cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uudet demokraatit
Uudet demokraatit on Yhdysvaltain demokraattisen puolueen ideologisesti keskustalainen siipi, joka kannattaa kolmatta tietä ja talousliberalismia. Yleensä he ovat myös sosiaaliliberaaleja. Uudet demokraatit dominoivat demokraattista puoluetta 1980-luvun puolivälistä 2010-luvun puoliväliin. Yhdysvaltain presidenteistä Bill Clinton ja Barack Obama ovat kuuluneet uusiin demokraatteihin.
Gustaf von Numers (heraldikko)
pienoiskuva|Von Numers-suvun vaakuna. Gustaf Herman von Numers (31. heinäkuuta 1912 Kangasala – 21. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen heraldikko. Hän on suunnitellut suomalaisia kunnanvaakunoita ja yhteisöjen tunnuksia. Hänet on palkittu Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1973. Numers oli ensimmäinen suomalainen, joka kutsuttiin Académie internationale d’héraldiquen jäseneksi.
Ravintolapäivä
Tunnustuksia
Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki sanoi ravintolapäivän olevan ruokakulttuuriteko "jonka vaikutus suomalaiseen ravintolakulttuuriin on luultavasti suurin sitten keskioluen vapautumisen". Helsingin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtaja, kansanedustaja Anni Sinnemäki kehui ravintolapäivän muuttavan Helsingin olemusta ja nostavan kaupunkilaiset keskiöön sekä tekijöinä että kokijoina: "Ravintolapäivä on uutta ja yllättävää. Se on kaupunkilaisten luomaa kulttuuria kaupunkilaisille." Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen totesi, että "kaupunkiorganisaation pitäisi ottaa oppia ravintolapäivästä". Ruokakulttuurin professori Johanna Mäkelä on kiitellyt tapahtumaa: "Ravintolapäivä on esimerkki siitä, kuinka ruoka voi synnyttää uudenlaista yhteisöllisyyttä."
Gustaf von Numers (heraldikko)
Ura
Numers ei ollut koskaan päätoiminen taiteilija. Hän työskenteli teollisuuden palveluksessa, viimeksi Teollisuusvakuutus-yhtiön konttoripäällikkönä, ja oli heraldikkona itseoppinut. Hän oli kuitenkin yksi harvoja heraldiikkaan perehtyneitä suomalaisia taiteilijoita, kun Suomessa säädettiin vuonna 1949 laki kunnanvaakunoista. Niinpä von Numers sai suunniteltavakseen noin 150 kunnan vaakunat. Hänen aktiivisin kautensa sijoittui vuosiin 1952–1957. Numers suunnitteli myös puolustusvoimien päätunnuksen vuonna 1963, joukko-osastoliput kenttätykistölle, rannikkotykistölle, ilmavoimille ja laivastolle, useita sukujen, yhdistysten ja järjestöjen tunnuksia sekä Serafiimiritarikunnan jäseniltään edellyttämät henkilövaakunat presidentti J. K. Paasikivelle 1950 ja Urho Kekkoselle 1956. Hän myös kehitti vuonna 1950 havukoron. Kun Suomen Valkoisen Ruusun suurristin ketjuista poistettiin vuonna 1963 hakaristikuviot, von Numers suunnitteli niiden tilalle uudet havuristit, jotka perustuivat havukoroon.
Ravintolapäivä
Taustahenkilöt
Ravintolapäivän taustalla on joukko helsinkiläisiä, jotka haluavat kannustaa hauskanpitoon, yhdessä tekemiseen ja erilaisten ravintolaideoiden kokeilemiseen. Ravintolapäivä ry:n hallituksessa ovat Timo Santala, Kirsti Tuominen, Antti Tuomola, Jyrki Vanamo. Tiiviisti mukana toiminnassa ovat myös Tuomas Sarparanta ja Kati Tammisto.
Mestis
2015–2016
KooKoo siirtyi pelaamaan SM-liigaan, ja Suomi-sarjasta nousivat Hermes, Jokipojat sekä RoKi. Hallitsevana mestarina kauteen lähtenyt Jukurit oli alkukaudesta viimeisten joukossa, mutta voitti lopulta runkosarjan 118 pisteellä, 20 pisteen erolla toiseksi tulleeseen Hokkiin. Sarjanousija Jokipojat oli kolmas 90 pisteellä.
Gustaf von Numers (heraldikko)
Ura
Aikanaan epävirallisena "valtionheraldikkonakin" pidetty von Numers oli Suomen heraldisen seuran ensimmäinen puheenjohtaja 1957–1964 ja valtion heraldisen toimikunnan jäsen 1969–1978. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1977.
Ravintolapäivä
Aiheesta muualla
Ravintolapäivän verkkosivusto, arkistoitu 25.3.2020
Gustaf von Numers (heraldikko)
Ura
Näytelmäkirjailijana tunnettu Gustaf Adolf von Numers oli heraldikko Gustaf Herman von Numersin kaukainen sukulainen. Gustaf Hermanin isoisä ja Gustaf Adolfin isä olivat pikkuserkkuja.
Mestis
2015–2016
Pudotuspeleissä K-Vantaa oli jo lähellä pudottaa Jukurit puolivälierissä tasoitettuaan otteluvoitot 3–0-tilanteesta, mutta Jukurit onnistui voittamaan ratkaisevan 7. ottelun ja etenemään lopulta loppuotteluihin voitettuaan KeuPa HT:n välierissä. Loppuotteluissa kohtasivat Jukurit ja Hokki, joka voitti puolivälierissä TUTO Hockeyn 4–3 ja välierissä Jokipojat 4–2. Jukurit voitti mestaruuden otteluvoitoin 4–0, siirtyen mestarina SM-liigaan.
Gustaf von Numers (heraldikko)
Käytössä olevat
Gustaf von Numers on piirtänyt muun muassa seuraavien kuntien vaakunat:
Mestis
2016–2017
Jukurit siirtyi SM-liigaan, ja Suomi-sarjasta nousi IPK. Lisäksi konkurssiin joutuneen Espoo Bluesin tilalle perustettu Espoo United sai paikan Mestikseen, joten kaudella pelasi 13 joukkuetta. JYP-Akatemia putosi kauden päätteeksi Suomi-sarjaan. Kauden mestaruuden voitti SaPKo.
Gustaf von Numers (heraldikko)
Muita Gustaf von Numersin suunnittelemia tunnuksia
pienoiskuva|Urho Kekkosen vaakuna
Mestis
2017–2018
Ennen kauden alkua Hokki ajautui konkurssiin, ja tilalle nousi karsintasarjassa kolmanneksi sijoittunut Imatran Ketterä. Runkosarjan voitti KeuPa HT 97 pisteellä ja hallitseva mestari SaPKo oli toinen 96 pisteellä. Sarjanousija Ketterä oli kolmas runkosarjassa, mutta hävisi puolivälierissä Jokipojille voitoin 0-4. KeuPa HT voitti LeKin 4–1, SaPKo IPK:n 4–2 ja TUTO Hockey K-Vantaan 4–1.
Välierissä KeuPa HT voitti Jokipojat suoraan voitoin 4–0. TUTO Hockey ja SaPKon välinen sarja ratkesi vasta 7. ottelussa, jonka TUTO voitti. Pronssiottelussa SaPKo voitti Jokipojat maalein 3–1. KeuPa HT saavutti ensimmäisen Mestis-mestaruutensa voittamalla TUTOn loppuotteluissa 4-2. Kauden päätyttyä Espoo United hakeutui konkurssiin talousongelmien vuoksi.
