cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lambert Petterson
Petterson valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1885. Hän työskenteli opiskelun ohessa Gustaf Nyströmin ja F. A. Sjöströmin arkkitehtitoimistoissa ja valmistuttuaan teki töitä myös Theodor Deckerin kanssa. Myöhemmin (1887–1888) Petterson opiskeli vielä yhden lukuvuoden Dresdenin Polyteknillisessä korkeakoulussa. Sen jälkeen hän toimi kolmisen vuotta lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä Hämeenlinnassa. Seuraavaksi Petterson muutti Tampereelle, missä hän oli vt. kaupunginarkkitehtina 1891–1900 ja vakinaisena kaupunginarkkitehtina 1902–1918. Tampereen-kautensa jälkeen Petterson työskenteli Yleisten rakennusten ylihallituksen tehtävissä eri kaupungeissa, muun muassa Helsingissä.
Røyrvik
Røyrvik (eteläsaameksi Raavrevijhke) on Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänin koillisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Nordlandin lääniin, idässä Ruotsiin, kaakossa Liernen kuntaan ja lännessä Namsskoganiin. Se on väkiluvultaan läänin pienin kunta, mutta pinta-alaltaan kolmanneksi suurin. Kunnassa on eteläsaamelaiselle väestölle merkittävää poronhoitoaluetta.
Kindzadza
Kindzadza, oikealta nimeltään Lev Grešilov, on venäläinen muusikko, joka soittaa dark psytrancea. Hän on kotoisin Moskovasta. Hänen taiteilijanimensä tulee suositusta neuvostoelokuvasta nimeltä Kin-dza-dza!.
Bongi Makeba
Bongi Makeba (20. joulukuuta 1950 – 1985) oli eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä.
Bongi Makeba oli laulaja Miriam Makeban tytär tämän ensimmäisestä avioliitosta. Vuonna 1980 julkaistu Bongi Makeba, Blow On Wind jäi Bongi Makeban ainoaksi albumiksi, kun hän kuoli vuonna 1985. Hänen laulujaan kuultiin silloin tällöin myös hänen äitinsä ohjelmistossa.
Chevrolet Corvette C7
Chevrolet Corvette C7 Stingray on General Motorsin vuosina 2013–2019 valmistama urheiluauto. Se on seuraaja Chevrolet Corvette C6 Mallille. Auton ensiesittely tapahtui 13.Tammikuuta 2013 Detroitin kaupungissa. Kyseessä on ensimmäinen Corvette malli 38 vuoteen jossa käytetään Stingray nimeä.
Tekniikka
Edeltäjänsä tapaan auto on etumoottorinen ja takavetoinen vaikka autosta suunniteltiin alun perin keskimoottorista. Auton moottorina toimii 6.2 Litrainen V8 joka tunnetaan nimellä LT1. Se korvaa entisen 6.2 Litraisen LS3 moottorin. Moottori tuottaa 455 hevosvoimaa ja 624 Newtonmetriä vääntöä jonka ansiosta auto kiihtyy 0–100 km/h 3.8 sekunissa. Vaihteistona toimii joko 7-vaihteinen Tremec TR-6070 manuaali tai 8-portainen GM 8L90 automaatti.
Z06
Z06 on suorituskykyinen versio Corvette Stingraysta. Autossa on sama 6.2 litrainen V8 moottori kuin perusversiossa mutta se on Eatonin 1.7 liraisella R1740 TVS remmiahtimella. Tämän ansiosta Z06 tuottaa 650 hevosvoimaa ja 880 Newtonmetriä vääntöä ja se kiihtyy 0–100 km/h vain 2.95 sekunnissa. Tämän ansiosta se on kaikkien aikojen suorituskykyisin Corvette.
Eugen Malmstén
Ura
Eugen Malmstén liittyi 15-vuotiaana trumpetistina Laivaston soittokuntaan, jossa hänen isoveljensä Georg oli soitellut jo muutaman vuoden ajan. Samalla Eugen aloitti laulun ja trumpetinsoiton opiskelun Helsingin musiikkiopistossa. Malmsténin ensikosketus anglosaksiseen rytmimusiikkiin tapahtui kesällä 1924 englantilaisen sotalaivan vieraillessa Suomessa. Tällöin kannella orkesteri soitti kappaletta "Yes Sir, That's My Baby", suomalaisille tutusta marssipoljennosta poiketen hitaammassa tempossa, toisenlaisessa rytmissä. Tapahtuma jätti siemenen itämään nuoren soitto-oppilaan ajatuksiin.
Varsinaisesti ensimmäisen kerran jazzia Malmstén kuuli vuonna 1926, yhdysvaltalaisen laivan s/s Andanian orkesterin, The Andania Yankeesin, esiintyessä Oopperakellarin tilausravintola Royalissa. Orkesterin esiintymistä pidetään suomalaisen jazzin lähtölaukauksena. Näkemänsä ja kuulemansa pohjalta Malmstén ryhtyi hiomaan omaa soittoaan amerikkalaisempaan tyylin, pitäen esikuvanaan Louis Armstrongia.
Vuonna 1927 Malmstén perusti Al Manuelin kanssa Flapper's Dance Band -orkesterin, jolla oli kiinnitys Oopperakellariin ja sittemmin Viipurin Pyöreään torniin. Samaisen vuoden syksyllä hän siirtyi Fred Klimscheffin vasta perustamaan Fred Freddy's Rhytmic Orchestraan, joka puolestaan soitteli Turun Seurahuoneella.
Tätä seurasivat kiinnitykset The Hot Fiveen ja Zamba-orkesteriin. Vuonna 1931 Malmstén levytti ensimmäisen kerran laulaen salanimellä Esa Nummenkivi. Ilmeisesti hän ei halunnut ratsastaa kuuluisamman isoveljen maineella, ja päätyi salanimeen. Pian hän kuitenkin siirtyi käyttämään omaa nimeään, ja tehtaili 1930-luvulla hurjan määrän levyjä ollen välillä jopa Georg-veljeäänkin tuotteliaampi. Eugen Malmsténin uran kokonaistuotanto oli lähes 500 levytettyä kappaletta.
Orkesterin levytykset – joita käytiin aina Englannissa asti Columbialle levyttämässä – sisälsivät jonkin verran jazzillista soittoa, joten jälkipolville säilyneestä materiaalista voi aavistaa mitä orkesterin swing-soitanta lavalla 1930-luvulla oli. Matti Jurvan 1935 levyttämä "Hei hulinaa, Helsinki" -kappale on yksi niitä, jossa Rytmi-Pojat soittavat amerikkalaiseen tyyliin Goodman-tyylisine klarinettisooloineen. Vuoden 1936 Toivo Kärjen säveltämillä ja Kaarlo Valkaman sovittamilla foxtroteilla "Muratin peittämä akkuna" ja "Meripojan lähtö" Malmstén itse laulaa. Improvisoituja sooloja ei tosin ole, mutta muuten meininki on vauhdikasta 1930-luvun swingiä. Suomen kansa halusi tosin tangoja ja valsseja, ja niitä Malmsténkin sitten levytti läjäpäin, muun muassa "Ruusut hopeamaljassa", "Sä muistatko metsätien", "Mustat silmät", "Tuo suru jonka sain".
Rytmi-Pojat hajosi vuonna 1937, jolloin Malmstén siirtyi johtamaan ravintola Rion orkesteria. Malmstén jatkoi edelleen levylaulajan uraa soittaen myös Rio-orkesterin kanssa taustalla eri laulajien levysessioissa.
