cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2. divisioona (talvisota)
thumb|200px|[[5. jääkärirykmentti|Tampereen Rykmentin komentajana 15. kesäkuuta 1928 – 28. helmikuuta 1932 jääkärieverstiluutnanttina toiminut Eino Rafael Forsman talvisodan 2. divisioonan komentajana, eversti Eino Koskimiehenä vasemmalla. Kuvassa oikealla puolellaan on Suomen ulkoasiainministeri Väinö Tanner. ]] 2. divisioona oli talvisodassa vihollistiedustelun ja sodanjohdon hämäämiseen pyrkivän divisioonien uudelleen numeroinnin tulos, joka toteutettiin vuodenvaihteessa 1939–1940.
Alkuperäiseltä numeroltaan 2. divisioona oli 11. divisioona, joka oli Kymenlaakson sotilaspiirissä perustettu yhtymä. Wikipediassa 2. divisioonaa käsitellään sen alkuperäisen numeron mukaisessa artikkelissa.
Lada Priora
Lada Priora (VAZ 2170) on Ladan vuosina 2007–2018 valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi Lada 110:n. Sen myynti alkoi Ladan kotimaassa Venäjällä vuonna 2007, mutta auto oli samannäköisenä prototyyppinä tehty jo muutama vuosi aiemmin. Prioran moottori on sama kuin Kalinassakin, iskutilavuudeltaan 1,6-litrainen Ladan itse suunnittelema ja valmistama bensiinikäyttöinen nelisylinterinen. Autoa ei ole tuotu Suomeen eikä muihinkaan Pohjoismaihin muutamaa yksittäiskappaletta lukuun ottamalla. Perinteisen porrasperäisen korimallin lisäksi tuotannossa olivat myös farmarimalli (VAZ 2171) ja hatchback-tyyppinen 2172. vasen|pienoiskuva|Farmarikorinen Lada Priora (VAZ 2171).
Enterprise
Enterprise (vanhahtavalta kirjoitusmuodoltaan enterprize), englannin kielen "yritystä" ja "yritteliäisyyttä" tarkoittava sana, on muun muassa useiden laivojen nimi. Seuraavassa luetellaan sanan eri merkityksiä.
Laivoja ja veneitä
Enterprise tai Enterprize on annettu nimeksi seuraaville vesikulkuneuvoille:
Avaruusaluksia
Seuraavat avaruusalukset on nimetty Enterpriseiksi:
Muita merkityksiä
Enterprise on myös seuraavien asioiden nimi:
Victor Massé
Victor Felix Marie Massé (7. maaliskuuta 1822 Lorient – 5. heinäkuuta 1884 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Massé pääsi Pariisin konservatorioon 12-vuotiaana ja opiskeli aluksi Pierre-Joseph-Guillaume Zimmermanin, sitten Fromental Halévyn johdolla. Hän sai opiskeluaikanaan useita palkintoja ja vuonna 1844 Prix de Romen kantaatillaan Le renégat de Tanger. Massé pääsi vuonna 1860 Opéra-Comiquen kuoromestariksi ja vuonna 1866 Pariisin konservatorion kontrapunktin professoriksi. Vuonna 1873 hänet valittiin Institut de Francen jäseneksi, ja hänelle myönnettiin vuonna 1877 Kunnialegioonan upseerin arvo. Massé sairastui keskushermostoon vaikuttaneeseen sairauteen, jonka takia joutui vetäytymään työstään konservatoriossa vuonna 1876. Hän jatkoi kuitenkin säveltämistä kuolemaansa saakka.
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina on Armand Lohikosken ohjaama ja käsikirjoittama elokuva, joka valmistui vuonna 1959. Se oli Suomen Filmiteollisuuden tuottaman Pekka Puupää -elokuvasarjan kahdestoista ja Lohikosken viimeinen Puupää-elokuva.
Victor Massé
Massé sai vaihtelevan vastaanoton lukuisilla monimutkaisilla oopperoillaan, joita esitettiin sellaisissa oopperataloissa kuin Covent Gardenissa, Théâtre Lyriquessa ja Opéra-Comiquessa. Parhaiten hän on tullut muistetuksi vähemmän monimutkaisista teoksistaan. Hänen oopperoidensa levytyksiä on kuitenkin julkaistu muun muassa Decca-levymerkillä.
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina
Juoni
Pekka ja Pätkä naamioituvat gorilloiksi ja pelottelevat Justiinan maalle Amalia-tädin luo. Kaksikko huijaa rahaa talonmies Pikkaraiselta voittamalla tämän kädenväännössä, jonka jälkeen he päättävät ostaa shakkilaudan ja selvittää kumpi heistä on parempi ”järkimiesten pelissä”. Palatessaan kotiin Justiina löytää hämähäkinseittien peittämän kaksikon pelaamassa shakkia. Justiina päättää hankkia Pekalle ja Pätkälle ammatit ja lukee lehdestä ilmoituksen: ”Jokainen, joka osaa kirjoittaa, osaa myös piirtää. Oppikaa piirtämään, oppikaa ammatti. Tulette hämmästymään.”
Pekka ja Pätkä aloittavat taidemaalariopinnot. Aluksi mallina on Justiina, joka kuitenkin lopettaa poseeraamisen nähtyään ensimmäiset harjoitelmat. Niinpä Pekka ja Pätkä hankkivat tilalle hemaisevan neiti Kaihonkielon. ”Mestarimaalarien” ollessa ulkona metsästämässä uusia aiheita talon kauhukakarat tarttuvat maalaustarvikkeisiin. Kun Pekka ja Pätkä kotiin palattuaan löytävät lasten sotkeman Kaihonkielon muotokuvan, he pitävät sitä niin hyvänä, että päättävät viedä sen Taidehalliin näyttelyyn. Koska taulua ei huolita näyttelyyn, he murtautuvat Taidehalliin yöllä ja ripustavat taulun seinälle. Samaan aikaan rakennuksessa on kuitenkin myös varkaita, jotka anastavat Mona Lisa -maalauksen. Aamulla Pekkaa ja Pätkää luullaan taidevarkaiksi ja heidät pidätetään.
Pekka ja Pätkä yrittävät paeta vankilasta ja onnistuvatkin toisella kerralla. Myös oikeat tauluvarkaat saavat kuulla vankilapaosta ja kaappaavat Pekan, Pätkän ja Kaihokielon. Pätkän pullopostin avulla poliisit kuitenkin löytävät roistojen piilopaikan. Vapauduttuaan Pekka ja Pätkä saavat kuulla voittaneensa taidenäyttelyn parhaan maalauksen palkinnon. He pitävät kuitenkin koko tapausta lasten ansiona, joten rahat käytetään lasten kerhohuoneen rakentamiseen talonsa kellariin.
Tuotanto
Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 18. syyskuuta 1959 Rexissä ja Tuulensuussa.
Lohikosken ja pääosanesittäjien välit menivät poikki, kun sarjaan tehtiin vielä yksi osa Lohikosken selän takana.
Arviot
Aikalaisarvioissa ei juuri käsitelty itse elokuvaa vaan asioita sen liepeiltä. Ohjaaja-käsikirjoittaja sai vastuun siitä, ettei Pakarisen näyttelijänlahjoja hyödynnetty ilmaisemaan ”tavallisen ihmisen epäilyjä maailman menosta ja nykytaiteesta, mistä tällä kertaa on kysymys” (Inkeri Lius, Suomen Sosialidemokraatti). Greta Brotherus (Hufvudstadsbladet) totesi, että Puupää-elokuvat saattoivat vaikuttaa haitallisesti koko suomalaiseen elokuvaan.
Eräässä myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on luonnehdittu tyhjäksi farssiksi, jonka parodiat eivät onnistu, mutta toisaalta myös hassunhauskaksi tyhmyyden ylistykseksi. Arto Pajukallion mukaan komedia kulkee sutjakasti, ja itsekin taitava piirtäjä Lohikoski tekee nykytaiteesta ja taidekriitikoista pilkkaa hyvin antaumuksellisesti ja populistisesti tavalla, jonka perinne on sittemmin jatkunut. Kolmannen kriitikon mielestä Masa Niemen sananlaskut ja tekonaurut ovat sietämättömiä.
Citroën C15
Citroën C15 on Citroënin vuosina 1984–2005 valmistama Citroën Visaan perustuva pieni pakettiautomalli, joka korvasi Citroën Acadianen. Siitä oli saatavana myös Familiale-tila-autoversio. Mallin seuraaja, Citroën Berlingo esiteltiin vuonna 1996, mutta C15:n valmistus jatkui vielä vuoteen 2006 saakka.
Sophie Polkamp
Polkamp kuului Alankomaiden olympiakultajoukkueisiin Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012.
Harmaakirjovahakas
Harmaakirjovahakas (Hygrophorus olivaceoalbus, aikaisemmin "harmaankirjava vahakas" ) on levinneisyysalueensa yleisimpiä korpimetsien sienilajeja. Sienen itiöemä on suhteellisen selvästi erottuva muista lajeista. Läheisimpiä kotimaisia lajeja ovat tammivyöhykkeen ruskokirjovahakas ja pohjoiseen painottuva kupukirjovahakas.
Ulkonäkö ja koko
Harmaakirjovahakas ei juuri ilmaannu ryhmissä vaan yksitellen, ja koska se on kooltaan vaatimaton, sitä suhteellisen vähän kerätään ruokasieneksi. Lakki on noin 3-5 cm leveä, epäselvän säteinen tai viiruinen. Keskeltä reunoja keskuskohounema on tummempi ja värikkäämpi. Harmaanvihreän lakin lisäksi sienellä on oiva tuntomerkki jalka, jonka mutkaisuus, onttous ja yläosan värittömyys ovat silmiinpistäviä. Heltat valkoiset ja harvassa, lyhytjohteiset, kuten muillakin vahakkailla on tällä lajilla paksut huomattavan heltat. Johtuu sientä ympäröivästä vaatimattomasta limatupesta, että sienen kasvaessa ja limatupen rikkoontuessa erottuu jalan yläosa aivan valkeana, sekä kuivana. Muu osa lakin värisenä, mutta hyvin omintakeisesti vihreänharmaankirjavana.
Levinneisyys
Yleinen koko maassa, Lapissa harvinainen.
Kasvupaikka ja elinympäristö
Kasvaa korvissa, karujen kankaiden kalliojäkälissä, tuoreissa kangasmetsäkuusikoissa kuusen juurisieni, ja sattaa olla männynkin.
Käyttö
Harmaakirjovahakas on syötävä sieni. Sitä ei ole luettu kauppasieniin, mutta sen maku on oivallinen ja mieto. Se kelpaa useimpiin sieniruokiin sellaisenaan paistettuna tai omassa liemessä kypsennettynä. Kokonsa vuoksi pelkästään tästä sienestä saadaan harvoin ateriaa, mutta on helppo yhdistää se muihin ruokasieniin.
Los Fastidios
Los Fastidios on vuonna 1991 perustettu italialainen punk rock-yhtye, jonka yhdistetään rasismin vastaisten skinheadien RASH- ja SHARP-liikkeisiin. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät yleensä erilaisia yhteiskunnallisia epäkohtia, muun muassa rasisimia ja eläinten oikeuksia. Osa jäsenistä on myös kasvissyöjiä.
Yhtyeen jäsenet tunnetaan innokkaina jalkapallonfaneina ja Italian neljännellä sarjatasolla pelaavan Virtus Veronan kannattajina. Los Fastidios on esiintynyt muun muassa espanjalaisen Rayo Vallecanon, saksalaisen FC St. Paulin sekä skotlantilaisen Glasgow Celticin vasemmistolaisten kannattajien järjestämissä konserteissa. Yhtye on myös levyttänyt useita jalkapalloaiheisia kappaleita, muun muassa antifasististen ultrien tunnuslauluksi nousseen kappaleen Antifa Hooligans sekä version Liverpoolin kannattajien tunnetuksi tekemästä hymnistä You'll Never Walk Alone.
Kaukajärven kirjasto
Kaukajärven kirjasto on Tampereen Kaukajärvellä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto avattiin 1. huhtikuuta 1978. Rakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Knuuti & Schreck ja sisustuksen sisustusarkkitehti Reijo Ojanen.
Kirjasto peruskorjattiin ja sitä laajennettiin 2006–2007. Muutokset suunnitteli Arkkitehtuuritoimisto Seppo Kangasniemi / rakennusarkkitehti Mika Suihko. Palvelualueuudistus kirjastoon tehtiin vuonna 2015.
Antipatris
Antipatris oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Sen arkeologinen kohde ja tell eli rauniokumpu tunnetaan nykyisin nimellä Tel Afek (aiemmin myös Râs el 'Ain, ראש העין).
Maantiede
Antipatris sijaitsi Sharonin tasangon (myös Saaronin tasanko) ja Samarian kukkuloiden välisellä hedelmällisellä tasangolla, jolla oli useita vesilähteitä ja paljon puita. Kaupungin vierestä virtasi joki, ja sen kautta kulkivat Via Maris eli ”Meren tie” sekä tie Caesarea Maritimasta eli Kesareasta Jerusalemiin. Nykyisin kaupungin paikka on noin 18 kilometriä koilliseen Tel-Avivista.
Historia
pienoiskuva|vasen|Antipatriin raunioita.
Antipatriin paikalla on ollut asutusta kalkoliittiselta kaudelta noin 4500 eaa. lähtien, ja myöhemmin läpi kanaanilaisen pronssikauden sekä israelilaisen rautakauden. Kaupunki on yhdistetty egyptiläisten lähteiden ja Vanhan testamentin kaupunkiin nimeltä Afek. Se esitetään yhdeksi kaupungeista, jonka israelilaiset valtasivat Joosuan johdolla ja myöhemmin uudestaan kuningas Daavidin aikana. Valtakunnan jakaannuttua vuonna 928 eaa. Afek oli osa pohjoista Israelin kuningaskuntaa.
Varhaisella hellenistisellä kaudella paikalla oli linnoitus, joka tunnettiin paikan lähteiden ansiosta nimellä Pegai. Johannes Hyrkanos valtasi sen Hasmonien hallitsijasuvulle vuonna 132 eaa. Aleksanteri Jannaios linnoitutti koko joen varren Pegaista rannikolle saakka. Pompeius Suuri rakennutti kaupungin uudelleen vuonna 63 eaa. sen jälkeen kun roomalaiset olivat vallanneet Juudean. Hän antoi kaupungille uuden nimen Arethusa (myös Arethuse).
