cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dahlia Mustavaara
Perhe
Dahlia on Camillan adoptioäiti, Monican äiti sekä Gunnarin ex-vaimo. Dahlialla oli huonot välit Camillaan, jonka kanssa hän ei tullut toimeen. Camilla ei edes suostunut kutsumaan tätä äidikseen. Nykyään Camillan ja Dahlian välit ovat jo paremmat. Vuonna 2018 paljastui, ettei Camilla ole Dahlian ja Gunnarin biologinen tytär vaan hänet on adoptoitu toisesta perheestä. Dahlialla on myös lapsenlapsi, Magnus Mustavaara, joka on Monican poika. Dahlialla on mainittu olevan sukulaisia, mutta niistä ei ole kerrottu tämän enempää. Gunnar on ivaillut että ilman häntä Dahlialla ei olisi Mustavaara-sukunimeä.
Tapahtumat sarjassa
Myöhemmin Dahlia päätyi sänkyyn Seppo Taalasmaan kanssa. Sen jälkeen hän on tapaillut myös Ismo Laitelaa, jota hän myös avusti rahallisesti Ismon lähikaupan uudistamisessa. Myöhemmin hän kuitenkin vaati rahansa takaisin, sillä Ismo oli osakkaana Taalasyhtiöissä, joka osti Mustavaara-yhtiön kaavaileman liikekiinteistön.
Vuonna 2019 Dahlia alkoi seurustella muistinsa menettäneen Aaro Vaalanteen kanssa. Pari kihlautui nopeasti ja alkoi suunnitella häitä. Aluksi hän oli epäileväinen että seurapiireissä leviäisi tieto Aaron rikollisesta menneisyydestä, jonka hyväksymisessä hänelläkin oli vaikeuksia. Nämä suunnitelmat saivat kuitenkin päätöksen, kun Camilla vajosi koomaan helikopterionnettomuuden seurauksena; Dahlia tajusi, että hänellä on edelleen tunteita Gunnaria kohtaan ja hänen oli vaikea käsitellä tyttärensä tilannetta, joten hän lähti Roomaan. Hänen palvelijansa toimitti myöhemmin kirjeet Gunnarille ja Aarolle, selittääkseen tilanteen heille.
Keväällä 2022 Dahlia teki paluun Helsinkiin ja yllätti Aaron työpaikaltaan. Selvisi, että hän oli suositellut Aaron sairaalan johtajaksi Kallen tilalle. Hän ryhtyi juonimaan yhdessä Ismon kanssa, jotta saisi Aaron takaisin itselleen ja Jutta kiinnostuisi Ismosta.
Frötunan kirkko
Frötunan kirkko on kirkkorakennus Ruotsin Frötunassa lähellä Norrtäljeä. Se kuuluu Frötunan seurakunnalle, joka kuuluu Uppsalan hiippakuntaan.
Keskiaikainen kirkko on rakennettu puhdistamattomasta harmaakivestä. Se on suorakaiteen muotoinen yksilaivainen pitkäkirkko, jonka itäpäässä on täysilevyinen kuori. Pohjoisosassa on laaja sakaristo ja etelässä suurehko asehuone. Rakennuksen eteläosassa on myös hautakuori 1600-luvun puolivälistä. Kirkkoon on kaksi sisäänkäyntiä, länsipäädyssä ja asehuoneen puolella. Pohjoismuurin tuntumassa on yhä jäänteitä vanhasta romanistisesta sakaristosta.
Kirkon vanhimmat osat ovat peräisin 1100-luvulta, ja muodostavat kirkon pitkälaivan kaksi keskimmäistä osaa. Jo keskiajalla kirkkoa pidennettiin sekä itään että länteen. Ensimmäinen pidennys tehtiin itään päin vuosina 1250–1275.
Norrtäljeläisen puusepän N. J. Dahlström valmistamat alttari ja alttarikaide ovat peräisin vuodelta 1773. Ne maalattiin ja kullattiin vuonna 1788 ja entisöitiin 1932 vihreämarmorilla ja kullalla, sitä ennen ne oli maalattu valkoisiksi.
Triumfikrusifiksi on peräisin vuodelta 1275. Kastemalja on 1200-luvun jälkipuoliskolta. Monien keskiaikaisten veistosten joukossa on Pyhä Olavi II:n muotokuva 1300-luvun alusta. Veistokseen kuuluu kruunu, kirves ja valtakunnanomena, ja se polkee "pakanallista minäänsä". Kirkossa oleva patsas on kopio, alkuperäiskappaletta säilytetään Ruotsin historiallisessa museossa.
Saarnastuoli on 1640-luvulta. Hopeisen alttarikrusifiksin lahjoitti vuonna 1732 paroni Axel Löwen.
Kirkon yhteyteen rakennettiin kellotapuli vuonna 1812. Kirkon lounaispuolella sijaitsee pappilarakennus.
Emil Tahirovič
Emil Tahirovič (s. 30. joulukuuta 1979 Krka ) on slovenialainen rintauinnin EM-mitalisti. Hän edusti PK Triglav Kranj -seuraa.
Tahirovič sijoittui vuoden 2003 Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa 50 metrin rintauinnissa seitsemänneksi ja karsiutui 100 metrillä välierissä. Saman vuoden Dublinin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän oli 100 metrin rintauinnissa kuudes. Madridin pitkän radan EM-kilpailuissa 2004 hän sijoittui 50 ja 100 metrin rintauinnissa kahdeksanneksi ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä kuudenneksi. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Tahirovič saavutti Wienin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2004 pronssia 50 metrin rintauinnissa ajalla 27,17 ja sijoittui 100 metrin rintauinnissa neljänneksi. Montrealin pitkän radan MM-kilpailuissa 2005 hän oli seitsemäs 50 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä kahdeksas 100 metrin rintauinnissa. Saman vuoden Almerian Välimeren kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin rintauinnissa. Kauden päätteeksi hän oli Triesten lyhyen radan EM-kilpailuissa 50 metrin rintauinnissa neljäs ja 100 metrillä viides.
Tahirovič sijoittui 50 metrin rintauinnissa viidenneksi Helsingin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2006. Hän karsiutui saman matkan välierissä Melbournen pitkän radan MM-kilpailuissa 2007. Hän saavutti 50 metrin rintauinnissa pronssia Rijekan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2008 ajalla 26,66. Rooman pitkän radan MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 50 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Saman vuoden Pescaran Välimeren kilpailuissa hän saavutti 50 metrin rintauinnissa hopeaa.
Tahirovič sijoittui 50 metrin rintauinnin EM-kilpailuissa vuonna 2010 kuudenneksi pitkällä radalla Budapestissa ja viidenneksi lyhyellä radalla Eindhovenissa. Viimeisissä arvokilpailuissaan, Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012, hän karsiutui 50 metrin rintauinnin välierissä.
Tahirovič ennätys 50 metrin rintauinnissa on pitkällä radalla (50 m) 27,19 ja lyhyellä radalla (25 m) 26,53 sekä 100 metrin rintauinnissa pitkällä radalla 1.00,84 ja lyhyellä radalla 58,73.
Kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2015
Osallistujat
Kilpailuihin osallistui urheilijoita 22 maasta. Osallistujamaat on listattu alla.
Daniel Antúnez
Daniel Antúnez Burgos (s. 10. helmikuuta 1986 Santa Ana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-meksikolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. 178 senttimetriä pitkä Antúnez edustaa Meksikon pääsarjassa Primera División de Méxicossa pelaavaa Estudiantes Tecosia.
