cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josh Freese
Josh Freese (s. 25. joulukuuta 1972, Orlando) on yhdysvaltalainen rumpali ja lauluntekijä. Uransa aikana Freese on soittanut useissa eri kokoonpanoissa joko yhtyeen varsinaisena jäsenenä tai sessiomuusikkona. Freese on esiintynyt kaikkiaan yli 250 levyllä. Hän on yksi A Perfect Circlen perustajista sekä The Vandalsin ja Devon pitkäaikainen jäsen. Lisäksi Freese on tehnyt yhteistyötä muun muassa Guns N' Rosesin, Nine Inch Nailsin, Paramoren, Evanescencen, Sublime with Romen, Slashin, Paul Westerbergin, Chris Cornellin, Stingin, Suicidal Tendenciesin, Juliana Hatfieldin, Mike Nessin, The Offspringin, Static-X:n, Weezerin ja Tracy Bonhamin kanssa. Freese on luonut myös soolouraa ja julkaissut neljä sooloalbumia.
Toukokuussa 2023 julkistettiin, että Josh Freese on valittu Foo Fighters -yhtyeen uudeksi rumpaliksi ja korvaa tehtävässä edesmenneen Taylor Hawkins in.
Gram Parsons
Gram Parsons, oikealta nimeltään Ingram Cecil Connor III (5. marraskuuta 1946 Winter Heaven, Florida – 19. syyskuuta 1973 Joshua Tree, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja pianisti. Hän toimi lyhyeksi jääneen uransa aikana yhtyeissä The Shilos, The Byrds, The International Submarine Band ja The Flying Burrito Brothers. Gram Parsonsia pidetään country rockin yhtenä suurimmista edelläkävijöistä. Molemmat sooloalbuminsa, GP (1973) ja postuumisti julkaistun Grievous Angel (1974), Parsons teki yhdessä Emmylou Harrisin kanssa.
Ilpo Kallio
Ilpo Allani Kallio (6. helmikuuta 1937 Pori – 22. toukokuuta 2021 Pori) oli suomalainen rumpali, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten levyttäneistä muusikoista. Hän esiintyi studiomuusikkona lähes 5 000 levytyksessä. Kallio soitti muun muassa Laila Kinnusen, Olavi Virran, Tapio Rautavaaran, Irwinin, Dannyn, Katri Helenan, Hectorin, Paula Koivuniemen sekä Vesa-Matti Loirin levyillä.
Gram Parsons
Gram Parsonsin isoisä oli rikas floridalainen sitrushedelmien suurviljelijä ja äiti tuon yrityksen perijätär. Yläluokkaisesti kasvatettu Parsons kiinnostui musiikista Harvardin yliopistossa ja jätti opintonsa kesken. Parsons kuoli 26-vuotiaana morfiinin ja alkoholin yliannostukseen motellihuoneessaan Joshua Treen kansallispuistossa Kaliforniassa. Hänen ystävänsä, halutessaan toteuttaa kuolleen Parsonsin toiveen, varastivat Parsonsin perheelle kuljetettavana olleen ruumisarkun Los Angelesin lentoasemalla, ajoivat sen syrjäisen tien varteen, täyttivät bensiinillä ja yrittivät polttaa ruumiin. Myöhemmin omaiset saivat poikansa puoliksi palaneen ruumiin huostaansa ja hautasivat sen Louisianaan.
Ilpo Kallio
Kallio aloitti uransa 1950-luvun puolivälissä kotikaupungissaan Porissa. Hän oli muun muassa Eino Grönin ensimmäisen orkesterin rumpali. Lisäksi Kallio kuului Rauno Lehtisen vuonna 1962 perustamaan The Vostok All Starsin ydinryhmään, joka oli dixieland-tyyppinen instrumentaalimusiikkia levyttänyt studiokokoonpano. Ensimmäisen levytyksensä Kallio teki vuonna 1959, jolloin hän soitti Olli Hämeen jazzorkesterissa. Gramexin tilastojen mukaan Kallio oli vuonna 2007 Suomen neljänneksi eniten levyttänyt muusikko. Vuoden 2017 tilastossa hän oli viides 4 734 levytyksellään.
Kallio vaikutti vuosikymmenten ajan Helsingissä, josta hän palasi Poriin vuonna 1988. Myöhempinä vuosinaan Kallio oli Porin jazzelämän keskeisiä vaikuttajia. Kallio oli perustamassa The Jazz Society of Pori -yhdistystä, jonka taiteellisena johtajana hän myös toimi. Lisäksi hänellä oli oma yhtye Ilpo Kallio Swingtet. Kallio työskenteli myös opettajana Palmgren-konservatoriossa.
Äänekosken seutukunta
Äänekosken seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Siihen kuuluu kaksi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 135. seutukunnassa oli 0 asukasta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
The Covenant Progress
The Covenant Progress on ruotsalaisen Crimson Moonlight -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 2003. Tyyliltään albumin musiikki on modernia melodista black metalia. Yhtye oli juuri päässyt ruotsalaiselle Rivel Records -levy-yhtiölle. Albumi äänitettiin vuoden 2003 tammikuun ja helmikuun välisenä aikana sekä Carl Johan Grimmarkin Dream Factorylla että Studio Resoundissa, jossa Tomas Johansson toimi tuottajana sekä masteroi albumin Criteria Masteringissa.
Tiina Tiikeri
Tiina Tiikerin äiti Irmeli Perilä oli tanssiorkestereiden solisti, joka oli mukana myös Dave Lindholmin Kuutamolla-albumilla ja Sleepy Sleepersin The Hevoset -sivuprojektissa. 1980-luvulla Tiina Tiikeri oli avoliitossa lentopalloilija Mauri Leppäsen kanssa. Heidän poikansa on muusikko Johannes Leppänen, joka tunnetaan yhtyeistä French Films ja Teksti-TV 666.
Pannotia
thumb|Muinaisten mantereiden sijainti 550 miljoonaa vuotta sitten Pannotia oli vendikauden jättiläismanner juuri ennen kambrikauden alkua 600–540 miljoonaa vuotta sitten. Pannotia oli jättiläismantereeksi lyhytikäinen.
Pannotia
Pannotia syntyi edellisen jättiläismanner Rodinian hajotessa myöhäisellä prekambrikaudella noin 750 miljoonaa vuotta sitten syntyneiden mantereiden Protolauraasian (Euraasia-Amerikka-Kongo) ja Protogondwanan (Gondwana-Kongo-Atlantica) törmäyksessä. Noin 540 miljoonaa vuotta sitten Pannotia hajosi Lauraasiaan (lähinnä Pohjois-Amerikka), Balticaan, Siperiaan ja Gondwanaan.
Salakavala
Salakavala on suomalainen vuonna 2000 perustettu suomisaundi-tyylistä psytrancea tuottava kaksikko, johon kuuluvat Tommy Lauhiala ja Toni Sorsa. Aikaisemmin yhtyeeseen kuului myös Ville Ruoho, joka tuottaa yksin musiikkia nimellä Calamar Audio. Salakavalan esikoisalbumin Fractal Fishing julkaisi syyskuussa 2006 australialainen levy-yhtiö Faerie Dragon Records. Venäläinen Hippie Killer Productions julkaisi htyeen toisen albumin Unusual Conditions marraskuussa 2012.
Salakavala on julkaissut musiikkiaan internetissä usean vuoden ajan jo ennen ensialbuminsa julkaisua. Yhtye keikkailee aktiivisesti psytrance-tapahtumissa Suomessa ja ulkomailla.
Kokoelma (Juice Leskinen)
Kokoelma on vuonna 1982 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy.
Koijärvi (järvi)
Koijärvi on järvi entisen Koijärven kunnan alueella Forssassa Kanta-Hämeessä. Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Kojonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järvialueen pinta-ala on 17,9 hehtaaria ja sen avoveden pituus on 1,1 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järvi on kasvanut voimakkaasti umpeen ja normaalilla vedenkorkeudella sen avoveden alue on kilometrin pitkä ja enimmillään 300 metriä leveä. Siihen laskee muutama suo- ja metsäoja. Pari ojaa tuo vettä pelloilta. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 70 kilometriä pitkä ja Haisunojana alkava Koijoki eli Kojonjoki.
Järven rantaviiva on 3,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisessa sen ranta rajautuu suohon. Järven keskellä on kolme moreenipohjaista saareketta. Suurin näistä on Selkäsaari.
Luonto
Järvi on osittain suojeltu. Sen ylittää muutama luonnonsuojelualueen kaistale, mutta pääosa järvestä on valtion omistuksessa. Selkäsaarta vastapäätä sijaitsee lintutorni. Järvi ympäristöineen kuuluu Natura 2000 -verkostoon. Natura-alueen pinta-ala on 242 hehtaaria.
Historia
pienoiskuva|1800-luvun lopun Koijärvi Senaatin kartastossa (kartan vasemmassa yläreunassa) Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa ”Kojärvi” eli nykyään Koijärvi oli paljon nykyistä laajempi järvi. Selkäsaari oli piirretty karttaan suurena saarena ja järvellä oli pitkä lahti luoteeseen. Lahden paikalla lukee nykykartoissa Moislahti. Ainoa ranta-asutus oli tämän lahden rannalla oleva ”Moslakti”. Järven silloista kokoa ei voi kartasta tarkkaan määrittää, mutta jos oletetaan järvi piirretyn mittakaavan mukaisesti, olisivat järven mitat seuraavat, Järvi olisi ollut 2,3 kilometriä pitkä, luusuan kohdalta noin 900 metriä leveä ja Moislahti olisi 1,1 kilometriä pitkä ja yli 350 metriä leveä. Tarkemman käsityksen Koijärven rantaviivasta saa vuoden 1884 Senaatin kartastosta.
Kuivatushankkeet
Ensimmäiset tiedot Koijärven laskemisesta on vuodelta 1888, kun järvenlaskuun pyydettiin lupa. Vuonna 1910 Koijärvi laskettiin lähes metrin verran niin, että järven rannat saatiin heinänviljelyn ja korteniiton pariin. Tämän vuoksi suuri osa järvestä jäin niin matalaksi, että se alkoi heinittymään. Monipuolinen ja rehevä luhtainen ympäristö houkutteli paikalle runsaan linnuston ja Koijärvi olikin Lounais-Hämeen tärkein lintujärvi.
Koijärven toinen kuivatushanke pantiin vireille vuonna 1952, mutta virallisesti se aloitettiin vasta vuonna 1963, kun silloinen asutushallitus jätti Helsingin maanviljelysinsinööripiirille hakemuksen viljelyalueiden kuivatussuunnitelman tekemisestä. Koijärven alueen maanomistajat järjestäytyivät Koijärven kuivatusyhtiöksi vuonna 1969, ja luvan järven kuivattamiseen myönsi Helsingin vesipiiri vuonna 1970. Varsinaista työtä ei päästy vielä aloittamaan, sillä hankkeelle myönnettiin rahoitus valtion budjettivaroista vasta vuonna 1977. Kuivatusyhtiön sisällä ei kuitenkaan oltu yksimielisiä hankkeesta, sillä valtaosa kaikkiaan 93 osakkaasta vastusti järven kuivattamista. Aktiivisesti hanketta ajoivat ne kymmenen maanviljelijää, joiden pellot rajoittuivat Koijärveen. Sen sijaan järven laskujoen alajuoksulla pelättiin veden nousua joessa ja sen tulvimista pelloille. Samoin monet osakkaat katsoivat joutuvansa hankkeen maksajan, mutta ei hyödynsaajan rooliin. Lisäksi kuivatushankkeen etenemisestä tiedotettiin kuivatusyhtiön osakkaille puutteellisesti.
Kuivatussuunnitelmasta tehtiin valitus Länsi-Suomen vesioikeuteen jo vuonna 1970, mutta se hylkäsi valituksen viisi vuotta kestäneen prosessin päätteeksi. Seuraavaksi valitettiin korkeimpaan oikeuteen, joka vuonna 1977 totesi kuivatushankkeen lailliseksi. Varsinaisen kuivatustyön sai tehtäväkseen Helsingin vesipiiri.
Koijärven tapahtumat 1979
Koijärven tapahtumien keskeiseksi hahmoksi noussut Ville Komsi on myöhemmin kertonut saaneensa sysäyksen toimintaan nähtyään kuivatushankkeen paikallisen vastustajan Antero Vuoren haastattelun pääsiäislauantain uutislähetyksessä. Viikon kuluttua pääsiäisestä Koijärvelle saapui noin sadan ympäristöaktivistin joukko, johon kuului etupäässä helsinkiläisiä, turkulaisia ja tamperelaisia nuoria. Lapioin ja leirivälinein varustautunut aktivistijoukko leiriytyi Koijärven jokiuoman läheisyyteen. Aktivistien kanssa paikalle tulivat myös Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajat Anneli Kivitie ja Terhi Nieminen. Koijärven rantamille tulvi pian sadoittain uteliaita ja luonnonsuojelijoiden leiristä tuli nähtävyys, mihin luonnonsuojelijat olivat juuri pyrkineetkin. Luonnonsuojelijat laativat leirilleen järjestyssäännöt, joiden mukaan alkoholin tuominen leirille samoin kuin kaikenlainen aggressiivinen ja viranomaisia provosoiva käyttäytyminen oli kielletty.
Tapahtuman synnyttämä Koijärvi-liike onnistui tavoitteessaan säilyttää lintujärvi, koska sitä ei kuivatettu. Luonnonsuojelijat sitä vastoin tuomittiin sakkoihin vesilain rikkomisesta ja haitanteosta viranomaisille sekä korvauksiin vesihallitukselle ja Helsingin vesipiirille. Oikeudenkäynneillä oli selvä ennakkotapauksen luonne, koska ainakaan pohjoismaissa ei tiettävästi ollut jouduttu ratkaisemaan oikeudessa, mikä on luonnonsuojelun nimissä sallittavaa. Koijärven tapahtumiin liittyneet oikeudenkäynnit saatiin päätökseen vuoden 1983 lopulla, jolloin Korkein oikeus linjasi, että kansalaistottelemattomuus ei ole hyväksyttävää, vaikka oikeudenmukaisuudesta ja tarkoituksenmukaisuudesta saattaa vallita erilaisia käsityksiä. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan aineettomat arvot ja omistusoikeus törmäsivät ensimmäisen kerran näyttävästi yhteen Koijärvellä keväällä ja kesällä 1979, ja Koijärven tapahtumat ennakoivat myöhempiä luonto- ja kulttuuriarvoista Suomessa käytyjä suojelukiistoja.
