cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Never Say Goodbye
"Never Say Goodbye" on balladi-tyyppinen rakkauslaulu. Kappaleessa on hidas tempo kontrastina albumin muihin kappaleisiin, jotka ovat nopeampia ja hard rock -tyylisiä. Kappale kuvailee kahden rakastuneen nuoren suhdetta ja halua pysyä yhdessä.
ATR 72
Suomessa konetyypillä ovat operoineet esimerkiksi Blue1 (Golden Airin miehistöillä vain kahdella koneella, 2010-2013), Finnair/KarAir (1989–2004), Aero Airlines AS (2004–2007)), Finncomm Airlines (2007–2011), Flybe Nordic (2011–2015),  ja Nordic Regional Airlines (2015–) sekä DAT (2021-2022) , mikä tekee siitä Suomen liikenneilmailuhistorian pitkäaikaisimman syöttöliikennekonetyypin. Suurin konetyypin käyttäjä on ollut American Eagle-brändi (Executive Airlinesin liikenneluvalla), jolla oli yli sadan ATR-72- ja ATR-42-koneen laivasto vuosina 1990–2013, sisältäen sekä 200- että 500-sarjan koneita. Yhdysvalloissa on nykyään vain yksi ATR-operaattori, Silver Air, ja potkuriturbiinikoneiden maine on siellä yleensäkin huono.
Historia ja käyttö Suomessa
thumb|Finnairin ATR 72-200 Tallinnan [[Tallinnan Lennart Meri -lentoasema|Lennart Meri-lentoasemalla vuonna 2004.]] ATR 72 on tehty ATR 42 -koneen pohjalta pidentämällä sitä 4,5 metriä ja muuttamalla siipiä. ATR 72-200 julkistettiin vuoden 1985 Pariisin ilmailunäyttelyssä ja suoritti ensilentonsa 27. lokakuuta 1988. Kone suunniteltiin pitkälti Finnairin toiveiden mukaan, ja siitä mm. jätettiin pois APU-varavoimayksikkö painon keventämiseksi ja talviluotettavuuden lisäämiseksi. APUn sijaan koneen oikea moottori on ATR-42:n tapaan varustettu hydraulitoimisella potkurijarrulla, joka mahdollistaa moottorin käytön generaattorina maassa toimittaessa (nykymalleihin on saatavissa APU lisävarusteena, mutta se on sijoitettava koneen rahtitilaan, joten se ei ole kovinkaan suosittu). Käytännössä tämä ratkaisu kuitenkin vain heikensi talviluotettavuutta. Tasan vuotta myöhemmin, 27. lokakuuta 1989, ensimmäisenä yhtiönä Finnair otti koneen käyttöön. Koneilla korvattiin pieneksi jääneet ATR-42-300-koneet, ja niitä vastaanotettiin vuosina 1989-1992 yhteensä kuusi yksilöä (OH-KRA-KRF), ja vuonna 1999 vielä kolme käytettyä yksilöä lisää (KRH, KRK, KRL). ATR-hankintojen yhteydessä Finnair otti käyttöön myös tuolloin maailman ensimmäisen, 200-sarjaa edustaneen ATR-lentosimulaattorin, jota se käytti vuosina 1986-2018, kunnes laite korvautui uudemmalla, Irlannista käytettynä hankitulla TRU Simulationsin vuonna 2009 valmistamalla 500-sarjaa edustavalla laitteella alkuvuodesta 2021. 1980-luvulla ATR-tyyppikoulutukseen kuului kahdeksan simulaattorilentoa: kaksi lentoa normaalilentotoiminnan harjoittelua, viisi poikkeustilanneharjoitusta ja loppukoe, joiden lisäksi yksi harjoituslento oikealla lentokoneella, käsittäen lentoonlähdön, simuloidun vikatilanteen, mittarilähestymisen ja laskun. Nykyinen tyyppikurssi on samankaltainen, mutta oikealla koneella suoritettava harjoittelu vaaditaan vain tietyissä tapauksissa, eikä vikatilannesimulaatioita oikealla koneella enää sallita useimmilla toimijoilla. Uudempiin simulaattoreihin verrattuna vanhassa ATR-simulaattorissa (jonka valmistaja oli GMI-yhtiöt) oli lukuisia puutteita: esimerkkinä sen ulkonäkymä oli toteutettu kolmen kattoon sijoitetun tietokonenäytön avulla, joiden kuvaa täydennettiin projektorien ja peilistön avulla. Koska ratkaisu rajoitti näkyvyyttä ohjaamon sivuille, esimerkiksi näkö- ja kiertolähestymisten harjoittelu laitteella oli haastavaa ja osin rajoitettua. Korvaava laite poisti rajoitukset täysin.
1990-luvulla ATR-72-operointi siirtyi muutamiksi vuosiksi Finnairin KarAir-tytäryhtiön hoidettavaksi, kunnes se fuusioitui Finnairin kanssa vuonna 1996, jolloin laivasto sai jälleen Finnairin värit. 200-sarja oli Finnairin käytössä vuoteen 2004, jonka jälkeen vielä vuosina 2004-2007 Finnairin tytäryhtiöllä Aerolla, ja nykyinen Norran 500-sarjan laivasto korvasi ne vuosina 2007-2012 (Finnairin väreissä 2019 alkaen). 200-sarjasta luopumiseen vaikutti erityisesti se, ettei siihen voitu asentaa toiminnallisuudeltaan tyydyttävää satelliittisuunnistusvarustusta, joka vuosituhannen vaihteen jälkeen on ollut käytännössä pakollinen Suomen ilmatilassa: osaan 200-sarjaa saatiin loppuvuosiksi ainoastaan varsinaisesti yleisilmailukoneisiin tarkoitettu Bendix-King KLN89B-GPS (avioniikkaa uudistettiin vuodesta 1997 alkaen, jolloin asennettiin vaiheittain myös mm. TCAS ja S-moodiyhteensopiva tutkavastaaja ), 500-sarjaan puolestaan on saatavana huomattavasti kehittyneempi Honeywell HT1000-lentotietokone, joka käyttää GPSää ja valittiin Norran koneisiin. Tämä saatiin myös osaan Finnairin 200-sarjan koneita vasta aivan loppuvaiheessa. . Yksittäisiä 200-sarjan koneita on nähty Suomessa tämänkin jälkeen, esimerkiksi DAT: n laivastossa. Eräs sen vuoteen 2022 saakka käyttämistä 200-sarjan koneista, OY-RUR, on Finnairin vanha, alkuperäiseltä rekisteriltään OH-LTG, myöhemmin OH-KRC. 600-sarjan koneissa on Thalesin valmistama lennonhallintajärjestelmä, yleisimmin FMS 220, jossa on kehittyneitä lentoprofiilinhallinta- ja suoritusarvolaskentaominaisuuksia, muun muassa automatisoitu pystysuunnistus (Coupled VNAV). Järjestelmä on yhdysrakenteinen osa 600-sarjan avioniikkaa, eikä käytä erillisiä tietokoneita.
Kumppanit
ATR-konsortio syntyi marraskuussa 1981, kun Aérospatiale (nykyisin osa EADS:ää) ja Alenia Aeronautica (entinen Aeritalia) yhdistivät lyhyiden matkojen koneidensa suunnitteluosastot. ATR-tuotemallisto käynnistettiin virallisesti 4. marraskuuta, kun molemmat yhtiöt allekirjoittivat yhteistyösopimuksen. EADS (European Aeronautic Defence and Space Company) on 10. heinäkuuta 2000 aloittanut yhteenliittymän kolmen yrityksen kesken: Aérospatiale-Matra SA (Ranska), Construcciones Aeronàuticas SA (Espanja) ja DaimlerChrysler Aerospace AG (Saksa). Alenia Aeronautica osa italialaista Finmeccanica-konsernia.
Valmistuspaikat
Alenia Aeronautican tuotantolaitokset Pomiglianossa lähellä Napolia Italiassa valmistavat lentokoneen rungon ja pyrstöosan. EADS Sogerma Services kokoaa siivet Bordeaux’ssa läntisessä Ranskassa. Lopullisen kokoamisen, lentotestauksen, tarkastuksen ja toimituksen hoitaa ATR-yhtiö Toulousessa, Ranskassa.
Muunnokset
Ensimmäinen ATR 72 -rahtikone, jossa on suuret rahtitilan ovet, julkistettiin Farnborough 2002 -ilmailunäytöksessä.
Toimitukset
Nykyään eri lentoyhtiöille on toimitettu yli 400 konetta.
Dinamo Krasnogorsk
Dinamo Krasnogorsk on venäläinen jääkiekkojoukkue Krasnogorskista, Moskovan alueelta. Seura pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa. Joukkue toimii KHL-seura Dinamo Moskovan farmijoukkueena.
Vuonna 2010 Tverin kaupunkiin perustettiin HK Dinamo Tver. Seuraavaksi kaudeksi joukkue siirtyi Balašihaan ja se otti käyttöön nimen HK Dinamo Balašiha. Dinamo voitti VHL-liigan mestaruuden kaudella 2016–2017, jonka jälkeen seuran toiminta kuitenkin lakkautettiin talousvaikeuksien vuoksi.
Seuran toiminta käynnistettiin uudelleen nimellä Dinamo Tver vuonna 2019 ja joukkue liittyy kaudeksi 2019–2020 VHL-liigaan. Kaudeksi 2020–2021 joukkue muutti Tveristä Krasnogorskiin ja otti nimen Dinamo Krasnogorsk.
Nathan Davis
Davis syntyi Chicagossa Romaniasta muuttaneen räätälin perheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan länsirintamalla ja näytteli teatterissa sekä radion saippuaoopperoissa jo nuorena, mutta työmahdollisuuksien heikennyttyä hän otti vastaan työn apteekkitavaran tukkuliikkeessä. Davis esiintyi edelleen teatterissa silloin tällöin, mutta palasi näyttelemisen pariin toden teolla vasta vuonna 1976, lähes 60-vuotiaana, saatuaan potkut töistään. Seuraavien 30 vuoden aikana hän esiintyi monissa rooleissa niin teatterissa, televisiossa kuin elokuvissakin.
Davis avioitui vuonna 1941 Metta Talmyn kanssa ja heille syntyi kolme lasta: Jo Ellen, Andrew ja Richard. Andrew Davisistä kasvoi elokuvaohjaaja, joka roolitti isänsä muun muassa elokuviinsa Stony Island (1978), Vaikenemisen laki (1985) ja Paahde (2003).
Davis kuoli Chicagossa 91-vuotiaana 2008. Hän sairasti muun muassa keuhkoahtaumatautia ja Parkinsonin tautia.
Marcia Rodd
Marcia Rodd (s. 8. heinäkuuta 1940) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Rodd syntyi Lyonsissa Kansasissa. Hänen vanhempansa olivat Rosetta (o.s. Thran) ja Charles C. Rodd. Hän opiskeli draamaa Northwestern-yliopistossa. 1950-luvulla hän muutti New York Cityyn ja alkoi esiintyä lavoilla. 1960-luvun Rodd vietti esiintymällä Broadway-teatterissa sellaisissa esityksissä, kuin Neil Simonin näytelmässä The Last of the Red Hot Lovers. Vuonna 1971 hän esiintyi draamaelokuvassa Rakasta minua, rakasta minua (T.R. Baskin) Candice Bergenin kanssa, sekä Little Murders -elokuvassa vastanäyttelijänään Elliott Gould.
Roddin viimeisin rooli on vuoden 2003 esiintyminen yhdessä sarjan Ilman johtolankaa jaksossa.
SF-paraati
SF-paraati on vuonna 1940 valmistunut Yrjö Nortan ohjaama suomalainen musiikkielokuva. Elokuva sai ensi-iltansa toukokuussa 1940, kaksi kuukautta talvisodan päättymisestä. Kyseessä on lennokas musiikkikomedia, jolle oli tilaus raskaan sodan jälkimainingeissa. Elokuva oli kuvattu ennen sotaa kesällä 1939. Tarinassa viitataan esimerkiksi Helsingissä vuonna 1940 pidettäviksi suunniteltuihin olympialaisiin.
SF-paraatissa esitetään useita ikivihreiksi kohonneita iskelmiä, kuten "Nuoruuden sävel" ja "Potkut sain".
Televisiossa SF-paraati esitettiin ensi kerran 22. kesäkuuta 1973. Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Juoni
pienoiskuva|oikea|Ansa Ikonen ja Tauno Palo. Ansa Koskeli on matkaopas, jonka johdolla esitellään kesän 1939 Helsinkiä. Musiikkia harrastava taksikuski Tanu Paalu on iskenyt häneen silmänsä. Ansaan on ihastunut myös hänen kollegansa Jopi Rintee. Mies varastaa suudelman Ansalta, mistä neito suivaantuu pahan kerran. Kolmantena Ansaan ihastuneena on hänen esimiehensä johtaja Anger, joka ahdistelee häntä eräänä iltana, mistä Ansa suuttuu. Eräällä turistikierroksella Ansa löytää maasta turistin kadottaman rannerenkaan. Tunnollinen opas laittaa sen talteen, mutta väärään paikkaan: omaan ranteeseensa. Kun korunsa hukannut rouva huomaa helyn Ansan ranteessa, hän on oitis vaatimassa potkuja tälle.
Jopi on tietoinen Ansan viattomuudesta, mutta haluaa kostaa Ansan viileän suhtautumisen hänen taannoiseen lähestymisyritykseensä ja valehtelee johtaja Angerille, ettei tiedä asiasta mitään. Ansa joutuu oikeusmurhan uhriksi ja saa potkut. Hän saa uuden työpaikan kioskin myyjänä. Kioskilla hän tapaa yllättäen Tanun ja alkaa vähitellen lämmetä miehelle. Myös Tanulla on epäonnea työasioissa: hänen taksinsa (avomallinen punainen luksusauto Opel Admiral, vuosimalli 1939 ) pannaan ajokieltoon, ja hän menettää myös soittajanpaikkansa ravintolassa.
Musiikki
SF-paraatin musiikkikappaleet on säveltänyt Georg Malmstén. Siinä esitetään muun muassa aikansa tarttuva iskelmä "Pot-pot-pot-pot-potkut sain...", jonka on sanoittanut R. R. Ryynänen salanimellä Reino Ranta. Elokuvan johtomusiikki on "Nuoruuden sävel". Se alkaa soida ennen alkutekstejä, ja itse alkutekstien kohdalla musiikki on sovitettu kulloinkin esillä olevan nimen logiikkaan. Runsas puolet SF-paraatista kuluu tilanteisiin, joissa Tanu hakee oikeaa muotoa "Nuoruuden sävelelle".
Petri Nevalainen kirjoittaa kirjassaan Kaikkien aikojen Tauno Palo: "SF-paraatissa mielenkiinnon herättää myös tietoisuus siitä, että Malmsténin iskelmät yhdistävät elokuvassa eri yhteiskuntaluokkia ja ammatteja: suusta suuhun kiertävät iskusävelmät toimivat monta vuosisataa vanhojen kaanon-laulujen tavoin."
Ikonen ja Palo esittivät elokuvan sävelmiä myöhemmin yhteiskiertueillaan ja levyttivät niitä 1970-luvulla.
