cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sulkavan kirkko
Seudun vanhin tiedossa oleva kirkko purettiin vuonna 1653 rakennettavan uuden kirkon tieltä. Nykyistä edeltävä kirkko rakennettiin sata vuotta myöhemmin. Se oli jo samalla paikalla kuin tämä nykyinen, kolmas, vuonna 1822 rakennettu kirkko. Kirkon sijainti Uitonvirran suulla Saimaaseen kuuluvan Alanteen selän rannalla on luonteva paikka ottaen huomioon, että merkittävä osa seurakuntalaisia on saapunut kirkkoon kirkkoveneellä vesitse.
Kellotapuli on kirkkoa vanhempi. Sen rakennusvuodeksi mainitaan 1770 ja rakentajaksi Matti Petrell.
Ennen Sulkavan seurakunnan perustamista sulkavalaiset kuuluivat Iitlahti-nimiseen Säämingin seurakunnan neljänneskuntaan. Sulkava tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1630.
Sulkavan kirkko
thumb|Sisänäkymä Sulkavan kirkosta urkuparvelta kuoriin päin. thumb|Sisänäkymä Sulkavan kirkosta; keskikäytävältä urkuparven ja pääoven suuntaan. Edellisen kirkon tilanahtauden vuoksi Sulkavan pitäjänkokous teki päätöksen uuden kirkon rakennustöiden käynnistämisestä 9. marraskuuta 1817. Työt alkoivat syksyllä 1821. Piirustukset laadittiin Suomen intendenttikonttorissa sen päällikön Charles Bassin johdolla ja käytännön mukaan ne vahvisti itse keisari. Kirkon rakentajaksi valittiin savitaipalelainen Matti Salonen. Rakennustyötä valvoi seurakunnan kirkkoväärti ja läheisen Tiittalan kartanon isäntä Karl J. Reiher avustajanaan seurakunnan lukkari Henrik Sederholm. Saarnatuolin teko “hyvin kuivatusta honkapuusta” annettiin kirkkonikkari Mandelinin urakaksi. Kirkko valmistui syksyllä 1822. Tuntemattomasta syystä kirkon vihkiminen viivästyi vuoteen 1832.
Bassin piirustusten perusteella kirkosta piti tulla uusklassista tyyliä noudattava laakeakattoinen kirkko. Rakennusmestari Salonen kuitenkin mukaili piirustuksia oman tyylinsä mukaan. Tarkkaa tietoa kirkon alkuperäisestä ulkoasusta ole säilynyt. Rakennusmestarin alun perin luoma keskiosan tornimainen kattorakennelma alkoi painua jo 1830-luvulla ja uhkasi romahtaa kirkon sisään. Korjaustyöt aloitettiin vuonna 1852. Joensuulaisen kirkkorakennusmestari J. Tolpon johdolla, saksalaissyntyisen E. Lohrmanin ja A. E. Granstedtin uusien piirustusten mukaisesti. Kirkon yläosa korotettiin ja kupolista tehtiin kahdeksankulmainen. Korjaustyöt saatiin päätökseen syksyllä 1853. Nykymuodossaan kirkko on tasavartinen kaksoisristikirkko, jonka keskellä on umpinainen kupoli. Keskiosan kupolia kannatteleva kirkon osa muodostaa suuren korkean tilan, johon ristisakarat liittyvät kylkiäisinä. Ulkoseinien lisäksi keskuskupolia kannattelee neljä paksua pylvästä.
Edeltäneiden kirkkojen historiaa
Sulkavan nykyinen kirkko on järjestyksessä kolmas itsenäisen pitäjän kirkko. Sulkavan pitäjänkokouksen pöytäkirjassa 6. kesäkuuta 1753 lukee, että pitäjäläiset purkivat vuonna 1653 rakennetun kirkkonsa ja alkoivat rakentaa tilalle uutta. Ensimmäinen kirkko Sulkavalle oli rakennettu Iitlahden neljänneskunnan käyttöön. Ensimmäisestä kirkosta on säilynyt tieto maanmittari Lars Röösin maakirjakartassa vuodelta 1644, josta ilmenee, että kirkko sijaitsi noin 300 metrin päässä nykyiseltä kirkon paikalta. Uusi kirkko rakennettiin Lokinniemeen, jossa myöhemmätkin kirkot ovat sijainneet. Oletetaan, että kirkko oli aikakauden tyylin mukainen suorakaiteen muotoinen, yksinkertainen puukirkko. Kirkon kuori oli samalla paikalla kuin nykyinen Pistolekorsien sukuhaudan päälle rakennettu hautakammio, muu osa sijaitsi hautakammiosta länteen. Kirkon irtaimistoon kuului Heikki Hintsasen ja vaimonsa Birgitta Haataisen vuonna 1662 lahjoitettama kattokruunu, joka on edelleen Sulkavan kirkossa. Lisäksi kirkossa oli Pistolekors-suvun vaakuna ja haarniska.
Vuonna 1753 rakennettiin uusi kirkko entisen paikalle Lokinniemeen. Päätös kirkon rakentamisesta syntyi pitäjänkokouksessa 15. heinäkuuta 1752. Uusi kirkko oli muodoltaan ristikirkko. Kirkon pinta-ala oli 265–270 m², jolloin ristinsakaroiden mitta lienee ollut 16–17 metriä. Seurakunnan alue oli tuona aikana jakautunut kahteen valtakuntaan Turun rauhan rajan erotettua pitäjän itäiset kylät osaksi Venäjää. Uuden kirkon rakentamisesta vastasi mikkeliläinen rakennusmestari August Sorsa. Työssä oli mukana pitäjän kantatilojen toimittamina 37 rakennusmiestä. Kirkossa oli paanukatto ja kaksi ovea. Pääovi aukesi länteen ja toinen ovi etelään. Ensin kirkko tervattiin, mutta myöhemmin vuonna 1779 punamullattiin. Kirkkoon hankittiin kuparinen, sisältä tinattu kastemalja. Kustaa III:n sodan aikana venäläiset veivät kirkosta kynttilänjalkoja, kastemaljan ja kirkkotekstiileitä, kirkkolaivan, pikareita ja muuta esineistöä. Näistä kastemalja onnistuttiin hankkimaan taikaisin ja se palvelee edelleen Sulkavan nykyisessä kirkossa. Seurakunnan väkiluvun kasvaessa uusikin kirkko kävi ahtaaksi. "Lehterille tehtiin lisäpenkkejä sotilaille paremman järjestyksen aikaansaamiseksi" vuonna 1777.
Kellotapuli
Sulkavan kolmanteen kirkkoon rakennettiin kellotapuli, mutta vuonna 1768 sen todettiin olevan sortumaisillaan. Viivytysten jälkeen uutta tapulia päästiin rakentamaan vuonna 1770. Rakennustyöstä vastasi pälkäneläinen rakennusmestari, jonka henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta. Kyseessä oli joko Tuomas Hägert tai hänen kisällinsä Matti Petrell. Kellotapuli uudistettiin vuonna 1847 korjausten yhteydessä, jolloin se sai kahdeksankulmaisen muotonsa ja paanukaton. Korjauksista vastasi savitaipalelainen rakennusmestari Taavetti Rahikainen. Kirkonkellot ovat vuodelta 1810. Nykyinen kellotapuli on tiettävästi Sulkavan vanhin rakennus. Kellotapulin paanukatto uusittiin 2009. Tuolloin uusittiin myös tapulin katolla 162 vuotta ollut risti.
