cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rämekarvajalka
Elinympäristö ja elintavat
Lajin elinympäristöä ovat suot, erityisesti harvaa ja kituliasta mäntyä kasvavat rämeet. Lajin suosiossa ovat erityisesti rämeiden avosuota vasten olevat laidat. Perhosia on toisinaan tavattu myös muissa ympäristöissä, kuten apilapeltojen tuholaisena 1930-luvulla. Perhosen esiintymät ovat paikallisia, eikä lajia yleensä tavata sen tyypillisen elinympäristön ulkopuolella.
Viides herätysliike
Kansan Raamattuseura
Järjestön oma määritelmä:
Liikkeen synty ja kehitys
Viidesläisyyden pohjana on perinteinen pietismi ja anglosaksinen evankelioiva herätyskristillisyys. Tästä syystä se tunnetaan myös nimellä uuspietismi. Pietismi on syntynyt Saksassa 1600-luvulla ja Suomessa se nousi vahvaan asemaan 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla, jolloin pietistinen liikehdintä synnytti pohjan suomalaisille herätysliikkeille, erityisesti herännäisyydelle.
Uuspietismin ja siten koko viidesläisyyden isä oli pastori Urho Muroma (1890–1966), joka oli taustaltaan evankeliseen herätysliikkeeseen kuuluva ja evankelisen papin poika. Muroma koki voimakkaan herätyksen norjalaisen Albert Lunden evankelioimiskokouksessa 18. lokakuuta 1912 – Norjassa uuspietismi oli jo nimittäin saanut jalansijaa. Viisi vuotta myöhemmin Muroma vihittiin papiksi ja hän aloitti evankelioimistyön erityisesti työväestön keskuudessa.
Muroma vakuuttui siitä, että vapaiden suuntien keinot ihmisten uskoon tulemiseksi olivat parempia kuin luterilaisen kirkon jumalanpalveluksineen. Kansan herättäminen vaati siis evankelioimista ja herätyskokouksia, joten Muroma aloitti laajan koko 1920–1930-luvun kestäneen evankelioimistoiminnan, joka käsitti useita laajoja kokoussarjoja. Kokouksiin osallistui vähintäänkin yli 100 000 ihmistä ja kokouksista saivat alkunsa monet laajat herätykset.
Rämekarvajalka
Elinympäristö ja elintavat
Laji on päiväaktiivinen ja lajin koiraat lentävät auringon paistaessa, parin metrin korkeudella. Illan tullen lento rauhoittuu. Naaraat ovat selvästi koiraita vähemmän liikkeellä ja ne lentävät selvästi matalammalla. Aikuiset perhoset eivät nauti ravintoa ja elävät vain muutaman päivän. Parittelun jälkeen naaras munii 150–200 munaa, jotka se asettaa erityisesti kuiville heinänkorsille. Munarykelmiin tarttuu suojaavia karvoja naaraan takaruumiista. Toukkia voi nähdä rämevarvuilla. Toukat elävät yksin ja nuorempina piilottelevat päivisin lähellä maanpintaa. Elo-syyskuussa, kun toukat ovat kookkaampia, ne eivät enää piilottele, jolloin niitä on helppo löytää. Toukat talvehtivat. Toukka koteloituu toukokuun alussa.
Ravintokasvi
Rämekarvajalan toukka on polyfagi. Tavallisia ravintokasveja ovat monet soiden kasvit, kuten suokukka, kanerva, juolukka, mustikka, vadelma, koivut, pajut ja haapa. Myös muita ravintokasveja on havaittu.
Viides herätysliike
Liikkeen synty ja kehitys
Vuonna 1929 Muroma perusti Herää Valvomaan -lehden herätyskokouksissa uskoon tulleiden tueksi ja evankelioimistyön tukiverkoksi. Tästä lehdestä muodostuikin myöhemmin muromalaisen viidesläisyyden pää-äänenkannattaja. Nykyisin se tunnetaan nimellä Elämä. Muroma oli toiminut aluksi eri kristillisten yhdistysten ja järjestöjen puitteissa, mutta toiminnan laajennettua perustettiin sen tukijaksi Suomen evankelisluterilainen Sisälähetyssäätiö esikuvanaan Norjan Sisälähetyssäätiö. Säätiön nimi muutettiin 1979 Suomen Raamattuopiston säätiöksi (SROS). Myös Norjan mallin mukaisesti vuonna 1945 perustettiin Suomen Raamattuopisto (SRO) levittämään herätystä koko maahan. Suomen Raamattuopistosta muodostui muromalaisen viidesläisyyden keskusjärjestö. Sen tueksi perustettiin 1946 Suomen Raamattuopiston ystävät ry.
Uuspietismin hajaannus
Viidesläisyys ei ole samalla tavalla yhtenäinen ja keskusjohtoinen kuin esimerkiksi evankelinen herätysliike. Suomen Raamattuopiston ympärille keskittynyt muromalaisuus ei ole ainut viidesläisyyden suuntaus. 1945 perustettiin myös Kansan Raamattuseura (KRS), joka oli syntynyt evankelista Frank Mangsin (1897–1994) 1920–1930-luvuilla evankelioiman herätyksen pohjalle. Muroman Sisälähetyssäätiö oli aikanaan kutsunut alun perin Närpiöstä kotoisin olevan, mutta Ruotsin Karlstadissa asuvan Mangsin Suomeen, mutta 1940-luvulla kahden suuntauksen välille syntyi kilpailuasetelma. Erityisesti Muroma ja Sisälähetyssäätiö suhtautuivat epäluuloisesti Kansan Raamattuseuraan tämän yleiskristillisyyttä korostavan linjan takia. KRS:n ja muromalaisuuden välit kiristyivät, kun KRS:n evankelioimistyö kasvoi voimakkaasti ja Raamattuopiston väkeä siirtyi KRS:n palvelukseen. Tämän takia 1940-luvulla syntyi uuspietismin ensimmäinen hajaannus. Välit kuitenkin paranivat 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa, jolloin jopa järjestöjen yhdistämisestä neuvoteltiin. Yhteistyöpyrkimykset kuitenkin kariutuivat opillisiin eroihin.
Uuspietistisen liikkeen nousu 1960-luvulla
Radikalismin ja siitä seuranneen uusvasemmistolaisuuden nousu aiheuttivat uuden herätyskristillisyyden aallon. Suomalaisen yhteiskunnan elämäntapa sekä sen rakenteelliset ja aatteelliset muutokset näyttivät uhkaavan kristillistä elämäntapaa. Vasemmistoradikalismi oli vallannut ylioppilaskunnat, joten erityisesti kristillinen ylioppilasliike koki herätyksen. Kristillinen ylioppilasliike alkoi vaatia huomion kiinnittämistä maailmanlaajuisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin perinteisten opillisten kysymysten pohtimisen sijaan. Uutta herätyskristillistä linjaa edustavat ajautuivat Muroman ja Suomen Raamattuopiston piiriin.
Tilanne johti Suomen Evankelis-luterilaisen Ylioppilaslähetyksen perustamiseen vuonna 1964. Ylioppilaslähetyksessä oli voimakas lähetysnäky sisä- ja ulkolähetyksiin ja se suhtautui kriittisesti kansankirkkoon sekä ekumeniaan. Ylioppilaslähetys solmi yhteyksiä samanmielisiin opiskelijajärjestöihin maailmalla ja sen suhteet Suomen kristilliseen ylioppilasliittoon olivat erittäin kireät.
Pian Ylioppilaslähetyksen perustamisen jälkeen syntyivät Suomen Evankelis-luterilainen Nuorisolähetys ja Lapsilähetys, joiden yhdyssiteeksi perustettiin vuonna 1964 sanomalehti Uusi Tie, jonka tarkoituksena oli toimia evankelioimistyön välineenä sekä taistella kirkossa ja yhteiskunnassa esiintyvää epäraamatullisuutta vastaan.
Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen perustaminen
Vuonna 1967 perustettiin Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys (SEKL), josta muodostui viidesläisen herätysliikkeen tärkein organisaatio. Se kokosi yhteen kaikki ne ryhmät, jotka kokivat yhteiskunnallisen tilanteen huolestuttavaksi. Ylioppilas- ja Nuorisolähetys liittyivät siihen. Lisäksi se sai merkittävän joukon kannattajia ja työntekijöitä Sisälähetyssäätiön ja Helsingin Raamattukoulun piiristä, mikä johti näiden järjestöjen ristiriitoihin SEKL:n kanssa. SEKL kokosi laajasti kannattajia kaikista viidesläisistä järjestöistä paitsi Kansan Raamattuseurasta, josta SEKL:n mukaan lähti vain muutamia.
SEKL syntyi yhteiskunnalliseksi liikkeeksi, jonka painopiste oli alussa maakuntien keskuskaupungeissa. Sen toiminta ja kannatus laajeni voimakkaasti vuosina 1967–1974 ja vuoteen 1972 mennessä sillä oli toimintaa useimmissa Suomen seurakunnissa. SEKL kritisoi voimakkaasti yhteiskunnallista ja kirkollista kehitystä, jota se piti aivan liian liberaalina. SEKL painotti henkilökohtaista uskoa ja uskoon tulemista sekä veti selvän rajan tosiuskovaisten seurakunnan ja tapakristillisyyden välille. Lisäksi se sanoutui irti ekumeenisesta liikkeestä, jonka katsoi olevan liian liberaaliteologinen. Yhteiskunnallisena liikkeenä SEKL kiinnostui politiikasta, mikä oli aiempiin viidesläisiin liikkeisiin poikkeuksellista. SEKL tuki Suomen Kristillistä Liittoa (nykyinen Kristillisdemokraatit). Sillä oli merkityksensä puolueen kannatuksen kasvattamisessa ja ensimmäisen edustajapaikan saamisessa vuoden 1970 eduskuntavaaleissa.
Viidesläinen liike, joka oli yhdistynyt kansanlähetysrintaman muodossa, alkoi rakoilla 1970-luvun alkupuolella. Ilmapiiri kirkossa ja yhteiskunnassa oli muuttumassa, joten kristillisen arvomaailman ei katsottu enää olevan niin uhattuna kuin se oli aiemmin näyttänyt olevan. SEKL:n sisällä eri ryhmien opilliset erot alkoivat tulla esiin ja lopulta Ylioppilaslähetys erosi SEKL:stä 1973. Näin syntyi uusi järjestö Opiskelija- ja Koululaislähetys (OPKO). Tästä sai alkunsa se, että lopulta suurin osa SEKL:n ulkolähetystoiminnasta erosi järjestöstä. Näiden tueksi perustettiin Lähetysyhdistys Kylväjä ja radiolähetystyöjärjestö Sanansaattajat (SANSA). SEKL:n ulkopuolelle jääneistä ryhmistä vain OPKO muodosti kansanliikkeen, joten kansanlähetysrintama hajosi lopullisesti. SEKL:n huomio siirtyi ulkopäin lähinnä oman liikkeen jäsenten tukemiseen ja auttamiseen.
Kannatus
Viidennen herätysliikkeen alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007. Toimintaa vähintään: {{legend|#549b54 |Kuukausittain}}{{legend|#b5f7b5 |Vuosittain}}
Henrik Ehrnrooth (sijoittaja)
Henrik Göran Casimir Ehrnrooth (s. 7. heinäkuuta 1954 Helsinki) on suomalainen liikemies ja yritysjohtaja. Hän on valmistunut maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1981 ja diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista Helsingistä samana vuonna.
Henrik Ehrnrooth on vuorineuvos Casimir Ehrnroothin poika. Äitinsä puolelta hän kuuluu Reenpään sukuun.
Yritystoiminta
Henrik Ehrnrooth sekä hänen veljensä Georg ja Carl-Gustaf Ehrnrooth käyttävät määräysvaltaa sijoitusyhtiöissä, jotka ovat muun muassa Pöyryn, YIT:n ja Caverionin suurimmat osakkeenomistajat.
Henrik Mennander
Henrik Mennander (s. 1978 Juva) on suomalainen musiikkivideoiden ja dokumenttielokuvien tekijä. Hän valmistui Lahden muotoiluinstituutin elokuva- ja TV-ilmaisun linjalta vuonna 2005. Opinnäytetyökseen hän ohjasi ja kuvasi dokumenttielokuvan Naamioitu kapina.
Televisio
Mennander on värimääritellyt Suurin pudottaja -sarjan (2006) ja leikannut sekä värimääritellyt VO2-sarjaa vuonna 2009.
Elokuva
Mennander on toiminut Emmauksen tiellä -elokuvassa (2001) valomiehen assistenttina ja Keisarikunnan (2004) gripharjoittelijana. Hän on myös ollut lyhytelokuvan Pieni tarina syyllisyydestä still-kuvaaja ja värimääritellyt elokuvan Sanansaattaja (2009).
Yksityiselämä
Henrik on Ruoskan laulajan Patrik Mennanderin veli.
6. huhtikuuta
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 5. huhtikuuta, 7. huhtikuuta
Jääasema Zebra
Jääasema Zebra on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut trilleri ja seikkailuelokuva. Elokuvan ohjasi John Sturges, ja sen pääosissa esiintyvät mm. Rock Hudson ja Ernest Borgnine.
Juoni
Ydinsukellusvene USS Tigerfishin komentaja Ferraday saa määräyksen suunnata kohti pohjoisnapaa evakuoimaan sääasema Zebran miehistö ajelehtivalta jäälautalta. Operaatio saa uusia vaarallisia käänteitä kun miehistö huomaa ettei asemalla kaikki ole sitä miltä näyttää ja että joku on valmis keinoja kaihtamatta estämään operaation toteutumisen.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi Jääasema Zebralle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Leyte (1887)
Leyte oli Espanjan laivaston vuonna 1885 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Palvelus
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus vartio Manilanlahden suuta. Manilanlahden taistelun jälkeen alus katosi matalikolla. Alus yritti 29. toukokuuta paeta, mutta USRC McCullogh valtasi aluksen. Sotatoimien jälkeen alus liitettiin 22. maaliskuuta 1900 Yhdysvaltain laivastoon nimellä USS Leyte. Alus poistettiin alusluettelosta 27. toukokuuta 1907 ja myytiin 16. joulukuuta 1907.
Linda Darnell
pienoiskuva|Darnell valokuvattuna 1940-luvulla. Linda Darnell (oik. Monetta Eloyse Darnell; 16. lokakuuta 1923 Dallas, Teksas – 10. huhtikuuta 1965 Glenview, Illinois) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Darnell oli kolmesti naimisissa. Hänen puolisoinaan olivat J. Peverell Marley vuosina 1943–1952, Philip Leibmann vuosina 1954–1955 ja Merle Roy Robertson 1957–1963. Hän adoptoi ensimmäisen miehensä kanssa tytön, Charlotte Mildred ”Lola” Marleyn. Hän kuoli vuonna 1965 Illinoisissa tulipalossa saamiinsa vammoihin vain 41-vuotiaana.
Elokuvia
pienoiskuva|Darnell [[Verta ja hiekkaa -elokuvan trailerissa.]]
Johannes XII
Johannes XII, aikaisemmin Octavianus (s. noin 937–14. toukokuuta 964) oli paavina 16. joulukuuta 955 – 14. toukokuuta 964.
Johannes XII:n kausi kuului ajanjaksoon, jota on kutsuttu pornokratiaksi. Hänen juorutaan kuolleen rakastajattarensa mustasukkaisen aviomiehen surmaamana.
Emily Rosen riivaaja
Emily Rosen riivaaja on Scott Derricksonin ohjaama, vuonna 2005 ensi-iltansa saanut kauhu- ja draamaelokuva.
Elokuvan keskipisteenä on nuori Emily Rose, joka alkaa saada outoja kohtauksia. Emilyn perhe uskoo, että tämä on riivattu, ja kutsuu paikalle kylän papin, joka päättää aloittaa manauksen häätääkseen riivaajat. Tyttö kuitenkin kuolee ja pappia syytetään kuolemantuottamuksesta, sillä lääkärit uskovat Emilyn olleen oikeasti sairas. Elokuva seuraa oikeudenkäyntiä ja papin sekä Emilyn perheen näkemyksiä asiasta.
Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumiin: vuonna 1976 Länsi-Saksassa kaksi katolista pappia toimitti lukuisia manaussessioita riivatuksi uskotulle nuorelle naiselle nimeltä Anneliese Michel. Lopulta ruoasta ja epilepsiansa hoidosta kieltäytynyt Michel riutui kuoliaaksi. Papit tuomittiin oikeudessa kuolemantuottamuksesta sakkorangaistuksiin.
Raha-asiainvaliokunta
Raha-asiainvaliokunta perustettiin Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäiville ensimmäistä kertaa Porvoon maapäiville 1809. Se oli toinen kyseisten valtiopäivien valtiokunnista, joita oli tuolloin vain kaksi. Ensimmäinen valtiopäiville perustettu valiokunta oli Siviili- ja talousvaliokunta.
Raha-asiain valiokunnan tehtävänä oli käsitellä rahaoloja. Suomessa kiersi Suomen sodan aikana niin Ruotsin kuningaskunnan kuin Venäjän keisarikunnankin rahaa. Autonomia vahvistui, kun Suomen pankki alkoi toimia keskuspankkina muodostuville liikepankeille ja kun Suomeen saatiin 1/4 kultafrangin arvoinen Suomen markka rahajärjestelmän kultaiseksi pohjaksi alun perin hopeakantaisen markan jatkoksi 1878, jolloin Suomen suuriruhtinaskunta suurtyi kultakantaan 20 vuotta ennen Venäjän keisarikuntaa.
Vuoden 1863 valtiopäivillä samankaltaisia tehtäviä hoitamaan valittiin pankkivaliokunta, kun oli selvää, että jatkettiin Ruotsin vapauden ajan mallilla, jossa valtionpankki oli valtiopäivien eli säätyjen pankki, mikä näkyy edelleen Suomen pankissa pankkivaltuustossa, joka koostuu valtiopäivämiesperinteen mukaisesti kansanedustajista.
Dead or Aliven diskografia
Tämä artikkeli käsittelee englantilaisen yhtyeen Dead or Aliven diskografiaa.
Cyprian Bhekuzulu kaSolomon
Cyprian Bhekuzulu kaSolomon (4. elokuuta 1924 – 17. syyskuuta 1968) oli zulu-heimon kuningas vuodesta 1948 kuolemaansa saakka. Hän seurasi tehtävässään isäänsä Solomon kaDinizulua, joka kuoli jo vuonna 1933. Seuraajakysymys ratkesi kuitenkin pitkällisten erimielisyyksien jälkeen vasta vuonna 1944. Cyprianin kuoltua hänen tehtäväänsä jatkoi hänen poikansa Goodwill Zwelithini kaBhekuzulu.
Doualan kansainvälinen lentoasema
Doualan lentokentällä on yksi kiitotie, jonka pituus on 2 853 metriä.
Peyton Place (televisiosarja)
Peyton Place oli saippuaooppera, jota esitettiin ABC-televisiokanavalla Yhdysvalloissa vuosina 1964–1969. Sarja perustui Grace Metaliousin vuonna 1956 kirjoittamaan kirjaan Kaupunki nimeltä Peyton Place ja siitä vuonna 1957 tehtyyn elokuvasovitukseen Peyton Place – vihan tyyssija. Peyton Place kertoi Uudessa-Englannissa sijaitsevan kuvitteellisen pikkukaupungin ihmisten elämästä. Sarjan henkilöt edustivat pääosin yhteiskunnan ns. ylempää keskiluokkaa. Sarjaa tehtiin kaikkiaan 514 jaksoa.
Sarja esitettiin myös Suomessa televisiossa ensin TV1:ssä muutama jakso vuonna 1965 nimellä Pikkukaupungissa tapahtuu. Se ei silloin vielä saanut tuulta siipiensä alle. Vasta 1960–1970-lukujen vaihteessa MTV:n esittämänä siitä tuli menestyssarja Suomessa. Esimerkiksi 9. huhtikuuta 1969 lähetetty jakso sai 1,7 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 45 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä. Se oli ensimmäinen Suomessa esitetty suosittu yhdysvaltalainen saippuasarja.
Pilapiirtäjä Kari Suomalaisen mukaan Peyton Placen suosio oli aikanaan uusi ilmiö suomalaisten arjessa: "Keskiviikkoiltoina keräännyttiin hartaina televisioiden ääreen seuraamaan Peyton Place -sarjaa, kaikkien aikojen suosituinta sarjaohjelmaa. Sen takia siirrettiin vierailuja ja lähdettiin kesken kokouksista. Seuraavana aamuna varsinkin naisväki keskusteli innokkaasti ja asiantuntevasti Peyton Placen mutkikkaiden ihmissuhteiden viimeisistä käänteistä."
Keskeisiä näyttelijöitä sarjassa olivat Mia Farrow (Allison MacKenzie), Ryan O’Neal (Rodney Harrington), Barbara Parkins (Betty Anderson), Dorothy Malone (Constance MacKenzie), Tim O'Connor (Eddie Carson), George Macgready (Martin Peyton) ja Ed Nelson (Tohtori Michael Rossi).
Vastaanotto
Reijo Lehtonen kirjoitti Filmihullu-lehdessä vuonna 1969, että sarja tarjoaa keskiluokkaiselle katsojakunnalle monia mahdollisuuksia samastumiseen. Sen henkilöt edustavat psykologisesti tiettyä ihannetta, jonka rikkominen aiheuttaisi hahmoihin sattumanvaraisuutta ja siten sekoittaisi selkeän tarinan. Tarinan juoni ei ole alku-loppu-rakenteen mukainen vaan päättymätön tapahtumasarja. Vuorosanat ovat kliseemäisiä ja niiden tarkoituksena on vahvistaa kuvan tarjoamaan viestiä. Lehtosen mukaan sarja vie katsojan pois omasta olohuoneesta sellaiseen todellisuuteen, jonka hän voi tunnistaa tavoiteltavaksi todellisuudeksi.
Daegun metropalo
Daegun metropalo tapahtui 18. helmikuuta 2003, kun itsemurhaa yrittänyt tuhopolttaja sytytti tulipalon metrojunassa Jungangnon metroasemalla Etelä-Korean Daegussa. Palo tuhosi junan täysin ja levisi myös toiseen asemalle pysähtyneeseen junaan. Tulipalossa kuoli 198 ihmistä ja 147 loukkaantui.
Kiila (yhdistys)
Kirjailija- ja taiteilijayhdistys Kiila ry. on vuonna 1936 perustettu suomalainen vasemmistolainen kulttuurijärjestö.
Daegun metropalo
Tapahtumat
Palon sytytti Kim Dae-han, 56-vuotias entinen taksinkuljettaja. Hän oli kärsinyt mielenterveysongelmista saatuaan kaksi vuotta aiemmin aivohalvauksen ja päätti yrittää itsemurhaa. Hän halusi kuolla julkisella paikalla vieden muita mukanaan. Niinpä hän nousi metrojunaan ja sytytti siellä tulipalon bensiinillä täytetyillä maitopurkeilla. Palo levisi koko junaan ja tuhosi sen.
Kiila (yhdistys)
Kiilan toiminta on jatkunut 2000-luvulle asti, välillä hieman hiipuen, mutta viime vuosina taas aktivoituen. Toimittaja Matti Rinne on kirjoittanut Kiilan historian (Tammi 2006). Kiila on yhä yksi vasemmistohenkisen sivistyneistön keskustelufoorumeista.
Daegun metropalo
Tapahtumat
Muutamaa minuuttia palon syttymisen jälkeen asemalle tuli toinen juna. Sen kuljettaja huomasi savun ja ajoi junan hitaasti asemalle. Hän lukitsi junansa ovet ja yritti rauhoitella matkustajia. Junaan tuli kuitenkin savua, ja pian myös palo levisi sinne. Toisessa junassa kuoli lopulta enemmän ihmisiä kuin ensimmäisessä junassa. Tilannetta pahensi se, että automaattinen paloilmoitin katkaisi virran molemmista junista. Junissa ei myöskään ollut sammuttimia.
Palon sytyttänyt Kim Dae-han selvisi hengissä ja sai elinkautisen vankeustuomion. Lisäksi metrojunien kuljettajat saivat neljän ja viiden vuoden tuomiot ja kaksi metroviranomaista kolmen vuoden tuomiot kuolemantuottamuksesta. Kolme muuta viranomaista sai ehdollista vankeutta.
Kiila (yhdistys)
Toimintansa aikana järjestö on julkaissut 15 albumia, jotka kokoavat yhteen yhdistyksessä vaikuttavien taiteilijoiden näkemyksiä ja tavoitteita. Ensimmäinen oli Kirjailijaryhmä Kiilan albumi 1937. Vuonna 2010 ilmestyi sarjakuvateemainen albumi "Raivoa ja lamaannusta" (Teos 2010). Kiilan puheenjohtajana toimii vuonna 2022 Shubhangi Singh.
Kiilalla on kaksi rahastoa, Katri Valan rahasto ja Olli Waittisen rahasto, joista jälkimmäisestä jaetaan stipendejä ansioituneille taiteilijoille. Kiila jakaa vuosittain Vuoden Kiila -palkinnon.
Historia
thumb|300px|right|Kiilan johtokunnan jäseniä maaliskuussa 1962 [[Hotelli Tornissa Helsingissä: vasemmalta Sven Grönvall, Arvo Turtiainen, Tapio Tapiovaara ja Jarno Pennanen.]]
Alkuaika
Kiila perustettiin 1930-luvulla aikana, jolloin oikeistolainen ilmapiiri Suomessa oli voimistunut ja julkisen vasemmistolaisen liikkeen toimintaedellytyksiä oli huomattavasti kavennettu. Vasemmistolaisia kirjailijoita ei päästetty esimerkiksi Kirjailijaliiton jäseniksi ja painokanneoikeudenkäynnit olivat jatkuva riesa. Ennen yhdistyksen varsinaista perustamista oli samanhenkistä edistyksellistä toimintaa harrastettu jo muutamia vuosia. Kiilan ydinryhmä syntyi Jarno Pennasen toimittaman Kirjallisuuslehden ja Erkki Valan Tulenkantajat-lehden ympärille. Muita tunnettuja alkuaikojen kiilalaisia olivat mm. Katri Vala, Pentti Haanpää, Elvi Sinervo, Arvo Turtiainen, Viljo Kajava, Raoul Palmgren ja Otto Varhia.
Radikalismin aika
1960-luvulla Kiila nousi jälleen tärkeään rooliin keskustelun herättäjänä. "Lapualaisoopperan sukupolvi" tunsi vetoa järjestön humaaniin vasemmistolaisuuteen. Esimerkiksi Pennasen vuosikymmenen alussa perustama Tilanne-lehti arvosteli kansandemokraattista liikettä terävästi. Lopulta Tilanteessa esiin nostetut aihepiirit tulivat myös SKDL:n keskusteluihin uudistuslinjan syntyessä. Toisaalta mukaan Kiilaan tuli nyt myös vasemmistolaisia SKDL:n ulkopuolelta. 1960-luvun Kiila otti kantaa protestoimalla esimerkiksi Vietnamin sotaa ja Tšekkoslovakian miehitystä. Myös Neuvostoliittoa kritisoitiin. Esimerkiksi kiilalainen Arvo Turtiainen puolusti Vladimir Dudintsevin romaania Ei ainoastaan leivästä, vaikka Nikita Hruštšov oli tuominnut sen. Yhdistyksen varapuheenjohtaja Arvo Salo valittiin eduskuntaan vuoden 1966 vaaleissa. Pentti Saarikoski oli Kiilan tunnetuimpia nimiä.
Taistolaisvuodet
1970-luvulla Kiila jäi puoluepoliittisten kulttuuriyhdistysten (Kulttuurityöntekijöiden liitto (vähemmistökommunistit), Kulttuuridemokraatit (enemmistökommunistit)  Kulttuurityöntekijäin sosialidemokraattinen yhdistys (SDP) varjoon, mutta aktiivit pitivät järjestöä pystyssä. 1971 ilmestyi Kiilan 35-vuotisalbumi (Eteenpäin, ETLP 309), jossa kiilalaiskirjoittajien tekstejä tulkitsivat mm. Arja Saijonmaa, Kalle Holmberg, Kaisa Korhonen, Kristiina Halkola ja Vesa-Matti Loiri. Lauluja oli Kiilan piirissä sävelletty tosin jo alusta alkaen. Ahtaimpina taistolaisvuosina autoritaaristen ja demokraattisten vasemmistolaisten kiistat näkyivät myös Kiilassa.
Uusin aika
Kulttuuri-ilmapiirissa korostui 1980-luvulla yhteisöllisyyden sijasta yksilöllisyys, ja Kiila alkoi vaimentua. Poliittiset kulttuurijärjestöt haihtuivat 1990-luvulla, mutta Kiila jatkoi. Edelleen järjestö on reagoinut julkilausumin maailman tapahtumiin, järjestänyt muun muassa kirjallista Kiilaklubia säännöllisen epäsäännöllisesti sekä koonnut yhteen yhteiskunnallisesti suuntautuneita taiteilijoita.
Huascarán
Huascarán on Andeihin kuuluva vuori Perussa. Se sijaitsee läntisillä Andeilla Cordillera Blanca -vuoriketjussa. Huascarán korkein huippu on 6 768 metrissä. Se on Perun korkein ja Etelä-Amerikan neljänneksi korkein vuori.
Ancashin maanjäristys aiheutti pohjoisrinteen merkittävän luhistumisen 31. toukokuuta 1970. Kivestä ja jäästä muodostunut vyörymä, joka syöksyi alas rinnettä, oli noin 1,5 kilometriä pitkä ja vajaan kilometrin leveä. Noin viiden minuutin päästä se peitti Yungayn kaupungin alleen, minkä seurauksena kuoli suurin osa kaupungin 25 000 asukkaasta.
Tihisenniemen voimalaitos
Tihisenniemen voimalaitos on Kajaanin Tihisenniemellä sijaitseva Kainuun Voiman höyryvoimalaitos. Siinä on kaksi osaa, jotka valmistuivat vuosina 1989 (pääkattila) ja 1999 (vara- ja huippukattila). Voimalaitos tuottaa suurimman osan Kajaanin kaupungin tarvitsemasta kaukolämmöstä ja lisäksi sähköä. Lisäksi sillä on valmius toimittaa höyryä Renforsin Rannan teollisuusalueella toimiville yrityksille. Voimalan valvomosta ohjataan myös kolmea vesivoimalaa: Ämmäkosken voimalaitos, Koivukosken voimalaitos ja Koivukoski III.
Aiemmin voimalaitos tuotti myös Kajaanin paperitehtaan tarvitseman prosessihöyryn suurilta osin vuosina 1986-1999 ja kokonaan vuosina 1999-2008 paperitehtaan sulkemiseen 17.12.2008 saakka. Paperitehtaan lopettamisen myötä voimalaitos keskittyy pelkästään kaukolämmön ja sähkön tuottamiseen. Laitoksessa on 2 kattilaa: pääkattila sekä vara- ja huippukattila. Laitoksen piipun korkeus on noin 100 metriä. Kajaanin paperitehtaan oma höyryvoimala poistettiin käytöstä vuonna 1999 vanhentuneena.
Yläinenlammi (Ikaalinen)
Yläinenlammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Särkikoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Yläinenlammi on osa Jyllinjoen aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 140 metriä ja sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria. Se sijaitsee Jyllinjoen alajuoksulla ja joen sivussa olevalla lietepohjalla. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen on metsä- ja suo-oja ja toinen pelto-oja. Lampi on yhdistetty Jyllinjokeen kahdella kanavalla. Noin 300 metriä alajuoksulla on Alainenlammi, joka on muodostunut samalla tavalla. Rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Sitä ympäröi kolmelta sivulta peltomaat ja muut rannat ovat suojavyöhykettä. Rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2594 haarautuvalta kylätieltä.
Historiaa
Kyrösjärvi on laskettu useaan otteeseen vuoden 1804 jälkeen, jonka takia vedenpinta on laskenut yhteensä yli neljä metriä. Tämäkin lampi on jäänyt kuivalle maalle viimeisen tai sitä edellisen jävenlaskun aikana. Lammella on siten ikää vain 150–185 vuotta.
Solomon kaDinizulu
Solomon kaDinizulu (1891 St. Helena – 4. maaliskuuta 1933) oli zulu-heimon kuningas vuodesta 1913 kuolemaansa saakka. Hän seurasi tehtävässä isäänsä Dinizulua. Hän syntyi St. Helenalla isänsä ollessa siellä maanpaossa.
Książ
Książ on linna Sleesiassa, Puolassa lähellä Wałbrzychin kaupunkia. Se on Puolan kolmanneksi suurin linna ja rakennettu vuosina 1288–1292. Myöhemmin linnaa on laajennettu aina 1900-luvulle saakka. Linnassa onkin näkyvillä vaikutteita useilta eri vuosisadoilta.
Solomon kaDinizulu
Vuonna 1920 Solomon oli perustamassa Inkathaa yhdessä ACN:n kansa. Hänen sisarensa, prinsessa Constance Magogo, tuli tunnetuksi perinteiseten zululaulujen laulajana ja Mangosuthu Buthelezin, Inkatha Freedon Partyn johtajan äitinä.
Książ
Historia
Ksiazin linnaa, alkuperäiseltä saksalaiselta nimeltään Fürstenstein, on hallinnut kautta aikojen useat eri omistajat, mutta pisimpään se on ollut 400 vuotta linnaa hallinneen Hochbergin suvun hallussa. Toisen maailman sodan aikaan Natsi-Saksa takavarikoi linnan ja teki linnaan muutoksia päämääränään tehdä linnasta yksi Adolf Hitlerin tukikohdista. Saksan hävittyä sodan puna-armeija sai linnan haltuun tuhoten linnaa ja vieden kaiken irtaimiston mennessään. Toisen maailmansodan jälkeen Fürstenstein osana muuta Sleesiaa luovutettiin osaksi Puolaa ja linna sai nykyisen nimensä. Linnan kunnostustyöt aloitettiin 1956 ja ne kestivät 30 vuotta. Nykyään linnassa toimii museo ja luksushotelli. Linnaa ympäröi suojelukohteena oleva puisto, joka on vapaasti suomennettuna Książin maisemapuisto (puolaksi Książański Park Krajobrazowy).
Solomon kaDinizulu
Solomonin kuoltua häntä seurasi kuninkaana poikansa Cyprian Bhekuzulu kaSolomon.
Giuseppe Farina
Ennen virallista Formula 1 -mestaruussarjaa
Farina aloitti kilpailemisen Grand Prix -autoilla 1930-luvun aikana. 1930-luvun lopulla Farina voitti useita Grand Prix -ajoja, ja häntä pidetäänkin aikansa parhaimpiin lukeutuvana kuljettajana. Hänen "suorakätistä" ajotyyliään kopioitiinkin useasti. Hän voitti Italian Grand Prix -sarjan mestaruuden vuosina 1937–1939 ja kilpaili samoihin aikoihin myös kansainvälisissä sarjoissa. Toisen maailmansodan jälkeen Farina osallistui jälleen Grand Prix -kilpailuihin ja voitti vuonna 1946 järjestetyn Nations GP -kilpailun.
Alfa Romeo: 1950–1951
Kun FIA ilmoitti aloittavansa Formula 1 -luokalle oman maailmanmestaruussarjansa, Farina ilmoittautui mukaan ja sai ajettavakseen Alfa Romeon Tipo 159 F1-auton. Farina voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Formula 1 -kilpailun, Britannian Grand Prix'n Silverstonessa 13. toukokuuta 1950. Farina voitti ensimmäisen F1-kauden aikana kolme osakilpailua ja nousi ensimmäiseksi F1-maailmanmestariksi 30 pisteellään.
Seuraavan vuoden Farina ajoi vielä Alfa Romeolla, mutta ei onnistunut uusimaan mestaruuttansa, vaan jäi neljänneksi MM-taulukossa Juan Manuel Fangion voitettua mestaruuden. Hän voitti kauden aikana Belgian osakilpailun.
Ferrari: 1952–1955
Vuoden 1952 MM-sarjaan Farina vaihtoi tallikseen Ferrarin. Hän sijoittui neljässä osakilpailussa toiseksi, mutta ei voittanut kertaakaan. Farina sijoittui MM-sarjassa toiseksi, kuusi kilpailua kahdeksasta voittaneen Alberto Ascarin jälkeen.
Ura Formula ykkösten jälkeen
Vuonna 1956 Giuseppe Farina yritti osallistua Indianapolis 500 -ajoihin, mutta mursi solisluunsa Monzassa ajetussa urheiluautokilpailussa. Farina kuitenkin yritti vielä osallistua Indy 500:een seuraavana vuonna, mutta luopui kilpailemisesta lopullisesti, kun hänen tallitoverinsa Keith Andrews sai surmansa harjoitellessaan Farinan autolla.
Farina tunnettiin aikaisissa F1-lähdöissään jo erittäin huomattavana kilpakuljettajana ja moni, muun muassa Enzo Ferrari ja Stirling Moss huomasivat hänen älykkään ajotyylinsä. Farina tunnettiin myös kanssakilpailijoistaan piittaamattomana kuljettajana ja oli osallisena kahdessa GP-kuolonkolarissa vuosina 1936 ja 1938. Kaikkien myöhäisen F1-uransa aikana kokeneiden loukkaantumisiensa jälkeen Farina sai surmansa vuonna 1966, kun hänen autonsa syöksyi tieltä Ranskan Chambéryssa hänen ollessa matkalla seuraamaan Ranskan GP:tä.
Formula 1:n MM-kilpailujen tulokset
(avain) (lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
Muuta
Koulutukseltaan Farina oli oikeustieteen tohtori, joksi hän valmistui Torinon yliopistosta.
Alessandro Nesta
Alessandro Nesta (s. 19. maaliskuuta 1976 Rooma, Italia) on uransa lopettanut italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Ura
Lapsuutensa Nesta vietti Rooman Cinecittàssa. Vuonna 1985 hän liittyi Lazion nuorisojoukkueeseen ja pelasi myös Italian poikamaajoukkueissa. Lazion edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 1993–1994. Vuonna 1996 hän voitti Italian riveissä alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruuden ja debytoi miesten A-maajoukkueessa samana vuonna 5. lokakuuta ottelussa Moldovaa vastaan. Pelatessaan Laziossa Nesta voitti Italian mestaruuden kaudella 1999–2000, Italian Cupin kahdesti (1997–1998 ja 1999–2000), Italian supercupin kahdesti (1998 ja 2000), Cup-voittajien Cupin kaudella 1998–1999 sekä UEFA Super Cupin. Nykyiseen seuraansa Milaniin Nesta siirtyi juuri ennen kauden 2002–2003 alkua. Milanissa hän on voittanut Italian mestaruuden, Italian Cupin, Mestarien liigan ja UEFA Super Cupin.
Maajoukkueessa
Italian maajoukkueessa Nesta on pelannut EM-kisoissa 1996, 2000 ja 2004, ja MM-kisoissa 1998, 2002 ja 2006, joista viimeksi mainituissa Italia voitti maailmanmestaruuden, mutta Nesta loukkaantui jo alkulohko-ottelussa. Kaikkiaan Nesta pelasi 78 maaottelua mutta ei tehnyt niissä yhtään maalia.
21 Canum Venaticorum
21 Canum Venaticorum on tähti Ajokoirien tähdistössä.
21 Canum Venaticorum on valkoinen A-tyyppinen pääsarjan kääpiö, jonka magnituudi on +5.14. Se on suunnilleen 275 valovuotta Maapallosta. Se on luokiteltu Alfa2 Canum Venaticorum tyyppiseksi muuttujaksi ja sen kirkkaus vaihtelee 0.04 magnituudeilla.
Tällä tähdellä on 2.55 kertaa Auringon massa ja 2.8 kertaa Auringon säteen. Se säteilee 63 kertaa Aurinkoa enemmän kirkkautta sen ulommasta ilmakehästä 9,772 Kelvinin lämpötilalla.
Bror-Erik Sjöholm
Bror-Erik Alexander Sjöholm (24. lokakuuta 1918 Helsinki – 9. syyskuuta 2013 ) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos vuodesta 1971. Sjöholm sai varatuomarin arvon 1946 ja valmistui lakitieteen lisensiaatiksi 1948.
Päivystäjäveturi
Useimmiten tarkoitukseen käytetään järjestely- eli vaihtoveturia, jonka voimansiirto on suunniteltu voimaa eikä nopeutta silmällä pitäen.
STS-127
thumb|250px|STS-127:n laukaisu 16.7.2009. STS-127 (ISS:n kokoonpanolento 2J/A) oli avaruussukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS). Se oli avaruussukkula Endeavourin 23. lento ja sen suunniteltu laukaisu oli 13. kesäkuuta 2009. Nasa joutui kuitenkin lykkäämään laukaisua tankkauksen yhteydessä ilmenneen vetyvuodon takia. Laukaisua jouduttiin lykkäämään viisi kertaa huonon sään tai tankkausongelmien vuoksi. Sukkula laukaistiin onnistuneesti matkaan Kennedy Space Centeristä, Floridasta kuudennella lähtöyrityksellä 16. heinäkuuta 2009 kello 1.03 Suomen aikaa.
Lennon aikana avaruusasemalla oli 13 henkeä yhtä aikaa, mikä on kaikkien aikojen suurin määrä. Endeavour kuljetti myös 500:nnen ihmisen avaruuteen. Lennolla oli mukana myös ensimmäistä avaruuslentoaan suorittava suomalaissukuinen tehtäväspesialisti Timothy Kopra.
Endeavour telakoitui ISS:ään 17. heinäkuuta kello 20.47 Suomen aikaa. Kello 22.48 avattiin Endeavourin ja avaruusaseman välinen luukku. Ensimmäistä kertaa avaruusasemalla oli ennätykselliset 13 henkeä. Timothy Kopra ja avaruusasemalla työskentelevä japanilainen Koichi Wakata vaihtoivat tehtäviä Wakatan siirtyessä STS-127:n miehistöön ja palatessa heidän mukanaan maahan. Sukkulamiehistö jäi asemalle vielä 11 päiväksi. Kopra jäi asemalle vielä noin kuukaudeksi Retkikunta 20:n jäsenenä.
Lennon pääasiallinen tehtävä oli kuljettaa ja asentaa ISS-avaruusasemalle japanilaisen Kibō-laboratoriomoduulin kaksi viimeistä osaa: ulkopuolinen lavetti (JEM EF) ja ulkopuolinen paineistamaton osa (ELM-ES). Lennolla suoritettiin viisi avaruuskävelyä. Lento kesti lähes 16 päivää. Endeavour laskeutui 31. heinäkuuta kello 17.48 Suomen aikaa Kennedyn avaruuskeskukseen Floridaan.
Hyötykuorma
thumb|250px|STS-127 Endeavour laukaisualustalla Kibō-moduulin kahden viimeisen osan lisäksi hyötykuormaan kuuluu myös avaruusaseman runkoelementin P6 truss kuusi uutta akkua vanhojen palatessa sukkulalla takaisin maahan. Lisäksi avaruusasemalle kuljetetaan LDU (Linear Drive Unit), PM-2 (Pump Module-2) ja SGANT (Space to Ground Antenna Group), mitkä kaikki tullaan siirtämään aseman ulkoiseen varastoon (ESP-3) avaruuskävelyn aikana. Lisäksi mukana on erilaisia mikro- ja pikosatelliitteja.
Kanarianpoukkio
Kanarianpoukkio (Bosea yervamora) on revonhäntäkasveihin kuuluva pensas, joka esiintyy Kanarialla.
Ulkonäkö
Kanarianpoukkio on alle kolme metriä korkeaksi kasvava pensas. Oksat ovat pitkät, hoikat ja luonteenomaisesti kaarevat. Lehdet ovat vuorottaiset, ehyet, puikeat, alle 7 senttimetriä pitkät, ehytlaitaiset, kiiltävät. Laji on kaksikotinen. Kukat kasvavat terttumaisina kukintoina ja ne ovat viisilukuiset, pienet sekä vihertävät. Hedekukissa on surkastunut sikiäin ja emikukissa viisi joutohedettä. Hedelmä on marja, noin herneen kokoinen, raakana vihreä–vaaleanpunainen, kypsänä musta.
Levinneisyys
Kanarianpoukkio esiintyy Kanariansaarilla Teneriffalla, Gran Canarialla, La Palmalla ja La Gomeralla. Se kasvaa rinteillä ja pientareilla pensaikoissa ja metsissä noin 200–600 metrin korkeudella.
Liettuan maavoimat
Liettuan maavoimat on yksi Liettuan puolustusvoimien viidestä puolustushaarasta. Maavoimat koostuu yhdestä prikaatista ja kuudesta pataljoonasta. Sen ytimen muodostaa Rautasudeksi kutsuttu prikaati, joka koostuu viidestä pataljoonasta.
Rakenne
Liettuan maavoimien suunniteltu rakenne vuonna 2012 on:
Yhteensä 16 750
Kalusto
Yleisin käytössä oleva rynnäkkökivääri on Heckler & Koch Gewehr 36 ja pistooli Glock 17. Muita automaattiaseita ovat MG3, FN MAG ja M2. Panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja ovat yhdysvaltalainen M113, neuvostoliittolainen BTR-60, BRDM-2 ja neuvostoliittolainen MT-LB. Lisäksi käytössä on kranaatinheittimiä, panssarintorjuntaohjuksia ja kranaatinheittimiä.
Kansainvälinen toiminta
thumb|200px|oikea|Liettuan maavoimien lippu Liettua osallistuu kansainvälisiin tehtäviin Kosovossa, Afganistanissa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Suurin osa sotilaista toimii Afganistanissa. Liettuan hallitus aikoo lisätä sotilaiden määrää maassa.
Varisto (matematiikka)
Klassisessa algebrallisessa geometriassa (ja myös jossain määrin modernissa algebrallisessa geometriassa), tutkimuksen pääkohteena ovat algebralliset varistot. Affiini algebrallinen varisto määritellään jaottomaksi algebralliseksi joukoksi kunnassa K. Algebrallinen joukko K^n:ssä määritellään polynomien kokoelman nollakohtien joukoksi, missä polynomin kertoimet ovat algebrallisesti suljetussa kunnassa K. Sitä kutsutaan jaottomaksi, jos häviävien polynomien ideaali on pääideaali. Polynomirenkaan tekijärengas on affiinin algebrallisen variston koordinaatistorengas. Se on kokonaisalue koska se on alkuideaalin tekijärengas. Projektiivinen algebrallinen varisto on affiinin variston sulkeuma projektiivisessa avaruudessa. Näillä määritelmillä pääsee jo hyvään alkuun algebrallisen geometrian opettelussa.
Jatkaakseen pidemmälle, tarkemmin sanoen ajattelemalla varistoja ei-algebrallisesti suljettujen kuntien yli, tarvitaan joitakin muutoksia määritelmään. Nykyinen variston käsite on huomattavasti abstraktimpi kuin yllä oleva, vaikka määritelmät yhtyvätkin algebrallisesti suljetuissa kunnissa. Abstrakti algebrallinen varisto on erityisesti skeema. Skeema on lokaalisti rengasmainen avaruus siten, että skeeman kullakin pisteellä on ympäristö, joka on isomorfinen renkaan spektrin kanssa. Siten varisto on skeema, jonka rakenteellinen lyhde on K-algebrojen lyhde, jossa jokainen rengas R on äärellisesti viritetty K-algebra, ts. polynomialgebrojen tekijäalgebra pääideaalin suhteen.
Näitä varistoja kutsutaan 'Serren varistoiksi', koska Serren paperi FAC lyhdekohohomologiassa oli kirjoitettu näitä varistoja varten. Ne ovat tyypillisiä objekteja, joista aloittaa algebrallisen geometrian tutkiminen, vaikkakin yleisempiäkin objekteja on käytetty algebrallisen geometrian perusteissa.
Call of Duty 3
Call of Duty 3 on Treyarchin kehittämä ja Activisionin julkaisema Call of Duty -pelisarjaan kuuluva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu Xboxille, Xbox 360:lle, Wiille, PlayStation 2:lle ja PlayStation 3:lle.
Juoni keskittyy Normandian maihinnousun jälkeiseen operaatio Cobraan yhdysvaltalaisen, kanadalaisen, puolalaisen ja brittiläisen sotilaan perspektiivistä. Pelissä on ajettavia ajoneuvoja kuten panssarivaunuja, moottoripyöriä ja jeeppejä. Moninpeliä on mahdollista pelata Internetissä enintään 24 pelaajalla. Varsinaisia uudistuksia edelliseen osaan nähden oli ympäristön osittainen tuhoutuminen sekä kehittyneempi tekoäly. Myös pieni, mutta huomioimisen arvoinen seikka oli pelaajan tähdättäessä aseella olalta ruudun reunalla olevat alueet sumenivat ja muu alue tarkentui, luoden näin realistisen ”blur-efektin”. Myös käsikranaatin räjähdys pelaajan silmien edessä (muttei kumminkaan aivan lähellä, koska muuten se johtaisi kuolemaan) saattaa viedä pelaajalta väliaikaisesti näkökyvyn, joka kumminkin palautuu ensin mustavalkoisesta värilliseksi näyttäen näin erittäin realistiselta.
Juoni
Call of Duty 3 alkaa kohtauksella, jossa sotamies Nichols saapuu erääseen tukikohtaan Saint-Lôssa. Huxley käskee Nicholsin ampua neljä kypärää putkeen, jotta tämä saisi viisi dollaria.
Katrin Meißner
Katrin Meißner on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan myös Itä-Saksaa.
Uran alku ja olympiamenestys
Meißner voitti 15-vuotiaana Soulin olympialaisissa olympiakullat 4 × 100 metrin seka- ja vapaauintiviesteistä. Lisäksi hän sijoittui kolmanneksi 50 metrin vapaauinnissa. Itä-Saksan lipun alla hän voitti lisäksi yhteensä kuusi mitalia pitkän radan EM-kilpailuista, joista neljä oli kultaista. 1980- ja 1990-luvun taitteen jälkeen Meißner voitti vielä kaksi hopeaa pitkän radan EM-kilpailuissa, jonka jälkeen hän katosi kansainvälisistä arvokilpailuista muutamaksi vuodeksi. Hän jätti Barcelonan olympialaiset väliin, eikä näin päässyt puolustamaan neljän vuoden takaisia mitaleitaan.
Uusi menestys
Vuoden 1997 pitkän radan EM-uinneissa Meißner voitti kahdeksan vuoden tauon jälkeen jälleen EM-kultaa. Hän sijoittui ensimmäiseksi sekä vapaa- että sekauintiviestissä. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen lyhyen radan MM-mitalinsa Göteborgissa. Seuraavan vuoden pitkän radan MM-uinneissa hän voitti yhden hopean, ja vuoden 1999 pitkän radan EM-uinneissa Meißner voitti jälleen yhden EM-kullan. Näinä kahten vuotena Meißner oli menestynyt myös lyhyen radan EM-uinneissa, niistä kotiin tuomisina oli kaksi kultaa ja kolme hopeaa.
Maailmanmestariksi
Vuonna 2001 Fukuokan MM-uinneissa Meißner saavutti MM-kultaa, kun Saksan joukkue voitti 4 × 100 metrin vapaauintiviestin. Vuoden 2002 pitkän radan EM-uinneissa Meißner voitti viimeisen EM-kultansa, senkin 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä.
Uran lopetus
Vuonna 2003 Meißner otti viimeiset arvokilpailumitalinsa, Barcelonan MM-uinneissa hopeaa ja Dublinin lyhyen radan EM-uinneissa pronssia. Seuraavana vuonna hän yritti päästä vielä mukaan Ateenan olympialaisiin, mutta ei menestynyt Saksan olympiakarsinnoissa vaadittavalla tavalla. 31-vuotias Meißner lopetti tämän jälkeen hienon uransa, joka ulottui menestyksekkäästi kolmelle vuosikymmenelle.
Capitol
Capitol viittaa seuraaviin:
Seksploitaatio
pienoiskuva|Argentiinalaisnäyttelijätär [[Libertad Leblanc seksploitaatioelokuvassa La Flor de Irupé (1962).]] Seksploitaatio on eksploitaatioelokuvien alatyyppi, jossa hyödynnetään alastomuutta ja seksuaalisuutta. Tunnettuja lajityypin elokuvien ohjaajia olivat muiden muassa Russ Meyer, Jesus Franco ja Doris Wishman. Suosittuja aiheita ovat olleet tapahtumien sijoittaminen nunnaluostariin tai naisvankilaan, joka saatetaan laskea myös omaksi lajityypikseen. Erityisen paljon lajityypin elokuvia valmistettiin 1960- ja 1970-luvuilla.
X.509
X.509 on kryptografian standardi julkisen avaimen salauksessa käytettäville varmenteille. Standardia käytetään useissa Internetin protokollissa kuten TLS ja HTTPS.
X.509 on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) standardi.
Kuolimo
Kuolimo on Savitaipaleella, Etelä-Karjalassa ja Mikkelin Suomenniemellä, Etelä-Savossa sijaitseva järvi.
Järven vesialueet
Järven pinta-ala on 7 900 hehtaaria eli 79 km². Se on 35 kilometriä pitkä ja 13 kilometriä leveä. Järvi myötäilee kallioisessa maastossa kallioruhjeita, joten se on hyvin rikkonainen järvi. Isoselkä sijaitsee järven eteläosassa Suomensalon ja Lehtisensaaren väissä. Isoselkä on nelikulmion muotoinen vesiala, jonka suurin lävistäjä on alle viisi kilometriä. Lehtisensaaren eteläpuolella sijaitsee harva saaristo, joka jatkuu Savitaipaleelle Pappilanlahdelle asti. Suomensalon länsipuolellakin on saaristo. Ne rajaavat lounaispäähän Mustanlahdenselän, joka on Isoselkää pienempi. Lounaiskulmassa ovat Likalahti ja Mustalahti. Tästä järvenosasta voidaan siirtyä järven kaukaisempiin osiin, joita on kolmessa suunnassa.
Ensiksi, Mustanlahdenselästä pohjoiseen, saarien takana, sijaitsee Morruuvuorenselkä. Siitä työntyy länteen Kirvessalmen kautta Kirvesselkä, joka on kahdesta kolmeen kilometriä laaja lahti. Sen eteläpäässä aukeaa Uitonsalmen kautta vielä Saarilahti, joka on 1,5 kilometriä pitkä ja kilometrin leveä.
Toiseksi, Morruuvuorenselältä luoteeseen työntyy 21 kilometriä pitkä lahtimainen järvenosa. Se alkaa yhdeksän kilometriä pitkällä ja alle kilometrin leveällä salmella. Sen luoteispäässä sijaitsee Kauria, jonka Tilloniemi, Haudanniemi ja vastarannan Hylkniemi muodostavat salmeen mutkikkaan niemiä ja lahtia käsittävän kokonaisuuden. Kaurian takana kapenevan lahden viimeiset kilometrit ovat sen saariston vuoksi suojaisaa järvenosaa. Lahden leveintä osaa kaventaa suuri Salonsaari, jonka eteläpuolella on Pyöriäselkä ja länsipuolella Rahettavanselkä. Pyöriäselän eteläpuolella sijaitsee suojaisa Hämeenlahti. Rahettavanselältä järvi haarautuu kahdeksi sokkeloiseksi järvenlahdeksi. Länsihaara on 3,5 kilometriä pitkä Suurniemenselkä, jonka eteläpuolelle lähtee 2,5 kilometriä pitkä sokkeloinen lahti ja jonka lahdenpohjukka on nimeltään Kuhalahdenselkä. Luoteishaara alkaa alle 20 metriä leveällä Kurkisalmella, josta alkaa kahdeksan kilometriä pitkä viisisorminen lahti. Sen laajentumaa kutsutaan Hanhijärveksi ja sen haaroja Kolmisopinlahdeksi, Hanlahdeksi, Sorvalahdeksi ja Kapialahdeksi.
Saaret
thumb|Rohjosaarien pääsaari, kuvattuna lännestä thumb|Suomensalon saaren hiekkarantaa Lintuniemellä Järvessä on laskettu olevan 289 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 1 305 hehtaaria, mikä on noin 14,2 % järven kokonaispinta-alasta. Järven pääaltaassa, jolla tarkoitetaan Isoselän, Mustalahdenselän, Morruuvuosenselän, Pappilanlahden ja Pylkönselän alueita, on järven suurimmat saaret. Järven suurimmat saaret ovat Lehtisensalo (311 ha) ja Paassalo (120 ha) sijaitsevat vierekkäin Isoselän itäpuolella. Niiden itäpuolella ovat vielä Niinisaari, Tupasaari ja Hiirisaari, ja niiden eteläpuolella Riuttanen, Paimensaari, Leinvihko, Kalliosaari, Ukonsaari, Kotasaari ja Selkäsaari. Isoselän länsipuolella ovat Suomensalo (178 ha) ja Lamposaari (126 ha) sekä niiden ympärillä vielä Riisaari, Kaitasaari, Parikka, Kaijatsaari, Myttiö, Varpasaari, Mustasaari, Suuri Lehmisaari, Pieni Lehmisaari ja Ärjätsaari. Isoselän pohjoisrannikolla on paljon pieniä saaria, joista Härkäsaari ja Rohjosaaret ovat tunnistettavia.
Lehtisensaaren pohjoispuolella sijaitsevat Kytänsaari ja Antiosaari ennen Parranselkää. Saaret ovat täällä pieniä ja vasta Luotolahdella on suurempia saaria. Niitä ovat Sorvasaari, Pääskysaari, Kaunissaari, Kasterinsaari ja Laarisaari eli Kuukansaari.
Pohjan muodot
Isoselkä on pääosin yli 15 metriä syvää, joskin pohja on varsin epätasainen. Säkniemen ja Härkäsaaren välissä on laaja 20 metriä syvempi alue, jossa on laajoja yli 30 metriä syviä alueita. Muualla Isoselkää on matalampaa. Mustanlahdenselällä pohja käy vain paikoin yli 20 metrissä ja syvin kohta on 27 metriä. Kivesselästä puolet on 20 metriä syvempää ja syvänteissä on 31 metriä, 37 metriä ja 37 metriä syvää. Eteläinen Saarilahti on matalaa, vaikka syvänteessä onkin 8,0 metriä syvää.
Kaurian takana eli sen luoteispuolella, on järvessä runsaasti kapeita lahtia. Niissä on suhteellisen syviä kohtia. Esimerkiksi Hämeenlahdella on 17 metriä syvää, Pyöriäselällä 28 metriä, Rahettavanselällä 23 metriä, Suurniemenselällä 38 metriä, Kuhalahdenselällä 26 metriä, Kurkivedellä 22 metriä ja Hanhijärvellä 38 metriä syvää.
Rannat ja asutus
Järven rantaviivan pituus on 395 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 122 kilometriä. Pääsääntönä on, että järven pohjoisrannat ovat kalliota ja etelärannat harjuhiekkaa. Järven asutus on haja-asutusta, joskin järven kaakkoispäässä sijaitsee Savitaipaleen kirkonkylä. Myös Kirvesselän rannassa on Kiesilän kylä, Morruuvuorenselällä Suomenkylä ja pohjoisempana Kaurian kylä. Järvellä on runsaasti vapaa-ajan asuntoja.
Savitaipaleelta lähtee luoteeseen järven rantoja seuraava valtatie 13. Se kulkee Kiesilän ja Kaurian kautta mennessään kohti Mikkeliä. Kaurialla siitä haarautuu seututie 409, joka kulkee Suomenniemen kirkonkylän kautta, ennen kuin se haarautuu kohti Kuolimon Isoselän pohjoisrantojen suuntaan. Savitaipaleelta lähtee kohti pohjoista sama seututie 409, joka seuraa aluksi Saimaan rantoja ja Orraissa kääntyy Luotolahden jälkeen kohti Suomijärven etelärantoja ja Suomenniemen kirkonkylää. Näiltä tieltä pääsee järvellä olevan asutuksen luo.