cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyramid (The Alan Parsons Projectin albumi)
Julkaisu ja painokset
Billboard-lehti uutisoi tammikuussa 1979 Pyramidin miljoonamyynnistä ja kirjoitti The Alan Parsons Projectista muodostuneen ”maailmanlaajuisen ilmiön – – joka on suositumpi kuin koskaan ennen”. Lehden mukaan Parsonsin nimi on ”synonyymi ennennäkemättömälle menestykselle ja laaja-alaiselle musiikilliselle visiolle”.
Pyramid ilmestyi CD-muodossa ensi kertaa 1984. Vuonna 2008 siitä ilmestyi remasteroitu versio, jolla on mukana seitsemän bonuskappaletta. Suurin osa bonuskappaleista on raakaversioita tai vaihtoehtoisia miksauksia alkuperäisen albumin kappaleista, mutta mukana on myös ennenjulkaisematon sävellys ”Little Voice”. Se oli alun perin tarkoitettu ”What Goes Upin” yhteyteen mutta jätettiin lopulta kokonaan pois albumilta. ”Can’t Take It with Youn” demoversiossa Parsons soittaa itse kaikkia soittimia, joskaan ei erityisen taitavasti.
Aikalaisarviot
Stereo Review’n arviossa Edward Buxbaum kirjoitti, että Pyramidia on vaikea luokitella mihinkään yksittäiseen lajityyppiin. Albumi yhdistää ”rikkaat orkesterisovitukset, kiehtovat sanoitukset, korkeatasoiset soittotaidot, kuorosäestykset ja raskaat rock-rytmit mukaansatempaavaksi kokemukseksi”. Buxbaumin mukaan kyseessä on ”äärimmäiseen keskittymiseen ja täydelliseen immersioon perustuvaa tunnelmamusiikkia”. ”One More Riverin” suoraviivainen rock ei kuitenkaan istu kokonaisuuteen vaan rikkoo albumin muuten ehyen tunnelman. Tästä huolimatta Pyramid on APP:n edellistä albumia I Robotia yhtenäisempi kokonaisuus, joka paranee useiden kuuntelukertojen myötä.
Rolling Stonen Stephen Holden piti albumia edeltäjäänsä heikompana kokonaisuutena, josta puuttuu I Robotin ”nokkeluus ja melodinen vetovoima”. Holdenin mukaan Pyramid käyttää ”pyramidien arvoitusta aasinsiltana koppavaan pohdiskeluun ihmishaaveiden turhuudesta ja kaiken katoavaisuudesta”. Parsonsin taitava tuotanto on edelleen läsnä, mutta kokonaisuus on teennäinen eepos. Albumin ainoa eloisa hetki on pyramidivillityksellä pilaileva The Beatles -henkinen ”Pyramania”. Holdenin mukaan vaikuttaakin siltä, että Parsons ja Woolfson eivät ole aidosti kiinnostuneita aiheestaan vaan ovat valinneet pyramiditeeman ainoastaan sen kaupallisen potentiaalin vuoksi.
Billboardin tuoreeltaan julkaistun arvostelun mukaan Pyramid on ennen kaikkea Parsonsin tuottajantaitojen näyttämö. Albumi ”aloittaa pop-melodioista ja -kappaleista ja luo sitten kuorojen ja syntetisaattorien avulla avaruushenkisen äänimaailman”. Arvion mukaan albumia on vaikea luokitella mihinkään vakiintuneeseen genreen, mutta lopputulos on joka tapauksessa ”toimiva ja tietysti myös kaupallisesti menestyksekäs”.
Myöhemmät arviot
Vuonna 1995 julkaistussa The All-Music Guide to Rock -teoksessa David Jehnzen kuvailee Pyramidia tutkielmaksi ”salaperäisistä Lähi-idän myyteistä ja perinteistä”. Myöhemmässä arvostelussa Allmusicin Mike DeGagne kuvailee albumia keskitasoiseksi The Alan Parsons Project -julkaisuksi. Hän kehuu albumin yliluonnollista ja salaperäistä tunnelmaa: vaikka Pyramid on lyhyt, sen musiikki sopii teemaan hyvin ja paranee kuuntelukerrasta toiseen. Levy ei kuitenkaan nouse Parsonsin parhaiden tuotosten joukkoon.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
A-puoli
Take It or Leave It
Take It or Leave It on yhdysvaltalainen vuosina 1940–1950 radiossa esitetty visailuohjelma. Vuonna 1950 sarjan uudeksi nimeksi tuli The $64 Question, joka toimi edeltäjänä 1955–1958 televisiossa esitetylle The $64,000 Question -visailulle.
Jakson kulku oli suoraviivainen: osallistujalta kysyttiin sarja koko ajan vaikeutuvia kysymyksiä. Ensimmäisen kysymyksen arvo oli yksi dollari, ja jokainen oikea vastaus kaksinkertaisti osallistujan voittopotin. Jokaisen kysymyksen kohdalla kilpailijalla oli mahdollisuus joko pitää voittonsa tai siirtyä seuraavaan kysymykseen. Kaikkiaan kysymyksiä oli seitsemän.
Ohjelman alkuperäisenä isäntänä toimi Bob Hawk. Häntä seurasivat Phil Baker, Garry Moore, Eddie Cantor ja Jack Paar.
Take It or Leave It pääsi Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Trinity College
Trinity College voi viitata muun muassa seuraaviin oppilaitoksiin:
Valpolicella
Maantieteellinen alue
thumb|270px|Valpolicellan maantieteellinen alue. Valpolicellan alue muodostuu Fumanen, Maranon ja Negrarin laaksoista. Etelässä alueen rajana on Adigejoki, pohjoisessa Lessinian vuoret. Alue koostuu seitsemästä kunnasta (Pescantina, San Pietro in Cariano, Negrar, Marano, Fumane, Sant’Ambrogio di Valpolicella ja Sant’Anna d’Alfaedo) ja siihen kuuluu myös osia Veronan kaupungista sekä Dolcèn kunnasta.
Viinialue
thumb|270px|Valpolicella-viinien tuotantoalue. Valpolicellan viinialue on huomattavasti maantieteellistä aluetta laajempi. Valpolicellan maantieteellisen alueen eteläosa on Valpolicella Classico -viinien tuotantoalue. Viinien tuotantoalue ulottuu Veronan itäpuolelle aina Cazzano di Tramignaan asti.
Laatuluokiteltuja Valpolicella-viinityyppejä ovat Viinit valmistetaan pääosin Corvina-, Corvinone-, Molinara- ja Rondinella-rypäleistä.
Tekstilštšikin metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)
Tekstilštšiki on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
The Jacksons (albumi)
The Jacksons on The Jacksons -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, jonka he julkaisivat lähdettyään Motown Recordsilta vuonna 1976. Yhtyeen jäsen Jermaine Jackson jäi Motown Recordsille, joten hänet korvasi Randy Jackson. Kappale "Blues Away" on ensimmäinen julkaistu kappale, joka on yhtyeen pääsolistin Michael Jacksonin säveltämä ja sanoittama.
Leo Stranius
Leo Aleksis Stranius (s. 10. lokakuuta 1974 Leningrad, Neuvostoliitto ) on suomalainen kansalaisaktivisti ja konsulttiyritys Third Rock Finlandin toimitusjohtaja.
