cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Työmotivaatio
Saavutukset
Kaikki ihmiset ovat tyytyväisiä saavutettuaan jotakin. Normaalipäivän aikana on useita pieniä saavutuksia, jotka antavat pienen henkilökohtaisen tyydytyksen tunteen. On myös muita paljon isompia tavoitteita, joiden saavuttaminen tuntuu paljon paremmalta.
Forsythin mukaan saavuttamisen tunne on suhteellista. Välillä pienten tavoitteiden saavuttaminen on suhteettoman suurta ja isompien kokonaisuuksien suorittaminen suhteettoman pientä. Forsythin mukaan työntekijöille tulee tarjota kunnolliset kiintopisteet ja mittarit joihin verrata omaa suoritustaan, jotta suhteellisuudentaju säilyy ja työntekijät saavat todellisen tiedon suorituksiensa laajuudesta. Tavoitteet ovat virallisina ja epävirallisina osana tätä ja ne voidaan kytkeä ihan mihin tahansa työhön. Virallisina tavoitteina voivat olla myyntiluvut, asiakastyytyväisyys, laatu, nopeus, tehokkuus ja muut mitattavat asiat. Tehtävät, jotka eivät anna mahdollisuutta kokea tunnetta ”olen tehnyt työni hyvin”, ovat aina vähemmän tyydyttäviä. Jos työssä ei ole selviä tavoitteita, työntekijät alkavat keksiä niitä ja tässä piilee aina mahdollisuus, että ne eivät ole yrityksen edun mukaisia. Kuten esimerkiksi työntekijän asettama määrällinen tavoite ”Taas 20 tehtyä!” ja samalla laatu unohtuu. Työssä jossa ei voida asettaa selkeitä tavoitteita, on tärkeätä esimiehen asettaa sellaisia tavoitteita, kuin että ”Huomenna tehdään vielä vähän paremmin!”. Saavuttamisen tunne on Herzbergin mukaan tärkein motivaattori ja näin ollen myös kaikista hyödyllisin.
Tunnustus
Saavuttamisen tunne on tärkeää;
Eteneminen ja kehittyminen
Pekka Ruohotien mukaan ura ei ole enää hierarkkinen portaikko yhdessä yrityksessä. Urapolku on läpi elämän jatkuva tehtävien sarja eri yrityksissä. Se kuvaa nykyään henkilön koko ammatillista osaamista. Scheinin (1987) mukaan ihmisten työuraa ohjaavat erilaiset ura-ankkurit, jotka määräävät yksilön suunnan työelämässä ja vaikuttavat ratkaisevasti uraa koskevissa valinnoissa. Ura-ankkurit ovat ammatillinen minäkäsitys, joka muotoutuu ratkaisevasti urakehityksen alkuvaiheissa. Ne heijastavat yksilön kykyjä, taitoja, motiiveja, asenteita ja arvoja. Erilaisia ura-ankkureita ovat itsenäisyys, erityisosaaminen, haasteellisuus, turvallisuus, palvelu ja omistautuminen, elämäntyyli ja elämän tasapaino, esimiehenä toimiminen ja yrittäjyys. Näiden tekijöiden selvittäminen yksilön kohdalla auttaa ymmärtämään työyhteisössä ihmisten erilaisia intressejä työn ja uran suhteen.
Ihmiset eivät halua tuntea pysyvänsä paikallaan, vaan he haluavat edetä urallaan. Ihmiset kokevat etenemisen mukana tulevat asiat motivoivina (palkka, arvostus, valta). Ylennykset koetaan motivoivina. Titteleiden avulla voidaan luoda ylenemistasot, jotta pystytään ylenemään ja taas ylenemään. Tämä taas on osaamisen tunnustusta ja se toimii hyvin.
Työympäristö
Työympäristötekijät voidaan jakaa taloudellisiin, fyysisiin ja sosiaalisiin tekijöihin. Työympäristötekijät ovat pääasiassa ulkoisesti välittyviä ja ne tyydyttävät alemman tason tarpeita. Herzberg on luokitellut työympäristötekijät hygieniatekijöiksi. Hänen mukaansa johdolla, kuukausipalkalla, työkavereilla, työolosuhteilla, työpaikan turvallisuudella ja yrityspolitiikalla ei ole suurta motivoivaa vaikutusta, mutta huonosti hoidettuina ne tekevät työntekijät työtyytymättömiksi.
Taloudelliset tekijät
Palkkaa pidetään yhtenä keskeisimpänä motivaation lähteistä. Yleisesti ajatellaan ihmisen tekevän töitä vain ansaitakseen elantonsa. Kun työ on henkisesti köyhää tai ruumiillisesti raskasta ja epämiellyttävää, on palkan merkitys suurempi kuin sisäisesti tyydyttävissä työtehtävissä. Viitala toteaa motivaation olevan monisyinen ilmiö, johon vaikuttavat monet tekijät palkan lisäksi. Ching (1977) on huomannut tutkimuksissaan, että perustarpeitaan tyydyttäville ihmisille palkan merkitys on suuri. Mitä suurempi palkka on, sitä vähemmän se merkitsee työntekijälle. Asemalla on huomattu olevan myös samanlainen vaikutus. Työntekijän edetessä ylemmäksi hierarkiatasoilla palkan merkitys työssä vähenee. Korkean suoritustarpeen ihmisillä palkan merkitys on vähäisempi, koska he saavat tyydytyksen sisäisesti.
Viitala toteaa palkan hyvien työsuorituksien motivoijana olevan hyvin ongelmallinen. On ihmisiä, jotka selittävät huonon työsuorituksen ja työmotivaation pienellä palkalla, kuitenkaan palkankorotuksella ei ole merkitystä heidän työtehoonsa. Toisaalta on myös ihmisiä, jotka tekevät työnsä sisäisen tarpeen vuoksi aina hyvin palkasta riippumatta. Ruohotie toteaa palkan motivoivan vaikutuksen olevan suhteellinen, koska se tyydyttää tietyntyyppisiä tarpeita paremmin kuin toisia. Näin ollen palkan motivointivaikutus riippuu muun muassa yksilön sisäistämistä arvoista, varallisuudesta ja taloudellisista tarpeista. Ruohotien mukaan palkka on tärkeä kannuste matalapalkkaisille, koska se tyydyttää heidän perustarpeensa ja hyvätuloisille, koska se tyydyttää heidän pätemisen tarpeitaan.
