättä kohtaa lainkaan reaalimaailmassa.
Martti Takala
Martti Ilmari Takala (20. joulukuuta 1924 Helsinki − 6. tammikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen psykologi ja professori. Takala toimi Jyväskylän yliopiston psykologian professorina 1954–1988 sekä rehtorina 1963–1967 ja 1982–1988.
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyön menetelmiä ovat esimerkiksi reaaliaikaiset ja viiveelliset verkkokeskustelut eli verkko-ohjaus, verkkopelitoiminta sekä verkkonuorisotalotoiminta. Sosiaalisen median yhteisöjä ja palveluja käytetään nuorisotyössä muun muassa tilana, välineenä ja alustana. Verkkoa käytetään nuorisotyössä esimerkiksi nuorille suunnattuun viestintään, yhteydenpitoon ja keskusteluun nuorten kanssa, yhteiseen harrastamiseen kuten pelaamiseen, nuorten mielipiteiden ja ajatusten kuulemiseen ja keräämiseen.
Martti Takala
Ura
Takala valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1947 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1951. Hän tutki persoonallisuus- ja kehityspsykologiaa sekä julkaisi Tapio Nummenmaan ja Johan von Wrightin kanssa teoksen Kokeellinen psykologia (uusi laitos Yleinen psykologia) ja puolisonsa professori Annika Takalan kanssa teoksen Psykologinen kehitys lapsuusiässä.
Takalan aktiivisuus vaikutti Jyväskylän yliopiston perustamiseen. Jyväskylän yliopiston myöhemmän rehtorin Aino Sallisen mukaan Takala oli yliopiston historian vaikutusvaltaisimpia ja tunnetuimpia rehtoreita.
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyötä Suomessa tekevät kunnat, järjestöt ja seurakunnat. Nuorille suunnatun verkkotyön foorumi (Nusuvefo) on toimijoiden löyhä yhteenliittymä, johon kuuluvat toimijat toteuttavat verkkonuorisotyötä monissa muodoissa.
Martti Takala
Ura
Professori Takala oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1964 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 kuolemaansa saakka. Hän oli Jyväskylän yliopiston kunniatohtori.
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyön tavoitteet
Verkkonuorisotyön tavoitteet kiinnittyvät nuorisotyön yleisiin tavoitteisiin. Tavoitteena ei ole, että verkkonuorisotyö korvaa kasvokkaisen tai perinteisen nuorisotyön, vaan täydentää ja tukee olemassa olevia nuorisotyön muotoja. Verkkonuorisotyön tavoitteena on:
Martti Takala
Ura
Martti Takalan isä oli kirkkohistorioitsija, teologian tohtori Lauri Takala.
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyön historia
90-luvulla Internetin käyttö valtavirtaistui ja myös nuorisotyössä huomattiin sen mahdollisuudet. Aluksi nuorille suunnatut tietosivut olivat yksisuuntaista tiedotusta, mutta teknologian kehittyessä sivustoille lisättiin myös kysymys-vastauspalstoja ja muita vuorovaikutteisia elementtejä. Sosiaalinen media alkoi yleistyä nuorten käytössä 2000-luvun alussa. Elämä on parasta huumetta ry (nyk. Ehyt ry) oli ensimmäisiä toimijoita, jotka veivät nuorille suunnatun toimintansa sosiaaliseen mediaan. Nuoret jonottivat Hotelli Kultakalassa (nyk. Habbo) hubu-bussiin, jossa EOPH järjesti teemallisia ryhmäkeskusteluita. Pian myös muut nuorisoalan toimijat, etupäässä järjestöt, löysivät tiensä sosiaaliseen mediaan. 2000-luvun puolivälissä suomalaisnuoret viihtyivät pääasiassa IRC-Galleriassa ja Habbossa, joten myös nuorisotyöllinen toiminta keskittyi niihin. Sosiaalisessa mediassa tarjottiin pääasiassa tietoa ja keskustelutukea nuorille.
