cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PowerBook 100
Historia
PowerBook 100:n suosio ei kuitenkaan kestänyt kauan. Myynti hiipui, ja joulukuuhun 1991 mennessä malleista 140 ja 170 oli tullut suositumpia, koska kuluttajat olivat valmiita maksamaan hieman enemmän saadakseen sisäisen levykeaseman ja toisen sarjaportin, jollaiset PowerBook 100:sta puuttuivat. 10. elokuuta 1992 mennessä Apple oli pudottanut mallin hinnastostaan, mutta tyhjensi siitä vielä varastojaan omien jälleenmyyjiensä ja Price Clubin kaltaisten tarjoustavaratalojen kautta. Näissä liikkeissä 4 megatavun keskusmuistilla, 40 megatavun kiintolevyllä ja levykeasemalla varustettu versio maksoi alle tuhat dollaria (eli yli 1 500 dollaria vähemmän kuin mikä oli ollut alkuperäinen listahinta tuotteesta, jossa muistia ja kiintolevytilaa oli puolet vähemmän).
17. syyskuuta 1992 Apple veti markkinoilta 60 000 PowerBook 100 -konetta mahdollisen turvallisuusriskin vuoksi. Oikosulku saattoi sulattaa reiän koneen koteloon, mikä oli tapahtunut kolmessa lokakuun 1990 ja marraskuun 1991 välisenä aikana valmistetusta 60 000:sta kannettavasta. Kyseisenä päivänä Applen osakkeen arvo laski 1,25 dollaria 47 dollariin, mutta kaikki analyytikot eivät pitäneet takaisinvetoa merkittävänä. Ongelmia oli myös alkuperäisissä virtalähteissä, joiden eristeen murtuminen saattoi aiheuttaa oikosulun emolevyn sulakkeessa. Lisäksi emolevyn virtapistoke murtui helposti, ja emolevyn vaihtaminen uuteen maksoi takuun umpeuduttua 400 dollaria.
Ominaisuudet
Kokoonpanoltaan PowerBook 100 perustui pitkälti sitä edeltäneeseen Macintosh Portableen. Siinä oli 16 megahertsin Motorola 68HC000 -suoritin ja kaksi megatavua keskusmuistia, mutta ei levykeasemaa. Hinta oli noin 2 300 dollaria, ja erillisen levykeaseman sai 279 dollarin lisähintaan. PowerBook 100 oli 22 cm syvä, 28 cm leveä ja 4,6 cm korkea ja siten mitoiltaan Portablea (37,7 cm × 38,7 cm × 10,3 cm ) edistyneempi. Toinen huomattava ero oli, että Portablen (ja 170-mallin) tarkan aktiivimatriisinäytön sijaan PowerBook 100:ssa oli edullisempi passiivimatriisinäyttö. Asennettuna käyttöjärjestelmänä oli System 7.0.1, mutta tuki ulottui aina versioon 7.5.5 asti. System 6:n käyttö tuli virallisesti mahdolliseksi Applen version 6.0.8L myötä, mutta onnistui tiettävästi myös joillain aiemmilla System 6 -versioilla.
PowerBook 100:ssa oli yksi ulkoinen sarjaportti tulostimen tai muun RS-422-yhteensopivan laitteen liittämiseksi. Se oli ensimmäinen Macintosh, jossa ei ollut ulkoista modeemiporttia vaan valinnaisena komponenttina sisäinen, 2 400 baudin modeemi tietoliikenneyhteyksiä varten. Ensimmäistä kertaa sillä ei siis voinut samanaikaisesti käyttää sekä tulostinta että AppleTalkia tai nopeampaa ulkoista modeemia. Myös edistyneempien MIDI-liitinten ja muiden kahta porttia vaativien laitteiden kytkentä oli mahdotonta. Näin menetettyjä toiminnallisuuksia tarvitsevien käyttäjien oli kuitenkin mahdollista asentaa erillinen sarjaportti sisäiselle modeemille tarkoitettuun paikkaan.
Kun tietokone ei ollut käynnissä, keskusmuistin sisältö säilyi tallessa niin kauan kuin lyijykäyttöisessä pääakussa riitti varausta. PowerBook 100:n virranhallinnasta vastasi integroitu piirilevy, joka oli yleensä kiinni koneen emolevyssä ja huolehti, samaan tapaan kuin Macintosh Portablessa, näytön taustavalosta, kiintolevyn tilasta, akun latauksesta, osoitinlaitteen hallinnasta ja tiedonsiirrosta. Mallin uusi ominaisuus oli, että sen keskus- ja laajennusmuistin sisältö varmuuskopioitiin erillisille 3,5 voltin akuille koneen omaa akkua vaihdettaessa, tai kun se jostain muusta syystä tilapäisesti irrotettiin virtalähteistään. Tämä ominaisuus yhdistettynä Applen RAM-levyn käyttöön paransi akun kestoa, sillä se vähensi tarvetta lukea tietoa kiintolevyltä; 100 oli PowerBook-malleista ainoa, jossa muistin sisältö säilyi myös koneen ollessa sammutettuna, mikä vähensi sen käynnistämiseen kuluvaa aikaa.
100 oli ensimmäinen PowerBook-kannettava, joka SCSI-levymoodin ansiosta oli mahdollista kytkeä Macintosh-pöytäkoneen ulkoiseksi kiintolevyksi. Tämä tarjosi kätevän tavan asentaa ja siirtää ohjelmistoja koneesta toiseen ilman tarvetta erilliselle levykeasemalle. SCSI-laitteiden kytkentään tarvittiin tosin erityinen SCSI-kaapeli ja liitin, ja SCSI-levymoodi vaati lisäksi toisen, ainoastaan tähän käyttöön tarkoitetun kaapelin. PowerBook 100 oli kuitenkin ainoa kone, jossa tämä ominaisuus oli, siihen saakka kunnes Apple julkaisi uudet PowerBook-mallinsa yli vuotta myöhemmin.
PowerBook 100:n QWERTY-näppäimistöstä on kaksi versiota: Yhdysvaltain markkinoille tarkoitettu 63-näppäiminen sekä kansainvälinen ISO-versio, jossa on 64 näppäintä. Koska koneen Caps Lock -näppäimessä ei ole lukitusta tai sen tilasta kertovaa merkkivaloa, System 7 -käyttöjärjestelmään sisältyy laajennos, joka näyttää tietyn Caps Lock -symbolin valikkopalkin yläkulmassa aina kun Caps Lock on päällä.
Suunnittelu
Applen suunnitteluosasto, Apple Industrial Design Group, oli laatinut PowerBookista mallit 140 ja 170 ennen versiota 100, maaliskuun 1990 ja helmikuun 1991 välisenä aikana. 100:n ulkoasu jäljitteleekin noiden kahden muotoilua, ja siihen tehdyt parannukset perustuvat oppeihin, joita Apple sai kehitellessään tehokkaampien PowerBook-malliensa ilmettä. Mallia suunniteltiin syyskuusta joulukuuhun 1990, ja monet sen muotoilun elementeistä olivat muunnelmia Snow White -teemasta, jota Apple oli käyttänyt vuodesta 1984. Kuulumista Applen tuotteiden jatkumoon korosti erityisesti ulkokuoren raidoitus 2 millimetriä korkeilla harjanteilla 10 millimetrin välein.
