cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maria Mutola
Vuonna 1993 Maria Mutola voitti hallimaailmanmestaruuden Toronton MM-hallikisoista sekä ulkoratojen mestaruuden Stuttgartin MM-kisoissa. Hän uusi hallimaailmanmestaruutensa 1995 Barcelonassa ja lähti ennakkosuosikkina myös Göteborgin ulkoratojen MM-kisoihin, missä kuitenkin joutui diskvalifioiduksi alkuerissä. Atlantan 1996 olympialaisista hän toi maalleen ensimmäisen olympiamitalin, väriltään pronssisen. Pariisin MM-hallikisoissa 1997 Mutola voitti kolmannen peräkkäisen hallimaailmanmestaruutensa. Samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän saavutti pronssia. Vuonna 1999 Mutola saavutti 800 metrillä MM-hopeaa sekä Maebashin hallikisoista että Sevillan ulkoratojen kisoista. Maebashissa hänet voitti Ludmila Formanova ajalla 1.56,90, joka on MM-hallikilpailujen ennätys.
Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 Mutola ja Mosambikin valtio saivat vihdoin ensimmäisen olympialaisten kultamitalinsa. Kultainen menestyskulku jatkui 2001 Lissabonin MM-hallikisoissa, 2001 Edmontonin MM-kisoissa, 2002 Afrikan mestaruuskisoissa, 2002 maailmancupissa, 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa, 2003 Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa ja 2004 Budapestin hallimaailmanmestaruuskisoissa. Koko 1990-luvun jälkipuoliskon ja 2000-luvun alun Mutola oli yksi maailman ylivoimaisimmista urheilijoista dominoiden 800 metrin kilpailuja mielensä mukaan. Esimerkiksi vuoden 2003 Kultaisessa liigassa hän voitti kaikki osakilpailut.
Ateenan 2004 olympialaisten finaalissa harjoituskumppani Kelly Holmesille kärsittyä tappiota voidaan pitää Mutolan uran "historiallisena" käännekohtana. Mutola jäi lopulta kisassa neljänneksi. Neljäs hän oli myös Helsingin MM-kisoissa 2005. Monet luulivat Mutolan parhaiden päivien olevan ohi, mutta 2006 Moskovan MM-hallikisoissa hän palasi jälleen voittajaksi ja vei nimiinsä seitsemännen 800 metrin hallimaailmanmestaruutensa. Samana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa kolmanneksi ja Afrikan mestaruuskilpailuissa toiseksi.
thumb|left|Naisten 800 metrin kilpailu Sydneyn kesäolympialaisissa 2000. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Mutola väsähti 800 metrin juoksun loppusuoralla ja keskeytti. Maaliskuussa 2008 hän saavutti Valencian MM-hallikisoissa pronssia hidasvauhtisessa juoksussa; Mutola oli kaikissa aiemmissa MM-hallifinaaleissaan alittanut kahden minuutin rajan, mutta nyt Tamsyn Lewisin voittoaika oli 2.02,57. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi. Mutola lopetti yleisurheilu-uransa kesän 2008 jälkeen.
Yleisurheilu-uransa jälkeen Mutola palasi jalkapallon pariin. Hän on pelannut Luso Africa -seurassa Etelä-Afrikan naisten pääsarjassa. Nopeutensa ansiosta hän on joukkueensa maalitykki. Lisäksi hän toimi Caster Semenyan valmentajana tämän kilpaillessa Lontoon olympialaisissa.
HMS Brazen (H80)
HMS Brazen (viirinumero H80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Maria Mutola
Saavutuksia
Maria Mutola on voittanut kaiken, minkä lajissa voi ylipäätään voittaa. Hänellä on kaikkiaan 10 maailmanmestaruutta, olympiavoitto, Afrikan ja Etelä-Afrikan mestaruuksia, Kansainyhteisön mestaruus sekä Kultaisen liigan kaikkien osakilpailujen voitto vuodelta 2003. Hallimaailmanmestaruuksia hän on voittanut eniten kaikki yleisurheilulajit huomioon ottaen. Mutola oli 237 viikkoa IAAF:n 800 metrin juoksun rankingin kärkipaikalla, kunnes Hasna Benhassi ohitti hänet heinäkuussa 2005. Mutola alitti kahden minuutin rajan kaikkiaan 198 kertaa.
HMS Brazen (H80)
Valmistus
Alus tilattiin 22. maaliskuuta 1929 vuoden 1928 laivasto-ohjelmassa Palmersin Newcastlen telakalta, missä köli laskettiin 22. heinäkuuta 1929. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1930 ja valmistui 8. huhtikuuta 1931, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 221 156 puntaa ilman amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Maria Mutola
Saavutuksia
Ruumiinrakenteeltaan Mutola on varsin voimakasrakenteinen. Hän on 162 senttimetriä pitkä ja painaa 61 kilogrammaa.
HMS Brazen (H80)
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston 4. hävittäjälaivueeseen, mistä se siirrettiin 1935 Kotilaivastoon. Alus osallistui kesäkuussa 1939 Liverpoolin edustalla koeajossa uponneen sukellusveneen HMS Thetiksen pelastustoimiin.
Maria Mutola
Juoksutaktiikka
Mutolalle tyypillistä oli lähdön jälkeen jäädä viimeiseksi ja juosta viimeisessä kaarteessa ulkokautta kakkosrataa pitkin kaikkien ohi.
HMS Brazen (H80)
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Doveriin sijoitettuun 19. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se suojasi Kanaalin saattueita. Alus pelasti 13. syyskuuta yhdessä HMS Boreasin kanssa kolme Saksan laivaston miinaan ajaneen sukellusvene U-40:n miehistönjäsentä merestä.
Alus suojasi 22. marraskuuta HMS Eskin, HMS Expressin ja HMS Codringtonin kanssa miinoitusmatkalla apumiinalaiva HMS Princess Victoriaa, joka laski miinoitteen Doverin kapeikkoon operaatiossa GF. Alus suojasi Norjaan meneviä joukkojenkuljetussaattueita.
Brazen upotti 15. huhtikuuta 1940 HMS Fearlessin kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusvene U-49:n lähellä Narvikia (68.88333°N, 16.98333°W).
Alus ajoi karille 30. toukokuuta 1940 Washin edustalla, mistä saadut vauriot korjattiin pikaisesti. Palvelukseen palattaessa alus määrättiin 1. hävittäjälaivueeseen Portsmouthiin, jonne se lähti heinäkuun alussa saattueen mukana. Alus joutui 20. heinäkuuta Doverin edustalla Saksan ilmavoimien hyökkäykseen suojatessaan saattuetta CW7. Alukseen ei osunut, mutta useat lähelle osuneet pommit aiheuttivat pahoja rakenteellisia vaurioita. Alus otettiin hinaukseen, mutta se upposi paluumatkalla Doveriin. Tapahtumassa sai yksi miehistönjäsen surmansa.
Pekka Saarenheimo
Pekka Saarenheimo (s. 6. toukokuuta 1982 Oulunsalo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osasi toisinaan pelata myös laitahyökkääjänä. Saarenheimon vahvuuksiin kuului monipuolisuus, kahden suunnan pelaaminen, nopeus, ketteryys ja työntekeminen. Hänen heikkouksiinsa puolestaan kuului ajoittaiset paikallaan junnaamiset ja pehmeys. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 658 runkosarjaottelua tehopistein 122+179=301 ja keräten 483 jäähyminuuttia sekä 96 playoff- ja playout-ottelua tehopistein 9+13=22 ja keräten 50 jäähyminuuttia. Saarenheimo pelasi myös yhden kauden Ruotsissa.
Seuraura
Saarenheimo oli Kiekko-Kettujen (myöhemmin Laser HT) kasvatti. Hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin, jossa Saarenheimo teki SM-liigadebyyttinsä kaudella 2000–2001, jolloin hän pelasi seitsemän runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Pääosin Saarenheimo pelasi kauden vielä A-nuorissa. Hän oli tehoilla 27+20=47 A-nuorten SM-liigan maalipörssin seitsemäs, Kärppien toiseksi paras pistemies Mika Pyörälän jälkeen sekä toiseksi paras maalintekijä Juha-Pekka Haatajan jälkeen.
Saarenheimo voitti Kärpissä Suomenmestaruuden vuosina 2004 ja 2005. Kaudella 2003–2004 hän teki runkosarjassa 22 pistettä ja kaudella 2004–2005 35 pistettä, mikä on Saarenheimon henkilökohtainen ennätys Kärpissä. Kyseistä kautta pidetään myös hänen läpimurtonaan SM-liigassa. Kausi 2005–2006 Saarenheimolla päättyi SM-pronssiin.
Kaudeksi 2006–2007 Saarenheimo siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon, jonne siirtyivät samalla myös hänelle Kärpistä tutut joukkuetoverit Juha-Pekka Haataja ja Henrik Juntunen. Saarenheimo teki joukkueessa ensimmäisellä kaudellaan SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 19+27=46, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Tammikuussa 2007 Saarenheimo ja Haataja pidensivät sopimuksiaan vuodella kevääseen 2009 saakka. He muodostivat Lukossa vaarallisen hyökkäysketjun Shayne Toporowskin kanssa. Toinen sopimuskausi 2006–2007 oli Saarenheimolta hieman edellistä vaisumpi, osittain Haatajan jalkavamman takia, mutta tehot 10+23=33 riittivät kuitenkin Lukon sisäisen pistepörssin toiseen sijaan. Kaudella 2008–2009 Saarenheimo teki liigauransa toiseksi parhaat pisteensä tehoilla 20+23=43, joilla hän oli Lukon toiseksi paras pistemies Haatajan jälkeen.
Saarenheimo palasi 2+1-vuotisella sopimuksella Kärppiin kaudeksi 2009–2010. Hän osoittautui kuitenkin pettymykseksi, kun 49 runkosarjaottelua toivat vain tehot 4+8=12. Saarenheimon kauteen mahtui myös peräti 32 ottelun mittainen maaliton putki. Elokuussa 2010 Kärpät vuokrasi Saarenheimon Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Södertälje SK:hon, jonne hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella korvatakseen samalla loukkaantunutta Petri Pakaslahtea. Saarenheimo floppasi myös Södertäljessä, jossa 22 runkosarjaottelua toivat kolme syöttöpistettä. Tammikuussa 2011 joukkue lainasi hänet loppukaudeksi sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskan-joukkue Tingsryds AIF:ään. Jo Saarenheimon ensimmäinen ottelu päättyi siellä aivotärähdykseen. Hän pelasi vielä kahdessa ottelussa, mutta oli loppukauden sivussa.
Saarenheimo käytti Kärppien kanssa olleen sopimuksen option ja jatkoi joukkueessa kaudella 2011–2012. Hän vakiinnutti loppukaudesta paikkansa Kärppien nelossentterinä. Saarenheimo oli kauden jälkeen ilman joukkuetta syyskuuhun 2012 saakka, kunnes hän teki aluksi 3. marraskuuta 2012 asti kestäneen sopimuksen Pelicansin kanssa. Päivä ennen sopimuksensa päättymistä joukkue teki Saarenheimon kanssa loppukauden 2012–2013 kattavan jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2013 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Kaudella 2014–2015 Saarenheimo kärsi loukkaantumisista ja pelasi vain 32 runkosarjaottelua. Hän päätti lopettaa pelaajauransa kevääseen 2015.
Maajoukkueura
Saarenheimo voitti alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2002 ja alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2000. Hän on pelannut myös yhdeksän A-maaottelua Euro Hockey Tour -tasolla kaudella 2006–2007. Saarenheimo debytoi A-maajoukkueessa elo-syyskuun vaihteessa 2006 pelatussa Česká Pojišťovna Cupissa.
Muuta
Saarenheimo sai lempinimet "Käsi" (jokerikannattajilta) ja "Raksilan Maradona" (kärppäkannattajilta) heittäessään 30. maaliskuuta 2003 välieräsarjan neljännen ottelun jatkoajalla kiekon Jokerien maaliin ajassa 90:57. Maali tarkastettiin videolta ja hyväksyttiin sillä videotuomareilla ei ollut käytössä heiton näyttänyttä kuvakulmaa. "Raksilan Maradona" viittaa argentiinalaisjalkapalloilija Diego Maradonaan, joka teki vastaavasti maalin kädellään vuoden 1986 MM-kilpailujen puolivälierissä Englantia vastaan.
Perhe
Saarenheimon perheeseen kuuluu vaimo ja kolme tytärtä.
Filip Kuba
Filip Kuba (s. 29. joulukuuta 1976 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana.
Pelaajaura
Ennen uraansa Pohjois-Amerikassa, Kuba kiekkoili HC Vítkovicen riveissä kotimaassaan Tšekissä. Ensimmäiset ottelunsa Vítkovicen edustusjoukkueessa hän pelasi keväällä 1995, jolloin hän oli mukana neljässä Extraligan pudotuspeliottelussa. Saman vuoden kesällä hän sai NHL-varauksen Florida Panthersin varattua hänet 192. vuorolla varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Hän jatkoi Vítkovicessa vielä kauden 1995–1996, minkä jälkeen hän teki sopimuksen Panthersin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin.
Kuban ensimmäiset Pohjois-Amerikan vuodet kuluivat pääasiassa farmisarjoissa, AHL:ssä ja IHL:ssä. Hän ehti edustaa neljän vuoden aikana kolmea eri AHL-seuraa, Carolina Monarchsia, Beast of New Havenia ja Kentucky Thoroughbladesia, sekä yhtä IHL-seuraa, Houston Aerosia. NHL-debyyttinsä hän pääsi tekemään kaudella 1998–1999, jolla hän pelasi Panthersissa viisi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Seuraavalla kaudella hän puki Panthers-paidan 13:een otteluun, joissa syntyi kuusi tehopistettä, maali ja viisi syöttöpistettä. Maaliskuussa 2000, juuri ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, Florida kauppasi Kuban Calgary Flamesiin, joka antoi vaihdossa hyökkääjä Rocky Thompsonin. Vain kolme kuukautta siirron jälkeen tulokasseura Minnesota Wild poimi Kuban riveihinsä NHL:n laajennusvaraustilaisuudessa.
Siirtyminen Minnesotaan merkitsi Kuballe läpimurtoa NHL:ssä. Hän pelasi kaudella 2000–2001 75 runkosarjaottelua ja teki 30 tehopistettä (yhdeksän maalia ja 21 syöttöpistettä) ollen joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt puolustaja Ľubomír Sekerášin jälkeen. Hän jatkoi Wildissa vielä neljä seuraavaa kautta (työsulkukauden 2004–2005 hän jätti kokonaan väliin) ja oli kolmesti joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja. Vuonna 2004, kauden 2003–2004 aikana, Kuba osallistui NHL:n tähdistöotteluun läntisen konferenssin joukkueessa.
Heinäkuussa 2006 Kuba siirtyi vapaana pelaajana Tampa Bay Lightningiin kolmivuotisella sopimuksella. Tampa Bayssä hän pelasi lopulta kaksi kautta. Hänet kaupattiin elokuussa 2008, ennen kauden 2008–2009 alkua, Ottawa Senatorsiin. Ottawa sai kaupassa lisäksi puolustaja Alexandre Picardin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron varaustilaisuudessa 2009. Tampa Bayhin siirtyi puolustaja Andrej Meszároš.
Ottawassa Kuba pelasi neljä kautta. Hän teki kaudella 2008–2009 NHL-uransa ennätyspisteet, 40 tehopistettä (kolme maalia ja 37 syöttöpistettä) 71:ssä runkosarjaottelussa, ja oli joukkueensa neljänneksi paras pistemies sekä eniten pisteitä tehnyt puolustaja. Hän oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja myös kaudella 2009–2010, vaikka oli sivussa suuren osan kaudesta loukkaantumisten vuoksi, mutta kausi 2010–2011 oli hänelle vaikea. Hän teki jälkimmäisellä vain 16 tehopistettä (kaksi maalia ja 14 syöttöpistettä) ja hänen lukemansa plus-miinus-tilastossa oli hänen uransa heikoin, -26. Kaudella 2011–2012 hän kykeni kuitenkin parantamaan peliään: hän tuplasi pistemääränsä edelliskauteen verrattuna ja saavutti uransa parhaan plus-miinus-lukeman, +26. Hän pelasi tuolla kaudella kauden päätteeksi James Norris Memorial Trophylla palkitun Erik Karlssonin puolustajaparina.
Heinäkuussa 2012 Kuba palasi NHL-uransa ensimmäiseen seuraan tekemällä kaksivuotisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa.
Kuba edusti maataan ensimmäisen kerran arvokisoissa MM-kisoissa 2001. Tšekki voitti kisoista kultaa ja Kuba pelasi yhdeksän ottelua tehoin 1+1. Hän on pelannut MM-kisoissa myös vuosina 2002 ja 2008. Vuonna 2006 hän kuului Tšekin pronssia voittaneeseen joukkueeseen Torinon olympialaisten jääkiekkoturnauksessa. Kuba pelasi turnauksessa kahdeksan ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi myös vuoden 2010 Vancouverin olympialaisten jääkiekkoturnauksessa.
Kylänpuoli
pienoiskuva|Papinjärvi sijaitsee Kylänpuolen kaupunginosassa. Kylänpuoli on Oulun kaupunginosa kaupungin lounaisosassa entisen Oulunsalon kunnan alueella. Kaupunginosa käsittää Oulun lentoaseman alueen, Papinjärven alueen sekä lentoaseman ja Liminganlahden väliin jäävät alueet. Kaupunginosa on saanut nimensä lentoaseman kaakkoispuolella, noin kolmen kilometrin päässä Oulunsalon keskuksesta sijaitsevasta samannimisestä kylästä.
Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Salonpään ja Oulunsalon kaupunginosiin, idässä Kempeleen kuntaan, etelässä Limingan kuntaan ja lännessä Lumijoen kuntaan, jonka kanssa sillä ei tosin ole maarajaa.
Kylänpuoli
Kylänpuoli sijaitsee kaupunginosan päätien Kylänpuolentien varrella, noin kolmen kilometrin päästä Oulunsalon kaupunginosan keskuksesta Oulunsalosta. Alueen rakennukset koostuvat pääasiassa omakotitaloista. Kylästä lähtee päällystämätön tieyhteys Lettoon, joka kulkee Limingan kunnan puolelle Tupoksen kylään sekä Järvenpään ja Selkämaan haja-asutusalueille.
Letto
pienoiskuva|Letontie on Leton päätieyhteys.
Letto sijaitsee kaupunginosan eteläosassa noin viisi kilometriä Oulunsalon kirkonkylältä. Alue on laajojen ruoikoiden reunustama matalikko ja suistoalue. Alue on tärkeä muuttolintujen kerääntymis- ja pesimäalue. Varsinkin rantapellot ovat erityisesti kevään aikaan tärkeitä ruokailualueita monille muuttolinnuille.
Mökkiperä
Mökkiperä sijaitsee Oulun lentoaseman alueen läheisyydessä. Alue rajoittuu Lentoaseman lisäksi Myllymetsään, Kylänpuoleen ja Oulunsalon kaupunginosaan. Mökkiperällä toimii asukasyhdistys.
Liikennevakuutus
Liikennevakuutus on Suomessa lakisääteinen vahinkovakuutus, joka korvaa moottoriajoneuvon liikenteeseen käyttämisestä aiheutuvia vahinkoja. Liikennevahingon aiheuttaneen moottoriajoneuvon vakuutus korvaa vahingosta aiheutuneita henkilövahinkoja. Tämän lisäksi vakuutus korvaa vahingossa osallisena olleen syyttömän ajoneuvon korjauskulut.
Liikennevakuutus on Suomen yleisin vahinkovakuutus. Vakuutusyhtiöiden yhteenlaskettu maksutulo liikennevakuutuksesta oli vuonna 2004 noin 571 milj. euroa. Vakuutuksesta korvattiin samana vuonna liikennevahinkoja noin 360 milj. eurolla (noin 89 000 vahinkoa).
Autovakuutus (ns. kaskovakuutus) on vapaaehtoinen vakuutus, joka korvaa esimerkiksi ilkivalta- tai palovahinkoja.
Suomen liikennevakuutuslain uudistusta valmisteltiin pitkään 2010-luvun puolessa välissä ja uusi laki astui voimaan 1.1.2017. Uuden lain keskeisimpiä muutoksia ovat se, että vakuutuksen laiminlyönnistä tulee aiempaa kovemmat sanktiot (poliisi voi ottaa heti kilvet pois vakuuttamattomasta autosta) ja perinteinen kaavamainen bonusjärjestelmä poistui. Esimerkiksi laki ei enää estä sitä, että kakkosautoon voi neuvotella korkeat bonukset puhtaan vahinkohistorian perusteella. Myös korvaushakemusten käsittelyaikavaatimukset tiukkenivat. Uudistuksessa on myös pyritty ottamaan huomioon ajoneuvojen autonominen toiminta.
Vakuuttaminen
Liikennevakuutus on säädetty pakolliseksi jokaiselle moottoriajoneuvolle. Liikennevakuutuslain määrittelyn mukaan poikkeuksina ovat vain junat, raitiovaunut ja muut kiskoilla kulkevat ajoneuvot sekä eräät hitaat ajoneuvot, joita ovat esimerkiksi leikkuupuimurit ja traktorit joiden rakenteellinen huippunopeus on enintään 15 km/h. Myöskään valtion ei tarvitse vakuuttaa ajoneuvojaan.
Suomessa rekisteröidylle ajoneuvolle voi liikennevakuutuksen myöntää vain vahinkovakuutusyhtiö, jolla on oikeus toimia Suomessa. Näitä ovat suomalaisten vakuutusyhtiöiden lisäksi Suomeen rekisteröityneet muualla ETA-alueella toimivat vakuutusyhtiöt.
Vakuutusmaksu määräytyy kunkin vakuutusyhtiön omien maksutaulukoiden mukaan. Liikennevakuutukselle on tyypillistä ns. bonus-malus -järjestelmä. Sen mukaan ajoneuvon vakuutuksesta korvatut vahingot korottavat vakuutusmaksua (malus). Vastaavasti vahingottomat kaudet alentavat vakuutusmaksua (bonus).
Vakuuttamattomalta ajoneuvolta peritään hyvike, joka käytännössä on useampikertainen vakuutusmaksu. Hyvikkeen perii liikennevakuutuskeskus.
Vahinkojen korvaaminen
Liikennevakuutus korvaa moottoriajoneuvon liikenteeseen käytöstä aiheutuvia vahinkoja. Korvausvastuun ulkopuolelle jäävät tilanteet, joissa ajoneuvo ei ole ollut vahinkohetkellä liikenteessä. Tällaisia tilanteita ovat esimerkiksi lastin kuormaamiseen tai purkamiseen liittyvät vahingot.
Vakuutuskorvaukset maksetaan ns. ankaran vastuun periaatteen mukaisesti. Korvaus ei riipu vahingon aiheuttajan tuottamuksesta, vaan se suoritetaan, vaikka kukaan ei olisi syyllinen tapahtumaan. Poikkeuksena tästä säännöstä on kahden ajoneuvon törmäys (kolari), jossa vastapuolen tulee olla syyllinen tapahtumaan. Tällöinkin korvataan myös syyllisen ajoneuvon kuljettajan ja matkustajien henkilövahingot.
Ajoneuvon kuljettajan ja matkustajien korvauksiin vaikuttavat alentavasti kuljettajan käyttäytyminen. Esimerkiksi rattijuopumus tai törkeä liikenneturvallisuuden vaarantaminen voivat alentaa ja joissain tapauksissa jopa poistaa oikeuden korvauksiin.
Tyypillisiä liikennevakuutuksesta korvattavia henkilövahinkoja ovat
Tyypillisin omaisuusvahingon korvaus on ajoneuvon korjauskustannusten suorittaminen.
Lakisääteinen liikennevahinkolautakunta ohjaa yhtiöiden korvaustoimintaa. Tämä tapahtuu sekä antamalla yleisiä ohjeita eri korvauslajeista että lausunnoilla yksittäisista vahingoista.
Liikennevakuutus ulkomailla
Suomi on mukana ns. vihreä kortti (Green Card) -järjestelmässä. Vihreä kortti on kansainvälinen todistus liikennevakuutuksen voimassaolosta. Järjestelmässä useimmat Euroopan ja Pohjois-Afrikan maat ovat sopineet, että kortti on riittävä osoitus liikennevakuutuksen voimassaolosta ajoneuvon kotimaassa, eikä ajoneuvolle tarvitse ottaa vakuutusta matkan aikana. Kortti on esitettävä rajaviranomaisille. Venäjän ja eräiden muiden itäisen Euroopan maiden tultua osaksi Green Card -järjestelmää vuonna 2009 se kattaa käytännössä koko Euroopan.
Vakuutuksen korvaukset määräytyvät kunkin maan oman liikennevakuutuslainsäädännön mukaisesti. ETA-maissa suomalaisen ajoneuvon kuljettaja tai matkustajat voivat kuitenkin valita, korvataanko vahingot Suomen vai tapahtumamaan lainsäädännön mukaan.
Suomalainen liikennevakuutus on kansainvälisesti harvinainen, sillä se korvaa myös liikennevahingon aiheuttaneen kuljettajan henkilövahinkoja. Pohjoismaita lukuun ottamatta liikennevakuutus korvaa yleensä vain muiden kuin liikennevahingon aiheuttaneen kustannuksia.
EU:n neljännen liikennevakuutusdirektiivin mukaan jokaisessa EU-maassa tulee olla kansallinen tietokeskus, josta toisesta maasta olevan ajoneuvon haltija voi selvittää vahingosta vastuussa olevan vakuutusyhtiön. Suomessa tällaisena kansallisena tietokeskuksena toimii liikennevakuutuskeskus (nykyään tiedot saa Traficomista). Direktiivin mukaan jokaisella vakuutusyhtiöllä tulee olla vakuutusedustaja kaikissa muissa EU-maissa. Liikennevahingon kohteeksi joutuneen ei tarvitse vaatia korvauksia toisessa maassa toimivalta vakuutusyhtiöltä, vaan hän voi kääntyä vakuutusedustajan puoleen omassa maassaan.
Liikennevakuutusta koskeva lainsäädäntö
Liikennevakutusta koskevaa kansallista lainsäädäntöä Liikennevakuutusta koskevaa EU-lainsäädäntöä
Anna-Maija Ylimaula
Anna-Maija Ylimaula (s. 25. kesäkuuta 1950 Helsinki) on suomalainen professori, arkkitehti ja kirjailija. Ylimaula on keskittynyt lyhyen proosan kehittämiseen lyriikan ja epiikan välimaastoon. Ylimaula vietti lapsuutensa Pohjois-Suomessa perheen muutettua ensin Kuusamoon ja sitten Paavolaan. Ylimaula on koulutukseltaan arkkitehti, ja hän väitteli tekniikan tohtoriksi Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa Tukholmassa vuonna 1992. Rakennustaiteen historian dosentuuri hänellä on Oulun yliopistossa. Ylimaula on toiminut vuosina 1998–2003 professorina Tila- ja kalustesuunnittelun osastolla Taideteollisessa korkeakoulussa, missä hän johti Future Home Institutea. Vuonna 2004 hän hoiti Muotoilututkimuksen professuuria Lapin yliopistossa. Vuoden 2005 alusta alkaen Ylimaula on toiminut professorina ja Koulutus- ja tutkimuspalvelujen johtajana Oulun yliopistossa. Syyskuusta 2010 alkaen hän on hoitanut Arkkitehtuurin historian ja korjaussuunnittelun professuuria Oulun yliopistossa. Ylimaula on johtanut kahta monitieteistä Suomen Akatemian ja Tekesin rahoittamaa tutkijakoulua (Miljöörakentaminen ja Future Home). Hän on toiminut opponenttina useissa pohjoismaisissa arkkitehtuurin teoriaa ja historiaa käsittelevissä väitöstilaisuuksissa. Hänen oma tutkimusaiheensa on Vitruviuksen traktaatti Architectura libri decem, 20-luvulta eaa, jonka ensimmäistä suomennosta parhaillaan laaditaan.
Ylimaulan kirjailijanura alkoi WSOY:n novellikilpailusta. Saarnamiestenkastike-novelli julkaistiin antologiassa Vuosirengas 74. Esikoisromaani Papintyttö ilmestyi vuonna 1976.
Thomas Scrubb
Thomas ”Tommy” Scrubb (s. 26. syyskuuta 1991 Richmond, Brittiläinen Kolumbia ) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä, jolla on myös valmiuksia takamiehenä pelaamiseen. Hänen veljensä Philip Scrubb on myös koripalloilija.
Scrubb pelasi menestyksekkäästi Carletonin yliopiston joukkueessa Kanadan yliopistosarjassa. Ammattilaisena hän on pelannut Suomen ja Saksan pääsarjoissa. Scrubb on edustanut myös Kanadan maajoukkuetta.
Seurajoukkueet
Scrubb aloitti ammattilaisuransa Euroopassa, kun hän siirtyi Suomen pääsarjajoukkue Joensuun Katajaan, jossa hän pelasi lisäksi FIBA Europe Cupia. Korisliigassa Scrubb oli runkosarjassa tehoindeksillä mitattuna sarjan viidenneksi tehokkain pelaaja, ja hän oli myös sarjan tarkin kahden pisteen heittojen heittäjä. Helmikuussa hän onnistui yksittäisessä ottelussa kolmen pisteen heitossa kahdeksan kertaa. Kataja voitti runkosarjan ja putosi pudotuspeleissä.
Kesällä 2016 Scrubb siirtyi Saksaan pääsarjajoukkue Gießen 46ersiin.
Maajoukkue
Vuonna 2016 Scrubb nimettiin veljensä kanssa Kanadan miesten maajoukkueeseen olympiakarsintaturnaukseen.
Pelityyli ja ominaisuudet
Katajaa valmentanut Jukka Toijala kuvaili Scrubbia tarkaksi heittäjäksi, hyväksi levypallopelaajaksi ja pallonkäsittelijäksi. Yliopistoaikanaan hänen puolustusosaamisensa palkittiin.
Eurovision laulukilpailu 2022
Eurovision laulukilpailu 2022 oli järjestyksessään 66. Eurovision laulukilpailu. Se järjestettiin Torinossa, Italiassa, Måneskinin voitettua Rotterdamissa vuoden 2021 kilpailun kappaleella ”Zitti e buoni”. Kilpailun semifinaalit järjestettiin 10. ja 12. toukokuuta ja finaali 14. toukokuuta 2022. Euroviisut järjestettiin Italiassa kolmatta kertaa; aiemmin maa isännöi kilpailua Napolissa vuonna 1965 ja Roomassa vuonna 1991.
Vuoden 2022 kilpailuun osallistui 40 maata. Armenia ja Montenegro palasivat kilpailuun kahden vuoden tauon jälkeen. Venäjä jätettiin ulos kilpailuista Ukrainaan hyökkäyksen vuoksi.
Kilpailun voitti Ukrainan Kalush Orchestra kappaleella Stefania kerättyään finaalissa 631 pistettä.
Venäjän osallistuminen
Venäjän hyökättyä Ukrainaan 24. helmikuuta Ukrainan yleisradioyhtiö UA:PBC vetosi Venäjän erottamiseen kilpailusta. Euroopan yleisradiounioni (EBU) ilmoitti alun perin, että Venäjä ja Ukraina saisivat molemmat osallistua kilpailuun vedoten tapahtuman ei-poliittiseen luonteeseen. Useat yleisradioyhtiöt ilmaisivat huolensa päätöksestä ja antoivat lausuntoja, joissa vaadittiin Venäjän poistamista kilpailusta. Yleisradio ilmoitti myös vetäytyvänsä kilpailusta, jos Venäjää ei suljeta pois kilpailusta. 25. helmikuuta EBU ilmoitti, että Venäjä ei osallistu kilpailuun. Venäjän oli tarkoitus esiintyä ensimmäisen semifinaalin toisella puoliskolla.
Venäläiset hakkeriryhmät Killnet ja Legion tekivät palvelunestohyökkäyksiä kilpailuun äänestyksen aikana ja yrittivät estää Ukrainan voiton.
Tapahtumapaikka
thumb|left|upright|Kilpailun pitopaikka Pala Olimpico. Måneskinin voitettua edellisen vuoden kilpailun, vuoden 2022 kilpailu järjestettiin Italian Torinossa. Kyseessä oli kolmas kerta, kun Italia isännöi kilpailua, aiemmin kilpailut on järjestetty vuonna 1965 Napolissa ja vuonna 1991 Roomassa. Tapahtumapaikkana toimi Santa Ritan kaupunginosassa sijaitseva PalaOlimpico. 13 000 kapasiteetin omaavalla monitoimiareenalla on järjestetty konsertteja, näyttelyitä, messuja ja urheilutapahtumia. PalaOlimpicolla pelattiin vuoden 2006 talviolympialaisten jääkiekko-otteluita.
Valintavaihe
Pian Måneskinin voiton jälkeen useat kaupungin edustajat ja pormestarit osoittivat kiinnostuksensa kilpailun järjestämisestä. Radiotelevisione Italiana eli RAI käynnisti isännointikilpailun 7. heinäkuuta 2021. Ensimmäisessä vaiheessa kaikkien kiinnostuneiden kaupunkien oli esitettävä kiinnostuksensa 12. heinäkuuta mennessä, minkä jälkeen RAI ja EBU lähettivät kaikille kiinnostuneille tarkemmat vaatimukset kilpailun järjestämisestä.
RAI ilmoitti 13. heinäkuuta, että 17 kaupunkia oli jättänyt tarjouksensa kilpailun järjestämisestä. Kiinnostuneilla kaupungeilla oli 4. elokuuta asti aikaa laatia ja toimittaa yksityiskohtaiset suunnitelmansa, jonka teki 11 kaupunkia. 24. elokuuta 2021 ilmoitettiin, että Bologna, Milano, Pesaro, Rimini ja Torino jatkaisivat ehdokaskaupunkeina. EBU ja RAI ilmoittivat 8. lokakuuta 2021, että Torino oli valittu kilpailun isäntäkaupungiksi.
Selite: Isäntäkaupunki Ehdokaskaupungit
Graafinen ilme
Vuoden 2022 kilpailun logo paljastettiin 21. tammikuuta 2022. Logo perustuu symatiikkaan, jossa musiikki synnyttää symmetrisia rakenteita ja kuvioita äänen perusteella. Logossa on otettu vaikutteita italialaisista julisteista ja italialaisesta puutarhasuunnittelusta, joka perustuu myös symmetriaan. Kilpailun tunnuslause on ”The Sound of Beauty”.
Juontajat
Vuoden 2022 juontajat julkistettiin 2. helmikuuta 2022 Sanremon musiikkifestivaaleilla. Kilpailun juonsivat Laura Pausini, Alessandro Cattelan ja Mika. Laura Pausini on arvostetuimpia italialaisia artisteja. Mika on kansainvälisesti uraa tehnyt libanonilaissyntyinen poplaulaja. Alessandro Cattelan on Italian tunnetuimpia televisiokasvoja, hänet tunnetaankin muun muassa Italian X Factorin juontajana.
Osallistujamaat
pienoiskuva|248x248px|{{legend|#D40000|Ensimmäisessä semifinaalissa kilpailevat maat}} {{legend|#FFAAAA|Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät ensimmäisessä semifinaalissa}} {{legend|#000080|Toisessa semifinaalissa kilpailevat maat}} {{legend|#99CCFF|Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät toisessa semifinaalissa}} Vuoden 2022 kilpailuun osallistui yhteensä 40 maata.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali järjestettiin 10. toukokuuta 2022. Italia ja Ranska äänestivät tässä semifinaalissa. Venäjä olisi kilpaillut tässä semifinaalissa. Jatkoon päässeet on lihavoitu.
2. semifinaali
Toinen semifinaali järjestettiin 12. toukokuuta 2022. Espanja, Iso-Britannia ja Saksa äänestivät tässä semifinaalissa. Jatkoon päässeet on lihavoitu.
Suomen lähetykset ja kommentaattorit
Suomenkielisenä kommentaattorina toimi Mikko Silvennoinen. Ruotsiksi kommentoivat Eva Frantz sekä Johan Lindroos ja venäjäksi kommentoi Levan Tvaltvadze. Ensimmäistä kertaa kilpailu kommentoitiin myös pohjoissaameksi, josta vastasivat Heli Huovinen ja Aslak Paltto. Radiolähetyksen kommentaattoreina toimivat Sanna Pirkkalainen ja Toni Laaksonen.
Toinen semifinaali keräsi Suomessa keskimäärin 751 000 ja finaali 1 001 000 televisionkatselijaa.
Ikarus IK-2
Ikarus IK-2:n huippunopeus oli 435 km/h, ja se käytti Hispano-Suiza 12Ycrs V-moottoria, joka oli 860 hv tehoinen. Kone kykeni saavuttamaan omaan hävittäjälentokoneiden kehityksen aikakauteensa verraten: varsin huomattavan 12 000 m lakikorkeuden, jonka vain harvat - yleisimmin tiedustelulentokoneet kykenivät toisen maailmansodan syttyessä saavuttamaan. Tämä hävittäjäkone muistuttaa huomattavassa määrin, puolalaisia PZL-tyypin hävittäjiä ulkonaisesti eli muotoprofiililtaan. Konetyypin propelli oli kolmilapainen, aikakautena jolloin kahden lavan käyttö propelleissa oli vielä suhteellisen tavallista: kuten esim. Boeing P-12 -tyypin koneissa.
Masanobu Chiyonoyama
Masanobu Chiyonoyama (, oikea nimi Masaharu Sugimura, Sugimura Masaharu, ), sittemmin valmentajanimeltään Kokonoe Masanobu (九重 雅信) oli ammattisumopainin historian 41. suurmestari (yokozuna). Chiyonoyama syntyi Japanissa, Hokkaidōn eteläkärjessä sijaitsevassa Fukushiman kylässä mustekalanpyytäjä Yonematsu Sugimuran viidentenä poikana.
Lapsuus ja nuoruus
Perheen vaatimaton elanto tuli merestä eikä köyhällä Japanin maaseudulla voitu 1930-luvulla olettaa, että perheen kaikki lapset voisivat saada pitkän koulutuksen. Vasta viidenneksi vanhimpana poikana nuoren Masaharun paikka oli selvä. Hän auttoi isäänsä usein iltamyöhään koulutyön kustannuksella selvittelemään verkkoja, lajittelemaan saalista ja lähti usein isänsä avuksi merelle. Kova työ kalastusaluksella karkaisi poikaa ja paransi hänen tasapainoaistiaan. Kymmenvuotiaana hän oli poikkeuksellisen kookas ja häntä kehotettiinkin osallistumaan paikalliseen lasten sumoturnaukseen, jonka hän voitti peittoamalla viisi itseään vanhempaa poikaa. Sumopainitaipumukset olivat alusta asti ilmeiset.
Eräs pojan opettajista järjesti hänelle tapaamisen paikallisen Dewanoumi-tallin kannatusyhdistyksen jäsenen kanssa. Tämä oli niin vakuuttunut pojan lahjakkuudesta, että kehotti tätä välittömästi liittymään talliin. Setänsä (tai enonsa) seurassa Masaharu matkusti heinäkuussa 1941 Tokioon ja tapasi siellä ammattisumoliiton elokuvaustoiminnasta vastanneen Torahiko Isen, joka oli yhtä vakuuttunut pitkän nuorukaisen potentiaalista kuin muutkin häntä ammattisumouralle kehottaneet.
Ise vei pojan Dewanoumi-talliin näytille. Entinen suurmestari Tsunenohana eli tuolloinen valmentaja Fujishima ei hänkään epäröinyt pyytää Masaharua liittymään välittömästi Dewanoumi-talliin. Asia ei kuitenkaan ollut näin yksioikoinen. Masaharu itse ihaili yli kaiken tuolloin valtansa huipulla ollutta Tatsunami-tallin suurmestari Futabayamaa ja olisi halunnut hänet valmentajakseen ja esikuvakseen.
Asian saamasta käänteestä tuskastunut Ise muistutti poikaa siitä, että tällä olisi Dewanoumissa mahdollisuus nousta ottelemaan itseään Futabayamaa vastaan ja mahtitallin valmennuksen turvin jopa voittaa hänet, joka ei Tatsunamissa olisi mitenkään mahdollista, sillä tallitoverit eivät tuolloin otelleet toisiaan vastaan edes silloin kun kaksi heistä päätyi turnauksen loputtua samaan, muiden rikishien tuloksia parempaan ottelusaldoon. Chiyonoyama muisteli myöhemmin kuinka kylmät väreet kävivät hänen lävitseen tuolloin. Hän ei itse ollut edes uneksinut ottelevansa suurta esikuvaansa vastaan, puhumattakaan että olisi kuvitellut voivansa voittaa moisen ottelun.
Chiyonoyama mietti ratkaisuaan pari kuukautta ja liittyi syyskuussa 1941 Dewanoumi-talliin. Ammattisumoliiton lääkärintarkastuksessa 4. tammikuuta 1942 15-vuotias debytantti oli 185 cm pitkä ja painoi 86 kg. Hän ei milloinkaan ehtinyt otella Futabayamaa vastaan, sillä noustessaan aikanaan ylimpään makuuchi-divisioonaan marraskuussa 1945 Futabayama lopetti juuri oman aktiiviuransa.
Aladivisioonavaihe
Ura alkoi tammikuussa 1942 erittäin epäonnekkaasti. Juuri ennen uran ensimmäistä turnausta sukunimeään Sugimura ottelunimenään käyttävä Masaharu loukkasi oikean polvensa. Tallin valmentajisto suositteli turnauksesta vetäytymistä, mutta innokas teini halusi välttämättä dohyōlle. Hän voittikin kaksi ottelua ennen kuin polvi turposi sietämättömästi pakottaen hänet viettämään seuraavat 40 vuorokautta sairaalassa. Toipilasaika kesti viitisen kuukautta, mutta polvi ei parantunut täysin, vaan jäi vaivaamaan häntä koko ottelu-uran ajaksi.
Näihin aikoihin valmentaja Fujishima suositteli ensi kertaa hänelle keskittymistä oshizumōon eli ottelutyyliin, jossa voitto pyritään ensisijaisesti saavuttamaan pakottamalla vastustaja ulos dohyōlta tämän vartaloon kohdistuvin työnnöin. Oshizumōon erikoistuneet painijat pyrkivät pitämään vastustajansa poissa vyöltään, sillä perinteisempään yotsuzumōon erikoistuneet painijat vastaavasti perustavat ottelutaktiikkansa vyöltä tapahtuviin tekniikoihin. Useimmat painijat voi ainakin periaatteessa luokitella näiden kahden perusottelutyylin kannattajiksi, vaikkakin jonkin verran on painijoita, jotka pyrkivät sovittamaan ottelutaktiikkansa vastustajakohtaisesti kunkin tiedettyjen tai oletettujen heikkouksien mukaan.
Yhtä kaikki Fujishima halusi varmistaa Sugimuran oshi-tekniikoiden kehittymisen määräämällä peräti sekiwaken arvoisen oshi-spesialisti Toyoshiman hänen opastajakseen. Tämä on varsin poikkeuksellista ja kertoo siitä luottamuksesta, jota Fujishima tunsi nuorta oppilastaan kohtaan.
Toukokuun 1943 turnauksessa nuori lupaus otteli jo nelosdivisioonan sandanmeja vastaan arvossa läntinen sandanme nro 17. Hän hävisi ensimmäistä kertaa urallaan yhdeksäntenä turnauspäivänä ja heti perään päivää myöhemmin, mikä järkytti pojan kyyneliin asti. Saavutettu tulos (5–3) oli kuitenkin riittävä nostamaan hänet tammikuuksi 1944 jo kolmosdivisioonaan arvoon läntinen makushita nro 46. Vielä tuolloinkaan ei seinä noussut ensimmäistä kertaa pystyyn vaan saldona oli kunnioitettava 6–2, joka nosti Sugimuran arvoon läntinen makushita nro 12 eli jo varsin lähelle nousua sekitoriksi eli kahden ylimmän divisioonan huippujen joukkoon.
