cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heidi Klum
Filmografia
Heidi Klum on myös esiintynyt seuraavissa televisiosarjoissa: Veljemme on nero (hampaaton jääkiekkoilija), Cursed. I Get That a Lot, Spin City, Sinkkuelämää, CSI: Miami, Ensisilmäyksellä, Yes, Dear, Ruma Betty ja Täydelliset naiset.
Michael Hector
Maajoukkueura
Hector on syntynyt Englannissa, mutta hän sai luvan edustaa Jamaikaa, sillä hänellä on sukujuuria maassa. Hector debytoikin Jamaikan jalkapallomaajoukkueessa kesäkuussa 2015 Copa Américan ottelussa Uruguayta vastaan. Hän pelasi Jamaikan paidassa kaikissa joukkueen otteluissa Copa Américassa. Saman vuoden Gold Cupissa Hector pelasi neljässä ottelussa ja oli mukana saavuttamassa hopeaa.
Hector pelasi myös vuoden 2016 Copa América Centenariossa ja vuoden 2019 Gold Cupissa.
Tarjanne
Tarjanne voi viitata seuraaviin asioihin:
Tšad olympialaisissa
Tšad osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1964 ja on siitä alkaen osallistunut 1–6 urheilijan joukkueilla jokaisiin kesäolympialaisiin vuosia 1976 ja 1980 lukuun ottamatta. Maa ei ole voittanut mitaleita. Tšad ei ole osallistunut talviolympialaisiin.
Jim Neidhart
thumb|Jim Neidhart vuonna 2015|alt= James Henry Neidhart (8. helmikuuta 1955 – 13. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen showpainija, jonka aktiivivuodet sijoittuivat 1980–1990-luvuille. Neidhart aloitti showpainiuransa vuonna 1979 ja debytoi World Wrestling Federationissa 21. tammikuuta 1985, Madison Square Gardenissa järjestetyssä tapahtumassa, nimellä Jim The Anvil Neidhart. Hän muodosti yhdessä Bret Hartin kanssa The Hart Foundation -duon, joka voitti kaksi kertaa World Tag Team -mestaruuden, ensimmäisen 7. helmikuuta 1987.
Neidhart kuoli äkilliseen sairaskohtaukseen, ja hänellä oli alkava Alzheimerin tauti.
Kakarakestit
Kakarakestit on Katri Helenan lastenmusiikkialbumi, joka julkaistiin vuonna 1973. Albumin kappaleita sisältävä puolituntinen tv-ohjelma Katri Helenan Kakarakestit esitettiin Mainos-TV:n ohjelmistossa iltayhdeksältä jouluaatonaattona 1974. Albumi on julkaistu CD-levynä osana neljän levyn pahvikansiin pakattua kokoelmaa Kultaiset lastenlaulut 1.
Itä-Timor olympialaisissa
Itä-Timor osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja on ollut kesäolympialaisissa mukana 2004, 2008 ja 2012. 2016 Rio de Janeiron kesäolympialaisissa maalla oli ennätyssuuri joukkue, eli kolme urheilijaa. Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäistä kertaa vuonna 2014, tuolloin yhden urheilijan joukkueella. Maa ei ole saavuttanut mitaleita.
USB 3.0
Versiot
USB 3.1 määrittely on julkaistu vuonna 2013. USB 3.2 määrittely on julkaistu vuonna 2017.
Saatavuus
Buffalo Technology julkisti ensimmäisen USB 3.0:aa käyttävän laitteen marraskuussa 2009, kun taas ensimmäiset sertifioidut USB 3.0 kuluttajalaitteet esiteltiin 5. tammikuuta 2010, Las Vegasin Consumer Electronics Showssa (CES).
Käyttöönotto
Asus ja Gigabyte julkaisivat ensimmäiset USB 3.0 -liitäntäiset emolevyt 5. tammikuuta 2010.
Abbasanta
Abbasanta on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 729 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,85 neliökilometriä. Se sijaitsee 315 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
USB 3.0
Käyttöönotto
Linuxin ydin on tukenut USB 3.0:aa syyskuussa 2009 julkaistusta versiosta 2.6.31 alkaen.
Windows 8 oli ensimmäinen Microsoftin käyttöjärjestelmä, jossa oli sisäänrakennettu USB 3.0 -tuki. Microsoftin ajurit, jotka tuovat tuen Windows 7:ään ovat kehitteillä. Kolmannen osapuolen ajureita on ollut saatavilla jo pitkään.
Liittimet
USB 3.0 -liittimeen voidaan liittää tavallinen USB 2.0 -laite. Täysikokoiset liittimet ovat yhteensopivia myös toisinpäin eli USB 3.0 -laitteen voi liittää USB 2.0 -liitäntään. USB 3.0- ja 2.0 -liittimet ovat fyysisiltä mitoiltaan samankokoisia, ainoat erot ovat USB 3.0:n ja 2.0:n välillä ovat USB 3.0:n ylimääräiset nastat liittimen sisällä, sekä liittimen sininen väri. Micro-liittimessä USB 3.0:n lisäkontaktit 6-10 ovat ikään kuin erillisessä liittinrungossa, joka on vanhan USB micro -liittimen jatkeena.
USB 3.2:sta eteenpäin käytössä on USB-C -liitin, joka korvaa aiemmat liittimet.
Tuki
USB 3.0:n tuki on laitteesta riippuen hyvin vaihteleva. Vaikka käyttöjärjestelmä tukisikin sitä, ei se tarkoita sitä, että käytettävä laite tukisi sitä. Linux-ydin on tukenut USB 3.0:aa versiosta 2.6.31, joka julkistettiin syyskuussa 2009. Myös Windows 7 tukee USB 3.0:aa, mikäli siihen ladataan valinnainen ajuri.
’74 Jailbreak
’74 Jailbreak on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n vuonna 1984 julkaistu EP-levy. Se sisältää yhtyeen aiemman laulusolistin Bon Scottin ajalla äänitettyjä kappaleita, joita ei ollut aikaisemmin julkaistu Australian ulkopuolella. Albumin ensimmäinen kappale ”Jailbreak” on julkaistu alun perin vuoden 1976 Dirty Deeds Done Dirt Cheap -albumin Australian-versiolla ja loput kappaleet ovat vuoden 1975 High Voltage -albumin Australian-versiosta. Kappaleesta ”Jailbreak” julkaistiin myös single ja sille tehtiin musiikkivideo.
’74 Jailbreak julkaistiin remasteroituna vuonna 2003 osana AC/DC remasters -sarjaa.
Conrad Black
thumb|right|Conrad Black vuonna 2013 Conrad Moffat Black, Baron Black of Crossharbour, PC, O.C., KCSG (s. 25. elokuuta 1944 Montreal) on kanadalaissyntyinen liikemies ja entinen lehtimagnaatti. Black luopui Kanadan kansalaisuudestaan vuonna 2001 saadessaan elinikäisen aatelisarvon päästäkseen Ison-Britannian ylähuoneeseen. Black oli konservatiivipiirien johtava mielipidevaikuttaja ja hallitsi noin 600 lehteä, joihin kuuluivat mm. The Daily Telegraph, Chicago Sun Times, The Jerusalem Post, National Post ja The Sydney Morning Herald. Hänet tuomittiin myöhemmin petoksista ja kavalluksista 6,5 vuoden vankeuteen Yhdysvalloissa.