Aiemmin Stranius on työskennellyt muun muassa Kansalaisareenan toiminnanjohtajana, Luonto-Liiton pääsihteerinä sekä Suomen luonnonsuojeluliiton ilmastovastaavana. Hän on myös kirjoittanut vuonna 2019 julkaistun omaelämäkerran Ekoistin muistelmat.
Stranius omistaa osan ympäristökonsulttiyritys Third Rock Finlandista ja Tyrskystä sekä käy pitämässä ajanhallintavalmennuksia eri organisaatioille.
Ura
Stranius on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Hän valmistui Tampereen yliopistosta syksyllä 2006 pääaineenaan ympäristöpolitiikka. Hänellä on myös johtamistaidon erikoisammattitutkinto ja tietotekniikan mekaanikon koulutus. Stranius tekee ympäristöpolitiikkaan liittyvää väitöskirjaa Tampereen yliopistossa.
Stranius on toiminut 20 vuoden ajan suomalaisessa ympäristöliikkeessä. Hänet tunnetaan ekologisen elämän puolustajana ja esittämästään hiilineutraalisuuden vaatimuksesta sekä Ekoisi-blogistaan. Hän oli mukana perustamassa Vihreitä Nuoria ja Opiskelijoita (ViNO) vuonna 1999 ja toimi järjestön hallituksessa vuoteen 2002. Hän oli Maan ystävien puheenjohtaja vuodet 2003–2004. Stranius on julkaissut yhdessä Tom Henrikssonin kanssa kirjan Ekopop! – Ekologisen ja onnellisen elämän opas (2011).
Stranius oli ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa ja toimi vihreiden asiantuntijana hallitusneuvotteluissa. Hän on ollut jäsen Suomen kestävän kehityksen toimikunnassa vuodesta 2003 ja oikeusministeriön koordinoimassa kansalaisyhteiskuntapolitiikan neuvottelukunnassa (KANE) vuodesta 2007 lähtien. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Stranius valittiin 1 164 äänellä Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän oli ehdolla myös kevään 2015 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Stranius valittiin uudelleen Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa 1304 äänellä.
Yksityiselämä
Stranius syntyi Leningradissa suomalaisen Pentti Straniuksen ja tämän venäläise n puolison esikoiseksi. Pentti Stranius opiskeli tuolloin Leningradissa historiaa. Leon vanhemmat erosivat kun Leo oli 2-vuotias ja hän muutti isänsä kanssa Suomeen.
Leo asuu perheensä kanssa Helsingin Käpylässä. Hän on naimisissa ja perheeseen kuuluu kaksi lasta.
Straniuksen harrastuksiin kuuluvat muun muassa lukeminen ja kirjoittaminen sekä liikunta ja retkeily. Hän on vegaani ja absolutisti. Stranius on nimetty vuonna 2016 Kauppalehden listauksessa 100 vaikutusvaltaisimman suomalaisen joukkoon. Hänen bloginsa valittiin Suomen parhaaksi ympäristöblogiksi maaliskuussa 2010 ja toiseksi parhaaksi helmikuussa 2013. Stranius on sanonut hiilijalanjälkensä olevan on noin 2867 kg vuodessa.
Kōichi Kudō
Kōichi Kudō (4. helmikuuta 1909 Iwate – 21. syyskuuta 1971) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Tiedon taloustiede
Tiedon taloustiede tarkastelee tiedon merkitystä yhteiskunnallisissa järjestelmissä, niin menneen toiminnan tuotoksena kuin tulevan määrittäjänäkin.
Kōichi Kudō
Ura
Vuonna 1942 Kudōsta tuli Japanin maajoukkueen päävalmentaja.
NK Dinamo Zagreb
NK Dinamo on jalkapalloseura Kroatian pääkaupungista Zagrebista. Joukkueen kannattajat tunnetaan nimellä Bad Blue Boys.
Historia
Toisen maailmansodan jälkimainingeissa kommunistien hallitsemassa Jugoslaviassa Zagrebin jalkapalloseurat lakkautettiin ja 9. kesäkuuta 1945 muodostettiin kaupungin joukkue Dinamo (”dynamo”), ja entisestä kaupungin suurseurasta Građanskista pelaajat liittyivät joko siihen tai Belgradin Partizaniin. Entinen Građanskin valmentaja Marton Bukovi jatkoi työtään Dinamon parissa yhdessä entisen seuran pelaajan Franjo Žlofin kanssa. Lisäksi joukkueeseen liittyi pelaajia HAŠKista (Hrvatski akademski športski klub), kuten Ratko Kacian, Željko Čajkovski, Svetozar Peričić ja Dragutin Lojen. Vuonna 1969 seura otti käyttöön Građanskin perinteiset värit ja sen perinteitä noudattelevan vaakunan.
Vuonna 1991 seura muutti nimensä HAŠK-Građanskiksi ja 1993 Croatia Zagrebiksi. Tarkoituksena oli karistaa Kroatian itsenäisyyden kynnyksellä vanha kommunistimenneisyys. Kannattajien keskuudessa nimi säilyi kuitenkin Dinamona, ja virallisesti nimi palautettiin käyttöön 14. helmikuuta 2000.
Korvenkylä (Lappeenranta)
Korvenkylän seudulla sijaitsevat muun muassa vanhat Rauhan ja Tiurun sairaalat, joista ensin mainitussa toimii nykyään Holiday Club Saimaa. Korvenkylässä sijaitsee myös Korvenkylän vesitorni.
Korvenkylässä sijaitsee vuonna 1939 perustettu Rauhan hautausmaa. Hautausmaa on suuruudeltaan n. 1 ha, jonka tilasta puolet on käytössä. Alkujaan hautausmaa perustettiin Rauhan Sotasairaala 43:a ja Rauhan sairaalaa varten.
Tilastokeskuksen määritelmissä Korvenkylä ei muodosta omaa taajamaa, vaan se kuuluu Imatran keskustaajamaan, johon se on kasvanut kiinni Mannerintien ja Imatranväylän kautta. Imatran keskustaajaman asukkaista 1 462 asuu Lappeenrannan puolella (31. joulukuuta 2013).
Peter Kang U-il
Peter Kang U-il (s. 12. lokakuuta 1945 Soul) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Soulin arkkihiippakuntaan Stephen Kim Sou-hwan 9. joulukuuta 1974. Hänet nimitettiin Soulin vihkipiispaksi sekä Baleciumin titulaaripiispaksi 21. joulukuuta 1985, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. helmikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Kim Sou-hwan, jota avustivat Joseph Kyeong Kap-ryong ja Paul Kim Ok-kyun.
Kang U-il sai 20. heinäkuuta 2002 nimityksen Chejun piispaksi.
Virpi Kätkä
Virpi Kätkä (s. 19. joulukuuta 1969 Ylitornio ) on suomalainen laulaja. Hän on tullut tunnetuksi sisarensa Katja Kätkän kanssa perustamastaan duosta CatCat, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1994.
Kätkä opiskeli musiikkia Jyväskylän yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi. Pääaineenaan hänellä oli musiikkitiede.
Virpi Kätkä avioitui laulaja Tauski Peltosen kanssa vuonna 2003. Pari erosi vuonna 2009 mutta päätyi jälleen yhteen vuoden 2010 alkupuolella. He erosivat jälleen vuoden 2011 kesällä.
