cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mäntyharjun rintama
Punaisten perääntyminen
Yleisen sotatilanteen muuttuessa tappiolliseksi punaiset aloittivat vetäytymisen keskiseltä rintamaltaan huhtikuun puolivälistä lähtien. Painopiste muuttui nyt Lahden, Kouvolan ja Kotkan puolustamiseen. 13. huhtikuuta Mäntyharjun läntinen siipi vetäytyi Nurmaasta Huhdasjärvelle, mutta rintaman keskusta ja itäinen lohko jäivät vielä paikoilleen. Voikoskella olleet punaiset saivat perääntymiskäskyn 25. huhtikuuta, jolloin myös Savitaipaleen rintama tyhjennettiin. Vetäytymisen aikana oli tarkoitus viivyttää valkoisia mahdollisimman pitkään, jotta Kouvolaan kerääntyneet punaiset ehtivät jatkamaan itään. Paikallisten ohella Kymenlaaksossa oli tuhansia Länsi-Suomesta paenneita punakaartilaisia ja siviilejä, jotka olivat murtautuneet saartorenkaan läpi Lahden seudulla. Voikoskelta punaiset siirtyivät aluksi Hillosensalmen eteläpuolelle ja räjäyttivät salmen ylittävän rautatiesillan. Rintamapäällikkö Osipovin haavoituttua tilalle valittiin piiriesikunnan puheenjohtajana toiminut Matti Talonpoika. Itäisen siipi puolestaan vetäytyi 26. huhtikuuta Valtolan eteläpuolelle. Rintamalta siirrettyjä joukkoja ryhdyttiin keskittämään Kouvolaan, jonka pohjoispuolelle syntyi Jaalasta Huhdasjärven, Hillosensalmen ja Valtolan kautta Tuohikottiin ulottunut puolustuslinja.
Huhtikuun viimeisinä päivinä valkoiset yrittivät katkaista punaisten vetäytymistiet molemmilla sivustoilla. Vuohijärven ja Niskajärven välisellä Siikaniemen kannaksella perääntynyt Kymintehtaan komppania torjui kaksi valkoisten hyökkäystä Huhdasjärvellä ja Mäkelässä. 28. huhtikuuta käydyssä Mäkelän taistelussa punaiset pitivät hyökkääjän loitolla hyvistä puolustusasemistaan, kunnes eräs upseeri pakotti pistoolilla uhaten joukkonsa hyökkäämään aukean maaston yli. Lopulta valkoiset menettivät 15 kaatunutta. Punaiset vetäytyivät Mäkelästä jo seuraavana yönä ja marssivat rataa pitkin Voikkaalla sijaitsevalle Harjun asemalle. Itäisellä siivellä käytiin 29. huhtikuuta Tuohikotin taistelu, jossa valkoiset joutuivat aluksi perääntymään raskaiden tappioiden jälkeen. Hyökkääjän ryhtyessä kiertämään sivustaan punaiset jättivät asemansa ja vetäytyivät Valkealan Jokelaan. Tuohikotissa kaatui 34 valkoista ja ainakin 23 punaista. Tappiot olivat Savon rintaman yksittäisten taistelujen suurimmat.
Muistomerkit
Mouhussa on vuonna 1926 paljatettu valkoisten pystyttämä Mouhun taisteluiden muistomerkki Muistolle Savon rintaman sankarien. Yhdentoista valkoisten puolella kaatunutta mäntyharjulaista on haudattu yhteishautaan Mäntyharjun kirkkomaalle. Paikalla on vuonna 1921 pystytetty muistomerkki. Hautausmaalla on myös vuonna 1946 pystytetty punaisten muistomerkki.
Vuonna 2021 Jokelassa paljastettiin valkoisille omistettu Vapaussodan viimeisen taistelun muistolaatta.
Suomi-siru
Suomi-siru on useita Suomessa ja suomalaisilla yleisinä olevia vakavia sairauksia sisältävä DNA-siru. Sen avulla voidaan testata onko koehenkilöllä perimässään joitain kyseiseen siruun talletetuista sairauksista. Tällä hetkellä Suomi-siru on vasta tutkimuslaitosten omassa käytössä, mutta sillä voitaisiin mahdollisesti etsiä mahdollisia korkean syöpäriskin omaavia henkilöitä jo varhaisessa vaiheessa.
Enzio Reuter
Enzio Rafael Reuter (30. maaliskuuta 1867 Turku – 11. helmikuuta 1951 Helsinki) oli suomenruotsalainen eläintieteilijä ja professori Helsingin yliopistossa 1910–1935.
Reuter tutki perhosten sukulaisuussuhteita sekä solun rakennetta. Hän teki myös tutkimusta punkeista. Reuter valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1897.
Enzio Reuterin vanhemmat olivat rehtori Edvin Titus Feodor Reuter ja Aline Procopé. Hänen veljiään olivat professorit Odo Morannal Reuter ja Julio Nathaniel Reuter sekä agronomi Arno Reuter. Enzio Reuterin poika oli kielitieteilijä Ole Reuter.
S/S Carl von Linne
S/S Carl von Linne oli tanskalainen rahtihöyrylaiva, joka ohittaessaan Hankoniemeä 26. lokakuuta 1948 ajautui myrskyssä karille Stora Tärnskärissä Russarön kaakkoispuolella. Haaksirikosta selvisi hengissä vain laivan konemestari Gunnar Pedersen – muut 12 miehistön jäsentä ja laivassa olleet kolme tanskalaista matkustajaa hukkuivat.
Carl von Linne oli tulossa Kööpenhaminasta ja matkalla Kotkaan noutamaan vanerilastia. Karille ajautuneen laivan alkaessa upota miehistö ampui ilmaan kuivana säilyneet kaksi hätärakettia. Kolme miestä hukkui pelastusveneen murskauduttua, ja aallot veivät mukanaan vähitellen muutkin laivalle jääneet miehet. Laivastoasemalta paikalle tullut moottorivene pystyi pelastamaan merestä vain konemestari Pedersenin; muut onnettomuuden uhrit olivat ruhjoutuneet kuoliaiksi pelastuslauttojen törmätessä rantakallioita vasten.
S/S Carl von Linne oli alun perin suomalaisomistuksessa matkustajalaivana, ja se kulki Vaasan ja Uumajan välistä reittiä. Vuonna 1913 se pelasti lähellä Vaasaa ainoan S/S Vestkustenin haaksirikossa hengissä säilyneen matkustajan. Laiva myytiin myöhemmin Tanskaan ja muutettiin siellä rahtiliikenteeseen sopivaksi. Laiva oli rakennettu Tanskassa vuonna 1884, ja sen vetoisuus oli 392 brt.
Laivan hylky on suurimmaksi purettu romuksi, mutta hylyn jäänteitä on vielä jäljellä Stora Tärnskärin ja Lilla Tärnskärin välisen salmen pohjassa.
Platu 25
Historia
Platu syntyi suunnittelija Bruce Farrin kynästä 1990-luvun puolivälissä urheiluveneiden aaltoon. Siitä tuli nopeasti kaikilla mantereilla suosittu yksityyppiluokka. Euroopassa Beneteau 25 nimellä tunnetun Platun suunnittelu perustuu Farrin tekemiin havaintoihin hänen kehitellessään Volvo Ocean Race -veneitä. Platussa on samankaltaisuuksia edellisten sukupolvien ”VOR”-veneiden kanssa.
Heta Pyrhönen
Heta Marjatta Pyrhönen (s. 4. joulukuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kirjallisuustieteilijä. Hän on Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen professori ja on tutkinut erityisesti englanninkielistä kirjallisuutta.
