cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japanin keisari
Japanin keisari (jap. 天皇 tennō) on nykyisin perustuslailla tunnustettu Japanin kansan ja sen yhtenäisyyden symboli ja keisarillisen perheen pää. Japanin perustuslain mukaan keisari on perustuslaillisen monarkian seremoniallinen keulakuva. . Japanin nykyinen keisari on Naruhito, joka nousi valtaistuimelle 1. toukokuuta 2019.
Japanilaisen perinteisen keisarikultin mukaan keisariperhe polveutuu jumalista. Keisarin rooli on Japanin historiassa vaihdellut lähinnä symbolista valtaa omanneen uskonnollissävyisen keulakuvan ja todellisen vallankäyttäjän välillä. Keisarin todellista valtaa ovat aina rajoittaneet ja kontrolloineet muut poliittiset voimat, vain kontrollin aste on vaihdellut. Monilla keisareilla ei ole ollut käytännössä lainkaan valtaa. Keisari on kuitenkin nykyäänkin hyvin kunnioitetussa asemassa. Keisari on myös pidetty koko šintolaisuuden johtajana, mutta tämä titteli lakkautettiin vuonna 1945, kun šintolaisuus menetti asemansa valtionuskontona.
Japanin nykyisessä perustuslaissa ei alkujaan ollut mahdollisuutta, että keisari voisi luopua kruunusta. Yksikään keisari ei ollutkaan jättänyt tehtäväänsä 200 vuoteen. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti hyväksyi lain, joka mahdollisti silloisen keisari Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari oli kärsinyt terveysongelmista ja oli toivonut voivansa jättää tehtävänsä.
Historia
Japanin keisarillinen dynastia on maailman vanhin hallitsijasuku: sitä voidaan seurata luotettavasti 400-luvulle saakka. Tämä johtuu keisarisuvun jumalallisesta asemasta: sitä ei ole periaatteessakaan voitu syrjäyttää nimellisestä asemasta, mutta käytännön vallasta kyllä.
400-luvulta lähtien Japanin valtaistuin periytyi patrilineaalisesti, noudattaen tapaoikeudellista japanilaista vallanperimysjärjestystä, joka muistuttaa lähinnä agnaattisen senioriteetin periaatetta. Mies tai nainen, joka oli syntynyt aiemmista miespuolisista keisareista polveutuvaan mieslinjaiseen sukuun (”Yamaton dynastiaan”), saattoi periaatteessa nousta valtaistuimelle. Käytännössä edeltäjän seuraava veli, tai vanhin poika tai tytär, nousi seuraajaksi, ja vain ani harvoin kaukaisemmat sukulaiset.
Historian kuluessa Japanin keisarilla ei useasti ole ollut todellista valtaa, vaan todellinen hallinto on ollut voimakkaiden aatelissukujen käsissä. Näitä olivat Soga-, Fujiwara-, Minamoto-, Ashikaga- ja Tokugawa-suvut. Näinäkin aikoina keisari kuitenkin säilytti nimellisen asemansa jumalallisena hallitsijana.
Sogat ja Fujiwarat olivat Japanin klassisen kauden ministeridynastioita. Etenkin Fujiwarat pitivät hallitusvaltaa käsissään alaikäisten keisareiden holhoojahallitsijoina ja keisareiden appiukkoina.
Vuosien 1192–1867 välillä Japanin todellinen päämies oli samuraiarmeijan päällikkö shōgun, vaikka shogunin valta olikin aina teoriassa keisarilta saatu. Minamoto, Ashikaga ja Tokugawa olivat peräjälkeen tuon ajanjakson shogunidynastiat. Ensimmäiset Japanissa vierailleet espanjalaiset ja portugalilaiset rinnastivat keisarin ja shōgunin suhteen paavin ja kuninkaan suhteeseen Euroopassa. Vuonna 1866 alkanut Meiji-restauraatio lakkautti shōgunin viran ja vuoden 1889 perustuslain myötä keisarikin luovutti suuren osan absoluuttisesta vallastaan kansanedustajille. Perustuslaki ei kuitenkaan ollut demokraattinen, vaan keisarille jäi paljon valtaa, jota pääministeri ja muut keisarin ympärillä olleet tahot hyödynsivät.
1930-luvulle tultaessa Japanin hallitus koostui suurelta osin fasistityyppisistä sotilasjohtajista, jotka käyttivät keisarin jumalallisuusajatusta imperiumin laajentamispyrkimyksiin. Toisessa maailmansodassa keisari oli symboli, jonka puolesta sotilaat lähetettiin taistelemaan ja kuolemaan. Keisari Hirohito itse pysytteli taka-alalla, ja hänen roolistaan sodassa on kiistelty. Japanin antauduttua Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman olisi halunnut Hirohiton sotasyyllisyysoikeuteen, mutta miehityshallinnon johtaja Douglas MacArthur kannatti keisari-instituution säilyttämistä, koska se edusti jatkuvuutta ja yhtenäisyyttä Japanissa. Keisarius säilyi, mutta siitä tuli puhtaasti seremoniallinen instituutio. Naisilta oli poistettu mahdollisuus nousta hallitsevaksi keisarinnaksi preussilaismallisella vuoden 1889 perustuslailla, ja tämä este säilyi myös perustuslaissa, jonka Yhdysvaltain miehityshallinto saneli hyväksyttäväksi voimaan 1947.
Japanin keisarien hallituskaudet (jap. 時代 jidai) on Meiji-restauraatiosta lähtien nimetty ja nimi on pysynyt samana koko kauden ajan. Naruhiton hallitsijakausi on nimeltään Reiwa. .
Nörvenichin lentotukikohta
pienoiskuva|Eurofighter Typhoon Nörvenichissä. Nörvenichin lentotukikohta on Saksan ilmavoimien lentotukikohta, jonne on sijoitettu Eurofighter Typhoonein varustettu Taktisches Luftwaffengeschwader 31.
Historia
Tukikohta valmistui 1952 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien Saksaan sijoitettujen joukkojen tukikohdaksi ja se otettiin käyttöön elokuussa 1954. Vuonna 1958 ensimmäinen Saksan ilmavoimien yksikkö Jagdbombergeschwader 31 (JaboG 31) sijoitettiin tukikohtaan. Lennoston kalustona olivat yhdysvaltalaisvalmisteiset Republic F-84F Thunderstreakit. Tammikuussa 1959 lennosto liitettiin osaksi Natoa ja 1961 lennosto varustettiin Lockheed F-104 Starfighterein. Ensimmäinen Panavia Tornado nousi heinäkuussa 1983 tukikohdasta. Kesäkuusta 2010 alkaen lennoston kalustona ovat olleet Eurofighter Typhoonit.
Operaatio Ikarus
Saksalaiset joukot olivat puolestaan 9. huhtikuuta 1940 alkaen miehittäneet Tanskan ja Norjan, ehtiäkseen sinne ennen brittejä. Näin he turvasivat sodankäynnin kannalta elintärkeän rautamalmin saannin Ruotsista norjalaisen Narvikin sataman kautta.