Blackin isä George Montegu Black II oli kansainvälisen Canadian Breweries -panimoyrityksen johtaja. Hänen äitinsä oli Jean Elizabeth Riley, Great-West Life Assurance Companyn perustajan Conrad Stephenson Rileyn tytär.
Ura
Blackin liikemiesura alkoi varhain, kun hän 14-vuotiaana myi käymässään torontolaisessa eliittikoulussa Upper Canada Collegessa luokkatovereilleen varastettuja koepapereita yhteensä 1400 $ hintaan. Hän joutui erotetuksi koulusta, mutta suoritti kuitenkin tutkinnon historiasta Carleton Universityssa, oikeustieteestä Lavalissa MA:n McGillissa.
Blackin perhe perusti Ravelston Corporationin vuonna 1969 sijoituksiaan varten. Se osti ja toimitti pientä englanninkielistä Sherbrooke Recordia Sherbrookessa Québecissa. Vuonna 1971 Black perusti Sterling Newspapers Groupin. Vuonna 1978 hän nousi Argus Corporationin johtoon, josta asemasta perusti Hollinger Groupin.
Vuonna 1985 The Economistin toimittaja Andrew Knight sai Blackin suostuteltua sijoittamaan kituvaan The Daily Telegraphia julkaisevaan Telegraph Groupiin. Tällä Black teki sisääntulon brittiläiseen mediaan. 1990-luvulle mennessä hänen yhtiöillään oli yli 400 sanomalehteä Pohjois-Amerikassa ja hän hallitsi 60 % lehdistä Kanadassa, sekä satoja Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Australiassa ja Israelissa. Vuonna 1999 Hollingerin tulot olivat kaksi miljardia vuodessa. Monista näistä hän luopui vuosikymmenen lopulla, kuten myydessään 150 lehteä CanWest Global Communications Corpille.
Kuningatar tarjosi Blackille aatelisarvoa jo aiemmin pääministeri Tony Blairin neuvosta ja William Haguen pyynnöstä. Kuitenkin Kanadan pääministeri Jean Chrétien esti tämän vedoten vuoden 1919 Nicklen päätökseen, jonka mukaan kuningattaren ei pitäisi myöntää aseman tai aatelisarvon sisältäviä arvonimiä kanadalaisille. Black otti kaksoiskansalaisuuden ja luopui myöhemmin kokonaan Kanadan kansalaisuudesta, jolloin sai aatelisarvon Baron Black of Crossharbour in the London Borough of Tower Hamlets, ja istui ylähuoneessa konservatiivipuolueen riveissä. Hän on myös kuningattaren Kanadan valtaneuvoston jäsen vuodesta 1992.
Black ja vaimonsa Barbara Amiel tunnettiin ylellisistä juhlistaan, joita he järjestivät kotonaan Lontoon Kensingtonissa. Heillä oli huvilat myös Torontossa ja Palm Beachilla ja asunto Manhattanilla.
Kirjallinen ura
Black kirjoitti aikoinaan pro gradunsa Québecin provinssin pääministeristä Maurice Duplessisista ja se julkaistiin kirjana 1977 nimellä Duplessis (ISBN 0-7710-1530-5).
Black julkaisi myös omaelämäkertansa 1993 nimellä A Life in Progress (ISBN 9781550135206).
Hänen ollessaan Hollinger Internationalin toimitusjohtajana yhtiö käytti miljoonia Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin yksityisten paperien hankkimiseen. Näistä muotoutui 1280-sivuinen elämäkerta Franklin Delano Roosevelt, Champion of Freedom (ISBN 978-1586481841), joka julkaistiin 2003.
Vuonna 2007 Black julkaisi Richard M. Nixonin elämäkerran nimeltä Richard M. Nixon: A Life in Full (ISBN 978-1586485191), joka sekin käsittää 1152 sivua.
Oikeusjutut
Vuoden 2003 tienoilla osakkeenomistajat alkoivat kyseenalaistaa Blackin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana johtaman Hollinger Internationalin taloudenpitoa. Hollingerin johtokunnan muodostaman komission mukaan Blackille ja johtajille oli maksettu ylimääräistä ja osakkeenomistajat vaativat sen takaisinmaksua. Vuoden 2004 alussa Hollinger Internationalin johtokunta erotti Blackin ja haastoi hänet oikeuteen 200 miljoonan vahingonkorvauksista.
Blackin lakiongelmat muuttuivat rikostutkinnaksi marraskuussa 2005, kun Chicagon syyttäjänvirasto haastoi hänet oikeuteen kahdeksasta postihuijauksesta ja yhdestä verkkohuijauksesta. Joulukuussa syytteisiin lisättiin rahanpesu, oikeuden toiminnan vaikeuttaminen ja pimeät kaupat (racketeering). Vuonna 2006 nostettiin syytteet veropetoksesta.
Black joutui oikeuteen maaliskuussa 2007. Osakkeenomistajilta oli kavallettu yhteensä 6,4 miljoonaa dollaria (3,2 miljoonaa puntaa) kolmen kaupan yhteydessä, josta Black sai itse suoraan 3,5 miljoonaa dollaria. Hän syyllistyi myös oikeuden vaikeuttamiseen tuhotessaan todisteita jutun aikana. Valvontakamera kuvasi hänet 20. toukokuuta 2005 Torontossa kantamassa 13 laatikkoa papereita toimistostaan Cadillaciinsa.
Black tuomittiin 13. heinäkuuta 2007 oikeuden vaikeuttamisesta ja kolmesta mail fraudista. Hän sai 6,5 vuoden tuomion.
Wimbledonin tennisturnaus 2018 – naisten kaksinpeli
Garbiñe Muguruza oli turnauksen puolustava mestari, mutta hän hävisi toisella kierroksella Alison Van Uytvanckille. Turnauksen voitti Angelique Kerber.
Hydrolyysi
pienoiskuva|[[Metyyliasetaatti|Metyyliasetaatin esterisidoksen emäksen (OH-) katalysoima hydrolyysi asetaatti-ioniksi ja metanoliksi.]] Hydrolyysi on kemiallinen reaktio, jossa yhdiste hajoaa vettä lisättäessä takaisin lähtöaineikseen. Reaktio luovuttaa energiaa, kun taas vastareaktio, kondensaatioreaktio, sitoo energiaa. Esimerkiksi esterihydrolyysissä vesi saa aikaan esterin hajoamisen alkoholiksi ja karboksyylihapoksi. Hydrolyysireaktio tapahtuu yleensä hapon tai emäksen katalysoimana. Hydrolaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat hydrolyysiä eli kovalenttisen sidoksen katkaisemista veden additioreaktiolla.
Mikronesia olympialaisissa
Mikronesia osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 2000 ja on siitä lähtien osallistunut kesäkisoihin 5-6 urheilijan joukkueilla. Maa ei ole voittanut mitaleita. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi vuosina 2000-2012 joka kerta painonnostaja Manuel Minginfel. Talvikisoihin Mikronesia ei ole osallistunut.
Hydrolyysi
Tutkimuksia ja käytännön sovellutuksia
Elintarviketeollisuus käyttää hydrolysoituja aineksia, kuten hydrolysoitua soijaa ja vehnäjauhoja. Kosmetiikkateollisuudessa käytetään esimerkiksi hydrolysoitua kollageenia. Hydrolysoitua äidinmaidonkorviketta, jossa proteiini on pilkottu hyvin pieniin osiin, saaneilla lapsilla muodostui tutkimuksessa vähemmän autovasta-aineita, jotka ennustavat diabeteksen puhkeamista, kuin verrokkiryhmällä. Toistaiseksi ei tiedetä, ehkäiseekö ravintomuutos tyypin 1 diabetesta.
