cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
K. A. Tavaststjerna
Elämäkerta
Seuraavat vuodet Tavaststjerna jatkoi kirjallista työtään kirjoittamalla runoja ja joitakin näytelmiä. Hänen seuraava runokokoelmansa Nya vers ilmestyi vuonna 1885. Hänen näkemyksensä Suomen henkisestä tilasta eivät olleet juuri muuttuneet, ja hän turhautui Helsingissä entistä enemmän. Vuonna 1885 hän alkoi suunnitella uuden sanomalehden perustamista ystävänsä Hjalmar Neiglickin kanssa, joka olisi ylittänyt suomalaiset puoluerajat ja kieliriidan ja kirjoittanut kosmopoliittisesta näkökulmasta, mutta hanke kaatui rahanpuutteeseen. Kirjallista menestystä Tavaststjerna alkoi saada seuraavana vuonna, kun hänen ensimmäinen romaaninsa Lapsuudenystävät julkaistiin. Kirja myi hyvin, ja siitä otettiin toinen painos jo vuonna 1887. Hollanninkielinen käännös ilmestyi vuonna 1889 ja saksaksi tarina ilmestyi sanomalehdessä jatkokertomuksena.
Hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1883 ja oli myös Hangön (vuosina 1895–1896) ja Björneborgs Tidningin (vuosina 1896–1898) toimittaja, runoilija, sanoittaja ja ruotsinkielisen realismin perustaja.
Tavaststjerna syntyi upseeriperheeseen, ja ironisesti häntä kutsuttiin myöhemmin "patriootiksi vailla isänmaata" (myös romaani En patriot utan fosterland I–II, 1896), mikä viittaa hänen ulkomaanvuosiensa aikana muodostuneeseen ulkopuoliseen näkökulmaan. Tavaststjernan kerrotaan menehtyneen Porissa vuonna 1898 keuhkotulehdukseen saatuaan lääkkeen sijasta kuolettavan annoksen lamppuöljyä. Toisten lähteiden mukaan hän menehtyi sairaanhoitajan virheeseen.
Tavaststjerna synnytti suomenruotsalaisen runouden realismisuuntauksen esikoiskokoelmallaan För morgonbris (1883) ja nousi lopullisesti realismin eturintamaan romaaneillaan Lapsuuden ystävät (Barndomsvänner, 1886) ja Kovina aikoina (Hårda tider, 1891). Juhani Aho suomensi useita Tavaststjernan kirjoja. He olivat tutustuneet tuolloin suositussa kulttuuriseurapiirin kohtaamispaikassa, Minna Canthin Kanttilan kodin salongissa.
Ranskan Grand Prix 1978
Ranskan Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta 1978 Circuit Paul Ricardin radalla. Kilpailun voitti Mario Andretti.
Napoleone Orsini
Napoleone Orsini (1263 Rooma – 1342 Avignon) oli italialainen kardinaali, joka kuului Orsinien aatelissukuun. Napoleone Orsini opiskeli Pariisissa, ja vuonna 1288 hänet nimitettiin Sant' Adrianon kardinaalidiakoniksi. Orsinien suvun perinteen mukaan hän kannatti guelfien politiikkaa, ja paavi Bonifatius VIII lähetti hänet Spoleton herttuakuntaan, jossa Orsini onnistui pakottamaan Gubbion kuuliaiseksi. Ranskan kuninkaan Filip IV Kauniin ja Bonifatius VIII:n välisessä kiistassa Napoleone Orsini toimi Bonifatiukseen tyytymättömien kardinaalien johtajana, vaikka ei suoraan kannattanutkaan paavia vastustavaa Colonnan sukua. Orsini johti Perugian konklaavissa ranskalaisten puolta ja siirtyi uudeksi paaviksi valitun Klemens V:n kanssa Avignoniin. Orsini yritti estää Johannes XXII:n valinnan paaviksi sekä palauttaa paavinistuimen takaisin Roomaan, mutta epäonnistui näissä pyrkimyksissään. Napoleone Orsini kuoli Avignonissa vuonna 1342.
Kriittinen laitos
Kriittinen laitos eli kriittinen editio on kauno- tai tietokirjallisuudesta tai sävellyksestä laadittu kommentoitu julkaisu, joka pohjautuu huolelliseen lähdeaineiston tutkimukseen.
Kirjallisten teosten kriittiset laitokset esittelevät teoksen syntyä, historiaa ja kontekstia ja selittävät sanoja ja käsitteitä sekä teoksen yhteyksiä muuhun kirjallisuuteen ja aatehistoriaan. Kriittiset laitokset ovat perusteoksia, jotka palvelevat laajasti kirjallista kulttuuria.
Sävellysten kriittisten laitosten ensisijaisia lähteitä ovat säveltäjän käsikirjoitukset, säveltäjän hyväksymät käsikirjoituskopiot sekä säveltäjän hyväksymät painetut laitokset. Lähteiden tulkintaan vaikuttaa merkittävästi sävellyksen syntyaika. Esimerkiksi varhaisessa länsimaisessa musiikissa nuottikirjoitus sisältää usein vain rakenteellisen rungon ja jättää lopullisen soivan tuloksen esiintyjien päätettäväksi. Tieteelliseen kriittiseen laitokseen kuuluu myös tekstiosa, jossa esitellään käytetyt lähteet, arvioidaan niiden luotettavuutta sekä mahdollisesti esitetään teoksen syntyhistoriaa valottavia tietoja.
Tekeillä on Elias Lönnrotin teosten kriittinen laitos. Zacharias Topeliuksen teoksista julkaistaan vuosikymmenen aikana historiallis-kriittinen laitos, jonka ensimmäinen osa on ilmestynyt vuonna 2010. Svenska litteratursällskapet i Finlandin vuonna 2008 käynnistämä hanke julkaisee Georg August Wallinin tuotannon tekstikriittisenä laitoksena kuudessa osassa alkaen vuodesta 2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisee Kalevalan kriittisen edition verkossa vuonna 2020.
Suomalaisen musiikin merkittävin kriittinen julkaisuhanke on Jean Sibeliuksen sävellysten kokonaisjulkaisu, jota valmistelevat Kansalliskirjasto, Sibelius-Seura ry ja musiikkikustantamo Breitkopf & Härtel. Työ käynnistyi vuonna 1996, ja ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 1998.
Sudak
Sudak on kaupunki Ukrainan eteläosissa Krimin autonomisessa tasavallassa, Mustanmeren pohjoisrannikolla. Vuoden 2014 arvion mukaan siellä asui 15 532 asukasta. Kaupungin asukkaista suurin osa työskentelee terveysmatkailun parissa.
Bysantin valtakunnan keisari Justinianus I rakennutti kaupunkiin linnoituksen. Kaupunkia hallitsi vuosien 1365 ja 1475 välillä Genovan tasavalta, joka rakensi kaupunkiin oman linnoituksensa sekä kirkon. Vuonna 1475 kaupunki joutui osmaanien valtakunnan osaksi, kunnes venäläiset valloittivat sen vuonna 1783.
Jarmo Viinanen
pienoiskuva|Jarmo Viinanen (2022) Jarmo Viinanen (s. 23. helmikuuta 1959 Imatra) on suomalainen diplomaatti. Hän oli Suomen Ruotsin suurlähettiläs Tukholmassa elokuusta 2014 elokuuhun 2016.
Vuosina 2009–2014 Viinanen oli Yhdistyneiden kansakuntien Suomen pysyvän edustuston suurlähettiläs New Yorkissa ja vuosina 2005–2009 tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö. Vuosina 2000–2005 Viinanen oli tasavallan presidentin ulkopoliittinen neuvonantaja. Hän on työskennellyt ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1988.