Operaatiota ei koskaan toteutettu, sillä sen kannalta välttämättömän Britteinsaarten maihinnousu viivästyi ja lopulta peruuntui kokonaan. Saksa olisi saattanut kyetä ottamaan Islannin haltuunsa, mutta sen puolustaminen ja huoltaminen olisi ollut mahdotonta. Hyöty Islannin haltuunotosta olisi ollut todennäköisesti se, että sieltä käsin olisi kenties kyetty suorittamaan pommituslentoja Yhdysvaltoihin ja Skotlantiin. Samoihin aikoihin Saksa oli kaavaillut jopa Irlannin valtausta, mutta sekin oli käytännössä epärealistinen hanke.
Statuomania
thumb|200px|Erland Stenberg, [[Frans Mikael Franzénin patsas, 1881(1879).]] Statuomania on innostusta pystyttää julkisia patsaita ja veistoksia. Se yhdistetään varsinkin länsimaiden kansallisiin hankkeisiin liittyvään aktiiviseen monumenttitoimintaan. Patsasvillitys voi sisältää erilaisia suurmiespatsaita, sankaripatsaita, muistomerkkejä tai monumentteja ja niihin liittyviä erilaisia muistotilaisuuksia.
Statuomania oli osa kansallisvaltioille kehitettyjä tunnusmerkkejä ja perinteitä, kuten kansallisjuhlia, sodissa kaatuneiden seremonioita, lippuja, kansallislauluja, urheilukilpailuja ja vastaavia.
Myös Suomessa luotiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa omaa suurmieskaanonia. Innokkuus monumenttien pystyttämiseen ei kuitenkaan lakannut tämän ajankohdan jälkeen, vaan henkilöitä on muistettu myöhemminkin patsashankkeilla.
Kansallisvaltion innovaatiot
Patsaiden määrän lisäännyttyä kaupungeissa niistä alettiin kiistellä varsinkin ensimmäistä maailmansotaa edeltävinä vuosikymmeninä vuoteen 1914 asti. Patsaiden määrää ja laatua alettiin arvostella ”statuofobien” alkaessa vastustamaan patsasvillitystä. Esimerkiksi Pariisissa arveltiin olevan pelkästään vuonna 1913 30 valmistumassa olevaa julkista patsasta, jotka odottivat jalustaa ja sijoitustaan.
Suomessa
Taidehistorioitsija, valtioneuvos ja professori Eliel Aspelin vaikutti erityisesti Suomalaisen puolueen oppi-isäksi tehdyn Snellmanin kuvien tuotantoon ja vastaanottoon. Hän seurasi, arvioi, keräsi ja pani alulle Snellman-kuvia, joiden tekemiseen Aspelin kannusti Johannes Takasta ja Emil Wikströmiä. Aspelin matkusteli Saksassa kiinnittäen huomiota nousevaan statuomaniaan. Hänelle myönnettiin 1910-luvulla ansioistaan Kuvanveistäjäliiton kunniajäsenyys.
Ensimmäinen suurmiespatsas Suomessa oli C.E. Sjöstrandin tekemä Porthanin patsas Turussa (1864) ja sitä seurasivat muun muassa Franzénin patsas Oulussa (1881), Johan Ludvig Runebergin muistomerkki (1885) Helsingissä ja Pietari Brahen patsaat (1888) Turussa ja Raahessa.
Patsastuotannon keskus ei sen alkuvaiheessa ollut yksiselitteisesti Turku tai Helsinki. Kansallisen innostuksen yleistyessä kaupungit halusivat nostaa profiiliaan julkisilla veistoksilla kilpailemalla siitä, kuka sai omia itselleen kunkin suurmiehen. Kuvanveistäjiä työllisti sisällissodan jälkeen lisääntynyt sankari- ja vapaussotapatsaiden kysyntä, joka kasvoi niin suureksi, että kuvanveistäjät pystyivät sitä hädin tuskin tyydyttämään. Myös toisen maailmansodan jälkeen 1940- ja 1950-luvuilla sotamuistomerkkien ja sankaripatsaiden kysyntä kasvoi. 1960-luvulta lähtien alkoivat yleistyä abstraktit muodot muistomerkeissä. Viime aikoina perinteisistä patsaista on siirrytty julkisen tilan ja ympäristön taiteeseen.
Saara Saarela
Saara Eliisa Saarela (s. 18. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja Aalto-yliopiston elokuvaohjauksen professori.
Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Kuningas Hidas (2000), Hengittämättä ja nauramatta (2002), Väärät juuret (2009) ja Venetsialainen (2010), sekä televisiosarjan Yövuoro (2005).
Saarelan äiti oli kansainvälistä uraa tehnyt pankinjohtaja Annikki Saarela, ja tytär asui Helsingin lisäksi lapsena Washington D.C.:ssä ja teinivuosinaan Tokiossa.
Saara Saarela valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1990. Lukion jälkeen hän lähti opiskelemaan Pariisiin, Université de Paris 8:nteen. Hänestä tuli taiteen maisteri vuonna 1996. Pariisin-opintojen lopputyönä syntyi lyhytelokuva Laukaus, joka voitti Tampereen lyhytelokuvajuhlilla alle 30-minuuttisten elokuvien esikoispalkinnon. Sen jälkeen Saarela opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osaston elokuva­ohjauksen linjalla ja valmistui vuonna 2008.
Vuonna 2020 kuvatun elokuvan Veden vartija budjetti oli 4,2 miljoonaa euroa. Elokuva perustuu Emmi Itärannan kansainvälisesti menestyneeseen Teemestarin kirja -romaaniin. Elokuvaa, jonka ensi-ilta oli vuonna 2022, kuvattiin Virossa, Saksassa ja Norjassa. Veden vartija on kallein suomalaisen naisen ohjaama elokuva.
Thessalian ja Keski-Kreikan hajautetun hallinnon alue
Thessalian ja Keski-Kreikan hajautetun hallinnon alue on yksi Kreikan aluehallinnon seitsemästä hajautetun hallinnon alueesta. Se käsittää Thessalian ja Keski-Kreikan alueet ja sen pääkaupunki on Lárisa.
Charlotte (Belgian prinsessa)
Marie Charlotte Amélie Augustine Victoire Clémentine Léopoldine (7. kesäkuuta 1840 Bryssel, Belgia – 19. tammikuuta 1927 Meise, Belgia) oli Belgian kuningas Leopold I:n ja Louise d’Orleansin tytär, Meksikon keisarinna sekä Itävallan arkkiherttua Maksimilian I:n vaimo.
Charlotte kannusti miestään lähtemään Meksikoon. Kuninkaan tyttärenä hän oli kunnianhimoinen saavuttamaan saman tai korkeamman aseman. Ranskan armeijan vetäydyttyä Meksikosta hän palasi Eurooppaan hakemaan apua Itävallan keisari Frans Joosefilta, Napoleon III:lta ja jopa paavilta, saamatta kuitenkaan ketään vakuuttuneeksi tilanteen vakavuudesta. Kun Charlotte sai tiedon miehensä kuolemasta, hän menetti järkensä ja eli lopun elämäänsä hiljaisuudessa Belgiassa Laekenin linnassa. Hän kuoli Bouchoutin linnassa Meisessä 1927.
