cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minardi
Formula 2 (1980–1984)
Kaudella 1980 tallin kuljettaja argentiinalainen Miguel Ángel Guerra onnistui ajamaan kauden 12 kilpailussa pistesijoille viisi kertaa. Pisteitä kertyi yhteensä kymmenen ja hän sijoittui kuljettajien pistetaulukossa sijalle yhdeksän.
Kaudella 1981 tallin silloiset kuljettajat italialainen Michele Alboreto ja venezuelalainen Johnny Cecotto onnistuivat molemmat ajamaan pistesijoille. Kauden kohokohta oli Misanon radalla Italiassa ajettu kilpailu, jonka Alboreto onnistui voittamaan. Tämä jäi tallin parhaaksi saavutuksiksi F2:ssa. Lisäksi hän sijoittui Autodromo di Pergusa -radalla Italiassa kolmanneksi. Cecotto sijoittui Britannian Thruxtonissa ajetussa kilpailussa neljänneksi.
Kaudella 1982 italialaiskuljettaja Alessandro Nannini sijoittui kahdesti pisteille: viidenneksi Silverstonessa Britanniassa ja toiseksi Misanossa Italiassa. Kahdeksalla pisteellään hän sijoittui kuljettajien pistetaulukossa jaetulle kymmenennelle sijalle.
Kaudella 1983 Pierluigi Martini ja Alessandro Nannini saavuttivat molemmat pistesijoja. Kyseisellä kaudella Nannini keräsi yhteensä 11 ja Martini 6 pistettä. Molemmat kuljettajat onnistuivat ajamaan palkintosijoille: Martini oli Misanossa toinen ja Nannini Nürburgringin radalla toinen.
Kausi 1984 jäi Minardille viimeiseksi F2:ssa, koska sarjan tilalle tuli Formula 3000 -sarja. Kyseisellä kaudella Nannini keräsi pisteitä yhdeksän ja Roberto del Castello yhden. F3000-sarjaan siirtyminen olisi kasvattanut rahan tarvetta niin paljon, että talli päätti samalla siirtyä Formula 1 -sarjaan.
1985
right|300px|thumb|Minardi M185 Rodrigo Callegon ajamana Brands Hatchin radalla järjestetyssä tilaisuudessa syyskuussa 2005. Kausi 1985 oli Minardi-tallin ensimmäinen kausi Formula 1 -sarjassa. Minardin M185-autoa ajoi vain yksi kuljettaja, Pierluigi Martini. Talli käytti Pirellin renkaita ja Cosworthin ja Motori Modernin moottoreita. Cosworthin DFV-moottoria käytettiin vain kahdessa ensimmäisessä kilpailussa.
Kauden kuudestatoista kilpailusta Martini laskettiin ajaneeksi maaliin asti kolmessa. Hän karsiutui yhdestä ja keskeytti muissa kilpailuissa. Saksan GP:ssä hän keskeytti moottoririkon takia, mutta koska hän keskeytti kilpailun loppuvaiheilla, sai hän loppusijoituksekseen 11. Kauden paras sijoitus oli kahdeksas kauden viimeisessä osakilpailussa Australian GP:ssä. Hyvästä sijoituksesta huolimatta hän oli kuitenkin kilpailussa viimeinen maaliin ajanut kuljettaja neljä kierrosta voittaneelle Keke Rosbergille jääneenä.
Talli ei saavuttanut esikoiskaudellaan yhtään MM-pistettä.
1986
Kaudella 1986 Minardilla ajoi kaksi kuljettajaa: italialaiset Andrea de Cesaris ja Alessandro Nannini. Talli käytti edellisen kauden M185-autosta kehitettyä M185B-versiota ja uutta M186-autoa. Minardi käytti edelliskauden tapaan Pirellin renkaita. Moottori oli Motori Modernin V6-turbomoottori.
Kausi oli keskeytyksiä täynnä. Molemmat kuljettajat keskeyttivät kolmessatoista kilpailussa kuudestatoista. Lisäksi Monacon GP tuotti jälleen kerran sen verran vaikeuksia, että kumpikaan kuljettaja ei selvinnyt aika-ajoista itse kilpailuun. Kauden paras kilpailu oli Meksikon GP, jossa de Cesaris oli kahdeksas ja Nannini neljästoista. Nannini tosin jäi kärjelle neljä kierrosta.
Kauden aikana talli ei onnistunut saavuttamaan yhtään MM-pistettä.
1987
Kausi alkoi vaisusti. Heti ensimmäisen kilpailun, Brasilian GP:n, tuloksena oli Nanninin keskeytys ja Camposin hylkäys. Monacon GP:n lähtöön Campos ei edes osallistunut. Vasta kauden puolivälin kohdalla auto onnistuttiin ajamaan maaliin asti. Ensimmäisen kerran näin kävi Unkarin GP:ssä, jossa Nannini oli yhdestoista. Italian GP:ssä hän onnistui lisäksi ajamaan sijalle 16 ja Portugalin GP:ssä sijalle 11. Hän tosin oli Italiassa viimeinen ja Portugalissa häneltä loppui polttoaine muutama kierros ennen loppua.
Espanjan GP:ssä Campos onnistui lopulta ajamaan autonsa maaliin asti, vaikkakin neljä kierrosta voittaneelle Nigel Mansellille hävinneenä. Tämä jäi hänen kauden ainoaksi kilpailukseen, jossa hän pääsi maaliin. Nannini sen sijaan sai kolme kertaa lopputuloksissa sijoituksen. Kauden kolmessa viimeisessä kilpailussa molemmat kuljettajat taas keskeyttivät.
Talli ei saavuttanut kaudella yhtään MM-pistettä.
1988
Kausi 1988 oli parempi kuin kolme edellistä kautta, sillä talli saavutti historiansa ensimmäiset pisteet ja kuljettajat saivat ajettua autonsa useimmin maaliin. Vastapainoksi tälle kilpailuista karsiuduttiin – eli aika-ajoista ei selviydytty itse kilpailuun – kaiken kaikkiaan seitsemään kertaan. Tallin kuljettajina aloittivat jo edelliskaudella tallissa ajanut Adrián Campos ja uutena kuljettajana toinen espanjalainen Luis Pérez Sala. Moottorina oli Cosworthin moottorit.
Camposin ajosuoritukset eivät olleet päätä huimaavia, vaikka hän onnistuikin ajamaan San Marinon GP:ssä maaliin asti sijalle 16. Hän karsiutui Monacon, Meksikon ja Kanadan kilpailuista, kun taas Pérez Sala selviytyi niissä itse kilpailuun. Campos saikin tallista potkut ja menetti paikkansa Pierluigi Martinille, joka oli ajanut Minardilla kaudella 1985.
Martini onnistui heti ensimmäisessä kilpailussaan, Yhdysvaltain GP:ssä, saavuttamaan tallin historian ensimmäisen pisteen. Piste oli myös hänen uransa ensimmäinen. Sekä Martini että Pérez Sala onnistuivat vähän väliä ajamaan maaliin asti, mutta suuri pettymys oli Saksan ja Belgian GP:t, joissa kumpikaan ei selvittänyt tietään aika-ajoista kilpailuun.
Kauden päätteeksi talli onnistui siis keräämään yhden MM-pisteen. Sillä talli saavutti kymmenennen sijan valmistajien MM-sarjassa.
1989
Kausi 1989 oli edelliskauden tapaan tuloksien perusteella epätasainen. Kuljettajina jatkoivat Martini ja Luis Pérez Sala. Tallin M188B- ja M189-autoissa oli Cosworthin moottorit ja Pirellin renkaat.