Viinanen valmistui valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1987. Hän oli Turun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1985–1987. Viinanen on yliopiston vuoden alumni 2006.
Heinäkuussa 2016 nousi kohu siitä, että Iltalehden mukaan Viinasta epäiltiin alaisiin ja lähetystön vieraisiin kohdistuvasta seksuaalisesta häirinnästä. Ulkoministeriö ilmoitti aloittaneensa sisäisen tarkastuksen Ruotsin-suurlähetystöön. Elokuussa Viinanen vedettiin pois Ruotsista nopeutetussa aikataulussa ja siirrettiin muihin tehtäviin. Lopullisesti Viinasen kohtalosta päätti tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja hänen suurlähettilään pestinsä päättyi 19. syyskuuta 2016. Uusi suurlähettiläs Matti Anttonen aloitti tehtävässä 2. tammikuuta 2017.
Loren Acton
Loren Wilber Acton (s. 7. maaliskuuta 1936) on yhdysvaltalainen tutkija ja astronautti.
Acton syntyi Lewistown, Montanassa. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaattina Montana State Universitysta vuonna 1959 ja sai vuonna 1965 filosofian tohtorin arvon Coloradon yliopistosta Boulderissa pääaineenaan aurinkofysiikka. Hän on nykyisin Montana State Universityn fysiikan tutkimusprofessori.
Yksityiselämä
Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Pääjohtaja
Pääjohtaja-nimitystä on käytetty suuryritysten toimitusjohtajasta. Perinteisesti nimitystä pääjohtaja on käytetty joissakin suurissa yhtiöissä henkilöstä, joka hoitaa sekä hallituksen puheenjohtajan että toimitusjohtajan tehtäviä, tai henkilöstä, jonka alaisena toimii yksi tai useampi varsinainen toimitusjohtaja.
Eräissä laitoksissa on pääjohtaja. Tällaisia laitoksia ovat mm. Tulli, Metsähallitus ja Kansallisooppera , aiemmin myös Yle.
Johtokunnan puheenjohtajasta käytetään toisinaan nimitystä pääjohtaja. Näin on esimerkiksi Suomen Pankissa.
Martti Ilveskorpi
Martti Ilveskorpi (aik. Ignatius; 15. helmikuuta 1908 Impilahti – 28. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalaisen asuntosäästötoiminnan kehittäjä ja asuntopoliittinen- ja rakennusalan vaikuttaja Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla. Ilveskorpi perusti Asuntosäästäjät ry:n, jonka taustalle kehittyi nopeasti varsinainen kansanliike. Ilveskorpi ideoi Suomeen asuntorahoituksen asuntosäästömallin, ja nosti yhdistyksen merkittäväksi pääkaupunkiseudun rakennuttajaksi 1960-luvulla. Henkilönä Ilveskorpi oli voimakkaan idealistinen, jolle toiminnan sosiaalinen luonne oli tärkeää.
Perhe ja koulutus
Martti Ilveskorpi - tuolloin vielä Martti Ignatius - syntyi Alex ja Hanna (o.s. Nissinen) Ignatiuksen perheeseen Karjalan Impilahdella vuonna 1908. Perheen isä oli kauppias. Ilveskorpi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1929, ja sai filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1937 pääaineenaan kemia.
Työura
Ilveskorpi aloitti työuransa 1930-luvulla teollisuuden palveluksessa, aluksi kemistinä, jonka jälkeen käyttöinsinöörinä, laboratorionjohtajana ja tehtaan apulaisjohtajana. Sotien jälkeen vuonna 1945 hän siirtyi Europort Oy:n toimitusjohtajaksi. Prio Oy:n toimitusjohtajana Ilveskorpi toimi 1956-1964, jonka aikana hän toimi sivutoimisesti myös Asuntosäästäjät ry:ssä.
Toiminta asuntorakentamisessa
1950-luvulla asuntolainan saanti pankeista oli erittäin vaikeaa, eikä aravalainaa myönnetty kaikille hakijoille. Pula asunnoista kaupunkitaajamissa oli kuitenkin kova ja kysyntä lainoituksella suuri. Ilveskorpi ideoi asuntosäästöjärjestelmän, jossa asukas ennakkosäästi puolet asunnon kauppasummasta pankkiin, ja sai vastaavasti puolet pankista asuntolainana.
Talot rakentaisi perustettava yhdistys ja talon valmistuttua yhdistyksen ja pankin valitsemat asukkaat hankkisivat rahoituksen avulla asunto-osakeyhtiön osakkeita. Yhdistys ei tavoittelisi voittoa, joten asunnot pysyisivät kohtuuhintaisina. Toiminta varten Ilveskorpi perusti vuonna 1956 Asuntosäästäjät ry:n, ja neuvotteli pankkikumppaniksi KOP:n.
Käytännössä säästövaatimukset ja lainoitusosuus vaihtelivat: jokaiselle asuntosäästäjälle laadittiin oma säästöohjelma. Asuntosäästäjien rakennuttamille asunto-osakeyhtiöille on ominaista, että niiden nimessä on sana "säästö". Esimerkiksi Kontulassa Kotikonnuntie 3:ssa sijaitsee As Oy Säästöpiha.
Rakennustoiminta
Asuntosäästäminen herätti välittömästi suurta kiinnostusta, ja 1960-luvulla Asuntosäästäjät ry:stä kehittyi Ilveskorven johdolla varsinainen kansanliike: mukana oli kymmeniä tuhansia asuntosäästäjiä. Ilveskorpi toimi päätoimensa ohella yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana. Yhdistys hankki omistukseensa maa-alueita ja nousi 1960-luvun lähiörakentamisen aikana merkittäväksi rakennuttajaksi pääkaupunkiseudulla.
Vuonna 1964 Ilveskorpi siirtyi päätoimiseksi asiamieheksi Asuntosäästäjien rakennussäätiöön. Myöhemmin hän toimi myös Asuntosäästäjien keskus Oy:n toimitusjohtajana.
Vuonna 1967 lainoittajapankki KOP antoi ymmärtää että Ilveskorven olisi siirryttävä syrjään Asuntosäästäjien johdosta. Samalla oli tarkoitus uudistaa koko toiminta, ja luopua esimerkiksi hartiapankkirakentamisesta. Yhdistyksen jäsenistö kuitenkin säilytti Ilveskorven luottamustehtävät. Tämän jälkeen KOPin lainoitus alkoi hiipua; pankki siirtyi rahoittamaan rakennusliikkeiden aluerakentamiskohteita.
Asuntotuotannon kehitystoiminta
Asuntosäästöjärjestelmän lisäksi Ilveskorpi ideoi Asuntosäästäjät ry:lle muitakin merkittäviä asuntotuotantoon liittyviä kehityshankkeita. Yhdistys kehitti muun muassa hartiapankkirakentamista; asukkaat pystyivät laskemaan kustannuksia tekemällä itse osan töistä. Hartiapankkia toteutettiin myös kerrostalokohteissa.
Lisäksi yhdistys toteutti vanhuksille tarkoitetun asuntorahoituskonseptin jonka avulla rakennettiin asunto noin 450 henkilölle. Asuntosäästäjät ry myös osti maata Lohjanjärven rannalta, jonne rakensi pieniä kesäasuntoja kaupunkilaisperheille.
1960-luvulla yhdistys perusti rakennuttamisen koordinoijaksi Asuntosäästäjin rakennussäätiön (ARAS). Säätiö palkkasi suunnittelijat, konsultit ja lakimiehet rakennuskohteisiin, ja auttoi teknisessä suunnittelussa, lakiasioissa ja talouden valvonnassa.
Suomen köyhimpiin kuntiin kuuluvan Rääkkylän kanssa Ilveskorpi ja yhdistys toteutti yhteistyöprojektin, jossa pyrittiin tukeman kunnan ja asukkaiden taloutta. Kuntaan suunniteltiin laajaa sipulinviljelyä, ja kesämatkailua pyrittiin lisäämään. Ilveskorven johdolla kartoitettiin kunnan autiotalot, joita tarjottiin useana vuonna kesäaikaan vuokralle kaupunkilaisile. Yhdistys järjesti matkat yhteiskuljetuksina. Ilveskorven avulla kunta sai rakennettua myös vanhustentalon: rakennusmateriaalit saatiin eri rakennusliikkeiltä lahjoituksina.
Luottamustoimet ja kunnianosoitukset
Ilveskorpi oli Helsingin maalaiskunnan kunnanhallituksen jäsen vuosina 1953-1956, ja hän istui useassa eri lautakunnassa. Vuosina 1960-1963 hän oli Helsingin liikennelautakunnan jäsen
Ilveskorven mukaan on nimetty Helsingin Vuosaareen puisto, jossa hänellä on myös muistolaatta.
Filip II (Espanja)
thumb|upright|[[Tizian, Filip II, 1551.]] Filip II (, 21. toukokuuta 1527 Valladolid – 13. syyskuuta 1598 El Escorial) oli ensimmäinen virallinen Espanjan kuningas 1556–1598, Napolin ja Sisilian kuningas 1544–1559 ja Portugalin kuningas (hallitsijanimellä Filip I) 1580–1598 sekä Englannin kuningas 1554–1558 vaimonsa Maria I:n puolisona. Hän oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle V:n ja Portugalin kuninkaan Manuel I:n tyttären, Isabellan, ainoa eloonjäänyt laillinen perillinen. Jo ennen 1556 alkanutta hallituskauttaan hän hoiti itse Länsi-Intiaan liittyviä asioita. Vuonna 1556 Kaarle V luopui vallasta ja Filip sai Espanjan ja Alankomaat. Vuonna 1580 hän peri myös Portugalin kruunun äitinsä kautta.
Filip oli neljästi naimisissa. Vuosina 1554–1558 hän oli naimisissa Englannin katolisen kuningattaren Maria I:n kanssa.
Voitot
Filip II:n isä, keisari Kaarle V (Espanjan kuninkaana Kaarle I), asetti poikansa Espanjan varakuninkaaksi vuonna 1543. Hän oli alusta alkaen aina kuolemaansa saakka, espanjalaisten alamaisten suosiossa. Vuodet 1548–1551 Filip II oleskeli isänsä hovissa Brysselissä ja vieraili myös Saksassa, mutta ei tuntenut oloaan kotoisaksi näissä Habsburgien valtakunnan pohjoisissa osissa. Hän tunsi lopulta valtakuntansa pohjoisosia kohtaan niin suurta inhoa, että ei poistunut Pyreneiden pohjoispuolelle enää kertaakaan vuoden 1559 jälkeen.
Vuonna 1553 Filip II sai isältään kirjeen, jossa isä määräsi hänet kosimaan Englannin kuningatar Maria I Tudoria. Kaarle V:n avioliittohankkeiden takana oli merkittäviä suurvalta- ja talouspoliittisia aikeita. Keisarin suurlähettiläs oli arvioinut, että yli puolet Englannin asukkaista saa joko suoraan tai välillisesti elantonsa Alankomaiden villamarkkinoista. Lisäksi valtakunta olisi laajentunut pohjoisessa merkittävästi ja vastauskonpuhdistus olisi voitu ulottaa myös Englantiin. Filip II teki, kuten isä oli määrännyt ja kosi Mariaa.
Avioliitto saatiin solmittua, mutta asiat eivät menneet ihan Habsburgien toiveiden mukaan. Filip II:sta ei tullut Englannin kuningasta, vaan prinssipuoliso ja lisäksi määrättiin, että jos liitto jää lapsettomaksi, Filip II:lla ei ole mitään oikeuksia Englantiin. Marian ja Filip II:n liitto jäi molempien suureksi suruksi lapsettomaksi. Hän sai kuitenkin käynnistettyä Englannissa eräitä vastauskonpudistukseen liittyviä toimia ja liittolaisen vuonna 1557 Ranskaa vastaan käydyssä sodassa.
Sota oli seurausta Kaarle V:n ja Ranskan kuninkaan Frans I:n vihamielisyyksistä. Lisäksi paavi Paavali IV yllytti Ranskan kuningasta Henrik II:ta käymään sotaan Espanjaa vastaan. Ensiksi Filip pakotti paavin luovuttamaan vihollisuuksista uhkaamalla tätä Rooman ryöstämisellä. Ranskalaisille aiheutettiin tappio Somme-joella. Rauha solmittiin vuonna 1559. Sodan merkittävin tulos oli se, että Ranska sai itselleen Calais’n joka oli Englannin viimeinen tukikohta mantereella. Rauhansopimuksessa Ranska luopui kaikista Italiaan kohdistuvista vaatimuksistaan ja siitä tuli Espanjan etupiiriä.
Nykyajan ihmisen silmissä vähemmän kunniakas ja suorastaan rikollinen oli sota moriskoja vastaan. Maurilaisvallan jälkeen Etelä-Espanjaan oli jäänyt asumaan maureja, jotka olivat kääntyneet kristinuskoon. Heitä kutsuttiin moriskoiksi. Inkvisitio oli alkanut syyttää moriskoja kerettiläisyydestä ja epäili heidän uskoaan. Inkvisitio oli käynnistänyt moriskoja vastaan suoranaisen vainon. Moriskot nousivat kapinaan ja Filip II lähetti heitä vastaan armeijansa vuonna 1569.
Armeija kukisti kapinan helposti. Nyt Filip julkaisi asetuksen, jonka mukaan moriskojen piti lähteä asuinpaikoiltaan ja heidät hajautettiin ympäri Espanjaa. Mukaan sai ottaa ainoastaan sen verran omaisuutta kuin jaksoi kantaa. Loput omaisuudesta tuli myydä alle sen käyvän arvon ja moriskojen piti alistua heitä valvovan viraston alaiseksi. Moni moriskoperhe joutuikin kärsimään suoranaisesta mielivallasta.
Selim II nousi Turkin sulttaaniksi vuonna 1566. Hän halusi saada liittää Kyproksen osaksi valtakuntaansa. Saari oli tuolloin Venetsian hallussa, ja sulttaani lähetti Venetsialle uhkavaatimuksen, jossa vaati saaren luovuttamista. Venetsia ei suostunut Turkin vaatimukseen. Paavi perusti kristityistä liittouman, ja hänen onnistui saada Filip II siihen mukaan. Päätettiin perustaa laivasto, joka hyökkäisi Turkin laivaston kimppuun sen omilla purjehdusvesillä. Kristittyjen laivastoa johti espanjalainen Don Juan d’Austria, joka oli kuninkaan velipuoli.
Don Juan d’Austrian hyökkäyssuunnitelma oli erittäin uhkarohkea. Laivastot kohtasivat toisensa Lepantossa, aivan Peloponnesoksen tuntumassa. Taistelu kesti neljä tuntia ja turkkilaiset lyötiin täydellisesti. Myös kristityt kärsivät raskaita tappioita. Kuultuaan voitosta Filip II reagoi eleettömästi: hän käski veisata jumalanpalveluksen päätteeksi Te Deumin. Tavallinen kansa juhli voittoa riehakkaasti, sillä turkkilaisvaaran katsottiin väistyneen.
Vuonna 1579 Filip II nimitti pääministerikseen kardinaali Granvellan, joka oli luonut jo uraa Napolin varakuninkaana ja kuninkaan Alankomaissa olevan sijaisen, kuninkaan sisarpuolen Margareta Parmalaisen neuvonantajana. Granvella oli Habsburgien suvun vankkumaton kannattaja. Hänen mukaan Habsburgien valta takasi Euroopan sivistyksen. Hän oli myös yhtä työteliäs kuin kuningas ja erittäin lujatahtoinen. Granvella piti kuningasta kylmänä ja anteeksiantamattomana ihmisenä. Kuningas oli uskoutunut Granvellalle, että tämän tehtävänä olisi Portugalin liittäminen Espanjaan. Jos Espanjan onnistuisi liittää naapurimaa itseensä siirtomaineen, olisi lopputuloksena suurvalta, jota toteltaisiin ja kuunneltaisiin kaikkialla Euroopassa.
Portugalissa oli vuonna 1578 kuninkaana nuori kuningas Sebastian I, jonka suurena haaveena oli tehdä ristiretki Pohjois-Afrikkaan maureja vastaan. Sebastian johti Portugalin armeijan Pohjois-Afrikkaan, missä se kärsi täydellisen tappion. Kuninkaan ruumista ei löydetty koskaan. Portugalin kuninkaaksi nousi hallitsijasuvun vanhin miespuolinen jäsen, kardinaali Henrik. Uusi kuningas Henrik I oli vanha ja lapseton mies ja anoi paavilta lupaa mennä naimisiin. Espanjan asiamiehet saivat taivuteltua paavin kieltäytymään vihkiluvasta. Vuonna 1580 kuningas Henrik kuoli. Filip johdatti nyt armeijansa Portugalin rajan yli.
Portugalilaiset nimittivät itselleen kuninkaan, Antonion ja kokosivat armeijan. Espanjan joukot, joita johti Alban herttua, nujersivat portugalilaisten vastarinnan nopeasti. Antonio pakeni lopulta Ranskaan ja käytti elämänsä espanjalaisvastaiseen propagandaan, millä oli ajan myötä tulosta. Moni eurooppalainen hallitsija alkoi suhtautua Espanjaan kielteisesti.
Joulukuussa 1580 Filip saapui Lissaboniin, missä hänet julistettiin Portugalin kuninkaaksi. Hän vannoi kunnioittavansa maan lakeja ja oikeuksia. Sen jälkeen hän ryhtyi järjestämään sen hallintoa. Filip II piti tätä työtä niin tärkeänä, että pysyi maassa yhtäjaksoisesti kaksi vuotta. Portugalin yhdistäminen Espanjaan oli hänen hallituskautensa huippukohta.
Erakko
Vuoden 1557 sodassa Ranskaa vastaan Filip II:n tykistö pommitti hajalle Pohjois-Ranskassa sijainneen Pyhän Laurentiuksen luostarin. Filip vannoi rakennuttavansa korvaukseksi uuden luostarin Espanjaan. Filip ryhtyi rakennuttamaan El Escorialin luostaria vuonna 1563, ja rakennustyöt kestivät 21 vuotta. El Escorial on valtava rakennus, joka on yhtä aikaa kirkko, luostari ja kuninkaallinen palatsi.
El Escorial oli Filip II:n kärkihankkeita ja kuningas vieraili usein tarkastamassa rakennustöiden etenemistä. Hän halusi vaikuttaa rakennuksen pienimpiinkin yksityiskohtiin. Kuninkaan omat asuintilat ovat askeettiset. Rakennuskompleksiin kuuluvat myös kirjasto ja taidegalleria, jotka on puolestaan sisustettu loisteliaasti. Filip II asetti toiveensa, että linnassa piti olla parasta, mitä hänen valtakuntansa eri osat pystyivät tuottamaan. El Escorialissa on milanolaisia kulta- ja hopeatöitä, harvinaista puuta Etelä-Amerikasta ja alankomaalaisia gobeliineja. Hallitsijan asiamiehet ostivat kirjastoon harvinaisia kirjoja ja käsikirjoituksia ympäri Eurooppaa. Kuningas oli kiinnostunut kirjallisuudesta, ja El Escorialissa on säilynyt Erasmus Rotterdamilaisen teos, johon kuningas on kirjoittanut monia reunahuomautuksia.
Filip II oli haaveillut, että voisi keskittää hallintonsa yhteen huoneeseen. El Escorialin valmistuttua hänellä oli siihen mahdollisuus. Hän vietti työhuoneessaan päiväkausia ja siellä hän tapasi ministerinsä ja vakoojansa. Hän luki tarkasti kaikki saamansa selonteot ja laski kustannusarvioita. Mitään asiaa hän ei antanut ministereidensä hoidettavaksi, ennen kuin oli mielestään pohtinut asian tarpeeksi huolellisesti. Tämä teki hänen hallinnostaan hitaan ja raskassoutuisen ja tuotti hänelle nimityksen "lyijyjalkainen mies".
Mar del Plata
pienoiskuva|Merenrantanäkymä Mar del Platassa Mar del Plata on kaupunki Buenos Airesin maakunnassa Argentiinassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 626 300 asukasta. Se on maan kahdeksanneksi suurin kaupunki.
Filip II (Espanja)
Erakko
Vastaanotoillaan Filip II ei koskaan sanonut paljoakaan. Muun hovin juhliessa Filip II pysyi omissa oloissaan. Hän piti ihmiset loitolla itsestään, sillä epäili heitä salahankkeista. Hänen vanhempansa olivat teroittaneet hänet mieleensä jo varhain ajatuksen hänen erityisyydestään ja mahtavuudestaan. El Escorialissa hän osallistui usein munkkiveljien kanssa polvirukouksiin tai vietti tuntikausia rukoilemassa Tizianin Jeesusta esittävän maalauksen äärellä. Filip pukeutui vaatimattomasti, koristeellisuutta vältellen, useimmiten mustaan.
Mar del Plata
Mar de Plata sijaitsee Atlantin rannikolla noin 370 kilometriä eteläkaakkoon maan pääkaupungista Buenos Airesista. Kaupunki on suosittu rantalomakohde, joka ruuhkaantuu kesäviikonloppuina.
Filip II (Espanja)
Tappiot
Vaikka Filip II hoiti hallitustoimiaan ahkerasti ja hänen virkamiehistönsä oli kyvykästä, hänen hallituskaudellaan alkoi Espanjan mahdin hiipuminen. Merkittävä isku oli Alankomaiden kapina, itsenäistyminen ja nousu merivallaksi.
Alankomaiden kapinalle oli monia syitä. Maassa oli jo melko kehittynyt kapitalismi ja sen porvarissäätyä olivat pitkään ärsyttäneet Espanjasta tulevat maksumääräykset ja aina vain kiristyvä verotus. Köyhälistön keskuudessa kehittyi kapina kohoavien elinkustannusten vuoksi. Uskonpuhdistus oli leviämässä Alankomaihin ja sekä luterilaisuus että kalvinismi levisivät kansan parissa. Espanjalaishallinnon uskonnollinen suvaitsemattomuus ja inkvisition toimet herättivät kansan keskuudessa vihaa. Aatelistoa ei köyhien asema kiinnostanut eikä se suhtautunut lämmöllä uskonpuhdistukseenkaan, mutta kapinaliike alkoi olla niin voimakasta, että aatelisto johtajanaan Vilhelm Oranialainen katsoi viisaammaksi asettua sen puolelle.
