cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noormarkun ruukki
Historia
Vuonna 1870 Noormarkun ruukki ja saha siirtyivät Merikarvialta lähtöisin olevan liikemiehen Antti Ahlströmin haltuun. Hän alkoi välittömästi laajentamaan ja uudistamaan molempien toimintaa. Saha tuhoutui tulipalossa vuonna 1875, mutta se rakennettiin uudelleen heti seuraavana vuonna. Uudessa sahassa hyödynnettiin myös Noormarkun kartanolle kuuluneen, vuosina 1747–1873 toimineen Sahakosken sahan rakenteita. Sen suunnitteli valtionagronomina toiminut Henry Gibson. Vuonna 1896 koskeen rakennettiin voimalaitos, jonka valmistumisen myötä alueelle saatiin sähkövalo.
Makkarakosken sahan teollinen toiminta päättyi 1910-luvulla. Nykyään se on laitteistoineen museona. Raudanjalostus jatkui Noormarkun ruukissa vuoteen 1920 saakka. Nykyään alueella on matkailu- ja ravintolapalveluiden lisäksi A. Ahlström Osakeyhtiön pääkonttori, jossa työskentelee yhtiön yleis-, kiinteistö- ja taloushallinnon henkilökunta.
Ruukinalueen rakennuksia
thumb|Isotalo Noormarkun ruukki on Suomen edustavimpia ja parhaiten hoidettuja vanhoja rautateollisuuden alueita Suomessa. Teollisuusrakennusten lisäksi alue koostuu työntekijöiden asunnoista, kirkosta, ruukinkartanosta ja huviloista sekä niihin liittyvistä puistoista.
Työläisten 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennetut asunnot sijaitsevat ryhmässä vasarapajan läheisyydessä. Virkailijoiden asunnot ovat suunnitelleet arkkitehdit Valter ja Ivar Thomé vuonna 1915.
Teollisuusrakennukset ovat Makkarakosken rannoilla. Saha sijaitsee Noormarkunjoen etelärannalla ja vasarapaja sen pohjoispuolella. Niiden välissä on vuonna 1914 valmistunut ja vuosina 2004–2005 peruskorjattu Makkarakosken voimalaitos.
Vuonna 1876 valmistunut saharakennus on kansainvälisestikin huomattava muun muassa erikoisen rakennustapansa ja säilyneen laitteistonsa vuoksi. Noormarkun sahan lisäksi Suomessa on vanhoista suurista teollisuussahoista säilynyt vain Ruotsinpyhtäällä sijaitseva Strömforsin ruukin saha.
A. Ahlström Osakeyhtiön pääkonttori on arkkitehtien Valter Jung ja Emil Fabritius suunnittelema. Se valmistui vuonna 1916. Rakennus on lähes kokonaan alkuperäisessä kunnossaan. Yhtiön pääkonttori toimii siinä edelleen.
Sahala-niminen rakennus on valmistunut vuonna 1866 Makkarakosken sahan konttoriksi. Se on peruskorjattu vuonna 2010 ja toimii nykyään Ahlströmin vieraiden majoituskäytössä. Rakennuksessa on yhteensä 12 vierashuonetta.
Noormarkun Klubi on alun perin vuonna 1907 valmistunut palokuntatalo, jonka A. Ahlström Oy hankki omistukseensa 1919. Vuonna 1924 se muutettiin klubirakennukseksi, joka toimii edelleen erilaisten juhlien ja tilaisuuksien pitopaikkana.
Villa Mairea
Noormarkun ruukinalueen yksittäisistä rakennuksista merkittävin on vuosina 1938–1939 rakennettu Alvar Aallon suunnittelema Villa Mairea. Harry ja Maire Gullichsenille edustusasunnoksi ja Suomen residenssiksi valmistunut rakennus on myös yksi Aallon tunnetuimmista töistä.
Isotalo
Arkkitehti Evert Lagerspetzin piirtämä rakennus valmistui vuonna 1882. Se oli alun perin Antti Ahlströmin ja hänen perheensä asuntona. Talon toisessa päädyssä toimi pitkään myös yhtiön konttori.
Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös pesula- ja saunarakennus sekä posti- ja lennätinkonttorina toiminut rakennus.
Nykyään Isotalo on Ahlströmin suvun yksityiskäytössä.
Havulinna
pienoiskuva|Havulinna Havulinna valmistui vuonna 1901. Se rakennettiin vuorineuvos Walter Ahlströmin ja hänen puolisonsa Lillin asunnoksi. Havulinna on myös heidän tyttärensä Maire Gullichsenin syntymäkoti.
Jugend-tyylinen huvila on arkkitehti G. A. Lindbergin suunnittelema. Nykyään se toimii koulutus- ja edustuskäytössä.
Noormarkun kirkko
Noormarkun ruukin alueeseen katsotaan kuuluvaksi myös vuonna 1933 valmistunut Noormarkun kirkko. Kivirakenteinen kirkko rakennettiin A. Ahlström Osakeyhtiön lahjoittamilla varoilla. Armas Lindgrenin piirtämä kirkkorakennus hautausmaineen sijaitsee nykyään erillään varsinaisesta ruukista Valtatie 23:n länsipuolella.
Richard de Bury
thumb|Richard de Buryn sinetti. Richard de Bury oli englantilainen kirjailija ja piispa. Hän käytti sanaa geologia ilmeisesti ensimmäisenä kirjoitetussa tekstissä, mutta ei siinä merkityksessä kuin nykyisin puhutaan geologiasta, vaan erotuksena taivaallisista asioista eli teologiasta.
Short SC.7 Skyvan
Short SC.7 Skyvan on ylätasoinen kaksimoottorinen kaksoissivuperäsimellä varustettu lentokone, jota valmistettiin vuosina 1963-1986. Koneen runko on laatikkomainen ja siinä on suuri takaovi. Konetta käytetään pääasiassa lyhyisiin rahtilentoihin ja laskuvarjohyppäämiseen.
Late Lammas
Late Lammas on brittiläinen Aardman Animations -studion ja Westdeutscher Rundfunkin tuottama animaatiosarja, joka kertoo Late-lampaan ja hänen laumansa seikkailusta Sammalperän farmilla. Lampaat asuvat suuressa lampolassa ja pitävät hauskaa isäntänsä huomaamatta. Lampaita vartioi koira nimeltä Vuhku. Sarjassa ei yleensä puhuta lainkaan, vaan hahmot ääntelevät erilaisilla äännähdyksillä, mutta osassa jaksoja kuullaan muutamia vuorosanoja, joita ei koskaan käännetä englannista muille kielille.
Sarjaa on esitetty vuodesta 2006, Suomessa vuodesta 2007 alkaen Yle TV2:lla osana Galaxia. Sarjan jaksojen pituus on seitsemän minuuttia, ja niitä on yhteensä 170. Sarjasta on tehty kuusi tuotantokautta.
Sarjan nimiosassa oleva lammas esiintyi alun perin sivuhahmona Wallace ja Gromit -elokuvassa Läheltä piti.
Late Lampaasta on tehty myös sarja Lampolan kesäkisat, josta on tehty kaksikymmentäyksi yhden minuutin mittaista jaksoa.
Ensimmäinen pitkä Late Lammas -elokuva sai ensi-iltansa helmikuussa 2015.
BBC:llä esitettiin 26. joulukuuta 2015 ensimmäinen Late Lampaan puolituntinen spesiaalijakso nimeltä Villit laamat (The Farmer's Llamas).
Late Lampaasta on tehty spin-off-sarja Timppa (engl. Timmy Time).
Elokuvat
Late Lampaasta on tehty kaksi elokuvaa.
Late Lammas -elokuva
Late Lampaan ensimmäinen elokuva sai ensi-iltansa 6. helmikuuta 2015. Elokuvan ovat ohjanneet Richard Starzak ja Mark Burton, ja sen enimmän musiikin on säveltänyt Ilan Eshkeri.