Kausi ei lähtenyt hyvin käyntiin. Seitsemän ensimmäistä kilpailua päätyivät molempien kuljettajien osalta joko keskeytykseen tai kilpailusta karsiutumiseen. Kauden kahdeksas kilpailu, Britannian GP, tosin oli kauden kohokohta. Molemmat kuljettajat onnistuivat ajamaan pisteille: Martini oli viides ja Pérez Sala kuudes. Kilpailusta talli saavutti siten kolme pistettä.
Martini oli sivussa Japanin GP:stä, jossa hänet korvasi Paolo Barilla. Kauden viimeisessä kilpailussa, Australian GP:ssä, Martini oli taas mukana. Hän onnistui saavuttamaan aika-ajoissa kolmannen lähtöruudun kilpailuun. Itse kilpailussa hän ajoi kuudenneksi ja saavutti yhden MM-pisteen. Pérez Sala ei sen sijaan saavuttanut Britannian GP:n jälkeen pisteitä.
Minardi saavutti kaudella yhteensä kuusi MM-pistettä, ja sijoittui valmistajien MM-sarjassa sijalle 11.
1990
Uusi vuosikymmenen ei alkanut kuten edellinen oli loppunut. Kaudella 1990 kuljettajina jatkoivat Pierluigi Martini ja Paolo Barilla. Tallin M189B- ja M190-autoissa oli Pirellin renkaat ja Cosworthin moottorit.
Kausi oli melko tasainen sekoitus keskeytyksiä, karsiutumisia ja pistesijojen ulkopuolelle jäämistä. Melkein puolet kilpailuista päättyi keskeytykseen. Martini onnistui ajamaan kahdessa ensimmäisessä kilpailussa melko lähelle pistesijoja. Merkittävää oli, että hänen lähtöruutunsa kauden ensimmäiseen kilpailuun, Yhdysvaltain GP:hen, oli toinen. Tämä oli Minardin ensimmäinen, mutta samalla ainoa eturivin lähtöruutu. Itse kilpailussa hän jäi täpärästi pisteiden ulkopuolelle sijalle seitsemän. San Marinon GP:ssä Martini olisi selvinnyt itse kilpailuun, mutta hän loukkaantui perjantain harjoituksissa sen verran, että joutui jättämään itse kilpailun väliin. Martini onnistui selvittämään tiensä aika-ajoista jokaisella kerralla kilpailuun, kun taas Barilla karsiutui viidesti. Niinpä hänet korvasi kahdessa viimeisessä kilpailussa italialainen Gianni Morbidelli.
Minardi ei saavuttanut kaudella 1990 yhtään pistesijaa, joten se jäi kokonaan ilman pisteitä.
1991
Kausi oli siinä mielessä menestys, että tallin kuljettajat eivät kertaakaan karsiutuneet kilpailusta koko kauden aikana. Lisäksi yli puolet kilpailusta onnistuttiin ajamaan maaliin asti. Martini onnistui sivuamaan tallin historian parasta sijoitusta, neljättä sijaa, kahteen otteeseen. Ensin San Marinon GP:ssä ja myöhemmin Portugalin GP:ssä. Kilpailuihin hän lähti hyvistä lähtöruuduista 8 ja 9. Martini ja Morbidelli jäivät lisäksi molemmat kerran juuri ja juuri pisteiden ulkopuolelle seitsemännelle sijalle.
Koko kaudella talli keräsi yhteensä kuusi MM-pistettä, jotka kaikki olivat Martinin keräämiä. Valmistajien MM-sarjassa talli sijoittui seitsemänneksi.
1992
Kaudella 1992 kuljettajakaksikkona aloittivat esikoiskauttaan ajanut brasilialainen Christian Fittipaldi ja tallissa toista kokonaista kauttaan ajanut Gianni Morbidelli. Täksi kaudeksi Minardi sai käyttöönsä Lamborghinin V12-moottorit. Rengastoimittajana jatkoi Goodyear. Autona oli kolme eri versiota: M191B ja M191L, jotka olivat kehitysversioita edelliskauden M191:stä, ja M192, joka oli uusi auto.
Keskeytyksien lisäksi kauteen mahtui muutama kymmenen parhaan joukkoon sijoittuminen ja yksi pistesija, jonka Fittipaldi saavutti Japanin GP:stä. Alex Zanardi korvasi loukkaantuneen Fittipaldin Britannian GP:stä Unkarin GP:hen, mutta hän karsiutui kahdesta kilpailusta, eikä hän onnistunut kertaakaan ajamaan maaliin asti. Myös Fittipaldi ja Morbidelli karsiutuivat joistain kilpailuista. Fittipaldi kaiken kaikkiaan kolmesta ja Morbidelli yhdestä, Unkarin GP:stä. Unkarin GP oli pettymys, sillä juuri siitä kilpailusta sekä Morbidelli että Zanardi karsiutuivat.
Koko kaudella talli saavutti yhden MM-pisteen. Lopullinen sijoitus valmistajien MM-sarjassa oli kahdestoista.
1993
Kaudella 1993 kuljettajana jatkoi Christian Fittipaldi, joka sai tallikaverikseen italialaisen Fabrizio Barbazzan. Talli sai kaudeksi 1993 M193-autoonsa Fordin moottorit. Rengastoimittajana jatkoi kolmatta vuotta peräkkäin Goodyear.
Kausi alkoi hyvin. Fittipaldi sivusi Minardin parasta sijoitusta ajamalla Etelä-Afrikan GP:ssä neljänneksi. Hän saavutti sijoituksestaan kolme pistettä. Fabrizio Barbazza ajoi kaksi kertaa peräkkäin pistesijoille: ensin Euroopan GP:ssä ja sitten San Marinon GP:ssä. Molemmissa kilpailussa hän ajoi kuudenneksi ja sai yhden kummastakin pisteen. Barbazzalle keskeytyksiä kolme enemmän kuin Fittipaldille, joka onnistui ajamaan viidenneksi Monacon GP:ssä, ja oli hyvillä sijoilla Euroopan ja Espanjan kilpailuissa. Britannian GP:stä kauden loppuun Pierluigi Martini korvasi Barbazzan. Lisäksi Jean-Marc Gounon korvasi Fittipaldin kauden kahdessa viimeisessä kilpailussa. Pistesijoja ei Fittipaldin Monacon viidennen sijan jälkeen enää saavutettu, mutta sijoituksia kymmenen parhaan joukkoon sijoituttiin muutamaan otteeseen. Nykyisen pistelaskujärjestelmän (pisteitä kymmenelle parhaalle) mukaan Minardi olisikin saavuttanut lisäksi muutamasta kilpailusta pisteitä.
1994
thumb|right|350px|[[Pierluigi Martini kauden 1994 autolla Britannian GP:ssä.]] Kaudeksi 1994 Minardi yhdistyi Scuderia Italia -tallin kanssa, jotta tallin toiminta jatkuisi. Kuljettajina aloittivat nyt jo seitsemännellä eri kaudella tallissa ajanut Pierluigi Martini, joka sai tallikaverikseen Scuderia Italia -tallissa edellisellä kaudella ajaneen Michele Alboreton. Pienten tallien joukko alkoi 1990-luvun puolivälin lähestyessä kutistua, minkä takia Minardi alkoi vähitellen siirtyä tallien keskikastista kohti häntäpäätä. Kaudella 1994 Minardin M193B- ja M194-autoissa oli Fordin moottorit ja Goodyearin renkaat.