Hautakammio
Pitkään jatkunut kirkon lattian alle hautaaminen lopetettiin vuonna 1822. Nykyisen kirkon rakentamisen yhteydessä rakennettiin edellisen kirkon paikalle vanhan kirkon hirsistä kahdeksankulmainen hautaholvi, johon siirrettiin Pistolekorsin sukuhaudan vainajat.
Yhdystie 2804
Yhdystie 2804 on tie, joka kulkee Forssan keskustasta Jokioisten keskustan kautta Vaulammille kantatie 52:n ja valtatie 10:n risteykseen. Tien pituus on 14 kilometriä.
Tien ensimmäiset kilometrit kulkevat nelikaistaisella Yhtiönkadulla, joka kulkee Forssan keskustasta kohti Pikku-Muolaata ja valtatietä 2. Pian valtatie 2:n liittymän jälkeen tie vaihtuu kaksikaistaiseksi kulkien Pilvenmäen ohi Jokioisiin ja sieltä edelleen Vaulammille. Taajamien ulkopuolella nopeusrajoitus vaihtelee välillä 60–80 kilometriä tunnissa. Forssan ja Jokioisten välisellä osuudella tien vierellä kulkee kevyen liikenteen väylä.
Tien varrella, lähellä Forssan ja Jokioisten rajaa sijaitsee Fingridin varavoimala. Kiimassuon envitech-alueelle liikennöidään yhdystien 2804 kautta.
Jokioisten kirkonkylän ja Vaulammin välillä tie seurailee Loimijokea, jonka varressa tällä osuudella on linnustostaan tunnettu Lintupajun luhta. Vaulammin luona tie ylittää Loimijoen sivujoen Haapajoen.
Tatsjana Myslivtšik
Kotimaassaan Valko-Venäjällä Myslivtšik edusti Mintšanka Minskin joukkuetta saavuttaen seitsemän perättäistä mitalia, kruununa maan mestaruus 2010.
Myslivtšik siirtyi Mestaruusliigaan kaudeksi 2014-2015 liiganousija LP-Vampulan joukkueeseen. Joukkue selviytyi puolivälieriin, jossa se kärsi 0-3-otteluvoitoin tappion tulevalle mestarijoukkueelle LP Viestille.
Salolaisjoukkue solmi Myslivtšikin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen 18.3.2015. Kausi LP Viestissä katkesi joulukuun alussa tulleesseen polvivammaan. Joukkue saavutti kaudella Suomen Cupin voiton ja SM-hopean.
Myslivtšik on pelipaikaltaan passari ja hänen pituutensa on 181 cm.
Arvo Valton
pienoiskuva|200px|Arvo Valton vuonna 2007. Arvo Valton, oik. Vallikivi (s. 1935 Märjamaa, Viro) on virolainen kirjailija ja merkittävä nykykirjailija. Novelleissaan hän noudattaa unen ja alitajunnan logiikkaa ja valottaa arkisia tapahtumia surrealistisesti. Hän työskenteli vuodesta 1975 toimittajana Tallinnfilmissä. Hän on kirjoittanut novellikokoelmia, aforismi- ja lastukokoelmia sekä nuortenkirjoja.
Suomennetut teokset
Suomenlahden takaa: Viron uutta proosaa. Toim. Eva Hyvärinen ja Endel Mallene, suom. Eva Hyvärinen, Aino Kaasinen & Kirsti Paukkunen. WSOY 1968
Marcel Achard
thumb|Achard Harcourt 1936. Marcel Achard (5. heinäkuuta 1899 Sainte-Foy-lès-Lyon, Rhône – 4. syyskuuta 1974) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, jonka suositut tunteelliset komediat säilyttivät hänen asemansa hyvin tunnistettuna maansa teatteri- ja kirjallisuuspiireissä viiden vuosikymmenen ajan. Achard valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1959.
Uran alku
Achard syntyi Sainte-Foy-lès-Lyonissa, yhdessä kaupungin lähiöistä. Hän omaksui nom de plumensa aloittaessaan kirjoittajan uransa 1920-luvun alussa. Achard omaksui tietoa nopeasti ja hänestä tuli vuonna 1916 kyläkoulun opettaja. Vuonna 1919, muutama kuukausi ensimmäisen maailmansodan päätyttyä, 20-vuotias kunnianhimoinen kirjoittaja saapui Pariisiin ja löysi töitä Théâtre du Vieux-Colombierissa kuiskaajana ja toimittajana muutamissa julkaisussa, kuten Le Figaro -lehdessä.
Ted-Jan Bloemen
Ted-Jan Bloemen (s. 16. elokuuta 1986 Leiderdorp, Alankomaat) on alankomaalaissyntyinen Kanadaa edustava pikaluistelija. Hän voitti Pyeongchangn olympialaisissa 2018 kultaa 10 000 metrillä (ajalla 12.39,77) ja saavutti hopeaa 5 000 metrillä. 177 senttimetriä pitkän ja 74 kilogrammaa painavan Bloemenin valmentajana toimii Bart Schouten.
Marcel Achard
Uran alku
Achard kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä vuonna 1922 ja saavutti suurta menestystä, kun maineikas Charles Dullin näytteli Achardin näytelmässä Voulez-vous jouer avec moâ?, hienoisen herkässä komediassa, joka kertoi sirkuksesta ja sen klovneista.
Ted-Jan Bloemen
Bloemen saavutti hopeaa joukkuetakaa-ajosta vuoden 2015 matkakohtaisista MM-kilpailuista Heerenveenistä. Vuotta myöhemmin hän saavutti samoista kisoista hopeaa 10 000 metriltä ja pronssia joukkuetakaa-ajosta. Hän voitti Salt Lake Cityssä 2020 maailmanmestaruuden 5 000 metrillä ajalla 6.04,37 ja sai hopeaa 10 000 metrillä. Hän sai joukkuetakaa-ajon MM-hopeaa 2021 sekä 10 000 metrillä MM-pronssia 2023.
Marcel Achard
Uran huippu
Achardin suurin menestys ja suosio oli kahden maailmansodan välisenä aikakautena, kun senaikaiset kriitikot vertasivat häntä suopeasti maineikkaisiin ranskalaisiin edeltäjiinsä, kuten Pierre de Marivauxiin ja Alfred de Mussetiin. Sodan jälkeiset kriitikot eivät olleet yhtä lempeitä, he kiinnittivät huomiota hänen edustamaansa tyyliin, mikä kuvasi kapea-alaisesti ihmismieltä.
Ted-Jan Bloemen
Maailmancupissa Bloemen saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen voittonsa kaudella 2015–2016 Salt Lake Cityn 10 000 metriltä. Seuraavalla kaudella hän voitti 5 000 metriä Berliinissä ja sijoittui 5 000 ja 10 000 metrin yhteisessä cupissa toiseksi. Maailmancupkaudella 2017–2018 hän voitti 5 000 ja 10 000 metrin cupin sekä Salt Lake Cityn 5 000 metriä. Hän oli pitkien matkojen cupissa kolmas kaudella 2021–2022 ..
Marcel Achard
Menestyneimmät sodanjälkeiset näytelmät
Toisen maailmansodan jälkeen, kritiikistä huolimatta, Achardin kirjallinen tuotanto jatkui heikentymättä. Hänen menestyneimpien näytelmiensä joukossa olivat vuoden 1952 näytelmä Les compagnons de la Marjolaine ja vuoden 1955 Le mal d'amour. Suurimman suosion Achard saavutti kuitenkin komediallaan kärttyisästä henkilöstä, kutsumanimeltään Patate ja koomisella mysteerillään L'Idiote, joka tunnetaan Yhdysvalloissa parhaiten näytelmästä ja elokuvasta A Shot in the Dark.