Kiinanmuntjakki
Kiinanmuntjakki (Muntiacus reevesi) on Kiinan kaakkoisosassa ja Taiwanissa elävä pienikokoinen hirvieläin. Kiinanmuntjakkeja on istutettu myös Britanniaan ja Ranskaan, mutta laji on hävinnyt Ranskasta.
Daniel Antúnez
Kaliforniassa varttunut Antúnez hankki high school -koulutuksensa ensin kotikaupungissaan Santa Ana High Schoolissa ja kolmannesta vuodesta lähtien Robert E. Lee High Schoolissa Texasissa. Korkeakoulutasolla hän opiskeli Lon Morris Collegessa ja Hartfordin yliopistossa edustaen myös molempien koulujen jalkapallojoukkueita. 2008 MLS Supplemental Draft -varaustilaisuudessa tammikuussa 2008 Colorado Rapids varasi Antúnezin kolmannella kierroksella koko tilaisuuden 33. pelaajana. Hän ei kuitenkaan saanut seuraan ammattilaissopimusta, vaan pelasi vain yhden reservijoukkueen ottelun. Saman vuoden elokuussa USL First Divisionissa pelaava Rochester Rhinos hankki hänet.
Kiinanmuntjakki
Kiinanmuntjakilla on kesällä punaruskea turkki, talvella se muuttuu harmaammaksi. Säkäkorkeus on puolisen metriä. Naaraat painavat 9–16 kiloa, urokset hiukan enemmän.
IL7R
IL7R on ihmisen geeni. Geeni säätelee lymfosyyttien elossa säilymistä ja muodostumista. IL7R-geenin eräät muodot suurentavat MS-taudin puhkeamisen riskiä.
Daniel Antúnez
Elokuussa 2009 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa pelaava Rauman Pallo-Iirot hankki Antúnezin loppukauden kattavalla sopimuksella. Hän pelasi seurassa hyökkääjänä ja teki kuudessa sarjaottelussa yhtä monta maalia. Antúnezista kiinnostuttiin myös Suomen korkeammilla sarjatasoilla, ja maaliskuussa 2010 hän allekirjoitti sopimuksen Veikkausliigan Inter Turun kanssa. Kauden jo päätyttyä joulukuussa 2010 Antúnez siirtyi nykyiseen seuraansa.
BigJam
Vuonna 2013 yhtye teki konsertteja kokoonpanolla Rintanen-Noponen-Groundstroem-Nylund. Yhdessä konsertissa vieraili Wigwamin kosketinsoittaja Esa Kotilainen ja kahdella Rechardt sekä Wigwamin alkuaikojen kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavson. Vuosina 2014–2017 yhtye on keikkaillut sähköisellä, nimellä Wigwam Revisited, kokoonpanolla Rintanen-Noponen-Groundstroem-Nylund-Gustavson. Vuodesta 2015 lähtien keikoilla Petri Asiala on korvannut Groundstroemin basistina.
Kiinanmuntjakki
Kiinanmuntjakkia pidettiin aiemmin muntjakin eli intianmuntjakin (Muntiacus muntjak) alalajina.
BigJam
Toukokuussa 2016 yhtye esiintyi Maarit ja Sami Hurmerinnan kanssa Atte Blomin 50-vuotistaiteilijajuhlissa Tavastia-klubilla.
Keväällä 2019 yhtye teki kiertueen nimellä Wigwam Experience ja kokoonpanolla, jossa soittavat Jukka Gustavson, Pekka Rechardt, Esa Kotilainen, Jan Noponen ja basisti Janne Brunberg.
Väinö Komu
Väinö Paavali Komu (7. kesäkuuta 1928 Pyhäjärvi Ol – 9. joulukuuta 2013 Lahti) oli suomalainen kuvanveistäjä ja äidinkielenopettaja.
Komu valmistui filosofian kandidaatiksi 1950 ja toimi äidinkielenopettajana 1953–1977. Hän kävi Lahden taideyhdistyksen piirustuskoulun 1955–1956 ja opiskeli Harjulan vapaaopiston kuvanveistoryhmässä 1955–1959. Komu käytti veistoksiensa materiaaleina pronssia, punasavea, puuta ja kiveä.
Mihail Dieterichs
thumb|Mihail Dieterichs vuonna 1918. Mihail Konstantinovitš Dieterichs (17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1874 – 9. lokakuuta 1937 Shanghai, Kiina) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hän johti kesäkuusta lokakuuhun 1922 Venäjän kaukoidässä viimeistä Venäjän maaperällä toiminutta valkoista hallitusta ja komensi sen armeijaa.
Elämä ja ura
Dieterichs oli baltiansaksalaista, alkuperältään ruotsalaista sukua. Hän valmistui Pietarin keisarillisesta paašikoulusta vuonna 1894 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1900. Dieterichs osallistui kapteenina Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän oli everstinä pääesikunnassa. Hän oli lokakuusta 1914 alkaen Venäjän 3. armeijan ja huhtikuusta 1915 lounaisrintaman päämajoitusmestarina. Dieterichs ylennettiin vuonna 1915 kenraalimajuriksi ja hän osallistui kesän 1916 Brusilovin hyökkäyksen suunnitteluun. Toukokuussa 1916 hänet nimitettiin prikaatinkomentajaksi Thessalonikin rintamalle Kreikkaan, mutta hänet kutsuttiin takaisin Venäjälle heinäkuussa 1917. Pääministeri Aleksandr Kerenskin otettua ylipäällikkyyden Kornilovin kapinan jälkeen syyskuussa 1917 Dieterichsistä tuli koko Venäjän armeijan päämajoitusmestari.
Jaakko Ilvessalo
Jaakko Ilmari Ilvessalo (s. 16. tammikuuta 1929) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja kaupallinen neuvos.
Jaakko Ilvessalon vanhemmat olivat professori, Suomen Akatemian jäsen Yrjö Ilvessalo ja Lyyli Metsäpelto. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1951, lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1961. Ilvessalo opiskeli ulkomailla muun muassa College of Europessa Belgiassa 1952–1953, Institut für europäische Geschichtessä Mainzissa Saksan liittotasavallassa 1957 sekä Yhdysvalloissa New Yorkin ja Stanfordin yliopistoissa 1959–1960.
Ilvessalo oli Suomen valtuuskunnan jäsenenä YK:n yleiskokouksen istunnoissa 1960, 1962, 1963, 1967 sekä YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) kokouksissa New Delhissä 1968 ja Santiago de Chilessä 1972. Hän oli EFTA:n kauppa-asiantuntijakomitean jäsenenä 1966–1973 ja toimi komitean varapuheenjohtajana 1967–1968 ja 1972–1973 sekä puheenjohtajana 1968–1969.
Ramona (valssi)
Ramona on musiikkikappale, joka on muodostunut monien levytysten kautta ikivihreäksi kevyen musiikin sävelmäksi sekä laulettuna että instrumentaaliesityksinä. Vuodelta 1927 peräisin olevan laulun on säveltänyt Mabel Wayne ja sanoittanut Tin Pan Alleyn tunnettu lauluntekijä L. Wolfe Gilbert. Alun perin valssitahtinen sävelmä tuli tunnetuksi Helen Hunt Jacksonin samannimiseen romaaniin perustuvan mykkäelokuvan Ramona (1928) yhteydestä: elokuvan markkinoimiseksi sen nimiosaa esittävä Dolores del Río levytti laulun gramofonilevylle. Näin ”Ramonasta” tuli maailman ensimmäinen elokuvan tunnuskappale. Laulua käytettiin myös Henry Kingin uudelleenfilmatisoinnissa, äänielokuvassa vuodelta 1936. Mabel Wayne tunnetaan maailman ensimmäisenä naispuolisena hittikappaleiden säveltäjänä, jonka ensimmäinen hitti oli ”Don’t Wake Me Up, Let Me Dream”.
