cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singaporen politiikka
Oikeuslaitos
thumb|[[Singaporen korkein oikeus|Korkeimman oikeuden rakennus.]] Koska Singapore on entinen Britannian siirtomaa, maan oikeusjärjestelmä perustuu englantilaiselle tapaoikeudelle. Tuomioistuimet viittaavatkin usein englantilaisiin ennakkotapauksiin. Oikeuslaitoksen alin taso on poliisituomioistuin, jossa käsitellään tapaukset, joista voi saada enintään kolme vuotta vankeutta. Piirioikeudessa käsitellään tapaukset, joista voi saada enintään kymmenen vuotta vankeutta. Korkeimmassa oikeudessa käsitellään rangaistukset, joista voi saada yli kymmenen vuotta vankeutta. Siellä tutkitaan myös alemmilta tasoilta tulleilta vetoomuksia. Lisäksi korkeimman oikeuden päätöksiä voidaan vedota vetoomustuomioistuimeen. Korkeimman oikeuden presidentti on oikeuslaitoksen ylin virkamies.
Singaporessa on matalat rikostilastot, mitä usein selitetään ankaralla rangaistuskäytännöllä. Pienistäkin rikkeistä, kuten roskaamisesta tuomitaan sakkoja. Lakia valvotaan lisäksi tarkasti, sillä esimerkiksi vuonna 2008 roskaamisesta tuomittiin yli 33 000 ihmistä. Heistä pääosa heitti kadulle jonkin pienen esineen, kuten tupakantumpin tai bussilipun.
Kansalainen Jussila
Dokumentissa näytetään miten Jussila hoiti verkostomarkkinointitoimintaa puhumalla eri myyntilaisuuksissa. Hän puhui runsaasti rikastumisesta ja ajoi BMW X5 henkilöautolla, jonka rekisterinumerona oli GOD-1. Lisäksi dokumentissa esitettiin otteita Jussilan esiintymisestä kevään 2004 Päivärinta -ohjelmassa, jossa kyseenalaistettiin ternimaitotuotteet ja nostettiin esille Jussilan ulosottovelat.
Singaporen politiikka
Oikeuslaitos
thumb|left|215px|[[Mass Rapid Transit (Singapore)|MRT-junissa oleva kyltti sakkorangaistusten suuruudesta.]] Singaporessa rangaistukset rikoksista ovat ankaria. Joistakin rikoksista saattaa seurata raskaat sakot, kepitys- tai kuolemanrangaistus. Maassa teloitetaan Amnesty Internationalin arvion mukaan asukaslukuun nähden eniten ihmisiä maailmassa. Kuolemantuomio voidaan langettaa ensimmäisen asteen murhasta ja huumausainerikoksista. Suurin osa vuosien 1991 ja 2004 välillä hirtetyistä 400 ihmisestä syyllistyi huumausaineiden salakuljetukseen. Keppirangaistusta käytetään tehostamaan vankeusrangaistuksia.
Kansalainen Jussila
Dokumenttielokuvaan tallentuivat myös Jussilan viimeiset hetket, sillä tamperelainen kuvaaja Rauno Westerlund oli kuvaamassa Tampereen aluepelastuslaitoksen toimintaa sattumalta samaisena päivänä kun Jussila hukkui Näsijärveen. Myöhemmin Westerlund tarjosi kuvausmateriaaliaan dokumenttielokuvan tekijä Saku Pollarille.
Singaporen politiikka
Oikeuslaitos
Purukumi oli pitkään kokonaan pannassa, mutta Yhdysvaltojen kanssa solmitun vapaakauppasopimuksen jälkeen ns. terveyspurukumeja voi nyt ostaa apteekeista. Asiakkaiden henkilöllisyys tarkistetaan ja tiedot rekisteröidään oston yhteydessä. Sylkemisestä tai roskan maahan heittämisestä voi joutua pidätetyksi, ja rattijuoppoudesta joutuu vankilaan. Miesten välinen homoseksuaalinen seksi on kielletty Singaporessa. Heteroparien yhteisymmärryksessä harrastama oraali- ja anaaliseksi sallittiin 2007.
Ulkopolitiikka
Singaporen ulkopolitiikan perustavoitteena on Kaakkois-Aasian alueellisen turvallisuuden ylläpitäminen. Maalle oli itsenäistymisen jälkeen keskeistä luoda hyvät naapurisuhteet ja saada kansainvälistä tunnustusta. Singapore liittyikin heti vuonna 1965 YK:hon, ja se on tukenut sen jälkeen aktiivisesti YK:n ja muiden kansainvälisten organisaatioiden toimintaa. Singapore liittyi 1965 myös Kansainyhteisöön. Lisäksi maa on Aasian ja Tyynenmeren maiden talousjärjestön, Sitoutumattomien maiden liikkeen ja Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestön ASEANin jäsen.
Singaporella on erityisesti hyvät taloudelliset suhteet naapurimaihinsa Indonesiaan ja Malesiaan. Historiallisista syistä maalla on kuitenkin edelleen joitakin erimielisyyksiä Malesian kanssa. Maiden väliset riidat juontavat juurensa vuoteen 1965, jolloin Malesia erotti Singaporen valtiostaan. Maiden väliset suhteet alkoivat kuitenkin parantua 1980-luvun sovituspolitiikan ansiosta. Singapore, Malesia ja Indonesia ovat tehneet yhteistyötä myös Malakansalmen turvallisuuden takaamiseksi.
Aiheesta muualla
সিঙ্গাপুর
Freesia
Freesia voi tarkoittaa seuraavia:
Elli Björkstén
thumb|Elli Björkstén Kristina Elisabeth (Elli) Björkstén (16. lokakuuta 1870 Lappeenranta – 6. maaliskuuta 1947 Helsinki ) oli suomalaisen naisvoimistelun keskeisiä kehittäjiä. Hän oli kasvatusopillisen voimistelun vanhempi opettaja Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella vuosina 1913–1938. Hän sai kouluneuvoksen arvon 1938.
Björkstén valmistui Professori Aspin voimistelulaitoksesta 1890. Hän opiskeli myös Tukholman kuninkaallisessa voimistelun keskuslaitoksessa, josta hän valmistui 1895. Hän toimi voimistelunopettajana Helsingissä Nya svenska samskolanissa 1891–1913, vt. Vanhempana opettajana yliopiston voimistelulaitoksessa vuodesta 1913 ja johti lomakursseja Suomessa ja Tanskassa. Hän toimi voimistelujohtajana voimistelujuhlissa, muun muassa Tukholman olympiakisoissa 1912 ja Malmön kisoissa 1914, johti suomalaisia naisvoimistelijoita Tallinnassa 1907, Kristianiassa 1914, Kööpenhaminassa ja Tanskan maaseudulla 1919. Hän oli vuonna 1914 Suomen naisten fyysillisen kasvatuksen ruotsinkielisen osaston puheenjohtaja.
Björkstén kehitti ruotsalaisen P. H. Ling menetelmän, lingiläisen voimistelun, pohjalta oman, naiselle sovelletun voimistelujärjestelmän, jossa käytetään musiikkia liikkeiden tehostajana. Siinä, toisin kuin 1900-luvun vaihteessa sovelletussa sotilaallisessa voimistelussa, oli liikkeissä eloisuutta, vapautta ja rytmiä ja rytmin tukena käytettiin musiikkia. Hän sai vaikutteita myös Ellen Keyn ajatuksista.