Kausi oli melko samanlainen kuin kausi 1993. Siihen kuului tasaisesti keskeytyksiä ja maaliin ajamisia sekä muutama pistesija. Alboreto ajoi kuudenneksi Monacon GP:ssä ja saavutti yhden pisteen. Sitä ennen hän oli joutunut keskeyttämään kolmessa edellisessä kilpailussa. Martini ajoi pisteille Espanjan GP:ssä ja Ranskan GP:ssä. Molemmissa hän ajoi sijalle viisi, vaikka lähti kilpailuun ruuduista 18 ja 16. Pistesijojen lisäksi Alboreto ja Martini ajoivat kymmenen parhaan joukkoon seitsemän kertaa.
Kauden päätyttyä Alboreto ja Martini olivat keränneet pisteitä yhteensä viisi. Viidellä pisteellään talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa sijalle kymmenen.
Kauden päätteeksi Michele Alboreto lopetti vuonna 1981 alkaneen Formula 1 -uransa.
1995
Vaikka kaudella 1995 Minardit keskeyttivät vähemmän, kertyi pisteitä vähemmän kuin kaudella 1994: vain yksi. Kuljettajina aloittivat Pierluigi Martini ja italialainen Luca Badoer, joka korvasi tallissa eläkkeelle jääneen Michele Alboreton. M195:ksi nimetyssä autossa oli Fordin V8-moottori ja Goodyearin renkaat.
Kauden aikana sekä Martini että Badoer ajoivat melko tasaisesti maaliin asti. Kauden puoleenväliin mennessä he olivat sijoittuneet kymmenen parhaan joukkoon yhteensä neljä kertaa, mutta pistitili ei ollut kummallakaan vielä auennut. Kauden yhdeksännen kilpailun, Saksan GP:n, jälkeen Martini kuitenkin sai potkut tallista. Loppukaudeksi hänet korvasi portugalilainen Pedro Lamy, joka oli kahdella edellisellä kaudella ajanut yhteensä kahdeksan kilpailua Lotus-tallissa.
Lamyn sijoitukset kauden kahdeksassa viimeisessä kilpailussa olivat parempia kuin Badoerin. Hän onnistui kauden päättäneessä Australian GP:ssä ajamaan kuudennelle sijalla, ja sai näin yhden pisteen. Hänestä tuli ensimmäinen pisteille ajanut portugalilaiskuljettaja. Muita pistesijoja talli ei kaudella saavuttanut.
Australiasta saadun yhden pisteen ansiosta Minardi sijoittui valmistajien sarjassa sijalle kymmenen.
Potkut kesken saanut Pierluigi Martini jäi eläkkeelle formuloista. Hän ajoi Minardi-tallissa kaikkiaan kahdeksalla eri kaudella ja saavutti tallille 20 MM-pistettä.
1996
Kaudella 1996 Benettonin silloinen tallipäällikkö Flavio Briatore osti osan Minardista. Koska hän ei pystynyt myymään osuuttaan British American Tobaccolle kuten hän olisi toivonut, hän myi osuutensa Gian Carlo Minardille ja Fondmetal-tallin entiselle omistajalle Gabriele Rumille.
Kaudella kävi ilmi pienempien tallien poistumisesta aiheutunut Minardin putoaminen lähemmäksi viimeisiä sijoja. Talleja, joiden kanssa Minardi oli tavallisesti taistellut välillä kymmenen parhaan joukkoon pääsystä, oli pikkuhiljaa poistunut sarjasta. Näitä olivat muun muassa Larrousse, Dallara ja Fondmetal. Kauden 1996 kuljettajina Minardilla aloittivat Pedro Lamy ja tulokaskuljettaja Giancarlo Fisichella. Tallin käyttämä M195B-auto oli kehitysversio kauden 1995 autosta. Myös siinä oli Fordin moottorit ja Goodyearin renkaat.
Minardin oli tyytyminen edelliskausia huonompiin sijoituksiin. Edelliseen kauteen verrattuna keskeytyksiä tuli enemmän, eikä kymmenen joukkoon päästy kuin neljä kertaa, kun 1995 päästiin kymmenesti. Brasilialainen Tarso Marques ajoi Fisichellan tilalla kauden toisessa ja kolmannessa kilpailussa Brasilian ja Argentiinan GP:issä. Fisichella ajoi seuraavat seitsemän kilpailua, joista hän keskeytti neljässä. Giovanni Lavaggi korvasi hänet kauden kuudessa viimeisessä kilpailussa, mutta hän karsiutui kahdessa niistä.
Kausi 1996 ei tuottanut Minardille yhtään MM-pistettä. Samalla yhteistyö Fordin ja Goodyearin kanssa päättyi tähän kauteen. Talli ehti ajaa Goodyearin renkailla kahdeksan kautta ennen vaihtamista Bridgestonen renkaisiin kaudeksi 1997.
1997
Kaudeksi 1997 Minardi vaihtoi moottoritoimittajakseen Hartin ja rengastoimittajakseen Bridgestonen, joka oli F1-sarjassa ensimmäistä kauttaan. Kauden alkaessa M197-autoa ajoivat tulokaskuljettaja Jarno Trulli ja kuudetta kauttaan formuloissa ajanut Ukyō Katayama.
Kausi 1997 oli melko samanlainen kuin 1996, mutta tällä kertaa kukaan Minardin kuljettajista ei karsiutunut kilpailusta. Trulli onnistui ajamaan kahdesti kymmenen parhaan joukkoon, molemmilla kerroilla yhdeksänneksi, kunnes hän siirtyi Prost-talliin. Häntä korvaamaan tuli Tarso Marques. Katayama ja Marques keskeyttivät noin puolet kauden lopuista kilpailuista, eivätkä he saavuttaneet koko kautena yhtään MM-pistettä.
Air Ivoire
thumb|Air Ivoiren [[Airbus A321]] Air Ivoire oli norsunluurannikkolainen lentoyhtiö. Se perustettiin 14. joulukuuta 1960 ja aloitti toimintansa elokuussa 1964. Se lopetti toimintansa vuonna 2011.
Minardi
1998
Kausi 1998 jatkui samalla lailla kuin kausi 1997. Tällä kertaa tallin M198-autoa ajoivat Prostilla kaksi pistettä saavuttanut japanilainen Shinji Nakano ja tuloskauttaan ajanut argentiinalainen Esteban Tuero. Minardilla oli tällä kaudella käytössään yhden kauden tauon jälkeen Fordin moottorit. Lisäksi talli käytti Bridgestonen urallisia renkaita.
Air Ivoire
Kohteet
Accra, Bamako, Conakry, Cotonou, Dakar, Douala, Libreville, Lomé, Monrovia, Marseille, Niamey, Ouagadougou, Pariisi
Minardi
1998
Esteban Tuero onnistui ajamaan maaliin asti neljässä kilpailussa, kun taas Nakano ajoi kymmenessä kilpailussa. Kumpikaan ei karsiutunut kilpailusta kertaakaan. Molemmat kuljettajat ajoivat täyden kauden. Silloin tällöin jompikumpi kuljettajista pääsi kymmenen parhaan joukkoon. Nykyisten sääntöjen mukaan Minardi olisikin saavuttanut viisi pistettä, mutta koska pisteitä jaettiin tuolloin vain kuudelle parhaalle, ei talli saavuttanut pisteen pistettä.
