cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonne Koski
Jonne Koski (s. 1994 ) on suomalainen crossfit-urheilija.
Porista kotoisin oleva Koski aloitti crossfitin CrossFit Porissa 2012 harrastettuaan aiemmin uintia 16-vuotiaaksi asti. Vuonna 2013 hän ylsi ensimmäisen kerran mukaan Regionals-kilpailuihin (EM-kilpailut ), joissa sijoittui kymmenenneksi. Vuosina 2014 ja 2015 Koski voitti Euroopan-mestaruuden päästen mukaan maailmanlaajuiseen Games-kilpailuun (MM-kilpailut ), jossa hän oli ensimmäisellä osallistumiskerrallaan 32:s ja vuonna 2015 yhdeksäs. Vuonna 2016 Koski sijoittui EM-tasolla kolmanneksi ja MM-tasolla 40. sijalle.
Koski on harjoitellut ja suunnitellut harjoitusohjelmiaan crossfitin maailmanmestari Mikko Salon kanssa. Koski seurustelee EM-tason crossfit-urheilija Emilia Leppäsen kanssa. He asuvat Arabiemiraateissa.
Krefeld
Krefeld (Crefeld vuoteen 1929) on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee lounaiseen Ruhrin metropolialueesta, muutamia kilometrejä länteen Reinjoesta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 222 247 asukasta. Kaupunki on pinta-alaltaan 137,68 neliökilometrin suuruinen, asukastiheyden ollessa noin 1 726 asukasta yhtä neliökilometriä kohden. Keskivertokorkeus on 39 metriä.
Krefeld mainittiin ensimmäisen kerran tekstissä vuonna 1105. Tuolloin se tunnettiin nimellä Krinvelde. Kaupunginoikeudet sille myönsi vuonna 1373 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV. Kaupunki alkoi kasvaa 1600-luvulla, jolloin se oli yksi niistä harvoista kaupungeista, jotka säästyivät Kolmikymmenvuotisen sodan kauheuksilta.
Kaupunki tunnettiin pitkään silkin ja sametin valmistamisesta, jonka aloittivat sinne paenneet Mennoniitat. Ensimmäisessä maailmansodassa liittoutuneet valloittivat sen, ja toisessa maailmansodassa sitä pommitettiin rajusti.
Mitsubishi G3M
Mitsubishi G3M (, laivaston tyypin 96 maatukikohdista toimiva pommikone, liittoutuneiden raportointinimi Nell) oli Mitsubishin 1930-luvulla suunnittelema ja valmistama keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien pommikone, jonka ensilento tapahtui heinäkuussa 1935. Konetyyppiä käytettiin vuodesta 1935 vuoteen 1945.
Tausta
Vuonna 1933 amiraali Isoroku Yamamoto ilmoitti laivaston esikunnalle välittömästä tarpeesta kehittää maatukikohdista toimiva pitkän toimintasäteen omaava pommikone, joka täydentäisi lentotukialusten taistelukykyä toimittaessa Tyynenmeren alueella. Mitsubishi esitti ratkaisun 8-Shi vaatimuksiin kaksimoottorista pitkänmatkan tiedustelukonetta, joka valmistui tehtaan tyyppinimellä Ka-9. Sen suunnitteli Sueo Honjo apunaan Tomio Kubo ja Nobuhiko Kusabake. Ka-9:n moottoreina oli kaksi 12-sylinteristä nestejäähdytteistä 500 hevosvoiman Hiron tyypin 91 -moottoria. Yoshitaka Kojima teki koneella ensilennon huhtikuussa 1934. Koelentojen aikana kone osoittautui helpoksi käsitellä ja saavutti maksimilentomatkan 3 265 merimailia.
Laivaston esikunta valmisti 9-Shi vaatimukset, joilla määritettiin vaatimukset varsinaiselle pommikoneelle. Pommikuorman tuli olla 800 kilogrammaa ja puolustusaseina tuli olla kolme 7,7 millimetrin konekivääriä. Vaikka vaatimukset esitettiin ainoastaan Mitsubishille, Nakajima pyrki luomaan kilpailun esittelemällä itsekehittämänsä Nakajima LB-2 -pommikoneen kilpailijaksi Ka-15:lle. Kuitenkin Ka-9:n tulokset kuitenkin aiheuttivat Ka-15:n voiton kilpailussa, kun laivasto tuki täysin Mitsubishia hankkeessa.
Jotta uusi lentokone täyttäisi esitetyt vaatimukset Honjo liitti Ka-9:n siipiratkaisuihin uuden laajemman rungon, joka mahdollisti kolmen liikuteltavan 7,7 millimetrin tyypin 92 konekiväärein varustetun tornin asentamisen. Lisäksi peräsimen kokoa kasvatettiin, millä pyrittiin lisäämään koneen vakautta, ja sisäänvedettäviä laskutelineitä yksinkertaistettiin ja vahvistettiin. Koska pommikoneen päätehtävänä oli tukea laivastoa asevaihtoehtona oli pommien tilalla myös yksi rungon alla kuljetettava torpedo. Moottoreina oli kaksi nestejäähdytteistä 750 hevosvoiman Hiron tyypin 91 moottoria. Ensimmäinen prototyyppi valmistui kesäkuussa 1935.
Mitsubishin koelentäjä Kajima teki heinäkuussa Kagamigaharassa ensilennon uudella koneella apunaan luutnantti Sada. Vuoden kuluessa valmistui lisää 20 prototyyppiä, joilla toteutettiin suunniteltu testiohjelma. Toinen prototyypeistä tuhoutui onnettomuudessa. Prototyyppejä valmistettiin kuutta eri mallia, joissa oli erilainen keularakenne, mooottorit sekä muita tarpeellisiksi todettuja parannuksia. Kesäkuussa 1936 uusi lentokone siirrettiin tuotantoon nimellä laivaston tyypin 96 pommikone mallina 11 (G3M1).
Tuotanto
Pääosa prototyypeistä luovutettiin Tateyaman kokutaille palvelukseenottoon liittyvien testien nopeuttamiseksi. Kiinteän keulan omaava malli sai epävirallisen tyyppimerkinnän G3M1a (moottorina Hiron tyyppi 91) ja GM31b (Kinsei-moottori). Samoin lasikeulalla varustettu malli sai merkinnän G3M1c. Tuotantoversion G3M1 valmistuneet 34 lentokonetta (c/n 22-55) varustettiin kahdella Kinsei 3 -tähtimoottorilla, koska koelennoilla niillä saavutettiin suurin huippunopeus. Kuitenkin säätölapapotkureiden huonon saatavuuden vuoksi osaan koneista asennettiin nelilapaiset MW126 vakionopeuspotkurit. Prototyypeistä poiketen suurennettu ohjaamo aiheutti kuomun uudelleen suunnittelun. Lisäksi instrumentointia muutettiin.
Ensimmäisen version tuotantoerä jäi pieneksi, koska Kinsei moottorista saatiin uusi versio tuotantoon. G3M2 malli 21:een asennettiin Kinsei 41 tai 42 moottorit, minkä lisäksi polttoainekapasiteettia lisättiin 3 805 litrasta 3 874 litraan. Aseistus pysyi samana, mutta tornit uusittiin.
1930-luvun lopulla Japanilla oli vain vähän kuljetuskoneita, joten osa koneista muutettiin täyttämään tarvetta. Osa G3M1 koneista muutettiin kuljetuskoneiksi, jolloin niiden moottoreiksi asennettiin 1 075 hevosvoiman Kinsei 45. Uusi kone sai tyyppinimen G3M1-L. Vuoden 1938 alusta alkaen noin kaksi tusinaa G3M2 konetta muutettiin kuljetuskoneiksi Nippon Koku K.K.:lle ja sen seuraajalle Dai Nippon Koku K.K.:lle.
