cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M-flo
Lisan kanssa
Yhtyeen suosion huipulla Lisa päätti erota siitä ja aloitti soolouran vuonna 2002. Eron olosuhteita on väitetty vihamielisiksi. Verbalin mukaan:
”m-flo loves...”
Lisan lähdön jälkeen Taku ja Verbal keskittyivät jonkin aikaa sivuhankkeisiin. Taku perusti Tachytelic Records -levy-yhtiön, jonka ensimmäisiin uusiin artisteihin kuului Emi Hinouchi. Verbal keskittyi vuorostaan Mic Banditz ja Heartsdales-yhtyeiden kanssa työskentelyyn Espionage Records -yhtiössään.
m-flo kuitenkin kehitti pian vuonna 2003 uuden konseptin yhdysvaltalaisen The Neptunes -tuotantokaksikon inspiroimana. Sen sijaan, että yhtye olisi hankkinut Lisan tilalle uuden laulajan, se teki nyt yhteistyötä useiden eri laulajien kanssa ”m-flo loves” -projektin alla. Ensimmäiset yhteistyösinglet ”Reeewind!” ja ”I Like It” m-flo levytti R&B-laulaja Crystal Kayn kanssa. Kollaboraatiot olivat yhtyeelle looginen askel eteenpäin, sillä sen molemmilla jäsenillä oli jo paljon kokemusta tuottamisesta. Ensimmäisellä Lisan lähdön jälkeen ilmestyneellä albumilla Astromantic vieraili 17 artistia, Crystal Kayn lisäksi muiden muassa BoA, Ryūichi Sakamoto, Melody ja Chemistry. Albumi nousi Oricon-listan sijalle kaksi ja myi yli 600 000 kappaletta. Kolme siltä julkaistua singleä pääsi listan top 10:een.
Astromantic-albumin jälkeen yhtye jatkoi toimivaksi osoittautunutta työtapaansa ja tuotti vielä kaksi muuta samoin tavoin toteutettua levyä. Ensimmäisenä ilmestyi Beat Space Nine vuonna 2005. Se nousi m-flon albumeista ensimmäisenä Oricon-listan ykkössijalle. Musiikkiteollisuuden rajoja rikkoneella albumilla vieraili yhteensä 12 artistia aina uusista tulokkaista, kuten vielä teini ikäiset laulajat Emyli ja Miliyah Katō, japanilaisen populaarimusiikin suuriin nimiin, kuten Akiko Wada. Albumilla vieraili myös yhtyeestä eronnut Lisa. Saman vuoden lopulla yhtye kutsuttiin esiintymään uudenvuoden Kōhaku uta gassen -musiikkiohjelmaan yhdessä Akiko Wadan kanssa. Albumin julkaisua seuranneella Beat Space Nine -kiertueella m-flo esiintyi Nippon budōkan -areenalla 10 000 hengen yleisölle.
Kolmas ja viimeinen yhteistyöalbumi Cosmicolor ilmestyi maaliskuussa 2007. Ennen sen julkaisua m-flo tuotti singlet Emi Hinouchin ja Ryōhein, Bonnie Pinkin sekä Doping Pandan kanssa. Hinouchin ja Ryōhein kanssa tehty single ”Summer Time Love” otettiin musiikiksi Marui-tavaratalon televisiomainokseen, ja albumi sai osakseen runsaasti huomiota, mutta Taku ja Verbal ilmoittivat samalla ”m-flo loves” -projektin tulleen päätökseensä. Albumi nousi Oricon-listan sijalle kolme. Sillä vierailleista artisteista tunnetuimpiin kuuluivat Namie Amuro ja Chara. Yhtye lähti jälleen kiertueelle ympäri Japania ja Etelä-Koreaa; kiertueen viimeinen konsertti Yokohama Arenalla heinäkuussa 2007 oli m-flon siihen mennessä suurin. Konsertissa vieraili 17 muuta artistia.
Kollaboraatioprojektin päättyessä vuonna 2008 m-flo oli tehnyt musiikkia yhteensä 41 artistin kanssa. Verbalin mukaan kaikkien artistien kanssa työskentely ei kuitenkaan ollut helppoa:
STK
STK voi tarkoittaa seuraavia:
M-flo
Tauko ja uusi albumi
m-flo julkaisi uuden albumin Square One viiden vuoden tauon jälkeen maaliskuussa 2012. Sen ajatuksena oli albumin nimen mukaisesti paluu yhtyeen juurille. Albumilla vieraili useita laulajia loves-projektin tavoin, mutta toisin kuin aiemmilla yhteistyöalbumeilla, yhtye ei paljastanut vierailevien laulajien nimiä. Verbal kertoi, että yhtyeen ajatuksena oli antaa kuuntelijoiden nauttia musiikista ilman artisteihin liittyviä ennakkokäsityksiä tai arvotuksia. Albumin tekemiseen kului paljon aikaa, sillä Verbalin ja Takun piti jälleen tottua toistensa työtapoihin pitkän tauon jälkeen. Verbalin mukaan albumilla näkyy monin paikoin molempien artistien sooloura ja voimakkaampi klubisoundi.
Musiikkityyli ja vaikutteet
m-flon musiikki on ”klassista hip hopia sekoitettuna laajaan kirjoon muita musiikin tyylilajeja”; Takun mukaan yhtyeen musiikki on kallellaan klubi- ja tanssimusiikkiin päin, mutta sitä on vaikea luokitella. Takun vahvuuksia ovat house ja electro, Verbalin taas hip hop. m-flo on käyttänyt musiikissaan elementtejä muun muassa popista, pop-rockista, R&B:stä, dancesta, trancesta ja jazzista. Kotonaan Taku kuuntelee akustista soulia ja bossa novaa.
Yhtyeen kappaleissa on usein ”positiivinen tunnelma”, ja sen sanoituksia ja musiikkivideoita on kehuttu luoviksi. Verbal on käyttänyt sanoituksissaan kolmea kieltä, japania, englantia ja koreaa, ja yhtye onkin tehnyt yhteistyötä myös korealaisten artistien kanssa, kuten BoA, Whee Sung ja Clazziquai Project.
m-flon ensimmäisissä albumeissa yhdistyivät ”Takun tyylikkäät träkit ja sämpläystaito, Verbalin sujuvasti japania ja englantia toisiinsa sekoittava rap ja Lisan naisen katkeransuloisia tunteita kuvaava pehmeä lauluääni.” Ensimmäisen albumin Planet Shining 17 kappaleesta 6 oli välisoittoja; albumi vei kuuntelijan matkalle vuoteen 2012 ”Global Astroliner” -avaruusaluksella. Sen jälkeen m-flo on käyttänyt albumeillaan samankaltaista futuristista avaruusteemaa.
Muut kokoelma-, yhteistyö- ja tribuuttialbumit
Lähteet:
Micranthocereus
Micranthocereus on 9-lajinen eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimen alkuosa on johdettu kreikan sanoista mikros 'pieni' ja anthos 'kukka', jälkiosa on latinan vahaa tai vahakynttilää tarkoittava sana. Suku on läheinen suvulle Arrojadoa, johon se aiemmin on yhdistettykin.