Björksténin maine levisi, ja hänet kutsuttiin Tanskaan opettamaan. Hänen teoksensa Kvinnogymanistik muodosti suomalaisen naisvoimistelun perustan ja sitä käytti lähtökohtanaan hänen oppilaansa Hilma Jalkanen. Hänen perustamansa Nordiskt Förbund för Kvinnogymnastik levitti hänen opetustaan muihin Pohjoismaihin. Kvinnogymnastik käännettiin puolaksi, tanskaksi, englanniksi ja ranskaksi. Björkstén oli 1921 perustetun Svenskt förbund för fysisk fostran för Finlands kvinnor puheenjohtaja 1922–1933.
Suomalaista naisvoimistelua jakoi kielikysymyksen ohella kysymys siitä, mihin suuntaan naisten liikuntakasvatusta tulisi kehittää. Lojaalius Björkstenin visioita kohtaan vei ruotsinkieliset naiset omaan järjestöön. Kielikysymys hupentui juuri ennen olympialaisia ja herätti kiistan siitä ketkä saavat kisoissa edustaa Suomea. Vielä 1930-luvullakin kielikysymys aiheutti sen, että kiertue Englantiin jäi vaille valtion rahoitusta. Tilanteen ja myös Björkstenin suggestiivisen johtajapersoonan vuoksi hänen ympärilleen muodostui kultti, johon kuului kannattajia ja tukiryhmiä paitsi Suomesta ja muista Pohjoismaista myös Keski-Euroopasta.
Björkstén esitti ajatuksiaan voimistelusta teoksessa Kvinnogymnastik (2 osaa, 1918–1919; suom. Naisvoimistelu).
Hänen isänsä oli lääkäri, arkkiatri Johan Isak Björkstén ja äiti Elise Wilhelmina Jakobina Ollongrén.
Marino Girolami
Marino Girolami (1. helmikuuta 1914 Rooma – 20. helmikuuta 1994 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Girolami opiskeli Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja työskenteli Mario Soldatin ja Renato Castellanin apuohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Pakeneva nainen (La strada buia) vuonna 1949. Girolami teki kymmenittäin komedioita ja muita viihde-elokuvia kunnes vetäytyi alalta 1980-luvun puolivälissä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä Frank Martin, Jean Bastide, Fred Wilson ja Franco Martinelli.
Girolami on ohjaaja Romolo Guerrierin veli sekä ohjaaja Enzo G. Castellarin ja näyttelijä Ennio Girolamin isä.
Bette-serkku
Bette-serkku (myös kirjoitusmuotona Bette serkku; ) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Des McAnuffin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jessica Lange nimiroolissa, Elisabeth Shue ja Bob Hoskins. Sivurooleissa ovat muun muassa Hugh Laurie, Toby Stephens ja Geraldine Chaplin.
Bette-serkku perustuu löyhästi Honoré de Balzacin samannimiseen romaaniin (1846), jonka pohjalta Lynn Siefert ja Susan Tarr laativat käsikirjoituksen. Philippe Guez ja Sarah Radclyffe toimivat elokuvan tuottajina. Bette-serkku on ohjaaja McAnuffin esikoisohjaus pitkässä elokuvassa.
Juoni
Bette-serkku sijoittuu 1840-luvun Pariisiin. Näkyvän ja varakkaan sisarensa kuoleman jälkeen köyhä ja yksinäinen ompelijatar mademoiselle Elisabeth "Bette" Fisher (Jessica Lange) yrittää mielistellä itsensä lankonsa paroni Hulotin (Hugh Laurie) ja sisarentyttärensä Hortense Hulotin (Kelly Macdonald) elämään. Kuitenkaan tämä ei onnistu, ja niin Bette sen sijaan löytää lohtua ja seuraa komeasta nuoresta kuvanveistäjästä, kreivi Wenceslas Steinbachista (Aden Young), jonka Bette pelastaa nälkiintymiseltä ja antaa hänelle voimaa jaksamaan. Kuitenkin työlleen taas motivoitunut taiteilija löytää pian uuden rakkauden toisesta naisesta, Hortensesta, ja jättää Betten. Katkeroitunut Bette päättää kostaa perheelle, joka käänsi hänelle selkänsä ja varasti hänen ainoan rakkautensa. Ystävänsä ja kuuluisan kurtisaani Jenny Cadinen (Elisabeth Shue) avulla ilkeämieliseksi muuttunut Bette alkaa juonitella sukunsa pään menoksi, ja alkaa hitaasti tuhota häntä halveksuvien sukulaistensa elämät.
Tuotanto
Melanie Lynskeya harkittiin Hortense Hulotin rooliin, mutta Kelly Macdonald sai sen lopulta.
Bette-serkku kuvattiin kokonaisuudessaan Ranskassa. Kuvauspaikkoina olivat Bordeaux ja Rochefort. Bette-serkun kuvaukset alkoivat 1. heinäkuuta vuonna 1996 ja päättyivät 30. elokuuta 1996. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Fox Searchlight Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto
Bette-serkku sai ensimmäisen ensi-iltansa Yhdysvalloissa Seattlen elokuvajuhlilla 14. toukokuuta vuonna 1998. Bette-serkku sai oman ensi-iltansa Yhdysvalloissa 12. kesäkuuta vuonna 1998. Laajempaan teatterilevitykseen elokuva pääsi 26. kesäkuuta 1998. Isossa-Britanniassa elokuva esitettiin Edinburghin elokuvajuhlilla 16. elokuuta 1998, jonka jälkeen Bette-serkku sai oman ensi-iltansa 11. syyskuuta 1998. Levittäjänä toimi 20th Century Fox.
Bette-serkku sai kriitikoilta kohtalaiset arvostelut, mutta ei menestynyt kaupallisesti lippuluukuilla. Kriitikot ylistivät erityisesti Jessica Langen roolisuoritusta. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ilmestymisvuonnaan 1998 noin 1,3 miljoonaa dollaria. Bette-serkku oli ehdolla vuonna 1999 Golden Trailer -palkintoon. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on 41 prosentin "mätä" arvosana, joka perustuu kahteenkymmeneenkahteen arvosteluun. Arvosteluista yhdeksän ovat positiivisia ja kolmetoista negatiivisia.
Bette-serkku julkaistiin ensimmäisen kerran DVD:lle Yhdysvalloissa 22. joulukuuta vuonna 1998.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1812
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1812 olivat järjestyksessään seitsemännet Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 30. lokakuuta – 2. joulukuuta 1812, vuoden 1812 sodan ollessa käynnissä. Vaaleissa olivat vastakkain demokraattis-republikaanisen puolueen istuva presidentti James Madison ja saman puolueen toisinajattelija DeWitt Clinton, joka oli Madisonin edesmenneen varapresidentin, George Clintonin, veljenpoika. Opposition federalistit antoivat tukensa Clintonille. Siitä huolimatta Madison valittiin toiselle kaudelle 50,4 prosentin kannatuksella vastustajansa 47,6 prosenttia vastaan, mikä teki vuoden 1812 vaaleista siihen mennessä tiukimman.
Federalistien ehdokkaat
Ennen kuin DeWitt Clinton ilmoitti pyrkivänsä vaihtoehtona Madisonille, korkeimman oikeuden puheenjohtaja John Marshall oli federalistien ennakkosuosikki, mutta newyorkilaisen Clintonin pyrkiessä federalistit eivät voineet enää mennä takuuseen New Yorkin valitsijamiesäänistä. Tämä olisi voinut viedä vaalit demokraatti-republikaanien hallitseman edustajainhuoneen päätettäväksi, jolloin Madison valittaisiin lähes varmasti uudelle kaudelle.