2018–2019
Espoo Unitedilta vapautunut sarjapaikka myönnettiin Suomi-sarjassa toiseksi sijoittuneelle Kooveelle, koska sarjan voittanut JHT ei halunnut ottaa sitä vastaan. Runkosarjan voitti 95 pisteellä Hermes, joka kuitenkin putosi puolivälierissä kahdeksanneksi sijoittuneelle KeuPa HT:lle voitoin 4–2. Toisena oli LeKi myös 95 pisteellä ja kolmantena Ketterä 87 pisteellä.
Välierissä KeuPa HT voitti toiseksi sijoittuneen LeKin 4-2 ja Ketterä voitti TUTO Hockeyn 4-0. Mestaruuden voitti Ketterä voitoin 4–1. Samat joukkueet olivat kohdanneet aiemmin kauden aikana Suomen Cupin finaalissa, jonka Ketterä myös voitti. Kauden jälkeen LeKille ei myönnetty sarjapaikkaan oikeuttavaa lisenssiä, ja vapautunut paikka annettiin Suomi-sarjan voittaneelle Hokille.
2019–2020
Kajaanin Hokki palasi Mestikseen kahden Suomi-sarja-kauden jälkeen, sijoittuen runkosarjan viimeiseksi. Runkosarjan voitti hallitseva mestari Ketterä 99 pisteellä ja toiseksi tuli IPK 90 pisteellä. Kolmanneksi sijoittui Jokipojat 84 pisteellä, vain pisteen erolla SaPKoon ja kahden pisteen erolla Kooveeseen. Pudotuspelit ja karsinnat peruttiin koronaviruksen vuoksi 12. maaliskuuta 2020.
2020–2021
Mestis-liigaan liittyi kaksi uutta joukkuetta, jotka ovat uudelleen elvytetty, Espoo Bluesin raunioilta noussut Kiekko-Espoo ja FPS. Kesken kauden kaksi muuta, jotka olivat RoKi ja SaPKo, jäivät kuitenkin pois, sillä laajaa yleisöä ei sarjan peleihin saanut ottaa mukaan. Rajoitukset johtuivat edelleen vallinneesta koronaviruspandemiasta. Joissain peleissä oli kuitenkin esiintynyt, muutamia yksittäisiä henkilöitä yleisönä, enimmillään 20 henkeä. Runkosarjan voitti Kiekko-Espoo. Välieriin menivät IPK, Ketterä, JoKP sekä TUTO:n ja Kiekko-Espoon yllätyksellisesti voittanut Hermes. Hermes voitti oman kahden pelin sarjansa suoraan JoKP:ia vastaan, joten se meni loppuotteluihin. Finaalipelit voitti Imatran Ketterä.
2021–2022
Kaudella runkosarjan voitti Ketterä. Neljä joukkuetta putosi sarjakarsintaan, jossa haastajina nousivat Suomi-sarjasta JHT ja D-Kiekko. Karsijat ovat: Koovee, Peliitat, SaPKo sekä TuTo, jotka säilyttivät pelipaikkansa seuraavalle kaudelle, joten vaihdoksia ei tapahtunut. Kiekko-Vantaa ja Hermes eivät jatkaneet pudotuspeleihin, sillä nämä joukkueet hävisivät omat villi kortti -kierroksensa. Myöhemmässä vaiheessa putosivat pois Hokki, IPK sekä JoKP. Runkosarjassa vahvasti eli toisena esiintynyt Kiekko-Espoo ylsi finaalipeleihin, viime kauden pettymyksen jälkeen. Tämän kauden yllättäjä, FPS meni pronssipeliin. RoKi ja Ketterä etenivät game-seveniin eli seiskapeliin, josta Ketterä selvisi finaaleihin. Joten Forssassa pelatussa pronssipelissä kohtasivat FPS ja RoKi, tuon pelin voitti jatkoerällä RoKi. Kauden Mestis-pelit voitti viidennessä pelissä kotonaan Imatran Ketterä. Kiekko-Espoo saavutti siten hopeaa.
Pisimmät ottelut
Taulukkoon on listattu ne ottelut, joissa on pelattu vähintään 100 minuuttia.
Televisiointioikeudet
Vuoteen 2009 asti Mestiksen televisioinnista vastasi Urheilukanava. Tämän jälkeen televisioinnista on vastannut Canal+ ja myöhemmin Elisa. Kaudella 2016–2017 otteluita näytettiinn Elisa Viihteen ja Fanseatin lisäksi Yle TV2:lla ja Yle Areenassa. Kaudesta 2019–2020 alkaen Nelonen Media näyttää kaikki Mestis-ottelut.
Luettelo kuvitteellisista avaruusaluksista
Kuvitteellisia avaruusaluksia ovat muun muassa
Tauroeis
Tauroeis eli Tauroention  oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi nykyisen Le Bruscin kaupungin paikalla.
Tauroeis oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede
Tauroeis sijaitsi Gallian etelärannikolla noin 50 kilometriä itään Massalian kaupungista. Hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupunki on paikannettu nykyisen Le Bruscin kaupungin Citadellen alueelle. Tauroeisin länsipuolella sen ja Massalian välissä sijaitsi Kitharista, ja Tauroeisista itään Olbia, Athenopolis, Antipolis ja Nikaia.
Conchita Supervia
Hän lauloi paljon Gioacchino Rossinin oopperoita, ja teki näin säveltäjän työtä tunnetuksi.
Conchita Supervia kuoli traagisesti synnyttäessään toista lastaan maaliskuussa 1936.
Tauroeis
Historia
Tauroeis oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus (epiteikhisma). Strabonin mukaan se perustettiin rannikon suojaamiseksi barbaareilta. Stefanos Byzantionlaisen lainaama Artemidoros kutsuu sitä myös kelttiläiseksi kaupungiksi. Keramiikkalöytöjen ja rahojen perusteella kaupunki on perustettu 200-luvulla eaa., toisin sanoen suurin piirtein samoihin aikoihin kuin Olbia.
Tauroeisin mainitsevat jo mainittujen lisäksi myös Julius Caesar, Pseudo-Skymnos ja Klaudios Ptolemaios. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tauroentios. Roomalaisella kaudella kaupungin nimi latinalaistui muotoon Tauroentum. Kaupunki on säilynyt olemassa ainakin 200-luvulle jaa.
QPR
QPR voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Luettelo Italian pääministereistä
Tämä on luettelo Italian pääministereistä. Vuosina 1861–1946 pääministerin nimitys oli "Italian kuningaskunnan ministerineuvoston puheenjohtaja" ja vuodesta 1946 alkaen "Italian tasavallan ministerineuvoston puheenjohtaja".
Hannu Salonen
Hannu Salonen (s. 10. heinäkuuta 1972 Pori ) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Salonen kirjoitti ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta 1992. Hän ei päässyt opiskelemaan Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitokselle, joten hän muutti Berliiniin 1993 opiskelemaan elokuvaa Saksan elokuva- ja televisioakatemiaan (Deutsche Film-und Fernsehakademie), josta hän valmistui 1999, lopputyönään elokuva Downhill City.
Salonen asuu Saksassa ja työskentelee pääosin siellä. Hän on ohjannut ja käsikirjoittanut ensisijaisesti televisiolle.
Salonen on ohjannut Saksassa vuodesta 2000 kaikkiaan 37 tv-elokuvaa sekä tv-sarjoja. Hänen ohjauksiaan ovat muun muassa elokuvat Moments in Monochrome (1998), Downhill City (1999), All' Arrabiata - Eine kochende Leidenschaft (2000) ja Vasha (2009). Hän on ohjannut myös televisiosarjoja Ki.Ka-Krimi.de, Polizeiruf 110, Commisario Laurenti, Kriminalisti, Rikospaikalla, Crossing Lines ja Die Hebamme (2014).