Melbournen elokuvajuhlat
Melbournen elokuvajuhlat (Melbourne International Film Festival, MIFF) ovat kansainväliset elokuvajuhlat, jotka järjestetään vuosittain heinä-elokuussa Melbournen kaupungissa Australiassa. Vuodesta 1951 lähtien järjestetty festivaali on Australian vanhin ja yksi maailman vanhimmista elokuvajuhlista. Vuodesta 1962 juhliin on liittynyt lyhytelokuvakilpailu. Elokuvajuhlat kestävät kolme viikkoa.
Catarina Fagerholm
Catarina Judith Fagerholm (s. 1963) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen, joka toimi Instru optiikka Oy:n toimitusjohtajana vuosina 2007–2018. Hän kertoi jättävänsä tehtävän keskittyäkseen hallitustyöskentelyyn eri yrityksissä. Tätä aiemmin hän työskenteli muun muassa Bosch and Siemens Home Appliances Oy:n Suomen ja Baltian maiden toimitusjohtajana sekä BSH Household appliances Pohjoiseuroopan toimintojen johtoryhmän jäsenenä (1998–2006) ja ennen sitä Electrolux Oy:ssä johtoryhmän jäsenenä ja maajohtajana AEG Home Appliancesille vastuualuenaan Suomen lisäksi Venäjä ja Baltian maat (1996–1998).
Catarina Fagerholmin isosisko on Jannica Fagerholm. Heidän isoisänsä oli pääministeri K.-A. Fagerholm.
Matti Milius
pienoiskuva|Matti Milius vuonna 2010. Matti Milius (10. marraskuuta 1945 Tartto, Viro – 3. kesäkuuta 2015 Tartto) oli yksi suurimmista Viron nykytaiteen keräilijöistä. Hän asui lähes koko elämänsä Tartossa. Matti Miliukselle kuului suuri exlibristen ja yli 1 200 teosta sisältävä grafiikoiden ja maalausten kokoelma. Vuodesta 1968 alkaen Milius järjesti näyttelyitä Virossa ja muualla Euroopassa.
Elämä
Milius kävi Tarton 1. työläisnuorten koulua, josta hän valmistui vuonna 1967, ja jatkoi sitten Viljandin kulttuuriakatemiaan, josta hän valmistui kirjastonhoitajaksi vuonna 1969. Milius oli Tarton ja Viron taiteilijaliittojen jäsen. pienoiskuva|vasen|Aapo Pukkin tekemä palkittu muotokuva Miliuksesta.
Taidekokoelma
Matti Miliuksen taidekokoelmaan kuului alun perin yli 1 200 piirustusta, maalausta tai grafiikkateosta muun muassa Virosta, Latviasta, Suomesta, Liettuasta, Venäjältä, Armeniasta, Kanadasta ja Azerbaidžanista. Suurin osa näistä on hänelle lahjoitettu, joten hänen omia rahojaan ei kokoelman täydentämiseen kulunut juuri ollenkaan. Myöhemmin osa tästä kokoelmasta on myyty muun muassa Tarton taidemuseolle.
Tulipalo ja kuolema
Kello yhden aikaan yöllä 29. joulukuuta 2014 Miliuksen asunnossa syttyi tulipalo, jonka seurauksena hän joutui hyppäämään toisen kerroksen keittiön ikkunasta ulos pelastuakseen. Pudotuksessa hän mursi selkärankansa ja halvaantui vyötäröstä alaspäin. Sairaalassa Milius vaipui koomaan, heräsi siitä, mutta vietti elämänsä viimeiset kuukaudet hengityskoneeseen kytkettynä. Puhuminen oli hänelle vaikeaa, mutta hän kommunikoi aakkoskartan avulla näyttämällä kirjaimia. Hän luki päivisin kirjoja, kuten oli ennenkin tehnyt. Milius kuoli 3. kesäkuuta 2015.
Luonne
Miliusta kuvailtiin lapsenmieliseksi, euforiseksi ja "intohimoiseksi boheemiksi". Hän ei välittänyt muiden mielipiteistä vaan sanoi ajatuksensa suoraan. Häntä oli vaikea olla huomaamatta kahviloissa tai kadulla. Hänen kova äänensä ja silmiinpistävä olemuksensa kuului ja näkyi jo kauas. Hänellä oli vihamiehiäkin, mutta suurimmalta osin häntä kunnioitettiin ja pidetäänkin nykyään legendana ja ennen kaikkea "Tarton henkenä". Hänestä on tehty useita muotokuvia. Milius ei koskaan mennyt naimisiin tai saanut lapsia, mutta rakastui palavasti useaan naiseen ja yhden ainoan naisen valitseminen ei tuntunut hänelle mahdolliselta. Viimeisinä vuosinaan hän palasi takaisin nuoruuden rakkautensa Renna Alin luokse ja he kihlautuvat, mutta häitä ei ehditty pitää.
Näyttelyt
pienoiskuva|Matti Milius Peeter Mudistin kanssa takanaan Mudistin maalaama muotokuva Miliuksesta "Milius künkal".
Büchelin lentotukikohta
TaktLwG 33:n kalustona ovat olleet vuodesta 1985 alkaen Panavia Tornadot, joilla kyetään pudottamaan 702 MUNSS:n varastoimia ja ylläpitämiä B61-ydinpommeja. Osana Naton ydinaseiden jakopäätöstä pommeissa on kaksinkertainen varmistus eli niiden käyttöön tarvitaan samanaikainen lupa sekä Saksalta että Yhdysvalloilta. Lentotukikohta on ollut vuodesta 2007 alkaen Saksan ainoa ydinasevarasto.
Vieremän lukio
Vieremän lukio toimii Vieremän kunnassa Kirkonkylän koulun (0-9) kanssa samassa koulukeskuksessa. Lukio on aloittanut toimintansa 1977.
Lukio toimii yleislukiona, joka painottaa yksilöllisiä opintopolkuja ja opinto-ohjausta. Pakollisten opintojen lisäksi koulu tarjoaa syventäviä ja soveltavia opintoja muun muassa tapahtumatuotannossa, viestinnässä ja biologiassa.
Vieremän lukio painottaa lisäksi kansainvälisyyttä. Siellä on mahdollista suorittaa KV1- ja KV2-opinnot opintomatkoineen ja opiskella monia vieraita kieliä, kuten japania ja saksaa. Yrittäjyys- ja teknologiaopinnoissa on mahdollista suorittaa Mahis-yhdistelmätutkinto (kaksoistutkinto).
Vieremän lukio tekee yhteistyötä myös Vieremän yritysten, erityisesti Ponsse Oyj:n kanssa. Opiskelijoiden lukiokummina toimii Juha Vidgren.
Vieremän lukio on ollut lukiovertailuissa 2020-luvun alkuvuosina Pohjois-Savon paras tai toiseksi paras.
Vieremän lukion lähilukioverkostoon kuuluvat Iisalmen lyseo, Kiuruveden lukio, Lapinlahden lukio ja kuvataidelukio, Pielaveden lukio ja Sonkajärven lukio.