Pyrhönen
Pyrhönen voi tarkoittaa:
Heta Pyrhönen
Pyrhönen on ollut tutkimusapulainen Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunnassa 1985–1986, tutkimusapulainen Suomen Akatemiassa 1986, assistentti yleisen kirjallisuustieteen, estetiikan ja teatteritieteen laitoksella Helsingin yliopistossa (1989–1990, 1992, 1994), tohtorikoulutettava kirjallisuuden ja tekstuaalisuuden tohtorikoulussa 1995–1997, yleisen kirjallisuustieteen apulaisprofessori 1997–1998 ja yleisen kirjallisuustieteen professori vuodesta 2000.
Pyrhönen toimii vuonna 2018 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon esivalintaraadin puheenjohtajana.
Krister Holmberg
Krister Bertel Holmberg (s. 17. toukokuuta 1972 Tammisaari) on suomalainen riistamaaliampuja ja maailmanmestari. Hän edustaa Raseborgs Skyttaria, ja häntä valmentaa hänen isänsä Anders Holmberg.
Holmberg sijoittui Atlantan 1996 olympialaisten olympiakiväärikilpailussa kuudenneksi tuloksella 672,4 (578+94,4). MM- ja EM-kilpailuissa hän on voittanut useita mitaleja, joista kirkkain on Plzeňissä 2008 saavutettu MM-kulta 50 m liikkuvassa maalissa.
Angelina
Angelina on naisen etunimi, Angela-nimen latinalainen diminutiivimuoto.
Suomessa nimi Angelina on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 863 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Angelinan nimipäivä on 8. joulukuuta.
Alpo Jaakola
Alpo Sakari Jaakola (1. huhtikuuta 1929 Loimaan maalaiskunta – 27. helmikuuta 1997 Loimaan kunta) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka tunnettiin myöhempinä vuosinaan lempinimellä ”Loimaan šamaani”.
Elämänvaiheet
Jaakolan vanhemmat olivat työmies Väinö Jaakola ja Katri Jaakola (o.s. Jokinen). Hänen sisarensa on kirjailija Pirkko Jaakola. Jaakolan puoliso oli Seija Jaakola (o.s. Nykänen), josta hän erosi. Hänen toinen vaimonsa oli galleristi Marja Jaakola.
Alpo Jaakola opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1951–1952 ja toi ensimmäisen kerran töitään julkisesti näytteille jo piirustuskoulun aikana. Varhaistuotannossa on mystisiä sävyjä, ja Jaakolan herkkä viivankäyttö tulee hyvin esille. Pian hän kiinnostui taiteen eri aika- ja tyylikausista ja vaihtoi tyyliä ja tekniikkaa mielensä mukaan.
Jaakola oli perustamassa valtakunnallista turkulaista Pro Arte 57 -taiteilijaryhmää, joka sai alkunsa Helsingin Taidehallissa 1957 pidetyn Otto Mäkilän muistonäyttelyn johdosta. Turun Taiteilijaseuran sisälle muodostuneen aktiivisen ryhmän perustajajäsenet olivat Alpo Jaakola, Max Salmi, Raimo Viitala, Antti Lampisuo, Antti Nieminen ja Helge Stén. Ryhmän juuret olivat 1930-luvulla toimineessa, modernismia puolustaneessa, Edwin Lydénin ja Mäkilän perustamassa Pro Artessa. Sen toiminta jatkui vuonna 1960 perustetussa Arte-ryhmässä. Ryhmää kiinnosti erityisesti suomalainen surrealismi, johon he yhdistivät 1920-luvun Pariisissa syntyneen mustan huumorin, absurdin ja irrationaalisuuden vivahteita, jotka toivat suomalaiseen surrealismiin kansantaiteen ja lumousten maagisen ilmapiirin.
Ateljeekoti ja patsaspuisto
thumb|Alpo Jaakolan patsaspuisto Loimaalla. Keskellä peltomaisemaa Loimaan Torkkalan kylässä sijaitsee Alpo Jaakolan ateljeekoti Torkville. Ateljeekodissa on alun perin toiminut kansakoulu, kunnes Jaakola muutti sinne vuonna 1979. Rakennuksen ympärillä on nähtävillä useita taiteilijan töitä, muun muassa veistoksia, maalauksia ja arkkitehtuuria.
Eksyssuolla Loimaan Joenperän kylässä on taiteilijan rakentama suomökki. Metsähallituksen omistamaa mökkiä hallitsee läheisen Kauhanojan kylän kyläyhdistys. Sen luona on 2000-luvulla järjestetty vuosittain syksyisin taiteilijan sisaren, kirjailija Pirkko Jaakolan kuunnelman Eksyssuon lapset esityksiä, ja mökki on toiminut myös kuutamohiihtojen päätepisteenä.
Johan Axel Palmén
thumb|265px|J. A. Palmén yksityislaboratoriossaan [[Tvärminnen eläintieteellinen asema|Tvärminnessä.]] Johan Axel Palmén (7. marraskuuta 1845 Helsinki – 7. huhtikuuta 1919 Forssa) oli suomalainen eläintieteilijä ja professori Helsingissä 1882–1908.
Alpo Jaakola
Julkisia teoksia
thumb|Avoin syli, 1972. Helsinki. thumb|Alpo Jaakolan maalaukset [[Keravalla pääradan ali kulkevassa Sampolan alikulkukäytävässä.]] Jaakolan tunnettuihin julkisiin teoksiin kuuluu muun muassa Loimaan keskuspuistossa oleva pronssiin valettu Loimaan leipätyttö vuodelta 1982. Jaakola lahjoitti teoksen Loimaan kaupungille. Keravan rautatieaseman vieressä on Jaakolan teos Menneiden sukupolvien muistomerkki (1985) ja aseman viereisessä Sampolan alikulussa on kattoon ripustettu taiteilijan kotitaloa aikanaan ympäröineeseen aitaan maalattu Huovintien historiaa vuosilta 900–1991 (1984).
Johan Axel Palmén
Elämäkerta
Hänen vanhempansa olivat vapaaherra, lainopin professori, sijaiskansleri, senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja Johan Philip Palmén ja Johanna Charlotta Bonsdorff. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingfors Lyceumista 1864. Tohtoriksi Palmén väitteli 1875 aiheenaan lintujen muutto ja muuttoreitit. Väitöskirjan nimi oli Om foglarnes flyttningsvägar. Väitöskirja oli biologian alalla Suomen ensimmäinen kehitysoppiin perustuva tutkimus. Opiskellessaan Heidelbergissä Palmén julkaisi väitöskirjastaan laajennetun saksankielisen painoksen vuonna 1876: Über die Zugstrassen der Vögel on tutkimusalansa perusteos ja klassikko. Vuosina 1875–1876 Palmén opiskeli Saksassa Heidelbergin yliopistossa. Palmén nimitettiin vuonna 1875 eläintieteen dosentiksi. Viran edellisen haltijan Fredrik Mäklinin kuoltua hänet nimitettiin eläintieteen professoriksi vuonna 1884. Palmén oli perustamassa vuonna 1888 Suomen Maantieteellistä Seuraa, ja toimi 30 vuotta seuran sihteerinä.