Salosen tuorein tv-elokuva on nuoresta Boris Beckerista kertova Der Rebell (2021). Minisarja Oktoberfest 1900 (2020) - kansainväliseltä nimeltään Oktoberfest: Beer & Blood - palkittiin arvostetulla Deutscher Fernsehpreis -palkinnolla.
Salonen on ohjannut Suomessa tv-elokuvan Borowskin tango (2009), elokuvan Vares – Sheriffi (2015) ja sarjan Ivalo (2018).
Divergenssi
Divergenssi (lähteisyys; engl. divergence) on matematiikassa vektorilaskentaan liittyvä differentiaalioperaattori, joka kuvaa vektorikentän lähteisyyttä. Divergenssi on skalaari, jonka voidaan katsoa kuvaavan pisteestä lähtevän tai siihen päättyvän vektorivuon tiheyttä. Suuri positiivinen divergenssi merkitsee, että piste toimii vektorikentän lähteenä, suuri negatiivinen divergenssi tarkoittaa, että piste toimii vektorikentän nieluna. Kolmiulotteisen vektorifunktion divergenssi määritellään Määritelmästä nähdään, että divergenssi voidaan muodollisesti kirjoittaa vektorikentän ja nablaoperaattorin pistetulona, eli Tätä pistetulomerkintää käytetäänkin yleisesti divergenssin symbolina. Gradientin komponenteilla eli osittaisderivaattaoperaattoreilla kertominen vastaa siis derivointia kyseessä olevan muuttujan suhteen. Vektorikentän divergenssi on skalaarikenttä, joka voidaan määritellä myös mielivaltaisen moniulotteiselle vektorikentälle laskukaavalla Divergenssi on huomattavan keskeinen suure fysiikassa: tämän huomaa esimerkiksi Maxwellin yhtälöiden differentiaalimuodoista. Lisäksi pinta- ja tilavuusintegraali kytkeytyvät toisiinsa varsin yksinkertaisella tavalla divergenssin kautta (Gaussin divergenssilause).
Hallie Kate Eisenberg
Hallie Kate Eisenberg (s. 2. elokuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Eisenberg syntyi New Brunswickissa, New Jerseyssä. Hän sai nimensä sisarustensa lempielokuvasta Muuta en jouluksi toivo (1991), jossa Thora Birchin roolihahmo on nimeltään Hallie O’Fallon. Eisenberg esiintyi jo muutaman vuoden ikäisenä mainoksissa ja tuli 1990-luvun lopulla tunnetuksi Pepsi-mainosten pikkutyttönä. Samaan aikaan hän sai ensimmäisiä roolejaan myös elokuvista, kuten Paulie (1998) ja The Insider – sisäpiirissä (1999).
Eisenbergin isoveli on näyttelijä Jesse Eisenberg.
V-laakso
thumb|V-laakso. V-laakso on voimakkaasti virtaavien nuorten jokien, kuten vuoristojokien, virtausten seurauksena syntynyt laakso. Niillä on tunnuksenomainen, poikkileikkaukseltaan V-kirjainta muistuttava muoto jyrkkine reunoineen. V-laaksot muodostuvat, kun vuoristojoen vuolas virtaus kaivertaa joen uomaa. Vanhoissa joissa ja alavilla seuduilla virtaus on huomattavasti hitaampaa, joten se ei kaiverra joen pohjaa ja reunaa V-muotoon. Suuria jyrkkäseinäisiä V-laaksoja kutsutaan kanjoneiksi, joista kuuluisin on Yhdysvaltojen Grand Canyon.
Katso myös
V-shaped valley
Honda Dax
thumb|Honda TRAIL CT70 (1972) Daxin USA versio Honda Dax tai ST-sarja on Honda Motor Companyn 1969–1996 valmistama mopo/kevytmoottoripyörä, joka muistuttaa olemukseltaan sisarmalliaan Honda Monkeytä. Suurimpana erona näiden kahden välillä on runko, joka Daxissa on prässättyä peltiä ja Monkeyssä pyöreätä putkea. Daxia on valmistettu 49–72 cm³ sylinteritilavuuksilla, jotka luokitellaan vastaavasti mopoiksi ja kevytmoottoripyöriksi. Mopoon on tehty 3- ja 4-vaihteisia moottoreita. Lisäksi mopossa on 10-tuumaiset renkaat, kaksiosainen ohjaustanko ja rungon sisällä oleva polttoainetankki. Hondan patentin umpeuduttua 1998 useilta kiinalaisilta valmistajilta, kuten Jinchengiltä ja Skyteamilta, on tullut markkinoille Dax-replikoita, joita myydään myös Suomessa. Daxiin saa Suomesta hyvin vähän osia, joita kuitenkin valmistetaan vielä nykyäänkin. Osia saa esim. ulkomailta tilaamalla.
Dax palasi markkinoille vuonna 2022 varustettuna 125 cm³ moottorilla.
Nainen vailla varjoa
upright|pienoiskuva|[[Alfred Rollerin (1864–1935) puvustussuunnitelma.]]
Nainen vailla varjoa (Op.65 ; TrV 234 ) on Richard Straussin säveltämä kolminäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa 10. lokakuuta 1919 Wienin valtionoopperassa Straussin johtajakauden avajaisiksi.
Taustaa
Suomessa Nainen vailla varjoa kuultiin konserttiesityksenä vuonna 1992, ja Kansallisoopperassa se esitettiin ensi kerran vuonna 2006.
Tapahtumat
Oopperan tapahtumapaikka on tarumaailma tarujen aikaan. Mysteerinäytelmässä esiintyy sekä ihmisiä että henkimaailman olentoja. Keisaripari ja värväripari joutuvat kokeeseen, jossa heidän pitää muuttua. Keisarinna oppii ymmärtämään ihmiskohtaloa, ei ota toisen varjoa ja luopuu tavoitteesta tulla ihmiseksi. Keisari luopuu omistavasta rakkaudesta. Molemmat oppivat tuntemaan sympatiaa muita ihmisiä kohtaan. Värväri taas kehittää sielullista herkkyyttä ja hänen vaimonsa oppii ymmärtämään omistautuvan rakkauden arvon. Ainoastaan keisarinnan imettäjä ei läpäise koetta vaan on yhä keisarinnaa kohtaan tuntemansa, kaiken muun pois sulkevan rakkauden vallassa.
Lokakuu
thumb|Lokakuu. 1400-luvun ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin [[Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta lokakuun kohdalla.]] Lokakuu on gregoriaanisessa ja juliaanisessa kalenterissa vuoden kymmenes kuukausi. Se on pohjoisella pallonpuoliskolla syksyn ja eteläisellä pallonpuoliskolla kevään toinen kuukausi. Lokakuuta edeltää syyskuu ja sitä seuraa marraskuu. Lokakuun pituus on 31 päivää. Eteläisessä Suomessa lokakuu on runsaiden syyssateiden, syysmyrskyjen, viileiden säiden ja pimenevien iltapäivien aikaa. Pohjoisessa se on tyynempää ja kylmempää talven alun ja ensilumen aikaa.
Lokakuun latinankielinen nimi october tulee kahdeksaa merkitsevästä sanasta octo, sillä aikoinaan lokakuu oli roomalaisen kalenterin kahdeksas kuukausi. Kuukausi oli maaliskuun, toukokuun ja heinäkuun ohella Caesarin ajanlasku-uudistuksen alkuperäisiä 31 päivän kuukausia. Loput yhtä pitkät kuukaudet tulivat, koska Caesarin tekemän jaon seurauksena vuodessa olisi ollut 355 päivää, joten hänen oli lisättävä puuttuvat kymmenen päivää muihin kuukausiin.
Lokakuu on Euroopan unionin maissa vuoden pisin kuukausi kesäajasta pois siirtymisen johdosta. Sen pituus EU-maissa on 745 tuntia, kun muiden 31-päiväisten kuukausien pituus on 744 tuntia paitsi maaliskuun, jonka pituus on kesäaikaan siirtymisen vuoksi 743 tuntia.
Keskilämpötila
Lokakuun keskilämpötilat eri puolilla Suomea vaihtelevat. Vantaalla lokakuun keskilämpötila on noin +6–7 astetta, Lahdessa noin +4,5–5,5 astetta, Tampereella noin +4–5 astetta, Kuopiossa noin +2,5–3,5 astetta, Oulussa noin +2–3 astetta ja Sodankylässä noin –1–0 astetta. Suomen säähistorian myöhäisin 20 asteen ylitys, 20,9 °C, mitattiin 14. lokakuuta 2018. Ensimmäiset yöpakkaset ja kuura tulevat yleensä lokakuun alussa Etelä-Suomessa ensimmäistä kertaa. Tyypillinen päivälämpötila on Etelä-Suomessa lokakuun alussa noin 10–12 astetta ja kuun lopulla enää noin 5–7 astetta. Pohjoisessa päivälämpötila on kuun alussa 5–7 astetta ja kuun lopussa yleensä enää hieman plussan puolella, tai jopa nollassa.
Viime vuosina termisen kesän loppu on joitain kertoja venynyt lokakuun puolelle eteläisessä Suomessa; esimerkiksi vuonna 2005 kesä päättyi ennätysmyöhään sekä vuonna 2012 kuun alun yölämpötilat olivat monin paikoin harvinaisen lämpimiä; esim. Helsingin Kaisaniemessä oli viiden vuorokauden jakso, jonka aikana lämpötila pysytteli 10 asteen yläpuolella yötä päivää. Muutoinkin 2000-luvun aikana lokakuut ovat huhtikuiden ohella lämmenneet eniten.
Syksyn eteneminen
Suomen etelä- ja lounaisrannikolla ruska on komeimmillaan lokakuun ensimmäisellä viikolla, jatkuen hiipuen lokakuun lopulle, jolloin maisema on jo pääosin paljas, mutta lämpiminä vuosina sitkeämmät lehdet pysyvät puussa vielä marraskuulle asti. Lapissa ruska on lokakuussa enää muisto vain. Ensilumi sataa Lapissa yleensä lokakuun alussa, pysyvä lumi saadaan Pohjois-Lapin tunturiseuduille usein jo lokakuun puolessa välissä ja Etelä-Lapissakin yleensä kuun lopulla. Etelä-Suomessa lumisateet sen sijaan eivät ole lokakuussa edes jokavuotisia. Ensilumi sataa etelärannikolle tavallisesti vasta marraskuun aikana.
Lokakuussa auringonpaistepäiviä on koko Suomessa niukasti. Lokakuussa on marraskuun ohella sadepäiviä ja pilvisiä harmaita päiviä eniten verrattuna muihin vuoden kuukausiin, varsinkin eteläisessä Suomessa. Arktiset kylmänpurkaukset voivat ajoittain tuoda lokakuussa selkeää mutta kylmää polaari-ilmaa pohjoisesta, mutta nämä kylmemmät jaksot jäävät usein väliaikaiseksi vain esim. viikonlopun kestäväksi jaksoksi, minkä jälkeen sää uudelleen lauhtuu lännestä saapuvien matalapaineiden ansiosta. Lokakuussa enimmät sateet ovat lähinnä pitkäkestoisia Atlantilta kulkeutuvia tihkusateita.
Joidenkin muuttolintujen päämuutto sijoittuu Etelä-Suomessa vasta lokakuun alkupäiviin. Sienestys- ja marjastusaika alkaa lokakuulla olla jo ohi. Lokakuussa on toisinaan kunnon yöpakkasia Etelä-Suomea myöten. Ukkosia lokakuussa on silloin tällöin, usein merellä, mutta saattaa niitä silloin tällöin päästä rantautumaan mantereen puolellekin, kuten kävi vuonna 2011. Rannikkoseudut ovat lokakuussa useimmiten jopa useita asteita sisämaata leudompia. Tämän takia esimerkiksi pitkän ajan sääennusteissa voidaan rannikko sulkea kokonaan pois yleisennusteesta ja tehdä rannikolle oma paikallinen sääennuste.
Eteläisellä pallonpuoliskolla
Eteläisellä pallonpuoliskolla lokakuu on kevätkuukausi. Antarktiksella lämpötilat pysyvät normaalisti pakkasen puolella lokakuun aikana. Esperanzassa lokakuun keskilämpötila on noin –3,6 astetta ja Vostokissa noin –57,4 astetta. Kyseisissä paikoissa alkaa kuitenkin yöttömän yön aika. Etelä-Georgian saarella keskilämpötila on noin +1,8 astetta, mutta siellä voi esiintyä silloinkin pakkasia, mutta saatetaanpa käydä kesäisissäkin lukemissa. Ushuaiassa keskilämpötila on lokakuussa noin +6,5 astetta. Yöpakkasia saattaa esiintyä, mutta siellä ollaan lokakuussa jo selkeästi kesäisemmissä lukemissa kuin edellä mainituissa. Sydneyn lämpötilalukemat ovat jo selkeästi korkeammat lämpölukemat. Keskilämpötila on noin +17,8 astetta. Darwinissa – joka on lähempänä päiväntasaajaa – ollaan koko ajan muutenkin kesälukemissa. Lokakuussa siellä on noin +29,1 asteen lämpötila. Eteläinen pallonpuolisko ottaa lokakuussa vastaan muutamia lintujamme.
Pohjoisella pallonpuoliskolla
Pohjoisella pallonpuoliskolla lokakuu on syyskuukausi. Venäjän Diskonissa ollaan lokakuussa jo talvilukemissa. Keskilämpötila on noin –8,3 astetta. Kaamosaika alkaa siellä silloin. Tukholma on lokakuussa vasta valmistautumassa talveen. Keskilämpötila on noin +7,5 astetta. Miami taas valmistautuu tällöin kuivakauteen. Keskilämpötila siellä on noin +27 astetta ja sademäärä vain 160,8 millimetriä. Esimerkiksi elokuun sademäärä 225,6 millimetriä osoittaa, että lokakuussa sade vähenee Miamissa ja paikka valmistautuu talven kuivuuteen.
Uri: The Surgical Strike
Uri: The Surgical Strike on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen sotaelokuva. Se on Aditya Dharin ensimmäinen ohjaus. Pääosia näyttelevät Vicky Kaushal, Paresh Rawal, Yami Gautam, Mohit Raina ja Kirti Kulhari. Elokuva on dramatisoitu versio Urin hyökkäystä 2016 seuranneista kostotoimista Pakistania vastaan.
Uri: The Surgical Strike sai ensi-iltansa 11. tammikuuta 2019. Se oli sekä yleisö- että arvostelumenestys. Se voitti useita palkintoja, mukaan lukien neljä National Film Awards -palkintoa.
Vastaanotto
Box Office India julisti Uri: The Surgical Striken ”jymymenestykseksi”.
Ninian Stephen
Ninian Martin Stephen (15. kesäkuuta 1923 – 29. lokakuuta 2017 ) oli australialainen lakimies, joka toimi maansa 20. kenraalikuvernöörinä vuosina 1982–1989.
Stephen syntyi Oxfordshiressä, Englannissa, ja muutti lapsena maasta. Hän aloitti opinnot Melbournen yliopistossa, mutta joutui toiseen maailmansotaan; hän jatkoi oikeustieteen opintojaan menestyksellä sodan jälkeen ja valmistui lakimieheksi.
Stephen nimitettiin 30. kesäkuuta 1970 Victorian korkeimman oikeuden tuomariksi, ja hän oli vuosina 1972–1982 Australian korkeimman oikeuden tuomari. Häntä seurasi kenraalikuvernöörin virassa Bill Hayden.
Stephen kuului muiden muassa Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan, Kunnialegioonaan ja Australian ritarikuntaan. Hän oli vuodesta 1949 naimisissa Valery Sinclairin kanssa; hänellä oli viisi tytärtä.
Nashin tasapaino
pienois|John Forbes Nash vuonna 1951. Nashin tasapaino on peliteorian ongelmien ratkaisukonsepti. Sen kuvaamassa tilanteessa vähintään kahden hengen peliteorian lopputulos on sellainen, ettei yksikään pelaajista voi saavuttaa parempaa lopputulosta itselleen muuttamalla yksipuolisesti omaa strategiaansa. Jos kukin pelaaja on valinnut strategiansa eikä kukaan pelaajista voi saavuttaa parempaa lopputulosta muuttamalla strategiaansa, pelaajien valitsemat strategiat muodostavat Nashin tasapainotilan. Esimerkki Nashin tasapainosta on vangin dilemman tilanne, jossa molemmat vangit vasikoivat.
Nashin tasapaino on nimetty yhdysvaltalaisen matemaatikon ja talousnobelisti John Forbes Nashin mukaan.
Hippokrates (täsmennyssivu)
Hippokrates voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin:
Huoli-ilmoitus
Huoli-ilmoitus on suomalaisia kuntia velvoittava ilmoitus, jonka voi tehdä kuka tahansa Suomessa oleskeleva, jos tuntee huolta aikuisesta ihmisestä ja hänen hyvinvoinnistaan. Käytännössä kyseessä on yli 18-vuotiaisiin kohdistuva lastensuojeluilmoituksen muunnelma, jonka tarkoituksena on auttaa esimerkiksi kehitysvammaisen, sairaan tai iäkkään henkilön selviytymisessä. Vanhusten toimintakykyä ja hyvinvointia kyseenalaistavissa tapauksissa huoli-ilmoituksen perusteet määritellään vanhuspalvelulaissa.
Huoli-ilmoituksiin liittyvät käytännöt vaihtelevat kunnittain.
Martti Siirala
Martti Olavi Siirala (24. marraskuuta 1922 Liperi – 18. elokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen psykoterapeutti, lääketieteen ja kirurgian tohtori sekä psykiatrian dosentti. Filosofisessa katsannossaan hän hyödynsi fenomenologiaa. Erityisiä vaikutteita hän omaksui muun muassa antropologiseksi lääketieteeksi ja daseinanalyysiksi kutsutuista tutkimushaaroista.
Elämäntyönsä Siirala teki erityisesti skitsofreniapotilaiden psykoterapian alalla. Hän opiskeli mm. Sveitsissä Gaetano Benedettin johdolla yhdessä Allan Johanssonin ja Kauko Kailan kanssa. Tässä työssä hän paitsi sitoutui jakamaan suurimpaan inhimilliseen ahdinkoon ajautuneiden ihmisten kantamaa taakkaa myös kehitti oman, mielen ja yhteiskunnallisen sairauden suhteita tarkastelevan filosofis-sosiologisen teoriamallinsa.
Siirala oli myös vuonna 1958 perustetun, psykoanalyyttista koulutusta tarjoavan Therapeia-säätiön perustajajäsen ja kantava voima. Säätiön alkuvuosina käytännössä Siirala, Johansson ja Kaila vastasivat koulutuksesta.
Sosiaalipatologia
Siiralan edustamaa näkemystä on kutsuttu sosiaalipatologiaksi. Tämän mukaan ihminen on aina yhteisönsä osa. Sairaus sen sijaan syntyy tämän yhteisön ulkopuolelle ajautumisesta, sijoiltaan-joutumisesta. Tämä taas heijastelee laajempia inhimillisen kanssakäymisen vaikeuksia ja ongelmia, sukupolvelta toiselle periytyviä siirtotaakkoja. Nämä korostuvat epätoivosta, puhumatta ja kohtaamatta jäämisestä, kanssakäymisen kroonisista ongelmista, lukkiutuneista traumoista. Toisaalta taakat eivät jakaudu tasaisesti, vaan saattavat langeta esimerkiksi yhden perheen ja tämän sisällä yhden perheenjäsenen kannettavaksi.
Vaikka Siirala oli itse saanut vaihtoehtoisen psykoanalyyttisen koulutuksen, hän toisaalta kritisoi Sigmund Freudin ihmiskuvaa sosiaalisen tekijän aliarvioimisesta. Ihmispsyyke tuli toisin sanoen nähdyksi viettien täyttämänä säiliönä, jonka prosesseja ulkoiset tapahtumat eivät juuri häirinneet. Kun sitten jouduttiin myöntämään myös ulkoisten vaikutusten olemassaolo, täytyi eristynyttä ihmiskapselia esittävään kuvaan lisätä kuin keinotekoisesti jonkinlaisia kanavia sosiaaliseen todellisuuteen.
Keskeisen tematiikan Siiralan tuotannossa muodostaa myös vastuun käsite. Tuomitseminen ja syyllistäminen on paitsi eräs tapa paeta vastuuta, myös tapa, jolla ihminen saatetaan ajaa psyykkisiin ongelmiin. Tämän vastakohtana olisi tarpeen ottaa vastuu, toisin sanoen ottaa kannettavaksi sellaisiakin ongelmia, jotka eivät suoranaisesti itselle kuulun. Näin vaikkapa mielisairaita hoitava psykiatri on tavallaan sijaiskohtaaja, sairastuneen perheelle ja laajemminkin koko yhteiskunnalle kuuluvan vastuun kantaja. Toisaalta Siirala esitti myös toiveita ei-professionaalin, lähinnä vapaaehtoistoimintaan perustuvan maallikkojen riveistä kumpuavan vastuunkannon heräämisestä.
Yhteiskunnalliset ajatukset
Siiralan epistemologia eli tieto-oppi liittyy kiinteästi hänen sosiaalipatologiseen ajatteluunsa. Siiralan mukaan todellisuus on pohjimmiltaan arvoitus, siis kartoittamaton ja tuntematon. Suurin virhe, minkä ihminen voi tehdä, on tuudittautua todellisuuden omistamisen harhaan - uskoon siitä, että asiat tiedetään jo. Tämän kaltainen väärä varmuus estää edelleenkin uuden omaksumisen liikkeen. Esimerkiksi psykiatrian alalla tämä voi näkyä biologispohjaiseen tietoon perustuvina hallintayrityksinä, joka kuitenkin hukkaa kokonaan potilaan kohtaamisen mahdollisuuden.
Yhteiskunnallisella tasolla Siirala on nähnyt tarpeeksi sekä tämän jo-tietämisen varaan rakentuvien asenteiden horjuttamisen että toisaalta lukkiutuneiden, käsittelemättä jääneiden kansallisten traumojen käsittelyn. Erityisesti Suomesta kirjoittaessaan Siirala korosti suomalaiskansallisen patologian alkuperää ensin Ruotsin, sitten Venäjän alaisuudessa. Tämä on johtanut Suomelle tyypilliseen sairausmuotoon, omien oikeuksien luovuttamiseen realistisesti katsottujen, jo edeltä käsin todeksi tiedettyjen kansainvälisten valtasuhteiden edessä. Suomi voi joko odottaa ja antaa asioiden tapahtua tai tarttua nykyhetkestä avautuviin mahdollisuuksiin.