Talvisodan ajan Malmstén taisteli rintamajoukoissa. Välirauhan aikana Eugen Malmstén -levytyksiä olivat muun muassa trad-valssi "Elämä juoksuhaudoissa" ja Aimo Mustosen säveltämä "Sillanpään marssilaulu". Keväällä 1941 hänellä oli oma pieni yhtye, jossa soittivat hänen itsensä lisäksi Toivo Kärki pianoa, Martti Ounamo pasuunaa, Pauli Granfelt trumpettia ja Alvi Palho bassoa. Jatkosodassa hän oli ensimmäiset seitsemän kuukautta rintamajoukoissa, mutta sodan laannuttua asemasodaksi hän liittyi vastaperustettuihin viihdytysjoukkoihin. Malmstén kierteli linjojen takana Bunker Boys -nimisen kymmenhenkisen swing-orkesterin kanssa. Joulukuussa 1942 hän levytti muun muassa Toivo Kärjen ja Auvo Kurvisen foxtrotit "Vanha aita" ja "Pieni laulu". Sodan päätyttyä Malmsténin menestys laski, ja hän siirtyi rivimuusikoksi ja kabaree-esiintyjäksi levyttäen harvakseltaan.
Jatkosodan aikaisilla kiertueilla Eugen Malmstén tutustui harmonikansoittaja Lasse Pihlajamaahan, josta tuli hänen läheinen ja elinikäinen ystävänsä. Pihlajamaa arvosti suuresti Malmsténin taitoja niin muusikkona kuin koomikkonakin. Sotien päätyttyä Malmstén ja Pihlajamaa, jotka kuuluivat Tampereen Ohjelmapalvelun taiteilijoihin, jatkoivat kiertueita Viljo Vesterisen kanssa lähinnä Tampereen ympäristössä. Helsingissä asuneet Malmstén ja Vesterinen houkuttelivat tuolloin Tampereella asuneen Pihlajamaan muuttamaan pääkaupunkiin, kuten tämä sitten 1950-luvun alussa tekikin. Vuonna 1960 Malmstén esiintyi monen muun laulajan tavoin Scandia-levy-yhtiön johtajan Harry Orvomaan ohjaamassa ja silloin Scandian äänittäjänä toimineen Aarre Elon käsikirjoittamassa elokuvassa Iskelmäkaruselli pyörii, jolla tosin lähinnä markkinoitiin iskelmälaulajia ja uusia iskelmiä.
Huumori tuli 1950-luvulla mukaan hänen esityksiinsä. Malmstén esitti kiertueilla muun muassa naistyyppejä ja levytti Esa Pakarisen kanssa levyn Eugen ja Esa tangoja tärvelemässä. Vuonna 1962 kaksikko lähti kolmen kuukauden kiertueelle viihdyttämään amerikansuomalaisia Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Keikkoja tehtiin kaikkiaan viitisenkymmentä. Parivaljakko teki vuonna 1974 kiertueen Australiassa esiintyen maahanmuuttaneille suomalaisille.
Samana vuonna Malnstén levytti elämänsä ensimmäisen ja viimeisen albumin Jatsiviikingit, joka sisälsi humppavoittoista jazzia. Vuonna 1975 hän vihdoinkin levytti veljensä Georgin jo 1950 hänelle kirjoittaman kappaleen "Kohtalokas samba", jota Eugen Malmstén oli esittänyt jo miltei parikymmentä vuotta erilaisissa tilaisuuksissa. Malmstén jatkoi epäsäännöllistä keikkailua aina 1980-luvun alkupuolelle saakka ryhtyen sen jälkeen täysipäiväiseksi eläkeläiseksi. Eugen Malmstén kuoli vaikean sairauden murtamana 86-vuotiaana Kivelän sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle (32. kortteli, 11. rivi), samassa haudassa ovat myös muun muassa hänen veljensä Georg, Ragni-sisar, vanhemmat Jarl ja Eugenia sekä Eugen Malmsténin oma puoliso Martha Linnea (1910–1994).
Martti Räsänen (kielitieteilijä)
Arvo Martti Oktavianus Räsänen (25. kesäkuuta 1893 Simo – 7. syyskuuta 1976 Helsinki ) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston turkologian dosentti vuodesta 1926, turkkilaisen filologian ylimääräinen professori 1944–1961.
Räsäsen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Räsänen ja Kaisa Sofia Vuolevi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, lisensiaatiksi 1920 ja tohtoriksi 1927. Räsänen opiskeli myös Kazanissa 1915–1917 ja Budapestissa 1924–1925.
Martti Räsäsen veli oli jäkäläntutkija ja biologi Veli Räsänen.
Keidas (televisiosarja)
Keidas on 15. huhtikuuta 2014 MTV3-kanavalla alkanut lifestyle-ohjelma. Ohjelman juontaa arkkitehti Maria Nordin, joka suunnittelee viherkeitaita ja pieniä puutarhoja tunnetuille suomalaisille henkilöille. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 24. kesäkuuta 2014.
Igor Gianola
Igor Gianola (s. 24. maaliskuuta 1970 Aries, Sveitsi) on sveitsiläinen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten työstään saksalaisissa heavy metal -yhtyeessä U.D.O..
Gianola liittyi yhtyeeseen vuonna 1998 kun kitaristi Jürgen Graft erotettiin päihdeongelman vuoksi. Gianola soittaa yhtyeen kuudella albumilla: Holy (1999), Man and Machine (2002), Mission nro X (2005), Mastercutor (2007), Dominator (2009) ja Rev-Raptor (2011). Hän lähti yhtyeestä ennen Steelhammerin nauhoittamista, ja hänet korvasi yhtyeessä suomalainen Kasperi Heikkinen.
Natalia Nordmann
thumb|upright|Ilja Repinin vuonna 1900 maalaama Natalia Nordmannin muotokuva [[Ateneumin taidemuseo|Ateneumissa.]] Natalia Borisovna Nordmann (, kirjailijanimeltään Severova, Северова; 14. joulukuuta 1863 Helsinki – 30. kesäkuuta 1914 Locarno ) oli suomalaissyntyinen venäläinen kirjailija. Hänet tunnetaan taiteilija Ilja Repinin muusana.
Natalia Nordmannin vanhemmat olivat suomenruotsalainen amiraali Bernhard (Boris) Nordmann ja venäläiseen aatelissukuun kuulunut Marija Arbuzova. Natalia sai perusteellisen kotikoulutuksen, osasi useita kieliä sekä harrasti musiikkia, kuvataiteita ja valokuvausta.
Nordmann lähti vuonna 1884 rakentamaan parempaa maailmaa Yhdysvaltoihin, mutta palasi pian takaisin. Vuonna 1896 hän tutustui Ilja Repiniin, jonka kanssa hän solmi siviiliavioliiton. Nordmann rakennutti Kuokkalaan pienen mökin, joka muutamassa vuodessa laajeni Penatyn huvilaksi. Repin asettui sinne pysyvästi vuonna 1903. Taiteilija maalasi Nordmannista useita tauluja ja kuvitti kaikki hänen teoksensa.
Nordmann oli kiinnostunut uusista aatteista, joista tärkeimmäksi muodostui kasvissyönti. Kirjailija Kornei Tšukovski kuvailee muistelmissaan Nordmannin luonnetta kiihkoilevaksi, määräileväksi ja mahtipontiseksi, mutta tunnustaa hänen vilpittömyytensä ja lahjakkuutensa.
Nordmannin kirjallinen tuotanto heijastaa hänen aatemaailmaansa. Pienoisromaani Begljanka (”Karkuri”, 1900) kertoo naisen pyrkimyksestä itsenäisyyteen ja henkilökohtaiseen vapauteen. Romaanin Krest materinstva (”Äitiyden risti”, 1904) aiheena on nykyajan naisen kohtalo. Todellisen vapauden perusta on kirjailijan mukaan usko Jumalaan ja rakkauden käskyihin sekä luopuminen oman edun tavoittelusta. Naisena olemisen tarkoitus on perhe ja sen onni.
Nordmann kirjoitti vuosina 1906–1912 kymmenen näytelmää, joita esitettiin Repinin Prometei-kesäteatterissa Ollilassa. Kokoelma Intimnyje stranitsy (”Intiimejä sivuja”, 1910) kertoo vierailusta Leo Tolstoin Jasnaja Poljana -maatilalla ja kuvaa Tolstoin ristiriitaisia käsityksiä naiseudesta ja taiteesta. Vuodesta 1911 lähtien Nordmann kirjoitti paljon kasvissyöjälehti Vegetarianskoje obozrenijeen.
Tuberkuloosia sairastanut Nordmann matkusti vuonna 1914 Sveitsiin. Hän kieltäytyi omaisuudestaan ja Repinin avusta ja kuoli yksin köyhäinsairaalassa. Orselinan hautausmaalle pystytettiin vuonna 1989 Nordmannin muistomerkki.
Konstantin Malofejev
thumb|right|Ortodoksinen suurliikemies Konstantin Malofejev kuuluu Putinin lähipiiriin.
Malofejev on vuonna 2015 toimintansa aloittaneen televisiokanava Tsargradin päätuottaja ja -omistaja.
Venäjän FSB kertoi maaliskuussa 2023 estäneensä Malofejeviin kohdistuneen murhayrityksen. Valvontakameranauhoilla nähdään mies asentamassa Malofejevin auton pohjaan laatikkoa, joka myöhemmin poistettiin pommirobotin avulla. FSB:n mukaan teon taustalla on Ukrainan puolella taisteleva venäläisten äärioikeistolaisten ryhmä Venäjän vapaaehtoisjoukot, jota johtaa Denis Nikitin. Nikitinin väitetään toimineen Ukrainan SBU:n käskystä. Venäjän ulkoministeriö on kytkenyt yrityksen osaksi sarjaa toimittajia ja mediaa vastaan käytyä terrorikampanjaa, joka osana pommeilla tapettiin Darja Dugina ja Vladlen Tatarski ja Zahar Prilepinia vastaan tehtiin autopommi-isku.
Chris Sutton
Chris Sutton (s. 10. maaliskuuta 1973 Nottingham) on englantilainen entinen jalkapalloilija, joka nykyisin valmentaa Englannin kakkosliigan Lincoln Cityä. Hänen pelipaikkansa oli pääosin hyökkääjänä, missä roolissa hän teki uransa aikana paljon maaleja, mutta hän kykeni pelaamaan myös muilla pelipaikoilla.
Pelaajaura
Suttonin isä Mike pelasi aikoinaan Norwich Cityssä, mihin Sutton itsekin meni nuorena puolustajana vuonna 1989. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki vuonna 1990 tultuaan vaihdosta kentälle Queens Park Rangersia vastaan. Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän debytoi vuonna 1992. Norwichissa Sutton teki 127 ottelussa peräti 43 maalia, vaikka monipuolisena pelaajana pelasi usein myös mm. keskuspuolustajana.
Vuonna 1994 Sutton siirtyi silloisella Britannian ennätyssummalla, 5 miljoonalla punnalla, Blackburniin ja johdatti joukkueen heti ensimmäisellä kaudellaan yhdessä Alan Shearerin kanssa valioliigan mestaruuteen. Toisella kaudellaan Blacburnissa Sutton kärsi loukkaantumisista. Kaudeksi 1996/1997 sekä Shearer että Mike Newell lähtivät Blackburnista ja seuran menestys oli kääntynyt laskuun. Marraskuussa 1997 Sutton teki ensiesiintymisensä Englannin A-maajoukkueessa vaihtomiehenä Kamerunia vastaan. Kaudella 1997/1998 Sutton teki Blackburnissa 18 liigamaalia, mikä auttoi Blackburnin sarjataulukossa kuudenneksi ja UEFA Cupiin, ja jakoi maalikuninkuuden Dion Dublinin ja Michael Owenin kanssa, mutta Glenn Hoddle jätti hänet ulos kesän 1998 MM-kisoista hänen kieltäydyttyä helmikuussa B-maaottelusta Chileä vastaan. Kaudella 1998/1999 Sutton pelasi vain 17 liigapeliä ja Blackburn putosi ykkösdivisioonaan.
Kesällä 2000 Sutton siirtyi Skotlantiin Celticin riveihin Skotlannin uudella ennätyssummalla kuudella miljoonalla punnalla ja onnistui uudessa seurassaan maalinteossa heti avausottelussaan, ja teki helmikuussa kaksi maalia 6–2 voitossa paikallisvastustaja Rangersia vastaan sinetöi hänen asemansa joukkueessa. Hän muodosti Henrik Larssonin kanssa tehokkaan hyökkäyskaksikon joka auttoi seuran liigamestaruuteen saakka. Seuraavalla kaudella Celtic jäi ilman ainuttakaan pokaalia hävittyään liigamestaruuden vain maalierolla Rangersille, joka päätöskierroksella voitti Dunfermlinen 6–1. Sutton syytti Dunfermlinea mestaruuden menettämisestä minkä lisäksi arvosteli oman ottelunsa tuomareita. Hänet tuomittiin neljän ottelun pelikieltoon. Suttonin paras kausi Celticissä oli 2003/2004, jolla hän teki 20 maalia ja auttoi joukkueensa sekä cup- että liigamestaruuteen. Liigapelaajat äänestivät hänet kauden parhaaksi pelaajaksi.
Tammikuussa 2006 Sutton siirtyi vapaalla siirrolla Englantiin valioliigaseura Birminghamiin. Hän kärsi kuitenkin loukkaantumisista eikä kyennyt estämään joukkueen putoamista pääsarjasta, ja sai lähtöpassit kauden päätteeksi. Lokakuussa 2006 Sutton teki loppukauden mittaisen sopimuksen entisen Celtic-valmentajansa Martin O'Neillin Aston Villa kanssa. Kausi jäi kuitenkin vajaaksi Suttonin saatua silmävamman, minkä johdosta hän lopulta virallisesti ilmoitti päättävänsä pelaajauransa seuraavana kesänä.
Valmentajaura
Sutton aloitti päävalmentajauransa tammikuussa 2009 nykyisen seuransa Lincoln Cityn peräsimessä. Hän oli ollut ehdolla myös skottiseura Invernessin manageriksi. Sutton erosi oltuaan Lincolnin päävalmentajana miltei päivälleen vuoden ajan.
Mežyhirjan luostari
thumb|[[Dneprjoen oikealla rannalla sijaitseva Mežyhirjan luostari. Fjodor Solntsev, 1843.]]
Mežyhirjan luostari oli keskiaikainen kuninkaallinen residenssi Vyšhorodin kaupungin lähellä, nykyisessä Ukrainassa Vyšhorodin piirissä Kiovan alueella. Se sijaitsi Mežyhirjan rotkossa, Dneprjoen oikealla rannalla.
Mežyhirjan luostari perustettiin vuonna 988, ja se oli Kiovan Rusin ensimmäisiä luostareita. Luostari on tuhottu ja rakennettu uudelleen useasti. Viimeksi sen tuhosi Neuvostoliitto vuonna 1935. Aikanaan Mežyhirjan luostari oli aluetta hallinneen Rurik-dynastian ja myöhemmin kasakoiden hengellinen keskus.
Luostari mainitaan Taras Ševtšenkon runossa "Munkki" ja Nikolai Gogolin vuonna 1835 julkaistussa romaanissa Taras Bulba.
Perustaminen
Kiovan luolaluostarissa asuneen Jevgeni Bolhovitinovin merkintöjen mukaan Kiovan ensimmäinen metropoliitta Mikael perusti Mežyhirjan luostarin vuonna 988 yhdessä Byzantionista saapuneiden kreikkalaisten munkkien kanssa.
Vuonna 1154 Vladimir–Suzdalin ruhtinas Juri Dolgoruki jakoi luostarin ympärillä olleet maa-alueet pojilleen. Hänen poikansa Andrei I sai haltuunsa lähinnä luostaria olleen maan, nykyisen Vyšhorodin kaupungin. Pian tämän jälkeen hän siirsi luostarin nykyiselle paikalleen Dneprjoen rannalla oleville kukkuloille. Andrei halveksi Kiovan kaupunkia ja muutti Suzdaliin. Matkalle hän otti mukaan Konstantinopolin patriarkalta lahjaksi saamansa Vladimirin Jumalanäiti -ikonin. Ikoni on nykyään yksi ortodoksisen kirkon arvostetuimmista ikoneista. Sitä säilytetään nykyään Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
City of Angels
City of Angels voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mežyhirjan luostari
Perustaminen
Batu-kaanin johdolla vuosina 1237–1240 tapahtuneen mongolien valloituksen aikana luostari tuhottiin täydellisesti. Krimin kaanikunnan tataarit tuhosivat luostarin jälleen vuonna 1482. Jälleenrakennustyöt alkoivat 40 vuoden kuluttua. Vuonna 1523 luostari siirtyi Puolan kuninkaalle, Liettuan suurherttualle Sigismund I:lle. Luostari sai samalla täyden hallintaoikeuden alueellaan olleisiin maihin. Vuonna 1555 alueella sijaitsi neljä kirkkoa.
Kasakkaluostari
1500-luvulla luostari useasti menetti ja sai uudestaan haltuunsa maa-alueiden omistusoikeudet. Konstanty Wasyl Ostrogskin suojatin, igumenin Afanasin rahoittamana luostarin vanhat rakennukset tuhottiin ja niiden tilalle rakennettiin uudet. Afanasin aikana luostaria pidettiin Ukrainan toisena lavrana eli luolaluostarina.
Jälleenrakentamisen jälkeen Mežyhirjan luostarista tuli Zaporižžjan kasakoiden alueellinen keskus, ja se toimi sotilasluostarina. Luostari sai 1610 ortodoksisen kirkon autonomian, ja se siirrettiin suoraan Konstantinopolin patriarkan alaisuuteen.
thumb|left|Ukrainalaisen runoilijan ja taiteilijan [[Taras Ševtšenkon piirros luostarista, 1843.]] Bohdan H’melnytskyin määräyksestä lähistöllä sijainneet Vyšhorod, Novi Petrivtsi ja Moštšany liitettiin 1656 luostarin alaisuuteen.
Trahtemyrivin luostarin tuhoutumisen jälkeen Mežyhirjan luostarista tuli kasakoiden pääluostari. Eläkkeelle jääneet kasakat vetäytyivät luostariin ja viettivät siellä loppuelämänsä.
Luostari paloi 1676. Luostarissa asuneen Ivan Savelovin, josta myöhemmin tuli Moskovan patriarkka Joakim, johdolla alue rakennettiin uudelleen. Igumeni Feodosin johdolla 1600-luvun lopulla luostarista kehittyi yksi Ukrainan laajimmista luostareista. Pietari Suuren pyynnöstä luostarin itsenäinen asema poistettiin, mutta se palautettiin vuonna 1710. Vuonna 1717 laaja tulipalo tuhosi suuren osan luostarin rakennuksista. Kasakat vahvistivat luostarin "sotilaallisen" aseman uudelleen 1735. Vuonna 1774 Petro Kalnyševskyin rahoituksella luostaria uudistettiin.
Rappeutuminen, fajanssitehdas ja uudelleenrakennus
thumb|Luostari 1900-luvun alun postikortissa.
Katariina II:n hajotettua Zaporižžjan kasakkavaltion vuonna 1775 luostari rappeutui. Jäljelle jääneet kasakat siirtyivät pian Kubaniin, minne he perustivat Kubanin kasakkaluostarin. Poistuessaan Mežyhirjasta kasakat ottivat mukaansa joitakin luostarin käsikirjoituksia.
Kun Katariina II tuli 1787 Kiovaan, hän halusi nähdä Mežyhirjan luostarin, mutta luostari paloi edellisenä yönä.
Saksalainen insinööri huomasi vuonna 1796, että alueen savi soveltui fajanssin valmistukseen ja perusti alueelle tehtaan. Vuoteen 1852 mennessä fajanssitehtaasta oli tullut Kiovan seudun suurin teollisuusyritys. Tehdas kuitenkin suljettiin 1884 kannattamattomana.
Luostari rakennettiin 1894 uudelleen ja muutettiin naisluostariksi.
Luostarin tuhoaminen ja virallisen residenssin perustaminen
thumb|upright|Luostarin katedraali ennen tuhoamista vuonna 1935. Kun Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki siirrettiin vuonna 1934 Harkovasta Kiovaan, syntyi tarve kaupungin ulkopuolella sijainneelle residenssille. Mežyhirja valittiin uuden hallinnon maaseuturesidenssiksi. Ennen luostarin tuhoamista se valokuvattiin.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon päätöksellä koko luostarialue tuhottiin vuonna 1935. Rakennustöiden aikana löydettiin käsikirjoituksia täynnä ollut maanalainen kirjasto. On esitetty arvioita, joiden mukaan kirjoitukset kuuluvat Jaroslav I Viisaan kadonneeseen kokoelmaan. Ainoa luostarista jäljellä oleva rakennus on alueella oleva vesikaivo.
Neuvostoaikana alue toimi Leonid Brežnevin ja Volodymyr Štšerbytskyin asuntona, ja alue oli suljettu yleisöltä.
Mežyhirjan kartano
pienoiskuva|Kartano ja sen laajat viheralueet. Mežyhirjan omistusoikeus oli 2008 Ukrainan entisen pääministerin Viktor Janukovytšin ja Julija Tymošenkon johtaman hallituksen välisen kiistan kohteena. Kiistan päätteeksi 1,4 neliökilometrin laajuisen Mežyhirjan virka-asunnon hallinta siirtyi 11. heinäkuuta 2007 Nadra Ukrainy -nimisen yrityksen haltuun.
Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko allekirjoitti 9. heinäkuuta 2007 salaisen määräyksen, jolla alue siirrettiin Janukovytšin käyttöön. Sanomalehdissä on esitetty epäilyjä, joiden mukaan Janukovytš luopui vallasta ja sai vastineeksi Mežyhirjan virka-asunnon. Helmikuun lopulla 2008 Janukovytš myönsi omistavansa datšan Mežyhirjan alueella. Ukrainan valtion viraston mukaan datša on kooltaan 136,8 hehtaaria ja sen ympärillä on viisi metriä korkea teräsaita. Janukovytš ilmoitti käyttävänsä ainoastaan yhtä alueella sijaitsevaa rakennusta, joka on kooltaan 250 neliömetriä ja jonka ympärillä on 1,5 hehtaarin maa-alue.
Alueen arvoksi arvioitiin noin 200 miljoonaa dollaria. Tymošenkon noustua pääministeriksi hallitus peruutti presidentin määräyksen ja palautti alueen valtion hallintaan. Kiovan talousoikeus kumosi 28. heinäkuuta 2008 hallituksen päätöksen ja palautti Mežyhirjan residenssin Janukovytšille.
Anthias
Anthias on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Tyyneltämereltä ja Atlantin valtamereltä tavattava kalasuku. Suvun tyyppilaji on koruahven (Anthias anthias). Anthias-lajeilla on selkäevässään kymmenen, harvoin yksitoista piikkiruotoa ja 13–16, yleisimmin 15 pehmeää ruotoa ja peräevässään kolme piikkiruotoa ja 6–8, lähes aina seitsemän pehmeää ruotoa. Sukuun luetaan seuraavat kahdeksan lajia:
Koherenssi (fysiikka)
Koherentit aallot ovat aaltoja, joissa on keskenään pelkästään ja muuttumattomasti saman vaihe-eron, taajuuden, amplitudin ja aaltomuodon aaltoja, jotka etenevät samaan suuntaan. Aaltojen vaiheiden ei tarvitse välttämättä olla samat, kunhan niiden välisten vaiheiden ero on sama. Kun sanotaan, että aalloilla on sama taajuus, jo tämä riittää kertomaan, että aaltojen välinen vaihe-ero pysyy väistämättä vakiona. Aallot voivat olla sini-, kantti-, kolmioaaltoja tai mitä tahansa muita aaltoja, kunhan niiden kaikkien muoto on sama. Aallot eivät heikkene tai voimistu eli niiden amplitudi eli aallonkorkeus ei muutu. Aallot voivat edetä sädemäisen suoraan vain tiettyyn suuntaan tai pallomaisesti joka suuntaan, joten samalla suunnalla tarkoitetaan aaltojen etenemistä yhtenevänä rintamana toisiinsa nähden.
Koherentit aallot ovat ihanteellisia ja täysin koherentteja aaltoja ei tosielämässä ole. Aallot voivat olla muun muassa sähkömagneettista säteilyä (esim. valoa, radioaaltoja), hiukkasia (esim. elektroneja, atomeja) tai ääniaaltoja. Valon kohdalla samataajuisuuden vuoksi koherentit aallot ovat myös monokromaattisia, eli valo sisältää vain yhtä aallonpituutta ja on siten puhtaan yksiväristä. Koherentit aallot vahvistavat tai heikentävät toisiaan, eli interferoivat keskenään. Laser ja maser ovat suunnilleen koherenttia säteilyä tuottavia laitteita.
Temporaalisesti eli ajallisesti koherentti aaltolähde lähettää vain yhden taajuuden ja aaltomuodon aaltoja, jotka eivät ajan myötä muuta ominaisuuksiaan. Yhdestä taajuudesta ja aaltomuodosta johtuen tällainen aaltolähde on esimerkiksi sähkömagneettisen säteilyn kohdalla monokromaattinen ja näkyvästä valosta puhuttaessa valo on myös puhtaan yksiväristä. Nimitys "ajallisesti koherentti" johtuu siitä, että tällaiset aallot ovat ajan kuluessa muuttumattomia ja mitkä tahansa aaltojen kahden eri hetken muodot voivat interferoida keskenään. Tässä koherenssin luokittelussa ei kuitenkaan oteta huomioon sitä, mihin suuntaan aaltolähteen aallot etenevät. Ne voivat edetä hajanaisesti ja mennä ristikkäin.
Yhden aallonpituuden valoa (valo on aina sinimuotoista) hajanaisesti tuottava lamppu on ajallisesti koherentti aaltolähde yhdestä taajuudesta (ja aaltomuodosta) johtuen, mutta ei ole avaruudellisesti koherentti hajanaisuudesta johtuen. Epäkoherentin aaltolähteen, kuten valkoista valoa tuottavan hehkulampun valo, voidaan muuttaa ajallisesti koherentiksi suodattamalla valosta pois kaikki, paitsi yhden aallonpituuden valo.
Valkoista valoa (eli usean aallonpituuden valoa) lähettävä ihanteellinen laser on avaruudellisesti koherentti aaltolähde koska aallot etenevät vain yhteen suuntaan, mutta se ei ole ajallisesti koherentti useasta aallonpituudesta johtuen. Myös kaukana olevista tähdistä maapallolle tuleva valo on likimain avaruudellisesti koherenttia valoa, sillä suurista etäisyyksistä johtuen valo etenee kauas päästyään suunnilleen yhtenä pallomaisena rintamana. Epäkoherentin aaltolähteen lähettämät aallot voidaan muuttaa avaruudellisesti koherenteiksi ohjaamalla aallot etenemään vain yhteen suuntaan.
Ajallisesti ja avaruudellisesti koherentti aaltolähde on yhden aallonpituuden valoa lähettävä ihanteellinen laser.
Anton Putsila
Anton Kanstantsinavitš Putsila (, ; s. 10. kesäkuuta 1987 Orša, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Volga Nižni Novgorodia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Putsila pelasi vuosina 2004–2010 valkovenäläisessä Dinamo Minskissä 89 ottelua, joissa teki 11 maalia. Hän kävi vuonna 2008 lainalla saksalaisessa Hamburger SV:ssä pelaten kolme ottelua. Elokuussa 2010 Putsila siirtyi SC Freiburgiin, jota edusti kolmen kauden ja 46 ottelun ajan. Helmikuussa 2013 hän siirtyi venäläiseen Volga Nižni Novgorodiin.
Maajoukkueura
Putsila on pelannut vuodesta 2008 alkaen Valko-Venäjän maajoukkueessa ja tehnyt kuusi maalia.
Khalid Mahmood
Khalid Mahmood (s. 13. heinäkuuta 1961) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän on istunut vuodesta 2001 parlamentissa, jossa hän edustaa Birmingham Perry Barrin vaalipiiriä. Hän on varjohallituksen ulkoministeri vuodesta 2016. Hän oli vuosina 1990–1993 Birminghamin kaupunginvaltuuston jäsen.
Mahmood on syntynyt Azadissa, Pakistanin Kashmirissa. Vuonna 2001 hän oli ensimmäinen aasialaistaustainen muslimi, joka valittiin Britannian parlamenttiin.
Armstrongin luku
Armstrongin luku eli Armstrongn-luku on sellainen n numeroa sisältävä positiivinen kokonaisluku, jonka numeroiden n:nsien potenssien summa on itse luku.
Muut kolminumeroiset Armstrongin luvut ovat 370, 371 ja 407. Suuremmat Armstrongin luvut ovat 1 634,8 208,9 474,54 748 ja jne.
BAT99-98
BAT99-98 on Wolfin–Rayetin tähti, joka sijaitsee Suuressa Magellanin pilvessä lähellä R136a-tähtijoukkoa. Se on yksi Suuren Magellanin pilven raskaimpia tähtiä.
Tähden alkuperäismassaksi on laskettu 250 Auringon massaa. Sillä saattaa olla varmistamaton seuralainen.
Tux Racer
Tux Racer on kolmiulotteinen tietokonepeli, jossa lasketaan Tux-pingviinillä (Linuxin maskotilla) mäkeä. Peli on tehty Linuxille, OS X:lle ja Windowsille. Pelin aiemmat versiot ovat vapaalla koodilla, mutta nykyään peliä kehittää kaupallinen yritys.
Lidin kirkko
Lidin kirkko on keskiaikainen luterilainen kirkko Lidissä, joka kuuluu nykyisin Nyköpingiin.
Kirkko on rakennettu 1100-luvulla tai 1200-luvun alussa. Se oli aluksi yksinkertainen romaaninen kirkko, jossa oli tasainen puusta tehty sisäkatto. 1400-luvulla katto korvattiin tiiliholveilla, jotka kalkittiin valkoisiksi.
Kirkossa on Albertus Pictorin maalauksia 1400-luvun puolivälistä. Hän koristeli kirkon 20–25-vuotiaana, ja työtä pidetään hänen mestaruusnäytteenään. Aiheet ovat yksinomaan Uudesta testamentista. Maalaustyön rahoitti Olof Johansson, joka sovitti näin syntejään. Maalaukset kalkittiin piiloon 1700-luvulla, mutta otettiin jälleen esille 1950-luvulla. Kuvien joukossa on myös Pictorin signeerattu omakuva.
Susan Dalian
Susan Patterson Dalian (s. 15. syyskuuta 1968 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten anime-piireissä Hakun äänenä Naruto-animesarjassa, josta hän sai myös American Anime -ehdokkuuden vuonna 2007.
Ranskan unioni
Ranskan unioni oli Ranskan neljännen tasa­vallan perustus­lailla vuonna 1946 perustettu valtiollinen kokonaisuus, jonka muodostivat Ranska ja sen siihen­astiset siirto­maat. Vuonna 1958 sen tilalle perustettiin Ranskan yhteisö.
Historia
Ranskan unioni perustettiin Ranskan neljännen tasa­vallan perustus­lailla 27. lokakuuta 1946. Sen mukaan Ranskalla ei enää ollut siirto­maita, vaan Ranskan emämaa, meren­takaiset departementit ja meren­takaiset territoriot yhdistettiin Ranskan unioniksi, yhdeksi Ranskaksi.
Unionin tarkoituksena oli ”yhtenäistää meren­takaiset alueet Suur-Ranskaksi, jota asuttavat Ranskan kansalaiset ja jonka siunauksena on ranskalainen kulttuuri”. Brittiläisestä imperiumista poiketen, joka oli asettanut siirto­maihin paikallis­hallinnon, joka saattoi luonnollisesti kehittyä erilliseksi hallitukseksi, Ranska halusi muodostaa yhden hallituksen hallitsemaan keskitetysti koko Ranskan unionia.
Ranskan unionilla oli presidentti, korkea neuvosto ja yleiskokous. Presidenttinä toimi Ranskan presidentti. Unionin edustajistoon kuului tasavallan neuvoston, Ranskan kansallis­kokouksen sekä merentakaisten territorioiden ja departementtien paikallisten lain­säädäntö­elinten edustajia, mutta sillä ei käytännössä ollut mitään valtaa. Korkea neuvosto kokoontuikin vain kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1951.
Merentakaisilla alueillakin oli edustajistonsa, mutta todellisuudessa kaikki valta pysyi Ranskan parlamentilla ja oli täten hyvin keskitetty. Meren­takaisten alueiden omilla edustajistoilla oli vain rajoitetusti valtaa paikallisissa asioissa. Sen sijaan monet meren­takaisten territorioiden synty­peräiset asukkaat kohosivat Ranskan emämaassa merkittävään asemaan, jolloin heistä käytettiin nimitystö evolués (”kehittyneet”).
Siinä toivossa, että Algeriaan saataisiin rauha, unionin rakennetta uudistettiin 31. tammikuuta 1956. Assimilaatio tavoitteena hylättiin ja territorioille myönnettiin autonomia, joka teki niille mahdollisesti perustaa oman paikallisen hallituksen ja lopulta itsenäistyä. Tämä ei kuitenkaan toteutunut ennen vuotta 1958, jolloin Charles de Gaullen vaikutuksesta säädettiin Ranskan viidennen tasa­vallan perustus­laki. Silloin Ranskan unioni lakkautettiin ja tilalle perustettiin Ranskan yhteisö, joka oli itse­hallinnollisten valtioiden muodostama valtio­liitto.
Ranskan unionista eronneet maat
Seuraavat maat erosivat Ranskan unionista ja itsenäistyivät jo ennen kuin unioni vuonna 1958 lakkautettiin:
Lisäksi Ranska luovutti Intialle vuonna 1950 Chandernagorin ja vuonna 1954 muut Intian rannikolla sijainneet alueensa (Pondicherry, Karikal, Mahé, Pondicherry ja Yanao).
Harri Nikunen
Harri Nikunen (s. 1955) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on työskennellyt Metso-konsernin talous- ja rahoitusjohtajana 1. maaliskuuta 2011 alkaen ja varatoimitusjohtajana 1. marraskuuta 2013 alkaen.
Nikunen on valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi Uppsalan yliopistossa Ruotsissa. Hän työskenteli IBM:n palveluksessa Ruotsissa vuosina 1981–1985. Vuosina 1985–1986 Nikunen toimi talouspäällikkönä Nokia Information Systemsillä ja vuosina 1986–1994 eri tehtävissä Rosenlew Groupissa. Metso-konsernin palveluksessa hän aloitti vuonna 1994, ensin Metso Minerals Oy:ssä, jossa hän hoiti eri liikkeen- ja talousjohdon tehtäviä vuoteen 2004 asti. Vuosina 2004–2005 Nikunen toimi johtajana vastuualueenaan business infrastructure ja vuosina 2005–2011 talousjohtajana paperi- ja kuituteknologian osalta.
Nikunen kuului Takoma Oyj:n hallitukseen vuosina 2007–2011.
Brodin
Brodin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Friedrich Halm
Zacharias Topelius käsittelee Ravennan miekkailijaa teoksessaan Matkahavaintoja puoli vuosisataa sitten. Hän on joutunut sattuman kautta näkemään sen Saksassa ja luonnehtii sitä, "Halmin kuuluisaa, paljon kiistelyä herättänyttä ja täydellä syyllä ihailtua murhenäytelmää Der Fechter von Ravenna, kymmeneen vuoteen merkillisimmäksi".
Minni Hiiri
Minni Hiiri on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Disney-sarjakuvissa ja piirretyissä elokuvissa. Minni on Mikki Hiiren tyttöystävä. Minnin oikea etunimi on Minerva. Minnie (alkuperäinen nimi) on vain lempinimi. Nimi sopii suomennokseenkin. Minerva-nimi on paljastettu vuoden 1942 sanomalehtisarjakuvassa, eikä sen jälkeen sitä ole edes mainittu.
Mikin ja Minnin ensiesiintyminen oli samassa elokuvassa, vuoden 1928 Plane Crazyssä. Myöhemmin Minnin rooli on ollut sankarin tyttöystävä ja seikkailusarjakuvissa taas lähinnä pelastettavan osassa. Ilman Mikkiä Minni tosin esiintyi jo 1940-luvulla Pluto-koiran ja Figaro-kissan omissa lyhytpiirretyissä. Omia lyhytpiirrettyjään Minni sai vasta vuonna 1999 Akun tehdas -piirrossarjassa. Minnillä on myös kaksi vähemmän tunnettua veljentyttöä, Tytti ja Titti.