Palkan vaikutuksesta motivaatioon on monta mielipidettä eri motivaatioteorioissa. Maslowin tarveteorian mukaan, palkan kannustearvo häviää sen jälkeen, kun elämälle tärkeät fysiologiset tarpeet ja turvallisuuden tarpeet on tyydytetty. Herzberg käsittelee palkkaa lähinnä työtyytymättömyyden poistajana. Hänen mukaansa palkka ei juuri motivoi, mutta alimitoitettuna aiheuttaa paljon työtyytymättömyyttä. Tämä käsitys on varmaan ollut ihan paikallaan Maslowin ja Herzbergin aikana, mutta tämän päivän eri palkkiomuodot ja työmuodot ovat lisänneet palkan merkitystä aivan eri tavalla. Ruohotien mukaan palkan kannustavuus perustuu siihen, että sillä voidaan tyydyttää monia tarpeita. Rahalla ei tyydytetä vain perustarpeita tai turvallisuuden tarpeita. Sillä tyydytetään myös arvostuksen, vallan ja suorituksen tarpeita. Jos palkka sidotaan suoritukseen, siitä tulee suorituksen mittari ja se tyydyttää näin ollen myös sisäistä motivaatiota. Ruohotie toteaa, että rahalla ei kuitenkaan voida tyydyttää itsensä toteuttamisen tarvetta tai yhteen kuulumisen tarvetta, koska sillä ei voi ostaa ystävyyttä, rakkautta tai kiintymystä. Viitala jatkaa palkan eri rooleista, että palkka on myös eräänlainen arvon mitta. Työntekijä myy aikansa ja osaamisensa yritykselle, ja mitä korkeamman korvauksen hän siitä saa, sitä arvokkaammaksi omat panostukset koetaan. Rahan merkitys ja rooli riippuu kolmesta edellytyksestä. Esimerkiksi raha motivoi henkilöä, joka arvostaa rahaa ja on valmis ponnistelemaan sitä saadakseen. Toinen edellytys on, että työntekijä näkee rahapalkkiolla ja työsuorituksella selkeän yhteyden. Logiikan mukaan suoritusten parantuessa tai lisääntyessä myös rahapalkkioiden tulisi kasvaa. Kolmantena edellytyksenä on, että työntekijällä tulee olla mahdollisuus vaikuttaa itse suoritukseensa. On tärkeätä kokea, että itse tehdyillä ponnisteluilla voidaan lopputuloksena saavuttaa suurempi palkkio.
Ruohotie julkaisi kirjassaan tutkimuksen jossa selviteltiin palkkaustapojen vaihtelujen vaikutusta tuottavuuteen, poissaoloihin, vaihtuvuuteen ja työpaikan ilmapiiriin. Seuraava luettelo on yhteenveto 73 eri työpaikalla suoritetuista tutkimuksista. ”1. Kiinteästä palkasta palkkiopalkkaan siirryttäessä - tuotannon tehokkuus nousi keskimäärin 30–40 % - laatutasossa ei tapahtunut keskimäärin muutoksia - poissaolot vähenivät jonkin verran; vaihtuvuutta ei ollut - työpaikan ilmapiiri parani (huomio kohdistui tuotantotuloksiin ja yhteistyö häiriötilanteissa toimi paremmin). 2. Urakkapalkasta kiinteään palkkaan siirryttäessä - tuotannon tehokkuus laski keskimäärin 10–20 % - laatutaso parani 14 %:ssa ja heikkeni 3 %:ssa tapauksista - poissaolojen määrät eivät muuttuneet - työpaikan ilmapiiri tuli rauhallisemmaksi (vastakohtaisuudet vähenivät ja aikaisemmat keskustelut palkkatasosta, tuotantotuloksista ja häiriöistä suurelta osin loppuivat). 3. Urakkapalkasta palkkiopalkkaan siirryttäessä - tuotannon tehokkuus nousi keskimäärin 10–15 % - laatutaso parani 14 %:ssa tapauksissa - poissaolot ja vaihtuvuus vähenivät jonkin verran - työpaikan ilmapiiri parantui (palkkakeskustelut vähenivät, yhteistyö parantui) yli puolessa tapauksista - palkkio-osan suuruuden ja tehokkuuden kehittymisen välillä ei voitu havaita mitään yhteistä.” (Ruohotie 1987, 47)
Sosiaaliset palkkiot
Viitala toteaa, että sosiaaliset palkkiot ovat niitä palkitsemiskeinoja, joita ei voida rahassa mitata. Sosiaaliset palkkiot ovat parhaimmillaan sisäisesti välittyneitä ja saavat työntekijän tuntemaan itsensä tärkeäksi ja arvostetuksi työyhteisössä. Sosiaalisia palkkioita ovat työstä saatavat kiitokset ja tunnustukset, sosiaaliset suhteet, statussymbolit ja palaute. Sosiaaliset palkkiot ovat yrityksissä keskeisiä palkitsemiskeinoja, mutta niiden pitää olla johdonmukaisia ja oikeudenmukaisia. Väärin jaetut palkkiot, joilla tehdään näkyviä arvoeroja muihin työntekijöihin, eivät välttämättä edistä organisaation etuja. Työntekijöitä voidaan esimerkiksi valita organisaation edustajiksi, se motivoi työntekijöitä Viitalan mukaan. Sillä on tärkeä psykologinen merkitys, koska työntekijä joutuu ajattelemaan suhdettaan organisaatioon uudesta näkökulmasta.
1. Taloudelliset ja fyysiset ympäristön kannusteet motivoivat pääasiassa ulkoisesti. On myös mahdollista, että ne motivoivat sisäisesti, jos ne sidotaan suoritukseen. Lisäksi on erilaisia ihmisiä, jotka nauttivat rahan lisääntymisestä eivätkä sen kuluttamisesta.
2. Vuorovaikutuskannusteet voivat olla ulkoisesti ja sisäisesti motivoivia. Ihmiset ovat luonnostaan sosiaalisia ja haluavat kokea hyväksytyksi tulemista ja sosiaalista kanssakäymistä. Nämä tekijät ovat sisäisesti motivoivia. Pekka Ruohotie toteaa ihmisten olevan myös ystävällisiä saadakseen jotakin hyötyä. Työpaikalla alaiset voivat olla esimiehelle mieliksi, kun suorituksia arvioidaan ja esimiehet voivat olla myötämielisiä halutessaan alaistensa hyväksynnän. Ystävyyteen ja ryhmään tähtäävä käyttäytyminen on sisäisesti motivoitunutta toimintaa. Ulkoisesti motivoitunutta on organisaatiorakenteen, johtamistyylin ja ryhmäkiinteyden vaikutus yksilöiden ja ryhmien keskinäiseen vuorovaikutukseen.
3. Tehtäväkannusteet ovat pääosin sisäisesti motivoivia. Haasteellinen ja mielenkiintoinen työ motivoi ihmiset työskentelemään enemmän kuin heiltä odotetaan. Kun työ vastaa kykyjä ja sitä arvostetaan, se johtaa kovempiin po
ponnistuksiin.
Työolosuhteet
Tuottavuus ja tehokkuus tulevat siitä, miten ihmiset työskentelevät ja ihmisten työntekoon vaikuttavat suoraan työolosuhteet. Tilat, laitteet ja kaikki ilmastoinnista työtuolin mukavuuteen vaikuttavat työnteon tehokkuuteen. Työolosuhteiden tulee olla turvalliset ja mahdollistaa hyvä suoritus. Herzbergin mukaan huonot työtilat aiheuttavat työtyytymättömyyttä ja alentavat näin työmotivaatiota. Forsythin mukaan, kukaan ei myöskään pidä turhasta hallinnollisesta työstä, eikä byrokratiasta, jos se rasittaa työntekoa tai ei ole oikeudenmukaista, kun esimerkiksi yrityksessä laaditaan kontrollijärjestelmiä ja täytettäviä lomakkeita täytettäväksi. Tarkoituksen pitää olla selvä eivätkä ne saa haitata liikaa työntekoa. Laadittuja järjestelmiä ja menetelmiä tulee seurata ja valvoa, jotta ne pysyvät ajantasaisina eivätkä laske motivaatiota. Ihmiset eivät halua tehdä asioita, joilla ei ole tarkoitusta.
Työturvallisuus pääosin motivoi, mutta joillekin työntekijöille sillä on ei-motivoiva vaikutus, koska jotkut ihmiset haluavat ottaa enemmän riskejä, jos riskillä on mahdollista saada suurempia palkkioita. Yleensä ihmiset kuitenkin haluavat kokea olonsa turvalliseksi. Silloin kun ihmiset kokevat itsensä uhatuiksi tai turvattomiksi, he eivät ole motivoituneita. Forsythin mukaan, ihmiset kokevat olonsa turvalliseksi, kun tavoitteet ovat selkeät ja kommunikointi on avointa. Hänen mukaansa työntekijöiden tulee tietää, mitä on tulossa ja miten tavoitteita mitataan. Esimiesten tulee olla päättäväisiä ja välttää turhaa salailua. (Forsyth 2000, 37)
Parasta johtamistapaa on pyritty löytämään ja tarvetta asian tutkimiseen on ollut, mutta tutkimukset ovat osoittaneet, että ei ole vain yhtä ainoata oikeaa johtamistapaa. Pekka Ruohotie toteaa, että paras johtamistapa vaihtelee tarpeiden ja tilanteiden mukaan ja tehokas johtaja pystyy mukautumaan sen mukaisesti. Hersley ja Blanchard ovat todenneet, että mitä enemmän esimies mukautuu alaisten ja tilanteiden mukaan, sitä paremmin hän pystyy saavuttamaan omat ja organisaation t
tavoitteet.
Robbins toteaa, että työntekijöiden motivointi on yksilöllistä. Hän jakoi eri johtamistyylit alaisten mukaan, eli ovatko he esimerkiksi korkeasti koulutettuja asiantuntijoita vai liukuhihnatyöntekijöitä ja niin edelleen. Jokaisessa tilanteessa ja ammatissa johtamistyylit vaihtelevat. Robbins pitää tärkeänä, että esimiehet huomaavat yksilölliset erot organisaatiossa. Jokaisella työntekijällä on yksilölliset arvot ja tarpeet. Esimiehen tulee käyttää aikaa näiden löytämiseksi, jotta hän voi asettaa työntekijälle henkilökohtaiset tavoitteet, asettaa oma johtamisen voimakkuus ja palkita työntekijää tarpeiden mukaan. Johtamisessa on hyvä käyttää tavoitteita ja palautetta, ja sen tulee olla selkeätä ja täsmällistä. Kun työntekijä tietää tavoitteensa ja saa siitä ajantasaisen palautteen, on hän motivoituneempi ja orientointuneempi. Silloin kun työntekijät otetaan mukaan päätöksentekoon ja annetaan heidän vaikuttaa päätöksiin, jotka vaikuttavat heidän työtehtäviinsä, se lisää työntekijöiden sitoutumista, tehokkuutta, motivaatiota ja työtyytyväisyyttä. Työntekijän kanssa tehtävät päätökset voivat olla tavoitteiden asettamista, palkkioiden asettamista, laatu- ja tehokkuusongelmien selvittämistä. Kuten aikaisemmin monessa teoriassa mainitaan, Robbins myös painottaa, että palkkioiden ja suorituksen tulee olla selkeässä yhteydessä toisiinsa. Näiden jälkeen on tärkeätä selvittää järjestelmän tasapainoisuus. Palkkioiden tulee olla suhteessa työntekijän tuotokseen. Yksinkertaisesti tämä tarkoittaa sitä, että kokemuksen, taitojen, kykyjen, ahkeruuden ja muiden selkeiden tekijöiden tulee selittää palkan suuruus, työtehtävien laatu ja muut selkeät palkkiot.
Ilmapiiri
Organisaation ilmapiirillä on suuri vaikutus työmotivaatioon ja se vaikuttaa koko organisaation motivaatioon. Ilmapiiri vaikuttaa erityisesti työtyytyväisyyden kautta motivaation ja se voi myös tyydyttää liittymisen tarpeita. Ruohotie toteaa, että ”yrityksessä on yhtä monta ilmapiiriä kuin ihmistäkin”. Ilmapiiri on jokaisen yksilön oma tulkinta. Organisaation ilmapiiristä voidaan puhua silloin, kun siitä on organisaatiossa jonkinasteinen yhteisymmärrys. Organisaation ilmapiiri on hyvin vaihteleva ja se riippuu monesta tekijästä. Myers ja Ruohotie mainitsevat organisaation ilmapiiriin vaikuttavia tekijöitä: ikä, organisaation koko, toiminnan luonne, henkilökunnan kokoonpano, sijainti, normit, arvot, organisaatiokulttuuri, johtamispolitiikka ja johtajien johtamistyyli. Lisäksi jokainen yksilö vaikuttaa omalla persoonallisuudellaan organisaation ilmapiiriin. Työilmapiirillä tarkoitetaan taas yksilöiden työasenteiden, organisaation ilmapiirin ja esimiesten johtamistyylien yhteistulosta.
Kaikkien tavoitteena on suurin piirtein hyvän ilmapiirin luominen, joka luo edellytykset hyvälle suoritukselle. Ilmapiiritutkimuksien mukaan paras tuottavuus syntyy suoritusta korostavassa ja ihmiskeskeisessä ilmapiirissä. Ruohotien mukaan ilmapiirillä on suurin vaikutus tehokkuuteen silloin, kun henkilö voi itse vaikuttaa työhönsä. Suorituskeskeinen ilmapiiri ei ole autoritaarista ja se kannustaa henkilökuntaa luovaan toimintaan ja korkeisiin tavoitteisiin. Ihmiskeskeisessä ilmapiirissä yhteistyö toimii eri yksiköiden ja yksilöiden välillä. Hyvässä kannustavassa ilmapiirissä työntekijälle annetaan riittävästi palautetta ja palkkiot koetaan oikeudenmukaisiksi ja yhteistyö ja tiedotus toimivat. Tällainen kannustava ja turvallinen ilmapiiri sitoo työntekijöitä yritykseen.
Juuti on havainnut, että tuottavuuden ja työilmapiirin välillä on suoraviivainen myönteinen riippuvuus. Korkealla tuottavuudella ja hyvällä ilmapiirillä on selkeä yhteys, samoin huonolla ilmapiirillä ja alhaisella tuottavuudella. Kun tuottavuus on korkealla ja ilmapiiri alhaalla, käyttää esimies tehtäväkeskeistä johtamistapaa. Jos ilmapiiri on hyvä ja tuottavuus alhaalla, käyttää esimies ihmiskeskeistä johtamistapaa. Työilmapiiri vaikuttaa oleellisesti työtyytyväisyyteen, luovuuteen, tuottavuuteen ja yksilön hyvinvointiin ja sen kautta asiakaspalvelun laatuun. Ilmapiiri, jossa kaikilla on hauskaa ja hyvä olla, ei välttämättä ole organisaation kannalta kaikkein tehokkain. Sen takia ilmapiiriä tulee tarkastella enemmän organisaatiotasolla, eikä yksilötasolla
Elämänvaihe
1. Kehityksen perusvaihe 1–20 v. Ihminen matkii, samaistuu ja oppii vuorovaikutuksen kautta muiden ihmisten kanssa. Ympäristön ja kokemusten kautta muodostuu opittu minä ja vahvistutaan omaksi itseksi. Tämä vaihe vaikuttaa erityisesti opittuun kuvaan itsestä, joka vaikuttaa myöhemmin yksilön valintoihin työelämässä.
