cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Napolinmastiffi
Terveys
thumb|Näyttelytyyppinen, erityisen löysänahkainen napolinmastiffi, jolla on [[ektropion|uloskääntynyt luomi ja lyhyeksi typistetyt korvat.]] Napolinmastiffien kanta on maailmanlaajuisestikin erittäin pieni. Siksi tällä rodulla on tavallista enemmän eri ongelmia. Raskaana rotuna napolilla tavataan nivel- ja lonkkasairauksia. Allergiat, ihotaudit tai silmäsairaudet ovat kohtalaisen yleisiä. Yksi tyypillinen esimerkki silmäsairaudesta on kirsikkasilmä. Löysä, runsas nahka tekee napolin tavallista alttiimmaksi iho-ongelmille, joten ihopoimuja on muistettava puhdistaa varsinkin naaman alueelta. Perinnölliset sairaudet eivät ole poissuljettuja. Isoilla koirilla esiintyy mahalaukun kiertymää. Pentuja hankkiessa on erittäin tärkeää selvittää vanhempien terveystilanne. Napolinmastiffin omistajan on hyvä varautua mahdollisiin eläinlääkärikäynteihin.
Napolinmastiffin eliniänodote on lyhyt: keskimääräinen elinikä on Suomen kennelliiton jalostustietokannan tilastojen mukaan 5 vuotta ja kuukausi (tilanne 7.11.2013). Tilaston mukaan luusto- ja nivelsairaudet olivat yleisin kuolinsyy (kahdeksan kolmestakymmenestä), ja niistä kärsineiden yksilöiden keskimääräinen elinikä oli kaksi vuotta ja kuusi kuukautta.
Muita mahdollisia terveysongelmia:
Yhdysvalloissa alettiin vuonna 2008 tutkia Välimerellä hietasääsken levittämän koiran leishmaniaasin esiintyvyyttä amerikkalaisissa napolinmastiffeissa. Yhdysvalloissa suositellaan Italiasta tuotujen koirien testausta taudin varalta.
Reijo Lumisalmi
Reijo Johannes Lumisalmi (19. kesäkuuta 1949 Suomussalmi – 23. huhtikuuta 1987 Raahe) oli suomalainen harrastajamuusikko, jonka tunnetuimpia sävellyksiä ja sanoituksia ovat iskelmälaulaja Reijo Kallion hittikappaleet ”Yksinäinen” (1979) ja suosittu häävalssi ”Suvivalssi” (1980). Lumisalmi ehti elämänsä aikana säveltää yli 40 kappaletta useille kotimaisille 1970- ja 1980-luvulla levyttäneille artisteille. Muun muassa Ahti Lammen vuonna 1980 julkaistulta esikoisalbumilta Elämän valttikortit löytyy viisi Lumisalmen säveltämää ja sanoittamaa kappaletta: ”Kesää kaipaan mä taas”, ”Kevään taikaa”, ”Lapsuuden pihamaa”, ”Sait minut tuntemaan” ja ”Kaksin on kauniimpaa”.
Päivätyönsä Lumisalmi teki autonkuljettajana Tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa. Hän soitti kitaraa ja harmonikkaa ja levytti laulujaan myös itse.
MV Doña Paz
thumb|Doña Paz vuonna 1984 MV Doña Paz oli filippiiniläinen matkustaja-alus, joka upposi 20. joulukuuta 1987 törmättyään MT Vectorin kanssa. Onnettomuudessa kuoli yhteensä 4 386 ihmistä, mikä on pahin rauhanajan meriturma. Pahin sota-ajan meriturma oli Wilhelm Gustloffin uppoaminen tammikuussa 1945, jolloin noin 10 000 ihmistä hukkui.
Piikkinä lihassa
Piikkinä lihassa on Klamydian kolmen levyn 15-vuotisjuhlakokoelma, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2004. Kokoelman ensimmäinen levy sisältää 14 uutta, kesällä 2003 äänitettyä kappaletta sekä eri artistien cover-versioita Klamydian kappaleista, toinen levy sisältää valikoituja kappaleita yhtyeen vanhasta tuotannosta ja kolmas levy koostuu kesällä 2003 Vaasan Rockperry -festivaaleilla äänitetystä 15 -vuotisjuhlakonsertista, jossa esiintyivät Klamydian kaikki vuosina 1988–2003 vaikuttaneet kokoonpanot.
Kokoelmaa varten äänitetyt uudet kappaleet julkaistiin myös vuonna 2004 ilmestyneellä Urpojugend -albumilla.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Jean-Marie Lehn
Jean-Marie Lehn (s. 30. syyskuuta 1939 Rosheim) on ranskalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1987 työstään supramolekulaarisen kemian ja supermolekyylien parissa sekä erityisesti kryptandien synteesistä. Lehn jakoi palkinnon Donald J. Cramin ja Charles J. Pedersenin kanssa. Lehn on julkaissut yli 800 vertaisarvioitua kemiaa koskevaa artikkelia.
Lehn opiskeli aluksi musiikkia tullakseen kotikaupunkinsa Rosheimin kanttoriksi. Myöhemmin hän kuitenkin luopui ajatuksesta. Hän jatkoi urkujen soittamista kuitenkin myös koko tieteilijän ammattiuransa aikana. Vuosina 1950-1957 Lehn opiskeli latinaa, kreikkaa, englantia ja ranskankielistä kirjallisuutta. Hän kiinnostui filosofiasta ja luonnontieteistä, erityisesti kemiasta. Lehn suoritti alemman korkeakoulututkinnon filosofiassa vuonna heinäkuussa 1957 ja alemman korkeakoulututkinnon luonnontieteissä saman vuoden syyskuussa.
Vuonna 1966 Lehn sai apulaisprofessorin paikan Strasbourgin yliopistosta. Hänen päätutkimuskohteensa oli aineiden rakenne.
Vuonna 1968 Lehn onnistui syntetisoimaan häkinkaltaisia molekyylejä, jotka sulkivat sisäänsä ainoastaan yhdenlaisen molekyylin. Tämä oli tärkeä askel uuden supramolekulaarisen kemian alalla, joka tutkii aineiden sisäisten sidosten sijasta intermolekulaarisia sidoksia. Kryptandeista, kuten Lehn yhdisteitä nimittää tulikin hänen uransa erityinen mielenkiinnon kohde. Vuonna 1980 hänestä tuli opettaja maineikkaaseen Collège de Franceen.
Kauppaporvari (Raahe)
Kauppaporvari on Raahen keskustassa sijaitseva julkisia ja liiketiloja sisältävä rakennus, jossa on yli 400-paikkainen konserttisali Raahesali, kokous- ja kongressitiloja sekä kahvila-ravintola. Arkkitehtitoimisto Martti Väisäsen suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1999 ja on pinta-alaltaan noin 10 000 neliömetriä. Raahesalin akustiikkakonsulttina on toiminut Alpo Halme.
Kiinteistöstä Raahen kulttuuripalveluiden käytössä olevia tiloja kutsutaan nimellä Tapahtumatalo Raahe. Näitä tiloja ovat Raahesali, kokoustilat Fregatti ja Parkki sekä Galleria Myötätuuli, ja ne ovat Raahen kaupungin omistuksessa.
Kauppaporvarin tiloissa toimii myös muun muassa hotelli Raahen Hovi sekä Raahen seudun hyvinvointikuntayhtymän NeuvoRassi-palvelupiste.
Néos Voutzás
Néos Voutzás (, joskus Néos Vountzás, Νέος Βουντζάς) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ateenan metropolialueella. Se kuuluu hallinnollisesti Marathónaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 116 (vuonna 2011).
Néos Voutzáksen kylä sijaitsee noin 23 kilometriä itäkoilliseen Ateenasta ja noin 3,5 kilometriä luoteeseen Rafínasta, lähellä Attikan itärannikkoa. Se on osa Néa Mákrin kaupunkiyhdyskuntaa. Aiemmin kylä kuului Néa Mákrin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Marathónaksen kunnan Néa Mákrin kunnallisyksikköön.
BMW K100
thumb|BMW K100RS BMW K100 on BMW:n vuosina 1983–1991 valmistama moottoripyörämallien perhe.
K100 poikkeaa K75-sisarmallistaan pyörän runkoon nähden pitkittäin asennettun moottorinsa osalta; K100-malleissa se on nelisylinterinen 987-kuutioinen, kun taas K75-malleissa moottori on kolmisylinterinen ja 740-kuutioinen. Muilta osin mallit ovat jokseenkin identtisiä.
K100-mallia valmistettiin useina eri versioina: K100, K100RT, K100RS ja K100LT. BMW:n K-sarjan pyörät olivat, ja ovat edelleen, luotettavan ja hyvän matkapyörän maineessa.
Kiljumerikotka
Kiljumerikotka (Haliaeetus vocifer) on Afrikassa elävä petolintu. Kiljumerikotkan lempinimi on ”Afrikan ääni”, koska sillä on tapana heilauttaa päänsä taaksepäin ja kiljahtaa äänekkäästi.
BMW K100
Vuodesta 1990 alkaen moottoreissa oli neljä venttiiliä sylinteriä kohden aikaisemman kahden sijaan. Malli päivitettiin kokonaan vuonna 1993 ja samalla myös iskutilavuus nostettiin 1092 kuutiosenttimetriin. Mallimerkinnän K100 korvasi kasvanutta kuutiotilavuutta kuvaava K1100.
Kiljumerikotka
Koko ja ulkonäkö
Muuten ruskealla kiljumerikotkalla on valkoinen pää, rinta ja pyrstö. Nokan tyvi on väriltään keltainen, mutta nokan kärki on musta.
Levinneisyys
Kiljumerikotkan levinneisyysaluetta on Saharan eteläpuolinen Afrikka Senegalista ja Etiopiasta etelään. Se on tavattu satunnaisesti Egyptissä. Lajin elinympäristön ala on 17 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä.
Elinympäristö
Kiljumerikotka elää rannikkoseuduilla, mangrovealueilla, soilla, jokivarsien metsissä sekä jokien ja tekojärvien ympäristöissä.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Kiljumerikotkan muna Pesä on järeässä puussa ja se on rakennettu oksista ja risuista. Pesä voi olla käytössä useita vuosia. Naaras munii 1–3 munaa, joita haudotaan 42–45 vuorokautta. Naaras hoitaa haudonnan lähes kokonaan yksin. Poikaset ovat lentokykyisiä 10–11 viikon ikäisinä.
Ravinto
Lähinnä kalat, mutta myös haaskat, nisäkkäät ja vesilinnut. Kiljumerikotkat jahtaavat myös muita lintuja ilmassa ryöstääkseen niiden saaliit.
John W. Wells
John West Wells (1907–1994) oli yhdysvaltalainen paleontologi. Hän oli Cornellin yliopiston professori ja asiantuntija elävien ja fossiilisten korallien alalla. Wellsin ura oli harvinaisen pitkä: hän julkaisi ensimmäisen artikkelinsa vuonna 1930 ja viimeisen vuonna 1988. Yhteensä artikkeleja kertyi 175 kappaletta. Pääosa niistä käsitteli kivikoralleja mesotsooiselta kaudelta nykyaikaan, mutta hän kirjoitti myös New Yorkin devonikauden Rugosa-koralleista sekä fossiilisten korallien kasvusta näkyvistä todisteista siitä, että maan pyöriminen on hidastunut.
Retignano
pienoiskuva|Panoraamanäkymä Retignano on kylä Italiassa Stazzeman kunnassa Luccan maakunnassa Toscanassa. Sitä asuttivat alun perin apuaaniliguurit jotka olivat pieni, Pohjois-Euroopasta tuleva yhteisö. Retignano päätyi Rooman keisarikunnan hallintaan vuonna 177 eaa., jolloin siitä tuli yksi menestyneimmistä ja kehittyneimmistä roomalaisista yhteisöistä Apuaanialpeilla. Sitä käytettiin lähinnä piilopaikkana mereltä tulevan hyökkäyksen varalta, sillä se oli tunnetusti hyvä paikka tarkkailla mereltä tulevia vihollisia, ja sieltä sai runsaasti puuta, uuttomateriaaleja ja marmoria. Retignano oli vuosisatojen ajan itsenäinen nimityksellä ”pikkukunta”, mutta vuonna 1776 suurherttua Pietro Leopoldo riisti siltä kyseisen nimityksen alistaen sen osaksi Luccaa, jonka maakunta Retignano nykyäänkin on. Retignano palasi menestyksen polulle 1800-luvun puolessavälissä, kiitos marmorilouhosten, joissa louhitaan arvostettua bardiglio fioritoa, jota erityisesti projektin englantilaiset rahoittajat arvostivat.
Maailmansotien välissä kylä koki nopeaa väestönlaskua, jota aiheuttivat muuttaminen suuriin kaupunkeihin ja ulkomaille, erityisesti Pohjois-Amerikkaan ja Argentiinaan. Kadehdittavasta sijainnistaan johtuen saksalaiset hyödynsivät sitä, kunnes amerikkalaisjoukot uudelleenvalloittivat sen ja sijoittivat sinne yhden päätukikohdistaan Gootti-linjan etenemisvaiheen aikana.
Serpico – kadun tiikeri
Serpico – kadun tiikeri on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut rikoselokuva. Elokuvan ohjasi Sidney Lumet, ja pääosassa on Al Pacino.
Elokuva perustuu tositarinaan newyorkilaisesta poliisista Frank Serpicosta, joka ei suostunut ottamaan lahjuksia vastaan toisin kuin kollegansa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Serpicon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni
Alussa Frank Serpico makaa haavoittuneena poliisiauton takapenkillä. Häntä on ammuttu ja häntä kiidätetään sairaalaan.
Elokuva etenee Serpicon muisteluna: nuori Serpico ilmoittautuu poliisikouluun, pääsee testeistä läpi ja partioi pian katuja virka-asu yllään. Serpico haluaisi kylläkin vaihtaa virkapuvun siviiliasuun. Hän jättää anomuksen, jonka seurauksena saa siirron. Päästyään rikospoliisiin hän kokee karvaan yllätyksen huomatessaan, kuinka korruptio pitää valtaa NYPD:ssä. Tähän Serpico ei suostu ja jatkaa partioimista ilman lahjuksia. Ainoana rehtinä poliisina ollessaan Serpico alkaa saada uhkailua kollegoiltansa.
Havaijinenglanti
Havaijinenglanti on Havaijilla puhuttava englannin kielen murre, joka on havaijin ohella Havaijin osavaltion virallinen kieli. Havaijinenglanti on eri asia kuin Havaijin pidginenglanti.
Havaijinenglannin silmiinpistävin piirre lienee havaijin kielestä tulleiden lainasanojen suuri määrä. Tähän on vaikuttanut ennen kaikkea pidginenglanti, jonka kautta havaijilaiset sanat ovat löytäneet tiensä puhuttuun englantiin. Lähde:
Englannista tulevia sanoja, joilla on oma merkityksensä havaijinenglannissa, ovat mm.:
Hauteville (suku)
thumb|140px|Hauteville-suvun vaakuna Hauteville oli alun perin vähäpätöinen normanniaatelisten suku, joka nousi kukoistukseen Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa Välimeren valloitustensa, etenkin Etelä-Italian ja Sisilian, ansiosta. Suvun jäseniä osallistui myös Englannin normannivalloitukseen ja ensimmäiseen ristiretkeen.
Suvun alkuperä on tuntematon. Suvun nimi saattaa tarkoittaa yksinkertaisesti "korkeaa kaupunkia" ja sitä on vaikea varmuudella yhdistää mihinkään paikkaan, joskin nykyinen historiankirjoitus suosii Hauteville-la-Guichard'ia. Ensimmäinen suvun tunnettu jäsen on Tancred de Hauteville, joka oli kuolemaansa saakka (n. 1041) pieniarvoinen paroni, mutta jonka pojat saivat mainetta Italiassa.
Sisilia
Vanhimmat Tancredin kahdestatoista pojasta, Vilhelm ja Drogo olivat ensimmäiset Italiaan saapuneet suvun jäsenet, he tulivat sinne vuoden 1035 tienoilla. He tulivat tunnetuksi Bysantin vihollisina ja Vilhelm sai Apulian ja Calabrian kreivin tittelin. Drogo seurasi kreivinä veljeään 1047. Seuraava veli, Onfroi seurasi Drogoa ja löi paavi Leo IX:n Civitaten taistelussa, tehden Hautevillet alueen suurimmaksi mahtitekijäksi. Häntä seurasi vuorostaan neljäs veli ja ensimmäinen poika Tancredin toisen vaimon kanssa, Robert Guiscard.
Robert aloitti Sisilian valtauksen ja jatkoi sotaa Bysanttia vastaan päättäväisesti. Vuonna 1059 paavi nimitti hänet herttuaksi. Robert valloitti myös vielä valloittamattoman osan Sisiliasta ja antoi sen nuorimmalle veljistä, Roger I:lle, joka sai Sisilian kreivin tittelin. Roger I jätti pojilleen Simonille ja Roger II:lle voimakkaan valtakunnan. Näistä jälkimmäinen onnistui yhdistämään muut Hautevillejen omistukset Italiassa, Apulian ja Calabrian, Sisiliaan. Vastapaavi kruunasi hänet Sisilian kuninkaaksi joulupäivänä 1130. Roger selviytyi vaarallisista vihollisistaan ja Sisilian kuningaskunta periytyi hänen jälkeläisilleen, kunnes Vilhelm II kuoli ilman perillistä ja valtakunta siirtyi Hohenstaufenin suvun keisarille Henrik IV:lle. Roger II:n tyttären kautta Hauteville-suvun verenperintö siirtyi kuitenkin vielä keisari Fredrik II:lle.
Vladimir Solovjov (kosmonautti)
Hänet valiittiin kosmonautiksi 1. joulukuuta 1978. Hän lensi Sojuz T-10 -aluksella Saljut 7 -avaruusasemalle ja Sojuz T-15 -avaruusaluksella, jolloin hän toimi ensin Saljut 7- ja sitten Mir-avaruusasemalla. Hän vietti kaikkiaan noin 362 vuorokautta avaruudessa. Hän toimi Mir-lentojen lennonjohtajana. Hän siirtyi eläkkeelle 18. helmikuuta 1994, mutta palasi takaisin lennonjohtajaksi ISS-toimintoihin.
Solovjov on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Big Al
Big Al on Wyomingin osavaltiosta Yhdysvalloista vuonna 1991 löydetty Allosauruksen fossiili. Luuranko on säilynyt lähes täydellisenä, siitä on löydetty 95 prosenttia. Big Aliksi ristitty yksilö eli noin 145 miljoonaa vuotta sitten jurakaudella. Fossiilin kaivaminen esiin vei kahdeksan päivää.
Al kuoli kuusivuotiaana, keskenkasvuisena. Se oli kuollessaan 10 metriä pitkä ja kolme metriä korkea. Se oli saanut elämänsä aikana noin 70 murtumaa. Murtumia oli hännässä, selkärangassa ja oikeassa eturaajassa. Myös sen oikean takaraajan keskimmäinen varvas oli tulehtunut ja todennäköisesti hankasi viereisiä varpaita.
BBC:n tuottama elokuva Ison Alin tarina (The Ballad Of Big Al) kertoo Alin elämäntarinan. Elokuvassa seurataan Alin elämää kuoriutumisesta kuolemaan. Elokuvassa Al sai kylkiluunmurtumansa yriteltyään paritella väkisin itseään suuremman naaraan kanssa, jolloin se oli käynyt Alin kimppuun. Varvas murtui Alin saalistaessa ja sen kompastuttua kaatuneeseen puuhun. Elokuvassa näytettiin myös, kuinka Al ja muutama muu Allosaurus hyökkäsivät Diplodocus-lauman kimppuun ja tappoivat suuren, mutta sairaan ja heikon yksilön.
SAR-Lupe
thumb|SAR-Lupen malli Kosmos 3M:n ylävaiheen sisällä SAR-Lupe on Saksan ensimmäinen "jokasään" tiedustelusatelliittijärjestelmä. Se koostuu viidestä piensatelliitista. Niiden havaintolaite on synteettisen apertuurin tutka (SAR-tutka). Satelliitit lentävät 480 km korkeilla naparadoilla. Satelliitit rakensi saksalainen OHB-Systems AG -yritys.
Satelliittien laukaisuun käytetään venäläistä Kosmos 3M-kantorakettia ja ne laukaistaan Plesetskin kosmodromista. Satelliitin arvioitu toiminta-aika on 10 vuotta. Sen massa on noin 800 kg.
Tom Tailor
Tom Tailor Group on saksalainen vaatetusalan konserni. Se perustettiin 1962 Hampurissa. Yritys valmistaa pääasiassa klassisia ja ajan tasalla olevia vaatteita miehille, naisille ja lapsille. Vaatteiden hinnat ovat yleensä keskitasoa. Tom Tailorin tuotevalikoimaan kuuluu myös kelloja, hajusteita sekä kenkiä. Päämarkkinat ovat Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Benelux-maissa ja Ranskassa.
31. joulukuuta 2009 Tom Tailorin tuotteita myytiin 87 omassa vähittäismyymälässä, Tom Tailor E-Shopissa (Saksa, Itävalta ja Alankomaat), 201 franchise-liikkeessä ja 1 108 shop-in-shopissa 35 eri maassa. Vuonna 2009 Tom Tailor Groupilla oli noin 730 työntekijää ja noin 300 miljoonan euron liikevaihto. Tilikausi oli yhtiön historian paras.
Historia
Yritys perustettiin Hampurissa 26. tammikuuta 1962. Vuonna 1965 Uwe Schröderistä tuli perustaja Hans-Heinrich Pünjerin liikekumppani ja yrityksen hallituksen jäsen. Vuonna 1979 esiteltiin yhtiön ensimmäinen urheiluasutuoteryhmä. 1980-luvun puolivälissä Michael Rosenblat vei Tom Tailorin Yhdysvaltoihin. Rosenblatista tuli 1990-luvun alussa myös yhtiön osakas ja sen hallituksen jäsen.
Tom Tailor avasi 1994 ensimmäisen oman kauppansa. Vuonna 1995 yritys lanseerasi lastenmuotimerkin. Vuotta myöhemmin perustettiin ensimmäinen kauppa Saksan ulkopuolelle, Wieniin. Samana vuonna yhtiö esitteli myös ensimmäisen farkkutuoteryhmänsä. Naisten tuoteryhmä lanseerattiin 1999.
Juuri ennen uutta vuosituhatta yritys muuttui osakeyhtiöksi. Uwe Schröderistä tuli yhtiön hallituksen puheenjohtaja ja Michael Rosenblatista varapuheenjohtaja. Vuonna 2002 Burkhard Stuhlemmer nimettiin yhtiön hallitukseen, tuoteryhmä "Mini" perustettiin ja ensimmäinen lapsille suunnattu Tom Tailor -kauppa avattiin. Vuonna 2006 avattiin Tom Tailor E-Shop -verkkokauppa (Saksa, Itävalta, Alankomaat). . Seuraavana vuonna markkinoille tulivat nuorten muotilinjat Tom Tailor Denim Male ja Denim Female.
Tuotelinjat
Tom Tailor Group lanseeraa jokaista viittä tuotelinjaansa kohden 12 mallistoa vuodessa.
Lumikki ja 7 jätkää
Lumikki ja 7 jätkää on vuonna 1953 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Ville Salminen. Elokuva pohjautuu Grimmin satuun Lumikki. Laulut esittää lauluyhtye Souvaripojat, joka myös levytti kappaleen Lumikki ja 7 jätkää.
Juoni
Joukko vuoden 1953 ylioppilaita lähtee pyöräretkelle maalle ja retken aikana Liisa eksyy metsään. Hän päätyy tukkilaisten kämpälle ja suostuu tukkilaisille taloudenhoitajaksi.
Arviot
Aikalaisarvioissa Paula Talaskivi arvosti elokuvan viattomuutta, "kiltteyttä": "...paatuneempikin taitaa sulaa lähes satutunnelmiin". Olavi Veistäjä puolestaan kommentoi: "Voiko yleisöä enää yrittää naurattaa mauttomammin ja tökerömmin?" Muutenkin elokuva sai kovin ristiriitaisia arvioita.
Myöhemmin Grimmin sadun tukkilaismuunnelma on saanut luonnehdinnan kepeä farssi, jonka nimiosan esittäjän Raili Mäen näyttelijäntaidot ovat erään kriitikon mielestä vaatimattomat, vaikka hän muuten hehkeä onkin.
Preeriapöllö
Preeriapöllö (Athene cunicularia) on pienikokoinen Floridassa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa esiintyvä pöllölintu.
Koko ja ulkonäkö
Pituus 19–25 cm, siipiväli 51–61 cm, paino 120–250 g.
Suomen euroviisukarsinta 1982
Suomen euroviisukarsinta 1982 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1982 Eurovision laulukilpailuun. Karsinta pidettiin jälleen kutsukilpailuna, jossa kymmenen suomalaissäveltäjää, Jukka Siikavire, Veikko Samuli, Toivo Kärki, Olli Ahvenlahti, Jim Pembroke, Upi Sorvali, Toni Edelmann, Kari Kuusamo, Nono Söderberg ja Kassu Halonen kutsuttiin säveltämään kappale karsintaan. Karsinnassa ei tällä kertaa ollut semifinaalia vaan kaikki kymmenen kappaletta kilpailivat suoraan Kulttuuritalolla perjantaina 19. helmikuuta pidetyssä finaalissa. Karsinnan suora lähetys alkoi YLE TV1:ssä kello 21.25. Esittäjän säveltäjien tuli valita neljän Yleisradion nimittämän ehdokkaan joukosta. He olivat Kojo, Ami Aspelund, Tapani Kansa ja lauluyhtye Opus 5.
Preeriapöllö
Elinympäristö
Aavikot ja puoliaavikot, preeriat, tasangot, ruohomaat, pellot, laitumet ja asutut seudut.
Lisääntyminen
Sukukypsä noin 1-vuotiaana. Emo munii 6–11 munaa, joita se hautoo 28–20 vrk. Ainoa pöllölaji, joka pesii maakuopassa. Nuoret preeriapöllöt osaavat matkia kalkkarokäärmeen kalistinhännän ääntä pelottaen pois saalistajia.
Suomen euroviisukarsinta 1982
Palanneet artistit
Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
Preeriapöllö
Ravinto
Lähinnä selkärangattomat eläimet, myös pikkunisäkkäät, sammakkoeläimet ja matelijat.
Senja Kaarikivi
Senja Kaarikivi (s. 26. heinäkuuta 2000) on suomalainen pesäpalloilija. Kaarikivi edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Hyvinkään Tahkoa. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä ja ulkokentällä kopparina. Kaarikivi on pelannut urallaan 25 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kolme kunnaria ja kaksi tavallista juoksua, tuonut 32 juoksua ja kerännyt 71 kärkilyöntiä. Kaarikivi on pelannut urallaan kaksi Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt neljä kärkiltöntiä. Tilastot päivitetty 2. heinäkuuta 2021.
Harjakalat
Harjakalat (Caristiidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät lämpimissä valtamerissä.
Lajit ja anatomia
Harjakaloihin kuuluu 2 sukua ja noin 5 lajia, esimerkiksi harjakala (Platyberyx/Caristius opalescens). Lajit kasvavat suurimmillaan 25–60 cm:n pituisiksi. Ne ovat ruumiinrakenteeltaan litteitä ja korkearuumisia, ja otsaprofiili on jyrkkä. Selkäevä harjakaloilla on pitkä ja hyvin korkea ja myös rintaevät ovat pitkät. Kalojen suuret silmät ovat sopeutuma syvällä elämiseen. Väriltään harjakalat ovat tyypillisesti ruskeita ja evät ovat mustat.
Levinneisyys ja elintavat
Harjakaloja tavataan kaikista lauhkeista ja lämpimistä valtameristä lukuun ottamatta Tyynenmeren koillisosia. Tyypillisesti ne elävät melko syvissä vesissä 100–2 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Harjakalalajit liikkuvat usein uimapolyyppien lahkon (Siphonophora) lajien seurassa ja uimapolyypit ovat myös niiden ravintoa. Lisäksi harjakalat voivat syödä myös pieniä kaloja ja eläinplanktonia.
Tel Avivin lentoasemaisku
Tel Avivin lentoasemaisku oli Lyddan kansainvälisellä lentoasemalla Israelissa 30. toukokuuta 1972 tehty terrori-isku, jossa kolme Japanin punaisen armeijakunnan jäsentä avasivat tulen matkustajia ja henkilökuntaa kohti.
Hyökkäys
Terroristijärjestö Japanin punaisen armeijakunnan terroristit saapuivat Air Francen lennolla Roomasta Tel Aviviin. He olivat passintarkastuksen jälkeen hakeneet tulohallista matkatavarat, avanneet ne ja ottaneet konekiväärit esille. He avasivat tulen lentoaseman tuloaulassa, minkä seurauksena 26 ihmistä sai surmansa ja lähes 80 haavoittui. Tämä aiheutti pakokauhun ja sekasorron.
Israelilaiset turvamiehet ryhtyivät toimintaan ja pidättivät yhden terroristeista. Kaksi muuta kuoli, toinen toverinsa luodeista ja toinen teki itsemurhan käsikranaatilla. Kuolleet terroristit olivat Yasuda Yasuyuki ja Takashi Okuraida, joista jälkimmäinen oli Japanin punaisen armeijakunnan johtajan Fusako Shigenobun aviomies. Vangittu 24-vuotias Kozo Okamoto ilmoitti, että iskut oli suoritettu Palestiinan kansanrintaman toimeksiannosta.
Reaktiot
Pääministeri Golda Meir väitti, että verilöylyltä olisi vältytty, jos Air France olisi vaivautunut tarkastamaan matkustajansa. Israelin virallisissa kommenteissa vaadittiin Libanonia tapauksesta vastuuseen. Pääministeri Meirin mukaan Beirutin viranomaiset avoimesti tukivat terroristeja.
Kaikki kolme japanilaista olivat Libanonissa koulutettuja ja kuuluivat terroristijärjestöön, joka katsoi julistuksessaan kansainväliset turistit vastustajikseen, koska nämä valitsevat matkansa kohteeksi miehitetyn palestiinalaisen maan. Seitsemäntoista surmatuista olivat puertoricolaisia pyhiinvaeltajia. Pääministeri Golda Meir vetosi kaikkien maiden hallituksiin lentoasemien turvallisuusmääräysten tiukentamiseksi.
PFLP ja egyptiläinen al-Gomhouriya-lehti Kairossa kuitenkin luonnehtivat tekoa rohkeaksi itsemurhaoperaatioksi. Jordanian kuningas Hussein tuomitsi iskut. Palestiinan kansanrintaman mukaan verilöyly oli kosto 8. toukokuuta 1972 tapahtuneesta Sabenan koneen kaappaustilanteesta, jolloin israelilaiset turvallisuusmiehet ampuivat kaksi palestiinalaississiä.
Kosto
Israelin tiedustelupalvelu Mossad kosti iskun asentamalla pommin Palestiinan vapautuksen kansanrintaman edustajan, kirjailija Ghassan Kanafanin autoon. Kostoiskussa kuoli myös Kanafanin 17-vuotias sisarentytär. Kanafani ei ollut suoranaisesti yhteydessä lentoasemaiskuun.
Vladimir Kovaljonok
Vladimir Kovaljonok (s. 3. maaliskuuta 1942 Beloje, Valko-Venäjän neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti ja sotilaslentäjä. Hän aloitti kosmonauttikoulutuksen 5. heinäkuuta 1967. Hän toimi kolmen avaruuslennon päällikkönä ja vietti avaruudessa yhteensä 216 vuorokautta. Hän siirtyi eläkkeelle kenraalimajurina 23. kesäkuuta 1984.
left|150px|thumb|Vladimir Kovaljonok (vasemmalla) ja [[Viktor Savinyh neuvostoliittolaisessa postimerkissä 1981.]]
Ntaoú Pentéli
Ntaoú Pentéli (transl. myös Daoú Pentéli, Daú Pendéli) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Pentélin kuntaan, Pohjois-Ateenan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 144 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Ntaoú Pentélin luostaria.]] Ntaoú Pentélin kylä sijaitsee Pentéli-vuoren kaakkoispuolella linnuntietä noin 20 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta. Se on osa Pentélin kaupunkiyhdyskuntaa. Kylässä sijaitsee Ntaoú Pentélin luostari eli Pantokrátorin (Kristus kaikkivaltiaan) luostari. Kylän ja luostarin nimen ”Ntaoú" on muuntunut luostarin lempinimestä ”Taó” (Ταώ), jonka taas arvellaan olevan peräisin sen kamanassa ja seinissä kuvatuista riikinkukoista.
Kaislammi
Kaislammi on Pirkanmaalla Pälkäneellä Äimälässä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Murronmäen ja Sydänmaankorven välisellä metsäalueella, jonka painaumassa ovat Sulkavankorven suot. Lammen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsää. Lampi on autio eikä sen rantaan johda tietä.
Vanhasaksanpaimenkoira
Vanhasaksanpaimenkoira (Altdeutscher Hütehund) on saksalainen paimenkoira. Se ei ole FCI:n hyväksymä koirarotu ja moni sen muunnoksista on katoamassa.
Alkuperä
thumb|250px|left|Vanhanaikainen gelbbacke. Hieman ennen nykyisen saksanpaimenkoiran jalostuksen alkamista Saksan eri alueilla oli omat paimenkoiransa: alkuperäisiin rotuihin kuuluivat muiden muassa baijerinpaimenkoira, eteläsaksanpaimenkoira, hannoverinvillapaimenkoira, hesseninpaimenkoira, thüringeninpaimenkoira ja württemberginpaimenkoira. Suurin osa niistä katosi yleiskansallisen saksanpaimenkoiran syntymän myötä. Nykyiset vanhat saksalaiset paimenkoiratyypit ovat näiden alkuperäisrotujen lähimpiä sukulaisia ja osittain myös niiden suoria jälkeläisiä.
Gelbbacke
thumb|”Stumper” gelbbacke, luonnontöpö-mutaatio Gelbbacke on yleisin Pohjois- ja Keski-Saksassa. Se on saanut nimen ”keltaposki” mustan karvapeitteensä kellertävän ruskeista merkeistä. Jotkut yksilöt muistuttavat pitkänomaista suomenlapinkoiraa. Tšekinpaimenkoiraa pidetään sen sukulaisrotuna. Muunnoksesta on kaksi erillistä variaatiota, itäinen ostdeutscher gelbbacke (black & tan itäsaksanpaimenkoira) ja eteläinen süddeutscher gelbbacke (black & tan eteläsaksanpaimenkoira). ”Vanhojen ja uhanalaisten kotieläinrotujen suojelujärjestö”, joka seuraa alkuperäisrotujen tilannetta, on listannut sen punaiselle listalle kategoriaan III eli uhanalainen.
Itäsaksalainen muunnos on kaikista vanhasaksanpaimenkoirista laajimmalle levinnyt, koska sitä pidetään erittäin hyvänä työkoirana. Sen karvapeite on pitkä ja säkäkorkeus on 55–60 senttimetriä. Sen black & tan -värityksen merkit vaihtelevat sävyltään keltaisesta punaiseen ja ruskeaan, ja se on saanut merkkivärityksen silmien yläpuolella sijaitsevien alueen vuoksi lempinimen ”nelisilmä”. Eteläsaksalainen muunnos taas on tyypiltään näistä kahdesta huomattavasti epäyhtenäisempi.
Harzer fuchs
thumb|Fuchs Harzer fuchs (harzinpaimenkoira) on kotoisin Harzin alueelta, jossa sitä käytettiin alun perin Harzin punaisen nautakarjan paimentamiseen. Myöhemmin se on toiminut myös lammaskoirana, ja se on nykyisin yleisin Pohjois- ja Keski-Saksassa. Sen työskentelyominaisuudet on onnistuttu säilyttämään ensiluokkaisina, ja se on työssään sinnikäs, nopea ja ketterä. Se on älykäs, valpas ja hieman varautunut. Puhtaana työkoirarotuna se ei sovellu pelkästään seurakoiraksi, vaan turhautuu jäädessään ilman rodunomaista toimintaa. Energisenä koirana sen liikunnan ja virikkeiden tarve on suuri.
Rotu on saanut ”Harzin kettua” tarkoittavan nimensä punertavasta väristään, joka vaihtelee vaaleasta kermasta nokisen punaiseen ja tummaan punaiseen. Sillä voi olla musta maski. Korvat ovat joko pystyt tai puolipystyt. Yleensä rotu on pitkäkarvainen, mutta myös karkeakarvaisia yksilöitä esiintyy. Sen säkäkorkeus on 50–60 senttimetriä ja paino 24–28 kiloa.
Aiemmin Saksassa oli enemmän erilaisia punaisia paimenkoiria, jotka kulkivat nimen ”fuchs” alla, mutta harzilainen muunnos on ainoa nykyisin elossa oleva. Kuten suurta osaa muistakin alkuperäisroduista, sitäkin uhkaa kuitenkin sukupuutto sen alkuperäisten tehtävien yhä vain vähetessä. Vanhojen ja uhanalaisten kotieläinrotujen suojelujärjestö on listannut sen punaiselle listalle kategoriaan III eli uhanalainen.
Kuhhund
thumb|Westwälder kuhhund Kuhhundia, westfalenilaista muunnosta, käytetään nautojen paimentamiseen. Sana kuhhund tarkoittaakin lehmäkoiraa, ja nykyisin se kaitsee lähinnä maitoa tuottavia tai vasikoita imettäviä lehmiä. Alkuperältään se on hyvin vanha: se mainitaan Nassaun vanhoissa laissa jo vuonna 1465 laiduntavien kotieläinlaumojen vartijana. Se on itsevarma, älykäs ja sitkeä, ja sillä on voimakas paimennusvietti. Tämän dominoimaan pyrkivän ja itsenäisen rodun kouluttaminen vaatii kärsivällisyyttä ja selkeää johdonmukaisuutta, mutta oikein kasvatettuna se on omistajaansa kohtaan uskollinen, lempeä ja vaatimaton.
Muunnoksesta on kaksi erillistä paikallisvariaatiota, westerwälder kuhhund (westerwaldinkarjakoira) ja siegerländer kuhhund (siegerlandinkarjakoira), joista kumpaakin käytettiin työkoirana kotiseudullaan aina 1900-luvun lopulle saakka. Ensiksi mainittu paimensi karjaa laitumilla ja jälkimmäinen vastaavasti ohjasi ja vartioi laumaa tammimetsien keskellä.
Schafpudel
thumb|vasen|Schafpudel Schafpudel eli hütepudel (villapaimenkoira) on yksi alkuperäisimmistä muunnoksista, ja sillä oli todennäköisesti sama kantarotu kuin hannoverinvillapaimenkoiralla. Desmond Morris uskoo sen polveutuneen barbetista ja villakoirasta. Se on kotoisin ”Saksan alangoilta” eli käytännössä alueelta Frieslandista Mecklenburg-Etu-Pommeriin, ja nykyisin se on levinnyt Saksan kaikkiin osiin. Se on sukua muille samannäköisille eurooppalaisille lammaskoirille, kuten schapendoesille, polski owczarek nizinnylle, pulille, bergamonpaimenkoiralle, pyreneittenpaimenkoiralle ja katalonianpaimenkoiralle. Koska lammaskauppa Saksan ja Unkarin välillä oli vilkasta, varsinkin puli-teorialle on hyvät perusteet. Schafpudel on työssään sitkeä, älykäs, nopea, innokas ja ketterä paimentaja. Kotioloissa se on omistajaansa kiintynyt, oppivainen, valpas ja normaalisti ihmisiä kohtaan ystävällinen ja rakastava, mutta siitä saa kuitenkin myös hyvän hälyttävän vahtikoiran.
Schwarzer
thumb|Schwarzer thumb|Schwarzer, itäsaksalainen tyyppi. Schwarzer on saanut nimensä mustasta karvapeitteestään. Vanhojen ja uhanalaisten kotieläinrotujen suojelujärjestö on listannut sen punaiselle listalle kategoriaan III eli uhanalainen. Muunnoksesta on kaksi erillistä variaatiota, itäinen ostdeutscher schwarzer (musta itäsaksanpaimenkoira) ja eteläinen süddeutscher schwarzer (musta eteläsaksanpaimenkoira). Toisinaan jalostukseen käytetään myös fuchsia ja gelbbackea. Jotkin linjoista ovat säilyneet kuitenkin vielä tänäkin päivänä puhtaina risteytymättä muiden muunnosten kanssa, mikä pätee erityisesti homogeenisempään itäsaksalaiseen muunnokseen.
Itäsaksalaista esiintyy yleensä Pohjois- ja Keski-Saksassa, erityisesti entisen Itä-Saksan alueella. Se muistuttaa hieman pienikokoista belgianpaimenkoira groenendaelia, vaikka onkin yleensä tätä hieman vankkarakenteisempi. Se on useimmiten pitkäkarvainen ja noin 45–55 senttimetriä korkea. Se on jalostettu karjan paimentamiseen, minkä vuoksi siitä on kehittynyt tiivisrakenteinen, ei liian raskasrakenteinen koira, joka on luonteeltaan eloisa, vastaanottavainen ja innokas työskentelijä.
Petr Korda
Petr Korda (s. 23. tammikuuta 1968 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen tennispelaaja.
Vanhasaksanpaimenkoira
Schwarzer
Eteläsaksalainen on näistä kahdesta ulkonäöltään epäyhtenäisempi ja kookkaampi, ja kaikkien muunnosten joukossa yksi vankkarakenteisimmista. Se muistuttaakin paitsi 55–70 sentin säkäkorkeudeltaan, myös rakenteeltaan ja ulkomuodoltaan toisinaan enemmän kuvaszia ja muita kevyemmästä päästä olevia laumanvartijoita. Se on yleensä pitkä- tai kiharakarvainen ja sen korvat voivat olla joko riippuvat, puolipystyt tai pystyt. Laumanvartijan tavoin se myös toimii työssään mieluiten itsenäisesti ja ratkaisee ongelmatilanteet vaistoonsa ja synnynnäiseen terävyyteensä luottaen. Etelä-Saksan, Württembergin ja Frankenin vaeltavat paimenet arvostivat sitä suuresti sen ajan klassisena paimenkoirana.
Petr Korda
Korda aloitti ammattilaisuransa vuonna 1987. Hän voitti ensimmäisen ATP-tason nelinpeliturnauksensa vuonna 1988 Prahassa (parinaan Milan Srejber) ja kaksinpeliturnauksensa vuonna 1991 Berliinissä.
Vanhasaksanpaimenkoira
Strobel
thumb|250px|right|Strobel Strobel on kookas, maatiaismainen takkuisen karhea- tai kiharakarvainen muunnos, jota käytetään paimentamiseen lähinnä Etelä-Saksassa. Mustan eteläsaksanpaimenkoiran ohella se on toinen kookkaimmista ja vankkarakenteisimmista muunnoksista: myös sen säkäkorkeus vaihtelee 55–70 senttimetrin välillä. Väri on yleensä musta, black & tan tai brindle. Muunnos on erittäin voimakas, itsepäinen ja terävä. Vanhojen ja uhanalaisten kotieläinrotujen suojelujärjestö on listannut sen punaiselle listalle kategoriaan III eli uhanalainen.
Petr Korda
Korda pelasi urallaan neljä kertaa Grand Slam -turnauksen finaalissa - kahdesti kaksinpelissä ja kahdesti nelinpelissä.
Vanhasaksanpaimenkoira
Tiger
thumb|Tiger Hyvien työominaisuuksiensa vuoksi tiger on erittäin arvostettu ja onkin levinnyt kaikkialle Saksaan. Karvapeitteen pituus vaihtelee lyhyestä pitkään ja se voi olla yhtä hyvin myös joko sileä tai karkea. Säkäkorkeus on 50–65 senttimetriä. Jotkut pitkäkarvaiset yksilöt tuovat mieleen bordercollien, australianpaimenkoiran tai lyhytkarvaisen pyreneittenpaimenkoiran.
Petr Korda
Vuonna 1990 Korda ja Goran Ivanisevic etenivät Ranskan avointen nelinpelin loppuotteluun, mutta hävisivät espanjalaisille Sergio Casalille ja Emilio Sanchezille.
Vanhasaksanpaimenkoira
Tiger
Mahdolliset värit ovat mustanmerle eli sinimarmoroitu (”sininen” merle, grautiger), maksanruskea merle eli punamarmoroitu (rottiger), harlekiini eli valkoinen mustin laikuin (weißtiger) ja niin sanottu tricolor-merle eli mustanmerle tan-merkein (dreifarbige tiger). Pienet valkoiset merkit sallitaan, mutta yksilöitä, joilla on suuria valkoisia alueita ei käytetä jalostus- eikä työkoirina. Kahden merle-värisen tigerin yhdistelmät eivät ole yleisiä, ja välttääkseen riskiä saada homotsygoottimerlejä pentuja paimenet risteyttävät tigereitä usein schwarzer altdeutscherin tai strobelin kanssa. Vanhojen ja uhanalaisten kotieläinrotujen suojelujärjestö on listannut tigerin punaiselle listalle kategoriaan III eli uhanalainen.
Luonne ja käyttäytyminen
Vanhasaksanpaimenkoiran kuuluu olla sinnikäs ja kyetä työskentelemään joka säällä.
Petr Korda
Vuonna 1992 Korda pelasi Ranskan avointen kaksinpelin finaalissa hallitsevaa mestaria Jim Courieria vastaan häviten suoraan kolmessa erässä (7-5, 6-2, 6-1).
Vuoden 1996 Australian avointen nelinpelin finaalissa Korda ja hänen parinsa Stefan Edberg peittosivat kanadalaisen Sebastien Lareaun ja yhdysvaltalaisen Alex O'Brienin neljässä erässä (7-5, 7-5, 4-6, 6-1).
Korda sai uransa kruunun vuonna 1998, jolloin hän kohtasi Chilen Marcelo Ríosin Australian avointen kaksinpelin finaalissa. Korda hallitsi ottelua alusta loppuun voittaen ottelun lopulta suoraan kolmessa erässä (6-2, 6-2, 6-2) ja saavuttaen uransa ensimmäisen ja ainoan Grand Slam -voiton kaksinpelissä. Voitto nosti hänet maailmanlistan kakkoseksi, mikä jäi hänen uransa korkeimmaksi sijoitukseksi (nelinpelissä hän oli korkeimmillaan maailmanlistan kymmenes).
Muita Kordan uran kohokohtia olivat Grand Slam Cupin voitto vuonna 1993 ja Hopman Cupin voitto vuonna 1994 parinaan Jana Novotná.
Muutamia kuukausia Australian avointen kaksinpelin voiton jälkeen Kordasta tuli ensimmäinen korkean profiilin tennispelaaja, joka on jäänyt kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä. Kordan Wimbledonin tennisturnauksessa pelatun ottelun jälkeen annetusta näytteestä löytyi merkkejä nandrolonin käytöstä, tapaus tuli julki vuoden 1998 lopussa. Myöhemmin hänelle langetettiin vuoden kilpailukielto. Korda ei jatkanut uraansa kilpailukiellon jälkeen ja hänen ammattilaisuransa saldoksi jäi kymmenen ATP-tason turnausvoittoa kaksinpelissä ja kymmenen nelinpelissä.
Komedo
thumb|320px|Vasemmalla normaali ihohuokonen, keskellä valkopää, oikealla mustapää. thumb|upright|Mustapäitä nenän sivulla. Komedo tai ihomato on ihon talirauhastiehyessä oleva lieriömäinen sarveistulppa. Se on muodostunut talimassasta ja sarveismassasta, ja sen pinnallinen pää voi olla vaalea tai musta.
Komedoja syntyy ihmiselle erityisesti murrosiässä, jolloin sukupuolirauhaset alkavat tuottaa kiihtyvällä tahdilla sukupuolihormoneita. Mieshormonit yhdistyvät talirauhasen mieshormonireseptoreihin ja saavat talirauhassolun tuottamaan erittäin runsaasti talia. Kun karvatuppeen on tullut liian paljon talia, sitä ravintonaan käyttävät mikrobit tuottavat aineenvaihduntatuotteenaan runsaasti jätettä rasvahappojen muodossa. Tällöin karvatupen herkkä seinämäpinta ärsyyntyy, ja karvatuppi tuottaa lisää seinämäsoluja pyrkien pääsemään eroon jätteestä. Sen seurauksena ihohuokosen suuaukkoon voi muodostua sarveistulppa eli komedo, joka sulkee aukon.
Komedo on aluksi väritön, ja sen sisältö kuultaa ihon läpi, jolloin sitä kutsutaan valkopääksi eli sulkeutuneeksi komedoksi. Kasvaessaan komedon pää muuttuu tummaksi. Kun komedossa on keskellä musta piste, sitä kutsutaan mustapääksi eli avoimeksi komedoksi. Tumma väri on ihon pigmentin melaniinin kerrostumista, eikä väriä saa pesemällä pois.
Komedon alla talimassat venyttävät ihohuokosta yhä suuremmaksi. Tällöin vapautuu tulehdussignaaleja ja syntyy punainen ja paksu finni, jolla saattaa olla märkänen huppu.
Wolfgang Schmidt
Wolfgang Schmidt (s. 16. tammikuuta 1954 Berliini) on entinen saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kiekonheitto. Hän on Euroopan mestari ja olympiahopeamitalisti.
Itä-Saksaa uransa huippuvuosina edustanut Schmidt saavutti hopeaa Montréalin 1976 olympialaisissa tuloksella 66,22 m. Hän hävisi Yhdysvaltain Mac Wilkinsille 1,28 metrin erolla. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän voitti kiekonheitossa kultaa tuloksella 66,82 m. Samojen kisojen kuulantyönnössä hän sai tuloksella 20,30 m pronssia sen jälkeen, kun alun perin toiseksi sijoittunut Jevgeni Mironov oli hylätty dopingin käytön vuoksi. Neljä vuotta aiemmin Rooman EM-kilpailuissa 1974 Schmidt sijoittui kiekonheitossa kahdeksanneksi tuloksella 59,56 m.
Schmidt joutui 1980-luvun alussa vankilaan mielipiteidensä vuoksi ja hänen urheilu-uransa keskeytyi moneksi vuodeksi. Hän pääsi siirtymään Länsi-Saksaan vuonna 1987 ja ylitti vuonna 1989 jälleen 70 metrin rajan tuloksellaan 70,92 m. Saksan jälleenyhdistymisen myötä hän sai edustaa Länsi-Saksaa Splitin EM-kilpailuissa 1990 ja saavutti kiekonheitossa pronssia tuloksella 64,10 m.
Mikojan MiG 1.44
Mikojan MiG 1.44 oli Mikojan-suunnittelutoimiston kehittämä prototyyppilentokone. Projekti oli Venäjän vastaus Yhdysvaltojen ATF-ohjelmaan (Advanced Tactical Fighter), ja siinä oli joitain viidennen sukupolven hävittäjän piirteitä, kuten esimerkiksi kyky lentää yliäänennopeudella ilman jälkipoltinta. Koneen tutka-poikki-pinta-alaa oli myös hiukan pyritty pienentämään aikaisempiin koneisiin verrattuna, joskaan se ei ollut varsinaisten häivekoneiden tasolla. Ohjelmaa vaivasi vakava rahoituksen puute, ja konetyyppi lensikin esilentonsa vasta 29. helmikuuta 2000, yhdeksän vuotta aikataulusta myöhässä. Projektin nykyinen tila on tuntematon.