Shōjo
Shōjo (, ”tyttö”, "tyttöjen") on mangan, animen ja muun japanilaisen populaarikulttuurin noin 10–17-vuotiaat tytöt käsittävä kohderyhmä. Shōjon piirteitä ovat muun muassa liioitellut tunnereaktiot, lapsekkaat ja kauniit piirteet kuten suuret silmät, paksut hiukset ja hoikat tyttöhahmot, yksityiskohtaiset ja tyylikkäät vaatteet ja romanttisen kiinnostuksen kohteena söpöt nuoret pojat. Tyylissä korostuu suloisuus ja nuorekkuus.
Useimmat shōjotaiteilijat ovat 70-luvulta alkaen olleet naisia.
Shōjo-tyylin merkittävimmät naispuoliset taiteilijat ovat "Loistava 24" -nimellä tunnettu väljä ryhmä, johon kuuluivat Moto Hagio, Riyoko Ikeda, Yumiko Ōshima, Keiko Takemiya ja Ryōko Yamagishi. He loivat nykyisin shõjolle tunnusomaisia tehosteita kuten esimerkiksi kukkaset, kimalle-efektit ja salamat laajentamaan hahmon tunteiden esittämistä. Ryhmä myös mursi perinteisen kuva-asettelun ja kuvaruutujen muodon. He myös hälvensivät tietoisesti sukupuolirajoja.
Männynpunikkitatti
Männynpunikkitatti (Leccinum vulpinum) on Boletaceae-heimoon kuuluva hyvä ruokasieni. Se on hiukan tummempi kuin yleisempi lähisukulaisensa koivunpunikkitatti. Männynpunikkitatin punaruskea lakki kasvaa 10–20 senttimetriä leveäksi. Jalka on tummien nukkatupsujen peitossa, mutta muutoin se on valkoinen ja pituudeltaan 8–15 senttimetriä. Pillistö on vaaleanharmaa ja itiöt ovat kellanruskeita. Malto on vaaleaa, mutta oltuaan hapen kanssa kosketuksissa, se muuttuu tummaksi. Männynpunikkitattia tavataan yleisenä koko Suomessa kangasmetsissä ja mäntykankailla. Se on männyn juurisieni. Männynpunikkitatti on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Shōjo
Shōjossa käsitellään usein sellaisia aiheita kuten rakkaus, aikuistuminen, unelmat, maailman pelastaminen sekä elämä ja kuolema. Tarinan pääjuoni voi olla minkälainen tahansa, mutta yleensä taustalla on toinen, syvällisempi juoni. Tarina voi esimerkiksi kertoa teinitytöstä, joka muuttaa uudelle paikkakunnalle. Hän on saattanut tavata jo leikki-iässä pojan ja heistä on tullut toistensa parhaat ystävät ja luotetut mutta he ovat elämän myötä joutuneet erilleen vuosiksi.
Männynpunikkitatti
Männynpunikkitatti kuuluu Ruokaviraston listaamiin suositeltuihin ruokasieniin. Se on maultaan mieto, eikä mallon tummeneminen haittaa ruokasienikäyttöä. Männynpunikkitatti tulee kypsentää hyvin, koska se voi muuten aiheuttaa vatsavaivoja. Sientä voi säilöä kuivaamalla tai pakastamalla.
Shōjo
Tarinan eteneminen on aluksi suoraviivaista ja esittelee samalla päähenkilön. Myöhemmin hän ehkä tapaa pojan ja huomaa tämän olevankin lapsuudenystävä ja olleensa rakastunut tähän jo tuohon aikaan. Päähenkilö joutuu kohtaamaan aikuistumisen ja toisen huomioon ottamisen ja samalla hänen ja muiden taustat ja niistä kumpuavat motiivit nousevat esiin. Ne voivat tuoda tarinaan syvyyttä ja useita näkökulmia päähenkilön tapaan toimia.
Melkein jokaisesta shōjo-sarjasta löytyy romantiikkaa, ja useimpien päähenkilö on samastumisen kohteeksi kelpaava teini-ikäinen tyttö.
Tarinan sivuhahmot voidaan koota siten, että lukija löytää heistä kiinnekohtia. Joitakin tyyppiesimerkkejä ovat rento, näennäisen välinpitämätön hahmo, joka pohjimmiltaan on hyväsydäminen sekä hiljainen, vahvanoloinen tyttö, jolla kuitenkin on jokin huolellisesti piilotettu herkkä kohtansa tai hänelle nolo salaisuus. Sivuhahmojen tehtävänä on usein tukea, mutta myös näyttää päähahmolle toisenlaisia elämänmalleja ja ratkaisuja.
Tunnettuja shōjo-sarjoja ovat muun muassa Sailor Moon, Wedding Peach, Candy Candy, Tokyo Mew Mew, Peach Girl, Kareshi kanojo no jijō, Mermaid Melody, Kamikaze Kaitou Jeanne ja Fruits Basket. Laajalevikkisin shõjo-lehti on ollut Ciao, jonka levikki oli 446,667 tilaajaa 2017. Shōjoa ei pidä sekoittaa shōjoaihin eli tyttöjen välistä rakkautta käsitteleviin sarjoihin, joka on useamman eri kohdeyleisön sarjojen muodostama oma genrensä.
Toisinaan Suomessa tyyliä kuvaamaan käytetään humoristista sanaleikkiä sohjo, joka on lainattu lumen ja veden seoksen nimestä.
Baron Waqa
Vuonna 2015 Waqaa ja oikeusministeriä syytettiin lahjusten ottamisesta australialaiselta kaivosyhtiöltä.
Aggius
Aggius on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 504 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 86,31 neliökilometriä. Se sijaitsee 514 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Belfius Mons-Hainaut
Belfius Mons-Hainaut on belgialainen koripalloseura Monsin kaupungista.
Mons-Hainaut on tunnettu historiansa aikana useilla eri (sponsori)nimillä kuten Dexia Mons-Hainaut'na vuosina 2001–2012. Joukkue on osallistunut useasti eurooppalaisiin seurakilpailuihin. Kaudella 2007–2008 se ylsi FIBA EuroCupin loppuotteluun. Kaudella 2015–2016 se osallistui Fiba Europe Cupiin. Mons-Hainaut on voittanut Belgian cup-mestaruuden vuosina 2006 ja 2011 ja yltänyt useasti Belgian liigan loppuotteluihin.
Jenna Simula
Jenna Simula (s. 13. syyskuuta 1989 Oulu) on suomalainen perussuomalaisia edustava poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuodesta 2019.
Koulutus ja työura
Simula on alkuperäiseltä koulutukseltaan ylioppilas vuodelta 2008 ja hän on valmistunut myös eläintenhoitajaksi. Lisäksi hän on tradenomi ja suorittanut myös alan yamk-opintoja. Työurallaan hän on toiminut SOL:n palveluvastaavana, myyjänä, erilaisissa työharjoitteluissa sekä kansanedustaja Olli Immosen avustajana.
Politiikka
Simula oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015, muttei tullut valituksi. Sittemmin hänet kuitenkin on valittu Oulun kaupunginvaltuustoon ja maakuntavaltuutetuksi. Simula on toiminut myös Perussuomalaisten nuorten varapuheenjohtajana. Simula tuli valituksi vuonna 2019 eduskuntaan 9 197 äänellä. Hän oli myös kansallismielisen yhdistyksen Suomen Sisun kirjuri vuoteen 2020 saakka. Vuonna 2020 Simula valittiin puolueen uuden nuorisojärjestön Perussuomalaisen Nuorison ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Eduskuntavaaleissa 2023 Simula valittiin toiselle kaudelleen 9 481 äänellä.