Siirala oli yksi Tarton rauha -liikkeen (vuodesta 1995 Tarton rauha ry) perustajista vuonna 1990 ja sen puheenjohtaja alusta saakka sekä myöhemmin sen kunniapuheenjohtaja. Liikkeen tavoitteena on ollut palauttaa Tarton rauhassa määritellyt rajat takaisin. Siiralan ajatuksena ei ollut yksin käsitellä asian herättämiä tunteita, vaan todella vaatia Karjalaa ja muita sodassa menetettyjä alueita palautettavaksi Suomen yhteyteen. Siiralan käsityksen mukaan kansallisen itsetunnon traumaa ei saada korjatuksi yksin käsittelemällä historiallisten vääryyksien herättämiä tunteita, vaan vaatimalla myös noiden vääryyksien oikaisemista.
Rufus Sewell
Rufus Frederik Sewell (s. 29. lokakuuta 1967, Twickenham, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Dangerous Beauty (1998), Dark City (1998), Ritarin tarina (2001), Silmänkääntäjä (2006), ja The Tourist (2010), sekä television minisarjassa Taivaan pilarit (2010). Hän näyttelee myös teatterissa ja on palkittu roolitöistään näyttämöllä.
Lapsuus
Sewellin äiti Jo oli walesilalinen taiteilija ja isä William australialainen animaattori, joka oli tekemässä The Beatlesin animaatioelokuvaa Keltainen sukellusvene (1968). Sewell kasvoi äitinsä hoivissa viisivuotiaasta lähtien ja hänen isänsä kuoli kun Sewell oli 10-vuotias.
Ura
Kapinallisen teini-iän jälkeen Sewell pääsi London's Central School of Speech and Drama -kouluun, missä hän opiskeli näyttelemistä kolmen vuoden ajan. Hän alkoi näytellä teatterissa ja elokuvissa vuodesta 1989 alkaen ja sai vuonna 1992 parhaan tulokkaan palkinnon Lontoon teatterikriitikoilta sekä Olivier-palkintoehdokkuuden seuraavana vuonna Tom Stoppardin näytelmästä Arcadia.
Vuonna 1994 Sewell tuli Englannin televisioyleisön tietoisuuteen minisarjasta Middlemarch. Vuonna 2008 hän sai ensimmäisen pääroolinsa CBS:n televisiosarjassa Eleventh Hour, joka ei kuitenkaan menestynyt. Vuonna 2010 Sewell näytteli television minisarjassa Taivaan pilarit ja elokuvassa The Tourist. Vuonna 2012 hän näytteli elokuvassa Abraham Lincoln: Vampire Hunter.
Sewell voitti vuonna 2007 Laurence Olivier -teatteripalkinnon ja oli 2008 Tony-palkintoehdokkaana ja 2006 BAFTA-ehdokkaana.
Yksityiselämä
Sewell on ollut kahdesti naimisissa, vuosina 2000 ja 2004–2006. Hänellä on poika William, joka syntyi 2002.
Héloïse
pienoiskuva|Abélard ja Héloïse, 1300-luvun kuvaus pienoiskuva|1800-luvun näkemys Héloïsesta Héloïse (1090? /1100?– 16. toukokuuta 1162) oli keskiajan ranskalainen benediktiininunna ja abbedissa. Hänet muistetaan kuuluisasta romanssistaan Pierre Abélardin kanssa. Pariskunnan elämästä ja siihen liittyneestä tragediasta tiedetään paljon säilyneen kirjeenvaihdon ja Abélardin muistelmateoksen ansiosta.
Héloïse keräsi 42 teologista kysymystä Problemata Heloissae -kokoelmaansa, jonka hän osoitti Abélardille.
Elämänvaiheita
Héloïse oli noin kaksikymmenvuotias nuori nainen, joka asui setänsä, kaniikki Fulbertin luona. Setä halusi antaa Héloïselle parhaan mahdollisen kasvatuksen ja tuki häntä myös opintiellä. Héloïse oli opiskellut kielioppia, retoriikkaa, aritmetiikkaa, musiikkia ja astronomiaa. Kaniikki pyysi tuolloin jo kuuluisan, noin nelikymmenvuotiaan, Pierre Abélardin luokseen asumaan ja tämä voisi samalla antaa Héloïselle kotiopetusta. Keskiajalta lähtien on arveltu, että kaniikki olisi oikeasti ollut Héloïsen biologinen isä.
Muistelmateoksessaan Abélard kirjoitti, että opiskelu muuttui pian ihastumiseksi ja ihastuminen rakkaudeksi. Pian heidän suhteensa oli koko Pariisin juoruilun aihe ja myös kaniikki Fulbert sai siitä tietää. Abélard joutui etsimään itselleen uuden asunnon. Pian tämän jälkeen Héloïse ilmoitti Abélardille odottavansa heidän yhteistä lastaan.
Abélard tarjoutui menemään Héloïsen kanssa naimisiin. Tosin salaa, sillä julkinen vihkiminen pilaisi Abélardin kirkollisen uran. Héloïse kuitenkin epäröi, hän ei halunnut mahdollisesti kaikkien tietoon tulevan avioliiton pilaavan rakkaansa uraa. Hän yritti vedota Abélardiin, että hiljaisessa pohdintojen ja kirjojen täyttämässä maailmassa elänyt mies ei voisi sietää lasten itkua eikä palvelusväen lörpöttelyä. Lisäksi Héloïse pelkäsi syystäkin setänsä kostoa. Häät kuitenkin pidettiin Fulbertin ja läheisten ystävien läsnäollessa.
Pariskunta pelkäsi Fulbertin raivoa ja Abélard vei Héloïsen turvaan luostariin. Nyt Fulbert raivosi, että Héloïse on hylätty ja häväisty. Fulbert palkkasi miehiä, jotka kuohitsivat Abélardin.
Tapaus oli valtava skandaali. Kuohitseminen oli varattu rangaistuksena vain raiskaajille eikä Abélard ollut raiskaaja. Fulbertilla ei ollut oikeutta yksityiseen kostoon, tuomiovalta oli hallitsijalla. Miehet jäivät kiinni, heidät sokaistiin ja kuohittiin ja Fulbert teon teettäjänä hirtettiin. Abélard vetäytyi luostariin, ja sääntöjen mukaan naimisissa oleva mies pääsi luostariin vain jos vaimo ryhtyi nunnaksi.
Héloïse kohosi luostariurallaan abbedissaksi. Hänestä tuli yhteisössään yleisesti arvostettu henkilö, jota kaikki kuuntelivat piispasta kerjäläiseen. Héloïsen ja Abélardin poika, Astralabe, lähti säilyneiden niukkojen dokumenttien mukaan kirkolliselle uralle ja oli todennäköisesti kaniikkina Nantesissa.
Kirjeenvaihto
Kun Héloïse sai käsiinsä Abélardin elämäkerrallisen teoksen, Onnettomuuksieni historian hän luki sen ja päätti aloittaa Abélardin kanssa kirjeenvaihdon. Kirjeenvaihto on säilynyt nykypäiviin saakka.
Kirjeissään Abélardille Héloïse kysyy, että miksi hänellä on tunne, että Abélard on hänet hylännyt. Hänen rakkautensa ei ollut kymmenessä vuodessa kadonnut. Hän jatkaa, että ei koskaan halunnut Abélardin omaisuutta eikä morsiuslahjoja, hän halusi vain Abélardin omana itsenään. Edelleen hän ihmettelee, että miksi ei ole saanut Abélardilta mitään kirjettä eikä viestiä. Oliko niin, että Abélardia ei ajanutkaan eteenpäin hellyys vaan pelkkä himo?
Abélardin on kovin vaikeaa löytää vastausta rakastetulleen. Lopulta hän väittää, että Héloïse on aivan liian älykäs tarvitakseen mitään lohdutusta tai rohkaisua. Lisäksi hän kehottaa nunnia rukoilemaan Héloïsen puolesta. Abélardin vastaus oli Héloïselle tyrmistys.
Héloïse päätti vastata Abélardille. Vastauksessaan hän kertoo kuinka yhä edelleen kaipasi heidän yhteistä onneaan. Minne ikinä kääntyikin, Héloïse näki sen yhä edessään. Tähän Abélard ei osannut vastata millään muulla kuin ankaralla nuhdesaarnalla. Héloïsen tulisi itkeä Kristuksen, eikä viettelijänsä perään.
Nyt Héloïse viimeistään huomasi, että on turha muistuttaa Abélardia menneestä onnesta. Hän käskee kynäänsä olemaan kirjoittamatta mitä hänellä on sydämellään. Kirjeenvaihto jatkui, mutta siinä käsiteltiin lähes pelkästään luostarielämään liittyviä asioita. Abélard kutsuu nyt Héloïsea sisareksi pyhässä kutsumuksessa.
Abélard ja Héloïse fiktiossa
Abélardin ja Héloïsen tarina on kiinnostanut jo varhain myös fiktion tekijöitä. Heitä on käsitelty kirjallisuudessa, musiikissa, kuva- ja näyttämötaiteissa.
Ensimmäinen kirjallisuudessa tehty Abélard ja Héloïse käsittelevä teos lienee François Villonin vuonna 1533 ilmestynyt Ballade des dames du temps jadis. Sittemmin aihetta ovat käsitelleet Mark Twain, Jean-Jaques Rousseau ja Helen Waddell monien muiden ohella. Dodie Smith on kirjoittanut tarinan, jossa Abélard ja Héloïse ovat kissa ja koira.
Vuonna 1988 ilmestyi Clive Donnerin ohjaama näytelmäelokuva Stealing Heaven, joka kertoo Abélardin ja Héloïsen rakkaustarinan. Pääosia esittivät Derek de Lint ja Kim Thomson.
Pop-musiikissa yhtye nimeltä Seventh Angel on käyttänyt sanoituksissaan pariskunnan välistä kirjeenvaihtoa. Vuonna 1970 ilmestyi yhtyeeltä nimeltä Third Ear Band levy nimeltä Abelard and Heloise.
Nadia Lutfi
Nadia Lutfi ( 3. tammikuuta 1934 Kairo, Egypti – 4. helmikuuta 2020 Kairo, Egypti ), oikealta nimeltään Paula Mohamed Mostafa Shafiq, oli egyptiläinen näyttelijä. Hän oli tuotteliaimmillaan egyptiläisen elokuvaskenen kulta-aikana 1960-luvulla. Hänen äitinsä oli puolalainen.
Megalictis
Megalictis (nimen merkitys: ”jättiläisnäätä”) on sukupuuttoon kuollut näätäeläinsuku, joka eli Yhdysvaltojen länsiosissa myöhäiseltä oligoseenilta varhaiselle mioseenille. Sukuun kuuluu kolme lajia, joista suurin, Megalictis ferox, on suurin tunnettu maalla elänyt näätäeläin. Laji kasvoi arviolta noin kaksi metriä pitkäksi ja metrin korkuiseksi. Painoa sillä saattoi olla arviolta 60 kiloa. M. feroxin jäänteistä tunnetaan kahta muotoa, jotka eroavat koon ja muodon perusteella. On mahdollista, että suuremmat yksilöt ovat uroksia ja pienemmät naaraita, mutta asiasta ei ole varmuutta. Megalictis muistutti ruumiinrakenteeltaan nykyistä ahmaa, mutta saattoi olla tätä kaksi kertaa suurempi. Se oli ahman tapaan kanta-astuja, jolla oli lyhyet ja vahvat jalat. Megalictiksen eturaajojen nivelet osoittavat, ettei se jahdannut saalistaan, vaan pikemminkin saalisti väijymällä.
Suuri Seikkailu
Suuri Seikkailu oli MTV3:lla toukokuun puolivälistä kesäkuun puoliväliin vuosina 2001–2005 esitetty formaattiin perustunut tositelevisio-ohjelma. Formaatti oli täysin kotimainen.
Suuressa Seikkailussa osanottajat kilpailivat luonnossa sekä joukkueina että yksilöinä.
2001: Posio
Suuret seikkailut alkoivat Posiolla, Etelä-Lapin erämaiden jylhissä maisemissa. Lähetyksen lopussa juontaja Taru Valkeapää ilmoitti: ”Posio vaikenee, mutta vain hetkeksi.” Vuonna 2001 Posiolla taistelivat joukkueet Älväs ja Kitka. Toisin kuin myöhemmät tuotantokaudet, tämä kuvattiin ja näytettiin kesäkuun alusta loppuun, ei toukokuussa. Kilpailun voitti ja 150 000 markan palkinnon sai Mikko Oinonen. Keskimääräinen katsojamäärä oli noin 640 000. Alussa mukana oli 18 kilpailijaa.
2002: Posio
Vuonna 2002 Posiolla taistelivat joukkueet Nuortti ja Orjas. Kilpailu käytiin 21. toukokuuta – 19. kesäkuuta. Juontajana toimi jälleen Taru Valkeapää. Kilpailussa aloitti 18 kilpailijaa ja heistä voittajaksi selvisi Markku Gavrilov. Hän sai palkinnoksi 30 000 euroa.
2003: Koli
Vuoden 2003 Suuri Seikkailu alkoi Pielisen ylisoudulla. Kolilla 19. toukokuuta – 17. kesäkuuta taistelivat herruudesta Tarvas ja Otso. Juontajana toimi Mila Kajas.
Kolilla vaikuttanut viisas ja vanha tietäjä, Kolin Ukko, on huomannut, että eläkepäivät alkavat lähestyä ja hänen on löydettävä itselleen seuraaja. Kolin Ukko on apuhenkiä kuuntelemalla valinnut 18 tietäjäkokelasta. Tämä joukko saapuu Kolille näyttämään kykynsä ja taitonsa.
Matkan varrella tietäjä testasi johtajia, jotka oli valittu kapteeneiksi henkiä (äänestäjiä) kuuntelemalla. Kalliokäräjillä kapteenien oli myös uhrattava omasta joukkueestaan yksi kilpailija, jotta joukkueen kisamenestys olisi ollut taattu. Vainajat ja haltiat pidettiin näin tyytyväisinä. Kaikille kilpailijoille jaettiin tulukset. Kun kilpailija joutui jättämään Suuren Seikkailun, oli hänen lähtiessään jätettävä tulus joen hengelle uhriksi. Näin tehdessään kilpailija takasi itselleen turvallisen kotimatkan.
Suuri Seikkailija 2003 sai itselleen ”Kolin perinnön” – tietäjän ominaisuuden ja 30 000 euroa. Kilpailun voitti Henri Huusko.
2004: Kustavi
Vuonna 2004 seikkailtiin Kustavin ja Uudenkaupungin merellisissä maisemissa 17. toukokuuta – 15. kesäkuuta. Joukkueiden nimet olivat Ankkuri ja Ruori. Juontajana toimi Janne Virtanen.
Vuosikausia maailman meriä kolunnut merikarhu oli väsynyt ainaiseen kiertelyyn ja palannut saaristoon vetäytyäkseen mantereen rauhaan. Ennen kuin tämä vaahtopäiden valtias pääsi siirtymään eläkepäivien viettoon, täytyi hänen löytää itselleen sopiva seuraaja Suuren Seikkailun kilpailijoiden joukosta. Vahvin ja ovelin kisaaja, joka peittosi muut, peri merikarhun manttelin.
Kumpaakin joukkuetta eli miehistöä johti Suuressa Seikkailussa kapteeni. Kapteenin tehtävä oli vaativa, sillä miehistön henki riippui johtajan pätevyydestä. Merellä tuttu sanonta ”Jumala taivaassa ja kapteeni laivassa” päti myös Suuressa Seikkailussa; kapteenilla oli oikeus antaa tehtävänsä huonosti hoitaneen merimiehen kuulla kunniansa.
Yleensä kapteenin sanaan oli uskottu, mutta kapinoiva miehistö saattoi myös syrjäyttää epäpätevän johtajan laivaoikeudenkäynneissä. Mikkäli kapteeni oli pettymys, yleisö saattoi ilmoittaa mielipiteensä laivakäräjillä ja äänestää uuden kapteenin. Tuoreeltaan valittu kapteeni käytti valtaansa lähettämällä miehistön heikoimmat jäsenet kotimatkalle. Päätöksen oli kuitenkin oltava oikeudenmukainen ja hyvin perusteltu.
Vuoden 2004 Suuren Seikkailun voitti Ilkka Järvinen.
2005: Häme
Vuonna 2005 seikkailtiin Hämeessä ritaritunnelmissa. Mukana olivat joukkueet Louhi (punaiset) ja Ukko (siniset). Juontajana toimi Karoliina Blackburn.
Suuressa kilpailussa joukkueet taistelivat Härkälinnasta, ja hävinnyt joukkue passitettiin viikinkitelttaan. Taalerikilpailussa sai ostovoimaa Torikärryistä, ja voittajajoukkueen päällikkö pääsi valitsemaan parhaat päältä.
Voudin laki huolehti joukkueiden tasaväkisyydestä. Kun toisessa joukkueessa oli kaksi jäsentä vähemmän kuin toisessa, otettiin laki käyttöön. Näin joukkueista tuli taas tasaväkiset. Suuremman joukkueen kapteeni sai valita henkilön, joka sai koskemattomuussuojan, eikä joutunut vastapuolelle.
Finaali taisteltiin Hämeenlinnassa Hämeen linnan tuntumassa Finaalin voitti Kari "Kopo" Koskela.
Suuren Seikkailun viimeiseksi jäänyttä kautta leimasi kauden aikana muun muassa internetissä ylläpidetty vetoomuslista, jonka tarkoituksena oli saada muun muassa piilomainontaa tarjoava ja mielikuvitukseton ohjelma pois ohjelmistosta. Vetoomus keräsi runsaasti allekirjoituksia ja oli kauden päätöshetkellä yli 20 000 nimen suuruinen
V.I.P. Seikkailu
Suuren Seikkailun tuottajan Fremantle Median V.I.P. Seikkailu esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2004. Tässä Luosujärven maisemissa tapahtuvassa erämaaseikkailun julkkisversiossa kilpailivat Heidi Willman, Sini Helmi, Saija Palin, Marianne Harjula, Noora Vennamo, Henry Saari, Teuvo Loman, Tuomas Kytömäki ja Jaajo Linnonmaa. Lisäksi mukana oli Jupe Tuomola sekä juontajat Ellen Jokikunnas ja Juha Vuorinen. Voittajaksi selviytyi Tuomas Kytömäki, jonka 15 000 euron voittopalkinto lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen. Ohjelmassa piti alun perin olla mukana myös liikemies Petteri Jussila, joka kuitenkin kuoli kesällä 2004.
Uno Harva
Uno Nils Oskar Harva (vuoteen 1927 Holmberg, myös Holmberg-Harva; 31. elokuuta 1882 Ypäjä – 13. elokuuta 1949 Turku) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen uskontotieteilijä, joka loi Rafael Karstenin ohella ensimmäisenä pohjaa tieteenalan vakiintumiselle. Hän luopui papinvirastaan laajentaakseen opintojaan ja teki kenttätyömatkoja Etelä-Venäjälle ja Siperiaan suomensukuisten kansojen pariin. E. N. Setälän ohella hän esitti näkemyksen, jonka mukaan Sampo tarkoittaa kansainvälisesti tunnettua maailmanpylvästä. Hän toimi muun muassa sosiologian professorina Turun yliopistossa, Porthan-Seuran esimiehenä (1936–1949) ja Kalevalaseuran sihteerinä (1920–1922).
Lapsuus ja nuoruus
Uno Harva syntyi 31. elokuuta 1882 Ypäjällä. Hänen isänsä Gustaf Oskar Holmberg toimi pojan syntyessä Ypäjän seurakunnan kappalaisena. Hänen äitinsä oli Mathilda Wilhelmina Holmberg, o.s. Gylling. Perheessä oli kolme poikaa (Uno, Ossian ja Johannes), sekä neljä tyttöä (Leni, Magdi, Evi ja Liisi). Mathilda Wilhelmina oli ruotsinkielinen, eikä koskaan oppinut suomen kieltä täysin. Ajan muodin mukaisesti perheen isä halusi kasvattaa lapset suomenkielisiksi ja huolehti siitä, että lapset laitettiin suomenkielisiin kouluihin.
Uno Harva suoritti ylioppilastutkinnon Turun suomalaisesta lyseosta vuonna 1902 ja kirjoittautui tutkinnon suullisen kuulustelun yhteydessä Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston (nyk. Helsingin yliopisto) teologiseen tiedekuntaan.
Papin virassa Kuorevedellä 1906–1907
Harva vihittiin papiksi 4. tammikuuta 1907. Hänet nimitettiin Kuoreveden papin apulaiseksi. Harva ei kuitenkaan tuntenut papin virkaa omakseen ja kärsi vakaumuksellisen kriisin. Kerran Ypäjällä hänen muistetaan tokaisseen: "Kyllä se nyt on niin, etten minä voi toimia pappina, sillä minun täytyy monta kertaa viran puolesta puhua semmosta, jota minä en itsekään usko." Lopulta hän päätyi jättämään papin viran noin vuoden jälkeen ja palasi jatkamaan opintojaan.
Harvan uranvaihdon motiiveista on esitetty useita arvioita. Aikakauden tuore naturalistinen uskontokritiikki, kristillisen vakaumuksen kriisi tai yksinkertaisesti laajempi kiinnostus uskontoelämän monimuotoisuuteen ovat kaikki varteenotettavia arvauksia. Tutkijanuransa varhaisvaiheessa Harva oli kuitenkin kiinteästi kosketuksissa teologisen tiedekunnan toimintaan ja toimi muun muassa Teologisen lauantaiseuran jäsenenä 1915–1926. Myöhemmissä tutkimusmatkoillaan kirjoittamissaan kirjeissä kuvastuu myös Harvan kristillinen vakaumus.
Tieteellinen ura
Palattuaan takaisin yliopistoon vuonna 1908 Harva aloitti ensimmäisenä Suomessa opinnot, joiden tavoitteena oli puhtaasti uskontotieteellinen koulutus. Koska tällaista tieteenalaa ei ollut olemassa itsenäisenä oppiaineena, Harva yhdisteli olemassa olevien tieteenalojen tutkimusperinteitä ja hakeutui alan parhaimmin tuntevien opettajien koulutukseen. Turun suomalaisen lyseon vuonna 1909 julkaistun 30-vuotisjuhlakirjan oppilasmatrikkeliin Harva ilmoitti elämäkertatiedoikseen "tutkii vertailevaa uskontotiedettä" — termi jota Harva johdonmukaisesti käytti omasta tutkimustyöstään.
Harva opiskeli muun muassa Edvard Westermarckin, Kaarle Krohnin, E. N. Setälän ja muiden sen aikaisten opettajien johdolla muun muassa vertailevaa kansanrunoutta sekä perehtyi suomalaiseen ja suomensukuisten kansojen mytologiaan ja kieleen.