Elokuvassa Late kyllästyy farmin tylsään arkeen, ja päättää pitää vapaapäivän. Lampaiden suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, kun Maajussi joutuu tapahtumaketjun seurauksena suurkaupunkiin ja menettää muistinsa. Ihmisiksi naamioituneet lampaat ja Vuhku lähtevät pelastusretkelle, ja saavat peräänsä virkaintoisen rankkurin A. Torvisen (A. Trumper). Lampaat myös tapaavat uuden ystävän, orpokoira Slipin. Kun lampaat seikkailevat kaupungissa, kerää Maajussi mainetta kampaajana.
Late Lammas -elokuva: Farmageddon
Late Lammas: Farmageddon -elokuva sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019. Elokuvan teemana on scifi.
Geórgios Andréas Papandréou
Geórgios Andréas Papandréou (, s. 16. kesäkuuta 1952, Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on entinen Kreikan pääministeri ja entinen Pasok-puolueen johtaja. Hän oli Kreikan ulkoministeri 1999–2004 ja vuodesta 2006 Sosialistisen internationaalin presidentti.
Elämä ja ura
Papandréou syntyi merkittävään poliitikkosukuun. Myös hänen isänsä Andréas Papandréou ja isoisänsä Geórgios Papandréou ovat olleet Kreikan pääministereitä.
Papandréou opiskeli sosiologiaa Amherst Collegessa ja London School of Economicsissa ja työskenteli Harvardin fellow'na, kunnes palasi Kreikkaan sotilasjuntan kaaduttua.
Lokakuun 2009 ennenaikaisten vaalien jälkeen, joissa Pasok sai 160 paikkaa 300:sta, Kreikan presidentti Károlos Papoúlias antoi hallituksenmuodostajan tehtävän Papandréoulle. Hän vannoi virkavalansa 6. lokakuuta.
Papandréoun suunnitelmiin kuului 2–3 miljardin euron elvytyspaketti talouden virkistämiseksi ja investointi infrastruktuuriin, tieteeseen ja koulutukseen. Konservatiivit ja kommunistit pitivät toimia populistisina. Maan budjettialijäämä oli Kóstas Karamanlísin kauden jäljiltä kuusi prosenttia, kun EU:n asettama raja on kolme, ja kasvamassa. Papandréou suunnitteli myös verouudistusta ja korruptionvastaisia toimia. Todellisuudessa alijäämä olikin 12,7 %.
Vuonna 2009 budjettialijäämä nousi 15,7 prosenttiin, vuonna 2010 se oli 10,6 % ja väheni hitaasti. Huhtikuussa 2010 maan sai 80 miljardia euroa lainaa EU-mailta. Ehtona olivat tiukat talousleikkaukset, jotka johtivat lakkoihin ja laajoihin protesteihin Ateenan Sýntagma-aukiolla. Papandréou ilmoitti 31. lokakuuta yllättäen kansanäänestyksestä, jossa päätettäisiin tulevasta pelastuspaketista. Pian tämän jälkeen Papandréoun hallitus ajautui umpikujaan ja hän ilmoitti erostaan 9. marraskuuta. Seuraavaksi pääministeriksi valittiin Loukás Papadímos.
Vuonna 2015 Papandréou perusti uuden Demokraattisten sosialistien liike -puolueen tarkoituksenaan osallistua tammikuun parlamenttivaaleihin. Papandréoun uusi puolue on sittemmin liittoutunut Muutosliike-nimiseksi vaaliliitoksi Pasokin kanssa.
Koliikki
Koliikki tarkoittaa vauvan pitkäkestoisia itkujaksoja, joita eivät helpota vanhempien lohdutus, imetys tai muutkaan tavalliset itkuun auttavat keinot. Koliikin oireita on keskimäärin joka kymmenennellä lapsella. Koliikkiin ei ole hoitoa, eikä sen syytä tunneta.