Mitsubishi suunnitteli G3M2 malli 22:n, jossa oli paranneltu omasuoja. Alkuperäiset rungossa olleet konekivääritornit korvattiin rungon päälle asennetulla kilpikonnatornilla, jossa oli 20 millimetrin tyypin 99 mallin 1 kanuuna. Takarunkoon asennettiin vielä kaksi liikuteltavaa 7,7 millimetrin konekivääriä. Viimeisimmissä koneissa oli vielä neljäs konekivääri ohjaamossa. Malliin 22 asennettiin myös Sperry automaattiohjaus ja radiosuuntimalaitteisto, mikä helpotti pitkillä lennoilla.
Vuonna 1941 Nakajima esitteli G3M3 mallin 23, jossa oli kaksi 1 300 hevosvoiman Kinsei 51 moottoria. Ulkoisesti malli oli edeltäjänsä kaltainen, mutta sen polttoainekapasiteettia oli lisätty 5 182 litraan. Kasumigaurassa oleva 1. laivastoarsenaali muutti koneita kuljetuskoneiksi, joissa oli rungon sivuilla pyöreät ikkunat ja ovi rungon oikealla puolella. Koneita valmistui kahta versiota L3Y1 malli 11, jossa G3M1 mallista muutettu Kinsei 3 moottorein, ja L3Y2 malli 12, jotka tehtiin Kinsei 45 moottorein varustetuista G3M2:sta. Koneissa oli omasuojana vain yksi konekivääri.
Mitsubishi valmisti prototyyppien lisäksi 34 kappaletta G3M1 tuotantomallia vuosina 1936-1937. Tuotantomallia G3M2 mallia 21 valmistui 1937-1939 kaikkiaan 343 kappaletta ja mallia 22 vuosina 1939-1941 238 kappaletta. Yhteensä Mitsubishi valmisti 636 Ka-15 prototyyppiä ja G3M pommikonetta. Näiden lisäksi Nakajima valmisti 412 kappaletta G3M2 malli 22 ja G3M3 koneita vuosina 1941-1943.
Käyttö
Taipeihin sijoitettu Kanoya kōkūtai lähetti 14. elokuuta 1937 G3M2-pommikoneensa hyökkäämään Hangchow'hun ja Kwangtehiin. Huonosta säästä huolimatta koneet lensivät 1 250 mailia veden päällä ja toteuttivat maailmanhistorian ensimmäisen valtameren yli tapahtuneen pommituslennon. Seuraavana päivänä Kisarazu kōkūtai Omurasta toisti pommituksen. Hyökkäysten jälkeen siirrettiin koneita Kiinaan, mistä ne kykenivät lentämään syvälle Kiinassa oleviin kohteisiin. Koneiden ollessa ilman hävittäjäsuojaa ne olivat alttiita hävittäjätorjunnalle ja kärsivät raskaita tappioita. Syynä oli riittämätön omasuoja-aseistus. Taisteluiden kestäessä koneita oli enimmillään kesällä 1940 Kiinassa 130 kappaletta, jotka oli sijoitettu neljään kōkūtaihin.
Joulukuussa 1941 laivaston ilmavoimilla oli 204 G3M2-pommikonetta ensilinjan yksiköissä, minkä lisäksi toisenlinjan yksiköissä oli 54 lisää. Tyynenmeren sodan alkaessa koneet osallistuivat Wakensaarelle, Filippiineille ja Mariaaneille tehtyihin hyökkäyksiin. Genzan ja Mihoro kōkūtain 60 G3M2- ja Kanoya kōkūtain 26 Mitsubishi G4M1 -pommikonetta upottivat 10. joulukuuta 1941 Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaiva HMS Prince of Wales'n ja taisteluristeilijä HMS Repulsen torpedoilla.
Vuodesta 1943 alkaen ainoastaan vähäinen määrä oli edelleen ensilinjan tehtävissä pääosan ollessa toissijaisissa tehtävissä kuten hinauskoneina, pommikonemiehistöjen koulukoneena ja merivalvontakoneina.
Kansallinen legioonalaishallitus
Kansallinen legioonalaishallitus oli Romanian kuningaskunnassa 14. syyskuuta 1940 – 14. helmikuuta 1941 vallassa ollut totalitaristinen fasistihallitus. Hallituksen pääministerinä oli kenraali, myöhempi marsalkka Ion Antonescu, varapääministerinä Rautakaartin johtaja Horia Sima ja ulkoministerinä myös Rautakaartin edustaja ruhtinas Mihail R. Sturdza. Hallituksessa oli lisäksi neljä muuta Rautakaartin edustajaa. Maassa ei ollut tällöin muuta poliittisesti tunnustettua toimijaa kuin kansallinen legioonaliike eli rautakaarti. Tästä tilanteesta pääministeri, kenraali Antonescu antoi julistuksen kansallisen legioonahallituksen syntymisestä kuningas Mikaelin nimissä 14. syyskuuta 1940. Kansallinen legioonalaishallitus oli vallassa vajaa puoli vuotta päättyen pääministeri Antonescun ja Rautakaartin aseellisen välirikkoon. Kansallinen legioonalaishallinto julistettiin lakkautetuksi 14. helmikuuta 1941.
Tausta
Romanialainen oikeistopoliitikko Corneliu Zelea Codreanu perusti vuonna 1927 äärioikeistolaisen liikkeen Arkkienkeli Mikaelin legioona ja sille aseellisen siiven Rautakaarti vuonna 1930. Rautakaartilaiset suorittivat maassa terroritekoja. Ensimmäinen merkittävä uhri oli vuoden 1933 lopulla pääministeri Ion Duca, jonka rautakaartilaiset murhasivat. Vuoden 1937 parlamenttivaaleissa Rautakaarti – nyt uudelta nimeltään Kaikki isänmaalle – kohosi Romanian kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Kuningas Kaarle II kielsi puolueet ml. rautakaartilaispuolueen tammikuussa 1938 ja vangitutti Codreanun huhtikuussa. Codreanu surmattiin myöhemmin samana vuonna vankilasiirron yhteydessä yhdessä 13 vankitoverinsa kanssa, virallisen selityksen mukaan heidän yrittäessään paeta. Codreanun seuraajaksi Rautakaartin johtoon nousi romaniankielen professori Horia Sima.
Rautakaarti teki Siman johtamana ensimmäisen kerran yhteistyötä Octavian Gogan hallituksen kanssa vuoden 1938 alussa. Kuningas Kaarlen otettua vallan helmikuussa 1938 poliittiset puolueet kiellettiin ml. Rautakaarti. Ainoa sallittu poliittinen liike oli Kansallinen uudelleensyntymisen rintama, jonka nimissä kuningas hallitsi maata. Tässä vaiheessa useat rautakaartin jäsenet siirtyivät ulkomaille, erityisesti natsi-Saksaan. Kuninkaan diktatuurin aikaisena Rautakaartia tiukasti vastustaneena pääministerinä oli Armand Călinescu, jonka kaartilaiset salamurhasivat syyskuussa 1939. Kuusi salamurhaan osallistunutta kaartilaista teloitettiin vielä samana päivänä murhapaikalla.
Jännittynyt tilanne Rautakaartin ja kuninkaan hallituksen välillä rauhoittui heinäkuussa 1940, kun uuteen Ion Gigurtun hallitukseen otettiin Rautakaartin edustajia. Gigurtun hallitus ei pysynyt kuitenkaan pystyssä kuin kaksi kuukautta, koska Romania joutui luovuttamaan maa-alueettaan niin Neuvostoliitolle, Unkarille kuin Bulgarialle. Tämä hallituksen kaatumisen lisäksi johti myös kuningas Kaarlen aikakauden päättymiseen. Vallan sai kenraali, myöhempi marsalkka Ion Antonescu, joka muodosti yhdessä Rautakaartin johtajan Horia Siman kanssa hallituksen.
Rautakaarti vallassa
Kuningas Kaarle II oli pakotettu eroamaan ja lähtemään maasta. Uudeksi kuninkaaksi supistetuilla valtaoikeuksilla nousi Kaarlen nuori poika Mikael. Hän joutui luovuttamaan vallan käytännössä pääministeri Antonesculle. Äärioikeistolaisten voimien valtaannousu johti aiemman hallinnon vainoihin. Entiset pääministerit Nicolae Iorga ja Gheorghe Argeșanu surmattiin marraskuussa 1940. Lisäksi 60 muuta keskeistä entisen vallan edustajaa myös surmattiin. Myös entiset pääministerit, kuningas Kaarlen kannattajat, Constantin Argetoianu, Gheorghe Tătărescu ja Ion Gigurtu olivat menettää henkensä, mutta heidät saatiin vapautettua legioonalaisten käsistä ja siirrettyä sotilaalliseen suojeluun.
Ulkopoliittisesti Romania suuntautui Antonescun johtaman kansallisen legioonalaishallituksen aikana akselivaltoihin, erityisesti Saksaan. Saksalainen sotilaskomissio otettiin juhlallisesti vastaan 12. lokakuuta 1940. Virallisesti sanottiin olevan kyseessä Romanian armeijan uudelleenjärjestely. Antonescu tapasi Saksan johtajan Adolf Hitlerin marraskuussa 1940 pian Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin Berliinin vierailun jälkeen Romanian liittyessä Kolmen vallan sopimukseen. Joulukuussa 1940 Romaniaan alkoi saapua suuret saksalaisjoukot Operaatio Maritasta annetun käskyn mukaisesti.
Jännitteet pääministeri Antonescun ja hallituksen Rautakaartiedustajien välillä lisääntyivät vuoden 1941 alkuun mennessä. Niinpä Antonescu erotti omavaltaisen Rautakaartia edustaneen ulkoministerin Mihail R. Sturdzan nimittämättä seuraajaksi toista rautakaartilaista Sturdzan tilalle. Kieltäytyminen johti välirikkoon hallituksen sisällä, sillä Antonescu halusi keskittää kaiken vallan omin käsiinsä ja kukistaa hallituskumppaninsa. Tähän tarjosi mahdollisuuden erään juutalaisen murhattua Bukarestissa saksalaisen upseerin. Antonescu erotti tämän vuoksi rautakaartilaisen sisäministerin ja useita rautakaartilaisvirkamiehiä. Tämä johti 22. tammikuuta 1941 rautakaartilaisten tekemään vallankaappausyritykseen, jonka Antonescun apuun kutsumat armeijan osastot kukistivat. Kaksipäiväisten taistelujen jälkeen Antonescu sai yliotteen rautakaartilaisista, pidättäen heitä suurin joukoin ja teloituttaen heitä välittömästi. Varapääministeri Sima ja entinen ulkoministeri Sturdza pakenivat maasta.
Vaikka Romaniassa oli merkittävät saksalaisjoukot, ne eivät osallistuneet Romanian sisäisiin taisteluihin. Antonescu ilmoitti kykenevänsä hallitsemaan tilanteen ja toisaalta Hitlerin kanssa käymiensä neuvottelujen perusteella saksalaisilla oli luotto Antonescun johtamaan hallintoon Romaniassa. Antonescun hallinto vangitsi edelleen kevään kuluessa lukuisia rautakaartilaisia. Kansallinen legioonalaishallinto julistettiin lakkautetuksi 14. helmikuuta 1941. Vahvistuksena hallintonsa oikeutukselle Antonescu järjestytti kansanäänestyksen, jossa Antonescun hallinnon toimenpiteille rautakaartilaisia vastaan saatiin kansanäänestyksen hyväksyntä.
Ornitiinitranskarbamylaasi
thumb|250px|Malli ihmisen ornitiinitranskarbamylaasin rakenteesta Ornitiinitranskarbamylaasi eli ornitiinikarbamoyylitransferaasi on entsyymi, joka osallistuu eläimillä ureakiertoon. Entsyymin substraatteja ovat ornitiini ja karbamoyylifosfaatti, ja sen tuotteina muodostuu sitrulliinia ja fosfaatti-ioneja. Ornitiinitranskarbamylaasin EC-numero on EC 2.1.3.3 ja CAS-numero 9001-69-8.
Bakteereilla ja kasveilla ornitiinitranskarbamylaasi osallistuu arginiiniaminohapon biosynteesiin.
Toiminta
Nisäkkäiden ornitiinitranskarbamylaasi on rakenteeltaan trimeeri, eli se koostuu kolmesta alayksiköstä. Kussakin alayksikössä on sitoutumiskohtansa karbamoyylifosfaatille ja ornitiinille. Ihmisellä entsyymi on aktiivinen pääasiassa maksan mitokondrioissa.
Orniinitranskarbamylaasin katalysoiman reaktion ensimmäinen vaihe on nukleofiilinen asyylisubstituutio. Ornitiinin sivuketjun aminoryhmä toimii nukleofiilina ja hyökkää karbamoyylifosfaatin karbonyyliryhmään. Muodostuneessa tetraedrimäisessä välituotteessa tapahtuu varauksensiirtoja, joiden seurauksena fosfaatti-ionista tulee hyvä lähtevä ryhmä ja fosfaatti-ioni ja sitrulliini irtoavat entsyymistä. Eräät aminohapot, kuten norvaliini, leusiini ja α-aminovoihappo ovat ornitiinitransaminaasin inhibiittoreita. thumb|center|500px|Ornitiinitranskarbamylaasin katalysoiman reaktion mekanismi
Näkemiin vaan, muru!
Näkemiin vaan, muru! (Auf Wiedersehen, Pet) on brittiläinen draamakomedia. Se kertoo seitsemän englantilaisen rakennustyöläisen arjesta ja elämästä. Sarjan päähenkilöitä ovat Neville, Dennis, Oz, Barry, Wayne, Bomber ja Moxey. Sarjan ensimmäiset Saksan Düsseldorfiin sijoittuvat 13 jaksoa esitettiin vuonna 1983. Myöhemmin vuonna 1986 sarjalle tehtiin 13 jatko-osaa, joissa seikkailtiin ensin Englannin maaseudulla ja myöhemmin Espanjan aurinkorannoilla.
Vuonna 2002 tehtiin kuusi uutta jaksoa, joissa purettiin jättimäinen kuljetussilta Middlesbroughista ja rakennettiin uudelleen Arizonaan. Vuonna 2004 kuusi uutta jaksoa sijoittuivat Kuubaan, jossa Neville toimi myös salaisena agenttina. Hieman myöhemmin samana vuonna tehtiin vielä kaksi tunnin mittaista jaksoa, joissa ryhmä seikkaili Thaimaassa. Näihin aikoihin Bomberin näyttelijä Pat Roach kuoli syöpään.
Suomen televisiossa sarjaa on esitetty 1980-luvulta alkaen useaan otteeseen Yle TV2 - ja MTV Max -kanavilla.
Sarjan päähenkilöt
Kotoisin Newcastlesta. Usein huolissaan ties mistä asiasta. Sarjan alussa naimisissa Brendan kanssa. Meni naimisiin nuorena. Ammatti: muurari.
Kotoisin Newcastlesta. Joukon isä- ja johtohahmo. Sarjan alussa naimisissa Veran kanssa, kaksi lasta. Ammatti: muurari.
Kotoisin Newcastlesta. Karkeakäytöksinen, perso oluelle ja altis rettelöille. Sarjan alussa naimisissa Marjorien kanssa, yksi lapsi. Ammatti: muurari.
Tylsä ja arka, kuitenkin joukon sivistynein. Pyrkii organisoimaan asioita, ja selittää asioita pitkän kaavan kautta, usein muiden kyllästymiseen asti. Ammatti: sähkömies
Kotoisin Lontoosta. Itsevarma ja tyylitietoinen naistenmies. Ammatti: puuseppä.
Kotoisin Bristolista. Naimisissa Patsyn kanssa, viisi lasta. 195 cm pitkä, isokokoinen ja tatuoitu, kuitenkin leppoisa luonne. Ammatti: muurari.
Ainoa hahmo, joka ei esiinny sarjan ensimmäisessä osassa. Huonoihoinen ja änkytysongelmainen, hieman erikoinen. Ammatti: rappaaja.
Coulonges-sur-l’Autize
Coulonges-sur-l’Autize on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella. 18,9 neliökilometrin laajuisessa kunnassa oli vuoden 2019 väestönlaskennassa 2 355 asukasta.
Kunnassa on 23 nimettyä paikkaa : Les Ajoncs Morelles, Badorit, Bel'Air, Les Bourlottières, Champ Maçon, La Chaussée, Chauvin, Les Fontenelles, La Grande Cheminée, La Grille, Le Hameau de Sousigné, le Hameau du Pairé, La Marzelle, Magné, La Patte à l'Oie, La Pierre aux Chauliers, Pilorges, Le Pré gelot, Rochefort, La Richardière, Les Rondais, Sezais, Tourteron ja Le Vignaud.
Château de Coulonges-sur-l’Autize on renessanssilinna 1400-luvulta.
Incomplete
"Incomplete" on yhdysvaltalaisen poikabändi Backstreet Boysin ensimmäinen single albumilta Never Gone, joka julkaistiin kesäkuussa 2005. Kappale on ryhmän ensimmäinen single sitten nelivuotisen taukonsa jälkeen ja siitä tulikin yksi ryhmän menestyksekkäimmistä singleistä nousten Billboard Hot 100 -listan sijalle 13 ja debytoiden sijalla yksi Australia, ARIA-listalla ja myyden 250 000 kappaletta maailmanlaajuisesti (kultaa). "Incomplete" on Backstreet Boysien ensimmäinen single, joka nousi Australian listan sijalle yksi. Se nousi Britannian singlelistan sijalle kahdeksan, sijalle yksi Italiassa, sijalle kolme Sveitsissä ja sijalle neljä Hollannissa.
Kappalelista
Vakiopainos/Britannian osa 2
Japani
Musiikkivideo
Musiikkivideon kappaleeseen "Incomplete" ohjasi Joseph Kahn. Videossa bändi laulaa hylätyn näköisessä ympäristössä ja jokainen bändin jäsen on tekemisissä eri elementin kanssa. Joseph Kahn käytti jokaista elementtiä ilmaisemaan jokaisen laulajan erilaisen persoonallisuuden. Hän päätti A.J. McLeanin kuvastavan bändin rock&roll-herkkyyttä hänen "palavalla valollaan ja Hollywood-cooliudellaan", joten hän kuvasi McLeania aurinkona tämän ajaessa klassista vanhaa autoa auringon laskiessa. "Elementit hyväilevät heidän esityksiään, joten ne tuntuvat aivan tunteilta." Nick Carter on "välillä erittäin epävakaa; kaunis katsottava, mutta vaarallinen jos menee liian lähelle", joten hän esittää tulta. Videossa Carter pn sytyttänyt McLeanin '68 GTO:n tuleen. Howie Dorough, Kahnin mukaan "ryhmän ovelin kundi", esittää sadetta. Hän istuu vanhan Joshua-puun alla tuulenpuuskan tuodessa sateen mukanaan. Kevin Richardson, "kaikkein aikuisin ja pidättäytynein" Backstreet Boy, on "kylmempi", joten hän esitti lunta. Hän soittaa pianoa keskellä palanutta metsää kun lumipyry alkaa ja savua nousee maasta. Brian Littrellistä, jota Kahn kuvaa "isoksi palloksi energiaa, jota ei voi pysäyttää", tuli meressä vellovat aallot. Hän seisoo vedessä myrskypilvien ilmestyessä hänen yläpuolelleen.
Videossa käytetään päivänvalon eri tasoja ja päivän eri aikoja. Ryhmä kuvasi videon Lancasterissa ja Zuma Beachilla, Kaliforniassa, liikkuen paikasta toiseen hyötyäkseen laskevasta auringosta.
Jerry García
thumb|Jerry Garcia Grateful Deadin konsertissa vuonna 1987. Taempana rumpali [[Mickey Hart.]] Jerome John ”Jerry” García (1. elokuuta 1942 – 9. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi psykedeelistä rockia soittaneen Grateful Dead -yhtyeen johtohahmona. Hän aloitti soittamisen pianosta, mutta siirtyi sitten kitaraan ja hallitsi lopulta monenlaisia kielisoittimia – huolimatta siitä, että hän oli menettänyt lapsuudessaan puutyöonnettomuudessa oikean kätensä keskisormen.
García syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa. Hän jätti koulunsa kesken vuonna 1960 ja liittyi armeijan palvelukseen. Vapaa-ajallaan hän soitti kitaraa ja totesi pian, ettei armeijan kuri sopinut hänelle. Hän sai vapautuksen liian monen luvattoman poissaolon jälkeen. Palattuaan Bay Arealle García lyöttäytyi yhteen Robert Hunter -nimisen runoilijan kanssa tekemään musiikkia. Myöhemmin Hunterista tuli Grateful Deadin pääsanoittaja. Noin neljän vuoden ajan García soitti akustista kitaraa ja banjoa, kunnes liittyi paikalliseen bluegrassia ja folkia soittavaan Mother McCree's Uptown Jug Champions -yhtyeeseen, jonka riveistä löytyivät myös muusikot Bob Weir ja Ron ”Pigpen” McKernan. Vuonna 1965 tästä ryhmästä tuli the Warlocks, joka puolestaan muutti nimensä myöhemmin saman vuoden aikana Grateful Deadiksi ja Garcia vaihtoi akustisen kitaran sähköiseen.
García kuoli 9. elokuuta 1995 sydänkohtaukseen ollessaan kalifornialaisessa huume- ja alkoholiparantolassa.
Lunar Strain
Kappaleet
Sävellykset: Jesper Strömblad ja Glenn Ljungström, sanoitukset: Mikael Stanne, ellei toisin mainita.
Antti Pennanen
Antti Pennanen -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Brutal Truth
Brutal Truth on New Yorkista kotoisin oleva death metal / grindcore -yhtye.
Historia
Brutal Truthin perusti vuonna 1990 basisti Dan Lilker, joka oli aikaisemmin soittanut mm. Anthraxissa ja Nuclear Assaultissa.
Alun perin Brutal Truth oli saanut levytyssopimuksen Earache Recordsin kanssa, jonka myötä se julkaisi seuraavat äänitteet: kaksi albumia, Extreme Conditions Demand Extreme Responses (1992) sekä Need to Control (1994), EP:n Perpetual Conversion ja 7"  singlen Godplayer.  Tämän aikana musiikkivideo ohjattiin kappaleille Ill Neglect, Collatolar Damage sekä Godplayer.
Brutal Truth vaihtoi levy-yhtiönsä Relapse Recordsille, ja julkaisi minialbumin Kill Trend Suicide, jota seurasi täyspitkä albumi Sounds of the Animal Kingdom. Lopulta ilmestyi kaksois-live-CD nimeltä Goodbye Cruel World, joka kuvastaa nimellään bändin viimeistä julkaisua. Tämän jälkeen yhtye hajosikin, mutta aktivoitui jälleen ja vuonna 2007 ilmestyi kaksi split-levyä, Table For Two sekä Brutal Truth/Narcosis/Total Fucking Destruction. Vuonna 2000 suomalainen Solardisk julkaisi EP:n For Drug-crazed Grind Freaks Only!, joka on nauhoitettu studiossa livenä vuonna 1998.
Sanoituksiltaan Brutal Truth on grindcorelle tyypillisesti poliittinen. Aiheina ovat mm. yhteiskunnalliset ongelmat sekä ympäristöuhat ja eläinten oikeudet. Yhtye on ollut yksi deathgrindin uranuurtajista, joka oli nauttinut maailmanlaajuista suosiota, ollen suosituimmillaan Japanissa ja Australiassa.
Nykyään rumpali Rich Hoak laulaa ja soittaa rumpuja uudessa projektissa nimeltä Total Fucking Destruction. Kevin Sharp julkaisi albumin 2004 Venomous Concept-yhtyeen kanssa, jossa soittaa myös muun muassa The Melvinsin ja Napalm Deathin (vanhoja) jäseniä. Hän oli myös australialaisen grind-yhtye Damagedin soittaja 1999. Dan Lilker puolestaan soittaa satunnaisesti useissa yhtyeissä ja on vakituinen jäsen Nuclear Assaultissa ja S.O.D.:ssa.
Brutal Truthin viimeisin Suomen-keikka oli Nosturissa syyskuussa 2008. Aiemmin Brutal Truth on esiintynyt Suomessa vuonna 1992.
Jäsenet
Entiset jäsenet
Diskografia
EP:t
Split-albumit Kokoelma-albumit
Joulutarina (yhdysvaltalainen elokuva)
Joulutarina on yhdysvaltalainen Bob Clarkin ohjaama elokuva vuodelta 1983. Siitä on tullut kotimaassaan klassikko, jota esitetään televisiossa joulunpyhinä. Suomessa sitä on esitetty myös nimillä Joululahja, Eräs joululahja ja Eräs joulutarina. Se sijoittuu vuoden 1940 tienoille ja kertoo noin kymmenvuotiaasta Ralphie-pojasta joka toivoo ilmakivääriä joululahjaksi.
Pjotr Romanovski
thumb|200px|right|Pjotr Romanovski Pjotr Arsenjevitš Romanovski (29. heinäkuuta (J: 17. heinäkuuta) 1892 Pietari – 1. maaliskuuta 1964 Moskova) oli venäläinen shakin kansainvälinen mestari sekä kirjailija.
Romanovski oli Neuvostoliiton mestari vuonna 1923, ja ensimmäinen jolle myönnettiin Honored Master of Sport -palkinto. Hän sai kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1951.
Grace Slick
Grace Barnett Slick (o.s. Wing, s. 30. lokakuuta 1939 Highland Park, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rocklaulaja ja lauluntekijä. Hän lauloi vuosien 1965 ja 1989 välillä yhtyeissä The Great Society, Jefferson Airplane, Jefferson Starship ja Starship.
Varhainen elämä
Grace Barnett Wing syntyi 30. lokakuuta 1939 Highland Parkissa, Chicagon esikaupungissa, varakkaaseen perheeseen. Hän varttui Palo Altossa, Kaliforniassa. Hänen isänsä Ivan oli investointipankkiiri ja äitinsä Virginia entinen näyttelijä ja laulaja. Suvun sukunimi oli alun perin norjalainen Vinje. Lapsena Slick ihannoi joitakin esiintyjiä, kuten näyttelijä Betty Grablea. Hän piti myös lastenkirjojen, kuten Robin Hoodin, Liisan seikkailut ihmemaassa ja Lumikin, hahmoista, joita hän myös usein esitti ja joiksi hän pukeutui.
Koulussa Slick piti kuvataiteen ja englannin kielen tunneista. Teini-ikäisenä hänet tunnettiin sarkastisesta huumoristaan. Lukion jälkeen Grace kävi vuosina 1957–1958 Finch Collegea New Yorkissa ja 1958–1959 Miamin yliopistoa, josta hän valmistui taidelinjalta. Valmistuttuaan hän teki sekalaisia töitä ja kävi koelauluissa. Vuosina 1960–1963 Slick työskenteli mallina I. Magninin tavaratalossa. Hän meni naimisiin elokuvaopiskelija Gerald ”Jerry” Slickin kanssa vuonna 1961.
Musiikkiura
Great Societyn hajoamisen jälkeen Slickiä pyydettiin Jefferson Airplanen laulusolistiksi Signe Andersonin tilalle. Slick tuli yhtyeeseen, kun se alkoi äänittää toista albumiaan Surrealistic Pillow. Slick laulaa albumilla edellisen yhtyeensä kappaleen ”Somebody to Love” ja itse tekemänsä laulun ”White Rabbit”, joka yhdistää huumeiden käytön ja Liisan seikkailut ihmemaassa. Kummastakin kappaleesta, kuten myös albumista, tuli top-10-hittejä vuonna 1967.
19. lokakuuta 1969 esiintyessään The Dick Cavett Show’ssa Slickistä tuli ensimmäinen, joka sanoi sanan ”vittu” Yhdysvaltain televisiossa.
Jefferson Airplane hajosi vuonna 1972. Kantner ja Slick perustivat sen pohjalta yhtyeen Jefferson Starship, jonka esikoisalbumi Dragon Fly ilmestyi vuonna 1974. Yhtye menestyi listoilla hyvin 1970-luvulla. Slick jätti yhtyeen väliaikaisesti ja julkaisi sooloalbumit Dreams (1980) ja Welcome to the Wrecking Ball! (1981). Sen jälkeen hän palasi yhtyeeseen sen seuraaville albumeille. Slickin neljäs sooloalbumi Software julkaistiin vuonna 1984. Slick jätti Starshipiksi nimensä lyhentäneen yhtyeen lopullisesti vuonna 1988. Vuonna 1989 Jefferson Airplane koottiin uudelleen, ja yhtye teki kiertueen ja albumin.
Slick jätti esiintymiset 1990-luvulla. Hän pääsi Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1996 ja julkaisi omaelämäkertansa Somebody to Love? vuonna 1998. Slickin urasta julkaistiin kokoelma-albumi The Best of Grace Slick vuonna 1999. Vuonna 2010 Slick julkaisi kappaleen ”The Edge of Madness” auttaakseen kalastajia, joiden työtä Meksikonlahden öljyonnettomuus vaikeutti. Slick teki singlen Michelle Mangionen kanssa, ja sillä esiintyy yli 20 muusikkoa.
Yksityiselämä
pienoiskuva|Slick vuonna 2008 Grace Slickin ensimmäinen aviomies oli Jerry Slick, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1961. Grace on myöhemmin kuvaillut avioliittoa intohimottomaksi. Liitto oli ohi vuonna 1967, ja avioero astui voimaan vuonna 1971. Slick sai kitaristi Paul Kantnerin kanssa vuonna 1971 tyttären nimeltä China. Slick joi noihin aikoihin runsaasti ja ajoi humalassa hengenvaarallisen autokolarin toukokuussa 1971. Slick meni vuonna 1976 naimisiin valaistusohjaaja Skip Johnsonin kanssa. He erosivat vuonna 1994.
Musiikkiuransa jälkeen Slick on omistautunut maalaamiselle. Hän on esimerkiksi maalannut muotokuvia vanhoista muusikkoystävistään.
Wilhelm Hellesen
pienoiskuva|Frederik Louis Wilhelm Hellesen ja hänen vaimonsa, noin vuonna 1890.
Frederik Louis Wilhelm Hellesen (s. 2. helmikuuta 1836 Kalundborg, Tanska – 22. joulukuuta 1892) oli tanskalainen keksijä ja teollinen suunnittelija. Vuonna 1887 hän suunnitteli ensimmäisen alkalipariston, mikä sai alkunsa Leclanchén parin tutkimisesta. Samana vuonna hän perusti Hellesens-paristotehtaan Valdemar Ludvigsenin (1861–1939) kanssa, joka auttoi paristojen jatkokehittämisessä. Vuonna 1889 hän myi ensimmäiset paristot Tanskan puhelinyritykselle. Wilhelm Hellesen kuoli vuonna 1892. Hänen leskensä jatkoi tehdastoimintaa vuoteen 1906, jolloin Ludvigsenista tuli tehtaan ainoa omistaja.
Liikelahja
Liikelahja tarkoittaa erilaisia, yleensä yrityksen logolla varustettuja tuotteita, joita annetaan lahjaksi yrityksen eri sidosryhmille.
Liikelahjoista käytetään monia nimityksiä kuten yrityslahjat ja asiakaslahjat.
Usein lahjan antaminen liittyy johonkin juhlaan tai merkkipäivään kuten esimerkiksi asiakkaan syntymäpäivälahja tai joululahjat.
Cinci Hoca
Safranbolulu Hüseyin Efendi, kutsumanimeltään Cinci Hoca (kirjaimellisesti "Jinnien herra"; ? - syyskuussa 1648) oli manaaja ja henkiparantaja Ibrahim I:n hovissa. Cinci Hocalla oli vaikutusvaltaa sulttaaniin ja hän sai aikaan monta ongelmaa Osmanien valtakunnassa. Tiettyjen samankaltaisuuksien vuoksi Cinci Hocasta on myöhemmin alettu käyttämään nimitystä "Osmanien Rasputin", jolla viitataan Venäjän keisarillisessa hovissa vaikuttaneeseen Grigori Rasputiniin.
Liikelahja
Myynninedistämisessä käytettyjä halpoja lahjoja kutsutaan nimillä mainoslahjat, mainostuotteet, mainosesineet, myynninedistämislahjat, giveaways tai givarit, brändituotteet ja promolahjat.
Tyypillisiä liikelahjoja ovat esim. kynät, t-paidat, laukut, lippalakit, kalenterit ja erityyppiset juomamukit.
Tarkoitus
Liikelahjojen tarkoitus on vahvistaa vanhoja liikesuhteita sekä auttaa solmimaan uusia.
Liikelahjojen vaikuttavuutta on tutkittu ja havaittu että liikelahja muistetaan hyvin.
Cinci Hoca
Hoviparantajaksi
Hovissa hän onnistui keräämään vaikutusvaltaa myös itselleen. Huolimatta valtakunnan korkeimman uskonnollisen auktoriteetin sheikki al-Islamin vastustuksesta Cinci Hoca nimitettiin Galatan kadiksi, eli Galatan kaupunginosan korkeimmaksi virkamieheksi. Hän osallistui juonitteluun, jonka avulla tuleva suurvisiiri Sultanzade Semiz Mehmed pašša, visiiri Yusuf Agha ja Kösem Sultan saivat kammettua pätevän suurvisiiri Kemankeş Kara Mustafa paššan viralta. Uudeksi suurvisiiriksi noussut Mehmed pašša palkitsi Cinci Hocan ylennyksellä Anatolian kazaskeriksi, eli Anatolian korkeimmaksi sotilastuomariksi. Hän oli hyvin korruptoitunut ja käytti korkeaa asemaansa hyväkseen lahjusten hankkimiseksi. Hän nimitti virkoihin tyypillisesti parhaiten maksavia ehdokkaita. Aikalaishistorioitsija Mustafa Naîmân mukaan yhtään virkaa ilman sopivaa summaa ei jäänyt myöntämättä. Cinci Hoca jäi kiinni lahjusten ottamisesta useamman kerran, ja häntä rangaistiin yleensä panemalla hänet viralta lyhyeksi aikaa. Jäätyään kiinni viimeisen kerran vuonna 1647 hänet karkotettiin Gallipoliin.
Liikelahja
Tarkoitus
Liikelahjoja myös säilytetään pitkään keskimäärin seitsemän kuukautta. Jotkut liikelahjat kuten kalenterit pysyvät käytössä vielä pitempään.
Cinci Hoca
Viimeiset vaiheet
Seuraavana vuonna hänet armahdettiin ja kutsuttiin takaisin Istanbuliin. Tuolloin valtaistuimella oli jo uusi sulttaani, Mehmed IV. Ibrahim oli jättänyt valtion kassan huonoon tilaan ja uudella suurvisiirillä Sofu Mehmed paššalla oli vaikeuksia maksaa perinteisiä vallanvaihdoksen yhteydessä maksettavia bonuksia janitsaareille. Hän pyysi valtavan omaisuuden kerännyttä Cinci Hocaa osallistumaan kuluihin, mutta tämä kieltäytyi. Suurvisiiri raivostui ja määräsi Cinci Hocan valtavan omaisuuden takavarikoitavaksi valtiolle. Hänet asetettiin arestiin noin kuukaudeksi, jonka jälkeen hänet lähetettiin maanpakoon Egyptiin. Matkalla Cinci Hoca sairastui, jolloin hänen sallittiin jäädä Mihalcıkin kaupunkiin Bursan maakunnassa. Noihin aikoihin Istanbulissa sipahit nousivat kapinaan, johon osallistui myös Cinci Hocaa tukeneita virkamiehiä. Kapinaa tukahdutettaessa ja syyllisiä etsittäessä epäilyksen varjo lankesi myös Cinci Hocaan, ja hänet teloitettiin syyskuussa 1648. Jo ennen hänen teloitustaan hänen kuuluisa Üsküdarissa sijaitseva palatsinsa oli annettu prinsessalle, joka oli avioitunut Köprülü Fazıl Ahmet paššan kanssa.
Liikelahja
Tarkoitus
Liikelahjalla saavutetaan myös edullisempi näkyvyys kun tv- tai lehtimainoksella.
BPMA (British Promotional Merchandise Association) teetätti kyselyn, jonka toteutti itsenäinen lontoolainen verkkomarkkinointitutkimustoimisto, Atomik Researchin.
Kyselyssä haastateltiin tuhatta satunnaisesti valittua brittiläistä kuluttajaa. Kysely osoitti että liikelahja voi vaikuttaa merkittävästi ostopäätöksiin.
== Liikelahjakulttuuri eri maissa ==
Eurooppalainen liikelahjakulttuuri
Euroopassa lahjan antamista ensimmäisellä tapaamisella pidetään yleensä törkeänä.
Lahjan saamiseen liittyvä yllätys on eurooppalaisille tärkeää, ja he pitävät persoonallisista lahjoista.
Veckjärvi
Veckjärvi on järvi Porvoon kunnassa. Se sijaitsee Porvoon keskustan itäpuolella ja Sannaisen länsipuolella. Se on osa Vadbäckenin valuma-aluetta ja Ilolanjoen vesistöä. Sen koko on noin 186 hehtaaria. Suurin syvyys on noin kahdeksan metriä, keskisyvyyden ollessa 1,82 metriä. Veckjärveen on istutettu kuhaa, siikaa, vaellussilakkaa ja kirjolohta. Veckjärven länsirannalla on Hasselholman uimaranta.
Liikelahja
Arabiemiirikunnat
Pienen liikelahjan tai muistoesineen antaminen liikeneuvottelujen ja tapaamisten yhteydessä on kohtelias ja arvostettu tapa.
Lahjan antamisen syy on kuitenkin oltava tiedossa väärinkäsitysten välttämiseksi.
Liikelahjat annetaan neuvottelujen päätyttyä tai kohteliaisuuskäyntien yhteydessä.
Intia
Intiassa liikelahjat eivät ole yleensä välttämättömiä. Ne ovat kuitenkin suosittuja ja niitä voidaan jopa odottaa.
Mainoslahjoja otetaan yleensä vastaan, mutta niitä tulee kuitenkin antaa hyvin harkiten.
Japani
Liikelahjat ovat Japanissa tavallisia. Niitä sekä annetaan että vastaanotetaan runsaasti. Japanilaiset antavat lahjoja kaikissa mahdollisissa, ja joskus mahdottomissakin tilanteissa.
Tätä lahjamaniaa on selitetty vastaanottajalle tyrkytettävänä goodwillina, jonka tarkoituksena on luoda epämääräinen velvollisuuden tai kiitollisuudenvelan tunne.
Kiina
Kiinassa lahjoja annetaan osoittamaan arvonantoa tai kiitollisuutta, muistoksi, palkkioksi tai “takaisinmaksuksi”. Kiinalaisille lahjan antaminen on myös tapa sanoa: “toivon tämän ystävyyden säilyvän”.
Liikelahjojen antaminen ei välttämättä edistä liikesuhteita, mutta niiden antamatta jättäminen voi hyvinkin vaikuttaa suhteisiin kielteisesti.
Aiemmin Kiinan lainsäädäntö oli hyvin tiukka lahjojen suhteen ja se oli jopa lainvastaista. Nykyisin asiaan ei suhtauduta enää yhtä tiukasti.
Nykyäänkin lahjojen antaminen saattaa olla saajalle “arka” aihe, joten mitään kovin arvokasta ei pidä antaa muiden ollessa läsnä.
Soba
Soba-nuudeleita tarjotaan Japanissa useissa eri tilanteissa. Ne ovat suosittu ja halpa pikaruoka esimerkiksi rautatieasemilla. Niitä tarjoillaan myös kalliissa ja erikoistuneissa ravintoloissa. Niitä valmistetaan myös kotiruokana.
Säädösten mukaan nuudeleissa pitää olla vähintään 30 prosenttia tattarijauhoja, jotta niitä voidaan kutsua sobaksi, vaikka tattaripitoisemmat nuudelit ovatkin halutumpia.
SSI
SSI tarkoittaa:
Securitate
Securitate oli kommunistisen Romanian salainen poliisi. Se perustettiin 30. elokuuta 1948 Neuvostoliiton NKVD:n avustuksella. Se hajotettiin 30. joulukuuta 1989 pian presidentti Nicolae Ceaușescun syrjäyttämisen jälkeen.
Securitate oli Romanian väkilukuun suhteutettuna suurin salainen poliisi itäblokin alueella. Pian perustamisen jälkeen vuonna 1949 siinä työskenteli 3 549 henkilöä. Vuonna 1951 työntekijöitä oli jo 25 468. Vuonna 1985 Securitaten palveluksessa oli 11 000 agenttia ja lähes 500 000 ilmiantajaa, maassa jossa asui 22 miljoonaa asukasta. Ceaușescun alaisuudessa ollut Securitate oli yksi julmimmista poliisiorganisaatioista maailmassa.
Perustaminen
Departamentul Securităţii Statului (lyhenne DGSP, mutta yleisesti käytettiin sanaa Securitate) perustettiin presidentillisellä päätöksellä Kansalliskokouksessa 30. elokuuta 1948. Securitaten esiasteita oli kuitenkin havaittavissa jo vuonna 1944, jolloin kuningas Mikael I yritti vallankaappausta. Securitaten tehtävä oli suojella Romanian kansantasavaltaa sisäisten ja ulkoisten vihollisten vehkeilyiltä.
Toiminta
Alkuvaiheessa Securitaten organisaatio muodostui kymmenestä eri tehtäviin keskittyneestä direktoraatista: 1. sisäinen tiedustelu, 2. vastasabotaasi, 3. vastavakoilu vankiloissa ja poliisissa, 4. vastavakoilu armeijassa, 5. rikostutkimukset, 6. ministerien suojelu, 7. teknologia, 8. kaaderit, 9. poliittinen, 10. hallinto. Useiden muutosten jälkeen vuonna 1978 vakiintui kuuden direktoraatin organisaatio: 1. sisäinen tiedustelu, 2. vastavakoilu talousasioissa, 3. vastavakoilu, 4. vastavakoilu sotilasasioissa, 5. puoluejohdon henkilösuojelu, 6. tutkimukset. Direktoraattien lisäksi organisaatioon kuului tusinan verran itsenäisiä yksikköjä.
Vuosina 1949-60 järjestettiin 134 150 poliittista oikeudenkäyntiä, joissa syytettyjä oli yhteensä vähintään 549 000. Vankeja "uudelleen koulutettiin" kiduttamalla Piteştin vankilassa vuosina joulukuusta 1949 elokuuhun 1952. Securitate myös lähetti sisäministeriön määräyksestä vihollisiksi arvioituja henkilöitä työleireille ilman oikeudenkäyntiä ja tuomiota. Vuosina 1945-64 työleireille lähetettiin 21 068 henkilöä, joista 656 kuoli rangaistusta suorittaessaan. Useimmat työleirit sijaitsivat Danuben ja Mustanmeren välisellä alueella. Ceausescun noustua valtaan äärimmäiset terrorin keinot hylättiin.
1980-luvulla Securitate käynnisti operaation toisinajattelijoiden kitkemiseksi Romaniasta. Securitate syötti huhuja toisinajattelijoiden yhteyksistä länsimaiden tiedustelupalveluihin. Myös sensuuria, lavastuksia ja julkisia nöyryyttämisiä käytettiin toisinajattelijoiden kitkemiseksi.
Securitaten toimintatapoihin kuuluivat myös salamurhat. Tunnetuin tapauksista oli korkea-arvoisen loikkaajan Ion Mihai Pacepan salamurhayritykset. Hän sai kaksi kuolemantuomiota Romaniasta ja Ceauşescu antoi kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin palkkion hänen kuolemastaan. Jasser Arafat ja Muammar Gaddafi antoivat molemmat miljoona dollaria lisää Pacepan kuolemasta. Väitetään, että Securitaten virkailijat palkkasivat kuuluisan palkkamurhaajan Shakaalin surmaamaan Pacepan sekä muita loikkareita Euroopan alueella.
Murrot koteihin ja toimistoihin salakuuntelulaitteiden asentamiseksi oli yksi Securitaten taktiikka tiedon saamiseksi kantaväestöstä. Puhelinliikennettä tarkkailtiin ja kansainvälistä faksiliikennettä seurattiin.
Hiilikaivostyöntekijöiden ammattiliiton mennessä lakkoon useita sen johtajia kuoli ennenaikaisesti. Myöhemmin kävi ilmi, että Securitaten lääkärit olivat altistaneet heitä viiden minuutin rintakehän röntgenkuvaukselle, syövän aikaansaamiseksi.
Kun huomattiin, että syntyvyys oli kääntynyt laskuun, sijoitettiin Securitaten agentteja terveyskeskuksiin, joissa käynnistettiin pakolliset raskaustestit hedelmällisille naisille. Rajut rangaistukset kohtasivat niitä, jotka olivat keskeyttäneet raskauden.
Mikon parhaat (vuoden 1988 albumi)
Mikon parhaat on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon kokoelmalevy vuodelta 1988. Se on toinen samanniminen Alatalon kokoelma.
Yogi Berra
thumb|Yogi Berra Lawrence Peter ”Yogi” Berra (12. toukokuuta 1925 – 22. syyskuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, italialaisten Pietro ja Paulina Berran poikana. Yleiseen käyttöön levinneen Yogi-lempinimensä Berra sai nuoruusvuosinaan ystävältään Jack Maguirelta, jonka mielestä hän muistutti joogaajaa istuessaan käsivarret ja jalat ristissä lyöntivuoroa odottaessaan tai hävittyä ottelua surressaan.
Berra tuli tunnetuksi taidokkaana siepparina. Hän pelasi MLB-tasolla vuosina 1946–1965; vuoteen 1963 joukkueena oli New York Yankees, ja lyhyen tauon jälkeen hän pelasi hetken New York Metsissä. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Berra työskenteli peliuralta vetäydyttyään valmentajana. Hänet nimettiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1972.
Berra tuli tunnetuksi myös oivaltavista ja elämänviisautta heijastavista kommenteistaan ja aforismeistaan. Piirroshahmo Jogi-karhun nimi on väännetty Yogi Berrasta.
Coulonges-Thouarsais
Coulonges-Thouarsais on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee departementin pohjoisosassa Bressuiren ja Thouarsin kaupunkien välissä. Kunnan pinta-ala on 17,3 neliökilometriä ja siellä on arviolta 430 asukasta (vuonna 2016).
Kapeakuonokrokotiili
Koko ja ulkonäkö
Kapeakuonokrokotiili kasvaa yleensä noin 2,5-metriseksi ja kasvaa korkeintaan 4,2 metriä pitkäksi. Kuono on hyvin pitkä ja kapeakuonokrokotiilia kutsutaan sen vuoksi myös afrikkalaiseksi vale gaviaaliksi. Leuoissa on 64–70 hammasta. Kovat suomut suojaavat eläintä hyvin ja ulottuvat niskasta ruumiin takaosaan. Muista sukunsa lajeista poiketen kapeakuonokrokotiilin selässä kulkee neljä suomuriviä, kun muilla lajeilla niitä on kaksi. Vatsanahassa on luutumia. Nuorten kapeakuonokrokotiilien väritys on oliivinvihreä mutta aikuiset ovat selvästi tummempia. Kyljillä ja hännässä on tummia täpliä. Kapeakuonokrokotiili kuului aikaisemmin aitokrokotiilien Crocodylus-sukuun, mutta DNA-testien perusteella se on nykyään luokiteltu omaan Mecistops-sukuunsa.
Taikayön tiellä – live
Taikayön tiellä – live on suomalaisen Ville Leinonen & Valumo -yhtyeen vain promootiokäyttöön tehty live-albumi vuodelta 2001. Albumi äänitettiin Tampereen Yo-talolla 1. toukokuuta 2001.
Kapeakuonokrokotiili
Elintavat
Kapeakuonokrokotiili ei ole kovin sosiaalinen laji ja se elää yksin lisääntymiskautta lukuun ottamatta. Maalle kapeakuonokrokotiili nousee vain harvoin.
Taikayön tiellä – live
Kokoonpano
+
Kapeakuonokrokotiili
Elintavat
Ravintonaan se käyttää lähinnä kalaa, jonka pyydystämiseen sen pitkät leuat sopivat hyvin. Ne syövät myös muita vesieläimiä ja isot yksilöt voivat napata myös muita eläimiä aina tilaisuuden tullen. Ihmiselle laji on täysin vaaraton. Kapeakuonokrokotiilit lisääntyvät sadekaudella ja naaraat rakentavat kasviaineksesta pesäkeon munien haudontaan. Pesä on yleensä joen rannassa. Noin viikko sen jälkeen naaras munii pesään 13–27 munaa.
Munat hautuvat pesässä noin 110 päivää. Naaras jää pesän lähettyville, mutta ei puolusta sitä kovin tarmokkaasti. Kun poikaset kuoriutuvat ne päästävät kutsuhuutoja emolle, joka auttaa poikaset pois pesästä.
Uhat ja suojelu
Kapeakuonokrokotiilin tila tunnetaan melko huonosti ja tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, mutta kannan kooksi arvioidaan alle 50 000 yksilöä. Gabonissa kanta on vielä vankka, mutta kanta vähenee erityisesti Angolassa ja Tšadissa. Muutamilla alueilla joilla se lienee aina ollut vähälukuinen. Laji on ehkä jo hävinnyt Gambiasta, Guinea-Bissausta, Nigeriasta, Senegalista ja Sambiasta. Väheneminen johtuu yhä enimmäkseen liiallisesta metsästyksestä, mutta vähenemistä on kiihdyttänyt elinalueiden häviäminen. Kongon ja Togon kannat ovat erittäin pienet. Monissa maissa pyyntiä säädellään, mutta valvonta on heikkoa. Laji myös elää muutamilla suojelualueilla ja kuuluu CITES-sopimus liitteeseen 1.
Longshanin kulttuuri
thumb|upright|Hyvin ohut saviastia Longshanin kulttuurin kaudelta. thumb|Yksitoista Shandongin Dinggongin saviastioista löydettyä kivikautista kirjoitusmerkkiä. Longshanin kulttuuri oli Kiinan Keltaisenjoen laaksossa sijainnut kivikautinen kulttuuri noin 2600–2000 eaa. Kulttuuri oli pitkälti kaupungistunut. Tämä Kiinan historian varhaisvaihe tunnetaan dreijalla taitavasti tehdystä mustasta keramiikasta ja varhaisesta kirjoituksesta joidenkin ruukkujen kyljeässä. Väestö kasvoi kaudella nopeasti. Taosin noin 230 ha kokoinen kaupunki ajoittuu kauden myöhäisvaiheeseen. Noin 2000 eaa. väkiluku romahti ehkä ilmaston muutoksen takia. Sen jälkeen tuli Erlitoun kulttuuri noin 2000 eaa.
Nimitys, alue
thumb|Longshanin kulttuurin alue. Longshanin kulttuuri (Lungshanin kulttuuri, Long-Shanin kulttuuri, Lung-Shanin kulttuuri jne.) oli kivikautinen kulttuuri Kiinassa suunnilleen vuosina 2 600–2 000 eaa. Se on nimetty Shandongin maakunnan mukaan, jossa tehtiin ensimmäiset siihen liittyvät arkeologiset löydöt. Kulttuuri levittäytyi Keltaisenjoen ala- ja keskijuoksulla Shandongin, Henanin, Shanxin, Shaanxin ja Sisä-Mongolian provinsseihin.
Aikajako
Longshanin kulttuuri lienee kehittynyt Dawenkoun ja Yangshaon kulttuureista. Kulttuuri lienee alkujaan levinnyt nykyisestä Shandongin provinssista Keltaisen joen varrelta sisämaahan. Kulttuurin varhaisvaihe alkoi noin 3000 eaa. Noin 2600–2000 eaa. oli kulttuurin päävaihe. Kulttuurin myöhäisvaihe Taosin alueella oli noin 2300–1900 eaa. Taosi-vaihe. Kulttuuri levitti huippuvaiheessaan vaikutuksensa laajalle, myös Jangtse-joen keskiosaan.
Aluejako
thumb|Longshanin osakulttuurit noin 2600–2000 eaa. Longshanin kulttuurin aluejako noin 2600–2000 eaa:
Kulttuuri
Taidokkaiden saviastioiden valmistus kehittyi huippuunsa. Niiden valmistuksessa käytettiin dreijaa, jolla luotiin ohuita astioita jotka poltettiin mustiksi ja kiillotettiin. Käytössä oli myös ensimmäisiä kupariesineitä. Rakennustaito kehittyi, ja alettiin rakentaa nelikulmaisia savitaloja.
Kaupungit olivat neliömäisiä ja niissä oli kehittynyt viemäriverkosto. Suuressa Longshanin kaupungissa Shijiahissa saattoi olla jopa 15 000–50 000 asukasta.