Antipatriin kaupungin perusti Herodes Suuri ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Hän nimesi sen isänsä Antipatroksen kunniaksi. Kaupungin asukkaasta käytettiin kreikaksi etnonyymiä Antipatritēs.
pienoiskuva|vasen|Antipatriin osmaniaikaisen linnan rauniot. Antipatris ei esiinny Uudessa testamentissa Jeesuksen toimintapaikkojen joukossa. Se mainitaan kuitenkin paikkana, jossa Paavali vietti vuonna 63 jaa. yön, kun sotilaat olivat viemässä häntä Caesareaan. Kaupunki oli olemassa vielä myöhäisellä roomalaisella kaudella 132–324, joka oli sen huippukautta. Antipatris taantui vuoden 363 suuren maanjäristyksen jälkeen. Vuoteen 638 kestäneellä bysanttilaisella kaudella se oli vain pieni sotilastukikohta.
Rakennukset ja löydökset
Antipatriin paikalla on säilynyt tai kaivettu suhteellisen vähän antiikin aikaisia jäänteitä. Roomalaisen kauden kaupungista on paikannettu muun muassa forum sekä pääkatu cardo maximus, jonka varrelta on löydetty julkisten rakennusten ja liiketilojen jäänteitä. Löydöksiin lukeutuu myös mausoleumi, joka koostuu vestibyylistä ja yhdestä hautakammiosta. Merkittävimmät historialliset jäänteet paikalla ovat osmaniaikaisen linnan rauniot.
Alexi Laiho
Alexi ”Wildchild” Laiho (oik. Markku Uula Aleksi Laiho; 8. huhtikuuta 1979 Espoo – 29. joulukuuta 2020 Helsinki ) oli laulaja-kitaristi ja Children of Bodom -yhtyeen perustajajäsen.
Laiho oli ensimmäinen suomalainen kitaristi, josta on tehty artikkeli arvostettuun Guitar World -lehteen. Laiho myös valittiin Guitar World -lehden vuoden 2009 lukijaäänestyksessä parhaaksi metallikitaristiksi. Samassa äänestyksessä taakse jäivät muun muassa Kirk Hammett, Slash ja Zakk Wylde. Myös Soundi-lehti rankkasi Laihon parhaaksi soolo- ja metallikitaristiksi. Vuonna 2011 Laiho voitti maailman parhaan metallikitaristin tittelin brittiläisen Total Guitar -lehden lukijaäänestyksessä
Laiho käytti ESP:n kitaroita. ESP valmistaa myös Laihon mukaan nimettyä kitaramallia ESP Alexi Laiho. Laiho käytti ennen Jackson-merkkisiä kitaroita.
Laihosta ilmestyi vuonna 2019 Petri Silaksen kirjoittama ja Johnny Knigan julkaisema elämäkertakirja Kitara, kaaos & kontrolli.
Lapsuus ja nuoruus
Alexi Laiho syntyi Espoossa huhtikuussa 1979. Laihon perheeseen kuuluivat hänen lisäkseen isosisko, isä Heikki ja äiti Kristiina. Laihon varhaislapsuuden aikana perhe muutti usein: viisivuotiaana Laiho oli ehtinyt asua jo neljässä eri osoitteessa. Ala-asteelta yläasteelle Laiho oli melko epäsosiaalinen lapsi. Hän joutui puhutteluihin ja jälki-istuntoihin esimerkiksi töhrittyään kuvaamataidontunneilla muiden oppilaiden piirroksia.
Laiho aloitti viulun soittamisen seitsemänvuotiaana osittain sen vuoksi, että hänen molemmat vanhempansa harrastivat musiikkia. Viulu korvautui kuitenkin kitaralla, kun Laiho käänsi viulunsa kitaran asentoon ja rämpytti sitä. Hänen ensimmäisen sähkökitaransa oli Tokai Stratocaster, jonka hän sai 11-vuotiaana. Heavy metalin Laiho löysi isosiskonsa kaseteilta, joissa oli Dingon seurana muun muassa Poisonin, Kissin ja W.A.S.P:n musiikkia. Myöhemmin mukaan tulivat Sepultura, Stone, Pantera ja Megadeth, jotka johtivat Laihon black- ja death metal -yhtyeiden luo ja tietyssä vaiheessa hän ei kuunnellut mitään muuta kuin rajuinta mahdollista black ja death metalia.
Musiikillista koulutustaan Laiho jatkoi Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa, jossa hän soitti T.O.L.K.-nimisessä yhtyeessä. Sivuinstrumenttina hänellä oli piano. Vaikka Laihosta tuntuikin toisinaan turhauttavalta soittaa tiettyjä opeteltavia kappaleita, hän oli kuitenkin käsittänyt Steve Vain Passion and Warfaren kuultuaan, ettei kitaran soittamisessa voi edetä kovin pitkälle pelkän itseopiskelun kautta.
Laiho lopetti opiskelun peruskoulun jälkeen ja keskittyi soittamiseen. Soiton ohessa hän teki sekalaisia pikkutöitä kuten puhelinmyyntiä ja työskenteli yrityksissä, jotka järjestivät erilaisia festivaaleja.
Children of Bodom
Vuonna 1993 kitaristi Aleksi Laiho ja rumpali Jaska Raatikainen perustivat yhtyeen nimeltä IneartheD, joka myöhemmin sai nimekseen Children of Bodom.
Children of Bodom soitti ensimmäisen keikkansa Helsingin Lepakossa 31. lokakuuta 1997 toimien norjalaisen sinfonista black metallia soittavan Dimmu Borgirin lämmittelijänä.
Children of Bodom soitti vuoden 2008 Metal Hammer Golden Gods Awardsissa, jossa Laiho palkittiin "Best Shredder" -palkinnolla.
Vuoden 2019 marraskuussa Children of Bodom ilmoitti lopettavansa yli 20-vuotisen uransa Hexed-kiertueen viimeisten keikkojen jälkeen.
Children of Bodom soitti viimeisen keikkansa 15. joulukuuta 2019 Helsingin jäähallissa.
Uridiinitrifosfaatti
Uridiinitrifosfaatti eli UTP (C9H15N2O15P3) on nukelosiditrifosfaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteen rakenteessa trifosfaattiryhmä on liittynyt uridiiniin, joka on nukleosidi. Uridiinitrifosfaatti on biologisesti tärkeä molekyyli sokerien aineenvaihdunnassa.
Alexi Laiho
Children of Bodom
Laiho soitti ja lauloi yhtyeessä sen lopettamiseen asti vuoteen 2019, jona aikana se oli ehtinyt julkaista kymmenen studioalbumia ja nousta yhdeksi Suomen kansainvälisesti menestyneimmistä yhtyeistä.
Bodom After Midnight
Children of Bodomin jälkeen Laiho ja Daniel Freyberg jatkoivat uusien soittajien kanssa Bodom After Midnight -yhtyeessä. Kokoonpano ehti kuitenkin levyttää vain kolme kappaletta ennen Laihon kuolemaa.
Sinergy
Sinergy oli toiminnassa vuosina 1997–2006, jona aikana julkaistiin kolme studioalbumia. Sinergyn neljännen albumin oli tarkoitus tulla vuonna 2005, mutta albumia ei saatu ikinä viimeisteltyä Children of Bodomin kiireisen aikataulun takia.