Federalistit päättivät olla tukematta Clintonia syyskuussa pidetyssä vaalikokouksessa ja ilmoittivat etteivät asettaisi omaa ehdokasta.
Virginian federalistit päättivät asettaa ehdolle entisen Britannian-suurlähettilään ja kongressiedustaja Rufus Kingin presidentiksi ja William Richardson Davien varapresidentiksi.
Tulokset
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1812 ! rowspan="2" colspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Valitsijamiesäänet ! Määrä ! % ! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Varapresidenttiehdokas ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Valitsijamiesäänet Lähteet: Our Campaigns, National Archives and Records Administration
Olli Lokki
Olli Kristian Lokki (28. huhtikuuta 1916 Helsinki – 6. maaliskuuta 1994 Helsinki ) oli suomalainen matemaatikko.
Olli Lokin isä oli historioitsija ja koulumies, professori Karl Olof Lindeqvist. Olli Lokki kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui maisteriksi vuonna 1939 ja väitteli tohtoriksi Rolf Nevanlinnan johdolla vuonna 1947. Lokin funktioteorian alaan kuuluvan väitöskirjan nimi on Über analytische Funktionen deren Dirichletintegrale endlich ist und die in gegebenen Punkten vorgeschriebene Werte annehmen.
Olli Lokin opinnot katkaisi sota. Jatkosodan aikana Lokki toimi matemaatikkona Ilmavoimien esikunnan Ilmatorjuntaosastossa. Sodan jälkeen Lokki siirtyi assistentiksi Helsingin yliopiston matematiikan laitokseen, ja toimittuaan yhden lukuvuoden oppikoulunopettajana hän sai vuonna 1945 nimityksen Teknillisen korkeakoulun matematiikan lehtoriksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1953. Tuolloin hänet nimitettiin saman oppilaitoksen matematiikan apulaisprofessoriksi. Vuodesta 1962 aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1979 Lokki oli Teknillisen korkeakoulun sovelletun matematiikan professori. Helsingin yliopiston matematiikan dosentti Lokki oli vuodesta 1952. Olli Lokki toimi vielä vuosina 1980–1984 Teknillisten tieteiden akatemian toimitusjohtajana.
Olli Lokki edisti opetuksessaan erityisesti tilastomatematiikan ja operaatiotutkimuksen menetelmien soveltamista käytännön ongelmien ratkaisuun. Hän oli laajasti verkottunut akateemisten piirien ulkopuolellakin. Lokki oli Suomen Laadunvalvontayhdistyksen kunniajäsen ja European Consortium for Mathematics in Industry -yhteisön kunniajäsen. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi Olli Lokki valittiin vuonna 1979.
Olli Lokin vanhin poika on professori Juhani Lokki.
Alpertonin metroasema
Alperton on Lontoon metron asema Alpertonissa, Lontoossa Piccadilly-linjan varrella. Se kuuluu Oyster-vyöhykkeeseen 4.
Historia
Asema avattiin 28. kesäkuuta 1903 nimellä Perivale Alperton Metropolitan & District Railwayn jatkeelle. Tämä jatke oli Lontoon metron ensimmäisiä sähköistettyjä maanpäällisiä rataosuuksia.
Asema sai nykyisen nimensä 7. lokakuuta 1910.
Alkuperäinen asemarakennus oli vaatimaton puurunkoinen rakennelma. Vuosina 1930 ja 1931 vanha rakennus purettiin osana valmistautumista aseman siirtoon District Linelta Piccadilly Linelle. Uuden asemarakennuksen suunnitteli Charles Holden moderniin eurooppalaiseen tapaan. Asema on samankaltainen kuin muut Holdenin suunnittelemat asemat, kuten Sudbury Town, Sudbury Hill, Acton Town ja Oakwood. Uusi asema oli toinen kahdesta Lontoon metron asemasta, joissa oli ylöspäin menevät liukuportaat laituritasolle pääsyä varten. Liukuportaat on myöhemmin poistettu käytöstä, ja ne ovat nykyisin seinän takana.
Piccadilly Linen läntinen laajennus valmistui 4. heinäkuuta 1932 ja sen junat korvasivat District Linen palvelut asemalla.
Olivier Pantaloni
Olivier Pantaloni (s. 13. joulukuuta 1966) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Marraskuusta 2014 lähtien hän on toiminut AC Ajaccion päävalmentajana.
Ura pelaajana
Bastiassa syntynyt Pantaloni aloitti pelaajauransa Gazélec Ajaccion junioriorganisaatiossa 1976. Hän pelasi seurassa vuoteen 1985, jolloin siirtyi ammattilaiseksi mantereelle OGC Nicen joukkueeseen. Pantaloni pelasi Nicessä kolmen kauden ajan, kunnes palasi takaisin Korsikalle ja liittyi SC Bastian organisaatioon. Pantaloni pelasi Division 2:ssa kaksi hyvää kautta. Pelattuaan kauden 1990–1991 FC Martigues’ssa Pantaloni siirtyi AS Saint-Étienneen. Ura ASSEssa ei kuitenkaan lähtenyt lentoon ja vain yhden kauden jälkeen hän palasi takaisin Gazélec Ajaccioon, jossa oli uransa aloittanut. Kaudella 1993–1994 hän yritti vielä läpimurtoa ASSEssa, mutta tuloksettoman kauden jälkeen Pantaloni siirtyi AC Ajaccioon, jossa hän pelasi uransa loppuun saakka. Pantalonin pelaajauran aikana Ajaccio nousi amatöörisarja CFA2:sta aina Division 2:een saakka. Hän lopetti pelaajauransa seurassa vuonna 2000.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Pantaloni jatkoi työskentelyä jalkapallon parissa AC Ajaccion apulaisvalmentajana. Fysiikkavalmennukseen keskittynyt Pantaloni toimi tässä tehtävässä aina helmikuuhun 2009 saakka. Vuosina 2003–2005 hän toimi myös Ajaccion reservijoukkueen päävalmentajana Korsikan aluesarjassa ja Ranskan amatööriliigassa. Lisäksi hän toimi syys-lokakuussa 2004 Ajaccion edustusjoukkueen väliaikaisena päävalmentajana Dominique Bijotat’n potkujen jälkeen.
Helmikuussa 2009 Pantaloni nousi toistamiseen Ajaccion päävalmentajaksi. Pantalonin johdolla Ajaccio selvisi vaikeasta kaudestaan putoamatta Ligue 2:sta, ja hän sai jatkaa tehtävässään. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan hän nosti Ajaccion sijalle 13. Täysosuma tuli kuitenkin kaudella 2010–2011, kun Pantaloni luotsasi Ajaccion sarjakakkoseksi. Tuloksen myötä seura palasi pääsarjaan viiden vuoden tauon jälkeen. Pantalonin johdolla Ajaccio onnistui etukäteisarvioita paremmin ja säilytti hyvän kevätkauden myötä sarjapaikkansa liigassa. Kesäkuun puolivälissä Pantaloni erosi yllättäen tehtävästään.