Air Ivoire
Laivasto
Elokuussa 2006:
Minardi
1998
Kausi päättyi Tueron kannalta harmillisesti. Japanin GP:ssä hän törmäsi Toranosuke Takagin perään Suzukan radan viimeisessä shikaanissa, koska hän painoi vahingossa kaasua jarrun sijaan. Tilanne päättyi pieneen käsirysyyn. Takagin ja Tueron kolarin seurauksena radalle jäi autoista irronnutta romua, johon muutamaa kierrosta myöhemmin ajoi mestaruudesta taistellut Michael Schumacher. Schumacherin rengas puhkesi ja hän joutui keskeyttämään, ratkaisten mestaruustaiston Mika Häkkisen hyväksi. Kauden jälkeen Tuero jätti formulat ja siirtyi muualle kilpailemaan.
Pisteetön kausi oli tallille jo kolmas perättäinen.
1999
Seitsemän ajetun kilpailun jälkeen Minardin kuljettajat olivat onnistuneet ajamaan kuudesti kymmenen parhaan joukkoon. Pisteitä he eivät tosin vielä saavuttaneet. Sateen sotkema Euroopan GP oli kuitenkin kauden kohokohta. Moni huippukuljettaja keskeytti kilpailussa, minkä ansiosta Gené onnistui nousemaan kuudenneksi. Tilanne näytti kuitenkin eräässä vaiheessa paljon paremmalta, kun Badoer ajoi neljäntenä ja Gené kuudentena. Badoer joutui kuitenkin keskeyttämään neljänneltä sijaltaan, jonka jälkeen Badoer puhkesi kyyneliin autonsa viereen. Kilpailun loppuvaiheilla viidenneksi noussut Gené joutui Mika Häkkisen ohittamaksi, minkä takia Gené putosi kuudenneksi. Pisteen myötä kolme kautta kestänyt pisteetön ajanjakso päättyi.
Talli sijoittui yhden pisteensä turvin valmistajien MM-sarjassa kymmenenneksi, ja voitti British American Racing -tallin eli BAR-tallin.
2000
Kaudella 2000 keskeytyksiä tuli muihin kausiin verrattuna melko vähän, mutta sijoitukset olivat huonoja. Molemmat autot keskeyttivät vain kauden seitsemännessä kilpailussa, Monacon GP:ssä. Eroa heidän keskeytyksillään oli vain kierros. Kauden paras tulos oli Genén ajama kahdeksas sija, minkä hän saavutti kaksi kertaa. Sitä paremmalle sijalle kumpikaan kuljettajista ei kuitenkaan yltänyt eikä pisteitäkään siten kaudella tullut.
Pisteittä jääneen Minardin lisäksi myös Prost-talli jäi pisteittä. Koska Minardin tulokset olivat keskimäärin Prostin tuloksia parempia, sijoittui Minardi valmistajien MM-sarjasa Prostin edelle, vaikkakin sijoitus oli jaettu viimeinen sija.
2001
Kauden vaihduttua australialaisesta Paul Stoddartista oli tullut tallin uusi omistaja, koska Gabriele Rumi oli kuolemaisillaan syöpään. Hän uudisti muun muassa autojen nimeämiskäytäntöä siten, että autojen nimien kaksi ensimmäistä kirjainta olivat hänen nimikirjaimensa PS. Yhden kauden kestänyt keltainen väritys sai väistyä kaudella 2001, kun uuden omistajan myötä väritys vaihtui mustaksi.
Kauden 2001 kuljettajina olivat espanjalainen tulokaskuljettaja Fernando Alonso ja paluun tehnyt Tarso Marques, joka kuitenkin joutui väistymään tallista kauden kolmessa viimeisessä kilpailussa, jolloin hänet korvasi ensimmäinen malesialainen kuljettaja Alex Yoong. Talli käytti PS01-autoissaan European-nimisiä moottoreita ja ensimmäistä kertaa historiassaan Michelinin renkaita. Talli käytti autoissaan samoja moottoreita kuin millä se kilpaili edellisellä kaudella. Jo pelkästään tämän takia talli oli moottoritehoiltaan noin sata hevosvoimaa muita jäljessä.
Ensimmäistä kauttaan ajanut Alonso pystyi parempiin suorituksiin kuin Marques. Neljässätoista kilpailussa, jossa Alonso ja Marques ajoivat tallikavereina, Alonso ajoi maaliin seitsemästi ja Marques viidesti. Marquesin korvannut Yoong onnistui ajamaan kolmesta kilpailustaan kerran maaliin.
Kauden ensimmäisessä kilpailussa Australian GP:ssä tallilla ei ollut vara-autoa ollenkaan. Tarso Marques ajoi aika-ajoissa 107 %:n karsinta-ajan alle ja joutui lisäksi käyttämään Alonson autoa. Tuomaristo kuitenkin poikkeuksellisesti päästi hänet kilpailuun tallin vedottua teknisiin ongelmiin ja vara-auton puuttumiseen. Talli sai vara-autonsa kuitenkin jo seuraavaan kilpailuun Malesian GP:hen. Belgian GP:n aika-ajoissa kumpikaan autoista ei alittanut 107 prosentin karsintarajaa, mutta tuomaristo päätti antaa tallin osallistua itse kilpailuun lähinnä huonojen sääolosuhteiden takia. Samalla lailla kävi myös Arrows-tallille.
Pisteitä talli ei kaudella 2001 kuitenkaan saavuttanut.
2002
thumb|350px|[[Mark Webber kauden 2002 Ranskan GP:ssä.]] Kaudeksi 2002 Minardi siirtyi käyttämään Asiatechin moottoreita. Kuljettajina olivat edellisellä kaudella kolme kilpailua ajanut Alex Yoong, ja esikoiskauttaan ajanut australialainen Mark Webber. PS02-autossa oli Asiatechin moottorien lisäksi Michelinin renkaat.
Talli onnistui katkaisemaan kaksi vuotta kestäneen pisteettömän ajanjaksonsa heti avauskilpailussa Australian GP:ssä, jossa kotikilpailuaan ajanut tulokaskuljettaja Mark Webber ajoi viidenneksi. Hän saavutti siis ensimmäiset pisteensä heti ensimmäisessä kilpailussaan ja vieläpä tallilla, joka oli kaukana kärkitaisteluista. Webber onnistui kauden kuluessa ajamaan useaan kertaan lähelle kymmenen parhaan joukkoa, ja ylsikin sinne avauskilpailun jälkeen kahdesti.
Kesäkuussa 2002 Minardin uutisoitiin saaneen tv-rahat, jotka jäivät maksamatta edellisellä kaudella konkurssiin menneelle Prost-tallille. Summan suuruus oli noin 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Summa toi tallille jonkin verran taloudellista helpotusta. Päätös oli lopulta myös muiden F1-tallien hyväksymä, mutta rahanjakoa vastustivat muun muassa McLarenin tallipäällikkö Ron Dennis ja Arrowsin tallipäällikkö Tom Walkinshaw.
Kenties turhauttavin kilpailu tallille oli Espanjan GP. Tallilla oli koko viikonlopun ongelmia auton siipien kanssa. Lauantaina Yoongin autosta irtosi etusiipi, kun hän ylitti rataa reunustanutta kanttikivitystä. Sunnuntaiaamun lämmittelyssä vuorostaan Webberin autosta irtosi takasiipi, kun hän jarrutti pääsuoran päässä. Kumpikaan kuljettajista ei kuitenkaan loukkaantunut tilanteissa. Talli päätti lopulta vetäytyä itse kilpailusta turvallisuussyihin vedoten. Paul Stoddartin mielestä olisi ollut vastuutonta ajattaa autoja kilpailussa, koska ongelmien vika ei ollut tiedossa.
