cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopan solidaarisuus
Historia
Alkuvuodesta 2014 Porošenko valittiin Vapauden ja ukrainalaisen nationalismin kansallinen allianssi "hyökkäys" -puolueen johtoon, ja se liitettiin Solidaarisuuteen, joka sai näin laillisen aseman. Puolueen nimi muutettiin 10. ylimääräisessä puoluekokouksessa elokuussa 2014. Samalle sen johtajaksi valittiin Juri Lutsenko.
Parlamenttivaalit 2014
thumb|270px|Petro Porošenkon ryhmän kannatus (% annetuista äänistä) Ukrainan eri alueilla lokakuun 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa. Syksyn 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa puolue sai 21,82 prosentin valtakunnallisen kannatuksen, joka toi 63 parlamenttipaikkaa (Ukrainassa puoluelistoja äänestämällä valitaan puolet parlamentista eli yhteensä 225 kansanedustajaa). Tämän ohella puolue menestyi erittäin hyvin vaalipiireissä, ja voitti kaikkiaan 69 kansanedustajaa, kun suhteelliseen vaalitapaan pohjautuva äänestys päästiin toteuttamaan 197 yhden edustajan vaalipiirissä. Näin puolue nousi parlamentin suurimmaksi ryhmäksi 132/423 paikkaosuudella.
On huomattava, että Venäjän jatkaessa Krimin miehitystä ja tukiessa Itä-Ukrainan yhteiskuntarauhaa häiritsevää separatistitoimintaa (Donbassin sota), näiden alueiden 27 vaalipiirikohtaista kansanedustajapaikkaa jätettiin toistaiseksi valitsematta. Ennen vaaleja se liittoutui Vitali Klytškon UDAR-puolueen kanssa, jonka edustajat saivat kolmanneksen sen vaalilistan paikoista. Ukrainan 2011 vaalilaki kuitenkin kielsi puolueiden väliset vaaliliitot parlamenttivaaleissa. Tästä syystä Petro Porošenkon blokkiin liittyneiden, valituksi tulleiden kansanedustajien tulisi pysytellä tässä ryhmittymässä parlamentissakin.
Parfyymi (täsmennyssivu)
Parfyymi tarkoittaa seuraavia asioita:
George Whitman
George Whitman (12. joulukuuta 1913 East Orange, New Jersey, Yhdysvallat – 14. joulukuuta 2011 Pariisi, Ranska ) oli pariisilaisen Shakespeare & Company -kirjakaupan omistaja. Hänen aikalaisiaan olivat sellaiset beat-sukupolven runoilijat kuin Jack Kerouac ja Allen Ginsberg.
Whitman perusti tädiltään perimillään rahoilla 1951 Pariisiin kirjakaupan Le Mistral mutta nimesi sen myöhemmin uudelleen Sylvia Beachin kirjakaupan mukaan. Whitmanin teki julkisuudessa tunnetuksi elokuva Portrait of a Bookstore as an Old Man.
Whitman kuoli kirjakaupan yläpuolella olevassa asunnossaan 98-vuotiaana. Hänet haudataan Père-Lachaisen hautausmaalle.
Ari Pulkkinen
Ari Pulkkinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Tukholma
Tukholma ( [ˈstɔ̂kː(h)ɔlm]) on Ruotsin pääkaupunki ja samalla maan suurin kunta. Kaupunki sijaitsee Itämeren länsirannikolla Ruotsin keskiosassa. Ruotsin historiallisista pääalueista kaupunki kuuluu Sveanmaahan. Eteläosa Tukholmasta kuuluu Södermanlandin maakuntaan ja pohjoisosa Uplannin maakuntaan. Tukholma kuuluu Tukholman lääniin ja toimii sen pääkaupunkina. Lisäksi kaupunki kuuluu alueeltaan lääniä vastaavaan Tukholman alueeseen, joka huolehtii esimerkiksi terveydenhuollosta ja joukkoliikenteestä.
Vuoden 2021 lopussa Tukholmassa oli 978 770 asukasta. Koko Tukholman läänin käsittävässä Suur-Tukholmassa asukkaita oli 2 415 139. Tukholma on Pohjoismaiden suurin kaupunki ja kunta. Kaupungin väestötiheys oli 5 211 asukasta maaneliökilometriä kohti. Tukholman kokonaispinta-ala on vuoden 2016 alun tietojen mukaan 214,59 km², josta maata on 187,16 km² ja vesialueita 27,44 km². Vesialueista Mälareniin kuuluu 15,71 km², muita sisävesialueita on 4,46 km² ja merialueita 7,27 km². Vuonna 2007 kunnassa oli 2,58 km² peltoa, ja ajankohdan maapinta-ala oli 188 km².
Tukholmasta tuli kaupunki 1200-luvulla, ja 1300-luvulta lähtien se on ollut Ruotsin poliittinen ja taloudellinen keskus. Tukholma on esimerkiksi Ruotsin valtiopäivien kokoontumispaikka. Tukholman kuninkaanlinna on maan hallitsijan kuningas Kaarle XVI Kustaan virallinen residenssi, jossa kuningaspari edustaa ja työskentelee, mutta varsinainen asunto on Drottningholmin linnassa Tukholman ulkopuolella.
Tukholman naapurikuntia ovat Nacka, Tyresö, Huddinge, Ekerö, Järfälla, Sollentuna, Sundbyberg, Solna, Danderyd ja Lidingö.
Keskiaika
pienoiskuva|vasen|[[Riddarholmskyrkan on Tukholman vanhin rakennus. Se perustettiin vuonna 1270 fransiskaaniluostariksi. Kirkko on toiminut Ruotsin kuninkaallisten hautauskirkkona, ja sinne on haudattu kuningatar Kristiinaa lukuun ottamatta kaikki hallitsijat Kustaa II Aadolfista ja Kustaa V:een. ]]
Eerikinkronikan mukaan Tukholman perusti Birger-jaarli, joka halusi lopettaa karjalaisten sotaretkillään aiheuttaman vahingon Mälarenin alueelle ja Sigtunan tuhon kaltaiset tapahtumat. Ensimmäiset rakennukset Tukholmassa olivatkin linnoituksia, joiden tarkoituksena oli rajoittaa liikennettä näiden vesistöjen välillä. Tukholma mainitaan historiallisissa dokumenteissa vuonna 1252, ja samoihin aikoihin se sai myös kaupunkioikeudet. Kuningas Valdemar Birgerinpoika solmi Hansan kanssa kauppasopimuksen Tukholmassa.
Arkeologiset kaivaukset osoittavat, että Tukholmassa oli asutusta jo 1000-luvulla. 1100-luvulla nykyisen kuninkaallisen linnan mäelle rakennettiin linnoitus ja 1200-luvulla kaupungin suojaksi rakennettiin muurit. 1270-luvulla fransiskaanit perustivat luostarin nykyiselle Riddarholmenille.
1300-luvulla Tukholmasta oli tullut Keski-Ruotsin tärkein kaupunki. Tukholman kautta vietiin etupäässä rautaa Bergslagenista Saksaan. Aluksi Tukholma sijaitsi vain Stadsholmenin saarella, joka kahden muun pienemmän saaren kanssa tunnetaan nykyään nimellä "Vanhakaupunki", ruots. Gamla stan. Stadsholmenin pinta-ala oli alun perin 24 hehtaaria.