2. Jäsentymisen vaihe 20–40 v. Opitun minän löytäminen alkaa lapsena ja kestää koko elämän. Itsensä jäsentämisen aikaa ihminen tasapainottelee opitun minän, sisäisen tahdon ja tunteiden välillä. Tässä vaiheessa pohditaan syviä kysymyksiä, elämän tarkoitusta ja niin edelleen. Samanaikaisesti vakiinnutaan yhteiskunnassa, perustetaan perhe, luodaan uraa ja ryhmittäydytään sosiaalisiin viiteryhmiin. Ulkoiset asiat näkyvät selvästi elämässä.
3. Yksilöllisten päämäärien vaihe 40–60 v. Tässä vaiheessa sopusointu oman itsensä ja maailman välillä on löytynyt. Tässä vaiheessa ihminen kokee tuntevansa itsensä paremmin ja elämän palaset asettuvat paikoillensa. Ihminen osaa käsitellä tietoa asiakeskeisesti ja on vahvistanut omat käsityksensä maailmasta ja itsestään paremman itsetuntemuksen kautta.
4. Kypsyyden ikävaihe 60- v. Tämä on aikaa, jolloin katsotaan taaksepäin ja luodaan kokonaiskuvaa omasta elämästä. Valmistaudutaan tulevaan ja vähitellen luovutaan aikaisemmasta.
Dunderfeltin elämänkaarimalli ei ole absoluuttinen totuus, vaan jokaisella ihmisellä vaiheet tapahtuvat yksilöllisesti. Tämä malli on hyvä muistuttamaan siitä, että kaikki mikä näkyy ulospäin työelämässä, ei välttämättä johdu työstä, vaan ihmisten käyttäytymiseen vaikuttavat myös monet muut elämänvaiheet.
Vahalahti
Vahalahti on kylä Nokian kunnan eteläosassa Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Sarkolan vieressä ja kuului ennen Suoniemen kuntaan. Vahalahti on Kuloveden Sarkolanlahden rannalla.
Vahalahti ja sen naapurikylä Sarkola muodostavat valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Kylissä on yhä jäljellä tiivis historiallinen kyläkeskusta. Kylät ovat asutettu viimeistään varhaiskeskiajalla ja ne kuuluivat alkujaan Karkun pitäjään, jonka suurimpia kyliä ne olivat vielä keskiajalla. Vahalahden nykyinen tiivis rakennuskanta on pääasiassa 1900-luvun alusta. Kylän pellot viettävät hiljalleen kyläkeskuksesta Kuloveteen. Vahalahteen on rakennettu paljon uutta asutusta. Kylässä on Vahalahden kyläkoulu, joka on Tottijärvi-Vahalahden koulun yksikkö.
Luettelo Mikkelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Mikkelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Mikkelin julkiset taideteokset, eli julkisilla paikoilla olevat pysyvät veistokset, patsaat, seinämaalaukset ja muistomerkit. Mikkeliin on liitetty Mikkelin maalaiskunta sekä Anttolan, Haukivuoren, Ristiinan ja Suomenniemen kunnat.
Luettelo
Alue-sarakkeessa on entisten kuntien nimiä Mikkelin maalaiskunta, Anttola, Haukivuori, Ristiina ja Suomenniemi sekä näiden alla kyliä.
Kim Jin-ok
Kim Jin-ok (s. 15. syyskuuta 1990) on pohjoiskorealainen uimahyppääjä. Hän jäi naisten 10 metrin kerroshypyissä vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä 17. ja sitten vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa 14. sijalle. Lisäksi hän on muun muassa sijoittunut 10 metrin kerroshypyissä neljänneksi Aasian kisoissa 2010. Hän osallistui uinnin maailmanmestaruuskilpailuihin 2009 ja 2011.
Peikkokrotit
Lajit ja anatomia
Peikkokrottien heimoon kuuluu 10 sukua ja noin 68 lajia. Kooltaan ne ovat keskikokoisia kaloja ja voivat saavuttaa suurimmillaan noin 25–40 cm:n pituuden ja suurin laji on nenäpeikkokrotti (Ogcocephalus nasutus). Tyypillisiä piirteitä ovat suurikokoinen ja litteä pää ja keskiruumis sekä kuonon sarvimainen nokka, joka voi olla lyhyt tai pitkä. Ensimmäinen selkäevän ruoto on lyhyehkö ja toimii huokutuselimenä. Se tuottaa nestettä, joka mahdollisesti toimii kemiallisena huokuttimena saaliseläimille. Peikkokrottilajien selkäevä ja peräevä ovat lyhyet ja vatsaevät sijaitsevat ennen rintaeviä. Rintaevät sijaitsevat litteähkön ruumiin sivuilla raajamaisten varsien päässä. Heimon kalojen iho on kartiomaisten ja karkeiden suomujen peittämä. Väriltään peikkokrotit ovat tyypillisesti selästään harmaita tai ruskeita ja vatsastaan punaisia tai oransseja. Ruumiissa voi olla tummempia laikkuja tai pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat
Peikkokrottilajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantista, intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät riutoilla ja mannerjalustoilla tyypillisesti 1 000–4 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Ne ovat mereisiä lajeja, mutta toisinaan niitä on tavattu myös murtovesistä ja joista. Heimon kalat ovat melko huonoja uimaan ja liikkuvat pohjalla ikään kuin kävellen vatsa- ja rintaeviensä avulla. Peikkokrottilajien ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, kuten simpukat ja muut nilviäiset ja madot. Toisinaan ne syövät myös pieniä kaloja.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten 75 kg
Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan 75 kg osallistui 21 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 26. heinäkuuta. Työnnössä Lontoon kisojen hopeamitalisti George nosti uuden olympiaennätyksen ja varmisti kultamitalinsa. Myös tempauksen 127,5 kg ja yhteistulos 400,0 olivat olympiaennätyksiä.
Ennätykset ennen kilpailua
El-Tounin ME mainittu olympiakisojen virallisessa raportissa. Muista lähteistä sitä ei löydy. 120 kg vuodelta 1938 mainitaan.
Airi Honkaniemi
Airi Honkaniemi (22. joulukuuta 1936 – 9. helmikuuta 2009) oli suomalainen näyttelijä. Hänen lyhyen elokuvauransa ainoa merkittävä suoritus oli pääosa Inkeri Harjuna Ralf Rubinin draamaelokuvassa Kasvot kuvastimessa vuonna 1953. Tämän jälkeen hän teki vielä pari sivuroolia elokuvissa Sankarialokas (1955) ja Kesäyön lapset (1955), joka oli myös Rubinin ohjaama.
Teipillä tai rakkaudella
Teipillä tai rakkaudella on suomalaisartisti Anna Abreun 15. marraskuuta 2019 julkaistu järjestyksessään seitsemäs studioalbumi. Julkaisuviikollaan albumi nousi toiseksi Suomen virallisella albumilistalla. Kaikkiaan listasijoituksia Top50:ssä on kertynyt 54 vuosina 2019–2021. Fyysisten albumien myyntilistalla levy oli Top10:ssä yhden viikon oltuaan julkaisuviikolla sijalla kahdeksan. Emma-gaalassa 2020 albumi oli ehdolla vuoden pop-albumiksi.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1951
Kilpailukalenteri
† Kilpailussa oli vain neljä kilpailijaa eikä laskettu maailmanmestaruussarjan kilpailuksi.
Spagnan metroasema
thumb|Spagnan metroasema Spagnan metroasema on Rooman metron A-linjan metroasema. Spagnan metroasema sijaitsee Flaminion ja Barberinin metroasemien välissä. Asema avattiin 1980. Asema on nimetty Piazza di Spagnan aukion mukaan.
Verner Friström
Verner Friströmin vanhemmat olivat pika-ajuri Gustaf Adolf Friström (1872–1932) ja Maria Vilhelmiina Johansdotter (1873–1951). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1923–1926 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1925, 1926, 1930, 1931, 1932, 1934, 1936, 1939, 1942, 1943 ja 1956. Friström maalasi muotokuvia ja teki veistoksia.
Friström esitti ylikonstaapelia 1934 valmistuneessa elokuvassa Helsingin kuuluisin liikemies.
Pianokonsertto nro 3 (Merikanto)
Säveltäessään teostaan Merikanto suunnitteli nimeävänsä sen vuoroin sarjaksi ja vuoroin konsertoksi. Lopulta nimeksi tuli jälkimmäinen. Osille jäi silti otsikot.
Verner Friström
Teoksia
thumb|upright|Enkeli ja sotilas, Ypäjä, 1948.
Guje Sevón
Sevón valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1986.
Yksityiselämä
Sevón hän oli avioliitossa oikeustieteilijä Leif Sevónin (s. 1941) kanssa vuosina 1965–1996. Heillä on kaksi aikuista lasta. Vuonna 1999 Guje Sevón meni naimisiin ruotsalaisen professori Per Olof Bergin (s. 1946) kanssa. He asuvat Ruotsin Strängnäsissä, josta Berg on kotoisin.
Ranskan avoin tennisturnaus 2012 – naisten kaksinpeli
Li Na oli turnauksen hallitseva mestari.
Mestaruuden voitti Marija Šarapova, joka voitti loppuottelussa Sara Erranin.
Sijoitetut pelaajat
<li> Roberta Vinci (1. kierros) <li> Flavia Pennetta (3. kierros) <li> Jelena Janković (2. kierros) <li> Lucie Šafářová (2. kierros) <li> Sara Errani (loppuottelu) <li> Anastasija Pavljutšenkova (3. kierros) <li> Kaia Kanepi (2. kierros) <li> Petra Cetkovská (2. kierros) <li> Julia Görges (3. kierros) <li> Svetlana Kuznetsova (4. kierros) <li> Nadja Petrova (3. kierros) <li> Peng Shuai (3. kierros) <li> Anabel Medina Garrigues (3. kierros) <li> Mona Barthel (1. kierros) <li> Zheng Jie (2. kierros) <li> Monica Niculescu (1. kierros)
Vaahteraliigan kausi 2010
Kausi 2010 Vaahteraliigassa oli Vaahteraliigan historian 31. kausi. Edellisen kauden mestarina kauteen lähti Porvoon Butchers. Kausi käynnistyi 21. toukokuuta 2010 ottelulla Porvoon Butchers – Lappeenrannan Rajaritarit ja Vaahteramalja XXXI pelattiin 4. syyskuuta 2010 Vantaan ISS Stadionilla.
Porvoon Butchers juhli kuudetta perättäistä mestaruuttaan kaadettuaan loppuottelussa Seinäjoen Crocodilesin.
Sarjataulukko
Lopullinen sarjataulukko:
Ottelut
Kaudella 2010 pelataan yksitoista kierrosta, ja jokainen joukkue pelaa yhteensä kymmenen ottelua. Ensimmäinen ottelu pelattiin 21. toukokuuta ja viimeinen kierros pelataan 20.-22. elokuuta.
5. kierros
Kierroksella pelattiin vain kolme ottelua.
7. kierros
Kierroksella pelataan vain kolme ottelua.
8. kierros
Kierroksella pelattiin kaksi rästiottelua kierroksilta 5. ja 7.
Pudotuspelit
Välierät pelattiin 28.-29.8. Vaahteramalja XXXI pelataan 4.9.2010 ISS Stadionilla.
Porvoon Butchers otti Vaahteramaljan voiton ja Suomen mestaruuden jo kuudennen kerran perättäin. Butchers on toinen joukkue (ensimmäinen Roosters 1995-2000), joka pystyi tähän saavutukseen. Crocodilesille tappio Vaahteramaljassa Butchersille oli jo kolmas.
European Football League 2010
Porvoon Butchers pääsi edellisen kauden mestarina pelaamaan kansainvälisiä pelejä EFL:ssä. Butchers pääsi suoraan puolivälieriin ja sai vastaansa kotonaan Saksalaisen Berlin Adlerin. Ottelu päättyi Adlerin voittoon lukemin 47-16, mikä tarkoitti Butchersin Euro-kauden päättymistä heti ensimmäisen pelin jälkeen. Butchers oli asettanut tavoitteeksi edellisen kauden neljännen sijan parantamisen, mutta tavoitteesta siis jäätiin.
Direct2Drive
25. Toukokuuta 2011 Gamefly osti Direct2Driven IGN Entertainment Groupilta.
Silmikkokolibrit
Silmikkokolibrit (Augastes) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Etelä-Amerikassa elävää lajia.
August Hyöki
August Hyöki (10. joulukuuta 1874 Luopioinen – 7. lokakuuta 1960 Luopioinen) oli suomalainen poliitikko, joka edusti Suomalaista puoluetta ja myöhemmin Kokoomusta. Hän istui kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä ensin huhtikuusta lokakuuhun 1917 ja sitten kesäkuusta 1918 maaliskuuhun 1919. Lisäksi hän toimi muun muassa Luopioisten kunnallisvaltuutettuna ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä ja toimi kotitilan hoitajana vuosina 1898–1949 sekä Aitoon osuusmeijerin isännöitsijänä.
Hyökin isä oli ratsutilallinen Juho August Juhonpoika, ja hänen äitinsä oli Anna Liisa Juhontytär. Hyöki avioitui vuonna 1905 Anna Pauliina Atlinin kanssa.
Norjan merivoimat
thumb|250px|Norjan laivaston lippu. Norjan merivoimat on merialueen valvonnasta ja suojaamisesta vastaava puolustushaara Norjan asevoimissa. Merivoimiin kuuluvat laivasto, rannikkovartiosto ja merisotakoulut.
Laivasto
Laivasto muodostaa Norjan meripuolustuksen perustan. Sen tärkeimpänä tukikohtana on Haakonsvernin laivastotukikohta Bergenissä. 1. tammikuuta 2006 luodun uuden organisaation mukaan laivastoon kuuluu kuusi jaosta tai laivuetta:
Rannikkovartiosto
Rannikkovartiosto vastaa Norjan merialueiden valvonnasta. Komentajan toimipaikkana on Oslo, ja merialueet on jaettu kahteen valvonta-alueeseen, joissa kummassakin on oma laivue. Pohjoisen merivalvonta-alueen laivue on sijoitettu Sortlandiin ja eteläisen Haakonsverniin Bergeniin.
Merisotakoulut
Merisotakoulut vastaavat kaikesta merivoimien koulutuksesta sekä varusmiehille että palveluksessa oleville. Peruskoulutusta annetaan Stavangeriin sijoitetussa koulutuskeskuksessa (KNM Harald Haarfagre), minkä jälkeen osa siirtyy päällystökoulutukseen ja merisotakouluun Laksevågiin Bergenin lähistölle. Lisäksi Haakonsvernin laivastoasemalla (KNM Tordenskjold) annetaan lisä- ja täydennyskoulutusta.
Kameepiirros
thumb|Bartolommeo Coriolano: Madonna ja lapsi, kameepuupiirros, 1630-1655. Kameepiirros eli camaïeu on yhden värin valooreilla tehty monokromaattinen maalaus, jonka esikuvana on sävypaperille tehty laveeraus, jonka huippuvalot on nostettu valkoisella värillä. Jos kameepiirros on tehty harmaasävyillä, sitä kutsutaan grisailleksi. Kameepiirroksessa ei käytetä paikallisvärejä tai realistista väri-ilmaisua.
Kameepiirros voi tarkoittaa myös puupiirrosta, jossa saman värin eri valoorit on painettu useammalla laatalla. Varhaiset väripuupiirrokset 1500-luvulla olivat usein tällaisia.
Kuivasjoki
Nimityksiä
Vuoden 1959 painetussa Vuorijärven peruskartassa käytetään myös yläjuoksun nimenä Jarvanjoki.
Maantietoa
Joki alkaa Kuivasjärvestä, jonka vedenpinnan korkeus on 136,0 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy). Se laskee Linnanjärven eteläpäähän, jossa vedenpinnan korkeus on keskimäärin 120,5 metriä mpy. Joella on siten pudotusta 15,5 metriä. Ensimmäinen koski on loiva ja se sijaitsee 600 metriä luusuasta ja on 300 metriä pitkä. Yli 400 metriä alempana ennen Niemenlampea on jyrkempi Lamminkoski, joka on 200 metriä pitkä. Niemenlampi on 125,1 metriä mpy. Pudotusta on kertynyt kahdessa koskessa yhteensä 11 metriä. Ruonanlampeen mennessä laskua tulee lisää vain 10 senttimetriä, joten loput 4,5 metrin pudotuksesta syntyy 500 metriä pitkässä Hautalankoskessa ja lyhyessä Haapakoskessa.
Virkistyskalastus
Kuivasjoen koskissa on elänyt luontainen taimenkanta, jota vuoden 2004 koskenkunnostuksella pyrittiin vahvistamaan. Luvalliselle kalastukselle kosket avattiin vuonna 2006. Sallittu kalastusväline on lipalla tai perholla varustettu heittovapa. Koskia hallinnoi Linnankylän osakaskunta.
Historiaa
Vanhoissa pitäjänkartoissa 1840–1870-luvuilta on veistöt piirretty tarkasti näkyviin. Joen uoma oli 1800-luvulla paikoin paljon leveämpi kuin nykyään. Erityisesti Linnanlahden ja Ruonanlammen väli on yhtenäistä järveä. Kun jokea on myöhemmin perattu Ruonanlammen alapuolelta, on vedenpinta laskenut alemmaksi ja paikalla on nykyään jokimainen uoma.
Ylävirran Kuivasjoen ensimmäiselle koskelle oli piirretty rinnakkainen uoma, joka oikasi Myllyniemen poikki ja yhtyi kosken alapuolella olevaan suvantoon. Karttaan on myös piirretty myllyä merkitsevä karttamerkki tähän uomaan. Tuo suvanto ja vanhan uoman pohjalla kulkeva oja näkyvät vielä painetussa Vuorijärven peruskartassa vuodelta 1959.
Vuonna 1910 rakennettiin Lamminkoskeen pato, joka muodosti pienen patoaltaan. Siinä pyöritettiin vesivoimalla myllyä ja sahaa. Myöhemmin siihen asennettiin sähkögeneraattori, jolla sähköistettiin toistakymmentä maataloa. Toiminta loppui 1960-luvulla. Sähkölinja tuo nykyäänkin virtaa samassa kohdassa seisovalle muuntajalle.
Valere Tian
Valerij (Valere) Tian (Semenoff-Tian-Shansky) (29. joulukuuta 1871 Pietari – 8. toukokuuta 1968) oli venäläissyntyinen Suomeen muuttanut taidemaalari.
Valere Tian teki taiteilijan debyyttinsä ulkomailla 1915 ja Suomessa Helsingissä 1943.
HMS Newport (G54)
HMS Newport (viirinumero G54) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä USS Sigourney, joka luovutettiin Halifaxissa Kuninkaalliselle laivastolle sopimuksen mukaisesti.
Väinö Vormala
Väinö Viljam Vormala (vuoteen 1937 Virtanen, 13. joulukuuta 1899 Vaasa – 18. lokakuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja taidemaalari.
HMS Newport (G54)
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Quincystä Massachusettsista Fore River Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 25. elokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta kumminaan rouva Granville W. Johnson ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1918 ensimmäisenä päällikkönään W. N. Vernon.
Palvelus
USS Sigourney saattoi 27. toukokuuta Yhdysvalloista Ranskaan joukkojenkuljetusaluksen. Saavuttuaan Brestiin alus liitettiin Ranskan rannikolla toimivaan laivasto-osastoon ja se suojasi ensimmäisen maailmansodan lopun sukellusveneiden toiminta-alueella eli noin 500 merimailia Brestistä länteen. Pääosassa saattuetehtäviä alus oli osaston johtoaluksena, mutta se ei saanut yhtään upotusta itse.
Väinö Vormala
Väinö Vormalan vanhemmat olivat leipurimestari Johan Vihtori Virtanen ja Iida Maria Virtanen. Vanhemmat muuttivat 1901 Vaasasta Merikarvialla jossa Vormalan isällä oli leipomoliike. Vormala valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman opettajaseminaarista ja toimi sitten opettajana Helsingissä. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1923–1924, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1927 ja Pariisissa Académie Colarossissa, Académie de la Grande Chaumièressa sekä André Lhoten johdolla 1928–1929. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1926, 1931, 1933, 1935, 1936 ja 1951 sekä Kuvataidesenioreiden näyttelyihin 1972-1978. Hän sai Helsinki-mitalin 1964.
Vormala oli naimisissa 1930–1937 runoilija ja kirjailija Elina Vaaran kanssa.
HMS Newport (G54)
Palvelus
Aselevon astuttua voimaan 11. marraskuuta alus osallistui erilaisiin tehtäviin Euroopan rannikolla kuten joulukuun alussa kuten presidentti Wilsonia Yhdysvalloista Ranskaan kuljettaneen USS George Washingtonin neljän hävittäjän saattueen johtoaluksena. Sigourney lähti Brestistä 26. joulukuuta ja se saapui 8. tammikuuta 1919 Bostoniin, missä tehdyn huollon ja Newportin kesäsotaharjoitusten jälkeen alus siirrettiin 1. marraskuuta reserviin ja poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1922 palveluksesta Philadelphiassa.
Alus palautettiin 23. elokuuta 1940 palvelukseen Philadelphiassa. Se purjehti Halifaxiin Nova Scotiaan, jossa alus poistettiin uudelleen palveluksesta 26. marraskuuta. Alus luovutettiin vielä samana päivänä Kanadan laivaston ylläpitomiehistölle, koska Britannian kuninkaallisen laivaston alukselle toimitettu miehistö ei ollut saapunut. Alus otettiin palvelukseen 5. joulukuuta ja se nimettiin HMS Newportiksi. Alus saapui 20. joulukuuta Belfastiin, mistä se jatkoi edelleen Plymouthiin. Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen luettelostaan 8. tammikuuta 1941.
Alus vaurioitui lievästi ilmahyökkäyksessä Belfastissa. Sillä todettiin Irlanninmerellä konevika, minkä vuoksi se siirtyi Milford Haveniin korjattavaksi. Alus siirrettiin Cardiffiin telakalle ja edelleen 16. tammikuuta muutostöitä varten Devonportin telakalle. Maaliskuussa alus siirrettiin telakalla ollessa Norjan laivastolle ja samalla se määrättiin läntisen reitin alaisuuteen Londonderryn 43. saattajaryhmään.
