cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euripides
Myöhempi ura ja siirtyminen Makedoniaan
Syytä Euripideen muuttoon ei tiedetä. On mahdollista, että hän lähti vapaaehtoiseen maanpakoon ensi sijassa teostensa herättämän epäsuosion vuoksi. Aristofanes ja muut kirjailijat hyökkäsivät usein Euripidesta ja tämän filosofisia ajatuksia vastaan, ja häntä vastaan oli muodostunut voimakas ryhmä, jonka vaikutus näkyy mitä todennäköisimmin myös siinä, ettei Euripides voittanut näytelmäkilpailuja kovin usein, vain viidesti. Euripides joutui myös ainakin kerran oikeuteen, koska häntä syytettiin siitä, että hän oli tragediassaan Hippolytos (säe 612, ”Kieleni vannoi, mieleni ei”) kannustanut väärän valan vannomiseen.
Joskus syyksi Euripideen muuttoon on esitetty kuitenkin se, että hänen vaimollaan olisi ollut rakkausjuttu hänen ystävänsä Kefisofonin kanssa, jonka vuoksi hän joutui komediakirjailijoiden pilkkaamaksi. Tarinan todenperäisyyttä on kuitenkin vahvasti epäilty, erityisesti koska Euripidesta muuten pilkannut Aristofanes ei nosta asiaa esille ainakaan mitenkään selvästi.
Euripideen anonyymi elämäkertakirjailija kertoo, että Euripideen ensimmäinen vaimo olisi ollut Khoirilla, Mnesilokhoksen tytär, ja että Euripides olisi tämän uskottomuuden vuoksi kirjoittanut Hippolytoksen koko naissukupuolen pilkkaamiseksi, sekä ottanut avioeron. Tämän jälkeen hän olisi ottanut uuden vaimon nimeltään Melitto, joka ei kuitenkaan osoittautunut edellistä paremmaksi. Tämä kertomus ei kuitenkaan sovi yhteen sen kanssa, että Hippolytos esitettiin vuonna 428 eaa. ja Aristofaneen Naistenjuhla, joka mainitsee Euripideen olleen sukuliitossa Mnesilokhoksen kanssa, vuonna 414 eaa. Koska Euripideelta tuskin kesti 14 vuotta vaimonsa petoksesta avioeron ottamiseen, eikä Aristofanes varmaankaan olisi epäonnistunut skandaalin mainitsemisesta Naistenjuhlassa, koko kertomus asettuu epäilyksenalaiseksi.
Loppuvuodet ja kuolema
Euripideen jo eläessään nauttima kunnioitus näkyy paitsi kuningas Arkhelaoksen suomassa suosiossa myös kertomuksessa, jonka mukaan monet Sisilian sotaretkellä vangiksi joutuneet ateenalaiset sotilaat päästettiin vapaiksi heidän osattuaan siteerata Euripideen näytelmiä isännilleen.
Euripides ei ehtinyt toimia Makedoniassa kovin kauan, sillä hän kuoli siellä jo vuonna 406 eaa. Hänen kuolemastaan kehittyi erilaisia tarinoita, jotka perustuvat selvästi hänen omien tragedioidensa kuvauksiin jonkun kuolemasta. Erään kertomuksen mukaan Euripideen olisivat repineet kappaleiksi Arkhelaoksen koirat, jotka kilpailevat runoilijat Arrhidaios ja Krateuas usuttivat hänen kimppuunsa. Toisen version mukaan naiset olivat repineet hänet kappaleiksi, mikä viittaa selvästi Bakkhantteihin.
Ateenalaiset pyysivät Euripideen ruumista takaisin, mutta Arkhelaos kieltäytyi tästä, ja niin hänet haudattiin Makedoniaan suurin kunnianosoituksin. Sofokleen kerrotaan surreen Euripideen kuolemaa niin, että seuraavan näytelmänsä esityksessä hänen näyttelijänsä olivat ilman seppeleitä. Euripideen poika Euripides nuorempi esitti isänsä näytelmiä postuumisti, merkittävimpänä Bakkhantit ja Ifigeneia Auliissa, jotka voittivat tragediakilpailun samassa trilogiassa noin vuonna 405 eaa.
Näytelmät
pienoiskuva|upright|Papyruskatkelma Euripideen tragediasta Faethon. P.Berol. inv. 9771. pienoiskuva|upright|Euripideen tragedian [[Orestes (Euripides)|Orestes käsikirjoitus 1300-luvulta. Oxford, Bodleian Library, MS. Barocci 120, fol. 32r.]]
Euripides kirjoitti 22 tetralogiaa, mikä tekisi 66 tragediaa ja 22 satyyrinäytelmää. Niistä viisi oli voittoisia. Antiikin lähteissä esiintyy tosin myös maininta 92 näytelmästä, joista 15 olisi voittanut, sekä 75 tragediasta, joista voitti mainitut viisi.
Euripideen näytelmistä 18 on säilynyt nykyaikaan kokonaisina. Tunnetuimpiin tragedioihin kuuluvat muun muassa Medeia, Elektra, Troijan naiset ja Bakkhantit. Euripideen Kyklooppi on ainoa nykyaikaan säilynyt satyyrinäytelmä. Mainittujen 18 näytelmän lisäksi on säilynyt näytelmä Rhesos, joka saattaa kuitenkin olla epäperäinen.
Aiheensa Euripides otti kreikkalaisesta mytologiasta, mutta käsitteli niitä erittäin vapaasti. Hän meni roolihenkilöiden psykologisessa erittelyssä pidemmälle kuin edeltäjänsä ja on ensimmäisenä valinnut eroottisen intohimon draamansa aiheeksi. Näytelmissään Euripides esittelee juonen alussa olevassa prologissa tai pitkissä monologeissa. Hänen näytelmissään on myös monesti lopussa deus ex machina -ratkaisu.
Säilyneet näytelmät
Euripideen säilyneet näytelmät ovat:
Kadonneet näytelmät
Ajoitettavissa olevat
Ajoittamattomat
Tyyli ja kieli
Euripides esittää näytelmissään hyvin toisenlaisen kuvan jumalista ja näiden ominaisuuksista kuin perinteiset myytit. Hänen käsityksensä maailmasta ja jumalista muistuttivat Anaksagoraan opetuksia, ja niissä voidaan nähdä panteistisiakin piirteitä. Euripideelta ei löydy Aiskhyloksen näytelmien ylevää uskoa perinteisiin jumaliin ja jonkinlaiseen katselmuksen ohjaavaan käteen. Sen sijaan hänellä näkyy ristiriita hänen filosofisten näkemystensä ja perinteisen mytologian kertomusten välillä. Hän ei kyennyt saattamaan näitä sopusointuun toistensa kanssa, mutta ei myöskään voinut olla hiljaa tästä ristiriidasta. Siksi hänen näytelmänsä sisältävät usein poleemista keskustelua niiden teemoista. Myöhemmin Euripidesta syytettiin joskus jumalattomuudesta, mutta tämä on kovin yksioikoinen näkemys ja tekee hänelle vääryyttä.
pienoiskuva|upright=0.96|Euripides [[Sýros|Sýroksen Ermoúpolin Apollon-teatterin kattomaalauksissa.]] pienoiskuva|upright=0.96|Euripides kuvattuna reliefissä 1. vuosisadalta eaa. [[Istanbulin arkeologinen museo.]] Euripides muunteli tuttuja myyttejä, sekä tapahtumia että henkilöhahmoja, joskus erikoisillakin tavoilla. Oresteessa Menelaos esitetään itsekkäänä pelkurina ja Helena kevytkenkäisenä ja kelvottomana. Helenassa Euripides omaksuu Stesikhoroksen ajatuksen, jonka mukaan Helenaa ei koskaan vietykään Troijaan, vaan sinne vietiin hänen näköiskuvansa. Andromakhe, Hektorin leski ja Neoptolemoksen orja, tuntuu unohtavan menneisyyteensä kiistellessään Hermionen kanssa. Elektra suuttuu aviomiehelleen, koska tämä kutsuu päivällisvieraita vaikka kotona ei ole tarpeeksi ruokatarpeita.