1400-luvulla Tukholmassa asui noin 5 000 ihmistä, joista suuri osa oli saksalaisia kauppiaita. Saksalaisten asemasta kaupungissa kertoo se, että puolet kaupungin kuusihenkisestä raadista tuli olla saksalaisia. Tukholma mainitaan Ruotsin pääkaupunkina virallisissa asiakirjoissa vuonna 1436.
1430-luvulta lähtien osassa Ruotsia alkoi esiintyä pyrkimyksiä irtautua Kalmarin unionista. Sten Sture vanhemman johtamat ruotsalaiset kukistivat 10. lokakuuta 1471 tanskalaiset ja näiden ruotsalaiset liittolaiset Brunkebergin taistelussa Tukholman ulkopuolella.
Uusi aika
Kun Sten Sture nuorempi kuoli vuonna 1520, Kalmarin unionin kuningas Kristian II yritti saada Ruotsin takaisin valtaansa. Kristian valtasi Tukholman ja yritti tukahduttaa vastarinnan ruotsalaisten keskuudessa Tukholman verilöylyllä. Syntyi laaja kapinaliike, ja juhannuksena 1522 Kustaa Vaasa valtasi Tukholman. Kustaa Vaasan aikana Tukholman asema maan pääkaupunkina vahvistui ja sen rooli kaupankäynnin keskuspaikkana kasvoi.
1600-luvulla kaupunki kasvoi Stadsholmenin ulkopuolella oleville alueille, joita kutsuttiin malmeiksi: Östermalm, Södermalm, Norrmalm. Ruotsin suurvalta-ajalla rikkaat aateliset, jotka eivät halunneet asua epähygieenisessä ja ahtaassa kaupungissa, rakennuttivat palatsinsa juuri kaupungin ulkopuolelle. Kaupungin asukasluku kasvoi räjähdysmäisesti 1610-luvun 10 000 asukkaasta 60 000 asukkaaseen 1660-luvulla. Tukholmasta tuli lyhyen ajan sisällä kansainvälinen metropoli. Kaupan ja kukoistuksen tuoma vauraus näkyy yhä Tukholman katukuvassa useissa loisteliaissa kaupunkitaloissa ja palatseissa, joita tuolloin pystytettiin eri puolille kaupunkia.
pienoiskuva|Nicodemus Tessin nuoremman suunnittelema Tukholman kuninkaallinen linna valmistui vuonna 1754. Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva linna toimii Ruotsin kuninkaan virka-asuntona.
Vuonna 1697 Tukholman vanha linna, Tre Kronor, paloi maan tasalle. Linnan jälleenrakennus aloitettiin heti palon jälkeen. Vanhan linnan tilalle valmistui Nicodemus Tessin nuoremman suunnittelema kuninkaanlinna vuonna 1754.
Ruotsin suurvalta-ajan lopulla kaupungin väkiluvun kasvu pysähtyi. 1600-luvun lopun huonot sadot ja 1710 kaupunkiin iskenyt rutto rasittivat kaupungissa asuvia entisestään. Vasta 1720-luvulla kaupungin taloudellinen kasvu lähti taas vauhtiin. Väkiluku oli vielä vuonna 1800 vain noin 75 000.
1800-luku
1800-luvun alun aikana Tukholman menetti asemansa maan tärkeimpänä vientikeskuksena Göteborgille. Samoin Norrköpingistä tuli lyhyeksi aikaa maan suurin teollisuuskeskus. Teollistumisen myötä Tukholma sai kuitenkin takaisin asemansa maan tärkeimpänä teollisuuskaupunkina 1870-luvun aikana. 1800-luvun lopun aikana kaupungin väkiluku kasvoi ennennäkemättömän paljon. 35 vuoden aikana väkiluku nousi 300 000 henkilöön. Kaupungin laajetessa otettiin käyttöön uusi asemakaava, jonka inspiraationa oli ollut suorista ja leveistä kaduistaan tunnettu Pariisin asemakaava.
1900-luku
1900-luvun alussa Tukholman asutus alkoi levitä kaupungin tullimuurien ulkopuolelle. Vuonna 1903 aloitettiin kaupungin raitiotieverkon sähköistäminen ja ensimmäiset sähkökäyttöiset raitiovaunut otettiin käyttöön vuoden 1904 helmikuussa. Vuonna 1936 otettiin käyttöön Bromman lentoasema, joka oli kaupungin ensimmäinen lentoasema. 1950- ja 60-lukujen noususuhdanteen aikana toteutettiin Norrmalmin uudelleenjärjestely, jossa monet Tukholman keskustan vanhat asuin- ja liikerakennukset purettiin ja niiden tilalle rakennettiin uusi uudenaikainen keskusta, niin sanottu Tukholman city.
1. lokakuuta 1950 otettiin käyttöön Slussenin ja Hökarängenin välillä Tukholman metro tunnelbanan, joka nykyäänkin on pääosin tuolloisen vasemmanpuoleisen liikenteen mukaisesti rakennettu. Oikeanpuoleinen liikenne otettiin Ruotsissa käyttöön syyskuussa 1967. Uudistuksen yhteydessä raitiovaunuliikenne hävisi Tukholman kaduilta.
Asutus levisi 1950-luvulla maanalaisen varrelle rakennettuihin ABC-lähiöihin, joista Vällingby oli ensimmäinen. 1960- ja 1970-luvuilla aloitettiin niin sanottu miljoonaohjelma, jonka aikana Tukholman lähelle rakennettiin useita uusia lähiöitä. Tukholman keskustan uudelleenrakennuksen alta väestöä muutti pois kaupungin keskustasta uusiin lähiöihin. Tukholman kaupungin asukasluku oli korkeimmillaan 810 000, vuonna 1961. Tämän jälkeen asukasluku on laskenut hieman, samalla kun Tukholman naapurikuntien asukkaiden määrä on noussut.
Väestö
Tukholma on asukasluvultaan Ruotsin selvästi suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2020 oli 975 551, mikä oli 41,1 prosenttia Tukholman läänin ja 9,4 prosenttia koko Ruotsin asukasluvusta. Asukkaista miehiä vuonna 2018 oli 476 050 eli 49 % ja naisia 486 104 eli 50,5 %.
Tukholman asukkaista vuonna 2018 ulkomailla syntyneitä oli 242 287 eli joka neljäs (25,2 %). Ulkomailla syntyneitä ja henkilöitä joiden vanhemmista vähintään toinen oli syntynyt ulkomailla oli kaupungin asukkaista kaikkiaan 420 084 eli 43,7 %.
Tukholmassa asuvista Ruotsin kansalaisista 94 181 on syntynyt ulkomailla, ja heistä selvästi suurin ryhmä (19 580) on syntynyt Suomessa. Myös Irak (12 290), Iran (9 067) ja Puola (6 907) ovat monen tukholmalaisen syntymämaita.
Suomalaiset Tukholmassa
pienoiskuva|upright|[[Katariinan kirkko (Tukholma)|Katarinan kirkon vieressä olevalle Katariinan hautausmaalle haudattujen suomalaisten muistomerkki.]]
Suomalaisia on asunut Tukholmassa keskiajalta lähtien. Uskonpuhdistuksen yhteydessä suomalaiset saivat dominikaaniluostarin kirkon itselleen. Vuonna 1533 pidettiin Tukholman ensimmäinen suomenkielinen jumalanpalvelus. Ensimmäiset suomenkieliset kirjat, Mikael Agricolan Abckiria, Rucouskiria ja Se Wsi Testamenti painettiin Tukholmassa.