Tuntomerkit
Suvun kasvit ovat pensasmaisia tai kookkaita pylväitä, pystykasvuisia, yksi- tai monivartisia ja jopa kolme metriä korkeita. Varret ovat liereitä, uurteisia ja tiheäpiikkisiä. Areolit sijaitsevat lähekkäin ja niissä on usein pitkää villakarvaa ja piikkejä. Verson osa, johon kukat kehittyvät (kefalio), sijaitsee varren sivulla joko jatkuvana tai katkeilevana muodostelmana, joko varren pinnalla tai siihen uponneena. Siinä on villakarvaa ja sukasia. Kukat sijaitsevat kefaliossa tavallisesti ryhminä ja ovat putkimaisia, 2–5 cm pitkiä. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja. Kehälehdet ovat lyhyitä, pystyjä tai siirottavia, väriltään vaihtelevia. Hedelmä on punainen, avautumaton, pieni, mehevä ja miltei valkomaltoinen. Hedelmän pinta on suomuton ja piikitön mutta kukan kuihtuneet jäänteet ovat siinä tavallisesti jäljellä. Siemenet ovat tummanruskeita ja kuoppapintaisia.
Levinneisyys
Micranthocereus-lajit kasvavat Keski- ja Itä-Brasiliassa.
Lajit
Suvussa on yhdeksän lajia (luettelossa on mainittu myös Brasilian osavaltio, jonka alueella kukin laji kasvaa):
Katri Lipson
Katri Lipson (s. 1965 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja kirjailija.
Lipsonin esikoisromaani Kosmonautti sai vuoden 2008 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Kirja oli ehdolla myös vuoden 2008 Finlandia-palkinnon saajaksi. Elokuussa 2012 ilmestyi Lipsonin toinen romaani Jäätelökauppias. Sille myönnettiin vuonna 2013 Euroopan unionin kirjallisuuspalkinto. Teos on käännetty englanniksi, tanskaksi, tšekiksi, saksaksi, espanjaksi, unkariksi ja kahdeksan muuta kieltä. Maaliskuussa 2016 ilmestyi Lipsonin kolmas romaani, Detroit. Toukokuussa 2019 ilmestyi Lipsonin neljäs romaani, Kaikkein haikein leikki.
Lipson opiskeli lääketiedettä Uppsalan yliopistossa Ruotsissa ja valmistui vuonna 1993. Hän on työskennellyt lääkärinä Ruotsissa, Afrikassa ja Suomessa.
Luis Ángel González Macchi
Parlamentin puhemiehenä González nousi presidentiksi 29. maaliskuuta 1999 kuusi päivää varapresidentti Luis María Argañan salamurhan jälkeen ja presidentti Raúl Cubas Graun erottua, kun hänen syytettiin osallistuneen murhaan.
González joutui erikoiseen valoon, kun huomattiin, että hän käyttää virka-autonaan varastettua panssaroitua BMW:tä.
Toukokuussa 2001 keskuspankin johtaja erosi syytettynä laittomista rahansiirroista Yhdysvaltoihin. Rahat olivat peräisin vuonna 1994 ja 1998 konkurssiin menneiltä pankeilta. Gonzálezia vastaan tehtiin viraltapanoyritys korruptiosyytteiden vuoksi 2002, mutta se epäonnistui, ja hän pystyi säilyttämään paikkansa vuoden 2003 vaaleihin asti. Kun Nicanor Duarte Frutos voitti vaalit, Gonzálezia kiellettiin poistumasta maasta ja häntä vastaan nostettiin syyte. Hänet tuomittiin 4. joulukuuta 2006 kahdeksaksi vuodeksi vankilaan laittomista rahansiirroista.
Punatäplät
Punatäplät, alaheimo (Zygaeninae), ovat päiväaktiivinen, pikkuperhosiin kuuluva, noin 700 lajia käsittävä perhosryhmä. Ne tunnettiin aikaisemmin nimellä angervokiitäjät, vaikka heimolla ei ole mitään tekemistä varsinaisen kiitäjien heimon kanssa. Yhdessä vihersiipien ja muutaman muun alaheimon kanssa ne kuuluvat punatäpläperhosten heimoon.
Piirteitä
Punatäplillä on nuijamaiset tuntosarvet ja lähes aina tummat, metallinhohtoiset siivet. Etusiivissä on selvärajaisia punaisia (kaikki suomalaiset lajit), keltaisia tai valkoisia täpliä. Eräillä lajeilla täplät ovat levinneet viiruiksi. Lajien sisäinen vaihtelu kuvioiden suhteen on suurta ja esimerkiksi useista tavallisesti punatäpläisistä lajeista tunnetaan myös keltainen värimuunnos. Kirkas väritys on varoitus pedoille, sillä punatäplät ovat huomattavan myrkyllisiä. Niiden elimistössä on syanidiyhdisteitä, jotka syntyvät perhosen aineenvaihduntatuotteina ravintokasveista saatujen lähtöaineiden avulla. Toukat voivat myös erittää syanidipitoista nestettä pisaroina. Aikuisten perhosten genitaalien rakenne on ryhmälle tunnusomainen: naaran sukuelimiin liittyvät niin kutsutut Petersenin rauhaset ja koiraan uncus on kaksiosainen.
Lajien ulkonäöllisen muuntelun vuoksi lajinmääritys voi olla hankalaa.
Punatäplät vierailevat ahkerasti kukilla. Niiden lentotapa on rauhallinen ja niitä voi esiintyä pienelläkin alueella suuria määriä. Tämä käyttäytymispiirre luultavasti lisää perhosten aposemaattisen värityksen pelotevaikutusta. Myöskään toukat eivät piilottele, joskin niitä on vaikeampi löytää kuin aikuisia perhosia.
Palearktiselta alueelta tunnetaan noin 100 punatäplälajia. Euroopassa lajirunsaus on suurin Välimeren länsipään ympäristössä.
Lajit Suomessa
Suomesta on löydetty kuusi punatäplälajia Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnin mukaan lajeista kaksi on luokiteltu vaarantuneeksi (VU) ja yksi on hävinnyt (RE). Lisäksi yhden katsottiin olevan arviointiin soveltumaton (NA). Lisäksi yksi laji on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Tuaregikapina (2007–2009)
Tuaregikapina alkoi Nigerissä helmikuussa 2007 ja Malissa elokuussa 2007. Kapina päättyi Malissa helmikuussa 2009 ja Nigerissä puolestaan toukokuussa 2009. Kapinaa käytiin tuaregien ja maiden hallitusten välillä.
left|thumb|250px|MNJ:n kapinallisia Nigerin pohjoisosissa. thumb|left|250px|Nigeriläinen kapinajohtaja Aghaly Ag Alambo tammikuussa 2008. thumb|left|250px|Kaapattuja Nigerin armeijan ajoneuvoja kapinallisten tukikohdassa Nigerin [[Aïrvuoristossa.]]
Niger
Nigerissä tuaregit ovat jo pitkään tunteneet, että heidät on sysätty epäreilusti sekä taloudellisesti että poliittisesti syrjään. Maan pohjoisosassa sijaitsevalla Agadezin alueella on maailman suurimpiin lukeutuvat uraanivarannot, mutta siltikin alueella on pulaa ruoasta sekä suurta työttömyyttä. Nigeriläinen Mouvement des Nigériens pour la justice (MNJ) aloitti helmikuussa 2007 taistelun Nigerin hallitusta vastaan. Aluksi hyökkäykset olivat merkityksettömiä, mutta vähitellen ne muuttuivat röyhkeämmiksi. Väkivaltaisuudet olivat erilaisia vaihdellen aina Agadezin alueella sijaitseviin sotilastukikohtiin suunnatuista hyökkäyksistä sattumanvaraiseen toimintaan, kuten esimerkiksi maamiinan asettamiseen pääkaupungissa Niameyssa. Miinan räjähdyksessä sai surman yksi sivullinen. MNJ:stä irrottautuneen Front des Forces de Redressement -ryhmän (FFR) toiminta oli vieläkin äärimmäisempää. Väitteiden mukaan FFR kidnappasi vuoden 2008 lopulla YK:n erityislähettilään vain hieman Niameyn ulkopuolella. Maaliskuussa 2009 MNJ:stä irrottautui vielä kolmas ryhmä: Front Patriotique Nigérien (FPN).
MNJ:n mukaan kapinointi johtui siitä, että Nigerin hallitus ei kunnioittanut vuonna 1995 tehtyä, vuosien 1990–1995 tuaregikapinan, rauhansopimusta. Sopimuksessa maan pohjoisosille luvattiin suurempi osuus uraanituloista. MNJ:n mukaan suuri osa tuaregeista on myös esimerkiksi terveydenhuollon ja koulutuksen ulottumattomissa. Myös Agadezin alueen ja etelässä sijaitsevien, djermojen ja hausojen asuttamien alueiden välillä on suuria eroja MNJ:n mukaan. Ärsytystä on aiheuttanut myös Nigerin hallituksen harjoittama uraaninetsintäsopimusten solmiminen ulkomaisten suuryritysten, kuten esimerkiksi kiinalaisen SinoUn kanssa. Kapinalliset kidnappasivat SinoUn työntekijöitä kesällä 2007 Ingallin lähistöllä. Myöhemmin työntekijät vapautettiin.
Kapinoinnin vuoksi Nigerin pohjoisosien matkailuelinkeino kärsi, sillä useita ravintoloita ja hotelleja jouduttiin sulkemaan Agadezissa. Myös Euroopasta Agadezin lentoasemalle saapuvat tilauslennot loppuivat. Matkailijoilta suljettiin Nigerin pohjoisosat Agadezia ja Arlitia lukuun ottamatta. Myös idempänä sijaitsevaan Bilmaan matkailijat pääsivät, mutta ainoastaan N'guigmin kautta. Alkuvuodesta 2009 kaikki ajoneuvot joutuivat kulkemaan Tahouan kaupungista pohjoiseen sotilassaattueessa. Myös avustustyöntekijöiltä ja toimittajilta kiellettiin pääsy Agadezin alueelle.
Nigerissä tuaregikapina päättyi toukokuussa 2009 aselepoon.
Mali
250px|thumb|Nigeriläisen [[Iférouanen varapormestari Mohamed Houma tammikuussa 2008. Iférouanen asukkaat pakenivat suurin joukoin paikkakunnalta kapinoinnin vuoksi.]]
Toukokuussa 2006 kapinallisten suorittama aseryöstö malilaisessa Kidalin kaupungissa herätti pelkoa uudesta kapinasta. Kesäkuussa Malin hallitus solmi tuaregikapinallisten kanssa rauhansopimuksen Algerian välityksellä. Tuaregit vaativat maan pohjoisosalle suurempaa itsehallintoa.
Kapinapäällikkö Ibrahim Ag Bahanga ilmoitti elokuussa 2007 muodostaneensa liiton nigeriläisten kapinallisten kanssa, mutta nigeriläinen MNJ kiisti liittoutumisen. Elokuussa malilaiset kapinalliset aloittivat hyökkäykset sotilaskohteita vastaan. Tuaregikapinalliset kidnappasivat elokuussa myös Algerian ja Nigerin rajojen tuntumassa Malin hallituksen sotilaita. Kapinalliset surmasivat toukokuussa 2008 17 sotilasta Malin koillisosassa sijaitsevaan sotilasasemaan kohdistuneessa hyökkäyksessään huhtikuussa sovitusta aselevosta huolimatta. Joulukuussa 2008 tuaregikapinalliset ottivat lukuisia panttivankeja sekä tappoivat vähintään 20 ihmistä Pohjois-Malissa sijaitsevassa sotilastukikohdassa. Malin hallitus ilmoitti helmikuussa 2009, että maan armeija oli saanut kaikki aktiivisten tuaregikapinallisryhmien tukikohdat hallintaansa, jonka seurauksena kapinajohtaja Ibrahim Ag Bahanga pakeni Malista ja 700 kapinallista laski aseensa viikko tämän jälkeen Kidalissa.
Bla
Bla on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Ségoun alueen Blan piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 80 kilometriä Ségousta maanteitse kaakkoon. Kunnassa on 61 300 asukasta (vuonna 2009).
Blan kunnan pinta-ala on 391 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Blan piirin Tounan ja Kazangasson, idässä Korodougoun, Kemenin ja Dougouolon, etelässä Somasson ja Beguenén sekä lännessä Nialan kuntiin. Seudun läpi virtaa Banin sivujoki Koni.
Melkisedek (kirja)
Kirjoitus on hyvin vaurioitut ja katkelmallinen. Se käsittelee Melkisedekiä, joka oli Vanhassa testamentissa ”Salemin kuningas ja Korkeimman Jumalan pappi”, jumalallisena välittäjähahmona. Tässä kirjoituksessa paljastetaan, että Melkisedek oli Jeesus Kristus. Melkisedek, Jeesuksena, elää, saarnaa, kuolee ja kokee ylösnousemuksen. Kirjoitus torjuu doketistisen tulkinnan Jeesuksesta, ja keskittyy apokalyptiseen eskatologiaan toteutuneen sijasta.
Bla
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, bambaroita, fulbeja, boboja, sarakoleja ja dogoneja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Blan ja Farakalan kylissä pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnassa ja piirissä ei ole lainkaan teollisuutta.
Blan kautta kulkee Bamakon, Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6, josta haarautuu tie Koutialan kautta Sikassoon ja Burkina Fason rajalle. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, neljä yläkoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), piirin poliklinikka ja kaksi terveysasemaa.
Óchi-päivä
Óchi-päivä (lausutaan ”Ohi-päivä”, ”Ei-päivä”; ) on Kreikassa, Kyproksella ja kreikkalaisissa yhteisöissä ympäri maailman vuosittain 28. lokakuuta vietetty kansallispäivä. Óchi-päivällä muistetaan Kreikan diktaattori Ioánnis Metaxáksen kieltäytymistä Italian diktaattorin Benito Mussolinin ultimaatumista 28. lokakuuta 1940, kreikkalaisjoukkojen vastahyökkäystä italialaismiehittäjiä vastaan Píndos-vuoristossa Italian-Kreikan sodassa ja Kreikan vastarintamaa akselivaltojen miehityksen aikana. Óchi-päivä on toinen Kreikan kansallispäivistä Kreikan itsenäisyyspäivän ohella
Ultimaatumi
Italian Kreikan suurlähettiläs Emanuele Gazzi jätti Saksan suurlähetystössä Ateenassa vietettyjen juhlien jälkeen kello 4.00 28. lokakuuta 1940 Metaxákselle ultimaatumin, jossa vaadittiin Kreikkaa myöntämään akselivalloille lupa astua Kreikan alueelle ja ottaa haltuunsa eräitä määrittelemättömiä ”strategisia kohteita” tai muuten joutumaan sotaan Italian kanssa. Tarinan mukaan Metaxás olisi vastannut lakonisella sanalla ”óchi” (όχι). Tosiasiassa hänen vastauksensa kuului ”Alors, c’est la guerre!” (”Olkoon siis sota!”).
pienoiskuva|vasen|240px|Óchi-päivän paraatia [[Ródos (kaupunki)|Ródoksen kaupungissa.]] Vastauksena Metaxáksen kieltäytymiseen Albaniaan (silloinen Italian protektoraatti) sijoitetut italialaisjoukot hyökkäsivät Kreikan rajalle kello 05.30 aloittaen Kreikan osallistumisen toiseen maailmansotaan.