Alpo Jaakola
Kuvituksia
Huomionarvoisen saran muodostavat myös kirjojen kuvitustyöt, joita ovat muun muassa Timo K. Mukka: Kyyhky ja unikko (WSOY 1970), Kaarina Helakisa: Olena ja Vassuska (Otava 1979), Juha Mannerkorpi: Sudenkorento (Otava 1970), Anu Kaipainen: Magdaleena ja maailman lapset (WSOY 1968), Risto Ahti: Talvi on harha (Gummerus 1967), Juhani Peltonen: Felix Navitan etu- ja takaraivo (Kirjamaailma 1967) sekä Kati Kirstinä: Me Maijan kanssa (Tammi 1965).
Johan Axel Palmén
Elämäkerta
Palmén tutki muun muassa hyönteisanatomiaa ja lintujen muuttoa. Jäätyään eläkkeelle hän aloitti lintujen rengastustoiminnan Suomessa 1913. Hän oli luonnonsuojelutoiminnan uranuurtaja ja aloittaja Suomessa: vuonna 1917 hän teki senaatille ehdotuksen luonnonsuojelulain säätämiseksi Suomeen. Vuonna 1902 hän perusti omilla varoillaan Hankoniemen Tvärminneen biologisen tutkimusaseman, jonka hän testamentissaan lahjoitti Helsingin yliopistolle samoin kuin suuren osan omaisuudestaan. Palmén pysyi poikamiehenä koko elämänsä. Häntä seurasi professorin virassa Enzio Reuter.
Palménin vanhemmat olivat professori, vapaaherra Johan Philip Palmén ja tämän ensimmäinen vaimo Johanna Charlotta Bonsdorff. hänen veljensä oli historiantutkija E. G. Palmén.
Alpo Jaakola
Muuta
Muita Jaakolasta tehtyjä ohjelmia ovat muun muassa Riitta Lehtosen televisioelokuva Toisenlainen totuus Alpo Jaakolasta vuodelta 1988, Neil Hardwickin TV-ohjelma vuodelta 1994 sekä Yleisradion toimittaja Anneli Tempakan radio-ohjelma Alpo Jaakolan mystinen maailma vuodelta 1997.
Lulu on Jukka Alihangan säveltämä ja Alpo Jaakolan kirjoittaman runon pohjalta sanoittama kappale, jonka Tuula Amberla levytti vuonna 1984. Lulu oli Amberlan läpimurtokappale ja se julkaistiin singlenä sekä hänen samannimisellä esikoisalbumillaan.
ABC (albumi)
ABC on Pelle Miljoona & Rockers -yhtyeen toinen, ja Pelle Miljoonan 17. albumi. Se julkaistiin keväällä 1993 LP:nä ja CD:nä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona ja sovittanut Rockers, ellei toisin mainita.
Kolmikourainen
Kolmikourainen eli Kolmikouranen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Jyrkysenkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Pälämän alueeseen (14.262) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,1 metriä mpy. Siihen laskee kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven itäpäästä ja laskee 500 metrin päässä Alaiseen Sarkasjärveen. Laskuojan pudotus on 6,6 metriä.
Historiaa
Vuosien 1966 ja 1986 peruskartoissa järven nimenä oli Kolmikouranen ja sen etelä- ja pohjoisrannalla oli pelto. Vuoden 1966 peruskartassa järvi oli vielä autio, mutta vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu yksi talo.
Léchovo
Léchovo (myös Léhovo) on Kreikan kylä sekä samanniminen Amýntaion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λεχόβου, Dimotikí Enótita Lechóvou) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 1 115 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.7|Léchovon Pyhän Menaksen (Ágios Minás) kirkko. Léchovon kylä sijaitsee linnuntietä noin 23 kilometriä eteläkaakkoon Flórinasta. Léchovon kunnallisyksikkö käsittää pienen alueen Amýntaion kunnan lounaisosissa. Léchovo oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Amýntaion kuntaan yhdessä Aetóksen, Filótaksen, Nymfaíon ja Varikón kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Katti-Matti (vuoden 1984 piirrossarja)
Katti-Matti on ranskalais-kanadalais-yhdysvaltalainen vuosina 1984–1985 valmistunut piirrossarja. Sarja perustui George Catelyn vuonna 1973 luomaan samannimiseen sarjakuvahahmoon. Piirrossarja on jatkoa vuonna 1980 valmistuneelle Katti-Matti -piirrossarjalle.
Sarjaa tehtiin yhteensä kaksi tuotantokautta, joka koostui 86 jaksosta. Yhdessä jaksossa oli kaksi erillistä tarinaa.
Lisäksi vuonna 1986 valmistui Katti-Matti -niminen elokuva, joka koostui muutamista piirrossarjan tarinoista.
Sarja Suomessa
Suomessa piirrossarjaa ei ole esitetty televisiossa. Sarjan jaksoja on julkaistu VHS-kasetteina ja DVD:nä 1990- ja 2000-vuosikymmenen aikana. Lisäksi vuonna 1986 ilmestynyt elokuva on julkaistu vuokratallenteena että kotitalouksille myytynä VHS-kasettina alkuperäisellä englanninkielisellä jälkiäänityksellä ja suomenkielisellä tekstityksellä sekä suomenkielisellä jälkiäänityksellä.
Suomessa ilmestyneet julkaisut
VHS-julkaisut:
DVD-julkaisu:
Still Not Black Enough
Still Not Black Enough on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Alun perin albumista piti tulla Blackie Lawlessin soololevy, mutta se julkaistiin lopulta W.A.S.P.:in nimellä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Blackie Lawless, ellei toisin mainittu.
Espanjan ympäriajo 2020
Espanjan ympäriajo 2020 oli järjestyksessään 75. maantiepyöräilyn Espanjan ympäriajo. Kilpailu piti alun perin aloittaa Alankomaissa 14. elokuuta, mutta koronaviruspandemian vuoksi kilpailun aikataulu muuttui ja kolme Alankomaissa ajettavaksi kaavailtua etappia jätettiin pois : Kilpailu alkoi Irunista 20. lokakuuta ja päättyi Madridiin 8. marraskuuta 2020.
Primož Roglič voitti kokonaiskilpailun 24 sekunnin erolla Richard Carapaziin, Hugh Carthy sijoittui kolmanneksi. Primož Roglič voitti myös pistekilpailun. Mäkikirikilpailun voitti Guillaume Martin, nuorten kilpailun Enric Mas ja joukkuekilpailun Movistar Team.
Kokonaiskilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Etapit
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Serbian naisten koripallomaajoukkue
thumb|right|250px|Serbian maajoukkue vuonna 2014 Serbian naisten koripallomaajoukkue edustaa Serbiaa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Olympialaisissa se on ollut parhaimmillaan kolmas (2016). Serbia on voittanut Euroopan-mestaruuden vuosina 2015 ja 2021.
Silta (yritys)
Silta kuuluu Administer-konserniin, joka osti koko Sillan osakekannan kesäkuussa 2018, Sentica Partnersin hallinnoimilta rahastoilta ja muutamilta henkilöomistajilta. Administer on sähköisen taloushallinnon palveluntuottaja.
Historia
Vuonna 2000 Suomen valtio, Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Varma-Sampo (nyk. Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma), Teollisuusvakuutus Oy (nyk. Sampo Oyj) ja Novo Group Oyj (nyk. CGI Suomi) päättivät perustaa henkilöstöhallinnon palveluita tuottavan yrityksen. Uusi yritys muodostettiin laajentamalla Varma-Sammon tytäryhtiön, eläkepalveluita tuottavan Eläkepalvelu Oy:n toimialaa liittämällä siihen toimintoja ja palveluja Novo Group Oyj:stä ja Valtiokonttorista. Silta Oy perustettiin vuonna 2001, ja se ryhtyi tuottamaan palkkahallintopalveluita yksityiselle ja julkiselle sektorille sekä eläkepalveluita yrityksille, eläkesäätiöille ja eläkekassoille. Perustamisen yhteydessä Siltaan siirtyi Eläkepalvelun täysin omistama henkilöstörahastopalveluita hoitanut Rahastopalvelu RP Oy ja henkilöstöriskien kartoituspalveluita hoitanut, Eläkepalvelun osittain omistama SV Benefic Oy.