Alex Yoongin kausi ei mennyt Webberiin verrattuna erityisen hyvin. Vaikka hän sijoittui Australiassa hyvin seitsemänneksi, ajoi hän maaliin enää neljässä kilpailussa koko kaudella. Lisäksi hän karsiutui 107 %:n säännön takia kolmesta kilpailusta. Paul Stoddart harkitsikin Saksan GP:n aika-ajojen alla siirtävänsä Yoongin testikuljettajaksi, koska karsiutui aika-ajoissa, ja jäi Webberin aika-ajokierrosajalle kaksi sekuntia. Talli päätyi lopulta ratkaisuun, jonka mukaan Anthony Davidson korvaisi hänet. Davidson ajoi kuitenkin vain Unkarin ja Belgian GP:issä, minkä jälkeen Yoong ajoi kauden lopuissa kilpailuissa. Molemmat Davidsonin kilpailut päättyivät keskeytykseen.
Hyvästä avauskilpailusta huolimatta talli ei onnistunut loppukaudella saavuttamaan enää yhtään pistettä. Ainoiksi pisteiksi jäivät Webberin saavuttamat kaksi pistettä. Minardi sijoittui valmistajien MM-sarjassa jaetulle viimeiselle sijalle Toyotan ja Arrowsin kanssa.
2003
Kaudeksi 2003 vaihdettiin pistelaskujärjelmää. Uuden järjestelmän mukaan kahdeksan parasta sijaa ovat pistesijoja. Tästä huolimatta Minardi ei koko kaudella onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä. Kauden jälkimmäisellä puoliskolla kuljettajat onnistuivat kuitenkin ajamaan autonsa useimmiten maaliin asti. Esimerkiksi Kiesa ei keskeyttänyt yhdessäkään ajamassaan kilpailussaan.
Piristystä kauteen toi lisäksi Ranskan GP:n perjantain aika-ajot, jossa kärjessä olivat Minardin kuljettajat Verstappen ja Wilson. Erikoinen tilanne syntyi vaihtelevista sääolosuhteista. Viimeisinä radalle lähteneet Minardit pääsivät ajamaan kierroksensa kuivalla radalla, kun taas lähes kaikki muut joutuivat ajamaan kostealla radalla. Wilson tosin pudotettiin luettelon viimeiseksi, koska hänen autonsa havaittiin alipainoiseksi. Lauantain aika-ajoissa Minardeilla ei kuitenkaan mennyt hyvin, vaan he joutuivat lopulta lähtemään kilpailuun ruuduista 19 ja 20 eli takarivistä. Molemmissa aika-ajoissa jokainen kuljettaja ajoi vuorollaan yhden nopean kierroksen.
Talli uhkasi aiheuttaa sekasorron formuloihin Britannian GP:n lähestyessä. Talli ilmoitti poistavansa autoistaan kaikki kuljettajia auttavat apuvälineet kuten luistoneston ja jopa juomapullot. Syynä tähän on se, että Stoddart kertoi tulkinneensa sääntöjä niin, että Britannian GP:stä lähtien kaikki kuljettajien apuvälineet ovat kiellettyjä. Mielenkiintoisen tilanteesta teki se, että jos Minardi osallistuisi ainoana tallina kilpailuun ilman kuljettajien apuvälineitä, olisi mahdollisuus, että muut tallit hylättäisiin sääntöjenvastaisten autojen takia. Tällöin Minardi julistettaisiin voittajaksi. Viikon kuluttua Stoddartin kerrottua tämän hän kertoi luopuneensa uhkauksesta. Syyksi hän kertoi, että loppukauden säännöt olivat hänelle selkeät. Kuljettajan apuvälineet kieltävästä sääntömuutoksesta lopulta luovuttiin.
Talli ei saavuttanut kaudella yhtään MM-pistettä, ja jäi sen takia valmistajien MM-sarjassa viimeiselle sijalle. Kausi jäi Minardin historian viimeiseksi pisteettömäksi kaudeksi. Kausi oli lisäksi Verstappenin viimeinen F1-kausi.
2004
thumb|300px|[[Zsolt Baumgartner Minardin autolla kauden 2004 Yhdysvaltain osakilpailussa.]] Kaudella 2004 Minardilla ajoi kaksi tulokaskuljettajaa: unkarilainen Zsolt Baumgartner ja italialainen Gianmaria Bruni. Tallilla oli kauden 2003 tapaan käytössään Cosworthin V10-moottorit ja Bridgestonen renkaat. Auto oli nimeltään PS04B.
Kauteen kuului paljon keskeytyksiä ja huonoja sijoituksia. Kauden kohokohta oli Yhdysvaltain GP, jossa Baumgartner onnistui ajamaan kahdeksanneksi, ja saavutti uransa ensimmäisen pisteensä ja tallin ensimmäisen pisteen sitten kauden 2002 Australian GP:n. Baumgartner itse piti pistesijaansa suorastaan ihmeenä. Pistesijasta huolimatta kausi 2004 oli tuloksien perusteella tallin huonoin 2000-luvulla, Paul Stoddartin mielestä huonoin jopa koko Minardin historiassa. Hän kertoi tallin jäävän kärjelle noin kaksi sekuntia per kierros, mikä ei ollut erityisen huonosti. Tilannetta kuitenkin huononsi se, että kärkitallit saivat jatkuvasti autoistaan nopeampia.
Tallin oikeastaan ainoa oljenkorsi aika-ajoissa ja kilpailuissa oli sää. Stoddart kertoi muun muassa Ranskan GP:n aikoihin toivovansa lisää sadetta ja epävakaista säätä. Sään ansiosta he voisivat saavuttaa aika-ajoissa paremman lähtöruudun kilpailuun. Lisäksi itse kilpailussa saattaisi tapahtua esimerkiksi ulosajoja, jolloin heidän sijoituksensa voisivat parantua.
Minardin urheilutoimenjohtaja John Walton menehtyi 9. heinäkuuta. 47-vuotiaana kuollut Walton oli saanut saman viikon maanantaina sydänkohtauksen, minkä takia hän oli joutunut sairaalahoitoon. Hän kuitenkin kuoli sairaalassa perjantaina. Kunnioittaakseen Waltonin poismenoa talli osallistui Britannian GP:hen ilman mainoksia. Autojen kyljissä oli teksti "John Boy", jossa o-kirjaimet olivat sydämiä. Kilpailupäivän aamuna Waltonin muistoksi pidettiin hiljainen hetki. Hänen kerrotaan olleen pidetty henkilö varikolla.
Talli sijoittui yhdestä pisteestään huolimatta valmistajien MM-sarjassa viimeiselle sijalle.
2005
thumb|200px|Christijan Albers ajoi Minardin viimeisessä F1-kilpailussa Kiinan GP:ssä sijalle 16. thumb|right|250px|[[Christijan Albers Minardin viimeiseksi jääneen kauden 2005 Kanadan GP:ssä.]] Kausi 2005 oli tallin viimeinen F1-sarjassa. Kyseisellä kaudella tallin PS04B- ja PS05-autoja ajoivat Christijan Albers, Patrick Friesacher ja Robert Doornbos. Doornbos korvasi Friesacherin Saksan GP:stä kauden loppuun. Minardilla oli kahden edellisen kauden tapaan käytössään Cosworthin moottorit ja Bridgestonen renkaat.