Ted-Jan Bloemen
Bloemen sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 2014. Tämä oli mahdollista, sillä hänen alankomaalainen isänsä on syntynyt Kanadassa.
Marcel Achard
Suomeksi esitetyt näytelmät
Suomeksi on Achardin näytelmistä esitetty Domino (Suomen Kansallisteatteri 1935), Ei luottoa, rakas (Le Moulin de la Galette, Lasse Pöystin kiertue 1956), Elämä on kaunis (La vie est belle, Kansallisteatteri 1932), Häät Seinellä (La belle marinière, Helsingin Kansanteatteri 1950), Tyhmeliini (L'Idiote, Helsingin Työväenteatteri 1964) ja Valkopukuinen nainen (La femme en blanc, Viipurin Kaupunginteatteri 1935).
Microcebus berthae
Microcebus berthae on hiirimakeista pienikokoisin ja maailman pienin kädellinen. Aikuinen maki on häntä mukaan luettuna noin yhdeksän senttimetriä pitkä ja painaa 30 grammaa. Aiemmin niitä luultiin suurempien lajien poikasiksi. Muiden puoliapinoiden tapaan sillä on suuret silmät. Väritykseltään se on punertavan ruskea. Eläin on nimetty madagaskarilaisen eläintieteilijän Madame Berthen mukaan. Näitä pieniä nisäkkäitä asuu vain pienellä alueella läntisessä Madagaskarissa, 5 000 km2 alueella. Lajin pahimpana uhkana on laiton metsätalous ja kaskeaminen. Nämä pienet yöeläimet liikkuvat helposti metsässä ja pensaikossa ja etsivät ruoakseen hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä liskoja. Vaikka ne syövät monenlaista, tärkein ravinnonlähde on erään hyönteislajin erittämä mesikaste. Niitä puolestaan metsästävät esimerkiksi suuremmat puoliapinat, mangustit, sivettikissat, pöllöt ja käärmeet.
Talviaikaan nämä pikku kädelliset hidastavat elintoimintojaan osaksi vuorokautta ja vajoavat eräänlaiseen hetkelliseen horrokseen, jolloin niiden ruumiinlämpö laskee lähelle ympäristön lämpötilaa. Näin ne säästävät vettä ja energiaa.
Sanae (1923)
Sanae oli keisarillisen Japanin laivaston Wakatake-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, jonka alkaessa alus oli vanhentunut ja soveltui lähinnä toisarvoisiin saattajatehtäviin.
Valmistus
Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1922. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1923 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 5. marraskuuta.
Palvelus
Vuonna 1938 aluksen etummainen savuhormi varustettiin savuohjaimella ja aluksen painolastimäärää kasvatettiin, jolloin uppouma kasvoi 1 113 tonniin. Samanaikaisesti aluksen nopeus laski 31 solmuun.
Santa Maria Capua Vetere
Santa Maria Capua Vetere on kunta Etelä-Italiassa Casertan maakunnassa Campanian alueella.
Sanae (1923)
Palvelus
Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kuren laivastoalueen 13. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat Kuretake ja Wakatake. Viirikön tehtävänä oli sukellusvenetorjunta Japaninmerellä, Bungonsalmessa ja Kyūshūn länsirannikolla. Alus liitettiin 10. huhtikuuta 1942 viirikön mukana vasta muodostettuun Lounaisen alueen laivaston 1. pinta-alussaattajaviirikköön, jonka osana alus suojasi saattueita laivaston alueella.
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Bluefish upotti aluksen torpedoimalla 13. marraskuuta 1943.
Santa Maria Capua Vetere
Antiikki
Antiikin aikana nykyisen Santa Maria Capua Veteren paikalla sijaitsi Capuan kaupunki. Se oli koko roomalaisen Italian suurimpia ja vauraimpia kaupunkeja. Antiikin Capuan huomattavimpia jäänteitä ovat Capuan amfiteatterin rauniot. Se oli Colosseumin jälkeen valtakunnan toiseksi suurin amfiteatteri. Toinen tärkeä nähtävyys on Hadrianuksen kaari (Arco di Adriano).
pienoiskuva|vasen|[[Capuan amfiteatteri.]] Antiikin Capuan tuhouduttua vuonna 840 sen asukkaat siirtyivät vuonna 856 helpommin linnoitettavaan paikkaan antiikin Casilinumin kaupungin paikalle ja antoivat sille aiemman asuinpaikkansa nimen. Tämä selittää kaupungin nimen siirtymisen Casilinumin paikalla olevalle nykyiselle Capuan kaupungille, joka sijaitsee Santa Maria Capua Veteren vieressä.
Myöhempi historia
Vuoteen 1806 saakka kunta tunnettiin nimellä Santa Maria Maggiore. Tämän jälkeen sen nimeen lisättiin sanat ”Capua Vetere”, ”Vanha Capua”.
Henkka & Niki vs. Amerikka
Henkka & Niki vs. Amerikka on ruokaohjelma, jossa Henri Alén ja Niki Thieulon haastavat maailman parhaita amerikkalaisia ammattilaiskokkeja kaksintaisteluun, tekemällä molemmat omat versionsa annoksista. Ohjelman kertojana toimii Sasu Moilanen. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Jim-kanavalla 10. maaliskuuta 2013. Toinen tuotantokausi 16. maaliskuuta 2014. Kolmas tuotantokausi 29. maaliskuuta 2015.
Murrosikä
Alkaminen ja kesto
Murrosikä alkaa sukuhormonien vaikuttaessa munasarjoihin ja kiveksiin. Hypotalamuksesta alkaa erittyä aiempaa enemmän gonadotropiinien vapauttajahormonia (GnRH). Kiihtynyt hormonituotanto panee alulle monenlaisia suuria muutoksia kehossa, tunteissa ja mielessä. Muutoksia alkaa ilmaantua joskus 8–14 ikävuoden välillä. Murrosikä alkaa nuorilla yksilöllisesti eri-ikäisenä, tytöillä yleensä aikaisemmin kuin pojilla. Murrosikä kestää keskimäärin kolmesta kuuteen vuotta.
Nuoren murrosikä etenee perintötekijöiden vaikutuksesta usein samansuuntaisesti kuin hänen omien vanhempiensa murrosikä. Murrosikä etenee omalla vauhdillaan, eikä sen kulkua voi itse nopeuttaa tai hidastaa.
Murrosikä alkaa niin tytöillä kuin pojillakin nykyisin huomattavasti aikaisemmin kuin ennen. Ruotsalaisen tutkimuksen mukaan poikien murrosiän aikaistumistahti 1940-luvulta 2000-luvulle on ollut yli kuukausi vuosikymmenessä. Vuoden 1920 aikoihin tyttöjen kuukautiset alkoivat keskimäärin 15–16 vuoden iässä, sata vuotta myöhemmin jo 12–13-vuotiaana. Aivojen kehittyminen ei kuitenkaan ole aikaistunut.
Muutokset kehossa
Murrosikä vaikuttaa kehon reaktioista esimerkiksi hikoiluun, valkovuotoon, kuukautisiin, siemensyöksyihin ja erektioihin. Lihakset kasvavat ja karvoitus lisääntyy. Pojat kasvavat nopeasti murrosiän loppupuolella, tytöt jo aiemmin. Murrosikäisen sukuelimet: penis, häpyhuulet ja klitoris kasvavat. Penis ja häpyhuulet usein myös tummenevat.