Lokakuun 28. päivän aamuna kreikkalaiset lähtivät kaduille poliittiseen kantaan katsomatta huutamaan ”óchi”. Vuodesta 1942 tätä alettiin juhlia óchi-päivänä.
Vuosipäivä
Sodan aikana lokakuun 28. päivää muistettiin vuosittain kreikkalaisissa yhteisöissä ympäri maailmaa, ja toisen maailmansodan jälkeen päivästä tuli julkinen vapaapäivä Kreikassa ja Kyproksella. Vuoden 1940 tapahtumia muistetaan vuosittain sotilas- ja opiskelijakulkueilla. Óchi-päivänä useimmat julkiset rakennukset ja asunnot koristellaan Kreikan lipuilla.
Kirjallisuudessa
Romaanissa Kapteeni Corellin mandoliini esitetään fiktiivinen kuvaus Metaxáksen ja Grazzin välisestä tapaamisesta, joka on kirjoitettu Grazzin näkökulmasta.
Pitaija
thumb|200px|Pitaija-hedelmä viipaloituna ja kokonaisena. thumb|200px|Lohikäärmeen näköinen puu. Pitaija (pitahaya tai pitaya) on Keski- ja Etelä-Amerikasta kotoisin oleva kaktushedelmä, jossa ei kuitenkaan ole piikkejä. Pitaija-lajikkeita on sekä keltaisia että sinipunaisia. Hedelmäliha on yleensä valkoista, mutta se voi olla myös punaista. Kasvia on kasvatettu menestyksekkäästi myös Aasiassa Vietnamissa, Malesiassa, Kiinassa ja Thaimaassa, jossa se tunnetaan paremmin nimellä lohikäärmehedelmä, mikä viittaa puun muotoon.
Hedelmä
Pitaijana tunnetaan kolmen eri kaktuslajin hedelmiä:
Halkaistun tai lohkotun hedelmän voi syödä lusikalla, tai sen voi kuoria ja pilkkoa pieninä kuutioina naposteltavaksi. Siitä voi myös tehdä mehua. Hedelmälihassa on paljon pieniä, mustia ja syötäviä siemeniä, mutta paksua kuorta ei käytetä. Pitaija soveltuu jälkiruoaksi esimerkiksi juustolautaselle, ja se suositellaan tarjottavaksi jäähdytettynä. Sopii myös salaatteihin.
Pitaijan maku on hyvin mieto muistuttaen hieman kiivi-hedelmää. Pitaija kuuluu hedelmäosaston arvokkaimpiin hedelmiin, ja sen kilohinta vaihtelee 5 ja 15 euron välillä.
Hylocereus undatus on kypsä, kun kuori on koko hedelmän ulkopinnalta punainen.
Raaka pitaija kypsyy nopeasti parissa kolmessa päivässä pöydällä.
Ravintoarvo
Kaloreita 100 grammassa hedelmälihaa on 50 kcal tai 210 kJ. Lisäksi hedelmässä on B-, C- ja E-vitamiinia sekä myös runsaasti rautaa, kalsiumia ja fosforia. Vesipitoisuus on 90 %.
In Touch Weekly
In Touch Weekly on yhdysvaltalainen aikakauslehti, joka tekee sensaationhakuisia artikkeleita julkisuuden henkilöistä. Lehti on keskittynyt viihdeuutisiin, muotiin, kauneuteen, suhteisiin ja elämäntapaan ja se on suunnattu nuorille aikuisille.
Bauer Media Group aloitti lehden kustantamisen vuonna 2002. Richard Spencer toimi sen päätoimittajana julkaisusta vuoteen 2010 asti.
Fredrik Vilhelm
Fredrik Vilhelm voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Valeri Tokarev
thumb|Valeri Tokarev
Tokarev valmistui hävittäjälentäjäksi vuonna 1973 Stavropolin sotilaskoulusta. Vuonna 1982 hän suoritti koelentäjän tutkinnon Akhtubinskissa sijaitsevassa koelentokoulussa. Hän on koelentänyt sekä Neuvostoliiton ilmavoimien että Neuvostoliiton laivaston tukialusten lentokoneita.
25.1.1989 hänestä tuli kosmonautti tarkoituksena osallistua Buran-avaruussukkulan koelentoihin. Koulutus kesti maaliskuusta 1989 huhtikuuhun 1991. Hän suoritti tutkinnon Gagarinin nimeä kantavasta ilmavoimien akatemiasta vuonna 1993. Tokarevin ensimmäinen avaruuslento tapahtui NASAn Avaruussukkulalla 6. kesäkuuta 1999. Lento oli ISS-avaruusaseman rakentamislento. Hän lensi Sojuz TMA-7 -lennolla ISS-avaruusasemalle 3. lokakuuta 2005. Tällä lennolla hän suoritti kaksi avaruuskävelyä. Kaikkiaan hänellä on avaruuslentoaikaa 199 vuorokautta. Siirtyi eläkkeelle 10. kesäkuuta 2008.
Tokarev Venäjän ilmavoimien eversti (evp). Hän suoritti vuonna 1997 valtiotieteen maisterin tutkinnon.
Tokarev asuu Tähtikaupungissa, Moskovan lähellä. Hän on naimisissa Irina Nikolajevnan kanssa. Perheessä on kaksi lasta, Olja ja Ivan. Harrastuksia autot, lentokoneet ja metsästys. 23.3.2008 hänet valittiin vaaleilla poliittiseen virkaan Rostovissa.
David Ekholm
David Ekholm (s. 16. tammikuuta 1979 Ekshärad, Hagforsin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä.
Ekholm hiihti avausosuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka voitti junioreiden maailmanmestaruuden Pokljukassa 1999. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Oberhofissa 2004 sijoittuen viestissä kuudenneksi. Saman sijan hän sai viestistä myös Östersundissa 2008.
Ekholm sijoittui Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 normaalimatkalla viidenneksi. Hän ampui yhden sakkominuutin toisella ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Ole Einar Bjørndalenille 26,3 sekuntia. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljästoista Anterselvan pikakilpailussa aiemmin samalla kaudella. Pyeongchangin MM-kilpailujen sekaviestissä Ekholm hiihti kolmannen osuuden Ruotsin joukkueessa, joka sai hopeaa 6,2 sekuntia Ranskalle hävinneenä.
Ekholm lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Hän avioitui kesällä 2010 ruotsalaisen ampumahiihtäjän Helena Jonssonin kanssa.
Helsinki United
Helsinki United on suomalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1989 usean helsinkiläisen seuran yhteenliittymänä.
Helsinki Unitediin kuului alun perin Käpylän Pallo, FC Käpylä, Gnistan, Kiffen, Malmin Palloseura ja Pallo-Pojat. Käpylän Pallo ja FC Käpylä erosivat kuitenkin Unitedista ennen kauden 1990 alkua. Uusi seura peri naisissa PP-Futiksen sarjapaikan liigassa ja miehissä Kiffenin 3. divisioonan sarjapaikan.
Naisissa Helsinki Unitedia edeltänyt PP-Futis voitti mestaruuden Kaunis Nainen Futis -nimisenä vuonna 1985 ja uudestaan PP-Futiksena vuonna 1989. Helsinki Unitedina seura voitti mestaruuden heti kaudella 1990. Mestaruuskauden jälkeen United joutui kuitenkin rahoitus- ja pelaajavaikeuksiin ja lopulta luopui sarjapaikastaan keväällä 1991.
Miehissä Helsinki United säilyi nimenä vuoteen 1995 asti, jolloin se sulautui Kiffeniin.
FS Hugon (1872)
Hugon oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu Bourayne-luokan aviso, joka luokiteltiin myöhemmin 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 10. marraskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1872 ja se otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta 1873.
Palvelus
Hugon poistettiin alusluettelosta 31. heinäkuuta 1895.
Singapore (albumi)
Singapore on Frederikin julkaisema ja hänen perustamansa Reetu Recordsin toinen levy. Levyltä löytyy mm. Reetun Leena Vanamon kanssa laulettu ”Haluan vain sun”. Albumi myi kultaa tuoden Frederikille neljännen kultalevyn.
Kappaleet
A
B
Theodoricus Chartreslainen
Theodoricus Chartreslainen (,, n. 1100–1150) oli ranskalainen skolastinen uusplatonilainen filosofi ja teologi. Hän toimi ensin Chartresissa, jossa katedraalikoulu toimi oppineisuuden keskuksena ennen Pariisin yliopiston perustamista, ainakin vuoden 1121 tienoilla. Myöhemmin hän opetti Pariisissa noin vuoden 1140 tienoilla. Vuonna 1141 hän siirtyi jälleen Chartesiin kansleriksi. Theodoricuksen uskotaan olleen Bernardus Chartreslaisen veli. Hänen oppilaitaan olivat Johannes Salisburylainen ja Herman Carinthialainen.
Veljensä tavoin Theodoricus kiinnitti paljon enemmän huomiota platonilaiseen kuin aristoteeliseen filosofiaan. Hän kirjoitti teoksen De Sex Dierum Operibus, joka käsitteli luomisen kuutta päivää tulkiten Jumalan platonilaisesti korkeimmaksi ideaksi, josta kaikki muut ideat luodaan. Tässä hän hyödynsi myös lukuja. Luku yksi vastasi Jumalaa. Samoin kuin kaikki muut luvut johdetaan yhdestä, samoin kaikki muut asiat tulevat Jumalasta.
Theodoricus kirjoitti myös teoksen Heptateukhon, joka käsitteli seitsemää vapaata taidetta, sekä kommentaarion teokseen De Inventione Rhetorica ad Herennium, joka on osoitus Chartresin koulussa vaikuttaneista humanistisista virtauksista.
Theodoricus oli ensimmäisiä läntisiä oppineita, jotka tukivat arabialaisen kirjallisuuden hyödyntämistä.
Pikkukiuru
Pikkukiuru (Alaudala rufescens) on kiurua muistuttava pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 13–14,5 cm ja paino 17–22 g. Puvultaan se muistuttaa pientä kiurua, mutta nokka on lyhyt ja tukeva. Kiurun tavoin se voi nostaa päälaen höyhenensä töyhdöksi. Koiras laulaa lennossa. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Euroopassa laji esiintyy vain osissa Espanjaa, Romaniaa ja Ukrainaa sekä Kaukasuksella. Euroopan populaation koko on 3,1–8 miljoonaa yksilöä. Euroopan ulkopuolella laji esiintyy Turkista itään kapeahkona vyöhykkeenä läpi Aasian Koreaan saakka, Pohjois-Afrikassa ja Kanariansaarilla. Lajista tunnetaan noin 10 alalajia. Se on paikkalintu esiintymisalueen länsiosissa ja muuttolintu alueen itäosissa.
Suomessa pikkukiuru on tavattu kolmasti vuoden 2006 loppuun mennessä: Turku 18. marraskuuta 1962, Järvenpää 16. tammikuuta–1. helmikuuta 1975 ja Hailuoto 25.–26. syyskuuta 2004.
Elinympäristö
Arot, suola-aavikot ja muut matalakasvustoiset avomaat. Pesimäajan jälkeen pikkukiurut liikkuvat parvissa, joissa voi joskus olla jopa 2 000 yksilöä. Suurimmat parvet tavataan juomapaikoilla ja siellä, missä siemenravintoa on tarjolla runsaasti.
Lisääntyminen
Pesä on maassa mättäässä tai kasvillisuuden suojassa. Munia on 2–5, tavallisimmin 3 tai 4, joita naaras enimmäkseen hautoo. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän lentokyvyttöminä noin 9 päivän ikäisinä.
Ravinto
Siemensyöjä, joka kesäaikaan syö pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Phoenix Roadrunners
Historia
Seura perustettiin alun perin vuonna 1967 ja se pelasi aluksi WHL-liigaa vuosina 1967–1974 voittaen kuuden joukkueen liigan keväällä 1973 ja 1974. WHL-liigan lakkautuksen jälkeen seura siirtyi pelaamaan WHA-liigaan, jossa ei kuitenkaan menestystä herunut.
Seija Huhtanen
Senia Sesilia (Seija) Huhtanen, kirjailijanimi Seija Hiilihuhta (1. toukokuuta 1903 Huittinen – 19. toukokuuta 1980 Huittinen) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia
Nimellä Seija Hiilihuhta:
Hu Yaobang
Hu Yaobang (yksink. 胡耀邦, 20. marraskuuta 1915 – 15. huhtikuuta 1989) oli Kiinan kansantasavallan johtajia.
Hu liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1933 ja piti hallussaan useita puolueen virkoja. Kulttuurivallankumouksen aikana hänestä leivottiin tärkeä poliittinen johtaja.
Kun Deng Xiaoping hiljalleen saavutti kommunistipuolueen uudestaan hallintaansa, Dengin äänekäs kilpailija Hua Guofeng korvattiin Zhao Ziyangilla, joka sai hänen pääministerin salkkunsa, ja Hu sai puolueen puheenjohtajan viran. Hänestä tehtiin myös puolueen pääsihteeri 1980-luvulla, mutta 1990-luvun puoleenväliin asti Deng oli silti vaikutusvaltaisin Kiinan johtajista, vaikkakin hänen ainoa virallinen tittelinsä olikin Kommunistisen puolueen keskussotilaskomitean puheenjohtaja.
Vaikkakin Hu oli omistautunut uudistaja ja yksi Deng Xiaopingin tärkeimpiä kumppaneita, hänet pakotettiin vuonna 1987 eroamaan kommunistipuolueen pääsihteerin virastaan – Deng pakotti Hu’n eroamaan tämän osoittauduttua kyvyttömäksi hallitsemaan vuoden 1986 opiskelijamielenosoituksia.
Kaksi vuotta myöhemmin Hu Yaobang kuoli sydänkohtaukseen 15. huhtikuuta 1989. Hänen kuolemansa auttoi synnyttämään Tiananmenin aukion mielenosoitukset.
FS Kerguélen (1872)
Kerguélen oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu Bourayne-luokan aviso, joka luokiteltiin myöhemmin 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin elokuussa 1868. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1872 ja se otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1878.
Palvelus
Alus lähti 28 joulukuuta 1878 Cherbourgista Kiinaan, mistä se palasi Ranskaan 8. kesäkuuta 1881. Kerguélen poistettiin alusluettelosta vuonna 1894.
Tammikuun kihlaus
thumb|Tammikuun kihlaus -kyltti Helsingin [[König (ravintola)|König-ravintolan edessä.]] Tammikuun kihlaus on Suomen Työnantajain Keskusliiton 23. tammikuuta 1940 antama julistus, jossa se tunnusti ammattiliitot ja keskusjärjestö SAK:n neuvotteluosapuoliksi työmarkkinoita koskevissa kysymyksissä. Osapuolet sopivat, että vastedes pyritään löytämään yhteisymmärrys neuvotteluteitse. Julkilausuma luettiin Yleisradion iltauutisissa 23. tammikuuta 1940 ja julkaistiin seuraavana päivänä sanomalehdissä. Tätä aiemmin vain kirjanpainajilla oli ollut työehtosopimus.
Sosiaaliministeri Karl-August Fagerholm toimi aloitteen tekijänä ja hankkeen edistäjänä. Fagerholmin mielestä kansakunnan eheytyminen edellytti työntekijöiden oikeuksien tunnustamista. Merkittävänä taustatekijänä oli käynnissä oleva talvisota ja kansallinen yhtenäisyys sotaponnistuksissa.
Merkitys ja hiipuminen
Kihlaus oli tarkoitettu väliaikaiseksi, mutta yllättäen se kesti vuosikymmeniä, jos tupo-järjestelmä tulkitaan sen seuraajaksi. Tupojen tapaisia keskusjärjestöneuvotteluja on käyty vielä 2000-luvullakin.
Tammikuun kihlauksen merkitys on kiistanalainen. Osa tutkijoista antaa sille suuren arvon työmarkkinasuhteiden kehityksessä, mutta osa katsoo, että jo 1930-luvulla oli aloitettu monia keskusteluja työnantaja- ja työntekijäliittojen kesken, ja että varsinainen sopimusyhteiskunta syntyi vasta vuonna 1944. Jälkimmäisessä katsannossa ajatellaan tammikuun kihlauksen merkinneen vain järjestäytymisoikeuden tunnustamista, mutta työnantajien olleen haluttomia solmimaan yleisiä työehtosopimuksia.
STK:n seuraaja Elinkeinoelämän keskusliitto ilmoitti helmikuussa 2017, ettei se enää tee keskusjärjestösopimuksia, ja sanoi irti olemassaolevat 22 sopimusta.
Tsrau
Tsrau ( ja ) on kylä Alagirin piirin pohjoisosassa Pohjois-Ossetia-Alaniassa Venäjällä. Se sijaitsee aivan piirin hallinnollisen keskuksen, Alagirin kaupungin, länsipuolella.
Lynn Harrell
thumb|right|Lynn Harrell
Lynn Harrell (30. tammikuuta 1944 New York, New York – 27. huhtikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen sellisti. Hänen isänsä oli baritoni Mack Harrell ja äitinsä viulisti Marjorie McAlister Fulton. 8-vuotiaana Harrell päätti opetella sellonsoittoa, jota hänelle opetti aluksi New Yorkin filharmonikkojen Heinrich Joachim. 12-vuotiaana Harrell muutti perheineen Texasin Dallasiin, jossa häntä opetti Lev Aronson. Denton High Schoolia käytyään hän opiskeli New Yorkin Juilliard Schoolissa Leonard Rosen johdolla. Myöhempiä opintoja hän suoritti Philadelphian Curtis Institute of Musicissa.
Debyyttinsä Harrell teki vuonna 1961 New Yorkin filharmonikkojen kanssa Carnegie Hallissa. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1960 ja äitinsä auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 1962. Harrell toimi Clevelandin orkesterin ensimmäisenä sellistinä vuosina 1964–71. Tänä aikana hän ystävystyi James Levinen kanssa. Resitaalidebyyttinsä Harrell teki New Yorkissa vuonna 1971. Käännekohta uralla tapahtui vuonna 1975, jolloin Harrell voitti Avery Fisher -palkinnon. Sittemmin hän loi eri maanosiin ulottuvan uran. Hänen kymmenien levytystensä joukossa ovat tulkinnat Johann Sebastian Bachin soolosellosarjoista, Victor Herbertin sellokonsertosta nro 1 (ensimmäinen levytys), William Waltonin konsertosta ja Donald Erbin konsertosta. Grammy-palkinnot Harrell voitti Itzhak Perlmanin ja Vladimir Ashkenazyn kanssa Pjotr Tšaikovskin ja Ludwig van Beethovenin triojen levytyksistä.
Harrell soitti Domenico Montagnanan (1720), Antonio Stradivariuksen (1673) ja Christopher Dungeyn (2008) rakentamilla selloilla.
Harrell voitti lukuisia palkintoja uransa varrella. Hänen vaimonsa oli viulisti Helen Nightengale, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta, Hanna ja Noah. Harrell oli aiemmin naimisissa journalisti-kirjoittaja Linda Blandford-Katen kanssa; tästä avioliitosta syntyivät kaksoset. Harrell asui Kalifornian Santa Monicassa.
Kempeleen vanha kirkko
Kempeleen vanha kirkko on Kempeleen evankelis-luterilaisen seurakunnan ensimmäinen kirkko. Se sijaitsee Kempeleen keskustaajaman läheisyydessä Kirkonmäellä, joka on yksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. .
Kirkkoon tehdään tällä hetkellä laajaa korjausremonttia. Työt kestävät vähintään vuoteen 2022 asti.
Historia
Kirkko on rakennettu vuosina 1688–1691, ja sen rakentaminen aloitettiin ennen kruunulta saatua päätöstä. Kun kirkko vihittiin käyttöön 18. lokakuuta 1691, Kempele oli vielä osa Limingan emäseurakuntaa. Kappeliseurakunnan oikeudet Kempeleelle annettiin vuonna 1774 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erottiin vasta vuonna 1899.
Kirkko on tyyliltään tukipilarirakenteinen, päätytornillinen pitkäkirkko, mutta eteläpuolen asehuone ja pohjoispuolen sakasti tekevät siitä näennäisesti ristikirkon. Kirkon suunnittelijana ja rakennustöiden johtajana toimi tyrnäväläinen kirkonrakentaja Matti Härmä.
Kirkon seinä- ja kattomaalaukset sekä 1700-luvulla tehdyn saarnatuolin henkilökuvat on tehnyt vuosina 1785–1786 ja 1795 pohjalainen kirkkomaalari Mikael Toppelius. Kirkon ensimmäinen kellotapuli on tuhoutunut, nykyinen tapuli on valmistunut 1769. Rakennusmestarina toimi Heikki Väänänen.
Kirkon ympärillä on hautausmaa, jonka vanhimmat haudat ovat 1700-luvun loppupuolelta. Vanhempia hautoja on kirkon alla olevissa hautaholveissa yhteensä noin 150. Kirkkoon haudattiin varakkaita talollisia tai muita huomattavia henkilöitä. Kirkkoon hautaaminen loppui vuonna 1796.