Filip nimitti sisarpuolensa Margareta Parmalaisen Alankomaiden käskynhaltijaksi vuonna 1559. Hän oli keisari Kaarle V:n ja hollantilaisen palvelustytön lapsi. Äitinsä alhaisen syntyperän ja hollannin kielen taidottomuuden takia alankomaalaiset aatelismiehet eivät voineet kunnioittaa Margareta Parmalaista. Filip II oli nimittänyt Margaretan tehtäväänsä tämän intomielisen katolilaisuuden takia. Filip II ei voinut sallia alankomaalaisten luopumista katolilaisuudesta ja kääntyvän protestanteiksi.
Karsikko
Karsikko voi olla
Filip II (Espanja)
Tappiot
Alankomaita oli päätetty hallita kuten valtakunnan muitakin osia. Filip II:n ministeri, kardinaali Granvella, yritti vakuuttaa kuninkaalle, että nyt oltiin tekemässä suurta virhettä. Alankomaiden aateliset olivat vielä tässä vaiheessa uskollisia kuninkaalle ja vaativat vain suurempaa taloudellista itsenäisyyttä.
Karsikko
Карсикко
Filip II (Espanja)
Tappiot
Tilanne kärjistyi lopulta sodaksi. Osasyynä olivat muun muassa vihaisten kansanjoukkojen suorittamat kirkkojen ryöstöt ja Filip II:n julkistamat Segovian ediktit, joiden mukaan inkvisitio sai täydet toimintavaltuudet myös Alankomaissa. Alankomaiden aateliset vastasivat siihen vuonna 1565 julkistamallaan asiakirjalla, jossa ilmoittivat vastustavansa inkvisitiota kaikin voimin.
Filip II vannoi kostoa ja päätti lähettää Alankomaihin armeijansa, jonka vahvuus oli 10 000 miestä johtajanaan Alban herttua. Hän saapui Brysseliin elokuussa 1567 ja seuraavan kuukauden aikana hän vangitutti aateliston johtomiehiä. Seuraavaksi hän perusti erityistuomioistumia, jotka etsivät kapinoitsijoita ja kerettiläisiä. Vuoden 1568 aikana erityistuomioistuimet langettivat tuhansia kuolemantuomioita eri puolilla Alankomaita. Alban herttua julistettiin myös käskynhaltijaksi ja tässä toimessaan hän perusti ilmiantajaverkoston, jonka pyrki etsimään myös kuninkaan salaiset vastustajat. Jos oppositiomies oli paennut ulkomaille, kohtasi rangaistus hänen vaimoaan ja lapsiaan.
Sotaa käytiin maalla ja merellä. Vuonna 1572 alankomaalaisten johtajaksi tuli Vilhelm Oranialainen ja Alban herttuan joukot valtasivat Haarlemin. Alkmaarin valtaus epäonnistui ja vuonna 1573 Alban herttua jätti tehtävänsä vapaaehtoisesti Don Luis de Requénses y Zuñiganille. Uusi käskynhaltija yritti aluksi neuvotteluja, mutta ne eivät johtaneet tulokseen. Espanjan joukot piirittivät Leidenin, mutta kärsivät murskatappion lokakuussa 1574. Nyt oli kaikille selvää, että Filip II ja espanjalaiset ovat hävinneet sodan.
Filip II yritti vielä vaihtaa komentajiaan ja välillä käskynhaltijana oli hänen velipuolensa, Lepanton taistelun voittaja Don Juan d’Austria (Juhana Itävaltalainen). Hän ei saanut aikaan kahtena käskynhaltijavuotenaan mitään ja Filip II jätti hänet lopulta ilman käyttövaroja ja ohjeistusta.
Vuonna 1579 nimitettiin uusi käskynhaltija Alessandro Farnese. Hän kylvi menestyksellä epäsopua etelän katolisten ja pohjoisten maakuntien protestanttien välille. Etelän maakunnat julistivat 1579, että ne vannovat uskollisuutta Filipille. Näistä maakunnista syntyi myöhemmin Belgia. Pohjoisen maakunnat julistivat Utrechtin unionin, mikä käytännössä merkitsi itsenäisten Alankomaiden syntyä. Leppymätön Filip II julisti Vilhelm Oranialaisen lainsuojattomaksi ja tämän murhaajalle 20 000 guldenin palkkion ja aatelisarvon.
Vuonna 1588 Espanjaa kohtasi tuhoisa isku, kun sen laivasto, jota kutsuttiin voittamattomaksi armadaksi, tuhoutui. Englannissa oli noussut valtaan kuningatar Elisabet I, joka oli aluksi pitänyt yllä hyviä suhteita Espanjaan. Elisabet muutti kuitenkin mieltään ja ryhtyi tukemaan Alankomaita ja lähetti vuonna 1585 Leicesterin jaarlin, Robert Dudleyn johtaman sotajoukon tukemaan Espanjan vastaista sotaa. Lisäksi Francis Drake teki ryöstöretkiä Espanjan Amerikan siirtomaita vastaan.
Filip II määräsi, että kaikki Espanjan satamissa olevat laivat tulee takavarikoida. Lisäksi hän antoi vuonna 1587 määräyksen, jonka mukaan on valmisteltava yhdistetty meri- ja maavoimien hyökkäys Englantiin. Englannin katolilaisten ajateltiin pitävän Filipiä vapauttajanaan. Hyökkäykseen tarvittaisiin 8 000 merimiestä ja 22 000 sotilasta. Hyökkäyksen johtajaksi nimitettiin markiisi Santa Cruz, joka tosin kuoli yllättäen seuraavan vuoden alussa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Medina-Sidonian herttua, jolla ei ollut mitään kokemusta merisodasta.
Espanjalaisten hyökkäysvalmistelut kokivat iskun 1587, kun Draken komentamat alukset hyökkäsivät Cádizin satamaan ja polttivat 30 espanjalaisten laivaa. Medina-Sidonia valitti Filip II:lle, että hyökkäys on huonosti valmisteltu, mutta yleensä varovainen Filip II:n kehotti kuitenkin kiirehtimään. Laivaston piti lähteä kukistamaan kerettiläisten kuningatar, kuten Elisabetia nyt nimitettiin, mutta huonon tuulen vuoksi hyökkäys alkoi Lissabonista vasta 20. toukokuuta 1588.
Espanjan laivaston hidas eteneminen antoi englantilaisille aikaa valmistautua taisteluun. 19. heinäkuuta 1588 englantilaiset saivat katsekontaktin espanjalaisiin ja aloittivat näiden saartamisen. 20. heinäkuuta Espanjan laivat asetettiin taistelumuodostelmaan ja englantilaiset hyökkäsivät näitä kohti niiden ampuessa kiivaasti kanuunoillaan. Ensikosketus oli tulokseton.
27. heinäkuuta huomattiin, että 18 000 espanjalaisen maihinnoususta yli Englannin kanaalin ei tullut mitään, sillä joukkojen kuljetukseen ei löytynyt aluksia. Yön koittaessa englantilaiset uittivat palavia aluksia kohti Calaisin edustalle ankkuroituneita espanjalaisia, jotka joutuivat ankkurinköytensä katkoen pakenemaan niitä.
28. heinäkuuta käydyssä taistelussa espanjalaiset kärsivät suuria tappioita.
30. heinäkuuta Medina-Sidonia päätti viedä laivaston takaisin kotimaahan. Kotimatkalla 17 laivaa karkasi ja 15 niistä upposi. 2. elokuuta oli ilmeistä, että espanjalaiset eivät enää uhkaa Englantia ja heidän takaa-ajostaan luovuttiin. Espanjan laivaston kotimatka oli täynnä vaikeuksia, laivoissa puhkesi lavantauti ja keripukki ja Medina-Sidonia sairastui punatautiin. Espanjalaisten 130 laivasta pääsi takaisin vain 67. Kuolleiden miesten luku nousi tuhansiin.
Kun Filip II kuuli tappiosta hän ei osoittanut ulospäin tunteitaan. Hän sulkeutui työhuoneeseensa ja suostui keskustelemaan ainoastaan rippi-isänsä kanssa. Filip II eli loppuelämänsä eräänlaisen masennuksen vallassa. Hän ei salannut itseltään, että oli epäonnistunut estämään uskonpuhdistuksen leviämisen. Hallitustoimensa hän hoiti loppuun saakka tunnollisesti ja yksityiskohtiin paneutuen. Venetsian lähettiläälle hän kertoi, että ei ollut antanut elämässään voittojen eikä tappioiden vaikuttaa itseensä.
Perhe
Filip II oli naimisissa neljä kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli hänen serkkunsa, Maria Manuela, Portugalin prinsessa. Avioliitto päättyi neljä päivää lapsen syntymän jälkeen, Marian kuoltua synnytyksen jälkeisiin komplikaatiohin. Syntynyt poika, Don Carlos, aiheutti isälle ongelmia ja Filip II määräsi hänet vuonna 1568 vangittavaksi ja syrjäytettäväksi kruununperimyksestä.
Vladimir Lugovskoi
Vladimir Lugovskoi (1901 Moskova, Venäjä – 1957 Jalta, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostoliittolainen runoilija. Hän kuului 1920-luvun konstruktiiveihin. 1930-luvulla julkaisi Keski-Aasian ja Kaukasian matkoistaan runoelmia. Stalinin kuoleman jälkeen 1950-luvulla julkaistiin useita kokoelmia.
Filip II (Espanja)
Perhe
Isän ja pojan väliset suhteet olivat jo varhain ajautuneet umpikujaan. Don Carlos oli tietäen isänsä oleskelevan lähestulkoon pelkästään El Escorialissa, kirjoittanut pilkallisen teoksen "Filip kuninkaan pitkät ja ihmeelliset matkat". Teos käsittää lähes pelkästään tyhjiä sivuja. Don Carlosin on kuvattu olleen epävakainen ja käyttäytyneen hillittömästi. Venetsian suurlähettiläs raportoi Don Carlosin kiusanneen erästä suutaria pakottamalla tämän syömään tekemänsä kengät.
Vladimir Lugovskoi
Suomennetut teokset
Kaksi Lugovskoin runoa on julkaistu antologiassa Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk 1989 Karjala ISBN 5-7545-0041-6
Filip II (Espanja)
Perhe
Kuningas otti poikansa vangitsemisessa johdon käsiinsä. Hän johti paljastettu miekka kädessään joukon uskottuja miehiä poikansa makuuhuoneeseen ja takavarikoi tämän pistoolit. Pojan kysymyksiin hän ei vastannut, vaan määräsi, että ovet ja ikkunat on teljettävä ja kukaan ei saa puhua hänen kanssaan. Tämän jälkeen Filip II ei enää koskaan nähnyt poikaansa. Don Carloksen kuoltua levisi sitkeä huhu, jonka mukaan isä murhasi poikansa. Totuus ei ole selvinnyt koskaan.
Filip II:n toinen avioliitto Englannin Maria I:n kanssa oli solmittu puhtaasti poliittisia tarkoitusperiä silmällä pitäen. Puolisot tapasivat harvoin ja oleskelivat kumpikin enimmäkseen omassa maassaan. Liittoon ei syntynyt lapsia ja se purkautui Marian kuoltua vuonna 1558.
Kolmannen avioliittonsa Filip II solmi Valoisin Elisabetin kanssa. Liito kesti vuodet 1559–1568, ja pari sai viisi tytärtä. Lapsista kolme kuoli synnytyksessä ja Elisabet kuoli viimeisen lapsen syntymän yhteydessä komplikaatioihin. Toinen aikuisiksi eläneistä tyttäristä oli myöhempi Espanjan Alankomaiden kanssahallitsija Isabella Clara Eugenia ja toinen Savoijin herttuatar Catalina Micaela.
Emyn Muil
Emyn Muil on kuvitteellinen vuoristo J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailma Keski-maassa. Se sijaitsee Nen Hithoelin molemmilla puolilla.
Filip II (Espanja)
Perhe
Anna Itävaltalainen oli Filipin neljäs ja viimeinen puoliso, ja heidän liittonsa kesti vuodet 1570–1580. Aikalaislähteiden mukaan avioliitto oli hyvin onnellinen. Puolisot saivat viisi lasta, joista aikuiseksi eli vain poika Filip III, joka hallitsi isänsä jälkeen.
Emyn Muil
Kirjassa Taru sormusten herrasta Frodo ja Sam, jotka yrittävät päästä Mustalle Portille ja Mordoriin, eksyvät itäiselle Emyn Muilille päiviksi, kunnes Klonkku löytää heidät. Pitkän suostuttelun ja uhkailun jälkeen Klonkku suostuu opastamaan heidät pois, vieden heidät etelään ja Kalmansoille.
Lista gór i wzgórz Śródziemia
Filip II (Espanja)
Perhe
Filip II:n isällä Kaarle V:llä oli sivusuhteita monien naisten kanssa ja niistä syntyi myös lapsia. Filip II otti heistä eräitä palvelukseensa ja myönsi heille korkeita hallinnollisia tehtäviä. Sisarpuoli Margareta Parmalainen oli Alankomaiden käskynhaltija ja velipuoli Don Juan d’Austria komensi kristittyjen liittouman laivat voittoon Lepanton meritaistelussa.
Kotiranta
Kotiranta on Vaasan kaupunginosa, joka sijaitsee noin 2 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se on pääasiassa omakoti- ja pientalovaltainen asuinalue.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Kotiranta muodostaa Kotirannan suuralueen yhdessä Kustaalan, Metsäkallion ja Bölen kanssa. Vuonna 2013 suuralueella oli 4 289 asukasta, joista 866 asui varsinaisessa Kotirannassa.
Koston rakastaja
Koston rakastaja on Mustan tikarin veljeskunta -kirjasarjan seitsemäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2009 ja se suomennettiin vuonna 2012.
Minun rakastajani
Minun rakastajani on Mustan tikarin veljeskunta -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2010, ja se ilmestyi suomeksi 2012. Kirja kertoo John Matthew'n ja Xhexin tarinan.
Juoni
Menneisyyden traumoista hiljalleen parantuva John Matthew ei pysty unohtamaan räväkkää Xhexiä, mutta mahdollisuudet naaraan löytämiseksi ovat käytännössä nolla ja se saa uroksen epätoivoiseksi. Ilkeä Lash pitää edelleen vankina kaunista naarasta, jota hän käyttää törkeästi hyväkseen omien tarpeidensa tyydyttämiseksi. Kun John ja Xhex viimein löytävät toisensa, heillä on vielä edessään mutkikkaiden suhdekiemuroiden solmu, joka vaatii heiltä molemmilta suuria ponnistuksia. Xhex tapaa myös äitinsä ensimmäisen kerran. Kaiken sen keskellä Qhuinn riutuu epätoivoisuuden meressä katsellessaan serkkunsa Saxonin ja ystävänsä Blayn kuhertelua.
Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos)
Joutsenet (myös Joutsenlento) on suomalaisen kuvanveistäjä Jussi Mäntysen suunnittelema pronssinen suihkukaivoveistos Turun Puolalanmäellä. Se kuvaa kolmea lentoon nousevaa joutsenta ja se on paljastettu vuonna 1959. Joutsenista on tehty myös toinen valos, joka on paljastettu vuonna 1961 Lahden Fellmaninpuistossa. Lahden veistos tunnetaan nimellä Ylös kirkkauteen.
Veistos
Kolmea lentoon lähtevää joutsenta kuvaava veistos on pronssia ja korkeudeltaan 310 senttimetriä. Veistoksen punagraniittinen jalusta on 140 senttimetriä korkea ja sen juurella on suihkukaivo. Patsaan lahjoitti Turun kaupungille Keskinäinen vakuutusyhtiö Sampo.
Lahden valos
Lahden kaupunki hankki uusintavaloksen veistoksesta ja sijoitti sen Fellmaninpuistoon, jossa se paljastettiin vuonna 1961. Ylös kirkkauteen -nimisenä tunnettu patsas on sijoitettu puistossa olevan lammen vierelle.
Artturi Kaarnakoski
Johan Artturi Kaarnakoski (30. lokakuuta 1879 Kisko – 25. joulukuuta 1957 Espoo) oli suomalainen taidemaalari.
Kaarnakoski opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1911 ja sen jälkeen Pariisissa Académie Colarossissa ja École des Beaux-Artsissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1916 ja 1952 välillä sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn 1953. Ulkomailla hänen töitään oli näytteillä Moskovassa 1934, Riiassa, Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampurissa 1935, Oslossa 1936, Milanossa ja Roomassa 1937, Göteborgissa 1939 ja Roomassa 1955.
Derib
Ura
Derib aloitti uransa Peyon studiolla 1960-luvulla osallistumalla muiden muassa Smurffit-sarjan piirtämiseen.
Kylkirusto
Kylkirusto on rustokudosta, jonka avulla kylkiluut kiinnittyvät rintalastaan. Kylkirustojen ulkopäät ovat kiinnittyneet vastaavan kylkiluun luiseen osaan. Ensimmäisen eli ylimmän kylkiruston sisempi pää kiinnittyy suoraan rintalastaan, 2.–7. kylkirustot kiinnittyvät synoviaalinivelillä rintalastan ulkoreunoihin, 8.–10. kylkirustot niveltyvät synoviaalinivelillä ylempään kylkiluuhun, ja 11.–12. kylkirustot ovat ihmisellä vapaita kylkiluita eli niiden päällä ei ole kiinnittymispintaa rintalastan tai rustokudokseen.
Derib
Ura
Ensimmäinen merkittävä oma sarjakuva oli Maurice Rosyn kanssa tehty Attila, tarina puhuvasta agenttikoirasta, jota julkaistiin Spiroussa vuosina 1967–1973 neljän albumin verran.
Kylkirusto
Kylkirustot koostuvat hyaliinirustosta. Ruston jousto-ominaisuus helpottaa rintakehän liikkuvuutta ja auttaa hengittämisessä.
Derib
Ura
Vuonna 1970 Derib alkoi piirtää Yakaria, lapsille suunnattua intiaanisarjakuvaa, jota käsikirjoitti Job (André Jobin).
Deribin päätyönä pidetään Buddy Longwaytä, realistista lännentarinaa, jossa kulttuurien ristiriidat kohtaavat turkismetsästäjän ja hänen intiaanivaimonsa elämänkulussa. Ensimmäinen osa julkaistiin Tintin-lehdessä 1972. Sarjaa on ilmestynyt kaksikymmentä albumia.
1980-luvulta alkaen Derib käsitteli yhteiskunnallisia aiheita: Jo oli vuonna 1981 ilmestyessään ensimmäisiä AIDS-aiheisia sarjakuvia. Pour toi, Sandran (1995) aiheena oli prostituutio ja No Limitsin väkivalta. Red Road on nykyaikaan sijoittuva jatko Celui qui est né deux fois’lle.
Komplementti (joukko-oppi)
250px|thumb|Joukon A komplementti perusjoukossa U Komplementti tai komplementtijoukko on joukko-oppiin liittyvä termi. Joukon A komplementti sisältää kaikki ne alkiot, jotka eivät kuulu joukkoon A. Komplementti otetaan perusjoukon suhteen. Joukon A komplementtia merkitään AC. Joskus käytetään myös merkintöjä A′,\bar{A} sekä  (missä E on perusjoukko) tai.
Muodollisesti komplementti määritellään seuraavasti:
Komplementti voidaan määritellä myös joukkoerotuksena perusjoukosta E:
Tapio Suominen
Tapio Suominen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Dara Torres
Dara Grace Torres (s. 15. huhtikuuta 1967 Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on osallistunut urallaan viisiin kesäolympialaisiin vuosina 1984, 1988, 1992, 2000 ja 2008.
Filidh
Filidh tai filid (gaelin fili, näkijä) olivat muinaisessa Irlannissa ammattimaisia runoilijoita, joiden virallisiin tehtäviin kuuluivat tarujen ja sukupuiden tallentaminen sekä hallitsevan luokan urotöistä kertovien runojen sepittäminen. Uskottiin, että filidh pystyivät langettamaan pelättyjä pilkkoja tai kirouksia (áer), jotka tuhosivat kirotun maineen, ja saattoivat myös aiheuttaa fyysistä vahinkoa tai jopa kuoleman. Filidh muodostivat oman aristokraattisen luokan, ja Irlannin käännyttyä kristinuskoon 400-luvulla he omaksuivat laittomiksi julistettujen druidien eli kelttien pappisluokan tehtävät.
Dara Torres
Torres on voittanut uransa aikana neljä olympiakultaa. Yksistään vuoden 2000 olympialaisissa hän voitti viisi mitalia. Yhteensä hän on voittanut kaksitoista olympiamitalia. Pekingissä 2008 Torres voitti 4×100 vapaauintiviestissä hopeaa vanhimpana olympiauimarina. Ennen 41-vuotiasta Torresia ennätystä piti hallussaan brittiläinen William Robinson, joka voitti 38-vuotiaana hopeaa rintauinnissa Lontoossa 1908. Torresista tuli kisoissa myös ensimmäinen uimari, joka on noussut palkintokorokkeelle viisissä olympiakisoissa. Torres sijoittui hopealle myös kisojen viimeisenä uintipäivänä 50 metrin vapaauinnissa häviten Saksan Britta Steffenille vain sekunnin sadasosan. Samana päivänä Torres oli mukana Yhdysvaltain sekauintiviestijoukkueessa, joka voitti hopeaa.
Filidh
Filidh jaettiin seitsemään arvoasteeseen. Yksi alimmista luokista oli bardi. Korkein aste oli ollamh, jonka pystyi saavuttamaan vähintään 12 vuoden opintojen jälkeen. Runoilijan täytyi silloin hallita 300 vaikeaa runomittaa, 250 tärkeää tarinaa ja 100 vähäisempää tarinaa. Ollamh sai käyttää karmiininpunaista höyhenkoristeista kaapua ja sauvaa. Aluksi filidh suosivat germaanisissa kielissä yleisiä alkusoinnillisia säkeitä, mutta myöhemmin he kehittivät mutkikkaisiin sääntöihin perustuvia runomuotoja, joista suosituin oli debide.
Dara Torres
Dara Torresille ja hänen miehelleen David Hoffmanille syntyi 18. huhtikuuta 2006 Tessa Grace Torres-Hoffmaniksi ristitty tytär.
Comoronlentäväkoira
Comoronlentäväkoira eli comorosaartenlenkko (Pteropus livingstonii) on ainoastaan Anjouanin ja Mohélin saarilla Komoreilla elävä äärimmäisen uhanalainen lepakkolaji.
Comoronlentävätkoirat kasvavat noin 700-grammaisiksi ja niiden siipien kärkiväli on noin 1,4 metriä. Lepakot käyttävät ravintonaan hedelmiä.
Comoronlentävätkoirat elävät vuoristoisilla metsämailla 850–1 100 metrin korkeudessa. Suurin lepakoihin kohdistuva uhka on niiden asuinympäristön tuhoutuminen. Comoronlentäväkoiranaaras synnyttää yhden poikasen joka vuosi kuivan kauden aikana heinäkuusta syyskuuhun. Poikanen itsenäistyy 3–6 kuukauden ikäisenä. Vuosina 2011–2012 comoronlentäväkoirakannan kooksi arvioitiin noin 1 300 lisääntymiskykyistä yksilöä.
Filidh
Filidh saivat omistaa maata 500-luvulta lähtien, ja heille tuli myös uusia tehtäviä. Virallisten runojen laatimisen lisäksi heidän tuli neuvoa paikallisia asukkaita lakiasioissa ja kirjallisuudessa sekä kertoa kansallisesta historiasta. Tämän pohjalta kehittyivät myöhemmät bardien oppilaitokset. 1100-luvulta alkaen filidhien runous siirtyi lyyrisiin luonnonkuvauksiin ja henkilökohtaisiin runoihin, jotka kuvasivat heidän isäntiensä inhimillisiä ominaisuuksia kuten jalomielisyyttä, ja sankarirunoelmat tai tarut esi-isistä jäivät taka-alalle. Runousopin tiukat säännöt eivät myöskään olleet enää yhtä tärkeitä. Vähitellen filidhien ja bardien erot hälvenivät, ja 1200-luvulla bardit olivat jo hallitsevassa asemassa.
Käytäntöyhteisö
Käytäntöyhteisö on Etienne Wengerin ja Jean Laven mukaan ryhmä ihmisiä, jotka jakavat tietyn taidon tai ammatillisen osaamisalueen. Käytäntöyhteisö voi muodostua jäsentensä yhteisen kiinnostuksen kohteen ympärille tai se voidaan luoda erityisesti tietyn aihepiirin tiedon kokoamista ja tuottamista varten. Käytäntöyhteisön jäsenyyteen liittyy olennaisesti osaamisen ja vastuun jakaminen. Käytäntöyhteisö voi toimia kasvokkain tai erilaisten viestintävälineiden avulla.
Sitoutuminen ilmenee siten, että käytäntöyhteisön jäsenet solmivat yhteistyösuhteita keskenään ja muodostavat yhteiselle toiminnalleen normeja. Nämä siteet pitävät yhteisön sosiaalisesti koossa. Keskinäisen työskentelyn ja kommunikoinnin kautta yhteisön jäsenet saavuttavat yhteistä ymmärrystä työskentelynsä kohteesta eli "hankkeesta", muokkaavat sitä toimiessaan sen parissa. Käytäntöyhteisö synnyttää toimintansa avulla ja sitä varten yhteisiä resursseja, jotka voivat olla luonteeltaan esimerkiksi jaettuja merkityksiä, toimintatapoja ja tarinoita.
Alkuajat
Lave ja Wenger esittelivät käytäntöyhteisö termin ensi kertaa vuonna 1991 teoksessaan Situated learning: legitimate peripheral participation. Teoksessa kuvattiin uutta erityisesti työpaikoille sopivaa oppimisen mallia, jossa oppiminen tapahtuu sosiaalisessa ympäristössä eikä niinkään strukturoidusti tietoa oppilaitosmaisesti välittämällä. Laven ja Wenger eivät tarkasti määrittele käytäntöyhteisöä teoksessaan vaan ennemminkin kuvaavat prosessin, jossa ryhmän uusi tulokas tulee ryhmän täysi valtaiseksi jäseneksi tiedon tuottamiseen osallistumisen avulla.
Wenger jatkoi ilmiön tarkastelua 1998 julkaistussa teoksessa Communities of Practice: learning, meaning and identity, jossa korostuu yhteisön identiteettiä luova voima ja jossa vankennetaan teoriaa oppimisen sosiaalisesta luonteesta.
Vuonna 2002 julkaistu Cultivating Communities of Practice (Wenger, McDermott ja Snyder) toi muutoksen käsitykseen käytäntöyhteisöistä. Tässä teoksessa yhteisöillä aletaan nähdä myös liikkeenjohdollista merkitystä pelkän oppimisen ja identiteetin rakentamisen sijaan. Se määritteleekin Käytäntöyhteisön uudelleen ryhmäksi henkilöitä joilla: "on erityinen kiinnostus tiettyyn aiheeseen ja jotka syventävät yhteistoiminnassa osaamistaan ja tietoaan aiheesta". Määritelmä alkaakin linkittää käytäntöyhteisöjä tietämyksenhallinnan työkalujen käsitteistöön.
Nykytila
Artikkeli Knowledge management as a doughnut: Shaping your knowledge strategy through communities of practice (Wenger, E., 2004) määrittelee  uudelleen käytäntöyhteisön rakennetta, jossa se rakentuu kolmesta piirteestä :
Aihealue (Domain): Käytäntöyhteisön luo sen jäsenille yhteinen kiinnostuksen aihealue, joka määrittelee keskeisen ratkaistavan ongelman. Käytäntöyhteisön identiteettiä ei voida määrittää ainoastaan tehtävällä, kuten joukkueelle, vaan alueena tietoutta, jota pitää tutkia ja kehittää.
Yhteisö (Community): Ihmiset, joille aihealue on olennainen, ovat vuorovaikutuksessa toistensa kanssa jakaen tietoa ja ratkaisten ongelmia, näin luoden suhteita. Suhteet muodostavat yhteenkuuluvuutta ja luovat rajan sisäpiirille ja ulkopiirille.
Harjoittaminen (Practice): Käytäntöyhteisö ei ole ainoastaan yhteisö, joka jakaa yhteisen kiinnostuksen aiheen. Käytäntöyhteisön jäsenet ovat kyiseisen yhteisön aihealueen harjoittajia, jotka omaavat tietoa, menetelmiä, työkaluja, tarinoita sekä asiakirjoja, joita jäsenet jakavat ja kehittävät yhdessä. Käytäntöyhteisö tuo yhteen jäsenet, jotka osallistuvat tekemiseen, jolloin ajan myötä jäsenet keräävät käytännön tietoutta aihealueestaan.
Käytäntöyhteisöjen muodostuminen
Lave ja Wenger havaitsivat käytäntöyhteisöjen muodostuvan luonnostaan, osaajien tavatessa toisiaan jakaakseen kokemuksia. Käytäntöyhteisöjä on havaittu monissa eri osaamisryhmissä. Yksi kuuluisimmista käytäntöyhteisöistä muodostui Xeroxin asiakaspalvelijoiden kesken, ja se kehittyi yhtiön tukemana maailmanlaajuiseksi Eureka-projektiksi. Eureka-projektin tietosisällön on arvioitu tuottaneen yhtiölle sadan miljoonan dollarin säästöt.
Esimerkkejä käytäntöyhteisöistä
Autodesk Community : Suunnitteluohjelmisto yrityksen ylläpitämä yhteisö, jossa kannustetaan jakamaan kokemuksia ja olemaan yhteydessä muihin suunnittelijoihin