Vuoden 1989 lopulla Apple lähestyi Sonya, koska sillä ei itsellään ollut tarpeeksi insinöörejä hoitamaan kaikkia vuodelle 1991 suunniteltuja tuotelanseerauksia. Applen toimittamien piirustusten, komponenttiluetteloiden ja Portablen arkkitehtuurin pohjalta Sony pienensi ja valmisti ensimmäiset PowerBook 100 -kannettavat Kalifornian San Diegossa ja Japanissa. Vaikka Sonyn insinööreillä oli vain vähän aiempaa kokemusta mikrotietokoneiden rakentamisesta, laittamalla muita hankkeita jäihin ja asettamalla PowerBook 100:n tärkeysjärjestyksessä ensimmäiseksi he saivat Applen pienimmän ja keveimmän koneen lopulta valmiiksi alle kolmessatoista kuukaudessa. Sonyn pääjohtaja Norio Ohga valtuutti projektipäällilkkö Kihey Yamamoton rekrytoimaan insinöörejä kaikilta Sonyn osastoilta.
Robert Brunner, Applen teollisen muotoilun silloinen johtaja, veti tiimiä joka suunnitteli koneen ilmeen pallohiirineen ja graniitinvärisine kuorineen. Brunner kertoi suunnitelleensa PowerBookin "yhtä helpoksi käyttää ja kantaa kuin tavallinen kirja". Graniitin tummanharmaa väri erotti sen aikansa muista kannettavista ja samalla myös Applen muista, perinteisesti kermanvalkoisista tai vaaleanharmaista tuotteista. Pallohiiri, sekin uusi suunnitteluelementti, oli sijoitettu keskelle konetta, mikä teki PowerBookista helppokäyttöisen sekä vasen- että oikeakätisille. Koneen ulkoasun suunnittelussa pyrittiin muodikkuuteen, joka saisi käyttäjän tuntemaan sen yhtä henkilökohtaiseksi asusteekseen kuin lompakon tai salkun. Brunnerin mukaan "se kertoo jotain kantajansa identiteetistä".
Vastaanotto
Yhdysvalloissa ilmestyneen Home Office Computing -lehden toimittaja Crystal Waters ylisti PowerBook 100:n "ainutlaatuista, vaikuttavaa muotoilua" mutta valitti näyttöportin puuttumista ja sitä, ettei sisäisellä modeemilla voinut vastaanottaa fakseja. Myös kiintolevyn 20 megatavun kokoa arvosteltiin. Kun kaikki perussovellukset oli asennettu, käyttäjälle jäi vain vähän tilaa valinnaisille ohjelmille ja tiedostoille. Yhteenvetona Waters totesi: "Konetta muutamia viikkoja jatkuvasti käyttäneenä en sanoisi tulleeni petetyksi — jos vain saisin valita siihen 40 megatavun kiintolevyn."
PC Week testasi PowerBook 100:aa vertaillen sitä edeltäjäänsä Macintosh Portableen. Microsoft Word -dokumentin avaaminen PowerBook 100:lla kesti 5,3 ja tallentaminen 2,5 sekuntia. Portablella vastaavat ajat olivat 5,4 ja 2,6 sekuntia. Akun kestoksi peruskäytössä PC Week mittasi 3 tuntia 47 minuuttia. Byte-lehden arviossa suositeltiin PowerBook 100:aa "tekstinkäsittelyyn ja tietoliikenneyhteyksiin; kalliimman hintaluokan tuotteissa on tarpeeksi tehoa monimutkaisemmille raporteille, laajoille laskentataulukoille ja ammattimaiselle graafikalle." MacWEEK kuvaili sitä "ihanteelliseksi kirjoittamiseen ja niille, joiden rahat ovat tiukassa."
PowerBook 100 saa edelleen tunnustusta lehdistöltä. PC World nimesi sen vuonna 2006 kautta aikain kymmenenneksi parhaaksi mikrotietokoneeksi ja Yhdysvalloissa ilmestyvä Mobile PC vuonna 2005 kaikkien aikojen parhaaksi laitteeksi ohi Sony Walkmanin ja Atari 2600:n. PowerBook 100 on myös palkittu lukuisia kertoja: sille on myönnetty mm. IDSA Silver Design of the Decade -palkinto 1999, Form-lehden Designer's Design -palkinto 1993, ISDA Gold Industrial Design Excellence -palkinto 1992, Appliance Manufacturer Excellence in Design -palkinto 1992 ja Industry Forum Design 10 Best -palkinto Hannoverin teollisuusmessuilla.
Tuulikki Kuorikoski
pienoiskuva|Tuulikki Kuorikoski vuonna 1972. Tuulikki Maria Kuorikoski (s. 21. lokakuuta 1944) on suomalainen näyttelijä. Lähinnä kaakkoisen Suomen teatterilavoilla työskennellyt Kuorikoski on uransa aikana tehnyt useita roolitulkintoja musiikkinäytelmien subrettiosissa.
Elämä ja ura
Kuorikoski aloitti ammattiuransa Mikkelin Teatterissa, jossa hän näytteli vuosina 1973–1977. Ura jatkui Savonlinnan Teatterissa 1977–1979. Vuodesta 1979 lähtien Kuorikoski oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Kuorikosken näyttämötöitä ovat muun muassa Kalevalan Aino sekä Kolmen sisaren Irina ja Masha. Hänellä on ollut rooleja myös klassikkonäytelmissä Nummisuutarit ja Juurakon Hulda. Näytelmässä Suomisen perhe hänellä oli Hildan osa. Kuorikoskella on niin ikään ollut lukuisia laulutehtäviä opereteissa ja musikaaleissa.
Valkokankaalla Tuulikki Kuorikoski on nähty kahdesti. Vuonna 1982 hänellä oli sivuosa Mikko Niskasen ohjaamassa elokuvassa Ajolähtö. Vuonna 1989 hänet nähtiin Anna Jäppisen roolissa Visa Mäkisen farssissa Ruuvit löysällä.
Annie Krokfors
Annie Krokfors (26. helmikuuta 1901 Kruununkylä – 3. elokuuta 1994 ) oli suomalainen taidemaalari. Hän valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta 1927, jatkoi myöhemmin 1934–1936 opintoja Tukholmassa Akademien för de fria konsten -taidekoulussa ja Vapaassa taidekoulussa 1941–1942. Hän oli syvästi uskonnollinen ja maalasi uskonnollisia aiheita.
Krokforsin veli oli kirjailija Hjalmar Krokfors.
Daina Taimina
Daina Taimina (s. 19. elokuuta 1954) on latvialainen matemaatikko ja professori. Hän on tunnettu siitä, että mallintaa opiskelijoille monimutkaisia matemaattisia ja geometrisiä malleja virkkaamalla ne havainnollisiksi esineisiksi.
Elämäkertaa
Taimina suoritti perustutkintonsa Latviassa ja täydensi tutkintoaan opiskelemalla tietojenkäsittelytiedettä. Neuvostokäytänteiden mukaan hän ei voinut väitellä tohtoriksi Latviassa. Hän väitteli matematiikan tohtoriksi Minskissä Valko-Venäjän kansallisesta tiedeakatemiasta. Latvia itsenäistyi uudelleen vuonna 1991, jolloin Taimina sai tohtorin arvon myös Latviasta ja alkoi opettaa Latvian yliopistossa.
Myös taidemaailma on kiinnostunut Taiminan kudontatöistä. Hänen töitään on ollut esillä gallerioissa Yhdysvalloissa Washington D.C.:ssä sekä Latviassa, Belgiassa, Italiassa, Irlannissa ja Isossa-Britanniassa.
Michael Pounds
Michael Pounds (s. 15. syyskuuta 1988) on suomalainen koripalloilija. Hänen isänsä on koripalloilija Larry Pounds ja siskoja ovat Dionne Pounds ja Anissa Pounds.