Tukholmassa on useita kokonaan tai osittain suomenkielisiä esikouluja sekä muutamia ruotsinsuomalaisia peruskouluja, joista merkittävin on Tukholman ruotsinsuomalainen koulu Kungsholmenin Fridhemsplanilla. Tukholmassa toimii myös Tukholman suomalainen seurakunta, ja Suomalainen kirkko (ruots. Finska kyrkan) sijaitsee kaupungin vanhassakaupungissa.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kaupunkilaisten mediaaninettotulot olivat 216 908 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 57 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kaupungin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Taajamat
Tukholman kunnassa on yksi taajama, joka vuoden 2010 lopussa muodostaa käytännössä koko kunnan väestön. Taajaman ulkopuolella asui tuolloin 145 asukasta. 31.12.2010 Tukholman kunnan osuus koko taajaman väkiluvusta oli 846 928. Taajama kuuluu osittain myös Botkyrkan, Danderydin, Haningen, Huddingen, Järfällan, Nackan, Sollentunan, Solnan, Sundbybergin ja Tyresön kuntiin. Koko Tukholman taajamassa on 1 372 565 asukasta.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös yksi pientaajama, Geber. Pientaajamien asukasluku on 50–199 asukasta.
Maantiede
Tukholman kokonaispinta-ala on vuoden 2016 alun tietojen mukaan 214,59 km², josta maata on 187,16 km² ja vesialueita 27,44 km². Vesialueista Mälareniin kuuluu 15,71 km², muita sisävesialueita on 4,46 km² ja merialueita 7,27 km².
Tukholman keskusta sijaitsee paikalla, jossa Ruotsin kolmanneksi suurin järvi Mälaren ja Itämeren lahti Saltsjön kohtaavat toisensa. Mälarenilla on siellä kaksi hyvin lyhyttä laskujokea, Norrström ja Slussen, ja Tukholman vanhakaupunki sijaitsee niiden väliin jäävällä Stadsholmenin saarella.
Epävirallisesti Tukholman kunta jaetaan yleensä kolmeen osaan, kantakaupunkiin (Innerstaden), Länsi-Tukholmaan (Västerort) ja Etelä-Tukholmaan (Söderort).
Kantakaupunki muodostuu Södermalmista, Norrmalmista, Östermalmista, vanhastakaupungista sekä Kungsholmenista, eli suurin piirtein kaupunginosista, jotka aiemmin olivat kaupungin tullimuurien sisäpuolella (innanför tullarna). Nykyisinkin entiset tulliportit muodostavat rajan kantakaupungin ja esikaupunkien välille.
Tukholman pääkatu on Drottninggatan. Muita tunnettuja katuja on muun muassa Strandvägen ja Birger Jarlsgatan. Vanhassakaupungissa on Mårten Trotzigs gränd, joka on kaupungin kapein kuja.
Tukholma on varsin alava kaupunki: korkein maastopiste on Vårbergin kaupunginosan Vikingaberget, joka yltää 77,24 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Tukholman saaret
Tukholma on rakennettu 14 saarelle, joita yhdistää 57 siltaa. Merkittävin saarista on Stadsholmenin saari, jolla Tukholman vanhakaupunki suurimmaksi osaksi sijaitsee. Vanhakaupunki leviää myös läheisille Riddarholmenille, Strömsborgille ja Helgeandsholmenille, jossa sijaitsee muun muassa Ruotsin valtiopäivätalo.
Stadsholmenin eteläpuolella levittäytyy Södermalmin eli Åsön saari. Stadsholmenilta pääsee Södermalmille Slussenin yli. Södermalmilta on siltayhteys pienemmille Reimersholmelle ja Långholmenille, jotka sijaitsevat Mälarenissa. Mälarenissa sijaitsevat myös Stora ja Lilla Essingen saaret, joiden yli johtaa Essingeledenin moottoritie kaupungin eteläpuolelta Kungsholmenille.
Stadsholmenin itäpuolella Saltsjössä sijaitsee Djurgårdenin eli Valdemarsön saari, jossa sijaitsevat muun muassa Skansenin ulkoilmapuisto ja Vasa-museo. Djurgårdenin eteläpuolella sijaitsee pienempi Beckholmen.
Saltsjön puolella sijaitsevat myös pienemmät Skeppsholmen ja Kastellholmen, joista on siltayhteys Norrmalmin kaupunginosaan. Saarista osa kuuluu Ekoparken-luonnonpuistoon.
Luonnonsuojelualueet
Tukholman kunnan alueella sijaitsee seitsemän eri luonnonsuojelualuetta, jotka kattavat 6,9 % kaupungin kokonaispinta-alasta ja 12,7 % kaupungin viheralueista. Suurimpia näistä alueista ovat Flatenin luonnonsuojelualue kunnan kaakkoisosassa (pinta-ala 760 ha) ja Hanstan luonnonsuojelualue (280 ha), jotka ovat osa suurempaa Järvafältin suojelualuetta. Osa alueista kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan.
Kunta- ja alueliitokset
Vuoden 1862 kuntauudistuksen myötä Tukholma sai ensimmäisen kaupunginvaltuustonsa. Tuolloin Tukholma käsitti suunnilleen nykyisen kantakaupungin. Ensimmäisenä Tukholmaan liitettiin Kuninkaallinen Djurgården liitettiin vuonna 1868.
Koska Tukholma oli kasvava kaupunki, jonka esikaupunkiasutus oli kasvanut tullien ulkopuolella, selvitettiin kokonaisia tai osittaisia kuntaliitoksia niin Bromman, Brännkyrkan, Solnan, Nackan ja muiden kuntien kanssa. Brännkyrkan maalaiskunta kaupungin eteläpuolella liitettiin Tukholmaan 1. tammikuuta 1913, jolloin kunnassa sijainneet Liljeholmenin ja Örbyn taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin. Kolme vuotta myöhemmin Bromman maalaiskunta kantakaupungista länteen liitettiin Tukholmaan ja samalla Mariehällin taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin. Muiden maalaiskuntien osalta oli ongelmia, eikä Tukholma tehnyt aloitetta liitoksiin. Vasta toisen maailmansodan jälkeen Tukholman aluetta kasvatettiin liittämällä siihen kaupungista koilliseen sijainnut Spångan maalaiskunta ja Hässelby villastadin kauppala. Spångassa sijainneet Bromstenin, Flystan ja Solhemin taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin samalla. Viimeisin alueliitos johti niin suureen kritiikkiin, että kaupungin johto lupasi olla tekemättä enää uusia liitoksia.
Näiden alueiden lisäksi Tukholmaan on liitetty pienempiä alueita vuosien saatossa. Hammarby liitettiin Nackasta 1930, osa Bagarmossenista vuonna 1959 niin ikään Nackasta ja Kyrkhamn Järfällasta vuonna 1975. Skärholmen ja Vårberg liitettiin Tukholmaan Huddingesta vuonna 1963. Viimeisimpänä liitettiin Hansta Sollentunasta vuonna 1982.
Tukholman kaupunki ei kuulunut mihinkään alueeseen, vaan kaupunki hoiti itse maakäräjäkunnille kuuluneet asiat. Tukholma liittyi silloiseen Tukholman läänin maakäräjäkuntaan vasta vuonna 1971. Tukholman lääniin kaupunki on kuulunut vasta vuodesta 1968 lähtien. Sitä ennen kaupunki muodosti oman hallintoalueensa, jonka nimitys ruotsiksi oli överståthållarämbetet.
Tukholman kaupunginosat ja kaupunginosa-alueet
pienoiskuva|Kartta Tukholman 14 kaupunginosa-alueesta. Tukholma on jaettu kaupunginosiin (stadsdel) vuodesta 1904. Vuonna 2006 kaupungissa oli 117 kaupunginosaa, joista 21 sijaitsee kantakaupungissa, 44 Länsi-Tukholmassa ja 52 Etelä-Tukholmassa. Kaupunginosat vaihtelevat pinta-alaltaan 758 hehtaarin suuruisesta Hässelby villastadista kuuden hehtaarin kokoiseen Riddarholmeniin.
Vuodesta 1998 Tukholma on jaettu hallinnollisiin kaupunginosa-alueisiin (stadsdelsområde), jotka päättävät itse kouluista ja muista sosiaalipalveluista. Kunnanvaltuusto asettaa alueiden valtuustot (stadsdelsnämnd). Kaupunginosa-alueita on yhteensä 14, ja ne jaetaan edelleen kaupunginosiin.
Rikollisuus
Tukholman läänissä on Ruotsin keskusrikospoliisin lokakuussa 2014 julkaistun raportin mukaan lukuisia paikkakuntia tai lähiötä, jonka paikalliset verkostoituneet rikolliset tai alueelliset jengit ovat ottaneet hallintaansa. Alueilla voi tapahtua avoimia välienselvittelyitä, huumekauppaa ja paikallisten yrittäjien kiristystä suojelurahojen toivossa. Alueilla saatetaan elää rinnakkaisyhteiskunnassa, jossa rikolliset pitävät yllä omaa oikeutta ja myöntävät lainoja. Paikallisia asukkaita ei saada uhkausten vuoksi mukaan oikeuslaitoksen toimintaan eikä poliisi voi toimia heihin kohdistuvien hyökkäysten vuoksi. Poliisin tunnistamat 55 aluetta sijoittuvat 22 kaupunkiin. Tukholmassa ja sitä ympäröivässä Tukholman läänissä tällaisia alueita ovat: Hallunda–Norsborg, Alby–Fittja, Nynäshamn, Sollentuna, Åkersberga, Edsberg, Täby–Vallentuna, Rinkeby–Tensta, Husby, Hässelby, Hagsätra, Östberga, Farsta, Enskededalen, Bredäng, Vårberg, Skärholmen, Skarpnäck ja Bagarmossen.
Ilmasto
Tukholmassa vallitsee mannerilmasto lämpimine kesineen ja kylmine talvineen.
Talous
pienoiskuva|Ericssonin entinen pääkonttori Telefonplanilla Tukholman eteläpuolella. Ericsson on Tukholman suurin yksityinen työnantaja (8 430 työntekijää vuonna 2004). Tukholma on Ruotsin suurin talouskeskus. Tukholma on historiallisesti ollut tärkeä merenkäynti- ja teollisuuskaupunki, mutta nykyään pankki- ja taloussektorit ovat kaupungin tärkeimpiä aloja. Yhdessä ne työllistävät noin 45 000 ihmistä. Kaupungissa on myös panostettu informaatioteknologiaan. Kista Science Parkia on yritetty jopa verrata Piilaaksoon. Myös biotekniikka on yksi eniten kasvavista alueista.
Tukholman kunta työllisti vuonna 2006 45 452 henkilöä. Suurin yksityinen työnantaja oli Ericsson. Muita suuria työnantajia olivat PostNord Sverige, Skandinaviska Enskilda Banken ja Föreningssparbanken.
Tukholman pörssin 99 tärkeimmästä yhtiöstä 67 %:n pääkonttori sijaitsee Tukholmassa tai Suur-Tukholman alueella. Ruotsin yli 200 työntekijän yhtiöistä 45 %:n pääkonttori sijaitsee Tukholman alueella.
Tukholman työttömyysaste oli vuonna 2004 noin 3,7 % (noin 18 700 henkilöä). Vuonna 2004 tukholmalaisten keskivertotulo vuodessa oli 227 200 kruunua (noin 24 707 euroa), kun koko maan keskiverotulo oli 196 800 kruunua.
Tukholman kunnallisvero oli vuonna 2005 30,35 % (Ruotsin kunnallisveron keskiarvo on noin 31,6 %), josta 18,08 % menee kunnalle ja loput 12,27 % Tukholman alueelle (region).
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. ″Päiväväestö” (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja ″yöväestö” (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Liikenne
pienoiskuva|[[Viking Linen M/S Cinderella-matkustajalautta Tukholman saaristossa.]] Tukholman julkinen liikenne koostuu busseista ja erityyppisistä junista, kuten metrosta ja paikallisjunista. Julkisesta liikenteestä Tukholman läänissä vastaa aluehallinnon alaisen liikennehallinnon Suur-Tukholman liikenne (SL). Päivittäin lähes 700 000 ihmistä matkustaa SL:n junissa ja busseissa.
Kaupungin pohjoispuolella 42 kilometrin päässä sijaitsee Tukholman kansainvälinen Arlandan lentoasema, joka on myös alueen lentoasemista suurin. Tukholman kunnan alueella sijaitsee Bromman lentoasema, jolta lähtee etupäässä sisämaanlentoja, varsinkin pienillä koneilla. Myös Finnair lentää Bromman kentältä Helsinkiin. Lisäksi yksityiskoneiden käyttö on keskittynyt Bromman lentokentälle. Muita tärkeitä Tukholman lähellä olevia lentoasemia ovat halpalentoyhtiöiden suosima Skavstan lentoasema Nyköpingissä ja Västeråsin lentoasema Västeråsissa.
Tukholman aluehallinnon omistama Waxholmsbolaget on vastuussa vedenpäällisestä julkisesta liikenteestä Tukholman saaristossa. Tukholma on yksi Itämeren tärkeimmistä satamakaupungeista. Päivittäinen laivayhteys Tukholmasta on Viking Linen sekä Silja Linen laivoilla Turkuun, Helsinkiin ja Ahvenanmaalle, Tallinkin aluksilla Tallinnaan ja Riikaan sekä Birka Linen yhdella aluksella Maarianhaminaan.
Tukholmassa on käytössä ruuhkamaksu kantakaupungin alueella ja kaupungin ohittavalla Essingeledenillä. Se otettiin käyttöön 1. elokuuta 2007.
Rautatie
Tukholman kautta kulkeva junaliikenne on vilkasta. Junia kulkee Uppsalaan, Eskilstunaan ja Norrköpingiin.
Kulttuuri
Tukholmassa sijaitsee yli 70 museota, 57 teatteria, 96 elokuvateatteria ja 129 taidegalleriaa. Kaupungissa sijaitsee myös Ruotsin kuninkaallinen ooppera ja baletti. Suurin osa Ruotsin media-alan yrityksistä sijaitsee myös Tukholmassa. Kaupungin kulttuuritarjontaa rahoittavat itse kaupungin lisäksi Ruotsin valtio ja yksityiset tahot.
Media
Ruotsin suurimmat kustantajat, kuten Bonnier sijaitsevat myös Tukholmassa. Kaupungin suurimpia lehtiä ovat ilmaisjakelulehti Metro (690 000 lukijaa), joka aloitti toimintansa Tukholmassa vuonna 1995. Tukholmasta lehti on levinnyt 21 eri maahan. Paikallismedioita ovat esimerkiksi Mitt i ja StockholmDirekt. Muita lehtiä ovat muun muassa aamulehdet Dagens Nyheter ja Svenska Dagbladet sekä iltapäivälehdet Aftonbladet ja Expressen. Ruotsinsuomalaisista lehdistä esimerkiksi Ruotsin Suomalaista toimitetaan Tukholmasta.
Kirjallisuus
pienoiskuva|[[Gunnar Asplundin suunnittelema Tukholman kaupunginkirjasto valmistui vuonna 1928.]] Merkittäviä tukholmalaisia ja Tukholmaa kuvanneita kirjailijoita ovat August Strindberg (1849–1912) ja Hjalmar Söderberg (1869–1941). Nykyajan kirjailijoista voitaneen mainita Jens Lapidus sekä Stieg Larsson, jonka maailmallakin mainetta saaneet dekkarit sijoittuvat suurelta osin Tukholmaan. Runoilija ja lauluntekijä Carl Michael Bellman (1740–1795) tunnetaan persoonallisista Tukholma-kuvauksistaan, jotka tuovat esille kaupungin alaluokan elämän 1700-luvulla. Myös lastenkirjoistaan tunnettu Astrid Lindgren asui suurimman osan elämästään Tukholmassa, ja osa hänen kirjojensa tapahtumista sijoittuvat Tukholmaan.
Tukholman kaupunginkirjasto on Ruotsin suurin kunnallinen kirjasto. Pääkirjaston rakennus Sveavägenin ja Odengatanin risteyksessä on tunnetun arkkitehti Gunnar Asplundin piirtämä. Pääkirjaston lisäksi kirjastolla on 40 haaraosastoa eri puolilla kuntaa. Erikoisuutena on esimerkiksi Tukholman kulttuuritalossa sijaitseva Serieteket, joka on Ruotsin ainoa sarjakuviin erikoistunut kirjasto.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Ilmakuva Tukholman vanhankaupungin ja Riddarholmenin yltä. Tukholman museoista suosituimpia ovat ulkoilmamuseo Skansen (1 294 000 kävijää vuonna 2004), historiallista Vasa-laivaa esittelevä Vasa-museo (860 000 kävijää) ja nykytaiteen museo Moderna museet (681 000 kävijää). Muita museoita ovat muun muassa Biologinen museo, Merihistoriallinen museo, Nobel-museo, Nordiska museet, Tukholman armeijamuseo, Fotografiska ja Tukholman kaupunginmuseo. Myös Ruotsin kansallismuseo, Ruotsin arkkitehtuurimuseo ja Ruotsin luonnonhistoriallinen museo sijaitsevat Tukholmassa. Kaupungin taidegallerioista huomattavimpia on Liljevalchin taidehalli.
Museoiden lisäksi suosittuja kohteita Tukholmassa ovat Kulturhuset (3 081 000 kävijää vuonna 2004), Globen (1 350 000 kävijää) ja huvipuisto Gröna Lund (1 010 000 kävijää). Tukholmassa sijaitsee Unescon maailmanperintöluettelon kuuluva Skogskyrkogården. Kaupungin lähialueella, Ekerön kunnassa, sijaitsee myös luetteloon kuuluva Drottningholmin linna, joka toimii kuningasperheen yksityisasuntona.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|vasen|Tukholman vanhaa kaupunkia.
Tukholman vanhimman kaupunginosan Vanhankaupungin katukaava on peräisin keskiajalta, ja se seurailee vanhoja kaupunginmuureja. Vanhankaupungin vanhin rakennus on Riddarholmskyrkan, joka on peräisin 1200-luvun lopulta. Muita keskiaikaisia rakennuksia ovat muun muassa Storkyrkan.
Ruotsin suurvalta-ajan rakennuksista merkittävimpiä ovat esimerkiksi Nicodemus Tessin vanhemman ja Jean de la Valléen suunnittelema Bonden palatsi ja Simon De la Valléen suunnittelema Riddarhuset.
1910- ja 1920-luvut oli ruotsalaisen arkkitehtuurin loistokautta, ja ruotsalaisesta tyylistä käytettiin nimitystä ″Swedish Grace”. Silloin rakennettiin muun muassa Tukholman kaupungintalo, Carl Bergstenin piirtämä Liljevalchin taidehalli. Sen sijaan Gunnar Asplundin suunnittelema Tukholman kaupunginkirjasto edustaa modernismia, jota kutsuttiin nimellä ″Swedish Modern”.
Kiistelty tapahtuma Tukholman kaupungin arkkitehtuurin historiassa on 1960-luvulta, jolloin 1800-luvulla rakennettu Klarakvarteret osin purettiin. Nykyään kaupungin uudet rakennukset edustavat paluuta niukkaan ja puhtaaseen suunnitteluun.
Tukholman metroa, jota alettiin rakentaa 1940-luvulla, mainostetaan maailman pisimpänä taidenäyttelynä. Monet muotoilijat ja arkkitehdit ovat antaneet maanalaisen asemille oman ilmeen.
Urheilu
pienoiskuva|[[Globen]] Suosittu urheilulaji on jalkapallo. Suurimpia jalkapalloseuroja ovat Djurgårdens IF, Hammarby IF ja solnalainen AIK. Djurgårdens IF on eri lajeissa kaiken kaikkiaan koko maan menestynein seura ja nyrkkeily on sen menestyslaji Ruotsin mestaruuksilla mitattuna. .
Tukholman olympiastadion eli yleisemmin Tukholman stadion rakennettiin vuosina 1910–1912 vuoden 1912 kesäolympialaisia varten. Olympialaisten jälkeen Tukholman stadionilla on järjestetty urheilutapahtumia ja vuodesta 1987 ulkoilmakonsertteja. Stadion on ollut vuodesta 1936 Djurgårdens IF:n kotikenttä jalkapallossa. Parhaimmillaan stadionille mahtuu 14 160 katsojaa.
Tukholman maamerkkeihin kuuluva monitoimiareena Globen on maailman suurimpia pallomaisia rakennuksia. Se valmistui vuoden 1989 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin. Siellä pelattiin MM-jääkiekkoa myös vuonna 1995 Suomen voittaessa kultaa sekä vuosina 2012 ja 2013. Globenissa on pelannut kotiotteluitaan muun muassa Djurgårdenin jääkiekkojoukkue, sekä Ruotsin jääkiekkomaajoukkue eri turnauksissa.
Jääpallon Elitserienissä pelaa kolme joukkuetta Tukholmasta: AIK, Hammarby IF ja IK Tellus.
Koulutus
Tukholma on Ruotsin suurin opiskelijakaupunki opiskelijoiden määrällä mitattuna. Tukholman suurin ylemmän asteen oppilaitos on vuonna 1878 perustettu Stockholms Högskola, nykyinen Tukholman yliopisto, jossa opiskelee noin 35 000 henkilöä. Yliopiston campusalue Frescati sijaitsee kantakaupungin pohjoispuolella. Yliopiston tunnettuihin alumneihin kuuluu muun muassa viisi Nobelin palkinnon saajaa.
Pohjoismaiden suurin tekninen korkeakoulu on vuonna 1827 perustettu Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu KTH, jolla on noin 12 000 opiskelijaa. KTH:n alumneihin kuuluu muun muassa vuoden 1970 Nobelin fysiikan palkinnon saanut Hannes Alfvén, vuonna 2006 Abelin palkinnon saanut Lennart Carleson ja Ruotsin ainut astronautti Christer Fuglesang. KTH ja Tukholman yliopisto tekevät yhteistyötä biotekniikan ja fysiikan alalla AlbaNovassa.
Tukholman kauppakorkeakoulu on yksi harvoista yksityisistä ylemmän asteen oppilaitoksista.
Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu on musiikkiyliopisto, jonka juuret johtavat vuonna 1771 perustetun Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian konservatorioon. Tärkeitä taidekorkeakouluja ovat lisäksi Kuninkaallinen taidekorkeakoulu ja Konstfack.