Kausi alkoi Minardin kannalta epämukavissa merkeissä. Talli ei ollut kyennyt tekemään autoistaan kauden 2005 sääntöjen mukaisia, eikä se saanut osallistua perjantain harjoituksiin. Stoddart olisi halunnut tallinsa osallistuvan kauden avauskilpailuun Australian GP:hen tallin viimevuotisella autolla. Tätä kuitenkin vastusti muun muassa Ferrari-talli ja Red Bullin tallipäällikkö Christian Horner. Paul Stoddart päätti turvautua oikeusistuimeen saadakseen tallin autot kauden ensimmäiseen kilpailuun. Hän kuitenkin sanoi tallin olevan kielteisen päätöksen varalta valmis tekemään autoista sääntöjen mukaiset "vaikka rautasahalla". Stoddart kuitenkin veti valituksena tuomioistuimesta pois. Talli sai lopulta muokattua autoistaan sääntöjen mukaiset ja pystyi siten osallistumaan lauantaina järjestettyihin aika-ajoihin. Sijoitukset aika-ajoissa olivat lopulta 15 ja 16.
Kausi ei ollut menestys, vaikka talli saavuttikin enemmän pisteitä kuin kymmenellä edellisellä kaudella yhteensä. Syynä tähän oli se, että kaikki Michelin renkaita käyttäneet kuljettajat joutuivat turvallisuussyistä vetäytymään Yhdysvaltain GP:stä. Vain Bridgestonen renkaita käyttäneet kuljettajat, joita oli kuusi, osallistuivat kilpailuun. Minardi-kuljettajat sijoittuivat kilpailussa viimeisiksi, mutta koska nuo sijat olivat viisi ja kuusi, saivat he seitsemän MM-pistettä.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa viimeiselle sijalle. Kausi jäi Minardin viimeiseksi, sillä Paul Stoddart myi tallin energiajuomayhtiö Red Bullille. Se nimesi tallin Scuderia Toro Rossoksi, ja se on osallistunut F1-sarjaan kaudesta 2006 lähtien.
Minardin johto
thumb|right|200px|[[Paul Stoddart Australian GP:n yhteydessä 2005.]]
Tallin myyminen Red Bullille
Paul Stoddart kertoi olevansa valmis myymään tallin, kunhan vain oikea ostaja löytyisi. Stoddartin mukaan 41 eri tahoa olisi lähestynyt häntä ostoaikeissa. Stoddartin kriteerit tallin myymiselle olivat, että uusi ostaja pystyisi viemään tallia kohti kärkeä kilpailuissa. Energiajuomayhtiö Red Bull, jolla jo oli oma talli Red Bull Racing, päätti perustaa toisen tallin uusien kuljettajalupauksien löytämiseksi.
Useiden viikkojen spekuloinnin jälkeen 10. syyskuuta 2005 Red Bull ilmoitti ottavansa tallin haltuunsa 1. marraskuuta ja ajattavansa sitä tulokastallinaan kaudella 2006.
Kaudeksi 2006 moottorisäännöt vaihtuivat siten, että moottorien tuli olla edellisten 3,0-litraisten V10:ien sijaan 2,4-litraisia V8:ja. Minardille oli kaudella 2005 annettu lupaus siitä, että sen varojen säästämiseksi se saisi kilpailla kierrosrajoitteisella vanhoilla moottoreilla. Red Bullin ostettua tallin sopimus oli kuitenkin vieläkin pitävä, joten se sai käyttää vanhoja moottoreita. Uusi talli nimettiin aluksi nimelle Squadra Toro Rosso, mutta se vaihdettiin myöhemmin Scuderia Toro Rossoksi.
Minardin palaaminen kilparadoille
Vaikka Minardi ei enää F1-sarjassa olekaan, Minardi-nimi esiintyy muualla moottoriurheilussa. 30. tammikuuta 2006 Gian Carlo Minardi ilmoitti ostaneensa Paul Stoddartilta oikeudet Minardi-nimeen. Hän ilmoitti lisäksi yhtiökumppanuudestaan tunnetun GP Racing -tallin, joka työllistää hänen poikaansa Giovannia, kanssa Euro 3000 -sarjan juniortasolla. Tallin nimeksi tuli Minardi Team by GP Racing. Talli on menestynyt sarjassa, ja saavutti muun muassa Span radalla palkintosijan kesäkuussa 2006. 3. lokakuuta Minardin ilmoitettiin yhdistävän voimavaransa Piquet Sports -tallin kanssa GP2-sarjassa kaudeksi 2007.
Menestys kilpailuittain
* Australian GP:ssä 2004 Leinders ei päässyt ajamaan harjoituksissa, sillä hän ei saanut ajamiseen vaadittavaa superlisenssiä.
Sándor Képíró
thumb|200px|Sándor Képíró Sándor Képíró (18. helmikuuta 1914 – 3. syyskuuta 2011) oli unkarilainen upseeri, joka toimi toisen maailmansodan aikana santarmikapteenina. Häntä syytettiin Serbiassa tehdyistä sotarikoksista, mutta hänet vapautettiin syytteistä heinäkuussa 2011.
Wiesenthal-keskuksen Efraim Zuroff julkisti syyskuussa 2006 oikeuden päätöksen vuodelta 1944, jossa Képíró ja 14 muuta Unkarin armeijan upseeria sekä poliisia oli osallistunut 1942 Novi Sadissa 30 juutalaisen ja serbin kuolemaan. Unkarin valtio tuomitsi hänet 1948 in absentia (poissa olevana) 14 vuoden vankeuteen. Tuomio perustui Képírón joukkueen sotilaan János Nagyn todistukseen. Nagy antoi kuitenkin todistuksen vasta salaisen palvelun kidutettua häntä. Képíró sanoi, ettei ollut koskaan kuullutkaan Nagysta. Képíró palasi Argentiinasta Budapestiin 1996, eikä häntä sitä ennen ollut tunnistettu.
Kantatie 63
Kantatie 63 on Suomen Pohjanmaalla Kauhavalta Kaustisen kautta Ylivieskaan kulkeva kantatie. Tien pituus on 169 kilometriä. Tie on pääosin uudehko ja hyvälaatuinen, ja sillä on vain vähän raskasta liikennettä. Yhdessä Liminkaan jatkuvan kantatien 86 kanssa se muodostaakin vaihtoehdon länsirannikolla kulkevalle valtatie 8:lle.
Reitti
thumb|right|240px|Kantatie 63 [[Evijärvi|Evijärvellä Kaustiselle päin]]
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 63 oli Karjalankannaksella Viipurista Kyyrölän ja Kivennavan kautta Terijoen Kuokkalaan kulkenut tie. Jatkosodan jälkeen tie jäi kokonaan luovutetulle alueelle ja tienumero 63 poistui käytöstä.
Kauhavan ja Ylivieskan välinen tie rakennettiin pääosin uudelleen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Parannustöiden jälkeen uusi tie numeroitiin aluksi maantieksi 740. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa siitä tehtiin kantatie ja se sai pitkään käyttämättömänä olleen tienumeron 63.
Timo Werner
Seurajoukkueura
Wernerin kasvattajaseura on VfB Stuttgart, johon hän liittyi kuusivuotiaana vuonna 2002. Debyytti seuran edustusjoukkueessa Bundesliigassa tapahtui elokuussa 2013 Bayer Leverkusenia vastaan. Jo tuota aiemmin Werner oli debytoinut Eurooppa-liigan karsintaottelussa bulgarialaista PFC Botev Plovdivia vastaan elokuun 2013 alussa tullen nuorimmaksi Stuttgartin pelaajaksi, joka on pelannut virallisen ottelun. Avausmaalinsa Bundesliigassa Werner viimeisteli syyskuussa 2013 Eintracht Frankfurtin verkkoon. Saman vuoden marraskuussa 2013 Werneristä tuli kaikkien aikojen nuorin kahdesti samassa Bundesliiga-ottelussa maalinteossa onnistunut, kun hän osui kahdesti SC Freiburgin verkkoon 3-1 -voitossa. Avauskaudellaan sarjassa hän pelasi 30 ottelua ja teki neljä maalia. Kaudella 2014–2015 Werner oli jo yksi joukkueen avainpelaajista.