Ohjaustanko (moottoripyörä)
thumb|220px|Tavanomainen yhtenäinen ohjaustanko, joka kiinnittyy yläkolmioon matalilla korotuspaloilla. thumb|220px|Selvästi kaarelle keskeltä taivutettu ohjaustanko.
thumb|220px|Clip-on -tyyppinen ohjaustanko [[kahvilakilpurissa.]] Ohjaustankoja on olemassa useita eri tyyppejä. Yleisin on suora tai hieman keskeltä u:lle taivutettu putkitanko, joka on yläkolmiossa kiinni korotuspaloilla. Urheilullisissa pyörissä ohjaustanko on kapeampi ja matalampi ilmanvastuksen pienentämiseksi. Kahvilakilpureissa ja katetuissa supersport-moottoripyörissä käytetään usein kaksiosaista clip-on -tankoa, jossa kahvat ovat hyvin lyhyiden putkien päässä välittömästi kiinni yläkolmiossa ilman korotuspaloja.
thumb|220px|Choppereissa ja customeissa yleinen apinakiikku. Custom-moottoripyörissä ja choppereissa käytetään tavallisesti leveätä ja korkeata ohjaustankoa, jossa ajoasento on pysty tai jopa taakse kallistettu. Äärimmäisen korkeata ohjaustankoa, jota käytettäessä kädet nousevat hartioiden tason yläpuolelle yläviistoon, kutsutaan apinakiikuksi (ape hanger).
Epeiroksen ja Länsi-Makedonian hajautetun hallinnon alue
Epeiroksen ja Länsi-Makedonian hajautetun hallinnon alue on yksi Kreikan aluehallinnon seitsemästä hajautetun hallinnon alueesta. Se käsittää Epeiroksen ja Länsi-Makedonian alueet ja sen pääkaupunki on Ioánnina.
Rantarahkasammal
Rantarahkasammal (Sphagnum auriculatum) on sammallaji. Se kuuluu Sphagnaceae-heimoon ja rahkasammalten sukuun. Laji on uhanalaisuusluokittelussa elinvoimainen. Suomessa rantarahkasammalta esiintyy Lounais-Suomessa. Siitä on myös käytetty tieteellistä nimeä Sphagnum denticulatum. Yleisväriltään se on kellertävää tai vaaleanvihreää. Se kasvaa karuilla ja keskiravinteisilla paikoilla.
Valmet Petra
pienoiskuva|300px|Ensimmäisiä Valmet Petra −malleja, vuodelta 1983, .308Win. Laatikon kiinnitys kolmella ruuvilla, 9 patr. lipas. Valmet Petra on Valmetin valmistama itselataava metsästyskivääri, joka perustuu Kalašnikovin kehittämään kaasumäntätekniikkaan. Suomen ulkopuolella Valmet (M-88) Hunter -nimellä markkinoidun aseen yleisimmät kaliiperit ovat .223 Remington, .243 Winchester, .308 Winchester ja .30-06 Springfield.
Tourulassa valmistettuun kivääriin tehtiin pieniä muutoksia, tukki vaihdettiin puiseksi, liipaisin laakeroitiin laatikon takaosaan, koneistoa venytettiin 12 mm pidemmälle patruunalle ja kanteen tehtiin mahdollisuus kiikarikiinnitykseen ja varsinaisessa tuotantomallissa kiinnitys muutettiin tapahtumaan ruuveilla. Muitakin pieniä muutoksia tehtiin jo ensimmäiseen malliin. Myöhemmissä malleissa tukkia uudistettiin enemmän metsästysasemaiseksi, varmistin vaihdettiin koneiston poikkisuuntaiseksi tapiksi ja tähtäimet vaihdettiin kaasumännän päältä piipun päähän. Myös ongelmallista laatikonkiinnitystä parannettiin.
Havok (yhtye)
Havok on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye Denveristä. Yhtye perustettiin vuonna 2004.
Vuoden 2016 kesällä yhtye tuli ensimmäistä kertaa Suomeen Tuskaan. Vuoden 2016 keväällä yhtye kiersi suomalaisen Children of Bodomin sekä Megadethin kanssa.
Historia
David Sanchez perusti yhtyeen vuonna 2004, hänen kanssaan yhtyeessä oli rumpali Hannon Sjöegren. Bändi etsi jäseniä Denveristä ja mukaan löytyi Shawn Chavez ja  Marcus Corich bassoon. Vuonna 2004 yhtye äänitti ensimmäisen demon Thrash Can. Tämän jälkeen yhtye julkaisi muutamia demoja ja kokoonpano vaihtui muutamia kertoja.
Vuonna 2009 yhtyeeseen liittyi basisti Jesse De Los Santos ja yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa burn tuolloin rummuissa oli Scott Fuller. Vuonna 2010 yhtye alkoi päästä lopulliseen kokoonpanoonsa, kun yhtyeeseen liittyi kitaristi Reece Scruggs sekä rumpali Pete Webber. Vuonna 2013 basisti Mike Leon tuli yhtyeeseen mutta jätti yhtyeen vuonna 2015 ja yhtyeeseen tuli basistiksi Nick Schendzielos.
Wolfgang Jerat
Wolfgang Jerat (9. helmikuuta 1955 – 10. heinäkuuta 2020) oli saksalainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Jerat aloitti valmennusuransa suuremmissa seuroissa toukokuussa 1990 siirryttyään Wuppertal SV Borussian päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran heti debyyttikaudellaan Oberliga Nordrheinin kolmanneksi ja kauden 1991/92 päätteeksi sarjatason mestariksi ja nousuun 2. Bundesliigaan. Menestyksekkään kauden jälkeen Jerat siirtyi 1. FC Kölniin apulaisvalmentajaksi. Päävalmentaja Jörg Bergerin saatua potkut helmikuussa 1993 nousi Jerat Kilipukkien peräsimeen. Hänen johdollaan seura onnistui keräämään seitsemän pistettä yhdeksästä ottelusta ja hän sai tehdä tilaa Morten Olsenille huhtikuussa 1993. Tämän jälkeen Jerat jatkoi Kölnissä apuvalmentajana Olsenin potkuihin elokuuhun 1995 saakka.
Kaudeksi 2008/09 Jerat siirtyi Bonner SC:n peräsimeen. Hänen johdollaan seura juhli kauden päätteeksi NRW-Ligan mestaruutta ja nousua Regionalligaan. Kaudella 2009/10 Jeart luotsasi seuran Regionalliga Westin kymmenenneksi. Talousvaikeuksien vuoksi joukkueelle ei myönnetty sarjalisenssiä kaudelle 2010/11 ja Jerat lähti seurasta kesällä 2010.
Marraskuussa 2011 Jerat jatkoi uraansa kosovolaisseura FK Pristinan päävalmentajana. Jerat sai potkut ennen kauden loppua huhtikuussa 2012, vaikka Pristina taisteli mestaruudesta.
Marraskuussa 2012 Jeratista tuli FC Viktoria Kölnin päävalmentaja. Hän jätti seuran terveydellisten syiden vuoksi tammikuussa 2013 seuran ollessa Regionalliga Westin kolmantena.
Valmennusuransa jälkeen Jerat työskenteli jalkapalloakatemiassa Ghanassa. Hän kuoli 10. heinäkuuta 2020 65-vuotiaana.