Paolo Bacigalupi
Paolo Tadini Bacigalupi (s. 6. elokuuta 1972) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.
Murrosikä
Muutokset kehossa
Tytöillä murrosiän ensimmäisiä merkkejä on rintojen kasvaminen. Rintojen kehitys kestää 3–5 vuotta. Häpykarvoitus alkaa kasvaa yleensä 10–13 vuoden iässä. Samalla lantion, takapuolen ja reisien alueelle alkaa kerääntyä rasvaa.
Pojan murrosiän alussa 9–13-vuotiaana kivekset alkavat kasvaa. Vuotta myöhemmin penis alkaa kasvaa, ja se saavuttaa lopullisen mittansa puolen vuoden ja kahden vuoden välisenä aikana. Kasvoihin alkaa kasvaa partaa, ja parrankasvun lisääntyminen voi jatkua jopa parikymppiseksi asti. Pojan kurkussa tapahtuvat muutokset aiheuttavat äänenmurroksen keskimäärin 13,9 vuoden iässä. Äänenmurroksessa nuoren ääni madaltuu.
Paolo Bacigalupi
Bacigalupin vuonna 2009 ilmestynyt esikoisromaani, The Windup Girl, voitti muun muassa Hugo-, Nebula- ja Compton Crook -palkinnon sekä John W. Campbellin muistopalkinnon. Lisäksi Time-lehti valitsi kirjan 9. parhaaksi vuonna 2009 ilmestyneeksi romaaniksi.
Bacigalupilta on ilmestynyt myös Michael L. Printz -palkittu Ship Breaker (2010) ja The Drowned Cities (2012). Lisäksi hän on kirjoittanut lukuisia novelleja, ja hänen novellikokoelmansa Pump Six and Other Stories voitti vuoden 2008 parhaan kokoelman Locus-palkinnon.
Murrosikä
Muutokset kehossa
Murrosikäinen nuori kasvaa usein kasvupyrähdysten kautta. Tyttöjen kasvu nopeutuu keskimäärin 12-vuotiaana, jolloin lantioluut samalla levenevät. Poikien kasvupyrähdys tapahtuu vasta murrosiän lopulla. Tällöin pojalle tulee lisää pituutta, ja hänen rintakehänsä ja hartianseutunsa laajenevat.
Muutokset mielessä
Kehon nopea muuttuminen voi hämmentää murrosikäistä, aiheuttaa epävarman olon sekä vieraannuttaa häntä omasta kehostaan.
Hormonitoiminnan lisääntyminen aiheuttaa murrosikäisen tunteiden muuttumista. Tunteita voi olla aiempaa vaikeampaa hallita, ja ne voivat heitellä nopeasti ääripäiden välillä. Myös nuoren mielenkiinnon kohteet, kuten harrastukset, musiikkimaku tai toiset ihmiset, saattavat muuttua lapsuudesta. Murrosikäinen nuori voi alkaa haluta pitää välimatkaa aikuisiin. Hän alkaa irtaantumaan vanhemmistaan ja itsenäistymään.
Murrosikäinen nuori saattaa ottaa joskus yhteen vanhempiensa kanssa, lintsata koulusta tai alkaa käyttää päihteitä. Kuohunta on normaalia murrosiässä, mutta vaikeissa tapauksissa ulkopuolinen ammattiapu voi olla tarpeen.
Tytöillä noin 12-vuotiaana ja pojilla 13,5-vuotiaana tapahtuu psyykkisten toimintojen taantumista, jolloin nuoren käytöksessä jonkin aikaa korostuvat lapsenomaiset piirteet.
Aivojen kehitys jatkuu joitain vuosia murrosiän jälkeenkin.
The Funk Brothers
right|thumb|200px|The Funk Brothers poseeraavat Jeff Albertin (äärimmäisenä oikealla) kanssa vuonna 2006. Bob Babbitt 2. vasemmalta. The Funk Brothers oli studioyhtye, jota levy-yhtiö Motown käytti levytyksissä. Sen jäsenet olivat detroitilaisia studiomuusikoita, jotka soittivat useimpien Motown Records -yhtiön levyjen taustalla 1959–1972, kunnes yhtiö muutti Los Angelesiin. The Funk Brothers soitti sellaisten Motown-hittien kuin "My Girl", "I Heard It Through the Grapevine", "Baby Love", "Signed, Sealed, Delivered I'm Yours", "Papa Was a Rollin' Stone", "The Tears of a Clown" ja "(Love is Like a) Heat Wave" taustalla.
Sheniqua Ferguson
Sheniqua Monique Ferguson (s. 24. marraskuuta 1989 Nassau) on bahamalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän voitti Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 kultaa 200 metrillä ajalla 23,24 ja sai hopeaa 100 metrillä ajalla 11,52. Hän oli mukana maansa hopeaa voittaneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa Berliinin MM-kisoissa 2009. Hän on selviytynyt välieriin 100 metrillä Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012 sekä 200 metrillä Berliinin MM-kisoissa 2009.
The Funk Brothers
Funk Brothersin merkitys on kuvattu Paul Justmanin dokumenttifilmissä Standing in the Shadows of Motown, joka perustuu Allan Slutskyn samannimiseen kirjaan. Teokset ovat kuvanneet yhtyeen merkitystä arvioimalla, että Funk Brothers "saanut enemmän listäykkösiä kuin The Beatles, Elvis, The Rolling Stones ja The Beach Boys yhteensä."
Pitkäaikaisista jäsenistä Bob Babbit kuoli 16. kesäkuuta 2012 Nashvillessa.
Yhtye esiintyi Kulttuuritalolla vuonna 2007 sekä Helsingin jäähallilla vuonna 2004.
Mignano Monte Lungo
Mignano Monte Lungo on kunta Etelä-Italiassa Casertan maakunnassa Campanian alueella.
Toinen maailmansota
Kaupungin lähellä sijaitsevan Lungovuoren hallinnasta käytiin ankaria taisteluita 7.–16.12.1943. Kaupungissa on taisteluista kertova museo sekä sotilashautausmaa.
Hopeaharakkakyyhky
Hopeaharakkakyyhky (Reinwardtoena browni) on Papua-Uuden-Guinean kotoperäinen kyyhkylintu, joka elää Bismarckisaarilla ja Admiraltysaarilla. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater Duke of Yorkin saarilta 1877.
BMW M
BMW M GmbH, aiemmin BMW Motorsport GmbH, on BMW:n moottoriurheilusta vastaava osasto.
Historia
vasen|pienoiskuva|1973 BMW 3.0 CSL Nurburgringin 6h-kilpailussa Perustamisajankohdastaan toukokuussa 1972 35 työntekijän voimin, se kasvoi 400 työntekijään 1988, ja on nykyisin kiinteä osa BMW:n tuloksentekoa. Ensimmäinen kilpailuprojekti oli BMW 3.0 CSL.
M-tunnuksiset henkilöautot
vasen|pienoiskuva|BMW E28 M535i vuosimallia 1986 1984 esiteltiin M535i-tyyppimerkintää kantanut henkilöauto, jonka vapaastihengittävässä, bensiinikäyttöisessä 3430 cm3 R6-moottorissa oli tehoa 160 kW. 2012 BMW esitteli dieselkäyttöisen M550d-mallin.
HMS Montrose (D01)
HMS Montrose (viirinumerot D01 ja I01) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin huhtikuussa 1917 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelmassa Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä Newcastlesta. Tilaus oli toisinto Cammell Lairdille 1916 osoitetusta tilauksesta. Köli laskettiin 4. lokakuuta 1917. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 14. syyskuuta.