Maailman suurin yksittäinen lääketieteeseen erikoistunut yliopisto Karoliininen instituutti sijaitsee kahdessa paikassa Tukholman kunnan ulkopuolella, Solnassa ja Flemingsbergissä. Vuonna 1995 perustettu Södertörns högskola kaupungin eteläpuolella luotiin vastapainoksi kaikille kaupungin pohjoispuolella sijaitseville korkeakouluille.
Politiikka
pienoiskuva|Vuonna 1923 valmistunut [[Tukholman kaupungintalo sijaitsee Kungsholmenilla. Tukholman kunnanvaltuusto kokoontuu kaupungintalolla joka toinen maanantai. Kaupungintalon 106-metristä tornia koristaa Ruotsin ikivanha symboli kolme kruunua.]]
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Tukholman kunnanvaltuustossa on 101 paikkaa, joten enemmistöä varten vaaditaan 51 paikkaa. Kunnallisvaaleissa Tukholman kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin:
Kunnanvaltuusto valitsee 13-jäsenisen kunnanhallituksen (kommunstyrelse), jonka jäsenistö koostuu kunnanvaltuuston enemmistön ja opposition edustajista. Tukholmassa on lisäksi kahdeksan kunnanneuvosta (borgarråd). Nämä johtavat osastoja, joilla on omat vastuualueet. Kunnanvaltuusto valitsee kunnanneuvokset neljän vuoden välein. Lisäksi valitaan neljä oppositioon kuuluvaa niin sanottua opposition kunnanneuvosta (oppositionsborgarråd), joilla ei ole omaa osastoa. Kunnanneuvokset kokoontuvat niin sanotussa kunnanneuvostossa (borgarrådsberedningen). Sen tehtäviä johtaa rahatoimen kunnanneuvos, joka on myös kunnanhallituksen puheenjohtaja. Joskus rahatoimen kunnanneuvoksesta käytetään nimitystä pormestari.
Vuoden 2002 vaalit voittivat sosiaalidemokraatit, jotka saivat enemmistön vasemmistopuolueen ja ympäristöpuolueen avulla. Vuoden 2006 kunnallisvaaleissa kokoomus, kansanpuolue ja kristillisdemokraatit löivät vuosina 2002–2006 kuntaa hallinneet sosiaalidemokraatit, vasemmistopuolueen ja ympäristöpuolueen. Kunnan raha-asiainkunnanneuvokseksi tuli Kristina Axén Olin. Keskustapuolue sai myös yhden paikan Tukholman kunnallisvaltuustossa kahdeksan vuoden tauon jälkeen.
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Tukholman kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
pienoiskuva|Kartta Tukholman kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
pienoiskuva|upright|[[Oscarskyrkan, Oscarin seurakunnan kirkko.]]
Vuoden 2012 aluejaon mukaan Tukholmassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat: Näiden lisäksi Tukholmassa on kaksi Ruotsin kirkon alaisuudessa toimivaa ei-alueellista seurakuntaa, Tukholman suomalainen seurakunta ja saksalainen Pyhän Gertrudin seurakunta.
Heraldiikka
Tukholman kunnan vaakunassa on Ruotsin suojeluspyhimyksen Eerik Pyhän kuva. Se on ollut kaupungin sinetissä jo 1300-luvulta. Varhaisin, vuodelta 1296 oleva vaakuna kuvasi kahta tornia. Jo vuonna 1326 kaupunki hankki uuden vaakunan, jossa on muurien ympäröimänä kolme tornia. Pyhän Eerikin kuvaa kantava vaakuna tunnetaan vuodelta 1376. Nykyisen ulkomuotonsa vaakuna sai vuonna 1934. Vaakunassa oleva Pyhän Eerikin kuva perustuu Roslags-Bron kirkossa olevaan kuvaan.
1850px|thumb|Panoraamakuva Tukholman kaupungintalolta.
Pohjanmeren öljy
Pohjanmeren öljy tarkoittaa 1960-luvulla Luoteis-Euroopasta löydettyjä merenalaisia maaöljy- ja maakaasukenttiä, joiden avulla Pohjanmeri on kasvanut Euroopan suurimmaksi ja maailman mittakaavassakin merkittäväksi öljyntuotantoalueeksi. Maakaasua alettiin saada jo 1960-luvulta alkaen Pohjanmeren eteläosasta Alankomaiden ja itäisen Englannin väliseltä alueelta. Vuonna 1971 käynnistyi öljyntuotanto Norjan ja neljä vuotta myöhemmin Britannian merialueella, minkä lisäksi pienempiä tuottajia alueella ovat Alankomaat, Tanska ja Saksa. Öljynetsintä ja tuotanto on laajentunut Norjassa pohjoiseen Norjanmerelle sekä Britanniassa länteen Shetlandinsaarten länsipuolelle. Alueen raakaöljyä pidetään korkealaatuisena ja vähän rikkiä sisältävänä. Öljyä ja kaasua kuljetetaan mereltä laivojen lisäksi vedenalaisia putkia pitkin. Kansainvälisten öljy-yhtiöiden lisäksi erityisesti alueen suurin öljyntuottajamaa Norja on vaurastunut nopeasti Pohjanmeren öljyn avulla. Tuotannon haittapuolia ovat etenkin alkuaikoja vaivanneet työturvallisuuskysymykset isoine onnettomuuksineen sekä erilaiset ympäristövaikutukset.
Historiaa
Alankomaissa, Saksassa ja Englannin itärannikolla tehtiin 1900-luvun alussa havaintoja maanalaisista kaasuesiintymistä erään sedimenttikivilajin yhteydessä. Hollantilaisesta Groningenin provinssista löydettiin elokuussa 1959 silloisen maailman toiseksi suurin maakaasuesiintymä, minkä jälkeen öljygeologien kiinnostus Pohjanmerta kohtaan alkoi toden teolla kasvaa. Pian todettiin merenpohjan maaperän olevan laajemminkin samankaltaista kuin Groningenissa. 1960-luvun alkaessa Pohjanmeren valtiot määrittelivät aluevesirajansa keskilinjaperiaatteen mukaan. Vuoden 1965 alussa tehtiin ensimmäiset öljy- ja kaasulöydöt Englannin Imminghamin edustalta. Saman vuoden elokuussa Norjan valtio myönsi ensimmäisen öljynetsintäluvan omalle merialueelleen, ja ensimmäiset poraukset aloitettiin seuraavana vuonna vähin toivein. Vuonna 1958 Norjan ­geologinen tutkimuslaitos oli ­nimittäin arvioinut, ettei Norjan ranni­kolla ole öljyä. Jo toisesta reiästä kuitenkin löytyi merkkejä öljystä, ja varsinainen läpimurto tapahtui Norjan osalta toukokuussa 1969, kun Phillips Petroleum Company löysi nykyisin Ekofiskiksi kutsutulta alueelta ennennäkemättömän lupaavan esiintymän, neljä kertaa suuremman kuin Euroopasta siihen mennessä löydetyt yhteensä. Öljyä arveltiin olevan noin miljardi tonnia, mikä teki Ekofiskista maailman kuudenneksi suurimman esiintymän Lähi-idän ja Venezuelan löytöjen lisäksi. Jo vuonna 1971 oli selvää, että pelkästään Ekofiskin öljyntuotanto kattaisi Norjan oman tarpeen (7–8 miljoonaa tonnia) moninkertaisesti, eli öljystä olisi vääjämättä tulossa maan talouden uusi moottori.