Maaliskuussa 2015 Poundsille tehtiin polvileikkaus, joka piti hänet pois pelikentiltä lokakuuhun asti. Kesäkuussa hän teki KTP:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2016 hän heitti pääsarjauransa piste-ennätyksen (26), Loimaata vastaan.
Genocide (Yatteringin albumi)
Genocide on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Oksala
Oksala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Francesco Crispi
Francesco Crispi (4. lokakuuta 1819 Ribera, Sisilia – 12. elokuuta 1901 Napoli) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1887–1891 ja 1893–1896. Hänellä oli merkittävä rooli Italian yhdistymisessä vuonna 1860. Crispi oli nuorempana radikaali tasavaltalainen, mutta kääntyi myöhemmin monarkistiksi. Hänen itsevaltainen toimintansa pääministerinä herätti paljon arvostelua, skandaalit tahrasivat hänen uraansa ja hänen toisen hallituksensa siirtomaavalloituspolitiikka epäonnistui surkeasti.
Ura ennen pääministerikautta
Sisiliasta kotoisin ollut Crispi toimi aluksi asianajajana Napolissa, jossa hänestä tuli kumouksellinen tasavaltalainen. Hän osallistui vuoden 1848 vallankumoukseen Sisiliassa ja toimi vallankumoushallinnon edustajakokouksessa, kunnes kuningas Ferdinand II vuonna 1849 palautti Bourbonien vallan Sisiliaan. Crispi pakeni tällöin Torinoon, jossa hän toimi lehtimiehenä. Kun hänen epäiltiin sekaantuneen Giuseppe Mazzinin vuoden 1853 vallankumousyritykseen Milanossa, hän joutui lähtemään kokonaan Italiasta, ensin Maltalle, sitten Ranskaan ja lopulta Mazzinin luo Lontooseen.
thumb|pysty|left|Crispi vuonna 1860. Yhdessä Mazzinin johtamien tasavaltalaisten kanssa Crispi suunnitteli Italian yhdistymisen käynnistyvän Sisiliasta alkavalla kapinalla. Hän matkusti vuonna 1859 kahdesti väärällä passilla Sisiliaan valmistelemaan kansannousua. Hän myös suostutteli Giuseppe Garibaldin nousemaan toukokuussa 1860 maihin Sisiliassa tuhannen vapaaehtoisen kanssa ja avustamaan kansannousua. Garibaldin miehet saivat nopeasti koko saaren valtaansa. Kun Garibaldi julistautui Sisilian diktaattoriksi, Crispistä tuli tämän asettaman hallituksen sisäministeri. Kun Garibaldi valtasi pian myös Napolin, Crispi seurasi tätä ja toimi muutaman päivän ajan Garibaldin hallinnon ulkoministerinäkin. Tasavaltalainen Crispi joutui nyt vastakkain Sardinian kuningaskunnan pääministerin Camillo Cavourin kanssa, joka halusi liittää Garibaldin valtaamat Molempain Sisiliain kuningaskunnan alueet Sardinian kuninkaan alaisuuteen. Crispi joutui eroamaan, ja Cavourin toivoma yhdistäminen toteutettiin lokakuussa 1860, jolloin syntyi Italian kuningaskunta.
Crispi valittiin vuonna 1861 Sisilian edustajana Italian parlamenttiin, jossa hän onnistui hankkimaan itselleen paljon vastustajia. Tultuaan siihen tulokseen, että Italian yhtenäisyys oli tasavaltalaisuutta tärkeämpää, hän ilmoitti vuonna 1864 hyväksyvänsä monarkian, ja rikkoi näin välinsä Mazzinin kanssa. Crispi perusteli kääntymystään kuuluisalla julistuksella: ”Monarkia yhdistää meitä, tasavalta jakaisi meidät”. Hän perusteli asiaa laajemmin seuraavana vuonna julkaisemassaan pamfletissa Republica e monarchia.
Crispistä tuli yksi perustuslaillisen vasemmiston johtajista, ja tämän ryhmän noustua valtaan hänet valittiin vuonna 1876 edustajainkamarin puhemieheksi. Seuraavana vuonna hän kiersi tapaamassa muiden Euroopan maiden johtajia. Ystävystyttyään Otto von Bismarckin kanssa hän vakuuttui siitä, että Italian pitäisi liittoutua Saksan kanssa. Crispi kutsuttiin joulukuun 1877 lopussa Agostino Depretisin hallituksen sisäministeriksi Giovanni Nicoteran tilalle. Paavi Pius IX:n kuoltua Crispi sai kardinaalikollegion suostumaan konklaavin järjestämiseen Roomassa, mikä vahvisti Italian kuningaskunnan arvovaltaa. Crispi joutui eroamaan ministerinpaikalta jo maaliskuussa 1878 skandaalin seurauksena, kun hän joutui oikeuteen kaksinnaimisesta syytettynä. Tapaus loi myös pysyvän tahran hänen julkisuuskuvaansa. Oikeus kuitenkin vapautti hänet, sillä hänen ensimmäinen avioliittonsa katsottiin mitättömäksi muotovirheen takia.
Ensimmäinen pääministerikausi
Crispistä tuli uudelleen Depretisin hallituksen ulkoministeri huhtikuussa 1887, ja Depretisin pian kuoltua hän kohosi itse pääministeriksi 29. heinäkuuta samana vuonna, ottaen samalla itselleen myös sisä- ja ulkoministerin salkut. Häntä syytettiinkin diktatoriseen asemaan pyrkimisestä. Crispin hallitus toteutti liberaaleja uudistuksia, kuten kunnallisen äänioikeuden merkittävän laajennuksen, aluehallinnon tehostamisen ja julkisen hyväntekeväisyyden irottamisen kirkon valvonnasta. Oikeusministeri Giuseppe Zanardellin ansiosta kuolemanrangaistus lakkautettiin ja lakot laillistettiin. Kotimaisen tuotannon suojelemiseksi hallitus asetti protektionistisia tullimaksuja ja tariffeja, joiden seurauksena kulutustuotteiden hinnat kuitenkin nousivat.
Ulkopolitiikassa Crispi teki hyvin epäsuosituiksi muodostuneita valintoja. Hän pyrki vahvistamaan vuonna 1882 solmittua kolmiliittoa Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa. Suhteet Ranskaan heikkenivät Ranskan vallattua Tunisian Italian nenän edestä, joten vuonna 1889 Crispin hallitus katkaisi kauppasopimusneuvottelut Ranskan kanssa ja kieltäytyi osallistumasta Pariisin maailmannäyttelyyn samana vuonna. Ranska, Italian tärkein kauppakumppani, vastasi asettamalla italialaisia tuotteita vastaan tähdättyjä suojatulleja, joiden seurauksena maiden välinen kauppa supistui alle puoleen aiemmasta. Tämä pahensi Italiassa vallinnutta taloudellista kriisiä, jolloin monet tuotannon alat romahtivat hetkessä ja pankit kaatuivat. Tariffisota Ranskan kanssa jatkui vuoteen 1898. Kun Crispin hallitus suuren valtiontalouden alijäämän vuoksi joutui nostamaan veroja, se sai parlamentilta epäluottamuslauseen ja erosi 31. tammikuuta 1891.
Toinen pääministerikausi ja viimeiset vuodet
Crispin hallitus yritti kääntää huomion toisaalle pyrkimällä laajentamaan Italian siirtomaavaltaa Afrikassa. Muutamaa vuotta aiemmin Italia oli saanut valtaansa Punaisenmeren rannalla alueita, joista oli muodostettu Eritrean siirtomaa. Nyt Italian armeija hyökkäsi Etiopiaan. Kenraali Oreste Baratierin komentamat italialaiset joukot kärsivät kuitenkin 1. maaliskuuta 1896 katastrofaalisen tappion etiopialaisille Adowan taistelussa, ja neljä päivää myöhemmin Crispi joutui eroamaan.