Lyhyesti sanottuna Euripides tuo näin tragedian tavallisen ihmiselämän tasolle. Hän esittää, kuten Aristoteles mainitsee Sofokleen sanoneen kilpakumppanistaan, ihmiset sellaisina kuin nämä ovat, ei sellaisina kuin näiden tulisi olla. Näyttämölle astelevat hänen oman aikansa ihmiset muinaisten heerosten nimillä ja asuissa. Kun Medeia, Ifigeneia tai Alkestis puhuvat, äänessä ovat abstraktimmin äiti, tytär ja vaimo.
Kaikki tämä mahdollisti sen, että näytelmissä esitettiin tunteita hyvin laaja-alaisesti. Juuri tästä syystä käytännöllismielinen Sokrates suosi juuri Euripideen näytelmiä, ja hänen sanotaan käyneen teatterissa vain silloin kun niitä esitettiin. Samoin uuden komedian kirjailijat, kuten Menandros, ihailivat Euripidesta juuri tästä syystä ja käyttivät häntä esikuvanaan. Filemon sanoi, että jos hän voisi olla varma sielun säilymisestä kuoleman jälkeen, hän hirttäisi itsensä, jotta pääsisi tapaamaan Euripideen.
Tunteiden esitykseen liittyy läheisesti näytelmien traagisuus. Monet Euripideen näytelmät päättyvät onnettomuuteen. Aristoteles piti tätä hyvänä asiana, sillä juuri tällaiset tragediat tekevät suurimman vaikutuksen näyttämöllä kilpailussa. Siksi hän kutsuu Euripidesta runoilijoista traagillisimmaksi. Toisaalta hän lisää, että Euripideen tragedioissa oli muita, rakenteellisia puutteita. Euripidesta on moitittu muun muassa siitä, että hän käyttää paljon deus ex machina -ratkaisuja, hänen kuorolaulunsa eivät liity näytelmien aiheeseen, ja hänen näytelmiensä prologit ovat erikoisia ja muodollisia.
Euripideen tragedioissa on usein filosofisia ajatelmia sekä pitkähköjä retorisia esityksiä, joissa Medeia puhuu joskus kuin sofisti tai Hekabe kuin vapaa-ajattelija. Kaiken tämän vuoksi Euripidesta on kutsuttu sofistien runoilijaksi, vaikka tarkemmin ottaen hänen ajattelunsa henki muistuttaa ennemmin Sokratesta, sofistien vastustajaa. Joskus Euripideen tyyli on nähty liiallisenakin, mutta se vetosi muun muassa Ciceroon ja Quintilianukseen, joista jälkimmäinen sanoi, että Euripidesta voidaan hyvin verrata forumin hienostuneimpiin puhujiin. Cicero ihaili Euripidesta niin, että hänellä sanotaan olleen Medeia kädessään murhansa hetkellä.
Mitä tulee Euripideen käyttämään kieleen, hän omaksui näytelmiinsä tavallisen puhetavan, aivan samoin kuin oli tuonut aiheensa ja henkilöhahmonsa tavallisen elämän tasolle. Tällainen kieli sopi paremmin hänen tarvitsemaansa tunneilmaisuun. Aristoteles sanoo hänen käyttäneen arkipäivän kielen sanoja näytelmissään taitavasti ja toimineen tässä uranuurtajana.
Euripideella on myöhemmin ollut maine naistenvihaajana. Hänen vaimonsa väitetty uskottomuus mainittiin jo aiemmin. Muutoin syyte saattoi perustua hänen luonteenlaatuunsa. Koska Euripides kirjoitti sellaisista naishahmoista kuin Antigone, Ifigeneia ja Alkestis, hän ei kuitenkaan ollut mitenkään sokea naisten lempeydelle, voimakkaalle kiintymykselle ja itsensä hylkäävälle omistautumiselle. Jotkut muut hänen naishahmonsa, kuten Medeia, näyttäytyvät puolestaan hyvin toisenlaisina. Kaiken kaikkiaan naiskuvauksiin niin kuin muihinkin hahmoihin pätee se aiemmin sanottu, että Euripides pyrki kuvaamaan ihmiset sellaisina kuin nämä ovat, sekä hyvässä että pahassa.
Jälkimaine ja vaikutus
Euripideen näytelmiä esitettiin paljon myös hänen kuolemansa jälkeen, ja ne nousivat lopulta suositummiksi kuin omana aikanaan suositut Aiskhyloksen ja Sofokleen näytelmät. Hellenistisenä kautena hänet laskettiin kuuluvaksi suurimpien kreikkalaisten tragediakirjailijoiden joukkoon. Euripideen vaikutus jatkui voimakkaana roomalaisaikana ja vielä esimerkiksi ranskalaisessa klassistisessa teatterissa.
Euripideesta tunnetaan useita antiikin aikaisia veistoksia, joita on säilynyt myöhempinä kopioina. Pausanias mainitsee Ateenan Dionysoksen teatterilla olleen Euripideen patsaan.
Sergei Terehhov
Sergei Terehhov (s. 18. huhtikuuta 1975 Pärnu, Viron SNT, Neuvostoliitto) on entinen virolainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Terehhov pelasi vuosina 2000–2004 norjalaisessa SK Brannissa ja 2002–2004 Valkeakosken Hakassa, missä hän voitti myös Suomen mestaruuden. Vuonna 2005 hän siirtyi Venäjän pääsarjaan FK Šinnik Jaroslavliin, missä hän pelasi kaudella 2005 seitsemän liigaottelua ja kaksi cup-ottelua. Elokuussa 2006 Terehhov palasi Veikkausliigaan, tällä kertaa FC Hongan riveihin. Hongan-vuotensa jälkeen Terehhov palasi Viroon ja pelasi FC TVMK:ssa kaksi kautta. Kausina 2009–2013 hän edusti JK Nõmme Kaljua.
Terehhov pelasi myös Viron maajoukkueessa, jossa hän teki 94 ottelussa viisi maalia.
Luettelo Ruotsin merivoimien fregateista
Luettelo Ruotsin merivoimien fregateista listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet fregatit. Fregatit voidaan jakaa kahteen osaan eli purjefregatteihin, joita olivat saaristofregatit ja varsinaiset purjefregatit, ja hävittäjistä toisen maailmansodan päätyttyä muutettuihin fregatteihin.
Chris Squire
Christopher Russell Edward ”Chris” Squire (4. maaliskuuta 1948 Lontoo – 27. kesäkuuta 2015 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Yesin basistina ja taustalaulajana. Hän esiintyi yhtyeen jokaisella albumilla.
Musiikkiin varhaisiällä
Kuoron aikana hän ystävystyi Andrew Pryce Jackmanin kanssa, joka myöhemmin teki orkesterisovitukset Squiren Fish Out Of Water sooloalbumille sekä Yesin Tormato-albumille. 12-vuotiaana Squire liittyi Guildfordin katedraalikuoroon. Squiren koulukaveri ehdotti hänelle bassokitaraa. Squiren ensimmäinen basso oli äidin ostama Futurama, ja hän perusti Pryce Jackmanin kanssa ensimmäisen yhtyeensä The Selfs. Basistina esikuvana oli The Whon John Entwistle.