Palvelus
Vuonna 1921 alus oli johtoaluksena Atlantin laivaston 4. hävittäjälaivueessa, mistä se siirrettiin laivueen mukana Välimeren laivastoon. Laivueen lakkauttamisen jälkeen vuonna 1931 alus siirrettiin reserviin, mistä se palautettiin elokuussa 1939 palvelukseen miehitettynä reserviläisillä Weymouthissa pidettyyn reservikatselmukseen. Alusta ei palautettu reserviin, vaan se siirrettiin sodanajan sijoituksensa mukaisesti 19. hävittäjälaivueeseen Plymouthiin.
Alus aloitti 3. syyskuuta sodanjulistamisen jälkeen saattueiden suojaamisen luoteisen reitin alueella sekä Kanaalissa. Tammikuussa 1940 se siirrettiin Harwichiin sijoitettuun 16. hävittäjälaivueeseen suojaamaan Pohjanmeren saattueita, mistä se siirrettiin edelleen maaliskuussa läntisen reitin alueelle suojaamaan Atlantin saattueita. Alus suojasi 3. huhtikuuta HMS Veloxin, HMS Verdunin, HMS Wakefulin, troolari HMT Leeds Unitedin sekä kahden Ranskan laivaston hävittäjän kanssa saattuetta OG24. Aluksen viirinumero vaihtui toukokuussa I01:ksi.
Alus siirrettiin 26. toukokuuta Doverin alaisuuteen tukemaan liittoutuneiden joukkojen evakuointia Dunkerquesta. Se kuljetti 28. toukokuuta 925 sotilasta Doveriin. Alus palasi kesäkuussa Harwichiin suojaamaan Pohjanmeren saattueita. Alus suojasi 27. heinäkuuta miinanraivausoperaatiota Aldeburghin edustalla, kun se joutui ilmahyökkäykseen vaurioituen liikuntakyvyttömäksi. Aluksen keula katkesi ja runko kärsi pahoja vaurioita. Alus hinattiin Harwichiin, missä se siirrettiin korjattavaksi telakalle. Tammikuussa 1941 alus palasi Harwichissa laivueeseensa suojaamaan Pohjanmeren saattueita, mistä se määrättiin heinäkuussa 1942 Kotilaivastoon ja se siirtyi elokuussa uuteen tehtäväänsä Scapa Flowhun.
Alus suojasi 6. syyskuuta Loch Ewestä Islannin edustalle Neuvostoliittoon matkaavaa saattuetta PQ18, mistä se erkani seuraavana päivänä liittyen taistelulaivojen HMS Ansonin, HMS Duke of Yorkin sekä risteilijä HMS Jamaican muodostamaan kaukosuojausosastoon. Alus aloitti 25. syyskuuta Kotilaivaston mukana paluumatkan Scapa Flowhun. Lokakuussa alus vapautettiin Kotilaivastosta ja se palasi laivueeseensa Harwichiin. Alus määrättiin marraskuussa takaisin Kotilaivastoon, jonne se siirtyi joulukuussa.
Alus suojasi 5. tammikuuta 1943 HMS Musketeerin, HMS Queensboroughin, HMS Raiderin, HMS Worcesterin ja Puolan laivaston ORP Piorunin kanssa taistelulaivoja HMS King George V:tä, HMS Howea ja risteilijä Jamaicaa. Osasto muodosti Kuolan niemimaalta Loch Eween palaavan saattueen RA51 kaukosuojauksen. Alus oli 23. tammikuuta suojaamassa samoja aluksia HMS Echon, HMS Eclipsen, HMS Faulknorin, HMS Inglefieldin, Raiderin, Queensboroughin ja Piorunin kanssa, kun osasto muodosti saattueen JW52 kaukosuojauksen. Se aloitti 26. tammikuuta paluumatkan Scapa Flowhun osaston mukana.
Helmikuussa alus vapautettiin tehtävistään Kotilaivastossa ja se palasi laivueeseensa Harwichiin. Alus taisteli 18. helmikuuta Saksan laivaston E-veneitä vastaan suojatessaan miinojenlaskua Lowestoftin edustalla. Alus määrättiin toukokuussa 1944 Normandian maihinnousun tueksi. Alus muodosti hävittäjä HMS Whitshedin, korvettien HMS Boragen ja HMS Loosestrifen sekä moottorivene HMS ML-119:n kanssa Force L:ään muodostetun saattajaryhmä 104:n.
Alus siirtyi 5. kesäkuuta Harwichiin liittyäkseen 12 LST:n ja 27 LCT:n muodostamaan saattueeseen L4, joka kuljetti läntisen osaston joukkoja maihinnousuun. Operaation viivästyessä saattue lähti 6. kesäkuuta merelle nimettynä ETL1:ksi. Alus palasi Harwichiin saattueen päästyä maihinnousualueelle. Montrose törmäsi 7. kesäkuuta 1944 yhdysvaltalaisen kauppalaivan kanssa, jolloin se kärsi pahoja vaurioita. Alus odotti vaurioiden arviointia aina joulukuulle. Tammikuussa 1945 alus todettiin täysin tuhoutuneeksi ja siten korjauskelvottomaksi. Alus sijoitettiin helmikuussa poistolistalle, minkä jälkeen se makasi ankkurissa elokuulle odottaen myyntiä. Alus myytiin 27. tammikuuta 1946 BISCOlle, joka siirsi aluksen Hughes Bolcowille romutettavaksi. Alus hinattiin romuttettavaksi Blythiin vielä samana vuonna.
Malpighiales
Malpighiales on kasvilahko, johon kuuluu 16 065 lajia; ne jaetaan 716 sukuun ja 36 heimoon.
Malpighiales-lahkon iästä on esitetty erilaisia arvioita. Yhden arvion mukaan se on noin 103, toisen noin 112 miljoonaa vuotta eriytynyt omaksi kehityshaarakseen. Nykyisiin heimoihin (ns. crown group) johtanut kehitys olisi alkanut noin 114 tai 100 miljoonaa vuotta sitten (tai toisen käsityksen mukaan vasta 77 miljoonaa vuotta sitten). Ryhmän alkuperä on joka tapauksessa liitukautinen ja jopa monen nykyisen heimon synty sijoittuu aikaan ennen sitä suurta sukupuuttoaikaa, jolloin dinosaurukset hävisivät.
Lahkoon kuuluu noin 7,8 % kaikista aitokaksisirkkaisista. Erityisesti merkittäviä lahkon kasvit ovat trooppisissa sademetsissä, joissa ne muodostavat alipuustoa. Samaisessa kasvillisuudessa tärkeitä ovat myös Ericales-lahkon lajit.
Greenock
Greenock on Skotlannissa Inverclyden hallintoalueella kaupunki ja hallinnollinen keskus ja entinen itsehallinnollinen kaupunki (burgh of barony) Renfrewshiren historiallisessa piirikunnassa. Se sijaitsee Skotlannin Keski-Alamaiden länsiosassa. Se kuuluu kaupunkialueeseen, jossa sen länsipuolella on Gourock ja itäpuolella Glasgow'n satama. Greenockin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 44 0248. Se on Clyden etelärannalla "Tail of the Bankissa", missä Clydejoki laajenee Clydenlahdeksi.
Julio César Romero
Julio César Romero (yleensä Romerito) (28. elokuuta 1960, Luque, Paraguay) on uransa lopettanut paraguaylainen jalkapalloilija. Hän on yksi 125:stä pelaajasta, jotka Pelé valitsi FIFA 100 -listalle.
Romero pelasi 34 maaottelua ja teki niissä 13 maalia vuosina 1979–1990.
Outi Immonen
Outi Immonen (s. 9. kesäkuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä.
Hennig Brand
pienoiskuva|Alkemisti etsimässä [[viisasten kivi|viisasten kiveä ja sen sijaan löytää fosforin, Joseph Wrightin maalaus vuodelta 1771.]]
Hennig Brand (noin 1630, Hampuri – noin 1710 ) oli saksalainen kauppias ja alkemisti. Hän palveli upseerina kolmikymmenvuotisen sodan lopussa vuoteen 1648 asti. Hän meni naimisiin rikkaan lesken kanssa, mikä teki mahdolliseksi hänen keskittymisensä alkemistisiin tutkimuksiin. Heillä oli yhdessä useampia lapsia. Myöhemmin hänen vaimonsa kuoli ja hän meni uusiin naimisiin toisen rikkaan lesken Margarethan kanssa.
Brand löysi fosforin vuonna 1669. Brand haihdutti tynnyreissä virtsaa, keräsi pohjalle jääneen sakan pois, tislasi sen ja asetti jäljelle jääneen aineen tiivistymään kylmään vesiastiaan. Hän piti tuotantotavan salassa, mutta englantilainen kemisti Robert Boyle löysi sen uudelleen vuonna 1680 omien tutkimustensa perusteella. Virtsasta eristettiin fosforia vuoteen 1769 asti kunnes ruotsalainen kemisti Carl Wilhelm Scheele kehitti paremman ja tehokkaamman menetelmän fosforin eristämiseksi luista.
Outi Immonen
Luokanopettajan ammatin hankkinut Immonen voitti A-tytöissä SM-kultaa 2006 Ajo-Klp Teamissä. Liigassa hän debytoi 6.10.2007 Salon Viestiä vastaan Prihojen joukkueessa.
Operaatio Judgement
Operaatio Judgement voi viitata seuraaviin:
Zeuksen alttari (Olympia)
Zeuksen alttari oli antiikin aikainen ylijumala Zeukselle omistettu alttari Olympiassa Kreikassa. Se sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen keskellä Heran temppelin ja Pelopeionin itäpuolella.
Alttari oli Zeuksen temppelin alttari. Se sijaitsi antiikin aikaisen tavan mukaan temppelin ulkopuolella, mutta ei kuitenkaan itäpuolella kuten yleensä, vaan pohjoispuolella lähempänä alueen vanhempaa temppeliä, Heran temppeliä, joka toimi alun perin myös Zeuksen temppelinä. Kreikkalaisen mytologian mukaan Zeus ilmaisi itse salamallaan sen paikan, johon alttari tulisi rakentaa.
Alttari oli muodostunut vuosisatojen aikana lähes pelkästään sillä poltettujen uhrien muodostamasta tuhkasta. Pausaniaan mukaan alttari koostui korokkeesta sekä varsinaisesta alttarista eli tuhkakasasta. Tuhkakasa oli pyöreä tai ellipsin muotoinen ja sen korkeus oli noin 6,5 metriä ja halkaisija noin 9,5 metriä. Sen huipulle johti kasaan kaiverretut portaat. Eläimet uhrattiin kasan juurella ja niiden jalat vietiin poltettaviksi kasan päälle. Uhrituleen käytettiin vain poppelipuuta.
Alttari todennäköisesti tuhottiin ainakin osittain Theodosius I:n ja Theodosius II:n aikana näiden käskystä samoin kuin itse temppeli. Sekä tämän vuoksi että eroosiossa helposti kuluvan rakenteensa vuoksi siitä ei ole säilynyt nykyaikaan juuri mitään. Pelopeionin raunioista on kuitenkin löytynyt suuri määrä tuhkaa sekä pronssisia votiivilahjoja, jotka ovat mahdollisesti peräisin alttarilta.
Olympian stadion sai alun perin alkunsa heti Zeuksen alttarin vierestä ja suuntautui siitä itään. Myöhemmin stadionia kuitenkin siirrettiin vaiheittain yhä kauemmaksi itään pyhäkköalueen laajetessa.
Vilhelm Niskanen
Kustaa Vilhelm Niskanen (1796 Iisalmi – 13. marraskuuta 1860 Nivala) oli suomalainen herännäisjohtaja.
Vilhelm Niskanen meni vuonna 1820 naimisiin Anna Antintytär Almin kanssa. Vuonna 1817 hän liittyi savolaiseen pietistiseen herännäisliikkeeseen ja matkusti Paavo Ruotsalaisen ja serkkunsa Lauri Juhana Niskasen kanssa. Kun liike hajosi Ruotsalaisen kuoleman jälkeen, heränneitä ruvettiin kutsumaan ”niskalaiseksi”. Niskalaisuus oli hieman liberaalimpi kuin varsinainen herännäisyys.
Vilhelm Niskasen poika oli maanviljelijä, valtiopäivämies Paavo Niskanen (1836–1916).
Enrico Battaglin
Enrico Battaglin (s. 17. marraskuuta 1989 Marostica, Veneto) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Colnago - CSF Inox -joukkueessa 2011 ja edusti tallia, nimeltään sittemmin Bardiani-CSF, vuoteen 2015 saakka. Kausilla 2016−2018 hän ajoi Team LottoNL-Jumbo -tallissa, vuonna 2019 Katjuša-Alpecinissa, 2020 Bahrain-McLarenissa ja kaudesta 2021 alkaen Bardiani–CSF–Faizanèssa.
Battaglin voitti Italian ympäriajossa 2013 massakiriin päättyneen, vuoristossa ajetun neljännen etapin. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän voitti Oropaan päättyneen vuorietapin ennen Dario Cataldoa ja Jarlinson Pantanoa. Italian ympäriajossa 2018 hän voitti Santa Ninfaan päättyneen viidennen etapin.
Saavutuksia
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase , Pro Cycling Stats
Luettelo Saksan maavoimien kalustosta
Tämä on luettelo Saksan maavoimien nykyisestä kalustosta.
Matts Carlgren
Matts Vilhelm Carlgren (24. syyskuuta 1917 Danderyd – 23. elokuuta 1999 Tukholma) oli ruotsalainen urheilujohtaja ja yritysjohtaja.
Matts Carlgren kuului ruotsalaiseen Kempen metsäteollisuussukuun. Hänen enojaan olivat tunnetut 1900-luvun alun ruotsalaiset metsäteollisuusjohtajat Frans ja Seth Kempe. Hän valmistui ekonomiksi Tukholman kauppakorkeakoulusta vuonna 1944. Sen jälkeen hän toimi toimitusjohtajana Kempen suvun omistamassa historiallisessa ruotsalaisessa metallinjalostusyrityksessä Wedevågs bruks AB vuosina 1953–1962, jonka hallituksen puheenjohtajaksi hän valittiin vuonna 1967. Pääosan ammatillista urastaan Carlgren teki metsäteollisuuden yritysjohdossa. Hän toimi Kempen suvun omistaman metsäteollisuusyhtymä Mo och Domsjö AB:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 1965–1973 ja edelleen 1981–1991 sekä yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1971–1981.
Vuonna 1989 Carlgren oli käynnistämässä uutta ruotsalaista TV-kanavaa Nordic Channel, josta tuli myöhemmin Kanal 5. Carlgren oli 1990-luvun alkuun mennessä luonut henkilökohtaisen jättiomaisuuden, mutta vuoden 1991 kansainvälinen finanssikriisi kaatoi Carlgrenin omaisuuskeskittymän. Hänen täytyi luopua Kanal 5:n omistuksestaan, huutokauppafirma Bukowskista sekä sukutilastaan.
Carlgrenin ura ruotsalaisen urheilun järjestötoiminnassa oli pitkä. Hän toimi vuosina 1965-1973 Ruotsin yleisurheiluliiton puheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1969 Ruotsin urheilun keskusjärjestön hallitukseen, jossa hän oli vuoteen 1975. Edellisenä vuonna 1968 hänet oli valittu Ruotsin olympiakomitean jäseneksi ja edelleen vuonna 1976 Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) ruotsalaisjäseneksi Sven Thofeltin KOK-uran päättyessä. KOK-ja Ruotsin olympiakomiteajäsenyys kestivät vuoteen 1992.
Matts Carlgrenin veljenpoika on Reinfeltin hallituksen ympäristöministeri keskustapoliitikko Andreas Carlgren.
Fabián Marulanda López
Fabián Marulanda López (s. 27. joulukuuta 1933 Marulanda) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. marraskuuta 1960 ja nimitettiin Ibaguén arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Pederodianan titulaaripiispaksi 15. heinäkuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Joaquín Flórez Hernández, jota avustivat Hernando Rojas Ramirez ja José Agustín Valbuena Jáuregui.
Marulanda López sai 22. joulukuuta 1989 nimityksen Florencian piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 19. heinäkuuta 2002.
Lovisa Rosenlund
Lovisa Antintytär Rosenlund (14. huhtikuuta 1792 Jomala – 28. syyskuuta 1900 Jomala) oli pitkäikäinen suomalainen. Hän oli itsellisen leski. Hän syntyi Jomalassa ja kuoli siellä 108 vuoden ja 167 päivän ikäisenä.
Giampiero Boniperti
Giampiero Boniperti (4. heinäkuuta 1928 Barengo, Italia – 18. kesäkuuta 2021 ) oli italialainen jalkapalloilija, urheilujohtaja ja poliitikko. Boniperti pelasi koko uransa Juventuksessa tehden 178 maalia 444 ottelussa. Maajoukkueessa hän teki kahdeksan maalia 38 ottelussa.
Achille Emana
Achille Emana Edzimbi (s. 5. kesäkuuta 1982 Yaoundé, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän edustaa saudiarabialaista Al-Hilalia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Lovisa Rosenlund
Nähtävästi Rosenlund oli kuitenkin syntynyt 5.9.1801, eli "vain" 99-vuotiaaksi eikä päässyt Suomen vanhimmaksi. Selitys on Jomalan kirkonkirjoissa todennäköisesti tapahtunut sekaannus. Rippikirjassa 1821–28 on samaan taloon Svibyssä kirjattu Lovisa Andersdotter -nimisiä naisia peräti neljään otteeseen. Yksi heistä, 14.4.1792 syntynyt puosun tytär (Maija) Lovisa Andersdotter kuoli 1826. Hänen syntymäpäivänsä ei kuitenkaan poistunut kirkonkirjoista, vaan se merkittiinkin 5.9.1801 syntyneen lampuotin tyttären Lovisa Andersdotterin kohdalle. Väärä syntymäpäivä näyttää seuranneen tätä Lovisaa niin, että häntä luultiin 9 vuotta todellista vanhemmaksi.
Achille Emana
Seurajoukkue
Emana aloitti pelaajauransa Euroopassa Valencian junioriakatemiasta. Vuonna 2000, hän siirtyi Toulousen riveihin, viettäen kauden vielä Toulousen junioriakatemiassa. Seuraavana kautena Emana liittyi Toulousen edustusjoukkueeseen ja nosti nopeasti itsensä hyvillä oteillaan avauskokoonpanoon hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Giampiero Boniperti
Boniperti siirtyi keväällä 1946 kotikaupunkinsa joukkueesta Juventukseen. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi edustusjoukkueessa maaliskuussa 1947. Boniperti oli heti kaudella 1947–1948 Serie A:n paras maalintekijä tehtyään 27 maalia. Italian-mestaruuden eli scudetton Boniperti voitti Juventuksessa viisi kertaa. Viimeinen mestaruus tuli keväällä 1961, jolloin hän myös lopetti pelaajauransa.
Achille Emana
Seurajoukkue
Emanaa pidettiin "uutena Michael Essieninä" jatkuvien vakuuttavien otteiden perusteella. Tämä herättikin kiinnostusta muun muassa Ranskan suurseuroissa Olympique Lyonnaissa ja Olympique de Marseillessa. .
Vuonna 2007 Emanaa yhdistettiin vahvasti Englannin Valioliigassa pelanneeseen Portsmouthiin, jossa pelasi muitakin afrikkalaissyntyisiä pelaajia. Emanan siirtyminen Englantiin osoittautui kuitenkin mahdottomaksi, sillä hänelle ei myönnetty työlupaa. Lopulta, hän teki Toulousen kanssa vuoteen 2010 kestävän jatkosopimuksen.
Giampiero Boniperti
Bonipertista tuli heinäkuussa 1971 Juventuksen puheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1990 asti, ja tuona aikana Juventuksesta tuli yksi Euroopan suurimpia jalkapalloseuroja. Joukkue voitti useita Italian-mestaruuksia, mutta se voitti myös kansainvälisen Intercontintal Cupin. Juventuksesta tuli myös ensimmäinen joukkue, joka oli vuotta kertaalleen jokaisen Uefan seurajoukkuekilpailun.
Achille Emana
Seurajoukkue
Keväällä 2008 muutamat eurooppalaiset seurat ilmoittivat olevansa kiinnostuneita Emanasta, joukossa olivat muun muassa englantilaisseurat West Ham United ja Newcastle United, sekä espanjalainen Sevilla ilmoitti myös olevansa kamerunilaisen perässä.
Giampiero Boniperti
Boniperti oli aktiivinen myös politiikassa, ja hän edusti 1994–1999 Forza Italia -puoluetta Euroopan parlamentissa.
Achille Emana
Seurajoukkue
11. kesäkuuta 2008 ilmoitettiin, että Real Betis ja Toulouse käyvät neuvotteluita Emanan siirtymisestä Espanjaan. 22. heinäkuuta Emana sai varmistuksen siirrolleen Betisiin arviolta noin 7 miljoonan euron siirtosummalla. Ensimmäisen maalinsa Emana teki Betisissä ottelussa Mallorcaa vastaan, joka päättyi lopulta Betisin 3–0-voittoon.
Emana edusti espanjalaisseuraa kolmen kauden ajan, jonka aikana hän pelasi 91 ottelua ja teki niissä 34 maalia. Kaudet 2009–2011 joukkue pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Giampiero Boniperti
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Achille Emana
Seurajoukkue
11. elokuuta 2011 hän teki sopimuksen saudiarabilaisseura Al-Hilalin kanssa. Joukkue maksoi hänestä 4,5 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Maajoukkue
Emana oli Kamerunin maajoukkueen mukana vuoden 2003 Maanosaliittojen cupissa, kuten myös vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän palasi Kamerunin maajoukkueeseen vuonna 2008, ja oli mukana jälleen vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Kamerun selviytyi aina finaaliin asti, mutta hävisi finaalin Egyptille jääden hopealle.
Craig Breen
Craig Breen (2. helmikuuta 1990 Waterford, Irlanti – 13. huhtikuuta 2023 Lobor, Kroatia ) oli irlantilainen ralliautoilija, joka ajoi rallin MM-sarjassa. Breen voitti Super 2000 World Rally Championship -sarjan mestaruuden vuonna 2012. Hän sijoittui toiseksi rallin EM-sarjassa vuonna 2015. Breen saavutti MM-sarjassa yhdeksän palkintokorokesijoitusta, joista viimeisen Ruotsin rallissa 2023.
Breen kuoli 13. huhtikuuta 2023 ulosajossa Kroatian rallia edeltävissä testeissä. Hänen kartanlukijansa James Fulton ei loukkaantunut onnettomuudessa.
Ura
Breen aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 1999. Vuonna 2007 hän aloitti ralliuransa. Vuonna 2009 Breen voitti samalla kertaa sekä Irlannin, Britannian ja International Fiesta Sporting Trophys -sarjojen mestaruudet. Samana vuonna hän debytoi WRC-sarjassa Portugalin rallissa. Vuonna 2010 Breen kilpaili Britannian rallin mestaruussarjassa ja Irlannin asfalttirallisarjassa. Vuonna 2011 Breen voitti WRC Academy -sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Breen saavutti ensimmäiset WRC-pisteensä ajamalla kuudenneksi kauden päättävässä Katalonian rallissa. Samana vuonna Breen voitti SWRC-sarjan mestaruuden. Breen kilpaili myös Intercontinental Rally Challenge -sarjassa samana vuonna joutuen vakavaan onnettomuuteen kesäkuussa järjestetyssä Targa Florio-Rally Internazionale Di Sicilia -rallikilpailussa, jossa hänen kartturinsa Gareth Roberts sai surmansa. Breen vastaanotti joulukuussa 2012 Manley Memorial Trophy -palkinnon.
Rallin EM-sarja
Vuodesta 2013 alkaen Breen ajoi rallin EM-sarjassa, jossa hän saavutti viisi voittoa ja 15 palkintopallisijoituista 36 kilpailusta.
Vuonna 2015 Breen ajoi rallin EM-sarjassa, jossa hän tuli loppupisteissä toiseksi Kajetan Kajetanowiczin jälkeen. Breen voitti EM-sarjan kaudella 2015 kolme kymmenestä osakilpailusta. Kauden voittoihin kuului Circuit of Ireland Rally hänen kartalukijansa Scott Martinin kanssa.
Hyundai (2019–2021)
Breen sai kaudeksi 2019 yhden rallin mittaisen sopimuksen Hyundain kanssa. Breen ajoi Suomen rallin ensimmäisenä päivänä parhaiten Hyundai-kuljettajista ollen perjantain erikoiskokeiden jälkeen viidentenä. Lauantaina tallikaveri Andreas Mikkelsen nousi Breenin edelle. Sunnuntaina Breen päästi MM-tittelistä taistelevan toisen tallikaverinsa Thierry Neuvillen edelleen ottamalla aikasakon. Breen sijoittui lopulta seitsemänneksi. Hän ajoi kauden toisen rallinsa Britanniassa lokakuussa. Breen sijoittui kahdeksanneksi.
Kaudella 2020 koronaviruspandemian vuoksi MM-ralli jäi lyhyemmäksi. Breen ajoi kauden aikana kaksi rallia ollen ensin helmikuussa Ruotsissa seitsemäs. Syyskuussa hän ajoi toisen rallinsa Virossa ollen toinen, kun Hyundai otti kaksoisvoiton Ott Tänakin voittaessa rallin. Breen onnistui voittamaan rallin aikana kaksi erikoiskoetta.
Joulukuussa 2020 Breen teki Hyundain kanssa jatkosopimuksen kaudesta 2021.
M-Sport (2022)
Lokakuussa 2021 kerrottiin, että Breen on tehnyt kahden vuoden sopimuksen M-Sportin kanssa.
Marraskuussa 2022 M-Sport lopetti sopimuksen Breenin kanssa kauden päätteeksi. Sopimus päättyi vuoden etuajassa tuloksien epätasaisuudesta johtuen.
Hyundai (2023)
Kaudella 2023 Breen ajoi Hyundailla tallin kolmatta autoa ja vuorotteli Daniel Sordon kanssa. Hänen oli tarkoitus ajaa myös täydet kahdeksan kilpailua Portugalin mestaruussarjassa Hyundai i20 N Rally2 -autolla.
Kuolema
Breen kuoli 13. huhtikuuta kello 12.40 paikallista aikaa Kroatiassa MM-rallia edeltävissä testeissä. Breenin auto suistui tieltä hitaassa nopeudessa liukkaalla tiellä ja osui kylki edellä puuaitaan. Puisen aidan pylväs tunkeutui autoon sisälle kuljettajan puoleisesta ikkunasta ja Breen kuoli välittömästi. Breenin kartanlukija James Fulton ei loukkaantunut onnettomuudessa.
Rallin MM-sarjan tulokset
(Tulosselitteet)
Kuopion kaupunginvaltuusto
Kuopion kaupunginvaltuusto on Kuopion kaupungin kunnanvaltuusto ja ylin päättävä hallinnollinen elin. Se koostuu 59 kuntavaaleilla valittavasta jäsenestä. Valtuuston puheenjohtajana toimii Tuula Väätäinen.
Valtuusto kokoontuu Valtuusto- ja virastotalon valtuustosalissa osoitteessa Suokatu 42.
Lautakunnat
Kuopion kaupungilla on yhdeksän lautakuntaa:
Tarkastuslautakunta toimii kaupunginvaltuuston alaisuudessa.
Onni (elokuva)
Onni (Happiness) on 1998 valmistunut yhdysvaltalainen musta komedia, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Todd Solondz. Elokuva kertoo kolmen sisaruksen sekä näiden perheiden ja lähipiirin elämästä.
Runsaasti palkitun elokuvan teemoihin lukeutuu pedofilia. Elokuva merkitsi näyttelijä Philip Seymour Hoffmanin läpimurtoa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Onnen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Frank Frazetta
thumb|Frazettan yhdestä suosikkihahmosta, Death Dealer -soturista, valmistettu näköispatsas [[Fort Hoodissa, Texasissa.]] Frank Frazetta (9. helmikuuta 1928 – 10. toukokuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen taiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja, joka tuli tunnetuksi fantasia- ja science fiction -aiheistaan. Frazettan tavaramerkkinä olivat sotaisat barbaariaiheet, joissa esiintyy runsaan lihaksikkaita ja vähäpukeisia miehiä, naisia ja mytologisia hahmoja. Frazetta julkaisi uransa aikana useita sarjakuva-albumeja ja laati lukuisia taskukirjojen kansia. Myös Frazettan albumikansitaide on kuuluisaa ja arvostettua. Frazetta työskenteli jo 1950-luvulla yhdysvaltalaisten kustantamojen, kuten EC Comicsin ja National Comicsin (nykyisin DC Comics) vakituisena piirtäjänä.
Onni (elokuva)
Rooleissa
Lähde:
Frank Frazetta
Frazettan nuoruus
Frazetta alkoi piirtää aktiivisesti kolmevuotiaasta ja kahdeksanvuotiaana hän pääsi opiskelemaan piirtämistä Brooklyn Academy of Fine Arts -oppilaitokseen. Frazetta opiskeli piirtämistä kahdeksanvuotiaasta yksitoistavuotiaaksi italialaisen taiteilijan Michael Falangan johdolla aikuisten ryhmässä. Ensimmäisen alastonmallinsa Frazetta piirsi yksitoistavuotiaana elävästä mallista. Falanga kuoli Frazettan ollessa 12-vuotias. Kuusitoistavuotiaana Frazetta palkattiin John Giunta -nimisen sarjakuvapiirtäjän apulaiseksi.