Uridiinitrifosfaatti
Biosynteesi ja biologinen rooli
Uridiinitrifosfaattia eliöt tuottavat UMP-molekyylistä, jonka uridiinimonofosfaattikinaasientsyymi fosforyloi UDP:ksi. UDP muodostaa uridiinitrifosfaattia reagoidessaan jonkin toisen nukleosiditrifosfaatin kanssa nukleosididifosfaattikinaasin toimiessa katalyyttinä.
Alexi Laiho
Muita yhtyeitä
Laiho soitti kitaraa ja lauloi vuosina 2004–2007 suomalaisessa punk rock -yhtyeessä Kylähullut. Hän perusti yhtyeen sivuprojektiksi yhdessä Klamydia-yhtyeen laulajan Vesku Jokisen ja Sinergyssä sekä To/Die/Forissa vaikuttaneen rumpali Tonmi Lillmanin kanssa. pienoiskuva|346x346px|Laiho esiintymässä The Local Bandin kanssa Jyväskylässä vuonna 2016. 1990-luvun loppupuolella hän soitti lyhytaikaisesti Impaled Nazarenessa ja Thy Serpentissä. Laiho jätti Impaled Nazarenen voidakseen keskittyä paremmin Sinergyyn ja Children of Bodomiin.
Vuonna 2013 Laiho perusti The Local Band -nimisen superyhtyeen yhdessä The 69 Eyesin rumpalin Jussi 69:n kanssa. Ideana oli soittaa heidän lempiyhtyeidensä (kuten Mötley Crüe, Poison, Bon Jovi) kappaleita. Laulajaksi valikoitui Reckless Loven Olli Herman ja bassoon Santa Cruzin Archie Cruz. Yhtye soitti muun muassa Japanissa Saitama Super Arenalla 17 000 ihmisen edessä sekä lämmitteli Hollywood Vampiresia Helsingin Kaisaniemen puistossa.
Uridiinitrifosfaatti
Biosynteesi ja biologinen rooli
Uridiinitrifosfaatti reagoi monien sokerifosfaattien kanssa muodostaen johdannaisia, joissa sokerifosfaattiin on liittynyt uridiinidifosfaattiryhmä. Esimerkiksi glykogeenin synteesin yhteydessä glukoosi-1-fosfaatti reagoi UTP:n kanssa UDP-glukoosiksi ja samalla tavoin galaktoosi-1-fosfaatti muodostaa UDP-galaktoosia. Glukuronidaatiossa aktiivinen UDP-glukuronihappo muodostuu glukuronihaposta ja uridiinitrifosfaatista. Sytidiinitrifosfaattia tarvitaan RNA:n biosynteesissä ja sitä muodostuu uridiinitrifosfaatista, ATP:stä ja glutamiinista sytidiinitrifosfaattisyntaasin katalysoimana. Tällöin uridiinitrifosfaatin karbonyyliryhmä korvautuu aminoryhmällä.
Alexi Laiho
Saavutukset
Laihoa kutsuttiin usein visionääriksi, joka palautti röyhkeyden ja melodisuuden metallimusiikkiin post-grungen ja nu metalin aikaan. Hänen soittotyylinsä ja etenkin soolot saivat vahvasti vaikutteita black metalista, power metalista sekä klassisesta musiikista.
Laiho sai urallaan maailmanlaajuisesti arvostusta ja suosiota kitaransoittotaidoillaan. AllMusicin mukaan Laiho oli "laajalti kehuttu yhtenä genrensä kovimmista." . Vuonna 2004 Guitar Worldin 100 parasta kaikkien aikojen metallikitaristia -arvostelussa Laiho päätyi 96. sijalle. Myöhemmin Guitar World mainitsi Laihon olevan yksi 50 kaikkien aikojen nopeimmista kitaristeista. Vuonna 2011 Total Guitar teki kyselyn kaikkien aikojen parhaimmasta metallikitaristista; mukana oli 20 kitaristia (kuten Zakk Wylde, John Petrucci, Dimebag Darrell sekä Yngwie Malmsteen). Laiho äänestettiin 1. sijalle saaden yli 20 %:ia äänistä.
Yksityiselämä
Laiho avioitui vuonna 2002 Sinergyn laulajan Kimberly Gossin kanssa, joka on myös ollut osa-aikaisena kosketinsoittajana Children of Bodomissa ja Dimmu Borgirissa. Pari muutti erilleen vuonna 2004. Laiho asui kuollessaan avoliitossa australialaisen Kelli Wright-Laihon kanssa, joka oli ottanut jo Laihon sukunimenkin yhdistelmänimeensä. He eivät kuitenkaan ehtineet virallisesti avioitua, koska Alexi Laiho ei ollut koskaan virallisesti eronnut Kimberly Gossista.
Laiho asui osittain Australiassa. Hän vieraili muun muassa Hans Välimäen Hansin matkassa -ohjelmassa.
Terveys ja kuolema
Laiholla oli henkilökohtaisia ongelmia, muun muassa nuorempana ahdistus- ja paniikkihäiriöitä. Vuonna 1998 Sinergyn ensilevyn äänitysten aikaan Ruotsissa hän yritti itsemurhaa ottamalla yliannostuksen lääkkeitä. Hänet kuitenkin ehdittiin pelastaa ja hänet lähetettiin Espooseen Jorvin sairaalaan toipumaan. Vuonna 2016 julkaistussa Error – Mielen häiriöitä -kirjassa Laiho kertoi kärsivänsä ahdistuneisuushäiriöstä ja kroonisesta unettomuudesta. Laiho oli saanut vapautuksen asevelvollisuudesta.
Laiholla oli pitkään ongelmia alkoholin kanssa. Aloitettuaan ammattimuusikon uran 18-vuotiaana hän käytti alkoholia päivittäin. Alkoholista seurasi vatsahaava ja ruokatorven repeytyminen, joiden vuoksi hän oli useasti sairaalahoidossa. Heinäkuussa 2012 Laiho oli Children of Bodomin kanssa kiertueella Oslossa, kun hänet jouduttiin kiidättämään sairaalan kivuliaan vatsahaavan vuoksi. Tämän jälkeen Laiho ymmärsi alkoholisoituneensa, mutta ei halunnut mennä hoitoon.
Laiho kuoli 29. joulukuuta 2020, ja kuolemasta tiedotettiin julkisuuteen 4. tammikuuta 2021. Laihon lesken Kimberly Gossin mukaan ruumiinavauskertomus kertoi Laihon kuolinsyyksi alkoholin aiheuttaman maksan rasvarappeutumisen ja haiman sidekudostumisen. Laihon elimistössä oli myös särkylääkkeitä, opioideja ja unilääkkeitä.
Laiho on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle. Hauta sijaitsee alueella 00, korttelissa 58, rivissä 2, hautapaikka 19. Hänet haudattiin joulukuussa 2021 ja hauta sai hautakiven elokuussa 2022.
Sivuprojektit
Laiho esiintyi 7. marraskuuta 2007 ilmestyneellä Guitar Heroes -instrumentaalialbumilla, jolle suomalaiset kitaristit sävelsivät oman taidonnäytteensä.
Laiho teki vuoden 2015 Helsingin juhlaviikoille tilaustyönä kappaleen ”#100guitarsfromhel”, jolla soittaa sata sähkökitaristia.
Laihon viimeinen ennen kuolemaa julkaistu kappale oli tammikuussa 2020 ilmestynyt Pyhimyksen ”Fuck the World”, jonka yhdeksi säveltäjäksi hänet on merkitty. Hän soittaa kappaleessa kitarasoolon.
Diskografia
Inearthed
Stephen Spender
Stephen Spender (1909 Lontoo, Britannia – 1995 ) oli brittiläinen runoilija, novellisti ja kriitikko. Hän oli 1970–1977 Lontoon yliopistossa englannin kielen professori. Hänen ystäväpiiriinsä kuului nuoruudessa 1930-luvulla vasemmistolaisia kirjailijoita W. H. Auden, Christopher Isherwood, MacNeuce ja Daniel Day-Lewis. Poliittinen asenne näkyy selvästi hänen runoissaan. Hän osallistui Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella. Spender kääntyi kehityksessään myöhemmin porvarillisempaan suuntaan, ja hän siirtyi kirjoittamaan proosaa. Hän kirjoitti 1929 omaelämäkerrallisen teoksen The Temple, joka kuitenkin ilmestyi vasta 1988.
Alexi Laiho
Diskografia
Children of Bodom
Sinergy
Stephen Spender
Suomennettuja runoja
Tuomas Anhavan suomentamat kaksi runoa molemmat julkaisuissa:
Alexi Laiho
Diskografia
Kylähullut
Impaled Nazarene
Warmen
The Local Band
Bodom After Midnight
Piispala
Piispala on Kannonkosken kunnassa sijaitseva luonto-, liikunta- ja nuorisomatkailukeskus, joka aloitti toimintansa vuonna 1982. Vanha kyläkoulu toimi tätä ennen kesäleirien keskuksena. Piispala on valtakunnallinen nuorisokeskus ja Suomen suurin leirikoulujen järjestäjä.
Piispala sijaitsee Kannonkosken kunnassa Kivijärven Jauhoniemellä. Viime vuosina suuresti laajentuneen keskuksen harrastevalikoimaan kuuluu muun muassa keilahalli, 3 altaan uimahalli PiiSpa, erilaisia saunoja (rantasauna, mökkisauna, perinnesauna), 2 kilometriä Kivijärven hiekkarantaa uimarantoineen, jäähalli curling-maalauksilla, 13 metriä korkea kiipeily -ja laskeutumistorni, frisbeegolf ja jousiammunta ym. Piispalassa on rivitalo -ja mökkimajoitusta yli 400 henkilölle.
Elokuussa 1990 Piispalassa pidettiin kansainvälinen 13 500 osanottajan Finnjamboree partioleiri Tervas.
Piispala omistaa myös Muotkavaaran leirikeskuksen Muoniossa.
Piispalassa, joka kuuluu Suomen nuorisokeskuksiin (ry), järjestetään vuosittain noin 250 erilaista leiriä ja leirikoulua.
Suomen jääkiekkoliitto järjestää suurimman osan kiekkoleireistään ja turnauksistaan Piispalassa. Jääkiekkoliitto järjestää myös jäärippikouluja Piispalassa.
Canon PowerShot G7
thumb|369px|Canon PowerShot G7-digitaalikamera Canon PowerShot G7 on Canonin Powershot-tuoteperheen syyskuussa 2006 julkaisema digitaalikamera. Siinä on muun muassa 10 megapikselin CCD-kenno, 6-kertainen optinen zoomi, 25 kuvausohjelmaa ja 2,5 tuuman nestekidenäyttö. Kamera toimii tyyppien NB-2LH tai NB-2L akuilla ja tukee SD- tai MMC-muistikorttistandardia. Se painaa ilman akkua ja muistikorttia noin 320 grammaa.
Lähteet
Canon Power Shot
Nuoret Italian Ystävät
Nuoret Italian Ystävät (NIY) oli vuonna 1934 fasistisen Italian Helsingin lähetystön vaikutuksesta perustettu ystävyysseura, jonka oli määrä toimia italialaisen fasistisen aatteen tiedotus- ja propagandakeskuksena Suomessa. Seuran jäsenistö pääasiassa koostui nationalismista ja oikeistoradikalismista kiinnostuneista opiskelijoista.
Seura poikkesi vuonna 1931 Suomeen saapuneen Dante Alighieri -kultturiseuran toiminnasta siinä, että sen toiminta oli avoimen poliittista ja fasismia kannattavaa. Italian lähetystö myös vierasti Dante Alighieri -seuran johdon suurta ruotsinkielisten osuutta ja halusi luoda NIY -seurasta yksinomaan suomenkielisen.
Seuran keskeisiä hahmoja olivat Italiassa opiskellut Lauri Hakulinen (eri henkilö kuin samanniminen suomen kielen professori) ja seuran johtoon pian sen perustamisen jälkeen noussut professori J. J. Mikkola. Hakulinen toimi ennen Mikkolaa seuran johdossa ja sen jälkeen sihteerinä ja Helsingin osaston puheenjohtajana. Seuran varapuheenjohtajana toimi ainakin hetken aikaa V. A. Koskenniemi. Hakulinen oli sekä Akateemisen Karjala-Seuran että Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) aktiivi. NIY:n jäsenistä runsas kolmasosa oli mukana IKL:n toiminnassa.
Seura pyrki opetusministeriöön vaikuttamalla muun muassa edistämään italian kielen opetuksen järjestämistä ja Italian kulttuuri-instituutin saamista Suomeen. Seura myös järjesti retkiä Italiaan ja fasistipuolueen nuorisojärjestön leireille, sekä poliittisia luentoja fasismin teoriasta ja Italian fasistipuolueen toiminnasta. Seuran ainoaksi omaksi julkaisuksi jäi Tyyni Tuulion suomennos Luigi Salvinin teoksesta Uusi Italian kirjallisuus: 1870-1915.
Seuran toiminta hiipui jo vuoden 1938 tienoilla, ilmeisesti Hakulisen omavaltaisen tyylin aiheuttamien sisäisten erimielisyyksien vuoksi.
Balakovo
Balakovo on kaupunki Volgan alajuoksun itärannalla Saratovin alueella Venäjällä 161 kilometriä Saratovista koilliseen. Kaupungissa on monipuolista teollisuutta. Siellä on myös jokisatama ja vesivoimalaitos. Kaupunkiin johtaa rautatie. Balakovon ydinvoimalaitos sijaitsee noin 15 kilometrin päästä kaupungista koilliseen.
Kaupunki on noin 220 000 asukkaan Balakovon piirin keskus. Kaupungissa asui 199 690 asukasta; lisäksi piirissä oli noin 20 000 maaseutukylien asukasta.
Historia
Balakovo perustettiin 1762 ja kaupunki siitä tuli 1913.
Samaria
Samaria tai Samariá  voi viitata seuraaviin:
Sädepalkinto
Sädepalkinto on vuosittain jaettava kunniapalkinto. Sen on vuosien 2007-2020 aikana jakanut Suomen valo,- ääni- ja videosuunnittelijat (SVÄV). Kategoriat ovat valosuunnittelu, äänisuunnittelu ja videosuunnittelu.
SVÄV ja Lavastus- ja pukusuunnittelijat (LP) jakavat vuoden 2021 palkinnot yhdessä. Sädepalkintokategorioita on vuodesta 2021 lähtien viisi: lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu, valosuunnittelu, videosuunnittelu ja äänisuunnittelu.
Palkitut 2007-2020
Vuoden 2020 palkitut
Valosäde: Kalle Ropponen, taiteilijuudesta.
Äänisäde: Taito Kantomaa, valosuunnittelustaan näytelmässä Lempi.
Videosäde: Teppo Järvinen ja Juha Haapasalo, näytelmästä Aalto – Don´t forget to play.
Palkinnot jaettiin vuoden 2021 esittävän taiteen palkintojen yhteydessä. Koronatilanteen takia palkintojuhlaa ei järjestetty.
Vuoden 2019 palkitut
Valosäde: Ada Halonen, valosuunnittelustaan näytelmässä Infinito.
Äänisäde: Joonas Outakoski, valosuunnittelustaan teoksessa Mun siivet ei mahdu kahvihuoneeseen.
Videosäde: Jarmo Jääskeläinen, Kuopion kaupunginteatterin Bernanda Alban taloon tehdystä videosuunnittelusta.
Palkinnot jaettiin vuoden 2020 Thalia-juhlassa.
Vuoden 2018 palkitut
Valosäde: Jani-Matti Salo ja Mark Niskanen, teoksen Den Andra Naturen (Teater Viirus) valosuunnittelusta.
Äänisäde: Jussi Matikainen teoksen Cosmic Latte (Zodiak – uuden tanssin keskus) äänisuunnittelusta.
Videosäde: Jonatan Sundström Den Stora Elden (Teater Viirus) videosuunnittelusta.
Vuoden 2017 palkitut
Valosäde: Ville Seppänen, Seuraavat 500 vuotta
Äänisäde: Tuomas Norvio ja Mikko Perkola, Licking Things
Videosäde: Sanna Malkavaara, Kybersielut
Valosäde: Erno Aaltonen, Tavallisuuden aave
Äänisäde: Janne Hast, Förvandlingen
Kunniamaininta annettiin ohjaaja Miko Jaakkolalle halusta laajentaa ohjauksissaan näyttämökerrontaa videon avulla.
Vuoden 2015 palkitut
Valosäde: Max Wikström, Pohjalla
Äänisäde: Hannu Hauta-aho, Oikeusjuttu
Vuoden 2014 palkitut
Videosäde: Joona Pettersson, Talvisirkus Uni
Valosäde: Jani-Matti Salo, Ihanat ihmiset
Äänisäde: Johanna Storm, Kuningas kuolee
Koilliskeskuksen kirjasto
Koilliskeskuksen kirjasto on Tampereen Linnainmaalla sijaitsevan hyvinvointikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto.
Sädepalkinto
Palkitut 2007-2020
Erikoissädepalkintona Hajusäde 2014: Anni Klein & Jarkko Partanen + työryhmä, Dirty dancing.
Enter the Gate
Enter the Gate on ruotsalaisen Narnia-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2006. Narnia vaihtoi levy-yhtiötä sekä Euroopassa että Japanissa. Levy julkaistiin Japanissa maaliskuussa 2006 ja Euroopassa kuukautta myöhemmin.
Sädepalkinto
Palkitut 2007-2020
Vuoden 2013 palkitut
Enter the Gate
Martin Claessonin jätettyä yhtyeen vuonna 2003 Narnia on ollut vailla vakituista kosketinsoittajaa. Kitaristi Carl Johan Grimmark soitti Enter the Gate -levylle myös kosketinsoittimet. Kaikki levyn kappaleet ovat Grimmarkin ja Christian Rivelin säveltämiä ja sanoittamia.
Kokoonpano
+
Sädepalkinto
Palkitut 2007-2020
Äänisäde: Tuuli Kyttälä, Straight
Koilliskeskuksen kirjasto
Kirjasto avattiin 12. syyskuuta 2016. Samoissa tiloissa kirjaston kanssa toimivat äitiys- ja lastenneuvola ja nuorisokeskus Muru. Hyvinvointikeskukseen kuuluu lisäksi samalla piha-alueella sijaitseva Linnainmaan terveysasema.
Sädepalkinto
Palkitut 2007-2020
Videosäde: Kalle Nio & Matias Boettge, Lähtö
Vuoden 2012 palkitut
Videosäde: Timo Teräväinen, Patriarkka
Valosäde: Minna Tiikkainen, Grind
Äänisäde: Heidi Soidinsalo, Play Alter Native
Vuoden 2011 palkitut
Videosäde: Ville Seppänen, Broken Heart Story
Valosäde: Heikki Paasonen, Meidän sosiaalidemokraattiset kehomme
Äänisäde: Jori Tossavainen, Bruce Willis Saves the World
Vuoden 2010 palkitut
Videosäde: Jukka Horsmanheimo, Juha
Valosäde: Pietu Pietiäinen, Mr. Vertigo
Äänisäde: Jone Takamäki, Woyzeck
Vuoden 2009 palkitut
Videosäde: Terike Haapoja, Elämä on juhla -teos
Valosäde: Jukka Kyllönen, Jälleen löydetty aika
Äänisäde: Kristian Ekholm, Anatomia Lear
Vuoden 2008 palkitut
Videosäde: Ville Hyvönen, Tuntematon sotilas
Valosäde: Tarja Ervasti, toiminnasta valosuunnittelun hyväksi
Äänisäde: Ilkka Volanen, elämäntyöstä
Vuoden 2007 palkitut
Videosäde: Teemu Määttänen, erityisesti töistä Pimeä projekti, Varjojen huone ja Punainen tuoli.
Valo-Säde: Mikki Kunttu, erityisesti työstä Euroviisujen valosuunnittelijana.
Ääni-Säde: Mikko Hynninen, teoksista Ondulation ja Aika-kvartetto
.
Simon Sechter
thumb|right|Simon Sechter
Simon Sechter (11. lokakuuta 1788 Böömi – 10. syyskuuta 1867) oli itävaltalainen musiikkiteoreetikko, musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Sechter opiskeli Wienissä Leopold Koželuhin johdolla. Hän pääsi musiikin opettajaksi Gumpendorfin Sokeain instituuttiin ja sai vuonna 1824 nimityksen hovikapellin urkuriksi. Vuonna 1851 Sechter nimitettiin henkilökunnan jäseneksi Wienin konservatorioon, jossa hän opetti kontrapunktia ja musiikin teoriaa. Hänen tärkeimpään perintöönsä kuuluvatkin hänen teoreettiset kirjoituksensa, joiden joukossa on kolmiosainen Die Grunsatz der musikalischen Komposition. Omien näkemystensä lähtökohdaksi hän omaksui Jean-Philippe Rameaun bassoteorian.
Sechterin johdolla opiskelivat muiden muassa Henri Vieuxtemps, Gustav Nottebohm, Sigismond Thalberg ja Anton Bruckner. Bruckner seurasi Sechteriä tämän jäätyä eläkkeelle työstään konservatoriossa. Hän omaksui Sechterin opit oman teoreettisen opetuksensa pohjaksi. Myös Franz Schubert otti 4. marraskuuta 1828 – pari viikkoa ennen kuolemaansa – Sechteriltä oppitunnin fuugassa.
You’ll Never Walk Alone
thumb|”You’ll Never Walk Alone” [[Anfieldin stadionin portissa.]] You’ll Never Walk Alone on vuonna 1945 sävelletty amerikkalainen musikaalikappale, joka nykyään tunnetaan parhaiten englantilaisen Liverpool FC:n jalkapallojoukkueen kannattajien laulamana kannatuslauluna ja seuran tunnuskappaleena. Alkuperäisen laulun sävelsi Carousel-nimiseen musikaaliin Richard Rodgers, ja sen sanoituksen teki Oscar Hammerstein II.
Jalkapallohymni
Vuonna 1963 kappaleen levytti liverpoolilainen yhtye Gerry and the Pacemakers ja se nousi välittömästi Britannian singlelistan ykköseksi neljän viikon ajaksi. Liverpool FC:n kannattajat omivat kappaleen pian itselleen ja alkoivat laulaa sitä katsomossa ennen jokaisen pelin alkua. Se on myöhemmin levinnyt myös usean muun jalkapallojoukkueen kannattajien keskuuteen, sitä laulavat muun muassa skotlantilaisen Glasgow Celticin sekä useiden hollantilaisten ja saksalaisten joukkueiden fanit. Yleisesti ”You’ll Never Walk Alone” yhdistetään kuitenkin nimenomaan Liverpoolin kannattajiin.
Nykyään lause löytyy myös seuran tunnuksesta sekä kirjoitettuna yhden Anfieldin stadionille johtavan portin yläpuolelle. Se on nimetty seuran entisen managerin Bill Shanklyn mukaan ”Shankly Gateksi”. Shankly oli yksi ensimmäisistä henkilöistä, joka kuuli Gerry and the Pacemakersin levyttämän version ennen sen julkaisua.
Kappaleen levytettyjä versioita
Kappaleen ovat vuosien mittaan levyttäneet kymmenet artistit. Tunnetuimpia esittäjiä ovat Alicia Keys, Aretha Franklin, Barbra Streisand, Elvis Presley, Frank Sinatra, Johnny Cash, Kiri Te Kanawa, Louis Armstrong, Ray Charles, Gerry and the Pacemakers ja Pink Floyd.
Jalkapalloaiheisena sen ovat tehneet muun muassa saksalainen Die Toten Hosen sekä italialainen Los Fastidios. Liverpoolin joukkue puolestaan levytti kappaleen 1975. Vuonna 1985 ”You’ll Never Walk Alone” ilmestyi useiden brittiläisten julkisuuden henkilöiden esittämänä hyväntekeväisyyssinglenä, jolla kerättiin rahaa Bradfordin katsomopalon uhreille.
Hyväntekeväisyys
Jerry Lewis esitti kappaleen Yhdysvalloissa lihassurkastumaa potevien ihmisten hyväksi pidetyn vuosittaisen Telethon-hyväntekeväisyyskeräyksen lopuksi vuosina 1966–2010.
Suomen Harmonikkainstituutti
Suomen harmonikkainstituutti on yksi Suomen viidestä musiikki-instituutista. Sen tarkoituksena on koota ja levittää tietoa harmonikkamusiikista.
Toiminta
Harmonikkainstituutti sijaitsee Ikaalisissa. Instituutti arkistoi nuotistoa, äänitteitä, valokuvia ja muita harmonikkamusiikkiin liittyvää aineistoa. Se myös julkaisee nuotteja ja äänitteitä, järjestää alan kursseja, sekä tukee harmonikkamusiikin tutkimusta ja kehittämistä. Vuonna 2007 instituutin arkistossa oli yli 10 000 nuottia, satoja äänitteitä, videonauhoja, valokuvia sekä yli 20 000 lehtileikettä. Monia vanhoista nuottipainoksista ei ole enää muualta saatavissa.
Instituutin ylläpitämässä harmonikkamuseossa on esillä noin 80 instrumenttia aina 1880-luvun lopulta 1900-luvun alkuun.
Historia
Instituutti perustettiin vuonna 1980.
Uusipaavalniemi
Uusipaavalniemi on seuraavien tunnettujen suomalaisten henkilöiden sukunimi:
USS H-5
USS H-5 (runkonumero SS-148) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Gordon Hutchins.
Palvelus
Alus osallistui 6. j 7. sukellusvenedivisioonien mukana San Pedron edustalla erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin ollen toistuvasti huollettavana Mare Islandilla.
Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Franciscosta sukellusvenedivisioonien kanssa San Pedrosta ja saapui 14. syyskuuta Norfolkiin, missä se poistettiin 20. lokakuuta palveluksesta. Alus poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931. Se myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.
Cándido Sibilio
Cándido Antonio ”Chicho” Sibilio Hughes (3. lokakuuta 1958 San Cristóbal – 10. elokuuta 2019 San Gregorio de Nigua) oli dominikaanilais-espanjalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä.
Seurajoukkueet
Sibilio edusti Espanjan pääsarjassa pelannutta FC Barcelonaa yli vuosikymmenen ajan vuoteen 1989 asti. Sibilion aika Barcelonassa oli menestyksekäs: joukkue voitti Espanjan mestaruuden vuosina 1981, 1983, 1987, 1988 ja 1989 sekä Espanjan cup-mestaruuden vuosina 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987 ja 1988. Lisäksi Barcelona pärjäsi kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa voittaen Korać cupin vuonna 1987, Euroopan cup-voittajien cupin vuosina 1985 ja 1986, Intercontinental Cupin vuonna 1985 ja Euroopan seurajoukkueiden supercupin vuonna 1986. Uransa lopulla Sibilio pelasi vielä Saski Baskoniassa kunnes päätti kilpauransa kauden 1992–1993 päätteeksi. Sibilio oli neljällä kaudella Espanjan pääsarjan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä.
Maajoukkueet
Sibilio pelasi aluksi kotimaansa Dominikaanisen tasavallan maajoukkueessa, johon hänet kutsuuttiin 17-vuotiaana vuonna 1975. Vuonna 1977 hän sai Espanjan kansalaisuuden ja edusti Espanjan maajoukkuetta Moskovan kesäolympialaisissa 1980, missä se sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Neuvostoliitolle 117–74. Sibilio kuului Espanjan kokoonpanoon myös MM-kilpailuissa Kolumbiassa 1982 ja Espanjassa 1986 sekä EM-kilpailuissa vuosina 1981, 1983, 1985 ja 1987. Kuten Moskovan olympiaturnauksessa, Espanja sijoittui aina neljänneksi tai viidenneksi lukuun ottamatta Ranskan EM-kilpailuja 1983, jolloin maa saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Italialle 105–96. Yhteensä Sibilio pelasi Espanjan maajoukkueessa 87 ottelua korkealla, 15,1 pisteen, keskiarvolla.
Pelaajauran jälkeen
2000-luvun alussa Sibilio valmensi hetken Dominikaanisen tasavallan nuorisomaajoukkuetta sekä maan pääsarjassa.
Pako tulevaisuudesta
Pako tulevaisuudesta (Logan’s Run) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Michael Anderson. Elokuvan pääosissa nähdään Michael York ja Jenny Agutter, ja sivuosia esittävät Peter Ustinov ja Farrah Fawcett. Elokuvakertoo tulevaisuuteen sijoittuvasta dystopistisesta yhteiskunnasta.
Cándido Sibilio
Pelaajauran jälkeen
Sibilio kuoli 60-vuotiaana tilallaan San Gregorio de Niguassa 10. elokuuta 2019. Hän oli kärsinyt diabeteksen aiheuttamista terveysongelmista.
Pako tulevaisuudesta
Pako tulevaisuudesta perustuu William F. Nolanin ja George Clayton Johnsonin samannimiseen vuonna 1967 julkaistuun romaaniin. Tekeillä on myös uusi elokuva samasta aiheesta, jonka ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.
Vuonna 1966 ilmestyi sävyltään ja osin juoneltaankin samantyyppinen yhteiskuntakriittinen tieteiselokuva Fahrenheit 451. Molemmat elokuvat kuvaavat futuristista yhteiskuntaa, jossa kansalaisia hallitaan, ja yksi valvovien omista riveistä nousee vastarintaan havaitessaan olevansa väärällä puolella, taistelevansa väärien arvojen puolesta.
Stoneage (albumi)
Stoneage on keravalaisen metalliyhtye Stonen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 1998. Levyn tuottivat Mikko Karmila ja Stone.
Stoneage 2.0
Stoneage 2.0 julkaistiin 5. marraskuuta 2008 niin ikään levymerkillä Johanna Kustannus. Painos sisältää bonuskappaleena cover-version Black Sabbathin kappaleesta ”Symptom of the Universe”.
Pako tulevaisuudesta
Juoni
Michael Yorkin esittämä Nukkumatti nimeltään Logan 5 saa kaupungin toimintaa ohjaavalta tietokoneelta tehtäväkseen tekeytyä juoksijaksi ja etsiä Pyhättö kaupungin ulkopuolelta. Hänen onnistuu saada liittolaisekseen nuori Jennifer 6 ja hänen avullaan soluttautua juoksijoiden joukkoon. Jennifer 6:n kanssa hän pakeneekin lopulta kaupungista ja löytää ulkomaailman, villin luonnon. He tapaavat Peter Ustinovin esittämän vanhan herran, joka on elänyt koko ikänsä vapaassa maailmassa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo viihdyttävyyden jäävän elokuvassa välillä toiseksi mutta kehuu erikoistehosteita. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Lusofoniset kisat
Kisat
Ensimmäiset kisat käytiin 2006 lokakuussa Macaossa. Seuraavat kisat käytiin 2009 heinäkuussa Portugalin Lissabonissa ja viimeisimmät, vuoden 2014 kisat käytiin Intian Goassa. Seuraavat kisat olisi tarkoitus käydä vuonna 2017.
Lajit
Ensimmäisissä kisoissa Macaossa 2006 oli mukana kahdeksan eri lajia. Niistä vain futsal on pudonnut pois. Vuoden 2014 Lusofonisissa kisoissa oli jo kahtatoista eri urheilulajia. Vammaisurheilu on ollut mukana vuodesta 2009 näytöslajina.
Osallistujat
Lusofonisiin kisoihin on osallistunut kaiken kaikkiaan 12 ACOLOP:in jäsenmaata. Maiden kaikkien aikojen mitalitaulukkoa johtaa Portugali 175 mitalillaan ennen Brasiliaa (139 mitalia) ja Goan osavaltiota (102).
Anisakis
Anisakis on merinisäkkäissä ja kaloissa loisiva sukkulamatojen suku. Tunnetuin ihmisellekin sairautta aiheuttava laji on Anisakis simplex (sillimato) (= Anisakis marina ). Sukkulamadon saastuttaman raa'an kalan tai mustekalan syöminen voi aiheuttaa anisakiaasi-sairauden (anisakiasis, anisakioosi). Sairautta voi aiheuttaa myös samaan Anisakidae-heimoon kuuluva, ulkomuodoltaan samankaltainen Pseudoterranova decipiens (turskamato). Nämä sukkulamadot käyttävät väli-isäntänään muun muassa Pohjanmeren silliä tai turskaa ja jossain määrin myös lohikaloja. Loisen määrä on kasvanut erittäin paljon 40 vuodessa.
Biologiaa
thumb|250px|left|Anisakis-sukkulamadon kehityksen vaiheet ja muodonmuutokset. Kalaa väli-isäntänään pitävät Anisakis simplex -loiset ovat yleensä spiraalimaisesti rullalla olevia, suoristettuna 18–36 millimetriä pitkiä ja 0,3–0,7 millimetriä paksuja valkoisia sukkulamatoja.
Sukkulamadon pääisäntiä ovat hylkeet sekä pyöriäiset ja muut valaat. Aikuiset sukkulamadot munivat näissä merinisäkkäissä. Munat joutuvat nisäkkäiden ulosteen mukana meriveteen, jossa ne kuoriutuvat ja kehittyvät pieneksi sukkulamadoiksi (L2-toukka). Näitä syövät krillit ja muut äyriäiset, jotka ovat madon ensimmäisiä väli-isäntiä. Näitä puoleestaan syövät muun muassa sillit, makrillit, turskat, kampelat, lohikalat ja mustekalat, joissa sukkulamadot siirtyvät suolesta muihin sisäelimiin ja lihaan ja kasvavat edelleen (L3-toukkavaihe). Osa näistä toisessa väli-isännässä loisivista madoista pääsee elinkierron viimeiseen vaiheeseen, jos pääisäntänä toimiva merinisäkäs syö kalan. Loiset luovat nahkansa nisäkkäässä vielä kahdesti, ja lopulta aikuiset naaraat munivat isännän vatsan limakalvoon munarypäitä.
Anisakiasis-sairaus ja sen leviämisreitit
Kalasta ihmiseen joutunut Anisakis simplex tai saman Anisakidae-heimon toinen sukkulamato (Pseudoterranova decipiens, turskamato) voi johtaa ylävatsakipua aiheuttavaan sairauteen, jonka itämisaika voi olla lyhyt, vain 1–12 tuntia. Oireet johtuvat mahan tai suolen limakalvoon tarttuneesta loisesta tai loisista. Oireet voivat olla myös vähäisempää kakomista, yskimistä tai oksentelua, jos loinen (tai loisia) nousee vatsasta nieluun limakalvoon kiinnittymättä. Joskus harvoin loinen (myös kuollut) voi aiheuttaa allergisen reaktion, kuten nokkosihottumaa tai jopa anafylaktisen shokin. Joskus vakavia oireita saattaa tulla vasta jonkun päivän tai jopa viikon kuluttua loisen syömisen jälkeen.
Sairautta saadaan maailman eri merialueilta pyydetyistä kaloista ja mustekaloista Aasiassa, Amerikoissa ja Euroopassa. Sairastuminen on yleisempää esimerkiksi Japanissa, jossa raakaa kalaa syödään sushin ja sashimin muodossa. Sitä on esiintyy Etelä-Amerikan Tyynenmeren puolelta, jossa syödään cevicheä, limetillä maustettua raaka-kalakeittoa. Pohjanmeren maissa sitä on tavattu aiemmin esimerkiksi hollantilaisesta matjessillistä. Sukkulamadon aiheuttama anisakiasis-sairaus (ICD-10 B81.0) on Yhdysvalloissa ja Pohjoismaissa melko harvinainen. Yhdysvalloissa diagnosoidaan vuosittain alle kymmenen tautitapausta.