Yhtyeisiin
1960-luvulla hän käytti LSD:tä, kunnes kerran koki huonon LSD-”matkan”. Hän kertoo, että vietti sen seurauksena kuukausia tyttöystävänsä asunnossa ja kehitti tänä aikana omalaatuisen soittotyylinsä. Squire toipui eikä enää käyttänyt LSD:tä.
Ensimmäinen tunnetumpi yhtye The Syn. Tämän rinnalle muodostui kokoonpano Mabel Greer’s Toyshop, johon liittyi myös The Syn -yhtyeessä ollut kitaristi Peter Banks. Kokoonpanoon tulivat myös Jon Anderson, Tony Kaye ja Bill Bruford. Kokoonpanon ja musiikillisten muutosten myötä yhtyeen nimeksi keksittiin Yes.
Yes-yhtyeessä Squire soitti sen perustamisesta lähtien 1968. Hän sävelsi sen materiaalia sekä yksin että yhdessä muiden jäsenten kanssa. Tunnetuimpia lienevät The Yes Albumin "Your's Is No Discrage", "I've Seen All Good People" sekä Fragile- albumin "Heart of The Sunrise".
Squire oli Yesin kokoonpanossa, kunnes vetäytyi 2015 sairauden vuoksi. Hänellä todettiin toukokuussa 2015 akuutti leukemia, johon hän menehtyi. Yhtyeessä aiemmin ollut Billy Sherwood korvasi hänet jo sovituissa konserteissa Squiren jouduttua vetäytymään ja ne olivat ensimmäiset ilman Squirea.
Ylä-Pirkanmaan seutukunta
Ylä-Pirkanmaan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pirkanmaan maakunnan koillisosissa. Siihen kuuluu neljä kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 069.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2021 tilanteen mukainen.
Dammer Berge
Dammer Berge on 146 metriä korkea harju Vechtan piirikunnan alueella, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa.
Dammer Berge sijaitsee seuraavien kuntien ja kaupunkien alueella Damme, Holdorf, Neuenkirchen-Vörden ja Steinfeld. Bundesautobahn 1 -tie (A1) kulkee Dammer Bergen läpi ja Raststätte Dammer Berge -taukoalue sijaitsee sen varrella.
Huiput
Dammer Bergen huiput:
Užupis
thumb|[[Pyhän Bartholomeuksen kirkko Užupisissa.]] Užupis on Liettuan pääkaupungin Vilnan kaupunginosa, joka sijoittuu osin Vilnan vanhaankaupunkiin, UNESCOn maailmanperintöluettelokohteeseen. Paikan nimi tarkoittaa "toisella puolella jokea"; kyseinen joki on Vilnia, josta koko kaupunki on saanut nimensä. Alue on ollut pitkään taiteilijoiden suosima, ja sitä on usein verrattu Pariisin Montmartreen. Alueella on gallerioita, taiteilijoiden työhuoneita ja kahviloita. Alue julistautui 1997 itsenäiseksi Užupisin tasavallaksi ja on mikrovaltio.
Maantiede
Užupis on suhteellisen pieni ja eristynyt alue. Vilnia-joki erottaa sen vanhastakaupungista, ja toinen puoli alueesta on jyrkkien mäkien sekä neuvostoaikaisen teollisuusalueen rajaama. Ensimmäisen sillan vanhaankaupunkiin rakensivat 1500-luvulla aluetta asuttaneet Liettuan juutalaiset.
Historia
Suurin osa alueen juutalaisista asukkaista kuoli holokaustin uhrina, ja myöhemmin neuvostoliittolaiset tuhosivat alueen juutalaisen hautausmaan. Alueella sijaitsee yhä yksi kaupungin vanhimmista hautausmaista, Bernardinen hautausmaa.
Paikalle jäi holokaustin jälkeen autioita taloja, joihin muutti pian asunnottomia ja muita irtolaisia. Ennen kuin Liettua julistautui itsenäiseksi 1990, alue oli Vilnan laiminlyödyimpiä. Siellä oli paljon purkukuntoisia ja asuinkelvottomia taloja. Taiteilijat ja muut boheemit ovat suosineet aluetta neuvostoajoista alkaen ja nuoret taiteilijat ovat vallanneet hylättyjä taloja omaan käyttöönsä.
Alueella on asunut muun muassa symbolismin ja jugendtyylin edustajiin kuuluva kuvataiteilija ja säveltäjä Mikalojus Konstantinas Čiurlionis.
"Užupisin tasavalta"
Vuonna 1997 asukkaat julistivat alueen "Užupisin tasavallaksi" (Užupio Res Publika). Samalla julkistettiin alueen oma lippu, presidentti, valuutta, perustuslaki ja noin 12 henkilön armeija. Tasavallan perustamista juhlitaan vuosittain 1. huhtikuuta Užupisin päivänä. Tällä hetkellä presidentin virassa toimii runoilija, muusikko ja elokuvaohjaaja Romas Lileikis. Tasavallan toiminta ilmenee pitkälti erilaisina taidehankkeina. Ensimmäisenä suurena projektinaan presidentti Lileikis oli mukana pystyttämässä Vilnaan pronssista Frank Zappan patsasta. Patsaan veisti liettualainen Konstantinas Bogdanas, joka ennen vallankumousta valoi V. I. Leninin rintakuvia. Ulkopolitiikasta vastaa Tomasz Czepaitis. Suomessa Užupisin tasavaltaa edustaa neljä suurlähettilästä, jotka toimivat Tampereen, Pispalassa toimivasta Hirvitalon kulttuurikeskuksesta käsin. Tämän lisäksi ulkoministeri Czepaitis nimitti Užupisin teatterisuurlähettiläiksi – toimialueenaan koko maailma – ohjaaja Kristian Smedsin ja tuottaja Jukka Hyde Hytin vuonna 2005. Vilnan entinen pormestari Artūras Zuokas asuu Užupisissa ja osallistuu toisinaan tasavallan järjestämiin tapahtumiin.
Užupisin tasavallalla on neljä kunniakansalaista, Jonas Mekas, 14. dalai-lama, Ugnė Karvelis ja Zenonas Šteinys.
thumb|left|Užupisin perustuslaki ranskaksi.
Užupisin perustuslaki
Užupisin tasavallan perustuslain 41 artiklaa on käännetty useille eri kielille, myös suomeksi, ja ne ovat seinällä Paupio-kadun varrella. Osia näistä artikloista voi pitää ikään kuin perustuslaillisina, ja ne kertovat kansalaisten oikeuksista. Esimerkiksi artikla 5 kuuluu: ”Ihmisellä on oikeus yksilöllisyyteensä.” Osa artikloista antaa ainoastaan viitteitä tasavallan periaatteista. Esimerkkejä näistä rajatapauksista ovat muun muassa seuraavat artiklat:
Joukko artikloista liittyy toisiinsa, esimerkiksi artiklat
Perustuslaki voidaan ymmärtää siten, että kaikilla tasavallassa elävillä ja toimivilla on oikeus elämään mielihalujensa ja toiveidensa mukaisesti. Osaa tekstistä voidaan pitää kannanottona luonnon oikeuksien puolesta. thumb|left|Kyltti Užupisin rajalla.
Užupisin enkeli
thumb|Užupisin enkeli. Enkelipatsas julkistettiin keskusaukiolla 4. huhtikuuta 2001. Teos symboloi alueen taiteellista vapautta. Aikaisemmin paikalla oli tilapäiseksi suunniteltu munaveistos. Patsaan vaihdon yhteydessä muna myytiin huutokaupassa 10 200 litillä.
Serafina Wuolijoki
Serafina Wuolijoki (o.s. Lagervik, 29. kesäkuuta 1851 Kärkölä – 26. huhtikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen ratsutilan emäntä. Wuolijoki emännöi hauholaista Wuolijoen rusthollia vuosina 1872–1911.
Chattogramin satama
Chattogramin satama (UN/LOCODE: BD CGP; Chattogram) , joka tunnettiin kevääseen 2018 asti Chittagongin satamana , on Bangladeshin Chattogramin kaupungissa, Bengalinlahden koillisrannan lähellä toimiva suuri satama.
Serafina Wuolijoki
Serafina Wuolijoen isä oli Kärkölän kirkkoväärti ja hänen äitinsä kuului hollantilaiseen Pihlflyktin sukuun. Serafina Wuolijoki avioitui hauholaisen Juho Wuolijoen kanssa 13. maaliskuuta 1872. Wuolijoen suurtila jäi usein Serafina Wuolijoen hoidettavaksi miesväen ollessa poissa. Enimmillään hänellä oli noin sata alustalaista.
Chattogramin satama
Yli 90 prosenttia Bangladeshin ulkomaankaupasta kulkee Chattogramin (Chittagongin) sataman kautta. Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan Chattogram on kokonaisrahtimäärältään (2016: 77,3 milj. t) ja konttiliikenteeltään (2,35 milj. TEU) Intian valtameren Bengalinlahden suurimpia satamia. Se lukeutuu myös maailman sadan suurimman rahti- ja konttisataman joukkoon. Rahdin määrä on ollut kasvussa: toimintavuonna 2017-2018 sataman kautta tuotiin 78,05 miljoonaa tonnia ja vietiin 7,00 miljoonaa tonnia rahtia. Konttiliikennettä oli samana vuonna yhteensä 2,7 miljoonaa TEU tai 25,97 milj. rahtitonnia.
Chattogramissa on ollut satama jo neljänneltä vuosisadalta eaa. Satama on toiminut nykyisellä paikallaan Karnafulijoen läntisellä rannalla vuodesta 1887. Nykyisellään laiturit sijaitsevat pääosin 8-16 kilometriä joensuusta sisämaahan päin.
Aristofanes
Aristofanes (, ; n. 450–385 eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka edusti niin kutsuttua vanhaa komediaa. Hän oli kotoisin Ateenasta. Aristofanes on ainoa vanhan komedian edustaja, jolta on säilynyt kokonaisia näytelmiä, ja häntä on pidetty kreikkalaisen komedian etevimpänä edustajana.
Aristofanes tunnetaan lähes pelkästään komedioistaan välittyvän kuvan kautta. Niiden perusteella hän vaikuttaa sotaa ja sotaintoisia kansanjohtajia vastustaneelta konservatiivilta. Komedioissan hän teki taidokasta pilkkaa monenlaisista aiheista.
Elämä
Aristofanes oli kotoisin Ateenasta Kydathenaionin demoksesta, ja kuului Pandionis-fyleen. Hän oli Filippoksen poika ja myös hänen poikansa nimi oli Filippos. Aristofaneen kerrotaan olleen sofisti Prodikoksen oppilas, mutta tätä on myös epäilty, koska hän puhuu tästä halveksuen.
Aristofaneen sanotaan osallistuneen komediakilpailuun ensimmäisen kerran vielä ollessaan nuorukainen. Tämä ajoitetaan vuoteen 427 eaa., millä perusteella hänen syntymänsä on ajoitettu joskus noin vuoteen 445/444 eaa. Hänen kuolemansa puolestaan ajoitetaan noin vuoteen 385–380 eaa. Aristofaneen kolme poikaa Filippos, Araros ja Nikostratos olivat kaikki niin kutsuttua keskikomediaa kirjoittaneita näytelmäkirjailijoita. Aristofaneen omasta elämästä tiedetään vain vähän. Hänet kuvataan nautiskelijaksi, joka viihtyi pidoissa ja älykkäissä keskusteluissa.
Aristofaneen tiedetään joutuneen ateenalaisen oikeuden eteen näytelmiensä vuoksi. Kleon esitti häntä kohtaan paljon syytöksiä ja pyrki viemään hänen kansalaisoikeutensa, mutta epäonnistui, koska syytökset perustuivat selvästi vain siihen, että Aristofanes oli arvostellut häntä komedioissaan. Tämän johdosta syntyi kuitenkin erilaisia perinteitä, joiden mukaan Aristofanes olisi muka ollut kotoisin Rhodoksen Kameiroksesta, Egyptin Naukratiista, Aiginasta tai muista paikoista.
Näytelmät
Aristofanes kirjoitti Sudan mukaan yhteensä 54 komediaa. Toisaalta komedioiden määräksi mainitaan myös 40. Niistä yksitoista on säilynyt nykyaikaan. Aristofanes oli Attikan murteen mestarillinen käyttäjä, ja tekee taidokasta huumoria monenlaisista aiheista. Koska muiden vanhan komedian edustajien näytelmät ovat kadonneet, hänen tyyliään on kuitenkin hankala verrata hänen aikalaisiinsa. Aristofaneen sanotaan kuitenkin komedioissaan pehmentäneen edeltäjiensä Eupoliin ja Kratinoksen liiallista purevuutta ja lisänneen näytelmiin sulokuutta, mutta toisaalta hävinneen Eupoliille juonenkuljetuksessa.
Aristofaneen komediat ovat mielenkiintoinen historiallinen lähde, sillä ne sisältävät paljon yksityiskohtia tuon ajan ateenalaisista merkkihenkilöistä sekä kaupungin tapahtumista. Komedioiden perusteella Aristofaneesta saa kuvan rohkeana ja nokkelana isänmaanystävänä, joka rakasti Ateenaa ja toivoi sen voivan palata edeltäneen sukupolven aikaiseen kukoistukseen, melkeinpä hänen lapsuuteensa, aikaan jolloin Miltiadeen ja Aristeideen aika oli vasta äskettäin takana, eikä Perikles vielä johtanut kaupunkia. Suurimpana pahana hänelle näyttäytyy peloponnesolaissota, jota hän piti Perikleen aikaansaannoksena. Hän jopa sanoo, että Perikles käynnisti sodan vain, koska pelkäsi kostoa ummistettuaan silmänsä Feidiaan rikoksilta, sekä Aspasian vaikutuksesta.
pienoiskuva|upright|Aristofaneen komedian Ritarit italiankielinen painos, 1545 (Djvu-kokoteksti). Toinen Aristofaneen kritiikin pääkohde olivat sodan esiin nostamat demagogit, kuten Kleon. Hän arvosteli myös Ateenan uutta koulutusjärjestelmää ja sofisteja, joiden ajatukset hänen mielestään kaivoivat pohjaa moraalilta, tekivät vakuuttavuudesta päämäärän totuuden sijaan ja korvasivat uskonnon yleisellä skeptisismillä. Huonoimpana esimerkkinä lopputuloksesta hänelle näyttäytyi Alkibiades, joka oli kiinnostunut vain omasta kunnianhimostaan ja edusti kaikkea, mitä Aristofanes vastusti, johtaen sotapuoluetta ja tukien sofisteja filosofiassa ja kirjallisuudessa. Viimeksi mainitussa sofismia edusti Aristofaneelle tragediakirjailija Euripides, joka hänen mielestään hävisi Aiskhyloksen ja Sofokleen edustamalle moraaliselle arvokkuudelle.
Eräs yleinen pilkanaihe Aristofaneen komedioissa on ateenalaisten innostus oikeudenistuntojen pitämiseen sekä tästä seurannut valamiesten merkityksen kasvu ja näiden vallan väärinkäyttö. Mutta vaikka Aristofanes näkikin aikansa ongelmat, hänelle ei ollut juurikaan tarjota niihin muita ratkaisuja kuin kenties siirtyminen ajassa taaksepäin.
Tunnetuimpiin Aristofaneen näytelmiin kuuluu peloponnesolaissodan aikaan kirjoitettu ja sijoittuva näytelmä Lysistrate. Näytelmän perustana on ateenalaisten ja spartalaisten naisten ”lemmenlakko”, jolloin he kieltäytyvät harrastamasta seksiä miestensä kanssa kunnes nämä suostuvat lopettamaan sotimisen. Toinen sodanvastainen näytelmä on Rauha, joka ylistää rauhan tuloa kertomalla tarinan Rauhan henkilöitymän vapauttamisesta.
Eräs Aristofaneen tunnetuimmista näytelmistä on Pilvet, jossa irvaillaan sofisteille ja erityisesti näihin yhdistetylle filosofi Sokrateelle. Osansa saavat myös aikalaisaristokraatit, jotka haluavat kouluttaa pojistaan vallanpitäjiä. Näytelmässä Sokrates kuvataan sofistiksi, vaikka Platon myöhemmin kertoo Sokrateen juuri vastustaneen sofistien oppeja. Pilvissä voidaan nähdä myös yksi sovellus myöhemmin Platonin nimiin laitetusta ideaopista, kun Sokrates pyrkii tavoittamaan auringon ideaa pilvien takaa. Pilvet-näytelmän teema jatkuu myös näytelmässä Ampiaiset.
Näytelmä Naisten juhla lähtee liikkeelle tilanteesta, jossa Euripides pelkää naisten suuttuneen hänen näytelmistään. Lopulta Euripideen ystävä lähtee naiseksi pukeutuneena naisten tilaisuuteen puolustamaan Euripidestä. Leikki miesten ja naisten roolien erilaisuudesta ja niiden vaihtamisesta on kiintoisa erityisesti antiikin teatterissa, jossa kaikki näyttelijät olivat miehiä.
Aristofanes esittää usein myös eri jumalia koomisessa valossa, ja tähän nähden on erikoista, että hän saattoi toisaalla olla huolissaan kaupunkinsa uskonnollisen moraalin rappiosta. Komedioissa esiintyy kaikenlaisia eläimiä: sammakot muodostavat kuoron, koira joutuu oikeuteen syytettynä juuston varastamisesta, sontakuoriaisella lennetään taivaaseen kuin Pegasoksella ja sian röhkinästä saadaan jambirunoutta. Hän huvitti yleisöään myös kaikenlaisilla luetteloilla ja itse keksimillään sanoilla. Naishallituksessa esiintyy koko kreikan kielen pisin sana. Usein Aristofanes hyödyntää kaikenlaisia ruokottomuuksia ja alatyyliä.
Aristofaneen viimeiset näytelmät edustavat käytännössä niin kutsuttua keskikomediaa. Hänen viimeinen komediansa Kokalos muistutti puolestaan jo niin paljon uutta komediaa, että Filemon esitti sen uudestaan vain hyvin vähäisillä muutoksilla.
Säilyneet komediat
Aristofaneen näytelmiä on säilynyt 11 kappaletta:
Kadonneet komediat
Aristofaneen kadonneista komeidoista on säilynyt katkelmia tai niistä tunnetaan lähinnä nimi. Näitä ovat:
Ajoitettavissa olevat
Termohaliinikierto
thumb|360px|Termohaliinikierto valtamerissä. Meren pintaa myöten kiertävä lämmin vesi on kuvattu punaisella ja syvemmällä kiertävä kylmä, suolainen vesi sinisellä.
Aristofanes
Kadonneet komediat
Ajoittamattomat
Termohaliinikierto
Termohaliinikierto (termohaliinivirtaus, valtamerien lämpösuolavesikierto) on meriveden tiheyseroista johtuva veden kierto merissä syvävesien ja pintavesien välillä. Nimitys tulee sanoista thermo: lämpötila ja haline: suola. Veden tiheyserot johtuvat tavallisimmin sen lämpötilaeroista ja suolapitoisuuksien eroista: viileä ja suolainen vesi on raskaampaa kuin lämmin ja vähäsuolainen.
Aristofanes
Vaikutus
Aristofaneen vaikutusta jo antiikin Kreikassa kuvannee se, että Platon on ottanut hänet kuuluisaan dialogiinsa Pidot kertomaan yhden tarinan rakkaudesta. Myöhemmin kirjallisuudessa Aristofaneen vaikutukset ovat olleet myös mittavat. Kuuluisimpia suoria lainauksia lienee Aristofaneen lemmenlakon käyttö sodan lopettamisessa. Omat versionsa tarinasta ovat tehneet esimerkiksi taiteilija Pablo Picasso sekä sarjakuvataiteilija Ralf König. Kuuluisa sanonta ”Emme voi elää ilman heitä” on myös johdettavissa Aristofaneen näytelmään Lysistrate.
Termohaliinikierto
Termohaliinikierto on tärkeä ilmaston kannalta koska se tuo lämpöenergiaa tropiikista napa-alueille. On arvioitu että sen osuus on noin neljäsosa koko ilmakehän ja valtamerten yhteenlasketusta lämmönsiirrosta. Nousualueet ovat tärkeitä merten eliöstölle, koska niillä nousee ravinteita pintavesiin. Ilmaston lämpenemisen ja siihen liittyvien makean veden tasapainon muutosten ajatellaan muuttavan termohaliinikiertoa.
Yamanashin prefektuuri
Yamanashin prefektuuri sijaitsee Chūbun alueella, Honshūn saarella, Japanissa. Sen pääkaupunki on Kōfu.
Maantiede
Yamanashin prefektuuriin kuuluu kapea keskuslaakso, jota reunustavat vuoristot. Fuji muodostaa osan prefektuurin eteläisestä rajasta. Yamanashin naapuriprefektuureja ovat Tokio, Kanagawa, Saitama, Shizuoka ja Nagano.
Fujin pohjoispuolella sijaitsevat Fujin viisi laavavirtojen muodostamaa järveä: Yamanakako, Kawaguchiko, Saiko, Shōjiko ja Motosuko.
Aluejako
Yamanashin prefektuuri jakautuu 13 kaupunkiin ja 14 muuhun kuntaan, joista kahdeksan on maaseutukaupunkeja ja kuusi on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Historia
Yamanashin prefektuuri on kehittynyt Meiji-kautta edeltäneestä Kain maakunnasta ja se vakiinnutti nykyisen nimensä ja rajansa vuonna 1871.
EUREF-FIN
EUREF-FIN on Euroopan terrestrisen vertausjärjestelmän 1989 (ETRS89) suomalainen kolmiulotteinen realisaatio (eli terrestrinen vertauskehys). EUREF-FIN on myös Suomen kansallinen geodeettinen datumi, jonka samanniminen terrestrinen vertauskehys määrittelee. Koordinaattijärjestelmiä, joiden datumi on EUREF-FIN, kutsutaan EUREF-FIN-koordinaattijärjestelmiksi.
Geosentrinen terrestrinen vertausjärjestelmä ETRS89 on kiinnitetty Euraasian mannerlaatan yhtenäiseen osaan. Näin ollen EUREF-FIN-koordinaatit eivät ajan funktiona muutu mannerlaatan liikkuessa yhtä paljon kuin jos vertausjärjestelmä olisi sidottu muihinkin merkittäviin mannerlaattoihin.
Perusta
ETRS89 määrittelee yhtenäisen Euroopan laajuisen terrestrisen vertausjärjestelmän, jonka perustalle kansalliset maanmittausorganisaatiot ovat luoneet tarkat kansalliset vertauskehykset. Suomalaisen realisaation nimeksi on annettu EUREF-FIN. Vertauskehyksen taustalla oleva ETRS89 on yhtyy Kansainväliseen terrestrinen vertausjärjestelmä (ITRS) ajanhetkellä 1989.0. Vertausjärjestelmien erotus syntyy mannerlaattojen liikkeestä. Vertausjärjestelmän geodeettinen vertausjärjestelmä on GRS80, jonka avulla määritetyn vertausellipsoidin isoakselin puolikas on 6 378 137 metriä ja litistyneisyyssuhde 1:298,257222101.
Alun perin realisaatio perustui noin 100 pisteen sijainnin tarkkaan mittaamiseen. Myöhemmin pisteverkkoa on useassa vaiheessa tihennetty ja nykyisin siinä on yli 2000 pistettä.
Erot WGS 84:n suhteen
GPS-satelliittipaikannuksessa käytettävä terrestrinen vertausjärjestelmä WGS 84 on sidottu maan massakeskipisteeseen. Mannerlaattojen liikkeiden takia WGS 84 ja ETRS89 (ja siten EUREF-FIN) liikkuvat ja kiertyvät toistensa suhteen. Ero on alle metrin ja on siten useissa käyttötarkoituksissa merkityksetön. Ero voi muuttua tulevaisuudessa.
Erot KKJ:n suhteen
kartastokoordinaattijärjestelmä (KKJ) on Suomessa vuodesta 1970-käytetty terrestrinen vertauskehys ja vertausjärjestelmä. KKJ- ja EUREF-FIN-koordinaattien poikkeama Suomessa vaihtelee eri osissa maata.
Pohjois-eteläsuunnassa poikkeama on Saaristomerellä lähes 0 ja se kasvaa kohti koillista. Inarijärven koillispuolella KKJ-koordinaatti on noin 70 metriä pohjoisempana kuin sama maantieteellinen WGS 84 -koordinaatti. Itä-länsisuunnassa poikkeama on noin 160-180 metriä; pienin Kaakkois-Suomessa ja kasvaen kohti luodetta. KKJ-koordinaatit ovat lännempänä kuin samat maantieteelliset WGS 84 -koordinaatit.
Esimerkiksi Tampereen Näsinneulan EUREF-FIN-koordinaatit ovat 61°30,297'N 23°44,598'E ja KKJ-koordinaatit 61°30,285'N 23°44,800'E.
Karttaprojektiot
EUREF-FIN käyttö ei aseta rajoituksia käytettävälle karttaprojektiolle. Tasokoordinaattijärjestelmistä ETRS-TM35FIN on suositeltava julkishallinnon käyttöön. Uudet maastokartat tuotetaan tässä, mutta koska sen vääristymät saattavat olla tarkkaan kartoitukseen liian suuret, vaihtoehtoisina tasokoordinaattijärjestelminä ovat ETRS-TMzn ja ETRS-GKn, joissa zn ilmaisee UTM-kaistan tunnuksen ja n ilmaisee keskimeridiaanin. Esimerkiksi ETRS-GK22 on tasokoordinaattijärjestelmä, jonka karttaprojektio on Gauss-Krüger-projektio ja keskimeridiaani on 22°E.
Mainituista suosituksista poiketen suomalaiset merikartat, eräitä sisävesikarttoja lukuun ottamatta, julkaistaan Mercatorin projektiossa.
Jorma Mannero
Jorma Mannero (nimi aik. George Mann; 14. heinäkuuta 1919 – 26. syyskuuta 1972) oli suomalainen pastori, lähetystyöntekijä ja uskonnollinen kirjailija.
Hän syntyi Intiassa vuonna 1919 englantilaiselle lähetyssaarnaaja William Mannille ja suomalaiselle opettaja Mia Lipposelle. Nuorena poikana hän muutti vanhempiensa kanssa Suomeen. Hän opiskeli teologiaa Suomessa, Kaikkien Kansojen Raamattukoulussa Lontoossa ja yhdysvaltalaisessa Bangor-yliopistossa, Mainen osavaltiossa. Mannero toimi yhdessä vaimonsa Hilkka Manneron kanssa Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijänä Kiinassa Yunfengin lähetysasemalla 1948–1951. Vuosina 1951–1953 he asuivat Suomessa ja Mannero toimi Turun ja Kouvolan vapaaseurakuntien pastorina.
Vuosina 1953–1972 Mannerot asuivat Yhdysvalloissa ja Jorma Mannero toimi viiden seurakunnan pastorina New Hampshiren, Massachusettsin ja Connecticutin osavaltioissa. Hän oli yhteyksissä karismaattiseen liikkeeseen ja matkusti joidenkin sen jäsenten kanssa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Perussa, Chilessä, Argentiinassa ja Uruguayssa. Mannero osasi saarnata sujuvasti suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi, minkä lisäksi hän osasi kreikkaa, saksaa ja kiinaa. Elämänsä lopulla Mannero kärsi sydänsairaudesta. Bostonissa hänelle tehtiin sydänleikkaus heinäkuussa 1971. Mannerot palasivat Suomeen laivalla elokuun lopulla 1972. Jorma Mannero menehtyi sydänsairauteensa Meilahden sairaalassa Helsingissä 26. syyskuuta 1972.
Leila Ouahabi
pienoiskuva|Leila Ouahabi Leila Ouahabi El Ouahabi (s. 2. maaliskuuta 1993) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Espanjan naisten maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2016 ja on vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä pelannut 29 maaottelua sekä tehnyt niissä yhden maalin.
Ouahabi edusti seuratasolla pitkään Barcelonaa ja välillä kolme vuotta Valenciaa. Kesällä 2022 hän siirtyi englantilaisseura Manchester Cityyn. Hän voitti Barcelonan joukkueessa Mestarien liigan vuonna 2021.
Kari Lehtomäki
thumb|Kari Lehtomäki Kari "Kunu" Juhani Lehtomäki (s. 14. helmikuuta 1955 Rauma) on raumalainen muusikko ja näyttelijä. Hän on osana suositussa suomalaisessa iskelmäyhtyeessä Finlandersissa, jossa hän soittaa puhaltimia ja laulaa. Musiikkiin Lehtomäki hakeutui jo kansakoulussa, soittaen Rauman Poikasoittokunnassa mm. trumpettia. Ansiotyössä hän oli jonkin aikaa 1970-luvun aikana Rauman Seudun Puhelin Oy:ssä puhelinasentajana. Lehtomäki on työskennellyt uransa aikana muun muassa Uudessa Iloisessa Teatterissa sekä Seitsemän seinähullua veljestä ja Hariolax -yhtyeissä. Nuoruudessaan Lehtomäki soitti Nervous Breakdownissa ja Sonora Swingissä, mutta ammattilaiseksi hän lähti vasta Seitsemään seinähulluun veljekseen. Hän on myös toiminut Kanal Big Bandissa ja Pori Big Bandissa ykköstrumpetistina sekä Rauman kaupungin Puhallinorkesterin kapellimestarina. Lehtomäki opetti vuoteen 2008 saakka Rauman musiikkiopistossa trumpetinsoittoa, mutta jätti opetustyön keskittyäkseen muusikonuraansa. Lehtomäki on toiminut Rauman Muusikot ry:n puheenjohtajana.
Yksityiselämä
Lehtomäki asuu Raumalla ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Hänen vaimonsa menehtyi vakavaan sairauteen hoitovirheen vuoksi kesällä 2008. Lehtomäki on nykyisin toista kertaa naimisissa.
The Joulukalenteri
Kari Lehtomäki näytteli vuonna 1997 valmistuneessa The Joulukalenterissa Toivo-tonttua ja Pentti Niekseniä. Lehtomäen omien sanojen mukaan Jukka Virtanen näki hänet "Näsänä", ja näin ollen hän sai roolin. Lehtomäki on saanut runsaasti kiitosta roolisuorituksistaan. The Joulukalenteri -rooleistaan monet saattavat muistaa hänet jopa paremmin kuin itse musiikistaan.
Ljudmila Bragina
Ljudmila Ivanovna Bragina (, s. 24. heinäkuuta 1943 Sverdlovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka edusti aktiiviurallaan Neuvostoliittoa ja voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa. Bragina sijoittui 1 500 metrin juoksussa neljänneksi Ateenan EM-kilpailuissa 1969. Sisäratojen EM-kilpailuissa Wienissä 1970 hän saavutti Maria Sykoran jälkeen hopeaa 800 metrin juoksussa. Seuraavana talvena hän sai 1 500 metrillä hopeaa halli-EM-kilpailuissa Sofiassa ja sijoittui kesällä kuudenneksi samalla matkalla Helsingin EM-kisoissa. Talvella 1972 Bragina saavutti jälleen hopeaa 1500 metrillä sisäratojen EM-kilpailuissa Grenoblessa.
Bragina paransi Karin Burneleitin nimissä ollutta 1 500 metrin maailmanennätystä 2,7 sekuntia Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa Moskovassa 18. heinäkuuta 1972 juosten ajan 4.06,9. Elokuun 12. päivä hän juoksi Moskovassa 3 000 metrin ME-tuloksen 8.53,0. Münchenin olympialaisissa Bragina paransi 1 500 metrin maailmanennätystä kolmeen kertaan. Alkuerässä 4. syyskuuta hän juoksi ajan 4.06,5 ja välierässä kolme päivää myöhemmin 4.05,1. Syyskuun 9. päivä käydyssä loppukilpailussa Bragina karkasi kanssakilpailijoiltaan puolimatkan jälkeen parantaen maailmanennätystä peräti 3,7 sekuntia lukemiin 4.01,4.
Pohjolan Rautatiet
Pohjolan Rautatiet oy on selvitystilaan asetettu Suomen valtion omistama raideyhtiö.
Valtioneuvosto perusti yhtiön liikenne- ja viestintäministeriön esityksestä helmikuussa 2019 työnimellä Oy Suomen Rata Ab toimimaan rautateiden henkilöliikenteen kilpailuttajana sekä tulevien ratahankkeiden koordinaatiotahona. . Valtio alkupääomitti yhtiötä siirtämällä sen omistukseen kaikkiaan noin 1,2 miljoonaa Nesteen osaketta, jotka Pohjolan Rautatiet tiedotti maaliskuussa 2019 myyneensä eteenpäin noin 105 miljoonalla eurolla yhdysvaltalaispankki Morgan Stanleyn kautta.
Ljudmila Bragina
Bragina keskittyi Münchenin jälkeen 3 000 metrille. Hän rikkoi omissa nimissään olleen matkan maailmanennätyksen Neuvostoliitto–Yhdysvallat-maaottelussa Durhamissa 6. heinäkuuta 1974 juostuaan ajan 8.52,74. Rooman EM-kilpailuissa samana vuonna hän putosi 1 500 metrillä alkuerissä, mutta saavutti Nina Holménin jälkeen hopeaa 3 000 metrillä juostuaan ajan 8.56,09. Montréalin olympialaisissa 1976 Bragina sijoittui viidenneksi 1500 metrillä. Viikko olympiakisojen jälkeen, 7. elokuuta, hän paransi Grete Waitzin nimissä ollutta 3 000 metrin maailmanennätystä yli 18 sekuntia juostuaan Yhdysvallat–Neuvostoliitto-maaottelussa ajan 8.27,12.
Pohjolan Rautatiet
Vuoden 2020 aikana Tampereen ja Turun suuntien ratahankkeet siirtyivät Pohjolan Rautateiden alaisuudesta omien hankeyhtiöidensä alle. Vuoden 2021 alussa rautateiden henkilöliikenteen järjestämisperiaate muuttui yksinoikeusjärjestelysta open access–malliseksi. Saman vuoden syksyllä valtio ja kunnat päättivät perustaa Kouvolan suunnan ratahankkeen edistämiseksi Itärata oy:n, minkä myötä Pohjolan Rautateille ei jäänyt liiketoimintaa eikä tarkoitusta.
Lokakuussa 2021 valtioneuvosto hyväksyi esityksen yhtiön asettamisesta selvitystilaan ja suunnitelman sen hallitusta alasajosta.
Stanford Graduate School of Business
Stanford Graduate School of Business on eräs Stanfordin yliopistoon kuuluvista oppilaitoksista. Se voidaan luokitella yhdysvaltalaisiseksi perusopintojen jälkeisen opiskeluvaiheen kauppakorkeakouluksi.
Historiaa
Stanford Graduate School of Business on suunnattu Bachelor-tutkinnon jo suorittaneille maisteri- ja tohtoritason opintoja varten. Vuonna 1925 perustettu oppilaitos on Harvardin jälkeen maan toiseksi vanhin Graduate-tason kauppakorkeakoulu ja ensimmäinen länsirannikolla, kun muut sijaitsivat Yhdysvaltojen itärannikolla ja keskilännessä: Chicago, Columbia, Cornell, Dartmouth ja Harvard. Sittemmin Kaliforniaan on perustettu muitakin vastaavia kouluja, kuten UCLA:n Anderson School of Management (Los Angeles, per. 1935) ja Paul Merage School of Business (Irvine, 1965), USC:n Marshall School of Business (Los Angeles, 1960), UCSD:n Rady School of Management (2001, San Diego) ja UC Davis Graduate School of Management (Davis, 1981). Stanford on kuitenkin näistä arvostetuin ja opiskelija-ainekseltaan valikoiduin, ja sitä pidetään yhtenä maailman parhaista alan kouluista.
Summer Institute for General Management
Summer Institute for General Management on Stanford Graduate School of Businessin järjestämä neljän viikon ohjelma juuri valmistuneille tai valmistuville opiskelijoille, joilla ei ole liike-elämä- tai talouselämätaustaa. Joka vuosi ohjelmaan otetaan mukaan noin 120 ihmistä eri puolilta maailmaa. Ohjelmassa käydään intensiivisesti lävitse MBA-ohjelman ydinasioita ja ryhmätyönä ohjelman lopussa valmistellaan ja toteutetaan esitys.
Punainen viiva (politiikka)
Punainen viiva viittaa Suomen eduskuntavaaleissa vuosina 1907–1935 käytettyyn merkintätapaan. Listavaali toteutettiin tuolloin siten, että vaalilippuun oli painettu valmiiksi kaikkien ehdokaslistojen nimet ja äänestäjä merkitsi kynällä punaisen viivan sen listan nimen kohdalle, jolle halusi antaa äänensä.