Lapsen itku alkaa yleensä lisääntyä 2-3 viikon iässä. Vaikka itku kuuluukin normaaliin vauvan kehitykseen ensimmäisten elinkuukausien aikana, lisääntynyt itkuisuus eli koliikki rasittaa usein lapsen vanhempia ja lähipiiriä. Koliikki-itku ei ole aina kovaäänistä huutoa, vaan suurimmaksi osaksi tyytymäntöntä ääntelyä, tai niin sanottua "kitinää". Se ei ole vahingollista lapselle ja häviää itsestään noin kolmen kuukauden iässä. Esimerkiksi tutkimuksissa käytetyn virallisen määritelmän mukaan koliikkilapsi itkee kolme tuntia päivässä, vähintään kolmena päivänä viikossa. Koliikista voidaan kuitenkin puhua jos lapsi itkee säännöllisesti useita tunteja päivässä.
Sergei Harkov
Sergei Vladimirovitš Harkov (, s. 17. marraskuuta 1970 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Harkov voitti Soulin 1988 olympialaisissa Neuvostoliittoa edustaen kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa ja permannolla. Hän sijoittui henkilökohtaisessa moniottelussa neljänneksi ja hypyssä kuudenneksi. Atlantan 1996 olympialaisissa hän edusti Venäjää ja voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä sijoittui nojapuilla kahdeksanneksi.
Harkov voitti Birminghamin MM-kilpailuissa 1993 kultaa rekillä sekä saavutti hopeaa moniottelussa. Lausannen EM-kilpailuissa 1990 hän saavutti hopeaa moniottelussa ja permannolla sekä pronssia hevosella. Budapestin EM-kilpailuissa 1992 hän saavutti permannolla pronssia.
Guatemala (kaupunki)
Guatemala (virallisesti La Nueva Guatemala de la Asunción, paikalliset käyttävät nimeä Guatemala, Guate tai La Capital; yleisesti käytössä on Ciudad de Guatemala ja kansainvälisissä yhteyksissä Guatemala City) on Guatemalan valtion pääkaupunki ja suurin kaupunki. Vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 923 392 asukasta.
Kaupunki sijaitsee vuorilaaksossa maan eteläosassa lähes 1500 metrin korkeudessa, missä ilmasto on miellyttävän viileä.
Guatemalan kaupunki on maan taloudellinen, hallinnollinen ja kulttuurinen keskus ja yksi Keski-Amerikan suurimmista metropoleista. Eräs kaupungin viidestä yliopistosta: Universidad de San Carlos, on Uuden maailman kolmanneksi vanhin yliopisto.
Historia
Nykyisen Guatemalan paikalla on aikoinaan sijainnut mayakaupunki Kaminaljuyu. Kaminaljuyun historia ulottuu 2000 vuoden päähän.
Espanjan siirtomaa-aikana paikalla oli pieni luostarikylä nimeltään El Carmen, joka perustettiin vuonna 1620. Espanjan Keski-Amerikan pääkaupunki siirrettiin tänne, kun maanjäristys oli tuhonnut vanhan pääkaupungin Antigua Guatemalan vuonna 1775. Tästä alkoi kaupungin laajeneminen.
Leopold III
Leopold III voi tarkoittaa ainakin seuraavia hallitsijoita:
Kultabassokerho
<!--
2008
-->
Jaakko Forsman
Jakob (Jaakko) Oskar Forsman (30. heinäkuuta 1839 Vähäkyrö – 26. syyskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen rikosoikeuden ja oikeushistorian professori sekä valtiopäivämies.
Elämäkerta
Forsmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Georg Jakob Forsman ja Anna Lovisa Ebeling. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Ernesti Forsman olivat hänen veljiään. Forsman pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1857 ja valmistui filosofian maisteriksi 1864, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1868 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1874. Hänen väitöskirjansa Pakkotilasta kriminaalioikeudessa oli ensimmäinen suomenkielinen oikeustieteen väitöskirja. Forsman teki vielä opintomatkoja Berliiniin, Dresdeniin ja Leipzigiin vuosina 1878–1879 ja 1881.
Forsman oli Helsingin yliopiston lainopin tiedekunnan vt. suomen kielen ylimääräisenä professorina 1869–1878, rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina 1879–1899 sekä siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden vt. professorina useaan eri otteeseen. Hän toimi yliopiston vararehtorina vuosina 1892–1899 ja vt. rehtorina 1896–1899.