Facebook yleistyi nuorten käytössä nopeasti vuosina 2008-2009. Nuorisoalan toimijoille Facebook oli helppo keino tavoittaa nuoria ja käydä heidän kanssaan kahdenkeskisiä keskusteluita. 2010-luvun alkupuolella yleistyneet älypuhelimet ja niiden sovellukset houkuttivat nuoria puoleensa. Nuorisotyö seurasi hitaasti perässä. Mobiililaitteet mahdollistivat digitaalisen teknologian käytön kasvokkaisissa tilanteissa, jolloin viimeistään poistui tarve erotella verkkonuorisotyötä muusta nuorisotyöstä.
Warwick Estevam Kerr
Warwick Estevam Kerr (9. syyskuuta 1922 Santana do Parnaíba, São Paulo – 15. syyskuuta 2018 ) oli brasilialainen insinööri, genetiikan ja entomologian tutkija, professori, joka tunnetaan genetiikan ja mehiläisten sukupuolen määräytymiseen liittyvästä tutkimuksestaan. Hän on myös vastuussa ns. tappajamehiläisten leviämisestä.
Kerr syntyi vuonna 1922 Santana do Parnaíbassa, São Paulossa. Hänen isänsä oli Américo Caldas Kerr ja äitinsä Bárbara Chaves Kerr. Suku oli kotoisin Skotlannista. Perhe muutti Piraporaan vuonna 1925, jossa Warwick Kerr kävi koulua. Hän valmistui maatalousinsinööriksi São Paulon yliopistosta.
Hän aloitti tieteellisen uransa Piracicabassa, jossa hän myös suoritti tohtorin tutkinnon ja sai apulaisprofessorin viran. Vuonna 1951 hän suoritti jatko-opintoja vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa ja vuonna 1952 Columbian yliopistossa, missä hän oli kuuluisan geneetikon Theodosius Dobzhanskyn oppilas. Vuonna 1958 professori Dias da Silveira kutsui Kerrin avustamaan São Paulon valtionyliopistoon perustettuvan biologian laitoksen toiminnan käynnistämisessä. Kerr johti mehiläisten genetiikkaa tutkinutta tutkimusryhmää. Vuosien 1962 ja 1964 välillä hän työskenteli vastaperustetun São Paulon valtion tutkimuskeskuksen tieteellisenä johtajana. Joulukuussa 1964 Kerr vastaanotti genetiikan professorin viran São Paulon yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hänen ensisijaisena tehtävänään oli perustaa genetiikan laitos. Laitos toi genetiikan opetukseen uusina alueina matemaattisen biologian ja biotilastotieteen ja oli myös pioneeri tietokoneiden hyödyntämisessä biologiassa ja lääketieteessä.
Maaliskuusta 1976 huhtikuuhun 1979 Kerr asui Manausissa Amazonasilla tehtävänään perustaa Amazonin tutkimuksen kansallinen instituutti. Virallisesti Kerr jäi eläkkeelle São Paulon yliopistosta tammikuussa 1981, mutta hän ei kuitenkaan lopettanut tieteellistä uraansa. Vain 11 päivää eläkkeelle jäämisensä jälkeen hän vastaanotti professorin viran Universidade Federal do Maranhãossa, São Luíssa ja toimi hetken aikaa vuosina 1987–1988 yliopiston dekaanina. Helmikuussa 1988 Kerr siirtyi Universidade Federal de Uberlândiin genetiikan professoriksi.
Kerr on tehnyt 513 julkaisua eri aiheista. Hän oli naimisissa ja hänellä on 7 lasta ja 17 lastenlasta.
Hattutemppu
Hattutempuksi ( tai hat trick) kutsutaan urheilusuoritusta, jossa sama pelaaja tekee kolme maalia saman ottelun aikana. Sanontaa epäillään käytetyn alun perin kriketissä. Siinä se tarkoittaa suoritusta, jossa syöttäjä polttaa kolme vastustajan pelaajaa kolmella peräkkäisellä syötöllä.
Täydellinen hattutemppu ("perfect hat-trick") on yksi maali oikealla jalalla, toinen vasemmalla ja kolmas päällä samassa ottelussa.
Jääkiekon kypärätemppu
Jääkiekossa hattutemppua kutsutaan myös kypärätempuksi. Gordie Howen hattutempuksi kutsutaan sitä, kun jääkiekkoilija tekee samassa pelissä maalin, maaliin johtavan syötön ja osallistuu tappeluun.
Diffraktometri
Tyypillinen diffraktometri koostuu säteilylähteestä, monokromaattorista, goniometristä, ja säteilyilmaisimesta tai -ilmaisimista. Lisäksi tarvitaan rakoja, joilla näytteeseen tulevan säteen muoto ja koko säädetään.
Säteily
Diffraktometrejä käytetään aineen rakenteen tutkimiseen röntgensäteilyllä, neutroneilla, ja elektroneilla. Käytetty säteily määrää millaista tietoa rakenteesta saadaan diffraktiolla. Röntgensäteily esimerkiksi vuorovaikuttaa vähän keveiden alkuaineiden kuten hiilen kanssa. Orgaanisten näytteiden tapauksessa säteily tunkeutuukin yleensä koko näytteeseen ja röntgendiffraktiota tapahtuu syvältäkin näytteestä. Raskaat alkuaineet absorboivat röntgensäteilyä voimakkaasti, joten niitä tutkittaessa röntgensäteilyllä saadaan tietoa vain näytteen pinnasta.
Neutronisäteily on läpitunkevaa lähes kaikkien alkuaineiden tapauksessa ja siksi neutronidiffraktiolla voidaan tutkia myös raskaita alkuaineita sisältävien näytteiden sisäosia. Elektronidiffraktio vuorostaan on pelkästään pinnalle herkkä menetelmä johtuen elektronien voimakkaasta vuorovaikutuksesta näytteen atomien elektronien kanssa.
Röntgensäteilylähteenä käytetään yleensä röntgenputkea ja vaativissa mittauksissa synkrotronisäteilyä. Neutronilähteinä toimivat tutkimusreaktorit.
thumb|350px|right|Yksinkertaistettu kuva perinteisestä kulmadispersiivisestä röntgendiffraktometristä symmetrisessä läpäisygeometriassa. S on röntgensäteilyn lähde (esimerkiksi [[röntgenputki), S1, S2, ja S3 ovat rakoja, M on monokromaattori, O on näyte läpäisyasennossa, ja D on ilmaisin. \theta on puolet sirontakulmasta. Eri väriset säteet kuvaavat eri aallonpituista säteilyä.]]
Energiadispersiivinen menetelmä
Energiadispersiivisessä mittausgeometriassa kulma pidetään vakiona ja mitataan näytteestä sironneen säteilyn intensiteetti energian funktiona. Energiadispersiivinen menetelmä on huomattavasti harvinaisempi kuin kulmadispersiivinen.
Kulmadispersiivisen menetelmän mittausgeometriat
Diffraktometrillä voidaan mitata jauheita laattamaisina näytteinä joko läpäisy- tai heijastusasennossa. Yleisimmät geometriat ovat symmetrinen läpäisy ja heijastus. Heikosti absorboivista näytteistä voidaan myös tehdä sylintereitä esimerkiksi laittamalla jauhetta kapillaariin. Kun halutaan selvittää aineen kiderakenne, jauhenäytteitä yleensä pyöritetään jonkin kulman suhteen, jotta näytteen mahdollinen tekstuuri ei vaikuta diffraktiokuvioon. Näin selviää yksinkertaisten aineiden kiderakenne helposti. Tällaiset mittaukset tehdään yleensä esimerkiksi tuikeilmaisimella, jota liikutetaan tutkittavan kulma-alueen yli. Tämä on hyvin hidas menetelmä, sillä ilmaisin havaitsee vain hyvin pienen osan kulma-avaruudesta ja siten myös sironneesta säteilystä kerrallaan.
Yksinkertaisimmissa jauheiden mittauksiin tarkoitetuissa diffraktometreissä goniometriä ei käytetä vaan näyte asetetaan pidikkeeseen, jonka taakse laitetaan kaksiulotteinen ilmaisin. Ilmaisin rekisteröi koko diffraktiokuvion yhdellä kertaa tiettyyn kulmaan asti ilman että sitä tarvitsee liikuttaa. Monimutkaisempien molekyylien, kuten proteiinien, tapauksessa käytetään yksittäiskiteitä, jotka liimataan goniometrin päähän. Kaksiulotteista ilmaisinta käytetään yleensä myös näissä mittauksissa. Goniometrin päässä olevaa kidettä käännellään goniometriä kääntämällä ja siitä otetaan diffraktiokuvia kaksiulotteisella ilmaisimella kiteen ollessa eri asennoissa.
Neutronidiffraktiossa ilmaisin on yleensä sylinterin tai pallon muotoinen ja kattaa lähes koko sen pallon pinnan, mihin sirontaa tulee. Tämä mittausjärjestely on suosittu johtuen neutronilähteiden alhaisesta vuosta.
Jefferson Davis
Varhainen elämä
Jefferson Davis syntyi 3. kesäkuuta 1808 Fairviewissa, Kentuckyn osavaltiossa. Hän oli Jane ja Samuel Emory Davisin kymmenes ja viimeinen lapsi. Molemmilla vanhemmilla oli englantilaiset ja walesilaiset juuret. Jeffersonin isä Samuel taisteli Amerikan vapaussodassa Siirtokuntien armeijassa yhdessä molempien velipuoliensa kanssa. Hän nai Jane Cookin vuonna 1783. Samuel kuoli 4. heinäkuuta 1824, Jeffersonin olleessa 16-vuotias. Jane kuoli 3. lokakuuta 1845.
Opinnot ja sotilasura
Davis muutti ensin Louisianan St. Maryn piirikuntaan ja myöhemmin Mississippin Wilkinsonin piirikuntaan. Hän opiskeli Wilkinsonin akatemialla. Kaksi vuotta myöhemmin Davis aloitti opinnot katolisessa Saint Thomas' College -koulussa. Davis oli opiskeluaikoinaan koulun ainoa protestanttinen oppilas. Tämän jälkeen hän lähti Jefferson Collegeen joka sijaitsi Mississippissa. Täältä hän jatkoi Lexingtonin Transylvania Universityyn. Davis meni vuonna 1824 West Pointin sotilasakatemiaan. Hän valmistui luutnantiksi, mutta erosi armeijasta vuonna 1834. Hän lähti 1840-luvulla politiikkaan. Meksikon sodan sytyttyä Davis jätti politiikan ja astui takaisin armeijan palvelukseen. Hän haavoittui pahasti Buena Vistan taistelussa vuonna 1847 ja palasi politiikkaan.
Ennen sisällissotaa
Davis istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Mississippin osavaltiosta vuosina 1845-1846. Seuraavana vuonna hänet valittiin Mississipin senaattoriksi, jossa hän istui vuoteen 1851 asti. Tämän jälkeen hän toimi Yhdysvaltain sotaministerinä Franklin Piercen hallinnossa. Davis palasi senaattiin 1857, jossa hän istui tammikuuhun 1861 asti.
Konfederaation presidenttinä
thumb|vasen|150px|Davisin virkaanastujaiset [[Alabama State Capitolin ulkopuolella.]] Davis erosi Yhdysvaltain senaatista 9. helmikuuta 1861. Hänet nimitettiin muodostetun Amerikan konfederaation presidentiksi helmikuussa 1862. Davisin virkapaikka oli Virginian Richmondissa, Konfederaation pääkaupungissa. Hän toimi tehtävissään tappiollisen sisällissodan loppuun ja Konfederaation lakkauttamiseen 5. toukokuuta 1865 saakka.
Loppuelämä
Davis istui sodan jälkeen tutkintavankeudessa Virginian Fort Monroe -linnoituksessa. Häntä vastaan nostettiin syyte maanpetoksesta, mutta hän ei ikinä joutunut oikeuden eteen. Davis vapautui takuita vastaan toukokuussa 1867 ja sai armahduksen joulupäivänä 1868 presidentti Andrew Johnsonilta muiden sisällissodan veteraanien ohella.
Kuolema
oikea|thumb|Jefferson Davis hautajaiset [[New Orleansissa.]]
Davis kuoli Louisianan New Orleansissa 81-vuotiaana 6. joulukuuta 1889. Hänen arkkunsa oli joulukuun 11. päivään asti esillä kaupungin kaupungintalolla.
Hautajaisista tuli yksi Etelä-Yhdysvaltain suurimmista. Tapahtuman järjestelyistä vastannut työvaliokunta halusi painottaa Davisin suhdetta Yhdysvaltoihin. Liittovaltion hallinto sivuutti hänen kuolemansa, mutta kirkot eri puolella etelää soittivat kellojaan.
Risto Puustinen
Risto Puustinen (s. 28. syyskuuta 1959 Joutseno) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Pelaajaura
Suomen jalkapallomaajoukkueessa Puustinen esiintyi 11 kertaa vuosina 1983–1988.
Ura valmentajana
Valmentamisen Puustinen aloitti vuonna 1995 FC Jazzissa Pertti Lundellin kakkosvalmentajana. Seuraavalla kaudella hän valmensi Jari Pyykölän apuna FC Jazzin seuran toiseen Suomen mestaruuteen. Sittemmin Puustinen on valmentanut Musan Salamaa, Pallo-Iiroja ja Porin Palloilijoita. PoPassa hän toimi Pertti Lundellin kakkosvalmentajana neljän kauden ajan.
Vincent Beretti
pienoiskuva|upright|Vincent Beretti Vincent Beretti (14. kesäkuuta 1781 Rooma, Italia – 30 (18). elokuuta 1842 Kiova, Venäjän keisarikunta) oli italialaissyntyinen Venäjällä toiminut arkkitehti ja akateemikko. Beretti suunnitteli Pietariin viisitoista rakennusta eri tarkoituksiin. Vuonna 1835 hän siirtyi Kiovaan Ukrainaan voitettuaan Kiovan yliopiston suunnittelukilpailun ja toimi sittemmin Kiovassa kuolemaansa asti. Kiovaan suunnittelemiaan rakennuksia hän ei ehtinyt nähdä valmiina.
Myös hänen poikansa Alexander Beretti oli arkkitehti.
Rongoteus
Rongoteus on Mikael Agricolan mainitsema karjalaisten henkiolento, joka saa rukiin tuottamaan satoa.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Rongoteus antoi ruista:
Rongoteus mainitaan lyhyesti 1800-luvulla Savosta ja Pohjois-Karjalasta muistiin merkityissa kansanrunoissa, useimmiten kuitenkin kirjoitettuna tavalla, joka osoittaa, että nimi on ollut runonkerääjille outo:
Muita kansanrunoissa esiintyviä todennäköisesti Rongoteukseen liittyviä nimiä ovat Runkateira, Runkoteera, Rukiteera ja Rukotivo.
Lisäksi Rongoteus on ollut sukunimi vielä 1500-luvulla. Ruoveden pitäjän sakkoluettelossa vuodelta 1574 mainitaan miten talonpojat Nissius Bendo (Pento) ja Marchus Ronkateus olivat luvattomasti kaataneet kaskea heille kuulumattomalla alueella. Toisessa saman vuoden tuomiossa jälkimmäinen sukunimi tavataan muodossa Rogadeus (joka pitäisi lukea Rongadeus).
Uno Harva käsittelee teoksessaan suomalaisten muinaisuskosta kaikkia näitä mainintoja Rongoteuksesta, mutta joutuu toteamaan että tiedot ovat liian niukkoja, jotta voitaisiin päätellä millainen olento alun perin oli kysymyksessä.
Martti Haavio oletti että Rongoteuksen nimi olisi peräisin pyhimykseltä - Pyhältä Theofaneelta. . Tämän teorian mukaan nimityksen Virok-Theofanes (Suitsuke-Theofanes) ja kasvin nimen ronki, ronka sekaantuminen kansanetymologiassa olisi johtanut nimeen Rongoteus. Vastaavasti nimi Rukiteera olisi peräisin Pyhältä Theodorukselta eli Ruis-Theodorukselta.
Ōi (1920)
Ōi oli Keisarillisen Japanin laivaston Kuma-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 24. marraskuuta 1919. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1920 ja otettiin palvelukseen 4. toukokuuta 1921.
Palvelus
Alus upotettiin 19. heinäkuuta 1944.
Mamot
Mamot (Drepanis) on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Mamot olivat meden syömiseen erikoistuneita varpuslintuja, jotka elivät Havaijin saariryhmän metsissä. Ne olivat kooltaan noin 20 senttiä pitkiä ja niillä oli pitkä, alaspäin kaartunut nokka. Ne kuolivat sukupuuttoon vuosina 1899–1907 elinympäristöjen tuhoutumisen sekä liiallisen ja valvomattoman keräilyn takia.
Mamolajit
left|250px