cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Altailaiset
Etninen historia
1700-luvulta lähtien Altaille siirtyi venäläisiä uudisasukkaita, joiden vaikutuksesta huomattava osa paimentolaisuutta harjoittaneista altailaisista asettui pysyviin asutuksiin. 1750–1770-luvuilla ja varsinkin 1800-luvun lopussa altailaisia käännytettiin ortodokseiksi. 1900-luvun vaihteessa eteläaltailaisten keskuuteen levisi lamalaista buddhalaisuutta ja šamanismia yhdistänyt burhanismi. Siihen liittynyt kapinaliike kukistettiin vuonna 1904. Vuosina 1917–1918 syntyneet paikalliset hallintoelimet vaativat kansallista itsemäärämisoikeutta. Vuonna 1922 perustettiin Oiroottien autonominen alue, josta vuonna 1948 tuli Vuoristo-Altain autonominen alue ja vuonna 1992 Altain tasavalta.
Elinkeinot ja kulttuuri
Perinteisiä elinkeinoja ovat paimentolaisuuteen perustunut karjanhoito, metsästys, kalastus, keräilytalous ja pohjoisessa myös maanviljely. Käsityöammateista vanhastaan kehittynyttä oli rautaesineiden valmistus. Nykyään tärkeimmällä sijalla on karjatalous. Yhteiskuntajärjestelmän perustana oli patriarkaalinen sukuyhteisö. Pohjoisaltailaiset asuivat tuohella ja kuorella katetuissa kodissa tai maahan upotetuissa hirsi- ja lautarakennuksissa, etelän paimentolaisten asumuksena toimi kota tai huopakankainen jurtta. Venäläistyyppiset pirtit ja talousrakennukset alkoivat levitä 1800-luvun alussa. Ruokavalio perustui lihaan, riistan, kalaan ja maitotuotteisiin. Viljan lisäksi ruokana käytettiin erilaisia villikasveja.
Suullinen kansanperinne käsittää sankarirunoja, satuja, myyttisiä ja historiallisia tarinoita, sananlaskuja ja arvoituksia. Perinteisen uskonnon šamanismin merkitys on nykyään vähäinen. Neuvostoaikana syntyi altainkielinen kirjallisuus ja kansallinen ammattitaide.
Nykytilanne
Altailaisten taloudellinen ja sosiaalinen tilanne on nykyään heikko. Syntyvyys on korkea, maaseutuväestön osuus suuri ja elintaso alhainen. Vuonna 1989 puolet kansasta sai elantonsa maataloudesta, joka on viime vuosikymmenten aikana pahasti kriisiytynyt. Maaseudulla on paljon liikaväestöä, jolle tasavallan ainoa kaupunki Gorno-Altaisk ei kykene tarjoamaan työtä. Sivistyneistön osuus on pieni. Kielellinen venäläistyminen edistyy hitaasti, mutta vääjäämättä.
Eljas Ahtonen
Eljas Ahtonen, yleisemmin "Rimmin Uljaska" (s. n. 1822 Lauvus, Kuhmo, Suomen suuriruhtinaskunta – kevättalvi 1918 Kuhmo, Suomi ) oli Kuhmon Rimmin kylän asukas, joka tuli kuuluisaksi oltuaan Akseli Gallen-Kallelalle Väinämöisen mallina tämän maalatessa Aino-triptyykkiään.
Reisjärven vaakuna
thumb|150px|Reisjärven vaakuna Reisjärven vaakuna on Reisjärven kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa sisäjärvikalastuksen muinaisesta merkityksestä. Samalla vaakuna viittaa epäsuorasti paikkakunnan nimen loppuosaan.
Eljas Ahtonen
Uljaska joutui muuttamaan kuusivuotiaana vanhempiensa kanssa Venäjälle, ja kun hän palasi Suomeen, hän oli jo avioitunut ja asettui Rimmille. Hän on kertonut kulkeneensa paljon, aina Viipurin läänissä asti. Rimmillä hän eleli kutakuinkin normaalia elämää viljelijänä sekä kotitarvekalastajana ja metsästämällä. Hänen kuitenkin väitetään hallinneen muun muassa verenseisauttamistaidon. Hänen vaimonsa oli Kontratan tytär Outi Vuokinsalmesta. Poikia heillä oli kaksi, Iivana ja Huotari Ahtonen. Hänet kohtasi Gallen-Kallelan lisäksi moni karelianisti kuten hänen "reiviksi" kutsumansa Louis Sparre sekä Yrjö Blomstedt, Victor Sucksdorff, Rafael Engelberg ja Samuli Paulaharju, jolle vanha Uljaska kertoi toisin syntyneensä Sappovaarassa eli rajan takana. Uljaska ortodoksina pystyttiin poikkeuksellisesti hautaamaan Venäjän puolelle Akonlahden kalmismaalle, ja hän olikin viimeinen Suomen vienankarjalainen, jolle se onnistui - paksuissa hangissa.
Reisjärven vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hopeinen, viisihaarainen atraimen terä”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Reisjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen 26. kesäkuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. marraskuuta samana vuonna.
Eljas Ahtonen
Kerrotaan, että Uljaska sai taiteilijoilta, ainakin Gallen-Kallelalta luonnoksiaan, jotka tuhoutuivat talvisodassa suomalaisten poltettua hänen asumansa karjalaistyyppisen talon.
Kiikki
Kiikki eli kinnerpuu oli puu, johon turkiseläin kiinnitettiin nyljettäväksi. Kiikki on jäänyt pois käytöstä, mutta kiikistä on tullut nykykieleen sanonta "olet kiikissä", joka tarkoittaa, että toinen on saatu kiinni. Kiikkiin joutumisella kuvataankin tilannetta, josta ei voi selvitä.
Kiikki oli alun perin puusta veistetty väkäpäinen köydessä riippuva orsi, johon teurastettu eläin pantiin takajaloistaan riippumaan nylkemistä ja suolistusta varten. Nykyisin kiikkinä käytetään teräskoukkuja etenkin isojen eläinten nylkemisessä, mutta esimerkiksi jäniksille ja pienille turkiseläimille puusta vuoltu kiikki on täysin käyttökelpoinen.
Kuva:kiikki.jpg
Hermannit
thumb|241px|Hermannien sijainti Oulunselällä. 1. Hermannit. 2. Hermannin eteläviitta. 3. [[Nallikarin näköalatorni.]]
Hermannit on kolmen yhteenkasvaneen saaren muodostama ja karikkojen ympäröimä saariryhmä Oulun satamien edustalla Oulunselällä Toppilansaaren länsipuolella Perämerellä. Saarten itäpuolitse kulkee 1,8 metrin vesiväylä.
Saaret ovat matalia, ja niiden korkeimmilla kohdilla kasvaa lehtimetsää. Hiekkaranta-alue sijaitsee keskimmäisen saaren itäosassa, ja saarista pohjoisin muuttuu pitkäksi riutaksi.
Saarella pesii merilintuja, ja se on muun muassa karikukkojen pesimispaikka. Saari on hiekkarantojensa vuoksi myös veneilijöiden suosima kohde.
none|thumb|320x320px|Panoraamakuva hermannien saariryhmästä
Louis Agassiz
Jean Louis Rodolphe Agassiz [agasi] (28. toukokuuta 1807 Môtier, Fribourg, Sveitsi – 14. joulukuuta 1873 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli sveitsiläis-yhdysvaltalainen eläintieteilijä, glasiologi ja geologi. Hän oli merkittävä jääkausiteorian puolestapuhuja. Agassiz piti eri rotuja eri kantaisistä syntyneinä ja muun muassa sen takia epätasa-arvoisina, mikä oli tuohon aikaan tavallista. Hän kuului evoluutioteorian vastustajiin.