Järven nykytilanne
Maa- ja metsätalousministeriön asettama Koijärven seurantatoimikunta esitti vuonna 1987 jättämässään mietinnössä Koijärven alueen rauhoittamista luonnonsuojelulain mukaisesti ja liikkumiskiellon määräämistä järvelle lintujen pesinnän ajaksi. Järvialueen lunastaminen valtiolle alkoi pian kevään 1979 tapahtumien jälkeen, mutta se on edennyt määrärahojen rajallisuuden ja monien muiden vastaavien, samanaikaisten hankkeiden vuoksi varsin hitaasti. Lunastusmenettelyä nopeutti kuitenkin valtioneuvoston määräys, jonka mukaan koko järven alueen on oltava lunastettuna valtiolle vuoden 2009 loppuun mennessä. Loppuvuonna 2008 lunastamatta olivat vielä viimeiset palstat. Koijärvi on liitetty valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000 -verkostoon.
Koijärven kuivattamista ajaneet kuivatusyhtiön osakkaat olivat tyytyväisiä lopputulokseen, jonka mukaan heidän peltonsa pidetään kuivina neljällä pumppuasemalla. Suojelutoimista huolimatta Koijärven arvo lintujärvenä ei ole säilynyt ennallaan, koska sen umpeenkasvu on maan kohoamisen ja järven pohjaan kertyvän orgaanisen aineksen vuoksi jatkunut. Järvialueen pesimälinnustosta ovat kokonaan kadonneet muiden muassa naurulokki ja nokikana sekä puna- ja tukkasotka, ja muiden muassa heinäsorsan, tavin, haapanan sekä rantakanalintujen kannat ovat voimakkaasti taantuneet. Sen sijaan kurkikanta on säilynyt elinvoimaisena, ja lisäksi siellä pesivät esimerkiksi laulujoutsen ja ruskosuohaukka. Järven soistumisesta on hyötynyt käytännössä vain pensastasku, jota pesii alueella huomattavasti aiempia vuosikymmeniä enemmän.
Legio III Gallica
Legio III Gallica (gallialainen) oli roomalainen legioona, jonka Julius Caesar perusti vuonna 49 eaa. tai 48 eaa. Caesar käytti legioonaa sodassaan Pompeiusta vastaan. Legioona taisteli Dyrrhachiumin taistelussa ja Mundan taistelussa. Caesarin murhan jälkeen legioona joutui Marcus Antoniuksen palvelukseen. Legioona otti osaa Philippin taisteluihin. Legioonan lähetettiin tämän jälkeen itään, joka kuului Antoniuksen valtapiiriin. Vuonna 36 eaa. legioona otti osaa Antoniuksen epäonnistuneeseen Parthian sotaretkeen. Aktionin taistelun jälkeen legioona liitettiin Octaviauksen armeijaan ja lähetettiin takaisin Syyriaan.
Koijärvi (järvi)
Järven nykytilanne
Koijärven kuivattamisen paikallisen vastustajan Antero Vuoren mukaan valtakunnan tason yleinen mielipide oli alusta alkaen järven rauhoittamisen kannalla. Sen sijaan monien vastakkaisiin leireihin ajautuneiden Koijärven kuivatusyhtiön osakkaiden keskinäiset suhteet katkesivat kiistan vuoksi, ja niihin vedettiin usein mukaan myös vuosikymmenten takaisia erimielisyyksiä. Joidenkin osalta jopa perhesuhteet menivät poikki lopullisesti, ja hiljainen juopa on erottanut Koijärven alueen maanomistajia vielä 2000-luvulla.
Legio III Gallica
Neron aikana legioona oli osa Gnaeus Domitius Corbulon armeijaa kun hän soti Parthiaa vastaan. Legioona siirrettiin sodan jälkeen Moesiaan jossa se soti roksolaaneja vastaan 68–69. Neron kuoleman jälkeen legioona kannatti aluksi Othoa, mutta saapui Italiaan liian myöhään. Legioona palasi Moesiaan, mutta liittyi heti Vespasianusta kannattaviin joukkoihin. Vitelliuksen ja Vespasianuksen joukot kohtasivat Cremonan taistelussa. Tämän jälkeen legioona lähetettiin Juudeaan jossa ensimmäinen juutalaissota oli juuri käynnissä. Plinius nuorempi palveli legioonassa sotilastribuunina.
Koijärvi (järvi)
Järven nykytilanne
Järven rannalle, vuonna 1979 rakennetun padon kohdalle on pystytetty Erkki Mykrän veistos Iines-padonvartija.
Legio III Gallica
Vuosina 132–136 legioona taisteli juutalaisia vastaan kolmannessa juutalaissodassa. Legioona osallistui myös Lucius Veruksen sotaan Parthiaa vastaan. Legioonaa komensi tuolloin Avidius Cassius, joka julistautui keisariksi vuonna 175. Pertinaxin kuoleman jälkeen legioona kannatti Pescennius Nigeriä, mutta Septimius Severus kukisti hänet vuonna 194. Septimius Severus aloitti heti sodan Parthiaa vastaan ja annektoi Mesopotamian.
Koijärvi (järvi)
Järven nykytilanne
Koijärvelle on vuonna 2007 laadittu hoito- ja käyttösuunnitelma, jossa esitetään kunnostustoimiksi ruoppausta, järvikasvillisuuden niittämistä ja veden pinnan nostoa 50 senttimetrillä. Suunnitelman tekoon ovat osallistuneet Forssan kaupunki, Tammelan kunta ja Pehkijärven suojeluyhdistys. Suunnitelman toteuttaminen riippuu valtion rahoituksesta.
Legio III Gallica
Elagabalus lakkautti legioonan kun sen komentaja Verus kapinoi keisaria vastaan. Severus Alexander muodosti kuitenkin legioonan uudelleen ja legioona otti varmasti osaa tämän sotaan sassanideja vastaan. Legioona häviää lähteistä 300-luvulla.
Dublin City University
Historia
Yliopisto perustettiin nimellä National Institute for Higher Education Dublinissa vuonna 1975, ja ensimmäiset opiskelijat aloittivat vuonna 1980. Se sai yliopiston aseman vuonna 1989.
Times Higher Education (THE) -yliopistoranking luokitteli yliopiston tason vuoden 2017 listallaan sijaluvulle 401—500. Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailuun (2016) Dublin City University ei kuitenkaan mahtunut.
Liikistö
thumb|Liikistön muistoristi ja kirkon perustuksia. Liikistö on varhaiskeskiajalta peräisin oleva kauppapaikka, kirkonpaikka ja hautausmaa Ulvilan kaupungin Vanhassakylässä. Se sijaitsee Kokemäelle vievän Yhdystie 2440:n ja joen välissä ja erottuu nykyään maastossa metsäisenä kumpuna. Kumpua ympäröi etelässä ja idässä entiset joen uomat, jotka ovat maatuneet kauan sitten. Paikkaa on tutkittu arkeologisesti 1930-luvulla ja sittemmin 2000-luvulla.
Kirkko
Liikistössä lienee sijainnut Ulvilan ensimmäinen kirkko, jonka hautausmaalta on löydetty 298 vainajaa. Hautausmaan kulmalta tavattiin myös rakennuksen muurin jäänteitä. Kirkon oletetaan olleen juuri siinä. Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia, joissa löydetyt rahat ajoittuvat 1200–1300-luvuille. Myös Ilkka Kronqvist löysi ensimmäisissä kaivauksissaan rahoja, joista hän mainitsee vasta vuonna 1938 julkaisemassa raportissa. Rahat kuitenkin hävisivät toisen maailmansodan aikana. Hautojen ja maa-aineksen radiohiiliajoitukset viittaavat samalle aikakaudelle.
Ulvilan ja Liikistön varhaishistoriaan liittyviä asiakirjoja ja kirjeitä tuhoutui vuoden 1698 Porin palossa. Säilyneen luettelon mukaan vanhin kirje oli piispa Ragvald II:n vuonna 1311 antama anekirje, joka koski Liikistön kirkon rakentamista. Seuraavana luettelossa mainitaan vuonna 1332 piispa Pentin antama asiakirja, joka koski Liikistön kivestä rakennettavaa kirkkoa. Kolmas luettelon asiakirja oli piispa Hemmingin Ulvilan hautausmaan vihkimisestä antama todistus vuonna 1347.
1930-luvun kaivauksissa paljastettiin maavallien alla ollut L-kirjaimen muotoinen kiveys, joka on edelleen nähtävissä. Kaivauksia suorittanut Kronqvist arveli kiveyksen kuuluvan vuonna 1311 aloitettuun ja kesken jääneeseen kivikirkkoon. Nykyisen käsityksen mukaan se on kuitenkin peräisin vasta 1400-luvulta, eikä mahdollisesti liity lainkaan kirkolliseen toimintaan.
Vuosina 2002-2003 suoritetuissa kaivauksissa löydettiin muun muassa puisen palaneen seinälinjan jäännös. Radiohiiliajoituksen mukaan se on peräisin 1300-luvulta. Seinälinjan alapuolella olleen haudan täytemaasta löydettiin värillistä lasia, joka viittaa siihen, että paikalla olisi ollut lasi-ikkunainen rakennus jo ennen seinäjäljen muodostanutta rakennusta. Näin ollen on mahdollista, että ensimmäinen kappeli olisi paikalle rakennettu jo 1200-luvulla.
Hautausmaa
Liikistön hautausmaa on arkeologisten löytöjen perusteella ilmeisesti perustettu 1200-luvun alkupuoliskolla. Hautoja alueella on yhteensä noin 300. 1930-luvun kaivauksissa paljastettiin hautamuistomerkkejä, jotka olivat erilaisia kivilatomuksia sekä muotoiltuja kivipaasia. Alueelta löydettiin myös yksi aikanaan pystyssä ollut kivipaasi, joka on muodoltaan vastaavanlainen kuin Untamalan kirkkomaalla sijaitseva kuuluisa Kalevanpojan viikatteentikku.
Ulvilan Pyhän Olavin kirkon asehuoneessa säilytetään 1200-1300-luvuilta peräisin olevia kalkkikivisiä hautakiviä, joiden arvellaan olevan peräisin Liikistöstä. Niistä on löydetty vierasperäisiä nimiä, jotka viittaavat Saksaan ja Gotlantiin.
Kahdesta haudasta on lisäksi löydetty suomalaiseen hautauskäytäntöön kuulumattomia ns. ruumisristejä.
Kauppapaikka
Liikistöön on ilmeisesti saapunut viimeistään 1200-luvulla Gotlannista saksalaissukuisia kauppiaita, jotka ovat perustaneet paikalle oman tukikohdan. Löydösten mukaan paikalle on rakennettu suojavarustus joelle päin, sekä asuinrakennuksia ja kappeli tai kirkko. 1300-luvun kuluessa toiminta on siirtynyt vähitellen Ulvilan keskiaikaisen kaupungin alueelle noin kilometrin Liikistöstä länteen. Syynä on ollut joen madaltuminen. Rahalöytöjen perusteella paikalla on kuitenkin ollut vielä jonkinlaista toimintaa aina 1400-luvun lopulle saakka. 2000-luvulla paikalla tutkimuksia tehneen Tiina Jäkärlän mukaan Liikistössä on saattanut olla eräissä lähteissä mainitun Pyhän Gertrudin killan kiltatalo.
Arabialaisen maantieteilijän al-Idrisin vuonna 1154 valmistuneessa maailmankartassa Tabula Rogeriana mainitun Ragvaldan muinaisen kauppapaikan on arveltu sijainneen Liikistössä. Asiasta ei kuitenkaan ole pitävää tieteellistä näyttöä.
Liikistössä on myös käräjäkiviä, joiden ikä on jäänyt epävarmaksi. Lisäksi alueella sijaitsee vuonna 1982 muistomerkeiksi pystytetyt suurikokoinen risti ja kivipaasi.
Liikistö on osa Ulvilan kirkkoympäristöä, jonka Museovirasto on määritellyt yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007 - 10 m liikkuvamaali, sekajuoksut, pojat
10 m liikkuvanmaalin, sekajuoksuissa pojat ampuvat 40 laukausta. Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Poikien 10 m liikkuvanmaalin, sekajuoksuissa EM-kilpailut 2007 järjestettiin 14. maaliskuuta, Deauvillessä.
Tuija Westerholm
Tuija Westerholm on suomalainen selostaja, mediakasvattaja ja Metkan toiminnanjohtaja. Hän on toiminut mediakasvattajana vuodesta 1993 lähtien. Hän on myös tuottanut Ylellä lasten- ja nuortenohjelmia.
Westerholm on yksi Avara luonto -ohjelman selostajista. Hän on myös yksi ääninäyttelijöistä animaatiosarjojen Maija Mehiläinen ja Seitsemän pientä hiirtä suomenkielisissä dubbauksissa.
John Caird
thumb|John Caird John Caird (15. joulukuuta 1820 Greenock, Skotlanti – 30. heinäkuuta 1898) oli skotlantilainen teologi. Hän opiskeli Glasgow'n yliopistossa ja toimi Skotlannin kirkon palveluksessa. Hänestä tuli tunnettu saarnaaja. Erityisesti hän sai mainetta koko protestanttisessa maailmassa saarnallaan Religion in Common Life, jonka hän piti kuningatar Viktorian läsnä ollessa 14. lokakuuta 1855.
Cairdista tuli vuonna 1862 Glasgow'n yliopiston teologian professori ja vuonna 1873 yliopiston rehtori.
John Caird oli filosofi Edward Cairdin vanhempi veli. Kummatkin kuuluivat uushegeliläisiin brittiläisiin idealisteihin.
KLM uk
thumb|KLM uk:n [[Fokker 100.]] thumb|KLM uk:n [[BAe 146|BAe 146-300.]] thumb|KLM uk:n [[ATR 72|ATR 72-202.]] thumb|KLM uk:n [[Fokker 50.]] KLM uk oli KLM:n brittiläinen tytäryhtiö, joka operoi lyhyen matkan Fokker- ja ATR- ja BAe-lentokoneilla.
Historia
KLM osti aiemmin nimillä AirUK ja Air Anglia tunnetun yhtiön huhtikuussa 1999. Se aloitti uusia reittejä Amsterdamista Yhdistyneen kuningaskunnan paikallislentoasemille, ja reitit muualle kuin Alankomaihin joko suljettiin tai siirrettiin tytäryhtiö Buzzille. KLM uk:n reittiverkostoon jäi lopulta vain 15 kohdetta. Päätös sen yhdistämisestä KLM Cityhopperiin tehtiin vuonna 2002.
Laivasto
KLM uk käytti seuraavia lentokoneita:
Volvo S60
Volvo S60 I (2000–2009)
Kesästä 2001 lähtien S60 2,4 T:n sai myös nelivetoisena AWD-mallina. Nelivetojärjestelmä perustui Haldex-kytkimeen. Syksyllä 2001 kaikkiin kolmeen mallisarjaan (S60/V70/S80) tuli Volvon ensimmäiset omat dieselmoottorit 2,4 D (136 hv) ja D5 (163 hv). left|thumb|250x250px|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli (2006). Syksyllä 2002 esiteltiin suorituskykyinen S60 R. R-mallissa oli 300-hevosvoimainen turbomoottori, neliveto, tehokkaammat Brembo-jarrut ja mukautuva Four-C-alustajärjestelmä, jossa on kaksi asetusta: Comfort ja Sport. Manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen. R-malli ei kyennyt tarjoamaan kunnon vastusta saksalaiskilpailijoille, vaikka olikin hinnaltaan hieman niitä edullisempi. Myynti jäikin varsin vähäiseksi.
Syksyllä 2004 tulivat markkinoille uudistetut vuosimallin 2005 S60:t. Näkyvimmät muutokset olivat korinväriset kylki- ja puskurilistat. Ajovalot, takavalot ja puskurit olivat myös uusia ja ilmanottoaukko aiempaa suurempi. Ajovalojen peitelasit olivat nyt muoviset, joten pyyhinpesureista oli jouduttu luopumaan. Keskikonsoli ja kojelaudan keskiosa olivat saaneet uuden ilmeen. Uusi sisustusvaihtoehto S60:ssa oli kaksivärinen Sport-nahkaverhoilu. Radio/CD-soitin oli lisätty vakiovarusteisiin.
Kaustisen seutukunta
Kaustisen seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kuusi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 161.
Volvo S60
Volvo S60 I (2000–2009)
2,4 T -moottorin korvasi 10 hevosvoimaa tehokkaampi 2,5 T, joka oli esitelty jo aikaisemmin AWD-malleihin sekä S80:een. T5-mallin iskutilavuus kasvoi puolestaan 2,4 litraan ja teho 260 hevosvoimaan. Turboahdin oli sama kuin R-mallissa. Manuaalivaihteisto muuttui T5-malleissa kuusivaihteiseksi ja etujarrut 30 millimetriä suuremmiksi.
Kaustisen seutukunta
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Volvo S60
Volvo S60 I (2000–2009)
Kineticin tärkeimmät lisät perusmalliin olivat automaatti-ilmastointi, vakionopeudensäädin, etusumuvalot, kevytmetallivanteet ja nahkaverhoiltu ohjauspyörä. Momentum sisälsi lisäksi muun muassa nahkaverhoilun, tuulilasinpyyhinten sadetunnistimen, sisustuksen alumiinikoristeet ja sähköisesti taittuvat ulkopeilit maavaloin. Summumissa oli lisäksi muun muassa urheiluistuimet, bi-xenon-ajovalot, 17 tuuman kevytmetallivanteet, sähkötoiminen kuljettajan istuin muistilla ja kromilistat puskureissa.
Popfinlandia
Popfinlandia oli Suomen itsenäisyyspäivän kunniaksi 2000-2003 Helsingissä järjestetty musiikkitapahtuma, jossa esiintyi tunnettuja ja vähän tuntemattomampiakin esiintyjiä. Sen järjestäjänä toimi Helsingin kaupungin nuorisoasiainkeskus sekä FBI Event Marketing Oy.
Volvo S60
Volvo S60 I (2000–2009)
Keväällä 2006 esiteltiin parannellut dieselmallit D (126 hv), 2,4 D (163 hv) ja D5 (185 hv). Hiukkassuodatin tuli vakiovarusteeksi. Uusi automaattivaihteisto oli kuusivaihteinen ja myös D5:n manuaalivaihteistossa oli kuusi vaihdetta.
Uudistetut vuosimallin 2007 S60:t tulivat markkinoille kesällä 2006. Keulan muotoilussa oli pieniä muutoksia ja uusissa sivupeileissä oli nyt myös vilkut. Mittaristo vaihtui samantyyppiseen kuin toisen sukupolven S80:ssä. Myös ohjauspyörä oli uusi. Suurimmat tekniset muutokset oli tehty alustaan, joka oli hieman aikaisempaa jämäkämpi uudistetun iskunvaimennuksen ja jousituksen ansiosta.
Volvon tapaan mallisarjasta oli vuosien varrella lukuisia erikoismalleja. Näissä oli tyypillisesti Comfort-varustepakettien ja myöhemmin Summum-tason mukainen varustus ja ulkonäöllisiä erikoisuuksia.
Volvo S60 II (2010–2018)
Toisen sukupolven S60 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010. Sen farmarikorinen rinnakkaismalli on nimeltään Volvo V60. Autot perustuvat samalle pohjalevylle kuin esimeriksi crossover-malli XC60.
Vuonna 2012 testattu Volvo V60 ansaitsi Euro NCAP -kolaritestistä täydet viisi tähteä. Autossa on vakiona City Safety -järjestelmä, joka auttaa välttämään hidasvauhtisia peräänajoja (nopeus enintään 30 km/h). Järjestelmä otettiin käyttöön jo aiemmin XC60-mallissa. City Safety jarruttaa autoa automaattisesti, jos kuljettaja ei reagoi ajoissa tilanteeseen, jossa edessä kulkeva ajoneuvo hidastaa vauhtiaan tai pysähtyy. Lisävarusteena oli saatavana myös jalankulkijoiden havaitsemisjärjestelmä automaattisella täysjarrutuksella. left|thumb|250x250px|Volvo S60 Cross Country S60:n bensiinimoottorit olivat 1,5-litrainen T2 (122 hv), 1,6-litrainen T3 (152 hv) sekä 2,0-litraiset T4 (190 hv), T5 (245 hv) ja T6 (306 hv). T5 ja T6 ovat aina automaattivaihteisia. Dieselvaihtoehdot olivat puolestaan 2,0-litraiset D2 (120 hv), D3 (150 hv), D4 (190 hv) ja D5 (225 hv). Nelivetoisessa AWD-mallissa D4-moottori on 2,4-litrainen ja varustettu aina kuusiportaisella automaattivaihteistolla. T5:ssä, T6:ssa sekä D5:ssä on kahdeksanportainen automaatti. Muiden moottorien yhteydessä on kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut S60. Ajovaloihin tehtiin muutoksia ja ne olivat nyt yksiosaiset, kun aiemmin päiväajovalot olivat omassa valaisimessaan varsinaisen ajovaloumpion ja etusäleikön välissä. Etusäleikön kromikehys jätettiin pois ja vaakasuuntaisten ripojen määrä muuttui kolmesta neljään. Etupuskurin visuaalista ilmettä muutettiin keskiosan ilmanottoaukon korostetummalla muotoilulla.
Toisen sukupolven S60:stä esiteltiin vuonna 2015 V60:n tapaan Cross Country -malli, jonka sai etu- tai nelivetoisena. Siinä on tavallista korkeampi maavara ja koria suojaavia muoviosia. Ainoa moottorivaihtoehto oli D4.
Volvo S60 III (2018–)
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä S60 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
2,0-litraisesta bensiinimoottorista on valittavana neljä eri versiota: T4 (188 hv), T5 (247 hv), T6 (336 hv) ja T8 (395 hv), joista kaksi jälkimmäistä on plug-in-hybridimalleja. T8 on saatavana Polestar Engineered -mallina, jossa moottorin teho on nostettu 410 hevosvoimaan. Lisäksi jarruihin ja jousitukseen on tehty parannuksia.
Transavia
transavia.com on hollantilainen halpalentoyhtiö, joka on itsenäinen osa  Air France-KLM yhtymää. Schipholin kansainvälinen lentoasema (AMS) Amsterdamissa on yhtiön tärkein tukikohta ja Rotterdamin lentoasema on sen toissijainen solmukohta (RTM). Transavia.com lentää pääasiassa reitti- ja charterlentoja vapaa-ajan kohteisiin. Yhtiö aloitti lennot Amsterdamista Helsinki-Vantaalle 2017.
Historia
Yhtiö perustettiin 1965 nimellä Transavia Limburg. Yhtiön nimi muutettiin 1966 Transavia Hollandiksi ja se aloitti toimintansa 17. marraskuuta 1966. 1986 yhtiön nimi muutettiin Transavia Airlinesiksi ja se aloitti ensimmäisenä lentoyhtiönä Ison-Britannian ja Alankomaiden välisen open skies -sopimuksen hyödyntämisen. Transavia avasi Amsterdamin ja Lontoon Gatwickin välisen reitin 26. lokakuuta 1986.
Vuonna 1991 yhtiön tärkein osakkeenomistaja, Nedlloyd, myi 80 % osuutensa KLM:lle. 1998 Transavia aloitti ensimmäisen ulkomaisena lentoyhtiönä Kreikan sisäiset lennot. Kesäkuussa 2003 KLM osti loput 20 % Transaviasta, jolloin siitä tuli kokonaan KLM:n omistuksessa oleva tytäryhtiö. Air Francen ja KLM:n yhdistymisen seurauksena Transaviasta tuli Air France-KLMn täysin omistama tytäryhtiö.
Transavia oli 2000-luvun alussa pääasiassa charterlentoyhtiö, jonka halpalentoyhtiö tunnettiin nimellä Basiq Air. Tuotemerkit yhdistettiin transavia.comiksi 1. tammikuuta 2005.
Laivasto
thumb|Transavian Boeing 737-700 [[Innsbruckin lentoasema|Innsbruckin lentoasemalla.]] thumb|Yhtiön Boeing 737-800 [[Rotterdamin lentoasema|Rotterdamin lentoasemalla.]] thumb|Transavian entinen [[Boeing 757-200.]] Laivaston keski-ikä maaliskuussa 2023 on 13,0 vuotta.
Thyestes
thumb|250px|right|Thyestes ja Aerope, [[Giovanni Francesco Bezzi]] Thyestes oli kreikkalaisessa mytologiassa Olympian kuninkaan Pelopsin ja Hippodameian poika. Hänellä oli lapset Pelopeia ja Aigisthos. Hänen veljensä Atreus tappoi Thyesteen lapset.
Thyestes ja hänen kaksoisveljensä Atreus olivat heidän isänsä karkottamina maanpaossa heidän surmattuaan velipuolensa Khrysippoksen havitellessaan Olympian valtaistuinta. He saivat suojapaikan Mykenestä, jossa he kohosivat valtaan kuningas Eurystheuksen, joka oli taistelemassa herakleideja vastaan, poissa ollessa. Eurystheus oli tarkoittanut heidän hallintonsa väliaikaiseksi ratkaisuksi, mutta siitä tuli pysyvä hänen kuoltuaan taistelussa.
Atreus vannoi uhraavansa parhaan lampaansa Artemiille, mutta etsiessään sitä laumastaan hän huomasi joukossa kultaisen lampaan. Hän laiminlöi lupauksensa, kuristi lampaan ja säilöi sen laatikkoon, mutta hänen vaimonsa Aerope, joka oli viehtynyt hänen veljeensä, antokin sen Thyesteelle. Mykeneläisten saatua ennustuksen, joka kehotti heitä valitsemaan itselleen pelopidin kuninkaaksi, he kutsuivat Atreuksen ja Thyesteen. Kun he keskustelivat valtakunnasta, Thyestes julisti kansalle, että valtakunnan tulisi kuulua hänelle, jolla on kultainen lammas, ja kun Atreus tähän suostui, Thyestes tuotti lampaan nähtäväksi ja julistettiin kuninkaaksi.
Zeus lähetti kuitenkin Hermeen ja käski Atreusta vaatimaan Thyesteeltä, että hänet kruunattaisiin kuninkaaksi, jos aurinko kulkisi vastapäivään. Thyesteen suostuttua Zeus saattoi auringon laskemaan itään ja niin Atreus sai vallan takaisin, jonka jälkeen hän karkotti Thyesteen maasta.
Atreuksen saatua tietoonsa Thyesteen aviorikkomuksen hän pyysi Thyesteen vieraakseen teeskennellen ystävyyttään, mutta tappoikin veljensä pojat ja tarjosi heidän lihaansa valmistettuna Thyesteelle kuitenkin säästäen kaikki raajat. Kun Thyestes oli nauttinut ateriansa, Atreus näytti hänelle säästämänsä raajat ja karkotti tämän uudelleen maasta.
Thyesteen etsiessä keinoja kostaa veljelleen, hän sai oraakkelilta tiedon, että hän voisi saada kostonsa, jos hän saisi pojan oman tyttärensä kanssa. Hän saikin Aigisthoksen tyttärensä kanssa, mutta tämän äiti hylkäsi lapsensa häveten tekoaan. Paimen löysi lapsen ja antoi tämän Atreukselle, joka kasvatti poikaa omanaan. Aigisthoksen vartuttua mieheksi Thyestes paljasti hänelle olevansa sekä tämän isä että isoisä, ja että Atreus on hänen setänsä, jolloin Aigisthos tappoi Atreuksen.
Thyestes palasi jälleen valtaan, mutta Atreuksen pojat Agamemnonin ja Menelaoksen pelasti heidän hoitajansa Sikyonin. Spartan kuningas Tyndareus haetti Atreuksen pojat luokseen, ja yhdessä he ajoivat Thyesteen jälleen pois. Tyndareus antoi heille tyttärensä vaimoiksi, Klytaimnestra Agamemnonille ja Helenan Menelaokselle, joka peri valtaistuimen Tyndareuksen kuoltua.
Masters (Leskinen)
Masters on vuonna 1986 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy. Levyn kuusi englanninkielistä Juice Leskisen säveltämää ja sanoittamaa kappaletta julkaistiin alun perin Juice Leskinen Grand Slam-yhtyeen vuonna 1983 ilmestyneellä Deep Sea Diver -minialbumilla.
Kokkolan seutukunta
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Vanttila (Punkalaidun)
Vanttila on pirkanmaalaisen Punkalaitumen kunnan läntisin kylä Huittisten rajalla. Kylä sijaitsee Punkalaitumenjoen ja Taikayöntieksi nimetyn Huittinen–Urjala-maantien (seututie 230) varrella. Vanttila on maatalousvaltainen kylä. Vähäistä teollisuutta edustaa Vanttilan Muovi Oy.
Historia
Vanttila on tarun mukaan saanut nimensä Fant-nimisestä sotilaasta, joka on vartioinut alueella ollutta kohtaa, missä Punkalaitumenjoki muinoin laski mereen. Kylän nimi Fanttila on sittemmin muuttunut Vanttilaksi. Alueelta on löydetty kivikautinen asuinpaikka sekä monia kivikauden esinelöytöjä.
Vanttilan kyläyhdistys perustettiin vuonna 2001. Vuonna 2002, jolloin Punkalaidun kuului vielä Satakuntaan, Vanttila valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Parhaat (Juice Leskinen 1986)
Parhaat on vuonna 1986 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy.
Jylkynkangas
Jylkynkangas, 'Jylkkäri', 'Jylkky', on pientaloalue Oulun kaupungin pohjoisosassa Kuivasjärven kaupunginosassa Kaijonharjun suuralueella. Matkaa Oulun keskustaan on yhdeksän kilometriä. Luonnonläheisellä alueella on kuntopolku, leikkipuisto, kirjastoauton pysäkki ja muut lähipalvelut kilometrin päässä Kuovitiellä. Viiden kilometrin säteellä Jylkynkankaasta on yliopisto, lukio, apteekki, posti, terveysasema, neuvola, kirjasto, marketit, jäähalli ja liikuntahalli.
Ympäristö
Jylkynkangas sijaitsee suurten metsien reunassa, lämpimällä ja aurinkoisella mäen rinteellä. Alueen metsä on hyväpuustoinen ja tontit ovat väljiä. Omakotitaloja on parisataa ja rivi- ja luhtitaloyhtiötä parikymmentä.
Alueen keskellä puistometsässä sijaitseva Jylkynrinteen leikkipuisto vihittiin käyttöön 9.6.2007. Leikkipuistossa on kaksi erikokoista liukumäkeä, monenlaisia keinuja, karuselli ja hiekkalaatikko. Jylkynrinteen leikkipuiston pulkkamäestä lasketaan usein talvella. Myös Urpiaisen leikkipuisto Oinaansuolla on kävelymatkan päässä.
Jylkynkangasta kiertävä kunto- ja hiihtolatu on osa kymmenien kilometrien mittaista latuverkostoa. Parin kilometrin päässä on Auran majan latukahvila.
Liikenneyhteydet
Olulun joukkoliikenteen linja 1 lähtee pysäkiltä Jylkynkangas reittiä Jylkynkankaantie, Alakyläntie, Oinaantie, Kuovitie, Alakyläntie ja Raitotien liikenneympyrä kohti Linnanmaata ja keskustaa.
Palvelut
Kirjastoauto käy viikoittain Jylkynkankaalla. Kilometrin päässä Pöllönkankaan Kuovitiellä sijaitsevat koulu, päiväkoti, alaluokkalaisten iltapäiväkerho, kauppa, ravintola ja parturi-kampaamo. Useat urheiluseurat järjestävät ohjattua liikuntaa Pöllönkankaan koulun tiloissa.
Kahden kilometrin päässä Kuivasjärvellä sijaitsee päiväkoti, seurakuntakoti ja kauppa. Kuivasjärven koulun tiloissa on tarjolla urheiluseurojen järjestämää liikuntaa.
Neljän kilometrin päässä Kaijonharjussa sijaitsevat muun muassa terveysasema, neuvola, kirjasto, nuorisotila, apteekki, posti, kioski, parturi-kampaamo sekä useita kauppoja ja ravintoloita. Oulun yliopiston Linnanmaan kampusalue sekä lähin lukio sijaitsevat reilun neljän kilometrin päässä Jylkynkankaalta. Viiden kilometrin säteellä on hyvät palvelut, kuten marketit, huonekaluliike, ravintoloita, Linnanmaan liikuntahalli ja Linnanmaan jäähalli.
Asukkaat
Vuonna 2007 Jylkynkankaalla oli 1 155 asukasta. Alueella asuu paljon lapsiperheitä. Jylkynkangas-toimikunta on järjestänyt Jylkynkankaan Jytäjäiset kesäisin ja soihtukulkueen adventin aikaan. Kevättalvella 2009 toimikunta järjesti ensimmäiset Jylkynkankaan hiihtokilpailut. Toimikunta julkaisee Jylkynkangs News - ilmaisjakelulehtistä.
Historia
Jylkynkankaan rakentaminen aloitettiin vuonna 2003. Siihen asti alue oli ollut kuivasjärveläisten marjametsää. Kuivasjärvi Jylkynkankaineen liitettiin osaksi Oulun kaupunkia vuonna 1961. Tätä ennen Kuivasjärvi kuului Haukiputaan kuntaan.
Esiroomalaisella rautakaudella tai sitä myöhemmin Jylkynkankaalla on mahdollisesti sijainnut asuinpaikka. Lokakuussa 2001 Oulun yliopiston yleisen arkeologian laitoksen työryhmä löysi tutkimuksessaan asuinpaikkaan viittaavan kiinteän muinaisjäännöksen Jylkynkankaalta.
Slam (albumi)
Slam on vuonna 1987 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy. LP- ja CD-versioiden sisältö poikkeaa toisistaan.
Niilo Tarvajärvi
Niilo Einar ”Tarva” Tarvajärvi (6. joulukuuta 1914 Espoo – 25. elokuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen radio- ja televisiotoimittaja, majuri evp ja kamarineuvos.
Sotilasura
Tarvajärvi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1937 ja suoritti Kadettikoulun vuonna 1939. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi patterin päällikkönä ja patteristoupseerina sekä sotien jälkeen mm. toimistoupseerina Pääesikunnan koulutusosastolla ja puolustusvoimien komentajan adjutanttina. Tarvajärvi haavoittui jatkosodan alussa selkään; salamannopea heittäytyminen maahan pelasti hänet pahemmalta. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta kapteenin arvossa vuonna 1950. Tarvajärvi kertoi myöhemmin lupaavasti alkaneen sotilasuransa katkenneen Pekka Tiilikaisen pyydettyä häntä selostajaksi Lontoon olympialaisiin. Hieman ennen tätä hän oli hakenut Sotakorkeakouluun ja tullut hyväksytyksi pääsykokeisiin. Tarvajärvi ylennettiin majuriksi vuonna 1967.
Ura radiossa ja televisiossa
Ensimmäisen kerran Tarvajärvi esiintyi radiossa joulupukin roolissa Yleisradion jouluna 1941 suorana lähetyksenä rintamakorsusta esittämässä Tulilinjojen joulu -ohjelmassa. Vuonna 1945 hän osallistui Yleisradion järjestämään Tuleeko sinusta radioselostaja? -kilpailuun käsikirjoituksellaan Tiskillä ja tiskin alla, joka käsitteli sodanjälkeisiä kauppahalli-ilmiöitä. Parhaiten sijoittuneet 20 kilpailijaa, joukossa Tarvajärvi, kutsuttiin Pekka Tiilikaisen vetämälle radioselostajakurssille.
Aamukahviohjelmat
Tarvajärvi muistetaan muun muassa radion Tervetuloa aamukahville -lähetyksistä ja television Palapelistä. Sunnuntaiaamuisin lähetetty suosikkiohjelma Aamukahvi päättyi aina Tarvan sanoihin ”ylös, ulos ja lenkille”. Merkittävä rooli aamukahviohjelmissa oli myös pianisti Harry Bergströmillä, joka sävelsi ohjelmaan oman tunnussävelmän, sekä kahvia kaataneella ”Frida-rouvalla” (Frida Öström ). Idean aamukahviohjelmaansa Tarvajärvi sai Ruotsin radiossa esitetystä Sigge Fürstin juontamasta Frukostklubben-ohjelmasta ja hän taisteli ideansa hyväksytyksi Yleisradion ohjelmaneuvostossa ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoman penseästä asenteesta huolimatta. Ensimmäinen aamukahviohjelma, silloin vielä nimeltään Tahdikasta tapania, esitettiin radiossa 26. joulukuuta 1950; Tervetuloa aamukahville -nimi tuli käyttöön kolmannessa lähetyksessä kaksi viikkoa myöhemmin.
Tarvajärven ollessa selostamassa Oslon talviolympialaisia hänen sijaisenaan aamukahviohjelman juontajana oli Tauno Rautiainen. 1950-luvun henkeä kuvaa, että vuonna 1955 Tarvajärvi sai Yleisradion ohjelmaneuvostolta huomautuksen onniteltuaan aamukahviohjelmassaan kansanedustajia ja ministereitä näiden juuri saamasta 30 prosentin palkankorotuksesta. Ohjemaneuvoston kokouksessa ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoma oli pahoitellut Tarvajärven ”arvostelukyvyn pettämistä”.