Minni Hiiri sai 90-vuotispäivänsä kunniaksi tähden ja nimensä Hollywoodin Walk of Famelle 22. tammikuuta 2018.
Aiheesta muualla
Liste der Bewohner Entenhausens
The Driller Killer
The Driller Killer on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut ns. slasher-elokuviin laskettu kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Abel Ferrara. Elokuva oli aikanaan kielletty Isossa-Britanniassa sen väkivaltaisuuden takia. Nykyään elokuva on vapaasti yleisessä käytössä (public domain).
Kohtelu Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Vaikka elokuvan sisällön ja väkivallan ympärillä ei noussut kohua sen kotimaassa Yhdysvalloissa, tilanne Iso-Britanniassa oli toinen, eikä vähiten elokuvan videojulkaisun taustalla olleen levitysyhtiö Vipcon räväkän mainoskampanjan, joka poiki viranomaisvalituksia. Seurauksena elokuva nostettiin kuuluisalle ”video nasties” -listalle ja siellä päätyi niiden 39 kaikkein pahamaineisimman elokuvan (ns. DPP 39 -lista) joukkoon, joita vastaan maassa nostettiin onnistuneesti syytteitä moraalittomuudesta ja säädyttömyydestä. Elokuva julkaistiin (silloinkin leikattuna) maassa vasta 1999 ja alkuperäisessä muodossaan DVD-versiona vuonna 2002.
Kohtelu Suomessa
Elokuvan piti saada virallinen Suomen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa -elokuvafestivaaleilla 1993, mutta festivaalin järjestäjät siirsivät elokuvan näytöksen Viron puolelle yhdessä Jörg Buttgereitin jo Suomessa esityskiellon saaneen elokuvan Nekromantik kanssa arvellen elokuvan joutuvan kielletyksi Suomessa ennen festivaalia. Virallinen ensi-ilta jäi saamatta.
ALICE (koelaitteisto)
ALICE eli A Large Ion Collider Experiment on yksi Large Hadron Colliderin kuudesta koelaitteistosta. ALICE-projektissa työskentelee noin tuhat tutkijaa 111:stä laitoksesta 31:stä maasta. Suomesta hankkeessa ovat mukana Fysiikan tutkimuslaitos ja Jyväskylän yliopiston fysiikan laitos.
Koelaitteisto on 26 metriä pitkä, 16 metriä leveä ja 16 metriä korkea, ja sen massa on 10 000 tonnia. Laitteistoon kuuluu useita erilaisia ilmaisimia.
thumb|left|140px|ALICE-ilmaisin
Tutkimus
Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat vahvaa vuorovaikutusta siirtävien gluonien välityksellä sitoutuneita toisiinsa muodostaen hadroneita. Aineen olotila, jossa kvarkit eivät ole enää sitoutuneita toisiinsa ja ovat vapaita, kutsutaan kvarkkigluoniplasmaksi, jota uskotaan olleen 20–30 mikrosekunnin ajan alkuräjähdyksen jälkeen. ALICE-koelaitteiston päätehtävänä onkin tutkia raskasionitörmäytyksessä syntynyttä kvarkkigluoniplasmaa. Kvarkkigluoniplasman luomiseen vaaditaan suuri ainetiheys ja hyvin korkea lämpötila. Törmäytyksen ALICE:ssa toteutetaan lyijyioneilla, joiden törmäyttämisessä syntyy enemmän kuumaa ja tiheää ainetta kuin pelkkien protonien törmäyttämisessä.
Aiheesta muualla
Korkearesoluutioinen kaaviokuva ALICE-koelaitteistosta (.jpg)
Ympäristöasiantuntijoiden keskusliitto
Ympäristöasiantuntijoiden keskusliitto YKL on suomalainen ympäristöalalla toimivien luonnon- tai ympäristötieteellisen yliopistotutkinnon suorittaneiden ammattiliitto. YKL kuuluu keskusjärjestö Akavaan. Edunvalvontaa tehdään Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n ja Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO:n kautta.
Liittoon kuuluu noin 4 600 jäsentä: biologeja, geofyysikkoja, geologeja, hydrologeja, kalataloustieteilijöitä, limnologeja, maantieteilijöitä, meteorologeja, mikrobiologeja, ympäristötieteilijöitä, hydrobiologeja, ympäristöekonomisteja, maa- ja ympäristökemistejä sekä ympäristöekologeja. Ympäristöalan tutkinnon suorittaneita kuuluu myös esimerkiksi Agronomiliittoon ja Insinööriliittoon.
YKL perustettiin vuonna 1993 yhdistämällä kolme pientä akavalaista liittoa: Geologiliitto (perustettu 1954), Geofyysikkojen liitto (p. 1955) ja Ympäristöalojen ammattijärjestö (p. 1980-luvulla).
Vuonna 2016 YKL päätti yhdistyä Luonnontieteiden Akateemisten Liiton ja Metsänhoitajaliiton kanssa vuoden 2017 alusta alkaen uudeksi suuremmaksi, noin 15 000 jäsenen akavalaiseksi ammattiliitoksi nimeltään Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu.
Miguel Herrero Javaloyas
Miguel Alfonso Herrero Javaloyas eli Míchel (s. 29. heinäkuuta 1988 Burjassot) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Espanjan Primera Divisiónissa Valencian, Deportivo La Coruñan, Levanten, Getafen ja Real Valladolidin joukkueissa. Hän on pelannut yhden kauden Kiinassa. Hän edustaa kaudella 2022–2023 neljännellä sarjatasolla pelaavaa Hérculesta. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura
Míchel aloitti uransa kotikaupunkinsa Burjassotista. Sieltä hän siirtyi Valencian reservijoukkueeseen. Míchel sai kutsun Valencian edustusjoukkueeseen, kun keskikenttäpelaajat Rubén Baraja, Edu ja Manuel Fernandes olivat sairastuvalla. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki vierasottelussa Barcelonaa vastaan. Aikaisemmin hän oli pelannut jo ensimmäisen ottelunsa Copa del Reyn ottelussa Club Portugaletea vastaan, jossa hän myös onnistui maalinteossa.
Míchel siirtyi lainasopimuksella kaudeksi 2010–2011 Deportivo La Coruñaan ja seuraavaksi kaudeksi Hérculesiin. Pisimpään hän edusti Real Valladolidia kausina 2016–2021.
Míchel pelasi neljä ottelua Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2009 ja teki niissä yhden maalin.
Rashtin laakso
Rashtin laakso on alue Tadžikistanissa. Se sijaitsee Alaivuorten ja Pamirvuoriston välissä, Tadžikistanin keskiosassa. Laaksossa sijaitsee historiallinen Karoteginin alue.
Alue kärsii toistuvista maanjäristyksistä, lumivyöryistä sekä tulva- ja kuivuuskausista. Se on tärkeä kauttakulkupaikka maan halki, mutta alueen tiestö on huonossa kunnossa ja usein poikki. Rashtin laakso on ollut merkittävä kulkupaikka jo keskiajalla, jolloin osa silkkitien liikenteestä ohjautui laakson kautta. Vaikeakulkuisella alueella on ollut vastarintaa keskushallintoa vastaan Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Armeija on ottanut siellä ajoittain yhteen paikallisten militanttien kanssa.
Ulkoasiainministeriö on suositellut välttämään matkustamista Rashtin laakson alueella.
Päiviönsaaren koulu
Päiviönsaaren koulu oli Varkauden keskustassa, Päiviönsaaren kaupunginosassa toiminut suomenkielinen yläkoulu. Vuonna 2016 koulua kävi yli 280 oppilasta.
Kardinaaliahvenet
Kardinaaliahvenet (Apogonidae) on toinen Kurtiformes-kalalahkon heimoista. Siihen kuuluu 207 lajia, jotka jaetaan 22 sukuun. Niitä elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Jotkut lajit viihtyvät myös murtovedessä.
Miriam Makeba
Miriam Makeba, koko nimeltään Zenzile Makeba Qgwashu Nguvama Yiketheli Nxgowa Bantana Balomzi Xa Ufun Ubajabulisa Ubaphekeli Mbiza Yotshwala Sithi Xa Saku Qgiba Ukutja Sithathe Izitsha Sizi Khabe Singama Lawu Singama Qgwashu Singama Nqamla Nqgithi, myös Mama Afrika, (4. maaliskuuta 1932 Johannesburg, Etelä-Afrikka – 10. marraskuuta 2008 Castel Volturno, Italia ) oli eteläafrikkalainen laulaja ja ihmisoikeusaktivisti, jota pidetään muun muassa kaikkien aikojen kuuluisimpana afrikkalaisena esiintyvänä taiteilijana. Hänen tunnetuin kappaleensa on ”Pata Pata”.
Lapsuus
Miriam Makeba syntyi 1932 Nonkomndelo (engl. nimi Christina) Makeban ja Mpambane (engl. nimi Caswell) Makeban tyttären kuudentena lapsena Johannesburgin laitamilla erillisellä mustien asuma-alueella Melspruitissa. Hänestä tuli isänsä perusteella xhosa-heimon jäsen. Kahdeksantoista päivän vanhana, tuolloin vielä etunimeltään ”Zenzi”, Makeba joutuu ensimmäisen kerran vankilaan äitinsä saatua puolen vuoden vankeustuomion, kun hän oli valmistanut umqombothia, joka on eräänlaista maissiolutta. Hän oli viisivuotias kun hänen isänsä kuoli, ja hän muutti asumaan isoäitinsä luokse Riversiden asuinalueelle Pretoriaan.
Uran alku
Makeba lauloi pikkulapsena kirkkokuorossa ja pääsi vähän myöhemmin poikkeusluvalla isosiskonsa koulun seniorikuoroon. Amerikkalaisia jazzlevyjä hän kuuli ensimmäistä kertaa veljensä luona.
Makeban ensimmäinen yhtye oli Cuban Brothers. Vuonna 1954 hänet valittiin Etelä-Afrikan tunnetuimman yhtyeen Manhattan Brothersin laulusolistiksi, ja silloin hän myös sai pysyvän taiteilijanimensä. Pian hän levytti ensimmäisen soolosinglensä ”Lakutshuna Ilangun” eteläafrikkalaiselle Gallotone Recordsille. Vuonna 1956 Makeba esiintyi African Jazz and Variety - revyykiertueella yhdessä tulevan, toisen aviomiehensä, intialaistaustaisen Sonny Pillayn kanssa, ja hänet valittiin myös vain naisista koostuvan Skylarks-yhtyeen ykkössolistiksi.
Venetsian elokuvajuhlilla kriitikoiden palkinnon saaneen Etelä-Afrikassa kuvatun dokumenttielokuvan Come Back, Africa sivuosa toi Miriam Makeballe kutsun Yhdysvaltoihin. Vuoden 1959 esiintyminen Steve Allen Showssa sinetöi amerikanvalloituksen alkaneeksi. Seuraavaa esiintymistä, konserttia New Yorkin Village Vanguard -klubilla olivat seuraamassa muun muassa Duke Ellington, Nina Simone ja Miles Davis.
Ura Yhdysvalloissa 1959–1968
Makeban ensimmäisen sooloalbumin julkaisi amerikkalainen RCA Records vuonna 1960, mutta rojaltit päätyivät Etelä-Afrikkaan Makeban entiselle levy-yhtiölle, jolta hän ei kuitenkaan ollut saanut korvauksia myydyistä levyistään puoleentoista vuoteen. Samana vuonna Etelä-Afrikan hallitus mitätöi Makeban passin ja esti näin hänen paluunsa kotimaahansa, ja hänestä tuli ensimmäistä kertaa pakolainen.
Vuonna 1962 Makeba esiintyi YK:n yleisistunnon hallintokomitealle ja myöhemmin piti erityiskomission edessä puheen, jossa muun muassa vaati täydellista kauppasaartoa Etelä-Afrikalle. Makeban levyt joutuivat Etelä-Afrikassa myyntikieltoon, ja hänestä itsestään tuli maailman silmissä ”sorretun kansan symboli”.
Yksi Makeban mainittavia esiintymisiä hänen Yhdysvaltain vuosiltaan on Addis Abebassa Etiopiassa pidetty Afrikan yhtenäisyysjärjestön perustamiskokous, jossa hän tapasi muun muassa keisari Haile Selassien. Pian sen jälkeen Makeballa todettiin kohdunkaulan syöpä, joka leikattiin, eikä hän enää voinut saada lapsia.
Avioiduttuaan pariksi vuodeksi tuolloin New Yorkissa opiskelevan trumpetisti Hugh Masakelan kanssa Makeba asui Dizzy Gillespien naapurissa. Yhdysvalloissa asuessaan Makeba tapasi muun muassa Martin Luther Kingin, asui myös jazzpianisti Horace Silverin naapurina ja ystävystyi Marlon Brandon kanssa. Esiintyminen presidentti Kennedyn syntymäpäivillä oli Makeban mukaan hänen uransa huippuhetkiä. Hän myös sanoi olleensa vastuussa afro-kampauksen tulemisesta Yhdysvaltoihin.
Makeba avioitui maaliskuussa 1967 pelättyjen Mustien pantterien johtajiin kuuluneen Stokely Carmichaelin kanssa. Makeba oli miehensä kanssa samaa mieltä mustien vastarinnan tarpeesta, mutta eri mieltä vastarinnan keinoista. Avioliitto aiheutti Makeballe vaikeuksia muun muassa Bahamasaarilla ja Jamaikalla, mutta suurin tappio oli Makeban ”toiseen maanpakolaisuuteen” johtanut esiintymisten ja Reprise Recordsin kanssa suunniteltujen levytysten peruuntumisista johtuva vaikea taloudellinen tilanne.
Maanpakolaisuus Afrikassa 1968–1991
Yhdysvalloista lähdettyyän Makeba sai asuinpaikan Guineasta presidentti Ahmed Sékou Tourén suojeluksessa, mutta tämän kuoltua vuonna 1984 tilanne vaikeutui.
Makeba pääsi palaamaan Etelä-Afrikkaan vuonna 1990 vankilasta vapautunut Nelson Mandela suostutteli Makebaa palaamaan Etelä-Afrikkaan ja hän esiintyi siellä ensimmäisen kerran maanpakonsa jälkeen vuonna 1991.
Yksityiselämä
Vuonna 1950 Makeba meni ensimmäisen kerran naimisiin, ja sai liitosta ainoan lapsensa, Bongi-nimisen tyttären, joka kuoli vuonna 1985. 1950-luvun lopulla avioliitto taiteilija Sonny Pillayn kanssa kesti kolmisen kuukautta. Makeban kolmas aviomies oli trumpetisti Hugh Masekela. Viimeisen avioliiton Makeba solmi maaliskuussa 1968 Stokely Carmichaelin kanssa, ja sekin avioliitto päättyi eroon.