cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Selittäminen
Selittäminen pyrkii löytämään vastauksen kysymykseen miksi?. Tieteenfilosofiassa selittäminen nähdään teorioiden ja hypoteesien eräänä tarkoituksena: hypoteesin tulee toisaalta selittää oma tutkimuskohteensa, ja toisaalta tuottaa siihen liittyviä ennusteita, joita voidaan testata.
Tieteellisessä selittämisessä selitettävä asia kytketään muihin asioihin, joiden sanotaan selittävän sen. Teorian sanotaan olevan selitysvoimaltaan toista samaa asiaa koskevaa teoriaa vahvempi silloin, kun se kykenee ennustamaan ja muutoin selittämään kaikki samat asiat kuin toinenkin teoria, mutta selittää sen lisäksi myös joidenkin sellaisten tosiasioiden syyt, joita toinen teoria ei selitä.
Viscount
Viscount tarkoittaa seuraavia asioita:
Selittäminen
Proksimaalinen ja ultimaattinen selitys
Selitys voi olla proksimaalinen tai ultimaattinen. Esimerkiksi ihmisten tapauksessa proksimaalinen selittäminen viittaa siihen, miten ihminen käyttäytyy. Nälkä saattaa ajaa ihmisen etsimään ruokaa. Ultimaattinen selitys puolestaan kertoo siitä, miksi ihminen käyttäytyy siten kuin käyttäytyy. Esimerkiksi evoluutioteoreettisia selityksiä sille, miksi eläimelle on kehittynyt näläntunne, voidaan pitää ultimaattisina.
Proksimaalinen ja ultimaattinen selitys ovat teoreettista selittämistä, joka on vallitseva tieteellinen tapa, jolla asioita selitetään. Se on kausaalinen selitys, joka kuvaa tapahtuvaa asiantilaa, kun lähdetään tietyistä alkuehdoista. Yleisin teoreettisen selittämisen malli on Hempelin–Oppenheimin malli eli peittävän lain malli. Lisäksi tieteessä käytetään myös erilaisia tilastollisen selittämisen malleja.
Kausaalinen selittäminen
Kausaalisessa selityksessä ilmiö selitetään syillä, joiden uskotaan aiheuttavan ilmiön. Tällöin puhutaan syy-seuraussuhteesta eli syysuhteesta. Esimerkiksi kappaleen liiketila muuttui, koska siihen vaikutti voima.
Kausaalisessa selityksessä syyn ja seurauksen tulisi olla ajallisesti ja paikallisesti lähellä toisiaan. Tuottamalla syy pitäisi saada aikaan seuraus, eikä mikään kolmas tekijä saisi vaikuttaa syysuhteeseen. Kausaalisessa selittämisessä on ongelmallista se, että tutkittavaa kohdetta ei pystytä täysin eristämään ja että seuraukset voivat vaikuttaa syihin. Usein ilmiön ehdoksi annetaan vain yksi syy, esimerkiksi ”Matti kuoli syöpään”, vaikka ilmiön taustalla voi olla useita syitä. Voidaan myös kysyä: mikä oli syyn syy?
Determinismin mukaan kaikilla tapahtumilla on tietty, luonnonlaeista johtuva syy. Sattumasta ja todennäköisyyksistä puhuminen tarkoittaa vain, että tietomme syistä on vajavaista. Indeterminismi taas väittää, että on olemassa todellista satunnaisuutta eikä kaikkea voi selittää syillä. Luonnontieteissä indeterminismi on saanut tukea kvanttimekaniikasta, jossa ilmiöitä ei aina voida ennustaa tarkasti.
Funktionaalinen selittäminen
Funktionaalisessa selityksessä ilmiö selitetään osoittamalla, että sillä on jokin tehtävä. Esimerkiksi kukat ovat värikkäitä, jotta ne houkuttelisivat pölyttäviä hyönteisiä.
Tieteellisessä maailmankuvassa funktionaalinen selitys ei saa tarkoittaa teleologista eli päämäärään perustuvaa selitystä (katso jäljempänä).
Teleologinen ja finaalinen selittäminen
Teleologisella tai finaalisella selityksellä tarkoitetaan päämäärästä lähtevää selitystä. Luonnontieteissä, kuten fysiikassa, ei ole sijaa päämääräselityksille. Myöskään biologiassa luonnonvalinnalla ei katsota olevan mitään erityistä pitkän tähtäimen päämäärää. Ihmistieteissä käytetyt intentionaaliset selitykset sen sijaan ovat eräs päämääräselitysten laji. Samoin historiallinen eli geneettinen selittäminen on usein teleologista, eli lopputuloksellista. Usein historiallinen selittäminen erotetaan ultimaattisesta siten, että historiallinen on vaikeampaa taivuttaa kausaaliseksi selittämiseksi.
Intentionaalinen selitys selittää ihmisen käyttäytymisen johtuvan hänen haluistaan ja uskomuksistaan. Tavoitteena on ymmärtää ihmistä osana tämän sosiaalista ympäristöä. Käytännöllisen syllogismin mukaan ihmisen tekemä teko on selitetty, jos se seuraa hänen tavoitteestaan sekä käsityksestään, joka koskee tavoitteen ja keinon välistä yhteyttä. Esimerkiksi: koululainen osti kalliin muotivaatteen, koska hän haluaa hyväksyntää ikätovereiltaan.
Reduktionismi
Reduktionismin mukaan kokonaisuus voidaan hajottaa osiinsa, joita tutkitaan erikseen. Esimerkiksi biologiset ilmiöt voitaisiin selittää täysin fysiikan ja kemian avulla.
Reduktionismia vastustaa holismi, jonka mukaan kokonaisuus ei ole vain osiensa summa vaan kokonaisuudessa ilmenee uusia ominaisuuksia. Tällaista ilmenemistä kutsutaan emergenssiksi. Esimerkiksi ihmisen mieltä ei voisi täysin palauttaa fysikaalisiksi tiloiksi. Yhteiskuntatieteissä holismin vastakohta on individualismi ja kiistan aiheena on yksilön ja yhteisön suhde.
Selitysmalleja
Wesley Salmon (1990) tutki tieteellisen selittämisen historiaa, ja kritisoi vallitsevaa C. G. Hempelin ja Paul Oppenheimin loogisesta empirismistä ”perittyä” vallitsevana pitämäänsä näkemystä ja esitteli oman induktiivis-tilastollisen selittämismallinsa. Salmonin mukaan mm. modernin fysiikan ilmiöitä ei pystytä selittämään dedkutiivis-nomologisesti, vaan rinnalle tarvitaan myös tilastollista selittämistä. Salmon tiivisti analyysinsä seuraavasti:
Deduktiivis-nomologinen malli
Deduktiivis-nomologinen (D-N) eli peittävän lain mallin mukainen selitys pyrkii osoittamaan ilmiön lainalaisuuden. Mallin mukaan tieteellinen selitys onnistuu liittämään ilmiön osaksi jotain yleistä lakia. Mallissa selitys sisältää tilannetta kuvaavat alkuehdot ja yleisen lain, joista selitettävä ilmiö seuraa loogisesti. Se on näin eräs kausaalisen selittämisen malli.
Deduktiivis-nomologinen selitys jollekin ilmiölle on validi deduktiivinen päätelmä, jonka johtopäätös kertoo, että selitettävä tapahtuma todella tapahtui. Deduktiivista argumenttia kutsutaan selitykseksi, sen premissejä selittäviksi (explanans) ja johtopäätöstä selitettäväksi (explanandum). Riippuen erilaisista reunaehdoista, selitystä voidaan pitää joko mahdollisena tai totena.
Salmonin näkemyksen mukaan deduktiivis-nomologista mallia voidaan käyttää paitsi yksittäisten tosiseikkojen myös yleisten säännönmukaisuuksien selittämiseen dedusoimalla ne edelleen yhä yleisemmistä laeista.
Induktiivis-tilastollinen malli
Induktiivis-tilastollinen eli induktiivis-statistinen (I-S) selitys pyrkii kattamaan selitettävän ilmiön jollakin tilastollisella lailla, ennemmin kuin kategorisella tai universaalilla lailla. Induktiivis-statistisessa selittämisessä päättely on luonteeltaan induktiivista eikä deduktiivista. D-N-tyyppiä voidaan pitää yleisemmän I-S-tyypin rajoitetumpana tapauksena.
Deduktiivis-tilastollinen malli
Deduktiivis-tilastollinen eli deduktiivis-statistinen (D-S) selitys, jota voidaan pitää D-N-tyypin erikoistapauksena, selittää tilastollisia säännönmukaisuuksia dedusoimalla yleisemmistä tilastollisista laeista.
Selittäminen, argumentointi ja oikeuttaminen
Siinä missä argumentit pyrkivät osoittamaan, että jokin asia on tai sen tulisi olla jollakin tavalla, selitykset pyrkivät osoittamaan miksi tai miten jokin on. Selittämisessä ei pyritä argumentin tavoin osoittamaan, että jokin väite on totta, vaan osoittamaan, miksi se on totta.
Oikeutuksessa puolestaan on kyse syystä sille, että jollakin henkilöllä on joku uskomus; selityksestä sille, miksi uskomus on tosi; tai kuvauksesta siitä, miten joku tietää sen minkä tietää. Esimerkiksi jos yritetään löytää oikeutus varkaudelle, pyritään usein selittämään varkaan motiivit (kuten nälkäisen perheen ruokkiminen).
Siinä missä argumentit ja selitykset voidaan sekoittaa keskenään, sama voi tapahtua myös oikeutusten ja selitysten suhteen. On tärkeää huomata, milloin selitys ei ole oikeutus. Rikostutkijat voivat pyrkiä löytämään selityksiä rikollisten käyttäytymiselle. Tämä voi auttaa sen ymmärtämisessä, miksi rikoksia tehdään, ja tätä kautta niiden ehkäisyssä. Selityksen ehdottaminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, että tutkija tuntisi sympatiaa rikollisen näkemyksiöä tai tekoja kohtaan. Myös kauheita tapahtumia ja tekoja voidaan pyrkiä selittämään ja ymmärtämään, ilman että tällöin olisi kyse tekoihin kannustamisesta.
Humen giljotiinin mukaan mistään tieteellisestä selityksestä ei voida sinällään johtaa arvoja tai toivottavia asiaintiloja.
Karelia
Karelia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Carelia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kurtšatov
Kurtšatov voi viitata seuraaviin:
Arbetets Vänner
Arbetets Vänner (AV) on järjestö, joka on määrittänyt tehtäväkseen edistää erilaisia suomenruotsalaisia pyrkimyksiä. Yhdistys muodostuu kattoyhdistyksestä ja alue-yhdistyksistä. Ensimmäinen AV-yhdistys perustettiin Helsinkiin 1891. Aloitteentekijä yhdistyksen perustamiselle oli toimittaja F. J. Valbäck.
Historia
Arbetets Vänner oli edelläkävijä suomenruotsalaisena kokoomaliikkeenä ja pyrki liittämään myös ruotsinkielisen kaupunkityöväestön suomenruotsalaisen identiteetin piiriin. Tällä haluttiin estää suomalaiskansalliseksi profiloituneen työväenliikkeen ruotsinkielisenkin työväestön houkutteleminen oman toimintansa piiriin. Koulutustoiminnan avulla yhdistys pyrki estämään sosialismin leviäminen Suomen ruotsinkielisen työväestön keskuuteen. Asteittain yhdistys menetti poliittiset etumerkkinsä ja muuttui kulttuuriyhdistykseksi. Toiminnan luonne muuttui maaseudun nuorisoseuroja muistuttavaksi. 2000-luvun alussa yhdistykseen kuului yhdeksän alayhdistystä ja 1 800 jäsentä.
"Arbetets Vänner" -yhdistyksiä perustettiin erityisesti 1890-luvulla. Emoyhdistys Huvudföreningen perustettiin 1891, Turun yhdistys 1893, Sörnäisten 1894, Töölön 1895, Loviisan ja Vaasan 1896 sekä Tammisaaren 1898. Enimmillään yhdistyksiä oli 22. Toiminnassa on nyt yhdeksän yhdistystä, ja niistä nuorin, Korson yhdistys, on perustettu 1946. Jäseniä on yhteensä noin 1 900. Yhdistysten tarkoitus oli alun perin saattaa yhteen eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvia henkilöitä opintopiirien ja yhteisten harrastusten merkeissä.
Yhdistykset perustivat keskusjärjestön Arbetets Vänners Centralförbund rf vuonna 1952.
Melonta kesäolympialaisissa 1964
100px|right|Melonta
Vuoden 1964 kesäolympialaisten melonta järjestettiin 20. – 22. lokakuuta 1964 Sagamilla, Sagamiharassa, Japanissa. Tämä oli kuudes kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa virallisena lajina. Mukana oli 145 osanottajaa 22 eri maasta. Tapahtumia oli seitsemän.
Kulhia MK 1b
Kulhia MK 1b oli Mikko Kulhian ja hänen veljestensä Yrjön ja Sakarin sekä vänrikki G. Ekholmin 1920- ja 1930-lukujen taitteessa rakentama sarjassaan toinen lentokone.
Historia
Mikko Kulhia lähti suunnittelemaan uutta lentokonetta opiskelujensa ohessa talven 1929–1930 aikana. Aiempaan MK 1a -malliin pohjautuneessa koneessa oli uusi, kevyempi Göttingen 430 -siipiprofiilia käyttänyt vapaasti kantava siipi. Uusi kolmisalkoinen siipi painoi vain 60 kilogrammaa, ja oli pinta-alaltaan 2/3 MK 1a:n siiven alasta. Uuden siiven lisäksi aiemman MK 1a:n runko uusittiin ja pinnoitettiin vanerilla. MK 1b sai koelentoja varten suksilaskutelineen, koneeseen suunniteltiin myös halkaisijaltaan 50-senttimetrisiä pyöriä. Teline asennettiin 20 asteen kulmaan nokilleen menon estämiseksi.
MK 1b:n ensilento tehtiin helmikuun 1930 lopulla, minkä jälkeen koneen koelentoja jatkettiin ensin matalilla, muutamien metrien lentokorkeuteen nousseilla hypyillä. Korkeudet kasvoivat vähitellen, ja MK 1b:llä lennettiin lopulta jopa 30 metrin korkeudessa. Laskuteline vaurioitui koelentojen yhteydessä, mutta korjattiin nopeasti. Lennot päättyivät lopulta koneen potkurin hajottua sen osuttua jäällä olleeseen loskaan lopputalvesta 1930.
Koneen vaurioitumisen jälkeen Mikko Kulhia suunnitteli uuden MK 2 -lentokoneen, joka rakennettiin seuraavana kesänä koulujen päätyttyä.
Riihimäen vankileiri
Riihimäen vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Riihimäen varuskunnan alueella toiminut vankileiri, jossa pidettiin enimmillään noin 8 500 punavankia. Heistä kuoli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan teloituksissa, nälkään tai kulkutauteihin yhteensä 981. Vankileiri lakkautettiin lokakuussa 1918 ja sen korvannut pakkotyölaitos keväällä 1921. Vankileirin muistomerkki sijaitsee Riihimäellä Tienhaaran kaupunginosassa.
Sisällissodan aika ja teloitukset
Riihimäen punakaarti sai paikkakunnalla sijaitsevan kasarmialueen hallintaansa sieltä poistuneilta venäläisiltä sotilailta maaliskuun lopussa 1918. Hangossa 3. huhtikuuta maihinnoussut Saksan Itämeren-divisioona puolestaan valtasi Riihimäen 22. huhtikuuta. Ennen vetäytymistään punaiset ampuivat samana päivänä yhdeksän kasarmissa pitämäänsä valkoista vankia. Yhteensä he olivat koonneet kasarmille 30 valkoista. Teloittajista ei ole varmaa tietoa, mutta todennäköisesti asialla ei ollut Riihimäen punakaarti vaan joku muualta tullut osasto.
Tämän jälkeen valkoiset teloittivat Riihimäellä ja muualla Hausjärven pitäjän alueella yhteensä 141 punakaartilaista. Suurin osa teloituksista tapahtui kasarmeilla. Riihimäen valtauksen jälkeen varuskunta oli saksalaisten hallinnassa aina kesäkuun alkuun saakka.
Vankileirin toiminta
Punavankeja alettiin kokoamaan varuskunnan alueelle toukokuun 1918 alussa. Vankien määrä kasvoi, ja enimmillään heitä oli virallisen raportin mukaan 8 495. Kyseessä oli Suomen kuudenneksi suurin vankileiri.
Toukokuun 23. päivänä Riihimäen vankileirin vartiointi annettiin 5. Etelä-Pohjanmaan rykmentin vastuulle. Myöhemmin kesällä se nimettiin uudelleen Riihimäen vartiopataljoonaksi. Syyskuun joukkoarmahdusten myötä vankileiri lakkautettiin lokakuussa 1918 ja se muutettiin pakkotyölaitokseksi. Samalla se siirtyi siviiliviranomaisten hallintaan. Riihimäelle jäi enää kuritushuonetuomion saaneita vankeja, jotka siirrettiin vuoden 1920 loppuun mennessä joko Tammisaaren vankileirille tai Turun ja Lappeenrannan vankiloihin. Virallisesti Riihimäen pakkotyölaitos lopetettiin keväällä 1921.
Tunnettuja Riihimäen vankeileirillä olleita punaisia olivat muun muassa Onni Toivonen, Väinö Pohjaranta, Tyko Varto, Herman Helosalo ja Kalle Korpi.
Olosuhteet
Useiden muiden leirien tavoin myös Riihimäellä vangit joutuivat elämään aliravittuina ahtaissa ja epäinhimillisissä oloissa. Leirin ruokahuolto oli puutteellista ja ruokaa puuttui pahimmillaan jopa 2 000 vangilta. Koska elintarvikkeista oli pulaa, leivän sekaan leivottiin esimerkiksi olkia, joka aiheutti suolistotulehduksia. Myös hygienia leirillä oli lähes olematonta. Riihimäen vankileiri ei kuitenkaan ollut olosuhteiltaan pahimmasta päästä valkoisten perustamien lukuisten leirien joukossa.
Osa vangeista teki pakkotyötä liikemies H. G. Paloheimon mailla sijaitsevilla työsiirtoloilla. He saivat parempaa ravintoa kuin kasarmilla olevat vangit, ja heidän kohtelunsa oli asiallisempaa.
Muistomerkki ja hautapaikat
Riihimäen vankileirin muistomerkki sijaitsee Tienhaaran kaupunginosassa pääradan varrella. Se on samalla alueella, jonne haudattiin vajaat 200 leirillä kuollutta vankia. Tämän niin sanotun Lepolan hautausmaan lisäksi vankeja haudattiin myös Riihimäen hautausmaalle ja osa ruumiista lähetettiin vainajien kotiseuduille. Vankileirin perustamisvaiheessa hautauksia suoritettiin lisäksi kasarmialuetta ympäröiviin metsiköihin ja Riihimäen varuskuntakirkon lähistölle. Lepolan hautausmaan vihki syyskuussa 1918 vankileirin pappina toiminut Urho Valtari. Muistomerkki paikalle pystytettiin vuonna 1950.
Lähteet
60.75944°N, 24.79667°W
Väinö Teivaala
thumb|250px|Väinö Teivaala 1940-luvulla kuvattuna. Väinö Teivaala (29. tammikuuta 1894 Ylöjärvi – 13. tammikuuta 1970 Ylöjärvi) oli suomalainen voimistelunopettaja, urheilutoimittaja ja -vaikuttaja.
Väinö Teivaala oli koulutukseltaan voimistelunopettaja, valmistui vuonna 1917. Hän toimi valmistumisensa jälkeen liikunnan lehtorina Viipurin suomalaisessa lyseossa 1917–1918 ja sen jälkeen suojeluskunnan piiripäällikkönä Kajaanissa ja Kuopiossa 1919–1920. Sisällissodan aikaan keväällä 1918 hän toimi valkoisten majuri Kalmin Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonassa. Vapaussodan jälkeen hänestä tuli valtakunnallinen urheilutoimija siirtyessään Suojeluskuntien yleisesikunnan urheilutarkastajaksi vuosiksi 1920–1926. Sen jälkeen hän oli hetken Suomen Urheilulehden päätoimittaja 1926–1927 ja sen jälkeen opetustehtävissä Hämeenlinnan lyseon liikunnan lehtorina 1927–1939 ja vastaavasti Tampereen lyseon liikunnan lehtorina 1939–1945. Sodan jälkeen poliittisen suunnan vaihduttua Teivaala vetäytyi syntymäseudulleen Ylöjärvelle maanviljelijäksi.
Siirtyessään 1920-luvun alussa Helsinkiin hänestä tuli SVUL:n liittojohtokunnan jäsen vuosiksi 1921–1922, 1928 ja 1931 sekä yleisurheilijoiden urheilujaoston jäsen 1923–1930, jona aikana hän oli sen varapuheenjohtaja 1923 ja 1928 sekä puheenjohtaja 1924–1926. Teivaala seurasi tässä puheenjohtajan tehtävässä ruotsinkielisiä Stenbergiä ja Hornborgia. Samaan aikaan Stenberg edusti Suomen yleisurheilua IAAF:ssä. Teivaala asetti oman asemansa Stenbergiä eroamista vastaan - kyse oli pitkälti sen ajan kielitaistelusta. Tilanteesta tuli hyvin sekava vahingoittaen Suomen silloista yleisurheilun kansainvälistä yhteistyötä. Lopputulos oli se, että Teivaala erosi puheenjohtajuudesta. Tähän aikaan liittyy suuri julkisuustapahtuma, jossa Teivaala oli "Tahko" Pihkalan tukijana vaatimassa Suomen poisjääntiä vuoden 1928 Amsterdamin olympiakisoista. Aluksi tavoite näytti onnistuvan eli SVUL teki poisjääntipäätöksen, mutta päätös kumottiin. Niinpä Suomi oli mukana Amsterdamin kisoissa, ja Väinö Teivaala yleisurheilujoukkueemme johtajana. 1920-luvun lopulla Teivaala oli keskeinen toimija selvitettäessä SVUL:n siirtymistä erikoisliittorakenteeseen.
Urheiluseuratoiminnassa Väinö Teivaala oli vuosien varrella ollut myös aktiivi; Tampereen Urheilijoiden sihteeri 1913. Tällöin hän osallistui yleisurheilun silloisiin SM-kisoihin Kalevan otteluun saavuttaen 200 ja 400 metrin pronssia. Ylioppilasvoimistelijoiden sihteeri 1916–1917, Helsingin Voimistelijoiden sihteeri 1921–1922 sekä vuosina 1940–1944 Tampereen Ilveksen puheenjohtajana.
Kunnallispolitiikassa ollessaan Hämeenlinnassa Teivaala toimi ennen sotia kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa 1934–1936 sekä myöhemmin sotien jälkeen Ylöjärven kunnanvaltuustossa.
Baldwin Street
thumb|Näkymä Baldwin Streetiltä. thumb|Auto pysäköitynä Baldwin Streetillä. Baldwin Street on maailman jyrkimpänä pidetty katu. Se sijaitsee hiljaisella lähiöalueella Uuden-Seelannin Dunedinissa, noin 3,5 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Katu on pituudeltaan noin 350 metriä ja sen jyrkkyys on jyrkimmillään 1:2,86 eli 19 astetta tai 35 prosenttia. Katu on nimetty uusiseelantilaisen William Baldwinin mukaan.
Aiheesta muualla
-45.84944°N, 170.53472°W
Orneero
Orneero (Furnarius rufus) on laajalla alueella Etelä-Amerikassa elävä orneeroiden heimoon ja sukuun kuuluva varpuslintu. Orneero on Argentiinan kansallislintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan orneero on noin 18–20 cm. Selästään ja pyrstöstään orneerot ovat väritykseltään ruosteenruskeita. Pää on muuta yläruumista harmaampi. Vatsastaan laji on vaaleamman ruskea. Kurkku ja keskivatsa ovat muuta alaruumista vaaleampia. Pyrstö on muodoltaan suorakulmainen. Naaraat ja koiraat ovat ulkonäöltään samanlaisia. Nuoret linnut ovat hieman aikuisia lintuja vaaleampia.
Elinympäristö
Orneeroa tavataan alueelta, joka ulottuu Boliviasta eteläiseen ja itäiseen Brasiliaan, Uruguayhyn ja Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat pensaikot, kosteikot, maatalousmaat ja kaupunkien puistot ja puutarhat. Yleensä lajia tavataan vesialueiden läheisyydestä. Laji elää yleensä ympäristöissä, jotka sijaitsevat 1 000–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ravinto
Orneerot syövät hyönteisiä ja muita niveljalkaisia eläimiä. Ravintoa laji etsii maasta kävellen sipsuttavalla tyylillään.
Pesintä
pienoiskuva|250px|vasen Orneerojen pesimäkausi kestää syyskuusta helmikuulle. Naaras ja koiras orneerot rakentavat suurikokoisen umpinaisen pesän kosteasta savesta, johon tehdään sisäänkäynti sivusta. Pesä sisustetaan ruohoilla. Orneeron pesä sijaitsee puussa, puhelinpylväässä tai katon reunalla. Naaras munii kahdesta viiteen valkoista munaa, joita myös koiras hautoo. Molemmat vanhemmat myös ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Isokärsämö
Isokärsämö (Achillea salicifolia) on kärsämöiden sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa ojakärsämöä (Achillea ptarmica), mutta on kookkaampi. Lehtien reuna on kaksinkertaisesti sahalaitainen. Lehdet ovat vaaleanvihreät tai kellertävät. Lehtilapa on karvainen. Mykerö on melko tiheä. Lajia tavataan enimmäkseen Saksan itäosissa. Sitä tavataan myös Vanajaveden ympäristössä sekä muualla Suomessa muinaistulokkaana.
Anna Höglund
pienoiskuva|Anna Höglund vuonna 2014. Anna Höglund (s. 14. toukokuuta 1958) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on kuvittanut muun muassa Ulf Starkin kirjoja.
Höglundin isä oli taiteilija Erik Höglund. Hän on naimisissa toimittaja Thomas Nordegrenin kanssa.
Harrinjärvi
Harrinjärvi on Kauhajoen keskiosassa sijaitseva järvi. Järvi sijaitsee Harrinnevan vieressä, pohjoisessa sijaitsevan Heikkilänkylän ja etelässä sijaitsevan Möykkykylän välillä, paikallistien 17075 (Harrintie) varrella.
Lars Johan Prytz
thumb|250px|Prytzin tutkimuskohde naurulokki Lars Johan Prytz (9. huhtikuuta 1789 Tarvasjoki, Juvan kapteenin puustelli – 23. kesäkuuta 1823 Turku) oli suomalainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Elämäkerta
Prytz opiskeli Turun Akatemiassa vuodesta 1805 vuoteen 1810, jolloin hän sai maisterin paperit. Pro gradu -väitöstään hän puolusti 27.6.1810, preeseksenä toimi professori Johannes Gadolin. Prytz tutki kotinsa Kuitian lähellä Paraisten Lemlahdessa elänyttä naurulokkiyhdyskuntaa ja lajin biologiaa. Naurulokki oli tuohon aikaan Suomessa hyvin harvinainen ja myöhemmin Prytzin tutkimustulokset asetettiin kyseenalaisiksi, kunnes nykyinen tutkimus on vahvistanut hänen tieteelliset ansionsa. Vuonna 1811 Lars Johan Prytz toimi nuoremman veljensä Lars Adolf Prytzin ohjaajana tämän väitellessä naurulokin biologiasta. Samana päivänä puolusti Fredrik Adolf Holm omaa naurulokkiväitöstään, myös Prytzin johdolla. Kolmas osa naurulokkityöstä esitettiin kuukautta myöhemmin, kun David Emanuel Kriander puolusti väitöstään Prytzin toimiessa jälleen preeseksenä.
Lars Johan Prytz nimitettiin Turun Akatemian luonnontieteen dosentiksi 1811. Hän lähti saman vuoden syksyllä opiskelemaan Uppsalan yliopistoon, mistä hän valmistui lääketieteen tohtoriksi kesäkuussa 1813. Samana vuonna hänet nimitettiin Turun Akatemian filosofisen tiedekunnan apulaiseksi ja kasvitieteen demonstraattoriksi, ja 1814 edellisen toimen ohessa lääketieteellisen kollegion sihteeriksi. Vuonna 1819 Prytz lähti akatemiasta ja teki pitkän tutkimusretken Lappiin. Retken antina hänellä oli yli 20 000 näytettä, kasveista ja hyönteisistä enimmäkseen, jotka hän lahjoitti akatemian museolle.
Lars Johan Prytz toimi Saarijärven piirilääkärinä vuodesta 1821 kuolemaansa saakka. Hänen puolisonsa Anna Carolina af Tengström, vihitty Turussa 24.6.1814, oli arkkipiispa Jakob Tengströmin tytär, ja heille syntyi ainakin neljä lasta, joista viimeinen, Lars Anton Wilhelm, syntyi isän kuoleman jälkeen. Prytz kuoli lavantautiin ja haudattiin Paraisille.
Stefán Karl Stefánsson
Stefán Karl Stefánsson (10. heinäkuuta 1975 Hafnarfjörður, Islanti – 21. elokuuta 2018 Reykjavík) oli islantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Robi Rähmänä lasten televisiosarjassa Lazy Town. Hänellä diagnosoitiin sappiteiden syöpä vuonna 2016, ja kesäkuussa 2017 syöpä oli edennyt neljänteen tasoon, vähentäen hänen elinaikaansa. Elokuussa 2017 Stefán ilmoitti, että hänellä ei ole enää etäpesäkkeitä.
Stefán ilmoitti sosiaalisessa mediassa 13. maaliskuuta 2018 syövän palanneen niin, että sitä ei kyetä enää hoitamaan. Hän kuoli sairauteensa 43-vuotiaana 21. elokuuta 2018.
Jani Kiviharju
Jani Kiviharju (s. 26. joulukuuta 1974 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka toimii nykyään Turun Palloseuran B1-nuorten päävalmentajana.
Kiviharju oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edusti urallaan SM-liigassa vain TPS:ää tehden yhteensä 359 runkosarjaottelussa tehot 36+66=102 ja hän keräsi 190 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä Kiviharju pelasi 67 ottelua tehopistein 10+11=21 ja keräten 36 jäähyminuuttia. Pienikokoinen Kiviharju tunnettiin TPS:ssä lähinnä nelosketjun "ärhäkkänä taistelijana", joka sai vastuuta erikoistilanteissa ja ärsytti vastustajia. Hän pelasi urallaan myös Ranskassa ja Tanskassa.
Pelaajaura
Kiviharju oli TuTon kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Turun Palloseurassa, jossa Kiviharju voitti A-nuorten SM-hopeaa vuosina 1993 ja 1994. Kaudella 1994–1995 hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä I-divisioonajoukkue Kiekko-67:ssä, jossa tulokaskausi toi 44 runkosarjaottelussa tehot 13+25=38, joilla Kiviharju voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Arto Vuodin kanssa. Kaudella 1995–1996 hän voitti tehoilla 10+35=45 joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin.
Kaudeksi 1996–1997 Kiviharju siirtyi TPS:n SM-liigajoukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 37 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 sekä viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kiviharju voitti TPS:ssä sittemmin myös Suomenmestaruuden vuosina 1999, 2000 ja 2001 sekä SM-hopeaa vuonna 2004. Hän jakoi viimeimpänä mainitun kevään pudotuspelien tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Joni Liuksen ja Ilveksen Toni Dahlmanin kanssa lukemalla +7. Kiviharju teki SM-liigassa parhaillaan 22 tehopistettä kaudella 1999–2000. Hän muodosti 2000-luvun puolella tunnetun "rottaketjun" Mikko Rauteen ja Marco Tuokon kanssa. Kiviharju edusti TPS:ää myös EHL:ssä kausina 1996–1997, 1997–1998 ja 1999–2000 sekä Spengler Cupissa vuonna 2003.
Kausi 2004–2005 oli Kiviharjulle ensimmäinen Turun ulkopuolella; hän edusti Ranskan Ligue Magnusissa pelannutta Scorpions de Mulhousea, jossa Kiviharju voitti mestaruuden keväällä 2005. Elokuussa 2005 hän teki sopimuksen tanskalaisjoukkue EfB Ishockeyn kanssa. Kiviharju jakoi tehoilla 11+12=23 joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Sami Karjalaisen kanssa. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2006.
11. helmikuuta 2012 Kiviharju vahvisti II-divisioonajoukkue Kuusamon Pallo-Karhuja ottelussa Sotkamon Kiekkoa vastaan. Ottelussa PaKaa vahvisti myös muita entisiä TPS-pelaajia; Kalle Sahlstedt, Tony Virta, Mikko Eloranta, Mika Suoraniemi sekä aiemmin kauden 2011–2012 aikana joukkueen pelaajavalmentajana toiminut Marko Kiprusoff. Vastaavanlainen II-divisioonaottelu, jossa oli mukana ex-TPS-pelaajia, järjestettiin PaKassa myös vuotta aiemmin.
Valmentajaura
Kiviharju on toiminut pelaajauransa jälkeen mm. TPS:n A-nuorten apuvalmentajana. Tammikuussa 2011 hän liittyi loppukaudeksi 2010–2011 Jukka Koivun johtamaan TPS:n SM-liigajoukkueen valmennustiimiin. Kiviharju liittyi TPS:n valmennustiimiin taas lokakuussa 2012 Juha Pajuojan apuvalmentajaksi loppukaudeksi 2012–2013.
Kiviharju ei valmentanut TPS-pestinsä jälkeen välillä missään, vaan piti kaksi välikautta. Hänet nimettiin taas TPS:n apuvalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi Ari-Pekka Selinin johtamaan valmennustiimiin kolmivuotisella sopimuksella kaudeksi 2015–2016. Kaudeksi 2017–2018 Kiviharju siirtyi C-junioreiden valmentajaksi ja 2018–2019 B-junioreiden valmentajaksi.
Matti Kontio
Matti Heikki Kontio (27. huhtikuuta 1948 Helsinki – 9. syyskuuta 2017 Inkoo ) oli suomalainen kanteleensoittaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja, joka muistetaan muun muassa lastenlauluista Pieni ankanpoikanen, Saku sammakko ja Lähdetään Korkeasaareen. Hän oli Martti Pokelan oppilas. Hänen vaimonsa oli musiikin tohtori Sinikka Kontio, omaa sukua Järvinen.
Kontiolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Levytyksiä
Matti ja Sinikka Kontiolla oli yhtye Kantele-Duo. Kantele-Duo esiintyy levyllä Kantelekirkko (1996). Levyn nimi viittaa kantelekirkkoon, evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalvelukseen, jossa musiikkiosuudet soitetaan kanteleella. Levy on äänitetty Ylivieskassa.
Miilu
thumb|right|Miilu, Skottvångs gruva, [[Södermanland.]] Miilu on puuhiilen valmistusta varten rakennettu maahauta. Miilua käytetään puun kuivatislaukseen, jolloin lehtipuuta kuumennetaan suljetussa, vähähappisessa tilassa ja puu palaa epätäydellisesti. Miilu on peitetty tavallisesti turpeella ja havuilla ja tiivistetty huolellisesti. Puuhiiltä käytettiin muun muassa rautaruukeilla masuuneissa. Puut kuljetettiin ruukeille jokia pitkin, ja miilut poltettiin ruukkien lähellä.
Nykyisin miiluissa valmistetaan muun muassa grillihiiltä.
Pahaniemen seisake
Pahaniemen seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Turkuun, Pahaniemen kaupunginosaan vuonna 1933. Pahaniemen seisake lakkautettiin syyskuussa 1976, samana päivänä kun 700 metriä siitä Uuteenkaupunkiin päin sijainnut Jyrkkälän seisake avattiin.
R38
thumb|R38-vaunu thumb|Vaunu sisältä R38 oli New Yorkin metron käytössä ollut metrovaunutyyppi. Sitä valmistettiin vuosina 1966–1967. Nämä metrovaunut pysyivät New Yorkin metron käytössä maaliskuuhun 2009 asti, kunnes ne korvattiin uusilla R160-junilla. Viimeisen kerran R38-vaunuilla ajettiin C-linjalla 18. maaliskuuta 2009. New Yorkin metro olisi tehnyt huoltoa R38-junille, mutta nämäkin sarjat romutettiin marraskuussa 2009.
Tervas
Tervas on havupuun, etenkin männyn, pihkaista puuainesta, jota käytettiin muun muassa tervanpolttoon. Tervas syntyy elävän havupuun vahingoittuessa ja keloutuessa hitaasti. Tervaista puuainesta syntyy myös ruostesienten aiheuttaman tervasrosotaudin vaivaamiin puihin runsaan pihkavuodon johdosta. Tervanvalmistuksen raaka-ainetta eli pihkaista puuainesta tehtiin aiemmin myös vahingoittamalla (koloamalla) mäntyjä tarkoituksellisesti. Tervas säilyy pitkään pihkaisuutensa ansiosta. Sitä voi käyttää myös sytykkeenä tulta tehdessä.
Marco Sneck
Elämäkerta
Marco Sneck aloitti koskettimien soiton 1993 ollessaan 14-vuotias. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Ferocia. Vuonna 1999 hän liittyi progressiivista metallia soittavaan Mental voiceen ja vähän ajan kuluttua Afterworld -yhtyeeseen. Mental voice julkaisi syksyllä 2001 ja 2002 ensimmäisen ja toisen demonsa.
Sneck on soittanut yhteensä seitsemän eri yhtyeen albumijulkaisuilla.
Iso-Tarus
Iso-Tarus on Päijät-Hämeessä Padasjoella Vakkilan lähellä sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Tarusjärven retkeilyalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 78 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järven luoteispuolen ranta on selväpiirteinen, mutta vastarannassa on Kelkutteenniemi ja Tokionniemi, joiden vieressä ovat Lepolanlahti, Ruplahti ja Ilolanlahti, sekä Tokionniemen ympärillä kaksi nimetöntä lahtea. Järvellä on kartan mukaan viisi saarta. Isosaari on halkaisijaltaan noin 40 metriä ja sen kautta ylittää korkeajännitelinja järven. Tokionniemen vieressä rannan tuntumassa sijaitsee Hirvisaari ja kauempana toisella puolella niemeä kartassa nimetön saari. Muut saaret ovat luotoja. Järven pohjoispäässä sijaitsee Hemminkivi. Järven rantaviivan pituus on 6,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen rannoille on rakennettu seitsemän vapaa-ajan asuntoa. Kiinteitä talouksia on vain yksi. Koillisrantaan ulottuu ampuma-alueen raja, joka liittyy Reserviupseeriliiton koulutuskeskukseen ja sen rantamajaan. Alueelle tulee tiet valtatieltä 24, joka johtaa Padasjoen kirkonkylälle.
Loisto
Loisto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Iso-Tarus
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järvi oli piirretty suureksi järveksi, jolla oli karttanimnä ”Iso Tarrus”. Järven vedenpinnan on täytynyt olla nykyistä korkeammalla, sillä Vähä-Tarus muodosti yhden sen lahdista. Lahden pohjasta lähti järven laskuoja Taruksenoja. Vaikka järven eteläpuolella sijaitsi yksinäinen torppa, oli järvi muuten asumaton. Sen ympärillä kulki metsäpolkuja, joiden linjausta nykyiset tiet seuraavat. Kartassa olevasta lahden yli kulkevasta polusta voidaan päätellä, että vedenpinta lasku kesällä paljon alemmaksi. Järven ympäriltä ei kartan mukaan ollut raivattu niittyjä.
Vuoden 1965 peruskartassa oli järven läheisyydessä kaksi maatilaa. Toinen sijaitsi Lepolanlahdella ja toinen Ilolanlahdella. Niiden viljelytoiminta loppui paljon ennen vuoden 1984 kartan julkaisua. Sitä ennen rannoille rakennettiin vapaa-ajan asuntoja ja järven yli vedettiin sähkölinja. Alueelle rakennettiin jossakin vaiheessa tämän jälkeen ampumaharjoittelualue.
Suomen partiolaisten Tarus-Finnjamboree järjestettiin heinä-elokuun vaihteessa 2004 Iso-Taruksen alueella ja Taruksella on pidetty myös puolustusvoimien leirejä. Järvellä on järjestetty myös 2008 ravustuksen Suomen mestaruuskilpailut.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,9 metriä mpy. Järvi sijaitsee pohjavesialueella, jonka laajuus on 8,5 neliökilometriä. Alueella arvioidaan muodostuvan pohjavettä 3 700 m³ /s. Siihen on johdettu muutama metsäoja. Järveen laskee etelästä päin tuleva Kelkutteenoja, joka lähtee Vähä-Kelkutesta ja se tuo myös Iso-Kelkuten vesiä. Järven luoteispuolella on joitakin metsäjärviä, joista ainakin Pyöriä Hanskuusisto ja Kallio-Hanskuususto laskevat järveen suo-ojien mukana. Iso-Taruksen itäpuolella sijaitsevat Iso-Hervo, Takajärvi, Vähä-Hervo ja eräs pieni lampi ovat järvien välissä kulkevan harjun erottamia ja harjua ympäröivän jääkauden loppuvaiheen aikana syntyneen hiekkasuiston suppamaisiin painaumiin muodostuneita järviä.
Iso-Taruksen laskujoki Taruksenjoki laskee 150 metrin jälkeen Vähä-Tarukseen ja jatkaa sitten kaartaen kohti koillista, missä se yhtyy Heinjokeen. Heinjoki juoksee kohti koillista, missä se laskee Padasjoen Konnussa Päijänteen Nyystölänlahteen.
HMS Venerable (1784)
HMS Venerable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1784 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 9. elokuuta 1781 Perry, Wells & Greeniltä Blackwallista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1782. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1784 ja valmistui 29. elokuuta Woolwichissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 32 263 puntaa 2 shillinkiä ja dime, minkä lisäksi varustamiskustannukset 6 588 puntaa 11 shillinkiä ja 4 dimeä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1794 päällikkönään Sir John Orde. Se liittyi Howen johtamaan laivastoon syyskuussa. Alus oli kesäkuussa 1797 amiraali Duncanin lippulaivana Pohjanmerellä päällikkönään William Hope. Alus osallistui 11. lokakuuta Camperdownin taisteluun, jossa sen miehistöstä sai surmansa 15 ja 62 haavoittui. Alus poistettiin marras-joulukuun vaihteessa palveluksesta ja se oli kesäkuusta 1798 maaliskuuhun 1799 Chathamin telakalla kunnostettavana.
Alus palautettiin tammikuussa 1799 palvelukseen Kanaalin laivastoon päällikkönään Sir William Fairfax. Alus haaksirikkoutui 24. marraskuuta 1804 Roundham Headin edustalla lähellä Torbayta.
Keltavatsalepinkäinen
Keltavatsalepinkäinen (Laniarius atroflavus) on länsiafrikkalainen varpuslintu, joka elää Nigerian kaakkoisosissa ja Kamerunissa. George Ernest Shelley kuvaili sen holotyypin Kamerunvuorelta 1887.
Katharina von Schlegel
Katharina Amalia Dorothea von Schlegel (22. lokakuuta 1697 – noin 1768) oli saksalainen virsirunoilija. Hänen tiedetään sepittäneen ainakin 20 virttä. Niistä tunnetuin on ”Stille, meine Wille”, jonka melodiana käytetään nykyisin Jean Sibeliuksen säveltämää ”Finlandia-hymniä”.
Katharina von Schlegelin elämänvaiheista tiedetään vain vähän. Von Schlegel syntyi ja asui Saksan Köthenissä, jossa hän toimi luterilaisen kirkon naisjärjestössä. Häntä on kutsuttu nimellä "Stiftsfräulein". Ilmeisesti hän vaikutti lisäksi Anhalt-Köthenin ruhtinaskunnan hovissa, jossa samaan aikaan Johann Sebastian Bach toimi konserttimestarina. Von Schlegel saattoi olla aatelista syntyperää tai ainakin varakkaan perheen lapsi.
Vuonna 1752 ilmestyneessä virsikokoelmassa Neue Sammlung Geistlicher Lieder oli mukana von Schlegelin virsiä. Sävyltään ne olivat pietistisiä. Tunnetummaksi von Schlegel tuli vasta lähes sata vuotta kuolemansa jälkeen, kun Jane Borthwick käänsi vuonna 1855 hänen virtensä ”Stille, meine Wille” englanniksi nimellä ”Be still, my soul”.
Ruotjärvi
Ruotjärvi on kuivatettu järvi Varsinais-Suomessa Laitilassa. Entinen järvi kuului Sirppujoen vesistön Sirppujoen keskialueeseen, koska joki virtasi järven läpi. Järven vedenpintaa alennettiin useaan otteeseen 1800-luvulla ja kuivatettiin lopullisesti ehkä vasta 1900-luvulla. Järven paikalla lukee kartoissa nykyään "Ruotjärvi".
Nimityksiä
Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu "Puotjärvi", mikä lienee kirjoitusvirhe. Vuoden 1853 järvenkuivatushakemuksessa tilanomistaja C.W. Rosendal kutsuu järveä "Ruotjärveksi" ja vuoden 1891 toisessa hakemuksessa tilanomistaja Gustav Uusikartano esittää järven nimeksi "Ruojärvi". Nykykartoissa lukee vastaavassa kohdassa Sirppujoen rannalla Ruotjärvi.
Laitilan eräs vanhimmista kylistä on Kodjala, jonka kalmiston alku saattaa sijoittua löytöjen mukaan 200-luvulle. Tiedetään, että Ruotjärvi on kuulunut Kodjalan kylälle ja arvellaan, että järven nimi olisi kantaskandinavista alkuperää ja se viittaisi esimerkiksi Roslageniin. Jos kylän asukkaat olisivat olleet kansainvaellusajalla eli 400-500-luvuilla ruotsalaisia ja ruotsalaista seutua olisi jo tuolloin kutsuttu Ruotsiksi tai Ruottiksi, voisi järven nimi selittyä luontevalla tavalla. Muita järven nimen muotoja ovat "Ruotsinjärvi", "Ruottinjärvi" ja "Ruatjärvi".
Luonnonhistoria
Noin 2000 vuotta sitten alue oli merenlahtea. Koko se peltoaukea, joka levittäytyy kuivatetun Valkojärven ympärillä Laitilasta länteen, oli saarien rikkomaa avovettä. Lahdelta johti kaksi kapeaa salmea ulos saaristoon. Ruotjärven paikka löytyy eteläisen salmen kapeikon yläpuolelta. Noin 1500 vuotta sitten kansainvaellusajalla meri oli madaltunut niin paljon, että Valkojärvi ja Ruotjärvi olivat jo muodostuneet ja järvien välille oli syntynyt salmi tai oja. Ruotjärven alapuolella virtasi lyhyt Sirppujoki, joka laski mereen Hallun kylän kohdalla.
Järvenlaskun historia
Järven rannalla oli jo tuolloin maataloja, joiden lähellä oleva Kalmanloukas viittaa hautausmaahan ja toiset tiedot vanhaan sieltä hävinneeseen kirkkoon. Järven rannoilla Lukkalassa olisi siis asuttu kiinteästi pitkiä aikoja. Kuivatetun järven reunalla on nimi Hamminperä, jota arvellaan satamaksi (ham(p)n eli satama) tai pelloksi (hamm eli kotipelto).
Seudun järvien kuivattamisen kulku on selvillä vain pääpiirteittäin. Ruotjärveä koskevia tietoja on niukasti, mutta jos Ruotjärven yläpuolisten järvien vedenpintaa aikoi laskea, oli Ruotjärven vedenpinnallekin tehtävä jotain. Nämä toimet saattoivat sisältyä yleisemmän lausahduksen "Sirppujoen perkaukset" alle. Esimerkiksi vuonna 1818 jokea perattiin samalla, kun Hankeroisen vedenpintaa alennettiin. Myöhemmin, vuonna 1853, tilanomistaja C.W. Rosendal teki useita samanaikaisia hakemuksia. Hän anoi lupaa kuivattaa "Hangerajärven", Hankeransuon ja Isosuon, Velhojärven, Peräjärven, Ruotjärven ja Valkojärven. Kaikissa näissä hakemuksissa vastausta sai odottaa vuoteen 1860. Vedenpintaa saatiin mahdollisesti taas laskettua, mutta varsinainen suurhanke käynnistyi vasta vuonna 1885. Silloin on talollisen Gustaf Uusikartanon nimissä käynnistetty Valkojärven järvenlaskuhanke, jolla järvet aiottiin kuivattaa lopullisesti. Järvien kuivattamiseksi perustettiin 1890-luvun alussa järvenkuivatusyhtiö, johon saatiin osallistumaan 137 osakasta. Tässä yhteydessä Hankeranjärvestä kaivettiin syvä kanava Ruotjärveen. Sirppujoen läpivirtaava Ruotjärven kuivatus peltomaaksi on varmasti ollut näistä vaikein tehtävä, koska Kalmanloukkaan puoleinen puoli Sirppujokea oli niittyä ja vastarannalla osa suota vielä hiljattain. Siinä olisi onnistuttu kokonaan vasta 1900-luvulla. Järven paikalla virtaavat nykyään vain Sirppujoen perattu uoma sekä Hankeransuon ja peltojen laskuoja. Järvenpohjat olivat liejua ja liejusavea, joka soveltuu erityisesti viljelyyn.
Ruotjärven vedenpinta laski, kun niin sanottu Nansion kynnystä perattiin syvemmäksi.
Lawrence Donald Soens
Lawrence Donald Soens (26. elokuuta 1926 Iowa City – 1. marraskuuta 2021 Sioux City) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Davenportin hiippakuntaan 6. toukokuuta 1950. Hänet nimitettiin Sioux Cityn piispaksi 15. kesäkuuta 1983, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Joseph Byrne, jota avustivat Gerald Francis O'Keefe ja Frank Henry Greteman.
Soens erosi tehtävistään piispana 28. marraskuuta 1998.
Diankabou
Diankaboun kunta rajoittuu luoteessa Koron piirin Kassan ja Bamban, idässä Diounganin ja etelässä Madougoun, lännessä Bandiagaran piirin Sanghanin sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dianwélin, Kérénan ja Dallahin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja, moseja ja bozoja. Heistä valtaosa on muslimeja. Lisäksi on animisteja ja kristittyjä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, lehmänpapu, maapapu, maapähkinä ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Diankaboun kautta kulkee Koron ja Douentzan välinen paikallistie. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.
Eunukki
thumb|Kastraattilaulaja [[Farinelli oli maailmankuulu 1700-luvulla.]]
Eunukki (myös kastraatti tai kuohilas) on mies, joka on kastroitu eli jonka kivekset on poistettu tai tehty toimimattomiksi, ja joskus myös siitin on poistettu.
Lapsena kuohituille eunukeille ei tule murrosikää. Heillä on pysyvästi esimerkiksi korkea ääni sekä vähän karvoitusta ja fyysistä voimaa. Heidän rasvakudoksensa määrä ja sijoittuminen vartaloon voivat olla naismaiset. Aikuisena kuohituilla eunukeilla on samoja ominaisuuksia lievempinä.
Vaikka eunukki onkin hedelmätön, hän saattaa kuitenkin pystyä saamaan erektion.
Historia
Eunukkeja oli runsaasti esimerkiksi antiikin Roomassa. Myös Raamatussa puhutaan eunukeista. Eunukkeja on työskennellyt usein hoveissa, etenkin Kiinan keisarillisessa hovissa, jossa eunukit saattoivat nousta hyvin korkeisiin asemiin ja rikastua.
Osmanien valtakunnassa eunukit olivat Euroopasta tai Afrikasta tuotuja orjia. Koska islamilainen laki kieltää kehon silpomisen, orjien kastrointi annettiin kristittyjen ja juutalaisten hoidettavaksi. Valkoiset eunukit työskentelivät lähinnä kotiorjina, kun taas haaremeihin otettiin vain mustia eunukkeja, mielellään mahdollisimman arpisia ja rumia. Haaremieunukit vartioivat haaremia ja saattoivat naisia näiden käydessä ulkona. Viimeiset haaremieunukit vapautettiin vuonna 1909, kun sulttaani sulki haareminsa.
Venäjällä toimi 1700-luvulla skoptsien lahko, jonka miehet kastroitiin, sillä lahko piti kiveksiä ja penistä avaimena helvettiin.
Ennen murrosikää kastroituja poikia käytettiin Euroopassa 1900-luvulle asti kastraattilaulajina. Heitä arvostettiin heidän voimakkaan äänensä ja laajan äänialansa vuoksi. Niistä eunukkioppilaista, joiden taito ei riittänyt oopperalaulajan uralle, tuli esimerkiksi pappeja.
Intiassa on nykyisin yli miljoona eunukkia. Osa heistä on kastroitu siksi, koska heillä oli syntyessään osin kehittymättömät sukuelimet. Intian eunukit elävät omissa yhteisöissään transsukupuolisten ja transvestiittien kanssa. He osallistuvat tiettyihin rituaaleihin, työskentelevät taiteilijoina tai parantajina, tai juhlissa laulajina tai tanssijoina. Heillä on tapana tehdä pyhiinvaellusmatkoja Bachrajin temppeliin lähellä Ahmedabadia.
Mike York
Michael Allan ”Mike” York (s. 3. tammikuuta 1978 Waterford, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. York on pelannut urallaan yhteensä 579 NHL-ottelua tehoin 127+195=322 kuudessa NHL-seurassa. Keskushyökkääjän vahvuudet ovat pelinrakentamisessa ja luistelussa. Monipuolinen York osaa pelata montaa hyökkäysroolia ja hän pelaa myös laitahyökkääjänä.
Ura
York aloitti junioriuransa kaudella 1992–1993 NAHL-sarjassa, jossa hän teki 50 ottelussa 95 tehopistettä. Seuraavalla kaudella hän teki samassa sarjassa 85 ottelussa peräti 276 pistettä. Kaudeksi 1995–1996 hän siirtyi NCAA-juniorisarjaan Michiganin yliopistojoukkueeseen. NHL-seura New York Rangers varasi Yorkin kuudennella kierroksella 136. pelaajana. Hän pelasi Michiganissa yhteensä neljä kautta, joista neljällä hän oli joukkueensa paras pistemies. Kaudella 1997–1998 hänet valittiin CCHA:n turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja toiseen tähdistökentälliseen sarjan mestaruuden voittamisen lisäksi. Kaudella 1998–1999 hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja CCHA:n vuoden pelaajaksi.
Kaudeksi 1999–2000 York siirtyi New York Rangersiin, jonka farmiseurassa Hartford Wolf Packissa hän oli pelannut viime kaudella neljä ottelua. Hän teki tulokaskaudellaan hyvät tehot 26+24=50 82 ottelussa. York voitti tulokkaiden maalipörssin ja pistepörssissä hän oli kolmas New Jersey Devilsin Scott Gomezin sekä Colorado Avalanchen Alex Tanguayn jälkeen. Kauden päätteeksi York valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kausi 1999–2000 oli Yorkille hienoinen pettymys hyvän tulokaskauden jälkeen; 79 ottelussa syntyi 31 pistettä. Kaudella NHL-kausi 2001–2002 hän muodosti Rangersissa tunnetun "FLY-ketjun" Theoren Fleuryn ja Eric Lindrosin kanssa. York pelasi kauden aikana myös NHL:n tähdistöottelussa ja teki Rangersissa 69 ottelussa tehot 18+39=57. York kuitenkin kaupattiin neljännen kierroksen varausvuoron kanssa Edmonton Oilersiin vaihdossa Tom Potiin ja Rem Murrayhyn siirtorajan kynnyksellä maaliskuussa 2002. Hän teki kauden aikana yhteensä 81 ottelussa tehot 20+41=61, joka on Yorkin yhden kauden piste-ennätys NHL:ssä. Hän pelasi Oilersissa kevääseen 2004 saakka. NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 York pelasi Saksan DEL:n Iserlohn Roostersissa. Hän oli tehoilla 16+46=62 liigan piste- ja syöttöpörssin toinen Frankfurt Lionsin Patrick Lebeaun jälkeen. York pelasi kauden aikana myös DEL:n tähdistöottelussa.
Heinäkuussa 2007 York teki vapaana agenttina yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Vuotta myöhemmin hän teki sopimuksen KHL-joukkue Sibir Novosibirskin kanssa, mutta noin kaksi viikkoa myöhemmin York siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Columbus Blue Jacketsin organisaatioon. Kauden 2008–2009 hän pelasi lähes kokonaan farmijoukkue Syracuse Crunchissa, jossa York teki 75 ottelussa tehot 11+47=58. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin. NHL:n puolella York pelasi vain yhden ottelun. Kauden 2009–2010 York pelasi AHL-joukkue Rochester Americansissa.
York teki syyskuussa 2010 yksivuotisen sopimuksen Pelicansin kanssa juuri kauden kynnyksellä. Kausi 2010–2011 oli Yorkille valtava pettymys; hän teki 52 ottelussa vain neljä maalia ja 27 tehopistettä ja Pelicans joutui liigakarsintoihin. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi takaisin DEL-liigan Iserlohn Roostersiin.
Maajoukkueura
York edusti Yhdysvaltoja Salt Lake Cityn olympiakisoissa 2002 ja hän voitti hopeaa. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 2005 Itävallassa.