Käsite ”punainen viiva” on tullut tutuksi Ilmari Kiannon vuonna 1909 julkaisemasta romaanista Punainen viiva. Romaani kertoo Kainuun syrjäseutujen köyhistä asukkaista, jotka valmistautuvat vuoden 1907 ensimmäisiin eduskuntavaaleihin ja odottavat ”punaisen viivan vetämisen” muuttavan koko yhteiskunnan hetkessä paremmaksi. Romaaniin perustuvat Matti Kassilan vuonna 1959 ohjaama elokuva Punainen viiva ja Aulis Sallisen säveltämä ooppera Punainen viiva, jonka kantaesitys oli vuonna 1978. Suomessa käytetään edelleen ilmaisua ”punaisen viivan vetäminen” tarkoitettaessa vaaleissa äänestämistä, erityisesti vaaliagitaation mukaista tietyn listan kannattamista.
1529 Oterma
1529 Oterma on Hilda-ryhmään kuuluva päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Aurinkoa noin neljän AU:n etäisyydellä eli noin 598,4 miljoonan kilometrin etäisyydellä. Asteroidin läpimitta on noin 40 kilometriä, ja sen kiertoaika on noin kahdeksan vuotta. Asteroidi havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1938, ja siitä on tehty havaintoja aina vuoteen 2000 saakka.
Tämä asteroidi on saanut nimensä suomalaisen tähtitieteilijän Liisi Oterman mukaan. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1938 BC.
Heidi Kirves
Heidi Kirves on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2011 teatteritaiteen maisteriksi.
Kirves on näytellyt useissa teattereissa ja kesäteattereissa sekä muun muassa televisiosarjoissa Mun ainoot 30 minsaa, Hinnalla millä hyvänsä ja Downshiftaajat''.
Kirves on helsinkiläinen, mutta vuosina 2018–2019 hän on vieraillut Vaasan kaupunginteatterissa näytelmien Liian paksu perhoseksi ja Myrskyluodon Maija päärooleissa.
Jeff Ament
thumb|Jeff Ament Jeffrey Allen "Jeff" Ament (s. 10. maaliskuuta 1963) on yhdysvaltalainen rock-basisti. Hänet tunnetaan yhtyeestä Pearl Jam, jonka jäsenenä hän on ollut sen historian alusta alkaen.
Ament kasvoi Big Sandy -nimisessä pikkukaupungissa Montanassa. Hän tuli Seattleen 1980-luvun alussa ja oli mukana perustamassa Green River -yhtyettä. Sen hajottua vuonna 1987 Ament kuului Mother Love Bonen perustajajäseniin. Yhtyeen ura päättyi Andrew Woodin kuoltua heroiinin yliannostukseen maaliskuussa 1990.
Ament ja hänen vanha yhtyetoverinsa Stone Gossard ovat toimineet vuodesta 1990 lähtien Pearl Jamissa, jonka menestyksekäs ura jatkuu yhä. Amentilla on ollut sivuprojektina yhtye Three Fish.
TsSKA Sofia
PFK TsSKA on Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa kotipaikkaansa pitävä Bulgarian armeijan keskusurheiluseuran jalkapallojoukkue.
Seura on perustettu 5. toukokuuta 1948 nimellä Septemvri pri TsDV (Септември при ЦДВ). Historiansa aikana se on tunnettu myös nimillä Narodna Voiska (Народна Войска), TsDNV (ЦДНВ), TsDNA(ЦДНА), TsSKA Tšerveno zname (ЦСКА Червено знаме), TsSKA Septemvrijsko zname (ЦСКА Септемврийско знаме) ja TsFKA Sredets (ЦФКА Средец). Nykyinen nimi vakiintui käyttöön vuonna 1962.
Royal Societyn puheenjohtaja
Royal Societyn puheenjohtaja on Royal Societyn jäsenien äänestämä henkilö, joka johtaa Royal Societyä. Uusi puheenjohtaja valitaan pääsääntöisesti viiden vuoden välein. Royal Societyn presidentti vaihdetaan Royal Societyn perustamispäivänä, eli 30. marraskuuta, tai sitä lähimpänä olevana arkipäivänä.
Omertan liitto
Omertan liitto on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani vuodelta 2013. Sen on julkaissut WSOY.
Juoni
Sijoitusasijantuntija Tuomo Saari hankkii EU:n päästökauppaoikeuksia, mutta vastoin hänen tietojaan niiden hinta alkaa laskea ja Tuomo uhkaa tehdä miljoonien tappiot. Samaan aikaan EU:n johto suunnittelee italialaisen pankin pelastamista mafian rahoilla. Suomalainen EU:n ilmastopolitiikkaa tutkinut biologi murhataan ja myös Tuomo ja hänen vaimonsa joutuvat vaaraan.
Curtiss P-40
Curtiss P-40 oli yhdysvaltalaisen Curtissin yksimoottorinen ja yksipaikkainen hävittäjälentokone, joka lensi ensilentonsa vuonna 1938 ollen palveluksessa toisessa maailmansodassa.
P-40 kehitettiin sotaa edeltäneestä Curtiss P-36 Hawkista. Yhdysvaltain armeijan lentojoukot USAAC käytti koko konesarjasta nimitystä Warhawk, Royal Air Force ja kansainyhteisömaiden ilmavoimat nimittivät P-40B- ja P-40C-malleja Tomahawkeiksi ja P-40E:stä eteenpäin Kittyhawkeiksi.
Historia
Ensimmäinen XP-40 oli P-36A Hawk, jonka Pratt & Whitney Twin Wasp -tähtimoottori oli vaihdettu Allison V-1710 -V-12-moottoriin. Huhtikuussa 1939 USAAC tilasi 524 P-40-konetta. Ranska tilasi 140 konetta, mutta yhtään niistä ei ehditty toimittaa ennen maan antautumista Saksalle. Koneet toimitettiin Isoon-Britanniaan, missä niitä pidettiin kuitenkin huonompina kuin Hawker Hurricane, Supermarine Spitfire tai Messerschmitt Bf 109, joten mallia käytettiin ainoastaan koulutukseen ja tiedusteluun. Pohjois-Afrikan rintamalla konetyyppi kuitenkin osoittautui taistelukelpoiseksi, koska siellä vastustajana oli enimmäkseen suorituskyvyltään saksalaishävittäjiä huonompia italialaiskoneita, ja taistelu tapahtui matalalla jossa Allisonin moottorin huonohko ahdin ei haitannut.
Konetta tuotettiin suuria määriä, Brittiläinen kansainyhteisö osti 930 konetta, joilla varustettiin 16 laivuetta, mukaan lukien Etelä-Afrikan ilmavoimien yksiköitä. 23 konetta palveli Neuvostoliitossa. Australian ilmavoimien koneet saavuttivat ratkaisevan voiton japanilaisista Milnelahden taistelussa 1942.
Curtissin tehtaalla Buffalossa valmistettiin 1 300 konetta yksistään vuonna 1942. Kaikkiaan konetyyppiä rakennettiin 14 000 kappaletta vuoteen 1944 mennessä, ja ne palvelivat 23 maan ilmavoimissa.
Neuvostoliitossa P-40 K -versiosta tehtiin kaksipaikkainen tiedusteluversio P-40 EF. Sen aseistus oli poistettu ja tähystäjän istuin lisätty ohjaajan taakse. Polttoainemäärää oli lisätty ja varusteena oli Fairchild K-13 -kamera. Konetta käytettiin vuonna 1943 Hävittäjälentorykmentti 191:ssä.
Saharasta löytyi vuonna 2012 toisen maailmansodan aikana kadonnut Kittyhawk. Lentäjä oli viemässä vaurioitunutta konetta tukikohtaan korjattavaksi, kun se teki hätälaskun ja päätyi hiekkaan kauas asutuksesta. 70 vuotta maastossa ollut kone oli löydettäessä hyväkuntoinen.