Silta Oy fuusioi tammikuussa 2010 täysin omistamansa tytäryhtiöt Rahastopalvelu RP Oy:n, Konsulttitoimisto Jaakko Lehto Oy:n, Oy Promotive Ab:n, Silta HRM Oy:n ja SV Benefic Oy:n. Kuntalaskenta Oy on edelleen Sillan osakkuusyhtiö 49,9 prosentin omistusosuudella.
Silta luopui rekrytointi, uudelleensijoitus, HR-vuokraus ja -konsultointitoiminnastaan huhtikuussa 2011. Eläke- ja henkilöstörahastopalvelut siirtyivät samoihin aikoihin Mandatum Lifelle. Silta Oy jatkaa liiketoimintaansa keskittyen palkka- ja taloushallinnonpalveluihin.
Sillan uudeksi omistajaksi tuli toukokuun 2012 lopulla pääomasijoitusyhtiö Sentica Partnersin hallinnoimat rahastot. Kesäkuussa 2018 Administer Oy ostaa koko Sillan osakekannan. Konsernin yhteenlaskettu liikevaihto on noin 50 miljoonaa euroa ja henkilömäärä lähemmäs 700.
Petri Kauppinen
Lähteet
.
Telesystem 9000
Telesystem 9000 on Ruotsissa käytössä oleva Yhtymän viestijärjestelmän kaltainen sotilasviestijärjestelmä, jossa on monenkaltaisia radiolaitteita yhdistettynä RL 432A-radiolinkein Radio 180-kenttäradioon. Viestitoiminnan digitalisoiminen maailmanlaajuisesti perustuu paljolti Yhdysvaltain asevoimien Force XXI- ja Advanced Warfighting Experiment (AWE) -ohjelmiin.
Koisjärvi (Pusula)
thumb|250px|Koisjärven risteys [[seututie 280|seututiellä 280.]] Koisjärvi on kylä Pusulassa Lohjalla Somerolle vievän seututie 280:n ja Hyrsylä–Vihti-tien (yhdystie 1223) risteyksessä. Koisjärven postinumero on 09630, ja postinumeroalueen väkiluku on 499 asukasta (31.12.2015).
thumb|left|180px|Koisjärven mänty vuonna 2011. thumb|left|180px|Mäntyaihe kolikoissa.
Koisjärven nähtävyyksiin kuuluu mänty, jonka on sanottu olevan kuvattuna 50, 20 ja 10 markan ja pennin kolikoissa. Ehdokkaita kolikoissa kuvatuksi männyksi on kuitenkin myös muualla, ja Rahamuseon mukaan todisteita sille, että kolikossa kuvatulla puulla olisi mitään todellista esikuvaa, ei ole. Mänty esiintyy myös Pekka ja Susi -yhtyeen vuonna 1994 ilmestyneen Pekka ja Susi -albumin kannessa. Kylän toinen maamerkki on saman risteyksen luona oleva, tielle hyvin näkyvä seinäkirjoitus "Koisjärven disko" vanhassa punamullalla maalatussa rakennuksessa (entinen kauppa).
Vuonna 2014 lakkautettu kuusiluokkainen Koisjärven kyläkoulu oli perustettu 1903. Lukuvuonna 2011–2012 oppilaita oli 27, mutta syyskuussa 2013 enää 19. .
Turkubus
Turkubus, viralliselta nimeltään Lehtisen Linja Oy, on turkulainen linja-autoyritys.
Historia
Paattisilla alkoi linja-autoliikenne vuonna 1923. Tuolloin liikennelupa oli Niilo Sipilän, mutta vuonna 1927 hän luopui siitä. Maatalon renki Lauri Lehtinen, joka oli kiinnostunut autoista, lähetti liikennelupa-anomuksen läänin maaherralle 24.10.1927. Kun rahoitus oli saatu järjestettyä, hän aloitti liikenteen Paattisilta Turkuun 4. marraskuuta 12-paikkaisella Chevroletilla.
Seuraavana vuonna talollisen poika Iivari Laakso sai myös liikenneluvan Paattisilta Turkuun. Molemmat lähtivät Paattisilta Turkuun arkipäivisin klo 7.00 ja takaisin Turusta klo 15.00. Lopulta Laakso ja Lehtinen alkoivat liikennöidä yhdessä. Molemmilla oli yksi päivittäinen vuoro Turkuun ja takaisin.
Vuonna 1939 Laakso ja Lehtinen ostivat yhteisen Autokori Oy:n korittaman Volvon. Seuraava auto ostettiin 1947, tällä kertaa Volvo Nummelan korilla. 1950 hankittiin Citroën ja Leyland seuraavana vuonna.
Vuonna 1955 Laakso & Lehtinen sai liikenneluvan kolmelle linja-autolle linjalle Turku-Maarian ylikäytävä-Auvaismäki.
Lauri Lehtinen kuoli 1956, jolloin yrityksen johtoon astui Iivari Laakso ja Lauri Lehtisen pojat, Untamo ja Taito Lehtinen. Avoin yhtymä Laakso & Lehtinen perustettiin 1962. Kun Paattisten kunta liitettiin Turkuun vuonna 1973, vanhat liikenneluvat säilyivät vuoteen 1976. Laakso & Lehtinen päätti liittyä TLO:hon.
Iivari Laakso kuoli 1976 ja merkittävä osa yrityksestä siirtyi Lehtisen suvulle. Yrityksen johtajaksi siirtyi Untamo Lehtinen.
1984 Lehtiselle myönnettiin lupa liikennöidä Moisioon. Samana vuonna Iivari Laakson perikunta myi yrityksen loput osuudet Lehtisille. Yrityksen nimi muuttui Linja-autoyhtiö Lehtiseksi vuonna 1985 ja se toimi avoimena yhtiönä. Vuonna 1990 yhtiömuoto muuttui osakeyhtiöksi ja nimeksi tuli Lehtisen Linja Oy. Toimitusjohtajaksi nimettiin Taito Lehtisen poika, Jari Lehtinen. Vuonna 1999 otettiin käyttöön aputoiminimi Turkubus.
Kauhua kryptasta
Kauhua kryptasta oli yhdysvaltalainen kauhusarja, jota tuotettiin vuosina 1989–1996 yhteensä 93 jaksoa. Sarja pohjautui EC Comicsin samannimiseen sarjakuvaan, ja sen tuottivat The Geffen Film Company yhteistyössä Warner Bros Televisionin kanssa. Suomessa sarjaa ovat esittäneet Yle TV2 ja Sub.
Kauhua kryptasta oli yksi harvoista sarjoista, jotka välttyivät sensuurilta. Sarjaa esittänyt kanava HBO antoi sen esittää kouriintuntuvaa materiaalia, esimerkiksi kiroilua ja alastomuutta, mitä useimmissa televisiosarjoissa ei ollut näytetty siihen saakka. Sarjan kuvaukset alkoivat ensin Kaliforniassa, mutta ne siirtyivät myöhemmin Englantiin.