Näkemyksiä
Simulan vaalislogan oli ”On kotiinpalautusten aika”. Hän onkin pitänyt maahanmuuttokysymyksiä vahvasti esillä vaalikampanjassaan. Vaalikoneen mukaan Simula ei kannata ilmastonmuutoksen torjumista, jos se aiheuttaa suomalaisille kohtuuttomia kustannuksia. Hän kannattaa myös menojen leikkauksia mieluummin kuin verojen kiristyksiä. Simula kannattaa eutanasian sallimista ja vastustaa translain uudistamista. Hän on ilmoittanut kannattavansa perinteisiä arvoja ja koviakin keinoja järjestyksen ylläpitämiseen. Simula on kertonut ajavansa myös nuorille parempia tulevaisuudennäkymiä ja maaseudun elinvoiman tukemista.
Ässät, maaleja
Ässät, maaleja on vuonna 1990 singlenä julkaistu Porin Ässien jääkiekkojoukkueen kannatuslaulu. Sen esittää Iku Tukiaisen kokoama ryhmä porilaisia muusikoita.
Instinct (vuoden 2019 elokuva)
Instinct on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut alankomaalainen psykologinen jännityselokuva. Elokuva on näyttelijänä tunnetuksi tulleen Halina Reijnin esikoisohjaus, ja sen pääosissa esiintyvät Carice van Houten ja Marwan Kenzari. Instinct kertoo psykologista, joka saa uudessa työpaikassaan asiakkaakseen manipuloivan, seksuaalirikoksista tuomitun miehen.
Elokuva sai ensi-iltansa Locarnon elokuvajuhlilla elokuussa 2019, ja syyskuussa se esitettiin myös Toronton elokuvajuhlilla. Varsinaisen teatteriensi-iltansa elokuva sai Alankomaissa 3. lokakuuta 2019.
Instinct nimettiin Alankomaiden viralliseksi vuoden 2020 Oscar-palkintoehdokkaaksi parhaan kansainvälisen elokuvan sarjassa. Elokuva kuitenkin karsiutui ennen pääsemistään lopulliseen viiden parhaan ehdokkaan joukkoon.
Hämypensasyökkönen
Koko ja ulkonäkö
Hämypensasyökkönen on suhteellisen kookas, tummanruskea yöperhonen, jonka siipien pinta on melko kiiltävä. Etusiivet ovat pohjaväriltään tummanruskeat. Rengastäplä ja ulompi poikkiviiru ovat vaaleat ja erottuvat selvästi. Sisempi poikkiviiru on sävyltään ruskeampi, ja mutkittelustaan huolimatta se on siiven etureunassa lähes suora. Poikkiviirut eivät ole yhdensuuntaiset, vaan niiden väliin jäävä alue on siiven takareunassa huomattavasti kapeampi kuin siiven etureunassa, eikä siiven keskivaiheilla näkyvä tumma varjostuma kosketa ulompaa poikkiviirua. Takasiivet ovat etureunastaan ruskeat, mutta muuten kuparinruskeat. Etureunan väri sulautuu siipeen ilman selvää rajaa, ja siipisuonet näkyvät takasiivissä yleensä muuta siipeä tummempina. Imukärsän sivuilla sijaitsevat huulirihmat ovat tummat ja niissä on vaalea kärki. Siipiväli on 47–52 mm.
Hämypensasyökkönen muistuttaa huomattavan paljon yleisempää hohtopensasyökköstä (Amphipyra pyramidea), josta se tunnistettiin omaksi lajikseen vasta vuonna 1968. Joskus lajin varmistamiseksi perhosen genitaalien tutkiminen voi olla tarpeen.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja eteläiseen Skandinaviaan. Suomessa hämypensasyökkönen on etelärannikon ja Lounais-Suomen laji, josta ei ole juurikaan havaintoja Pori–Kouvola-linjan pohjoispuolelta. Perhosia voi tavata heinäkuun lopulta syyskuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat
Laji on kosteapohjaisten, erityisesti tammea kasvavien lehto- ja sekametsien asukki. Sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta voi olla sopivalla paikalla runsaskin. Perhoset lentävät hämärässä ja tulevat valolle, mutta huomattavasti helpommin syötille. Täysikasvuinen toukka koteloituu kotelokopan sisään maahan. Muna talvehtii.
Ravintokasvi
Toukka elää erityisesti tammilla (Quercus), mutta kelpuuttaa ravinnokseen myös muita lehtipuita.
Osakepääoma
Osakepääoma on osakeyhtiön oman pääoman erä, joka näkyy yhtiön taseessa. Osakepääoma voi olla myös osuuskunnalla, jos sillä on osakkeita.
Osakepääoma syntyy tai kasvaa, kun yhtiön osakkeenomistajat merkitsevät osakeannissa yhtiön osakkeita ja maksavat niistä merkintähinnan, joka merkitään kokonaan tai osittain osakepääomaan. Osakepääomaan voidaan merkitä eräitä muitakin sijoituksia kuten osakepääomasijoitus. Osakepääomaa voidaan lisäksi korottaa siirtämällä osakepääomaan yhtiössä olevia muita varoja.
Osakepääoman merkitys
Osakepääoman on ajateltu olevan se rahamäärä, jonka osakeyhtiön osakkaat ovat sijoittaneet yhtiöönsä. Tämä ei kuitenkaan välttämättä pidä paikkaansa. Osakepääomaa voidaan nostaa esimerkiksi rahastokorotuksella ilman rahansijoitusta eikä toisaalta kaikkia osakeanneilla kerättyjä rahoja ole välttämätöntä merkitä osakepääomaan.
Vaatimusta osakepääomasta on perusteltu velkojiensuojalla. On haluttu estää, ettei liiketoiminnan harjoittamista varten perusteta ilman henkilökohtaista vastuuta yrityksiä, joilla ei ole todellisia varoja. Nykyisin pienellä osakepääomalla ei ole käytännössä merkitystä velkojiensuojan kannalta.
Osakeyhtiön osakepääoma Suomessa
Osakepääoma kuuluu kirjanpidossa osakeyhtiön omaan pääomaan. Osakepääoma on ns. sidottua omaa pääomaa. Sen jakaminen osakkeenomistajille on sallittua vain rajoitetusti. Voidakseen jakaa varoja osakkeenomistajille on osakeyhtiöllä oltava vähintään niin paljon nettovarallisuutta, että se riittää osakepääoman katteeksi.
Osakeyhtiössä tulee olla yksi tai useampi osake. Yhtiötä perustettaessa osakkeista maksettava summa merkitään joko kokonaan tai osittain osakepääomaan. 1.7.2019 alkaen osakkeista maksettavan summan merkitseminen osakepääomaan on kuitenkin vapaaehtoista. Koska osakkeista maksettavaa summaa ei sellaisenaan ole pakko merkitä osakepääomaan, osakepääoma voi olla eri suuruinen kuin osakkeista todellisuudessa maksettu summa.
Osakkeesta maksettava merkintähinta voidaan maksaa yhtiölle joko rahana tai muulla omaisuudella (apporttina).
Vähimmäisosakepääoma nykyisin
Suomen osakeyhtiölain mukaan yksityisellä osakeyhtiöllä ei nykyisin tarvitse olla osakepääomaa. Julkisen osakeyhtiön osakepääoman on oltava vähintään 80 000 euroa.