Alfred Newman
Alfred Newman (17. maaliskuuta 1901 New Haven, Connecticut – 17. helmikuuta 1970 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä. Hän sai yhdeksän Oscar-palkintoa musiikistaan, ja kaikkiaan hän oli ehdolla 45 kertaa. Newmanilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänen poikansa on elokuvasäveltäjä Thomas Newman.
Ísafjarðarbær
Ísafjarðarbær on kunta pohjoisessa Islannissa Länsivuonoilla. Kunnassa asuu 3 840 ihmistä (1. tammikuuta 2022) ja sen pinta-ala on 2 416 km2. Kunta muodostettiin vuonna 1996 Flateyrarhreppurin, Ísafjörðurin, Mosvallahreppurin, Mýrahreppurin, Suðureyrarhreppurin ja Þingeyrarhreppurin kunnista.
Radioaktiivisuus
Radioaktiivinen hajoaminen on tapahtuma, jossa rakenteeltaan epävakaa atomiydin ilman ulkoista vaikutusta hajoaa ja menettää energiaa muuttuen kevyemmiksi atomiytimiksi. Prosessissa vapautuu ionisoivaa säteilyä, joka on hajoamisesta riippuen joko sähkömagneettista säteilyä, hiukkassäteilyä tai useimmiten molempia.
Osa atomiytimistä on epävakaita luonnostaan, mutta ytimen voi myös saada epävakaaksi pommittamalla sitä muilla hiukkasilla, esimerkiksi neutroneilla. Osuessaan atomiytimeen ylimääräinen neutroni muuttaa ytimen epävakaaksi, jolloin se hajoaa itsekseen. Tätä ilmiötä käytetään hyväksi esimerkiksi lääketieteessä, ydinaseissa ja ydinvoimalaitoksissa.
Historia
thumb|200px|Henri Becquerel left|thumb|150px|Becquerelin kehittämä valokuvauslevy, jossa näkyy säteilyn vaikutus
Radioaktiivisuuden löysi vuonna 1896 ranskalainen tieteilijä Henri Becquerel työskennellessään fosforoivien aineiden parissa. Nämä materiaalit loistavat pimeässä, kun ne on altistettu ensin valolle. Becquerel ajatteli, että röntgensäteiden katodisädeputkissa tuottama säteily liittyisi jollakin tavalla tähän. Niinpä hän kääri valokuvauslevyn mustaan paperiin ja laittoi sille erilaisia fosforoivia mineraaleja. Mitään ei tapahtunut, kunnes hän kokeili uraanin suoloja. Näillä yhdisteillä levy tummui voimakkaasti.
Pian kävi kuitenkin ilmi, ettei tummumisella ollut mitään tekemistä fosforesenssin kanssa, koska levy tummui mineraalin ollessa pimeässä. Myös ei-fosforoivat uraanin suolat ja jopa metallinen uraani tummensi levyn. Oli selvästi olemassa jokin uusi säteilyn muoto, joka kykeni läpäisemään paperin ja aiheutti valokuvauslevyn tummumisen.
Ensin uusi säteily vaikutti olevan samankaltaista kuin röntgensäteily. Kuitenkin jatkotutkimus, jota Becquerel, Pierre ja Marie Curie, Ernest Rutherford ja muut tekivät, paljasti useita eri radioaktiivisuuden tyyppejä. Nämä tutkijat havaitsivat myös, että useilla eri alkuaineilla esiintyy luonnossa radioaktiivisia isotooppeja.
Säteilyturvallisuuteen ei aluksi kiinnitetty kovin suurta huomiota, sillä ionisoivan säteilyn biologisia vaikutuksia ei tunnettu. Aluksi tieto suurten säteilyannosten vaarallisuudesta saatiin röntgenlaitteiden käyttökokemuksista. Ensimmäisenä tunnistettiin säteilysairaus ja säteilypalovammat, joita syntyy erittäin suuren säteilyannoksen seurauksena. Varhaisin dokumentoitu säteilyn aiheuttama oire oli amerikkalaisen sähköinsinöörin Elihu Thomsonin vuonna 1896 suorittamasta kokeesta, jossa hän tarkoituksella altisti sormensa röntgensäteilylle ja julkaisi hyvin täsmällisen ja seikkaperäisen kuvauksen saamistaan palovammoista. Thomson onnekseen toipui terveeksi ja tuli samalla aloittaneeksi säteilysuojelun, nykyään yli satavuotiaan tieteen.
Kesti jonkin verran pidempään ennen kuin ionisoivan säteilyn vaikutukset geeneihin ja siten syöpäriskiin opittiin ymmärtämään. Vasta vuonna 1927 selvisi, että säteilyllä on geneettisiä vaikutuksia, kun amerikkalainen tutkija Hermann Joseph Muller julkaisi tutkimuksensa röntgensäteiden vaikutuksista kromosomeihin. Vuonna 1947 hänelle myönnettiin tästä uraauurtavasta tutkimuksesta Nobel-palkinto.
Kun 1920-luvulla tiedot säteilyn vaikutuksista lisääntyivät, perustettiin Kansainvälinen röntgen- ja radiumturvallisuuskomitea, joka on nykyisen ICRP:n edeltäjä. Se antoi vuonna 1931 ensimmäisen tieteelliselle tutkimukselle perustuneen kansainvälisen suosituksen säteilyannosrajoista, joita sovellettaisiin säteilytöissä. Siitä lähtien säteilyturvallisuudesta on huolehdittu tieteelliselle yhteistyölle perustuvalla menettelyllä ja nykyisin annosrajat ovat yleensä osa lainsäädäntöä.
Toisen maailmansodan aikana tajuttiin, että atomiin sitoutunutta energiaa voitaisiin käyttää aseissa. Sekä akselivallat että liittoutuneet aloittivat projekteja, joiden tarkoituksena oli kehittää ydinaseita. Manhattan-projekti Yhdysvalloissa onnistui tässä lopulta. Sen tuottamat atomipommit pudotettiin Japaniin.
Maailmansodan päätyttyä ytimen energian hyödyntäminen oli kaksijakoista: toisaalta ydinaseiden tuhovoima ja määrä kasvoivat nopeasti, mutta toisaalta myös ydinvoiman, säteilyn ja radioaktiivisuuden rauhanomainen hyödyntäminen lisääntyi monissa käyttökohteissa kuten lääketieteessä, tutkimuksessa, energiantuotannossa, merenkulussa, maanviljelyssä ja avaruustutkimuksessa.
Yleinen huolestuneisuus kasvoi merkittävästi ydinonnettomuuksien johdosta, erityisesti Three Mile Islandin ja Tšernobylin tapausten johdosta. Säteilyyn ja radioaktiivisuuteen liittyy monia pelkoja. Tämä pelko ei ole kohdistunut mihinkään erityiseen, vaan kaikkeen, johon liittyy sana ”ydin”. Esimerkiksi englannin kielessä termistä nuclear magnetic resonance imaging (NMRI) siirryttiin pelon hälventämiseksi termiin magnetic resonance imaging (MRI), suomen kielessä magneettikuvaus.
Suureita ja mittayksiköitä
Radioaktiivisen aineen ja myös siitä lähtevän säteilyn määrä vähenee sen hajoamisen vuoksi ajan kuluessa eksponentiaalisesti. Kullakin radioaktiivisella nuklidilla on tietyn suuruinen hajoamisvakio, joka osoittaa, kuinka suuri osa tämän nuklidin ytimistä hajoaa aikayksikössä lähettäen säteilyä.
Puoliintumisaika on aika, jonka kuluessa puolet radioaktiivisen aineen ytimistä on hajonnut toisiksi ytimiksi. Se vaihtelee eri isotoopeilla miljoonista vuosista nanosekunteihin. Nuklidin hajoamisvakion λ ja puoliintumisajan T1/2 välillä on yhteys
Vaikka hajoamisvakio ja sen mukaisesti puoliintumisaika onkin tietyntyyppisille ytimille tunnusomainen, yksittäisen radioaktiivisen ytimen hajoaminen on aidosti satunnainen tapahtuma eikä hajoamisajankohtaa ole mitenkään mahdollista ennustaa.
Radioaktiivisen aineen aktiivisuus on suure, joka osoittaa, minkä verran siinä tapahtuu ydinten hajoamisia aikayksikköä kohti. SI-järjestelmässä aktiivisuuden yksikkö on becquerel (tunnus Bq). Yksi becquerel vastaa yhtä hajoamista sekunnissa. Varsinkin aikaisemmin on käytetty myös yksikköä curie, joka vastaa yhden radiumgramman aktiivisuutta. Yksi curie (tunnus Ci) on 37 miljardia becquereliä.
Jos tietyn radioaktiivisen nuklidin ytimen massa atomimassayksikköinä on M, tietyssä näytteessä olevan tällaisen nuklidin kokonaismassan m ja sen aktiivisuuden A välille voidaan johtaa yhteys
missä A on aktiivisuus becquereleissa, λ on nuklidin hajoamisvakio ja NA Avogadron vakio.
Lähinnä säteilyn biologisia vaikutuksia käsiteltäessä käytetään suureita absorboitunut annos ja ekvivalenttiannos. Absorboitunut annos merkitsee aineeseen absorboitunutta säteilyenergiaa massayksikköä kohti. Sen SI-yksikkö on gray, J/kg. Ekvivalenttiannosta mittaa sievert, joka on gray kerrottuna säteilyn haitallisuudella. Beeta- ja gammasäteilyllä kerroin on yksi, neutronisäteilyllä 10 ja alfasäteilyllä 20.
Radioaktiiviset reaktiot
Aineen radioaktiivisuus voi ilmetä monilla eri tavoilla riippuen siitä, millä tavalla atomiytimet hajoavat.
Radioaktiivisuuden lajien esiintyminen vaihtelee isotoopista toiseen. Isotoopille luonteenomaiset hajoamisreitit esitetään usein hajoamiskaaviona, jossa esitetään ytimen energiatilat ja erilaisiin siirtymiin kuluvat puoliintumisajat. Tässä esimerkkinä kullan erään radioaktiivisen isotoopin, 198Au, hajoamiskaavio:
left|thumb|400px|198Au:n hajoamiskaavio Kaavion vasemmassa ylälaidassa on hajoava isotooppi, eli tässä 198Au. T1/2 ilmaisee puoliintumisajan olevan 2,7 päivää. Kolme viistosti alas oikealle osoittavaa nuolta kertovat, mitä hajoamisreaktioita isotoopilla ilmenee. Tässä kaikki ovat beetahajoamista, kuten β-symbolit osoittavat. Kunkin hajoamisen suhteellinen osuus kaikista hajoamisista on merkitty prosenttilukuna.
Beetahajoamiset päätyvät kolmelle eri energiatasolle, joita kuvastavat kolme vaakasuoraa viivaa kuvan oikealla puolella. Näistä kaksi ylempää ovat metastabiileja eli ne purkautuvat hyvin nopeasti ja atomi emittoi gammasäteilykvantin, mikä ilmaistaan γ-symbolilla purkautumista kuvaavien pystysuorien nuolten vieressä. Kunkin metastabiilin tilan puoliintumisaika on merkitty vastaavan energiatason päälle (tässä 23 ja 2,5 pikosekuntia). Energiatasojen energia on merkitty niiden oikealle puolelle elektronivoltteina. Energia on laskettu suhteessa elohopean isotooppiin 198Hg, joksi kaikki 198Au-atomit lopulta hajoavat jotain kaavion hajoamispolkua pitkin.
Turvallisuus
Radioaktiivisuuteen liittyvistä turvallisuusnäkökohdista kerrotaan artikkelissa säteilyturvallisuus ja ydintekniikan turvallisuudesta kerrotaan artikkelissa ydinturvallisuus.
Luettelo OLL:n puheenjohtajista
Tämä on luettelo Opiskelijoiden liikuntaliiton puheenjohtajista. Listaan on merkitty 1980-luvulta alkaen puheenjohtajan taustaopiskelijajärjestö. Vuoteen 1971 asti Opiskelijoiden Liikuntaliitto tunnettiin Suomen Akateemisena Urheiluliittona (SAUL).
Asunnanjärven valuma-alue
Asunnanjärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.68) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 169,49 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 8,12 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Keurusselkä, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Keurusselän alueelle (35.62).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kanadan jääkiekkoliitto
thumb|right|Kanadan [[Kanadan jääkiekkomaajoukkue|miesten maajoukkueen pelaajia. ]] Kanadan jääkiekkoliitto (Hockey Canada) on organisaatio, joka hallinnoi jääkiekkoa Kanadassa. Hockey Canada on Kansainvälisen jääkiekkoliiton jäsen. Hockey Canadan päämaja sijaitsee Calgaryssä ja toinen toimista Ottawassa. Vuonna 1994 liittoon liitettiin Canadian Amateur Hockey Association, joka oli aiemmin hallinnoinut amatoorikiekkoa Kanadassa.
Jaana Ala-Huissi
Jaana Ala-Huissi (9. marraskuuta 1964 Kurikka – 13. heinäkuuta 2020 ) oli suomalainen äidinkielen opettaja, kirjailija ja toimittaja.
Koulutukseltaan Ala-Huissi oli filosofian maisteri sekä äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Ala-Huissi oli freelance-toimittaja 1980-luvun alusta asti ja kirjoitti muun muassa Opettajaan, kaupunkilehti Epariin, Luokanopettajaan ja kirjoitti novelleja Reuna-kustantamon kokoelmiin. Kirjailijana häntä kiehtoi kansanperinne, pohjalainen maisema ja kummitusjutut.
Ala-Huissi kiinnostui kirjoittamisesta viisivuotiaana karattuaan salaa kirjastoautolle, ja yhdeksänvuotiaana hän oli kirjoittanut ensimmäisen elämäkertansa.
Ala-Huissi harrasti teatteria, keramiikkaa, grafiikkaa ja suunnistusta.
Peloponnesoksen, Länsi-Kreikan ja Jooniansaarten hajautetun hallinnon alue
Peloponnesoksen, Länsi-Kreikan ja Jooniansaarten hajautetun hallinnon alue on yksi Kreikan aluehallinnon seitsemästä hajautetun hallinnon alueesta. Se käsittää Peloponnesoksen, Länsi-Kreikan sekä Jooniansaarten alueet ja sen pääkaupunki on Patras.
Peloponnesoksen, Länsi-Kreikan ja Jooniansaarten hajautetun hallinnon alue perustettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä vuoden 2011 alussa.
Crwn Thy Frnicatr
Crwn Thy Frnicatr on Psyclon Ninen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 23. lokakuuta 2006. Albumin kannessa lukee englanniksi "All those who stand before me shall be judged." (suom. Kaikki edessäni seisovat tullaan tuomitsemaan.)
Kappaleet
"Evangelium Di Silenti" on Metropolis Recordsin julkaisussa piilotettu kappale, joka alkaa 8:54 kohtalla "The Purging (A Revelation of Pain)" kappaletta, yli 4 minuutin hiljaisuuden jälkeen.
Porkka Playboys
Porkka Playboys on suomalainen katusoittajista koostuva yhtye, joka perustettiin vuonna 2006 porilaisen vapaan ammattiteatteriryhmä Rakastajat-teatterin stand up -klubien (Rakastajien Ratto-klubi) housebändiksi. Tuolloin kyseessä oli duo, jonka jäsenet olivat Jami Westergård ja Niko Huttunen. Duo esitti cover-kappaleita polkuharmoonisäestyksellä. Myöhemmin mukaan tulivat Joona Kukkola sekä Petteri Hyvärinen ja bändi irtautui Rakastajat-teatterista.
Porkka Playboys sai maailmanlaajuista huomiota 8.6.2011 YouTubessa julkaisemansa, ruosteisessa Volkswagen Polossa keskellä syksyistä peltomaisemaa kuvatun Bohemian Rhapsody -videon (alkuperäisesittäjä Queen) myötä. Alkuperäisidea videoon tuli Ilkka Toloselta ja videon kuvasi sekä ohjasi Antti Koivisto. Porkka Playboys on julkaissut myös Ace of Spades -videon (alkuperäisesittäjä Motörhead).
Nimensä yhtye on ottanut Porin Pormestarinluodon kaupunginosan lempinimestä.
Charles Trépardoux
Georges Bouton ja markiisi De Dion
Noihin aikoihin Trépardoux asui Rue de Clignancourtin varrella Pariisin 18. kaupunginosassa. Hän tutustui tällöin samassa kaupunginosassa asuneeseen mekaanikkoon nimeltä Georges Bouton. He avasivat yhdessä mekaanisiin kojeisiin ja korkealaatuisiin teknisiin laitteisiin erikoistuneen liikkeen Passage Léonille 18. kaupunginosassa kulkevan Rue de La Chapellen läheisyyteen. Toimeentulonsa varmistamiseksi ja valikoimiensa laajentamiseksi he valmistivat työpajassaan myös laivojen ja vetureiden höyrykäyttöisiä pienoismalleja, joiden tilaajana on Boulevard des Italiensilla sijainnut Giroux’n liike. Vuonna 1879 Trépardoux avioitui Boutonin nuoremman sisaren Eugénie-Ernestinen kanssa.
Liike tuotti toimeentulon kahdelle perheelle, mutta ei kuitenkaan riittävästi, että Trépardoux olisi voinut toteuttaa haaveensa höyryauton rakentamisesta. Tästä huolimatta hän työskenteli vaunukäyttöön soveltuvan, kevyen höyrykattilan kehittelyn parissa. Vuoden 1881 loppupuolella ”aristokraatti ja lelumaakari”, markiisi Jules-Albert de Dion kiinnitti huomionsa Giroux’n ikkunassa näytteillä olleeseen höyryveturin pienoismalliin. Hän etsi yhteyden mallin valmistajiin ja neuvottelujen jälkeen sitoutui kustantamaan täysikokoisen, vaunukäyttöön soveltuvan höyrykoneen kehityksen ja valmistamisen. Kolmikko perusti Trépardoux & Cie, ingénieurs-constructeurs -nimisen yhtiön Pariisissa vuonna 1883. Nimen loppuosa oli monikkomuodossa, vaikka ainoastaan Trépardoux’lla oli insinöörin tutkinto.
De Dion, Bouton & Trépardoux
thumb|1884 De Dion, Bouton & Trépardoux:n "La Marquise" Yhtiön kevyt höyrykattila patentoitiin ja se oli lukuisin määrin käytössä Seinen työveneissä ja huvijahdeissa. Vuonna 1884 yhtiön tuotanto siirrettiin Pariisin ulkopuolelle Puteaux’n kaupunkiin. Vuonna 1887 yhtiön nimeksi muutettiin De Dion, Bouton & Trépardoux. Vuonna 1888 Trépardoux alkoi toimia kunnallispolitiikassa ja hänet nimitettiin Puteaux’n kaupunginvaltuuston liikennevaliokuntaan, jossa hän työskenteli läheisessä suhteessa kaupunginjohtajan kanssa. Myöhemmin hänet valittiin apulaiskaupunginjohtajaksi. Hänellä oli vahva panos mm. raitiovaunulinjan Marly-le Roi – Porte Maillot valmistelussa. Linja kulki Puteaux’n halki ja Trepardoux’n toimekkuuden ansiosta reittiä varten Seinen yli rakennettiin silta, Pont de Neuilly. Höyrykonekäyttöisillä raitiovaunuilla ajettava reitti otettiin käyttöön vuonna 1892 ja höyrykoneilla ajettiin vuoden 1900 loppupuolelle. thumb|1887 De Dion-Boutonin höyrykäyttöinen nelipyörä.
Trépardoux’n vaimo Eugénie kuoli vuonna 1890 heidän toisen lapsensa synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Trépardoux masentui syvästi ja menettää mielenkiintonsa työntekoon ja samalla otteensa yhtiöön. De Dion alkaa vahvasti ajamaan läpi omia näkemyksiään: Irti höyrykoneista - kohden bensiinimoottoreita. Trepardoux saa loppuun suunnittelemansa uudenlaisen akseliston tuennan kehitystyön ja patentoi sen vuonna 1893. Koska patentista muodostui yhtiön omaisuutta, tunnetaan tämä rakenne nykyisinkin nimellä De Dion -pyöräntuenta, Trépardoux:n nimeä tässä yhteydessä tuskin kukaan tietää. De Dion -akseli otetaan ensimmäisenä käyttöön yhtiön viimeisen sukupolven höyryautoissa. Se on rakenteena myös yhtiön vuoden 1899 Voiturettessa ja monissa sitä seuraavissa henkilöautoissa.
De Dion tuo Trepardoux:lle ensimmäiset polttomoottoria käsittelevät luonnoksensa vuonna 1889. Trépardoux on tiukasti sitä mieltä että: "Työskentely polttomoottorin hyväksi on työskentelyä höyrykonetta vastaan, ja samalla itseämme vastaan." Hetken näyttääkin siltä, että hän pystyy ainakin hidastamaan yhtiön siirtymistä polttomoottorien käyttöön, mutta tällöin apuun kutsutaan ulkopuolinen insinööritoimisto. Georges Bouton saa ensimmäisen moottorinsa prototyypin valmiiksi vuonna 1893.