Forsman oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899. Hän oli valtiopäivien rikoslakivaliokunnan puheenjohtajana 1888, lakivaliokunnan puheenjohtajana 1899 sekä jäsenenä rikoslakiehdotusta tarkistavassa komiteassa 1881–1884 ja puheenjohtajana kirkkolakikomiteassa 1886. Forsman oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1889–1891. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1898.
Jaakko Forsmanin veljenpoika oli historiantutkija ja koulumies Jaakko Forsman nuorempi.
Steven Cujic
Steven Cujic (s. 16. marraskuuta 1984) on australialainen karateka. Hän on voittanut Japanin superraskaansarjan mestaruuden 2015.
Oras Invest
Oras Invest Oy on suomalainen perheyritys, joka investoi teollisiin yrityksiin, jotka toimivat rakentamisen, veden ja biopohjaisten materiaalien arvoketjussa tai lähellä niitä. Oras Invest omistaa Oraksen ja on suurin omistaja Uponorissa (25,7 %) ja Kemirassa (20,6 %). Oras Invest on Valmetin toiseksi suurin omistaja (5,2 %). Tämän lisäksi Oras Invest oli vuoteen 2021 asti suurin omistaja Tikkurila Oyj:ssä (18 %) ja Neleksen toiseksi suurin omistaja vuoteen 2022.
Steven Cujic
Hänen isä on Nikola Cujic, joka voitti omalla aktiiviurallaan Australian mestaruuden ja edusti Australiaa myös MM-tasolla.
Oras Invest
Yrityksen toimitusjohtaja on Annika Paasikivi ja hallituksen puheenjohtaja Jari Paasikivi.
Steven Cujic
Kilpaura
Marraskuussa 2003 Cujic oli mukana kolmipäiväisessä MM-turnauksessa Japanissa. Hän hävisi avauskierroksella Andrei Stepinille.
Sarah Burke
Sarah Burke (3. syyskuuta 1982 – 19. tammikuuta 2012) oli kanadalainen freestylehiihtäjä.
Burke oli yksi superpipe-lajin pioneereista. Hän voitti lajin X Games -mestaruuden neljästi ja puhui voimakkaasti sen puolesta, että laji pääsisi mukaan talviolympialaisiin. Kansainvälinen olympiakomitea hyväksyi lajin mukaan vuoden 2014 olympialaisiin. Burke voitti myös half-pipen maailmanmestaruuden 2005.
Burke loukkaantui vakavasti harjoitellessaan Park Cityssä 10. tammikuuta 2012. Hän kaatui hypyn jälkeen, minkä seurauksena hänen nikamavaltimonsa repeytyi ja hän sai sydänkohtauksen. Hänet leikattiin sairaalassa seuraavana päivänä, minkä jälkeen häntä pidettiin koomassa. Burken aivot olivat kuitenkin vakavasti vaurioituneet hapen ja veren puutteesta, ja lopulta hän kuoli 19. tammikuuta 2012.
Steven Cujic
Kilpaura
2007 Cujic voitti Australian mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan loppuottelussa John Whittfordin. Sittemmin marraskuussa hän oli mukana World Openissa, jossa Cujicin turnaus päättyi ensimmäiselle kierrokselle.
2009 kesäkuussa Cujic tuli toiseksi All American Openissa hävittyään avoimensarjan loppuottelussa Krzysztof Habraszkalle. Hän oli samalla historian toinen australialainen, joka oli edennyt turnauksessa loppuotteluun saakka sitten 1998. Marraskuussa Cujic sijoittui 32 parhaanjoukkoon Japanin mestaruuskilpailuissa hävittyään viimeisessä ottelussaan Hiroki Kobayshille tuomariäänin.
2012 Cujic sijoittui neljänneksi Japanin mestaruuskisoissa hävittyään superraskaansarjan pronssiottelun Satoru Arakille.
2013 huhtikuussa Cujic sijoittui MM-kisoissa neljänneksi hävittyään superraskaansarjan pronssiottelun Zahari Damjanoville.
2014 Cujic saavutti pronssia Japanin mestaruuskisoissa, kun hän kohtasi toistamiseen Satoru Arakin, jonka Cujic onnistui tällä kertaa voittamaan.
2015 Cujic saavutti Japanin superraskaansarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Satoru Arakin, jonka hän oli aiemmin kohdannut kahdesti.
Iisalmen rautatieasema
Iisalmen rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkolla Iisalmen kaupungissa Pohjois-Savon maakunnassa. Iisalmi on risteysasema, joka sijaitsee rataosien, ja  risteyskohdassa. Aseman etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 550,4 ratakilometriä. thumb|300px|Rautatieasemaa sisältä Liikenteenohjaustoiminnot hoitaa ympärivuorokautisesti paikallinen junasuorittaja. Hän myös samalla kauko-ohjaa Iisalmi–Kontiomäki-rataosuuden liikennettä ja myy junalippuja. Iisalmessa on WSSB GsII 63 -tyyppinen releasetinlaite. Releasetinlaite on vanha ja käyttöikänsä loppupuolella.
Miltei kaikki matkustajajunat sekä Kuopion että Kajaanin suuntiin käyttävät raidetta 3. Ylivieskan taajamajunat sekä S 701 Kajaaniin käyttävät raidetta 2. Raide 1 ei ole henkilöliikenteen käytössä.
Iisalmen asema toimi Helsingistä saapuvien InterCity- ja Pendolino-junien pääteasemana lokakuuhun 2006 saakka, sillä sähköistystä ei tuolloin vielä ollut Iisalmesta pohjoiseen. Pikajunat jatkoivat kuitenkin Iisalmesta edelleen Kajaanin kautta Ouluun dieselveturilla.
Asema-alue
Iisalmen III luokan tyyppipiirustusten mukaan rakennetun asemarakennuksen on suunnitellut rautatiehallituksen arkkitehti Bruno Granholm. Rakennus on rakennettu vuosina 1900–1902, ja sitä on laajennettu vuosina 1904 sekä 1930.
Asema-alueen rakennukset muodostavat kulttuurihistoriallisesti merkittävän rakennusryhmän. Alueella sijaitsevat asemarakennus, veturitallit, makasiinit sekä vesitorni ovat Iisalmen aseman alkuperäisiä rakennuksia. Lisäksi asemapuiston alueella sijaitsee rautatieläisten puisia asuinrakennuksia. Asuinrakennuskokonaisuuteen kuuluvat muun muassa rakennusmestarin, asemapäällikön ja ratamestarin asuinrakennukset sekä niiden piharakennukset. Asemapuiston reunalla sijaitsevat myös kaksikerroksiset, vuonna 1926 rakennetut asuinrakennukset sekä yksikerroksinen asuinkasarmi vuodelta 1901. Alueen rakennuskantaan kuuluvat myös pommisuoja sekä vuodelta 1945 peräisin oleva jälleenrakennuskauden rakennus.
Anni tahtoo äidin
Anni tahtoo äidin on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1989. Elokuva oli tiivistä työputkea seuranneen tauon jälkeen Mänttärin ensimmäinen elokuva. Se poikkesi lajiltaan aiemmista, joskin Mänttäri itse liittää sen mieluummin aiempiin elokuviinsa kuin erilliseksi lastenelokuvaksi.
Elokuva sai valtion laatutukipalkinnon ja Susanna Haavisto sivuosa-Jussin roolista kampaaja Leena Järvenpäänä.
Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä myönteistä että kielteistä vastaanottoa. Peter von Bagh huomauttaa, että se on harvoja kotimaisia lastenelokuvia, jotka käsittelevät lasta (ja lapsikatsojia) ajattelevina olentoina, aikuisten tasavertaisina kumppaneina. Velipekka Makkosen mielestä Mänttäri on kadottanut teränsä siirryttyään tekemään 'lastenelokuvaa.