Tekniset tiedot
right|250px|MiG 1.44 piirroskuvia Huom!: Suurin osa teknisistä tiedoista on arvioita, koska 1.44 ei edennyt esituotantovaihetta pidemmälle
National Space Science Data Center
National Space Science Data Center (NSSDC) on Nasan osasto, joka luotiin arkistoimaan Nasan avaruustehtävien dataa. NSSDC sijaitsee Nasan Goddard Space Flight Centerissä Greenbeltissä Marylandissä. NSSDC tarjoaa yleisölle ja tutkijoille ilmaiseksi yhteyden Nasan ja sen yhteistyötahojen keräämään tieteelliseen dataan. Varsinainsen tieteellisen raakadatan lisäksi löytyy myös kuvia. NSSDC ylläpitää maailmanlaajuista International Designator-tunnustoa kaikille laukaistuille avaruusaluksille ja kiertoradalla oleville satelliiteille.
Master Catalog
Master Catalog on julkinen tietojärjestelmä, jonka kautta haluttua dataa voidaan hakea esimerkiksi tehtävän tai kokeen perusteella.
Paulo Almeida
Paulo Almeida Santos (s. 20. huhtikuuta 1981 Itarantim, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Almeida on pelannut pääsarjatasolla Brasilian Campeonato Brasileiro Série A:n lisäksi Portugalin Primeira Ligan SL Benficassa kaudella 2004–2005 ja Iran Pro Leaguen Saba Qomissa kaudella 2010–2011. Hän on voittanut Brasilian mestaruuden Santosissa kaudella 2002 ja Portugalin mestaruuden Benficassa kaudella 2004–2005.
Brasilian maajoukkueessa Almeida pelasi viisi ottelua vuonna 2003.
Khariklo (Theba)
Khariklo oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja sparti Euereksen puoliso. Kuuluisa tietäjä Teiresias oli heidän poikansa.
Khariklo oli hyvin tärkeä Pallas Athenelle. Kun hänen poikansa Teiresias näki Pallas Athenen alasti kylpemässä, jumalatar sokaisi tämän rangaistukseksi. Khariklon aneltua Athenea palauttamaan poikansa näkö ennalleen, tämä ei voinut suostua pyyntöön, mutta hyvitykseksi antoi Teiresiaalle kyvyn ymmärtää lintujen puhetta ja siten ennustaa tulevaa.
Aleksandr Ivantšenkov
Aleksandr Ivantšenkov (, s. 28. syyskuuta 1940 Ivantejevka, Venäjän neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Hänet valittiin kosmonautiksi 27. maaliskuuta 1973. Hän lensi Sojuz 29- ja Sojuz T-6 -avaruusaluksilla viettäen kaikkiaan 147 vuorokautta avaruudessa. Hän siirtyi eläkkeelle 3. marraskuuta 1993.
Hän on naimisissa, ja perheessä on yksi lapsi.
Schindlerin lista
Schindlerin lista on Steven Spielbergin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuva perustuu Thomas Keneallyn romaaniin Schindlerin lista (Schindler’s Ark, myöhemmin Schindler’s List). Elokuvan pääosia näyttelevät Liam Neeson, Ben Kingsley ja Ralph Fiennes.
Elokuva on lähes kokonaan mustavalkoinen. Vain esi- ja loppunäytös, pikkutytön punainen takki ja kynttilänliekki ovat värillisiä.
Schindlerin listaa pidetään yleisesti Spielbergin siihenastisen uran parhaimpana elokuvana, josta hän myös sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon. Teos poikkeaa kaikista hänen aikaisemmista töistään. Kun Spielberg ilmoitti tekevänsä Schindlerin listan, monet epäilivät hänen kykyään käsitellä niin vakavaa ja arkaluontoista aihetta. Elokuva oli kuitenkin arvostelumenestys. Claude Lanzmann, joka ohjasi holokaustista kertovan Shoah -dokumentin 1985, oli kuitenkin toista mieltä. Hänen mielestään elokuva oli ”hyväntuulista viihdettä 1900-luvun pahimmasta rikoksesta”.
Oscarit
Ehdokkuudet:
Honkajoki
Honkajoki (vuoteen 1952 Hongonjoki) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Satakunnan maakunnassa Pohjois-Satakunnan seutukunnassa. Kunnassa asui 1 598 ihmistä ja sen pinta-ala oli 333,05 km², josta 1,8 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,8 asukasta/km². Honkajoen kunta liittyi osaksi Kankaanpään kaupunkia vuoden 2021 alussa.
Honkajoen vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1952.
pienoiskuva|[[Honkajoen kirkko elokuussa 2017]]
Maantiede
Honkajoen naapurikunnat olivat Isojoki, Kankaanpää, Karvia, Kauhajoki ja Siikainen.
Honkajoen merkittävin vesistö on Karvianjoki. Honkajoella ei ole yhtään järveä.
Kauhanevan-Pohjankankaan kansallispuistoon liittyvä Natura-alue ulottuu myös Honkajoen alueelle. Kunnan muita Natura-kohteita ovat Haapakeitaan alue ja Karvianjoen kosket.
Historia
Honkajoen hallinnollinen ero Kankaanpään pitäjästä tapahtui maaliskuussa 1867. Honkajoen varhaisimmasta asutuksesta on todisteena Myllyluoman kivikautinen asuinpaikka. Alueelta on löydetty asumuksen jäännökset, jotka ovat peräisin niin sanotun Suomusjärven kulttuurin ajoilta noin 7000–4200 eaa. Kota on jälleenrakennettu Museoviraston piirustusten mukaan Jyllin leirikeskuksen läheisyyteen.
Kappalainen Abraham Jaakonpoika oli 1630-luvulla ottanut viljeltäväkseen kaksi autiotilaa Ikaalisten keskustassa, läheltä silloista kirkkoa. Näistä tiloista muodostettiin sittemmin pappila, ja tässä yhteydessä myös näiden autiotilojen ulkomaat siirtyivät kirkon haltuun. Kaukaisin ulkomaa oli Honkajoella osuus Hienmaan laajoista erämaa-alueista. Tälle maa-alueelle kirkkoherra Abraham Jaakonpoika lähetti torpparin vuonna 1652 sovittuaan asiasta alueen muiden osakkaiden kanssa. Torppa kuitenkin autioitui jossain vaiheessa, mutta myöhemmin 1671 kirkkoherraksi tullut Abraham Ikalensis perusti uuden torpan, nimeltään Jokihonko, nykyisen Honkajoen keskustan alueelle. Nämä pappilan omistamat torpat olivat Honkajoen vakituisen asutuksen alku.
Honkajoen puukirkon on suunnitellut aikanaan kuuluisa jalasjärveläinen kirkonrakentaja Salomon Köykkä-Köhlström ja se rakennettiin hänen johdollaan vuosina 1804–1812. Kirkko entistettiin 1960-luvulla.
Honkajoelle asutettiin viime sotien jälkeen Hiitolan siirtoväkeä.
Kunnanjohtaja oli helmikuun loppuun 2016 Mauno Mäkiranta. Hän ehti toimia virassa määräaikaisena toistakymmentä vuotta. Kesäkuussa 2015 valtuustossa syntyi päätös, että tehtävä laitettiin avoimeen hakuun. Äänestyksessä isojokelainen Ulla Norrbo voitti Mäkirannan.
Vuodenvaihteessa 2021 Honkajoesta tuli osa Kankaanpään kaupunkia. Honkajoen valtuusto hyväksyi toukokuussa 2020 liitossopimuksen äänin 11-5 ja Kankaanpään valtuusto yksimielisesti.
Talous
Honkajoki oli 2010-luvulla ns. kriisikuntien listalla heikon taloustilanteensa takia. Se joutui tekemään kuntaliitoksen Kankaanpään kanssa, sillä ei pärjännyt enää itsenäisesti.