Jokaisen jakson alussa ohjelman isäntä The Crypt Keeper (äänenä John Kassir) esitteli nähtävän jakson tahallisesti kornein sanaleikein. Monissa jaksoissa esiintyi tunnettuja näyttelijöitä, kuten Brad Pitt, Demi Moore ja muutamat näyttelijät, esimerkiksi Michael J. Fox ja Tom Hanks, myös ohjasivat joitakin jaksoja.
Jakso ”You, Murderer” on erityisen tunnettu fanien keskuudessa, sillä se oli yksi ensimmäisistä ohjelmista, joissa tietokonetehosteita apuna käyttäen lisättiin henkilöitä jaksoon. Näin sekä Alfred Hitchcock että Humphrey Bogart molemmat esiintyvät kuolemansa jälkeen jaksossa. Samassa jaksossa Ingrid Bergmanin tytär Isabella Rossellini imitoi äitiänsä ensimmäisen kerran.
Gevrey-Chambertin
Gevrey-Chambertin on kunta itäisessä Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella.
Kunta kuuluu Burgundin tunnettuun Côte de Nuitsin viinialueeseen, ja on Burgundin viinialueiden läpi kulkevan viinitien Route des Grands Crusin varrella. Ensimmäiset merkinnät alueen viininviljelystä ovat vuodelta 640. Alueen viinitarhoissa viljellään ainoastaan Pinot Noir-rypälettä. Yksi kunnan tunnetuimmista viinintuottajista on Château de Gevrey-Chambertin. thumb|left|Château de Gevrey-Chambertin
Didyma
Didyma eli Brankhidai  oli antiikin aikainen Apollonille omistettu pyhäkköalue, joka sijaitsi Jooniassa Vähässä-Aasiassa lähellä Miletosta. Didymassa sijaitsi suuri Apollonin temppeli, ja siellä toimi tämän oraakkeli.
Didyman Apollonin oraakkelista ja temppelistä vastasi alun perin brankhidien pappissuku, joka kuitenkin hävisi persialaisten tuhottua vanhan temppelin 400-luvulla eaa. Uuden temppelin rakennustyöt alkoivat hellenistisellä kaudella noin vuonna 300 eaa. ja jatkuivat roomalaiselle kaudelle saakka. Temppeli ei kuitenkaan koskaan valmistunut täysin. Hallinnollisesti Didyman alue oli osa Miletoksen kaupunkivaltiota.
Nykyisin Didyma on yksi Turkin suosituimmista turistikohteista, ja siellä käy vuosittain tuhansia kävijöitä.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Joonian eteläosan rannikon kartta, johon on merkitty myös Didyman sijainti.
Didyma sijaitsi antiikin aikana Jooniassa Miletoksen niemimaaksi kutsutulla Miletoksen kaupunkivaltion alueella, linnuntietä noin 17 kilometriä etelään Miletoksen kaupunkikeskuksesta. Sen ja kaupungin yhdisti Pyhä tie, joka sai alkunsa Miletoksen Delfinionilta eli Apollon Delfinioksen pyhäköltä, ja tuli Didymaan pohjoisluoteesta päin. Strabon ilmoitti Didyman etäisyydeksi merestä 18 stadioninmittaa, mikä vastaa nykyistä etäisyyttä, noin 3,2 kilometriä. Plinius vanhempi puolestaan laski kyseiseksi etäisyydeksi 20 stadionia, ja Didyman ja Miletoksen etäisyydeksi 180 stadionia, mistä jälkimmäinen on jo selvästi liikaa. Didymasta luoteeseen sijaitsi Panormoksen satama (nykyinen Kovella), ja lounaaseen Poseidoninniemi (nykyinen Tekağac burnu), jossa sijaitsi Poseidonin alttari.
Nykyisin Didyman arkeologinen kohde sijaitsee Aydınin maakunnassa neljän kilometrin päässä Didimin suositusta lomakaupungista. Nykyisen kaupungin alkuperäinen nimi oli Yenihisar, mutta se nimettiin Didimiksi vuonna 1991 Didyman historiallisen kohteen mukaan.
Antiikin lähteet
Arkeologisten löytöjen lisäksi Didyman temppeli mainitaan useissa antiikin aikaisissa teoksissa. Varhaisin maininta Didymasta on Herodotoksen Historiateoksessa 400-luvulla eaa. Myös muun muassa Strabon, Pausanias ja Suetonius käsittelevät teoksissaan Didyman temppeliä.
Perustamismyytti
Konon ja Varro kertovat teoksissaan Didyman oraakkelin alkuperän. Delfoilaisella Demokloksella oli poika Smikros, jonka kanssa hän purjehti Delfoista Miletokseen Delfoin oraakkelin ohjeiden mukaan. Poika kuitenkin karkasi ja eräs Eritharses otti hänet kasvatikseen. Smikros meni tämän jälkeen naimisiin joko Eritharseen tyttären kanssa (Varron mukaan) tai erään rikkaan miletoslaisen tyttären kanssa (Kononin mukaan). Raskaana ollessaan vaimo näki unta, että aurinko meni sisään hänen suustaan ja ulos hävyn kautta. Parille syntyi poika Brankhos, joka oli niin kaunis että Apollon rakastui häneen. Apollon suuteli Brankhosta, kun tämä oli paimenessa, ja opetti tälle ennustamisen taidon. Paikalle, jossa Apollon suuteli Brankhosta, rakennettiin Apollonille omistettu temppeli.
Tarinan taustalla voi olla Delfoin yritys saada kunnia myös Didyman oraakkelista tai miletoslaisten yritys liittää oma oraakkelinsa Delfoin kuuluisampaan oraakkeliin. Myös Strabon kertoo Brankhoksen olleen alkujaan Delfoista. Apollonin rakkaus Brankhosta kohtaan oli tunnettu aihe antiikin aikana ja siihen viitataan usein kreikkalaisessa ja roomalaisessa kirjallisuudessa. Apollon mainitaan myös joskus Brankhoksen isänä, ja myös Kononin ja Varron tarinassa aurinko viittaa Apolloniin.
Varhaiset vaiheet
Didyma oli kulttipaikkana jo ennen kuin kreikkalaiset asuttivat Joonian rannikon. Paikalla oli alun perin pyhä lähde ja lehto. Paikan vierasperäiseen alkuperään viittaa nimi ”Didyma”, joka alkujaan oli anatolialaisesta kielestä. Kreikkalaisia se muistutti sanasta didymoi (”kaksoset”), joka viittasi Apolloniin ja Artemiihin. Didyman varhaisin temppelirakennus rakennettiin 700-luvun eaa. lopulla.
pienoiskuva|vasen|[[Gorgonin pää temppelin korniisissa. ]] 500-luvulta eaa. peräisin olevat piirtokirjoitukset osoittavat temppelin olleen jo silloin pitkään toiminnassa. Noin vuodelta 600 eaa. peräisin olevassa homeerisessa hymnissä mainitaan Apollon Miletoksen herrana, minkä uskotaan viittaavan Didyman temppeliin. Historiallisella ajalla temppeli tunnettiin laajalti. Itse Didyma mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisenä Herodotoksen historiassa. Herodotos kertoo Egyptin faaraon Nekau II:n lähettäneen lahjoja temppelille vuonna 608 eaa. voitettuaan Megiddon taistelun. Faarao lähetti muun muassa taistelussa käyttämänsä vaatteet temppelille. Lyydian kuningas Kroisos lahjoitti Didyman temppelille yhtä paljon kultaa kuin hän oli lahjoittanut Delfoin temppelille. Herodotoksen tarinassa Kroisos lähetti viestin seitsemälle eri oraakkelille testatakseen näitä. Tarinan mukaan vain Delfoi ja Oropoksen Amfiaraion läpäisivät Kroisoksen testin. Herodotos mainitsee myös brankhidien pappissuvun, jonka jäsenet huolehtivat temppelirakennuksesta ja oraakkelista aina vuoteen 494 eaa. asti. Brankhidit juonsivat juurensa myyttisestä Brankhoksesta, jolle Apollon oli suonut ennustamisen lahjan. Arkaaisella kaudella Didyma tunnettiin myös nimellä Brankhidai, joka viittasi brankhidien pappissukuun.