Tarvajärvi oli radion selostusosaston ja teatteriosaston toimittaja vuosina 1950–1957. Tervetuloa aamukahville -ohjelman lisäksi hän juonsi Lauantaisauna-ohjelmaa. Radion jälkeen Tarvajärvi jatkoi Yleisradiossa Suomen Television toimittajana 1958–1960. Televisiotyönsä johdosta Tarvajärvi teki opintomatkan Yhdysvaltoihin vuonna 1959. Mainos-television vapaana toimittajana hän työskenteli vuodet 1960–1970 ja Ylen viihdetoimittajana 1974-1976.
Palapeli ja Laatikkoleikki
Yleisradio aloitti television koelähetykset maaliskuussa 1957, ja uuden median johtaja Ville Zilliacus pestasi Tarvajärven televisioon. Tarvajärvi päätyi Palapeli-ohjelman juontajaksi sattumalta, kun tehtävään alun perin kaavailtu Kauko Käyhkö joutui kieltäytymään Näyttelijäliiton lakon vuoksi. Vuosina 1958–1960 Yleisradiossa ja vuosina 1962–1963 Mainostelevisiossa esitetty Palapeli  oli studioyleisön edessä kuvattu lavaviihdeohjelma, jonka esikuvana oli vastaavankaltainen ruotsalainen Hylands hörna. Ohjelmassa vieraili yhteiskunnan eliittiin kuuluvia henkilöitä, mikä ei tuolloin vielä ollut tavallista. Eräässä jaksossa eduskunnan puhemies, työuransa aikoinaan parturina aloittanut K.-A. Fagerholm ajoi Tarvajärven pään paljaaksi TV-kameroiden edessä.
Palapeli-ohjelman suosituin osio oli Laatikkoleikki, jossa kilpailija valitsi yhden laatikon kahdeksasta. Tarvajärvi yritti sitten ostaa kilpailijan valitseman laatikon takaisin. Ideana oli, että vain yhden laatikon sisällä oli arvopalkinto, kuten vaikkapa levysoitin, muissa oli joko hyödyllistä käyttötavaraa tai joutavaa rihkamaa. Tarvajärvi vakuutti, ettei hän itse tiennyt eri laatikoiden sisältöä. Laatikkoleikissä Tarvajärven juontajaparina oli silloinen kauppatieteiden opiskelija Lenita Airisto. Viimeisessä Laatikkoleikissä juhlistettiin juuri lunastettua Suomen viidettäsadattatuhannetta televisiolupaa.
Vuonna 1960 Tarvajärvi sai Turussa pidetystä maatalousnäyttelystä lahjaksi porsaan, joka ristittiin yleisöäänestyksessä Palapeli-ohjelman mukaan PP-possuksi. Porsaalle tehtiin oma karsina Pasilan TV-studion lähelle, silloin vielä metsäiseen maastoon. Porsaan kasvua seurattiin ohjelman jaksoissa ja rahaa kerättiin arvuuttelemalla sen kulloistakin painoa ja muita mittoja. Porsaan tuotolla hankittiin joululahjat sadalle kainuulaiselle lapselle ja lopuksi heille kustannettiin junamatka Helsinkiin, jossa he pääsivät tutustumaan kaupungin nähtävyyksiin. Vierailullaan lapset tapasivat myös suosikkinsa Kylli-tädin ja Markus-sedän.
Hyväntekeväisyystempaukset
Mainos-Televisiossa Tarvajärven ohjelmissa kerättiin rahaa erilaisiin hyviksi koettuihin tarkoituksiin. Jo Palapelin ensimmäisellä tuotantokaudella 1958 organisoitiin ”joulujuna”, joka kuljetti 12 vaunulastillista lahjoja rajaseudun lapsille. Ilmasilta-ohjelmassa kerätyillä varoilla hankittiin Suomen Punaiselle Ristille pelastushelikopteri. Tarvajärven ohjelmissa myös Meksikon ja Münchenin olympiajoukkueille koottiin rahaa ja sotainvalideille hankittiin taloja.
Poliisiautoja Liikkuvalle poliisille
Näkyvin Tarvajärven organisoimista hyväntekeväisyyskampanjoista olivat niin kutsutut ”Tarva-autot”. Jouduttuaan kesällä 1965 rattijuopon aiheuttamaan vakavaan auto-onnettomuuteen Tarvajärvi ideoi ja organisoi yhdessä Mainostelevision kanssa Suomessa ainutlaatuisen keräyksen, jossa myytiin Hamsteri-tarroja muun muassa huoltoasemilla. Tarkoituksena oli alun perin hankkia huutavaa resurssi- ja kalustopulaa poteneelle liikkuvalle poliisille muutama uusi auto käytettäväksi liikenteen valvonnassa. Varoja kertyi lopulta niin paljon, että ne riittivät 51 poliisiauton ostamiseen. Samassa yhteydessä öljy-yhtiö Shell lahjoitti viisi uutta poliisiautoa sekä Volvo-Auto ja Helsingin Urheiluautoilijat ry kumpikin yhden. Uusien autojen joukossa oli 11 Volkswagen Kuplaa, kymmenen Opel Rekordia ja Volvo Amazonia, kahdeksan Moskvitš Eliteä ja Dodge Dartia, viisi Plymouth Valiantia ja Volvo 144:ää sekä yksi Volvo P1800 -urheiluauto. Vahvasti oikealle kallellaan olleen Tarvajärven mukaan Moskvitšit järjesti hankintalistalle länsimaisten autojen joukkoon silloinen kansandemokraattinen valtiovarainministeri Ele Alenius. Kaikki 58 autoa luovutettiin poliisille Senaatintorilla 14. toukokuuta 1967 ja ne vastaanotti silloinen ylipoliisipäällikkö Fjalar Jarva.
Kansanedustajana
Tarvajärvi toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1970–1972. Puheenjohtaja Juha Rihtniemi ja puoluesihteeri Harri Holkeri houkuttelivat hänet ehdokkaaksi vuoden 1970 vaaleihin. Kun presidentti Urho Kekkonen hajotti eduskunnan syksyllä 1971, Tarvajärvi ei asettunut ehdolle vuoden 1972 vaaleihin, vaan palasi juontajaksi televisioon.
Urheilu-ura
Niilo Tarvajärvi edusti pesäpallon SM-sarjassa Keravan KooPeetä, ja oli voittamassa SM-hopeaa kaudella 1937. Tarva valittiin Itä-Länsi-otteluun 1938 vaihtopelaajaksi ja 1939, jolloin pelasi kakkosvaravahtina. Tarvajärvi pelasi myös yhden maaottelun: hän oli vuonna 1934 Tallinnassa voittamassa Viroa 18–0.
Joulumaa
Niilo Tarvajärvi toi ensimmäisenä esille ajatuksen Korvatunturin kaupallisesta hyödyntämisestä Joulupukin maana. Väitetään, että Korvatunturia esitti Joulupukin asuinpaikaksi ensimmäisenä Markus-setä 1920-luvun lopulla, mutta hän ei kuitenkaan koskaan vahvistanut tätä. Tarvajärvi alkoi kehittää ideaa Joulumaasta käytyään Disneylandissa Yhdysvaltain-matkallaan vuonna 1959. Joulumaa-ajatuksen takia Tarvajärvi siirtyi 1960-luvun alussa Yleisradiosta MTV:lle. Hanketta varten perustettiin vuonna 1967 Joulumaa Oy. Lapin ja koko Suomen matkailun uudeksi vetonaulaksi kaavaillusta Joulumaasta tuli Tarvajärvelle lähes pakkomielle, joka maksoi hänelle vuosien aikana paljon niin taloudellisesti kuin henkisestikin.