Tapausta juhlistettiin antamalla Sugimuralle uusi ottelunimi shikona (四股名), joksi valittiin Chiyonoyama Masaharu (千代ノ山 昌治), joka lienee suomennettavissa Ikuisuuden vuoreksi. Toukokuun 1944 turnauksen tulos oli vastustajien koventuessa juuri ja juuri voitollinen 4–3, mutta se riitti takaamaan nousun sekitoriksi.
Kakkosdivisioona (Jūryō)
Viimeisen toriteki-vaiheen turnauksen vaikeuksista ei ollut tietoakaan marraskuussa kun Chiyonoyama otteli uransa ensimmäisen turnauksen sekitorina. Arvossa läntinen jūryō nro 13 hän saavutti yhdeksän voittoa häviten vain yhden ottelun ja voittaen samalla koko kakkosdivisioonan. Chiyonoyama oli yhä vasta 18-vuotias. Toinen turnausvoitto seurasi heti seuraavassa turnauksessa. Perättäiset kakkosdivisioonan turnausvoitot takasivat paikan ylimmässä makuuchi-divisioonassa.
Hiramaku
Marraskuussa 1945 vain 19 vuoden ja viiden kuukauden iässä hokkaidōlaisteini nousi makuuchiin. Hänen uransa oli vasta yhdeksän turnauksen mittainen. Vain suurmestari Haguroyama Masaji oli noussut makuuchiin yhtä turnausta nopeammin vajaata vuosikymmentä aiemmin. Oli selvää, että Chiyonoyamaan kohdistui suuria odotuksia. Hän oli tuolloin kasvanut 191-senttiseksi ja painoi varsinkin pituuteensa nähden vaatimattomat 116 kiloa.
Nuoren hurjapään nimi putoili kaikkien huulilta heti hänen ensimmäisessä makuuchi-turnauksessaan. Kymmenen voittoa ilman tappioita arvossa itäinen maegashira nro 10 olisi vain pari vuotta myöhemmin taannut hänelle playoff-ottelun niin ikään tappiotonta suurmestari Haguroyamaa vastaan, mutta vielä vuonna 1945 tätä niin sanottua kettei-sen (決定戦) -järjestelyä ei ollut käytössä, joten Chiyonoyama joutui taipumaan kohtaloonsa kun häntä ranking-listassa korkeammalla oleva painija voitti turnauksen. Pettymyksen kerrotaan olleen niin kovan, että Chiyonoyama oli vannonut itselleen vielä itsekin nousevansa suurmestariksi.
Vihreä talous
Vihreä talous tarkoittaa talousjärjestelmää, jossa ekosysteemin hyvinvointi otetaan huomioon kiinteänä osana järjestelmää. Käsite kattaa laajan joukon erilaisia ideoita, eikä sen taustalla ole yhtenäistä teoriaa. Puhuttaessa vihreästä taloudesta korostetaan toimintamekanismien ja tavoitteiden erilaisuutta verrattuna valtavirran taloustieteeseen. Vihreä talous poikkeaa akateemisen taloustieteen valtavirrasta ja ympäristötaloustieteestä hylkäämällä eräitä sen peruspremissejä kuten hyödyn maksimoimisen.
Masanobu Chiyonoyama
Hiramaku
Erinomainen tulos ei aivan vielä riittänyt nostamaan häntä korkeisiin sanyaku-arvoihin vaan marraskuussa 1946 Chiyonoyama oli itäinen maegashira hitto eli korkein hiramaku-arvoinen painija, ja pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ottelemaan koko turnauksen ajan vaikeimpia mahdollisia vastustajia vastaan. Ottelupäivien lukumäärä oli nostettu kymmenestä kolmeentoista tämän turnauksen ajaksi. Chiyonoyama saavutti tuloksen 10–3, mikä riitti nostamaan hänet seuraavaan turnaukseen suoraan sekiwaken kolmanneksi korkeimpaan arvoon ohi neljänneksi korkeimman komusubin arvon. On lievä erikoisuus, että Chiyonoyama ei missään vaiheessa uraansa otellut komusubin arvossa.
Vihreä talous
Vihreä talous nähdään laajempana käsitteenä kuin ekologinen kapitalismi, joka tähtää lähinnä kestävän kehityksen saavuttamiseen tavanomaisen taloustieteen keinoin. Keskeinen teema on luonnon arvojen korostaminen, ja tuotantomäärän sekä rahan merkitystä pidetään ylikorostuneina. Luonnon ajatellaan tuottavan itsessään luonnon pääomaa, eikä sitä pidetä pelkkänä raaka-ainevarastona. Paikallista toimintaa yhteisön kokoon sopivassa mittakaavassa pidetään globaalia toimintaa parempana.
Masanobu Chiyonoyama
Komusubi & sekiwake
Aivan uran alussa saatu polvivamma paheni tässä vaiheessa eikä Chiyonoyama voinut osallistua kesäkuun 1947 turnaukseen, mikä pudotti hänet arvoon läntinen maegashira hito. Tässä arvossa marraskuussa saavutettu 8–3 nosti hänet takaisin sekiwakeksi. Toukokuun 1948 turnaus oli kuitenkin pettymys; neljä voittoa, kuusi tappiota ja poissaolo yhdestä ottelusta.
Vihreä talous
Vihreä talous Suomessa
Alan suomenkielinen perusteos on Osmo Soininvaaran 1990 kirjoittama teos Vihreä markkinatalous. Soininvaaran markkinatalouden vihreässä versiossa yritetään sovittaa yhteen eriseuraisilta tuntuvat tavoitteet ekologinen vastuullisuus, sosiaalinen oikeudenmukaisuus, yksilön vapauden kunnioittaminen sekä taloudellisen hyvinvoinnin turvaaminen. Keinoja ovat muun muassa perustulo sekä haitta- ja resurssiverot.
Masanobu Chiyonoyama
Komusubi & sekiwake
Sumopainijat ovat varsin taikauskoisia. He pyrkivät varmistamaan hyvän otteluonnen mitä moninaisimmilla taikakeinoilla. Nelijalkaisten (ja siis olemukseltaan nelinkontin kaatunutta painijaa muistuttavien) eläinten lihaa ei syödä turnausten aikana. Partaa ei ajeta tai areenalle johtavaa reittiä vaihdeta siinä pelossa, että voittoputki katkeaa. Huonojen tulosten vaivatessa saatetaan vaihtaa otteluvyötä (tai nyttemmin jopa sen väriä värikkäiden shimekomien yleistyttyä 50-luvun lopussa) tai muunnella joko vaihtamalla se kokonaan uuteen vai muuttamalla sen yhtä tai useampaa kirjoitusmerkkiä, jolloin suurta huomiota kiinnitetään siihen, että uuden merkin kirjoittamiseen käytettyjen siveltimenvetojen määrä on sopusoinnussa shikonan muuhun kirjoitusasuun. Niinpä ennen lokakuun 1948 turnausta Chiyonoyama otti käyttöön muunnellun shikonan Chiyonoyama Masanobu (千代ノ山 雅信).
Tulos 8–3 nosti hänet takaisin sekiwakeksi tuottaen samalla uran ainoan, esimerkillisestä taisteluhengestä annettavan kantō-shō (敢闘賞) -palkinnon. Samalla tallitoveri, sekiwake Masuiyama I toi Dewanoumi-talliin turnausvoiton tuloksella 10–1 nousten samalla mestarin arvoon. Hänestä ja aikanaan samaa nimeä käyttäneestä pojastaan tuli muutamaa vuosikymmentä myöhemmin ensimmäinen isä-poika-pari, jonka kummatkin jäsenet ylsivät mestarin arvoon.
Tammikuun 1949 8–5 vakiinnutti Chiyonoyaman aseman sekiwakena, josta oli nyt tullut aika ponnistaa kohti mestarin arvoa Masuiyama I:n vanavedessä. Toukokuussa, ensimmäisessä toisen maailmansodan jälkeisessä 15-päiväisessä turnauksessa, kaikki osui kohdalleen. Suurmestarit Azumafuji, Maedayama ja Terukuni kohtasivat voittajansa ja Chiyonoyama otti uransa ainoan shukun-shō (殊勲賞) -palkinnon tuloksella 12–3. Tallitoveri, mestari Masuiyama I vei uransa toisen ja samalla viimeisen turnausvoiton tuloksella 13–2.
Mestari (ōzeki)
30. toukokuuta 1949 Chiyonoyama nousi 23-vuotiaana mestarin, ōzekin, toiseksi korkeimpaan arvoon. Yleisesti pidettiin varmana, että nousu aina suurmestariksi asti olisi vain ajan kysymys. Chiyonoyaman tsuppari (突っ張り, vastustajan kasvoihin ja ylävartaloon kohdistuvat, vuorotellen molemmin käsin tapahtuvat, nopeat ja voimakkaat työnnöt avokämmenin) pakotti jopa suurmestarit Haguroyaman ja Terukunin perääntymään ja hänen kykynsä otella vyöltä perinteistä yotsuzumōa oli koko ajan paranemassa.
Lokakuussa oli vuorossa uran ensimmäinen ykkösdivisioonan turnausvoitto lukemin 13–2. Kaikki oli valmiina suurmestariksi nousua varten heti seuraavassa turnauksessa tammikuussa 1950, kun Chiyonoyama voitti toistamiseen. Voittoon riitti tulos 12–3, jota hieman poikkeuksellisesti ei tarvinnut varmistaa playoff-voitoin muiden parhaimmin menestyneiden oteltua sopivasti keskenään ristiin. Kaksi perättäistä turnausvoittoa ōzekin arvossa on normaalisti riittävä osoitus suurmestariksi nousemisen edellytyksistä jopa nykyaikana, vaikka kriteereitä 1980-luvulla jonkin verran kiristettiinkin Futahaguron tapauksen johdosta.
Suurmestaruus ei kuitenkaan ollut yksiselitteinen. Kaikki kolme tuolloista suurmestaria olivat joutuneet jättämään turnauksen kesken. Haguroyama otti kuusi voittoa, neljä tappiota ja oli viitenä päivänä poissa. Azumafujin vastaava saldo oli 6–6–3 ja Terukunin 2–2–11. Lisäksi Chiyonoyaman turnausvoitto oli edellä mainittuun tapaan tullut suhteellisen vaatimattomalla tuloksella 12–3.
Niinpä ei ollut täydellinen yllätys, että Chiyonoyaman shishō, Dewanoumi Oyakata, ilmoitti oppilaansa puolesta olevansa imarreltu tämän kutsusta suurmestariksi, mutta kieltäytyvänsä siitä tällä erää poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Vaikka Dewanoumi painotti olevansa varma siitä, että Chiyonoyama joka tapauksessa nousisi lähitulevaisuudessa suurmestariksi, tämä tiettävästi oli pettynyt päätöksestä. Julkinen vastalause oli kuitenkin luonnollisesti mahdottomuus.
Toukokuun 1951 turnaukseen Chiyonoyama lähti itsevarmuutta uhkuen. Yhdeksää perättäistä voittoa seurasi tappio 202-senttiselle komusubi Ōuchiyamalle, mutta se jäikin ainoaksi. Uran kolmas turnausvoitto lukemin 14–1 tuotti yksiselitteisen suosituksen suurmestariksi korottamisesta 28. toukokuuta 1951.
Chiyonoyamasta tuli ensimmäinen ammattisumoliiton itsensä suurmestariksi ylentämä mestari. Samalla hän oli ensimmäinen suurmestari, joka oli kotoisin Japanin neljästä pääsaaresta pohjoisimmalta, Hokkaidōlta. Sittemmin hokkaidōlaisia on noussut suurmestareiksi huomattavan moni.
Suurmestari (yokozuna)
25-vuotiaana Chiyonoyama oli toteuttanut unelmansa. Suurmestarin osa on kuitenkin yksinäinen ja vaativa, minkä hän sai pian havaita. Ensimmäinen ylennyksen jälkeinen turnaus tuotti vaatimattoman tuloksen 9–6. Seuraava yritys tammikuussa 1952 oli suurmestarin arvolle kelvollinen; 13–2 ja turnausvoiton menettäminen vasta päätöspäivänä toiselle suurmestarille, Haguroyamalle. Seuraavat kymmenen turnausta kuitenkin sujuivat Chiyonoyamalta hetkittäin erittäin huonosti.
Juuri ennen syyskuun 1952 turnausta Chiyonoyama nai Mitsuen, osakalaisen ravintola Kagetsun omistajan tyttären. Häitä seuraava turnaus on painijoille usein tavallista huonompi ja tämä piti paikkansa myös Chiyonoyaman suhteen. 11–4 ei ole suurmestaria mairitteleva tulos, vaikkei suoranaisesti huonokaan. Terveysongelmat alkoivat tammikuun 1953 turnauksen alussa kun Chiyonoyama joutui angiinan vuoksi yli viikoksi sivuun turnauksesta. Tuloksena oli lohduton 4–4 ja seitsemän poissaoloa. Maaliskuussa tilanne paheni entisestään. Maegashira Tokitsuyamasta avajaispäivänä saatua voittoa seurasi neljän päivän tappioputki eikä Chiyonoyama katsonut olevan suurmestarin arvolle sopivaa esittää niin luokatonta sumōa kuin mihin hän tuolloin kykeni.
Hiilivedyt
250px|thumb|[[Maaöljy on erilaisten hiilivetyjen seos.]] Hiilivety on orgaaninen yhdiste, joka koostuu vain hiilestä ja vedystä. Hiilivedyt palavat yleensä hyvin ja liukenevat veteen huonosti. Hiilivetyjä käytetään energianlähteinä ja kemianteollisuudessa raaka-aineina.
Masanobu Chiyonoyama
Suurmestari (yokozuna)
Turnauksen kesken jättäminen herätti pilkkaa. Jotkut huusivat Chiyonoyamalle kehotuksia siirtyä appensa ravintolaan kokiksi. Romuluisesta olemuksestaan ja vuosien harjoittelusta rautaiseksi hioutuneesta voitontahdostaan huolimatta Chiyonoyama oli pohjimmiltaan herkkä luonne, joka oli syvästi järkyttynyt tavasta, jolla yleisö oli hänet hylännyt. Hän ei nähnyt muuta keinoa selviytyä tilanteesta kuin virallisin muodoin pyytää ammattisumoliitolta vapautusta suurmestarin arvosta pyrkimyksenään palata takaisin mestarin arvoon, jonka vaatimukset hän tunsi kykenevänsä täyttämään. Tällaisesta arvonalennuksesta ei ollut ennakkotapausta eikä mitään sen kaltaista ollut aiemmin pidetty edes teoriassa mahdollisena.