Vähimmäisosakepääoma aiemmin
Vaadittu vähimmäisosakepääoma on vaihdellut eri aikoina. Ensimmäisessä, vuoden 1895 osakeyhtiölaissa ei ollut säädöksiä osakepääoman vähimmäismäärästä.
Vuonna 1980 tuli voimaan 15 000 markan vähimmäisosakepääoma. Vaatimus koski vain uusia osakeyhtiöitä. Vähimmäisvaatimuksella pyrittiin vaikeuttamaan katteettomien ”paperiyhtiöiden” perustamista.
Vuonna 1997 osakeyhtiöt jaettiin yksityisiin ja julkisiin osakeyhtiöihin. Julkisilta osakeyhtiöiltä alettiin vaatia muita korkeampaa osakepääomaa. Myös yksityisten osakeyhtiöiden minimiosakepääomaa nostettiin, ensin 50 000 markkaan ja sittemmin 8 000 euroon. Summa vastasi aiempaa 15 000 markan määrää inflaatio huomioon otettuna. Vanhojen yhtiöiden tuli korottaa osakepääomaansa siirtymäajan kuluessa. Suuri osa osakeyhtiöistä, noin puolet, ei kuitenkaan korotusta tehnyt. Lopulta korotusvaatimuksesta luovuttiin ja minimiksi tuli 2 500 euroa. Alennusta perusteltiin yhtiön perustamisen helpottamisella.
Asunto-osakeyhtiöiden osakepääomavaatimus oli vuoteen 1992 sama kuin muillakin osakeyhtiöillä. Vuonna 1992 alarajaa korotettiin 50 000 markkaan. Korotuksella tähdättiin siihen, että perustettavalla yhtiöllä olisi varoja hankkeensa käynnistämiseen. Vaatimus muutettiin 8 000 euroksi vuonna 1999 ja sitä laskettiin 2 500 euroon vuonna 2010. Siitä alkaen asunto-osakeyhtiön minimiosakepääoma on ollut sama kuin yksityisillä osakeyhtiöillä.
Julkisen osakeyhtiön 80 000 euron osakepääomavaatimus on Euroopan korkein.
Osakepääoman muutos
Osakepääomaan voidaan myös siirtää varoja vapaasta omasta pääomasta rahastokorotuksella.
Osakepääoman alentaminen on tarkkaan säädeltyä.
Osakepääoman menettäminen
Jos osakeyhtiön hallitus havaitsee, että yhtiön oma pääoma on negatiivinen, on sen tehtävä kaupparekisteriin ilmoitus osakepääoman menettämisestä. Ilmoituksen tarkoitus on julkistaa yhtiön huono taloudellinen tilanne sen sidosryhmille. Osakepääoman menettäminen ei kuitenkaan estä toiminnan jatkamista.
Merkintä osakepääoman menettämisestä voidaan poistaa, jos yhtiön tilanne paranee niin paljon, että oma pääoma ylittää puolet osakepääomasta. Jos osakepääomaa ei ole, oman pääoman on oltava vähintään 0 euroa. Keinoja tilanteen parantamiseksi ovat voiton tekeminen ja yhtiöön tehtävät lisäsijoitukset.
Julkisen osakeyhtiön osakepääoman menetystä koskee tiukempi lisävaatimus: Jos oyj:n hallitus havaitsee, että oma pääoma on alle puolet osakepääomasta, on laadittava tilinpäätös ja toimintakertomus sekä mahdollisesti kutsuttava koolle yhtiökokous.
Osakepääoma ja osakkeen nimellisarvo
Osakkeella voi olla nimellisarvo, mutta se ei ole nykyisin välttämätöntä.
Jos osakkeella on nimellisarvo, osakepääomaan täytyy jokaisesta osakkeesta merkitä vähintään nimellisarvon määrä. Osakepääomaa ei saa alentaa niin, että se alittaisi osakkeiden yhteenlasketun nimellisarvon.
Asunto-osakeyhtiön osakepääoma Suomessa
Asunto-osakeyhtiöissä osakepääoma on useimmiten erittäin pieni suhteessa kiinteistön ja osakkeiden arvoon. Yhtiötä perustettaessa voidaan määritellä, mikä osuus osakkeista maksettavasta määrästä merkitään osakepääomaan. Valtaosa osakkeisiin sijoitetusta summasta merkitään rakennusrahastoon.
Osuuskunnan osuus- ja osakepääoma Suomessa
Osuuskunnalla osakeyhtiön osakepääomaa vastaa tavallisesti osuuspääoma. Jos osuuskunnalla on osakkeita, sillä on osuuspääoman lisäksi myös osakepääoma. Osuuskunnan osakepääoma tarkoittaa sitä määrää, mikä annettujen osakkeiden merkintähinnoista ja osakepääoman korotuksesta osakepääomaan on merkitty.
Osakepääoma muissa Euroopan maissa
Osakepääoman vähimmäisvaatimus vaihtelee maittain. Osakeyhtiön tai sitä vastaavan rajavastuuyhtiön voi perustaa ilman osakepääomaa tai noin 1 euron osakepääomalla seuraavissa 19 EU-valtiossa: Tanska*, Viro, Saksa*, Ranska, Belgia*, Luxemburg*, Alankomaat, Espanja*, Portugali, Italia, Irlanti, Iso-Britannia, Tšekki, Kreikka, Bulgaria, Kypros, Kroatia, Latvia* ja Liettua. Tähdellä merkityissä valtioissa osakepääomaa on kuitenkin kerrytettävä voitoista tiettyyn vähimmäismäärään asti.
2000-luvulla kehitys on EU-maissa kulkenut kohti osakepääomavaatimuksen poistamista.
Australian Grand Prix 1996
Australian Grand Prix 1996 oli Formula 1 -kauden 1996 ensimmäinen osakilpailu. Se ajettiin Australian Melbournessa uudella, järveä kiertävällä puistoradalla. Australian GP oli ajettu aiemmin vuosina 1985-95 Adelaiden kapealla katuradalla.
Kilpailun kulku
Aika-ajossa paalupaikan valtasi Williamsin kanadalaistulokas Jacques Villeneuve. Hänen tallitoverinsa Damon Hill otti toisen lähtöruudun. Eddie Irvine oli kolmas. Lähes kohtalokkaasta Adelaiden viime syksyisestä onnettomuudesta toipunut Mika Häkkinen starttasi viidennestä ruudusta. Mika Salo oli aika-ajon kymmenes. Kilpailu ajettiin aurinkoisessa säässä. Lähtövalot sammuivat. Villeneuve piti johtoasemansa myös startin jälkeen. Hill ei onnistunut yhtä hyvin. Hän joutui päästämään Ferrarit Michael Schumacherin ja Irvinen ohi ensimmäisessä mutkassa. Martin Brundlen kolmannen mutkan näyttävän ilmalennon jälkeen kisa kuitenkin keskeytettiin, ja autot ryhmittyivät lähtöruudukkoon uutta starttia varten. Uusi lähtö onnistui, ja kärjen järjestys säilyi muuttumattomana. Brundle kolaroi Pedro Dinizin kanssa jo kilpailun toisella kierroksella, ja joutui keskeyttämään. Häkkinen oli menettänyt yhden sijan, ja Schumacher oli päässyt Irvinen ohi. Rataa kierrettiin järjestyksessä Villeneuve, Hill, Schumacher, Irvine, Jean Alesi ja Häkkinen. Alesi yritti ohittaa edellä ajanutta Irvinea sillä seurauksella, että hän pyörähti ja rikkoi autoaan. Hän ajoi varikolle, ja jätti leikin kesken. Kierroksella 30 Villeneuve kurvasi ainoalle varikkopysähdykselleen. Hillin vuoro oli kaksi kierrosta myöhemmin. Hän ehti pysähdykseltään takaisin radalle juuri Villeneuven eteen. Tämä kuitenkin ohitti Hillin jo samalla kierroksella. Schumacherin kilpailu päättyi jarrujen pettämiseen ja ulosajoon kierroksella 33. Villeneuve oli ajamassa heti debyyttikisassaan uransa ensimmäiseen voittoon, mutta öljynpaineet olivat kohonneet joten hän sai käskyn hidastaa. Hill ajoi voittoon ja Villeneuve varmisti Williamsin kaksoisvoiton toisella sijallaan. Kolmas mies palkintokorokkeella oli Irvine. Myös molemmat suomalaiset keräsivät pisteitä. Häkkinen oli viides ja Salo kuudes.
Loretta Goggi
Loretta Goggi (s. 29. syyskuuta 1950 Rooma) on italialainen kevyen musiikin laulaja, televisiojuontaja ja näyttelijä. Hän on emännöinyt lähinnä viihteellisiä, usein musiikkipitoisia televisio-ohjelmia. Televisiosarjoissa ja elokuvissa sekä teatteritaiteessa hänen tehtävänsä ovat painottuneet komediaan.
Ura
Loretta Goggin vanhempien juuret ovat Circellon kylässä Campaniassa Italiassa. Loretta syntyi Roomassa kolmesta tyttärestä toisena. Hänen nuorempi sisarensa Daniela (s. 1953) on niin ikään tehnyt uraa laulajana. Jo varhaislapsuudessaan musiikista kiinnostunut Loretta Goggi voitti vuonna 1959 radiossa järjestetyn kilpailun Disco magico. Samana vuonna hänellä oli rooli televisioelokuvassa Sotto processo.
Goggin esikoissingle "Se la cercherai" / "Moscacieca twist" ilmestyi vuonna 1963. Erityisen hyvin menestyi 1981 ilmestynyt single "Maledetta primavera", jonka suomenkielinen versio on Paula Koivuniemen tulkitsema "Aikuinen nainen". Goggin muita tulkintoja ovat muun muassa Giancarlo Bigazzin ja Umberto Tozzin kirjoittama sävelteos "Un amore grande".
Televisioviihteessä Goggi alkoi saada jalansijaa 1970-luvun alusta alkaen: hän juonsi muun muassa televisio-show'n Estate insieme yhdessä Renzo Arboren kanssa. Pippo Baudo nappasi Goggin esiintyjäksi televisio-show'hunsa La freccia d’oro vuonna 1971. Seuraavana vuonna Goggi oli Baudon juontajaparina suositussa musiikillisessa viihdeohjelmassa Canzonissima; samaisessa ohjelmassa hän ihastutti yleisöään imitoimalla kuuluisia näyttelijöitä ja laulajia. Goggin juontajanura jatkui muun muassa ohjelmissa Hello Goggi (1981), Ieri, Goggi e domani (1987–1988), Via Teulada 66 (1988–1989), Festa di compleanno (1991–1992) ja Viva Napoli (1997, 2000–2002). 2010-luvulla Goggi on ollut mukana Rai 1:n viihdeohjelmassa Tale e quale show.
Loretta Goggi näytteli televisiosarjoissa aktiivisesti 1950-luvun lopulta 1970-luvun alkuun. Hän palasi televisiofiktion pariin 1997–1999, jolloin hän näytteli Elena Antoniolin roolin 60-osaisessa komediasarjassa Due per tre. Goggin näyttelijän ura on jatkunut 2010-luvulla Rai 1:n tuottamissa televisiosarjoissa.
Goggi on näytellyt myös muutamissa valkokangaselokuvissa 1960-luvun jälkipuoliskolla ja edelleen 2000-luvulla. Vuonna 1966 hän teki Alicen roolin tyylillisesti iskelmäelokuvaa vastaavassa musicarello-elokuvassa Mi vedrai tornare. Seuraavana vuonna Goggilla oli Alunna Cantinin rooli musiikillisessa komediassa Nel sole. Vuonna 1969 Goggi teki naispääroolin Bobby Soloa vastaan musiikkikomediassa Zingara. Vuonna 2013 Goggilla oli keskeinen naisosa komediassa Pazze di me.
Teatterissa Goggi debytoi 1966 komediassa La scuola delle mogli (Naisten koulu). Seuraavana vuonna hän näytteli Luigi Pirandellon komediassa Pensaci, Giacomino!. Sittemmin Goggi esiintyi teatterilavoilla harvakseltaan, kunnes 2000-luvun alussa hän oli jälleen mukana useissa teatterituotannoissa, kuten Maledetta Primavera Show (2003).
Goggi on juontanut myös radio-ohjelmia. Hän työskenteli Vatikaanin radiossa 1970-luvun taitteessa.
Goggin elämäkerta Io nascerò – La forza della mia fragilità julkaistiin 2013, vuonna 2016 julkaistiin puolestaan teos Mille donne in me.
Elizabeth Jane Howard
Elizabeth <U>Jane</U> Howard (26. maaliskuuta 1923 – 2. tammikuuta 2014 ) oli englantilainen kirjailija ja julkisuuden henkilö. Hänen tunnetuin teoksensa on osin omaelämäkerrallinen romaanisarja The Cazalet Chronicle (1990–2013). Howard kirjoitti myös käsikirjoituksia elokuviin ja televisioon, kuten TV-sarjaan Kahden kerroksen väkeä.
Elämäkerta
Elizabeth Jane Howard syntyi maaliskuussa 1923. Perhe oli varakas ja Howard asui lapsuutensa Notting Hillissä. Kesälomillaan hän vieraili usein isovanhempiensa luona Sussexissa. Perheellä oli lukuisia palvelijoita, ja ajalle tyypillisesti Howard sai kotiopetusta kun taas hänen veljensä kävivät koulussa. Muodollisen koulutuksen puute harmitti myöhemmin Howardia. Lisäksi hän epäili äitinsä inhonneen häntä ja kävi asian vuoksi pitkään psykoterapiassa.
Howard työskenteli näyttelijänä Devonissa ja Stratford-upon-Avonissa. Toisen maailmansodan vuosina hän työskenteli BBC:lle kuuluttajana ja sodan jälkeen toimittajana. Esikoisromaani The Beautiful Visit ilmestyi 1950 ja voitti John Llewellyn Rhys -palkinnon. Seuraavana vuonna ilmestyi Robert Aickmanin kanssa kirjoitettu kauhunovellikokoelma We Are for the Dark. Kaikkiaan Howardin kirjailijanura kesti yli 60 vuotta. Hän ei kuitenkaan nauttinut kirjoittamisesta vaan piti sitä raskaana ja ahdistavana työnä.
Howard oli naimisissa kolmesti. Ensimmäinen liitto oli laivastoupseeri Peter Scottin kanssa 1940-luvun alussa. Howard sai liitosta ainoan lapsensa Nicolan ollessaan 19-vuotias. Avioeronsa jälkeen hän seurusteli Laurie Leen ja Cecil Day-Lewisin kanssa. Howard pysyi Leen ja Day-Lewisin kanssa hyvissä väleissä, ja kumpikin pyysi myöhemmin Howardia lapsensa kummiksi. Howard meni uudestaan naimisiin 1959, mutta liitto oli onneton ja päättyi viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1962 Howard alkoi seurustella kirjailijakollega Kingsley Amisin kanssa. Sekä Howard että Amis ottivat eron silloisista puolisoistaan ja avioituivat 1965. Värikäs suhde sai paljon julkisuutta ja kesti vuoteen 1980 saakka.
Vuonna 1990 Howard muutti Lontoosta ja asettui Suffolkiin, missä hän eli rauhallista elämää. Seuraavina vuosina hän saavutti suurimman menestyksensä romaanisarjallaan The Cazalet Chronicle, jonka kaksi ensimmäistä romaania BBC sovitti suosituksi TV-sarjaksi (2001). Loputkin romaanit oli tarkoitus sovittaa TV-sarjaksi, mutta suunniteltu jatkosarja peruuntui.
Vuonna 2000 Howard sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvonimen (CBE). Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi omaelämäkerta Slipstream.
Howard kuoli tammikuussa 2014. Hänellä oli 4 lapsenlasta ja 11 lapsenlapsenlasta.
Tuotanto
Howard kirjoitti romaaneja, novelleja ja lehtijuttuja sekä käsikirjoituksia televisioon ja elokuviin. Hänen tunnetuimpia käsikirjoituksiaan ovat televisiosarjaan Kahden kerroksen väkeä tehdyt käsikirjoitukset. Kaksi Howardin romaania on sovitettu elokuviksi: Getting It Right eli Matkalla miehuuteen (kirja 1982, elokuva 1989) ja Falling eli Raadollinen rakkaus (kirja 1999, elokuva 2005). Howard julkaisi myös Fay Maschlerin kanssa kirjoitetun keittokirjan ja toimitti antologiat The Lover’s Companion (1978) ja Green Shades (1991).
Howardin tunnetuin teossarja Cazalet Chronicles käsittää viisi romaania: The Light Years (1990), Marking Time (1991), Confusion (1993), Casting Off (1995) ja All Change (2013). Puolittain omaelämäkerrallinen sarja sijoittuu vuosien 1937–1947 Englantiin ja kuvaa yläluokan elämää Lontoossa ja maaseutuhuviloissa. Enin osa Howardin tuotannosta on realistista proosaa, mutta hän julkaisi myös joitakin kauhu- ja fantasianovelleja. Häneltä on suomennettu kaksi kummitusjuttua mutta ei romaaneja.
Fukutsu
Fukutsu on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Genkainmeren rannalla Fukuokan ja Kita-Kyūshūn suurkaupunkien välissä. Fukutsussa on 62 149 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 52,76 neliökilometriä.
Fukutsun kaupunki syntyi vuonna 2005 Fukuman ja Tsuyazakin maaseutukaupunkien yhdistyessä. Uuden kaupungin nimeä varten kerättiin noin 3 000 ehdotusta ympäri maata. Fukutsu on kehittynyt loma- ja matkailukohteena Genkainmeren rannikon ja Miyajidaken pyhäkön luontoalueineen sekä asuinlähiönä lyhyen matkan päässä Fukuokasta ja Kitakyūshūsta. Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja.
Tapa–Tartto-rata
Tapa–Tartto-rata on Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka erkanee Tallinna–Narva-radasta Tapasta ja kulkee Jõgevan kautta Tarttoon. Tartosta on ratayhteys edelleen Valgaan ja Koidulaan.
Aiheesta muualla
Tallinna–Tartu raudteeliin
Habib Bourguiba
Habib Ben Ali Bourguiba (3. elokuuta 1903 Monastir, Ranskan Tunisia – 6. huhtikuuta 2000 Monastir, Tunisia) oli kansainvälisesti tunnettu tunisialainen valtiomies. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1957–1987. Bourguiba oli mukana maansa itsenäisyysliikkeessä pyrkimyksenä irtaantua Ranskasta.
Elämäkerta
Bourguiba syntyi Monastirissa kahdeksasta sisaruksesta nuorimmaksi. Hän aloitti opintonsa Tunisissa ja lähti sen jälkeen Pariisin yliopistoon lukemaan lakia ja valtio-oppia. Pariisissa ollessaan hän tutustui Mathilde Lorainiin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1927. Bourguiballe ja Lorainille syntyi saman vuoden 9. huhtikuuta poika, Habib Bourguiba nuorempi, joka ryhtyi myös poliitikoksi. Käännyttyään islaminuskoon Lorain otti käyttöön nimen Moufida Bourguiba.
Bourguiba palasi perheensä kanssa Tunisiaan ja liittyi vuonna 1928 sanomalehtiin l’Etendard Tunisien ja Sawt At-Tunisi. Ranskan viranomaiset syyttivät Bourguibaa "yllytyksestä rotusortoon". Sen jälkeen hän perusti siirtomaavaltaa vahvasti vastustaneen lehden L'Action Tunisienne.
Bourguiba vietti toisen maailmansodan ensimmäiset vuodet vankeudessa. Hän nousi Tunisian presidentiksi tasavallan synnyttyä 25. heinäkuuta 1957. Kylmän sodan vuosina Bourguiban Tunisialla oli läheiset suhteet Yhdysvaltoihin. Presidentin aikana Tunisiassa toteutettiin useita merkittäviä uudistuksia; mm. naisten oikeudet paranivat moniavioisuuden tultua kriminalisoiduksi ja avioeron laillistetuksi. Uudistettujen lakien mukaan tytöt eivät myöskään voineet mennä naimisiin 17 vuotta nuorempina.
Presidentti Bourguiba vieraili Suomessa vuonna 1963.
Maaliskuussa 1975 Tunisian kansalliskokous äänesti Bourguiban elinikäiseksi presidentiksi. 6. marraskuuta 1987 hän kuitenkin joutui eroamaan terveyssyistä ja korkean ikänsä johdosta. Hän kuoli 96-vuotiaana ja hänet on haudattu mausoleumiin Monastiriin.
Aglientu
Aglientu on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 171 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 148,19 neliökilometriä. Se sijaitsee 420 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Gremlin (sarjakuvahahmo)
Gremlin on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Gremlin esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen Incredible Hulk -lehden numerossa #187 vuonna 1975. Hahmon loivat Len Wein ja Herb Trimpe.
Historia
Gremlin on venäläinen mutantti, joka loi itselleen korkeateknologisen haarniskan voidakseen liittyä Neuvostosupersotilaisiin. Hän käytti hetken aikaa itsestään nimitystä Titaanimies, mutta kuoli taistelussa Rautamiestä vastaan.
Voimat ja varusteet
Gremlin on mutantti, joka omaa neronlahjat radioaktiivisen säteilyn muutettua hänen aivojaan. Fyysisesti Gremlin on kuitenkin tavallista ihmistä heikompi.
Aang
Aang on fiktiivinen hahmo animaatiosarjassa Avatar sekä elokuvassa The Last Airbender. Aang on viimeinen eloonjäänyt tuulentaitaja, kotoisin Eteläisestä tuulitemppelistä. Hän on myös "Avatar", ihmismuotoon ruumiillistunut rauhan ja valon henki. Avatarina hänellä on kaikkia neljää elementtiä (sarjassa kutsuttu " alkuvoimiksi") ja hänen tehtävänsä on pitää yllä rauhaa neljän kansakunnan välillä. Aang on 12-vuotias vastentahtoinen sankari, joka vietti sata vuotta jään vankina ennen kuin tapasi Kataran ja Sokkan. Nyt hän pyrkii oppimaan kolmen muun alkuvoiman hallitsemisen pelastaakseen maailman maailmanvalloitukseen pyrkivältä Tulikansalta.
Evaristus Thatho Bitsoane
Evaristus Thatho Bitsoane (17. syyskuuta 1938 – 17. heinäkuuta 2010) oli lesotholainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1964 ja nimitettiin Qacha's Nekin hiippakunnan piispaksi 17. heinäkuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Liguori Morapeli, jota avustivat George Francis Daniel ja Paul Khoarai.
Bitsoane johti hiippakuntaansa, kunnes kuoli 71 vuoden iässä.
Aang
Ennen sarjan tapahtumia
Aang uudeksi Avatariksi Avatar Rokun kuoleman jälkeen. Hänen kasvatuksestaan vastasi Rokun ystävä yksi Eteläisen tuulitemppelin johtajista, munkki Gyatso. Jo ennen kuin sai tietää olevansa Avatar, Aang oli yksi historian nuorimmista tuulentaitajamestareista, koska oli keksinyt uuden tuulentaitamistekniikan. Mutta Tulen valtias Sozinin alkaessa toteuttaa maailmanvalloitussuunnitelmiaan, munkit päättivät paljastaa Aangille tämän henkilöllisyyden ennen perinteistä ikärajaa (joka on 16 vuotta) ja siirtää hänet Itäiseen tuulitemppeliin. Aang ei halunnut erota Gyatsosta, joten hän karkasi kotoaan lentobiisoninsa Appan kanssa. He joutuivat kuitenkin myrskyyn ja Aang siirtyi Avatar-tilaan, jossa hän jäädytti itsensä ja Appan vuosisadan ajaksi.
Kirja 1: Vesi
Sadan vuoden jälkeen, kaksi Eteläisen vesiheimon lasta, Katara ja Sokka, löysivät hänet. Mutta Tulikansan karkotettu prinssi Zuko huomasi myös asian. Aang lähti Etelänavalta heimon turvallisuuden vuoksi, mutta Katara ja Sokka lähtivät hänen mukaansa. Aang ja hänen ystävänsä saapuvat Eteläisen tuulitemppelin, josta he löytävät ainoan elävän lentolemurin, Momon. Tällöin Aang saa myös selville Tulikansan tappaneen muut tuulentaitajat, mukaan lukien Gyatson.
Aang kuulee myöhemmin Avatar Rokun hengeltä kuinka hänen opittava hallitsemaan kaikkia voimia ennen ensi kesää, koska silloin tulentaitajien voimia vahvistava Sozinin komeetta ohittaa jälleen planeetan. Pohjoisessa vesiheimossa Aang ja Katara oppivat vedentaitamista mestari Pakkulta. Aangin pelastettua heimon Merihenki Lan avustuksella Tulikansan hyökkäykseltä, Pakku antaa Kataralle tehtäväksi opettaa Aangille loput vedentaitamistekniikat. Tämän jälkeen Aang ystävineen matkustaa Maan valtakuntaan, jotta tämä voisi oppia maantaitamista.
Kirja 2: Maa
Aang opiskelee maantaitamista Toph Beifongin avulla nähtyään näyn tästä Sumuisella suolla. Matkan aikana heitä jahtaa Tulikansan prinsessa Azula sekä tämän ystävät Mai ja Ty Lee. Löydettyään tiedon Mustan auringon päivästä maanalaisesta henkien kirjastosta, Aang ystävineen päättää lähteä Maan valtakunnan pääkaupunkiin, Ba Sing Seihin, kertomaan tiedostaan Maan valtiaalle. Mutta kirjastossa käymisen aikana, hiekantaitajat olivat kaapanneet Appan.
Kun he lopulta saapuvat Ba Sing Seihin, he pysäyttävät ulkomuurin murtamista yrittävän Tulikansan poran. Uhan pysäyttämisen jälkeen Appan etsimistä sekä Maan valtiaan puheille pääsemistä häiritsee kaupungin salainen poliisiyksikkö, Dai Li, jota johtaa Long Feng. Mutta löydettyään Appan Aang ja hänen ystävänsä paljastavat Maan valtiaalle Long Fengin juonittelut ja saavat tämän tuen Mustan auringon päivänä tehtävään hyökkäykseen.
Pian tämän jälkeen Aang tapaa gurun, joka voi opettaa häntä avaamaan kehonsa seitsemän chakraa voimakkaan "Avatar-tilan" haalintaan saamiseksi. Mutta yrittäessään avata viimeistä chakraa, hän näkee näyn vaaraan joutuneesta Katarasta ja päättää palata Ba Sing Seihin. Siellä hän lopulta avaa chakran tajutessaan Zukon, Azulan ja Dai Lin ylivoiman. Mutta hänen siirtyessä Avatar-tilaan, Azula iskee häntä salamalla, asettaen Avatarin kiertokulun katkeamisen uhan alle. Katara kuitenkin estää hänen kuolemansa Pohjoisnavalta saamansa henkien veden avulla.
Kirja 3: Tuli
Kolmannella ja viimeisellä kaudella Aang on kykenemätön käyttämään Avatar-tilaa. Vaikka Aang oli aluksi vastahakoinen, hän hyväksyy, että hänen on uskoteltava muulle maailmalle olevansa kuollut, kunnes ystävineen tekee hyökkäyksen Tulimaan pääkaupunkiin. Hyökkäys kuitenkin epäonnistui, koska Azula oli odottanut sitä. Kuitenkin Zuko päättää muuttua kapinoimalla isäänsä vastaan ja ryhtymällä Aangin tulentaitajaopettajaksi. Aang ja Zuko myös vahvistavat kykjään maailman kahden viimeisen lohikäärmeen avustuksella.
The Legend of Korra
Aang perusti yhdessä vaiheessa Zukon kanssa Kansakuntien yhdistyneen tasavallan. Seuraavien vuosien aikana hän myös meni naimisiin Kataran kanssa ja he saivat kolme lasta: Bumi (nimetty Aangin vanhan ystävän mukaan), Kya (nimetty Kataran kuolleen äidin mukaan) ja Tenzin. Hän kasvatti myös itselleen leuanalusparran, mikä nähtiin takaumakohtauksissa, valokuvissa sekä hänen aikuista versiotaan esittävissä patsaissa.
Avatar-tilassa oleminen jäävuoren sisällä vuosisadan ajan imi paljon Aangin elinvoimaa. Hän ei tuntenut sen vaikutuksia ennen kuin täytti 50 vuotta. Aang kuoli lopulta biologisesti 66-vuotiaana, eikä elänyt näkemään ainuttakaan lapsenlapsistaan, joista tuli voimakkaita tuulentaitajia. Ennen kuolemaansa Aang oli antanut Valkoisen Lootuksen seuralle tehtäväksi etsiä ja opastaa seuraavaa Avataria. Seuraavaksi Avatariksi syntyi Eteläiseen vesiheimoon nainen nimeltä Korra.
Taivaannaula
Taivaannaula on poliittisesti sitoutumaton suomalaista kansanuskoa ja kansanperinnettä edistävä järjestö. Vuonna 2007 perustettu Taivaannaula ry määrittelee tavoitteekseen suomalaisen perinnekulttuurin ja henkisen perinteen säilyttämisen ja jatkamisen nykyajassa. Järjestö korostaa toiminnassaan kansanperinteen jatkuvuutta.