Vuonna 1971 Norjan rannikolla teki öljynporauksia jo yhdeksän kansainvälistä ryhmittymää omilla alueillaan. Merialue oli jaettu 75 lohkoon, kukin kooltaan 500 neliökilometriä. Tuotannon alkaessa infrastruktuuria öljyn varastoimiseksi ja kuljettamiseksi oli kehitettävä ja hankittava nopeasti, mikä osaltaan kasvatti Norjan kansantuotetta uuden toimialan muiden kerrannaisvaikutusten ohella. Suunnilleen yhtä lähellä öljyalueita sijaitsevat valtiot Norja, Britannia ja Tanska kilpailivat siitä, minne niistä pumpattu öljy olisi edullisinta kuljettaa varastoitavaksi ja jatkojalostettavaksi. Norjan valtiollinen öljy-yhtiö Statoil perustettiin 1972, ja sen pääkonttori sijoitettiin Stavangeriin, joka oli nopeasti kehittymässä Norjan öljypääkaupungiksi.
Suurin piristysruiske Pohjanmeren öljyliiketoiminnalle oli vuoden 1973 Jom kippur -sodasta alkanut maailmanlaajuinen öljykriisi, joka nelinkertaisti raakaöljyn hinnan ja teki Pohjanmeren varojen hyödyntämisestä nopeasti erittäin kannattavaa. Vuoden 1979 Iranin vallankumous aiheutti seuraavan öljykriisin samankaltaisin vaikutuksin.
1980-luvulla Ekofiskiä suuremmaksi öljykentäksi nousi parisataa kilometriä Bergenin länsipuolella oleva Statfjordin esiintymä, jonka ensimmäisenä löysi Mobil-yhtiö vuonna 1974. Statfjord jakaantuu Britannian ja Norjan kesken. Lisäksi vuonna 1983 löydettiin valtava kaasu­esiintymä Troll-öljykentän läheltä. Ruotsalaisen Veckans Affärer -lehden tilastossa Pohjoismaiden kannattavimmista yrityksistä vuonna 1982 Suomen alkoholimonopoli Alko sai luovuttaa perinteisen ykköspaikkansa Norjan öljybisneksessä toimiville yrityksille ja putosi listalla kuudenneksi.
Vuonna 1987 Statoil joutui ongelmiin Mongstadin öljynjalostamon käsistä karkaavien kehityskustannusten vuoksi, ja yhtiön toimitusjohtaja Arve Johnsen erosi. Vuonna 2001 Norjan valtio luopui osasta Statoilin omistuksesta ja yhtiö listautui Oslon ja New Yorkin pörsseihin.
2000-luku
Vuosituhannen vaihteen jälkeen öljyn ja kaasun etsintä ja tuotanto on laajentunut Pohjanmereltä pohjoisemmaksi Norjanmerelle ja arktisille alueille. Uusia esiintymiä löytyy silti jatkuvasti etelämpääkin, myös mantereelta, kuten Gatwickin lentokentän ympäriltä vuonna 2015 löytynyt esiintymä, jota on vaikea hyödyntää tiheän asutuksen vuoksi. Aiemmin suljettuja öljykenttiä on otettu uudelleen käyttöön, kuten 1970-luvun keskivaiheilta 1990-luvun alkuun toiminut Argyll, joka otettiin 2000-vuosikymmenellä uudelleen tuotantoon nimellä Ardmore. Öljy-yhtiöiden lisäksi toimintaan on tullut mukaan muun muassa maailman suurin laivanvarustamo, tanskalainen Maersk. 2010-luvun puolivälissä öljynporauksen kustannukset olivat nousseet ja raakaöljyn maailmanmarkkinahinnat nopeasti laskeneet Yhdysvaltojen kehitettyä öljyliuskeen hyödyntämistä. Tuolloin Pohjanmeren öljyntuotanto alkoi tuottaa isoja tappioita eikä siihen juuri investoitu enää lisää.
Hyödyt alueen valtioille
Suurin hyötyjä Pohjanmeren öljyn- ja kaasuntuotannosta on ollut alueen suurin tuottajamaa Norja, joka on öljyn avulla muuttunut köyhästä kalastus- ja merenkulkumaasta yhdeksi maailman vauraimmista kansantalouksista. 2010-luvun keskivaiheilla Norjan bruttokansantuotteesta noin 25 prosenttia ja vientituloista noin 40 prosenttia tuli öljystä. Mannerjalustansa resurssien jo vuonna 1963 tapahtuneen kansallistamisen, vuonna 1965 Jens Evensenin johdolla tehtyjen Norjalle edulliset merirajasopimusten, valtionyhtiö Statoilin perustamisen 1972 ja kansallisen öljyrahaston kautta Norja on varmistanut, että huomattava osa öljytoiminnan tuotoista jää kotimaahan kaikkia norjalaisia hyödyntämään. Öljyrahasto pehmentää Norjan taloudelle aiheutuvaa iskua tulevaisuudessa, kun öljytulojen arvioidaan hupenevan. 2010-luvun keskivaiheella tehdyn arvion mukaan öljy tulee tuomaan Norjan bruttokansantuotteesta vuonna 2050 enää korkeintaan viisi prosenttia.
Britannian energiapolitiikka suuntautui 1970-luvulta alkaen vanhentuneesta kivihiilen tuotannosta yhä enemmän ydinvoimaan ja Pohjanmerestä saatavaan maakaasuun. Tätä strategiaa toteutettiin Margaret Thatcherin pääministerikaudella kovin ottein, esimerkkinä tuloksettomaksi jäänyt Britannian kaivoslakko 1984–1985.
Skotlannin verotuloista tuli vuoden 2013 paikkeilla 15 prosenttia Pohjanmeren öljystä ja kaasusta. Tämä on ollut yksi peruste Skotlannin itsenäisyysliikkeen tavoitteessa irtautua Britanniasta.
Volvon 1970-luvun pääjohtaja Pehr G. Gyllenhammar on kertonut, miten norjalaiset tarjosivat Volvolle 1970-luvun alussa omien resurssiensa puutteessa osuutta öljyteollisuudestaan, esimerkiksi omaa öljykenttää tai huomattavaa omistusosuutta Norjan konepajateollisuudesta. Vastikkeena Norjan valtio olisi ottanut Volvo-yhtiön osakkeita. Volvon yhtiökokous torjui Gyllenhammarin neuvotteleman sopimuksen, koska yhtiön omistajat eivät vielä tuolloin uskoneet Norjan öljyalan tulevaisuuteen. Nykytiedolla sopimus olisi ollut Volvolle arviolta noin 66 miljardin euron arvoinen.
Offshore-toiminta Suomessa
Myös Suomen teollisuus ja kansantalous ovat hyötyneet Pohjanmeren öljystä. 1970-luvun keskivaiheilla Rauma-Repolan alun perin ydinvoimalatekniikkaa rakentamaan perustettu Porin Mäntyluodon telakka oli maailman suurin öljynporauslauttojen rakentaja ja on rakentanut valtaosan maailman spar-tyyppisistä öljynporauslautoista. Suomalainen Neste oli 1970-luvulla mukana parissakin öljynetsintäryhmässä, jotka etsivät öljyä Pohjanmeren lisäksi myös Irlanninmereltä ja Barentsinmereltä. . 1980-luvulla tämä toiminta laajeni eri puolilla maailmaa, mutta tulokset jäivät vähäisiksi. Vuonna 2016 Suomen offshore-klusteriin kuuluvien yli 170 yrityksen arveltiin tuottavan noin 1,2 miljardin euron liikevaihdon, josta viennin osuus oli miljardi ja Pohjanmeren öljybisneksen osuus viennistä kolmannes. Toimiala työllisti Suomessa tuolloin noin 4 500 ihmistä.