Werner siirtyi RB Leipzigiin vuonna 2016. Siellä hän teki kausittain Bundesliigassa 21, 13, 16 ja 28 maalia. Viimeksi mainitulla kaudella hän oli koko sarjan toiseksi paras maalintekijä. Hän teki hattutempun elokuussa 2019 Borussia Mönchengladbachia, marraskuussa 2019 Mainzia ja toukokuussa 2020 jälleen Mainzia vastaan. Mestarien liigan 14 ottelussa hän teki seitsemän maalia ja Eurooppa-liigan kuudessa ottelussa neljä osumaa.
Kesällä 2020 Werner siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Chelseaan. Debyyttikaudellaan hän pelasi Valioliigassa 35 ottelua, joissa teki kuusi ja syötti 12 maalia. Mestarien liigan 12 ottelussa hän teki neljä maalia, joista viimeisen toisessa välieräottelussa Real Madridia vastaan. Hän oli avauskokoonpanossa voitokkaassa loppuottelussa Manchester Cityä vastaan. Hän pelasi myös tappioon päättyneessä FA Cupin finaalissa.
Kaudella 2021–2022 Werner pelasi 21 valioliigaottelua, joista 15 avauskokoonpanossa, ja viimeisteli neljä maalia. Mestarien liigassa hän teki viidessä pelaamassaan ottelussa neljä maalia. Hän oli voittamassa UEFA Super Cupia ja seurajoukkueiden maailmanmestaruutta.
Werner palasi RB Leipzigiin 20 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2022. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Bundesliigassa 27 ottelua ja teki yhdeksän maalia. Mestarien liigassa hän teki kaksi maalia pelaamissaan kahdeksassa ottelussa. Leipzigin voittamassa Saksan cupissa hän teki alkukierroksilla yhteensä viisi maalia.
Maajoukkueura
Werner on pelannut lähes kaikissa Saksan ikäkausimaajoukkueissa. Alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuosina 2012–2013 pelannut Werner teki joukkueelle 18 ottelussa 16 maalia. Hän pelasi neljä ottelua Saksan hopeajoukkueessa ikäluokan EM-kilpailuissa 2012. Alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi 11 ottelua ja teki yhdeksän maalia vuosina 2013–2015. Ikäluokan EM-kilpailuissa 2015 hän viimeisteli kolmessa ottelussa yhden maalin. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki kolme maalia.
Miesten maajoukkueessa Werner pelasi ensimmäisen kerran ystävyysottelussa Englantia vastaan maaliskuussa 2017. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsinnassa San Marinoa vastaan saman vuoden kesäkuussa. Hän oli Maanosaliittojen cupin 2017 paras maalintekijä kolmella maalillaan. Lisäksi hän syötti Lars Stindlin tekemän voittomaalin loppuottelussa Chileä vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Saksan kaikki kolme ottelua. Vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän pelasi kolmessa ottelussa. Hän joutui jättämään MM-kilpailut 2022 väliin nilkan nivelsidevamman vuoksi. Yhdessätoista pelaamassaan MM-karsintaottelussa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja viidessä EM-karsintapelissä kaksi osumaa.
Beşiktaş JK
Beşiktaş Jimnastik Kulübü on vuonna 1903 perustettu urheiluseura Istanbulista, Turkista. Seura on yksi Turkin menestyneimmistä seuroista jalkapallossa, jossa se on voittanut muun muassa Turkin Superliigan 16 kertaa.
Beşiktaşin lajijaostoja jalkapallon ohella ovat yleisurheilu, koripallo, nyrkkeily, bridge, paini, käsipallo, soutu, lentopallo, voimistelu, pöytätennis, moottoriurheilu, shakki ja vammaisurheilu.
Historia
Seura perustettiin Beşiktaş Jimnastik Kulübün nimellä vuonna 1903, Osmanien valtakunnan aikaan, jolloin urheiluseuratoiminta oli vielä kiellettyä. Seuran jäsenet alkoivat harrastaa 1902 salaa muun muassa painia, painonnostoa ja voimistelua, ja virallinen perustaminen tapahtui seuraavana vuonna sulttaanin erikoisluvalla. Varsinaisesti urheiluseuratoiminta maassa sallittiin vasta vuonna 1909 ja lakien muututtua seura perustettiin uudelleen nimellä Beşiktaş Osmanli Jimnastik Kulubü.
Pian uudelleen perustamisen jälkeen kaksi paikallista jalkapalloseuraa yhdistyi Beşiktaşiin ja jalkapallosta tuli seuran suurin laji. Beşiktaş hallitsi turkkilaista jalkapalloilua 1940-luvulla. Tuolloin syntyi myös seuran lempinimi Mustat kotkat.
Turkin mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran 1957. Beşiktaş voitti ensimmäisen mestaruuden ja vuoteen 1986 mennessä mestaruuksia kertyi seitsemän. 1990-luku oli Beşiktaşin kulta-aikaa. Seura voitti kolme mestaruutta peräkkäin 1990–1992 englantilaisen Gordon Milnen valmentamana. Muun muassa kaudella 1991–1992 Beşiktaş ei hävinnyt yhtään ottelua.
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Islamin suhtautumisesta muihin uskontoihin säädetään šaria-laissa, joka on Jumalan antama ikuinen ja muuttumaton laki. Islamin suhdetta muihin uskontoihin määrittää sen luonne monoteistisena uskontona. Sellaisena islam kristinuskon ja juutalaisuuden tapaan pitää kaikkia muita uskontoja väärinä ja suhtautuu niihin jyrkän kielteisesti: muut uskonnot ovat epäjumalanpalvontaa, mistä ihminen joutuu kadotukseen.
Islamin suhtautumista muihin uskontoihin on määritellyt kaksi tekijää, jotka esiintyivät sen syntyvaiheissa. Ensimmäinen oli islamin luonne valtionuskontona, jonka tehtäväksi lankesi oikeuttaa kalifin valloitussodat. Toinen oli suuren ei-islamilaisen väestönosan olemassaolo kalifaatin sisällä.
Islam ei kehittynyt pelkästään poliittisen vallan ulkopuolella olleen papiston projektina, vaan muokkaantui kooltaan valtavan arabikalifaatin valtionuskontona. Abbasidikalifeilla, kuten al-Mansur (k. 775), Harun al-Rašid (k. 809) ja al-Mamun (k. 833) oli aktiivinen rooli islamilaisen lain kokoamisessa, ja oletettavasti myös sen sisällön luomisessa. Näin uskontoon kasvoivat sisään myös kalifeille tärkeät poliittiset tavoitteet. Syntyi oppi kalifaatista, yhdestä hallitsijasta, jonka tehtävänä oli viime kädessä valloittaa koko maailma. Maailma jakautui islamin eli rauhan alueeseen tai "taloon" (Dár al-islám, Dár as-Salám) ja sodan taloon eli ei-islamilaiseen maailmaan (Dár al-harb). Kalifin tehtävä oli käydä pyhää sotaa, kunnes kaikki alistuvat kalifin eli uskovien komentajan tahtoon, jolloin maailmassa vallitsee rauha.
Kalifaatin sota sen päävastustajaa Bysanttia vastaan johti siihen, että islam oli alusta lähtien poleemisessa kiistasuhteessa etenkin kristinuskon kanssa, koska se oli kalifaatin päävastustajan eli Itä-Rooman virallinen uskonto. Nikealainen dogmi kolmiyhteisestä Jumalasta tuomitaan jyrkästi Naisten suurassa:
Islamin omalle identiteetille oli avainkysymys, että kristinuskoa pidettiin polyteismina, monijumalaisuutena, vaikka kristityt eivät tällaista tulkintaa hyväksyneetkään.
Toinen tekijä, joka määritteli islamin suhtautumista muihin uskontoihin oli se, että valtaosa kalifaatin väestöstä oli satojen vuosien ajan kristittyjä, juutalaisia tai zarathustralaisia eli jotain muuta kuin valtakunnan virallisen uskonnon tunnustajia. Tilanne oli monta vertaa hankalampi kuin Euroopassa, missä vain pienet juutalaiset väestönosat tuottivat kirkolle päänvaivaa. Ratkaisu muodostui silti molemmilla suunnilla samanlaiseksi: eriuskoiset saivat jatkaa elämää omien lakiensa mukaan, mutta heidän kansalaisoikeuksiaan rajoitettiin voimakkaasti. Islamissa heitä kutsuttiin dhimmeiksi, ja heitä koskeviin sääntöihin alettiin viitata ”Umarin sopimuksena”.
Varhainen islam: "revisionistinen" tulkinta
Islamin on perinteisesti katsottu syntyneen 600-luvun alussa profeetta Muhammedin ilmestysten pohjalta. Joidenkin uusien näkemysten mukaan näin ei ollut, vaan arabikristillisyys olisi jatkanut vielä 600 -luvulla kehitystään yhtenä Lähi-idän kristillisistä lahkoista.
Irtautuminen kristillisestä yhteydestä olisi kuitenkin tapahtunut 600-luvun lopulla kalifi Abd al-Malikin aikana. Kristittyihin kohdistuneiden vainojen alkamisesta kirjoittaa Siinai-vuoren luostarin munkki Anastasius Siinailainen. Hän valittaa kirjassaan Viae dux, että saraseenit väittivät kristittyjen uskovan kahteen Jumalaan. Saraseenit olivat demoneja, jotka talloivat, pilkkasivat, polttivat ja tuhosivat Kristuksen mysteerejä, kuten ristejä, pyhäinjäännöksiä ja pyhimyksiä. Samanlaisia kuvauksia esiintyy ajan egyptiläisissä lähteissä.
Mahdollisesti myös Kaaban temppeli koki tällöin sen hävityksen, jonka myöhemmät muslimilähteet panivat profeetta Muhammedin tiliin. Arabilähteiden mukaan hävityksestä oli vuonna 692 vastuussa kuvernööri al-Hajjaj, jonka kerrotaan ”palauttaneen” Kaaban temppelin takaisin alkuperäiseen abrahamilaiseen asuun. Kyseessä on voinut kristillisen kirkon tuhoaminen, ja sen epäjumalankuvat ovat voineet olla pyhimyspatsaita.
Al-Malikin seuraaja oli hänen poikansa Al-Walid I (kalifina 705–715). Tämä purki Johannes Kastajan kirkon Damaskoksessa ja rakennutti tilalle uuden temppelin (masjid). Kristityt olivat tätä ennen saaneet melko rauhassa korjata kirkkojaan ja rakentaa myös uusia. Umaijadien kaudelta tiedetään vain kolme aikaisempaa tapausta, jossa kirkko oli suljettu.
Johannes Kastajan kirkon purkaminen osoitti avointa erottautumista kristillisestä perinteestä. Arabiuskonto otti näin uuden askeleen omaan suuntaansa. Damaskoksen uuden pyhäkön piirtokirjoitus on tullut kuuluisaksi, sillä se on saanut paikkansa myös Koraanissa,  jonne se on käännetty seuraavasti:
Tekstiä on pidetty osoituksena islamin julistamasta uskonnonvapaudesta, mutta tällainen on anakronismia, nykyajan aatteiden heijastamista menneisyyteen. Christoph Luxenberg on tulkinnut kirjoituksen uudelleen alkuperäistekstistä ja katsoo sen ilmoittavan, että pyhien tekstien (din) sanomaa ei voi kieltää. Lause tulisi kääntää: ”Sitä mikä on oikein (tai totta), ei voi kieltää, oikea tie on erotettu väärästä.”
Varhainen islam: islamilainen tulkinta
Islamin varhaishistoria 800-luvun muslimilähteiden pohjalta kerrottuna on samalla osa islaminuskoa, sillä se kertoo, miten muslimit uskovat uskontonsa saaneen alkunsa. Islamilainen käsitys hyväksyttiin pitkään myös lännessä oikeaksi siitä huolimatta, että jo 1800-luvulla jotkut tutkijat katsoivat, ettei sen lähdepohja täyttänyt tieteellisen tiedon vaatimuksia. Vaikka tilalle on tullut myös uusia näkemyksiä, perinteinen kuva on ainakin toistaiseksi säilyttänyt hallitsevan asemansa. Seuraavassa sitä esitellään Jaakko Hämeen-Anttilan esittämän kuvauksen pohjalta.
Muhammadin elämän aikana Arabian niemimaalla asui 600-luvun alussa niin juutalaisia kuin kristittyjäkin. Hän oli epäilemättä tutustunut näihin monoteistisiin uskontoihin jo varhain. Muhammadin tehtävä ei ollut kumota näitä uskontoja, vaan puhdistaa ne alkuperäiseen muotoonsa. Hänelle oli vain ajan kysymys, koska juutalaiset ja kristityt kääntyisivät islaminuskoon. Mekassa ei asunut merkittävää juutalaista tai kristittyä väestöä.
Tilanne muuttui Medinaan muuton jälkeen, jossa asui merkittävä juutalaisväestö. Mekan ja Medinan kauden alussa ilmestykset suhtautuivat positiivisesti juutalaisuuteen ja kristinuskoon.
Muhammadin pettymykseksi juutalaisväestö ei hyväksynyt uutta uskontoa, joten tuloksena oli välirikko. Tämä näkyi myös ilmestyksissä, joissa alettiin tehdä pesäeroa juutalaisiin ja kristittyihin.
Islamin puhdas monoteismi esitettiin ilmestyksissä vastakohtana kristinuskon kolminaisuusopille. Myös juutalaisia syytettiin Uzairin palvomisesta Jumalan poikana. Uzair tarkoitti mahdollisesti Esraa. Muhammedin kiistat juutalaisten kanssa etenivät Ibn Hishamin mukaan Medinassa lopulta joukkomurhaksi.
Koraanissa on samanlaisia aineksia kuin juutalaisuudessa ja kristinuskossa, ja muslimit uskovatkin että islam on ikään kuin uskontojen jatkumo, jossa Jumalan sana on saanut lopullisen ja viimeisen asunsa. Islam sääti erinäisiä rituaaleja sekä teki Kaaban temppelistä pyhiinvaelluspaikan. Islamin mukaan Kaaban temppelin ympärikiertäminen (tawaf) ja pyhiinvaellus (hadž) ovat uskonnollista perua, ja juontavat ajalta, jolloin Abraham perusti temppelin uudelleen yhdessä Ismaelin kanssa.
Koraani hyväksyy raamatullisten profeettojen lisäksi joitakin Arabian niemimaalla vaikuttaneita profeettoja. Perimätieto ei kerro näistä henkilöistä mitään luotettavaa tietoa ennen islamin aikaa. Muslimit toisaalta uskovat että Aadamin ja Muhammadin välillä on jopa 124 000 profeettaa, joista jokainen toi sanomansa omalle kansalleen ja näistä on lähtöisin osa maailman eri uskonnoista.