Kesäkuussa 2013 Pantalonista tuli Ligue 2:ssa pelaavan Toursin päävalmentaja. Hän luotsasi Toursin turvallisesti sarjan keskikastiin kaudella 2013/14, kun seura oli kahdeksas. Hän erosi tehtävästään lokakuussa 2014, kun Tours oli sarjan toiseksiviimeiseksi.
Marraskuussa 2014 Pantaloni palasi jälleen takaisin AC Ajaccion päävalmentajaksi. Pantalonin johdolla heikon kauden pelannut Ajaccio välttyi täpärästi putoamasta Ligue 2:sta.
Petter Edvard Ervast
Petter Edvard Ervast (13. maaliskuuta 1841 Raahe – 30. joulukuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kollegiasessori, tilastotieteilijä, suomentaja ja valtiopäivämies.
Virkojensa ohella Ervast oli suomentamassa ja toimittamassa Svenskt-finskt Handelslexikon -sanakirjaa, tilastollisen toimiston johtajan K. E. F. Ignatiuksen Storfurstendömet Finland -teosta, Kirjallista Kuukauslehteä ja Suomen valtiokalenteria. Vuosien 1882, 1885 ja 1888 valtiopäivillä Ervast edusti Kajaanin kaupunkia porvarissäädyssä. Valtiopäivillä hän teki aloitteita Kajaanin reaalilyseon laajentamisesta ja Kajaaninjoen kanavoittamisesta. Yhteiskunnalliselta ajattelultaan hän oli fennomaani. Ervastin puoliso oli vuodesta 1874 Hilma Natalia Törnroos. Ervastin poika Pekka Ervast (1875–1934) oli tunnettu okkultisti ja teosofi.
Fion
Fion (myös Fio) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 25 kilometriä Sanista koilliseen. Kunnassa on 6 500 ja kylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009).
Fionin kunta rajoittuu koillisessa Sanin piirin Baramandougoun, kaakossa Ténén, lounaassa Somon ja Tenenin sekä luoteessa Ouolonin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pohjoisrajalla virtaa Banijoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, boboja ja fulbeja.
Liikenneyhteydet ovat heikot varsinkin sadekautena. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansioitöihin kaupunkeihin ja naapurimaihin.
Palveluihin kuuluvat kyläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), koraanikoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.
Don’t ask, don’t tell
Kielto asetettiin vuonna 1993, ja sen jälkeen arviolta 14 000 armeijan palveluksessa ollutta erotettiin rikottuaan sääntöä. Kielto lopetettiin 20. syyskuuta 2011. Uudistus kielsi armeijasta erottamisen seksuaalisen suuntautumisen perusteella sekä salli homojen ja lesbojen palvella armeijassa avoimesti.
Käytännön syntyminen
Homoseksuaalien palveleminen Yhdysvaltain asevoimissa kiellettiin toisen maailmansodan aikaan. Yhdysvaltain vuoden 1992 presidentinvaalit voittanut Bill Clinton ilmoitti ennen virkaanastumistaan vuodenvaihteessa 1992–93, että hän aikoisi kumota presidenttikaudellaan tämän kiellon. Clintonin ilmoitus herätti kuitenkin joissakin piireissä voimakasta vastustusta ja muun muassa senaatin sotilasasioista vastanneen komitean puheenjohtaja, demokraatti Sam Nunn, vastusti sitä.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2020
Taitouinnissa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 10. kertaa. Parikilpailu käytiin 2.–4. elokuuta ja joukkuekilpailu 6. ja 7. elokuuta. Kilpailut käytiin Tokyo Aquatics Centressä. Venäjän olympiakomitea voitti kummatkin kilpailut.
Don’t ask, don’t tell
Käytännön syntyminen
Voimakkaan vastustuksen vuoksi Clinton luopui alkuperäisestä ajatuksestaan homoseksuaalikiellon täydellisestä lakkauttamisesta. Tämän sijaan Clinton sai kerättyä tarpeeksi tukea kompromissiehdotukselleen, joka sai nopeasti yleisessä keskustelussa lempinimen ”Don’t ask, don’t tell” eli DADT. Kompromissiehdotuksen mukaan homoseksuaalit saisivat jatkossa palvella Yhdysvaltain asevoimissa, mutta he eivät saisi paljastaa seksuaalista suuntautumistaan. DADT-käytäntö herätti voimakasta vastustusta, koska useimmat asevoimien upseerit uskoivat homoseksuaalien palvelemisen laskevan sotilaiden taistelutahtoa ja homoaktivistit taas pitivät saavutettua kompromissia edelleen seksuaalivähemmistöjä syrjivänä.
Käytännön kumoaminen
thumb|Obama allekirjoitti joulukuussa 2010 kongressin hyväksymän lakiehdotuksen, joka kumosi DADT-käytännön. Don’t ask, don’t tell -käytännöstä luovuttiin lopulta Barack Obaman ensimmäisellä presidenttikaudella. Obama oli vaalikampanjansa aikana luvannut luopua käytännöstä, jota suurin osa amerikkalaisista mielipidetiedustelujen perusteella tuohon aikaan vastusti. Yhdysvaltain puolustusministeriö ryhtyi selvittämään käytännön kumoamista alkuvuodesta 2010. Käytännön kumoamisesta äänestettiin senaatissa ensimmäisen kerran syyskuussa 2010, jolloin se oli osa laajempaa National Defense Authorization Act -lakiehdotusta. Senaatin republikaanit kuitenkin estivät lakiehdotuksen hyväksymisen.
Corey Tropp
Corey Tropp (s. 25. heinäkuuta 1989 Grosse Pointe Woods, Michigan) on yhdysvaltalainen ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä NHL-joukkue Anaheim Ducksissa. Buffalo Sabres varasi Troppin vuoden 2007 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, numerolla 89.
Ura
Tropp pelasi Michiganin yliopiston jääkiekkojoukkueessa kolmen kauden ajan, vuosina 2007–2010.
Tropp teki NHL-debyyttinsä 4. marraskuuta 2011 Sabresin ottelussa Calgary Flamesia vastaan. Ensimmäisen maalin NHL:ssä hän teki 8. marraskuuta 2011 Winnipeg Jetsiä vastaan.
Tropp loukkaantui tapellessaan 22. syyskuuta 2013 harjoituskauden ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai lievän aivotärähdyksen, ja hänen leukansa murtui. 27. marraskuuta Sabres siirsi Troppin "waivers" -listalle, josta Blue Jackets otti Troppin 28. marraskuuta.
Tropp solmi kahden vuoden jatkosopimuksen Blue Jacketsin kanssa 7. heinäkuuta 2014.
Tropp liikkui Chicago Blackhawksiin kesällä 2015, jossa Blue Jackets sai hyökkääjä Alex Broadhurstin, puolustaja Stephen Johnsin sekä kaupan "isoimman" pelaajan Brandon Saadin. Chicago puolestaan sai Troppin lisäksi Jeremy Morinin.
Karianne Bjellånes
Karianne Gåsland Bjellånes (s. 9. elokuuta 1986) on norjalainen maastohiihtäjä.
Bjellånes kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Drammenin sprintissä maaliskuussa 2007. Paras maailmancupin sijoitus hänellä on viides sija Canmoren ja Drammenin perinteisen hiihtotavan sprinttikisoista kaudelta 2009–2010. Alle 23-vuotiaiden MM-kisoissa tammikuussa 2009 hän voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Bjellånes edustaa Henning Skilag -seuraa.
Helena Pylkkänen
Helena Marjatta Pylkkänen (s. 2. helmikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänet mainitaan herkkien mutta voimakkaiden henkilökuvien tekijäksi ja taitavaksi piirtäjäksi. Hänen realistiset pronssiveistoksensa hyödyntävät materiaalin pintavaikutusta.
Reichsbräuteschule
Morsiankoulut luotiin kouluttamaan nuoret naiset kunnollisiksi natsien vaimoiksi, natsiaatteeseen opetetuiksi ja harjaantumaan kodinhoitoon. Koulutusta pidettiin avioliittoluvan edellytyksenä monille naisille, jotka halusivat mennä naimisiin SS-jäsenten kanssa. Heille opetettiin ruoanlaittoa, lastenhoitoa, silitystä ja miehen sotilasvarusteiden kiillotusta, mutta myös poliittisesti korrektia keskustelutapaa ja lasten kasvattamista kansallissosialisteiksi.
Helena Pylkkänen
Pylkkänen on opiskellut Suomessa ja Ranskassa. Hän järjestänyt yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1972 alkaen. Hänelle on myönnetty muun muassa Suomen taideyhdistyksen dukaattipalkinto vuonna 1975 ja Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto vuonna 2002.
Pylkkäsen vanhemmat olivat taidehistorioitsija Riitta Pylkkänen ja jääkärieversti Kosti Pylkkänen.
Maitopuut
Maitopuut (Brosimum) on mulperikasvien heimoon (Moraceae) kuuluva suku, jonka lajeja käytetään huonekasveina.
Sairas vääns
Kappale on sittemmin julkaistu uudelleen kokoelma-albumilla 1970-luvun Syksyn sävelet (2011). Vuonna 1979 kappaleesta tehtiin myös cover-versio, tekijänä Tohtori Tuppi (oik. Kari Kuuva). Tämä versio julkaistiin myöhemmin kokooma-albumeilla Tenavadisco (1980) ja Disco City vol 1. (2012).
Pietari Longström
Pietari Longström (k. 1718) oli isonvihan aikainen sissipäällikkö, kapteeni.
Longström oli suuressa Pohjan sodassa sissiretkillä venäläisiä vastaan ja sai kapteenin arvon 1713. Isonvihan aikana hän teki partioretkiä venäläisten selustaan, vuonna 1715 aina Vehkalahdelle saakka. Hän kaatui C. G. Armfeltin sotaretkellä Norjan tuntureilla. Hänelle on pystytetty muistokivi Norjaan Hegraan 1931.
Kevin Borg
thumb|right|200px|Kevin Borg Kevin Borg (s. 18. lokakuuta 1986) on maltalais-ruotsalainen laulaja, joka voitti Ruotsin Idolsin viidennen tuotantokauden (2008).
Juhani Pylkkänen
Hannu Juhani Pylkkänen (s. 1947) on suomalainen tekniikantutkija ja emeritusprofessori- Hän oli Oulun yliopiston mekaanisen teknologian professori 1983–1997. Hänen tutkimusalaansa olivat lastuava työstä, konepaja-automaatio, valmistusjärjestelmät ja yleinen konepajatekniikka. Hän on ollut sen jälkeen ABB:n teknologiajohtaja ja konsulttiyritys T2O Consulting Oy:n toimitusjohtaja.
Phil Hill (jääkiekkoilija)
Phil Hill (s. 23. toukokuuta 1982) on walesilainen jääkiekkoilija, joka on pelannut muun muassa Cardiff Devilsissä ja Sheffield Steelersissä.
Sinileppälinnut
Sinileppälinnut (Myiomela) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 2 lajia.
Marcus Vinnerborg
Karl Johan Marcus Vinnerborg (s. 8. elokuuta 1972 Ljungby) on ruotsalainen jääkiekkotuomari. Nykyisin hän tuomitsee Ruotsin pääsarjatasolla SHL:ssä.
Vinnerborg on tuominnut aikuisten MM-kisoissa, U20-, ja U18-MM-kisoissa, sekä olympialaisissa. Hän on ensimmäinen eurooppalainen NHL-tuomari, ja vihelsi Pohjois-Amerikassa kahden kauden aikana yhteensä 40 ottelua.
TGV
thumb|right|300px|TGV-junia lähtee Pariisissa [[Gare Montparnasselta länteen ja etelään. ]]
Marcus Vinnerborg
Vinnerborg pelasi peliurallaan IF Troja/Ljungbyn junioreissa.
TGV
TGV (train à grande vitesse, suomeksi suurnopeusjuna) on ranskalainen suurnopeusjuna, jonka ovat kehittäneet GEC-Alsthom (nykyään Alstom) ja SNCF, Ranskan valtiollinen rautatieyhtiö. Ensimmäinen TGV-reitti avattiin Pariisin ja Lyonin välille vuonna 1981.
Lyonin-yhteyden menestys johti verkon nopeaan laajentamiseen. Uusia suurnopeusratoja rakennettiin maan etelä-, länsi- ja koillisosiin. Naapurimaat kuten Belgia, Italia ja Espanja ovat hyötyneet TGV:stä ja alkaneet rakentaa siihen liittyviä suurnopeusratoja. TGV:stä kehitetty Thalys-juna kulkee Belgian kautta Saksaan ja Alankomaihin, ja ensimmäinen Eurostar-juna e300 yhdistää Ranskan ja Belgian Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Toursin kaltaisista kaupungeista on tullut osa Pariisin työmatkavyöhykettä.
Matkustus TGV:llä on suureksi osaksi korvannut lentomatkustuksen TGV:n yhdistämien kaupunkien välillä lyhyempien matka-aikojen, helpompien turva- ja muiden muodollisuuksien ja rautatieasemien keskeisen sijainnin vuoksi.
3. huhtikuuta 2007 modifioitu TGV POS -juna, koodinimeltään V150, teki uuden raiteilla tavanomaisesti kulkevien junien nopeusennätyksen. LGV Est -rataosuudella juna saavutti nopeuden 574,8 km/h. Kokeissa oli aiemmin ylitetty 550 km/h nopeus. Entinen ennätys 515,3 km/h oli vuodelta 1990.
Historia
Ideaa TGV:stä ehdotettiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla, kun Japani oli aloittanut Shinkansenin rakentamisen vuonna 1959. Ranskan hallitus suosi voimakkaasti uusia teknologioita ja tutki ilmatyyny- ja maglev-junien, kuten Aérotrainin, rakentamista. Samanaikaisesti SNCF aloitti perinteisillä raiteilla kulkevien suurnopeusjunien kehittelyn.
Alun perin TGV:n, joka siihen aikaan oli lyhenne sanoista très grande vitesse (todella suuri nopeus) tai turbine grande vitesse (suurnopeusturbiini), ajateltiin käyttävän voimanlähteenään kaasuturbiinia. Turbiinit valittiin niiden pienen koon, painon ja voimantuoton hyvän suhteen sekä kestävyyden vuoksi. Ensimmäinen prototyyppi, TGV 001, oli ainoa tämäntyyppisellä moottorilla rakennettu TGV. Öljyn nopean hinnannousun jälkeen vuonna 1973 kaasuturbiineja alettiin pitää epäkäytännöllisinä ja uudeksi voimanlähteeksi valittiin sähkö.