KNM Newport
Elokuussa alus palautettiin palvelukseen ja liittyi ryhmäänsä. Alus siirrettiin 23. lokakuuta Liverpoolissa korjattavaksi telakalle, minkä aikana se siirrettiin Liverpooliin sijoitettuun 7. saattajaryhmään. Alus palasi palvelukseen marraskuussa liittyen ryhmäänsä.
Alus suojasi ryhmänsä mukana Atlantin saattueita, kunnes se kolaroi 25. maaliskuuta 1942 HMS Beverleyn kanssa. Alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin Liverpooliin korjattavaksi. Alus siirrettiin 13. huhtikuuta Devonportiin viimeisteltäväksi, missä sen norjalainen miehistö poistui aluksen palatessa kesäkuussa Kuninkaallisen laivaston hallintaan.
HMS Newport
Syyskuussa HMS Newport siirrettiin edelleen korjausten jatkamiseksi Southamptoniin. Joulukuussa aluksen käyttökelpoisuus päätettiin selvittää. Alus todettiin sopimattomaksi tehtäväänsä ja se määrättiin lentokoneiden maalilaivaksi. Alus riisuttiin vuoden 1943 alussa aseista ja muista tarpeettomista järjestelmistä. Alus palautettiin palvelukseen huhtikuussa ja se oli koeajoissa toukokuun. Alus oli kesäkuusta alkaen lentokoneiden maalilaivana Irlanninmerellä.
Maaliskuussa 1944 alus siirrettiin Rosythiin, josta se jatkoi tehtäväänsä, kunnes se päätettiin poistaa palveluksesta kesäkuussa 1945. Alus poistettiin 4. heinäkuuta palveluksesta ja se siirrettiin Rosythin reserviin. Elokuussa alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin Japanin antauduttua BISCOlle, joka siirsi romuttamisen M. Brechin Shipbreakersille Grantoniin. Alus saapui 18. helmikuuta 1947 hinattuna romutettavaksi.
Frans Härmä
Frans Vihtori (F. V.) Härmä (15. syyskuuta 1881 Tyrvää – 3. tammikuuta 1962 Pori) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja kaupunginjohtaja. Hän toimi Porin ensimmäisenä uuden kunnallislain mukaisena kaupunginjohtajana vuosina 1929–1946.
Hän istui Kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä syyskuusta 1922 heinäkuuhun 1929. Härmä toimi lisäksi muun muassa Satakunnan Sanomien päätoimittajana vuosina 1907–1911 ja Porin kaupunginjohtajana 1929–1947. Hän oli filosofian tohtori (1917).
Catskillvuoret
Catskillvuoret ovat New Yorkin osavaltiossa Hudson-joen länsipuolella oleva vuoristoryhmä ja metsäinen matkailualue. Catskillvuoria pidetään toisinaan Appalakkien osana.
Delawarejoki saa alkunsa Catskillvuorilta. New Yorkin lähellä sijaitsevana seutu oli Hudson River -koulukunnan maalarien, kuten Thomas Colen suosima maisemamaalausten kohde.
Keijukolibrit
Keijukolibrit (Heliothryx) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi neotrooppisella alueella elävää lajia.
Frans Härmä
Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Viktor Härmä ja Hilma Karoliina Topi. Hän meni vuonna 1929 naimisiin Laura Irene Olivia Sjöblomin kanssa.
Dance Central 2
Dance Central 2 on Harmonix Music Systemsin kehittämä ja julkaisema tanssipeli, joka on julkaistu vuonna Xbox 360:lle.
Peli julkistettiin E3 2011 -pelimessuilla. Pelin edeltäjä on Dance Central. Pelin seuraaja Dance Central 3 julkistettiin E3 2012 -pelimessuilla.
Pelaaminen
Pelissä menestyäkseen pelaajan on toistettava ruudulla näkyvän pelihahmon tanssiliikkeet parhaansa mukaan. Uusina ominaisuuksina Dance Central 2:ssa on ääniohjaus, kaksinpeli, johon voi liittyä tai josta poistua tanssin ollessa käynnissä, kampanjamoodi sekä parannellut kuntoilumoodi ja harjoittelumoodi.
Hahmot
Pelissä on yhteensä 14 hahmoa, joista yhdeksän on uusia ja viisi vanhoja. Kaksinpeliä ajatellen tanssihahmot on jaettu eri teemojen mukaan. Riptide-tiimi on urheilullisesti pukeutunut, Lu$h-tiimi on pukeutunut merimiespukuihin, Flash4wrd on naishiphop-tanssiryhmä, Hi-Def on miestanssiryhmä, Glitterati on salaperäinen ryhmä, joka edustaa antagonista puolta pelissä ja D-cypher on robottitanssiryhmä, jonka saa kampanjamoodia pelatessa. Ninja Crew ja Icon Crew lisättiin peliin ilmaiseksi päivityksillä.
Kappaleet
Peli sisältää 44 kappaletta, minkä lisäksi pelaaja pystyy myös siirtämään ensimmäisen osan kappaleet peliin 400 Microsoft-pistettä vastaan. Lisäksi kaikki ladatut kappaleet (DLC) siirtyvät ilmaiseksi peliin. Sekä ensimmäisen osan kappaleet että vanhat DLC-kappaleet tukevat kaikkia uusia ominaisuuksia, mutta Freestyle-osuutta ei pysty laittamaan pois päältä niiden osalta. Alla olevat kappaleet tulevat pelin mukana (sinivihreällä merkityt kappaleet ovat finaalikappaleita):
DLC
Alla olevat kappaleet on tähän mennessä julkaistu Xbox Live Marketplacessa. Yksi kappale maksaa 240 Microsoft-pistettä. Jokainen tanssi tuo uuden kappaleen lisäksi uusia tanssiliikkeitä peliin. Myös edellisen osan DLC-kappaleet toimivat pelissä.
Vastaanotto
IGN antoi pelille arvosanaksi 9/10 arvostelussaan mainiten parannuksista aiempaan samanaikaisen moninpelin tuen.
Norjan ilmailumuseo
Norjan ilmailumuseo on Norjan Bodøssa sijaitseva ilmailumuseo. Vuonna 1994 avattu museo sijaitsee potkurin muotoisessa rakennuksessa, jossa sillä on yli hehtaari näyttelytiloja. Norjan ilmailumuseon kokoelmiin kuuluu siviili- ja sotilaskoneita.
Paul Bissonnette
Paul Albert Bissonnette (s. 11. maaliskuuta 1985 Welland, Ontario) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija.
Bissonnette tunnetaan kaukalossa parhaiten tappelijana, eikä hän ole kaudella 2008–2009 alkaneella NHL-urallaan tehnyt kertaakaan yli kahdeksaa pistettä kaudessa.
Twitter
Bissonnette on yksi aktiivisimmista yhteisö- ja mikroblogipalvelu Twitterin käyttäjistä Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoissa. Toukokuussa 2012 hänellä oli palvelussa jo yli 270 000 seuraajaa, joka on osittain edesauttanut hänen nousuaan fanien suursuosikiksi Phoenixissä.
Lännentulppaanipuu
Lännentulppaanipuu (Liriodendron tulipifera) on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suurikokoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu tulppaanipuiden sukuun ja magnoliakasvien heimoon. Sillä on näyttävät, tulppaaninkukan muotoiset lehdet ja kukat, ja se on yksi kookkaimmaksi kasvavista lehtipuulajeista luontaisella levinneisyysalueellaan. Sen puuainesta hyödynnetään monipuolisesti huonekalu- ja rakennusteollisuudessa, ja se on valittu sekä Indianan että Tennesseen osavaltiopuuksi. Se on läheistä sukua kiinantulppaanipuulle, josta sen erottaa parhaiten matalammin liuskoittuneiden lehtien perusteella.
Ulkonäkö ja koko
Lännentulppaanipuu on nopeakasvuinen ja pitkäikäinen puu, joka alkaa tuottaa siementä 20–30 vuoden ikäisenä ja pystyy jatkamaan siementuotantoa yli 200 vuoden ajan. Sen keskimääräinen elinikä on 200–250 vuotta, mutta se voi elää yli 300 vuoden ikäiseksikin. Yleensä se kasvaa 30–45 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 60–150 senttimetriä paksuksi. Suurimmat luonnosta löydetyt puuyksilöt ovat olleet yli 60 metriä korkeita ja 3 metriä paksuja.
Lännentulppaanipuulla on suora, korkealle oksaton runko, leveän pylväsmäinen latvus, syvälle ulottuva pääjuuri ja useita vahvoja sivujuuria, jotka levittäytyvät kauas sen ympärille. Sen kaarna on harmaanruskeaa ja vanhemmiten paksua ja syväuurteista.
Kuluvan kauden kasvainranka on vihreä ja kalju tai lähes kalju. Erikoisen muotoiset lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti ja niissä on 5–12 senttimetriä pitkä lehtiruoti. Korvakkeet ovat parillisia, vaaleanvihreitä, soikeita tai vastapuikeita ja 2–5 senttimetriä pitkiä. Lovipäinen lehtilapa on jakaantunut neljään terävään liuskaan ja sen pituus on 7–15 senttimetriä ja leveys 13–19 senttimetriä. Lehtien yläpinta on kiiltävän tummanvihreä ja alapinta sinivihreä ja ne saavat syksyllä oranssin tai keltaisen värityksen.
Lännentulppaanipuu on yksikotinen kasvi, joka kukkii huhti–kesäkuussa ja kantaa hedelmää elo–lokakuussa. Kaksineuvoiset, kuppimaiset kukat ovat 4–5 senttimetriä leveitä ja sijaitsevat yksittäin kuluvan kauden kasvainten kärjessä. Niissä on yhdeksän vihertävänkeltaista, oranssijuovaista kehälehteä, joista kolme ulointa levittäytyvät vaakatasoon. Hyönteisten pölytettyä kukat niistä kehittyy kartiomaisia, vaaleanruskeita hedelmistöjä, joiden pituus on 5–6 senttimetriä. Hedelmistön sisällä on runsaasti toisiinsa limittyneitä siemeniä, joilla on paperinohuet lenninsiivet. Hedelmistöt säilyvät puussa yleensä talven ylitse, ja tuuli levittää siemenet puun ympäristöön.
Levinneisyys
Lännentulppaanipuu on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Uuden Englannin eteläosiin, luoteessa Michiganiin, lounaassa Louisianaan ja kaakossa Pohjois-Floridaan. Parhaiten se menestyy Ohiojoen laaksossa ja Appalakkien rinteillä Pohjois-Carolinassa, Tennesseessä, Kentuckyssä ja Länsi-Virginiassa.
Elinympäristö
Lännentulppaanipuu sietää huonosti varjostusta ja menestyy parhaiten melko märässä hiekkaisessa savimaassa, joka on ilmavaa ja läpäisee hyvin vettä. Se on hyvin erilaisiin ilmastoihin sopeutunut pioneeripuu, joka valtaa nopeasti aukeita paikkoja ja muodostaa sinne puhtaita metsiköitä. Sitä tavataan noin 1 400 metrin korkeudelle asti vuorten loivilla alarinteillä ja suojaisissa notkoissa, yleensä pohjoisen tai idän puolella.
Käyttö
Lännentulppaanipuu on ollut jo pitkään suosittu koristekasvi puistoissa ja puutarhoissa kiiltävänvihreiden lehtiensä, tulppaanin muotoisten kukkiensa ja veistoksellisen ulkomuotonsa ansiosta. Se on myös tärkeä hunajakasvi – parinkymmenen vuoden ikäisestä tulppaanipuusta saadaan yhden kasvukauden aikana mettä määrä, joka vastaa lähes 2 kilogrammaa hunajaa.
Pohjois-Amerikan intiaanit veistivät tulppaanipuusta kanootteja ja käyttivät sitä rohdoskasvina. Cherokeet ja rappahannockit hoitivat juuren nilaosasta valmistamillaan lääkkeillä muun muassa sydänvaivoja, kuumetiloja, reumatismia sekä ruoansulatusvaivoja ja vahvistivat yleiskuntoa.
Lännentulppaanipuu tarjoaa eläimille vain vähän ravintoa moniin muihin puulajeihin nähden. Sen nuoret vesat ja lehdet maistuvat kotieläimille ja valkohäntäpeuralle, ja siemeniä syövät muun muassa peltoviiriäinen, tammipunavarpunen, pumpulihäntäkaniini, valkojalkahiiri sekä puna- ja harmaaorava. Lisäksi mahlatikat käyttävät ravintonaan sen nilaa ja rubiinikurkkukolibri kukkien mettä.
Weapons of Our Warfare
Weapons of Our Warfare on kristillisen thrash metal -yhtye Deliverancen toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1990 Intense Recordsilla. Retroactive Records uudelleenjulkaisi albumin remasteroituna vuonna 2008. Nimikappaleen musiikkivideo oli MTV:n Headbanger's Ball -ohjelman Top 3 -listalla 12 viikkoa perättäin. Eräs arvostelija kirjoitti, että kitaristi George Ochoan liittyminen yhtyeeseen vei tasoa esikoisalbumista selvästi eteenpäin, kun puhutaan laulunteosta, taidosta, tuotannosta ja ammattimaisuudesta. Albumin sanoitukset käsittelevät henkistä sodankäyntiä 2. korinttolaiskirjeen jakeita 10:4-5. mukaillen.
Viitapöllö
Viitapöllö eli naamiopöllö (Phodilus badius) on Aasiassa elävä pöllölintu.
Koko ja ulkonäkö
Viitapöllö on pienehkö tai keskikokoinen pöllölintu, jonka pituus on 23-33 senttiä ja paino 255-308 grammaa. Sen kumikkaassa naamassa on musta V:n muotoinen kuvio, joka kulkee silmien välissä. Naaman yleisväri on vaalean kastanjanruskea. Pää on leveä, eikä kaula kapene mistään kohtaa. Korvat ovat hieman tupsuiset. Viitapöllön pitkät jalat ovat kokonaan höyhenten peitossa. Vatsa- ja selkäpuolta täplittävät tummat pilkut. Kastanjanruskeat siivet ovat pyöreät ja lyhyet. Siipiä kirjovat mustat ja keltaiset täplät. Alalajeja tunnetaan kuusi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Viitapöllö elää Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Intian, Sri Lankan, Bangladeshin, Kiinan, Myanmarin, Laosin, Thaimaan, Kambodžan, Vietnamin, Malesian, Brunein ja Indonesian alueella. Laji on hävinnyt Singaporesta ja mahdollisesti myös Filippiineiltä. Nepalissa se on vain vierailija. Viitapöllö on suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan harvinainen, mutta sitä ei pidetä mitenkään uhanalaisena. Se kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II.
Elintavat
Sillä on kuusi alalajia: