cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvig Wennervirta
Ludvig Wennervirran vanhemmat olivat rovasti Ludvig Alexander Wennerström ja Naimi Gustava Hedberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1908 ja lisensiaatiksi 1931. Vuonna 1930 hän väitteli filosofian tohtoriksi aiheenaan goottilainen monumentaalimaalaus Länsi-Suomen ja Ahvenanmaan kirkoissa. Wennervirta oli taidearvostelijana useissa helsinkiläisissä sanomalehdissä vuosina 1909–1944, ja hän oli Teknillisen korkeakoulun taidehistorian ylimääräisenä opettajana 1930–1945. Hän toimi Helsingin yliopistossa taidehistorian dosenttina 1932–1948. Wennervirta oli Suomen taiteilijaseuran puheenjohtajana 1922–1932 ja seuran kunniajäsenenä vuodesta 1952. Hän oli myös Suomen taidejärjestöjen liiton puheenjohtajana 1948–1953 ja liiton kunniajäsenenä vuodesta 1952. Vuonna 1952 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Wennervirta oli erityisesti suuntautunut kristillisiin aiheisiin, mutta myös mystiikka ja jopa tolstoilaisuus kuuluivat hänen kiinnostuksensa kohteisiin. Erityisen läheistä hänelle oli espanjalaisen El Grecon taide. 1930- ja 1940-luvulla Wennervirta suhtautui myönteisesti Saksan kansallissosialistiseen ideologiaan.
Vedenpyhitys
thumb|KP Metropoliitta Ambrosius toimittaa Suurta vedenpyhitystä Uspenskin katedraalissa Teofaniajuhlassa 2009. Käsiristi on tässä tapauksessa vaakasuorassa asennossa. Alidiakonit pitelevät siunauskynttilöitä trikiiriä ja dikiiriä Vedenpyhitys (kreikaksi αγιασμός, venäjäksi освящение воды) on ortodoksisen kirkon kirkollinen toimitus, joka tavallisimmin suoritetaan avoimen veden äärellä, kuten esimerkiksi järven tai joen rannalla tai kaivon luona. Vedenpyhityksessä vesi pyhitetään Pyhän Hengen armovoimalla.
Suuri vedenpyhitys toimitetaan teofanian juhlassa joko kirkossa tai avoveden äärellä. Suuri vedenpyhitys toimitetaan vain kerran vuodessa, 6. tammikuuta Teofaniajuhlan eli Kristuksen kasteen juhlan yhteydessä. Merkittävin ero on troparissa:
Pieni vedenpyhitys voidaan toimittaa useammin kuten esimerkiksi kirkon praasniekkajuhlassa, ristisaaton aikana sekä kasteen ja kodin pyhittämisen yhteydessä.
Veden pyhittäminen tapahtuu upottamalla papin käsiristi veteen kolme kertaa ja samalla papin laulaessa troparia:
Risti upotetaan veteen joko kohtisuoraan tai vaakasuorassa asennossa ja sillä piirretään veteen ristinmerkki vasemmalta oikealle. Kohtisuora upotus on tavallisempi, joskin jotkut papit, mm. isä metropoliitta Ambrosius, käyttävät molempia tapoja koska pyhitettävää vettä on yleensä kahdessa astiassa suuren kysynnän vuoksi.
Pyhitettyä vettä pidetään suuressa arvossa: sitä säilytetään ikonien läheisyydessä ja käsitellään kuin mitä tahansa pyhitettyä. Jotkut vakituista lääkitystä käyttävät esimerkiksi voivat käyttää ehtoollisen jälkeen lääkkeitä ottaessaan tarvittavana juomana juuri pyhitettyä vettä.
Useimmista seurakunnista ja luostareista voi lunastaa erityisiä astioita pyhää vettä varten.
Petserin luostarissa Venäjällä on kaksikin pyhitettyä kaivoa, joista pyhiinvaeltajat tai muut vieraat voivat nostaa pyhää vettä joko omiin tai paikalta lunastamiinsa astioihin.
Miten enkeleitä vietellään
Miten enkeleitä vietellään: lauluja Bertolt Brechtin runoihin rakkaudesta on suomalainen vuonna 1989 julkaistu musiikkialbumi, jolla Monna Kamu, Anneli Saaristo ja Liisa Tavi esittävät suomennoksia Bertolt Brechtin varhaisista eroottisista runoista. Tekstejä ovat laatineet monet suomentajat ja sävellyksiä useammat suomalaissäveltäjät. Kappaleet on sovittanut Eero Ojanen, joka myös tuotti albumin yhdessä Pekka Aarnion kanssa.
Albumi perustuu Työväen Musiikkitapahtumassa Valkeakoskella kesällä 1987 ensiesityksensä saaneeseen musiikkiteatteriesitykseen, jonka ohjasi Laura Jäntti. Produktiota esitettiin sittemmin ainakin Helsingin Savoy-teatterissa, ja vuonna 1989 Yle TV1 esitti siitä televisioon sovitetun, Erkki Kuparin ohjaaman version nimellä Kuinka enkeleitä vietellään.
Feodorit Kuolalainen
Pyhä Feodorit Kuolalainen, lappalaisten valistaja, lasketaan yhdeksi Suomen ortodoksisen kirkon kunnioittamista Karjalan valistajista.
Pyhä Feodorit meni jo 13-vuotiaana Solovetskin luostariin ja vihittiin munkiksi 14-vuotiaana. Kun hänet oli vihitty munkkidiakoniksi, hän lähti kiertelemään eri luostareissa ja tapasi matkallaan muiden muassa pyhittäjä Aleksanteri Syväriläisen ja pyhittäjä Trifon Petsamolaisen, jonka kanssa hän teki valistustyötä lappalaisten asuinalueilla.
Myöhemmin pyhä Feodorit asui useissa luostareissa ollen välillä myös igumenina. Hän kuoli Solovetskin luostarissa elokuun 17. päivänä 1571 ja kyseinen kuolinpäivä on hänen ortodoksinen muistopäivänsä.
Hassaniyya
Hassaniyya on Mauritanian virallinen kieli, jota puhutaan myös muualla Saharan länsiosissa. Se on arabian kielen murre, jota maurit puhuvat. Siinä on monia lainasanoja berberikielestä. Kielessä on muutamia murteita. Kieltä puhutaan Algeriassa, Marokossa, Mauritaniassa, Malissa, Nigerissä, Senegalissa ja Länsi-Saharan alueella. Mauritaniassa ja Länsi-Saharassa hassaniyya on lähes täysin korvannut alueen berberikielet.
Pehr Johan Alopaeus
Pehr Johan Alopaeus (8. lokakuuta 1773 Porvoo – 23. elokuuta 1814 Porvoo) oli suomalainen opettaja, historioitsija ja pappi.
Alopaeuksen vanhemmat olivat Porvoon piispa Magnus Jacob Alopaeus ja Ulrika Jusléen. Historioitsija ja pappi Magnus Alopaeus oli hänen veljensä. Alopaeus tuli ylioppilaaksi Turussa 1789 ja hänet vihittiin primuksena maisteriksi 1792. Alopaeus, joka oli kiinnostunut sivistyshistoriasta, julkaisi jo opiskeluaikanaan Henrik Gabriel Porthanin kanssa kaksiosaisen tutkimuksen Animadversiones de libris raris sekä 1793-1795 kolmiosaisen teoksen Specimen historiae litteraria Fennicae. Hänet nimitettiin kirjallisuushistorian dosentiksi 1794, mutta seuraavana vuonna hän siirtyi Porvoon lukion opettajaksi. Historian lehtori hänestä tuli 1798. Hän toimi myös koulun rehtorina useaan otteeseen ja osallistui isänsä apuna koulun historian toimittamiseen. Alopaeus vihittiin papiksi 1806 ja 1811 hänestä tuli isänsä jälkeen Porvoon tuomiorovasti, mitä tehtävää hän kuitenkin ehti hoitaa vain kolme vuotta.
Alopaeuksen puoliso oli vuodesta 1805 Johanna Elisabet Solitander (k. 1862).
Käsiristi
Käsiristi, evankeliumikirja sekä kolme palavaa lampukkaa tai tuohusta on vähimmäisvarustus joka tarvitaan kaikkien pyhien toimitusten suorittamiseen.
Käsiristit tehdään yleensä yksilökappaleina. Käsiristi on myös hyvin suosittu lahjoitus kansainvälisillä piispallisilla vierailuilla.
Myös luostareissa munkiksi tai nunnaksi vihkimisen yhteydessä jokaiselle vihitylle annetaan oma perinteisesti puinen käsiristi. Vihitty pitelee sitä kädessään koko toimituksen ja sitä seuranneen yön aikana, jonka hän viettää yksinään kirkossa. Tämä risti sekä vihittäessä annettu erityinen tuohus asetetaan myös käsiin kun kyseinen luostarin asukas puetaan arkkuun hautausta varten.
Maastohiihto talviolympialaisissa 1960
Maastohiihdossa oli vuoden 1960 talviolympialaisissa ohjelmassa kuusi kilpailutapahtumaa, joista neljä miesten ja kaksi naisten tapahtumaa. Menestynein maastohiihtomaa oli Ruotsi.
Palmas (kaupunki)
Palmas on kaupunki Brasilian pohjoisella alueella, Tocantinsin osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 228 332 vuonna 2010. Palmas on Tocantinsin pääkaupunki ja asukasluvultaan sen suurin kaupunki.
Blaise Pascal
Blaise Pascal (19. kesäkuuta 1623 Clermont-Ferrand – 19. elokuuta 1662 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, fyysikko ja uskonnollinen filosofi. Hän edisti luonnontiedettä rakentamalla mekaanisia laskimia, kehittämällä todennäköisyysteoriaa, tutkimalla nesteiden ja kaasujen virtausta ja selventämällä muiden muassa paineen ja tyhjiön käsitteitä.
Varhaiset vuodet
Pascal oli kolmilapsisen perheen keskimmäinen lapsi. Hänellä oli vanhempi sisko Gilberte ja nuorempi sisko Jacqueline, jotka olivat veljensä tapaan lahjakkaita. Hänen isänsä Etienne Pascal oli lähteestä riippuen joko tuomari tai verovirkailija. Perheen äiti Antoine Bégone kuoli puolestaan Pascalin ollessa vasta nelivuotias. Leskeksi jäänyt Etienne Pascal muutti perheineen Pariisiin ainoan poikansa ollessa seitsemänvuotias, ja suunnilleen näihin aikoihin hän alkoi antaa kotiopetusta pojalleen.
Nuorempi Pascal yllätti isänsä omaksuttuaan poikkeuksellisen nopeasti klassillisen sivistyksen. Epäonnekseen Pascal oli synnynnäisten lahjojensa lisäksi saanut myös heikon terveyden, joka tuli sen verran varhain ilmi, että hänen isänsä joutui poikansa mahdollisten oireilujen pelossa antamaan lapselleen opetusta suht tasaiseen tahtiin, vaikka nuorella Pascalilla olisi muuten ollut edellytykset nopeampaan opiskeluun. Isä oli kieltänyt pojaltaan matematiikan kokonaan sen aivojen rasittavuuden takia, mutta tämä "kielletyn hedelmän maku" sai nuoren Pascalin kiinnostumaan matematiikasta yhä enemmän ja enemmän. Eräänä päivänä ollessaan 12-vuotias nuori Pascal sai isältään tarkan kuvauksen geometrian luonteesta, ja tämän jälkeen nuorukainen löysi kyseisestä aihealueesta itselleen loputtomien intohimojen kohteen. Pascal sai isältään lahjaksi myös Eukleideen Alkeet, geometrian klassisen perusteoksen, jonka hän ahmaisi leikiten läpi. Gilberte väitti myöhemmin veljensä keksineen myös Eukleideesta riippumatta uudelleen Alkeissa esitellyt 32 ensimmäistä lausetta ja todistaneen ne vieläpä samassa järjestyksessä, jossa Eukleides ne esittelee, mutta tälle väitteelle ei löydy kuitenkaan varmoja perusteita. Pascalin lahjakkuudesta kertoo kuitenkin se, että hän oli vasta noin 14-vuotias päästessään osallistumaan kerran viikossa järjestettyihin Marin Mersennen johdolla pidettyihin tiedekonferensseihin. Niistä muodostui myöhemmin Ranskan tiedeakatemia.
Elämänvaiheet ja tutkimustyö
Teini-iässä Pascalin perhe muutti Roueniin. Muuton taustalla on kerrottu tarina, kuinka isä-Pascal riitaantui kardinaali Armand de Richelieun kanssa mitättömästä veroasiasta ja kardinaalin raivoa peläten perhe joutui piiloutumaan maan alle. Perheen maineen pelasti sittemmin Jacqueline, joka esiintyi nimettömänä eräässä Richelieu'ta huvittaneessa näytelmässä. Saatuaan tietää, että hänet hurmannut näyttelijätär oli erään hänen vihamiehensä tytär, kardinaali antoi Pascalin perheelle anteeksi ja sijoitti isä-Pascalin poliittisen virkaan Roueniin. Muuton jälkeen Pascal jatkoi yhä opiskelujaan, ja ennen 16. ikävuottaan hän teki lopullisen läpimurtonsa todistettuaan myöhemmin omaa nimeään kantaneen Pascalin lauseen, jota hän käsitteli teoksessaan Essai pur le coniques (Tutkielma kartioleikkauksista). 17-vuotiaasta alkaen Pascal alkoi kärsiä säännöllisesti häntä loppuelämän vaivanneista terveysongelmista, joihin lukeutuivat päiväsaikaan vatsakivut ja öisin piinannut jatkuva unettomuus. Ongelmistaan huolimatta ranskalainen onnistui 18-vuotiaana rakentamaan ensimmäisen mekaanisen laskukoneen, laitteen jonka voi perustellusti sanoa olevan kaikkien nykyisten tietokoneiden esi-isä.
Vuonna 1646 Pascalin isä kaatui pahasti jäisellä tiellä Rouenissa, minkä jälkeen häntä hoitaneet lääkärit saattoivat perheen kosketuksiin jansenistisen lahkon kanssa. Samana vuonna koko perhe kääntyi jansenisteiksi. Monet näkevät Pascalin matemaattisen uran alamäen alkaneen tästä hetkestä, mutta Pascal onnistui vielä tekemään matemaattis-luonnontieteellisiä innovaatioita, vaikka hän kärsikin pahenevista ruoansulatushäiriöistä, jotka aiheuttivat hänelle kerran jopa ohimenevän halvauksen. Vuonna 1648 Pascal loi ilmanpaineen luonnonlait tutkittuaan ilmiötä Evangelista Torricellin keksimällä ilmapuntarilla.
Pascal muutti sisarensa kanssa takaisin Pariisiin vuoden 1647 tienoilla, jonne heitä seurasi pian myös heidän isänsä, joka oli nimitetty hallitusneuvokseksi. Pariisissa viettämänsä lyhyen hetken aikana Pascal tapasi kuuluisan ranskalaisen filosofin René Descartesin, joka teki epävirallisen vierailun hänen luonaan. Descartesin ja Pascalin kohtaaminen oli täynnä jännitteitä johtuen heidän lukuisista erimielisyyksistään ja keskinäisestä kateudestaan. Descartes ei suostunut uskomaan, että Pascalin Tutkielma kartioleikkauksista voisi olla 16-vuotiaan nuorukaisen kirjoittama, ja lisäksi hän epäili Pascalin varastaneen ilmapuntarikokeen idean häneltä, koska Descartes itse oli ehdottanut Pascalin saamien tuloksien mahdollisuutta eräässä kirjeessään Mersennelle. Kaiken huipuksi kummankin ajattelijan uskonnolliset vakaumukset olivat pahasti ristiriidassa keskenään: Descartes sympatisoi jesuiittoja, joita Pascalin fanaattisesti kannattama jansenistinen liike vastusti henkeen ja vereen. Tapaamisen jälkeisenä päivänä Descartes vieraili kuitenkin uudestaan Pascalin luona, tällä kertaa lääkärin virassa johtuen Pascalin vaivoista. Descartes suositteli hänelle omaa elämäntyyliään, johon lukeutui lojuminen sängyssä heräämisen jälkeen aamupäivään asti. Hän ehdotti Pascalin vatsavaivoihin ruokavaliota, johon kuului pääosin lihalientä. Pascal ei kuitenkaan noudattanut vilpittömässä tarkoituksessa annettuja ohjeita.
Vuoden 1648 aikana Jacqueline koki uskonnollisen heräämisen ja sai innoituksen ryhtyä nunnaksi Pariisin lähellä olevaan Port-Royalin luostariin. Pascalin isä ei suostunut hyväksymään tyttärensä päätöstä, mutta veljeensä Jacqueline onnistui vaikuttamaan jatkuvan saarnaamisen myötä. Perhe muutti tämän jälkeen takaisin Clermontiin, jossa he viihtyivät kahden vuoden ajan. Paluuta Clermontiin kutsutaan joskus Pascalin ”välikaudeksi”, jolloin jotkin huhut ovat väittäneet Pascalin viettäneen hyvin railakasta elämää, mutta tästä ei ole olemassa todisteita. Perhe palasi takaisin Pariisiin 1650, ja seuraavana vuonna Pascalin isä kuoli. Isän kuolema mahdollisti sen, että Jacqueline pääsi viimein ryhtymään nunnaksi. Pascal taas tavoitteli Descartesin paikkaa Ruotsin kuningattaren Kristiinan hovissa, mutta kuningatar ei kuitenkaan vastannut nousukkaan kutsuun, vaikka Pascal lupasi laskea kehittelemänsä laskukoneen tämän jalkojen juureen.
31-vuotiaaksi mennessä Pascal onnistui kehittelemään Pierre de Fermat’n kanssa loppuun kaikkein merkittävimmän työnsä matematiikan parissa: todennäköisyysteorian.
Uskonnollinen herääminen ja loppuelämä
23. marraskuuta 1654 Pascal koki merkittävän käännekohdan elämässään. Vietettyään viimeiset pari vuotta suhteellisen huolettomana mietittyään muutakin kuin matematiikkaa ja kristinuskoa, tuona kyseisenä päivänä Pascal oli joutua vakavaan onnettomuuteen: hänen ohjaamansa nelivaljakon hevoset yhtäkkiä pillastuivat ja syöksyivät alas eräältä sillalta, mutta Pascal itse pelastui kun vaunujen valjaat murtuivat kesken kaiken. Pascal tulkitsi tapahtuman ja oman pelastumisensa Jumalan antamaksi varoitukseksi. Tapahtuman jälkeen Pascal kirjoitti pergamentinpalalle mystisiä mietelmiä kokemastaan pelastuksesta, ja kantoi tuota tekstinpätkää sen jälkeen jatkuvasti mukanaan kuin amulettia. Lisäksi Pascal vetäytyi Jacquelinen esimerkin johdattamana Port-Royalin luostariin vetäytyäkseen maailmasta ja pohtiakseen filosofisia ongelmia.
Elämä luostarissa auttoi osin Pascalia, sillä paikan säännöllinen elämäntapa paransi hänen terveyttään. Hän kirjoitti myös myöhemmin yhteen kootut Maaseutukirjeensä, joiden tarkoitus oli puolustaa luostarin johtajaa Arnauldia kerettiläisyyssyytteiltä. Pascal alkoi suhtautua matematiikan harrastamiseen turhuutena, joka vei ihmisen mielenkiinnon pois sitä tärkeämmän totuuden eli kristinuskon tutkimiselta. Pascal koki kuitenkin erään ”heikkouden hetken”, kun yhtenä yönä vuonna 1658 hän ei saanut nukuttua hammassäryn takia ja alkoi tämän vuoksi ajatella sen ajan matemaatikkoja vaivannutta ongelmaa, sykloidia. Sykloidin ajattelu vähensi Pascalin hämmästykseksi hänen tuskaansa, ja hän tulkitsi sen merkiksi siitä ettei ollut tehnyt syntiä, vaikka olikin antanut ajatustensa hairahtua ”kaidalta polulta”. Tämän jälkeen Pascal omistautui kahdeksan päivän ajan ratkaistakseen sykloidiin liittyviä geometrisia ongelmia, joita hän onnistui ratkaisemaan, vaikka oli pitänyt matematiikasta neljän vuoden tauon. Pascal julkaisi ratkaisemansa ongelmat salanimellä Amos Dettonville, ja nämä jäivät hänen elinaikansa viimeisiksi matematiikan julkaisuiksi.
Samana vuonna kun Pascal julkaisi viimeiset matemaattiset tutkimuksensa, hänen terveysongelmansa muuttuivat pahemmiksi kuin koskaan aiemmin. Kiduttava ja lakkaamaton päänsärky vei hänen yöunensa kerta toisensa jälkeen, satunnaisia torkahtamisia lukuun ottamatta. Pascalin oma elämäntapa muuttui tätä mukaa entistä askeettisemmaksi. Kesäkuussa 1662 itsekieltäytymistä toistuvasti harrastanut Pascal luovutti vapaaehtoisesti talonsa eräälle isorokkoa sairastavalle perheelle, minkä jälkeen hän muutti asumaan Gilbeten luokse, jossa hän kuoli lopulta kouristuksiin saman vuoden elokuussa vain 39-vuotiaana.
Matematiikka
Pascal kehitti mekaanisen laskimen vuosina 1642–1645. Hän jatkoi matematiikan tutkimista vielä myöhemminkin ja ratkaisi muun muassa pyörähdyskappaleen pinta-alan sekä tilavuuden.
Viimeisinä vuosinaan hän keskittyi integraalilaskennan edeltäjien kehittämiseen.
Kurtinhauta
thumb|240px|Kurtinhaudan kalasatama. Kurtinhauta on kyläalue ja kalasatama Martinniemen kaupunginosassa Haukiputaalla Oulussa Kiiminkijoen suupuolella, joen pohjoisrannalla. Perimätiedon mukaan kylä on saanut nimensä nykyisin soistuneeseen Pieneen satamajärveen taannoin hevosineen hukkuneesta Kurtti-nimisestä miehestä. Pieni satamajärvi sijaitsee Satamajärventien ja entisen proomutelakan välissä.
Kurtinhaudan rakennuskanta muodostuu pääasiassa eri-ikäisistä omakotitaloista, joista vanhimmat on rakennettu alueen teollistumisen ja kalastuselinkeinon myötä 1920–1930-luvuilla. Viime vuosina alueen rakennuskanta on nopeasti uusiutunut vilkkaan muuttoliikkeen ansiosta. Aiemmin kylän väestö sai toimeentulonsa Martinniemen satamasta, Rauma-Repolan tehtailta ja kalastuksesta. Nykyisin työpaikat ovat kauempana, Haukiputaan taajamassa tai Oulussa. Alueella on asukkaita yli 1 000.
Blaise Pascal
Fysiikka
Pascal edisti luonnontiedettä rakentamalla mekaanisia laskimia, kehittämällä todennäköisyysteoriaa, tutkimalla nesteiden ja kaasujen virtausta ja selventämällä muiden muassa paineen ja tyhjiön käsitteitä.
Kurtinhauta
Tunnettuja kurtinhautalaislähtöisiä ovat laulaja Lea Laven, kirjailija Joni Skiftesvik, painin maailmanmestari Eero Tapio ja muusikko-sanoittaja Jukka Takalo.
Sulo Hostila
Sulo Armas Hostila (27. elokuuta 1920 Pietari – 2. joulukuuta 2002) oli suomalainen Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtaja ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri.
Kurtinhauta
Luonto
Kurtinhaudan luonnonkaunis ranta-alue on metsän peittämää muinaista merenrannan hiekkadyynialuetta. Nykyisin virkistys- ja retkeilykäytössä oleva 12 hehtaarin laajuinen Kurtinhaudan rantametsä on yksi harvoja Perämeren rannikolla olevista dyynimetsistä. Haukiputaan kunta hankki alueen omistukseensa vuonna 1979.
Rantametsän alueella on hyvä polkuverkosto ja kaksi uimarantaa. 1980-luvulla kunta suunnitteli kaavoittavansa rantametsän omakotitalotonteiksi, mutta aktiivisen kansalaisliikkeen ansiosta metsäalue säilyi virkistyskäytössä. Vuonna 2006 Martinniemen osayleiskaavan luonnokseen rantametsän alueelle kaavoitettiin 38 asuintonttia; pienkerrostaloja, rivitaloja sekä omakotitaloja. Alueen virkistyskäytössä säilyttämisen puolesta ryhtyi työskentelemään kansalaisliike Pro Kurtinhauta.
Sulo Hostila
Urheilija, valmentaja ja urheilujohtaja
Urheilu-urallaan Hostila edusti TUL:n vahvaa painiseuraa kotkalaista Popinniemen Ponnistusta. Sulo Hostila osallistui Suomi-Ruotsi - painimaaotteluun jo välirauhan kesänä 1940. Jatkosodan rintamaoloissa hän osallistui myös painikisoihin ja voitti sarjansa Itä-Karjalan mestaruuden. Oman urheilu-uran huippu oli painin Suomen mestaruus 1945. Painiuransa päätetyään Hostila oli Työväen Urheiluliiton TUL:n koulutusohjaaja ja valmentaja 1950–1955 ja Pajulahden urheiluopiston tuntiopettaja 1949–1955.
Blaise Pascal
Fysiikka
Hydrostaattiseen paineeseen liittyviä tutkimuksia julkaistiin Pascalin kuoleman jälkeen. Pascal teki kokeen kahden elohopealla täytetyn lasiputken kanssa. Toinen jäi laaksossa olevaan kylään, toinen vietiin vuoren rinnettä ylöspäin.
Sulo Hostila
Urheilija, valmentaja ja urheilujohtaja
Työväen Urheiluliikkeen hajottua 1950-luvun lopulla Sulo Hostila oli rakentamassa uutta keskusjärjestöä Työväen Urheiluseurojen Keskusliittoa eli TUK:ta, jonka puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1962 aina 1970-luvulle asti.
Kansanedustaja ja ministeri
Hostila oli SDP:n kansanedustajana Kymen läänin vaalipiiristä 1956–1975. Hän tuli alun perin edustaja Penna Tervon tilalle 6. maaliskuuta 1956 tämän kuoltua liikenneonnettomuudessa. Hostila oli eduskunnan sosiaalivaliokunnan puheenjohtaja 1970–1971 ja Kansaneläkelaitoksen valtuutettujen puheenjohtaja. Hän oli puolustusministerinä Paasion II sos.dem. vähemmistöhallituksessa 1972. Hostila oli presidentin valitsijamies vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Karhulan kauppalanvaltuuston jäsenenä.
Viimeksi hän toimi Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtajana 1974–1982. Hostila sai sosiaalineuvoksen arvonimen 1980.
Blaise Pascal
Filosofia
Pascalin uskonnollisia ajatuksia sisältävä teos Mietteitä (Pensées) ilmestyi vasta hänen kuolemansa jälkeen 1670.
Kunnianosoituksia
Blaise Pascalin mukaan on nimetty paineen yksikkö pascal sekä ohjelmointikieli Pascal. Hänen mukaansa nimetty yliopisto (Université Blaise-Pascal, toiselta nimeltään Clermont-Ferrand II) toimi tällä nimellä vuosina 1976-2016, mutta vuodesta 2017 lähtien siitä tuli osa Université Clermont-Auvergnea.
Kurtinhauta
Luonto
Asukkaat reagoivat hyvin voimakkaasti Kurtinhaudan rantametsän luonnontilaisena säilyttämisen puolesta. Kaavaehdotuksesta jätettiin noin 250 muistutusta ja ihmiset vastustivat metsän rakentamista yli 3 000 nimen kansalaisadressilla. Liikehdintä sai valtakunnallista huomiota.
Kahden vuoden prosessin jälkeen Haukiputaan kunnanvaltuusto teki kesäkuussa 2008 päätöksen, jossa rantametsä päätettiin säilyttää rakentamattomana.
Martinniemen kyläyhdistys on ehdottanut Kurtinhaudan rantametsän alueelle Martinniemen vapaa-ajankeskuksen perustamista. Pienvene- ja kalasatamaa kaavaillaan yhdistyksen suunnitelmassa laajennettavaksi ja vanhalle telakka-alueelle suunnitellaan vierassatamaa ja pienveneiden telakkaa. Mustankarin saarta kaavaillaan matkailukäyttöön.
Dyynimetsään on rakennettu yli kaksi kilometriä pitkä kulttuuri- ja luontopolku, jossa esitellään paikkakunnan historiaa, alueen luontoa, Kiiminkijokea sekä Joni Skiftesvikin kirjojen ja Jukka Takalon laulujen taustana olevaa seutua ja maisemaa.
Martinniemessä toimii aktiivinen kyläyhdistys, joka järjestää kesäisin suuren suosion saaneen kesäjuhlan Kurtinhaudan kalasatamassa ja talvella talviriehan Ukkolan rannassa. Rantaan ja rantametsään sijoittuva kulttuuritapahtuma Maaginen Martinniemi on uusin yleisötilaisuus.
Laivaveistämö
Martinniemen ensimmäinen teollinen yritys oli nykyisen Kurtinhaudan kalasataman tienoilla sijainnut oululaisen Carl Fredrik Engmanin omistama laivaveistämö, joka sai toimilupansa vuonna 1782. Veistämö rakensi jopa valtameriliikenteen purjelaivoja. Nelimastoinen fregatti Superbe rakennettiin vuonna 1814 Kurtinhaudalla. Carl Magnus Engman oli 1800-luvun alussa Oulun suurin laivanvarustaja. Superbe oli kolmimastoinen tasasaumainen puufregatti, jonka kantokyky oli 203 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Alus oli varustettu rakennusvaiheessa Suomen sodan jälkeisen epävakaan ajan takia rannikoiden puolustamista varten neljällä kanuunalla. Aluksella kuljetettiin muun muassa malmia. Aluksen kapteeneina on mainittu muun muassa viipurilainen Ohlsen vuonna 1835 ja viipurilainen Widgren vuosina 1834–1845. Aluksessa olivat osakkaina Carl M. Engman ja Carl E. Junnelius. Alus myytiin Kokkolaan vuonna 1822. Myöhemmin laivatelakan paikkeilla sijaitsi Rauma-Repolan omistama proomutelakka.
Sankarit (elokuva)
Sankarit (Heroes) on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Vietnamin sotaveteraanin mielenterveysongelmia pohtivan olokuvan pääosia esittävät Henry Winkler, Sally Field, Harrison Ford, Val Avery, Olivia Cole ja Hector Elias. Elokuvan on ohjannut Jeremy Kagan.
Juoni
Vietnamin sodassa psyykkisesti sairastunut Jack Dunne (Winkler), vanha hippi, karkaa sotilassairaalasta ja ryhtyy rakentamaan elämäänsä pilvilinnojen turvin. Ystävänsä (Ford) kanssa hän haluaa perustaa kaninkakkaan perustuvan matofarmin Pohjois-Kalifornian Eurekaan. Kolmantena päähahmona on häitään karannut Carol (Field), tasapainoton hänkin.
Pulkkila (Anttola)
Pulkkila on Anttolaan kuuluva kylä, joka sijaitsee noin 16 kilometriä Anttolan keskustaajamasta. Nykyisin Anttola on osa Mikkelin kaupunkia. Pulkkilassa sijaitsee suurkokoinen Majaatlampi ja lukuisia muita pieniä lampia. Kylä on haja-asutusaluetta, kylä ei muodosta selkeää kyläkokonaisuutta, ja sitä ympäröivät lähinnä tiheät metsiköt ja aavat peltoaukeat. Pulkkilan kautta kulkee Kokkosenlahdelta Siikakoskeen päin kulkeva maantie.
Pulkkila on maalaismaisemaltaan perinteinen. Kylällä sijaitsee muun muassa talonpoikien asumuksena toiminut savupirtti, joka on merkitty nykyisin Museoviraston erityissuojelukohteeksi. Aiemmin Pulkkila on ollut pientalonpoikien asutusaluetta, jossa on ollut pienviljelyä ja karjataloutta.
Birmingham Barons
Birmingham Barons on Minor league baseball-joukkue Birminghamissa Alabamassa. Seura on nykyisin Chicago White Soxin farmiseura.
Barons aloitti toimintansa vuonna 1885. Seura tuli tunnetuksi 1990-luvulla, jolloin välivuosiaan viettänyt Michael Jordan pelasi seuran paidassa. Vuodesta 1986 lähtien Barons on ollut White Soxin farmijoukkue.
Uppsalan lääni
thumb|right|270px|Uppsalan läänin kunnat.
Uppsalan lääni (, Uppsala län, vanh. Upsala län ja aik. ) on lääni Tukholman pohjoispuolella Keski-Ruotsissa. Lääni sijaitsee Uplannin maakunnan länsi- ja pohjoisosassa. Muut osat Uplannista kuuluvat pääasiassa Tukholman lääniin. Läänin pääkaupunki on Uppsala. Valtiopäivävaaleissa lääni muodostaa Uppsalan läänin vaalipiirin.
Uppsalan läänillä on lyhyt maaraja myös Suomea vastaan, sillä osa Märketin majakkasaaresta Ahvenanmerellä kuuluu Östhammarin kuntaan ja Uppsalan lääniin.
Vuonna 2007 läänissä oli 1 682,03 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 20,5 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Vanhempaa historiaa
Kalmarin unionin aikaan ja myöhäiskeskiajalla nykyisen Uppsalan läänin alueella oli jonkin aikaa Stäkesin lääni, joka käsitti lännessä Bron kihlakunnan ja Håbon kihlakunnan sekä idässä Närdinghundran kihlakunnan. Ne sijaitsivat vanhan Mälarenilta Sigtunan kaupunkiin johtavan reitin (Gorveln-Skarven-Sigtunafjärden) varrella.
Uppsalan linnalääniin kuuluivat Uppsalan kaupungin lähellä sijainneet Ulleråkerin kihlakunta ja Vaksalan kihlakunta sekä pohjoisempana sijainneet Norundan kihlakunta ja Olandin kihlakunta, kuten myös vanhat Vendelin kihlakunta, Tierpin kihlakunta ja Vålan kihlakunta. Muilta osin Tiundaland ja Attundaland kuuluivat Tukholman voutikuntaan. 1400-luvun alusta lähtien Ulleråkerin ja Vaksalan kihlakunnat kuuluivat vastaperustettuun Uppsalan kartanon voutikuntaan. Ulleråkerin ja Vaksalan kihlakunnat oli 1400-luvulla useaan otteeseen läänitetty aatelismiehille; läänitysten välisenä aikana ne kuuluivat kruunulle. 1520-luvulta lähtien Tierpin, Vålan ja Norundan kihlakunnat kuuluivat samaan voutikuntaan. 1530-luvun lopussa muodostettiin Örbyhusin lääni Tierpin, Vendelin ja Vålan kihlakunnista, Älvkarlebyn, Västlandin, Österlövstan, Hållnäsin ja Valön pitäjistä Norra Rodenissa sekä Dannemoran ja Filmin pitäjistä. Vuonna 1549 Vålan kihlakunta liitettiin kuitenkin Salbergin lääniin kuuluneeseen Väsbyn kartanon voutikuntaan.
Lisäksi oli olemassa Östhammarin lääni, joka oli kooltaan pieni ja siihen kuului todennäköisesti vain nykyinen Frösåkerin kihlakunta. Östhammarin linna sijaitsi kaupungista pohjoiseen ja mainitaan jo Bo Jonsson Gripin aikana. Linna kuului kuningatar Filippan elatuslääniin, ja sen poltti kuningas Erikin vouti Roslagenin talonpoikien kapinoidessa vuonna 1434. Myöhemmin linna rakennettiin uudestaan.
Uudempaa historiaa
Tukholman läänin ja Uppsalan läänin käsittänyt Upplandin lääni oli olemassa vuosina 1634–1640 ja 1655–1713. Näiden ajankohtien välissä vuosina 1641–1654 alue oli jaettuna kahteen lääniin. Vuonna 1714 tehtiin alueen uusi ja lopulliseksi jäänyt jako kahteen lääniin.
Uppsalan läänin ja Södermanlandin läänin välinen raja muuttui hieman 1940-luvulla nykyisten Enköpingin ja Strängnäsin kuntien välillä tehdyn rajansiirron vuoksi. Vuoden 1952 kuntauudistus ei muuttanut Uppsalan läänin rajoja. Sen sijaan vuonna 1971 nykyinen Knivstan kunta ja osia nykyisestä Östhammarin ja Uppsalan kunnista liitettiin Tukholman läänistä Uppsalan lääniin. Samalla Upplands-Bron kunta liitettiin Uppsalan läänistä Tukholman lääniin. Lisäksi Västmanlandin läänistä liitettiin Uppsalan lääniin entinen Fjärdhundran maalaiskunta, joka tuli kuulumaan Enköpingin kuntaan.
Vuonna 2005 Ruotsin valtiopäivät päätti vielä, että Hebyn kunta liitetään Västmanlandin läänistä Uppsalan lääniin vuoden 2007 alusta lähtien. Hebyn kunta kuuluu kokonaan Uplannin maakuntaan, joten lännessä Uplannin maakunnan ja Uppsalan läänin rajat ovat lähes samat. Salan kuntaan kuuluva Tärnan pitäjä kuuluu tosin vielä Västmanlandin lääniin.
Vaakuna
Vaakunaselitys: Punaisessa kentässä kultainen valtakunnanomena.
Vaakuna on sama kuin Uplannin maakunnan vaakuna. Se vahvistettiin läänin vaakunaksi vuonna 1939. Lääninhallitus oli jo pitkään käyttänyt vaakunaa, vaikka Uppsalan lääni käsittää vain osan Uplannin maakunnasta. Kun lääninhallitus käyttää vaakunaa tunnuksenaan, niin sen päällä on kuninkaankruunu.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Uppsalan läänissä sijaitsi 68 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu. Kahdella asteriskilla (**) merkityt taajamat sijaitsevat osittain toisen läänin alueella. Taulukossa on siinä tapauksessa ilmoitettu taajaman tässä läänissä asuvan väestön määrä.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
Valtiopäivävaalit
Uppsalan lääni kuuluu kokonaisuudessaan Uppsalan läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 11 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 13 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Maakäräjäkunta
Uppsalan lääni kuuluu kokonaisuudessaan Uppsalan läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Uppsalan lääni on jaettu seuraaviin 3 vaalipiiriin: Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 71 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 17,8 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 13,9 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Seuraavista vuoden 1984 lopun mukaisista tiedoista puuttuu tuolloin Västmanlandin lääniin kuulunut Hebyn kunta. Kyseisten tietojen mukaan 7,9 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 7 724 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,1 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 194 768 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Uppsalan läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 338 630 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Khustin maakunta
Väestöstä 99 % on paštuja ja yksi prosentti tadžikkeja. Uskonnoltaan paštut ja tadžikit ovat pääosin sunneja. Vuonna 2017 arvioitiin, että 23 % väestöstä oli lukutaitoisia.
Nikkor
thumb|200px|Nikkor AF 50mm/1.8 D Nikkor on Nikonin valmistamien valokuvausobjektiivien tuotemerkki. Erityisesti Nikkorin nimellä on Nikonin F-tyypin objektiivejä. Nippon Kogaku K.K. (nyk. Nikon) esitteli Nikkor-tuotemerkin vuonna 1932.
Valtaosa Nikkorin objektiiveistä on julkistettu Nikon F-tyyppisinä. Näitä on olemassa yli 400 erilaista.
Linnankosken lukio
Linnankosken lukio on suomenkielinen vuonna 1895 lukio Porvoossa. Päivälukiossa on noin 680 opiskelijaa ja 50 opettajaa. Lukiossa toimii myös aikuislinja. Rehtorina toimii Kaisa Leppävuori.
Nykyinen lukiorakennus valmistui 1953, ja sen yhteyteen valmistui laajennusosa vuonna 2000. Lukiorakennukseen tehtiin sisäilmaremontti ja peruskorjaus vuosina 2017–2018.
Tunnettuja Linnankosken lukiossa opiskelleita
Lähde
Tanna
Tanna on saari Vanuatussa Tyynellämerellä. Se kuuluu Tafean maakuntaan. Saaren pituus on 40 kilometriä ja leveys 19 kilometriä. Pinta-alaltaan Tanna on 549 neliökilometriä. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan saarella asui 32 427 asukasta. Saaren pääkaupunki on länsirannikolla sijaitseva Isangel ja suurin kaupunki Isangelin lähellä sijaitseva Lenakel. Tannan kaakkoisrannikolla sijaitsee toimiva tulivuori Mount Yasur, joka on 361 metriä korkea. Saaren korkein kohta on kuitenkin Mount Tukosmera, joka on 1 084 metriä korkea. Tannalla tuotetaan kahvia, kopraa ja karjaa. Saarella puhutaan muun muassa tannan kieltä, mutta useimmat asukkaat ymmärtävät myös bislamaa.
Tannalla harjoitetaan muun muassa lastikulttiuskontoa, jota kannattaa noin viidennes saaren väestöstä. Uskonnossa palvotaan John Frum -hahmoa (Jon from America). Monet sen kannattajista uskovat John Frumin hengen elävän Mount Yasur -tulivuoden uumenissa.
Ensimmäisenä eurooppalaisena saarelle saapui James Cook vuonna 1774.
Saarelle sijoittuvat vuonna 2015 ensi-iltansa saaneen samannimisen elokuvan tapahtumat. Elokuva oli Australian Oscar-ehdokas. Helsingin Sanomien Nyt-liitteen toimittaja Harri Römpötti pitää elokuvaa ulkokohtaisena ja romantisoivana ja näkee ongelman juuri siinä, että se on näytelmäelokuva, joka on tekijöidensä puheenvuoro, eikä dokumentti, joka suoraan myöntäisi tarkastelevansa aihetta ulkopuolelta. Vanuatun matkailutoimisto kuitenkin esittelee elokuvaa markkinoinnissaan.
Larsboda
thumb|right|250px|[[TeliaSoneran pääkonttori Larsbodassa.]]
Larsboda on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu Farsta kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Farstan ja Farsta strandin kaupunginosat sekä Huddingen kunta. Larsbodan kaupunginosa muodostettiin vuonna 1956, ja nykyisin siellä on asukkaita noin 1200. Maa-alaltaan se on 1,23 neliökilometrin suuruinen.
Puolan historia 1945–1989
Puolan historiassa vuodet 1945–1989 olivat neuvostokommunistien hallitsemaa aikaa. Monet yhteiskunnalliset kokeilut johtivat sosiaaliseen epätasa-arvoon ja taloudelliseen taantumaan.
Toisen maailmansodan lopulla Saksan sotajoukot oli ajettu pois Puolasta Neuvostoliiton puna-armeijan avulla. Jaltan konferenssissa määrättiin kommunistikoalitiohallituksen muodostamisesta Puolaan. Monet puolalaiset näkivät tämän liittoutuneiden myönnytyksenä Josif Stalinille, jonka sallittiin muodostaa satelliittivaltioita Itä-Eurooppaan. Stalin oli tuhonnut Puolan kommunistipuolueen johdon vuonna 1938. Bund-puolueen johtajat Henrik Erlich ja Victor Alter teloitettiin joulukuussa 1942.
Kansanvallan perustaminen (1945–1956)
Stalin teki Bolesław Bierutista Puolan ensimmäisen pääministerin kommunistikoalitiohallitukseen, jonka muodostivat Puolan työväenpuolue, pakolaishallituksen jäsenet ja Armia Krajowan (AK) vastarintaliikkeen jäsenet sodan jälkeen 1945 pidettyjen vapaiden vaalien perusteella. Puolan puolustusministeriksi tuli neuvostomarsalkka Konstantin Rokossovski. Stalin asetti Puolan katolisen kirkon johtoon Bolesław Piaseckin, ja Puolan yhtynyt työväenpuolue (PZPR) sai johtavan aseman hallituksessa. Puola oli lännempänä kuin ennen toista maailmansotaa, ja sen pinta-ala oli pienentynyt. Puola sai osan Itä-Preussista ja osia Sleesian ja Pommerin alueista, ja sen uudeksi länsirajaksi tuli Oder–Neisse-linja. Stalin oli antanut puolalaisen vastarintaliikkeen Armia Krajowan tuhoutua Varsovan kapinassa elokuussa 1944. Sen jäseniä teloitettiin sodan jälkeen vuosina 1945–1949 kaikkiaan noin 6 000. Suurin oppositioliike, talonpoikaispuolue, tuhottiin vuosina 1946–1947. Władysław Gomułka toimi maan varapääministerinä 1945–1948. Poikkeuksena muihin Itä-Euroopan maihin Puolassa ei toteutettu epäsuosittua maatalouden kollektivisointia: kun sitä ei saatu alkuun ennen stalinismin kauden päättymistä, sen toteutusmahdollisuudet olivat heikot.
Gomułka sosialismin rakentajana (1956–1970)
Stalinismin kausi päättyi, kun Władysław Gomułka nousi Puolan yhtyneen työväenpuolueen johtajaksi vuonna 1956 ilman Neuvostoliitolta saatua lupaa. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen teesinsä ”puolalainen tie sosialismiin” sai kannatusta. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivisointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin. Puolan oli kuitenkin nöyrryttävä allekirjoittamaan 14. toukokuuta 1955 sopimus Varsovan liiton perustamisesta.
Vuoden 1968 levottomuudet alkoivat maaliskuussa sen jälkeen, kun hallitus kielsi venäläisvastaiseksi leimatun Adam Mickiewiczin Dziady-näytelmän esittämisen. Hallitus kukisti levottomuudet laajoin pidätyksin ja leimaamalla kapinalliset sionistisiksi. Tuhannet juutalaisperäiset toisinajattelijat menettivät työnsä tai karkotettiin maasta. Elokuussa 1968 Puola pakotettiin osallistumaan Prahan kevään kukistamiseen Tšekkoslovakiassa, ja Puolassakin sensuuri tiukkeni ja opiskelijoiden ja sivistyneistön valvontaa tiukennettiin. Joulukuussa 1970 telakkatyöläisten levottomuuksissa ammuttiin lukuisia ihmisiä. Vanhan polven kommunistiksi katsottu Gomułka pakotettiin eroamaan julkisista tehtävistään vuonna 1971. Nuorempi ja dynaamisempi Edward Gierek nousi puoluejohtajaksi.
Gierekin valtakausi (1970–1980)
Gomulkan hallitus nosti peruselintarvikkeiden hintoja joulukuussa 1970, mikä johti suuriin lakkoihin. Uusi Gierekin hallitus joutui turvautumaan isoihin lainoihin Länsi-Euroopasta, Länsi-Saksasta ja Yhdysvalloista toteuttaakseen uutta talousohjelmaa: pääosin lainattiin Yhdysvalloista ja Länsi-Saksasta. Puola osti teknologiaa lännestä, jotta voisi päivittää puolalaisten vientitavaroiden tuotantoa. Tämä valtavan suuri laina on arvioitu kymmeneksi miljardiksi dollariksi. Sitä käytettiin teollisuuden uusrakentamiseen, modernisoimaan puolalaista teollisuutta ja tuomaan kulutustavaroita työläisille. Talousohjelman tuloksena rakennustoiminta vilkastui ja asumisolosuhteet parantuivat. Öljykriisi 1973 vaikeutti uudelleen taloustilannetta. Edward Gierekin hallitus joutui nostamaan hintoja, mikä johti toiseen mielenosoitusliikkeeseen.
Kommunistien vallan päättyminen (1980–1990)
Paavi Johannes Paavali II:n valinta paaviksi ensimmäisenä puolalaisena oli odottamatonta vuonna 1978. Tapahtuma voimisti kommunismin vastustusta Puolassa. Gdanskin satamassa alkoi lakko elokuussa 1980. Riippumaton ammattiyhdistysliike ”Solidaarisuus” perustettiin syyskuussa 1980. ”Solidaarisuus” pakotti Wojciech Jaruzelskin julistamaan sotatilan joulukuussa 1981 ja vangitsemaan suurimman osan opposition johtajista. Muutos oli kuitenkin väistämätön. Mihail Gorbatšovin uudistukset Neuvostoliitossa vähensivät katolisen kirkon, ammattiyhdistysliikkeen ja ulkomaisten tukijoiden painostusta. Kommunistien oli pakko neuvotella vastustajiensa kanssa. Pyöreän pöydän neuvottelut muuttivat radikaalisti Puolan hallitusta ja yhteiskuntaa 1989. Solidaarisuus laillistettiin uudelleen ja se pääsi mukaan tuleviin vaaleihin. Solidaarisuuden ehdokkaat saavuttivat voiton rajoitetuissa vaaleissa kesäkuussa 1989, mikä mahdollisti Keski- ja Itä-Euroopassa rauhanomaisen siirtymisen kommunismista demokratiaan. Jaruzelski erosi Puolan johdosta 1990. Häntä seurasi presidenttinä Lech Wałęsa joulukuussa 1990. Solidaarisuusjohtoinen koalitiohallitus oli muodostettu. Kommunistisesta Puolan kansantasavallasta oli jälleen tullut Puolan tasavalta.
Lähteet
פולין הקומוניסטית
Lontoon lentoasema
Lontoon lentoasema voi tarkoittaa seuraavia lentoasemia:
Susanne Lothar
Susanne Lothar (15. marraskuuta 1960 Hampuri, Länsi-Saksa – 21. heinäkuuta 2012) oli saksalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Ura
Susanne Lothar oli vuosia Deutsches Schauspielhaus -teatterin riveissä, ja teki valkokangasdebyyttinsä vuoden 1983 elokuvassa Oudot hedelmät (Eisenhans). Hän näytteli aviomiehensä Ulrich Mühen kanssa avioparia Michael Haneken elokuvassa Funny Games vuonna 1997. Yhteistyö Haneken kanssa jatkui vielä elokuvissa Pianonopettaja (2001) sekä Valkoinen nauha (2009). Lotharin kaikki Haneken kanssa tehdyt elokuvat esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Speedlight
thumb|SB-700 Speedlight on Nikonin käyttämä tuotemerkki valokuvaukseen tarkoitetuille salamalaitteille. Kilpaileva valmistaja Canon käyttää salamatuoteperheestään samankaltaista nimeä Speedlite.
Speedlight-salamat ovat osa Nikonin CLS:ää, joka mahdollistaa useiden salamalaitteiden käytön kamerassa langattomasti orjasalamasignaaleilla.
Värriötunturit
thumb|250px|Näkymä Värriötuntureiden kakkoselta kohti [[Sauoivaa elokuussa.]] Värriötunturit on monilakinen tunturiselänne Sallassa. Selänteen pituus on 15 kilometriä ja korkein laki 552 metriä. Värriötuntureilla on vuonna 1967 perustettu Helsingin yliopiston Värriön tutkimusasema.
Petsamon taistelu
Petsamon taistelu käytiin Suomen ja Neuvostoliiton joukkojen välillä Petsamossa Lapissa. Taistelu alkoi talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939, ja se päättyi sodan loppumiseen 12. maaliskuuta 1940. Taistelu käytiin osasto Pennasen ja Neuvostoliiton 52. divisioonan ja 104. vuoristodivisioonan välillä. Suomen osalta taistelutoimia johdettiin ensin Pohjois-Suomen Ryhmän ja myöhemmin Lapin Ryhmän esikunnasta
Suunnitelmat ja joukot
Pohjois-Suomen Ryhmän alaiseen Petsamon harjoituskeskukseen oli saapunut pohjoisimmasta Lapista syksyn 1939 ylimääräisten harjoitusten mukana joukkoja, jotka olivat tottuneet kylmyyteen ja vaikeakulkuiseen maastoon. Harjoituskeskuksen miehistö koostui Lapin Rajavartioston neljännestä komppaniasta (4./LR). Keskuksessa perustettiin 10. ja 11. erilliset komppaniat (10.Er.K ja 11.Er.K) sekä 5. erillinen patteri (5.Er.Ptri), joiden tehtävänä oli torjua vihollisen hyökkäykset viimeistään Yläluostarin tasalle. Suomalaisissa sotasuunnitelmissa oltiin valmiita luopumaan Petsamovuonon alueella olevista kylistä.
Kuolan niemimaalle sijoitettuun Neuvostoliiton 14. armeijaan kuuluivat 14. ja 52. jalkaväkidivisioonaa sekä 104. vuoristodivisioona. Armeijan tehtävänä oli valtaamalla Petsamo estää liittoutuneiden maihinnousu Kuolan niemimaalle ja hyökkäykset Norjan alueelta. Aluksi oli suunniteltu, että 104. vuoristodivisioona hyökkäisi Jäämeren kautta ja että 52. divisioona hyökkäisi maarajan yli ja etenisi Nautsiin, mutta itse taistelussa 52. divisioona kuljetettiin meritse hyökkäämään Petsamoon samalla, kun 104. vuoristodivisioona hyökkäsi rajan yli. 14. divisioona jäi Kuolan niemimaalle odottamaan mahdollista liittoutuneiden maihinnousua.
Taistelu
Neuvostojoukot hyökkäsivät aamulla 30. marraskuuta rajan yli Kalastajasaarennossa sekä Petsamon alueella. Petsamon harjoituskeskuksen päällikkö kapteeni Valdemar Salmelo antoi käskyn tuhota satamalaitteet, polttaa Petsamovuonon kylät ja vetäytyä Yläluostarin alueella sijainneisiin taaempiin asemiin. Satamalaitteiden tuhoaminen onnistui vain osittain, ja 104. vuoristodivisioona eteni luultua hitaammin. Siksi Salmelo arvioi toimintansa olleen liian hätiköityä ja ampui itsensä seuraavana päivänä kovien paineiden alla. Petsamon joukkojen komentajaksi määrättiin kapteeni Antti Pennanen. Yläluostarin alueella suomalaisjoukot pysäyttivät 104. vuoristodivisioonan vastahyökkäyksellä, minkä jälkeen joukot vetäytyivät taaempiin viivytysasemiin Maajärvellä. Maajärvellä Pennanen muodosti kolme komppaniaa käsittävän osasto Pennasen.
Neuvostoliiton 52. divisioona oli tuotu 15. joulukuuta mennessä meriteitse kokonaisuudessaan Petsamoon. Divisioonan kärkijoukot olivat jo aloittaneet hyökkäyksensä muutamaa päivää aiemmin. Osasto Pennanen luopui Salmijärven alueesta vielä samana päivänä aamuyöllä. 18. joulukuuta mennessä osasto oli vetäytynyt Kornettijoelle asti, jonne viivytystaisteluvaihe päättyi. 25.-26. joulukuuta osasto teki vastahyökkäyksen Höyhenjärvelle.
Neuvostojoukkojen oltua miltei kaksi kuukautta paikoillaan 52. divisioona aloitti etenemisen uudelleen. Suomalaisjoukot joutuivat vetäytymään 27. joulukuuta Kornettijoelta Nautsiin. Maaliskuun 7. päivänä neuvostojoukot aloittivat hyökkäyksen uudelleen ja valtasivat Nautsin. Osasto Pennanen vetäytyi jälleen etelään päin, Kohisevan tasolle. Nautsin valtaamisen jälkeen Petsamon alueen suunnalla ei tapahtunut sotatoimia.
Lopputulos
Neuvostojoukot saivat vallattua suuren alueen Petsamoa, mutta niiden eteneminen syvemmälle Lappiin saatiin kuitenkin pysäytettyä suomalaisten viivytystaisteluiden, kylmyyden ja vaikeakulkuisen maaston ansiosta.
Ford Cortina
Ford Cortina on perheauto, jota Englannin Ford myi vuosina 1962–1982. Cortina oli Fordin massatuote, jota myytiin suunnattomia määriä. Se korvattiin vuonna 1982 Ford Sierra -mallilla. Cortinaa tuotettiin viiden sukupolven ajan (Mark I – Mark V). Virallinen kutsumanimi viimeisen sukupolven Cortinalle oli Englannissa Ford Cortina 80. Viimeiset kaksi mallisukupolvea Cortina oli koko lailla identtinen saksalaisen sisarmallinsa Taunuksen kanssa.
Mark I
thumb|right|200px|Ford Cortina Lotus Mark I Lempinimellä "tähtiperä" tunnettu Cortina Mk.I oli tuotannossa 1962 - 1966. Tavanomaisten 1.2-litraisten perheautojen lisäksi mallistoon kuului 1.5-litrainen GT sekä 1.6-litraisella TwinCam-moottorilla varustettu Cortina Lotus. Mallimerkintänsä mukaan auton moottori oli Lotuksen käsialaa.