Kempeleen seurakunnan kasvaessa vanha 180-paikkainen kirkko kävi pieneksi. Vanhan kirkon viereen on rakennettu uusi Pyhän Kolminaisuuden kirkko, joka vihittiin käyttöön 8. elokuuta 1993. Vanhaa kirkkoa on kuitenkin käytetty edelleen varsinkin kesäisin häissä ja muissa perhejuhlissa.
Esineistö
Kirkossa on nähtävillä messinkisiä kynttilälampetteja vuosilta 1694–1725 ja kattokruunu samalta ajalta. Sakastissa on lisäksi lasivitriinissä kirkossa säilyneitä vanhoja esineitä kuten esimerkiksi Mikael Toppeliuksen käyttämiä vanhoja tuohisia värikuppeja.
PYP
PYP on lyhenne mm. seuraavista asiosta
Jääkiekon I-divisioona
I-divisioona oli Suomen toiseksi korkein jääkiekkosarja, johon oli mahdollista päästä pelaamalla. Se perustettiin 1974 ja korvasi vanhan Suomensarjan. Vuonna 2000 I-divisioonan korvasi Suomen jääkiekkoliiton mestaruussarja, Mestis. Kuten Mestiksestäkin, I-divisioonasta oli mahdollista nousta SM-liigaan ja sinne oli myös mahdollista tippua karsintojen kautta.
Ennen Mestis-aikaa I-divisioonasta käytettiin toisinaan eri nimityksiä sponsorien mukaan. Kausina 1992–1994 I-divisioonan jatkosarja pelattiin nimellä Finlandia-liiga. Kaudet 1994–1996 nimellä Fazer-liiga. Kaudesta 1996–1997 palattiin nimeen I-divisioona, joka säilyi Mestis-aikaan asti.
I-divisioonan joukkuemäärä, otteluiden määrä ja karsintatavat vaihtuivat vuosien saatossa suuresti. Joukkueita oli sarjassa pääasiallisesti 10–12, mutta joinakin kausina joukkueita oli vain kahdeksan, toisinaan 16. Lisäksi sarja jakaantui joinakin vuosina ylä- ja alasarjoihin.
I-divisioonaan osallistuneet
Tämän jälkeen I-divisioona muuttui Suomen jääkiekkoliiton mestaruussarjaksi, Mestikseksi, josta ei enää voinut pelaamalla nousta SM-liigaan vuosien 2000 ja 2008 välillä. Poikkeuksellisesti kuitenkin SM-liiga kasvatti kaudeksi 2005–2006 joukkuemääräänsä parilliseksi (kolmestatoista neljääntoista), ja tällöin Mestiksen kauden 2004–2005 voittajalla oli mahdollisuus nousta liigaan. Näin teki kuopiolainen KalPa. Kaudeksi 2008–2009 liigakarsinnat palautuivat, jonka jälkeen niitä pelattiin kauteen 2012–2013 asti.
Adeline Boutain
Adeline Boutain (1862, Machecoul, Ranska – 1946, Croix-de-Vie, Ranska) oli ranskalainen valokuvaaja. Hän oli kiinnostunut aiheista jotka liittyivät Ranskaan, ja kuvasi paljon kaupunki- ja merimaisemia, katunäkymiä, rakennuksia, nähtävyyksiä ja uskonnollisia sekä maallisia tapahtumia. Hänen valokuviaan käytettiin paljon postikortteina.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – miesten 66 kg
Miesten 66 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin Nippon Budōkanilla 25. heinäkuuta. Kilpailuun osallistui 27 judokaa.
Adeline Boutain
Hän meni naimisiin 9. toukokuuta vuonna 1881, Machecoulissa hänen serkkunsa Yves Gaspard Boutainin kanssa, joka oli syntynyt Pornicissa 21.10.1855. He saivat kaksi kaksi lasta. Boutain kuoli Saint-Gilles-Croix-de-Viessä vuonna 1946.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – miesten 66 kg
Turnauksen voitti japanilainen Hifumi Abe, joka teki historiaa, kun samana päivänä myös hänen siskonsa Uta Abe voitti olympiakultaa: tämä oli ensimmäinen kerta, kun veli ja sisko voittavat samana päivänä olympiakultaa. Abe voitti loppuottelussa georgialaisen Važa Margvelašvilin. Pronssia saivat An Baul ja Daniel Cargnin.
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valittiin suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkasteltiin 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani sai näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valittiin 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka sai 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat piti jakaa siten, että yhdestä maasta sai tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytettiin paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsuttiin yhteensä 20 judokaa.
Suomen Ekonomit
Suomen Ekonomit (entinen Suomen Ekonomiliitto SEFE) on kauppatieteellisen yliopistotutkinnon suorittaneiden henkilöiden sekä alan opiskelijoiden palvelu- ja etujärjestö. Suomen Ekonomit toimii yhteiskunnallisena vaikuttajana koulutuspolitiikassa, työmarkkinoilla, veropolitiikassa, sosiaalipolitiikassa ja talouspolitiikassa. Lisäksi Suomen Ekonomit tarjoaa jäsenilleen työelämään liittyvää palvelua, neuvontaa ja tietoa. Liiton muodostavat 25 ekonomiyhdistystä ja 14 opiskelijayhteisöä. Suomen Ekonomit on Akavan neljänneksi suurin. Suomen Ekonomeissa on yli 50 000 jäsentä. Ekonomijäsenten lisäksi Suomen Ekonomeihin kuuluvat kauppatieteiden opiskelijat, kylterit, omien kylteriyhteisöjensä kautta.
Historia
Suomen Ekonomien edeltäjä on vuonna 1924 Hankenin alumnien yhdistyksenä perustettu Ekonomföreningen Niord. Sen seuraaja, Ekonoomiyhdistys ry., perustettiin 1935. Nykyään se tunnetaan Helsingin Ekonomit ry:n nimellä. Vuosien saatossa ekonomiyhdistyksiä perustettiin muihinkin kaupunkeihin, ja vuonna 1951 syntyi 10 yhdistyksen yhdyssiteeksi Suomen Ekonomiliitto, vuodesta 2014 lähtien Suomen Ekonomit. Vuonna 1973 ruotsinkielisen Finlands Svenska Ekonomförbund rf:n jäsenyhdistykset liittyivät Ekonomiliittoon. Ekonomiopiskelijat liittyivät mukaan vuonna 1991.
Aluksi liiton (silloin nimellä ekonomiyhdistys) ensisijainen tehtävä oli työpaikkojen välitys valmistuneille ekonomeille. Toiminnassa oli tärkeää myös ammatillinen ja ekonomihenkinen yhdessäolo sekä luennot ja yritysvierailut. Myöhemmin mukaan tulivat täydennyskoulutustoiminta, ekonomien sijoittumista ja palkkoja koskevat tutkimukset ja juridinen neuvonta.
Edunvalvonta
Suomen Ekonomien yhteiskunnallisen ja työmarkkinallisen edunvalvonnan tavoitteina on sopia tärkeimmistä palvelussuhteen ehdoista työehtosopimuksilla, huolehtia ekonomien hyvästä palkkakehityksestä ja työhyvinvoinnista, edistää työelämän tasa-arvoa ja lisätä jäsenten työmarkkinatietoutta. Suomen Ekonomien edunvalvonta tapahtuu sekä itsenäisesti että yhdessä Akavan kanssa ja sen neuvottelujärjestöjen kautta. Virka- ja työehtosopimustoiminta tapahtuu yksityisellä sektorilla Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry:n kautta ja julkisella sektorilla Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO:n kautta. Suomen Ekonomit pitää myös yhteyttä keskeisiin yhteiskunnallisiin päättäjiin, kuten poliitikkoihin.
Suomen Ekonomien koulutuspoliittinen vaikuttaminen tapahtuu yhteistyössä sekä yliopistojen ja jäsenyhdistysten että opiskelijajärjestöjen, työmarkkinajärjestöjen ja poliittisten puolueiden kanssa. Tavoitteena on ylläpitää ekonomitutkinnon arvostusta ja valmistuneiden ekonomien osaamista.
Hallitus ja toiminnanjohtaja
Suomen Ekonomien hallitus 2021 – 2023
Kurfürstendammin metroasema
Kurfürstendamm on Berliinin metron asema. Linjat U1 ja U9 risteävät asemalla. Asema sijaitsee Kurfürstendammin ja Joachimsthaler Straßen risteyksessä Wertheimin tavaratalon läheisyydessä.
Suomen Ekonomit
Hallitus ja toiminnanjohtaja
Puheenjohtaja: Martin Paasi (Ekonomföreningen Niord)
I varapuheenjohtaja: Saara-Sofia Sirén (Turun Seudun Ekonomit)
II varapuheenjohtaja: Jukka-Pekka Kokkonen (Helsingin Ekonomit)
Jäsenet:
Kalle Kahanpää (Turun KY)
Liisa-Johanna Pesonen (Helsingin Ekonomit)
Riku Hietarinta (Helsingin Ekonomit)
Jussi Loukiainen (Vaasan Ekonomit – Vasa Ekonomer)
Josefiina Kotilainen (KY)
Katarina Naumanen (KY)
Joona Uusitalo (Turun Seudun Ekonomit)
Toiminnanjohtaja:
Suomen Ekonomien toiminnanjohtaja on KTM Jari Elo.
Palkinnot
Suomen Ekonomit jakaa vuosittain opetuspalkinnon ja joka toinen vuosi kirjallisuuspalkinnon. Opetuspalkinnolla Suomen Ekonomit haluaa tukea kauppatieteellisen alan opetuksen kehittämistä. Opetuspalkinnon arvo on 6 000 euroa. Kirjallisuuspalkinnon Suomen Ekonomit jakaa parhaalle suomalaiselle yrityskirjalle ja sen arvo on 30 000 euroa. Vuoteen 2008 asti kirjallisuuspalkinnon nimi oli Pro Oeconomia.
Kirjallisuuspalkinto 2020
Pääpalkinto, 24 000 euroa, myönnettiin Helena Åhmanin kirjalle Keskusteluälykkyys painetilanteissa (Alma Talent 2019). Åhman voitti kirjallisuuspalkinnon jo kolmannen kerran. Teos valittiin myös finalistikirjojen kesken järjestetyn yleisöäänestyksen parhaaksi. Palkintosummasta lohkaistiin myös kaksi tunnustuspalkintoa, joista toinen 3 000 euron palkinto myönnettiin kirjalle Johda merkitystä – Tapio Aaltonen, Pirjo Ahonen, Jaakko Sahimaa (Alma Talent 2020). Toisen 3 000 euron tunnustuspalkinnon sai Mari Pantsarin ja Jouni Kerosen kirjoittama teos Tienhaarassa – johtajuus ilmastonmuutoksen aikakaudella (Docendo 2019).
Kirjallisuuspalkinto 2018
Helena Åhmanin ja Harri Gustafsbergin kirja Tilannetaju – päätä paremmin (Alma Talent). Pääpalkinnon 30 000 euroa lisäksi teos voitti myös jo aiemmin julkistetun yleisöäänestyksen.
Kirjallisuuspalkinto 2016
Sari Torkkolan teos Lean asiantuntijatyön johtamisessa. Lisäksi myönnettiin tunnustuspalkinto Frank Martelan ja Karoliina Jarenkon teokselle Draivi – voiko sisäistä motivaatiota johtaa? Kokonaispalkintosummasta Torkkolalle annettiin 24 000 euroa ja Martelalle & Jarenkolle 6 000 euroa. Molemmat teokset on kustantanut Talentum Pro.
Kirjallisuuspalkinto 2014
Sixten Korkmanin teos Talous ja utopia (Docendo). Lisäksi Karl-Erik Michelsenin Kone – Perhe, yrittäjyys ja yritys teollisuuden vuosisadalla (Otava) sai tunnustuspalkinnon.
Kirjallisuuspalkinto 2012
Helena Åhmanin teos Mielen johtaminen organisaatiossa (Sanoma Pro). Palkinto jaettiin Helsingin kirjamessuilla 26.10.2012.
=== Kirjallisuuspalkinto 2010 ===
Pro Oeconomia 2008
Mika Mannermaa: Jokuveli
Pro Oeconomia 2006
Pekka Aula – Saku Mantere:  Hyvä Yritys – Strateginen maineenhallinta
Pro Oeconomia 2004
Pertti Vartia – Pekka Ylä-Anttila: Kansantalous 2028
Pro Oeconomia 2002
Christian Grönroos: Palvelujen johtaminen ja markkinointi
Pro Oeconomia 1998
Kaj Storbacka – Jarmo R. Lehtinen: Asiakkuuden ehdoilla vai asiakkaan armoilla
Pro Oeconomia 1995
Osmo Soininvaara: Hyvinvointivaltion eloonjäämisoppi
Opetuspalkinto 2020
Opetuspalkintoa ei jaettu
Opetuspalkinto 2019
Opetuspalkinto 2019 myönnettiin poikkeuksellisesti 30 henkilölle. Palkinnon saivat valtakunnallisen liiketoimintaosaamisen verkko-opintokokonaisuuden eli LITOn kehittäjät.
Opetuspalkinto 2018
Tutkijatohtori Mari Suoranta Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulusta voitti palkinnon sen 20-vuotisjuhlavuonna. Palkintoraati perusteli voittajan valintaa erityisesti tämän monipuolisella ja vaikuttavalla työllä opiskelijoiden yrittäjävalmiuksien lisäämiseksi sekä kasvuyrittäjyyden ja vahvan myyntiosaamisen edistämisessä. Lisäksi hänen vahvat yhteytensä elinkeinoelämään ovat erityisen tärkeitä opiskelijoiden työelämävalmiuksien kehittymisessä. Raati oli myös aidosti vaikuttunut opiskelijoiden ehdottamista näkökulmista tämänvuotiseen teemaan - maailmanparannukseen. Suorannan kursseilla on ideoitu ja perustettu yrityksiä, jotka pyrkivät luomaan parempaa maailmaa meille kaikille.
Opetuspalkinto 2016
Itä-Suomen yliopiston apulaisprofessori Anu Puusa palkittiin kurssistaan "Osuustoiminnan idea ja osuustoiminta yritysmuotona", joka yhdisti arvokkaalla tavalla yliopiston kolme perustehtävää: opetuksen, tutkimuksen sekä yliopistojen ja yritysten välisen yhteistyön.
Opetuspalkinto 2015
Vaasan yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan professori Riitta Viitala sai palkinnon menestyksekkäästä työstään joustavien opiskelumenetelmien kehittäjänä.