TGV 001 ei prototyyppinä mennyt kuitenkaan hukkaan. TGV 001:llä pystyttiin testaamaan muun muassa suurnopeusjarruja, aerodynamiikkaa ja opastimia. Juna oli nivelletty, eli kahden vaunun välissä oli molemmille yhteinen teli, joka salli vaunujen liikkua vapaasti toisiinsa nähden. Prototyyppi saavutti 318 km/h:n nopeuden, joka on yhä ei-sähkökäyttöisten junien maailmanennätys. TGV 001:n sisä- ja ulkotilat suunnitteli brittiläinen muotoilija Jack Cooper, jonka työ muodosti pohjan tulevien TGV-mallien suunnittelulle.
Myöhemmin Ranskassa on avattu uusia suurnopeuslinjoja. Liikenne LGV Atlantiquella (LN2) Pariisista Toursiin/Le Mansiin alkoi vuonna 1989 ja LGV Nordilla (LN3) Pariisista Calais'hin ja Belgian rajalle vuonna 1993. LGV Rhône-Alpesin (LN4), joka jatkoi LGV Sud-Estiä Valenceen, rakentaminen alkoi vuonna 1990 ja linja valmistui vuonna 1992; LGV Méditerranéen (LN5) rakentaminen Marseilleen alkoi vuonna 1996 ja liikenne vuonna 2001. Linja Pariisista Strasbourgiin, LGV Est, avattiin liikenteelle kesällä 2007. TGV-teknologiaan perustuvia suurnopeuslinjoja on rakennettu myös Belgiaan, Alankomaihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan – yhdistäen nämä maat TGV-rataverkkoon.
Eurostar-junat, jotka yhdistävät Manner-Euroopan Lontooseen Kanaalitunnelin kautta, aloittivat liikennöintinsä vuonna 1994. Ensimmäinen vaihe Yhdistyneen kuningaskunnan puoleista suurnopeuslinjaa, Channel Tunnel Rail Linkiä, valmistui vuonna 2003. SNCF:n insinöörien avustuksella toteutettu projekti valmistui vuonna 2007. Matka Lontoosta Brysseliin kestää enää vain 2 tuntia ja Lontoosta Pariisiin 2 tuntia 15 minuuttia.
TGV ei ollut maailman ensimmäinen kaupallinen suurnopeusjuna: Shinkansen yhdisti Japanissa Tokion ja Osakan 1. lokakuuta 1964, lähes 17 vuotta ennen ensimmäistä TGV:tä. TGV:llä on kuitenkin hallussaan nopeusennätys perinteisille junille (Japanilla on ennätys maglev-junille). Vuonna 1990 TGV saavutti 515,3 km:n tuntinopeuden tavallista lyhyemmällä junalla (kaksi sähkömoottorivaunua ja kolme matkustajavaunua). Viime aikoina tyypillisen matkan keskinopeudeksi on mitattu 263,3 km/h.
Kesällä 1995 otettiin käyttöön kaksikerroksiset junarungot (TGV Duplex), joiden matkustajakapsiteetti on 512. 28. marraskuuta 2003 TGV kuljetti miljardinnen matkustajansa liikenteen aloituksen jälkeen vuonna 1981. Luku jää toiseksi vain Shinkansenin vuonna 2000 saavuttamalle 5 miljardille matkustajalle. 2 miljardin rajan uskotaan menevän rikki vuonna 2010.
thumb|right|250px|TGV-junia varten rakennetut suurnopeusradat merkitty sinisellä ja TGV-junien käyttämät tavanomaiset radat mustalla värillä
Kabul Air
Kabul Air  on afganistanilais-venäläinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2006. Yhtiö sai toimilupansa vuonna 2007 ja operoi tällä hetkellä Mil Mi-8 -helikoptereilla Afganistanin ja Venäjän välillä.
Kabul Air suunnittelee aloittavansa matkustajakoneliikennöinnin vuoden 2010 aikana.
Piispankukat
Piispankukat (Browallia) on koisokasvisuku (heimo Solanaceae), jonka lajeja käytetään yksivuotisina koristekukkina tai huonekasveina. Ne on nimetty Turussa piispanakin olleen kasvitieteilijän Johan Browalliuksen (1707–1755) mukaan. Lajin alkuperä on Väli-Amerikassa, niiden siemeniä tuotiin Panamasta ensi kerran Eurooppaan 1735.
Luettelo Arabiemiirikuntien lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, joilla on tai on ollut Arabiemiirikuntien siviili-ilmailuviranomaisen myöntämä toimilupa.
Pieni Suksijärvi
Pieni Suksijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Mouhijärven alueessa suoraan Mouhijärveen laskevaan valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pituus on 380 metriä ja leveys 300 metriä. Järven luusuana on järven luoteisrannalla sijaitsevat kapea salmi, joka yhdistää järven isoon Suksijärveen. Järvien vedenpinnat ovat tasoissa, mutta niitä voi pitää eri järvinä. Siinä on vain yksi luoto. Järven ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, josta osa on suota. Rannalle on rakennettu kuusi loma-asuntoa, joihin johtaa tiet Irriäisten kylältä.
Katso myös
joiden lisäksi
Lars Gathenhielm
Lars Gathenhielm (30. marraskuuta 1689 – 25. huhtikuuta 1718) oli ruotsalainen kaapparikapteeni Suuren Pohjan sodan ajalta. Hän loi mittavan omaisuuden kaappaustoiminnalla Pohjanmerellä.
Kolera
pienoiskuva|Koleran aiheuttava Vibrio cholerae -bakteeri [[elektronimikroskooppi|elektronimikroskoopissa.]] Kolera on tarttuva suolistotauti, jonka aiheuttaa Vibrio cholerae -bakteerin muodostama myrkky. Tartunnanlähteenä on yleensä ulosteen saastuttama juomavesi tai ruoka.
Maailmalla kolera on merkittävimpiä tartuntatauteja. Vuosittain siihen sairastuu arviolta 2,8 miljoonaa ihmistä, ja kuolemantapauksia arvioidaan kertyvän lähes sata tuhatta. Tarkkojen lukujen arviointi on vaikeaa, sillä suuressa osassa esiintymisaluettaan kolera on pahasti alidiagnosoitu sairaus. Paikallisten koleraepidemioiden aikana taudin ilmaantuvuus voi nousta räjähdysmäisesti ja kuolleisuus voi nousta todella korkeaksi.
Tartunta ja aiheuttaja
Koleraa aiheuttaa Vibrio cholerae -bakteeri, josta tunnetaan yli 200 seroryhmää. Monet niistä aiheuttavat suolistoinfektioita, mutta vain seroryhmät O1 ja O139 aiheuttavat koleraksi kutsuttua tautia. Näistä serotyypeistä yleisempi on O1. Diagnoosia varten on nykyisin olemassa nopeita immunokemiallisia testejä. Myös PCR-perusteisia testejä on kehitetty, mutta tutkimus on yleensä liian hidas käytännön hoitotyöhön.
Kolerabakteeria tavataan monissa rannikkovesissä, missä se elää hankajalkaisissa. Ihmiseen se tarttuu useimmiten saastuneen veden kautta, mutta tauti voi tarttua myös raaoista äyriäisistä, hedelmistä, vihanneksista ja muista ruoista. Tauti tarttuu myös epäsuorasti bakteeria sisältävän oksennuksen kautta. Koleraa esiintyy ainoastaan ihmisillä, eikä se tarvitse eläintä tai hyönteistä välittäjänä.