Arviot
SF-paraati sai aikalaiskriitikoilta melko myönteisen vastaanoton. Elokuvan nokkeluutta ja kepeyttä kiiteltiin. Ilta-Sanomien kriitikko antoi tunnustusta Lutsin tavalle kuvata Helsinkiä. Kriitikko piti kappaletta "huolettomana kevätparaatina", jonka "moniaita tunnelmakohtauksia" olisi tosin voinut lyhentää. Uuden Suomen kriitikko nosti esiin Malmsténin keväisen nuorekkaan musiikin. Hän huomautti myös ajankohdasta: " --- jos yleisö suhtautuu elokuvaan pidättyvämmin kuin tavallisesti, ei se johdu siitä, että se olisi ikävä, vaan siitä, että ajat ovat toiset kuin silloin, kun filmiä ruvettiin tekemään." SF-paraatin näyttelijöitä kehuttiin kautta linjan. Kaarlo Angerkoski kuoli pian kuvausten päätyttyä, ja hänet mainittiin "armoitettuna koomikkona", jonka kuolema oli suuri menetys taiteelle.
Vuonna 1983 nostaa Ilta-Sanomien kriitikko SF-paraatin "kotimaisen elokuvan ensimmäiseksi varsinaiseksi musikaaliksi". Eräiden asiantuntijoiden mielestä saman kunnian voi yhtä hyvin antaa elokuvalle Meidän poikamme merellä (1933). Vuonna 1994 puolestaan arvioitiin: "--- elämänilon raikkaana ylistyksenä SF-paraati on edelleen lyömätön kotimainen klassikko". Myöhemmissä arvioissa SF-paraatia on pidetty niin aikansa eläneenä eskapistisena hupailuna kuin Tauno Palon ja Ansa Ikosen kirkkaimpana yhteisenä saavutuksenakin, jossa on musiikki-ilottelua, matkailumainosta ja yhtiön tähtien suosion pönkitystä.
Huomioita
Särkkä tilasi SF-paraatin alkuperäiskäsikirjoituksen maisteri Tapio Pihalta. Jo käsikirjoitusvaiheessa Pihan mielessä kangasteli tietty näyttelijäkaarti, ja hän nimesi roolihenkilöt osittain heidän mukaansa. Elokuvan mainonnassa käytetty luonnehdinta "Helsingin kattojen yllä ja alla" viittaa René Clairin varhaiseen äänielokuvaan Sous les toits de Paris (Pariisin kattojen alla) (1930).
Negaraku
Negaraku eli Negara Ku on Malesian kansallislaulu. Se valittiin Malesian kansallislauluksi vuonna 1957. Laulun säveltäjänä pidetään Pierre Jean de Berangeria ja sanoittajana Tunku Abdul Rahman Putraa. Kappaleen sanoitukset ovat malaijin kielellä ja kappaleen nimi tarkoittaa sillä "Minun maani." Kansallislaulun lisäksi Malesian osavaltioilla ja territorioilla on käytössä omat itsenäisyyttä edeltäneet alueelliset laulunsa. 1990–luvun alussa hallinto muutti kansallislaulun nopeatempoisemmaksi marssiksi, mutta kansan tyytymättömyyden myötä palautti sen alkuperäiseen muotoonsa vuonna 2003.
Åsa Lindberg
Åsa Inga-Lill Lindberg (s. 12. huhtikuuta 1979 Turku) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajeinaan olivat heittolajit; kuulantyöntö, moukarinheitto, kiekonheitto sekä keihäänheitto. Lindberg edusti Pargas Idrottsföreningiä ja viimeisten urheiluvuosiensa ajan hän valmensi itse itseään. Keihäänheitossa Lindberg on heittänyt ennätyksekseen 57,01 m vuonna 2003.
Negaraku
Sanoitukset
''Negaraku, tanah tumpahnya darahku,
Rakyat hidup, bersatu dan maju,
Raja kita, selamat bertakhta.|*2''
SF-paraati
Huomioita
SF-paraati oli yksi monista ennen talvisotaa valmistuneista suomalaisista elokuvista, joiden ensi-ilta lykättiin, ja ne esitettiin vasta välirauhan aikana. Sen oli määrä saada ensi-iltansa vuosikymmenen viimeisenä päivänä, 31. joulukuuta 1939, mutta sodan takia ensiesitys siirtyi seuraavaan kevääseen. Lokakuun 1939 lopussa Suomen Filmiteollisuus mainosti SF-paraatia elokuvaksi modernista Helsingistä. Tutut suosikkinäyttelijät haluttiin esitellä katsojille uudesta näkökulmasta "hauskan ja elegantin revyyelokuvan tähtinä", jotka "laulavat ja tanssivat elämäniloa vaikeisiin aikoihin".
Kaupallisesti SF-paraati menestyi melko hyvin; se keräsi katsojia hieman ensi-iltavuotensa keskiarvoa enemmän. Vuoden 1945 loppuun mennessä elokuvan oli nähnyt 411 844 maksanutta katsojaa.
Ansa Ikonen oli kuvausten aikana raskaana. Kesän 1939 kuluessa se alkoi näkyä, mutta ohjaaja Norta ei tästä piitannut. Tästä syntyi eripuraa Ikosen ja Nortan välille. Ikonen mainitsee Nortan ainoana ohjaajana, jonka kanssa hänellä elokuvaurallaan oli vaikeuksia.
Sen lisäksi, että SF-paraatin pääosanäyttelijät ovat 1930-luvun lopun suosikkeja, myös pienissä sivuosissa ja avustajatason osissa vilahtelee tunnettuja nimiä, esimerkiksi Verna Piponius ja Rauha Rentola turisteina, Laila Jokimo tanssiravintolan yleisönä, Sylvi Salonen konekirjoittajana ja Jalmari Rinne oopperalaulajana.
Musta Joutsen (albumi)
Musta Joutsen on hyvinkääläisen Musta Joutsen -yhtyeen esikoisalbumi, joka ilmestyi 23. tammikuuta 2008 Poko Rekordsin kustantamana. Jani Viitanen äänitti albumin Tampereella Headline-studiolla keväällä ja kesällä 2007.
Kappaleet
Kaikki säv. ja san. Toni Loimuneva sekä sov. Musta Joutsen, ellei toisin mainittu.
Kalaverkko
thumb|[[Eilif Peterssenin verkkokalastusta kuvaava maalaus.]] thumb|Saksalaisnainen valmistamassa verkkoa VEB Vereinigte Netz- und Seilwerken tehtaalla [[Heidenaussa vuonna 1972.]] thumb|[[Bangladeshilaisia verkkokalastajia.]] Verkko on kalastuksessa käytettävä pyyntiväline, joka koostuu yhteenpunotuista langoista siten, että verkkoon muodostuu niin sanottuja verkon silmiä. Verkko on mattomainen silmäverkko.
Passiivisesti kalastavassa verkossa kala ui huomaamattaan verkonsilmään ja jää kiinni. Verkonsilmän koolla ja muodolla voidaan valita, millaisia ja minkäkokoisia kaloja halutaan saaliiksi. Verkko merkitään veteen kelluvilla merkeillä, jotta vesilläliikkujat osaavat varoa verkkoa ja kalastaja voi itse kokea (eli nostaa) verkot vedestä.
Riimuverkossa tavallinen verkko on madallettu kahdella isosilmäisellä riimulla (solmuväli useimmiten 300 mm). Riimuverkolla pyydetään isoa lahnaa ja isoa haukea, jotka jäävät paremmin kiinni riimuverkkoon kuin tavalliseen verkon silmään. Kun kala ui riimun läpi, verkko painuu toisen riimun läpi muodostaen pussin, johon kala jää vangiksi.
Aikaisemmin verkot kudottiin käsin. Nykyään verkon liina tehdään koneellisesti ja verkko voidaan pauloittaa joko käsin tai koneellisesti. Verkon kudonnassa, paikkaamisessa ja pauloittamisessa käytetään litteää neulaa, josta käytetään nimitystä käpy. Aikaisemmin kävyt valmistettiin puusta, mutta nykyään ne tehdään yleensä muovista.
Nina Schvedoff
Nina Pia Johanna Schvedoff (s. 14. toukokuuta 1985 Järvenpää) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän on edustanut vuodesta 2009 lähtien Keski-Uudenmaan Yleisurheilua ja hänen valmentajinaan ovat toimineet vuodesta 2005 lähtien Asko Airikka ja Mika Laaksonen. Kalevan kisoissa Schvedoff on voittanut pronssia Tampereella 2008. Hän on heittänyt ennätyksekseen 61,88 m vuonna 2009.
André Bonin
André Bonin (10. maaliskuuta 1909 Granville – 7. syyskuuta 1998 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija. Hän oli vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa mukana voittamassa kultaa floretin joukkuekilpailussa.
Eila Pienimäki
Eila Pienimäki (nyk. Pienimäki-Kuukkula) (s. 18. helmikuuta 1939 Töysä) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän osallistui useisiin iskelmälaulukilpailuihin ja voitti niistä useita. Vuonna 1958 saavutettu voitto vei hänet levytysstudioon, ja hänestä tuli usean vuoden ajaksi Toivo Kärjen luottolaulaja. Hänen läpimurtonsa tapahtui maaliskuussa 1959 Kärjen-Reino Helismaan kappaleella Vanhan veräjän luona. Muita hänen tunnettuja Kärki-Helismaa -levytyksiään ovat Laulu tulipunaisesta kukasta, Tulenliekki ja Älä lähde pois. 1960-luvulla hän avioitui yhdysvaltalaisen seiväshyppääjän John Cramerin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin. Avioliiton purkauduttua vuonna 1980 Pienimäki palasi Suomeen ja jatkoi keikkailua ja levyttämistä. Kaikkiaan levytyksiä on kertynyt lähes 200, Kärjen originaaleja 27 vuosina 1959-1981. Nykyisin hän asuu maaseudun rauhassa Ikaalisissa.
Sähkökentän voimakkuus
Sähkökentän voimakkuus (tunnus E) on sähkökenttää kuvaava suure, joka määritellään kentässä olevaan sähköisesti varattuun hiukkaseen kohdistuvan voiman ja hiukkasen varauksen osamääränä:
missä F on sähkökentän kohdistama voima hiukkaseen, jonka varaus on q. Sähkökentän suunnaksi määritellään se suunta, johon vapaa, positiivinen testivaraus sähkökentässä liikkuu. Sähkökentän suuntaa ja voimakkuutta kuvataan yleensä kenttäviivoilla, jolloin kenttäviivojen tiheys kuvaa kentän voimakkuutta ja pienet nuolet kertovat kentän suunnan.
Koska voiman yksikkö SI-järjestelmässä on newton (N) ja varauksen coulombi (C), saadaan sähkökentän voimakkuuden yksiköksi määritelmän perusteella 1 N/C. Koska kuitenkin energian yksikkö joule (J) on newton · metri ja toisaalta jännitteen yksikkö voltti (V) on yksi joule coulombia kohti, on
1 N/C = 1 J/mC = 1 V/m,
joten sähkökentän voimakkuus voidaan ilmaista myös voltteina metriä kohti. Tässä muodossa yksikkö tavallisesti ilmaistaankin, koska mittausteknisistä syistä jännitteet ja välimatkat ovat mitattavissa tarkemmin kuin sähkövaraukset ja niihin kohdistuvat voimat. Homogeenisen sähkökentän voimakkuus voidaankin määrittää valitsemalla sieltä kaksi pistettä, joiden välinen yhdysjana on kenttäviivojen suuntainen, mittaamalla niiden välinen jännite ja jakamalla se niiden välisellä etäisyydellä.
Sähkökentän voimakkuutta E ja sähkövuon tiheyttä D yhdistää seuraava yhtälö, jossa on mukana myös väliaineen permittiivisyys ε: Tällaisenaan yhtälö pätee tarkasti vain isotrooppisessa, homogeenisessa aineessa.
Jonkin sähkökentän aiheuttavan pienikokoisen lähteen ympärillä sähkökenttä pienenee etäisyyden kasvaessa suhteessa etäisyyden neliöön. Kaksinkertaisella etäisyydellä kohteesta kenttä on siis pienentynyt neljäsosaan.
Vanhan veräjän luona
20 suosikkia – Vanhan veräjän luona on Eila Pienimäen vuonna 1999 julkaistu kokoelmalevy.
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1937
Jalkapallon maakuntasarja vuonna 1937 pelattiin kahdessa maantieteellisesti jaetussa lohkossa, ja kukin alueellinen piiri sai lohkoihin yhden paikan, joihin selviytyi alueellisten karsintojen voittajat. Idän lohkon voitti Ylä-Vuoksen Palloseura ja länsilohkon Rauman Pallo-Iirot. Lohkovoittajat nousivat seuraavan kauden Itä-Länsi-sarjan vastaaviin lohkoihin. SPL:n edustajakokous päätyi lopulta Itä-Länsi-sarjan laajentamisen, ja mm. keväällä 1938 pelattiin lisää karsintapelejä. Muut nousijat kauden 1938 Itä-Länsi-sarjaan olivat EIF, GBK, Haka, JoPS, SiU, SoPa, SoPS, VIlves, ÅIFK. YVP sai myös paikan, mutta he pyysivät ennen kilpailun alkua saada luopua paikastaan, mihin pyyntöön Liittohallitus suostui.
Piste Palander
67.02339°N, 27.23181°W Piste Palander on laskettelurinne Pelkosenniemellä Suomessa. Rinteessä järjestetään SM- ja FIS-kilpailuja.
Maria Pietilä-Holmner
Maria Pietilä-Holmner (s. 25. heinäkuuta 1986 Uumaja, Ruotsi) on ruotsalainen alppihiihtäjä, jonka suurin saavutus on suurpujottelun MM-hopea Åren maailmanmestaruuskilpailuista 2007. Maria Pietilä-Holmneria valmentaa hänen suomalainen isänsä Tom Pietilä, joka on entinen pääsarjatason jääkiekkoilija.
Ylösvetovastus
Ylösvetovastus on vastus, joka varmistaa, että elektronisen komponentin tuloliitäntä on ylätilassa eli looginen ykkönen silloin, kun liitäntään ei ole kytketty muuta signaalia.
Avokollektorilähtöinen kytkentä ei ykköstilassa ollessaan anna ollenkaan jännitettä, mutta ylösvetovastuksella seuraavan komponentin tuloon saadaan oikea ykköstilaa merkitsevä jännite. Kun avokollektorilähtö siirtyy nollatilaan, transistori alkaa johtaa, jolloin ylösvetovastuksen kautta tuleva sähkövirta ei riitä pitämään lähtöä ykköstilassa ja jännite putoaa nollatilaa vastaavaksi. Transistorin tilalla voi olla myös vaikkapa kytkin, jolla tulon tila saadaan tarvittaessa pakotettua nollaksi. Mikäli transistorin tilalle kytketään kondensaattori, asettuu jännite virran kytkemishetkellä nollatasolle, mutta kondensaattorin varauduttua jännite nousee ykköstasoa vastaavaksi. Tällaista vastuksen ja kondensaattorin muodostamaa RC-piiriä käytetään, kun halutaan esimerkiksi nollata mikropiiri virran kytkemishetkellä.
Maria Pietilä-Holmner
Pietilä-Holmner saavutti Åressa 2007 suurpujottelun MM-hopeaa Nicole Hospin jälkeen. Lisäksi hän sijoittui yhdenneksitoista pujottelussa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli suurpujottelussa kahdeksas ja Vancouverin olympialaisissa 2010 pujottelussa neljäs. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän otti pronssia joukkuekilpailussa ja pujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän kuului Ruotsin hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa, oli kuudes pujottelussa ja 18:s suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa kuudenneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia sekä sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja pujottelussa 14:nneksi. Hän sai MM-pronssia joukkuekilpailussa myös Sankt Moritzissa 2017. Pujottelussa hän oli neljästoista.
Ylösvetovastus
Alasvetovastus toimii samalla periaatteella kuin ylösvetovastus, mutta varmistaa tuloliitännän tilan nollaksi, jos muuta signaalia ei ole kytketty.
Open circuit
Hlinka Gretzky Cup
Hlinka Gretzky Cup (alun perin Phoenix Cup, myös nimillä Nations Cup, U-18 Junior World Cup ja Ivan Hlinkan muistoturnaus) on vuosittain järjestettävä jääkiekkoturnaus alle 18-vuotiaiden maajoukkueille. Sen järjestävät joka toinen vuosi vuorotellen Kanadan jääkiekkoliitto Hockey Canada ja urheilumarkkinointiyritys Oilers Entertainment Group (OEG) sekä Tšekin ja Slovakian jääkiekkoliitot.
Turnaus on Kanadassa arvostetumpi kuin IIHF:n järjestämät alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Yhtenä syynä tähän on pidetty Kanadan ja Yhdysvaltojen mahdollisuutta saada Hlinka Gretzky Cupiin paras mahdollinen joukkue, sillä Kanadassa CHL:n alaisten junioriliigojen (QMJHL, OHL ja WHL) ja Yhdysvalloissa USHL-junioriliigan pudotuspelejä pelataan samaan aikaan alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen kanssa. Hlinka Gretzky Cupia arvostetaan myös NHL:n kykyjenetsijöiden keskuudessa NHL:ään varattavien pelaajien näytönpaikkana.
Eniten mestaruuksia turnauksessa on voittanut ylivoimaisesti Kanada 23 kultamitalillaan.
Historia
Turnaus pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1991 Japanissa nimellä Phoenix Cup. Siihen osallistuivat Kanada, Yhdysvallat, Neuvostoliitto ja isäntäjoukkue Japani. Vuosina 1992, 1993 ja 1995 turnaus pelattiin Japanissa nimellä Pacific Cup. Vuoden 1994 turnaus pelattiin välissä Meksikossa nimellä La Copa Mexico. Turnaukseen osallistuivat viitenä ensimmäisenä vuotena alkuperäiset joukkueet (Neuvostoliiton hajottua Venäjä).
Vuonna 1996 turnaus pelattiin Pacific Cup -nimellä ensimmäisen kerran Kanadassa. Venäjän tilalle turnaukseen osallistui ensimmäisen kerran Suomi, joka saavutti pronssia voitettuaan pronssiottelussa Japanin lukemin 11–0. Vuodesta 1997, vain neljä vuotta Tšekkoslovakian Tšekin ja Slovakian valtioiksi jakaneen samettieron jälkeen maat isännöivät turnausta vuorotellen joka toinen vuosi vuoteen 2001 saakka. Turnausta pelattiin vuodet 1997–2002 joukkuemäärästä riippuen nimellä Nations Cup. Ensimmäisenä vuonna Three Nations Cupiin osallistui isäntäjoukkueiden lisäksi vain Kanada. Vuonna 1998 turnaus laajeni neljän joukkueen Four Nations Cupiksi, jolloin siihen osallistui neljäntenä joukkueena ainoan kerran Valko-Venäjä. Vuonna 1999 Valko-Venäjän korvasi Yhdysvallat. Vuonna 2001 turnaus laajeni kuuden joukkueen Six Nations Cupiksi, jolloin siihen osallistuivat ensimmäisen kerran Ruotsi ja Sveitsi sekä Yhdysvallat korvannut Venäjä. Vuonna 2002 turnaus laajeni lopulta nykyiseen kahdeksaan joukkueeseen, kun Suomi ja Yhdysvallat palasivat mukaan.
Vuonna 2003 turnaus nimettiin U-18 Junior World Cupiksi. Tšekki ja Slovakia siirtyivät vuorovuosina isännöimisestä isännöimään turnausta yhdessä. Se järjestettiin pääasiassa Tšekin Břeclavissa ja Slovakian Piešťanyssä, mutta sitä pelattiin myös Tšekin Hodonínissa (2004, 2007, 2008 ja 2009) ja Slovakian Bratislavassa (2015, 2016 ja 2017). Vuonna 2006 turnaus pelattiin ensimmäisen kerran nimellä Ivan Hlinkan muistoturnaus. Uudelleennimeämisellä haluttiin kunnioittaa vuonna 2004 auto-onnettomuudessa kuollutta tšekkiläistä jääkiekkoilijaa ja valmentajaa Ivan Hlinkaa, joka valmensi myös NHL:ssä.
Mitalitaulukko
* Päivitetty vuoden 2022 turnauksen jälkeen.
Anders Hillborg
Anders Hillborg (s. 31. toukokuuta 1954) on kansainvälisesti merkittävimpiä ruotsalaisia nykymusiikin säveltäjiä. Hän opiskeli vuosina 1976–1982 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Gunnar Bucht ja Brian Ferneyhough. Opintojensa jälkeen Hillborg on työskennellyt vapaana säveltäjänä ja sävellysopettajana.
Hillborg on säveltänyt suurimuotoisia orkesteriteoksia, kuoromusiikkia ja kamarimusiikkia, mutta on vaikuttanut myös popin ja rockin alalla. Säveltäjän merkittäviin teoksiin lukeutuvat klarinettikonsertto Peacock Tales (kantaesittänyt Martin Fröst 2002) sekä laulusarja Jag vill se min älskade komma från det vilda Eva Dahlgrenin sanoihin. Hillborg on Turun filharmonisen orkesterin kotisäveltäjä.
Haastattelussa vuodelta 1993 Hillborg sanoi kuuntelevansa Stravinskin, Bachin, Ligetin ja Stockhausenin ohella Princeä ja muuta afroamerikkalaista musiikkia, jonka hän arveli vaikuttavan vahvasti tulevien vuosien länsimaiseen taidemusiikkiin enemmän kuin aikoinaan vaikuttivat Arnold Schönberg ja 12-säveljärjestelmä.
Uriel
Uriel (, Ouriēl; ) on yksi merkittävimmistä Raamatun ulkopuolisista enkelihahmoista, Urielia pidetään yhtenä seitsemästä arkkienkelistä, näin ajatteli muun muassa Dionysios Areiopagita. Uriel tarkoittaa "Jumalan tuli" tai "Jumala on minun valoni". Uriel esiintyy apokryfisessa kirjallisuudessa, esimerkiksi toisessa Esran kirjassa sekä ensimmäisessä Henokin kirjassa, jossa Uriel yhdessä Gabrielin ja  Mikaelin kanssa mainitaan pyhiksi enkeleiksi. Vanhassa kirkkotaiteessa Uriel kuvataan usein miekka kädessään.
Indonesian Aerospace N219
Indonesian Aerospace N219 on Indonesian Aerospacen valmistama kaksimoottorinen STOL-matkustaja- ja kuljetuslentokone. Koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 16. elokuuta 2017, ja ensimmäinen kone on tarkoitus toimittaa indonesialaiselle Pelita Air Servicelle heinäkuun 2019 alussa.
Indonesian Aerospace aikoo rakentaa koneita 36 vuodessa ja on käynyt neuvotteluja N219:n valmistamisesta lisenssillä Kiinassa.
Tilaukset
Huhtikuuhun 2018 mennessä N219-koneita ovat tilanneet seuraavat lentoyhtiöt:
Noita palaa elämään (elokuva)
Noita palaa elämään on suomalainen kauhuelokuva vuodelta 1952. Sen on ohjannut Roland af Hällström ja tuottanut Mauno Mäkelä. Käsikirjoituksen ovat tehneet Kaarlo Nuorvala ja Hällström itse kirjailijanimellään Viljo Hela. Se pohjautuu Mika Waltarin samannimiseen näytelmään, joka sai ensi-iltansa vuonna 1946. Näytelmästä suunniteltiin elokuvaa jo vuonna 1950, jolloin ohjaajana olisi ollut Hannu Leminen ja miespääosassa Hannun roolissa Tauno Palo, mutta Birgitin osaan ei löydetty sopivaa näyttelijää. Elokuvan ensi-ilta oli 3. lokakuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Elokuvaa on pidetty yhtenä ensimmäisistä suomalaisista kauhuelokuvista Valkoisen peuran (1952) ja Linnaisten vihreän kamarin (1945) rinnalla. Sen alastomuuskohtaukset herättivät aikoinaan kohua, ja niiden ansiosta se myytiin sekä Yhdysvaltoihin että Länsi-Saksaan. Suomessa sensuuri leikkasi elokuvasta 14 metriä, ja siitä poistettiin muun muassa repliikki: ”Tahdon sulkea syliini nuoren lämpimän ruumiin - niityllä, kukkien luona alastomana, tulen lämmössä, veren lämmössä.”
Palkinnot
Noita palaa elämään sai kaksi Jussi-palkintoa: parhaasta kuvauksesta (Esko Töyri) ja parhaasta lavastuksesta (Lauri Elo).
Arviot
Nuori Mirja Mane sai osastaan sekä kiitosta että kritiikkiä: Panu Rajala on laskenut, että naiskriitikot yleensä kritisoivat häntä, mutta joidenkin mieskriitikoiden mielestä hänen suorituksensa ilmensi selvää lahjakkuutta.
Myöhemmät arviot elokuvasta ovat usein olleet kielteisiä. Sitä on luonnehdittu kömpelöksi ja jopa tahattoman koomiseksi. Ohjausta on pidetty epätasaisena. Rajalan mukaan elokuva ei löydä omaa tyyliään, ja kun se harhailee unen ja toden rajamailla, se ei ole kovin uskottava. Toisaalta se on yksi harvoja kotimaisia kauhuelokuvia ja siten kuriositeettina kiehtova.
Dideba
Dideba (, ’ylistys’) on Georgian entinen kansallislaulu, johon Kote Potskhverašvili teki sekä musiikin että sanoitukset. Kappaletta käytettiin Georgian kansallislauluna vuosina 1918–1920 ja uudelleen vuosina 1990–2004. Vuonna 2004 sen korvasi Tavisupleba.
Jorma Halonen
Jorma Antero Halonen (s. 1948) toimi vuosina 2005–2008 ruotsalaisen AB Volvo -konsernin varapääjohtajana. Hän jäi eläkkeelle huhtikuun alusta 2008. Aikaisemmin hän toimi Volvo Lastvagnar -yhtiön toimitusjohtajana ja tätä ennen muun muassa Scaniassa ja Philipsissä.
Leslie Bricusse
Leslie Bricusse (29. tammikuuta 1931 Lontoo – 19. lokakuuta 2021 ) oli brittiläinen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tekemiä lauluja sisältyy useisiin tunnettuihin musikaaleihin ja elokuviin. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Anthony Newleyn kanssa. Bricusse voitti Grammyn, kaksi Oscaria ja kahdeksan Ivor Novello -palkintoa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1989.
Lontoossa syntynyt Bricusse opiskeli Cambridgen yliopistossa ja sävelsi opiskeluaikanaan musikaalinäytelmät Out of the Blue ja Lady at the Wheel. Molemmat esitettiin West Endissä ja Bricusse huolehti säveltämisen lisäksi myös ohjaamisesta ja pääosan esittämisestä. Vuonna 1954 hän voitti ensimmäisen Ivor Novello -palkintonsa Charley Moon -elokuvaan kirjoitetulla kappaleella ”Out of Town”. 1960-luvulla hän kirjoitti Anthony Newleyn kanssa menestyneet musikaalit Stop the World, I Want to Get Off (1961) ja The Roar of the Greasepaint – The Smell of the Crowd (1964).
Bricussen elokuvamusiikkituotantoon kuuluvat muun muassa Tohtori Dolittle (1967), Hyvästi, Mr. Chips (1969), Saiturin joulu (1970), Jali ja suklaatehdas (1971) ja Victor/Victoria (1982). Hän sanoitti John Barryn säveltämät tunnuskappaleet James Bond -elokuviin 007 ja Kultasormi (1964) ja Elät vain kahdesti (1967). Kaksi Oscar-palkintoaan hän voitti Tohtori Dolittle -elokuvan kappaleesta ”Talk to the Animals” ja Victor/Victoria-elokuvan musiikkiraidasta.
1990-luvulla Bricusse tuotti Yhdysvalloissa muun muassa Broadway-musikaalit Victor/Victoria ja Jekyll & Hyde.
Microsoft Kin
Microsoft oli käyttänyt vuosien aikana kehitystyöhön miljardi dollaria, mutta jo kuuden viikon kuluttua myyntiin tulosta ilmoitettiin malliston lopettamisesta. Juuri ennen lopettamisilmoitusta puhelinta oli myyty puoleen hintaan. Arviot myytyjen puhelimien määrästä vaihtelivat 500–10 000 kappaleen välillä. Tätä voidaan pitää näiden lukujen valossa yhtiöltä täydellisenä epäonnistumisena. Kin tähtäsi älypuhelinmarkkinoille mutta siitä puuttuivat kokonaan ominaisuudet joita kuluttajat olettavat niissä olevan kuten esimerkiksi kartta-/navigointiohjelmisto, YouTube-, sää- ja pelisovellukset. Koska Kin perustui Microsoftin Windows CE-käyttöjärjestelmälle, sillä ei voinut katsella Flash-tekniikkaa hyödyntäviä videoita. Laitteen GPS-vastaanotin lisäsi ainoastaan paikkatiedon sillä otettuihin valokuviin, eikä sitä voinut hyödyntää muuten. Kuvia ei tallennettu laitteen muistiin vaan jokainen kuva ladattiin erityiselle Kin Studio -palvelimelle. Laitteelle saatava sovellusvalikoima oli olematon. Laitteessa ei ollut paikkaa muistikortille.
Avanti! (elokuva)
Avanti! on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalais-italialainen romanttinen komedia vuodelta 1972. Italian Ischian saarelle sijoittuvan elokuvan pääosia näyttelevät Jack Lemmon ja Juliet Mills. Näyttelijöiden joukossa nähdään myös suomalainen Kirsti Somersalo taiteilijanimellä Yanti Somer. Tarina perustuu Samuel A. Taylorin samannimiseen Broadway-näytelmään vuodelta 1968. Sen pohjalta käsikirjoituksen laativat Wilder ja hänen vakituinen kirjoituskumppaninsa I. A. L. Diamond.
Robert Ehrlich
thumb|230px|Robert Ehrlich puhumassa HealthierUS-huippukokouksessa Robert Leroy Ehrlich, Jr (s. 25. marraskuuta 1957 Maryland) oli Marylandin 60. kuvernööri vuosina 2003–2007. Hän on republikaani. Ehrlichistä tuli kuvernööri vuonna 2003 voitettuaan vaaleissa demokraattien ehdokkaan Kathleen Kennedy Townsendin äänin 51 % – 48 %. Hän toimi virassaan yhden kauden häviten vuoden 2006 vaalit Baltimoren demokraattiselle pormestarille, Martin O'Malleylle, äänin 53 % – 46 %. Ennen kuvernööriyttään Ehrlich toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1995–2003.
Avanti! (elokuva)
Juoni
Stressaantunut amerikkalaismiljonääri Wendell Armbruster nuorempi (Lemmon) saapuu Ischian saarelle noutamaan auto-onnettomuudessa kuolleen isänsä Armbruster vanhemman ruumista. Aikaa on vähän, sillä hautajaiset on määrä pitää Baltimoressa kolmen päivän kuluttua. Hotellissa mies kohtaa yllätyksekseen brittiläisen neiti Piggottin (Mills), joka sanoo olevansa kuolleen isän pitkäaikaisen rakastajattaren tytär ja tulleensa hautaamaan äitinsä rakastajansa viereen saarelle. Nainen kertoo äitinsä viettäneen vuosittain lomansa Ischialla amerikkalaismiljonäärin seurassa. Miljonäärin poika ei tiedä mitään tällaisesta, vaan on luullut isänsä tulevan Ischiaan vuosittain mutakylpyjen takia. Tilanne mutkistuu, kun molemmat ruumiit varastetaan ruumishuoneelta, mistä Wendell Armbruster epäilee aluksi neiti Piggottia. Tekijöiksi ilmoittautuvat pahamaineiset mustapörssin välittäjät, Trottan veljekset, jotka vaativat miljonäärin ruumiista kahden miljoonan Italian liiran lunnaita. Armbruster nuorempi saa apua Yhdysvaltain ulkoministeriön virkailijalta, joka yrittää nopeuttaa italialaisbyrokratiaa yhdessä hotellinjohtajan kanssa. Yhteisten ongelmien ja odottelun myötä tiukkapipoinen Wendell Armbruster nuorempi ja romanttinen neiti Piggott lähentyvät. Miespalvelija Bruno valokuvaa paria salaa heidän alastonuinnillaan ja yrittää kuvien avulla kiristää itselleen viisumia takaisin Yhdysvaltoihin, josta hänet on karkotettu. Brunon avopuoliso, raskaana oleva sisilialainen hotellisiivooja Anna suuttuu, tappaa Brunon ja katoaa. Lopulta järjestetään niin, että rakastavaiset haudataan Ischialle, mutta miespalvelija Brunon ruumis laitetaan sinkkiarkkuun esittämään Armbruster vanhempaa tämän hautajaisissa, ettei skandaali paljastuisi Yhdysvalloissa. Pikakuljetus lentoteitse järjestyy, kun vainaja nimitetään postuumisti diplomaatiksi.
Vastaanotto
Ohjaaja Billy Wilder ei ollut myöhemmin täysin tyytyväinen Avantiin. Hänestä traagisen romanttiseen tarinaan tuli laitettua liikaa komiikkaa, ja elokuvasta tuli liian pitkä. Myös monet kriitikot pitivät 145 minuutin kestoa liiallisena, mutta kehuivat etenkin Juliet Millsin roolia neiti Piggottina.
Avanti! ei saanut Oscar-ehdokkuuksia, mutta Jack Lemmon palkittiin roolistaan Golden Globessa, jossa elokuva tuotti ehdokkuudet viidessä muussakin kategoriassa: paras musikaali- tai komediaelokuva, paras käsikirjoitus, paras naispääosa (Juliet Mills), paras ohjaus (Wilder) ja paras miessivuosa (Clive Revill).
Suomessa Avanti! sai ensi-iltansa vuonna 1974. Se sai 31 903 teatterikatsojaa ja tuli vuoden katsojatilastossa sijalle 70. Suomen televisiokanavilla elokuva on esitetty 1984, 1988, 1999, 2001, 2011 ja 2012.
Vokodlok
Vokodlok on romanialainen black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 2000 Transilvaniassa ja julkaisi ensimmäisen demonsa saman vuoden syksynä. Nimi Vokodlok juontuu sanasta "vukodlak", joka vanhalla romanian kielellä tarkoittaa ihmissutta, mystistä petoa, joka esiintyy useissa transilvanialaisissa taruissa.
Kokoonpano
Yhtyeen nykyiset jäsenet:
Isatiini
Ominaisuudet
Isatiini on huoneenlämpötilassa punaoranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Se liukenee myös etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Isatiinilla on kaksi tautomerista muotoa, laktaami- ja laktiimimuodot, joista laktaamimuoto on stabiilimpi. Yhdiste on hyvin heikosti emäksinen. Isatiini muodostaa kondensaatioyhdisteitä niin amiinien kuin karbonyyliyhdisteidenkin kanssa. Reaktiossa karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostuu kinoliini-4-karboksyylihappoja. Isatiinin aromaattinen rengas reagoi elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla.
GRU
GRU on Venäjän federaation asevoimien sotilastiedustelun keskuselin ja osa toukokuussa 1992 muodostettuja Venäjän asevoimia.
Isatiini
Valmistus ja käyttö
Isatiinia voidaan valmistaa kuumentamalla isatiinihappoa eli o-aminofenyyliglyoksyylihappoa. Muita tapoja ovat indigotiinin hapetus ja indoksyylin tai oksindolin hapetus. Niin kutsutussa Sandmeyerin isatiinisynteesissä aniliini reagoi hydroksyyliamiinin ja kloraalihydraatin kanssa muodostaen isonitrosoasetanilidia. Tämä välituote syklisoituu väkevän rikkihapon vaikutuksesta imiiniksi, joka hydrolysoituu näissä olosuhteissa isatiiniksi.
GRU
GRU perustettiin puna-armeijaan lokakuussa 1918, mutta sen olemassaoloa ei koskaan tunnustettu Neuvostoliitossa. GRU:n tehtävänä oli kaikki sotilastiedustelu ja se jatkoi osana armeijaa, kun siitä 1946 tuli Neuvostoliiton asevoimat.
Neuvostoliiton hajottua joulukuussa 1991 GRU toimi Itsenäisten valtioiden yhteisön asevoimien osana toukokuuhun 1992 saakka.
GRU on varsinaista ulkomaantiedustelua SVR:ää merkittävämpi. Se tunnetaan kovista otteistaan. GRU on toiminut Venäjän aikana varsinkin 2010-luvulla ulkomailla erilaisissa näkyvissä ja peitetyissä operaatioissa. GRU:n merkitys on kasvanut jatkuvasti, kun idän ja lännen välit ovat huonontuneet.
Katiska
thumb|Kalastaja [[Kokeminen (kalastus)|kokemassa katiskaa.]] thumb|Katiskan pienoismalli pienoiskuva|Katiskan lasku veteen. Katiska on tavallinen kalastusväline ja yksi vanhimmista pyydysmalleista. Se tehdään nykyään yleensä rautalankaverkosta; aiemmin materiaalina olivat puusäleet eli liisteet ja havut. Katiska on veteen laskettu häkki, johon kalat pääsevät uimaan sisään kohtuullisen helposti, mutta josta pois pääseminen on kalalle vaikeaa.
Sana katiska juontuu muinaisvenäjän häkkiä tarkoittavan sanan monikkomuodosta kotĭci. Suomen kirjakielessä katiska mainitaan ensimmäisen kerran herra Martin 1500-luvun käännöksessä kuningas Kristofferin maanlaista.
Liistekatiska eli sälekatiska eli kartiska tehtiin petäjästä pintapuusta kiskotuista liisteistä. Näistä esimerkiksi noin yhden senttimetrin paksuisista ja kolme senttimetriä leveistä säleistä lyötiin pohjaan pyöreähkö pesä ja sen nieluun rannasta johtava aita. Liisteet sidottiin toisiinsa koivuvitsaksin. Liisteiden väli oli yleensä alle 25 millimetriä ja siteiden väli 150 millimetriä. Liistekatiska ulottui veden yläpuolelle noin puoli metriä ja kalat poimittiin sieltä lippoamalla tai haaviamalla. Pesän malleja oli useita ja lokeroitakin saattoi olla useampia. Aita tehtiin usein havuista. Pyydyksen pystytys aloitettiin kevätjäiltä ja kevään kutukalat olivat pääsaalis. Katiskan saattoi pystyä pitämään koko kesänkin paikoillaan. Liistekatiskoiden suosio alkoi taantua eri puolilla Suomea 1800-luvulla, jolloin mäntytukin arvo kohosi. Eräissä Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun tervapitäjissä ja toisaalta myös Vienan Karjalassa on puukatiskan käytöstä 1900-luvulle tultaessa tuskin lainkaan todisteita.
Nykyisin katiskat tehdään paksusta rautalangasta ja rautalankaverkoista. Tällainen katiska upotetaan kalastuksessa vesistön (järven tai lammen) pohjaan nielu yleensä rantaan päin. Katiskassa on myötäsukainen nielu, josta kalat uivat helposti sisälle, mutta vain onnekkaimmat sattumalta osuvat uimaan takaisin ja vapauteen. Muut katiskaan joutuneet ovat siten katiskan kokijan saalista. Katiskaan on kiinnitetty naru, jonka toiseen päähän on sidottu pinnalla kelluva merkki, tupuri eli kuppu. Tupurin avulla katiska löydetään ja narusta nostetaan ylös kokemista varten.
Katiskaa veteen laskiessa on syytä varmistua, että naru on riittävän pitkä ja tupuri yltää pintaan asti. Muussa tapauksessa katiska kadotetaan, sillä katiska kyllä vetää tyhjän muovigallonankin upoksiin. Ylimääräistäkään pituutta narussa ei saisi olla, sillä ohiajava moottorivene saa kelluvan narun helposti potkuriinsa.
Kapean nielun kautta ei kannata yrittää ottaa kaloja, koska se menettää hentorakenteisena helposti kuosinsa ja samalla katiska pyytävyytensä. Katiskassa onkin suljettava pieni luukku, jonka kautta kalat varistellaan ulos katiskasta. Nielun kautta kaloja ei saa varistelemallakaan pois.
Otettaessa katiska rannalle on ehdottomasti suljettava nielu, ettei sinne eksy maaeläimiä.
Medici, palkkasoturi
Medici, palkkasoturi (Il mestiere delle armi) on Ermanno Olmin ohjaama italialainen elokuva vuodelta 2001.
Dokumentoituihin tosiasioihin pohjautuvan elokuvan päähenkilö on kuuluisaan firenzeläiseen Medicien sukuun kuuluva sotilas Joanni de’ Medici (1498–1526). Elokuva alkaa vaiheesta, jolloin hän on kuollut haavoituttuaan Kaarle V:tä vastaan käydyssä Mantovan taistelussa. Tapahtumat kuvataan takaumina. Vähäeleinen elokuva eroaa ilmeiltään mahtipontisista Hollywoodin historiankuvauksista. Se on hillitty ja hidastempoinen art-house-elokuva.
Kokeminen (kalastus)
Sulan veden aikana verkot, rysät ja pitkäsiimat koetaan yleensä veneestä. Katiskat, rapumerrat ja eräät koukkupyydykset (esim. iskukoukku) voidaan asettaa pyyntiin niin, että ne voidaan kokea myös rannalta. Muun tyyppiset merrat koetaan veneellä tai suoraan kalapadon päältä. Jään alla sijaitsevat talvipyydykset koetaan avannon kautta. Katiskojen ja yksinkertaisten koukkupyydysten kokeminen ei vaadi erityisiä toimenpiteitä avannon puhdistamisen lisäksi, mutta verkon kokeminen eroaa enemmän kesäpyynnistä. Verkko tarkistetaan suurehkon kokuavannon kautta ja vedetään takaisin jään alle narulla, joka on kiinnitetty verkon toiseen päähän pienen naruavannon kautta.
Rasvahappometyyliesteri
Rasvahappometyyliesteri, eli FAME (eng. Fatty Acid Methyl Ester) tarkoittaa rasvahapon metyyliesteriä, joka on valmistettu rasvahaposta ja metanolista vaihtoesteröinnillä. FAMEt ovat yleisiä kasviöljypohjaisissa biopolttoaineissa. FAMEja valmistetaan yleensä emäs-katalysoiduin reaktioin. Emäksenä käytetään esimerkiksi natriumhydroksidia, natriummetoksidia tai kaliumhydroksia. FAMEja käytetään biopolttoaineiden valmistuksessa koska vapaat rasvahapot voivat syövyttää aikaa myöden moottoreiden metallia, polttoaineen valmistuslaitosten laitteistoja jne. Toisin kuin neutraalit FAMEt, vapaat rasvahapot ovat vain heikosti happamia, mutta niiden käytössä niiden aiheuttama syöpyminen kertyy. Toinen parannus on se, että FAMEilla on myös 12–15 suurempi setaaniluku suhteessa niiden esteröimättömiin muotoihin. keski FAMEja on biopolttoaineiden lisäksi käytetty myös bakteeritutkimuksessa vuodesta 1988 asti. Kullakin eliöllä on omanlaisensa rasvahappokoostumus. Metyyliesteröimällä näytteenä otetun bakteerin tai usean bakteerin kolonnian triglyseridit, rasvahapot jne., voidaan ne tutkia kaasukromatografialla ja luoda eliöstä tai kolonniasta profiili. Esimerkiksi jostakin vesistöstä otetun FAME-käsitellyn bakteerinäytteen avulla voidaan vesistö tunnistaa tietyllä varmuudella saastuneiksi ulosteista vertailemalla näytettä bakteeriprofiiliin, jonka bakteerien tiedetään olevan ulosteperäisiä. Jos näytteen ja kannan välillä on kylliksi samanlaisuutta, on vesistö todennäköisesti saastunut, jos ei, saattaa vesistö olla puhdas. Menetelmää kutsutaan MST:ksi (eng. microbial source tracking), ja siinä voidaan käyttää muitakin menetelmiä kuin vain metyyliesteröintiä.
Sandra Wagner-Sachse
Sandra Wagner-Sachse (s. 9. syyskuuta 1969) oli saksalainen jousiampuja. Hän sai vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui yksilökilpailussa 34. sijalle. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä hän sai joukkueen kanssa pronssia ja sijoittui yksilönä 54. sijalle.
Stíny plamenů
Stíny plamenů on tšekkiläinen black metal -yhtye, jonka laulaja-basisti Lord Morbivod perusti vuonna 1998. Yhtyeen nimi, vapaasti suomennettuna "hämärät liekit", syntyi Lord Morbivodin, ihailtua Pilsenin kaupungin viemäriverkoston tunneleita kynttilänvalossa. Morbivod kehitteli sanoituksiinsa black metal -lajityypille varsin epätavallisen "mytologisen" taustan erilaisine viemärien asukkeineen, joista mainittakoon esimerkiksi Pan Cistirensky ("The Sewage Disposal Lord"), Pani z Vodarny ("Lady of the Waterworks"), Syn Poklopu ("Son of the Manhole Lids") ja Mistr Jimac ("The Cesspool Master"). Lord Morbivod levytti yhtyeen kaksi ensimmäistä demoa sekä niitä seuranneet kolme albumia lähes yksin ja levyillä esiintyi vain muutama vieraileva laulaja. Hän myös soitti joitakin konsertteja Pilsenin viemäreissä. Vuonna 2005 yhtyeeseen liittyivät kitaristi Lord Egon ja rumpali Lord Sheafraidh, joka oli aikaisemmin soittanut Děčín nimisessä yhtyeessä. Lord Morbivod tarttui bassoon ja yhtye on siitä asti jatkanut tuossa muodossaan. Lähes kaikki Yhtyeen sanoitukset ovat tšekiksi.
Onki
Onkilajeja
Onget jaetaan useisiin ryhmiin. Tavallisin on koho-onki.