Öljynporauksen riskit ja haitat
Myrskyisä merialue aiheuttaa Pohjanmeren öljytoiminnalle toisaalta suuria turvallisuusriskejä, ja teknisten ratkaisujen turvavaatimuksia on jatkuvasti kiristetty. Porauslauttoja uhkaavia riskejä ovat myrskyt, tulipalot ja laivojen törmäykset. Niiden aiheuttamia riskejä ovat öljyn ja muiden kemikaalien vuodot mereen, joita tapahtuu Pohjanmerellä lähes päivittäin.
Onnettomuuksia ja ympäristöongelmia
Vakavia onnettomuuksia tapahtui Pohjanmerellä jo öljynetsintävaiheessa 1960-luvulla. Joulukuussa 1965 British Petroleumin poraustorni Sea Gemin kaatuminen vaati toistakymmentä kuolonuhria. Huhtikuussa 1977 Bravo-porauslautan öljyputki vaurioitui ja raakaöljyä alkoi vuotaa valtavia määriä mereen usean päivän ajan. Maaliskuussa 1980 öljynporausmiehistön asuinlautaksi muutettu Alexander Kielland kaatui ja upposi ja vei mennessään 123 ihmistä. Heinäkuussa 1988 porauslautta Piper Alphan kaasuräjähdyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa kuoli 162 ihmistä Englannin rannikolla. Se on maailman tähän asti pahin offshore-katastrofi. Tammikuussa 1993 Liberian mukavuuslipun alla purjehtinut, norjalaista raakaöljyä kuljettanut säiliöalus Braer ajoi karille Shetlandinsaarten lähellä ja upposi. Lähes puolet aluksen noin 80 000 tonnin öljylastista vuoti mereen, mikä aiheutti vakavat ympäristövahingot.
Pohjanmeren öljyntuotannon ympäristökuormitusta on pyritty jatkuvasti pienentämään. Vuonna 1991 Norjassa otettiin käyttöön hiiliveron ohjaamaan öljy-yhtiöitä puhtaamman teknologian käyttöön. Vuonna 1996 Norjan Sleipner-öljykentällä alettiin kokeilla hiilidioksidin talteenottoa. Toisaalta Shell aiheutti vuonna 1995 kansainvälisen kohun suunnitelmillaan upottaa Pohjanmereltä käytöstä poistettu Brent Spar -varastolautta Atlanttiin Skotlannin länsipuolelle. Ympäristöjärjestö Greenpeace piti lauttaa vallattuna, kunnes suunnitelmasta luovuttiin ja lautta päätettiin romuttaa. Öljynporaus aiheuttaa yhä öljy- ja kemikaalivuotoja Pohjanmereen niin paljon, että vuonna 2014 niitä tapahtui brittiläisellä vyöhykkeellä enemmän kuin minään aiempana vuonna eli 601 kertaa.
Ongelmia työturvallisuudessa
Työturvallisuuden valvonta lautoilla oli etenkin alkuvuosina heikkoa. Sukeltajien turvanormeja venytettiin: työrupeamien pidentämiseksi sukeltajille annosteltiin kiellettyjä hengityskaasuseoksia ja heitä pidettiin jopa viikkokausia eristyksissä paineentasaustiloissa. Kun 2010-luvulla tehtiin Norjassa selvitys entisten öljysukeltajien terveydentilasta, heiltä löydettiin monia työperäisiä sairauksia. Ryhmä sukeltajia kävi oikeutta Norjan valtiota vastaan, ja lopulta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tuomitsi joulukuussa 2013 heille maksettavaksi suuria korvauksia työhön liittyvien riskien salailusta.
Aihe populaarikulttuurissa
Yhtäkkiä alkaneen öljyntuotannon vaikutuksista Stavangerin alueen norjalaisten elämään kertoo vuonna 2018 ensiesitetty television draamasarja Unelmien maa.
Nocebo
Nocebo tai nosebo tarkoittaa seuraavia asioita:
Sylhetin alue
Sylhetin alue on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Alueen hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Sylhet. Alueen pinta-ala on 12 596 km² ja väkiluku 9,9 miljoonaa (VL 2011). Alueen pohjoispuolella sijaitsee Intian Meghalayan osavaltio, eteläpuolella Tripuran osavaltio, idässä Assamin osavaltio, lännessä Dhakan alue ja Mymensinghin alue sekä lounaassa Chittagongin alue.
thumb|250px|left|Sylhetin alueen piirikuntajako. Sylkhetin alue jakaantuu neljään piirikuntaan: Habiganj, Moulvibazar, Sunamganj, ja Sylhet. Näistä Habiganj, Moulvibazar ja Sylkhet kuuluvat Bangladeshin keskeisimpiin teetuotantoalueisiin.
Katarina Baer
Katarina Baer (s. 1969 ) on suomalainen toimittaja. Baer on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hän oli toimittajana Helsingin Sanomissa vuosina 1997-2020 työskennellen muun muassa taloustoimituksessa, politiikantoimituksessa, Nyt-liitteessä ja ulkomaankirjeenvaihtajana. Baer oli lehden Berliinin-kirjeenvaihtajana vuosina 2009–2013. Sen jälkeen hän työskenteli esihenkilötehtävissä kotimaan-, hyvinvointi- ja kulttuuritoimituksissa.
Baer siirtyi Ylen palvelukseen vuonna 2020.
Baerin esikoisteos He olivat natseja kertoo hänen omista saksalaisista isovanhemmistaan ja heidän natsismistaan. Vuonna 2023 Baer julkaisi ensimmäisen kaunokirjallisen teoksensa, lasten ja nuorten scifi-trilogian ensimmäisen osan Kohti tuntematonta (Kaikujat I).
Tupakkamies
Tupakkamiehen pääasiallinen näyttelijä oli kanadalainen William B. Davis. Alun perin hän pyrki sarjan pilottijaksoon esiintymään vanhempana FBI:n agenttina, jolla olisi ollut kolme repliikkiä, mutta sai tuolloin vielä vähäisemmän ja täysin vailla vuorosanoja olleen Tupakkamiehen roolin.
Sarjan jaksojen takaumaepisodeissa nuorta Tupakkamiestä ovat esittäneet Craig Warkentin ja Chris Owens.
Tupakkamiehen nähdään halki sarjan polttavan kuvitteellisia Morley-savukkeita. Davis oli entinen tupakoija ja pelkäsi jäävänsä uudelleen riippuvaiseksi, joten paria ensimmäistä jaksoa lukuun ottamatta Tupakkamiehen savukkeet ovat tosiasiassa yrttisavukkeita.
Hahmo
Tupakkamies on salamyhkäinen ja mystinen henkilö, joka kuuluu "Syndikaatti"-nimiseen salaseuraan, jonka tarkoituksena on salata avaruusolentojen ja ufojen olemassaolo tavalliselta kansalta. Hän on noin 60-vuotias mies, jolla on siniset silmät ja ruskeat hiukset. Hän pukeutuu mustaan päällystakkiin, asuu vaatimattomassa kerrostalohuoneistossa ja haaveilee kirjailijan ammatista. Hahmo on todennäköisesti saanut vaikutteita niin sanotuista "mustapukuisista miehistä", jotka ovat suosittuja amerikkalaisissa salaliittoteorioissa.