”Ramonan” tunnetuimpiin levytyksiin kuuluu Louis Armstrongin versio vuodelta 1953. Sen sovitus ei ole valssi, vaan nelijakoinen foxtrot. Muita ”Ramonan” kansainvälisiä levyttäjiä ovat Paul Whitemanin yhtye, Jim Reeves sekä lauluduot Blue Diamonds ja The Everly Brothers.
Ramona suomeksi
Kappale levytettiin suomeksi ensi kerran melko tuoreeltaan vuonna 1929. Berliinissä tehdyllä levytyksellä laulaa Heikki Tuominen sikäläisen Odeon-studio-orkesterin säestämänä. Suomenkieliset sanat siihen on tehnyt Reino Hirviseppä. Tämän sanoitusversion ovat levyttäneet Tuomisen lisäksi Georg Malmsten (1948), Jarkko Lehti (1980) ja Risto Nevala (1990). Tunnetumpi suomenkielinen teksti lauluun on Anja Eskonmaan käsialaa; se alkaa sanoilla ”Tullos mun kanssani vuoristoon”. Sen ovat levyttäneet muun muassa Olavi Virta (1953), Metro-tytöt (1959), lauluyhtye Neloset (1960), Leif Wager (1971), Teuvo Valo (1980) ja Henry Theel (1982).
Koivuvaara
Koivuvaara on teollisuusalue Vantaan Hämeenkylässä. Koivuvaarassa sijaitsevat muun muassa Lehtipisteen, R-kioskin, Sanoma Traden ja Tamron pääkonttorit.
Paavo Kesäniemi
Paavo Kesäniemi, sukunimi aik. Kiljander (31. heinäkuuta 1879 Nilsiä – 3. heinäkuuta 1940 Jyväskylä) oli suomalainen voimistelunopettaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Kesäniemen vanhemmat olivat seminaarinlehtori Ludvig Gabriel Kiljander (Kesäniemi) ja Alma Constance Bergholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Jyväskylän lyseosta ja suoritti voimistelunopettajatutkinnon 1905.
Kesäniemi oli voimistelunopettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa 1906–1911 ja Joensuun yhteiskoulussa 1911–1917. Viimeksi hän oli Jyväskylän lyseon voimistelun ja terveysopin nuorempana lehtorina 1917–1940.
Kujeilija
thumb|Kojootti, pohjoisamerikkalainen kujeilija. Kuvitusta kirjassa Indian Days of the Long Ago, 1915, [[Edward Curtis]] Kujeilija on mytologioissa yleinen hahmo, jolle on tyypillistä sääntöjen rikkominen, kerskailu ja keppostelu. Kujeilijat ovat yleensä miespuolisia ja muodonmuuttajia, jotka yleensä esiintyvät eläimen hahmossa.
Paavo Kesäniemi
Paavo Kesäniemi oli naimisissa 1918–1937 Elin Alexandra Salomaan (k. 1937) kanssa.
Kujeilija
Kujeilijat toimivat hyvän ja pahan tuolla puolen, eivätkä he tunnusta yhteiskunnan sääntöjä. He ovat usein lapsellisia, ahneita, himokkaita ja ilkeitä, mutta myös ystävällisiä, avuliaita, nokkelia ja viisaita. He ovat joskus pellemäisiä, kömpelöitä ja hassuja, mutta heillä on yleensä hämmästyttävät selviytymiskyvyt. Kujeilija saattaa kuolla tarinan lopussa mutta palaa henkiin jatkaakseen esiintymisiään muissa tarinoissa.
Paavo Kesäniemi
Suomennoksia
Nimimerkillä P. K.:
Kujeilija
Kujeilijat ovat näkyvässä osassa etenkin Amerikan ja Afrikan mytologioissa, mutta niitä esiintyy myös Euroopassa, Aasiassa, Tyynenmeren saarilla ja Australiassa. Pohjois-Amerikan tunnetuin kujeilija on Kojootti. Afrikan mytologioissa yleisiä ovat esimerkiksi Jänis, hämähäkki Ananse ja Legba (Eshu). Kreikkalaisessa mytologiassa kujeilijoita ovat Prometheus ja Hermes. Skandinaavisen mytologian kujeilija on Loki.
Uusmaalaisten marssi
Uusmaalaisten marssi on Henrik Boreniuksen säveltämä ja Anders Theodor Lindhin ruotsiksi sanoittama marssi, luultavasti vuodelta 1867. Sekä Borenius että Lindh olivat musiikkia harrastavia lakimiehiä. Suomenkielisen tekstin marssiin on tehnyt E. Hiekkala. Laulu alkaa sanoilla Meren mahtavan laulun me tunnemme.
”Uusmaalaisten marssi” tunnetaan myös nimellä ”Uudenmaan marssi”, mutta sitä ei pidä sekoittaa Oskar Merikannon säveltämään ja J. H. Erkon sanoittamaan ”Uudenmaan marssiin”, joka tunnetaan myös nimellä ”Uusmaan marssi”.
Seurakunnalliset mobiiliteknologiat -projekti
Itä-Suomen yliopisto toteutti Seurakunnalliset mobiiliteknologiat -projektin aikana 1.2.2013–31.1.2015. Yhtäältä se tuotti digitaalisia sovelluksia sekä seurakuntalaisten henkilökohtaista hengellistä elämää että kirkollista viestintää varten. Toisaalta se tutki tuotettujen sovellusten käyttöä.
Kehitellyt sovellukset eivät ole suunnattu pelkästään rippikoulun käyttöyhteyteen. Risti 2048 -peli tutustuttaa kristilliseen kuvalliseen symboliikkaan. Jubiili-sovellus avustaa jumalanpalveluksiin osallistumisessa. Hetki-sovellus on yhtäältä julkaisualusta uskonnollisten yhteisöjen tuottamalle hengelliselle sisällölle, toisaalta väline henkilökohtaisiin hartaushetkiin. Sovellusten käyttöalustoina toimivat älypuhelimet ja tablettitietokoneet.
Projektiin osallistuminen ei ollut vain kirkkokuntien rajat ylittävää, vaan myös kansainvälistä. Itä-Suomen yliopisto teki yhteistyötä muun muassa Oxfordin ja Durhamin yliopistojen kanssa. Hankkeen loputtua kansainvälisen digitaalisen teologian tutkimusverkoston toiminta jatkui. Tämän aikaansaamisessa Seurakunnalliset mobiiliteknologiat -hanke oli oleellinen tekijä.
Projektissa oli mukana väkeä niin teologian kuin tietojenkäsittelyn laitoksilta. Niinpä tutkimuskysymyksiä- ja vastauksiakin oli monenlaisia. Teologisen tutkimuksen aiheena oli se miten mobiiliteknologiaa hyödynnetään kirkollisessa toiminnassa ja henkilökohtaisessa uskonnon harjoittamisessa.
Rippikoulujen järjestäjät ovat aiemmin suhtautuneet torjuvasti älypuhelimien ja tablettitietokoneiden käyttöön opetuksen aikana. Projektin aikana rippikoulut kuitenkin saivat kokeiltavakseen mobiiliteknologiaa. Verkossa julkaistujen artikkelien ja haastattelujen mukaan näistä saadut kokemukset eivät olleet ainakaan kielteisiä.
Kun mobiili- ja digitaaliteknologia ovat yhä yleistyneet, niin kirkko on joutunut kriittisesti arvioimaan toimintansa välineitä. Teknologia on myös haaste. Projektin yhteydessä ideoitiin ja tuotettiin teknisiä välineitä esimerkiksi jumalanpalveluksen yhteydessä käytettäväksi, mutta toisaalta tiedostettiin asiaan liittyvät kulttuuriset ongelmat. Puhelimen käyttäminen kirkonpenkissä jumalanpalveluksen aikana vaikuttaa vielä sopimattomalta. Uuden ilmaisuvälineen tuominen kontekstiin, jossa vaalitaan vanhoja keinoja, on hankalaa.
Kirsten Barnes
Kirsten Barnes (s. 26. maaliskuuta 1968 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on kanadalainen soutaja. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa. Hän voitti maailmanmestaruuden samoissa luokissa Wienissä 1991. Bledin MM-kilpailuissa 1989 ja Tasmanian MM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui pariaironelosessa neljänneksi.
K-429
K-429 oli Neuvostoliiton laivaston Projekti 670A -luokan ydinsukellusvene. Se upposi sotaharjoituksessa 23. kesäkuuta 1983. Suurin osa miehistöstä saatiin pelastettua, mutta 16 miestä kuoli. Hylky nostettiin ja korjattiin, mutta se upposi jälleen 13. syyskuuta 1985 ollessaan satamassa. Se nostettiin taas, mutta sitä ei enää korjattu, vaan käytettiin harjoituksissa.
Palvelus
Alus kuului aluksi Pohjoiseen laivastoon. Se siirrettiin huhtikuussa 1977 Pohjoisen jäämeren kautta Petropavlovsk-Kamtšatskiin, jossa se liittyi 30. huhtikuuta Venäjän Tyynenmeren laivastoon. Aluksen komentajana oli kapteeni V. T. Kozlov.
Alkuvuonna 1983 K-429 tuli satamaan. Miehistö lähti lomalle, ja alusta oli tarkoitus uudistaa. Ydinkärjillä varustetut torpedot ja ohjukset jätettiin töiden ajaksi alukseen. Keväällä 1983 Yhdysvallat aloitti liittolaisineen Fleetex ’83 -sotaharjoituksen pohjoisella Tyynellämerellä, ja harjoituksen aikana yhdysvaltalaisia lentokoneita lensi Neuvostoliiton ja Japanin rajakiistan kohteena olleiden Kuriilien yli. Osin lisääntyneiden jännitteiden vuoksi Tyynenmeren laivaston komentaja Oleg Jerofejev määräsi kapteeni Nikolai Suvorovin palauttamaan K-429:n palvelukseen kesäkuussa. Tämä oli suunniteltua aiemmin ja ennen kuin aluksen uudistus- ja huoltotyöt ehtivät valmistua.
Suvorov yritti vastustella käskyä muun muassa siksi, ettei sotaharjoituksia ollut suunniteltu kuin vasta syksylle, ja sukellusveneen miehistö oli jo lähtenyt lomille. Tyynenmeren laivaston johto pakotti kuitenkin hänet noudattamaan käskyä, joten alus lähti 23. elokuuta 1983 satamasta. Sen miehistö oli kasattu viideltä eri alukselta, mikä rikkoi laivaston omia sääntöjä, joiden mukaan sukellusvene ei saa toimia, jos alus on yli 30 prosentille miehistöstä vieras. Lisäksi miehistössä oli 120 jäsentä, kun normaalisti heitä oli 87. Vain harvoilla oli kokemusta K-429:n järjestelmistä.
Aluksella oli pelastautumiskapseleita ja hätäpoijuja, mutta ne oli hitsattu runkoon kiinni, jotteivät ne katoaisi. Suvorov toivoi, että sukellusveneen katoaminen huomattaisiin pinnalla, mutta muutama tunti kului eikä pelastajia kuulunut. Lämpötila joissain sukellusveneen osissa alkoi lähestyä 50 astetta, ja yksi akuista oli räjähtänyt. Muista akuista vapautui vetyä, mikä aiheutti palovaaran. Lopulta kapteenin oli pakko pyytää vapaaehtoisia uimaan pinnalle ja hakemaan apua. Kaksi miestä Suvorovin alkuperäisestä miehistöstä suostui. He poistuivat aluksesta torpedoputken kautta, nousivat pintaan ja uivat rannalle, jossa rajavartijat pidättivät heidät epäiltyinä vakoojina. Kun he kertoivat tilanteesta, kävi ilmi, että Jerofejev ja muut upseerit olivat unohtaneet sukellusveneen, jonka piti olla sukelluksissa vain tunnin ajan. Uppoamispaikalle saapui muutaman tunnin kuluttua pelastuspartio, jonka sukeltajat auttoivat loput miehistön jäsenet pinnalle. Kaikkiaan uppoamisessa kuoli 16 ihmistä.
Onnettomuuden jälkeen
Kolme kuukautta uppoamisen jälkeen Suvorov sekä aluksen viidennen osaston päällikkö Lihovozov saivat tuomion laivaston sääntöjen rikkomisesta. Suvorov sai kymmenen vuoden ja Lihovozov kahdeksan vuoden vankeustuomion. Suvorov istui tosin tuomiostaan vankilassa vain kolme vuotta. Onnettomuudesta ei tiedotettu, ja kansa kuulikin siitä vasta 1990-luvulla. Aluksen alkuperäiselle miehistöllekin uppoaminen paljastui vasta heidän palattuaan lomilta, kun heidän sukellusvenettään ei näkynyt satamassa.
Adamou Ndam Njoya
Adamou Ndam Njoya (8. toukokuuta 1942 – 7. maaliskuuta 2020 Yaoundé) oli kamerunilainen poliitikko, juristi, kirjailija ja professori.
Ndam Njoya toimi Kamerunin opetusministerinä vuosina 1977–1980. Hän johti oppositioliike Kamerunin demokraattista liittoa vuodesta 1991 ja toimi Foumbanin pormestarina vuodesta 1996. Hän istui Kamerunin parlamentin alahuoneessa vuosina 1997–2007. Hän oli myös presidenttiehdokkaana vuosina 1992 ja 2004.
Leningradin suomalainen teatteri
thumb|Šeremetjevin talo, jossa Leningradin suomalainen teatteri toimi vuoteen 1932. thumb|Galernaja 33, teatterin osoite vuosina 1932–1934. thumb|upright|Nekrasova 10, teatterin viimeinen toimipaikka vuosina 1934–1937, nykyinen Suuri nukketeatteri. Leningradin suomalainen teatteri oli Leningradissa vuosina 1932–1937 toiminut suomenkielinen ammattiteatteri.
Adamou Ndam Njoya
Vuonna 2018 Ndam Njoya näyttäytyi kannattajilleen vain kerran kotikylässään Foumbanissa. Syynä vähäiseen näkyvyyteen oli huono terveydentila. Ndam Njoya vietti kuukausia hoidettavana eteläafrikkalaisessa sairaalassa. 9. helmikuuta 2020 Foumbanin uudeksi pormestariksi valittiin Ndam Njoyan vaimo Patricia Ndam Njoya, joka jäi leskeksi maaliskuussa.
Leningradin suomalainen teatteri
Pietarin ensimmäiset suomenkieliset teatteriesitykset järjestettiin Pietarin suomalaisessa käsityöläisseurassa 1870-luvun vaihteessa. Vilkasta harrastajateatteritoimintaa harjoittivat myös Pietarin suomalainen hyväntekeväisyysseura, Suomalainen näytelmäseura, Rautatieläisten näytelmäseura ja raittiusseura Alku.
Suomalaisen valistustalon teatteriryhmä muutettiin marraskuussa 1930 valtiolliseksi kiertäväksi agitaatioteatteriksi ja keväällä 1932 se sai valtiollisen kolhoositeatterin statuksen. Leningradin alueen teatterihallinnon alaisuudessa toimineesta laitoksesta käytettiin nimityksiä Valtiollinen suomalainen teatteri, Suomalainen kansallinen kolhoositeatteri tai yksinkertaisesti Suomalainen teatteri.
Leningradin suomalainen teatteri oli kiertueteatteri, joka vietti suurimman osan ajasta esiintymismatkoilla Leningradin alueella, siihen tuolloin kuuluneessa Murmanskin piirikunnassa ja Karjalan autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen kotinäyttämönä toimi Leningradin suomalainen valistustalo, joka muutti useita kertoja paikasta toiseen. Voinovin- eli Špalernajakadulta siirryttiin kesäkuussa 1932 virolaisen valistustalon tiloihin Krasnaja- eli Galernajakadulle, tammikuussa 1934 muutettiin Suomen aseman rautatieläisklubille ja maaliskuussa 1934 kahdeksan muun kansallisen valistustalon kanssa Nekrasovinkatu kymmeneen. Vuonna 1933 teatteri antoi 160 näytäntöä, joissa kerrottiin olleen peräti 44 000 katsojaa. Vuonna 1935 esityksiä oli 216, joista vain 27 pidettiin Leningradissa.
Teatterin johtajana toimi vuoteen 1936 saakka Teodor Kettunen ja hänen jälkeensä Fjodor Tarssina. Taiteellinen johtaja oli Hannes Tammi ja hänen apulaisensa Einari Sinisalo. Hallintovirkailijana työskenteli David Rännäli. Näyttelijöitä oli 16–20 henkeä. Esiintymismatkoja varten heidät oli jaettu aluksi kahdeksi ja myöhemmin kolmeksi työryhmäksi. Suuri osa näyttelijöistä oli muuttanut Neuvostoliittoon Suomesta tai Pohjois-Amerikasta, mutta heidän joukossaan oli myös nuoria inkerinsuomalaisia kuten Liisa Tomberg ja Valter Suni. Näyttelijäkoulutusta ei ollut kenelläkään, mutta ammattitaitoa kehitettiin Karjalan draamateknikumin ja Leningradin taiteen työntekijöiden täydennyskoulutusinstituutin kursseilla.
Teatterin ohjelmisto koostui etupäässä venäjän kielestä käännetyistä neuvostonäytelmistä. Lisäksi esitettiin käännettyjä huvinäytelmiä sekä suomalaisia klassikoita kuten Aleksis Kiven Kihlaus, Nummisuutarit ja Seitsemän veljestä, Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa ja Kuolleista herännyt ja Minna Canthin Roinilan talossa. Ongelmaksi koettiin alkuperäisten suomenkielisten neuvostonäytelmien puuttuminen, jota yritettiin turhaan paikata muun muassa kirjoituskilpailujen avulla. Harvoja poikkeuksia ohjelmistossa olivat Ragnar Ruskon Opettaja ja inkeriläisen Tommi Hirvosen Miirun valtiaat.
Leningradin muiden kansallisten teatterien tavoin suomalaisen teatterin toiminta oli tappiollista ja sen rahoitus jatkuvasti riittämätöntä. Teatterilla oli myös muita ongelmia: sen suomalainen repertuaari oli ideologisesti epäilyttävää, se toimi Neuvostoliittoon vihamielisesti suhtautuvan valtion kielellä ja monet sen työntekijöistä olivat ulkomaalaisia tai heillä oli yhteyksiä ulkomaille. Esiintymismatkat rajavyöhykkeelle herättivät epäilyksiä ja lopulta myös suoranaisia syytöksiä vakoilusta. Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1937 pidätettiin teatterin johtajat Kettunen ja Tammi sekä kolmetoista yhteensä kahdeksastatoista näyttelijästä. Viimeiseksi esitykseksi jäi Molièren Tartuffe Leningradin suomalaisessa keskikoulussa 23. lokakuuta 1937. Leningradin suomalainen teatteri lakkautettiin kaupungin muun kansallisen kulttuuritoiminnan tavoin vuodenvaihteessa 1938. Sen työntekijöistä teloitettiin yhteensä 12 henkilöä.
Jérôme Coppel
Coppel saavutti Richmondin MM-kilpailuissa 2015 pronssia aika-ajossa.
Saavutuksia
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Johan Teodor Durchman
Johan Teodor (Teja) Durchman (13. heinäkuuta 1852 Helsinki – 3. tammikuuta 1927 Tampere) oli suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Theodor Durchmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Josef Wilhelm Durchman ja Emma Charlotta Reuter ja puoliso vuodesta 1881 Sigrid Aminoff. Durchman tuli ylioppilaaksi 1872 ja valmistui insinööriksi 1877, minkä jälkeen hän opiskeli vielä siltarakennusta Stuttgartissa 1878–1880. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin vielä myöhemminkin. Durchman toimi Tampereen pellavatehtaan teknillisenä johtajana 1882–1907, Leppäkosken paperitehtaan isännöitsijänä 1907–1909 ja Killinkosken tehtaitten toimitusjohtajana vuodesta 1909. Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1885–1890 ja 1892. Durchman oli porvarissäädyssä Tampereen edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
The Ghost Inside
The Ghost Inside on yhdysvaltalainen metalcore-yhtye Los Angelesista, Kaliforniasta. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia, joista neljä on julkaistu yhtyeen nykyisellä nimellä, ja yksi yhtyeen alkuperäisellä A Dying Dream- nimellä.
Historia
Yhtye perustettiin vuonna 2004 A Dying Dream- nimellä, ja yhtye julkaisi vuonna 2006 ensimmäisen EP:nsä Now Or Never, levy-yhtiönään Mediaskare Records. Pian tämän jälkeen yhtye vaihtoi nimensä nykyiseen The Ghost Inside:en, ja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Fury and the Fallen Ones. Yhtye ehti julkaista vielä toisen studioalbumin Returners, ennen kuin vuonna 2012 vaihtoi levy-yhtiötä Epitaph Records:iin.
Bussionnettomuus
Aamulla 19. marraskuuta 2015 yhtyeen ollessa kiertueella matkalla Mesaan, Arizonaan, heidän keikkabussinsa törmäsi traktorin perävaunuun El Pason lähettyvillä. Onnettomuuden seurauksena molempien ajoneuvojen kuljettajat kuolivat, ja loput kymmenen matkustajaa bussissa loukkaantuivat, joista viisi vakavasti. Yhtyeen rumpali Andrew Tkaczyk menetti onnettomuudessa oikean jalkansa.
Huhtikuussa 2018 yhtye vakuutti antamassaan haastattelussa medialle ja faneilleen, että yhtye jatkaa toimintaansa vielä onnettomuuden jälkeenkin.
Yhtye teki lupaamansa paluun huhtikuussa 2020, jolloin se julkaisi "Aftermath"-nimisen singlen. Singlessä käsitellään yhtyeen tuntemuksia bussiturman jälkeiseltä ajalta.
Juovahylje
Juovahylje (Histriophoca fasciata) on pohjoisella Tyynellämerellä ja Pohjoisella jäämerellä elävä hyljelaji. Koiras on naarasta tummempi, ja kummallakin sukupuolella on turkissa neljä leveää valkoista juovaa. Juovahylkeiden lukumääräästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta niitä on arvioitu olevan useita satoja tuhansia. Juovahylkeet elivät pääosin yksin, mutta kokoontuvat lisääntymisaikaan ryhmiksi. Nuoret yksilöt syövät äyriäisiä ja vanhemmat kaloja ja nilviäisiä.
Koko ja ulkonäkö
thumb|250px|left|Juovahylkeen kuutti Aikuinen juovahylje on 1,5–1,8 metriä pitkä ja painaa 90–150 kilogrammaa. Koiras on pohjaväriltään naarasta tummempi, tumman ruskea tai musta. Turkissa on neljä leveää valkoista juovaa: yksi rengas kaulan ympärillä, toinen ruumiin takaosan ympäri takaraajojen kohdalla, ja yksi laaja rengaskuvio kummallakin kyljellä. Naaras on vaaleamman ruskea tai harmaa ja valkoiset juovat eivät erotu yhtä hyvin kuin koiraalla. Kuutit ovat syntyessään täysin valkoisia ja vaihtavat turkkinsa viiden viikon ikäisinä.
Juovahylkeiden keuhkoissa ei ole lohkoja, kuten yleensä muilla lajeilla. Niiden keuhkorakkulat ovat isot ja koirailla kookkaammat kuin naarailla. Isot keuhkorakkulat liittyvät mahdollisesti ääntelyyn tai parempaan uintikykyyn.
Levinneisyys ja elintavat
Juovahylje esiintyy pohjoisella Japaninmerellä, Beringin- ja Ohotanmerellä sekä Pohjoisella jäämerellä Beringin salmen ympäristössä Venäjän ja Alaskan vesillä. Pitkälle kesään jatkuva jääpeite on hyvin tärkeää juovahylkeille, ja ne elävät jäällä usein hyvinkin kaukana sulasta merestä. Ne elävät tyypillisesti lähellä rikkoutunutta jäätä eivätkä niinkään täysin yhtenäisillä jäätiköillä. Juovahyljekannan kokoa ei tunneta tarkkaan. On arvioitu, että Beringinmerellä elää noin 120 000–160 000 yksilöä ja Ohotanmerellä jopa 630 000.
Juovahylje on pääosin yksin elävä laji, mutta yksilöt kokoontuvat kuitenkin lisääntymisaikaan löyhiksi ryhmiksi. Naaraat tulevat sukukypsiksi 2–4-vuotiaina ja koiraat 3–5-vuotiaina. Kuutti syntyy jäälle huhtikuussa tai toukokuun alussa ja vanhemmat hoitavat sitä noin kuukauden ajan. Nuoretkin poikaset vaeltavat kuitenkin usein kauaskin vanhemmistaan. Juovahylkeet voivat elää noin 27-vuotiaiksi.
Castro laboreironkoira
Castro laboreironkoira on portugalilainen koirarotu. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan yhdeksänneksi suosituin portugalilainen rotu.
Ulkomuoto
thumb|250px|Rodun sivuprofiili. Rotu on melko suurikokoinen ja muistuttaa ulkonäöltään hieman sutta, tosin korvat ovat riippuvat ja pyöreäkärkiset. Myös värit ovat sutta muistuttavia harmaan sävyjä, joita kuvaillaan sanoin "vaalea sudenväri" ja "tumma sudenväri". Tavoitelluin väritys cor do monte ("vuoristoväri") eli brindle koostuu harmaan eri sävyistä, joiden joukossa on ruskeita tai punertavia karvoja.
Luonne ja käyttäytyminen
Castro laboreironkoira on peloton, omistajaansa kiintyvä ja vahtiviettinen koira. Se on erityisesti Portugalissa suosittu koirarotu poliisin työssä.
Alkuperä
Castro laboreironkoira on kotoisin Pohjois-Portugalin Suajon ja Penedan vuoristoalueilta Castro Laboreiron kylästä. Se polveutuu molossityyppisistä laumanvartijakoirista.
Kamerunin evankelis-luterilainen kirkko
Kamerunin evankelis-luterilainen kirkko on luterilainen kirkkokunta Kamerunissa. Sillä on noin 350 000 jäsentä. Se on Luterilaisen maailmanliiton jäsen.
Mastermind
Mastermind voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Laurine van Riessen
Laurine van Riessen (s. 10. elokuuta 1987 Leiden) on alankomaalainen pikaluistelun olympiamitalisti sekä ratapyöräilyn MM- ja EM-mitalisti
Pikaluistelu
Van Riessen saavutti pronssia Vancouverin 2010 olympialaisten 1 000 metrillä ajalla 1.16,72. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Richmondissa 2009 hän oli 1 500 metrillä seitsemäs ja 1 000 metrillä kahdeksas. Heerenveenissä 2015 hän oli 1 000 metrillä kymmenes. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän on sijoittunut kuudenneksi Heerenveenissä 2011 ja Naganossa 2014 sekä kymmenenneksi Moskovassa 2009. Junioreiden MM-kilpailuissa Innsbruckissa 2007 hän sai kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa yleisluistelussa.
Van Riessen sijoittui kolmanneksi maailmancupin 1 000 metrin kokonaiskilpailussa kaudella 2008–2009. Hän on voittanut maailmancupin osakilpailun 1 000 metrillä Changchunissa joulukuussa 2008 ja Salt Lake Cityssä tammikuussa 2012.
Hän lopetti pikaluistelun kauden 2014–2015 jälkeen.
Ratapyöräily
Van Riessen saavutti joukkuesprintissä MM-hopeaa Apeldoornissa 2018 kilpailtuaan Alankomaiden joukkueessa karsintakierroksella. MM-kilpailujen eräajossa hän sijoittui neljänneksi 2022, kuudenneksi 2020, seitsemänneksi 2019 ja kahdeksanneksi 2018, keirinissä neljänneksi 2018, seitsemänneksi 2017, 2019 ja 2020, 500 metrin aika-ajossa kuudenneksi 2016 ja kahdeksanneksi 2017 sekä joukkuesprintissä viidenneksi 2019 ja kuudenneksi 2016. Hän sai EM-pronssia joukkuesprintissä Grenchenissä 2015 ja eräajossa Münchenissä 2022, oli keirinissä viides 2018 ja seitsemäs 2022, 500 metrin aika-ajossa kuudes 2015 sekä joukkuesprintissä neljäs 2018. . Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui joukkuesprintissä viidenneksi ja keirinissä yhdeksänneksi Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli joukkuesprintissä viides.
Van Riessen on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 500 metrin aika-ajossa 2015, eräajossa 2015, 2016, 2017 ja 2018 sekä keirinissä 2015, 2017 ja 2018.
Leon Britton
thumb|Leon Britton Leon Britton (s. 16. syyskuuta 1982) on englantilainen jalkapalloilija. Hänen syöttöprosenttinsa oli kaudella 2010–2011 Euroopan huippusarjojen paras. Hän pelasi kaudella Swansea Cityssä.
Kaikkien pyhien kirkko (Helmsley)
Kaikkien pyhien kirkko on anglikaaninen kirkkorakennus Helmsleyssä Englannissa, joka on Grade II* -luokan suojelukohde. Paikalle rakennettiin kirkko jo normanniaikana ja se on mainittu Domesday bookissa. Kirkossa on jäljellä joitakin osia 1100-luvulta, vaikka se remontoitiin perusteellisesti vuosina 1866-1869
Mosambikin evankelis-luterilainen kirkko
Mosambikin evankelis-luterilainen kirkko on luterilainen kirkkokunta Mosambikissa. Sillä on noin 12 606 jäsentä. Se on Luterilaisen maailmanliiton jäsen.
John Langenus
250px|thumb|John Langenus John Langenus (1891–1952) oli belgialainen jalkapalloerotuomari. Hän toimi erotuomarina ensimmäisessä jalkapallon MM-turnauksessa vuonna 1930. Hän tuomitsi Argentiinan ja Uruguayn välisen loppuottelun. Hän toimi tuomarina myös vuosien 1934 ja 1938 MM-turnauksissa, sekä vuoden 1928 olympiaturnauksessa. Siviiliammatiltaan hän oli toimittaja.
Ekogen
Ekogen Oy on vuonna 2006 perustettu yritys, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Yrityksen päämarkkina-alue on Eurooppa.
Laitos soveltuu kohteisiin, joissa sähkö ja lämpö voidaan hyödyntää samanaikaisesti. Tällaisia kohteita ovat esimerkiksi pienteollisuus, kasvihuoneet, lämpöyrittäjäkohteet, kiinteistöt, maatilat, vapaa-ajankeskukset ja energiaverkoista riippumattomat yhteisöt. Pienvoimalaitoksen avulla voidaan vähentää hiilidioksidipäästöjä korvaamalla fossiilisilla polttoaineilla tuotettua energiaa uusiutuvalla energialla. Toiminta perustuu lähienergiaan, jolloin tarvittava polttoaine hankitaan lähialueelta, ja tuotettavat sähkö ja lämpö käytetään samalla alueella. Tällöin vähennetään polttoaineen kuljetuksesta ja energian siirrosta aiheutuvia päästöjä ja kustannuksia.
Anna Serner
Anna Serner (s. 11. lokakuuta 1964 ) on ruotsalainen juristi ja Svenska Filminstitutetin toimitusjohtaja.
Serner oli vuosina 1998–2006 toimitusjohtaja Ruotsin mainostoimistojen liitossa (Komm) ja 2008–2011 Tidningsutgivarnassa (TU). Hän on työskennellyt tasa-arvokysymysten hyväksi. Hän on opiskellut elokuva-alaa ja suorittanut Tukholman elokuvakoulussa kaksivuotisen tutkinnon. Hän on ollut jäsenenä useissa hallituksissa, kuten esimerkiksi Folkoperan, Berghs School of Communication, United Minds, Dagens Samhälle ja Fanzingo. Hänestä tuli Cissi Elwinin jälkeen Svenska Filminstitutetin toimitusjohtaja lokakuussa 2011.
Rafael Calderón Fournier
Rafael Ángel Calderón Fournier (s. 14. maaliskuuta 1949 Diriamba, Nicaragua) on costaricalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä 1990–1994. Hän oli PUSC-puolueen presidenttiehdokas myös vuoden 2010 vaaleissa, mutta peruutti ehdokkuutensa lokakuussa 2009, kun hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen kahdesta korruptiosyytteestä.
Calderón Fournier syntyi Nicaraguassa, missä hänen isänsä, entinen presidentti Rafael Calderón Guardia, oli maanpaossa sisällissodan takia. Vuonna 1958 hän palasi Costa Ricaan.
Poliittinen ura
Calderón Fournier oli nuorisopoliitikko PUN-puolueessa (Partido Unificacion Nacional). Hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1974 ja hän palveli kaksi peräkkäistä toimikautta sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana. Valiokunta valmisteli maahan kansaneläkejärjestelmän.
Vuonna 1982 hän oli presidenttiehdokas ja hävisi Luis Alberto Mongelle. Vuonna 1986 hän yritti uudestaan, mutta hävisi jälleen, tällä kertaa Óscar Ariasille. Vihdoin vuoden 1990 vaaleissa hänet valittiin.
Vuonna 1991 hän sai kunniatohtorin arvon Houstonin yliopistosta.
Presidenttikaudellaan Calderón Fournier edisti liberaalia politiikkaa kaikilla talouden aloilla.
Korruptioskandaalit, oikeudenkäynti ja tuomio
Calderón Fournier pidätettiin lokakuussa 2004 syytettynä korruptiosta. Hänet vapautettiin vankilasta, ja asetettiin kotiarestiin.
Calderón Fournierin syytettiin ottaneen vastaan rahaa suomalaisen Instrumentariumin yhteistyökumppanilta vastineeksi sopimuksista. Rikokset liittyvät Instrumentariumin vuonna 2003 tekemään kauppaan, jossa yhtiö myi sairaalalaitteita 40 miljoonalla dollarilla Costa Ricaan. Oikeudenkäynti alkoi 3. marraskuuta 2008, ja kuulemiset päättyivät syyskuussa 2009. Huolimatta syytteistä, hän ilmoitti asettuvansa ehdokkaaksi vuoden 2010 vaaleissa. 5. lokakuuta 2009 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen ja suuriin korvauksiin. Calderón Fournier valitti tuomiosta, mutta valitus hylättiin 2011. Tuomiota kuitenkin lyhennettiin viidestä vuodesta kolmeen.
Doing That Scrapyard Thing
Doing That Scrapyard Thing on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka julkaistiin yhtyeen viimeisellä albumilla Goodbye vuonna 1969. Kappaleen on kirjoittanut bändin basisti Jack Bruce sekä Pete Brown. Kappale oli yksi viimeisimmistä, mitä yhtye nauhoitti yhdessä.
Julkaisu
Doing That Scrapyard Thing julkaistiin albumilla Goodbye helmikuussa 1969 postuumisti yhtyeen hajoamisen jälkeen. Joissakin Euroopan maissa, kappale julkaistiin singlenä B-puolella Badge:n sijaan yhdessä What a Bringdownin kanssa.
Kelta-apila
Kelta-apila (Trifolium aureum, syn. T. agrarium, Chrysaspis aurea) on kaksivuotinen, ruohovartinen, keltakukkainen hernekasvi. Sen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Etelä-Uralille ja Kaukasukselle. Sen elinympäristö on rajoittunut alueille, joissa kasvillisuus ei peitä kokonaan aluetta.
Ulkonäkö
Kelta-apila on 15–35 cm korkea, pystyvartinen kasvi. Varsi on myötäkarvainen ja yleensä runsaasti haarova. Lehdet ovat kolmilehdykkäiset kuten yleensä apiloilla. Lehtiruotiin liittyvät siihen kiinni kasvaneet ja sen pituiset tai pitemmät (10–20 mm), kapeat, teräväkärkiset korvakkeet. Lehdykät ovat ruodittomia, 1–1,5 cm pitkiä, vastapuikeita ja nirhalaitaisia. Kukinnot on lehtihangoista lähtevien muutaman senttimetrin pituisten kukintoperien päissä olevia, pyöreähkön pitkänomaisia, runsaskukkaisia terttuja. Kukkien teriö on kirkkaan keltainen. Vanhempana se muuttuu vaaleanruskeaksi, mutta säilyttää pitkään muotonsa. Suomessa kelta-apila kukkii heinä-elokuussa. Palot ovat pieniä ja jäävät kukinnon sisään kuten muillakin apiloilla. Kelta-apila eroaa muista keltakukkaisista apiloista kuten pikkuapilasta (Trifolium dubium) ja rentoapilasta (Trifolium campestre) muun muassa lehtiensä perusteella.
Levinneisyys
Kelta-apila on alkuperältään eurooppalainen kasvi. Se on yleinen Ranskan sisämaa-alueelta ja Fennoskandian eteläosasta lännessä Etelä-Uralille ja toisaalta Mustallemerelle ja Kaukasukselle idässä. Levinneisyysalue ulottuu idässä jonkin matkaa Euroopan ulkopuolellekin, Uralin taakse Siperiaan sekä Vähän-Aasian ja Iranin pohjoisosan vuoristoihin. Etelässä kelta-apila esiintyy Välimeren piirissä vain vuoristoissa. Se puuttuu tai on harvinainen myös Länsi-Euroopan mereisimmillä alueilla, Pohjanmeren ja Atlantin rannikoilla. Muualle maailmaan kelta-apila on levinnyt ihmisen mukana. Pohjois-Amerikassa se on yleinen itärannikon keski- ja pohjoisosista Isojenjärvien eteläpuolelle ja esiintyy paikoin muuallakin Mississipin itäpuolella. Lännessä sitä tavataan paikoitellen Kalliovuorilla. Kelta-apila on levinnyt myös Australiaan ja Uuteen-Seelantiin.
Suomessa kelta-apila on yleinen sisämaassa maan eteläosassa: Etelä-Karjalassa, Etelä-Savossa, Hämeessä, Uudenmaan sisämaassa ja Varsinais-Suomen itäosassa. Harvinaisempana, mutta vakiintuneena se esiintyy koko Suomenselän kaakkoispuolisella alueella Kuopion ja Joensuun tasalle asti. Ahvenanmaalla, Satakunnassa ja Pohjanmaalla sitä tavataan vain satunnaisesti. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulusta.
Elinympäristö
Suomessa kelta-apilan yleiseen levinneisyyskuvaan vaikuttaa ilmeisesti edelleen kaskiviljely, joka on aikanaan luonut lajille runsaasti sopivia kasvupaikkoja. Nykyisin se kasvaa hiekkamaalla peltojen laidoilla, tienpientareilla ja muilla paikoilla, joissa kasvipeite ei pääse kokonaan sulkeutumaan. Kelta-apila on kuitenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla harvinaistunut. Suomen lisäksi laji on harvinaistunut myös Skandinaviassa. Harvinaistumisen syynä on kasvupaikkojen kasvaminen umpeen perinteisen laidunnuksen loputtua.
Naama Latasi
Sapeta Naama Maheu Latasi (k. 16. maaliskuuta 2012 Suva, Fidži) oli tuvalulainen poliitikko. Hän oli ensimmäinen Tuvalun parlamenttiin koskaan valittu nainen. Hän istui siellä synnyinsaarensa Nanumean vaalipiiristä valittuna kaudet 1989–1993 ja 1993–1997; ensimmäisellä näistä kausista hän toimi maansa terveys-, opetus- ja yhteisöpalveluministerinä.
Latasi kuoli yksityissairaalassa Fidžillä maaliskuussa 2012 sairastettuaan pitkään. Hänet haudattiin Funafutille 22. maaliskuuta. Hänellä oli kolme poikaa sekä kaksi tytärtä, ja hänestä tuli eläessään isoisoäiti.
Jessica Monroe
Jessica Monroe-Gonin (o.s. Monroe, s. 31. toukokuuta 1966) on kanadalainen soutaja. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan olympialaisissa hän saavutti kahdeksikossa hopeaa. Hän voitti maailmanmestaruuden perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa Wienin MM-kilpailuissa 1991.
Mousse
pienoiskuva|Suklaamousse. Mousse on ranskalainen vaahtomainen ruokalaji, jossa on ilmava rakenne. Sen nimi tulee ranskan kielen 'vaahtoa' tarkoittavasta sanasta. Mousse voi olla makea tai suolainen ja kylmänä tai lämpimänä tarjoiltava ruokalaji.
Makea mousse valmistetaan usein vatkatuista kananmunan valkuaisista tai kermavaahdosta ja maustetaan esimerkiksi suklaalla tai hedelmillä. Mousse voidaan tarjoilla sellaisenaan jälkiruokana tai käyttää esimerkiksi täytekakun täytteenä. Suolainen mousse, eli kuohkea mureke, valmistetaan esimerkiksi lihasta, kalasta tai äyriäisistä.
Šabakit
Šabakit ovat etninen ja kulttuurillinen väestönryhmä Irakissa ja he asuttavat pääasiassa kyliä Mosulin kaupungista itään. Noin 70 % šabakeista on šiialaisia ja loput sunnalaisia. Heidän uskonnolliset tapansa muistuttavat Turkin aleviitteja.
Historia
Joidenkin lähteiden mukaan nimityksenä šabak on johdettu arabian termistä shabaka, joka tarkoittaa vapaasti käännettynä kietoutuvaa viittauksena sille, että šabakit ryhmänä koostuvat useista eri heimoista. Tähän liittyen šabakien on eri aikoina väitetty olevan niin arabeja, kurdeja, kuin turkmeenejakin Saddam Husseinin Irakissa hallitus yritti arabilaistaa šabakeja ja Irakin–Iranin sodan aikana vuonna 1988 noin 20 šabakikylää tuhottiin maan turvallisuusjoukkojen operaatioissa. Viime vuosina šabakit ovat joutuneet Irakia koetelleiden väkivaltaisuuksien ytimeen. He asuttavat raja-aleutta kurdien ja arabien välillä ja ovat lisäksi ympäröivästä sunnalaisesta väestöstä poiketen šiialaisia. Vuodesta 2003 lähtien arviolta 1 300 šabakia on saanut surmansa väkivaltaisuuksissa. Isis miehitti noin 60 šabakikylää ja noin 3 000 šabakiperhettä on paennut Irakin muihin osiin. Šabakit ovat muodostaneet myös omia asejoukkojaan, joista osa taistelee Irakin Kurdistanin Peshmergan alaisuudessa ja osa Irakin hallituksen tukemissa šiialaisissa asejoukoissa.
Kulttuuri
Yksi šabakien uskonnon perusperiaatteista on se, että Allah, Muhammad ja Ali muodostavat kolminaisuuden ja näistä Ali on hallitseva. Šabakien pyhä kirja on nimeltään Kitab al-Manakib tai Buyuruk ja se koostuu kahdesta osasta. Toinen näistä osista muistuttaa aleviittien kirjoituksia. Aikuisilla šabakeilla on oma pir, eli hengellinen johtaja, joka järjestää säännöllisesti uskonnollisia tilaisuuksia kotonaan. Tilaisuudet pidetään tavallisesti turkiksi. Varhaisessa kirjallisuudessa näihin tilaisuuksiin viitattiin nimellä laylat al-kafsha ja ulkopuoliset syyttivät niitä usein rivoilusta. Tärkeisiin rituaaleihin kuuluvat myös pyhiinvaellusmatkat paikallisille pyhätöille. Suurin osa šabakeista saa elantonsa maataloudesta ja maan omistavat tavallisesti sayyidit, jotka ovat myös yhteisöjensä johtohahmoja.
Jäätikköjäkälät
Jäätikköjäkälät (Siphula) on jäkäläsuku, jonka edustajat kasvavat karuissa tundraolosuhteissa. Ne ovat pystyjä ja tappimaisia. Ainoa suomessa kasvava laji (tundran) jäätikköjäkälä S. ceratites on löydettävissä uhanalaisena Enontekiön, Inarin ja Utsjoen tunturipaljakoiden irtomailla, ei suoranaisesti kiinni kivikalliossa. Se on kärsinyt porotalouden aiheuttamasta maaperän kulumisesta.