Elämä
Louis Agassiz syntyi Sveitsin Môtier'ssa, joka on nykyään osa Haut-Vullya. Agassiz väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1829 Erlangenissa Friedrich-Alexander-yliopistossa ja vuotta myöhemmin lääketieteen tohtoriksi Münchenissä.
Jääkausiteorian tukija
Ennen Agassiz'ta jääkautta olivat kannattaneet Horace-Bénédict de Saussure, Ignaz Venetz, Jean de Charpentier ja Karl Friedrich Schimper. He olivat tutkineet Alppien jäätiköitä ja niiden vaikutuksia ympäristöön. Charpentier ja Schimper olivat päätelleet että jäätiköt olivat kuljettaneet kiviä kauas Juravuorilla ja sulaneet pois. Agassiz asui varta vasten rakennetussa mökissä Aarin lähellä olevan jäätikön lähellä Alpeilla ja tutki jäätiköitä. Agassiz oli ensimmäinen, joka uskoi Alppien peittynneen aikoinaan jäätikön alle ja muistuttaneen nykypäivän Grönlantia. Alppien jäätiköitymistä koskevat tutkimukset Agassiz julkaisi teoksessa Études sur les glaciers.
Agassiz kuvaa kirjassaan muun muassa jääkauden synnyttämiä moreeneja, kalliota kuluttavaa, siloittavaa ja uurtavaa vaikutusta ja jään kuljettamia siirtolohkareita.
Vuonna 1840 Agassiz löysi merkkejä jääkaudesta Brittein saarilta. Myöhemmin Agassiz väitti löytäneensä jääkauden merkkejä tropiikistakin, mutta tätä ei nykytiede vahvista. Agassiz'n jääkausiteoriasta kiisteltiin Suomessakin pitkään, vielä 1860-luvulla — silokallioiden uurteiden ja muiden uskottiin syntyneen vedenpaisumuksen vesien virtauksessa tai muissa vastaavissa tapahtumissa, mutta nykyään niitä pidetään jääkauden jälkinä.
Pressopannu
thumb|Pressopannu. Pressopannu on ranskalaisperäinen kahvin ja joskus teen valmistukseen käytettävä pannu. Pressopannu on toimintaperiaatteeltaan yksinkertainen ja tuottaa vahvemman kahvin kuin kahvinkeittimet.
Pressopannu koostuu kapeasta, yleensä lasisesta tai muovisesta lieriöstä, jossa on kansi ja mäntä, joka mahtuu tiiviisti lieriöön. Männässä on metalli- tai nylonverkosta muodostuva suodatin. Yksi pressopannun eduista muihin kahvinvalmistusmenetelmiin on helppo kuljetettavuus. Pieni pressopannu kulkee kätevästi mukana vaikka rinkassa vaellusreissulla.
Koska kahvijauhe on suorassa kosketuksissa veden kanssa, pressopannulla keitettyyn kahviin liukenee pannukahvin tavoin enemmän makuaineita ja eteerisiä öljyjä kuin suodatinmenetelmällä, jossa nämä aineet jäävät suodatinpussiin. Pressopannulla tehty kahvi on tummempaa, sakeampaa ja sakkaisempaa kuin suodatettu kahvi. Koska käytetty kahvijauhe jää kahvinvalmistusveteen, tulisi pressokahvi tarjoilla välittömästi valmistuksen jälkeen, jotta kahvista ei tule kitkerää.
Pressopannussa käytettävän kahvijauheen tulee olla tasaisen karkeaa. Suomessa pannukahvina myytävä kahvi soveltuu siihen erinomaisesti.
Pressopannua on käytetty myös irtoteen hauduttamiseen, etenkin ravintoloissa, kun on säästetty teekannujen hankkimiskustannuksissa. Samoin kuin kahvin kohdalla, teetä ajatellen on huomionarvoista, että hautuminen jatkuu senkin jälkeen kun mäntä on laskettu alas. Tämän vuoksi pressopannu saattaa kitkeröittää tietyt teet ja se soveltuu käyttöön lähinnä samalla tavoin, kuin silloin kun teelehdet saavat hautua teekannussa vapaasti. Toinen huomionarvoinen seikka on, että teen haudutuksen loppuvaiheessa on usein vältettävä teen sekoittamista, etteivät voimakkaan makuiset polyfenolit peitä tiettyjen hienojen teelaatujen aromeja, mikä väistämättä tapahtuu pressokannun männän liikkeestä.
I Want to Hold Your Hand
I Want to Hold Your Hand on The Beatlesin singlenä julkaistu kappale vuodelta 1963 ja yhtyeen ensimmäinen listaykkönen Yhdysvalloissa. Sen kirjoittivat John Lennon ja Paul McCartney. Single oli listaykkösenä myös Isossa-Britanniassa, jossa sitä oli tilattu miljoona kappaletta jo ennen julkaisupäiväänsä.
”I Want to Hold Your Hand” oli ensimmäinen Beatles-julkaisu, joka oli äänitetty neliraitalaitteistolla. Laulusta tehtiin myös saksankielinen versio ”Komm, Gib Mir Deine Hand”. The Beatles esitti kappaleen myös vieraillessaan yhdysvaltalaisessa Ed Sullivan Show’ssa.
Tuhansien aatteiden maa
Tuhansien aatteiden maa: Ääriajattelu nyky-Suomessa on vuonna 2010 WSOY:n kustantamana ilmestynyt kirjailija Jera Hännisen ja toimittaja Jyri Hännisen kirja, jossa kirjoittajaveljekset tarkastelevat uusia, tekijöiden mukaan ääriajattelua edustavia poliittisia, aatteellisia ja uskonnollisia ryhmiä Suomessa. Tekijät esittelevät ryhmiä, jotka ovat esimerkiksi kansallissosialistisia, kansallismielisiä, kristillisiä ja islamistisia fundamentalisteja ja ekofasisteja.
Kirjan tekijöiden mukaan esimerkkejä suomalaisesta ääriajattelusta vuonna 2010 ovat:
Maahanmuuttokriitikot
Kirjoittajat vertaavat myöhemmin kansanedustajaksi noussutta Jussi Halla-ahoa ja Suomen Sisun entistä puheenjohtajaa Teemu Lahtista: kirjan tekijöiden mukaan molemmat vastustavat humanitaarista maahanmuuttoa, pitävät kehitysapua haitallisena ja rakastavat aseita.
Kirjoittajat kysyvät, että jos Suomen Sisun tavoiteohjelman mukaisesti tulee kunnioittaa vanhaa kulttuuriperintöä, millä perusteella erotetaan se, joka siitä on siirrettävä eteenpäin, kuuluuko siihen esimerkiksi vähemmistöjen syrjintä. Tekijöiden haastattelema Lahtinen määrittää identiteetin yhdistelmäksi yhteistä kieltä, kulttuuria, historiaa ja kansallista syntyperää. Lahtisen mielestä ihminen ei ”voi olla tasapainoinen jos hänellä ei ole juuria ja historiaa, josta hän ponnistaa”.
Tâmega-luokka
Tâmega-luokka oli Portugalin laivaston kahden 1870-luvulla valmistetun rautakaarisen ja puuvuoratun avison muodostama alusluokka.
Apraksin Dvor
Tulipalo 2005
3. elokuuta kauppakeskuksessa syttyi tulipalo, joka levisi yli 1000 neliömetrin alueelle. Ainakin 17 palokuntaa oli sammuttamassa paloa. Tiedettävästi kukaan ei loukkaantunut palossa. Palo oli saanut alkunsa ilmeisesti sähköviasta tai se oli tahallaan sytytetty.
Vaskitsa
Vaskitsa (Anguis fragilis) on raajaton liskolaji, josta on käytetty myös kansanomaisia nimiä vaskikäärme ja kuparikäärme. Suomenkielisen nimensä se on saanut vaskenhohtoisesta väristään. Vaskitsa on Suomessa rauhoitettu ja uhanalaisluokitukseltaan elinvoimainen laji. Rauhoitusmääräyksen rikkominen on lailla rangaistavaa: vaskitsan ohjeellinen korvausarvo on Suomen lain mukaan 202 euroa.
Levinneisyys
Vaskitsaa tavataan Manner-Euroopassa Skandinaviasta Espanjan pohjoisosiin, Lähi-idässä ja Siperian länsiosassa sekä Britteinsaarilla.
Suomessa vaskitsa esiintyy harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa Vaasan ja Lieksan korkeudelle saakka. Ahvenanmaalta laji hävisi tuntemattomasta syystä 1900-luvun alussa. pienoiskuva|Vaskitsalla on pyöreähkö silmäterä ja liikkuvat silmäluomet.
Ulkonäkö
Vaskitsa on kiiltävän hiekan- tai kuparinruskea, raajaton ja pitkäruumiinen lisko, jonka pituus on 25–40 cm, Etelä-Euroopassa jopa puoli metriä. Naaraat ovat hieman pidempiä kuin koiraat. Vaskitsan selässä on usein pitkittäisjuovia, ja selässä voi olla myös sinisiä täpliä. Toisin kuin käärmeillä, vaskitsalla on liikkuvat silmäluomet. Vaskitsalla on yksi tai kaksi erittäin pientä korva-aukkoa, tai ne voivat myös puuttua kokonaan.
Vaskitsan nahan alla olevien luulevyjen vuoksi siltä puuttuu käärmeen notkeus ja sulavuus, ja se liikkuu kömpelön oloisesti ruumistaan kääntelemällä. Vatsapuolella suomut ovat pienet, levymäiset ja pitkittäin järjestäytyneet, kuten käärmeillä. Vaskitsa on hyvä uimaan.
Elintavat
Vaskitsa on hämäräeläin, mutta voi pilvisellä säällä liikkua myös päiväsaikaan, etenkin sateen jälkeen, kun sen mieliravintoa kastematoja ja etanoita on liikkeellä runsaasti. Auringon paahtaessa vaskitsa piilottelee kivien alla ja kuivien lehtien seassa. Tämän vuoksi vaskitsa suosii alueita, joissa on runsaasti pintakasvillisuutta. Tyypillisiä esimerkkejä ovat metsien aukkopaikat, pensaikot, rehevät multavat lehdot, ruohikot, laidunmaat, teiden varret ja lämpimät rinteet.
Uhattuna vaskitsa pystyy katkaisemaan häntänsä kuten esimerkiksi sisiliskokin. Vaskitsoja käyttävät ravintonaan muun muassa siili, kettu, supikoira ja mäyrä sekä varis- ja petolinnut. Vaskitsa voi elää luonnossa jopa 30-vuotiaaksi. Vankeudessa vanhin yksilö on saavuttanut peräti 54 vuoden iän. thumb|Vaskitsat hakeutuvat mielellään lämmittelemään teille, minkä vuoksi niitä kuolee paljon liikenteessä.
Lisääntyminen
Vaskitsakoiraat tulevat sukukypsiksi kolmevuotiaana ja naaraat vuotta myöhemmin. Vaskitsan paritteluaika on keväällä touko-kesäkuun vaihteessa. Koiraat kamppailevat tuolloin keskenään rajusti naaraista. Parittelussa koiras pitää naarasta aloillaan puremalla sitä niskasta ja kiertymällä ympärille. Naaraan kantoaika on noin kolme kuukautta. Kuten sisilisko, myös vaskitsa on ovovivipaarinen laji, eli sen munat kuoriutuvat jo naaraan munanjohtimissa, jolloin poikaset (yleensä 6–12 kappaletta) syntyvät valmiiksi kuoriutuneina. Vastasyntyneet poikaset ovat 7–10 cm pitkiä.
Talvehtiminen
Vaskitsat viettävät talven horrostamalla kompostikasoissa, maakoloissa tai muurahaispesissä usein yhdessä lajitovereidensa kanssa. Jos sopivaa talvehtimispaikkaa ei löydy valmiina, vaskitsa pystyy kuononsa avulla porautumaan itsekin löyhään maaperään, jopa metrin syvyyteen. Horrosaika kestää Suomen olosuhteissa syys-lokakuusta huhtikuuhun.
Vaskitsa Suomessa
Vaskitsat ovat vähentyneet Suomessa monin paikoin voimakkaasti levinneen asutuksen ja tihentyneen tieverkoston takia. Päivällä lämmennyt tienpinta houkuttelee vaskitsoja lämmittelemään. Sileällä tienpinnalla vaskitsat ovat kuitenkin melko avuttomia eivätkä pääse liikkumaan kunnolla, ja niitä jää suuria määriä auton alle. Lisäksi vaskitsoja surmataan kyykäärmeinä, vaikka ne ovat vaarattomia eivätkä muistuta kyytä. Vaskitsa ei myöskään osaa puolustautua kissoja vastaan, minkä vuoksi kissan saaliiksi joutuminen on sen yleisimpiä kuolinsyitä ihmisten asuttamilla mailla. Vaskitsahavaintoja voi ilmoittaa Luonnontieteellisen keskusmuseon ylläpitämään matelijoiden ja sammakkoeläinten levinneisyyskartoitukseen Laji.fi-sivuston kautta.
Reg Parnell
Reginald Harold Haslam Parnell (2. heinäkuuta 1911 Derby, Englanti − 7. tammikuuta 1964 Derby, Englanti) oli Formula 1 -kuljettaja ja -tallipäällikkö. Hän ajoi seitsemässä Grand Prix'ssä ja saavutti yhden palkintopallisijoituksen sekä yhteensä yhdeksän pistettä. Hänellä oli omaa nimeään kantanut F1-talli. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja, mm. Goodwoodissa, jossa hänen useat voittonsa antoivat tälle lempinimeksi "Goodwoodin keisari".
Ennen Formula 1-sarjaa Parnell aloitti kilpa-ajamisen vuonna 1935, mutta pari vuotta myöhemmin menetti ajolupansa osuttuaan kilpatoveri Kay Petren autoon BRDC 500 -kilpailun harjoituksissa, jolloin Petre sai useita iskuja päähän eikä ajanut enää ikinä. Toisen maailmansodan jälkeen Parnell kilpaili ERA:n ja Maseratin autoilla Grand Prix -kilpailuissa, joissa voitti Ruotsin osakilpailun jäisellä järvellä sekä Jerseyn katukisan.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Tomasz Frankowski
Tomasz Frankowski (s. 16. elokuuta 1974 Białystok, Puola) on puolalainen jalkapalloilija ja poliitikko. Hän oli Puolan maajoukkueen ja puolalaisen Jagiellonia Białystok kärkipelaaja.
Vuonna 2019 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin EPP:n ryhmään.
Urheilusaavutuksia
RC Strasbourg
Wisła Krakova
Jagiellonia Białystok
Kirsti Lonka
Kirsti Maaria Lonka (s. 4. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kasvatuspsykologian professori Helsingin yliopistossa.
Lonka väitteli psykologian tohtoriksi vuonna 1997. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvatuspsykologian dosentiksi vuonna 2000. Vuosina 2001–2005 Lonka toimi lääketieteen pedagogiikan professorina ja Oppimistutkimuskeskuksen (CUL) johtajana Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa. Vuodesta 2005 hän on ollut kasvatuspsykologian professori Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisessä tiedekunnassa. Lonka johtaa Maijaliisa Rauste-von Wrightin aloittamaa kasvatuspsykologian luokanopettajalinjaa Helsingin yliopistossa.
Longan erityisosaamisalueita on muun muassa oppimisen tutkimus. Hän on tutkimustyössään keskittynyt erityisesti nuoren aikuisen oppimiseen. Hän on tutkinut esimerkiksi tekstistä oppimista, prosessikirjoittamista, opiskelijavalintoja, tietokoneavusteisia oppimisympäristöjä ja ongelmalähtöistä oppimista. Lisäksi hän on ollut mukana kehittämässä yliopisto-opetusta.
Litukan siirtolapuutarha
thumb|Litukan siirtolapuutarhan vanhaa puolta syksyllä 2013. Litukan siirtolapuutarha on Tampereella Petsamon ja Kaupin kaupunginosissa sijaitseva siirtolapuutarha, joka kuuluu Suomen vanhimpiin siirtolapuutarha-alueisiin. Puutarha on perustettu 23. syyskuuta 1922, ja sitä on laajennettu vuonna 1943. Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) Litukan siirtolapuutarhan vanha puoli ja vuonna 1952 valmistunut siirtolapuutarhan kerhotalo on määritelty osaksi Saukonmäen ja Litukan maakunnallisesti arvokasta rakennettua kulttuuriympäristöä.
Litukan siirtolapuutarhan uuden ja vanhan puolen välissä kulkee nykyään nelikaistainen ohitustie Kekkosentie, joka on valmistunut vuonna 1989. Tien rakentaminen hävitti siirtolapuutarha-alueen keskusaukion ja 13 mökkiä. Korvaukseksi kaupunki kaavoitti uusia siirtolapuutarhatontteja 1940-luvun laajennuksen itä- ja pohjoisreunasta.
Litukan pinta-ala on 8,15 hehtaaria, ja vuokrattavia mökkipalstoja on 201. Palstojen koko on noin 300–350 neliötä. Palstalle saa rakentaa mökin, joka on enintään 23 neliön suuruinen.
Siirtolapuutarhaa hallinnoi Litukan siirtolapuutarhayhdistys, ja alueen omistaja on Tampereen kaupunki.
Pankkitilit Suomessa 1970
Suomessa oli vuonna 1970 käytössä seuraavat pankkitilien tilimuodot. Rahan tallettaminen pankkiin oli vuonna 1970 piensijoittajien eniten käyttämä sijoitusmuoto. Pankkitalletusten korkotuotto oli hyvä. Lisäksi korko oli verotonta tuloa. Haittapuolena oli, etteivät talletukset olleet suojassa inflaatiolta sen jälkeen, kun indeksitalletukset oli lopetettu.
Satu-Kristina Vesa
Satu-Kristina Vesa (o.s. Jaatinen, s. 26. syyskuuta 1978) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on sopraano (tarkemmalla äänityyppiluokitukselta dramaattinen sopraano).
Vesa on valmistunut Lahden ammattikorkeakoulusta muusikoksi vuonna 2010 sekä Sibelius-Akatemian laulumusiikin osaston oopperakoulutuksesta oopperalaulajaksi sekä musiikin maisteriksi keväällä 2016 opettajanaan Anssi Hirvonen. Vesa on esiintynyt useiden suomalaisten sinfoniaorkesterien solistina (muun muassa Sinfonia Lahti, Kuopion kaupunginorkesteri) ja tehnyt oopperarooleja muun muassa Lahden Oopperassa, Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Vuodesta 2011 lähtien hän on ollut vakituinen Suomen Kansallisoopperan laulaja. Vesan ääntä on kuvailtu suurivolyymiseksi ja kantavaksi.
James Smith
James Smith -nimisiä henkilöitä ovat:
Sadin
Sadin (murteissa myös sain) on loukkupyydys metsäkanalinnuille ja jäniksille. Satimessa on viritetty ansalanka. Kun eläin liikuttaa lankaa, eläimen päälle putoaa kantta muistuttava puinen rakennelma. pienoiskuva|Sadin Satimen muodostaa 8–10 cm:n paksuisista, 1,5 metriä pitkistä pölkyistä tehty kansi, jota pitää koossa yhdyspuu, piena eli poikkipuolinen. Kansi viritetään puusta tehdyn haarukan varaan. Laukaisijana toimii ansalanka tai varpa eli ohut oksanvarpu. Lauenneessa satimessa kansi estää saaliseläimen joutumasta helposti haaskaeläimille kuten korpeille ja ketuille.
Sana sadin tulee verbistä sataa, joka on aikaisemmin tarkoittanut muutakin putoamista, kuin veden putoamista taivaalta.
Maija Torkko
Maija Torkko (s. 1946) toimi Nokian talousjohtajana ja Nokian Renkaiden hallituksen varapuheenjohtajana. Torkko jäi eläkkeelle kesäkuussa 2006. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (HY) ja kauppatieteiden kandidaatti (TuKKK).
Torkko oli merkittävimpiä Suomen talouselämässä vaikuttavia naisia.
Itä-Euroopan tasanko
300px|thumb|Eräs tulkinta Itä-Euroopan tasangon laajuudesta. Artikkelissa esitetty venäläinen (2006) linjaus on kartan puolalaista kuvausta (1965) laajempi. Itä-Euroopan tasanko (myös Itä-Euroopan alanko, Venäjällä käytetään myös nimitystä Venäjän tasanko,  ) on laaja tasankoalue ja joukko laakeita jokien valuma-alueita Itä-Euroopassa.
Ferdinand III (Toscana)
thumb|Ferdinand III, Joseph Dorffmeisterin maalaama muotokuva vuodelta 1797. Ferdinand III (6. toukokuuta 1769 Firenze – 18. kesäkuuta 1824 Firenze) oli Toscanan suurherttua vuosina 1790–1801 ja 1814–1824.
Ferdinand oli Habsburg-sukuisen suurherttua Leopold I:n ja tämän puolison Maria Luisan nuorempi poika. Hänestä tuli suurherttua, kun hänen isänsä kohosi 21. heinäkuuta 1790 lapsettomana kuolleen veljensä tilalle Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi nimellä Leopold II. Isänsä tavoin Ferdinand pyrki olemaan valistunut hallitsija ja toteuttamaan maltillisia uudistuksia. Hän halusi pitää Toscanan puolueettomana Ranskan vallankumoussodissa ja solmi vuonna 1792 diplomaattisuhteet tasavaltaiseen Ranskaan, mutta Englanti painosti seuraavana vuonna Toscanan liittymään Ranskan-vastaiseen liittoumaan. Ferdinand palasi puolueettomuuteen vuonna 1795. Napoléon Bonaparten armeija valtasi Toscanan ensimmäisen kerran vuonna 1799, jolloin Ferdinand joutui pakenemaan Itävaltaan. Vuoden 1801 Lunévillen rauhassa koko Toscana luovutettiin Ranskalle. Napoleon teki kompensaationa Ferdinandista Salzburgin vaaliruhtinaan vuonna 1802. Joulukuussa 1805 solmitun Pressburgin rauhansopimuksen myötä hän siirtyi vuorostaan Würzburgin herttuaksi. Hänen herttuakuntansa korotettiin seuraavana vuonna Würzburgin suurherttuakunnaksi ja se liittyi Reinin liittoon.
Itä-Euroopan tasanko
Sen alueesta esiintyy useita vaihtoehtoisia määritelmiä. Pinta-alaksi voidaan ilmoittaa esimerkiksi lähes 4 000 000 neliökilometriä. Tasangon keskikorkeus on noin 170 metriä. Tasangon alavin paikka on 28 metriä merenpinnan alapuolella (Kaspianmeren rannikolla) ja korkein huippu on Kuolan niemimaan Hiipinätuntureilla (1191 m, toisen lähteen mukaan Jubytšvumtšorr olisi 1 201 m merenpinnasta).
Tasanko voidaan jakaa useisiin pienempiin alueisiin, kuten Valdain ylänkö, Volgan ylänkö ja Keski-Venäjän ylänkö sekä Dneprin, Mustanmeren ja Kaspianmeren alankoihin.
Ferdinand III (Toscana)
Ferdinand III:n ensimmäinen puoliso oli hänen serkkunsa, Molempain Sisiliain prinsessa Maria Luisa, joka oli samalla hänen veljensä, keisari Frans II:n puolison Maria Teresian sisko. Maria Luisa kuoli vuonna 1802. Ferdinand meni vuonna 1821 naimisiin itseään 25 vuotta nuoremman Saksin prinsessa Marian kanssa, joka oli hänen poikansa Leopoldin vaimon sisko. Jälkimmäinen liitto oli lapseton.
Itä-Euroopan tasanko
Itä-Euroopan tasangon ulottuvuus on venäläistulkinnan mukaan 2 750 kilometriä etelästä pohjoiseen ja 3 000 kilometriä lännestä itään. Se rajoittuu uloittuu pohjoisen Vienan- ja Barentsinmereltä, etelän Mustaanmereen, Krimin niemimaan vuoristoon, Asovanmereen, Kaukasusvuoristoon ja Kaspianmereen. Lännessä tasankoa rajaavat Keski-Euroopan vuoret Karpaatit, Sudeetit ja Harz sekä ja Fennoskandian Skandit. Idässä rajan muodostavat Uralvuoristo ja Mugodžarin harjanteet.
Assuan
300px|thumb|Katu Assuanissa. Assuan (, Aswān; muinaisegyptiksi Swenet;, Swān; , Syene), joskus myös Aswan, on kaupunki eteläisessä Egyptissä. Kaupunki sijaitsee Niilin itärajalla lähellä ensimmäistä kataraktia. Siellä on noin 543 000 asukasta, ja se on vilkas kaupan ja matkailun keskus sekä Assuanin kuvernementin pää­kaupunki. Kaupunkiin on liitetty myös Niilissä oleva Elefantinen saari.
Itä-Euroopan tasanko
Tämän venäläisen rajauksen mukaan Itä-Euroopan tasankoon kuuluu kokonaan tai osittain Euroopan puoleinen Venäjä, Kazakstan, Ukraina, Moldova, Valko-Venäjä, Baltian maat, Puola, Saksa ja Suomi.
Assuan
Kaupungin eteläpuolella on Niilin ensimmäisen kataraktin kohdalle vuosina 1899–1902 rakennettu vanha Assuanin pato sekä muutamaa kilo­metriä etelämpänä suuri, vuonna 1970 valmistunut uusi Assuanin pato. Assuan on yksi maailman kuivimmista asutuista paikoista. Vuoden 2001 alussa edellisestä sateesta oli kulunut noin kuusi vuotta. Toukokuussa 2006 Assuanissa kuitenkin sattui ukkosmyrsky. Vähäsateisuuden vuoksi kaupungin nubialais­väestö ei aina edes pidä välttämättömänä, että asunnoissa on oltava katto.
Historia
Assuan tunnettiin antiikin aikana nimellä Swenet, ja se oli muinaisen Egyptin eteläinen raja­kaupunki. Swenetin nimi johtuu toden­näköisesti samannimisestä egyptiläisestä jumalattaresta, jonka kreikkalaiset myöhemmin samastivat synnytyksen jumalatar Eileithyiaan ja roomalaiset Lucinaan. On kuitenkin mahdollista, että nimi johtuu egyptin kielen kauppaa tarkoittavasta sanasta.
Muinainen kaupunki sijaitsi niemellä Niilin itärannalla välittömästi ensimmäisen kataraktin pohjoispuolella. Niili on vanhoista ajoista ollut purjehdus­kelpoinen suistosta Assuaniin saakka, mutta kataraktien vuoksi ei sen etelä­puolella.
Assuanin läheisyydessä sijaitsivat muinaisen Egyptin tärkeimmät kiven­louhimot, joista saatiin syeniitiksi kutsuttua graniitti­laatua. Siitä veistettiin suuret egyptiläiset patsaat ja obeliskit, ja sitä käytettiin rakennus­kivenä myös pyramidien rakentamiseen. Kiveä louhittiin Niilin molemmilta puolilta, ja suurimmasta kiven­louhimosta johti noin 6 kilometrin pituinen tie Syenen pohjoispuolella sijainneeseen Filaihin.
Rajakaupunkina Syenellä oli myös suuri sotilaallinen merkitys, ja muinaisen Egyptin kaikkien dynastioiden sekä myös Rooman valta­kunnan aikana se oli tärkeä varuskuntakaupunki. Kaupungista kertoivat monet antiikin ajan kirjoittajat kuten Herodotos, Strabon, Stefanos Byzantionlainen, Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi, ja se mainitaan myös Vitruviuksen teoksessa Arkkitehtuurista (De architectura) sekä Itinerarium Antonini Augustissa. Egyptin eteläisenä rajana se mainitaan myös Raamatun Hesekielin kirjassa.
thumb|250px|left|Assuan nähtynä ylimystön haudoilta Niilin länsipuolelta Useat antiikin maan­tieteilijät olivat erityisen kiinnostuneita Syenestä, koska sen uskottiin sijaitsevan tarkalleen Kravun kääntöpiirin kohdalla. Väitettiin, että keskipäivällä kesä­päivän­seisauksen aikana Aurinko paistoi sinne suoraan ylhäältä päin, taivaan korkeimmalta kohdalta eli zeniitistä. Näin ollen maahan pystysuoraan pystytetyllä kepillä ei olisi lainkaan varjoa. Tiedettiin myös, että tuohon aikaan vuodesta Auringon kuva heijastui siellä olleen kaivon veden pinnasta. Eratosthenes käytti tätä seikkaa hyväkseen määrittääkseen Maan ympärysmitan. Itse asiassa kaupunki sijaitsee hieman kääntöpiirin pohjoispuolella, 24° 5′ 23″ astetta pohjoista leveyttä. Niinpä kesäpäivänseisauksena pystysuoran kepin varjon pituus on vain 1/400 kepin pituudesta ja tuskin havaittavissa, ja Auringon kiekon pohjoisreuna on lähes suoraan ylhäälläpäin.
Assuanin kohdalla Niili on yli kahden kilometrin levyinen. Niilin alajuoksun pituus sieltä Välimereen on noin 750 kilometriä, eikä matkan varrella ole patoja tai koskia. Antiikin aikana laivamatka Assuanista Aleksandriaan kesti edullisella säällä 21 ... 28 päivää.
Koulutus
Vuonna 1999 perustettiin Eteläisen laakson yliopisto, joka jakautuu kolmeen osastoon, jotka sijaitsevat Assuanissa, Qenassa ja Hurghadassa. Assuanissa yliopisto oli toiminut jo vuodesta 1973 saakka. Nykyään yliopiston Assuanin osastossa toimivat luonnontiedeiden, kasvastustieteiden, insinööritieteiden, taiteiden, sosiaalitoimen tiedekunnat sekä energiainstituutti. Luonnontieteellisessä tiedekunnassa on kemian, geologian, fysiikan ja eläintieteen laitokset.
Liikenne
Assuanin läheisyydessä on Assuanin kansainvälinen lentoasema. Kaupunkiin on myös rautatie- ja linja-autoyhteys.
Kyy
Kyy eli kyykäärme (Vipera berus) on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva käärme. Kyy on maailman pohjoisin käärmelaji ja Euroopan yleisin myrkkykäärme.
Kuvaus
pienoiskuva|left|Kyyn suomuissa on harjanteet, ja sillä on pystysuora [[pupilli.]] Kyy on melko tukeva ja lyhyt käärme. Koiraiden tyypillinen pituus on 50–60 senttimetriä, naaraiden 60–80. Pisimmät Suomessa ja Euroopassa tavatut yksilöt ovat olleet noin metrin mittaisia. Kyynaaraan häntä on selvästi muuta ruumista kapeampi ja lyhyempi kuin koiraalla. Väriltään kyyt ovat harmaita, harmaanruskeita tai mustia. Sinertävät ja harmaat ovat yleensä koiraita ja ruskeat naaraita.
Selässä kyyn koko mitalla on sahalaitakuvio, joka voi toistua vaaleana molemmissa kyljissä. Tummilla yksilöillä sitä ei välttämättä erota. Vatsapuoli voi olla vaalea, harmaa tai tumma, ja aivan hännän pää on vatsapuolelta keltainen tai punertavanoranssi. Kyyn selän ja kylkien suomut eivät ole sileitä, vaan niissä on harjanteet.
Kyyn litteä ja kolmiomainen pää erottuu selvästi muusta ruumiista. Päässä on isompien suomujen välissä pienien suomujen jonoja. Pupilli on pystyssä oleva soikio, ja muiden käärmeiden tapaan kyyn silmäluomi on läpinäkyvä ja liikkumaton.
Kyyn näköaisti on kohtalainen, erityisesti sivuittaisliikkeiden suhteen. Kyyn kuulo on huono; sillä ei ole edes tärykalvoa. Kyy aistii kuitenkin leukaluillaan mainiosti tärinää. Kyyn tärkein aistinelin on kieli, jolla se vie hajuhiukkasia suuhunsa vomeronasaalielimeen ja saa siten tietoa ympäristöstään (esimerkiksi lähellä olevasta saaliista, parittelukumppanista tai kilpailevasta koiraasta). Kyyllä on kaksihaaraisen kielensä perusteella stereohajuaisti.
Levinneisyys
Kyytä tavataan kaikkialla Euraasian pohjoisosissa, Britteinsaarilta aina Venäjän ja Korean Tyynenmeren rannikolle asti. Suomessa kyytä tavataan lähes koko maassa, Lapissa aina Ounastunturin ja Saariselän korkeudelle saakka.
Ravinto ja saalistajat
Ravintonaan kyyt käyttävät etenkin myyriä, hiiriä sekä päästäisiä, ja niiden lisäksi sisiliskoja ja sammakoita sekä harvemmin linnunpoikasia ja -munia. Kyy löytää ravinnon tarkalla hajuaistillaan, jota tukee liikkeen havaitsemiseen erikoistunut näköaisti. Sopivan saaliin havaittuaan kyy virittäytyy S:n muotoiselle mutkalle, iskee turvallisen matkan päästä ja vetäytyy heti takaisin turvaan. Kyy tappaa saaliinsa myrkyllisellä puraisulla, jonka jälkeen saaliseläin pakenee lyhyen matkaa, usein muutamia metrejä, ennen kuin kuolee. Kyy seuraa saaliin hajujälkeä ja nielee saaliin kokonaisena pää edellä. Tavanomaisen aterian jälkeen kyy sulattelee saalistaan pari päivää. Sulattelun alkupäivinä kyyn liikkuminen on vaivalloista.
Varpus- ja hiirihaukka ja muut petolinnut ovat kyyn vihollisia. Poikasia saattavat syödä myös muun muassa varis, korppi, naakka, ja rastaat. Minkki syö kyitä etenkin Suomen saaristossa, mutta sen sijaan hämärän aikaan liikkuvat siili, kettu ja supikoira harvemmin tapaavat kyyn. Joskus sanotaan, että kyy välttelee muurahaisia, mutta ne elävät erityyppisissä paikoissa eivätkä piittaa toisistaan.
thumb|Tanskalainen kyykoiras. pienoiskuva|Kyynaaras Etelä-Englannissa. Naarailla on lyhyempi häntä kuin koirailla.
Elinympäristö
Kyyn elinaluetta ovat Suomessa lämpimät ja aurinkoiset maa-alueet, joista löytyy myös suojapaikkoja, esimerkiksi hakkuuaukeat, peltojen ja soiden reuna-alueet ja kallioiset seudut. Kyy on aktiivinen päiväsaikaan.
Talvehtiminen
Vaihtolämpöisenä eläimenä kyy ei pysty säätelemään ruumiinlämpöään, vaan se vaihtelee ympäristön lämpötilan mukaan. Kyy tarvitsee auringon energiaa saavuttaakseen oikean lämpötilan saalistamista, ruoansulatusta ja lisääntymistä varten. Viileässä kyyn elintoiminnot ja liike hidastuvat. Jos kyy erehtyy syömään alle kymmenen asteen lämpötilassa, se oksentaa, jottei saalis jää sen elimistöön mätänemään. Saalistuskaudella syöty ruoka varastoituu ruskeana rasvana talvea varten.
Kyy kestää hetkittäin jopa neljää miinusastetta, mutta pitkään se ei selviä pakkasessa. Kyy horrostaa syyskuusta huhti–toukokuuhun. Ajat vaihtelevat ilmojen ja sijainnin mukaan: Pohjois-Suomessa kyy voi horrostaa kahdeksan kuukautta, eteläisemmässä Euroopassa vain kuukauden. Kyy talvehtii mieluiten lajitoveriensa kanssa maan alla tai kivenkolossa, ja hyvää talvikoloa käytetään yhä uudelleen. Etelä-Suomessa talvehtimiskolo on puolen metrin syvyydessä, Pohjois-Suomessa syvyys on jopa puolitoista metriä. Joskus samasta talvehtimispaikasta on löytynyt satoja kyitä.
Horroksessa käärmeen ruumiinlämpötila on lähellä nollaa, ja sen hengitys ja sydämenlyönnit ovat lähes pysähtyneet. Pakkasessa kyy jäätyy, mutta toisaalta liian lämmin lämpötila kiihdyttää elintoimintoja ja kuluttaa energiavarastoja, jolloin käärme voi kuolla nälkään. Arviolta puolet poikasista eivät selviä ensimmäisestä talvestaan, ja vääränlainen talvi tai huonosti valittu talvisuoja tappavat myös aikuisia yksilöitä.
Keväällä ensimmäisten pälvien ilmestyttyä koiraat alkavat heräillä koloistaan lämmittelemään, jotta niiden siittiöt valmistuisivat. Ne voivat kerääntyä lämmittelemään yhdessä auringonpaisteeseen. Naaraat heräävät pari viikkoa koiraiden jälkeen, ja viimeisenä ulos kolosta tulevat poikaset.
Lisääntyminen
Ennen parittelua koiraat kypsyttävät siittiönsä, luovat nahkansa ja mittelevät naaraista. Paritteluoikeuksista kamppaillessaan ne eivät vahingoita toisiaan, vaan kietoutuvat yhteen, painivat ja yrittävät painaa vastustajansa pään alas. Ottelun voittanut koiras alkaa liehitellä naarasta, ja parittelu alkaa vasta, kun naaras on suostuvainen. Parittelu voi kestää pari tuntia, ja sen yhteydessä koiras ruiskauttaa naaraaseen ainetta, joka hedelmöittymisen tapahduttua tukkii munanjohtimen uloimmat osat muutamaksi päiväksi. Tämä varmistaa koiraan perintötekijöiden siirtymisen seuraavalle sukupolvelle, mutta menetelmä ei ole täysin varma, ja yhden poikueen poikasilla voi olla useampi isä. Parittelun jälkeen koiras saattaa vartioida naarasta jonkin aikaa, tai se lähtee etsimään lisää naaraita. Hedelmöitys tapahtuu noin kuukauden päästä parittelusta. Kyy hautoo munia ruumiinsa sisällä, jonka vuoksi näyttää siltä kuin kyy synnyttäisi eläviä poikasia. Poikaset syntyvät elokuussa.
Naaras synnyttää yleensä vain joka toinen vuosi, kerrallaan 3–18 poikasta. Poikaset ovat syntyessään 14–23 senttimetrin mittaisia ja painavat neljästä kuuteen grammaa. Kolmena ensimmäisenä elinvuotenaan kyyt kasvavat noin kymmenen senttiä joka vuosi. Tämän jälkeen pituuskasvu hidastuu ja yli viisivuotiaat kyyt kasvavatkin enää vain 1–2 senttiä vuodessa. Kyyt saavuttavat sukukypsyyden 3–4 vuoden ikäisinä. Ne voivat elää jopa 15–25-vuotiaiksi.
Myrkky
Kyy käyttää verimyrkkyä saalistukseen ja puolustautumiseen. Myrkky vaikuttaa monella tavalla. Se aiheuttaa muun muassa kudostuhoa, estää veren hyytymistä ja tuhoaa verisoluja. Myrkky voi myös aiheuttaa veritukoksia sekä vaurioittaa keuhkoja tai munuaisia.
Kyy saalistaa normaalisti noin kerran viikossa ja myrkkyrauhasen täyttyminen kestää noin viisi vuorokautta. Näin ollen kyyn purema voi olla jopa hyttysenpistomaisen vaaraton, mikäli kyy on juuri metsästänyt.
Kyy voi purra myös ilman myrkyn ruiskuttamista. Jotkut uskovat, että nuoren kyyn purema on vaarallisempi kuin vanhan, koska nuoret kyyt eivät osaa säännöstellä myrkkyrauhasen annostelua kuten täysi-ikäiset kyyt. Tälle väitteelle ei kuitenkaan ole tieteellistä tukea.
Kyyn purema
Vaikka kyy on myrkyllinen, sen purema ei ole normaalisti vaarallinen terveelle aikuiselle ihmiselle. Lapsille ja iäkkäille purema on vaarallisempi. Jos kyy on purrut lasta, tai henkilön peruselintoiminnot ovat vaarassa, on soitettava hätänumeroon. Kaikkien tulee kuitenkin pureman saatuaan hakeutua välittömästi lääkärille. Alkuoireena voi olla turvotusta purema-alueella, ja myöhemmin voi tulla yleisoireita kuten oksentamista, ripulia ja päänsärkyä. Kyyn myrkylle voi myös olla allerginen, jolloin purema aiheuttaa nopeasti vakavia oireita, kuten kurkunpään turvotusta. Noin 25 %:lle aiheutuu puremasta paikallisia oireita vakavampia oireita. Puremaan liittyy myös jäykkäkouristuksen mahdollisuus.
Pureman saaneen henkilön on syytä välttää liikkumista sekä erityisesti puremakohdan liikuttamista. Purtu raaja on hyvä lastoittaa. Henkilöä kannattaa rauhoittaa, ja raajaan purtu voidaan kantaa hoitoon. Puremakohtaan ei saa koskea. Tulehduskipulääkkeitä ei tule käyttää, eikä myrkkyä kannata yrittää imeä ulos haavasta. Puremaa voi helpottaa kyypakkaus, joka sisältää tulehdusreaktiota lievittävää hydrokortisonia eli kortisolia. Koska kyypakkauksen ottamisesta ei ole kuitenkaan tieteellisesti osoitettu olevan hyötyä, se ei poista lääkärissä käynnin tarvetta, eikä siitä ole hyötyä allergiselle henkilölle. Lääkärissä henkilölle voidaan antaa käärmeseerumia sekä muita hoitoja.
Kyyn purema johti ihmisen kuolemaan Suomessa viimeksi vuonna 1998 ja sitä ennen 1980-luvulla. Puremia tapahtuu Suomessa 50–150 vuodessa.
Koirille purema on vaarallisempi. Eläimestä tulee nopeasti väsynyt ja voimaton. Koira pitää viedä heti eläinlääkäriin, eikä sille saa antaa kyytabletteja eikä tulehduskipulääkkeitä. Jos koiran kantaminen ei ole mahdollista, sitä kannattaa kävelyttää rauhallisesti esimerkiksi autoon vietäessä. Tutkimusten mukaan koirien kuolleisuus on muutaman prosentin luokkaa.
Myrkyn koostumus ja toiminta
Kyyn myrkyssä on ainakin noin 25–31 erilaista mahdollisesti myrkyllisen entsyymitoiminnan omaavaa proteiinia ja peptidiä. Myrkyn koostumus vaihtelee kyiden välillä muun muassa niiden sukupuolen, elinympäristön, ravinnon ja iän mukaan. Eri mittauksissa suurimman pitoisuuden näistä myrkyllisistä aineista ovat yleensä omanneet A2-fosfolipaasit, käärmeenmyrkkyseriiniproteaasit eli SVSP:t (eng. snake venom serine proteases) ja käärmeenmyrkkymetalloproteaasit eli SVMP:t (eng. snake venom metalloproteinases). Myrkyissä on usein myös ollut hieman vähemmän L-aminohappo-oksidaaseja ja kysteiinirikkaita eritysproteiineja (CRISP, eng. cysteine-rich secretory proteins). Joissain mittauksissa myrkyissä on ollut huomattavia määriä myös bradykiniiniä tehostavia peptideitä (BPP, eng. bradykinin potentiating peptides) ja C-tyypin natriureettisia peptideitä.
Kyiden myrkky on lähinnä verimyrkkyä. Se estää saaliseläimissä veren hyytymistä puremakohdassa ja voi aiheuttaa myöhemmin myös sisäistä verenvuotoa. Myrkyssä on myös aineita, jotka voivat toimia lihaksia halvaannuttavina hermomyrkkyinä. Käärmeiden myrkkyjen A2-fosfolipaasit voivat käärmelajista riippuen aiheuttaa hyvin moninaisia vaikutuksia. Ne voivat esimerkiksi häiritä veren hyytymistä estämällä verihiutaleiden aggregaatiota tai hermoston toimintaa estämällä halvaannuttaa lihaksia. Kyiden SVMP:t ja SVSP:t ovat verimyrkkyjä. SVMP:t hajottavat hiussuonten tyvikalvojen rakenteita aiheuttaen siten verenvuotoa. Ne myös aktivoivat protrombiinia ja tekijä X:ää ehdyttäen siten näitä verestä ja estäen siten veren hyytymistä. Kyiden SVSP:iden puolestaan arvellaan edistävän veren hyytymistä nisäkkäissä toimimalla trombiinin tapaan, mutta myös vähentävän hyytymistä hajottamalla fibriiniä ja toimimalla kallikreiinien tapaan. Eri käärmelajien L-aminohappo-oksidaasit taas lisäävät puremakohdan kudosten oksidatiivista stressiä tuottamalla vetyperoksidia. Käärmeiden CRISP:t puolestaan ovat tiettävästi hermomyrkkyjä, jotka estävät erilaisten ionikanavien toimintaa.
Kyyn karkottaminen
Pitkävartiset saappaat suojaavat puremilta, koska käärme ei yllä puremaan kovinkaan korkealle. Käärme suosii suojaisia paikkoja ja pyrkii pääosin välttämään aukeaa, joten pihapiirissä kyiden poissa pitäminen onnistuu parhaiten pitämällä nurmikko lyhyeksi leikattuna ja poistamalla pihalta mättäiköt, pensaikot, risu- ja romukasat ja muut maan tasalla olevat paikat, joihin käärme voi piiloutua. Toinen kyitä mahdollisesti houkutteleva tekijä on tarjolla oleva ravinto. Jätteet tulisi laittaa sellaisiin astioihin ja lintujen ruokinta suunnitella niin, etteivät ne houkuttele paikalle kyyn ravintoa, jyrsijöitä.
Käärmeiden vaistomainen suojautumismekanismi on pysähtyminen liikkumattomaksi, joten tiheässä maastossa kyyn huomaa usein vasta ollessaan sen kohdalla. Kyy syö vain pienikokoisia eläimiä eikä hyökkää vapaaehtoisesti uhkana pitämiään suuria eläimiä tai ihmistä kohti. Lähietäisyydellä käärme saattaa puolustautua puremalla, yleensä vasta äänekkään varoitussihinän jälkeen. Kyyn pureman voi välttää astumalla rauhallisesti pari askelta taaksepäin. Liian nopea liike voi säikäyttää käärmeen puremaan.
Kyyn puremisetäisyys on vain puolisen metriä ja käärmettä voikin ohjailla pitkällä kepillä kauemmaksi, tai sen voi ohjata kannelliseen astiaan ja siirtää parin kilometrin päähän. Kyy ei yleensä etsi tietään takaisin samalle alueelle. Sopiva elinympäristö voi kuitenkin houkutella poistettujen kyiden tilalle pian uusia yksilöitä. Jos kyistä halutaan päästä lopullisesti eroon, on piha muutettava sellaiseksi, ettei se ole käärmeille mieluinen.
Jos haluaa päin vastoin houkutella kyyn luokseen, tällöin kannattaa muistaa, että käärmeet pelkäävät korkeita liikkuvia hahmoja, kuten seisoma-asennossa olevia ihmisiä. Sen sijaan ne tulevat helposti tarkastelemaan kalliolla makuullaan olevaa ihmistä.
Kyy Suomessa
Kyy on rantakäärmeen ja Ahvenanmaalla elävän kangaskäärmeen ohella yksi kolmesta Suomen luonnossa esiintyvästä käärmelajista ja niistä ainoa myrkyllinen. Kyyt ovat vähentyneet Suomessa monin paikoin voimakkaasti rakentamisen, liikenteen ja vainon takia. Euroopan luonnonsuojelusopimus edellyttää kaikkien matelijoiden rauhoittamista, mutta Suomi teki kyyn kohdalla varauksen liittyessään sopimukseen vuonna 1983. Kyyn rauhoittamista esitettiin vuosina 1981 ja 2010. Kesäkuun 2023 alussa astui voimaan uusi eläinsuojelulaki, joka rauhoitti kyyn ja kielsi sen perusteettoman tappamisen. Lain mukaan kyyn saa tappaa vain, jos se aiheuttaa vaaraa ihmiselle tai kotieläimelle pihapiirissä eikä sen siirtäminen ole mahdollista.
Suomessa tapahtuu kyyn puremia vuosittain noin 50–150 ihmiselle. Kuolemantapaus on tapahtunut viimeksi vuonna 1998, ja sitä ennen vuonna 1984.
Baseballin SM-sarja 2009
Baseballin SM-sarjaan kaudella 2009 osallistui viisi joukkuetta. Mestaruuden vei Expos hävittyään kauden aikana yhteensä vain kaksi ottelua.
Dracula 2000
Dracula 2000 (joissain maissa myös Dracula 2001) on vuonna 2000 tehty kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Patrick Lussier.
Elokuva kertoo vanhasta vampyyrista nimeltä Abraham Van Helsing. Hän pitää hyvin myyvää antiikkikauppaa Lontoossa. Abrahamilla on apulainen Simon, joka ei tiedä Abrahamin todellista taustaa. Simon ihmettelee hopeista arkkua, jota Abraham vartioi hyvin tarkasti pitäen sitä kassaholvissaan. Ammattivarkaat pääsevät murtautumaan kassaholviin, iskevät silmänsä hopeiseen arkkuun ja vievät sen mukanaan. Lentomatkalla tapahtuu se pahin ja hopeisen arkun salaisuudet paljastuvat. Kaikkien aikojen pelätyin ja viettelevin paholainen on päässyt vapaaksi!
Maijaliisa Rauste-von Wright
Rauste-von Wright toimi Tampereen yliopistossa kasvatustieteen apulaisprofessorina 1988–1996 ja Helsingin yliopistossa kasvatuspsykologian professorina 1996–2000. Hänen yhdessä miehensä Johan von Wrightin kanssa kirjoittamaansa konstruktivistista oppimiskäsitystä käsittelevää kirjaa Oppiminen ja koulutus, käytetään yleisesti yliopistojen ja korkeakoulujen oppikirjana.
Rauste-von Wright oli perustamassa Helsingin yliopistoon 1999 alkanutta kasvatuspsykologian luokanopettajalinjaa. Opintolinja on siinä suhteessa poikkeuksellinen, että se suunniteltiin yhteistyössä opiskelijoiden kanssa. Vuodesta 2005 alkaen linjan johtajana on toiminut Kirsti Lonka.
Rauste-von Wright on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Dylan McDermott
Dylan McDermott (oikealta nimeltään Mark Anthony McDermott, s. 26. lokakuuta 1961 Waterbury, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on irlantilais-italialaiset sukujuuret.
Ura
Hänen kuuluisin roolinsa on Bobby Donnellin rooli lakisarjassa Oikeus ja kohtuus. Dylan McDermott on sen lisäksi näytellyt runsaasti myös elokuvissa kuten John Irvinin ohjaamassa sotaelokuvassa Hamburger Hill (1987), Julia Robertsin tähdittämässä elokuvassa Teräskukat (1989), Clint Eastwoodin tähdittämässä elokuvassa Tulilinjalla (1993), Joulu Manhattanilla (1994), Neve Campbellin ja Matthew Perryn tähdittämässä elokuvassa Tango kolmelle (1999), Texas Rangers (2001), Pahan sanansaattajat (2007) ja Olympos on valloitettu (2013).
Yksityiselämä
McDermott avioitui näyttelijä Shiva Rosen kanssa vuonna 1995. Heillä on kaksi tytärtä (s. 1996 ja 2005). Pari ilmoitti asumuserostaan syyskuussa 2007. Dylan on seurustellut aikaisemmin myös Julia Robertsin kanssa. People-lehti valitsi Dylanin vuonna 1998 yhdeksi maailman kauneimmista ihmisistä.
Ritva Kovalainen
Ritva-Leena Kovalainen (s.1959 Hattula) on suomalainen valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori. Hän suoritti taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1990. Kovalainen toimi saman oppilaitoksen (nyk. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu) valokuvauksen opettajana 1989-1994. Opetustyön jätettyään hän on työskennellyt taiteilijana ja tehnyt näyttelyitä, kirjoja ja elokuvia.
Kovalaisen teosten teemana on useimmiten luonto ja ihmisen suhde luontoon. Luonnon itseisarvo, pyrkimys luonnon kunnioittamiseen, ja huoli ekologisen tasapainon horjumisesta ovat teemoja, jotka nousevat hänen töissään toistuvasti esiin.
Kovalainen tehnyt myös yhteistyöprojekteja Sanni Sepon kanssa. Projekteissaan he ovat syventyneet mm. metsämytologiaan, metsätalouden maisemallisiin, sosiaalisiin ja ekologisiin vaikutuksiin sekä luonnonmetsien erityispiirteisiin. Laajasti esillä ollut Puiden kansa -näyttely ja kirja käsittelivät suomalaista luonnonuskontoa, Metsänhoidollisia toimenpiteitä syventyi metsätalouden vaikutuksiin ja näytteyssä Kultainen metsä kuvallista vuoropuhelua kävivät suomalaiset aarniometsät ja Japanin šintolaisuus. Kovalaisen puuaiheisia kuvia on nähty myös mm. Sinebrychoffin taidemuseon Puut ovat runoja–näyttelyssä.
Kovalainen on julkaissut yli kymmenen valokuvateosta, joista osa on tehty yhteistyössä muiden kassa. Kotimaan lisäksi hänen töitään on ollut esillä muun muassa Japanissa, Yhdysvalloissa ja eri puolilla Eurooppaa. Julkisia taideteoksia hän on toteuttanut Helsingin yliopiston Metsätieteiden taloon Viikin tiedepuistossa sekä Kemiönsaarelle vuonna 2016 valmistuneeseen Silva-päiväkotiin.