cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö Blomstedt (arkkitehti)
Elämä
Opettajana Blomstedt seurasi Uno Cygnaeuksen oppia työn avulla työhön kasvattamisesta. Tietoon perustuvan oppimisen lisäksi oli tärkeää harjaantua kädentaidoissa. Hän korosti myös kansallisten perinteiden ja estetiikan tärkeyttä. Arkkitehtina Yrjö Blomstedt piirsi lukuisia jugendtyylisiä rakennuksia, jotka antoivat piirteensä kasvavalle Jyväskylän kaupungille. Hän toimi puuhamiehenä uuden ruutukaavasta poikkeavan vapaamman asemakaavan puolesta. Hän toivoi kaupungin kehityksen menevän kohti kansallisromanttista arkkitehtuuria, vaihtelevia katujen verkostoja, pieniä aukioita ja puistoja.
Blomstedt ansioitui myös rakennusperinteen tallennuksessa ja tutkimustyönsä kautta oli vaikuttamassa kansallisromanttisen suuntauksen syntyyn. Hän teki aikalaistensa tavoin retkiä Karjalaan, josta etsi karelianistista innoitusta uudistaa tyyliään. Yhdessä taiteilija Akseli Gallen-Kallelan kanssa Blomstedt oli ajamassa hävitysuhan alla olleen Niemelän torpan siirtoa Konginkankaalta museoitavaksi Helsingin Seurasaareen 1909 ja vaikutti osaltaan näin saaressa olevan ulkomuseon syntymiseen.
Yksityiselämä
Yrjö Blomstedt oli naimisissa vuodesta 1899 Paula Lovisa Forsmanin kanssa. Heidän lapsiaan olivat arkkitehdit Aulis Blomstedt ja Pauli Blomstedt, kapellimestari Jussi Jalas sekä Aune Alameri o.s. Blomstedt.
Kirjallista tuotantoa
thumb|[[Villa Rana (1905) Jyväskylän Seminaarinmäellä.]]
Kotirauha
Kotirauha on Suomessa jokaiselle perustuslain 10 §:ssä taattu oikeus olla toisten häiritsemättä siinä piirissä, joka voidaan katsoa hänen kodikseen. Kotirauhan suojaamia paikkoja ovat asunnot, loma-asunnot ja muut asumiseen tarkoitetut tilat, kuten hotellihuoneet, teltat, asuntovaunut ja asuttavat alukset, sekä asuintalojen porraskäytävät ja asukkaiden yksityisaluetta olevat pihat niihin välittömästi liittyvine rakennuksineen.
Kotirauhan rikkominen voi tekomuotona tapahtua monella eri tavalla. Esimerkiksi tunkeutuminen, kuten aidan yli kiipeäminen tai oven murtaminen. Myös meluaminen voi olla kotirauhan rikkomista.
Kotirauhan rikkoja on tuomittava kotirauhan rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi. Jos tapaus on kokonaisuutena arvostellen törkeä, rikoksentekijä on tuomittava törkeästä kotirauhan rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
Perustuslain 10 §:n 3 momentin mukaan tavallisella lailla voidaan säätää perusoikeuksien turvaamiseksi tai rikosten selvittämiseksi välttämättömistä kotirauhan piiriin ulottuvista toimenpiteistä. Tämän nojalla esitutkintaviranomaisilla on tietyin edellytyksin oikeus suorittaa kotietsintöjä.
Kotirauha mainitaan Birger-jaarlin Edsöre-lainsäädännössä.
Luettelo Järvenpään puistoista
Järvenpään puistot Järvenpään tilastoalueiden (kaupunginosat) mukaisessa numerojärjestyksessä.
Tilanpuutteen vuoksi puistojen nimiä ei näy tavallisimmissa kartoissa, mutta ne näkyvät Järvenpään ajantasakaavassa, joka on selattavissa kunnan karttapalvelussa.
Alueilla, joilla ei ole asemakaavaa, ei puistojen nimiä ole tiedossa. Oheinen lista on vajaa ja siinä voi olla virheitä sijoittelussa kaupunginosiin.
Slovenian jalkapallomaajoukkue
Slovenian jalkapallomaajoukkue on Slovenian edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Slovenian jalkapalloliiton alaisuudessa. Ennen Slovenian itsenäistymistä maan pelaajat edustivat Jugoslaviaa.
Slovenian ensimmäinen menestyskausi ajoittui 2000-luvun alkuun, jolloin se osallistui kahden vuoden aikana ensimmäistä kertaa sekä EM-kilpailuihin 2000 että MM-kilpailuihin 2002. Se varmisti kisapaikkansa Belgian ja Alankomaiden EM-kilpailuihin 2000 voitettuaan jatkokarsinnassa Ukrainan. Lopputurnauksessa Slovenia johti avausotteluaan Jugoslaviaa vastaan jo 3–0, mutta joutui lopulta tyytymään 3–3-tasapeliin. Jatkossa Slovenia hävisi Espanjalle 1–2 ja pelasi Norjan kanssa 0–0-tasapelin jääden lohkossa viimeiseksi.
Slovenia selvitti tiensä Japanin ja Etelä-Korean MM-kilpailuihin 2002 kukistettuaan jatkokarsinnassa Romanian yhteismaalein 3–2. Lopputurnauksessa se hävisi kaikki ottelunsa: Espanjalle ja Paraguaylle maalein 1–3, Etelä-Afrikalle 0–1. Kolmannen kerran Slovenia esiintyi jalkapallon arvoturnauksessa Etelä-Afrikan MM-kilpailuissa 2010. Se varmisti kisapaikkansa kukistettuaan jatkokarsinnassa Venäjän vierasmaalisäännön perusteella. MM-turnauksessa joukkue karsiutui alkulohkon jälkeen. Se voitti Algerian 1–0, pelasi Yhdysvaltojen kanssa tasapelin 2–2, mutta hävisi Englannille 0–1.
Kesäkuussa 2012 Slovenia oli FIFA-rankingissa sijalla 30. Parhaimmillaan se on ollut 16:s helmikuussa 2011.
Eniten otteluita
Päivitetty 28. maaliskuuta 2016.
Love Profusion
Love Profusion on yhdysvaltalaisen poptähti Madonnan single ja kappale, joka ilmestyi vuonna 2004.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Luc Besson 28. lokakuuta 2003 Warner Bros. Studiolla Burbankissa Kaliforniassa. Siinä Madonna nähdään kävelemässä kaupungin katua pitkin yöllä sekä kävelemässä veden päällä.
Ederson (jalkapalloilija, 1986)
Ederson Honorato Campos eli Ederson (s. 13. tammikuuta 1986) on brasilialainen jalkapalloilija, joka on tällä hetkellä uratauolla ilman seuraa. Hän edusti seurajoukkuetasolla viimeisimmäksi Brasilian Série A:ssa pelaavaa Flamengoa. Oikeajalkainen Ederson on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Adolf Hitlerin suku
Adolf Hitlerin sukutausta on herättänyt kiinnostusta varsinkin toisen maailmansodan jälkeisinä aikoina. Erityisesti varmojen tietojen puuttuminen siitä, kuka oli Hitlerin isänpuoleinen isoisä, on synnyttänyt teorioita isoisän henkilöllisyydestä ja jopa hänen mahdollisesta juutalaisuudestaan.
Nimi
Nimen Hitler alkuperäksi on esitetty saksalaista nimeä Hittler tai länsislaavilaista alkuperää olevia nimiä Hidlar tai Hidlarček, joita esiintyi suvun kantasijoilla Itävallan Waldviertelissä 1400-luvulta asti. Näistä nimi olisi ajan kuluessa vaihtunut Hydlariksi ja taas Hidleriksi, mutta on varmaa että Hitlerin suora esi-isä äidin puolelta oli vuoden 1650 aikoihin elänyt Georg Hiedler. Suvun tšekkitaustan puolesta puhuu seikka, että Hitlerin äidin isoisä ja Hitlerin isän kasvatti-isä Johann Nepomuk Hüttler käytti ajoittain nimestään kuuluisan tšekkiläisen pyhimyksen Jan Nepomuckýn kunniaksi saksankielistä kirjoitusasua Johann von Nepomuk.
Hitlerin etunimi Adolf tulee muinaissaksan Adawolfista, joka tarkoittaa jaloa tai johtavaa sutta. Wolf, susi, oli myös Hitlerin suosima lempinimi itsestään.
Aukko sukutaulussa
Hitlerin sukutausta on aiheuttanut tutkijoille ongelmia, sillä Hitlerin isän Aloisin biologisesta isästä ei ole varmaa tietoa. Hakiessaan syntymätodistusta Hitlerin isälle Aloisille tuore 41-vuotias äiti Maria Anna Schicklgruber kieltäytyi mainitsemasta isän nimeä. Poika kirjattiin aviottomaksi lapseksi ja sai äitinsä sukunimen Schicklgruber. Jälkikäteen isäksi merkitty kiertelevä myllärin apulainen Johann Georg Hiedler meni naimisiin Maria Annan kanssa viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen, mutta ei eläessään tunnustanut Aloisia pojakseen. Viisi vuotta kestänyt avioliitto päättyi Maria Annan kuolemaan, jolloin Johann Georg ilmeisesti jatkoi kulkurin elämäänsä, kuollen itsekin viisi vuotta myöhemmin.
Johann Nepomuk Hüttler, Johann Georgin nuorempi veli toimi Aloisin kasvatti-isänä. Alois käytti äitinsä sukunimeä Schicklgruber aina vuoteen 1876, kunnes Johann Nepomuk kuulututti veljensä Johann Georgin Aloisin isäksi taatakseen hänelle oikeuden suvun perintörahoihin. Johann Georg oli tuolloin ollut kuolleena jo 20 vuotta. Samalla Johann Nepomukin vaatimuksesta 39-vuotias Alois vaihtoi sukunimensä. Hiedlerin tai Hüttlerin sijasta todistuksen laatinut pappi kirjoitti sukunimen muotoon Hitler.
Teorioita Hitlerin isoisästä
Hitlerin noustua julkisuuteen poliitikkona 1920-luvulla hänen arvostelijansa tekivät jo ensimmäiset selvityksensä. Sukutaulun aukkojen vuoksi he pystyivät esittämään perusteltuja julkisia arveluja Hitlerin todellisesta rodullisesta taustasta. Ehdokkaita hänen isoisäkseen on nimetty aina juutalaisesta Leopold Frankenbergeristä tai tämän pojasta tunnetun juutalaisen pankkiirisuvun Rothschildin jäseniin sekä itävaltalaisen aatelissuvun Ottersteinin jäseniin.
Yleensä historioitsijoiden mukaan todennäköisiä ehdokkaita Hitlerin isän isäksi ovat Johann Georg Hiedler tai tämän veli Johann Nepomuk Hüttler. Johann Georg Hiedler, joka oli Aloisin äidin kanssa naimisissa ja joka kuolemansa jälkeen kirjattiin Aloisin isäksi on yksi todennäköisinä pidetyistä isäehdokkaista. Johann Nepomuk Hüttlerin ottopojastaan kantaman vastuun ja hänen nimestään huolehtimisen sekä jälkeläisten yhdennäköisyysseikkojen vuoksi häntä pidetään hyvin mahdollisena ehdokkaana Aloisin biologiseksi isäksi. Teorian mukaan Johann Nepomuk ei olisi tunnustanut Aloisia pojakseen oman perheensä vuoksi.
Johan Nepomuk oli myös Adolf Hitlerin äidin Klaran isoisä, joten mikäli joko Johan Nepomuk tai hänen veljensä Johan Georg oli Aloisin biologinen isä, olivat Adolf Hitlerin isä ja äiti toistensa serkkuja.
Teorioita isoisän juutalaisuudesta
Hitler, joka vaati seuraajiaan todistamaan "rodullisen puhtautensa" ei tiennyt itsekään totuutta, vaan vaikeni kohdatessaan epäilyksiä samalla kun viilensi välejään sukulaisiinsa yleensä. Natsi-Saksassa Hitlerin epäselvä sukutausta oli "arka aihe", eivätkä kansallissosialistiset tiedotusvälineet tuoneet tätä koskaan esille.
Samalla linjalla on Walter C. Langer sodanaikaisessa psykologisessa profiloinnissaan, jonka versio noudattaa samaa runkoa, paitsi että Maria Anna olisikin työskennellyt kuuluisan juutalaisen pankkiirisuvun vesan paroni Rothschildin perheelle. Lisäksi Alois Hitler järjesti esikoispoikansa Alois nuoremman kummisedäksi juutalaisen työtoverinsa nimeltään Prinz. Teko olisi Langerin mukaan ollut poikkeava tuon ajan Itävallassa, ellei Alois Hitler olisi tuntenut jonkinlaista sukulaisuutta juutalaisiin. Hans Frankin tutkimukselle ja Langerin väittämälle on kuitenkin löytynyt lähinnä hylkääviä todisteita kuten mm. seikka, että 1800-luvulla Grazissa ei oleskellut pysyvästi yhtään juutalaista 1400-luvulta voimassa olleen lakisäädöksen tähden.
Hitlerin juutalaisuus onkin epätodennäköinen poliittissävytteinen teoria, joka on sekoittunut hänen isoisänsä henkilöllisyyden selvittämisen ympärille kehittyneeseen mysteeriin.
Geenitutkimus Hitlerin isälinjasta
Hitlerin Y-kromosomin haploryhmä on hollantilaisten tutkijoiden Jean-Paul Muldersin ja Marc Vermeerenin mukaan E1b1b. Vaikka kyseinen haploryhmä onkin yleinen afrikkalaisilla ja juutalaisilla miehillä, sitä kantaa myös 9 prosenttia saksalaisista ja itävaltalaisista miehistä, ja näistä 80 prosenttia ei ole juutalaista syntyperää. Tutkimuksen uutisointi mediassa oli tutkimuksen tekijöiden mielestä spekulatiivista ja ymmärtämätöntä väittäessään Hitlerillä olevan "afrikkalaiset ja juutalaiset" juuret.
Vanhemmat ja sisarukset
Saksan ja Itävallan välisellä rajalla tullivirkailijana uransa luonut Alois avioitui kolmesti, ensimmäistä kertaa 14 vuotta vanhemman Anna Glasl-Hörerin kanssa. Avioliitto oli lapseton ja onneton, ja Alois hakikin seuraa talouden keittäjättärestä, Franziska Matzelsbergerista. Hänet Alois myös nai erottuaan Annasta ja tämän kuoltua 1883, vuosi sen jälkeen kun Franziska oli synnyttänyt hänelle pojan Alois juniorin. Pian tämän jälkeen syntyi toinen lapsi, tytär Angela. Franziskan kuoltua pian tuberkuloosiin Alois avioitui piispan erikoisluvalla 23 vuotta nuoremman Klara Pölzlin kanssa, jonka kanssa hänellä oli ollut suhde vielä toisen vaimonsa eläessä.
Alois Hitler oli luonteeltaan kova, tiukkaan kuriin ja järjestykseen uskova väkivaltainen mies. Katkeroitunut ja ajan myötä alkoholisoitunut Alois pieksi vaimoaan ja perhettään usein pienimmistäkin syistä. Alois ja Klara saivat yhdessä kuusi lasta, joista kaksi ensimmäistä kuolivat alle kaksivuotiaina. Vasta kolmas, Adolf eli pitempään. Adolfin syntyessä Alois oli 52-vuotias. Klara Pölzl puolestaan oli siisti, vakava ja ahkera nainen, joka hoiti taloutta parhaansa mukaan miellyttääkseen puolisoaan. Syvästi uskovainen Klara oli onneton ärtyisän ja väkivaltaisen Aloisin puolisona ja suri syvästi kolmea ensimmäistä vauvaiässä kuollutta lastaan. Gustav ja Ida Hitler olivat kuolleet kurkkumätään ja neljäs lapsi, Otto, vain muutaman päivän ikäisenä. Myöhemmin perheeseen syntyivät myös Edmund, joka kuoli kuusivuotiaana tuhkarokkoon ja Paula, joka eli sisarusparvesta pisimpään, vuoteen 1960 saakka.
Mahdollisia sukulaisia
Vuonna 2005 uutisoitiin naisesta nimeltään "Aloisia V", joka olisi kaasutettu kuoliaaksi 49-vuotiaana itävaltalaisessa mielisairaalassa 6. joulukuuta 1940. Teloituksen syynä oli natsi-Saksan käytäntö, jonka mukaan psyykkisesti sairaat, vammaiset, syntyperäisesti sokeat ja kuurot sekä vajaaälyiset surmattiin eutanasiaohjelmassa Aktion T4. Uutisen mukaan nainen olisi ollut Hitlerin pikkuserkku eli isotädin lapsenlapsi.
Retkeilylautakunta
Retkeilylautakunta oli aiemmin Suomessa opetusministeriön alainen valtion lautakunta, jonka tehtävänä oli edistää retkeilyä Suomessa.
Adolf Hitlerin suku
Mahdollisia sukulaisia
Ranskalaisen Jean-Marie Loret’n (1918–1985) äiti Charlotte Lobjoie väitti pojalleen 1940-luvun lopulla, että Loret olisi syntynyt Lobjoien salasuhteesta Adolf Hitleriin ensimmäisen maailmansodan aikana. Lobjoie antoi poikansa adoptoitavaksi, ja tämä taisteli Ranskan vastarintaliikkeessä Saksaa vastaan toisen maailmansodan aikana. Väitettä Hitlerin ja Loret’n sukulaisuudesta ei pidetä Hitlerin ensimmäisessä maailmansodassa tunnettujen sijaintipaikkojen perusteella uskottavana, eikä Lobjoien sisaren Alicen mainitsema saksalaissotilaan sotilasarvo vastaa Hitlerin sotilasarvoa. Loret’n poika Philippe on tiettävästi suostunut DNA-testiin asian selvittämiseksi lopullisesti.
Retkeilylautakunta
Säännökset
Retkeilylautakunta syntyi valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1929.
Retkeilylautakunnan tehtävät
Opetusministeriön retkeilylautakunta ohjasi, avusti ja järjesti sellaisia opintoretkeilyjä, joita Suomen korkeakoulut, oppikoulut, ammattikoulut ja kansakoulut sekä muut niihin verrattavat koulut ja oppilaitokset kuin myös yhdistykset ja tiedettä ja taidetta edustavat seurat toimeenpanivat opetus-, kasvatus- tai kansanvalistustarkoituksessa Suomessa tai ulkomailla.
Retkeilylautakunnan kokoonpano
Retkeilylautakunnan asetti opetusministeriö ja siihen kuului:
Lautakunta valitsi itselleen sihteerin ja varapuheenjohtajakseen yhden jäsenistään.
Retkeilyohjesääntö
Vuoden 1929 retkeilyohjesäännön mukaan retkeilylautakunnan huollon alaisia retkeilytoimintaa edistäviä elimiä olivat:
Koulumatkailutoimisto
Koulumatkailutoimisto järjesti kotimaista ja ulkomaille suuntautuvaa sekä ulkomailta Suomeen suuntautuvaa käytännöllistä retkeilytoimintaa. Näitä olivat muun muassa opastus, majoitus, ohjelmien laatiminen ja muonitus. Koulumatkailutoimisto saattoi myös olla yhteydessä vastaavien ulkomaalaisten järjestöjen kanssa.
Retkeilytoimikunta
Retkeilytoimikuntia voitiin asettaa huomattavimpiin kaupunki- ja maalaiskuntiin sekä matkailukeskuksiin. Retkeilytoimikunnat asetti retkeilylautakunta opettajapiirien, kuntien viranomaisten tai muiden asianharrastajien ehdotuksesta retkeilytoiminnan tukemiseksi. Retkeilylautakunta määräsi yhden retkeilytoimikunnan jäsenistä retkeilyasiamieheksi.
Retkeilyasiamies
Retkeilyasiamiehiä saattoi retkeilylautakunta asettaa sellaisiin kaupunki- ja maalaiskuntiin sekä matkailupaikkoihin, joissa ei ollut retkeilytoimikuntia. Retkeilyasiamiehet asetettiin opettajapiirien tai muiden asianharrastajien ehdotuksesta.
Retkeilykerho
Retkeilykerhot toimivat retkeilyasiamiesten ohjaamina ryhminä retkeilyharrastuksen edistämiseksi keskuudessaan sekä avustivat retkeilytoimikuntia ja retkeilyasiamiehiä niiden toiminnassa.
Lakiviitteet
<references group=L />
Kantar TNS
Kantar on kansainvälinen markkinatutkimus- ja konsultointiyritys, jolla on toimintaa 90 maassa. Suomessa yhtiörakenne muuttui maaliskuussa 2023.
Kantar Finland Oy:n liiketoiminta tukee brändien vahvistamista tulevaisuuden liiketoimintaympäristössä analytiikan, konsultoinnin ja mittaamisen avulla.
Kantar Media Finland Oy:n liiketoimintaan kuuluvat mainospanostustiedot, Mind-kuluttajadata, kohdentamispalvelut sekä medioiden tavoittavuustutkimukset.
Kantar Agri Oy jatkaa maa- ja elintarviketalouteen erikoistuneena markkinatutkimusyrityksenä.
Kantarin toimitilat ovat Helsingin keskustassa.
Historiaa
Kantar (aiemmin Kantar TNS Oy, TNS Gallup Oy, Suomen Gallup Oy) on Suomessa toimiva mielipide- ja markkinatutkimusyritys.
Yrityksen strategisena linjana 1970- ja 1980-luvuilla oli toiminta erillisillä asiakkaan toimialaan erikoistuneilla yhtiöillä: muun muassa Suomen Gallup Media, Suomen Gallup Markkinatutkimus, Suomen Gallup Ad ja Suomen Gallup Mainostieto. Kasvua haettiin myös yritysostoilla ja yhteisyrityksillä muita markkinointipalveluja tarjonneiden yritysten kanssa. Jo 1980-luvun lopulla yritys laajeni sekä Venäjälle että Baltiaan. Kantar luopui liiketoiminnastaan Venäjällä 2022.
TNS:n ostettua Suomen Gallup -ryhmän sen erikoistuneet yritykset fuusioitiin emoyhtiöön 2003 alkaen. Vuonna 2008 WPP plc osti TNS-konsernin. TNS Gallupista tuli osa WPP:n Kantar Groupia. TNS Gallupilla on ISO 9001 -laatusertifikaatti ja se kuuluu WWF:n Green Office -verkostoon. Yritys sijaitsee Espoon Otaniemessä.
Kyllikki Solanterä
Kyllikki Solanterä (vuoteen 1935 Solander, o.s. Wegelius; 3. elokuuta 1908 Messukylä – 12. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen laulaja, laulunopettaja ja sanoittaja. Hän suomensi ja teki iskelmämusiikin sanoituksia muun muassa salanimillä Donna (ainoastaan "Jussin tango"), Kristiina, K. Nuoli, Timo Nuoli ja K. Sara. Taidemusiikkia hän sanoitti omalla nimellään.
Kyllikki Solanterä meni naimisiin 3. elokuuta 1929 Lauri (Lasse) Mattias Solanterän (ent. Solander, 1902–1977) kanssa. Hän toimi laulunopettajana yli 25 vuotta Sivistysjärjestöjen Kansan­konservatoriossa 1937–1963.
Solanterä on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Susan Blakeslee
Susan Blakeslee (s. 27. tammikuuta 1956) on ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten animaatiosarjasta Fairly Odd Parents, sekä ollessaan ilkeän äitipuolen leidi Tremainen äänenä elokuvissa Tuhkimo 2: Unelmien prinsessa ja Tuhkimo 3 – Taikansa kutakin.
Ura
Blakeslee aloitti uransa 1990-luvun puolivälissä ja teki ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin, kuten Cow & Chicken ja Angry Beavers. Vuonna 2001 Blakeslee tuli tunnetuksi, kun hän sai ensimmäisen pääroolinsa Fairly Odd Parentsista. Hän ääninäyttelee sarjassa Timmyn äitiä sekä haltiakummi Wandaa. Elokuvassa Shrek kolmas Blakeslee toimii ilkeän kuningattaren äänenä.
Blakeslee on tehnyt äänirooleja videopeliin EverQuest II sekä Kingdom Hearts, BioShock - ja God of War -pelisarjoihin.
Kristiina Wiherheimo
Else Helene Kristiina Wiherheimo (o.s. Saanio, s. 7. tammikuuta 1949 Rovaniemi) on suomalainen tekstiilitaiteilija.
Wiherheimo valmistui tekstiilitaiteen linjalta Taideteollisesta oppilaitoksesta 1971. Wiherheimo on uransa aikana toiminut sekä kuvataiteen että muotoilun kentällä. Hänen teostensa keskeisiä piirteitä ovat laajat väripinnat, valot ja varjot.
Kristiina Wiherheimon julkisiin töihin lukeutuu Suomen Kansallisoopperan suuren näyttämön Rautaesirippu. Hänen töitään on valtion taidekokoelmissa sekä muun muassa Kone Oyj:n, Daniscon ja Vallila Interiorin kokoelmissa.
Vuonna 2008 Kristiina Wiherheimo valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Vuonna 2012 hän sai Ornamo-säätiön stipendin näyttelyn järjestämiseksi synnyinkaupunkissaan Rovaniemellä. Näyttely Saturnuksen renkaat oli esillä Kulttuuritalo Korundissa alkuvuodesta 2013. Kristiina Wiherheimo on vuodesta 1983 ollut naimisissa sisustusarkkitehti, professori Yrjö Wiherheimon kanssa. Hänen isänsä oli valokuvaaja Matti Saanio ja äitinsä tekstiilitaiteilija Elsa Montell-Saanio.
Muilutus
Muilutus tarkoittaa yhdistettyä sieppausta ja pahoinpitelyä. Nykysuomen sanakirjan mukaan sillä tarkoitetaan henkilön väkivaltaista kuljettamista toiselle paikkakunnalle tai valtakunnan rajan taakse. Sana yhdistetään Suomessa kommunisminvastaisen Lapuan liikkeeseen (1929–1932), joka käytti muilutuksia kommunisteja ja vasemmistoa vastaan suunnattuna painostus- ja pelottelukeinona kesällä 1930. Muilutuksiin liittyi usein kyyditys eli siepatun henkilön kuljettaminen ja jättäminen toiselle paikkakunnalle, tyypillisesti Suomen itärajalle tai sen taakse. Joskus muilutettavat pakotettiin vannomaan luopuvansa politiikasta tai olemaan palaamatta takaisin.
Nimensä muilutus sai kyydityksiin innokkaasti osallistuneen lapualaisen körttitalonpojan Jussi Muilun mukaan. Muilun serkukset Jussi ja Jaakko olivat aikansa ahkerimpia ja tunnetuimpia kyydittäjiä.
Tahdonvastaisten rajalle kyyditysten idea oli peräisin Yhdysvalloista, jossa vastustajia oli jo pitkään viety osavaltion rajalle.
Yleistä
Muilutukset ovat tunnetuimmat vaikuttamiskeinot, joita Lapuan liike käytti. Lapualaiset pitivät Kallion hallitusta saamattomana, ja Vihtori Kosola halusi muilutuksilla painostaa hallitusta eroamaan sekä saada uudeksi pääministeriksi kokoomuksen Pehr Evind Svinhufvudin.
Muilutusten alkaminen ja tunnetuimmat muilutukset
thumb|upright=1.25|Ensimmäinen vuonna 1930 muilutettu oli [[Pohjan Voima -lehden toimittaja Ilmari Sormunen. Maalaisliittolaisen Maakansa-lehden pilapiirtäjä Oki Räisänen esitti tapauksen harmittomana.]] Ensimmäinen tunnettu muilutus tapahtui vappuna 1930, jolloin joukko liminkalaisia isäntiä pakotti Lumijoella vappupuheeseen valmistautuneen Pohjan Voima -lehden toimittajan Ilmari Sormusen autoonsa ja kyyditsi hänet Ouluun.
Kesäkuun puolivälissä 1930 alkoivat ympäri maata laajamittaiset kommunistien muilutukset. Porvarilliset puolueet pitivät muilutuksia pakollisena pahana, jota tuli vain sietää kommunistien kitkemiseksi.
Ensimmäinen julkisuuteen noussut muilutus oli kommunistisen kansanedustajan Asser Salon kyyditys 4. kesäkuuta, ja vapusta syyskuuhun tehtiin kokonaisuudessaan 254 muilutusta tai sen yritystä. Ensimmäiset kolme kyyditystä tehtiin toukokuussa. Kesäkuussa oli 137 kyyditystä tai sen yritystä, heinäkuussa 51, elokuussa 37 ja syyskuussa viimeiset 26. Kyydityksistä 76 tehtiin Vaasan läänin alueella, jossa muilutukset eivät yleensä olleet väkivaltaisia. Esimerkiksi pohjalaiskyydityksissä "paketti" eli muilutettava saatettiin viedä Pohjanmaalle, jossa häneltä otettiin vastaava vala kuin Saloltakin. Pohjalaiset sanoivatkin muilutuksia ”talonpoikaishuumoriksi” tai ”talonpoikaiseksi leikinlaskuksi”, vaikka todellisuudessa muilutukset olivat, muutamia tapauksia lukuun ottamatta, täysin organisoitua toimintaa. Sen sijaan erityisesti Varsinais-Suomessa muilutukset olivat vakavia, ja tällä alueella muilutukset saivat jo tuolloin huonon maineensa. Sisällissodan aikana Varsinais-Suomessa jännitteet olivat syvät, ja ne purkautuivat lapualaisvuosina uudelleen. Eräissä varsinaissuomalaisissa kyydityksissä pahoinpideltiin muilutettavaa pahoin.
Muilutuksissa tapahtuneet pahoinpitelyt ja surmat
Muilutettavan kohtelu oli usein erittäin rajua. Lisäksi kieltolain (1919–1932) aikana käytetty pirtu monesti pahensi tilannetta. Muilutuksissa sai surmansa kaiken kaikkiaan kolme henkilöä. Forssalainen työmies Yrjö Holm teki vastarintaa aseen kanssa ja kunnallismies Onni Happonen Heinävedeltä ilman asetta, mutta molemmat ammuttiin. Surmansa sai 19. heinäkuuta myös suutari Erik Petter Mättö, mutta tapaus oli humalaisen Pentti Kosolan tekemä tappo. Vihtori Kosola ei ollut tietoinen poikansa suunnitelmista. Pentti Kosolan iskujoukon oli tarkoitus kyyditä Mättö rajan yli. Rajaa lähestyttäessä Mättö kuitenkin otti tupakkaa povitaskustaan tarjotakseen kyydittäjilleen, mutta Kosola luuli tämän vetävän asetta ja ampui tämän hätäisesti.
Aina ei muilutettu vain kommunisteja, vaan myös sosiaalidemokraatteja, joita ei kuitenkaan viety itärajalle. Muilutuksista tuli sittemmin eräänlainen joukkoilmiö. Kosolasta eli Lapuan liikkeen pääesikunnasta ei annettu kaikkia muilutuskäskyjä, mutta yleensä päämaja oli tietoinen muilutuksista tai siltä oli kysytty lupa niihin. Eri paikkakunnilla ja maakunnissa paikalliset Lapuan liikettä kannattaneet henkilöt saattoivat kyyditä kenet tahansa paikallisen kommunistin tai vasemmistolaiseksi mielletyn henkilön. Muilutus tehtiin siis Lapuan liikkeen nimissä. Rannikolla muilutettavia saatettiin viedä myös saariston yksittäisille saarille.
Ståhlbergin kyyditys
14. lokakuuta 1930 tehtiin vielä yksi kyyditys, mikä oli Lapuan liikkeen kannatukselle paha isku. Tuolloin aktivistien ja isänmaallisten piirien vanhastaan vihaama K. J. Ståhlberg kyyditettiin puolisoineen Joensuuhun. Kyyditys ei kuitenkaan ollut Lapuan liikkeen johdon toimeksi antama, eikä se ollut tietoinen suunnitelmasta. Kyyditysidean toteuttaja oli yleisesikunnan päällikön Kurt Martti Walleniuksen alainen, jääkärieverstiluutnantti Eero Kuussaari. Wallenius otti kuitenkin kaiken vastuun alaisensa teoista ja menetti virkansa. Wallenius joutui vankilaan, mutta hänet vapautettiin korkeimman oikeuden päätöksellä heinäkuussa 1931.
Japaninkellovaivero
Japaninkellovaivero on ainavihanta pensas, joka kasvaa yleensä 2,5–4 metriä korkeaksi. Se on tiheä ja pystykasvuinen pensas. Syntyessään sen lehdet ovat oransseja tai pronssinvärisiä, mutta muuttuvat kasvaessaan kiiltäväntummanvihreiksi. Lehtien lavat ovat sahalaitaisia ja enintään 9 cm pitkiä. Japaninkellovaiveron kukinnot ovat enintään 15 cm pitkiä, nuokkuvia terttuja. Kukat ovat valkoisia ja muistuttavat ulkonäöltään kielon kukkia. Lajista on kuitenkin jalostettu monia kukkien väriltään erilaisia lajikkeita. Eri lajikkeiden kukkien väri voi vaihdella erilaisista valkoisen sävyistä vaaleanpunaiseen tai tummanruusunpunaiseen. Japaninkellovaivero kukkii aikaisin keväällä.
Japaninkellovaiveroa käytetään koristepensaana. Sitä voi kasvattaa yksittäispensaana, erikokoisina ryhminä tai pensasaitana. Se sopii myös monilajisiin pensasryhmiin yhdessä muun muassa samankaltaisessa maaperässä viihtyvien alppiruusujen kanssa. Japaninkellovaivero kasvaa parhaiten runsasravinteisessa, hieman happamassa ja keskikosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Kukkineet kukat tulee poistaa heti kukinnan jälkeen.
Vihreä Lyhty (Kyle Rayner)
Kyle Rayner on supersankari, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Kyle Rayner on Vihreä Lyhty ja Oikeuden Puolustajien jäsen. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Green Lantern (vol. 3) #48 lehdessä tammikuussa 1994 ja hänet loivat Ron Marz ja Darryl Banks.
Taustaa
Kyle Rayner oli kamppaileva, mutta lahjakas freelance-sarjakuvataiteilija, joka kasvoi Pohjois-Hollywoodissa ja asui ja työskenteli Los Angelesissa. Kylen kasvatti hänen irlantilainen äitinsä ainoana lapsena; hänen isänsä hylkäsi äitinsä tämän ollessa raskaana. Myöhemmin paljastettiin, että hänen isänsä oli meksikolais-amerikkalainen CIA-agentti Gabriel Vasquez ja että Aaron Rayner oli vain hänen käyttämänsä alias. Kyle ja hänen äitinsä elivät vaatimatonta elämäntapaa, kunnes hän saavutti aikuisiän. Sen jälkeen kun Hal Jordan, joka oli murheellinen kotikaupunkinsa Coast Cityn tuhoutumisesta, aloitti hullun riehumisen tappaen useita Green Lantern Corpsin ja Universumin Vartijoiden jäseniä, viimeinen elossa oleva Universumin vartija Ganthet löysi Raynerin. Ganthet antoi Kylelle viimeisen toimivan vihreän lyhdyn voimasormuksen, jonka avulla hän loihtii kaikenlaista materiaa tai energiaa pelkällä tahdonvoimalla. Ganthetin syitä siihen, miksi hän valitsi Kylen kantamaan sormusta, ei ole koskaan tehty täysin ilmeisiksi, paitsi että Rayner oli ollut oikeassa paikassa oikeaan aikaan: ennen kuin Ganthet jätti sormuksen Raynerille, hän yksinkertaisesti lausuu: "Sinun täytyy tehdä." Ganthet paljasti myöhemmin, että ihmiset ovat olleet mahtavia vihreitä lyhtyjä (ennen Hal Jordanin henkistä romahtamista hän oli joukkojen suurin vihreä lyhty, ja John Stewartista tuli ensimmäinen kuolevainen universumin vartija). Useat lähteet kuitenkin antavat ymmärtää, että Ganthet seurasi syvempää syytä: Kyle Rayneria ei valittu siksi, että hän oli peloton, vaan koska hän kykeni tuntemaan ja voittamaan pelon, tehden siten hänestä ja kaikista tulevista Lyhdyistä, vähemmän herkän Parallaxin vaikutukselle. The New Guardiansin uudelleenkertomus menee niin pitkälle, että se korvaa kiemurtelevan "Sinun täytyy tehdä" repliikin näyttämällä Ganthin hymyillen ja todeten "Näyttää siltä, ​​että valitsin hyvin."
Rayner kasvoi ihaillen Teräsmiestä ja Batmania, vaikka hänellä oli vain ohimenevä tieto Maan erilaisista vihreistä lyhdyistä. Tämä muuttui pian, ja hän huomasi, että Vihreän Lyhdyn -sormus oli hänen hedelmällisen mielikuvituksensa perimmäinen ilmentymä. Taistelun aikana hän käytti usein sormuksen voimaa luodakseen rakennuksia melkein mistä tahansa, mitä hänen taiteellinen mielensä saattoi kuvitella: muita supersankareita, animehahmoja, mystisiä hahmoja, mekaa, futuristisia aseita ja alkuperäisiä hahmoja hänen sarjakuvakirjoistaan. Vaikka muut Vihreän Lyhdyn Joukon jäsenet kyseenalaistivat näiden rakenteiden käytännöllisyyden, he tekivät Raynerista usein arvaamattoman ja pelottavan vastustajan.
Supersankariuransa aikana Rayner keräsi roisto-gallerian, joka sisälsi hahmoja edeltäjiensä menneisyydestä, kuten Dr. Polaris ja Dr. Light. Hän käytti myös itsestään väliaikaisesti nimeä Ion.
Hal Jordanin palattua takaisin asemaansa Vihreänä Lyhtynä rajoitetussa sarjassa 2004–2005 Green Lantern: Rebirth ja vuoden 2005 crossover-tarinassa "Infinite Crisis", Rayner palasi vanhaan aliakseensa Ioniksi. "Sinestro Corps War" -sodan tapahtumien jälkeen Rayner palasi alkuperäiseen rooliinsa Green Lantern -upseerina ja ylennettiin Honor Guard Illustres of the Corps -järjestöön.
The New 52 tarinoissa Kyle Raynerista tuli ensimmäinen Valkoinen Lyhty (White Lantern) tämän onnistuttua yhdistämään kaikki seitsemän eriväristä voimasormusta yhdeksi. Valkoisena lyhtynä Kyle pystyy parantamaan vammoja ja vaivoja, vaikka hän ei oman tunnustuksensa mukaan voi herättää kuolleita henkiin. Hänen sormuksensa on tehokkaampi kuin tavallinen voimasormus ja voi jäljitellä minkä tahansa spektrin sormusten kyvyt (paitsi mustan), vaikka sen kykyjen koko laajuus on vielä paljastamatta. Myöhemmin paljastui, että Kyle sai Elämänyhtälön haltuunsa, koska hän oli Lähdemuurin sisällä. Yhtälön avulla Kyle pystyi manipuloimaan itse todellisuutta. Kyle ei kuitenkaan pystynyt hallitsemaan tätä tehotasoa ja oli kuolemassa sen takia. Tämän seurauksena Kyle jakoi elämänyhtälön luomalla seitsemän ylimääräistä White Lantern -voimasormusta ja antoi ne arvokkaimmille ehdokkaille. Hän vannoi, ettei koskaan yhdistä sormuksia, ellei se ole ehdottoman välttämätöntä. Kun Kyle yritti käyttää valkoista sormusta Blue Lantern Corpsin herättämiseen henkiin, jokin määrittelemätön voima vastusti hänen ponnistuksiaan Rebirth-tarinassa, jolloin hänen sormuksensa "murtui" seitsemään eri sormukseen seitsemästä joukosta, ja muut kuusi sormusta lensivät pois löytääkseen uusia käyttäjiä, kun Kyle säilytti alkuperäisen Vihreän Lyhdyn -sormuksensa. Tämän jälkeen Rayner palasi takaisin rooliinsa Vihreänä lyhtynä.
Saksan 1. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 1. jalkaväkidivisioona''' oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Wehrkreis I muodosti 1. lokakuuta 1934 Itä-Preussissa Königsbergissä divisioonan peitenimellä Artillerieführer I, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 1. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 1. divisioonan 1. preussilaisen jalkaväkirykmentin yksiköitä täydentämällä. Divisioonan esikunta siirrettiin Insterburgiin 3. helmikuuta 1936.
Historia
Divisioona asetettiin liikekannalle ensimmäisten yhtymien joukossa 17. elokuuta 1939. Se liitettiin pohjoisen armeijaryhmään Itä-Preussiin sijoitettuun 3. armeijaan, jonka mukana divisioona hyökkäsi Puolaan. Se eteni kohti Mlawan linnoitettua kaupunkia Saksan armeijan yrittäessä murtautua Varsovan pohjoispuolisen puolustuksen läpi. Divisioona hyökkäsi kaupunkia puolustavien joukkojen oikeaan sivustaan pakottaen ne vetäytymään kaupungista. Divisioona jatkoi hyökkäystään etelään ja itään pysähtyen sodan loppuessa lähelle Siedicen kaupunkia.
Klaus Ludwig
thumb|Klaus Ludwig vuonna 1973 [[Nürburgringillä]] Klaus Ludwig (s. 5. lokakuuta 1949 Bonn) on tunnettu saksalainen autourheilija. Hän voitti muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon vuosina 1979, 1984, 1985 ja ajoi myös DTM:ssä voittaen mestaruudet vuosina 1988, 1992, 1994. Hän on sittemmin toiminut mm. TV:ssä moottoriurheilukommentaattorina.
Saksan 1. jalkaväkidivisioona
Historia
Vuonna 1940 divisioona osallistui Belgian ja Ranskan valloitukseen, mutta se ei osallistunut juurikaan taisteluihin. Se kuitenkin menetti taisteluissa 1051 miestä, joista 234 kaatuneina. Kaatuneiden joukossa oli divisioonassa luutnanttina palvellut Preussin ruhtinas Wilhelm. Divisioona liitettiin Britannian valloitukseen koottuun osastoon ja se sijoitettiin Kanaalin rannikolle aina syyskuuhun, jolloin maihinnousu peruutettiin ja divisioona siirrettiin Itä-Preussiin.
Divisioona ylitti pohjoisen armeijaryhmän mukana Neuvostoliiton rajan operaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941. Se osallistui Baltian valloitukseen edeten kohti Leningradia. Lokakuuhun mennessä divisioonan vahvuus oli kutistunut kahteen kolmasosaan alkuperäisestä, mutta siitä huolimatta se jatkoi ryhmän alueella taistelua liitettynä 18. armeijaan. Se osallistui kahden vuoden aikana muun muassa taisteluun Laatokasta ja Peipsijärvestä sekä Leningradin piiritykseen.
Klaus Ludwig
Vuonna 2008 Ludwig osallistui Speedcar Seriesin Indonesian ja Bahrainin osakilpailuihin ja ajoi pisteille.
Saksan 1. jalkaväkidivisioona
Historia
Lokakuussa 1943 divisioona siirrettiin etelän armeijaryhmään ja se osallistui raskaisiin Dneprin taisteluihin Krivoi Rogissa. Myöhemmin divisioona osallistui Ukrainasta käytyihin taisteluihin ja se joutui 1. panssariarmeijan mukana mottiin Bug- ja Dnestr-jokien välisellä alueella maaliskuussa 1944. Läpimurrossa se suojasi XXXXVI panssariarmeijakunnan selustaa kärsien raskaita tappioita. Divisioona varustettiin ja täydennettiin uudestaan ja se siirrettiin elokuussa 1944 keskustan armeijaryhmään. Divisioona osallistui Neuvostoliiton vuoden 1945 hyökkäyksen torjuntaan Itä-Preussissa. Divisioonan jäänteet taistelivat Schlossbergissa, Königsbergissä, Sambian niemimaalla ja Pillaussa puna-armeijaa vastaan vuoden 1945 alkuun, jolloin se lakkasi olemasta.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat :
Emil Kauppi
Johan Emil Kauppi (vuoteen 1906 Kaupelin; 28. lokakuuta 1875 Uusikaupunki – lokakuu 1930 ) oli suomalainen säveltäjä, pianisti ja kanteleensoittaja.
Henkilöhistoria
Kauppi oli vuodesta 1909 lähtien naimisissa Liina Lovisa Lindströmin (1883–1949) kanssa. Nummisuutarit-oopperansa kolmannen esityskerran jälkeen Kauppi matkusti Tampereelle ja katosi siellä lokakuussa 1930. Todennäköisesti hän teki itsemurhan, joskaan hänen tarkka kohtalonsa ei ole koskaan selvinnyt. Vuonna 1981 Kangasalla paljastettiin kuvanveistäjä Mauno Juvosen muotoilema Kaupin pronssireliefi säveltäjän entisen kodin sijaintipaikalla.
Taiteellinen tuotanto
Suurimuotoisimmat teoksensa säveltäjänä Kauppi toteutti oopperamusiikin parissa. Hänen sävellystuotantonsa käsittää kaksi oopperaa (Päiväkummun pidot Henrik Ibsenin tekstiin, 1925, ja Nummisuutarit Aleksis Kiven mukaan, 1930), kuusi operettia, näytelmämusiikkia (muun muassa laulunäytelmä Laivan kannella Pasi Jääskeläisen tekstiin, 1916), 50 yksinlaulua (joista suurin osa on julkaistu), 20 kuoroteosta, kymmenen pianoteosta sekä joitakin kamarimusiikkiteoksia. Lisäksi hän kirjoitti muutaman suppean musiikkiaiheisen oppikirjan, muun muassa kantelekoulun Oppikirja kanteleensoitossa 1904.
Leppäyökkönen
Leppäyökkönen (Acronicta alni) on iltayökkösiin kuuluva, Suomessa melko harvinainen perhonen.
Koko ja ulkonäkö
Aikuinen leppäyökkönen on väritykseltään tummakuvioinen ja harmaa. Etusiiven pohjaväri on vaaleanharmaa, mutta siiven takaosa sekä rengas- ja munuaistäplän ympäristö ovat jokseenkin mustat. Takasiivet ovat valkoiset, ulkoreunastaan vaihtelevasti harmaat. Siipiväli on 33–38 mm.
Leppäyökkösen toukka muistuttaa nuorena linnun ulostetta. Viimeisen nahanluonnin jälkeen täysikasvuinen toukka on kuitenkin musta ja siinä on selvät keltaiset poikkiraidat. Toukan jaokkeissa on mustia, airomaisia karvoja.
Levinneisyys ja lentoaika
Leppäyökköstä tavataan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta koko Euroopassa. Idässä levinneisyysalue ulottuu Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan etelässä ja keskiosassa. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|left|200px|Leppäyökkösen täysikasvuinen toukka. Leppäyökkönen elää rehevissä lehti- ja sekametsissä, mutta sitä tavataan myös pensaikoissa, puistoissa ja puutarhoissa. Perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Ne lentävät öisin ja tulevat sekä valolle että syötille. Kotelo talvehtii lahon puun sisällä.
Ravintokasvi
Toukka syö lehtipuita, erityisesti tervaleppää ja koivuja.
Fabio Hofer
Fabio Hofer (s. 23. tammikuuta 1991 Lustenau, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa Sveitsin NLA-seura EHC Bielin riveissä.
Hofer on aiemmin edustanut EBEL-liigan Red Bull Salzburgia ja EHC Linzia. Hofer on pelannut Itävallan maajoukkueessa MM-kilpailuissa 2018 ja 2019. Hän laukoo oikealta.
Ura
Hofer debytoi EBEL-liigassa kaudella 2010-11 Red Bull Salzburgin paidassa. Hofer pelasi Salzburgin riveissä 3 kautta, kunnes hän siirtyi EHC Linziin. Vuonna 2018 Hofer teki sopimuksen National Leaguen HC Ambrì-Piottan kanssa. Hofer jatkaa seurassa kaudella 2019-20.
Vigon piirikunnan oikeustalo
Vigon piirikunnan oikeustalo on oikeustalo Terre Hauten kaupungissa Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vigon piirikunnan oikeustaloa alettiin rakentaa vuonna 1884 ja se valmistui vuonna 1888. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Samuel Hannaford.
GP2 Belgian Grand Prix 2012
thumb|300px|[[Marcus Ericsson lauantain kilpailun voittaja.]] GP2 Belgian Grand Prix 2012 oli GP2-kauden 2012 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 1.–2. syyskuuta Circuit de Spa-Francorchampsn moottoriradalla Belgiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:n Belgian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi iSport International -tallin kuljettaja Marcus Ericsson. Sunnuntain kilpailun voitti Barwa Addax Team -tallin Josef Král.
Connections
Connections on intialaisen säveltäjä A. R. Rahman studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009.
Karkkilan Työväen Näyttämö
Karkkilan Työväen Näyttämö on vuonna 1908 perustettu ammattijohtoinen harrastajateatteri, Suomen vanhimpia harrastajateattereita. Teatterin kesäesitykset järjestetään nykyisin Fagerkullan museoalueen pihanäyttämöllä, talvisin esitykset pidetään Karkkisalissa. .
Teatteri on toiminut yhtäjaksoisesti lukuun ottamatta lyhyttä vaihetta 1960-1970-luvulla. Toiminnan aktivoi uudestaan Aatos Mäkelä. Teatterin ohjelmistoon on kuulunut niin perinteisiä näytelmiä kuin paikallisten kirjoittajienkin tekstejä. Vuosittain on ollut vähintään yksi ensi-ilta. Ensimmäinen esitys pidettiin 1907, jolloin näytelmänä oli Rikosten syyt. 90-vuotis-juhlanäytelmä oli Mihail Bulgakovin Kokonaan uusi ihminen. Karkkilan rautatieliikenteen 50-vuotisjuhlassa vuonna 1961 teatteri esitti katkelman Juhani Ahon Rautatiestä.
Vuosaaren Merimieskirkko
Vuosaaren Merimieskirkko on Suomen Merimieskirkko ry:n ylläpitämä erityisesti merenkulkijoille tarkoitettu kirkko Vuosaaren satamassa Helsingissä. Samassa rakennuksessa toimii myös Merimiespalvelutoimisto.
Vuosaaren merimieskeskuksen rakennuksen on suunnitellut ARK-house arkkitehdit Oy. Toiminta tiloissa alkoi tammikuussa 2009 ja kirkon ekumeeninen vihkiminen tapahtui 27. tammikuuta 2009. Vihkimisen toimittivat Helsingin hiippakunnan silloinen piispa Eero Huovinen, Helsingin ortodoksisen hiippakunnan metropoliitta Ambrosius ja isä Teemu Sippo SCJ katolisesta kirkosta Suomessa.
Merimieskirkon rakennus on suljetun satama-alueen ulkopuolella ja kirkkoa vuokrataan myös muiden kuin merenkulkijoiden kirkollisiin toimituksiin, tilaa on noin 80 henkilölle.
Hätävarjelu
Hätävarjelu on oikeutusperuste muutoin rikolliseen tekoon, jonka tuomioistuin katsoo olleen oikeutettu eräiden oikeushyvien (esimerkiksi henki, koskemattomuus, omaisuus, kotirauha) puolustamisen kannalta. Hätävarjelussa on siis kyse oikeudesta vääryyttä vastaan. Hätävarjelun ja sitä suuresti muistuttavan toisen oikeutusperusteen, pakkotilan, ero on siinä, että hätävarjelussa puolustaudutaan toisen ihmisen muodostamalta uhalta, kun taas pakkotilassa ihminen suojautuu ympäristöstä, kuten luonnonilmiöistä tai onnettomuuksista, aiheutuvia vaaroja vastaan suojatakseen arvokkaampia oikeushyviä, kuten omaa tai toisen henkeä.
Käsitykset hätävarjelun oikeutuksesta vaihtelevat eri maiden lainsäädännössä paljon. Esimerkiksi Ruotsissa hätävarjelulla on sallittua suojella vain sikäläisessä laissa erikseen mainittuja oikeushyviä eikä mitään muuta. Norjassa hätävarjelu on sallittu jopa ympäristörikoksen estämiseksi. Taipumusta itsensä ja lähestensä suojelemiseen pidetään kuitenkin varsin yleisinhimillisenä. Tällainen puolustautuminen myös usein pelastaa arvokkaita etuja.
Hätävarjelu on oikeus, ei velvollisuus! Henkilö, jolla on oikeus hätävarjeluun, voi halutessaan myös poistua paikalta.
Milloin hätävarjelu on oikeutettua?
Rikoslain 4. luvun 4. pykälän ensimmäisen momentin mukaan teko voidaan oikeuttaa hätävarjeluna, mikäli se on välttämätön välittömästi uhkaavan oikeudettoman hyökkäyksen torjumiseksi. Puolustautuminen on siis oikeutettua ainoastaan oikeudetonta hyökkäystä vastaan ja vain sellaisin keinoin, joita voidaan pitää hyväksyttävinä tilanteen kokonaiskuva huomioon ottaen. Lisäksi mahdollisuus hätävarjelun käyttöön on ajallisesti rajoitettua. Oikeus hätävarjeluun turvautumiseen on siis rajattu varsin tiukasti. Tämä on tarpeellista, jotta hätävarjelua ei alettaisi käyttää perusteena oman käden oikeuteen.
Lain tarkoittama hyökkäys on ihmisen teko, joka voi aiheuttaa vahinkoa jollekin oikeushyvälle. Esimerkiksi sairauskohtaus ei ole teko eikä siten myöskään hyökkäys, vaikka siitä aiheutuisikin sivullisille ruumiinvammoja. Jos ihminen on usuttanut eläimen hyökkäykseen, eläin on hyökkäyksen apuväline ja oikeutettu kohde puolustusteolle.
Hätävarjelussa käytetyn voimankäytön puolustettavuutta arvioitaessa huomioidaan, paitsi suojeltavan edun merkitys ja hyökkäyksen vaarallisuus, myös puolustuksessa käytetyn väkivallan ja sen aiheuttamien vahinkojen suuruus. Vähäarvoisen omaisuusedun pelastamiseksi ei ole lupa aiheuttaa esimerkiksi vakavia henkeen tai terveyteen kohdistuvia vammoja. Tähän viitataan suomalaisessa oikeustieteellisessä kirjallisuudessa yleisesti vertauskuvalla ”omenavarasta ei saa ampua”. Yleisemmin, kovin vähäistä oikeuksien loukkausta ei ole sallittua torjua voimakeinoin, vaikka teko jäisi sen takia kokonaan torjumatta. Hätävarjelupykälän ensimmäisessa momentissa luetellaan huomioitavat seikat :
Omaa tai toisen kunniaa ei ole sallittua puolustaa hätävarjeluna koskaan. Hätävarjeluun vedoten ei ole myöskään mahdollista ottaa haltuun omaisuutta, joka on ehtinyt jo päätyä häiriöttömästi sen anastaneen haltuun. Jo tapahtuneiden oikeushyvän loukkausten korjaamiseksi on lähtökohtaisesti turvauduttava viranomaisten apuun. Eräin ehdoin tällaisesta tilanteesta kuitenkin säädetään Pakkokeinolaissa itseapuna. Oikeudettomasti omaisuutta hallussaan pitävä voi, estäessään omaisuuden laillista takaisinottoa, kuitenkin syyllistyä oikeudettomaan hyökkäykseen ja mahdollistaa hätävarjelutilanteen.
Oikeudeton hyökkäys
Hätävarjelu on sallittua ainoastaan oikeudetonta hyökkäystä vastaan. Toisin sanoen hyökkäyksen on täytettävä jonkin rikoksen tunnusmerkistö siten, ettei sitä kata mikään oikeuttamisperuste. Esimerkiksi myymälävarasta kiinniottava vartija toimii yksityisistä turvallisuuspalveluista annetun lain oikeuttamana, eikä kiinniottoon sisältyvä vapaudenriisto anna myymälävarkaalle mahdollisuutta turvautua hätävarjeluun.
Puolustusteon tarpeellisuus
Olisi mahdollista laatia hätävarjelupykälä, jossa puolustusteon tarpeellisuutta ei huomioitaisi. Näin ei olla kuitenkaan tehty, joten lainsäätäjä edellyttää arviota siitä, onko puolustusteko lainkaan perusteltu.
Muiden kuin henkilöön kohdistuvien hyökkäysten tapauksessa syntyy helposti tilanne, jossa oikeushyvän puolustamiseksi riittää esimerkiksi poliisin kutsuminen paikalle. Omakätinen puolustusteko ei siis automaattisesti ole oikeutettu, vaikka hätävarjelun piiriin kuuluvaa asiaa loukattaisiinkin. Silloinkin kun puolustusteko on oikeutettu, sen tulee tapahtua lievintä mahdollista voimaa käyttäen.
Hätävarjelupykälän nykyisessä sanamuodossa ei enää käy ilmi, että hätävarjelun tulee tapahtua nimenomaan suojelemistarkoituksessa. Lain esitöissä tästä vaatimuksesta kuitenkin pidetään kiinni (HE 44/2002 vp sivulla 116). Oikeustieteellisessä kirjallisuudessa katsotaan, että tiedon hätävarjelun oikeutuksesta tulisi olla sama, kuin mitä vaaditaan rikoksessa olosuhdetahallisuuden osalta. Näin tulkiten hätävarjelussa toimisi henkilö, joka pitää ”varsin todennäköisenä”, että hätävarjeluun oikeuttava tilanne on käsillä.
Ajallinen ulottuvuus
Puolustautuminen on ajallisesti rajattua. Hätävarjelu on sallittua vasta, kun hyökkäys on välittömästi uhkaamassa tai jo alkanut. On huomattava, että hätävarjeluteon perusteleminen jälkeenpäin välittömästi uhkaavan hyökkäyksen tapauksessa voi olla varsin vaikeaa, sillä kyse on subjektiivisesta näkemyksestä eikä rikoksen tunnusmerkistön mukainen teko ole välttämättä vielä tapahtunut. Siinä tilanteessa edellytetään, että hyökkääjä on todellakin luonut konkreettisen vaaran rikoksen tapahtumisesta. Vastaavasti hätävarjeluoikeus päättyy välittömästi, kun hyökkäys on päättynyt ja suojeltavia oikeushyviä uhkaava vaara on poistunut. Liian myöhään, eli oikeudettoman hyökkäyksen jo loputtua, aloitettu puolustautuminen muuttuu itsessään oikeudettomaksi hyökkäykseksi, jota vastaan toinen osapuoli voi mahdollisesti käyttää hätävarjelua.
Hätävarjelupykälän valossa hyökkäyksen kostaminen on rangaistavaa jo siitä yksinkertaisesta syystä, ettei se ei ole hyökkäyksen torjumiseksi tarpeellista.
Nykyisen oikeuskäytännön mukaan aikarajojen ylittymistä käsitellään oikeudessa hätävarjelun liioitteluna.