cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tom ja Jerry panevat kaupungin sekaisin
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää elokuvaa vauhdikkaana mutta tavanomaisena konnajahtina ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jiella
Jiella oli Utsjoelta kotoisin oleva yhtye, joka soitti pohjoissaameksi popmusiikkia. Jiella tarkoittaa tuulenvirettä.
Ensimmäinen bändin kappale sävellettiin vuonna 1996 ja se oli ensimmäisen levyn nimikkokappale Gosnu. Sen jäsenet soittivat ensimmäisen kerran yleisellä paikalla vuonna 1999. Bändi oli tuolloin tunnettu nimellä Niilo ja nieiddat (suom. Niilo ja hänen tyttäret).
Niilo Rasmus teki sanoitukset ja lauluissa laulavat hänen tyttärensä Eeva-Liisa ja Jenna. Kolmas tytär Mia ei kuulunut bändin jäseniin, vaikka hän on ollut mukana Gosnu-levyssä. Neljäs tytär Titta ei ehtinyt osallistua bändiin.
Jiella esiintyi ainakin folklorefestivaali Jutajaisissa Rovaniemellä 2004.
Gosnu
Gosnu on Jiellan ensimmäinen levy, joka julkaistiin joulukuussa 2002.
Eallinbálgát
Eallinbálgát on Jiellan toinen levy, joka ilmestyi 8. heinäkuuta 2006.
Franz Marc
Franz Marc (8. helmikuuta 1880 München – 4. maaliskuuta 1916 Verdun, Ranska) oli saksalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Franz Marcin taide luokitellaan ekspressionistiseksi, ja häntä pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä saksalaisista taidemaalareista.
Elämä ja ura
Franz Marc oli taidemaalari Wilhelm Marcin poika. Hän opiskeli vuosina 1900–1903 Münchenin kuvataideakatemiassa, minkä jälkeen hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Hänen taiteilijauransa alkuvaiheen tärkeimpiä esikuvia olivat ranskalaiset impressionistit sekä Paul Gauguin ja Vincent van Gogh.
Vuosina 1911–1914 Marc kuului ”Der Blaue Reiter” -taiteilijayhdistyksen johtohahmoihin. Tuona aikana hän loi kaikki tunnetuimmat teoksensa. Hänen mieliaiheitaan olivat eläimet, joiden hän katsoi kuvastavan luonnollisuutta ja viattomuutta. Hän kuvasi töillään paratiisia sellaisena kuin se oli ennen ihmisen turmelevaa vaikutusta. Vuonna 1914 hän hylkäsi myös eläinaiheet ja siirtyi kohti puhtaan abstraktia tyyliä.
Ystävänsä Wassily Kandinskyn tavoin myös Marc piti taidetta väylänä näkymättömään hengelliseen todellisuuteen. Niinpä esimerkiksi värien ei tarvitse jäljitellä luontoa, vaan niiden avulla voidaan tuoda esiin asioiden syvempiä merkityksiä. Marc kehitti jopa oman väriteorian, jossa sininen kuvasi miehisyyttä ja järkeä, keltainen naisellisuutta ja aistillisuutta, punainen materiaa ja voimaa.
Kuvaavaa Marcin kunnianhimoisille taiteellisille tavoitteille oli se, että hän haaveili taulujensa olevan eräänlaisia uuden henkisemmän aikakauden alttaritauluja, joiden edessä tulevaisuuden ihmiset voisivat hiljentyä.
Kuten niin monet muutkin taiteilijat, myös Marc lähti vuonna 1914 innokkaana sotaan. Pian hän kuitenkin huomasi sodan mielettömyyden ja toivoi sodan päättymistä, jotta hän voisi jatkaa taiteellisten päämääriensä toteuttamista.
Marc kaatui Verdunissa vuonna 1916. Hänet on haudattu Münchenin eteläpuolella sijaitsevaan Kochel am Seen kylään, jossa nykyään sijaitsee myös Franz Marc -museo.
Matilda Ernkrans
Ernkrans on opiskellut valtio-oppia, kansantaloustiedettä ja sosiologiaa Örebron yliopistossa.
Naudanliha
pienoiskuva|Naudanlihapihvejä grillissä. pienoiskuva|Naudanruhoja. Naudanliha on nautaeläimestä saatavaa lihaa, jota käytetään moniin eri liharuokiin. Ruhon etupäästä saadaan keitto- ja haudutusruokiin lihoja, kun taas takapäästä saadaan mureita filee- ja paistipaloja.
Aikuisen nautaeläimen, lehmän ja ison sonnin, lihaa sanotaan raavaanlihaksi. Nuoresta, alle 80-kiloisesta naudasta, saatavaa lihaa kutsutaan vasikanlihaksi, isompaa taas sukupuolesta riippumatta häränlihaksi.
Ravintoarvot
Naudanliha on erinomainen sinkin lähde. Liharotuisen suomalaisen naudanlihan sisältämistä tyydyttyneistä rasvahapoista suhteellisesti ja määrällisesti on eniten palmitiinihappoa ja steariinihappoa. Palmitiinihapon osuus on 28,1–31,0 prosenttia ja steariinihapon 16,2–19,4 prosenttia.
Raavaanliha
Raavaanliha on täysikasvuisen naudan lihaa lehmästä, sonnista tai härästä. Se on väriltään tummanpunaista, maultaan voimakasta ja sisältää melko paljon sidekudosta. Eläimen ruhon parhaita osia ovat selkälihat, varsinkin selän takaosasta saatava fileeselkä. Marmoroituneet selkälihat mureutetaan pitämällä niitä riippumassa, ja ne myydään häränfilee-nimellä. Marmoroituneessa lihassa rasva on vaaleina juovina lihassyiden väleissä.
Vasikanliha
Vasikanliha tarkoittaa liha-alalla alle sata kiloa painavan nuoren naudan lihaa. Vasikaksi puolestaan nimitetään alle vuoden ikäisiä nautoja. Teurastettavat vasikat ovat yleensä 4–6 kuukauden ikäisiä sonnivasikoita, jotka on nimetty ruokintatavan mukaan. Juottovasikat ruokitaan pelkästään maidolla, viljavasikat saavat aluksi maitoa sitten viljaa ja ruohovasikat imevät aluksi emoaan ja saavat sitten ruoakseen ruohoa ja korsirehua.
Vasikan ruhon paloittelu ei juurikaan eroa naudan ruhon paloittelemisesta. Myynnissä ei yleensä ole 2–3-viikkoisen vasikan lihaa, mutta tällaisen hyvin nuoren eläimen liha on pehmeää ja lähes valkoista. Juottovasikasta saatava liha on miedon makuista, harmahtavanpunaista ja vähärasvaista. Suomessa juottovasikoiden kasvatus ei ole sallittua, sillä valtioneuvoston asetus nautojen suojelusta määrää, että vasikan on saatava päivittäin korsirehua kahden viikon iästä alkaen. Viljavasikan liha on ruusunpunaista ja vähemmän mureaa kuin juottovasikan liha. Vasikanlihassa on raavaanlihaan verrattuna vähemmän rasvaa, mutta enemmän kolesterolia. Suomessa vasikanlihaa on ylipäätään hyvin rajallisesti myynnissä.
Tuotanto
Osassa maailman maita on niin äärevä ilmasto, ettei suurin osa maatalousmaasta sovellu muuhun kuin nautojen tai muiden märehtijöiden laitumeksi. Nautojen pito sopii erityisen hyvin myös Pohjois-Suomeen, jossa se on yleensä tuottavampaa kuin esimerkiksi viljanviljely.
Tuotannon ilmastovaikutus
Suuria maa-aloja käyttävä ekstensiivinen karjatalous tuottaa eniten ilmastoa lämmittäviä kasvihuonepäästöjä ja intensiivinen tehotuotanto vähiten. Tämä johtuu siitä, että tehotuotannossa käytetään vähiten tuotantopanoksia yhden lihakilon tuottamiseen.
2010-luvun loppupuolella tehtyjen tutkimusten mukaan Suomessa tuotetun naudanlihakilon keskimääräinen ilmastovaikutus vastaa noin 17–18 ekvivalenttikiloa hiilidioksidia. Brasilialaisen naudanlihakilon ilmastovaikutus oli vuonna 2008 julkaistun tutkimuksen mukaan keskimäärin 60 ekvivalenttikiloa hiilidioksidia. Irlannissa tuotetun naudanlihan vastaavat päästöt olivat lähes 40 kiloa, mutta Alankomaissa tuotetun alle 20 kiloa. Laidunnurmella kasvatetun hollantilaisen naudanlihakilon ilmastovaikutus oli vain 9 ekvivalenttikiloa.
Kulutus
Suomessa naudanlihaa kulutettiin henkeä kohden 53 grammaa päivässä vuonna 2017, mikä vastaa noin 41 grammaa luutonta naudanlihaa. Noin 85 prosenttia Suomessa myydystä naudanlihasta on lypsylehmien sonnivasikoita, jotka teurastetaan 18–21 kuukauden ikäisinä.
Uskonnolliset kiellot
Intiassa nautoja on pidetty uskonnollisista syistä pyhinä ja naudanlihan käyttö ravinnoksi on laitonta monissa Intian osavaltioissa. Maaliskuussa 2015 kieltolaki astui voimaan Maharashtran osavaltiossa, ja hindunationalistinen BJP-puolue pyrkii levittämään kiellon koko Intian alueelle. Intiassa teurastajat ovat pääasiassa muslimeja, ja kielto vaikuttaa heidän elinkeinoonsa kielteisesti sekä aiheuttaa ongelmia muille muslimeille, koska he eivät saa syödä sianlihaa.
Robert Foliot
Robert Foliot (k. 1186) oli Herefordin piispa. Hän oli sukua Herefordin ja Lontoon piispa Gilbert Foliotille ja Robert de Chesneylle.
Foliot mainitaan ensimmäisen kerran Lincolnin tuomiokirkon kaniikkina vuonna 1147, Oxfordin arkkidiakonina 1. lokakuuta 1151 alkaen, minkä jälkeen hän toimi Herefordin kaniikkina huhtikuusta 1173 lokakuuhun 1174. Hänet valittiin piispaksi vuoden 1173 pääsiäisenä ja arkkipiispa Richard Doverilainen vihki hänet virkaan 6. lokakuuta 1174. Hän osallistui 3. Lateraanikonsiiliin vuonna 1179.
Foliot kuoli 9. toukokuuta 1186 ja hänet haudattiin Herefordin tuomiokirkkoon. Hänen kirjeitään on tallessa Bodleian Libraryssa.
Thomas Henry Potts
pienoiskuva|Thomas Henry Potts Thomas Henry Potts (23. marraskuuta 1824 Englanti – 27. heinäkuuta 1888 Christchurch) oli brittiläissyntyinen luonnontieteilijä.
Potts oli pienaseasetehtailija Thomas Pottsin ja Mary Ann Freemanin poika. Hänet kastettiin 16. heinäkuuta 1826 Brandon Churchissa Suffolkissa. Isänsä jälkiä seuraten hänestä tuli aseentekijä perheen yrityksessä Branders and Potts. 2. huhtikuuta 1850 hän avioitui Emma Phillipsin kanssa. Perhe muutti Christchurchiin Uuteen-Seelantiin 1854. Heidän 13 lapsesta 3 syntyi Englannissa ja loput Uudessa-Seelannissa.
Uudessa-Seelannissa Potts ryhtyi toden teolla tutkimaan luontoa. Hän löysi lukuisia tieteelle uusia lajeja, kuten uudenseelanninlokki (Larus bulleri) ja kirjokiivi (Apteryx haastii), jonka hän nimesi 1872.
Hän oli parlamenttiedustaja, joka ensimmäisenä vaati metsien suojelua. Muutenkin hän osallistui hyvin aktiivisesti yhteiskunnalliseen toimintaan.
P-3 Iskra
P-3 Iskra oli Neuvostoliiton laivaston P-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Sukellusvene tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 19. joulukuuta 1931. Vene laskettiin vesille 4. joulukuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1936.
Palvelus
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Oranienbaumin laivastotukikohdassa Nevalahden etelärannalla päällikkönään komentajakapteeni A. N. Pantelejev. Se siirrettiin 8. syyskuuta 1941 Kronstadtiin telakalle, missä se vaurioitui 23. syyskuuta ilmahyökkäyksessä pommin osuessa. Hylky siirrettiin 29. lokakuuta Leningradiin.
Vene romutettiin 1952.
Bo Birgerinpoika (Grip)
Bo Birgerinpoika (Grip) (1540–1569) oli ruotsalainen komentaja ja valtaneuvos sekä Vinäsin herra. Hän oli Birger Niilonpojan (Grip) poika.
Bo Birgerinpoika oli Ruotsin armeijan upseeri Pohjoismaiden seitsenvuotisen sodan aikana. Syyskuussa 1566 hän yritti epäonnistuneesti valloittaa Halmstadin. Hänet nimitettiin Varbergin linnoituksen komentajaksi 14. tammikuuta 1567. Hän kaatui linnan piirityksen aikana vuonna 1569.
Brent Hayden
thumb|200px|Brent Hayden Brent Hayden (s. 21. lokakuuta 1983) on kanadalainen uimari. Hän syntyi Brittiläisessä Kolumbiassa ja kasvoi siellä Mission-nimisessä kunnassa.
Hayden on harrastanut uintia 5-vuotiaasta asti. Hän kävi vuoden Brittiläisen Kolumbian yliopistoa. Haydenilla on musta vyö Isshin Ryu karatessa.
Hayden on menestynyt uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005, 2007 ja 2011. Ensimmäisellä kerralla hän voitti Montréalissa hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä, Melbournessa hän sai kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä kolmannella kerralla Shanghaissa hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Hayden voitti pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Hän on lisäksi voittanut mitaleja Kansainyhteisön kisoissa ja Tyynenmeren-mestaruuksissa.
Wasa Station
Wasa Station on Vaasaan, Vaasan rautatieaseman pohjoispuolelle rakennettava tapahtumakeskus. Wasa Station sijoitetaan Vaasan vanhan linja-autoaseman alueelle, joka on jäänyt tyhjäksi kentäksi sen jälkeen kun linja-autotoiminnot on siirretty Vaasan rautatieaseman viereen. Wasa Station olisi uudistuvan Klemettilän keskus ja levittäisi kaupungin keskustaa rautatien toiselle puolelle. Rakentaminen oli alun perin tarkoitus alkaa keväällä 2019.
Suunnitelma toteuttamisesta on hyväksytty kaupunginvaltuustossa 15. toukokuuta 2017. Lokakuussa 2018 tontilta ryhdyttiin purkamaan rakennuksia.
YIT on valittu Vaasan vanhan linja-autoaseman alueen kehittäjäksi. YIT:n Wasa Station -suunnitelma voitti Vaasan kaupungin järjestämän kilpailun. Suunnitelmassa Wasa Stationin tapahtumakeskukseen kuuluu kongressi- ja musiikkikeskus, monitoimitilaa, hotelli- ja ravintolamaailma, kauppakeskus, asuntoja sekä autohalli. Torniosuudesta tulee noin 90 metriä korkea ja koostuu 25 maanpäällisestä kerroksesta, joihin sijoitetaan hotelli sekä asuntoja. Asuinhuoneistot olisivat tornin yläosassa (kerrokset 16–25). Korttelin pihakannen alle sijoittuisi pysäköintihalli. Suunnitelmassa on bruttoalaa noin 68 000 ja kerrosalaa noin 37 500 neliötä. Musiikki- ja kongressikeskuksen pinta-ala olisi 8 000 neliömetriä ja liiketiloja olisi 21 000 neliömetriä.
Ankkurikaupaksi tulee K-supermarket. Sen lisäksi tulee noin 50 kauppaa ja ravintolaa.
Vaasan kaupunginhallitus tekee lopullisen päätöksen projektin aloittamisesta tai hylkäämisestä viimeistään syyskuuhun 2023 mennessä
Genesis (luotain)
thumb|300px|Genesis Genesis oli NASA:n vuosina 2001–2004 toiminut avaruusluotain, jonka tieteellinen tehtävä oli noutaa näytteitä aurinkotuulesta.
Taustaa
Apollo 11, 12, 14, 15 ja 16 lennoilla Kuun pinnalla kerättiin aurinkotuulta 0,5 neliömetrin kokoisille alumiinifolioille. Keruuaika oli ensin vain 77 minuuttia (Apollo 11 -lento) ja lopulta 45 tuntia (Apollo 16 -lento). Maassa tehdyssä kemiallisessa analyysissä löytyi folioilta muun muassa seuraavia isotooppeja: Helium-3, Helium-4, Neon-20, Neon-21, Neon-22 ja Argon-36.
Aikaisemmista näytteenhauista poiketen Genesiksen tehtävä oli kerätä näytteet suoraan aurinkotuulesta. Alun perin Genesis-mission nimi oli maallisempi: Suess-Urey. Professorit Suess ja Urey olivat geokemistejä ja muun muassa Kuu-ohjelman tiedemiehiä. Mission nimi muutettiin helpommaksi, mutta amerikkalaisesti poikkeuksellisesti ei-pakanalliseksi erisnimeksi. Monet NASAn avaruuslentojen nimet on otettu antiikin Kreikasta.
Avaruusalus ja sen lentorata
Genesis on NASA:n JPL-keskuksen johtama missio. Lockheed Martin Space Systems rakensi avaruusluotaimen ja johti sen lentoa. Los Alamos National Laboratory ja NASA'n Johnson Space Center rakensi luotaimen tiedelaitteet.
636 kg painava Genesis-luotain laukaistiin 8. elokuuta 2001 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta. Se saavutti Maa–Aurinko-linjalla olevan Lagrangen L1-pisteen marraskuussa 2001. Se keräsi siellä, 1,5 miljoonaa km Maasta Aurinkoon päin, viidelle isolle ”aurinkopaneelimaisesti avautuvalle” piilevylle ja nk. aurinkokonsentraattoriin aurinkotuulen atomeja ja molekyylejä parin vuoden (850 vrk) ajan.
Näiden keräyslaitteiden lisäksi luotaimessa oli ioneja monitoroivat instrumentit. Ne erottivat hitaan (nopeus 300 km/s) ja nopean aurinkotuulen (1 200 km/s) sekä massasuihkut Auringon koronasta (700 km/s). Nämä Los Alamosin kansallisen laboratorion instrumentit olivat samanlaisia kuin mitä lentää ESA:n Ulysses-luotaimella, ts. 1970-luvun tekniikkaa. Kutakin aurinkotuulityyppiä varten voidaan kääntää esiin omanlaisensa keräyspaneeli.
Dennis Alas
Dennis Jonathan Alas Morales (s. 10. tammikuuta 1985 San Salvador) on elsalvadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänellä on El Salvadorin maajoukkueessa toiseksi eniten maaotteluita, 83 kappaletta.
Genesis (luotain)
Avaruusalus ja sen lentorata
Erikoisin laite luotaimessa on konsentraattori, joka kerää aurinkotuulen happea. Siinä puolipallomainen 6 500 V jännitteinen peili kiihdyttää happi-ionit kohti 5×5 cm kokoista kohdetta, johon happi kerätään. Kohtion materiaaleina oli timantti, piikarbidi ja pii.
Luotain voi kerätä 10–20 mikrogrammaa aurinkotuulta. Se vastaa muutamaa keittosuolahippua. Mission hinta on: avaruusluotain 164 miljoonaa dollaria, laukaisu 50 miljoonaa dollaria, operointi ja näytteiden analysointi 50 miljoonaa dollaria. Yhteensä missio maksaa 264 miljoonaa dollaria. Jos tuotoksena pidettäisiin kerättyä massaa, kustannus olisi 26 000 miljardia dollaria per kg. Tällainen kilohinta ei kuitenkaan ole relevantti; kerättyä aurinkotuulta ei ole saatu Maahan sitten vuoden 1972, kun viimeiset Apollo-ohjelman Kuu-näytteet tuotiin. Vihoviimeiset Kuun kivinäytteet on tuotu maahan 1976 silloiseen Neuvostoliittoon, joskin NASA:n kaavaillussa Moonrise-projektissa aiotaan hakea näyte Kuun toiselta puolelta.
Dennis Alas
Alas edusti seuratasolla kotimaassaan San Salvadoria, Luís Ángel Firpoa, Santa Teclaa sekä Yhdysvalloissa Real Marylandia vuonna 2008 ja Kosovossa Feronikelia kaudella 2014–2015.
Genesis (luotain)
Paluu
Genesisin paluu Maahan alkoi huhtikuussa 2004. Siirtolentoja varten luotaimessa oli 142 kg ajoainetta. Yksinkertaisena laitteena luotain tuottaa vain 254 W sähköä.
Dennis Alas
Alas pelasi El Salvadorin maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2002 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan. Hän kuului El Salvadorin joukkueeseen vuosien 2007, 2009 ja 2011 CONCACAF Gold Cupissa. Vuoden 2007 turnauksessa hän teki maalin alkulohko-ottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Kaikkiaan Alas pelasi 83 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2012 MM-karsintaottelussa Meksikoa vastaan.
Genesis (luotain)
Paluu
thumb|left|250px|Genesiksen kapselin paluu Maahan ei sujunut suunnitelmien mukaan. Laskuvarjo ei auennut ja osa näytteistä tuhoutui.
Luotain ”läpäisi ilmakehän reunan” 125 km:n korkeudessa halkaisijaltaan 33 km:n alueella. Kapseli jarruuntuu ballistisesti kahden minuutin ajan 11 km/s nopeudesta.
33 km:n korkeudessa kapselin jarruvarjo avataan. Se jarruttaa 6 minuutin ajan. Kapselin lämpökilven pintalämpötila nousee 2 500 asteeseen ja ablaatio syö sen massasta 6 %. Kapselin suurin hidastuvuus on 30 g:tä. Nopeus laskee alisooniseksi ja lämpökilpi jäähtyy nopeasti. Siis näin piti käydä.
Genesiksen jarruvarjo ei kuitenkaan avautunut. Eräs pyrotekniikan laukaiseva kiihtyvyysanturi oli asennettu väärinpäin.
Kapseli osui maan pintaan 306 km/h nopeudella Dugwayn koealueella Utahissa. Putoamisen loppuvaiheesta on video. Helikopterista, joka haki kapselin törmäyspaikalta, kapseli vietiin Yhdysvaltain armeijan koealueen puhdastilaan. Dugwayn tukikohta on erikoistunut muun muassa biologisiin ja kemiallisiin aseisiin, joka selittää sen hyvän varustelutason. Sieltä kapseli vietiin NASA:n Johnson Space Centeriin, Houstoniin. JSC:ssä on oma erityisen hyvä laboratorio näytteiden tutkimiseen. Luotaimen pahasta vahingoittumisesta huolimatta, suurin osa näytteistä säilyi analysointikelpoisina ja luotain on tuottanut tieteellisesti arvokkaita tuloksia.
USA on YK:n vuoden 1966 ulkoavaruussopimuksen allekirjoittajamaa ja sitä kautta velvollinen Maa-planeetan suojeluun ulkoavaruuden mahdollisilta, esimerkiksi biologisilta, uhilta. NASA ja USA:n kansallinen tutkimusneuvosto olivat arvioineet Genesis-paluukapselin olevan turvallinen Maahan tuomista varten.
Capua
Capua on kaupunki ja kunta Etelä-Italiassa Casertan maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Napolista pohjoiseen.
Capuassa oli noin 19 000 asukasta vuonna 2013 ja sen pinta-ala on noin 49 neliökilometriä.
pienoiskuva|vasen|pysty|Capuan katedraalikirkko Santa Maria Assunta.
Antiikki
Antiikin aikana nykyisen Capuan paikalla sijaitsi Casilinumin kaupunki. Nimensä nykykaupunki on saanut kuitenkin antiikin ajan Capuan kaupungista, joka sijaitsi eri paikassa, noin neljän kilometrin päässä nykyisen Santa Maria Capua Veteren paikalla. Antiikin Capuan tuhouduttua sen asukkaat siirtyivät vuonna 856 helpommin linnoitettavaan paikkaan Casilinumin paikalle ja antoivat sille aiemman asuinpaikkansa nimen. Tämä selittää kaupungin nimen siirtymisen.
Konklaavi
Konklaavi on katolisessa kirkossa paavin nimittämien kardinaalien kokous, jossa he valitsevat uuden kirkon päämiehen eli paavin. Äänestyskelpoisia ovat kardinaalit, jotka olivat alle 80-vuotiaita paavin paikan vapautuessa. Sana tulee latinan ilmauksesta cum clavi ("avaimen kanssa"), joka viittaa valintaan suljettujen ovien takana.
Vuodesta 1059 lähtien, investituurariidan seurauksena, paavin valinnan ovat suorittaneet kardinaalikollegion kardinaalit. Nykyään 80 vuotta täyttäneillä kardinaaleilla ei ole äänioikeutta paavinvaalissa. Paaviksi voidaan teoriassa valita kuka tahansa kastettu katolinen mies, mutta käytännössä valinta on suoritettu kardinaalikollegion keskuudesta. Vaali on täysin salainen. Alun alkaen tarkoituksena oli pakottaa kardinaalit tekemään päätöksensä nopeasti, mutta myöhemmin havaittiin, että tämä käytäntö toisaalta myös vähensi ulkopuolista painostusta ja siten hidasti äänestystä. Salainen ja suljettu konklaavi vahvistettiin vuonna 1274.
Paavinvaali on usein arvaamaton, ja lopputulosta voi olla vaikea ennustaa. Ennakkosuosikin asema ei ole vaalissa aina helppo. Esimerkiksi Johannes Paavali II oli kompromissiehdokas, joka valittiin, kun muista ehdokkaista ei päästy yksimielisyyteen.
Esivalmistelut
Uuden paavin valinta aloitetaan 15–20 päivää edellisen paavin kuoleman jälkeen Sikstuksen kappelissa. Viiveen tarkoitus on ollut antaa kardinaaleille aikaa matkustaa Roomaan. Ennen varsinaista vaalia pidetään valmistelevia kokouksia. Kirkon mukaan kardinaaleja ohjaa valinnassa Pyhä Henki, ja kaikenlainen kampanjointi onkin periaatteessa kielletty. Valinta on kuitenkin luonteeltaan poliittinen, ja ehdokkaiden kannattajat yrittävät parhaansa oman suosikkinsa aseman parantamiseksi.
Camerlengo on monilta osin vastuussa vaalin käytännön järjestelyistä.
Vaali
thumb|left|280px|[[Sikstuksen kappelin kattoa. Kappelin ilmapiirin toivotaan tuovan kollegion lähemmäs Jumalaa vaalin aikana.]] Vaali voi periaatteessa kestää miten kauan tahansa. 1900- ja 2000-luvuilla vaalit ovat kestäneet alle kuusi päivää, ja näistä vaaleista neljä on saatu päätökseen jo toisena päivänä (vuosien 1939, 1978, 2005 ja 2013 konklaavit). Pisin tunnettu vaali kesti lähes kolme vuotta. Rooma on kesäaikaan kuuma, ja usein vanhemmat kardinaalit ovat kuolleet kesken prosessin. Läsnä saakin olla kardinaalien lisäksi kaksi lääkäriä. Tämän lisäksi on myös joukko pappeja, jotka voivat antaa kardinaaleille ripin, ja taloudenhoidosta vastaavia henkilöitä. Kardinaalit majoittuvat erilliseen rakennukseen Vatikaanissa.
Ensimmäinen päivä aloitetaan messulla, jonka jälkeen kardinaalit siirtyvät Sikstuksen kappeliin. Nykyään kappeli jopa tarkastetaan vakoilulaitteiden varalta. Vuonna 2005 kappeliin oli rakennettu kaksoislattia, joka kätki alleen vakoilua estävää tekniikkaa.
Äänestyspaperi on nelikulmion muotoinen. Siinä lukee "Eligio in Summum Pontificem" ("Valitsen ylimmäksi pontifexiksi"). Kardinaalit kirjoittavat paperiin ehdokkaansa nimen. Nimi tulee kirjoittaa niin, ettei äänen antajaa voi tunnistaa. Paperi taitetaan kahdesti. Kardinaalit kantavat äänensä, pitäen paperia selvästi näkyvillä, alttarilla olevaan uurnaan, joka on peitetty hopealautasella. Antaessaan äänensä he kutsuvat Kristusta todistamaan toimitusta. Ääni laitetaan aluksi lautaselle, josta se pudotetaan uurnaan. Kun äänet on annettu, ne sekoitetaan ja lasketaan. Laskettaessa huudetaan jokaisen ääniä saaneen nimi. Äänestyspaperit lävistetään eligio-sanan kohdalta ja sijoitetaan naruun.
Äänestys vaati perinteisesti kahden kolmasosan määräenemmistön. Vuonna 1996 paavi Johannes Paavali II muutti (Universi Domini Gregis) vaalitapaa niin, että 12 päivän kuluttua yksinkertainenkin enemmistö olisi riittävä, mikäli valinnassa ei ole muuten onnistuttu. Paavi Benedictus XVI kuitenkin peruutti vaarallisena pidetyn uudistuksen: Yksinkertainen enemmistö olisi voinut johtaa siihen, että paaviksi olisi voitu valita myös henkilö, jota vain puolet kardinaaleista olisi ollut valmis tukemaan. Kahden kolmasosan määräenemmistön tarkoituksena on juuri taata se, että paaviksi valittu nauttii kardinaalien laajan enemmistön tukea.
Äänestystä rytmitetään rukoustauoilla ja keskusteluilla. Ensimmäinen äänestyssessio kestää kolme päivää ja sitä seuraava tauko maksimissaan päivän.
Habemus papam!
Kun äänestystulos on tarkistettu, äänestysliput poltetaan, jolloin valkoinen savu (fumata bianca) merkitsee uuden paavin valintaa. Uuden paavin valinnasta kerrottiin vuonna 2005 ensimmäisen kerran myös Rooman kirkkojen kelloja soittamalla. Jos äänestys ei tuottanut tulosta, lippujen sekaan lisättiin aiemmin märkää heinää, jolloin musta savu (fumata nera) kertoo valinnan toistaiseksi epäonnistuneen. Vuodesta 1958 on oikeanvärisen savun saavuttamiseksi käytetty kemikaaleja. Tosin vuoden 1978 molempien paavinvaalien yhteydessä savu oli lähinnä harmaata, kun kemikaalien lisäämisessä oli tehty virhe, eikä kukaan osannut oikein sanoa mitä se tarkoitti. Sama ongelma toistui osittain myös 2005.
Seuraavaksi valinta ilmoitetaan Pietarinkirkon parvekkeelta odottavalle väkijoukolle. Ilmoitus tehdään latinaksi perinteisin sanoin. eli suomeksi Paavi saapuu nyt ensi kerran tervehtimään uskovia. Paavi on pukeutunut asuun, jota hän käyttää vain tämän ainoan kerran. Asu on hankala, ja sen pukemiseen menee aikaa. Koska pukua valmistettaessa ei tiedetä, kenestä tulee seuraava paavi, tehdään pukuja useita erikokoisia kappaleita. Parvekkeelta paavi antaa tässä yhteydessä perinteisen "Urbi et orbi" ("Kaupungille ja maailmalle") -siunauksen.
Panu Pekkanen
Panu Pekkanen (28. kesäkuuta 1932 Kotka – 16. heinäkuuta 1986) oli suomalainen suomentaja. Hänen suomennostyönsä vaihtelevat aikuisten romaaneista runoihin ja lastenkirjoihin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan useiden J. R. R. Tolkienin teosten runojen suomentajana.
Pekkanen syntyi Kotkassa, mutta perhe muutti ilmeisesti jo hänen lapsuudessaan Helsinkiin, missä hän kävi koulunsa. Hänen vanhempansa olivat luennoitsija August Pekkanen ja Sylvi Kaplas. Pekkanen valmistui 1958 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi, ja vuodesta 1961 lähtien hän toimi WSOY:llä kielentarkastajana. Hän oli naimisissa Pirkko Laitisen kanssa vuosina 1957–1973. Pekkanen kuoli 54 vuoden ikäisenä vuonna 1986. Hänen 1950-luvun lopulla alkanut uransa suomentajana ehti kestää hiukan yli neljännesvuosisadan. Myös Pekkasen nuorempi sisar Hilkka Pekkanen toimii suomentajana.
Pekkasen loppuelämän kestänyt työ J. R. R. Tolkienin teosten parissa sai alkunsa 1970-luvulla, kun hän liittyi Kersti Juvan ja Eila Pennasen avuksi kääntämään Tarun sormusten herrasta (1973–1975) runoja. Sen jälkeen hän suomensi runot ja säkeet myös Silmarillionista (1979), Hobitista (1985) ja Keskeneräisten tarujen kirjasta (1986). Lisäksi hän käänsi kokonaisuudessaan Tolkienin lyhyistä satukirjoista Maamiehen ja lohikäärmeen (1978), Sepän ja Satumaan (1983) sekä Herra Blissin (1983). Juvan kanssa suomennosyhteistyö jatkui myös Richard Adamsin Ruohometsän kansassa (1975) ja useissa A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa, joihin Pekkanen käänsi säemuotoiset osuudet.
Pekkasen kokonaan omia suomennoksia ovat muun muassa George Orwellin Eläinten vallankumous (1969), Wil Huygenin ja Rien Poortvlietin Suuri tonttukirja (1978) sekä Tove Janssonin Outo vieras Muumitalossa (1980). Pekkanen suomensi 1970-luvulla myös Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvaa.
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
thumb|vasen|250px|Meilin lumivuori.
Delta III
thumb|100px|Delta III Delta III on Boeing IDS:n Delta-kantorakettiperheeseen kuuluva kantorakettimalli. Sen ensimmäinen laukaisu tapahtui 21. elokuuta 2000. Sen kolmesta laukaisusta kaksi epäonnistui ja kolmas kuljetti koekuorman. Delta III:n seuraaja on Delta IV.
Aksumin valtakunta
Aksumin valtakunta sijaitsi nykyisten Eritrean ylänköjen ja Etiopian pohjoisosien alueella, Punaisenmeren rannalla, suunnilleen ajanlaskumme ensimmäisellä vuosituhannella. Se syntyi ensimmäisellä vuosisadalla ja hajosi noin 900-luvulla. Kuningaskunnan keskuspaikka oli Aksumin kaupunki.
Aksum kävi vilkkaasti kauppaa Intian ja Välimeren itäosan kanssa. Sen kautta kulki Afrikasta muun muassa norsunluuta, kilpikonnankuoria, taljoja, mausteita, suitsukkeita, kultaa, jalokiviä ja orjia. Näistä vastikkeeksi saatiin metalleja, lasia, tekstiilejä, viiniä ja oliiviöljyä. Kuningaskunnan valta oli huipussaan kuningas Ezanan aikaan 300-luvulla, jolloin valtio kääntyi kristinuskoon. Se laajeni Punaisellemerelle ja käsitti myös valtaosan nykyisestä Jemenistä. Aksumin kuningaskunta oli tiiviisti yhteydessä eteläisiin Arabimaihin, joissa puhuttiin samantapaisia kieliä. Aksumin kuninkaat rakennuttivat hautamuistomerkeikseen valtavia kivipylväitä.
Historia
thumb|200px|Aksumin kuninkaan [[Endubis|Endubiksen lyöttämiä kolikoita n. 290 jaa.]] Sabalaiset alkoivat perustaa siirtokuntia Punaisenmeren länsirannalle viimeistään 700-luvulla eaa. Alun perin kauppatukikohdiksi perustetut siirtolat laajenivat ennen pitkää maanviljelyn myötä ranta-aavikon takaisille ylängöille, jossa viljelyedellytykset olivat paremmat kuin emävaltakunnassa. Kun kreikkalaiset alkoivat perustaa tukikohtiaan Punaisenmeren rannikolle sabalaisten kauppaa uhkaamaan, alkoivat siirtokuntien yhteydet emämaahan heiketä. Aksumin kaupunki perustettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Siirtokunnan yhteistyö kreikkalaisten kanssa ja Saban joutuminen vuonna 115 jaa. himjariittien valtaamaksi, johti valtakunnan itsenäistymiseen.
Aksumin talous pyöri kaupan, raudantuotannon ja maanviljelyn turvin. Sisämaankauppa ja välityskauppa olivat hallitsevan dynastian yksinoikeuksia. Aksumin tärkein satama oli kreikkalaisten perustama Adulis. Rahalöytöjen perusteella sillä tiedetään olleen yhteyksiä Roomaan ja Intiaan asti.
200-luvulla karavaanien kulku pohjoisessa Aduliista Niilille turvattiin kukistamalla Bedja-heimot. Myös Somalia ja Meroe alistettiin maksamaan sille veroa.
300-luvun puolivälissä Aksum tuhosi Kušin valtakunnan pääkaupungin Meroen päättäen valtakuntien välisen kilpailun. Kristinusko lienee tullut Aksumiin 300-luvulla Itä-Rooman kanssa tehdyn yhteistyön myötä, joka syntyi tarpeesta vastata sassanidien Persian vaikutusalueen laajenemiseen.
Aksumin kukoistuskausi ja asema kaukokaupan välittäjänä päättyi 500-luvulta alkaen sassanidien ja myöhemmin arabien ulotettua valtansa Syyriaan ja Jemeniin ja Punaisenmeren piiriin. Valtakunnan ydinalue siirtyi etelämmäs Etiopian ylängöille, jossa paikallisten vaikutusten alla abessinialainen kulttuuri alkoi kehittyä.
Vuonna 615 Muhammed lähetti viisitoista seuraajaansa Aduliin ehkäisemään Itä-Rooman vaikutusvaltaa. Adulis oli näin yksi ensimmäisiä ei-arabialaisista seuduista, jossa kuultiin uudesta islamin uskonnosta.
Aksumin valtakunta kaatui 900-luvulla, valtakunnan sisäisiin heikkouksiin ja kušilaisten naapurien paineeseen.
Rauniot
thumb|left|200px|Aksumin kuningaskunnan steeloja kuvattuna vuonna [[2015.]] Muinaisen Aksumin kaupungin rauniot ovat nähtävissä Pohjois-Etiopiassa lähellä Eritrean rajaa. Siellä oli mahtavan kuningaskunnan keskus Itä-Rooman keisarikunnan ja Persian välissä. Komeat rauniot ensimmäiseltä vuosisadalta 1200-luvulle käsittävät suuria yhtenäisistä kivipaasista veistettyjä obeliskeja eli valtavia pylväitä sekä kuninkaallisia hautoja ja linnanraunioita. Tärkeimmät Aksumissa sijaitsevat monumentit ovat steeloja, ja niitä on eniten pohjoisessa steelapuistossa. Siellä on 33 metriä korkea Suuri steela, jonka oletetaan kaatuneen rakennustöiden aikana, ja korkein pystyssä oleva, 24 metriä korkea kuningas Ezanan steela. Steeloja pidetään hautamuistomerkkeinä.
Guditin steelojen välissä on, toisin kuin pohjoisen steelojen, pääasiassa 300-luvun hautoja. Kaupungissa oleva Rosettan kiven paikallinen vastine Ezanan kivi sisältää tekstiä saban, geezin ja muinaiskreikan kielillä. Etiopian ortodoksit uskovat, että liitonarkki on kätketty Aksumin raunioihin. Paikallisen perimätiedon mukaan Saban kuningatar asui kaupungissa. Todennäköisesti hän kuitenkin asui Aksumin vaikutusalueeseen kuuluvassa Jemenissä. Muita nähtävyyksiä ovat kuningas Bazenin hauta, joka on alueen vanhimpia rakennelmia, "Saban kuningattaren kylpylä" (vesiallas), Ta'akha Maryamin palatsi 300-luvulta, Dungurin palatsi 500-luvulta sekä Abba Pentalewonin ja Abba Liqanosin luostarit.
Olofsnäs träsk
Olofsnäs träsk on järvi Getassa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 37,8 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 29 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Olofsnäs träskin pituus lounaasta koilliseen on 1,6 kilometriä. Järvi on kapea ja saareton. Kapein kohta on noin 70 metriä leveä. Olofsnäs träskin länsiranta on melko suora, itäranta on mutkainen. Järveä ympäröi kulttuurimaisema. Olofsnäs träskin itäpuolisesta Medalenista virtaa 300-metrinen laskuoja järven itärantaan. Olofsnäs träsk laskee Grävströmiä lounaaseen Ramsvikiin, joka on Ahvenanmeren sisälahti.
Olofsnäs träsk (82.A40.1.002) kuuluu vesistöalueeseen 82.040A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Olofsnäs träsk on alueen 82.040A laajin makean veden allas. Alueeseen kuuluu sen ohella Bolstaholmsträsket, Byträsk, Medalen ja Backansviken.
Olofnäs träsk on laajin Getan 29:stä järveksi luokitellusta vakavedestä.
Luettelo valtioista itsemurhien määrän mukaan
thumb|250px|Itsemurhien määrä 100 000 asukasta kohden valtioittain vuonna 2007. thumb|250px|Itsemurhien määrää Unkarissa kuvaava graafi. Vuonna 1983 maassa tehtiin 45.3 itsemurhaa 100 000 asukasta kohden. Tämä on korkein todettu itsemurhien lukumäärä ihmiskunnan historiassa.
Tämä luettelo valtioista itsemurhien määrän mukaan perustuu Maailman terveysjärjestön (WHO) tietoihin.
Romy
Romy on etunimi:
Bill Gazes
William G. "Bill" Gazes (s. 25. joulukuuta ) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Gazes on kiertänyt pokeriturnauksia 1990-luvulta lähtien, mutta ei ole toistaiseksi voittanut WSOP- tai WPT-tasolla. Hän on kuitenkin saavuttanut WSOP:ssa rahasijoituksia 12 vuotena peräkkäin (1997–2008). WSOP:ssa hän on parhaimmillaan ollut toinen: 5 000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa kesäkuussa 2007 (palkintosumma 202 790 dollaria) ja World Poker Tourilla kolmas: World Poker Finals -turnauksessa marraskuussa 2005 (palkintosumma 759 000 dollaria). Vuonna 2000 Gazes voitti Carnivale of Poker III -tapahtuman 1 500 dollarin no limit hold 'em -turnauksen.
Bill Gazesin entinen aviopuoliso on pokeriammattilainen Kristy Gazes.
Kesäkuussa 2009 Bill Gazesin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,2 miljoonaa dollaria.
Nuku pommiin
Nuku pommiin on Timo Kojon esittämä kappale, jolla hän edusti Suomea vuoden 1982 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen sävelsi Jim Pembroke ja sanoitti Juice Leskinen.
Kappale jäi loppukilpailussa viimeiselle sijalle saamatta ainuttakaan pistettä. Se on nykyisen pistelaskutavan aikana Suomen Euroviisuhistorian heikoimmin menestynyt kappale. Edellisen kerran Suomen kappale jätettiin pisteittä vuonna 1965.
”Nuku pommiin” perustuu Pembroken julkaisemattomaan sävellykseen ”Don’t Drop This Neutron Bomb on Me”, jota hän oli kaavaillut Wigwamille esitettäväksi. Kappale lyhennettiin euroviisujen sääntöihin sopivaksi, ja Leskinen teki siihen suomenkieliset sanat ravintolavaunussa matkalla Helsingistä Tampereelle. Kappale oli tekijöidensä kannanotto Euroopassa vallinnutta kylmää sotaa ja silloista sotilasliitto Naton ja Varsovan liiton kilpavarustelua vastaan.
Laulukilpailussa Kojon mukana lavalla esiintyivät Pave Maijanen (kitara), Juha Björninen (kitarasoolo), Heikki "Häkä" Virtanen (basso), Jim Pembroke (kosketinsoittimet ja rumpu) sekä Keimo Hirvonen (rummut).
Kojo itse oli kisan jälkeisessä lehtihaastattelussa tyytyväinen nollatulokseensa: "”Mikä onni, ettei tullut jotain tuollaista mitätöntä kolmea tai neljää pistettä. Vain ensimmäinen ja viimeinen muistetaan!”"
Vuonna 2019 ilmestyneessä Petteri Ahomaan kirjoittamassa elämäkerrassa Kojo kertoi päätyneensä Suomen euroviisukarsintaan puoliksi vitsillä – ”kunhan nyt vedetään ja kokeillaan”. Kojon ja Nuku pommiin -kappaleen valinta Suomen edustajaksi Harrogatessa pidettyyn kilpailuun tuli hänelle ja säestysyhtyeen jäsenille täytenä yllätyksenä:
Jo ennen laulukilpailun finaalia Kojo oli Iltalehdessä ilmaissut avoimen halveksuntansa kisoja kohtaan:
Vuonna 2019 Kojo muisteli:
Kojo muisteli, että kilpailun tuloksen ratkettua Nuku pommiin sai eurooppalaisissa tiedotusvälineissä ylivoimaisesti enemmän huomiota kuin voittokappale. Kappaleesta kiinnostuivat muiden muassa rauhanliikkeen kannattajat. Kojo uskoi Euroopan-valloitukseensa Outi Poppin haastattelussa Rockradiossa; hänelle oli luvattu esiintymisiä ainakin Saksaan.
Petteri Ahomaan kirjoittamassa elämäkerrassa Kojo kuvaili, millaisia seurauksia viisutappiosta hänelle koitui kotimaassa. Hänen sovitut esiintymisensä peruttiin, hänelle huudeltiin kaduilla ilkeää pilkkanimeä ”Nolla-Kojo”, ja jääkiekkokatsomossa häntä viskeltiin juomatölkeillä. Kojo kertoi, millaisena hän sai kokea kotiyleisön vihan ja pilkan:
Sagopa Kajmer
thumb|Sagopa Kajmer Sagopa Kajmer (s. 1978) on turkkilainen rap-artisti ja DJ.
Aurinkolahti
Aurinkolahti on nuori, kasvava, etelästä mereen rajoittuva asuinalue Itä-Helsingin Vuosaaressa. Naapurustoon kuuluvat Kallahti lännessä, Keski-Vuosaari pohjoisessa, Nordsjön kartanon alue koillisessa sekä Uutela idässä. Aurinkolahden alkuperäinen nimi oli Mustalahti, mutta markkinointisyistä se päätettiin vaihtaa Aurinkolahdeksi.
Historia
Aurinkolahden kerros- ja pientaloalueen rakentaminen aloitettiin vuonna 2000 ja se jatkuu edelleen. Töissä käydään – kuten muualtakin Vuosaaresta – paljon alueen ulkopuolella. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan siellä asuisi alueen valmistuttua 7 000 henkilöä.
Helsingin kaupungin ajatuksena Aurinkolahtea rakennettaessa oli, että Itä-Helsingin pienituloista sosiaalista rakennetta saataisiin tasapainotettua rakentamalla laadukas kerrostaloalue hyvätuloisille asukkaille. Samalla Vuosaaren vuokratalovaltaiseksi mielletty imago kohenisi. Alueelle onkin rakennettu paljon korkeatasoisia omistusasuntoja. Aurinkolahden asuintalot on mm. varustettu alueellisella valokuituverkolla. Meren rannalla on 700-metrinen hiekkauimaranta, 200-paikkainen pienvenesatama sekä rannan ja talojen välissä rantabulevardi.
Kulkuyhteydet
Aurinkolahteen pääsee sujuvasti joukkoliikennettä käyttäen. Matka-aika metrolla Helsingin keskustasta Vuosaaren pääteasemalle on noin 20 minuuttia. Vuosaaren metroasemalta pääsee Aurinkolahteen joko bussilla 90 tai yhden kilometrin pyörä/kävelymatkalla. Lisäksi maantieyhteydet ovat hyvät. Lentokentälle pääsee bussilla ja junalla noin 70 minuutissa tai autolla Kehä III:tä vajaassa puolessa tunnissa. Kehä III:n jatkeen rakentaminen Vuosaaren satamaan paransi alueen saavutettavuutta pohjoisen ja idän suunnasta.
Aurinkolahden lähistöllä on suuria kauppakeskuksia. Kauppakeskus Columbus on heti Aurinkolahden pohjoispuolella. Pohjoismaiden suurin kauppakeskus Itis on kuuden minuutin metromatkan päässä. Vuotietä pitkin sinne pääsee myös autolla.
Kaupunkikuva
Alueen itäreunaan on rakennettu Uutelankanava vesiputouksineen ja siltoineen. Kanava on valmistunut kesällä 2006. Kanavan länsipuoli oli Aurinkolahden viimeisenä merkittävänä rakentamisen kohteena. Alueen itä- ja kaakkoispuolella on Uutelan niemi ja laaja Vuosaaren ulkoilupuisto. Uimarannan välittömässä läheisyydessä on kaksi padelkenttää ja läheisellä Nordsjön kartanon alueella voi pelata 18-reikäisellä Vuosaari Golfin golf-kentällä.
Aurinkolahden länsiosalle on myönnetty Puutarhaliiton ja Rakennusteollisuus RT ry:n Vuoden Ympäristörakenne 2006 -palkinto. Tuomaristoa miellytti muun muassa se, että rakentamisesta huolimatta alueella on pystytty säilyttämään luontoa ja vanhaa puutarhamiljöötä.
Aurinkolahtea on kuvattu seuraavasti:
60.20222°N, 25.15361°W
Matti Ovaska
Matti Ovaska oli suomalainen 1900-luvun alkupuolella elänyt arkkiveisujen tekijä.
Ville Tikkanen
Ville Tikkanen (18. elokuuta 1919 Pistojärvi, Venäjä – 26. toukokuuta 2013 Kajaani ) oli suomalainen liikennöitsijä ja kansanedustaja.
Tikkasen vanhemmat olivat Vienan karjalaiset Konsta Tikkanen ja Maria Heikkinen. Käytyään kansakoulun hän työskenteli maa- ja metsätaloudessa talvisotaan saakka. Hän asui Taivalkoskella Inkeen ja Tyrämäen kylissä ja tutustui tuolloin tulevaan kirjailijaan Kalle Päätaloon. Jatkosodassa Tikkanen oli autonkuljettajana 6. divisioonassa.
Sodan jälkeen Tikkanen oli kuorma-auton kuljettajana 1945–1946. Hän toimi liikennöitsijänä Kajaanissa harjoittaen kuorma-auto- ja taksiliikennettä 1951–1958 sekä linja-autoliikennettä 1958–1971. Tikkanen toimi Kajaanin Kaupunkilinjojen hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana 1969–1974. Vuonna 1971 Tikkanen yhdisti linja-autoliikenteensä neljän muun kainuulaisen liikennöitsijän kanssa uudeksi yhtiöksi nimellä Kainuun Liikenne Oy. Tikkanen toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoden 1988 loppuun saakka, jolloin yritys myytiin Pohjolan Turistiauto Oy:lle.
Tikkanen oli kansanedustaja (sd.) 1966–1970 ja uudelleen, Antero Väyrysen kuoltua varasijalta syksyllä 1970 ja hän uusi paikkansa vaalikaudeksi 1972—1975 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1968 ja toimi myös kunnallispolitiikassa Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli muun muassa useita vuosia Linja-autoliiton Savo-Kainuun osaston puheenjohtajana, Linja-autoliiton hallituksen varajäsenenä sekä Matkahuollon hallituksen jäsenenä.
Tikkanen sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1980. Eläkevuosinaan hän kirjoitti useita lähinnä sota-aikaa käsitteleviä teoksia.
Black and Blue
Albumi nousi viidentenä peräkkäisenä Rolling Stones -levynä Yhdysvaltain listaykköseksi. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa sijoitus oli toinen. Rock-kriitikko Lester Bangs kirjoitti Black and Bluen olevan ”ensimmäinen merkityksetön Stones-albumi”. Hänen mielestään yhtye oli täydellisesti ajan vaatimusten mukainen, mutta kiihko on poissa, ja siksi heillä ei oikeastaan ole enää mitään merkitystä.
Levyn hitiksi muodostui singlenä ennen itse albumia julkaistu ”Fool to Cry”. Kappaleen tarinassa köyhä poika haikailee rakastamansa naisen perään.
Työstö
Levyn äänittäminen alkoi eri studioissa ennen edellisvuoden Yhdysvaltain-kiertuetta. Se saatiin valmiiksi New Yorkissa helmikuussa 1976.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Lampang
Lampang on kaupunki Pohjois-Thaimaassa. Se on samannimisen provinssin pääkaupunki.
Bolstaholmsträsket
Bolstaholmsträsket on järvi Getassa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 28,8 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 28 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Bolstaholmsträsketin pituus lounaasta koilliseen on 1,4 kilometriä. Järvi on kapea ja saareton. Sen eteläosassa sijaitsee kaakkoon työntyvä Krokviken. Järveä reunustaa sekä metsämaa että peltomaa. Bolstaholmsträsketin eteläpuolinen Gunnarsklint kohoaa 65 metriä merenpinnan yläpuolelle eli kutakuinkin saman verran järven pinnan yläpuolelle. Järven koilliskolkasta lähtee laskuoja pohjoiseen Medaleniin, josta virta vie Olofsnäs träskin kautta mereen.
Bolstaholmsträsket (82.A40.1.005) kuuluu vesistöalueeseen 82.040A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Bolstaholmsträsket on alueen 82.040A toiseksi laajin makean veden allas. Alueeseen kuuluu sen ohella Olofsnäs träsk, Byträsk, Medalen ja Backansviken.
Komm, süsser Tod
Komm, süsser Tod (televisioesityksessä: Tule suloinen kuolema) on Wolfgang Murnbergerin ohjaama itävaltalainen rikoselokuva vuodelta 2000. Elokuvan lajityyppi on musta huumori. Se perustuu Wolf Haasin saman nimiseen romaaniin. Se kuuluu Brenner-dekkareihin, joissa kerrotaan entisen poliisin ja nykyisen tohelon yksityisetsivän Simon Brennerin kurjasta elämästä. Halki Itävallan kulkiessaan hän törmää vaikeisiin rikostapauksiin.
Hiirikoski
Hiirikoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Komm, süsser Tod
Brenneriä esittää Itävallan maineikkaimpiin koomikoihin kuuluva Josef Hader. Komm, süßer Todin tuottivat DOR Film, Itävallan filmi-instituutti ja Itävallan yleisradioyhtiö ORF.
Elokuva on saanut Romy-palkinnon vuoden 2001 menestyneimpänä elokuvana.
Juoni
Entinen poliisi, epäonninen yksityisetsivä Simon Brenner on ryhtynyt ensihoitajaksi saatuaan potkut poliisista maattuaan esimiehensä vaimon kanssa. Hän haluaa pysytellä erossa vaikeuksista ja pitää työnsä, mutta joutuu kahden kilpailevan sairaankuljetusyhtiön väliseen sotaan.
Brenner päätyy taas poliisityöhön, kun tunnettu sairaanhoitaja joutuu sairaalassa kaksoismurhan uhriksi. Uupunut Brenner ei jaksa välittää, mutta hänen nuorempi idealistinen työtoverinsa Berti ryhtyy innokkaana tutkimaan. Pian tapahtuu toinen murha, ja tällä kertaa uhri on heidän työtoverinsa.
Brenner ymmärtää vihdoin, että hänen on ryhdyttävä ratkomaan tapausta päästäkseen palaamaan rauhalliseen elämäänsä. Hitaasti mutta sisukkaasti hän puurtaa ja paljastaa ruman totuuden joutuessaan kohtaamaan kilpailevien ambulanssiyhtiöiden katkeran sodan totuuden.
Mary Wigman
Mary Wigman (s. Karoline Sophie Marie Wiegmann; 13. marraskuuta 1886 Hannover – 18. syyskuuta 1973 Berliini) oli saksalainen tanssija ja koreografi. Häntä pidetään yhtenä modernin tanssin perustajista. Hän tutustui eurytmiaan 1911. Se sai hänet ajattelemaan tanssia elämää ilmaisevana taidemuotona. Hän kuitenkin koki, että eurytmian perustajan Émile Jaques-Dalcrozen opetuksessa tanssi oli toissijaista musiikin rinnalla. Wigmanista tuli Rudolf von Labanin oppilas ja assistentti.
Wigman kehitti omia teorioitaan liikkeestä, ja käytti usein tanssia joko täysin ilman säestystä tai vain lyömäsoitinten säestämänä. Hän esiintyi tanssijana ensimmäisen kerran 1914, mutta pääosan urastaan tanssija-koreografina hän teki ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänellä oli vuosien varrella tuhansia oppilaita. Wigmanin suomalaisiin oppilaisiin lukeutui muun muassa Helvi Salminen.
Tony Scott
Anthony David ”Tony” Scott (21. kesäkuuta 1944 North Shields, Iso-Britannia – 19. elokuuta 2012 Los Angeles, Yhdysvallat ) oli Hollywoodissa menestynyt elokuvaohjaaja. Hän oli Ridley Scottin veli. Hänen menestyneimpiä elokuviansa ovat Top Gun – lentäjistä parhaat, Purppuravyöhyke, True Romance, Koston liekki ja Beverly Hills kyttä 2.
Ura ennen elokuvaohjaamista
Tony Scott tutustui elokuvien maailmaan kameran edessä. 16-vuotiaana hän näytteli 23-vuotiaan Ridley-veljensä lyhytelokuvassa Boy and Bicycle. Scott seurasi veljensä jalanjäljissä ja opiskeli taidekouluissa West Hartlepoolissa ja Sunderlandissa. Scottin tavoitteena oli ryhtyä maalariksi. Kuitenkin Ridley-veljen televisiomainosfirman Ridley Scott Associatesin (RSA) menestys sai Scottin kiinnostumaan ohjaamisesta.
Seuraavan kahden vuosikymmenen aikana Scott ohjasi tuhansia televisiomainoksia ja toimi RSA:n johtajana Ridleyn keskittyessä elokuvauraansa. Scottin ensimmäinen elokuva oli Ranskan televisiolle ohjattu filmatisointi kirjailija Henry Jamesin The Author of Beltraffio -romaanista. Muiden brittiläisten mainosohjaajien, kuten Hugh Hudsonin, Alan Parkerin, Adrian Lynen ja Scottin veljen Ridleyn menestys elokuvaohjaajina sai Hollywoodin kiinnostumaan myös Scottista.
1980-luku
Scottia kiinnostavien elokuvaprojektien joukossa oli filmatisointi Anne Ricen romaanista Veren Vangit (Interview with the Vampire). MGM-elokuvayhtiöllä oli kuitenkin toinen vampyyrielokuva, Verenjano (The Hunger, 1983) jonka he halusivat tehdä, ja kun Scott ei saanut yhtiötä vakuutettua Veren vangit -elokuvan kannattavuudesta, hän päätti ohjata Verenjanon. Scott päätti laittaa tähän elokuvaan kaikki visuaaliset ideansa, joita hän kehitteli Veren vangit -elokuvaa varten. Vuonna 1982 alkoivat Verenjanon kuvaukset.