Vuosina 1897–1898 edustajainkamarin asettama komitea tutki Crispin osallisuutta pankkiskandaaliin. Komitean raportissa arvosteltiin epätavanomaista menettelyä, jolla hän oli pääministerikautensa alussa lainannut pankista rahaa valtion tyhjentyneeseen salaisten menojen rahastoon, mutta mitään lainvastaista ei voitu osoittaa, ja parlamentti päätti olla nostamatta syytettä. Crispi jätti paikkansa edustajainkamarissa 1898, mutta hänet valittiin sinne melkein heti uudelleen Palermon edustajana.
Jälkimaine
Kuollessaan vuonna 1901 Crispi oli kansainvälisellä tasolla tunnetuin italialainen valtiomies sitten Cavourin. Fasistien vallan aikana 1920–1930-luvuilla Crispiä juhlittiin Italiassa diktaattori Benito Mussolinin ”edeltäjänä” ja hänelle pystytettiin paljon muistomerkkejä. Tämän seurauksena hänen maineensa kärsi entuudestaan toisen maailmansodan jälkeen.
HD 12661
HD 12661 on pääsarjan tähti Oinaan tähdistössä, 121,2 valovuoden päässä Maasta. Sillä tiedetään olevan kaksi eksoplaneettaa. Ensimmäinen planeetta löydettiin vuonna 2002 ja toinen seuraavana vuonna.
Tampereen konservatorio
Tampereen konservatorio on toisen asteen ammatillista koulutusta sekä musiikin ja tanssin perusopetusta antava yksityinen oppilaitos Tampereen Pyynikinrinteellä. Konservatoriossa voi suorittaa ammatillisen perustutkinnon muusikon tai tanssijan koulutusohjelmassa.
Automatismi
Automatismi on menetelmä, jossa taiteilija antaa sattuman määritellä joko osittain tai kokonaan lopputuloksen. Harjoittaessaan automatismia taiteilija sallii alitajuntansa ilmentyvän sattuman tai improvisaation avulla.
Martin Hendrickson
Elämä
Kruunupyyn Kivijärveltä kotoisin ollut Hendrickson oli ammatiltaan suutari, ja hän saapui Pohjois-Amerikkaan vuonna 1889. Hän työskenteli aluksi itärannikolla kivilouhoksilla, kunnes 1894 perusti oman suutariliikkeen Bostoniin. Hän toimi paikallisen amerikansuomalaisen raittiusliikkeen johtohahmona, kunnes kiinnostui sosialismista A. F. Tannerin innoittamana. Vuonna 1900 Hendrickson auttoi Tanneria perustamaan lyhytikäiseksi jääneen Amerikan Työmies -sanomalehden, jota julkaistiin New Yorkin Harlemissa. Sen muita toimittajia olivat pastori J. W. Lähde sekä niin ikään pappina Pohjois-Amerikassa toiminut Alex Halonen. Lehti tunnettiin erityisesti kriittisestä suhtautumisestaan työläisten asiaa ajaneisiin konservatiivisiin kirkonmiehiin. Syksyllä 1900 Hendrickson organisoi Massachusettsissa suomalaisten karpalonpoimijoiden lakon. Sen yhteydessä häntä syytettiin ilkivallasta ja yleisen rauhan rikkomisesta, joista langetettiin oikeudessa puolen vuoden vankeustuomio.
Automatismi
Menetelmän kehittivät surrealistit, ja se näkyy esimerkiksi Max Ernstin frottaaseissa tai myöhemmin Francis Picabian mustetahratekniikassa. Se vaikutti myöhemmin abstraktin ekspressionismin harjoittajien, kuten Jackson Pollockiin tai Willem de Kooningin teoksiin, jotka näkivät maalaustensa olevan subjektiivisen mielentilan harjoituksia.
Martin Hendrickson
Elämä
Amerikan Työmiehen perustamisen jälkeen Hendrickson muutti Michiganin Ironwoodin. Vuonna 1901 hän oli mukana perustamassa Hancockissa toimintansa aloittanutta Jousi-nimistä sosialistista työväenyhdistystä, ja kesällä 1902 Hendrickson uudelleenorganisoi Minnesotan Duluthissa toiminutta luterilaisen kirkon Nuija Youth Society -yhdistystä The Friends -nimiseksi yhdistykseksi, joka myöhemmin liittyi sosialistiseen puolueeseen. Samana vuonna hän asui myös Brittiläisessä Kolumbiassa sijainneessa Matti Kurikan perustamassa Sointula-yhteisössä.
Vuosina 1902–1903 Hendrickson julkaisi Oregonin Portlandissa ainoastaan neljän numeron verran ilmestynyttä Vapauttaja-nimistä lehteä. Samaan aikaan hän suunnitteli Minnesotan Elyyn muuttaneen Tannerin kanssa myös uuden lehden perustamista, mutta vetäytyi lopulta hankkeesta.
Amerikansuomalaisen työväenliikkeen keskinäiset riidat heijastuivat myös Hendricksonin toimintaan, kun hän ryhtyi vastustamaan Kurikan edustamaa utopiasosialismia. Hendrickson noudatti itse tuolloin kansainvälisen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen linjaa, joka pohjautui niin sanottuun Erfurtin ohjelmaan.
Länsirannikolta palattuaan Hendrickson kiersi puhumassa eri puolilla Keskilänttä ja toimi samalla Amerikan Työmiehen asiamiehenä, mutta sai kuitenkin pääosin kielteisen vastaanoton. Hän kiersi erityisesti Michiganin Upper Peninsulan alueella, jossa sosialistinen työväenliike ei aikaisemmin ollut saavuttanut merkittävää kannatusta.
Hendrickson otti vaikutteita myös kristinuskosta, mikä aiheutti paheksuntaa papiston ja saarnamiesten keskuudessa. Nämä hyökkäsivät kovasanaisesti häntä vastaan ja kehottivat työläisiä olemaan kuuntelematta Hendricksonia. Joissakin paikoissa häntä pidettiin jopa paholaisena, mutta Hendrickson onnistui kuitenkin vakuuttamaan puheillaan suuria määriä amerikansuomalaisia työläisiä. 1910-luvulla Hendrickson jatkoi edelleen agitaattorina ja toimi samalla Työmies-lehden asiamiehenä. Suomessa hän vieraili ainakin vuosina 1908 ja 1910, jolloin Hendrickson kiersi puhetilaisuuksissa eri puolilla maata. Hän vieraili paluumatkallaan syyskuussa 1910 myös Pariisissa, missä sosialistinen sanomalehti L’Humanité julkaisi pääkirjoitussivullaan Hendricksonin selostuksen Suomen poliittisesta tilanteesta.
Kannelmäen rautatieasema
Kannelmäen rautatieasema on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen asema Vantaankosken radalla, Helsingin Kannelmäessä. Se sijaitsee Pohjois-Haagan ja Malminkartanon asemien välissä, noin kymmenen kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen. Aseman kunnossapidosta vastaa Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
Martin Hendrickson
Elämä
Hendrickson valittiin 1914 Socialist Publishing Company -kustantamon ensimmäiseen johtokuntaan. Se perustettiin Duluthissa julkaisemaan syndikalistista Sosialisti-sanomalehteä, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Industrialisti. Ensimmäisen maailmansodan alettua samana vuonna Hendrickson kiersi Kanadassa yhdessä F. J. Syrjälän ja Sanna Kannaston kanssa puhumassa sodanvastaisissa tilaisuuksissa.
Hendrickson julkaisi 1919 poikiensa kanssa Floridan Astorissa Floridan Uutiset -nimistä sanomalehteä, jota on kuvailtu liberaalisosialistiseksi. Lehti ilmestyi vain vuoden ajan, ja sitä seurasi Hendricksonin perheen englanninkielinen Florida Herald vuosina 1920–1921. Myöhemmin 1930-luvun alussa hän muutti lukuisten muiden amerikansuomalaisten sosialistien tavoin Neuvostoliittoon, jossa Hendrickson kuoli ennen Stalinin vainojen alkamista.
Kannelmäen rautatieasema
Pohjois-Haagan asemalle ei ole suoraa kevyenliikenteen yhteyttä, vaan asemalta toiselle kulkeva joutuu kiertämään kauempaa ylittääkseen Kehä I:n. Sen sijaan Malminkartanon asemalle on suora yhteys radan vartta pitkin ja Malminkartanonhuippu näkyy myös hyvin Kannelmäen asemalla.
Kannelmäen asema on aiemmin saanut kielteistä mainetta siellä tapahtuneista tappeluista, jotka kannelmäkeläisten tietolähteiden mukaan ovat olleet vähenemään päin.
Tatsuya Yoshida
thumb|Tatsuya Yoshida Tatsuya Yoshida (, Yoshida Tatsuya, s. 1961 ) on japanilainen muusikko. Hänet tunnetaan erityisesti rumpalina ja vokalistina perustamissaan yhtyeissä Ruins ja Koenjihyakkei. Hän on toiminut myös ruotsalaisen Samla Mammas Mannan rumpalina. Näiden yhtyeiden ohella hän on esiintynyt lukuisissa muissakin kokoonpanoissa sekä soolona. Rumpujen lisäksi hän on soittanut myös pianoa ja kitaraa.
Yoshida on tehnyt yhteistyötä mm. Derek Baileyn, John Zornin, Fred Frithin ja Keiji Hainon kanssa. Hän on maininnut tärkeimmäksi esikuvakseen Magman rumpalin Christian Vanderin.
Yoshida & Piotr Zabrodzki
Lisäksi Yoshida on esiintynyt useiden eri yhtyeiden levyillä.
Márton Fülöp
Márton Fülöp (3. toukokuuta 1983 – 12. marraskuuta 2015 ) oli unkarilainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi vuosia Unkarin maajoukkueen ykkösmaalivahtina.
Sunderland
Fülöp teki debyyttinsä Sunderlandin paidassa 9. joulukuuta 2006 Lutonia vastaan 2–1-voitossa. Joulukuussa Fülöp ilmaisi tahtonsa liittyä Sunderlandiin pysyvästi. Hänen sopimuksensa seurassa oli puoli miljoona puntaa tammikuussa 2007. Sopimuksessa Ben Alnwick siirtyi Tottenham Hotspuriin.
Fülöp kirjoitti vuoden pituisen lainasopimuksen Leicester Cityn kanssa 16. elokuuta 2007. Hän teki seurassa pelidebyyttinsä Crystal Palacea vastaan kaksi päivää myöhemmin pelissä, joka päättyi 2–2-tasapeliin. 1. syyskuuta Plymouth Argyleta vastaan pelatussa ottelussa maalivahti teki loistavia torjuntoja varmistamalla yhden pisteen joukkueelleen. Tämä oli Fülöpin ensimmäinen hyvä esiintyminen. 26. syyskuuta hän toisti saman ja teki huipputorjuntoja, mikä toi joukkueensa shokkivoittoon Aston Villasta Carling Cupissa. Hänet valittiin kahdeksi Englannin mestaruussarjan viikon joukkueeseen, 1. lokakuuta ja 22. lokakuuta.
Fülöp teki lisää hienoja esiintymisiä Chelseaa vastaan Carling Cupissa 31. lokakuuta. Hän kuitenkaan tuonut joukkuettaan voittoon, vaan Sunderland hävisi 4–3. 21. joulukuuta Fülöp kertoi Sky Sportsille halunsa siirtyä Leicesterin joukkueeseen, joka tarjosikin sopimusta hänestä ja Graham Kavanaghista 29. joulukuuta. Hän pelasi viimeisen ottelunsa Leicesterissä 1–1-tasapelissä Charlton Athleticia vastaan 29. joulukuuta 2007.
Fülöp kutsuttiin takaisin Sunderlandiin 31. joulukuuta. 4. tammikuuta 2008 Leicesterin manageri Ian Holloway syytti Roy Keanea ahneudesta ensimmäisen sopimuksen hylkätyessä. Fülöpille tarjottiin miljoonan punnan sopimusta, mutta Keane tarjosi kolme kertaa enemmän. Holloway kieltäytyi maksamasta yli miljoonaa puntaa, joka päätti toivon Fülöpin pitämisestä. 25. tammikuuta Fülöp kertoi olevansa tyytymätön Keanen kutsusta. Hän kertoi halunneensa pysyä Leicesterissä.
Stoke City lainasi Fülöpia 22. helmikuuta, mutta Sunderland kutsui hänet takaisin neljä päivää myöhemmin korvaamaan Craig Gordonia ottelussa Arsenalia vastaan Valioliigassa.
Kuolema
Fülöp kuoli 32-vuotiaana 12. marraskuuta 2015. Hän oli sairastanut syöpää.
Palkinnot
Sunderland AFC
Luettelo Suomen kasveista
Luettelo Suomen kasveista sisältää Suomessa luonnonvaraisena kasvavat siemenkasvilajit. Luettelossa on alkuperäisiä lajeja, muinaistulokkaita, uustulokkaita sekä villiytyneitä puutarha- ja koristekasvikarkulaisia. Lajit ovat heimoittain systemaattisessa järjestyksessä. Osasta lajeista luettelossa on myös lajin alalajeja sekä muunnoksia.
Maununneva
Maununneva on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingissä. Se sijaitsee Kehä I:n pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Keskuspuistoon, lännessä Hämeenlinnanväylään (jonka toisella puolella sijaitsee naapurikaupunginosa Kannelmäki) ja pohjoisessa Hakuninmaahan. Alueella oli vuoden 2012 alussa 2 568 asukasta ja vuoden 2010 lopussa 348 työpaikkaa.
Maununneva muodostettiin Kaarelan kaupunginosan osa-alueeksi vuonna 1959. Nimen taustalla on vanha paikannimi Magnuskärr.
Maununnevalla sijaitsee Osmo Siparin suunnittelema, vuonna 1965 valmistunut Suomalais-venäläinen koulu. Alueella on myös ala-asteen koulu (Kannelmäen peruskoulun sivukoulu), päiväkoti Vuorilinna, päiväkoti Kalinka, yksi ruokakauppa sekä muita pikkuyrityksiä. Maununnevalla oli myös ravintola, Punaruusu, joka oli suljettuna heinäkuussa 2005 sattuneesta tulipalosta lähtien. Tulipalo varmistui tuhopoltoksi. Rakennus purettiin lopulta huhtikuussa 2008.
Maununnevalla sijaitsee myös vuonna 1991 suojeltu 1,25 hehtaarin kokoinen suoalue, jolla muun muassa kasvaa ainoana paikassa Helsingissä leväkköä. Kaupunginosan eteläisissä metsissä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia linnoituksia sekä vallihautoja vuodelta 1917.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Maununnevaa on yli 55 dB:n melualueella. Maununnevalla tieliikenteen melua aiheuttavat Hämeenlinnanväylä ja Kehä I.
Maununnevan läpi Kaarelantietä pitkin kulkee bussi 42 (Kamppi-Kannelmäki). Hämeenlinnanväylää kulkevilla busseilla on pysäkkejä Maununnevan kohdalla.
Kaj Österberg
Kaj Österberg (s. 8. joulukuuta 1942) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Österberg pelasi laitahyökkääjänä. Hän nousi mestaruussarjassa pelanneen Helsingin Palloseuran edustusjoukkueeseen kaudella 1960. Österberg voitti seurassa Suomen cupin 1962. Hän pelasi HPS:ssa kuusi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK:ssa Österberg pelasi vuosina 1966–1969, minä aikana hän saavutti yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia sekä voitti cupin 1966. HJK:sta lähdön jälkeen Österberg pelasi vielä alemmilla sarjatasoilla Riihimäen Palloseurassa ja Helsingin Palloseurassa. Maajoukkueessa Österberg pelasi kaikkiaan neljä maaottelua.
Kuningas Khalidin kansainvälinen lentoasema
Kuningas Khaledin kansainvälinen lentoasema (IATA: RUH, ICAO: OERK) on lentoasema Saudi-Arabiassa. Se sijaitsee 35 kilometriä pääkaupungista Riadista pohjoiseen. Se avattiin 26. marraskuuta 1983. Lentokenttäalueen pinta-ala on 225 km², ja terminaalien lisäksi alueella sijaitsee mm. moskeija ja kauppoja.
Renger van der Zande
Ura
Van der Zande aloitti uransa autourheilussa vuonna 2004 Hollannin Formula Renault 2000 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2005. Vuonna 2006 hän sijoittui neljänneksi Saksan F3-sarjassa. Hän ajoi myös kolme kilpailua A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2006–2007. Vuosina 2007–2008 van der Zande kilpaili F3 Eurosarjassa ja sijoittui sarjan neljänneksi vuonna 2008. Hän ajoi myös yhden kilpailun Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008–2009, kun hän korvasi Mika Mäen. Hänet korvattiin heti seuraavassa kilpailussa Edoardo Mortaralla. Vuonna 2009 van der Zande kilpaili Britannian F3-sarjassa ja sijoittui sarjan kolmanneksi viidellä voitollaan. Vuonna 2010 van der Zande kilpaili GP3-sarjassa Mücke Motorsport tiimissä. Hän saavutti kuusi pistettä ja yhden kolmossijan, joka tuli Saksan kilpailusta. Vuonna 2011 hän ajoi DTM-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2012 Van der Zander kilpaili Porsche Supercup -sarjassa.
Transponointi
Transponointi tarkoittaa jonkin sävelmän muuttamista eri sävellajiin kuin mihin se on nuotitettu tai mistä se on alun perin kuultu. Intervallisuhteet säilyvät samana, joten sävelmän tunnistettavuus ei muutu, vaikka se soikin joko korkeammalta tai matalammalta taajuudelta. Sävellajien tunnelmissa on kuitenkin eroja, minkä vuoksi erityisen tarkasti tietyn sävellajin tunnelmaan perustuvaa teosta ei yleensä esitetä toisessa sävellajissa. Transponointia tarvitaan useimmiten esitettäessä musiikkia kokoonpanolla, jolle sitä ei ole alun perin tarkoitettu. Käytettävistä soittimista riippuen tarkat intervallisuhteet voivat muuttua hieman, mutta ero ei useimmiten ole merkittävä. Joitakin soittimia voi myös olla helpompi soittaa tietyistä sävellajeista, jolloin transponointia voidaan käyttää helpottamaan esittäjän teknistä suoritusta. Vapaamuotoisessa säestyksessä soittajan on hyvä osata transponoida soittonsa esimerkiksi lauletun melodian suhteen oikeaksi.
Eräs esimerkki transponoinnista on myös karaoke-laitteistojen säätö, jolla taustamusiikin korkeutta voidaan säätää laulajan äänialan mukaan. Joskus myös modulaatiota, eli harkittua toiseen sävellajiin siirtymistä saman teoksen aikana kutsutaan virheellisesti transponoinniksi.
Ninja Gaiden (NES)
Pelissä kuvitteellinen ninja Ryu Hayabusa matkustaa Amerikkaan kostaakseen murhatun isänsä puolesta.
left|thumb|256px|Kuvakaappaus pelistä.
Pohjois-Haagan rautatieasema
Pohjois-Haagan rautatieasema on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen asema Vantaankosken radalla Helsingissä. Se sijaitsee nimestään huolimatta Lassilan osa-alueella Haagan kaupunginosassa. Asema on Huopalahden ja Kannelmäen asemien välissä, noin 8 km Helsingin päärautatieasemalta pohjoiseen. Se on siis ensimmäinen asema sen jälkeen, kun Vantaankosken rata ja rantarata eroavat toisistaan. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
1960-luvun metrosuunnitelmissa kaavailtiin metrolinjaa nykyisen ratalinjan itäpuolelle keskelle Pohjois-Haagaa. Kun rautatie valmistui Pohjois-Haagan ja Lassilan välille, alue oli vielä syrjäseutua. Rautatieaseman ympäristöön kaavoitettiin kuitenkin asunto- ja toimistorakentamista. Liikenteen alkaessa kesäkuussa 1975 asema toimi väliaikaisissa tiloissa, kunnes Helsingin kaupungin rahoittama ja omistama asemarakennus valmistui saman vuoden lokakuussa. Rakennuksen asiakaspalvelutilat sijoitettiin katutasoon, josta noustaan portaita laitureille. Lipunmyynti Pohjois-Haagan asemalla lopetettiin monien muiden lähiliikenneasemien tavoin vuonna 2004.
Aseman lähettyviltä, sillalla olevan radan alapuolelta, lähtee kevyenliikenteen reitti, jota seuraamalla pääsee radan vartta kulkien keskustaan asti. Sen sijaan toiseen suuntaan, Kannelmäkeen, ei radan vartta voi kulkea, sillä Pohjois-Haagan jälkeen rata jatkaa kapealla sillalla. Toisinaan jalankulkijat käyttävät siltaa päästäkseen Kehä I:n toiselle puolelle. Tämä on aiheuttanut vaaratilanteita.
Asema kuuluu Helsingin kaupungin liikennelaitoksen vastuulle.
Gdańsk
Gdańsk ([], ) on tärkeä satamakaupunki Gdańskinlahden rannalla Pohjois-Puolassa, Motławan ja Veikselin erään suuhaaran varrella. Gdańsk on Pommerin voivodikunnan pääkaupunki ja Puolan kuudenneksi suurin kaupunki. Sen asukasluku on 460 000 (2012) ja esikaupunkeineen (Trójmiasto yhdessä Gdynian ja Sopotin kanssa) yli miljoona.
Nimi
Nimi Gdańsk tulkitaan yleensä Gdaniajoen varrella sijaitsevaksi kaupungiksi. Gdanian ajatellaan olevan sen Motławajoen haaran alkuperäinen nimi, jonka varrella kaupunki sijaitsee. Paikallisella kašubin kielellä nimi kuuluu Gduńsk. Saksankielinen nimi Danzig on jossain määrin yhä käytössä myös saksalaisen kielialueen ulkopuolella, etenkin kun viitataan kaupunkiin ennen toista maailmansotaa.