Kun De Dion ilmoittaa, että yhtiö aikoo tulevaisuudessa luopua kokonaan höyrykoneisten ajoneuvojen valmistuksesta, on riita Trépardoux:n kanssa valmis, tämä pitää polttomoottoria ajoneuvon toimintavarmuuden kannalta epäluotettavana voimanlähteenä. Erimielisyydet yhtiössä syvenevät vuoden 1893 aikana siihen pisteeseen, että Trépardoux lähtee omille teilleen. Hänen nimensä poistetaan kaikista yhtiön mainoksista, painotuotteista ja työkalujen stanssaus- ja valumuoteista. Nimen poistaminen koskee myös kaikkea yhtiön vanhempaa arkistomateriaalia ja mm. aiemmin valmistettujen höyryautojen valmistajatunnukset työstetään uudelleen. Trepardoux:n nimi pyritään pyyhkimään täysin unohduksiin yhtiön historiasta samalla kun sen brändiksi otetaan De Dion-Bouton. Yhtiö valmisti viimeiset höyrykonekäyttöiset hyötyajoneuvonsa vuonna 1904.
Myöhemmät vuodet
Trépardoux avioituu kolmannen kerran, Héloïse Godot'n kanssa ja perhe muuttaa Pariisin liepeille Colombes'een. Täällä hän jatkaa edelleen tutkimuksia höyrykoneensa mahdollisista käyttösovelluksista mm. paloautoissa. Vuonna 1896 hän hakee uudelle kevyelle kattilalleen patenttia, mutta De Dionin pitkä käsi vaikeuttaa niiden saamista. Kaikesta tästä katkeroituneena hän jättää Pariisin taakseen ja muuttaa keskiseen Ranskaan, Nièvren alueelle, Saint-Aubin-les-Forgesiin, jossa hänen sukulaisillaan on omistuksessaan maatila. Trépardoux palaa myöhemmin uudestaan Pariisin lähistölle, Arcueiliin, jossa hän kuolee toukokuun 4. päivänä vuonna 1920.
Indokiinangibboni
Indokiinangibboni (Nomascus concolor, aiemmin Hylobates concolor) on kaakkoisaasialainen gibboneihin kuuluva apinalaji. Se kasvaa runsaan metrin pituiseksi ja painaa 5–8 kg. Laji viettää pääosan ajasta sademetsän oksistossa ja laskeutuu vain harvoin maanpinnalle. Indokiinangibbonia esiintyy Laosin ja Vietnamin pohjoisosissa sekä Kiinan eteläosissa.
Osceola
thumb|oikea|Osceola [[George Catlinin maalaamana 1837]] Osceola (1804 – 20. tammikuuta 1838) oli seminolien päällikkö. Hän johti sadan soturin joukkoaan ensimmäisessä seminolisodassa. Hän syntyi Alabamassa vuonna 1804 Tallasseen kylässä creekperheeseen, mutta hänen isoisänsä oli britti. Floridaan hän päätyi äitinsä mukana, kun monet creek-intiaanit muuttivat sinne vuonna 1814.
Ensimmäisessä seminolisodassa hän taisteli Micanopyn alaisuudessa, joka ei ollut hyväksynyt Yhdysvaltojen tarjoamaa reservaattia Floridan ulkopuolelta. Vuonna 1837 Osceola oli tulossa rauhanneuvotteluihin, kun yhdysvaltalaiset vangitsivat hänet. Hän kuoli malariaan vankeudessa 20. tammikuuta 1838 kolmen vankilassa vietetyn kuukauden jälkeen. Hänet haudattiin Fort Moultriehen sotilaskunnianosoituksin.
Alwin Jacobi
Louis Wilhelm Alwin Jacobi (25. heinäkuuta 1854 Benshausen, Thüringen, silloinen Preussi – 1905) oli saksalaissyntyinen ruotsalainen rakennusinsinööri ja arkkitehti, joka suunnitteli erityisesti panimorakennuksia.
Jacobi muutti Ruotsiin 1874 ja meni Wiklundin konepajan palvelukseen. Yritys toimitti panimoita myös Suomeen. Jacobi suunnitteli myös panimorakennukset, mutta vaativammissa hankkeissa julkisivujen suunnittelijaksi palkattiin varsinainen arkkitehti. Ruotsin panimoista 1800-luvun kahdella viimeisellä vuosikymmenellä ja 1900-luvun alussa suurin osa oli hänen ja Arvid Ahrnborgin suunnittelemia. Toisin kuin Ahrborg, Jacobi toimi myös itsenäisenä suunnittelijana. Hänen suunnittelemiaan Tukholman panimoita olivat muun muassa Nurnbergsbryggeriet, Munchenbryggeriet, Gustaf Piehls bryggeri ja S:t Eriks bryggeri.
Suomeen Jacobi suunnitteli Kotkan Höyrypanimon, joka valmistui 1895. Rakennuksessa harjoitettiin panimotoimintaa vuoteen 1967, mutta vuosikymmenien aikana siinä oli samalla myös muuta teollista toimintaa. Mallasjuoman osti panimon 1967 ja lakkautti sen, ja sen jälkeen rakennuksessa on toiminut erilaisia pienyrityksiä. Sitä ennen se oli jo päätynyt Kotkan kaupungin omistukseen.
Myöhemmin Jacobi oli mukana myös kaivostoiminnassa Ruotsin Lapissa Kiirunassa.1897 Kopparåsfyndigheten inmutas av A.Jacobi.malmi ei kuitenkaan osoittautunut kovin rikkaaksi. ja J. kuoli 1905 varattomana.
Sjöbon kunta
thumb|260px|Sjöbon kunnan alueella sijainneet pitäjät. thumb|right|250px|Sjöbon kunnantalo.
Sjöbon kunta on Skånen läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Skåneen. Kunnan keskustaajama on Sjöbo.
Vuonna 2007 kunnassa oli 267,29 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 53,9 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1898 Södra Åsumin maalaiskuntaan perustettiin Sjöbon taajaväkinen yhdyskunta. Lövestadin maalaiskuntaan puolestaan perustettiin Lövestadin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1936.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Samalla Björkan, Ilstorpin ja Södra Åsumin maalaiskunnat yhdistettiin Sjöbon kauppalaksi ja Sjöbon taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin. Lövestadin lakkauttamisen vuoro oli vuoden 1960 lopussa.
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Sjöbon kauppala muutettiin Sjöbon kunnaksi Ruotsin siirtyessä yhtenäiseen kuntamuotoon. Sjöbon kuntablokissa kuntaliitos suoritettiin vuonna 1974. Tuolloin Sjöbon kuntaan liitettiin kokonaan Blentarpin, Vollsjön ja Östra Färin kunnat. Bjärsjölagårdin kunta jaettiin: Östra Kärrstorp ja Öved liitettiin Sjöbon kuntaan ja muut osat Hörbyn kuntaan.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 88 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,0 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 54 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 182 556 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 91 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 9 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 62,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 6 844 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Humlamaden och Hemmestorps boke kuuluu osin myös Lundin kuntaan.
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sjöbon kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Sjöbon kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat: