cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
OpenTTD
Pelin kulku
Tyypillisesti pelin kestettyä muutaman vuoden (vuosi kestää noin 15 minuuttia) pelaajalla on jo useita reittejä raaka-aineita tai matkustajia/postia kuljettavilla reiteillä. Toisaalta varsinkin vaikeammilla vaikeusasteilla alussa saattaa liiketoiminta olla heikosti tuottavaa, jolloin laajentuminen on miltei mahdotonta ja rahan kertymistä täytyy odottaa. Pelin edelleen edetessä uusia kulkuneuvoja tulee mahdolliseksi ostaa, joten reittejä joutuu rakentamisen jälkeen useinkin kehittämään. Vanhat kulkuneuvot myös lopulta saavuttavat käyttöikänsä (tämän voi tosin pelin asetuksista poistaa), jolloin ne on syytä vaihtaa paremman toimivuuden takaamiseksi. OpenTTD mahdollistaa myös vanhentuneiden kulkuneuvojen automaattisen uusiutumisen. Tämä kuitenkin vaatii rahaa.
Strategia
Pelissä on huomattavaa strategista syvyyttä varsinkin moninpelissä. Mikäli tavoite on saada kaikkein korkein tuotto, tulee kuljetettavien rahtimäärien olla suuria ja kulkuneuvojen melko nopeita. Tämä asettaa haasteita myös rautateiden rakentamiseen – mitä suorempi ja tasaisempi rata, sitä nopeammin juna pääsääntöisesti kulkee. Myös käytettävien kulkuneuvojen valinta vaatii strategista ajattelua – vaihtoehtoina ovat usein edullinen ja hitaahko sekä kallis ja nopea vaihtoehto, kuin myös useita ääripäiden välissä.
Pelin ehkä haastavin osuus on reittien suunnittelu ja järjestäminen mahdollisimman toimiviksi. Esimerkiksi rautatien toteuttamiseksi on useita eri ratavaihtoehtoja – kaksiraiteinen rata (kallis rakentaa, mutta erittäin tehokas), yksiraiteinen rata (mahdollistaa käytännössä ainoastaan yhden junan liikennöimisen reitillä) sekä näiden yhdistelmä, kohtauspaikoilla varustettu yksiraiteinen rata. Rahtia on myös mahdollista siirtää kesken reitin kulkuneuvosta toiseen, esimerkiksi junasta laivaan.
Omaa vaihtelua peliinsä tuo myös kaupunkien kasvu ja pelaajan yhtiön suhteet kaupunkiin. Huonoilla suhteilla esimerkiksi kaupungin alueelle rakentaminen voi muuttua mahdottomaksi. Tällöin tosin viranomaiset voidaan yrittää lahjoa.
Belfast
Belfast [] (iiriksi Béal Feirste) on Pohjois-Irlannin pääkaupunki. Sen läpi virtaa Laganjoki. Belfastissa on noin 333 000 asukasta.
Maantiede ja ilmasto
Belfast sijaitsee Pohjois-Irlannin itärannikolla Laganjoen suulla. Joki muodostaa luonnonsataman ja ihanteellisen paikan kaupungin telakoille. Kaupunkia suojaa kukkuloiden jono pohjois- ja luoteispuolelta.
Pohjois-Irlannin levottomuuksien aikana kaupunkiin rakennettiin muureja ja aitoja. Niiden purkaminen aloitettiin vuonna 2016.
Veden laatu jokisuussa on parantunut niin paljon, että siellä tavataan taas säännöllisesti kirjohylkeitä ja riskilöitä.
Belfastissa vallitsee merellinen ilmasto. Vuoden lämpimimmänkin kuukauden, heinäkuun, keskimääräinen ylin lämpötila on alle 20 astetta. Joulukuusta helmikuuhun keskimääräinen alin on +2 astetta. Sadetta saadaan 11-15 päivänä joka kuukausi, eli keskimäärin joka toinen tai joka kolmas päivä. Talvella sataa vähän enemmän kuin kesällä.
Historia
Varhaisimmat arkeologiset todisteet ihmistoiminnasta Belfastin alueella on neoliittiselta kaudelta. Kaupungin esihistoriallisiin jäänteisiin kuuluu muun muassa rautakautinen Giant’s Ringin linnoitus. Normannivalloittaja John de Courcyn vuonna 1171 rakennuttama linna säilyi 1600-luvun alkuun saakka.
Belfastin nykyhistorian katsotaan alkaneen 1611, kun Arthur Chichester rakensi kaupunkiin uuden linnan. Hän vaikutti selvästi Belfastin laajenemiseen, ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1613. Ulsterin uudisasutus toi 1600-luvun alussa sinne asukkaita Skotlannista ja Englannista. Heitä seurasivat 1600-luvun lopulla Ranskasta paenneet hugenotit. Belfastin väkiluku oli kasvanut vuoteen 1685 mennessä noin 2 000:nteen.
Belfastin merkitys koko Ulsterille muuttui 1700-luvulla, ja se ohitti Lisburnin hallintokaupunkina ja Carrickfergusin satamakaupunkina. Siitä tuli myös Ulsterin pellavateollisuuden keskus. Ranskalaiset hugenotit olivat erityisesti luomassa kaupungin pellavateollisuutta. Vaikka puuvillateollisuus ei saanut kaupungissa jalansijaa, siihen laitetut panostukset hyödyttivät pellavateollisuutta, minkä seurauksena Belfastista kasvoi koko maailman suurimpia pellavakeskuksia. Kaupunkiin kehittyi myös laivanrakennusteollisuutta, kun William Ritchie oli perustanut sinne telakan 1791 ja kuivatelakan 1796. Teollisesta vallankumouksesta lähtien Belfastin merkittävin laivateollisyritys on ollut Harland and Wolff, joka rakensi muun muassa matkustajalaiva Titanicin, ja tämän sisaralukset.
Teollistumisen kehityksen myötä Belfastiin rakennettiin paljon tiilitaloja tehtaiden ja telakoiden työntekijöitä varten. Kaupungin väkiluku kasvoi vuodesta 1800 ensimmäisen maailmansodan alkuun 20 000:sta noin 400 000:nteen, ja se haastoi Dublinin Irlannin suurimpana kaupunkina.
Irlanti jaettiin 1920, minkä jälkeen Belfastista tuli Pohjois-Irlannin pääkaupunki. Kaupungin teollisuuden kehitys alkoi taittua, vaikkakin se joutui rappiolle varsinaisesti vasta toisen maailmansodan jälkeen. Belfast vaurioitui pahoin vuoden 1941 ilmapommituksissa. Perinteiset teollisuudenalat on 1970-luvun alun jälkeen ollut murroksessa, kun pellava- ja laivanrakennusteollisuus ovat murentuneet. Näiden tilalle on tullut palveluammatteja, ruokateollisuutta ja koneidenvalmistusta.
Ulsterissa käynnistyi 1968 katolisten kansalaisoikeusliikehdintä. Belfastissa tapahtui vuoden 1969 jälkeen Pohjois-Irlannin levottomuuksien aikana runsaasti väkivallantekoja, pommi-iskuja, murhia ja turvallisuusjoukkojen aiheuttamia väkivaltaisuuksia. Belfastissa vuonna 1998 tehty pitkänperjantain sopimus oli päättämässä levottomuuksia. Sen jälkeen Belfastiin on investoitu huomattavasti rahaa ja kaupungin keskustaa on kehitetty uudestaan.
Väestö
Belfastissa oli vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella 281 000 asukasta. Väestö oli kasvanut kymmenessä vuodessa 1,3 prosenttia. Vuonna 2015 tapahtuneen paikallishallinnon uudistamisen jälkeen Belfastiin liitettiin joitakin alueita naapurikaupungeista. Belfast sai liitoksen seurauksena noin 53 000 asukasta. Kaupunginvaltuuston mukaan kaupungissa oli vuonna 2015 liitoksen jälkeen noin 333 000 asukasta.
Belfastin asukkaista vuoden 2011 väestönlaskennassa 49 prosenttia oli katolisia ja 42,3 protestantteja. Katolisten määrä oli 136 000 asukasta ja protestanttien 119 000 asukasta. Kymmenessä vuodessa katolisten määrä oli kasvanut 4,3 prosenttia ja protestanttien laskenut lähes 12 prosenttia.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan noin 35 prosenttia belfastilaisista kokivat olevansa brittiläisiä, 31 prosenttia irlantilaisia ja 19 prosenttia pohjoisirlantilaisia. Belfastin asukkaista 3,6 prosenttia kuului johonkin etniseen vähemmistöryhmään.
Urheilu
Belfastilainen jääkiekkojoukkue Belfast Giants on voittanut Britannian liigan Elite Ice Hockey Leaguen useita kertoja. Yli 20 seuraa pelaa gaelilaista jalkapalloaa ja hurlingia.
Belfastin maraton juostaan vappupäivänä.
Chloé
pienoiskuva|Chloén logo. pienoiskuva|Chloén mainos IFC Mallin seinällä Hongkongissa. Chloé on ranskalainen prêt-à-porter-muotitalo, jonka perusti ranskalais-egyptiläinen Gaby Aghion Pariisissa Ranskassa 1950-luvun alkupuolella. Hänellä oli myös yhteistyökumppani Jacques Lenoir, joka tuli vuonna 1953 mukaan. Muotitalon tuotteita ovat naistenvaatteet, asusteet ja hajuvedet.
Gaby tunsi, että hänen oma nimensä kuulosti ennustajalta, joten hän lainasi erään ystävänsä nimeä "Chloé", joka oli hänestä kauniimpi ja naisellisempi kuin hänen oma nimensä.
Chloé tuli vähitellen tunnetuksi vaatemerkiksi. Muun muassa Jacqueline Kennedy, Brigitte Bardot, Maria Callas sekä Grace Kelly käyttivät Chloén vaatteita.
Kun Karl Lagerfeld tuli suunnittelijaksi Chloélle, Chloé nousi 1970-luvun muoti-ikoniksi. Myös Stella McCartney ja Phoebe Philo ovat työkennelleet Chloén pääsuunnittelijoina. Kevääseen 2008 Chloén luova johtaja oli Paulo Melim Andersson, joka on ollut aikaisemmin suunnittelijana Marnilla. Keväästä 2008 lähtien Chloén luova johtaja on ollut Hannah MacGibbon, joka on aiemmin työskennellyt Valentinolla.
Vuosien mittaan Chloén malleina on nähty muun muassa Gisele Bündchen ja Suvi Koponen.
Mariz Kemal
Mariz Kemal (oikea nimi Raisa Stepanovna Kemaikina, s. 1950) on ersäläinen runoilija, kirjailija ja aktivisti.
Elämäkerta
Raisa Kemaikina syntyi 13. elokuuta 1950 ersäläisessä Maloe Maresevon kylässä Mordvassa. Hän opiskeli Mordovian valtiollisessa yliopistossa kielitieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajaksi.
Kemal työskenteli 1972–1975 opettajana kotikylänsä koulussa. Venäläisessä kirjallisuudessa ei ollut tarpeeksi tunteja, ja hänelle tarjottiin mahdollisuutta opettaa myös saksan ja ersän kieltä. Aluksi hän kieltäytyi opettamasta äidinkieltään, jota ei ollut opiskellut. Hän kuitenkin kiinnostui ersän kielestä ja kansanperinteestä.
Vuonna 1975 Kemal muutti Saranskiin, jossa hän työskenteli ersänkielisessä Erzjan Pravda -sanomalehdessä
Kemalin ensimmäiset runot julkaistiin vuonna 1980. Seuraavat seitsemän vuotta hän työskenteli Mordovan tasavallan kirjastossa.
Vuodesta 1985 vuoteen 1988 hän vastasi Sjatko (Kipinä) -lehden runousosastosta, ja vuodesta 1989 lähtien hän toimi ersäläisessä Tšilisema (Auringonnousu) -lastenlehdessä
Kirjallinen tuotanto
Kemalin runoutta julkaistiin Sjatko-lehdessä vuodesta 1980 alkaen. Vuonna 1987 julkaistiin "Manei Vasolkst" -kokoelma, joka sisälsi Kemalin ja kolmen muun kirjailijan runoja. Kemalin ensimmäinen oma kokoelma "Lavs" (Kehto) julkaistiin 1988. Teos käsitteli kirjailijan vaikutelmia lapsuudestaan ja nuoruudestaan. Toinen kokoelma, "Štatol" ("Kynttilä", 1994), edustaa runoilijan filosofisia ajatuksia elämästä, rakkaudesta, ersäläisten kohtalosta ja kirjoittajan osasta siihen. Kemalin runoja julkaistiin 1988 Tallinnassa kokoelmassa "Nile avat — nile morot" (Neljä naista — neljä laulua).
Tutkittuaan vuosia ersäläisten kansanperinnettä, historiaa ja kulttuuria Kemal kirjoitti satukirjan "Evkson Kužo" ("Satumainen aukio") ja kuuluisia ersäläisiä ihmisiä käsittelevän esseekokoelman "Syn ulnest erzjat" ("He olivat ersäläisiä").
Yhteiskunnallinen toiminta
Kemal oli vuonna 1898 perustamassa Mastorava-kulttuuriyhdistystä. Hän organisoi myös Erzjava-naisliikettä, sekä johti etnomusiikkiyhtye Lamzuria.
Kemal on ersäläisen luontouskon aktiivi. Kemalin kirjoituksia ersäläisten kulttuurista, uskonnosta ja perinteistä on julkaistu aikakauslehdissä "Sjatko", "Tšilisema" ja "Erzjan Mastor".
Kemal allekirjoitti vuonna 2001 "Uralilaisen yhteyden julistuksen", jossa suomalais-ugrilaisia kansoja kehotetaan työskentelemään yhdessä niiden kielten ja kulttuurien säilyttämiseksi, sekä elämään luonnon kanssa harmoniassa.
Suomennettuja runoja
Antologiassa: Tähtiä lumessa: mordvalaista lyriikkaa, toim. Ulla-Maija Kulonen, suomentanut ja valikoinut Raija Bartens. Helsinki: Helsingin yliopiston suomalais-ugrilainen laitos; Suomalais-ugrilainen seura 2004 ISBN 952-5150-78-X (sisältää myös alkukieliset runot)
Sodoman 120 päivää (elokuva)
Sodoman 120 päivää on Pier Paolo Pasolinin ohjaama italialainen taide-elokuva vuodelta 1975. Se perustuu markiisi de Saden saman nimiseen romaaniin, mutta Pasolini siirsi tapahtumat Mussolinin fasistiseen Salòn tasavaltaan. Elokuva kertoo Mussolinin fasistien vangeiksi joutuneista ihmisistä, jotka joutuvat kulkemaan alasti ja ovat jatkuvasti alistettuja ja nöyryytettyjä. Elokuvan kuuluisassa kohtauksessa yksi vangeista pakotetaan syömään ulostetta.
John Cooper (säveltäjä)
John Cooper eli Giovanni Coprario (n. 1570 – 1626) oli englantilainen säveltäjä ja luutun sekä viola da gamban soittaja.
Sodoman 120 päivää (elokuva)
Elokuvan historiassa Sodoman 120 päivää on osa 1970-luvulla tapahtunutta elokuvan murrosta seksuaalisuuden käsittelyssä. Pehmopornahtavan Emmanuellen (1974) maailmanlaajuinen menestys toi seksin pysyvästi valkokankaille. Pasolinin oman Elämän trilogian (1971–1974) elokuvat olivat jo kuvanneet avoimesti seksuaalisuutta elämänmyönteisenä ja iloisena asiana. Sodoman 120 päivää oli kuitenkin räikeässä ristiriidassa Elämän trilogian elämänmyönteisyyteen, sillä siinä elämänmyönteisyyden korvasi iloton alistaminen ja nöyryyttäminen.
John Cooper (säveltäjä)
Säveltäjän ristimänimi oli John Cooper, mutta hän muutti nimensä Giovanni Coprarioksi muutettuaan Italiaan 1600-luvun alussa. Hän palveli Englannin hovissa ja opetti musiikkia.
Sodoman 120 päivää (elokuva)
Sodoman 120 päivää rinnastetaan usein Nagisa Ōshiman Aistien valtakuntaan (Japani, 1976), joka oli yhtä radikaali kuin Pasolinin Sodoma. Siinä missä Pasolini kuvasi seksuaalisuutta fasismin alistavien valtarakenteiden kautta, Ōshima kuvasi seksuaalisuutta yksityiskohtaisesti kaiken nielevän intohimon kautta. Ōshiman elokuva sai saman kohtelun elokuvasensoreilta, ja se sallittiin Suomessa samaan aikaan kuin Pasolininkin elokuva.
Oldsmobile Cutlass
Oldsmobile Cutlass on henkilöautomalli, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1961-1999.
Sodoman 120 päivää (elokuva)
Vaikutukset
Elitisti-verkkosivuston Jari Mustonen pohtii elokuvan toimineen inspiraationa 70-luvulla nähdylle pahamaineiselle natsisploitaatiogenrelle, joka varioi Pasolinin elokuvassa nähtyjä kauheuksia.
John Cooper (säveltäjä)
Cooperin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu muun muassa fantasioita, sarjoja sekä muuta musiikkia jousisoittimille.
Johan Frosterus (Sotkamon kirkkoherra)
Johan (Juhana) Abrahaminpoika Frosterus (30. marraskuuta 1720 Paltamo − 10. kesäkuuta 1809 Sotkamo) oli suomalainen kirjailija ja Sotkamon kirkkoherra.
Frosteruksen vanhemmat olivat Paltamon kirkkoherra Abraham Frosterus ja Katarina Cajanus. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1736. Frosterus valmistui maisteriksi 1745 ja hänet vihittiin papiksi 1746. Frosterus oli Kajaanin kirkkoherrana vuodesta 1747 ja hänet valittiin Sotkamon kirkkoherraksi vuonna 1763. Vuonna 1800 hän sai jumaluusopin tohtorin arvon Uppsalan yliopistosta.
Frosterus on tehnyt muutamia runoja sekä vuonna 1791 ilmestyneen kirjan Hyödyllinen huvitus luomisen töistä joka oli ensimmäinen luonnontieteitä käsitellyt suomenkielinen teos.
Farsaloksen taistelu
Farsaloksen taistelussa Julius Caesarin johtamat joukot kukistivat Pompeiuksen ja senaatin joukot. Taistelu käytiin 9. elokuuta 48 eaa. sen jälkeen kun Caesar oli epäonnistunut piirittämään Pompeiuksen Epeiroksessa ja joutunut perääntymään Thessaliaan.
Joukot
Caesarilla oli mukanaan Gallian sodan veteraanit 10. legioona, 8. legioona, 9. legioona ja 12. legioona. Hänellä oli myös kansalaissotaa varten perustetut 1. legioona, 3. legioona ja 4. legioona. Pompeiuksella oli paljon enemmän joukkoja, mutta ne olivat huonommin koulutettuja kuin Caesarin veteraanit. Hänellä oli myös paljon enemmän ratsuväkeä.
Caesar
Caesar asetti joukkonsa kolmeen linjaan, joista viimeisestä hän muodosti vielä neljännen linjan reserviksi ottamalla yhden kohortin jokaisen legioonan kolmannesta rivistä. Caesarin vasemmalla puolella oli Enipeus-joki ja sillä siivellä joukkoja johti Marcus Antonius. Keskellä joukkoja johti Domitius Calvinus ja oikeaa siipeä taas Publius Sulla.
Pompeius
Pompeiuksen oikeaa siipeä johti Lucius Domitius Ahenobarbus. Vasenta siipeä johti Caesarin entinen legioonankomentaja Galliassa, Titus Labienus.
Taistelu
Aluksi Labienuksen ratsuväki löi vastassaan olleen vihollisen ratsuväen ajaen sen pakoon, mutta Caesarin neljäs linja sai vastahyökkäyksella lyötyä sen takaisin ja kierrettyä Pompeiuksen linjojen taakse samalla kun Caesarin pääjoukot alkoivat etenemään kohti vihollista. Kun Caesar näki tämän antoi hän määräyksen kolmannelle linjalle tukea jo taistelussa olleita joukkoja. Tämä mursi Pompeiuksen joukkojen vastarinnan. Pompeius itse pakeni taistelun jälkeen Egyptiin, jossa faarao Ptolemaios XIII murhautti hänet.
Lydia Lehtola
Lydia Lehtola (s. Joensuu) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, runokriitikko ja kirjoittaja. Musiikkia hän julkaisee nimellä Lyyti. Vuonna 2020 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Meitä ei ole kutsuttu. Lehtola kutsuu musiikkiaan runoelmapopiksi. Siinä on vaikutteita vanhasta suomalaisesta iskelmästä, laulelmasta ja popista. Hän kirjoittanut muun muassa Nuori Voima -lehteen. Lehtola on Jörn Donnerin pojantytär.
Low (Foo Fightersin kappale)
Low on amerikkalaisen rockyhtye Foo Fightersin kolmas single albumilta One by One. Single julkaistiin vuonna 2003. Musiikkikanava MTV kieltäytyi näyttämästä kappaleen musiikkivideota sen härskiyden takia. Videolla ovat vain Dave Grohl ja Jack Black, eikä muita Foo Fightersin jäseniä näy videossa kertaakaan.
Kappaleet
CD1:
CD2:
Chérif Baba Aidara
Chérif Baba Aidara (s. 22. marraskuuta 1967) on mauritanialainen entinen keskipitkän matkan juoksija. Hän putosi miesten 800 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa eränsä kuudenneksi ja kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa eränsä seitsemänneksi. Atlantan olympialaisissa Aidara teki henkilökohtaisen ennätyksensä ajalla 1:56.20.
Nogir
Nogir ( ja ) on kylä Gorætgæronin piirissä Pohjois-Ossetia-Alanian pohjoisosassa Venäjällä. Nogir sijaitsee piirin pohjoisosassa aivan tasavallan pääkaupungin Vladikavkazin pohjoispuolella.
Advance Australia Fair
Advance Australia Fair on Australian kansallislaulu, joka esitettiin ensimmäisen kerran Sydneyssä vuonna 1878. Kansallishymni siitä tuli 1984, jolloin sanoitusta muutettiin vähemmän brittivaltaa korostavaksi. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut skotlantilaissyntyinen Peter Dodds McCormick.
Nykyiset sanat
Beneath our radiant Southern Cross, We'll toil with hearts and hands; To make this Commonwealth of ours Renowned of all the lands; For those who've come across the seas We've boundless plains to share; With courage let us all combine To advance Australia fair. In joyful strains then let us sing "Advance Australia fair!"
Muutokset
Alkuperäisessä laulussa oli neljä säkeistöä, joista kolmas ja neljäs säkeistö jätettiin pois omaksuttaessa ja joitain sanoja ensimmäisessä ja toisessa säkeistössä muutettiin. Vuonna 2021 rivistä "For we are young and free" tulee "For we are one and free". Muutoksen tarkoituksena oli tunnustaa alkuperäiskansojen australialaiset, jotka ovat asuneet Australiassa yli 60 000 vuotta.
Alkuperäiskansojen kielillä
Australian kansallislaulu on myös laulettu monilla aboriginaalien kielillä, mukaan lukien dharawal (kahdesti), noongar, warlpiri, yugambeh-bundaljung, yolngu pitjantjatjara. ja ngunawal. Ehkä tunnetuin näistä on Dharawal-versio, joka näkyy alla.
Australian ja Argentiinan välisessä rugby-ottelussa laulettiin erilaisia ​​Dharawal-lyriikoita kuin edellä.
Yrjö Kujala
Yrjö Johannes Kujala (28. lokakuuta 1920 Lappajärvi – 2003 Kokkola) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Kujala toimi Kokkolassa ilmestyvän Keskipohjanmaa-lehden toimittajana 1955–1985.
Kujala oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä.
Sousa de Meneses
Diogo de Sousa de Meneses (myös Sousa de Menesis) oli portugalilainen sotilas, joka toimi Mosambikin kuvernöörinä kaksi kautta, vuosina 1624–1627 ja 1632–1633.
Kun karangat eli nykyiset šonat kapinoivat, Sousa de Meneses vaati lisää sotilaita emämaasta, värväsi 2000 miehen joukot Luabosta ja hyökkäsi Quelimanen kautta Manicaan. Hänen voittoisa sotaretkensä vahvisti Portugalin vallan levottomilla sisämaa-alueilla seuraaviksi 60 vuodeksi.
Carl Schoultz
Carl Schoultz [ʃults] (10. marraskuuta 1872 – 24. toukokuuta 1932 ) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina vuosina 1916–1932.
thumb|Vaasan kaupunginkirjasto vuoden 1936 asussa. Schoultzin töitä luonnehditaan hillityn eleganttia 1920-luvun klassismia edustaviksi. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Vaasan Sähkön entinen pääkonttori Kirkkopuistikon ja Museokadun kulmassa (1930), Vaasan keskussairaalan S-rakennus eli entinen tartuntasairaala sekä Hietalahden vanha omakotitaloalue Asemakadun, Hietalahdenkadun ja Malmönkadun rajaamassa korttelissa. Viimeisenä työnään hän suunnitteli Vaasan kaupunginkirjastoa, jonka viimeistelivät hänen kuoltuaan Einar Flinckenberg ja Ingvald Serenius.
Australian dollari
Australian dollari (merkki: $; tunnus: AUD) on Australiassa käytettävä rahayksikkö. Myös lyhenteitä A$ ja AU$ käytetään maailmalla toisinaan erottamaan se muista dollariarvoisista valuutoista. Se on myös Kiribatin, Naurun ja Tuvalun virallinen rahayksikkö. Vuonna 1996 siitä tuli maailman ensimmäinen rahayksikkö, jonka kaikki setelit on tehty polymeerimuovista paperin sijaan. Yksi dollari jakautuu 100 senttiin (cent).
Australian dollari oli vuonna 2019 maailman 5. vaihdetuin valuutta (1. Yhdysvaltain dollari, 2. euro, 3. jeni, 4. Englannin punta).
Historia
Australian dollari on ollut Australian rahayksikkönä vuodesta 1966, jolloin se korvasi aiemman rahayksikön, Australian punnan. Australian silloisen pääministerin Robert Menziesin tahdosta uuden rahayksikön nimeksi oli tulla Royal. Joitakin koevedoksia royaleista ehdittiin painattaa, mutta erikoinen nimi osoittautui epäsuosituksi ja nimi vaihdettiin dollariksi.
Margaretha Krook
thumb|200px|Margaretha Krookin muistomerkki [[Kungliga Dramatiska Teatern|Dramaten-teatterin kulmassa Tukholmassa.]]
Margaretha Knutsdotter Krook (15. lokakuuta 1925, Tukholma − 7. toukokuuta 2001, Tukholma) oli ruotsalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Krook työskenteli toisen maailmansodan jälkeen jonkin aikaa lentoemäntänä, mutta opiskeli sitten näyttelijäksi Dramatenin näyttelijäkoulussa, missä hänen oppilastovereitaan olivat muun muassa Max von Sydow ja Ingrid Thulin. Vuodesta 1963 lähtien Dramaten oli Krookin pitkäaikainen työpaikka.
Näyttelijänä Krook oli hyvin monipuolinen, ja hän menestyi sekä vakavissa että koomisissa osissa. Hänen luonteelleen sopivat erityisen hyvin voimakkaat luonneroolit, joita hän tekikin uransa aikana useita. Esimerkiksi käyvät Gertrude Stein, Mestariluokan Maria Callas ja Bertolt Brechtin Äiti Peloton.
Krookin elokuvaura alkoi 1949. Hänellä oli pieni rooli Ingmar Bergmanin elokuvissa Elämän kynnyksellä (1958) ja Naisen naamio – Persona (1966), jossa hän esitti psykiatria. Hän näytteli myöhemmin myös Bergmanin käsikirjoittamassa ja Bille Augustin ohjaamassa televisiosarjassa Hyvä tahto (1992). Jarl Kullen elokuvassa Miksi kirjakauppias lopetti uimisen? (1969) vanhapoikaelämään tottunut kirjakauppias (Allan Edwall) rakastuu Krookin esittämään sensuelliin Amélie Arbeliin. Näyttelijän viimeiseksi elokuvaksi jäi Colin Nutleyn Gossip (2000), johon oli kerätty joukko vuosituhannen vaihteen ruotsalaisen elokuvan kirkkaimpia naistähtiä.
Krook oli naimisissa Stig Hammarin kanssa vuosina 1956–1981. Tästä eroon päättyneestä avioliitosta hänellä on yksi tytär. Krookin pitkä seurustelusuhde näyttelijä Ernst-Hugo Järegårdin kanssa päättyi tämän kuolemaan 1998.
Margaretha Krook oli kotimaassaan hyvin rakastettu ja arvostettu näyttelijä. Uudenvuodenaattoiltana vuosina 1997–2000 hän lausui Skansenilla ruotsiksi Lordi Tennysonin runon ”Ring Out, Wild Bells”, ja esitys myös televisioitiin suorana.
Krook kuoli toukokuussa 2001 75-vuotiaana syöpään, joka oli ilmennyt vasta pari kuukautta aiemmin. Hyvin nopeasti kuoleman jälkeen pystytettiin Dramatenin edustalle muistomerkki näyttelijälle. Jonkin verran todellista kokoa suurempi näköispatsas seisoo siinä rakennuksen kulmassa, jossa Krookilla oli tapana tupakoida ennen esitystä.
Jonathan Moore
Jonathan Moore (s. 3. marraskuuta 1957 Charleston, Etelä-Carolina) on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija. Menestyksekkään yliopistouran jälkeen Moore pelasi Ranskassa, Italiassa ja Ecuadorissa, missä voitti maan mestaruuden. Sittemmin Moore siirtyi Suomeen, missä hänestä tuli Suomen pääsarjahistorian parhaita pelaajia. Hän on muun muassa ottanut toiseksi eniten levypalloja ja tehnyt neljänneksi eniten pisteitä sarjan historiassa. Moore pelasi myös Portugalissa Korać cupia.
Nuoruus ja yliopistoura
Moore varttui Etelä-Carolinan Charlestonissa. Hän oli perheensä seitsemäs lapsi: yhteensä lapsia oli yhdeksän, seitsemän poikaa ja kaksi tytärtä. Perheen isä kuoli, kun Jonathan-poika oli kuusivuotias. Moore venähti pituutta, mistä muut koululaiset pilkkasivat häntä. Charleston oli Mooren lapsuudessa levoton kaupunki, mutta pituuskasvunsa johdosta eräs valmentaja kutsui hänet koripallojoukkueeseen 13 vuoden ikäisenä, mikä auttoi häntä pysymään erossa hankaluuksista. Mooren äiti sai tietää poikansa koripalloharrastuksesta vasta pari vuotta myöhemmin, kun tämän maine levisi.
Lukioaikana Moorea valmensi John Wilford, joka Mooren omien sanojen mukaan teki hänestä koripalloilijan. Moore kasvoi kaksimetriseksi, ja hänestä alettiin tehdä korinaluspelaajaa. Moore valitsi collegekseen Furman Universityn, jossa hän omien sanojensa mukaan oppi heittämään. Moore pelasi Furmanissa menestyksekkäästi neljä kautta vuosina 1976–1980 19,6 pisteen ja 10,6 levypallon keskiarvoilla.
Kiertolaisena
Yliopistouransa jälkeen NBA-seura Detroit Pistons varasi Mooren 64. vuorolla NBA:n vuoden 1980 varaustilaisuudessa. Moore pelasi NBA:n kesäliigaa Pistonsissa, mutta seura ei tarjonnut hänelle NBA-sopimusta. Tämän jälkeen Moore lähti ulkomaille. Hän pelasi Italiassa Vigevanossa, Ranskassa ja Ecuadorissa, jossa voitti maan mestaruuden.
Suomeen
Suomeen Moore siirtyi pelaamaan kaudeksi 1983–1984. Yhdysvaltalainen oli aluksi huolestunut Suomen-matkastaan, mutta hänen seuransa Helsingin NMKY pelasi mieluisaa koripalloa, ja Ecuadorin levottoman ajanjakson jälkeen Suomi osoittautui rauhalliseksi maaksi. Moore pelasi joukkueessa yhdessä muun muassa Sakari Pehkosen, Mikko Tannerin ja korintekijä Gerald Leen kanssa, ja voitti heti ensimmäisellä kaudellaan SM-sarjan korikuninkuuden sekä Suomen mestaruuden. Seuranneet kaudet toivat Moorelle toisen Suomen mestaruuden, SM-pronssin ja jälleen SM-kultaa. Tämän jälkeen Moore pelasi yhden kauden Turun NMKY:ssä ja siirtyi Panttereihin, missä voitti Suomen cupin ja saavutti keväällä 1992 SM-hopeaa. Kyseisessä loppuottelusarjassa Helsingin NMKY:tä vastaan Pantterit johti kolmatta ottelua 20 pisteellä, mutta hävisi ottelun ja myöhemmin loppuottelusarjan voitoin 4–2.
Syksyksi 1993 Moore siirtyi Forssan Alkuun. Kolmen kauden jälkeen hän pelasi Portugalissa CA Queluzin joukkueessa muun muassa Korać cupia ja palasi Suomeen, missä saavutti Kouvojen joukkueessa SM-hopeaa 1998.
Moorella oli ongelmia jalkojensa kanssa, ja hänellä on oikeassa polvessaan tekonivel. Suomen maajoukkueessa maan kansalaisuuden vuonna 1992 saanut Moore ei koskaan pelannut, kuten Gerald Lee ja Greg Joyner tekivät, koska ei omien sanojensa mukaan tuntenut siihen paloa.
Yksityiselämä
Moore asuu Helsingissä, Vesalan kaupunginosassa. Hän on opettanut koripalloa maahanmuuttajille ja on toiminut juniorivalmentajana Panttereissa. Mooren poika Marcel Moore on myös pääsarjatason koripalloilija.
Nemesis (yhtye)
Nemesis on suomalainen kolmimiehinen elektronista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen perustajajäsenet ovat Ami Hassinen ja Jyrki Kastman, yhtyeen kolmas jäsen Joni Virtanen liittyi yhtyeeseen 2000-luvun alussa. Kokkolalainen Nemesis sai alkunsa jo vuonna 1987 Hassisen ja Kastmanin alkaessa tehdä omaa musiikkia. Nemesistä pidetäänkin yhtenä suomalaisen elektronisen musiikin veteraaneista.
Yhtyeen musiikkia on kuultu Ylen Ykkösen Avaruusromua-ohjelmassa. Konserttitilanteissa Nemesistä näkee harvemmin, yhtye keikkailee keskimäärin 1–2 keikkaa vuodessa.
Nemesis julkaisi ensimmäisen albuminsa Xcelcior vuonna 1995. Yhtyeen ainoa livealbumi on kolmen cd:n sarja Live Archive, jossa on parhaita paloja yhtyeen keikkataltioinneista varhaisista vuosista lähtien vuoteen 2005. Studioalbumi, kahden cd:n Xtempora, julkaistiin 2005. Albumi Gigaherz, jolla on materiaalia vuosilta 1995–2003, tuotettiin uudelleen ja sille lisättiin muutamia uusia kappaleita vuonna 2006. Uusin studioalbumi, 1:4:9 julkaistiin 2010.
Laura Esquivel
pienoiskuva|Laura Esquivel vuonna 2011. Laura Esquivel (s. 30. syyskuuta 1950, México) on meksikolainen kirjailija.
Esquivel on koulutukseltaan opettaja. Hän on kirjoittanut lasten teatterille, televisiolle ja tehnyt ennen ensimmäisen romaaninsa ilmestymistä elokuvakäsikirjoituksia. Esquivel tuli tunnetuksi esikoisteoksestaan Pöytään ja vuoteeseen (1989), josta tuli myyntimenestys sekä Meksikossa että Yhdysvalloissa ja josta tehtiin palkittu elokuvaversio Suklaata iholla.
Ennen menestysromaaniaan Esquivel oli jo kirjoittanut keittokirjoja ja ruoanlaiton filosofiaa käsitteleviä kirjoja. Romaanin reseptit ovat peräisin hänen isoäitinsä vanhoista vihkosista.
La ley del amor (1996, Rakkauden laki) -romaanin tapahtuvat sijoittuvat tulevaisuuteen. Kuvasta, tekstistä ja musiikista koostuva multimediateos sisältää CD-levyn, joka on sekoitus eri musiikkilajeja oopperaesityksistä kansanmusiikkiin.
Kostjantynivka
Kaupungissa sijaitsee myös ympäröivästä maaseudusta koostuvan, 19 160 asukkaan (2013) Kostjantynivkan piirin hallintorakennus. Maaseutupiirin asukasluku oli vähentynyt selvästi hitaammin, eli 10,0 % vuosien 1989 ja 2013 välillä.
Eräs venäläislähde kuvaa eri nimillä kulkeneen paikkakunnan historiaa vuodesta 1812, Suuri neuvostotietosanakirja puolestaan mainitsee tämän rautatien varrella sijaitsevan taajaman perustamisajankohdaksi vuoden 1870. Kaupungissa on muun muassa metalliteollisuutta, kotiseutumuseo ja rautatieasema.
Kaiserwaldin keskitysleiri
thumb|Saksan Hannoverissa oleva muistokivi kahdelle Kaiserwaldissa 1941 menehtyneelle juutalaiselle Kaiserwaldin keskitysleiri oli Latvian Riiassa vuosina 1943 - 1944 toiminut natsien keskitysleiri. Se syntyi, kun valtaosa Riian, Liepājan, Daugavpilsiin ja Vilnan ghettoihin suljetuista juutalaisista kuljetettiin tuhoamisleireihin ja jäljelle jääneet tuotiin pakkotyöhön Kaiserwaldiin. Vankien määräksi on arvioitu 20 000. He tekivät muun muassa AEG-yhtiön määräämää pakkotyötä. Leiri vapautui puna-armeijan valloitettua sen 13. lokakuuta 1944.
Claude Goudimel
pienoiskuva|Claude Goudimel Claude Goudimel (n. 1510 – 27. elokuuta 1572) oli ranskalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko.
Goudimel syntyi Besançonissa. Hän eli Pariisissa ainakin 1540-luvun lopussa. Hän mahdollisesti opiskeli Pariisin yliopistossa. Goudimel julkaisi Pariisissa myös kokoelman chansoneita. Vuonna 1557 hän muutti Metziin. Goudimel murhattiin Pärttylinyön verilöylyn yhteydessä Lyonissa vuonna 1572.
Goudimelin tunnetuimmat teokset ovat hänen säveltämänsä psalmit. Lisäksi hän sävelsi muun muassa messuja ja motetteja.
Kadetti (täsmennyssivu)
Kadetti merkitsee:
Ernst Rolf
thumb|200px|Ernst Rolf
Ernst Rolf (syntymänimeltään Ernst Ragnar Johansson; (20. tammikuuta 1891 – 25. joulukuuta 1932) oli ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja revyykuningas. Hän oli naimisissa kolme kertaa.
Lapsuus
Ernst Ragnar Johansson syntyi Falunissa, Taalainmaan läänissä. Hänen isänsä oli vaatturi. Ernstin perhe asui pienellä tilalla Elsborgissa. Hän oli musikaalinen jo pienenä ja esiintyi usein IOGT:ssä yhdessä vanhemman veljensä Birgerin kanssa, joka soitti pianoa. Syksyllä 1906 Ernst alkoi työskennellä postimyyntifirmassa nimeltään Åhlen & Holm Insjönissä.
Ura
Jo seuraavana vuonna hän lopetti Åhlénissa & Homissa ja vaihtoi nimekseen Ernst Rolf. Hän alkoi kierrellä näyttelijänä ja revyylaulajana. Ernst Rolfilla oli kyky keksiä melodioita, jotka jäivät ihmisten mieliin. Moni ruotsalainen yhteislaulu onkin lähtöisin hänen revyistään.
Rolfin ensimmäiset nauhoitukset tehtiin 1910. Yhteensä hän levytti 851 levytystä koko uransa aikana. Lisäksi hän näytteli muutamassa elokuvassa.
Vuonna 1932 Rolf yritti itsemurhaa hukuttautumalla. Yritys kuitenkin epäonnistui, mutta sen seurauksena hän sai keuhkokuumeen ja kuoli joulupäivänä samana vuonna. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenille Tukholmaan.
Eemeli Reponen
Reponen aloitti jalkapalloilun porilaisessa FC Jazzissa, josta hän siirtyi 16-vuotiaana Turun Palloseuraan aloittaen samalla opiskelun Aurajoen urheilulukiossa.
Kaudeksi 2009 Reponen siirtyi TPS:n paikalliskilpailija Interiin. Hän debytoi Veikkausliigassa heinäkuussa 2009 Tampere Unitedia vastaan, kun hänet vaihdettiin kentälle kesken ottelun David Monsalven saatua punaisen kortin. Tuona kautena hän pelasi kaksi ottelua liigassa. Seuraavalla kaudella 2010 hän sai enemmän peliaikaa pelaten kaiken kaikkiaan 12 liigaottelussa. Kaudella 2011 liigaminuutit jäivät nollaan, sillä Interiin palannut Magnus Bahne pelasi jokaisen Interin Veikkausliiga-ottelun. Reponen lainattiinkin tuolloin Lohjan Palloon hakemaan peliaikaa. Heinäkuussa 2012 hän nousi hetkeksi Interin ykkösmaalivahdiksi Bahnen loukkaantumisen myötä. Inter vahvisti kuitenkin myöhemmin maalivahtiosastoaan alankomaalaisella Stef Doedeella. , jolloin Reponen palasi penkille. Reposen sopimusta ei jatkettu kauden 2012 jälkeen.
Heinäkuussa 2013 Reponen solmi loppukauden kestävän sopimuksen Kakkosen Kotkan Työväen Palloilijoiden kanssa.
Huhtikuussa 2015 Reponen allekirjoitti valmennus- ja pelaajasopimuksen PIF:n kanssa, josta hän siirtyi toukokuun alussa lainalle Turun Interiin. Hän valmentaa myös muissa Länsi-Suomen seuroissa Maalivahtiklubin kautta ja pitää luentoja ympäri Suomen.
Vuodeksi 2017 Reponen allekirjoitti valmennus- ja pelaajasopimuksen TPS:n kanssa. 2018 Reponen jatkoi TPS:n maalivahtivalmentajana. Hän toimi myös junioripuolella maalivahtivalmentajana. Lisäksi Reponen toimi tyttöjen U-17 ja poikien sekä U-19 maajoukkueen maalivahtivalmentajana ja lännen alueen maalivahtivalmennuskouluttajana.
Vuonna 2019 Reponen aloitti Palloliiton maalivahtivalmentajien koulutuspäällikkönä. Hän toimii lisäksi u-17 poikien ja u-19 tyttöjen maajoukkueessa mukana. Näiden virkojen ohessa Reponen on FC Hongan maalivahtivalmennus johtaja.
Televisión Española
thumb|right|TVE:n logo Televisión Española (TVE) on Espanjan valtiollinen televisioyhtiö. Se perustettiin vuonna 1956. Yhtiön menot rahoitetaan osittain mainoksilla ja verotuloilla. TVE ylläpitää seitsemää televisiokanavaa ja TVE Internacional-kanavaa, joka näkyy ympäri Eurooppaa.
Lapinsitkokääpä
Lapinsitkokääpä (Antrodiella pallasii) on Suomessa pohjoispainotteisesti esiintyvä kääpälaji. Se kasvaa kosteilla paikoilla kuten puronvarsilla maassa makaavilla, kuusenkynsikäävän lahottamilla kuusilla ja männyillä.
Itiöemä on yleensä resupinaattinen, joskus reunaan voi kehittyä pieniä kynsimäisiä lakkeja. Kooltaan itiöemä on tavallisesti pieni, mutta useampi erillinen kasvualue voi sulautua yhteen kämmenalan kokoiseksi itiöemäksi. Muutenkin käävän ulkonäkö vaihtelee paljon. Nuorena lapinsitkokääpä on keltainen, mutta sitruunakääpään verrattuna siinä on vaaleampi ja joskus vihertävämpi sävy. Reunus on aina valkoinen ja selvärajainen. Vanhetessaan lapinsitkokääpä vaalenee ja pillipintaan tulee violetin- ja ruskeansävyisiä mustelmalaikkuja. Kuivuessaan kääpä saa heikon lihanpunaisen sävyn. Pieniä oljenvärisiä pillejä mahtuu 5-8 millimetrille ja niiden suut ovat hienohampaisia. Pohjamalto on valkoinen ja alustanmyötäinen maltokerros ohut, vain 0,2-0,5 mm, kun lakissa maltoa voi olla 1-4 mm. Kokonaispaksuus on 1-2 mm ja lakit voivat olla 2-5 mm paksuja.
Béchar
Béchar (, myös Bashshar) on samannimisen maakunnan pääkaupunki Luoteis-Algeriassa lähellä  Marokon rajaa. Vuoteen 1963 asti kaupungin nimi oli Colomb-Béchar. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2008 noin 165 000. Kaupungissa on lentokenttä, "Bechar Airport".
Bécharissa vallitsee aavikkoilmasto. Lämpimintä on heinäkuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 27 °C:n ja 40 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 4 °C:n ja 16 °C:n välillä. Vuosittainen sadanta on noin 90 millimetriä.
Rottaralli
Rottaralli (Rat Race) on Jerry Zuckerin vuonna 2001 ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva.
Elokuvan juoni
Pohatta Donald Sinclair (John Cleese) omistaa suuren ja upean kasinon Las Vegasissa. Hakeakseen jännitystä itselleen ja miljardööriystävilleen hän järjestää omalaatuisen kilpailun. Kuusi sattumanvaraista kävijää voittaa kultakolikon, jossa lukee: "Sinä voitit, mene infoon." Infossa heitä kehotetaan menemään kello 10 kattohuoneistoon. Kattohuoneistossa Sinclair kertoo jättäneensä kaksi miljoonaa dollaria rautatieaseman säilytyslokeroon New Mexicoon, ja ensimmäinen sinne ehtinyt saa pitää rahat. Matkasta Silver Cityyn syntyy hulvaton seikkailu. Kilpailijoiden tietämättä kilpailun tarkoituksena on saada miljardöörit nauramaan ja lyömään vetoa.
Täydennyspalvelus
Määritelmä
Täydennyspalveluksen myötä asevelvollisuusrekisterissä oleva henkilö poistuu puolustusvoimien reservistä ja hänet vapautetaan aseellisesta palveluksesta sekä rauhan että kriisin ajaksi. Poikkeusoloissa täydennyspalveluksen suorittanutta ei enää voida määrätä sotilastehtäviin.
Täydennyspalveluksen suorittanut rinnastuu siviilipalveluksen suorittaneeseen. Kaikki siviilipalveluvelvolliset, mukaan lukien täydennyspalvelusvelvolliset, on vapautettu aseellisesta palvelusta ilman vakaumuksen tutkintaa.
Yleisyys
Täydennyspalveluksen hakemusmäärät alle 100 <200  >300,  >500,  yli 900
Reservinkieltäytyminen tuli mahdolliseksi vuonna 1969. Kieltäytyjien määrä alkoi kasvaa 1970-luvun puolivälissä. Vuosien 1975-1980 aikana reservinkieltäytyjiä oli yhteensä noin 500, kun 1980-luvun loppupuolella heitä alkoi olla jo noin 450 vuosittain.
2010- ja 2020-luvuilla täydennyspalvelukseen on hakeutunut vuosittain noin 300-400 ihmistä. Ennen vuotta 2015 reservistä kieltäytyjiä oli vuosittain n. 200 henkilöä.
Venäjän vallatessa Krimin niemimaan vuonna 2014 syntyi täydennyspalvelushakemuksiin piikki.
Aseistakieltäytyjäliitto järjesti vuonna 2015 Eroa armeijasta -kampanjan. Sen tavoitteena oli saattaa tietoa täydennyspalveluksen mahdollisuudesta yleiseen keskusteluun. Puolustusvoimat lähetti myös samana vuonna ensimmäistä kertaa reserviläiskirjeen kaikille, joka vaikutti hakemusten määriin. Vuonna 2015 kieltäytyjien lukumäärä nousi 985 henkilöön ja sitä seuraavana vuonna hakemuksia tuli yli 700.
Sodan lisäksi Suomen hakeminen Naton jäseneksi lisäsi täydennyspalvelushakemuksia vuonna 2022.
Syitä täydennyspalvelukseen hakeutumiselle
Eettinen syy hakeutua palvelukseen voi olla muun muassa väkivallattomuuden ihanteen toteuttaminen. Jotkut ovat vanhemmalla iällä pohtineet uudelleen omia arvojansa ja täydennyspalvelus liittyy omaan henkiseen kasvuun. Heille täydennyspalvelus on tapa toteuttaa konkreettisesti omia arvojaan. Varusmiespalvelus on myös saatettu suorittaa nuorena ulkoisen paineen vuoksi ja hakemus voi liittyä haluun korjata omia virheitä.
Jotkut ovat hakeneet täydennyspalvelukseen, koska eivät ole tahtoneet osallistua kertausharjoitukseen. Heille hakemus on tapa välttää armeijan kertausharjoitukset.
Varsinkin aiemmin uskonnollinen vakaumus oli monille tärkeä syy kieltäytyä asepalveluksesta. Kristilliset kieltäytyjät ovat perustelleet vakaumustaan muun muassa Raamatun viidennellä käskyllä (älä tapa). Myös Jehovan todistajat ovat kieltäytyneet palveluksesta Raamattuun vedoten.
Kelpoisuus palvelukseen ja hakeminen
Käytännössä täydennyspalvelushakemus on ilmoitus, joka hyväksytään aina automaattisesti. Hakeminen tapahtuu täyttämällä siviilipalvelushakemus ja palauttamalla se Lapinjärven siviilipalveluskeskukseen tai puolustusvoimien aluetoimistoihin. Henkilö vapautuu reservistä välittömästi, kun hakemus täydennyspalvelukseen on hyväksytty. Mikäli hakemus on tehty ennen Suomen puolustusvoimien liikkeenkannallepanomääräystä, on henkilö vapautettu aseellisesta palveluksesta.
Hakemuksen täydennyspalvelukseen voi jättää milloin vain varusmiespalveluksen jälkeen. Hakemuksen voi jättää myös silloin kun on jo saanut kutsun kertausharjoituksiin, sekä myös kertausharjoitusten aikana.
Täydennyspalvelukseen hakenut voi anoa vapaamuotoisella hakemuksella vaihtamista takaisin reserviin, mikäli täydennyspalvelusta ei ole ehditty aloittaa. Mikäli palvelus on ehditty aloittaa, reserviin palaaminen ei ole enää mahdollista iästä riippumatta. Paluu on mahdollista vain kerran.
Mikäli hakija on asevelvollisuusrekisterissä palvelukelpoisuuden C-luokassa, ei hänen tarvitse suorittaa täydennyspalveluskoulutusta. Yli 50-vuotiaat hyväksytään myös automaattisesti ilman koulutusta.
Täydennyspalveluskoulutus
pienoiskuva|Merenkulun turvallisuuskoulutuskeskus Meriturva on yksi täydennyspalveluksen järjestäjistä.Täydennyspalveluksen pituus on viisi vuorokautta ja sinne osallistutaan käytännössä vain kerran, vaikka siviilipalveluslaki antaakin mahdollisuuden kokonaisuudessaan 40 vuorokauden mittaiseen täydennyspalvelukseen.
Koulutuksen ohjelma
Palvelus koostuu lähinnä luennoista, jotka vaihtelevat täydennyspalveluserän ja koulutuspaikan mukaan. Koulutuksen luentojen yhteinen nimittäjä on kokonaisturvallisuus. Koulutusta ei voi suorittaa etäopintoina.
Osana koulutusta voidaan opettaa muun muassa ensiapua, alkusammutusta, öljyntorjuntaa, turvallisuusstrategiaa, riskien arviointia ja huoltovarmuutta. Lisäksi kurssille voi kuulua koulutusta väkijoukkojen hallinnasta, rikollisuudelta suojautumiselta, lähisuhdeväkivallasta, henkisestä ensiavusta, väestönsuojelusta ja kansalaisvaikuttamisesta. Luennot voivat myös sisältää aseistakieltäytymisen historiaa ja liikuntaa. Osana joitain koulutuksia on myös mahdollista suorittaa työturvallisuuskortti.
Palvelukseen kuuluu maksuton ruokailu ja majoitus. Täydennyspalveluksen aikana ei voi saada lomaa, paitsi painavasta henkilökohtaisesta syystä. pienoiskuva|Ukrainan sota on lisännyt siviilipalvelukseen siirtymistä.
Järjestäjät
Ennen Ukrainan sotaa täydennyspalveluskoulutuksia järjestettiin vain noin 10 vuosittain. Sodan sytyttyä vuonna 2022 koulutuksia järjestettiin 23, vuonna 2023 jo niitä oli jo 37 vuodessa, ja vuonna 2024 järjestetään 22 koulutusta.
Täydennyspalveluskoulutuksia järjestävät vuosina 2023 ja 2024 Kuopion pelastusopisto, Länsi-Suomen pelastusharjoitusalue, Meriturva, Rauhankasvatusinstituutti ja Siviilipalveluskeskus.
Korvaukset ja toimeentulo
Täydennyspalveluksesta maksetaan palkkaa. Kesäkuusta 2022 lähtien se on ollut 63,30 euroa päivältä. Lisäksi palvelusta suorittavat saavat 5,40 euroa päivärahaa. Naisille maksetaan lisäksi 1,50 euroa päivässä varusrahaa. Palkka ja päiväkohtaiset korvaukset maksetaan noin kuukausi palveluksen suorittamisen jälkeen.
Siviilipalvelukeskus tilaa ja maksaa palvelukseen saapumisen ja sieltä poistumisen matkakulut. Mikäli matkustusaika tai matka ovat pitkiä, tai odotusaika kestää yli 2 tuntia, on mahdollista palvelukseen saapua omalla autolla. Mahdolliset matkakulut korvataan suorittamisen jälkeen. Mikäli täydennyspalvelusta suorittava yöpyy omassa kodissaan, ei kuitenkaan päivittäisiä matkakuluja korvata.
Sodan ja kriisien aikana
pienoiskuva|Kriisin aikana täydennyspalveluksen suorittaneet toimivat siviilitehtävissä. Mikäli Suomea uhkaa sota, voidaan täydennyspalvelusvelvolliset määrätä ylimääräiseen koulutukseen harjoittelemaan kriisiin liittyviä siviilien taitoja. Vaikka täydennyspalveluksen pituus on nykyisellään 5 päivää, on täydennyspalveluksen mahdolliseksi enimmäispituudeksi on määrätty 40 päivää. Näin ollen kriisin aikana lisäkoulutukseen voidaan kutsua ilman lakimuutoksia.
Sodan ja kriisin aikana täydennyspalvelusvelvolliset voidaan määrätä siviilitehtäviin, joiden tarkoitus on auttaa yhteiskunnan normaalitilan palauttamista. Täydennyspalvelusvelvollinen ei ole enää puolustusvoimien määrättävissä tai palveluksessa edes poikkeusolojen aikana. Palveluspaikaksi ei voida määrätä puolustusministeriötä.
Kriisin aikainen palveluspaikka voi olla ministeriössä, julkisoikeudellisessa laitoksessa tai virastossa, yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa, ammattikoulussa, kunnassa, kunnallisessa liikelaitoksessa tai pelastusopistolla. Terveydenhuollon ammattilaiset toimisivat sodan aikana automaattisesti terveydenhoidossa.
Täydennyspalveluvelvollisia ei ole sijoitettu ennaltamäärättyihin tehtäviin tai toimipisteisiin poikkeusolojen ajalle. Poikkeusolojen tehtävä määräytyisi vasta kriisin aikana yhteiskunnan tarpeiden mukaisesti ja se riippuisi henkilön ammatista ja koulutuksesta.
Siviilipalvelulain luvussa 9 säädetään, että "normaaliolojen vakavassa häiriötilanteessa tai poikkeusoloissa" presidentti voi määrätä täydennyspalvelukseen kuuluvia ylimääräiseen palvelukseen. Tällöin Siviilipalvelukeskus määrää henkilön suoraan työtehtäviin, tai Työ- ja elinkeinoministeriö kuuluttaa julkisesti velvollisia palvelukseen. 50-vuotta täyttäneet voidaan kutsua ylimääräiseen palvelukseen vain eduskunnan päätöksellä.
Siviilipalveluskeskus päättää palveluksesta vapauttamisesta ja kotiuttamisesta kriisien aikana. Henkilö voidaan myös vapauttaa ylimääräisestä palveluksesta, mikäli hänen osallistuminen vaarantaisi yleistä taloutta tai yhteiskunnan yleistä etua. Työnantajat voivat hakea vapautusta työntekijöilleen mahdolliselle kriisien ajan palvelukselle. Työnantajat ovat tehneet varauksia työtehtäviin muun muassa logistiikan, ruokahuollon, energian tai tietoverkkojen aloille.
Jos henkilö hakee täydennyspalvelukseen vasta liikekannallepanon (eli sodan) aikana, on Puolustusvoimilla oikeus määrätä henkilö aseelliseen palvelukseen, mikäli vakaumuksentutkintalautakunta ei toisin näe. Poikkeusolojen aikana C-palvelusluokasta täydennyspalvelukseen siirtyneelle voidaan tehdä uusi kuntoarvio ja sen perusteella tarvittaessa määrätä soveltuviin työtehtäviin.
Lainsäädäntö
Täydennyspalveluksesta säädetään siviilipalveluslaissa, erityisesti sen luvussa 8. Pääsääntöisesti täydennyspalvelusvelvollisia koskevat samat lait kuin siviilipalvelukseen osallistuvia.
Lain mukaan asevelvollinen vapautetaan asepalveluksen suorittamisesta, ja määrätään siviilipalvelukseen, silloin kuin vakaumukseen perustuvat syyt estävät suorittamasta asevelvollisuuslaissa (1438/2007) säädettyä asepalvelusta. Täydennyspalvelusvelvollisuus päättyy sen vuoden lopussa, kun henkilö on täyttänyt 50 vuotta.
Määräys astua palvelukseen on toimitettava 12 kuukauden kuluessa sen antamisesta. Määräys voidaan peruuttaa, jos henkilö on esimerkiksi sairastunut, vammautunut tai muuttanut ulkomaille. Palveluksesta voidaan vapauttaa mikäli se on tarpeellinen perhesyiden tai ammatin vuoksi. Mikäli palvelus haittaa merkittävästi opintojen aloitusta tai etenemistä, tai työnantajan toimintaa voidaan henkilö vapauttaa palveluksesta. Vapautus voidaan antaa myös henkilökohtaisista syistä. Kansanedustajat, europarlamentaarikot ja Suomen hallituksen ministerit on vapautettu palveluksesta.