Siirtokunnan nimi kirjoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 997 urbs Gyddanyzc, 1148 Kdanzk, 1188 Gdanzc, 1236 Gdansk, 1263 Danzc, 1311 Danczk, 1399 Danczik, 1414 Danczig ja 1454 Gdansk. Näistä muodoista erottuvat kaikki kolme päämuotoa: pommerilainen Gduńsk, puolalainen Gdańsk ja saksalainen Danzig.
Maantiede ja ilmasto
Gdańsk sijaitsee Puolan pohjoisosassa Pommerin voivodikunnassa. Se muodostaa yhdessä Gdynian ja Sopotin kanssa yhtenäisen taajama-alueen, jota kutsutaan kolmoiskaupungiksi, Trójmiasto.
Gdańskin keskusta (vanha kaupunki) sijaitsee Veikselin sivujoen Motlawan varrella kolme kilometriä rantaviivasta sisämaahan päin. Kaupungilla on kaksi satama-aluetta. Uusi satama on telakoiden ja teollisuuden keskus. Pohjoissatama rakennettiin vuonna 1975.
Vuoden lämpimintä aikaa on heinä-elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on noin 21 astetta. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on −3,4 astetta.
Historia
pienoiskuva|vasen|[[Danzigin vapaakaupunki|Danzigin vapaakaupungin valuuttaa]] Arkeologien mukaan Gdańskin linnoitus rakennettiin 980-luvulla, mutta vuotta 997 pidetään kaupungin perustamisvuotena. Silloin Pyhä Adalbert (puol. Wojciech) kastoi lähetysmatkallaan Gdańskin asukkaita ja mainitsi kaupungin ensimmäistä kertaa kirjallisesti. Gdańskista tuli Pommerin herttuoiden hallitseman herttuakunnan keskus ja tärkeä kauppakaupunki. Gdańsk sai vuonna 1260 Puolan kuninkaalta itsehallinnon.
1200-luvulla alueelle muutti lisää kauppiaita Lyypekin ja Bremenin hansakaupungeista. Pommerin herttuoista viimeinen, Mestwin II, luovutti kaikki maansa myöhemmälle Puolan kuninkaalle Przemysl II:lle. Tämän salamurhan jälkeen kaupunkia hallitsivat vähän aikaa Böömin ja Puolan kuninkaat. 1300-luvun alussa alueesta kiistelivät Brandenburg ja Puola. Seuranneessa sodassa alueen valloittivat saksalaisen ritarikunnan ritarit, jotka Puolan kuningas kutsui avuksi paikalle. Ritarikunta liitti alueen muitta mutkitta omiinsa, mitä seurasi sarja sotia ritarien ja Puolan hallituksen välillä. Kaliszin rauhassa vuonna 1343 ritarit saivat pitää Pommerin, mutta Puolan kuninkaille jäi feodaaliherruus alueella.
Danzigista, jolla nimellä kaupunki tunnettiin vuoteen 1945 asti, tuli osa hansaliittoa vuonna 1361. 1400-luvun alussa käytyjen sotien jälkeen kaupunki oli taas vähän aikaa Puolan kuninkaiden hallinnassa, mutta vuonna 1411 se palasi ritarikunnalle. Vuonna 1440 Danzig liittoutui Elblągin (Elbing) ja Toruńin (Thorn) hansakaupunkien kanssa vastustamaan Saksalaisen ritarikunnan herruutta ja haki tukea Puolan kuninkaalta Kasimir IV:ltä. Seurannut kolmetoistavuotinen sota päättyi ritarikunnan tappioon.
Pyry Rainamaa
Pyry Rainamaa (s. 16. lokakuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Porvoon Tarmon kasvatti Rainamaa edusti Korisliigassa Torpan Poikia, Korihaita, Kobria ja Kaarinan Uraa. Torpan Pojissa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2010 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2011.
Gdańsk
Historia
1300-luvulta 1600-luvulle Danzig kasvoi voimakkaasti. Kaupungin omaisuus kärsi kuitenkin vahinkoa kolmikymmenvuotisessa sodassa vuosina 1618–1648. Kuningas Kasimir IV:n myöntämät oikeudet ja pääsy Puolan markkinoille tekivät Danzigista rikkaan satamakaupungin. 1500- ja 1600-luvut olivat kaupungin kaupan ja kulttuurin kulta-aikaa. Danzigiin muutti paljon ihmisiä erilaisista etnisistä ryhmistä: saksalaisia, puolalaisia, juutalaisia ja hollantilaisia.
Pyry Rainamaa
Pelaajaura
Rainamaan kasvattajaseura oli Porvoon Tarmo, mutta hän aloitti pääsarjauransa Torpan Pojissa jossa voitti kaudella 2009–2010 SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella hän pelasi I-divisioonaa seuran farmijoukkueessa ja oli sarjan kolmanneksi paras suomalaispelaaja pisteissä. Kesällä 2011 Rainamaa siirtyi Korihaihin. Hän vietti seurassa kolme kautta ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Lapuan Korikobriin.
Gdańsk
Historia
Uskonpuhdisus sai kannatusta Danzigissa 1500-luvun puolivälissä, mikä aiheutti jännitteitä katolisen Puolan Vaasa-sukuisten kuninkaiden kanssa. Puolan kuninkaat ryhtyivät 1500-luvun loppupuolella ajamaan uskonnollista yhdenmukaisuutta Puolassa. Puolan ja Ruotsin väliset jatkuvat kiistat aiheuttivat 1600-luvulla Danzigille ongelmia. Vuonna 1629 solmitussa Altmarkin välirauhassa Puola joutui luovuttamaan Ruotsille Danzigin tullitulot viideksi vuodeksi.
Pyry Rainamaa
Pelaajaura
Marraskuussa 2018 Rainamaa sai käteensä jännevamman, joka päätettiin leikata tammikuussa 2019. Rainamaa päätti kilpauransa kevääseen 2019.
Gdańsk
Historia
Kaupunki kärsi 1700-luvulla sotien aiheuttamasta taloudellisesta ahdingosta ja muun muassa paiseruttoepidemiasta vuonna 1709. Puolan ensimmäisessä jaossa Danzigin saksankielinen asujaimisto taisteli itsenäisyyden puolesta, kun suurin osa Puolan Pommerista joutui Preussin vallan alle. Kaupunki jäi saarroksiin preussilaisten alueiden keskelle vuoteen 1793, jolloin senkin oli annettava periksi. Preussin valtakausi jatkui lyhyen Danzigin vapaakaupunkina olon 1807–1815 jälkeen, kunnes Danzigista tuli muun Preussin mukana osa Saksan valtakuntaa vuonna 1871. Preussin valta-aikana Danzig ei ollut erityisen keskeinen kaupunki.
Pyry Rainamaa
Pelaajaura
Rainamaa palaa kilpakoripalloon kaudeksi 2020-21 tehtyään sopimuksen Torpan Poikien kanssa 1.7.2020.
Gdańsk
Historia
pienoiskuva|Vanhaa Gdańskia pienoiskuva|Kaupungin korkeita uudisrakennuksia Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Puolasta tuli itsenäinen, ja puolalaiset haikailivat Danzigia itselleen saadakseen vapaan pääsyn merelle liittoutuneiden lupauksen mukaisesti. Kaupunkia ei kuitenkaan annettu täysin Puolan hallintaan, vaan siitä tehtiin Danzigin vapaakaupunki, itsenäinen kaupunki Kansainliiton valvontaan. Tänä aikana kaupunkia hallitsi enimmäkseen sen saksankielinen väestönosa. Koska saksalaiset viranomaiset estivät puolalaisia asettumasta kaupunkiin ja häiritsivät heidän kaupankäyntiään, Puolan hallitus päätti rakentaa lähettyville uuden sataman, Gdynian, josta tulikin Puolalle tärkeä satamakaupunki. Vapaakaupunkiaikanaan gdańskilaiset saivat jopa omat postimerkit ja valuutan. Merkittävä osa Suomeen kieltolain aikana 1920-luvulla tulleesta alkoholista tuli Danzigin kautta ja Danzigiin rekisteröidyillä laivoilla. Puolalaisesta pirtusta käytetty yleisesti lempinimeä "Varsovan laulu".
Saksan ja Puolan väliset kiistat Danzigin hallinnasta toimivat tekosyynä saksalaisten marssimiselle Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja toisen maailmansodan syttymiselle. Toisena sotapäivänä Saksan joukot pääsivät Danzigiin asti ja surmasivat puolalaiset postinkantajat, jotka puolustivat postitoimistoa. Loputkin puolalaiset sotilaat antautuivat seitsemän päivän kuluttua. Saksan joukot valtasivat kaupungin ja karkottivat tai tappoivat tuhansia puolalaisia ja juutalaisia. Lokakuussa 1939 Danzigista ja muusta Puolan Pommerista muodostettiin saksalainen hallinnollinen alue Danzig-Westpreussen. Puolalaisia lähetettiin keskitysleireille, pääasiassa viereiseen Stutthofiin. Sivistyneistö murhattiin raa'asti.
Vuoden 1945 alussa Saksa alkoi evakuoida saksalaista siviiliväestöä kaupungista. 30. maaliskuuta neuvostojoukot, joissa oli myös puolalaisia sotilaita, valtasivat kaupungin saksalaisten joukkojen vetäydyttyä kaupungista. Seuranneina päivinä Puna-armeijalla oli kaupungissa vapaat kädet. Siviiliväestöä murhattiin, raiskattiin ja ryöstettiin, ja lopuksi vanhakaupunki sytytettiin palamaan, jolloin 90 % kaupungista raunioitui täysin. On arvioitu, että sotavuosina 40 prosenttia kaupungin asukkaista sai surmansa.
Liittoutuneiden Jaltan ja Potsdamin konferenssien (1945) päätösten mukaan Danzig annettiin sodan jälkeen Puolalle. Puola ryhtyi Neuvostoliiton tukemana karkottamaan enemmistöasemassa ollutta saksalaisväestöä kaupungista. Tilalle siirrettiin puolalaisia niiltä alueilta, jotka Puola itse menetti Neuvostoliitolle. Gdańsk jälleenrakennettiin 1950- ja 1960-luvuilla, ja siitä tuli kommunistisen Puolan tärkeä satama- ja teollisuuskaupunki. Jälleenrakennustöissä rekonstruioitiin paljon kaupungin vanhaa arkkitehtuuria ja poistettiin melkein kaikki saksalaisuudesta kertovat muistomerkit. Kaikki saksankieliset nimet vaihdettiin puolankielisiin.
Gdańskilla oli tärkeä osa Puolan kommunistihallituksen kaatamisessa. Siellä järjestettiin hallituksenvastaiset mielenosoitukset, jotka johtivat Puolan kommunistisen johtajan Władysław Gomułkan eroon joulukuussa 1970. Kymmenen vuotta myöhemmin Gdańskin telakalla syntyi vapaa ammattiyhdistysliike Solidaarisuus (Solidarność), jonka vastustus johti kommunistisen hallinnon luhistumiseen vuonna 1989. Puolan presidentiksi valittiin sen johtaja Lech Wałęsa.
Gdańsk oli vuosina 1975–1998 Gdańskin voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Elinkeinot ja talous
pienoiskuva|Konttialus [[Gdańskin satama|Gdańskin syväsataman konttiterminaalissa.]] pienoiskuva|Aluksia Gdańskin sataman korjaustelakalla.
Perinteisistä perinteisin teollisuudenala Gdańskissa on laivanrakennus, jossa kaupunki on kunnostautunut kautta värikkään historiansa. Sijainti Itämeren ja Veikselin yhtymäkohdan vetisessä ympäristössä takaa alan tärkeyden edelleen, vaikka perinteisten laivanrakennus-, kemian- ja elintarviketeollisuuden ohelle ovatkin viime vuosikymmeninä nousseet muun muassa erilaisten farmasia- ja teknologiatuotteiden valmistus. Gdańskin ja Gdynian sataman kautta kulkee yli puolet Puolan ulkomaankaupasta.
Gdańskin asukasluvun kehitys
Liikenne ja kulkuyhteydet
Gdańskiin pääsee säännöllisesti laivalla Kööpenhaminasta Tanskasta ja Nynäshamnista Ruotsista. Finnlines on liikennöinyt Helsingistä naapurikaupunki Gdyniaan uusilla Star-luokan matkustajarahtilaivoilla vuodesta 2009 alkaen.
Gdańskin lentoyhteyksistä huolehtii Gdańsk Lech Wałęsan lentoasema, jonne lentävät Helsingistä päivittäin Flybe (kesäkuun 2012 loppuun saakka) ja Turusta Wizz Air. Finnair aloitti 11.5.2015 Norran operoimat päivittäiset lennot Helsingistä Gdanskiin. Junalla kaupunkiin pääsee kaikkialta Puolasta.
Nähtävää
Gdańskin nähtävyyksistä ehkä kuuluisin ja ainakin näyttävin on Bazylika Mariacka (suom. Mariankirkko), joka on maailman suurin tiilestä muurattu katedraali ja Euroopan suurimpia kirkkoja. Se on 105,5 metriä pitkä, torni on 85 m korkea ja tiiliholvit ulottuvat 30 metrin korkeuteen. Sinne mahtuu viettämään jumalanpalvelusta 25 000 henkeä. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1343 ja saatettiin päätökseen 1502. Kirkon kuuluisa triptyykki seikkaili jonkin aikaa muun muassa Louvressa Pariisissa ja Pietarin Eremitaašissa, mutta on nyt palannut Gdańskiin. Vuoteen 1945 asti Mariankirkko oli maailman suurin protestanttinen kirkko. Toisessa maailmansodassa se vaurioitui pahasti, ja miltei puolet sen taideaarteista tuhoutui tai katosi. Jälleenrakennustyöt päätettiin vuonna 1956.
Gdańskissa on jäljellä paljon Hansaliiton aikaisia rakennuksia. Veikseljoelle on ankkuroitu museolaiva SS Sołdek. Gdańskinlahden rannat ovat hiekkaisia, ja auringonpalvojille on 33 kilometriä puhdasta hiekkarantaa. Hiekkakyntäät erottavat lahdesta haffeja, jotka ovat laguunien itämereisiä vastineita. Ne ovat yleensä muuta merta vähäsuolaisempia ja rantalomanviettäjien suosiossa. Kaupunki on EuroVelo 9 –pyöräreitin lähtöpiste. Reitti päättyy Adrianmeren rannalle Pulaan, Kroatiaan. Gdańskin kautta kulkee myös EuroVelo 10.
Kaupungissa on kolme yliopistoa ja viisi muuta korkeakoulua. Merkittäviä ovat Gdańskin yliopisto, Gdańskin lääketieteellinen yliopisto ja Gdańskin teknillinen korkeakoulu (Politechnika Gdańska).
Gdańskin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 1987 Turku.
Gdańskin tärkeimmät turistinähtävyydet:
Pola (Parfinon piiri)
Pola on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Parfinon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Polajoen varrella 12 kilometriä Parfinosta itään. Taajamassa on 2 300 ja kunnassa 3 500 asukasta (vuonna 2009).