Vuonna 2010 Kätkä julkaisi ensimmäisen soololevynsä Reloaded. Levy sisältää uusia kappaleita mutta myös CatCatin vanhoja hittejä uusiksi tehtynä.
Kätkä on osallistunut Selviytyjät Suomi -ohjelman kolmannelle ja seitsemännelle tuotantokaudelle. Hän sijoittui kummallakin kaudella neljännelle sijalle.
Kansanpuolue (1932)
Kansanpuolue oli vuosina 1932–1936 toiminut suomalainen, lähinnä Kalajokilaaksossa vaikuttanut puolue, joka perustettiin talonpoikien protestiliikkeen petyttyä olemassa olleisiin puolueisiin. Puoluetta ei pidä sekoittaa sitä edeltäneeseen Kansanpuolueeseen (1917–1918) tai myöhemmin vaikuttaneeseen Suomen Kansanpuolueeseen (1951–1965).
Kansanpuolueen perustava kokous pidettiin 21. elokuuta 1932 Ylivieskassa. Uusi puolue oli päätetty perustaa samalla paikkakunnalla edelliskuussa pidetyssä kokouksessa, jossa asetettiin toimikunta valmistelemaan perustamista. Elokuun kokous hyväksyi puolueen ohjelman ja valitsi ensimmäisen puoluevaltuuston. Puolueen hallinnon keskuspaikaksi päätettiin julistaa Ylivieska ja paikkakunnan henkilöillä olikin suuri rooli puolueessa. Vaikka Kansanpuolueen synnyn taustalla oli vahvasti Nivalan konikapina, ei puoluejohtoon valittu näkyvästi tuolloin esillä olleita, vaan uusia kasvoja. Puoluevaltuuskunnan puheenjohtajaksi valittiin nivalalainen Yrjö Hautala ja varapuheenjohtajaksi alavieskalainen Fredrik Rautio. Loppuvuodesta 1932 puolue perusti äänenkannattajakseen Kansan Sana -lehden. Maaliskuussa 1933 Rautio nousi puheenjohtajaksi varapuheenjohtajan paikalta.
Kansanpuolueen ensimmäisessä puoluekokouksessaan hyväksymä, myöhemmin jonkin verran muutettu, ohjelma oli populistinen ja ennen kaikkea talonpojan asiaa ajava. Puolue vastusti virkamiesvaltaa, mutta luotti lujasti parlamentaariseen järjestelmään ja korosti muun muassa uskonnollisia arvoja.
Kansanpuolue sai ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan 1933 9 390 ääntä (0,80 %) ja kaksi kansanedustajaa, jotka olivat maanviljelijät Heikki Niskanen ja Yrjö Hautala Oulun eteläisestä vaalipiiristä. Ehdokkaita oli lisäksi Vaasan läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Kalajokilaakson monissa kunnissa puolueen kannatus oli 30–50 prosenttia, Saloisissa jopa 55,7 prosenttia. Kansanpuolueen suosiosta kärsi etenkin Maalaisliitto. Puolueella oli toimintansa aikana yhteensä 66 paikallisosastoa, joista suurin osa Kalajokilaaksossa.
Vuoden 1936 eduskuntavaaleissa Kansanpuolue sai vain yhden kansanedustajan ja 7 449 ääntä (0,63 %). Vaalien jälkeen puolue päätti yhdistyä yhdessä Suomen pienviljelijäin puolueen (SPP) kanssa Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueeksi. Yhtymistä oli enteillyt jo 1934 perustettu yhteinen lehti Pohjanmaan Sana, johon yhdistyivät Kansan Sana ja SPP:n Pohjanmaan pienviljelijä. Kiistaa puolueiden välillä syntyi ennen yhtymistä muun muassa perustettavan puolueen nimestä, ja loppuvuodesta 1935 Pohjanmaan Sanasta, jonka pienviljelijäpuoluelaiset valtasivat. Kansanpuolue perusti 1936 kilpailevan Maalaiskansa-lehden ja saman vuoden eduskuntavaaleissa puolueet tappelivat keskenään. Molempien puolueiden kärsittyä vaaleissa tappion muuttuivat mielipiteet viimein suotuisiksi yhtymiselle. Mukaan hankkeeseen tuli myös Pulatoimikuntien keskustoimikunta ja uusi puolue perustettiin Seinäjoella 20. joulukuuta 1936.
Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokoneista
Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokoneista
Kosminen cocktail
Katherine Freese kuvaa kirjassa pimeää ainetta modernin fysiikan suurimmaksi ongelmaksi, joka on vielä ratkaisematta. Freese kertaa kirjassa pimeän aineen tutkimuksen etenemistä aina termin keksijä Fritz Zwickystä nykypäivän Large Hadron Colliderin kaltaisissa laitoksissa tehtävään tutkimukseen saakka. Freese kuvaa kirjassa hiukkastutkimusten takana olevien tieteentekijöiden persoonallisuuksia.
Freesen esittelemien teoreetikoiden mukaan pimeä aine koostuu muun muassa WIMP-hiukkasista.
Kirjoittaja
Kirjan kirjoittaja Katherine Freese on yhdysvaltalainen fyysikko ja teoreettinen kosmologi, joka toimii pohjoismaisen teoreettisen fysiikan tutkimuskeskus Norditan johtajana. Hän on myös Michiganin yliopiston fysiikan professori. Katherine Freese on yksi pimeän aineen varhaisista teoreetikoista.
Mihail Šolohov
Mihail Aleksandrovitš Šolohov (, 24. toukokuuta (J: 11. toukokuuta) 1905 – 21. helmikuuta 1984) oli venäläinen kirjailija. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1965.
Varhaisvaiheet ja puoluetoiminta
Šolohov syntyi Venäjän keisarikunnan Donin kasakoiden alueella 1905. Hänen kasakkasukuisella äidillään oli suuri vaikutus pojan kehitykseen. Sisällissodan aikana hän liittyi bolševikkeihin ja joutui kaksi kertaa lähes teloitetuksi tämän vuoksi. Vuonna 1922 hän siirtyi Moskovaan ja ryhtyi kirjallisella uralle. Vuoden 1924 jälkeen hän kuitenkin palasi lapsuudenseuduilleen ollakseen lähempänä tarinoidensa tapahtumapaikkoja.
Šolohov liittyi kommunistiseen puolueeseen 1922 ja pysyi sille uskollisena koko uransa. Hän oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton toimielimissä vuodesta 1934 ja vuodesta 1936 maan korkeimman neuvoston jäsen. Hän seurasi Nikita Hruštšovia tämän ulkomaanmatkalle 1959 ja valittiin keskuskomiteaan 1961. Hänestä tuli tiedeakatemian jäsen 1939. Hän oli kaksinkertainen sosialistisen työn sankari ja palkittiin sekä Leninin että Stalinin palkinnolla Nobelin lisäksi.
Tuotanto
Šolohovin tärkein teos on Hiljaa virtaa Don (Tihi Don), joka julkaistiin neljässä niteessä vuodesta 1928 vuoteen 1940. Se kertoo Donin kasakoiden kamppailusta puna-armeijaa vastaan sisällissodan aikana ja on merkittävä siksi, ettei siinä ole yhtään positiivista bolševikkihahmoa. Kirja sai kaksi jatko-osaa. Hiljaa virtaa Don on sosialistisen realismin merkkiteoksia, vaikkakaan se ei täysin noudata sen kaavaa. Toinen Šolohovin suuri teos on Aron raivaajat (Podnjataja tselina), joka kertoo 1930-luvun maatalouden kollektivisoinnista. Tätä teosta on ylistetty sosialistisen realismin mestariteoksena, joka kuvasi kollektivisoinnin vaiheita valtaapitävän kommunistipuolueen näkökulmasta.
Šolohov kuvasi teksteissään hänelle tuttuja Donin kasakkaseutuja. Varhaisissa teoksissaan hän kuvasi taitavasti alueen tapoja ja miljöötä. Henkilökuvaus nousi teosten keskiöön vuonna 1928 teoksessa Hiljaa virtaa Don. Se on laaja, kertova teos Melehovin perheestä ja pienen kasakkakylän elämästä vuosilta 1912–1922. Tarinan jännite syntyy vanhan ja uuden elämäntavan ristiriidasta. Šolohov osoittaa teoksessaan olevansa psykologinen realisti, ihmissuhteiden monimuotoisuuden tarkka erittelijä, parhaimpien venäläisten kertojien tapaan. Neuvostoliitto määräsi vuonna 1932 taiteilijat noudattamaan sosialistisen realismin periaatteita, joita Šolohov ei kovin tarkkaan noudattanut ja joutui siksi puolustelemaan viranomaisille teoksensa painokelpoisuutta. Tosin teoksen alkuosa ehti ilmestyä ennen vuoden 1932 määräystä. Teos myös asennoituu myönteisesti sosialismin tulevaisuuteen, joten sen ensimmäisten niteiden sallittiin ilmestyä. Šolohov keskeytti suurtyönsä kolmen ensimmäisen niteen jälkeen vuonna 1932 ja julkaisi neljännen osan vuonna 1940. Niiden välillä hän kirjoitti muun muassa toisen suurteoksensa Aron raivaajat. Hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu useita kuvauksia toisesta maailmansodasta.
Irlanninvesispanieli
Irlanninvesispanieli on spanieliroduista suurin ja sitä on perinteisesti käytetty metsästyskoirana etenkin vedestä noutavana lintukoirana. Irlanninvesispanieli on vahva- ja voimakasrakenteinen rotu ja sen tunnistaa keskipitkästä maksanruskeasta kiharasta turkista. Suomen Irlanninvesispanielikanta on pieni johtuen vähäisestä koira- ja rekisteröintimäärästä. Kanta on kuitenkin hitaasti kasvava ja rotu on lisääntynyt Suomessa viime vuosina. Vuonna 1997 Suomessa rekisteröitiin ennätykselliset 28 yksilöä ja vuonna 2005 18 yksilöä. Tällä hetkellä Suomeen on rekisteröity yhteensä 385 irlanninvesispanielia. Rotu on melko lailla tuntematon kaikkialla maailmassa. Sillä on myös edellä mainittujen maiden lisäksi suuri kannattajajoukko Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, joissa sillä on myös omat rotuyhdistykset.
Ulkonäkö
Irlanninvesispanieli on väritykseltään syvän maksanruskean värinen ja karva on kiharaa ja keskipitkää. Karvapeite ei ole lainkaan villavaa, vaan luonnostaan öljyistä. Päässä ja kaulassa on lyhyempää karvaa, ja samoin myös rodulle ominaisessa ”rotanhännässä” eli ylhäältä alas voimakkaasti ohenevassa hännässä on lyhyt karva. Otsalla on rodulle tyypillinen top-knot, eli kihara ”etutukka”. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 53–59 cm ja nartut 51–56 cm. Rotu on rakenteeltaan voimakas- ja tiivisrunkoinen ja sillä on tynnyrimäinen rintakehä, joka tekee liikkeistä rullaavat.
Luonne ja käyttäytyminen
Irlanninvesispanieli on parhaimmillaan iloinen, ulospäinsuuntautunut ja huumorintajuinen sekä erittäin oppivainen ja seurallinen koira. Nopeasti uusia asioita omaksuvana koirana rotu vaatii selkeyttä elämäänsä ja hyvän peruskoulutuksen. Irlanninvesispanieli on älykäs ja energinen koira, joten se tarvitsee reilusti liikuntaa ja aktivointia. Kokonsa ja voimiensa takia rodusta ei ole lasten ulkoilutettavaksi, mutta yleisesti ottaen se soveltuu hyvin lapsiperheisiin koiran pitkän pinnan ja huumorintajun ansiosta.
Alun perin rotu on jalostettu lintujen metsästämiseen. Vielä nykyäänkin rotua käytetään metsästyksessä, mutta rotu on myös yleistynyt seura/harrastuskoirana. Rodun kotimaassa Irlannissa koirilla on edelleen paljon sekä näyttö- sekä käyttötuloksia ja esimerkiksi Isossa-Britanniassa rodulla on rodun pääyhdistyksen lisäksi erityinen oma käyttöpuolen koirien yhdistys. Irlanninvesispanielia käytetään myös mm. tokossa, agilityssä ja jälkestyksessä, eli rotu on monipuolinen harrastusrotu. Suomessa rotu ei ole jakautunut selvästi näyttö- ja käyttölinjaisiin yksilöihin.
Alkuperä
Irlanninvesispanielista on kirjallisia mainintoja jo 1600-luvulta, joten se on vanha rotu. Rotua on käytetty sen kotimaassaan Irlannissa linnustamiseen jo ennen kuin ihmiset alkoivat saalistaa tuliaseilla. Rodun alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta luultavammin rotua on kehitetty käyttämällä afgaaneja, villakoiria, settereitä, vihikoiria ja kiharakarvaisia noutajia. Tähän aikaan Irlannissa kerrotaan olleen kolmenlaista vesispanielityyppiä; lyhytkorvaisempi ja kirjavan ja laineikkaan turkin omaava pohjoinen muunnos, tweed ja eteläinen muunnos. Eteläinen muunnos oli turkiltaan kiharampi ja väritykseltään maksanruskea. Tämän muunnoksen uskotaan olevan nykyisen rotutyypin takana. Tämän rotutyypin luojaksi tunnustetaan dublinilainen metsästäjä Justin McCarthy. Vuosisadan vaihteessa rodun kantavana henkilönä oli Mr. Trench O'Rouke, jonka Briefny-koirat olivat rodun huipputasoa. 1940-luvulta eteenpäin kennelnimet Annagh, Brittas, Shotwick ja Seedhill olivat rodun merkittäviä vaikuttajia kasvatustyössä. Edellä mainittujen kenneleiden koiria löytyy jokaisen nykyisen rodun edustajan sukutaulusta.
Ensimmäiset suomalaiset spanielit olivat irlanninvesispanielit Apollo ja Nelly, jotka tulivat Suomeen vuonna 1890. 1960-luvulla syntyi Suomeen yksi irlanninvesispanielipentue, mutta varsinainen rodun juurruttaminen ja määrätietoinen kasvatustyö tapahtui vasta 1980-luvulla, jolloin maahan tuotiin muutamia yksilöitä Isosta-Britanniasta, Ruotsista ja Irlannista.
Nelli-portaali
Nelli-portaali oli Suomessa käytössä ollut sähköisten aineistojen hallintaväline, yhteinen tietokantojen käyttöliittymä, jota käyttivät erityisesti yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen kirjastot. Näiden lisäksi yleisten kirjastojen käytössä oli alueellisia Nelli-portaaleita. Nelli oli kansallisen elektronisen kirjaston hanke, mistä tulee myös nimi (National ELectronic Library Interface).
Nelli oli metahakujärjestelmä, jolla käyttäjä voi suorittaa tiedonhaun useista tietokannoista ja muista tiedonlähteistä samalla kertaa. Tämä tarkoittaa, että käyttäjä voi ja hänen osittain myös täytyi säädellä omaa hakuprosessiaan monipuolisesti.
Hakutavat
Nelli-portaalissa oli käytössä useita erilaisia hakutapoja:
Joseph Lee Han-taek
Joseph Lee Han-taek (s. 5. joulukuuta 1934 Ansong) on jesuiittoihin kuuluva eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin Soulin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thibuzabetumin titulaaripiispaksi 19. marraskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi Nicholas Cheong Jin-Suk, jota avustivat Andreas Choi Chang-mou ja John of the Cross Chang-yik.
Lee Han-taek sai 5. heinäkuuta 2004 nimityksen Uijongbun piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 26. helmikuuta 2010.
Med Hondo
Med Hondo (syntyjään Mohamed Abid Hondo 4. toukokuuta 1936 Atar, Mauritania – 2. maaliskuuta 2019 Pariisi, Ranska ) oli mauritanialainen elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Nuorena miehenä Hondo muutti Marokon Rabatiin 1954 ja opiskeli kokiksi sikäläisessä kansainvälisessä hotellialan koulussa. Hän muutti Ranskaan vuonna 1959. 1960-luvulla hän toimi monissa työtehtävissä ja sai vuosikymmenen loppupuolella pieniä rooleja televisiossa ja elokuvissa. Samanaikaisesti hän ryhtyi opiskelemaan elokuvantekoa seuraamalla tarkkaan muiden työskentelyä, ja vähitellen hän alkoi saamaan töitä kameran takana.
Hondon tunnetuimpiin ohjauksiin kuului esikoiselokuva Soleil O (1969), jonka 30 000 Yhdysvaltain dollarin budjetin Hondo kattoi esiintymällä ääninäyttelijänä yhdysvaltalaisissa elokuvissa. Soleil O kertoo Pariisin muuttavan, ranskankielisen propagandan luomien odotusten täyttämän afrikkalaisen päähenkilön Robert Liensolin kohtalosta, maahanmuuttajien kohtaamasta arkirealismista ja syrjinnästä. Elokuva voitti Locarnon elokuvajuhlien Kultaisen leopardin seuraavana vuonna. Hänen ohjaamansa Sarraounia (1986) kertoo ranskalaisia kolonialisteja vastaan 1900-luvun alussa taistelleesta soturikuningattaresta Aznasista. Työ sai parhaan elokuvan palkinnon eli Yennegan kultaisen oriin afrikkalaisilta FESPACO-elokuvajuhlilta vuonna 1987.
Hondo oli monipuolisesti mukana elokuva- ja televisionäyttelijänä. Ranskankielisille katsojille hän tuli tutuksi ääninäyttelijä lukuisista ranskaksi dubatuista elokuvista. Hondo toimi esimerkiksi Eddie Murphyn ja Morgan Freemanin ranskankielisenä äänenä ja esiintyi ranskankielisissä Shrek-animaatioelokuvissa aasina.
Simon Ok Hyun-jjn
Simon Ok Hyun-jjn (s. 5. maaliskuuta 1968 Kwangju) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kwangjun arkkihiippakuntaan 26. tammikuuta 1994 ja nimitettiin Kwangjun vihkipiispaksi sekä Pederodianan titulaaripiispaksi 12. toukokuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hyginus Kim Hee-jong, jota avustivat Andreas Choi Chang-mou ja Victorinus Youn Kong-hi.
Pikkuviha
thumb|250px|Pikkuvihan muistomerkki Kiteen kirkon lähettyvillä Pikkuviha (1742–1743) oli Ruotsin hyökkäyksen, hattujen sodan aiheuttama Venäjän miehitys Suomessa. Kaakkois-Suomessa pikkuviha oli julmin vihojen aikakausi, mm. taloista jopa 70–80 % hävitettiin Suuren Rantatien alueella. Ankarimmin väestöä rasitti velvollisuus majoittaa, ruokkia ja kuljettaa venäläisiä sotilaita. Kapinahankkeiden pelossa Venäjän ote suomalaisista kiristyi pikkuvihan viimeisinä kuukausina. Niskuroivia talonpoikia saatettiin tuomita raipparangaistuksiin. Sota päättyi Turun rauhaan, jossa uudeksi rajalinjaksi tuli Kymijoki.
Hallinto
Piispa Jonas Fahlenius pakeni pikkuvihan aikana Ruotsiin ja hänen sijaisenaan toimi Johan Wallenius. Venäläisten nimittämä Suomen kenraalikuvernööri oli kenraalimajuri Johan Balthasar von Campenhausen. Uudellamaalla toimi kenraalikuvernöörin alaisena siviilihallinnon edustajana eli ylikomissaarina liivinmaalainen aatelismies Henrik Johan Tuntzelman. Pikkuvihan aika sujui järjestyneemmissä oloissa isovihaan verrattuna. Laajaa massapakoa ei tapahtunut ja suuri osa virkamiehistä jäi paikoilleen.
Helsingin pitäjä
Helsingin pitäjän kirkkoherra Johan Fortelius sekä Porvoon ja Hollolan tuomiokunnan tuomari pakenivat Ruotsiin. Uudeksi tuomariksi nimitettiin lääninviskaali Gustaf Blåfield. Taisteluiden näyttämönä hattujen sodassa toiminut Helsingin pitäjä kärsi kartanoiden ja maatilojen tuhoista. Kulosaaren ja Munkkiniemen kartanot oli poltettu. Håkansbölen kartanon sekä useita Länsisalmen ja Vartiokylän tiloista olivat tuhonneet venäläisten merivoimat. Sadot olivat turmeltuneet, rakennuksia oli revitty ja karja varastettu kymmeniltä tiloilta. Sotaväki oli pilannut peltoja ja niittyjä, mikä johti lukuisien tilojen kohdalla varattomuuteen. Suomenkielisiä seurakuntalaisia palvellut puukirkko oli kokenut hävityksen, koska venäläiset olivat käyttäneet sitä hevostallina. Kirkko oli revittävä käyttökelvottomana. Lyhyeksi jääneen miehityksen aikana pitäjä joutui osallistumaan Kymijoen Ahvenkosken tuhoutuneen sillan rakentamiseen.
Itä-Suomi
Venäläisten hävitysvimma rajan takaa kohdistui lähinnä itäiseen Suomeen, jossa oli käyty taisteluja. Lappeenrannan taistelun jälkeen venäläiset aloittivat hävitysretket, joista ensimmäisinä kärsivät Jääski, Ruokolahti ja Joutseno. Kylien taloja poltettiin ja otettiin vankeja, jotka kuljetettiin Venäjälle. Lokakuussa hävitys kohdistui Pohjois-Karjalaan. Suurin terrori kohdistui Ilomantsiin, jossa poltettiin neljätoista kylää.
Pekka Vennamo
Pekka Veikko Vennamo (s. 7. marraskuuta 1944 Helsinki) on suomalainen poliitikko, virkamies ja yritysjohtaja. Vennamo on toiminut kansanedustajana (1972–1975 ja 1979–1989), SMP:n puheenjohtajana (1979–1989) ja kahdesti ministerinä (1983–1989) sekä sen jälkeen posti- ja telelaitoksen, myöhemmin Soneran pääjohtajana (1989–1999).
Pikkuviha
Itä-Suomi
Luumäellä, Säkkijärvellä ja Virolahdella jopa kolmasosa väestöstä tapettiin.
Paikalliset talonpojat ryhtyivät oma-aloitteisesti kohentamaan alueensa laiminlyötyä puolustusta ja pyysivät maaherra Stiernstedtiltä aseita ja päällystöä. Kevättalvella 1742 saatiin aikaan 2 000 miehen puolustus alueelle, mutta sen päällystö jäi vähäiseksi. Osastoihin jaettu puolustus menestyi paikoitellen venäläisiä vastaan, mutta pahin takaisku sattui Kiteellä, jonka jälkeen joukkoja johtanut Stiernstedtkin poistui Ruotsiin.
Pekka Vennamo
Ura
Pekka Vennamo aloitti uransa valtakunnanpolitiikassa Suomen Maaseudun Puolueen eduskuntaryhmän sihteerinä vuonna 1970, jolloin hänen opintonsa Teknillisen Korkeakoulun koneinsinööriosastolla olivat vielä kesken. Vuoden 1968 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon, jossa hän istui kaksi kautta vuoden 1976 loppuun saakka. Ensimmäistä kertaa hän oli ehdokkaana eduskuntaan vuoden 1970 vaaleissa, mutta SMP ei menestynyt pääkaupungissa eivätkä hänen saamansa runsaat 8 000 ääntä riittäneet läpimenoon. Pekka Vennamo on kuitenkin kiistänyt, että hänen perhetaustansa olisi vaikuttanut hänen liittymiseensä SMP:hen tai hänen muihinkaan elämänvalintoihinsa.
Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa Pekka Vennamo oli valtakunnan äänikuningas 25 088 äänen saaliilla. Hänen äänipottinsa oli silloin kaikkien aikojen viidenneksi suurin, ja ennen häntä oli henkilökohtaisten 20 000 äänen rajan ylittänyt eduskuntavaalien historiassa yhteensä vain kymmenen kansanedustajaa.
Pikkuviha
Keisarinnan manifesti
Keisarinna Elisabet tarjosi ensimmäisen kerran historiassa propagandamielessä suomalaisille myös itsenäisyyttä ja irtautumista kokonaan Ruotsin vallasta. Julistusta levitettiin sodan aikana manifestina suomalaisten keskuuteen ruotsin- ja suomenkielisenä. Siinä keisarinna syytti ensimmäisenä Ruotsia sodan aloittamisesta, jonka vuoksi hän oli pakotettu lähettämään sotajoukkoja maahan. Hän ei halunnut syyttää sodasta Somen Ructinacunnan asukkaita. Sotajoukko ei saapunut jota cuta häwitämän elli waiwaman eikä keisarinna halunnut jalan leweyttä vierasta maata. Sen sijaan hän tarjosi apuaan suomalaisille, jos nämä haluaisivat olla ikään kuin niincuin yxi wapa ja eij cennengän wallan olewianen ma, mutta jos suomalaiset auttaisivat Ruotsin sotajoukkoja, hän uhkasi hävittää maan Tulen ja Mieckantäran cautta. Manifestin todellinen tarkoitus on jäänyt hämäräksi ja kiistanalaiseksi tutkijoiden keskuuteen, mutta yleisesti ottaen sitä sitä pidetään tavallisena sotapropagandana.
Pekka Vennamo
Ura
Kansanedustaja- ja ministeriuransa ohella Vennamo on toiminut SMP:n taloudenhoitajana, Pientalonpoika Oy:n toimitusjohtajana sekä Suomen Uutisten eduskuntatoimittajana ja levikkipäällikkönä. Lisäksi hän on kuulunut Yleisradion, Finnairin, Valmetin ja vakuutusyhtiö Tapiolan hallintoneuvostoihin.
Pekka Vennamo on Sijoitus Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1999 ja Saunalahti Groupin hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2005.
Pikkuviha
Keisarinnan manifesti
Tukholmassa ymmärrettiin Elisabetin manifestin vaarallisuus ja sille laadittiin vastamanifesti, jossa vakuutettiin luottamusta suomalaisten uskollisuuteen.
Lähteet
Lesser Wrath
Pekka Vennamo
Yksityiselämä
Pekka Vennamon isä oli SMP:n perustaja ja pitkäaikainen puheenjohtaja Veikko Vennamo. Pekka Vennamo on ollut naimisissa vuodesta 1975 Pirjo Nukarisen kanssa, ja heillä on kolme tytärtä: Kukka (s. 1975), Noora (s. 1977) ja Minna (s. 1983), joista Noora on ollut jonkin verran julkisuudessakin.
François Mauriac
François Mauriac (11. lokakuuta 1885 Bordeaux, Ranska – 1. syyskuuta 1970 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun suurimmista katolisista kirjailijoista.
Mauriacin isä kuoli pojan ollessa puolitoistavuotias, ja hän kasvoi suojaisassa ympäristössä ensin äitinsä, myöhemmin nunnien koulun kasvattamana. Hän opiskeli kirjallisuutta Bordeaux’ssa ja Pariisissa, mutta jättäytyi pian vapaaksi kirjailijaksi.
Hän julkaisi nuorena ensin runokokoelmia, mutta hänen kutsumuksenaan oli kirjoittaa romaaneita. Romaania Le Nœud de vipères (1932) (Käärmesolmu) pidetään hänen mestariteoksenaan.
Mauriacin tuotantoon kuuluu 30 romaania, näytelmiä ja runoja. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli vastarintaliikkeen parissa, ja sodan jälkeen hän tuki de Gaullea. Hän kannatti Algerian itsenäistymistä.
Mauriac valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1933, ja hän sai 1952 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.
Ranskan akatemia jakaa vuosittain Mauriacin nimeä kunnoioittavaa kirjallisuuspalkintoa Prix François Mauriac.
Hyginus Kim Hee-jong
Hyginus Kim Hee-jong (s. 21. helmikuuta 1947) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Kwangjun arkkihiippakuntaan 5. heinäkuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Corniculanan titulaaripiispaksi 9. heinäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andreas Choi Chang-mou, jota avustivat Victorinus Youn Kong-hi ja Peter Kang U-il.
Kim Hee-jong sai 10. heinäkuuta 2009 nimityksen Kwangjun koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 25. maaliskuuta 2010 hänestä tuli sen arkkipiispa.
Ruukin koulu
Ruukin koulu voi tarkoittaa seuraavia oppilaitoksia:
Viimeinen valitusvirsi
Viimeinen valitusvirsi on PMMP:n ensimmäinen single yhtyeen viidenneltä albumilta Veden varaan. Se julkaistiin 3. helmikuuta 2009.
Singleä painettiin vain 500 kappaletta, joista noin sata jaettiin radioille ja eri medioille. Singleä ei julkaistu virallisesti kaupoissa, mutta sitä oli myynnissä nimikirjoituksin varustettuna Rokkikauppa-verkkokaupassa, josta se loppui pian.
Kappaleen singleversiossa sana "vittu" on sensuroitu radiosoittoa ajatellen. Kappaleen musiikkivideon ensi-ilta oli 1. maaliskuuta 2009 Ylen Musiikki-tv:ssä. Videon ohjasi myös Henkilökohtaisesti-singlen videon ohjannut Mika Kurvinen.
Kuzminkin metroasema
Kuzminki on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Viimeinen valitusvirsi
Kappaleen sanoittaja Paula Vesalan mukaan kappale kertoo päihdeongelmaisesta ihmisestä, joka tuhoaa toiminnallaan myös läheistensä elämän.
Listasijoitukset
Kappale debytoi Suomen virallisella latauslistalle sen ensimmäisellä viikolla sijalla 11.
Lappeenrannan alueellinen jako
thumb|Lappeenrannan sijainti Suomen kartalla
Lappeenranta on 0 neliökilometrin laajuinen ja 0 asukkaan  Suomen kaupunki Etelä-Karjalan maakunnassa. Kaupungin asemakaavoitettu alue on jaettu kaupunginosiin, minkä lisäksi kaupunkia ympäröivällä laajalla maaseudulla on lukuisia kyliä. Väestötilastollisia tarkoituksia varten kaupunki on jaettu tilastoalueisiin. Kaupungin alueella on myös useita taajamia.
Alueen laajeneminen lyhyesti
Lappeenranta perustettiin vuonna 1649 Saimaaseen työntyvälle niemelle, jossa sijaitsi Lappeen pitäjän Lapvedenrannan markkinapaikka. Niemelle rakennetun Lappeenrannan linnoituksen vuoksi ensimmäisen kaupunginosa tunnetaan nykyään nimellä Linnoitus.
1800-luvulle tultaessa kaupunki oli laajentunut linnoituksen eteläpuoliseen Suuren esikaupunkiin ja länsipuoliseen Pieneen esikaupunkiin eli Paldoon (nykyinen Pallo). Vuonna 1857 Suurta esikaupunkia laajennettiin Kaupunginlahden itäpuolelle, ja se jaettiin kahdeksi kaupunginosaksi (nykyiset Keskus ja Kylpylä). Nämä alueet sekä viides kaupunginosa (nykyinen Leiri) kuuluivat vuonna 1892 vahvistettuun asemakaavaan eli niin sanottuun keisarinkaavaan. Kaupunkialueen laajeneminen kaupunginrajojen ulkopuolelle jatkui edelleen ja vuonna 1932 toteutettiin pitkään suunniteltu suuri esikaupunkiliitos. Samana vuonna kaupungin itäpuolelle perustettiin Lauritsalan kauppala.
Nykyiseen mittaansa kaupunki on kasvanut kokonaisten kuntaliitosten myötä, kun siihen on liitetty Lappee (1967), Lauritsala (1967), Nuijamaa (1989), Joutseno (2009) ja Ylämaa (2010).
Taajama-alueen kaupunginosat
thumb|250px|Vuoden 1892 asemakaavaan eli niin sanottuun keisarinkaavaan pohjautuva Lappeenrannan kartta vuodelta 1894. Kartasta erottuvat muun muassa viisi kaavoitettua kaupunginosaa, rakuunarykmentin alue, leirialueet, rautatieasema, hautausmaat ja eteläisiä esikaupunkeja.
Eteläinen alue
Joutsenon alue
Keskustan alue
Lauritsalan alue
Läntinen alue
Nuijamaa
Pohjoinen alue
Ylämaa
¹ Pallo sijaitsee Keskustan alueella ja Tyysterniemi Pohjoisella alueella, ja ne muodostavat yhdessä Pallon–Tyysterniemen kaupunginosan.
Tilastoalueet
Väestön tilastoimista varten kaupunki on jaettu suuralueisiin ja tilastoalueisiin, jotka poikkeavat osittain kaupunginosajaosta ja sisältävät myös maaseudun.
1 Keskustan suuralue
2 Lauritsalan suuralue
3 Mäntylän–Myllymäen suuralue
4 Voisalmen suuralue
5 Sammonlahden suuralue
6 Joutsenon suuralue
7 Läntinen suuralue
8 Itäinen suuralue
Taajamat
Tilastokeskus määrittelee taajamaksi vähintään 200 asukkaan asutuskeskittymän, jossa asuinrakennusten välinen etäisyys on enintään 200 metriä. Taajama voi ulottua usean kunnan alueelle. Lappeenrannan taajama-aste on 89,6, ja kaupungin alueella on seitsemän taajamaa (2014).
Kylät
Seuraavassa luettelossa ovat Maanmittauslaitoksen kunta- ja sijaintiluettelossa mainitut maarekisterikylät.
Annikkala, Anola (Joutseno), Anola (Lappee), Antamoinen, Armila, Eiskola, Haapajärvi, Haikala, Hanhijärvi, Hanhikemppi, Hartikkala, Haukilahti, Hietala, Hiivaniemi, Hirvisaari, Hujakkala, Hurtanmaa, Hyttilä (Lappee), Hyttilä (Säkkijärvi), Hyvättilä, Hyypiälä, Hämäläisenkylä, Häsälä, Ihaksela, Ihalainen, Iitiä, Illottula, Jokela, Joutseno, Juvakkala, Jänhiälä, Kahila, Kallola, Kanalampi, Kansola, Karhula, Karhusjärvi, Karjalaisenkylä, Karkkola, Karsturanta, Kasukkala, Kattelus, Kauskila, Kemppilä, Kesola, Kiiala, Kilpiänsaari, Kohoniemi, Kokkila, Kontu, Korkia-aho, Korvenkanta, Korvenkylä, Kotola, Kourula, Kourulanmäki, Kouvola, Kuurmanpohja, Kähärilä (Joutseno), Kähärilä (Lappee), Kähärilä (Nuijamaa), Kälvelä, Kärki, Laakkola, Laapio, Lahnajärvi, Laihala, Laihia, Lappeenranta, Lapvesi, Lasola, Lauritsala, Lavola (Lappee), Lavola (Säkkijärvi), Lempiälä, Lensula, Leppälä, Liikka, Lipiälä (Joutseno), Lipiälä (Lappee), Loukola, Luukkala, Luukulkkula, Lyytikkälä, Maajärvi, Marttila, Melkola, Meltola, Mentula, Metsäkansola, Mietinsaari, Mikonsaari, Monola, Montola, Mustola, Muukkola, Muurola, Myllylä, Myllärilä, Myrä, Mäkelä, Nevala, Nuijamaa, Nurmela, Nyrhilä, Nyrkkölä, Oikkola, Ojala, Paakkala, Pahloinen, Pajarila, Parjala, Parkkarila, Partala, Pelkola, Penttilä (Joutseno), Penttilä (Lappee), Piutula, Pohjola, Purala, Pätilä, Rantala, Rapattila, Rapattilajärvenpää, Rasola, Ravattila, Rikkilä, Roiskola, Ruohiala, Ruokola, Rutola, Ryösölä, Saarniala, Saikkola, Saviniemi, Seppälä, Sinkkola, Sirkjärvi, Skinnarila, Soljola, Suikinsilta, Sunila, Suokumaa, Suomalainen, Suurkorva, Säämälä, Taalikkala, Tapavainola, Temola, Tiimola, Timperilä, Tirilä, Tiuruniemi, Toikkala, Toivarila, Tujula (Joutseno), Tujula (Lappee), Tukiala, Turkkila, Törölä, Vainikkala, Vesikkola, Vihtola, Vilkjärvi, Villala, Virkkilä, Väkevälä, Ylijärvi, Yllikkälä.
Focus on the Family
Järjestö vastustaa homoseksuaalisuutta ja sen alaisuudessa toimii Love Won Out -ohjelma, joka pyrkii eheyttämään homoseksuaaleja heteroiksi.
Vuonna 2008 Focus on the Family pääsi Radio Hall of Fameen. . Homoseksuaaleja edustava truthwinsout.org -järjestö aikoo järjestää protestin virallisen nimeämistilaisuuden yhteydessä 8. marraskuuta 2008.
Tadžikistan olympialaisissa
Tadžikistan osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Vuonna 1992 maan urheilijat kilpailivat yhdistetyllä joukkueella Georgian ja muiden IVY:n jäsenmaiden kanssa, tätä ennen maa oli osa Neuvostoliittoa. Talvikisoihin maa on osallistunut yhden alppihiihtäjän joukkueella Salt Lake Citystä 2002 lähtien. Tadžikistanin ainoa olympiavoittaja on vuoden 2016 kesäolympialaisten moukarinheiton voittanut Dilshod Nazarov.
Albert Bogen
Albert Bogen (8. huhtikuuta 1882 – 14. heinäkuuta 1961) oli itävaltalainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Itävallan hopeaa voittaneessa joukkueessa Tukholman olympialaisten säilän joukkuekilpailussa vuonna 1912. Bogen myös selviytyi puolivälieriin henkilökohtaisessa kilpailussa samoissa kisoissa.
Albert Bogenin tytär Erna Bogen oli miekkailun olympiamitalisti ja avioitui miekkailun olympiavoittaja Aladár Gerevichin kanssa. Gerevichien pojasta Pál Gerevichista tuli sukunsa kolmannen polven olympiamitalisti vuonna 1972.
Rjazanski prospektin metroasema
Rjazanski prospekt on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Robert K. Selander
Robert K. Selander (21. heinäkuuta 1927 Garfield, Utah – 14. kesäkuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen mikrobiologi, evoluutiobiologi ja ornitologi.
Selander opiskeli Utahin yliopistossa Salt Lake Cityssä, josta valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1951. Vuonna 1956 hän valmistui tohtoriksi Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän toimi Austinissa Texasin yliopiston eläintieteen professorina vuosina 1956–1974, Rochesterin yliopiston biologian osaston professorina 1974–1987 ja Pennsylvanian valtionyliopiston biologian osaston professorina 1987–1999.
Selander oli perehtynyt varsinkin salmonellan ja muiden bakteerien biologiaan. Hänet palkittiin monilla kansallisilla kunnianosoituksilla ja palkinnoilla ja hän oli useiden tieteellisten seurojen jäsen.
Australia talviolympialaisissa 2002
Australia osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002 25 urheilijan voimin. Maa saavutti kisoista kaksi kultaista mitalia. Mitalitilastossa Australia sijoittui viidenneksitoista.
John Chang Yik
Chang Yik jäi eläkkeelle 28. tammikuuta 2010.
Friedrich Golling
Friedrich Golling (11. marraskuuta 1883 – 11. lokakuuta 1974) oli itävaltalainen miekkailija.
Golling oli mukana voittamassa hopeaa säilän joukkuekilpailusta Tukholman olympialaisissa 1912. Samoissa kisoissa hän selviytyi floretissa puolivälieriin ja putosi säilän henkilökohtaisessa kilpailussa ensimmäisellä kierroksella.
Annansilmä
Annansilmä eli joulubegonia (Begonia × cheimantha, syn. Begonia dregei × socotrana) on perinteinen kukkiva huonekasvi, joka kuuluu laajaan begonioiden (Begonia) sukuun. Se on alkuperältään eteläafrikkalaisen pullobegonian (Begonia dregei) ja sokotranbegonian (Begonia socotrana) risteymä. Koska se on kotoisin eteläiseltä pallonpuoliskolta, se saadaan kukkimaan syystalvella aina jouluun asti. Kukat ovat aniliininpunaiset ja niissä on keltainen keskusta. Lehdet ovat tummanvihreät.
Annansilmä on yksi vanhimmista viljellyistä begonialajeista.
Suomalaiset sokeat ja näkövammaiset käsityöntekijät markkinoivat tuotteita Annansilmät-tuotemerkillä.
Sandra Knapp
Sandra Diane Knapp (s. 1956) on englantilainen kasvitieteilijä. Hän on Lontoon Natural History Museumin kasvitieteellisen osaston johtaja. Hän on myös National Geographic Societyn Global Exploration Fundin asiantuntijajäsen. Lokakuussa 2014 hän esiintyi BBC Radio 4:n ohjelmassa Museum of Curiosity.
Knapp kasvoi Yhdysvaltojen New Mexicon Los Alamosissa, jossa hänen isänsä oli töissä ydinfyysikkona. Hän kasvoi lapsuutensa tutkijoiden ympäröimänä ja sillä sekä hänen vanhempiensa tuella oli suuri vaikutus siihen, että hänestäkin tuli tutkija. Hän kertoi The Independent -lehdelle antamassaan haastattelussa, että lapsuuden ympäristö vaikutti myös hänen kolmeen nuorempaan sisareensa niin, että heistäkin tuli tutkijoita: fyysikko, meteorologi sekä matemaatikko.
Knappin nimeämien kasvien tieteellisten nimien perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä S.Knapp.
Multiplikatiivinen funktio
Lukuteoriassa multiplikatiivisella funktiolla tarkoitetaan funktiota f, jolle kaikilla keskenään jaottomilla kokonaisluvuilla a ja b pätee f(ab) = f(a) f(b). Jos ehto pätee myös kaikilla luvuilla a ja b jotka eivät ole keskenään jaottomia, sanotaan funktion olevan täydellisesti multiplikatiivinen.
Esimerkkejä multiplikatiivisista funktioista
Esimerkkejä multiplikatiivisista funktioista, jotka ovat laajalti käytössä lukuteoriassa:
Esimerkki aritmeettisesta funktiosta, joka ei ole multiplikatiivinen on r2(n) - kuinka monella tavalla luku n voidaan esittää kahden kokonaisluvun neliöiden summana, esimerkiksi
ja siten r2(1) = 4 ≠ 1. Tämä osoittaa, että funktio ei ole multiplikatiivinen. Kuitenkin r2(n)/4 on multiplikatiivinen.
Darja Nikolajevna Saltykova
pienoiskuva|300px|Vuonna 1910 julkaistu piirros Darja Saltykovasta ruoskimassa maaorjaa.
Darja Nikolajevna Saltykova (1730 – 27. joulukuuta 1801) oli venäläinen aatelisnainen, sadisti ja sarjamurhaaja, joka tunnetaan myös lempinimellä Saltytšiha (Салтычиха). Darja kidutti ja murhasi yli sata maaorjaa, suurimmaksi osaksi tyttöjä ja naisia. Häntä on usein verrattu unkarilaiseen Erzsébet Báthoryyn.
Pavarotti Forever
Pavarotti Forever on kahden CD-levyn kokoelmajulkaisu Luciano Pavarottin levyttämistä lauluista.