Alkuperäinen kulttipaikka koostui luultavasti alttarista ja lähteestä. Varhaisimmat kivirakennukset Didymassa rakennettiin 600-luvun eaa. lopulla, ja niitä edelsivät luultavasti puiset rakennukset. Alkujaan puinen Apollonin temppeli korvattiin pienellä kivisellä naoksella. Tämän ympärille rakennettiin myöhemmin temppeliä ympäröivät korkeat seinät. Nämä seinät ympäröivät temppeliä ehkä vain kolmelta ilmansuunnalta. Arkeologit ovat löytäneet naoksen sekä eteläisen ja pohjoisen seinän jäänteet.
pienoiskuva|upright|Apollonin temppelin rauniot. Sardis joutui Persian vallan alle noin vuonna 546 eaa. ja tämän jälkeen myös Miletos joutui Persian valtapiiriin. Miletos sai säilyttää samat oikeudet, jotka sillä oli ollut jo Kroisoksen vallan alla.
Herodotos kertoo, että Kymen kaupunki konsultoi Didyman oraakkelia sen jälkeen kun eräs Paktyes oli yllyttänyt lyydialaiset kapinaan persialaisia vastaan. Kapinan epäonnistuttua Paktyes pakeni Kymeen, minkä jälkeen kymeläiset halusivat kysyä neuvoa oraakkelilta koskien sitä, pitäisikö heidän luovuttaa Paktyes persialaisille. Didyman oraakkeli vastasi, että kymeläisten tuli luovuttaa Paktyes persialaisille. Kymeläiset eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä, vaan lähettivät erään Aristodikoksen hakemaan uuttaa lausuntoa oraakkelilta. Oraakkelin annettua jälleen käskyn luovuttaa Paktyes, Aristodikos alkoi poistaa temppeliin pesiytyneitä lintuja ja niiden pesiä. Pian Apollonin ääni kuului temppelistä ja kysyi, miksi Aristodikos hääti Apollonin suojatteja. Aristodikos kysyi puolestaan, miksi Apollon suojeli omia suojattejaan, mutta käski Kymeä toimimaan päinvastoin. Apollon vastasi, ettei kymeläisten olisi tullut alkujaankaan kysyä jumalalta niin epäpyhää kysymystä. Herodotoksen tarina on luultavasti osittain fiktiota, mutta ensimmäinen oraakkelin vastaus saattaa olla aito.
Uudempaa temppelirakennusta alettiin rakentaa 500-luvun eaa. puolivälissä. Tämä rakennus oli yhtä pitkä kuin Ateenan Parthenon ja hieman sitä leveämpi. Temppelissä oli kahdet pylväsrivistöt kaikilla sivuilla ja 8 tai 12 pylvästä käsittänyt pronaos. Temppelin länsiosassa sijaitsi katoton adyton, eli temppelin pyhin osa, jossa sijaitsi pieni naos, joka saattoi olla alkuperäinen.
500-luvun eaa. lopulla kuvanveistäjä Kanakhos teki pronssisen Apollonin patsaan, joka sijoitettiin naokseen. Patsas oli samannäköinen kuin Kanakhoksen seetripuusta veistämä Apollonin patsas Thebassa.
Temppelin tuho
Kun Miletos nousi niin kutsuttuun Joonian kapinaan persialaisia vastaan vuonna 499 eaa., ehdotti historioitsija Hekataios, että miletoslaiset ottaisivat käyttöönsä Didyman temppelin aarteet, koska muuten persialaiset tulisivat ryöstämään ne itselleen. Persialaiset kukistivat Miletoksen vuonna 494 eaa., ja Didyman temppeli poltettiin ja sen aarteet vietiin Susaan. Miletoslaisia otettiin vangiksi ja vietiin Persianlahden rannalla sijainneeseen Ampeen. Brankhidien pappissuvun jäseniä saattoi olla muiden vangiksi otettujen mukana, tai heidät saatettiin teloittaa. Didyman oraakkeli ei ollut toiminnassa seuraavan 160 vuoden aikana, eikä temppeliä jälleenrakennettu tuona aikana.
Brankhidien kohtalosta on myös toinenkin versio, joka saattaa olla myöhempää perua. Sen mukaan Kserkses olisi polttanut temppelin vuonna 479 eaa. ja vienyt brankhidit Sogdianaan, josta Aleksanteri Suuri löysi heidän jälkeläisensä Intian sotaretkensä aikana. Tämä tarina on luultavasti Kallistheneen sepittämä.
Seuranneiden 160 vuoden aikana Miletos joutui aluksi Ateenan vallan alle ja noin vuonna 400 eaa. takaisin Persian valtapiiriin. Tältä ajalta on löydetty piirtokirjoituksia, kolikoita ja muita arkeologisia löytöjä, jotka osoittavat kulttipaikan olleen vielä käytössä.
Hellenistinen kausi
pienoiskuva|upright|Temppelin koristelujen yksityiskohtia.
Uutta oraakkelia ei laitettu yhden ainoan suvun huostaan kuten aikaisemmin, vaan tällä kertaa Miletoksen kaupunki otti sen suoraan hallintaansa. Didyman johtava pappi, profētēs, oli kaupungin nimittämä virkamies, jonka virkakausi oli vuoden pituinen. Pappia avustivat kaksi muuta virkamiestä (tamiai) ja neuvosto (kosmoi).
Temppelin alue toimi myös turvapaikkana (asylia). Miletoslaisten mukaan turvapaikkaoikeudet oli myöntänyt Dareios I, mutta tästä ei ole varmuutta. Seleukoksen aikana temppeli toimi kuitenkin turvapaikkana.
Vuonna 301 eaa. käydyssä Ipsoksen taistelussa miletoslaiset tukivat Seleukos I:stä. Kiitollinen Seleukos tuki Didyman temppelin jälleenrakennusta. Myös Seleukoksen vaimo Apama I ja poika Antiokhos I tukivat temppelin rakennusta, mikä ilmenee vuodelta 299 eaa. peräisin olevasta piirtokirjoituksesta. Antiokhos rakennutti Miletoksen Eteläiselle agoralle stoan, jonka tulot tuli käyttää temppelin jälleenrakentamiseen. Seleukos palautti myös kuvanveistäjä Kanakhoksen 500-luvulla eaa. tekemän Apollonin patsaan, jonka persialaiset olivat vieneet Ekbatanaan. Seleukos ja Antiokhos lahjoittivat Apollon Didymaiokselle useita uhrilahjoja vuonna 288 eaa.
Miletoslaiset aikoivat rakentaa temppelin, joka olisi melkein suurin koko kreikkalaisessa maailmassa. Temppelistä piti tulla kooltaan 109 kertaa 51 metriä, mutta se jäi kesken. Temppelin suuri halli jäi vaille kattoa ja katottomaan halliin rakennettiin pienempi pyhäkkö. Arkkitehdeiksi valittiin miletoslainen Dafnis ja efesoslainen Paionios. Paionios oli myös ollut Efesoksen Artemiin temppelin arkkitehtina. Uuden temppelin rakennustyöt jatkuivat vuosisatoja, ja sitä rakennettiin vielä keisari Caligulan (hallitsi 37–41 jaa.) aikana. Caligula halusi saada temppelin valmiiksi omalla hallituskaudellaan. Ilmeisesti temppeli oli kuitenkin tarpeeksi valmis jo noin vuonna 250 eaa., että sitä saatettiin käyttää oraakkelitoimitusten yhteydessä. Uusi naos valmistui luultavasti 200-luvulla eaa. Vuonna 277/276 eaa. keltit ryöstivät Didyman ja veivät mukanaan suuren osan temppelin aarteista, mikä ilmenee samana vuonna tehdystä piirtokirjoituksesta. Seleukidit jatkoivat Didyman tukemista vuoteen 190 eaa. asti.
Didymassa oli vuosittain juhlittu Apollon Didymaioksen juhlia. Vuodesta 207 tai 203 eaa. juhlat laajennettiin panhelleenisiksi, eli niihin saivat osallistua kaikki kreikkalaiset. Hellenistisille juhlille tyypillisesti ne järjestettiin tämän jälkeen joka neljäs vuosi. Juhlien laajennuksen jälkeen Didymaan rakennettiin muun muassa stadion, jossa järjestettiin juhliin kuuluvat kisat. Stadion oli temppelin eteläpuolella, ja eteläsivun krepidoman rappusia käytettiin stadionin istuinpaikkoina.
Roomalainen kausi
pienoiskuva|upright|[[Kitharaa soittavaa Apollonia esittävä patsas, joka on löydetty Miletoksesta. Roomalaiskaudelta, 100-luvulta jaa.]]
Tinkara Kovač
thumb|Tinkara Kovač Tinkara Kovač  (s. 3. syyskuuta 1978 Koper) on slovenialainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Spet", joka muutettiin euroviisuja varten englanninkieliseksi kappaleeksi "Round And Round". Kovač sijoittui finaalin toiseksi viimeiseksi eli sijalle 25. Kovačilla on myös muita hittejä kuten "Spezzacuori". Lisäksi hän on tehnyt kaksi studioalbumia Sloveniassa sekä muita äänitteitä Italiassa ja Dallasissa, Yhdysvalloissa. Kovačilla on oma levytysyhtiö nimeltään NAI.
Le Castellet (Var)
Le Castellet on kunta Varin departementissa, joka sijaitsee Provence-Alpit-Rivieran alueella kaakkois-Ranskassa.
Didyma
Roomalainen kausi
Antiokhos III:n hävittyä roomalaisille vuonna 191 eaa. Miletos ja Didyma joutuivat Rooman ja sen liittolaisen Pergamonin valtapiiriin, mutta säilyttivät autonomiansa. Vuonna 133 eaa. alueesta tuli osa Rooman Asian provinssia. Roomalaiset arvostivat suuresti Didyman oraakkelia, ja se kukoisti roomalaiskaudella. Vuonna 84 eaa. roomalaiset ottivat Didyman juhlat omaan hallintaansa sen jälkeen, kun Miletos oli kannattanut Mithridatesta. Julius Caesar laajensi Didyman temppelin aluetta, joka toimi edelleen turvapaikkana. Myöhemmin keisari Tiberius antoi Rooman senaatille oikeuden tutkia kreikkalaisten temppeleiden turvapaikkaoikeuksia. Ilmeisesti temppelien turvaan oli etsiytynyt rikollisia. Senaatti hyväksyi Didyman oikeuden turvapaikkana. Didymalla oli myös muita erityisoikeuksia Rooman vallan aikana, sillä se oli yksi kahdeksasta temppelistä, jotka saivat ottaa vastaan maata testamenttien perusteella.
Le Castellet (Var)
Le Castellet koostuu lähinnä pienestä feodaalisesta keskiaikaiskylästä. Se sijaitsee Toulonin arrondissementin luoteisosassa lähellä La Cadière-d’Azuria ja Le Beaussetia. Sitä ympäröivät viinitarhat, ja se on osa Ranskan alkuperäsuojeltua maataloustuotannon sertifikaattia Côtes de Provence Appellation d’Origine Contrôlée eli AOC:tä.
Didyma
Roomalainen kausi
Dion Kassios kertoo, että keisari Caligula halusi temppelin itselleen, mutta luultavampaa on, että Caligula määräsi itselleen rakennettavan temppelin Miletokseen. Dion on luultavasti sekoittanut tämän Caligulan haaveisiin saada Didyman temppelin rakennustyöt valmiiksi. Keisari Trajanus puolestaan kunnosti Miletoksen ja Didyman välistä Pyhää tietä, joka oli vaikeakulkuinen pyhiinvaeltajille. Toisin kuin Delfoin oraakkeli, Didyman oraakkeli jatkoi ennustusten antamista vielä 200- ja 300-luvuilla jaa. 200-luvun alussa Didyma mainitaan yhtenä roomalaisen maailman seitsemästä pyhimmästä paikasta.
Le Castellet (Var)
Urheilu
Paul Ricardin moottorirata sijaitsee kunnan alueella, jolla ajetaan muun muassa Formula 1 -sarjan Ranskan Grand Prix’tä.
Didyma
Roomalainen kausi
Vuonna 262 gootit hyökkäsivät Jooniaan ja tuhosivat Artemiin temppelin Efesoksessa. Kuullessaan tästä miletoslaiset linnoittivat Didyman ja puolustivat sitä gootteja vastaan. Gootit eivät onnistuneet valtaamaan Miletosta ja Didymaa. Eräs piirtokirjoitus kertoo, että temppelin puolustajilta loppui vesi, mutta ihmeen ansiosta syntyi lähde, joka pelasti puolustajat. Ilmeisesti entinen lähde oli tukkiintunut, ja temppelin puolustajat avasivat sen piirityksen aikana. Vuonna 287 konsuli Festus rakennutti kaivon lähteen ympärille. Vuonna 303 Didyman oraakkeli kannatti keisari Diocletianuksen aloittamaa kristittyjen vainoa. Konstantinus Suuren aikana kristinusko pääsi kuitenkin voitolle, ja keisari Constantius II kielsi pakanalliset uhraukset. Tätä ei kuitenkaan noudatettu yleisesti.
Viimeisen kerran Apollonin oraakkeli toimi Didymassa keisari Julianuksen aikana. Kristinuskoa vastustanut keisari nimitytti itsensä Didyman papiksi. Didyma oli luultavasti yksi niistä oraakkeleista, joilta Julianus haki ja sai kannustavan lausunnon Persian sotaretkeään varten. Vuonna 391 kaikki oraakkelit kiellettiin keisarillisella määräyksellä. Vuonna 400 kaikki pakanalliset temppelit suljettiin, ja luultavasti toiminta Didyman temppelissä lakkasi tuohon aikaan.
Bysanttilaiselta kaudelta nykypäivään
Kristityt tekivät Didyman Apollonin temppelin adytonista basilikan, ja sitä käytettiin Hieronin piispanistuimena. Hieron (pyhä paikka) oli Didyman nimi bysanttilaiskaudella. Temppelin etupuolella olleet linnoitustyöt säilytettiin ja adytonin itäpuolinen osa rakennettiin uudelleen linnoitukseksi. Linnoitus tuhoutui ja basilika vaurioitui maanjäristyksessä 900-luvulla. Miletos ja sen ympäristö säilyivät Bysantin vallassa aina 1300-luvulle, jolloin turkkilaiset valtasivat sen. Temppeli oli pystyssä vielä vuonna 1446, kun Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) kävi paikalla. Temppeli luhistui kuitenkin vuoden 1493 maanjäristyksessä. Didyma oli turkkilaiskaudella kreikkalainen kylä, ja myöhemmin 1923 väestönsiirron yhteydessä sinne muutti turkkilaisia. Kylän nykyinen nimi on Didim-Yenihisar.
Arkeologiset tutkimukset
Englantilaiset tutkivat Didyman raunioita vuonna 1765, ja tuolta ajalta on ensimmäinen arkeologinen raportti Didymasta. 1800-luvulla paikalla kävi useita retkikuntia. Vuosina 1857–1858 C. T. Newtonin johtama retkikunta löysi Pyhää tietä reunustaneita patsaita. Ranskalaiset arkeologit aloittivat temppelin etusivun esiinkaivamisen vuosina 1873 ja 1895–1896. Saksalaiset jatkoivat temppelin esiinkaivamista vuosina 1905–1913. Ensimmäinen maailmansota lopetti kaivaukset siltä erää. Saksalaiset jatkoivat kaivauksia vuosina 1924 ja 1926. Kaivaukset ovat jatkuneet satunnaisesti toisen maailmansodan jälkeen. Vuodesta 1962 Saksan arkeologinen instituutti on jatkanut Didyman alueen tutkimista. Nykyisin tutkimukset keskittyvät Pyhän tien varrelle ja ympäristöön.
Oraakkeli
Arkaaisella ajalla Didyman Apollonin oraakkelista vastasi brankhidien (Brankhidai) pappissuku. Itse oraakkelivastaukset antoi papitar (profētis), joka istui temppelin sisällä olevan pyhän lähteen vierellä. Papit tulkitsivat oraakkelin vastauksen. Oraakkeli oli toiminnassa aina vuoteen 494 eaa. asti, jolloin persialaiset tuhosivat temppelin. Seuraavan kerran oraakkeli oli taas toiminnassa vuonna 331 eaa., ja se jatkoi toimintansa aina 300-luvun jaa. loppuun asti, jolloin kristityt keisarit kielsivät pakanalliset oraakkelit.
Vuodesta 331 eaa. eteenpäin papeista korkea-arvoisinta kutsuttiin profeetaksi (profētēs). Nykypäivään on säilynyt piirtokirjoituksia, joihin on kirjattu kunkin vuoden profeetta. Profeetan valitseminen tapahtui niin, että Miletoksen viisi demosta nimittivät kukin yhden ehdokkaan ja näistä valittiin yksi arpomalla. Tämä takasi sen, että Apollonin suosima ehdokas voitti. Nimilistoissa esiintyy miletoslaisten nimien lisäksi myös roomalaisia nimiä, mutta nämä saattavat olla miletoslaisia, jotka olivat ottaneet roomalaisen nimen saadessaan Rooman kansalaisuuden. Miletoslaisten lisäksi myös Rooman keisarit Trajanus, Hadrianus ja Julianus valittiin profeetoiksi, mutta heidän tapauksessaan nimitys oli varmaankin vain kunnianosoitus, eivätkä he luultavasti koskaan toimittaneet virkaan kuuluvia tehtäviä.
Nykyaikaan on säilynyt 61 Didyman oraakkelin antamaa vastausta, joista 31 pidetään jokseenkin autenttisina. Oraakkelivastausten määrää voi verrata 535 vastaukseen, jotka ovat säilyneet Delfoin oraakkelilta, joista suurinta osaa ei kuitenkaan pidetä aitoina. Didyman oraakkelin antamat vastaukset ovat etupäässä ohjeita ja sanktioita, eivätkä ne juuri koskaan sisällä varsinaisia ennustuksia. Eräs poikkeus on ennustus jonka mukaan keisari Julianuksen Persian sotaretkestä tulisi voittoisa. Vastaukset koskivat yleensä uskonnollisia tai julkisia asioita. Oraakkelille kysymyksiä esittäneet saattoivat olla yhtä hyvin kokonaisia kaupunkeja kuin yksityishenkilöitäkin. Yleensä kysymyksen esittäjä oli joko Miletoksen kaupunki tai joku sen asukas. Myös muun muassa Miletoksen siirtokunnista Kyzikoksesta ja Iasoksesta käytiin hakemassa neuvoa oraakkelilta. Oraakkelin neuvoa hakeneiden joukossa olivat myös muun muassa Pergamonin kaupunki ja keisari Diocletianus.
Rakennukset ja löydökset
Didyman pyhäkköalue eli temenos käsitti varsinaisen Apollon Didymaioksen temppelin (Didymaion) lisäksi useita pienempiä temppeleitä muille jumalille, kuten Artemiille ja Zeukselle. Alueella oli myös kresmografion, jossa säilytettiin oraakkelin vastauksia, sekä pyhä lehto. Pyhäkköalueen yhteydessä sijaitsi myös pieni Didyman kylä.
Apollonin temppeli
pienoiskuva|Didyman Apollonin temppelin pohjapiirros. Didymassa on sijainnut eri aikoina kolme eri Apollonin temppeliä. Ensimmäinen temppeli rakennettiin geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa 700- tai 600-luvulla eaa. Sen tilalle alettiin rakentaa uudempaa temppeliä arkaaisen kauden lopulla noin vuosina 550–540 eaa. Persialaiset tuhosivat tämän temppelin vuonna 494 eaa. Kolmatta temppeliä alettiin rakentaa hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 300 eaa.
500-luvun eaa. puolivälissä rakennetun temppelin koosta ei ole tarkkaa tietoa. Tämän temppelin adyton oli noin 33 metriä pitkä ja 19 metriä leveä. Temppelin sisällä ollut pienempi temppelirakennus eli naos (tai naiskos) oli kooltaan ehkä 15 × 5 metriä. Naos saattoi olla vanhempi kuin sitä ympäröivä rakennus, mutta tästä ei ole varmuutta.
Hellenistisellä kaudella jälleenrakennettu temppeli oli kooltaan neljänneksi suurin kreikkalaisessa maailmassa. Ainoastaan maailman seitsemään ihmeeseen kuulunut Artemiin temppeli Efesoksessa sekä Samoksen Heraion ja Akragaan Olympoksen Zeuksen temppeli olivat sitä suurempia.
Carmen Luisa Letelier
Letelier syntyi muusikkoperheeseen. Hänen isänsä oli säveltäjä Alfonso Letelier ja äitinsä laulaja Margarita Valdés. Hänen veljestään Miguel Letelieristä tuli säveltäjä. Letelier aloitti varhain pianonsoiton ja musiikin teorian opiskelun. Nuorena hän tutustui myös jazziin ja kansanmusiikkiin, lauloi Santiagon jazzklubilla ja sai parin vuoden ajan opetusta Violeta Parralta. Vuonna 1962 Letelier aloitti opiskelun Chilen paavillisessa katolisessa yliopistossa ja suuntautui espanjan kielen opettajaksi. Vuonna 1966 hän meni Chilen kansalliseen musiikkikonservatorioon. Hän sai opetusta Lila Cerdalta, Clara Oyuelalta, Federico Heinleinilta, Elvira Savilta ja Hernán Wurthilta. Vuonna 1966 Letelier sai kunniamaininnan CRAV:n (Compañía de Refinería de Azúcar de Viña del Mar) laulukilpailussa.