cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hugh Hartwell
Muiden muassa Jack Behrens ja Hamiltonin filharmonikot ovat tilanneet Hartwelliltä teoksia. Hänen sävellystensä joukossa on dodekafoninen Septetto kolmelle klarinetille, käyrätorvelle ja jousitriolle (1969).
Vital Radzivonau
Vital Viktaraviš Radzivonau (s. 11. joulukuuta 1983 Vitsebsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa valkovenäläistä BATEa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Radzivonau siirtyi BATEen vuonna 2005 Torpedo Žodzinasta. Ensiesiintymisensä Valko-Venäjän maajoukkueessa Radzivonau teki vuonna 2007.
Tapio Kallio
Jaakko Tapio Kallio (s. 30. huhtikuuta 1960) on suomalainen urheilulääkäri ja entinen aitajuoksija.
Andrew Lee Potts
Hän opiskeli Leeds Performing Arts -koulussa ja aloitti uransa musikaaleissa. Potts tunnetaan parhaiten roolistaan omituisena opiskelijana (Connor Temple) ITV:n science fiction -ohjelmassa Uhka menneisyydestä (Primeval). Pääosaa sarjassa esittää hänen tosielämän tyttöystävänsä, Hannah Spearritt (sarjan Abby).
Tapio Kallio
Kallio voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden Kajaanissa 1984. Hän saavutti samassa lajissa SM-hopeaa Oulussa 1981 ja Porissa 1983 sekä SM-pronssia Lahdessa 1985. Kajaanissa 1984 hän saavutti SM-pronssia myös 110 metrin aitajuoksussa.
Seuratasolla Kallio edusti Vammalan seudun Voimaa vuoteen 1982 ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja.
Joseph Madec
Joseph Théophile Louis Marie Madec (15. maaliskuuta 1923 Ploërmel – 5. helmikuuta 2013) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1947 ja nimitettiin Fréjus-Toulonin hiippakunnan johtoon 8. helmikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Roger Etchegaray, jota avustivat Pierre-Auguste-Marie Boussard ja Gilles-Henri-Alexis Barthe.
Madec jäi eläkkeelle 16. toukokuuta 2000.
One (U2:n kappale)
”One” on irlantilaisen rock-yhtye U2:n kappale. Se on kolmas raita yhtyeen vuoden 1991 studioalbumilla Achtung Baby, ja se julkaistiin albumin kolmantena singlenä 2. maaliskuuta 1992. Se on eräs yhtyeen tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista. Kappaleen säveltäjiksi on U2:n muiden kappaleiden tavoin merkitty yhtyeen kaikki neljä jäsentä, ja sen on sanoittanut yhtyeen laulaja Bono.
”One” julkaistiin hyväntekeväisyyssinglenä, ja kaikki sen tuotto ohjattiin AIDS-tutkimuksen rahoittamiseen. Kappale nousi listaykköseksi Irlannin singlelistalla, Kanadan RPM Top Singles -listalla sekä Yhdysvaltojen Modern Rock Tracks- ja Album Rock Tracks -listoilla. ”One” sai sekä kriitikoiden että yleisön keskuudessa lämpimän vastaanoton. Sitä on julkaisustaan lähtien pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaista musiikkikappaleista.
Sävellys
”One” on musiikilliselta tyyliltään balladi. Kappaleen tahtilaji on 4/4, ja sen tempo on 91 iskua minuutissa. Kappaleen säkeistöjen sointukulku rakentuu neljästä soinnusta, jotka ovat Am, D, Fmaj7 ja G. . Kertosäkeen sointukulussa sointuina ovat C, Am, Fmaj7 ja C.
Konserttiesitykset
One esitettiin ensimmäisen kerran konsertissa 29. helmikuuta 1992 Lakelandissa, Floridassa yhtyeen Zoo TV Tour -maailmankiertueen avausesiintymisessä. Ensiesityksensä jälkeen yhtye on soittanut kappaleen jokaisessa konsertissaan.
PopMart-maailmankiertueella esittäessään kappaleen yhtye omisti kappaleen INXS-yhtyeen edesmenneen laulajan Michael Hutchencen muistolle. Kyseinen esitys tallennettiin myös PopMart: Live from Mexico City -videotallenteelle. U2 360° Tour -maailmankiertueeseen asti kappale soitettiin konserteissa puoli sävelaskelta matalammalta. Kappaleen esityksen yhteydessä Bono laulaa myös ylimääräisen säkeen, joka tunnetaan yleisesti nimellä Hear Us Coming. Kyseisen säkeen sanoitukset kuuluvat yleisesti sanoin “You hear us coming Lord? / You hear us call? / You hear us knocking, knocking at Your door? / You hear us coming Lord? / You hear us call? / You hear us scratching, will You make me crawl?”.
Kappaleen live-esitys on nähtävillä myös videotallenteilla Zoo TV: Live from Sydney, U2 Go Home: Live from Slane Castle, Vertigo: Live from Chicago, U2 3D ja U2 360° at the Rose Bowl.
Capo Caccia
thumb|Capo Caccia ja majakka Capo Caccia on niemi Sardinian länsirannikolla, lähellä Algheron kaupunkia. Korkean kallioniemen päällä on majakka. Capo Caccialla on useita luolia, kuten Neptunuksen luola (Grotta di Nettuno) ja Vihreä luola (Grotta Verde).
Niemen vieressä on pieni Isola di Foradadan kalliosaari.
Jean-Marie Benoît Balla
pienoiskuva|Jean-Marie Benoît BallaJean-Marie Benoît Balla (10. toukokuuta 1959 – 31. toukokuuta 2017) oli kamerunilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Yaoundén arkkihiippakuntaan Jean Zoa 20. kesäkuuta 1987. Hänet nimitettiin Bafian hiippakunnan johtoon 3. toukokuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Félix del Blanco Prieto, jota avustivat Athanase Bala ja Cornelius Fontem Esua.
Poikien jääkiekkoturnaus nuorten talviolympialaisissa 2016
Poikien jääkiekkoturnaus nuorten talviolympialaisissa 2016 käytiin viiden maan välillä. Turnaus alkoi 12. helmikuuta ja loppuottelu pelattiin 21. helmikuuta.
Jean-Marie Benoît Balla
Balla hukuttautui 31. toukokuuta 2017 hyppäämällä jokeen.
Poikien jääkiekkoturnaus nuorten talviolympialaisissa 2016
Osallistujat
Lähde: (isäntämaa)
Alkulohko
Lähde:
Mustajänis
Mustajänis (Lepus insularis) on keskikokoinen jänislaji. Se painaa noin 2,5 kg. Se on yläpuolelta kiiltävän musta, kyljistään tumman harmaanruskea ja vatsapuolelta tummanruskea. Mustajänistä tavataan vain Isla Espíritu Santo- ja Isla Partida -saarilta Kalifornianlahdella. Se muistuttaa paljon mantereella elävää mustahäntäjänistä, mutta kallon rakenteen perusteella on päätetty sen olevan eri laji.
Mustajänisten asuinsaarella ei ole ihmisiä eikä sellaisia petoja jotka söisivät mustajäniksiä. Kissafretti voisi ottaa pienen jäniksen, mutta ne näyttävät keskittyvän jyrsijöiden saalistukseen.
Rakkauden FAQ
Rakkauden FAQ on suomalainen viihdeohjelma, jossa panelistit vastaavat rakkauteen ja seksiin liittyviin kysymyksiin. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin Liv-kanavalla 2. huhtikuuta 2014. Ohjelmaa juontaa André Wickström.
Ohjelmassa viikoittain vaihtuvat vakiopanelistit Simo Frangén, Satu Silvo, Ismo Leikola, Lorenz Backman, Suvi West, Harri Moisio ja Laura Paloheimo vastaavat ohjelman nimen mukaisesti rakkauden usein kysyttyihin kysymyksiin. Toisinaan ohjelmassa on myös yksi vieraileva panelisti. Oikeat vastaukset kysymyksiin antaa kaksi seksuaaliterapeuttia, joiden mukaan panelistit saavat pisteitä oikeasta tai eniten oikeaan suuntaan olevasta vastauksesta.
Ohjelmassa käsiteltävien aiheiden vuoksi yksi sarjan jaksoista on saanut K-18 -ikärajan.
Ikilehti
Ikilehti (Welwitschia mirabilis) on paljassiemenisiin kuuluva kasvilaji. Se on Welwitschia-suvun ja Welwitschiaceae-heimon ainoa nykyisin elävä laji. Ikilehti kuuluu paljassiemenisten kasvien Gnetales-lahkoon yhdessä efedrojen (Ephedra) ja luumioiden (Gnetum) kanssa. Heimon fossiilisia jäänteitä tunnetaan varhaisliitukaudelta asti.
Tuntomerkit
Ikilehti esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Namibin aavikolla. Se on yksi maailman eriskummallisimmista kasveista. Siemenen itäessä siitä kasvaa kaksi 25–35 millimetrin pituista sirkkalehteä, jotka kuitenkin lakastuvat nopeasti. Niiden kanssa ristikkäin alkaa kasvaa kaksi kasvulehteä, jotka kasvavat jatkuvasti tyvestään, säilyvät koko kasvin eliniän sen ainoina yhteyttävinä osina ja saavuttavat lopulta 2–4 metrin pituuden. Niiden lakastuva kärki repeilee vanhemmiten liuskaiseksi. Paksu varsi, alkeisvarsimukula, ei yleensä kasva puolta metriä korkeammaksi, mutta saattaa saavuttaa yli metrin läpimitan. Juuri on paksu ja se ulottuu syvälle maahan. Lehtihankoihin kasvaa halkihaaraisia kukintovarsia, joissa on pieniä käpyjä. Toisin kuin paljassiemenisillä kasveilla yleensä, kävyt tuottavat hyönteisiä houkuttavaa mettä. Hyönteispölytteinen kasvi on kaksikotinen, eli siitä esiintyy hede- ja emiyksilöitä.
Ikilehti on äärimmäisen sitkeä, ja se saattaa elää jopa yli 2 000-vuotiaaksi. Sen uskotaan imevän lehdissä olevan erityisen rakenteen avulla vettä öisin mereltä saapuvasta sumusta. Siten se selviytyy monilla sellaisilla paikoilla, jotka ovat liian kuivia muille kasveille.
Esiintyminen
Ikilehti esiintyy Namibin aavikolla Namibian ja Angolan alueella. Sitä pidetään vaarantuneena, sillä se on erittäin hidaskasvuinen ja keräilijöiden havittelema. Tästä huolimatta kasviyksilöiden lukumäärä on yhä varsin suuri, ja erityisesti Angolassa sijaitsevat esiintymät ovat keräilijöiltä suojassa sisällissodan jäljiltä jääneen tiheän maamiinoituksen takia.
Ikilehteä on mahdollista kasvattaa siemenestä, mutta luonnosta kerätyt siemenet sisältävät usein Aspergillus niger -mustahomeen itiöitä ja kasvit mätänevät pian itämisen jälkeen. Kasvitieteellisistä puutarhoista saatavat siemenet ovat usein puhtaampia. Kasvi tarvitsee menestyäkseen erittäin paljon valoa ja lämpöä, muttei juuri lainkaan vettä.
Suomessa ikilehteä on kasvatettu siemenistä Helsingin yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa. Siemenet kylvettiin vuonna 2017, ja kolme kasvia esiteltiin yleisölle vuonna 2019.
Naji Shushan
Naji Shushan (s. 14. tammikuuta 1981 Tripoli, Libya) on libyalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Shushan edustaa Libyan pääsarjassa Al-Ittihadia. Hän kuului Libyan maajoukkueeseen vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 363001–364000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 363001:stä ja päättyen 364000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Abazašta
Abazašta (Aбазашта, suomeksi ”Abazinia”) on Tšerkesskissä ilmestyvä abazankielinen sanomalehti.
Lehti on perustettu vuonna 1938 nimellä Tšerkes kapštš. Sitä ennen, vuodesta 1933 lähtien tšerkessinkielisessä Tšerkes plyž -lehdessä julkaistiin abazankielistä sivua. Toisen maailmansodan aiheuttaman tauon jälkeen lehti alkoi ilmestyä uudelleen vuonna 1945. Vuoteen 1991 saakka sen nimenä oli Kommunizm alašara (”Kommunismin valo”).
Nelisivuinen lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa 3 000–4 000 kappaleen painoksena. Julkaisijoina toimivat Venäjään kuuluvan Karatšai-Tšerkessian tasavallan hallitus ja parlamentti. Päätoimittaja on Fardaus Kulova.
Abazašta on maailman ainoa abazankielinen kausijulkaisu. Sen merkitys abazan kirjakielen ja kaunokirjallisuuden kehitykselle on ollut suuri. Lehden aiheita ovat Karatšai-Tšerkessian uutiset sekä pienen abazayhteisön elämä ja kulttuuri. Viime vuosina se on kertonut mm. Abazan piirin ja kansallisen teatterin perustamisesta, abazojen ”veljeskansan” abhaasien tapahtumista sekä abazojen saamaa Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asemaa koskevan lain toteuttamisesta.
Maantiepyöräily
thumb|275px|Maantiepyöräilyn tunnetuin etappikilpailu, [[Ranskan ympäriajo, käynnissä vuonna 2019.]] thumb|275px|Yksipäiväinen [[Rund um den Henninger Turm -kilpailu käynnissä Saksassa vappuna 2005.]] Maantiepyöräily on polkupyörällä suoritettavaa urheilua päällystetyillä teillä. Maantiepyöräily voi olla kilpailua muita vastaan tai liikuntaa oman fyysisen kunnon parantamiseen. Maantiepyöräilyssä ajetaan vaihteellisilla maantiepyörällä, joissa on vauhdikkaaseen ajoon soveltuvat ajo-ominaisuudet. Ammattipyöräilyä koordinoi UCI (Union Cycliste Internationale) ja sen korkein miesten maantiepyöräilyn kilpasarja on UCI World Tour.
Maantiepyöräily kilpailulajina
Maantiepyöräkilpailut voidaan yleisesti ottaen jakaa kahteen kategoriaan: yhden päivän kilpailuihin sekä etappikilpailuihin.
Yhden päivän kilpailussa voittajaksi julistetaan pyöräilijä, joka on ensimmäisenä ylittänyt maaliviivan. Tunnetuimpia yhden päivän kilpailuja ovat maantiepyöräilyn klassikot.
Usean päivän mittaisessa kilpailussa, niin sanotussa etappikilpailussa, kokonaiskilpailun voittajaksi julistetaan ajaja, jonka kaikkien päivien etappien yhteenlaskettu aika on pienempi kuin tämän kanssakilpailijoiden vastaava kokonaisaika. Kokonaiskilpailun voittoon ajaakseen pyöräilijän ei siis välttämättä tarvitse voittaa yhdenkään päivän etappia. Vastaavasti on myös kilpailijoita jotka pyrkivät ensisijaisesti voittamaan yksittäisiä etappeja, vaikka heillä ei olisikaan mahdollisuutta voittaa kokonaiskilpailua. Etappikilpailuissa on usein myös kokonaiskilpailun voiton lisäksi muitakin palkintoja, kuten parhaiten vuorietapeilla suoriutunut pyöräilijä. Etappikilpailuihin sisältyy yleensä myös henkilökohtainen aika-ajo, joka voi olla esimerksi avausetapin paikalla. Tunnetuimpia etappikilpailuja ovat suuret ympäriajot, kuten Ranskan ympäriajo ja Italian ympäriajo.
Kilpailulajina maantiepyöräily on mitä suurimmissa määrin taktinen joukkuelaji. Joukkueilla on yleensä kapteeni jota joukkueen muut jäsenet eli apuajajat yrittävät auttaa voittoon. Apuajajat voivat esimerkiksi ajaa muodostelmassa kapteenin edessä, jolloin kapteenin ilmanvastus pienenee ja hän säästää polkemiseen vaadittavaa energiaa.
Kilpapyöräily maanteillä on suosittu urheilumuoto erityisesti Euroopassa. Perinteisesti kilpapyöräilyn maailmassa eturivin valtioita ovat olleet muun muassa Belgia, Ranska, Saksa, Italia, Espanja, Luxemburg, Sveitsi ja Hollanti. Myöhemmin paljon huippupyöräilijöitä ovat tuottaneet myös esimerksi Yhdysvallat, Venäjä, Kazakhstan, Australia, Kolumbia, Tanska ja Norja. 2010-luvulla isobritannialainen maantiepyöräily nousi ennennäkemättömälle tasolle Team Sky -joukkueen ansiosta. Muita nousevia kilpapyöräilymaita ovat myös esimerkiksi Slovakia ja Slovenia.
Historia
Maantiekilpapyöräilyn juuret juontavat Etelä- ja Keski-Eurooppaan; Ranskaan, Belgiaan, Italiaan ja Espanjaan. Valtaosa ammattipyöräilijöistä oli pitkään kyseisten maiden kansalaisia ja myös suurin osa merkittävimmistä kilpailuista sijoittui reitiltään näihin maihin. Lajin kansainvälistymistä nähtiin 1950-luvulla, mutta maantiepyöräilyn laajamittainen globalisoituminen alkoi 1980-luvulla.
Maantiepyöräilyllä on ollut erityinen suhde uutisvälineisiin ja mediaan: maantiepyöräilykisojen merkittävin tulonlähde oli vuosikymmeniä sanomalehdistö. Suuret lehdet perustivat useat merkittävimmistä pyöräilykilpailuista alun perin markkinointitapahtumina, oman levikkinsä laajentamiseksi. Näin saivat alkunsa monet maantiepyöräilyn vuosittaiset, yksipäiväiset monumentit ja monipäiväiset ympäriajot. Vasta televisiolähetysten yleistyttyä, kilpapyöräilyn riippuvuus sanomalehdistöstä koki muutoksen.
Grand Tour -ympäriajot
Kuuluisimpia pyöräilykilpailuja ovat kolme suurta ympäriajoa, toukokuinen Italian ympäriajo, heinäkuinen Ranskan ympäriajo ja syyskuussa ajettava Espanjan ympäriajo. Suuret ympäriajot kuuluvat maantiepyöräilyn korkeimman UCI World Tour -kilpailusarjan arvostetuimpiin kilpailuihin.
Klassikkokilpailut
Yksipäiväisistä kilpailuista tunnetuimpia ovat Milano–San Remo ja Lombardian ympäriajo Italiassa, Flanderin ympäriajo ja Liège-Bastogne-Liège Belgiassa, Amstel Gold Race Hollannissa, Clásica de San Sebastián Espanjassa, Vattenfall Cyclassics Saksassa, Züri-Metzgete Sveitsissä ja Pariisi-Roubaix sekä Pariisi-Tours Ranskassa.
Kilpapyöräilytermejä
thumb|275px|Kilpailijoiden muodostama pääjoukko eli [[peloton]]
Urheilupalatsipuhe
thumb|250px|Natsien puhetilaisuus Berliinin urheilupalatsissa 18. helmikuuta 1943. Lavan yläpuolella olevassa kankaassa lukee ”Totaler Krieg – Kürzester Krieg” (Totaalinen sota – Lyhyin sota). Urheilupalatsipuhe on natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbelsin Berliinin Urheilupalatsissa 18. helmikuuta 1943 pitämä puhe, jossa hän pyrki valamaan saksalaisiin taistelutahtoa ja julisti ”totaalisen sodan” Saksan vihollisille. Puhetta pidetään usein malliesimerkkinä onnistuneesta retoriikasta ja propagandasta. Sen käytännön merkitys toisen maailmansodan kululle jäi kuitenkin vähäiseksi. Puheesta muistetaan parhaiten Goebbelsin retorinen kysymys: ”Haluatteko totaalista sotaa?”
Puheessaan Goebbels kuvasi Saksan kansan vihollisia (hän nosti esiin ennen muuta Ison-Britannian ja Neuvostoliiton) julmiksi ja häikäilemättömiksi sekä varoitti niiden pyrkivän tuhoamaan koko Saksan kansan, mikäli ne voittaisivat sodan. Samoin hän vaati juutalaisten vaikutusvallan hävittämistä (sitä vastoin hän ei tematisoinut tuolloin jo käynnissä ollutta juutalaisten fyysistä hävittämistä) ja syytti näitä karkein sanoin Saksan syöksemisestä sotaan ja länsimaiden rappiosta. Goebbels tuomitsi myös bolševismin ankarin sanakääntein. Toisaalta hän korosti Saksan kansan sankarillisuutta ja urheutta vihollisten edessä. Goebbelsin mukaan Saksan kansa oli pakotettu mukaan sotaan, josta oli tullut Saksan kansan olemassaolon puolustustaistelu.
Saksan 6. armeija oli antautunut vain kolme viikkoa aiemmin Stalingradin taistelussa. Vaikka propagandakoneisto teki parhaansa esittääkseen, että kyseessä oli tilapäinen takaisku, Goebbels ymmärsi useimpien saksalaisten tulkitsevan antautumisen sodan lopun aluksi. Myös sodankäynti Pohjois-Afrikassa takelteli. Goebbels päätti lujittaa kansan päättäväisyyttä ja taistelutahtoa kutsumalla koolle suuren mielenosoituksen, joiden osanottajien tuli edustaa Saksan kansan eri väestö- ja ikäryhmiä eli toisin sanoen Saksan kansaa pienoiskoossa. Puheessaan Goebbels mainitsee yleisön joukossa olevan ”itärintaman invalideja, Berliinin asetehtaiden työläisiä, kansallissosialistisen puolueen jäseniä, Wehrmachtin sotilaita, lääkäreitä, tiedemiehiä, taiteilijoita, insinöörejä, arkkitehteja, opettajia, virkamiehiä ja toimihenkilöitä”. 18. helmikuuta näin koolle kutsuttu joukko kokoontui Berliinin Urheilupalatsiin (Sportpalast) mielenosoitukseen, jossa Goebbels julisti ”totaalisen sodan”.
Puheessaan Goebbels esitti kokousväelle kymmenen retorista kysymystä, joihin tämä vastasi raivoisin suosionosoituksin ja jaa-huudoin. Kokousväen joukkoon oli sijoitettu etukäteen valmennettuja puolueaktiiveja, jotta väkijoukko varmasti osaisi osoittaa suosiotaan oikeissa kohdin. Goebbels kysyi kokousväeltä, tahtoivatko nämä totaalista sotaa, totaalimpana ja radikaalimpana kuin yksikään aikaisempi sota, joukko vastasi haltioitunein suosionosoituksin ja huudoin. Samoin kansanjoukko ilmaisi haluavansa työskennellä, ”mikäli Johtaja tahtoo”, kaksitoista, neljätoista tai kuusitoista tuntia päivässä, jos tämä on välttämätöntä lopullisen voiton saavuttamiseksi. Samoin mielenosoittajat ilmaisivat halunsa taistella leppymättä kansanvihollisia ja ”pesänlikaajia” vastaan. Kokoussalin seinää kiersi valtava iskulause: ”Totaalinen sota, lyhyin sota.”
Mielenosoitus ja Goebbelsin puhe välitettiin luonnollisesti suorana valtakunnan radioverkossa, ja seuraavina päivinä lehdet julkaisivat puheen. Mielenosoitusta kuvaaville valokuvaajille ja kameramiehille oli annettu kehotus kuvata ensi sijassa yleisön joukossa olevia julkisuuden henkilöitä ja riemuitsevaa väkijoukkoa. Goebbelsin mukaan mielenosoitus osoitti, että Saksan kansa kokonaisuutena haluaa totaalista sotaa. Hänestä mielenilmaus oli yhtä sitova kuin kansanäänestys tai valtiopäivien päätös.
Tuli kuitenkin kestämään vielä vuoden ja viisi kuukautta, ennen kuin Adolf Hitler muodollisesti antoi käskyn aloittaa ”totaalisen sodan”. 20. heinäkuuta 1944, samana päivänä kun Hitleriä vastaan oli tehty epäonnistunut murhayritys, hän valtuutti valtakunnanjohtaja Martin Bormannin valmistelemaan totaaliseen sodankäyntiin tarvittavia asetuksia. 25. heinäkuuta 1944 Hermann Göring valtuutettiin ”muuttamaan koko julkinen elämä kaikissa suhteissa totaalisen sodankäynnin vaatimuksia vastaavaksi”. Tässä vaiheessa myös Goebbels sai nimityksen ”totaalisen sodankäynnin päävaltuutetuksi”.
Mohamed Osman Jawari
thumb|Mohamed Osman Jawari
Mohamed Osman Jawari (, ; s. 7. joulukuuta 1945 Afgooye) on somalialainen poliitikko.
Jawari toimi aikoinaan Siad Barren hallituksessa. Elokuussa 2012 hänet valittiin uuden Somalian parlamentin puhemieheksi. Hän edustaa rahanwein-klaania. Ammatiltaan hän on lakimies, ja hän on työskennellyt YK:n tehtävissä sekä tutkijana Norjassa, jonne hän lähti Somalian sisällissodan käynnistyttyä vuonna 1991. Jawari avusti Somalian perustuslain laadinnassa ja toimi tilapäisesti myös maan presidenttinä 28. elokuuta – 16. syyskuuta 2012.
Jawari valmistui Somalian kansallisesta yliopistosta.
I Want Your Love
pienoiskuva|Eduard Romanjuta vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. I Want Your Love on Eduard Romanjutan esittämä kappale, jolla hän edusti Moldovaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. Kappale sijoittui ensimmäisessä semifinaalissa sijalle 11, eikä selviytynyt finaaliin. Kappaleen on sanoittanut ruotsalainen Erik Lewander.
Anna ystävämme
Anna ystävämme (Anne of Avonlea) on kanadalaisen kirjailijan L. M. Montgomeryn teos. Alkuteos ilmestyi vuonna 1909. Hilja Vesalan suomennos julkaistiin 1921. Teos on toinen kahdeksanosaisesta Anna-sarjasta.
Juoni
Kuten sarjan ensimmäinenkin osa, Anna ystävämme, kertoo orpotyttö Anna Shirleyn elämästä Kanadassa Prinssi Edwardin saarella. Kirjan alussa nyt 16-vuotias Anna aloittaa opettajan työt Avonlean koulussa. Kirja kuvaa muutaman vuoden ajan Annan tapahtumarikasta elämää työssä ja opinnoissaan jatko-opistossa. Hän kokee monen moisia kommelluksia työssään ja ystäviensä kanssa. Cuthberteille muuttavat Keithin kaksoset pitävät myös huolen siitä, ettei Annan elämästä puutu tapahtumia.
Toronto Blue Jays
Toronto Blue Jays on Major League Baseballin American Leaguen itäiseen konferenssiin kuuluva kanadalainen ammattilaisbaseballjoukkue. Blue Jays on ainoa Major League Baseballiin kuuluva ei-yhdysvaltalainen joukkue. Nimi Blue Jays tulee alueella elävästä linnusta. Seuran kotistadion, Rogers Centre, sijaitsee Ontariossa, Toronton keskustassa.
Toronto Blue Jays perustettiin vuonna 1977. Joukkue pelasi ensimmäisen pelinsä 7. huhtikuuta 1977 Chicago White Soxia vastaan Torontossa. Blue Jays on voittanut MLB:n mestaruuden World Seriesin kaksi kertaa (vuosina 1992 ja 1993) historiansa aikana.
Puusarvi
Puusarvi on muodoltaan eläimen sarvea muistuttava trumpettisoitin, jonka pituus vaihtelee 25–35 senttimetrin välillä. Polttaen tai puukolla kaivertaen tehtyjä sormiaukkoja puusarvissa on neljästä kuuteen. Joissakin soittimissa on soittimen alapuolella myös peukaloaukko.
Puusarvella on soitettu paimenessa ollessa. Kuuluva ääni on myös pelottanut mahdollisia petoja.
Mantšurianjänis
Mantšurianjänis (Lepus mandshuricus) on pienikokoinen jänislaji. Sen karva on pitkä, paksu ja pehmeä. Selkä on mustanruskea, muut osat vaaleampia ruskean sävyjä. Talveksi karva muuttuu vaaleammaksi, osalla yksilöistä tuhkanharmaaksi, ja vatsapuolesta tulee lähes valkoinen. Mantšurianjänistä tavataan Mantšurian pohjoisosissa ja mahdollisesti myös Korean puolella.
Unix
Unix (tavaramerkitty kirjoitusasu UNIX) on käyttöjärjestelmä, jonka kehityksen aloittivat AT&T:n Bell Labsin työntekijät, ml. Ken Thompson ja Dennis Ritchie vuonna 1969. Unixia on sanottu kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi käyttöjärjestelmäksi.
Unix oli ensimmäinen siirrettävä käyttöjärjestelmä, joka oli 1970-luvun puoliväliin mennessä saatavilla eri laitealustoille ja yhteiset työkalut olivat helposti siirrettävissä eri alustoille.
Historia
Thompson oli kirjoittanut Multicsille pelin nimeltä ”Space Travel”, muunsi sen Fortranille ja siirsi pelin GECOS-käyttöjärjestelmälle. Hän kuitenkin huomasi, että peli oli liian hidas ja sen ajaminen vei 75 dollarin arvosta tietokoneaikaa. Pelissä oli simulaatio aurinkokunnan merkittäville kappaleille ja pelaaja ohjasi avaruusalusta, jolla voi yrittää laskeutua planeetoille ja kuille. Thompson löysi akustiikkalaboratorion käyttämättömän DEC PDP-7 -koneen, jossa oli hyvä grafiikkanäyttö ja kirjoitti pelin uudelleen Ritchien kanssa assembly-kielellä sille. Peliä varten kehitettiin muun muassa toiminnot liukulukuaritmetiikkaan, graafisten merkkien esitykseen ja debuggaamiseen. Peliä kehitettiin GE-635-tietokoneella ja käännettiin GECOS:illa, josta se siirrettiin reikänauhoilla PDP-7:lle.
Kesällä 1969 Thompson, Ritchie ja Canaday suunnittelivat tiedostojärjestelmän perusteet tiedostojen hallintaan. Eräajoon suunniteltujen tietokoneiden ei yleensä tarvinnut säilöä tietoja pysyvästi, joka aiheutti haasteita. Elokuussa Thompson kehitti assemblerin (as), tiedostoeditorin ja ytimen. Thompson teki myös karkean komentotulkin (sh) ja yksinkertaisia komentoja (vastaavia kuten Unixin rm, cat ja cp -komennot). Tämän jälkeen järjestelmässä itsessään pystyi kääntämään ohjelmia. Thompson suunnitteli ytimen yksinkertaiseksi, jossa ei ollut komentokieltä kuten Multicsissa vaan se käsiteltiin yhtenä käyttäjäsovelluksena. Ytimessä ei ollut tiedostomuotoja vaan tiedostot olivat vain yksiulotteinen joukko tavuja. Järjestelmään syntyi varhain prosessit, joita oli yksi päätettä kohden. Uuden prosessin luomiseen käytettiin - ja  -kutsuja, joka oli yksinkertaisempi toteuttaa kuin yhdistetty kutsu ja jota vastaava oli käytössä muun muassa Berkeley Time-Sharing System -järjestelmässä. Vuoronnukseen oli käytössä yksinkertainen prioriteettipohjainen algoritmi. Vuonna 1969 Doug McIlroy oli tehnyt järjestelmän ensimmäisen korkean tason kielen, joka oli toteutus R. M. McCluren TMG:stä (ohjelmointikielen kääntäjän kirjoittamiseen tarkoitettu kieli, ”kääntäjän kääntäjä”, TransMoGrifier). Syyskuussa 1969 Bell Labsin tietokoneosastolla oli toimiva monen käyttäjän osituskäyttöjärjestelmä, johon osastolla ei vielä ollut massamuistia.
Toukokuussa 1970 tilattiin PDP-11-minitietokone dollarin hintaan: perusteeksi hankinnalle kerrottiin työkalujen kehittäminen tekstin editointiin ja muokkaamiseen. Myös akustiikkalaboratorion Max Mathews lupasi alkurahaa tietokoneen hankintaan. Koska Unixissa ei tuolloin ollut moniohjelmointia (vain yksi prosessi käyttäjää kohden) sen siirtäminen PDP-7:ltä PDP-11:lle oli siirtokirjoitusta vastaavaa. Ensimmäinen Unixin hankkinut asiakas oli Bell Labs Patent Department, joka käsitteli patenttihakemuksia. Myöhemmin käyttöjärjestelmästä välittyi tieto muille PDP-11-konetta käyttäville, jotka pyysivät sitä myös omaan käyttöönsä. Käyttöjärjestelmää välitettiin halukkaille postituskulujen ja tallennusmedian hinnalla.
Ensimmäinen Unix Programmer's Manual on päivätty 3. marraskuuta 1971. Kirjoittamisen aikaan järjestelmä oli jo siirretty (”kirjoitettu uudelleen”) PDP-7:ltä PDP-11:lle, jolloin se oli vielä tehty assemblyllä. Kirjoittamisen hetkellä UNIX-aikaa mitattiin sekunnin kuudeskymmenesosissa, joka riitti vain 2,5 vuodeksi ja muutettiin myöhemmin täysille sekunneille.
Thompson aloitti järjestelmän siirtämisen Fortranille, mutta luopui siitä nopeasti. Tämän jälkeen Thompson kirjoitti B-ohjelmointikielen perustuen BCPL-kieleen (tai toisen teorian mukaan Thompsonin Bon-kieleen). Ritchie lisäsi B:hen tyyppijärjestelmän, ja antoi sille aluksi nimen NB (”New B”) ja alkoi kirjoittaa kääntäjää. Kesällä 1972 Unix kirjoitettiin uudelleen NB:stä kehitetyllä C-kielellä. Vuoden kuluessa C:tä käytettiin myös Honeywell 6000 -tietokoneilla ja pian sen jälkeen IBM 310 -sarjan koneilla. Käyttöjärjestelmien välisten erojen vaikutus ohjelmien siirtämiseen johti tuolloin radikaaliin ajatukseen siirtää myös itse käyttöjärjestelmä eri laitteistolle vähentäen eroja.
Unix-putkien kehitys johti useisiin toisiinsa liitettävien työkaluohjelmien kuten grep ja sed kehittämiseen, joka vaikutti koko käyttöjärjestelmän filosofiaan.
Ritchien ja Thompsonin kirjoitus käyttöjärjestelmästä julkaistiin Communications of the ACM -lehdessä heinäkuussa 1974. Paperin mukaan ensimmäinen versio Unixista oli PDP-7- ja PDP-9-tietokoneille, toinen versio PDP-11/20-tietokoneelle ja kolmas PDP-11/40- ja PDP-11/45-tietokoneille. Paperissa mainittiin sen olevan usean käyttäjän käyttöjärjestelmä, jossa on ominaisuuksia, joita on harvoin suuremmissakaan käyttöjärjestelmissä: muun muassa hierarkkinen tiedostojärjestelmä ja kyky käynnistää asynkronisia prosesseja. Hierarkkinen tiedostojärjestelmä mahdollisti tiedostojen sijoittamisen hakemistoihin. Paperissa mainittiin myös, että tehokas käyttöjärjestelmä ei tarvitse olla kallis laitteilta tai ihmisten työmäärältä: käyttöjärjestelmää voitiin suorittaa jopa alle dollarin laitteistolla ja alle kaksi miestyövuotta käytettiin järjestelmäohjelmiston kehittämiseen. Paperin päivitetyssä versiossa mainittiin kolmannen version tukevan moniohjelmointia, lueteltiin lisää yhteensopivia PDP-11-versioita ja kuvattiin neljäs versio, jota voitiin käyttää Interdata 8/32 -tietokoneella.
AT&T oli tehnyt vuonna 1956 sopimuksen, joka esti sitä myymästä tuotteita, jotka eivät suoraan liittyneet puhelimiin tai telekommunikaatioon johtuen monopolisäädännöstä. Tämän vuoksi käyttöjärjestelmää ei voitu myydä tuotteena ja AT&T päätyi julkaisemaan lähdekoodit kaikille sitä pyytäville nimellistä maksua vastaan. AT&T ei voinut myöskään tarjota tukea käyttöjärjestelmälle, mikä johti varhaisten käyttäjien perustamiin käyttäjäryhmiin kuten Usenix.
1970-luvun puolivälissä Thompson lähti hetkeksi Bell Labsilta ja opetti Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella (UCB). Berkeleyssä otettiin tuolloin käyttöön versio 6 Unix (V6), joka oli ensimmäinen laajasti Bell Labsin ulkopuolelle levinnyt. Kuudetta versiota levitti Western Electric sen lisensoineille. Berkeleyssä oli juuri saatu PDP-11, johon Thompson auttoi asentamaan v6 Unixin. AT&T:llä oli käytössä jatkuvasti kehittyviä versioita, joissa tärkeitäkin korjauksia, kun taas muualla oli käytettävä julkaisuversioita (v4, v5, v6..). Tästä sai alkunsa ”50 muutosta”, jonka AT&T ei halunnut leviävän tiukan ”ei tukea” -säännön johdosta. AT&T:n versio 7 julkaistiin vuonna 1979 ja siihen sisältyi UCB:n tekemiä muutoksia. Berkeleyssä sai alkunsa tutkijoiden ja opiskelijoiden tekemät muutokset AT&T:n Unixiin, joka aluksi levisi nimellä ”Berkeley Unix” ja myöhemmin täysi Unix-julkaisu nimeltä Berkeley Software Distribution (BSD). Bill Joyn ja muiden opiskelijoiden tekemät muutokset levisivät tutkijapiireissä moneen yliopistoon. UCB perusti Computer Systems Research Groupin DARPAn rahoituksella kehittämään Unixia. CSRG teki suuren osan TCP/IP:n kehitystyöstä. Australiassa opettava professori John Lions julkaisi vuonna 1977 sen ajan kuuluisan kirjan A Commentary on the Unix Operating System, joka sisälsi myös järjestelmän täydellisen lähdekoodin. Kirjaa käytettiin materiaalina käyttöjärjestelmiin liittyvillä kursseilla ympäri maailman. Vuonna 1979 AT&T kuitenkin puuttui kirjan levittämiseen.
Vuosina 1976–1977 käyttöjärjestelmän ydin siirrettiin VM/370 virtualisoidulle alustalle. Vuonna 1977 Interactive Systems Corporation oli ensimmäinen joka myi Unixia loppukäyttäjille käyttäjätuettuna tuotteena. Vuoteen 1978 mennessä Unixista oli versio myös 32-bittiselle Interdata 8/32 -koneelle, joka erosi merkittävästi PDP-11:stä ja muistutti IBM System/360- ja IBM System/370 -koneita. Interdata 8/32:lle siirtämisen jälkeen seurasi versio DEC VAX 11/780:lle, josta tuli paljon suositumpi kuin Interdatasta.
Vuonna 1977 Unixia käytettiin yli 300 tietokoneessa. Vuoteen 1978 mennessä Unixia käytti yli 600 tietokonetta. Vuonna 1987 myytiin yli 300 000 Unixia, Unixien kokonaismäärän ylittäessä 750 000 luvun.
1980-luvun alkupuolella ilmestyivät ensimmäiset kirjat Unixista: Stephen Bournen The Unix System ja Brian Kernighanin ja Rob Piken The Unix Programming Environment.
Vuonna 1984 AT&T hajotettiin monopolioikeudenkäynnin seurauksena seitsemään erilliseen yhtiöön. AT&T menetti alueelliset operaattorit säilyttäen kaukopuheluiden verkon, mutta sai vastineeksi oikeuden osallistua tietokoneliiketoimintaan. Yhtiö perusti AT&T Computer Systems -yksikön, joka julkaisi kaupallisen Unix System III -version. AT&T julkaisi 1983 Unix System V -järjestelmän, jonka laajalti levinnyt versio System V Release 4 julkaistiin vuonna 1989. System V toimi AT&T 3B -sarjan tietokoneilla. AT&T:n UNIX System Group (USG) järjestettiin uudelleen 1989, jolloin perustettiin UNIX Software Operation (USO) ja UNIX System Laboratories (USL). USO ja USL yhdistyivät 1990 ja siitä tuli AT&T:n tytäryhtiö.
1980-luvun lopulla Bell Labs siirtyi kehittämään Plan 9 -käyttöjärjestelmää.
Birger Söderlund
John Birger Gustav Söderlund (9. kesäkuuta 1906 Sund – 30. tammikuuta 1998 Tammisaari ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Unix
Historia
Vuonna 1992 AT&T haastoi BSD-haaran kehittäjät Berkeley Software Designin ja Kalifornian yliopiston oikeuteen väittäen BSD:n sisältäneen AT&T:n omistamaa koodia. Osana kiistan sovitusta osa ohjelmakoodista toteutettiin uudestaan, osa poistettiin ja osaan lisättiin maininta AT&T:n tekijänoikeudesta. Unix System Laboratories (USL) myytiin vuonna 1993 Novellille, joka myi UnixWare-liiketoiminnan Santa Cruz Operationille (SCO) vuonna 1995.
Unixin standardointi
Unixin ja C-ohjelmointikielen suosio ja niiden monet eri versiot ja kloonit aiheuttivat tarpeen standardoida Unix ja sen C-standardikirjasto. POSIX-standardeilla pyritään siihen, että ohjelmoijat voivat kehittää komentojonotiedostoja ja ohjelmia, jotka toimivat kaikissa POSIX-yhteensopivissa käyttöjärjestelmissä.
1980-luvulla Unix-yhtiöiden yhteenliittymä X/Open muodostettiin julkaisemaan POSIXia laajempia X/Open Portability Guide (XPG) -määrittelyjä. AT&T julkaisi System V Interface Definition (SVID) -määrittelyn ja IEEE julkaisee ensimmäisen POSIX-standardin. POSIX nimi tarkoitti aluksi IEEE-standadia IEEE Std 1003.1-1988, mutta laajeni myöhemmin käsittämään sen muita osia IEEE Std 1003.1-1988.n. POSIX on myös ISO-standardi ISO/IEC 9945. POSIX sisältää myös laajennuksia ISO C -standardiin. POSIX-standardi ratifioitiin vuonna 1988 ja laajennettiin vuonna 1990 kansainväliseksi ISO-standardiksi. Yhdysvaltalaisella NIST:llä oli myös FIPS Pub 151-1 -määrittely.
ISO/IEC 23360-1:2006 -standardoitu Linux Standard Base pyrkii yhteensopivuuteen useiden Unix-standardien kanssa.
Unix-versiot
pienoiskuva|oikea|Yksinkertaistettu kaavio keskeisten Unixin ja Unixin kaltaisten järjestelmien sukupuusta.
Historialliset versiot (AT&T)
UNIX Time-Sharing System versiot 1..7 kehitettiin 16-bittiselle PDP-11:lle ja 32-bittisille tietokoneille kuten Interdata 8/32 ja VAX. Nimeäminen on UNIX Programmer's Manualin mukainen (th Edition) julkaisuhetkellä.
VAX:lle kehitettyä 32-bittistä versiota kutsuttiin myös lyhyesti ”32V” tai ”32/V”.
Research Edition -nimeä käytetään PDP-7-, PDP-11- ja VAX-alustoille kehitetyistä versioista.
Unixista oli myös Programmer's Workbench -julkaisu (PWB/UNIX), jossa oli myös Bell Labsissa kehitetty varhainen versionhallintajärjestelmä Source Code Control System (SCCS). Julkaisussa oli myös Stuart Feldmanin kehittämä make.
Kaupallisesti julkaistut System III ja System V olivat perustana useiden muiden ”valmistajien” kaupallisille Unixeille. System III perustui versio 7:lle (System I ja System II eivät koskaan olleet olemassa). System IV ei nähnyt päivänvaloa AT&T:n ulkopuolella.
Muiden valmistajien Unix-versioita
Useat eri tahot ovat kehittäneet Unix-yhteensopivia käyttöjärjestelmiä. BSD:n kehitykseen vaikuttanut Bill Joy siirtyi Sun Microsystemsille vuonna 1982 kehittämään käyttöjärjestelmää. Sun kehitti SunOS-käyttöjärjestelmän aluksi BSD:hen perustuen ja myöhemmin System V:hen perustuen. 1980-luvun alussa Microsoft julkaisi Xenixin, josta myöhemmin tuli Santa Cruz Operationin SCO Unix. Vuonna 1990 Open Software Foundation julkaisi OSF/1:n Mach-mikroytimeen ja BSD:hen perustuen. OSF/1:een perustui Digital OSF/1, josta tuli Digital UNIX vuonna 1995.
BSD-tyylisiä kaupallisia Unixeja:
BSD-tyylisiä Unixeja:
System V -tyylisiä Unixeja:
System III -tyylisiä Unixeja:
Muut:
Huawein EulerOS ja Inspurin K-UX ovat Linux-jakeluja, jotka ovat Open Groupin sertifioimia.
Useimmat niin kutsutut kaupalliset Unixit ovat tietokonevalmistajien kehittämiä ja tarkoitettu käytettäviksi nimenomaan valmistajan omilla laitteilla. Esimerkiksi Sun Solaris on kehitetty Sunin omille SPARC-pohjaisilla koneilla käytettäväksi, mutta siitä on julkaistu versioita myös X86-alustalle. Linux, NetBSD, FreeBSD ja muut vastaavat ovat usein kehitetty joko useita eri alustoja varten, vaihtoehdoksi kaupalliselle versiolle tai alustoille, joilla ei ole "omaa" Unix-käyttöjärjestelmää.
Riippumattomia Unixin kaltaisia järjestelmiä
Bob Swartz kehitti ja julkaisi kaupallisen järjestelmän nimeltä Coherent vuonna 1983. AT&T tarkisti ettei käyttöjärjestelmässä käytetty luvattomasti Unixin lähdekoodia. Andrew Tanenbaum kehitti käyttöjärjestelmäkurssiaan ja oppikirjaansa varten järjestelmän nimeltä MINIX vuonna 1987. Richard Stallman aloitti vuonna 1983 GNU-projektin AT&T:n Unixin kaltaisen vapaan käyttöjärjestelmän luomiseksi. Suomalainen Linus Torvalds aloitti riippumattoman Linux-ytimen kehityksen 1990-luvun alussa. Tanenbaum käytti Coherent-käyttöjärjestelmää tehdessään MINIX:in varhaisia versioita, jota taas Torvalds käytti tehdessään Linuxin varhaisia versioita.
Unixin kaltaisia järjestelmiä:
Lähdekoodit
Unix Heritage Society (ent. Unix Preservation Society) on koostanut alkuperäisen Unixin lähdekoodit versiohistorioineen julkiseen projektiin. Useilla Unixin käyttäjillä oli täydet Unixin lähdekoodit mutta ei lupaa jakaa niitä.
Caldera on julkaissut varhaiset versiot Seventh Edition (”V7", 1979) ja VAX-versioon (”32V”) saakka vuonna 2002 BSD-lisenssillä.
Nokia-Alcatel-Lucent on sallinut Unix Research Edition -versioiden 8, 9 ja 10 lähdekoodien julkaisun. Julkaisu ei tarkoita avointa lähdekoodia.
Varhaisimmat versiot lähdekoodeista eivät olleet tallennettuna versionhallintajärjestelmässä kehityksen aikana. Myöhemmät kehitysvaiheet on tallennettu SCCS-versionhallintajärjestelmään mutta silloinkaan kaikkia tiedostoja ei ole tallennettu.
Unix-sodat
Unix-sodat oli useiden tahojen välinen kilpailu Unix-yhteensopivista käyttöjärjestelmistä. Kiistat johtivat POSIX-standardin luomiseen.
Kiistojen alkuun sijoitetaan AT&T:n ja Sun Microsystemsin yhteistyö vuonna 1987, jonka seurauksena Sun ilmoitti että SunOS ei jatkossa perustuisi BSD-versioon vaan AT&T:n System V -versioon. Tämä johti Open Software Foundationin (OSF) perustamiseen useiden yritysten yhteistyönä. Vastineeksi AT&T ja Sun perustivat Unix Internationalin (UI). OSF ja UI yhdistyivät myöhemmin keskenään ja X/Openin kanssa muodostaen The Open Groupin vuonna 1996. Unix System Laboratoriesin ostanut Novell siirsi Unix-tavaramerkin X/Openille ennen sen yhdistymistä Open Groupiin.
Francesco Andreini
Elämä ja ura
Ennen taiteellista uraansa Francesco Andreini toimi sotilaana Toscanan suurherttuan joukoissa. Noin kahdenkymmenen vuoden ikäisenä hän jäi turkkilaisten vangiksi. Vankeutta kesti kahdeksan vuotta, minkä jälkeen hän palasi kotimaahansa ja ryhtyi koomikoksi. Andreini liittyi näyttelijäryhmä I Gelosiin, joka oli eräs commedia dell'arten tunnetuimmista ja varhaisimmista kokoonpanoista.
Andreinin pääasiallinen rooli oli kapteeni Spavento da Valle Inferna - il Capitano on yksi commedia dell'arten tyyppihahmoista. Francesco Andreini avioitui vuonna 1578 näyttelijä Isabella Canalin kanssa, joka oli niin ikään I Gelosin kuuluisa näyttelijä. Ryhmä näytteli ympäri pohjoisen Italian; yksittäisistä näytöksistä aikakirjoihin on merkitty esiintyminen Firenzessä 1589. Isabella kuoli kesäkuussa 1604, minkä jälkeen Andreini lopetti näyttelijän työnsä ja keskittyi kirjalliseen työhön, mukaan lukien Isabellan teosten julkaisu postuumisti.
Vuonna 1607 Andreini julkaisi teoksen Le bravure di Capitan Spavento, johon hän ammensi näyttelemästään kapteenin tyyppiroolista.
Francesco Andreinilla ja Isabella Canalilla oli neljä tytärtä ja kolme poikaa. Yksi pojista, Giovan Battista Andreini (1576–1654), työskenteli vanhempiensa tapaan näyttelijänä.
Kemin kaupunginkirjasto
thumb|250px|Kemin kaupunginkirjasto sijaitsee kulttuurikeskuksessa. Kemin kaupunginkirjasto sijaitsee Kemin kulttuurikeskuksessa. Kemin kaupunkiin perustettiin kirjasto vuonna 1879. Varat kirjaston perustamiseen saatiin tanssiaisten ja arpajaisten avulla. Kirjaston ylläpitämiseksi kerättiin lainamaksuja ja annettiin sakkoja myöhässä palautetuille kirjoille. Ensimmäinen kirjasto sijaitsi Matti Niemelän kartanossa (nyk. Meripuistokatu 29), josta se muutti vuonna 1886 Sauvosaarenkadulle ja vuonna 1896 Lukuhuoneelle (nyk. Sauvosaarenkatu 14).
Vuonna 1954 kirjasto osti silloiseen kymmenen miljoonan markan hintaan tilat osoitteesta Sauvosaarenkatu 11, jossa sijaitsi Kemin historiallinen museo. Tilat alkoivat käydä pian ahtaaksi, ja kirjaston osastoja, kuten lasten- ja musiikkiosastot, siirrettiin muualle. Ensimmäinen kirjastoauto aloitti toimintansa vuonna 1973.
Uudet tilat avattiin vihdoin 8. joulukuuta 1990 nykyisessä kulttuurikeskuksessa. Kaikki sivukirjastot on lakkautettu. Siirtokokoelmia kirjastolla on vuoden 2010 alusta enää poliisilaitoksen vankilassa, vanhainkoti Nestorissa, Terveyskeskussairaalassa, keskustan Palvelutalolla Kemin vanhainkotisäätiön talossa, Länsi-Pohjan keskussairaalan lastenosastolla sekä Rytikarin neuvolassa.
Vuosina 2012–2013 toteutettiin suuri kirjaston remontti. Silloin lainaustiski sijoitettiin aulaan, lukusaliin rakennettiin esiintymislava, musiikkikirjasto vaihtoi paikkaa ja kirjaston tiloja järjestettiin uudelleen.
Michael Kors
Michael David Kors (alkujaan Karl Anderson, Jr., s. 9. elokuuta 1959 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija. Hänet tunnetaan erityisesti naisten klassisten ja selkeälinjaisten vapaa-ajan vaatteiden suunnittelijana sekä Muodin huipulle -televisiosarjan tuomarina. . Hän suunnitteli 1981 ensimmäisen naistenvaatemallistonsa ja oli Céline-muotitalon luovana johtajana 1997–2003.
Varhainen elämä
Karl Andersonin äiti oli Revlonin malli ja isä college-opiskelija. He erosivat kun Karl oli kaksivuotias. Karlista tuli nimeltään Michael David Kors viisivuotiaana, kun hän sai äitinsä uuden aviomiehen sukunimen ja sai samalla valita itselleen uudet etunimet.
Ura
Vuoden 1990 taloudellisten vaikeuksiensa jälkeen Kors loi huokean KORS Michael Kors -vaatemalliston. Hänestä tuli vuonna 1997 Céline-muotitalon luova johtaja kuudeksi vuodeksi. Sinä aikana hän laajensi omaa brandiaan miestenvaatteilla, asusteilla ja hajuvesillä. Vuonna 2003 Kors sai muotialan arvostetuimman tunnustuksen, Council of Fashion Designers of American vuoden miestenvaatesuunnittelijan palkinnon.
Vuonna 2004 Kors pyydettiin Muodin huipulle -televisio-ohjelmaan. Hän oli siinä tuomarina vuoteen 2012, jolloin hän jäi sarjasta pois aikatauluongelmien takia. Kors suunnittelee vaatteita useille kuuluisuuksille kuten Michelle Obamalle ja Angelina Jolielle. Hän on nimennyt innoittajikseen Jacqueline Kennedy Onassiksen, Gwyneth Paltrow’n ja Ali MacGraw’n.
Cristina Scarlat
Cristina Scarlat (s. 3. maaliskuuta 1981 ) on moldovalainen laulaja, joka edusti Moldovaa vuoden 2014 Euroviisuissa Kööpenhaminassa kappaleella ”Wild Soul”. Hän ei selviytynyt Euroviisujen finaaliin.
Kimalaiskolibrit
Kimalaiskolibrit (Mellisuga) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi neotrooppisella alueella elävää lajia.
Daniel Hermida Ortega
Daniel Hermida Ortega (28. elokuuta 1863 Cuenca – 30. syyskuuta 1956) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cuencan hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1895 ja nimitettiin sen johtoon 10. maaliskuuta 1918. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. marraskuuta 1919 Alberto Maria Ordóñez Crespo. Hermida Ortega toimi virassa, kunnes kuoli 93 vuoden iässä. Hän toimi Domenico (Domingo) Cominin sekä Guillermo José Harris y Moralesin pääkonsekraattorina ja oli lisäksi mukana konsekroimassa Cesar Antonio Mosquera Corralia.
Alfonso Carrasco Rouco
pienoiskuva Alfonso Carrasco Rouco (s. 12. lokakuuta 1956 Vilalba) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mondoñedo-Ferrolin hiippakuntaan 8. huhtikuuta 1985 ja nimitettiin Lugon hiippakunnan johtoon 30. marraskuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. helmikuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Rouco Varela, jota avustivat Manuel Monteiro de Castro ja Julián Barrio Barrio.
Jean Dixon
Jean Dixon, oik. Jean Jacques (14. heinäkuuta 1896 Waterbury, Connecticut – 12. helmikuuta 1984 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Elämä ja ura
Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Paramount Picturesin draama The Lady Lies, joka sai ensi-iltansa vuonna 1929. Elokuvassa näyttelivät pääosia Walter Huston ja Claudette Colbert. Toisen elokuvansa Dixon teki neljä vuotta myöhemmin 1933 mysteerielokuvan The Kiss Before the Mirror, jossa hän näytteli yhdessä Gloria Stuartin kanssa. Clarence Brown ohjasi häntä draamassa Kaunis Sadie, jossa päätähtenä oli Joan Crawford. Dixon sai ensimmäisen naispääosansa toimintaseikkailusta Mister Dynamite vuonna 1935. Seuraavina vuosina hän näytteli muun muassa elokuvissa Mies, nainen ja ystävä (1936), Karkuri (1937) ja Vakka kantensa valitsee (1938), joka oli Dixonin viimeinen elokuva. Hänäytteli muun muassa Carole Lombardin, Melvyn Douglasin ja Katharine Hepburnin kanssa. thumb|300px|Vasemmalta: William Powell, Carole Lombard ja Jean Dixon elokuvassa Godfrey järjestää kaiken. Dixon näytteli usein elokuvissaan näsäviisasta ystävää naispääosaesittäjän rinnalla. Hänen kuuluisin elokuvansa lienee klassikkoelokuva Godfrey järjestää kaiken vuodelta 1936, jossa hänellä oli sivurooli Mollyna. Elokuvassa näytteli muiden muassa William Powell ja Carole Lombard ja se sai kuusi Oscar-ehdokkuutta 1937. Dixon päätti yhdeksän vuotta kestäneen elokuvauransa 1938.
Dixon jatkoi teatterin puolella aina vuoteen 1960 asti. Elokuvauransa jälkeen hän näytteli muun muassa näytelmissä George Washington Slept Here (1940–41), The Velvet Glove (1949–50) ja The Gang’s All Here (1959–60), joka oli hänen viimeinen teatteriesiintymisensä. Dixon vieraili myös televisiossa kaksi kertaa sarjoissa Se parhaiten nauraa... vuonna 1956 ja Play of the Week vuonna 1960. Hän päätti 39 vuotta kestäneen näyttelijäuransa 1960 ja siirtyi eläkkeelle 64-vuotiaana. Hän esiintyi viimeisen kerran julkisuudessa 76-vuotiaana vuonna 1972 keskusteluohjelmassa The David Frost Show.
Jean Dixon meni vihille Edward S. Elyn kanssa vuonna 1940, jonka kanssa hän oli naimisissa 40 vuotta aina Elyn kuolemaan 1980 asti. Jean Dixon kuoli seuraavana vuonna 84-vuotiaana 12. helmikuuta 1981 New York Cityssä.
Kuula (kappale)
”Kuula” on Ott Leplandin esittämä kappale, jolla hän edusti Viroa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale sijoittui loppukilpailussa kuudenneksi saaden 120 pistettä. Kappale on Viron euroviisuhistoriassa kuudes, joka esitettiin viroksi.
Villakarvajänis
Villakarvajänis (Lepus oiostolus) on keskikokoinen tai suurehko jänislaji. Esiintymisalueen pohjoisosassa villakarvajänikset painavat 2,5–3,0 kilogrammaa, eteläosassa 2,0–2,5 kilogrammaa. Sillä on pitkä, kihara turkki. Villakarvajänistä tavataan vuoristoissa 2 500–5 400 metrin korkeudella Tiibetin, Gansun, Sichuanin, Sikkimin, Nepalin ja Kashmirin alueilla.
Francesco Lardone
Francesco Lardone (12. tammikuuta 1887 Moretta – 30. tammikuuta 1980) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkkonsa diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1910.