Kolerabakteeri alkaa ohutsuolessa erittämään koleratoksiinia. Osa siitä pääsee suolen soluihin, joissa se aktivoi solupumppua säätelevän adenylaattisyklaasi-nimisen entsyymin toimintaa. Tämän seurauksena pumppu käytännössä jää päälle, mikä aiheuttaa suolikanavaan nestevirtauksen. Kolerapotilaan suolistossa saattaa virrata jopa litra nestettä tunnissa, mikä johtaa nopeasti elimistön kuivumiseen ja massiiviseen suolatasapainon häiriöön.
Taudinkuva
pienoiskuva|Koleran aiheuttamassa ripulissa sairastunut menettää nopeasti runsaasti nestettä kehosta. Koleraripuli muistuttaa ulkonäöltään riisitärkkelyksistä vettä. Kolera on akuutti voimakkuudeltaan vaihteleva sisäinen sairaus. Suurin osa sairastuneista saa vain lieviä tai kohtalaisia ripulioireita, joita voi olla vaikea erottaa muista ripulin syistä. He kuitenkin levittävät kolerabakteereja ulosteessaan 7–14 vuorokauden ajan. Taudin luontaisilla esiintymisalueilla siihen sairastutaan ensimmäistä kertaa tyypillisesti jo alle viisivuotiaana.
Noin joka kymmenes sairastunut saa vakavia oireita. Vakavammissa tapauksissa esiintyy voimakasta ripulia, oksentelua, pahoinvointia ja nopeasti ilmenevää nestevajausta. Koleran aiheuttama ripuli on äkillistä, ja se voi aiheuttaa vaarallista nestevajausta. Yleisesti käytetyn vertauksen mukaan koleraripuli näyttää riisitärkkelyksiseltä vedeltä.
Nopea kuivuminen voi aiheuttaa neste-elektrolyyttitasapainohäiriön, joka voi johtaa lihaskramppeihin tai šokkiin, jos verenpaine ja hapen määrä romahtavat. Vakavissa, hoitamattomissa tapauksissa muutaman tunnin nestevaje saattaa johtaa kuolemaan verenkierron äkillisen heikentymisen seurauksena.
Alueilla, joilla koleraa ei luonnostaan esiinny, ihmiset ovat bakteeria vastaan varsin suojattomia ja sairastuneiden taudinkuva on yleensä raju. Tällaisissa paikoissa puhkeaville koleraepidemioille tunnusomaista on taudin nopea leviäminen sekä korkea kuolleisuus.
Kolera aiheuttaa raskaana olevalle naiselle keskenmenon jopa puolessa tautitapauksista. Raskauden itsensä merkityksestä riskitekijänä ei ole varmuutta. Veriryhmän O kantajilla on muita suurempi todennäköisyys saada vakava tautimuoto silloin, kun aiheuttajana on El Tor -kolerabakteerikanta.
Hoito ja rokote
Kolera voi aiheuttaa kuoleman tunneissa, joten se vaatii nopeaa hoitoa. Jo pelkästään hoidon alun viivästyminen johtaa noin viiden prosentin tapauskuolleisuuteen. Taudin hoitona käytetään kuivumisen estämistä, ja sitä varten voidaan käyttää yksinkertaista oraalista rehydraatioliuosta. Onnistuneen hoidon ansiosta alle prosentti sairastuneista kuolee. Hoitamattomista potilaista noin puolet kuolee.
Koleran hoitoa varten on helppo valmistaa sokeri-suolaliuosta, jossa litraan keitettyä vettä sekoitetaan teelusikallinen suolaa ja ruokalusikallinen sokeria, ja sitä otetaan lusikallinen kerrallaan. Vaikeimmissa tapauksissa joudutaan käyttämään infuusioliuosta.
Vakavia tapauksia voidaan koettaa hoitaa antibiooteilla, yleensä doksisykliinillä tai tetrasykliinillä. Kolerabakteerin antibioottiresistenttisyys vaihtelee, sillä kolerabakteerikannoilla on erikoinen taipumus menettää resistenssinsä aikaa myöten. Tämän vuoksi antibioottien toimivuus vaihtelee suuresti. Tilanteesta riippumatta, koleran hoito perustuu aina ensisijaisesti potilaan nesteyttämiseen. Taudinaiheuttajan häätäminen on vasta toissijaista.
Ensimmäinen kolerarokote tuli käyttöön Espanjassa jo vuonna 1884. Kolerarokotteista ei ole ollut hyötyä epidemioiden ehkäisemisessä, joskin ne suojaavat ottajaansa hyvin. Taudin vakavuuden huomioiden, laajoilla rokoteohjelmilla olisi hyvä hyöty-hintasuhde. Nykyisin niitä käytetään lähinnä lyhytaikaisena, mutta tehokkaana suojana riskialueille matkustaville ulkomaalaisille. Taudin esiintymisalueen maissa rokotteita annetaan yleisesti sotilaille armeijan toimintakyvyn turvaamiseksi. Joissain maissa kolerarokotusta ei suositella missään tilanteessa.
Levinneisyys
Koleraa esiintyy nykyään lähinnä köyhissä maissa, joissa sanitaatio eli puhtaanapito on puutteellista ja joissa puhdasta juomavettä ei ole saatavilla. Lisäksi sitä esiintyy sodan tuhoamilla alueilla, joilla infrastruktuuri on epäkunnossa. Kehitysmaista erityisesti Afrikan ja Aasian maat ovat voimakkaasti infektoituneet; samoin jossain määrin myös Väli- ja Etelä-Amerikan maat.
Sisällissodat, tulvat ja trooppiset hirmumyrskyt aiheuttavat usein epäsuoria tuhoja koleraepidemioiden takia. Zimbabwessa elokuussa 2008 alkanut kolera-aalto oli seuraavan tammikuun loppuun mennessä vaatinut yli 3 000 kuolonuhria. Sairastuneita oli jopa yli 57 000. Haitissa kuoli vuoden 2010 maanjäristyksen jälkeen koleraan 10 000 ihmistä.
Pandemiat
Kolera sai alkunsa luultavasti Intiasta, Gangesjoen suistosta, josta se levisi myöhemmin maailmalle. Tautia on saatettu kuvailla muutamia tuhansia vuosia vanhoissa teksteissä. Sanskritinkielisissä teksteissä 2 500 vuoden takaa kuvaillaan sairautta, jonka oireita ovat voimakas oksentelu, ripuli, riutuneet kasvot, huulten sinertyminen ja lihaskouristukset. Antiikin ja Persian lääkäreillä on myös kuvauksia koleraa vastaavista ripulitaudeista. Kolera ei kuitenkaan jätä jälkiä luustoon, joten varmoja lääketieteellisiä todisteita siitä että vastaavatko kuvaukset nykyistä koleraa ei voida saada.
Vaikka koleraa on esiintynyt Bengalissa jo kauan, siitä tuli maailmanlaajuinen tauti vasta 1800-luvulla. Tutkijoilla ei ole varmaa selitystä sille, miksi tauti pysyi paikallisena niinkin kauan. Kolerabakteerissa saattoi tapahtua jokin geneettinen muutos, joka teki siitä tarttuvamman. Toisaalta liikenneyhteydet alkoivat vilkastua ja Intiakin liitettiin Britannian imperiumiin.
Koleran ensimmäinen pandemia alkoi vuonna 1817. Se alkoi Jessoresta ja levisi idässä Filippiineille ja lännessä Turkkiin asti. Siihen sairastui satojatuhansia ihmisiä: Jaavan saarella kuoli yli 100 000 ihmistä ja Basrassa 18 000 kolmessa viikossa vuonna 1821. Kolera katosi kuitenkin nopeasti muualta maailmasta ja jäi jälleen paikalliseksi Bengaliin. Toinen pandemia, joka alkoi 1829, levisi myös Eurooppaan ja Amerikkaan.
1800-luvulla iski vielä kolme kolerapandemiaa, 1841–1862, 1864–1875 ja 1882–1896. Kolmatta pandemiaa pidetään kaikista tappavimpana, ja vuotta 1854 pidetään historian pahimpana koleravuotena. Seuraavat pandemiat eivät olleet yhtä rajuja, mutta nekin saivat aikaan poikkeuksellisia alueellisia epidemioita. Hampuri oli yksi taudista pahiten kärsineitä eurooppalaisia kaupunkeja: vuonna 1892 koleraan kuoli 1,5 prosenttia kaupungin asukkaista. Japanissa puolestaan kuoli koleraan vuosien 1877–1879 aikana noin 90 000 ihmistä.
Kuudes pandemia kesti yli 20 vuotta, vuosina 1899–1923, ja se vaikutti erityisesti Intiassa, Arabiassa ja Pohjois-Afrikan rannikolla. Egyptissä kuoli yli 34 000 ihmistä kolmessa kuukaudessa. Kuudes pandemia ei ehtinyt Amerikkaan asti, ja se aiheutti vain pieniä epidemioita eurooppalaisissa satamakaupungeissa. Kolera hävisi taas vuoden 1923 jälkeen lähes koko maailmasta.
Tutkimushistoria
John Snow löysi koleran ja juomaveden välisen yhteyden Lontoossa vuonna 1854. Robert Koch eristi koleraa aiheuttavan vibriobakteerin Kalkutassa vuonna 1883 ja oli ensimmäinen kolerabakteerin löytäjä mikrobiteorian aikakaudella. Häntä ennen kuitenkin jo italialainen Filippo Pacini oli vuonna 1854 nähnyt ja nimennyt kolerabakteerin.
Koleran hoidossa tehtiin läpimurtoja 1900-luvun alussa. Pioneereja olivat erityisesti englantilainen Leonard Rogers ja yhdysvaltalainen Andrew Sellards. Rogers onnistui puolittamaan kuolleisuusasteen 60 prosentista 30 prosenttiin käyttämällä nestekorvaajana paljon suolapitoisempaa liuosta kuin mitä aiemmin oli käytetty. Sellards puolestaan ehdotti natriumvetykarbonaatin lisäämistä suonensisäisiin liuoksiin. Rogers sai tämän ansiosta pudotettua kuolleisuuden 20 prosenttiin.
Yhdysvaltain laivaston lääkäri Robert A. Phillips kehitti aiempaa vielä huomattavasti tehokkaamman liuoksen, joka pudotti kuolleisuuden alle prosenttiin, kun sitä kokeiltiin 1960-luvun puolivälissä Bangkokissa, Taiwanissa, Manilassa ja Dhakassa. Seuraava kehitysaskel oli suun kautta annettava nestehoito. Dilip Mahalanabis osoitti kollegoidensa kanssa vuonna 1971 Länsi-Bengalissa, että uusi nestehoito pystyi pitämään kuolleisuuden entistäkin alempana.
Kolera Suomessa
pienoiskuva|Turun [[Itäharjun kolerahautausmaalle on haudattu vuoden 1831 epidemian uhreja. Nykyisin jäljellä ovat enää varakkaimpien kaupunkilaisten muistopaadet.]] Kolera saapui Suomeen ensimmäistä kertaa vuonna 1831 osana koleran toista pandemiaa. Tautia havaittiin kesäkuussa Viipurissa, ja elokuussa sitä tavattiin jo Helsingissä ja Turussa. Tuona kesänä koleraan sairastui lääkintöylihallituksen mukaan 1 258 henkilöä. Kuolleisuus oli yli 50 %. Kolmannen kolerapandemian aikana vuonna 1848 tautia tavattiin taas Suomessa. Tauti levisi Laatokan rantamilta Suomenlahden rannikkokaupunkeihin. Tällä kertaa tautia esiintyi myös sisämaassa, muun muassa Hämeenlinnassa. Sairastuneita arvioidaan olleen 1 747, ja kuolleisuus oli jälleen noin 50 %:n luokkaa.
Vuonna 1852 kolera iski uudestaan 6. kesäkuuta Helsingissä. Sairastuvuus oli siihenastisista epidemioista suurinta. Rannikkokaupungeista kolera levisi sisämaahan, ja sairastuneita arvioitiin olevan yli 5 000, joista noin puolet menehtyi. Krimin sota ylläpiti epidemiaa, ja sotilaita kuoli runsaasti sekä venäläisten (ilmoitettu 1 685 kolerakuolemaa) että Ahvenanmaata miehittäneiden englantilais-ranskalaisten joukkojen (arviolta tuhat henkeä) keskuudessa. Sotilailta epidemia levisi myös suomalaisen siviiliväestön keskuuteen. Kaikkiaan tämän koleraepidemian kuolonluvun arvioidaan olleen noin 7 000 henkeä Suomen maaperällä.
Suomalaisen hygienian ja vesihuollon paraneminen lievensi seuraavia koleraepidemioita selvästi, vaikka tauti levisikin herkästi Venäjältä. Helsingissä oli lievä koleraepidemia vuosina 1871 ja 1872. Viidennen koleraepidemian aikaan Suomessa esiintyi vain hajatapauksia. Yhteensä tiedetään 73 koleratapausta vuosina 1892–1894. Koleran kuudennen epiedemian aikana Suomessa todettiin vuonna 1908 vain 19 koleradiagnoosia.
Eino Mikkola
Eino Fredrik Mikkola (18. syyskuuta 1905 Suomussalmi – 11. joulukuuta 1987) oli suomalainen klassillinen filologi, kirjojen keräilijä ja kirjailija.
C. Wright Millsin sosiologinen elämä
C. Wright Millsin sosiologinen elämä on Juha Suorannan kirjoittama teos yhdysvaltalaisen yhteiskuntatieteilijä C. Wright Millsin (1916–1962) elämästä ja teoksista. Kustantajan mukaan teos on ensimmäinen suomenkielinen johdatus Millsin yhteiskuntatieteelliseen ajatteluun.
Eino Mikkola
Mikkola toimi 1958–1971 Helsingin yliopiston klassillisen filologian dosenttina.
Kenia talviolympialaisissa 2018
Kenia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Sabrina Simander, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa. Hän oli ensimmäinen Keniaa talviolympialaisissa edustanut nainen ja Kenian toinen edustaja vuosina 1998, 2002 ja 2006 kilpailleen maastohiihtäjä Philip Boitin jälkeen.
Alppihiihto
Kenia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle naiselle.
Eino Mikkola
Eino Mikkolan yli 30 000 nimikkeen kirjakokoelma lahjoitettiin 1988 lähes kokonaisuuessaan Kansalliskirjastolle. Kokoelmaan kuuluu Ruotsin vallan aikaista suomalaista kirjallisuutta, antiikin tutkimusta ja klassillista filologiaa käsittelevää kirjallisuutta, kiellettyä poliittista kirjallisuutta sekä suomalaisen kaunokirjallisuuden ensipainoksia.