Anni tahtoo äidin sai elokuvateattereissa 11 623 katsojaa. .
Notkea maa
Notkea maa on rap-artisti Notkean Rotan sooloalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records 26. toukokuuta 2010.
Notkea maa nousi ilmestymisviikollaan (22/2010) Suomen virallisen listan sijalle 43. Albumi putosi listalta seuraavalla viikolla. Erikoisliikkeiden myyntiä mittaavalla Rumban listalla levy vietti viikon sijalla 13.
Taustatietoa
Albumilta julkaistiin kaksi maistiaiskappaletta "Syö! Juo! Nai!" sekä nimikkokappale "Notkea maa". Kappaleesta "Syö! Juo! Nai!" julkaistiin myös musiikkivideo kesäkuussa 2010.
Kappaleet
250px|thumb|Kuvakaappaus "Syö! Juo! Nai!" -musiikkivideosta.
Alexandra Frosterus-Såltin
Lapsuus ja nuoruus
Alexandra Frosterus-Såltinin vanhemmat olivat teologian professori Benjamin Frosterus ja Vilhelmina Sofia o.s. af Gadolin, joka oli Suomen ensimmäinen ylioppilastutkinnon suorittanut nainen. Äiti kuoli, kun Alexandra oli vasta seitsemänvuotias. Isä avioitui vuonna 1846 Sofia Augusta Nordlingin kanssa. Taiteilija vietti lapsuutensa Vaasassa, missä isä toimi kirkkoherrana. Benjamin Frosterus edisti merkittävästi Vaasan ja Mustasaaren lasten koulunkäyntimahdollisuuksia ja suhtautui ymmärtävästi myös tyttärensä opiskelupyrkimyksiin. Alexandra lähti 14-vuotiaana Turun piirustuskouluun, missä hän opiskeli vuosina 1852–1857 R. W. Ekmanin yksityisoppilaana. Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulut lienevät olleet ensimmäisiä taidekouluja Euroopassa, joihin otettiin myös naisia oppilaiksi.
Saatuaan Taideyhdistykseltä 300 hopearuplan apurahan hän lähti 19-vuotiaana Düsseldorfiin jatkamaan taideopintojaan yhdessä veljensä kanssa. Naisia ei kuitenkaan tuohon aikaan otettu taideakatemiaan oppilaiksi, joten hänen oli otettava yksityistunteja. Hänen opettajansa oli saksalainen historiamaalari Otto Mengelberg, jonka johdolla hän opiskeli vuosina 1858–1862. Opettajansa kehotuksesta Frosterus-Såltin perehtyi anatomiaan ja henkilöiden maalaamiseen. Hän opiskeli Saksassa kahteen otteeseen, yhteensä kahdensan vuotta.
Elämä ja ura
Alexandra Frosterus-Såltin debytoi henkilökuvillaan vuonna 1858 Suomessa Taideyhdistyksen näyttelyssä. Hänen mieliaiheitaan oli lapsikuvaus, sekä tavallinen kansa topeliaanisessa hengessä. Voitettuaan Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon laatukuvallaan Sokea soittaja herättää poikansa myrskyn lähestyessä taiteilija lähti vuonna 1862 jatko-opiskelemaan Pariisiin, jossa hänellä oli mahdollisuus maalata elävää mallia. Dukaattipalkinnon ansainnut maalaus tuhoutui vuonna 1918. Talven 1862–1863 hän opiskeli Ange Tissierin ateljeessa Pariisissa, joka oli silloin ainoa paikka, jossa naiset saivat taideopetusta.
Avioiduttuaan vuonna 1866 Vaasan sairaalan lääkärin Fredrik Viktor Såltinin (s. 22. maaliskuuta 1833 Tenhola, k. 1873) kanssa hän muutti asumaan Vaasaan ja eristyksiin taidepiireistä. Maalaamisen hän joutui osittain jättämään. Maalausten aiheet muuttuivat Vaasan-vuosina kodin ja lasten kuvaamiseksi. Viiden vuoden kuluttua aviomies kuoli ja hän jäi leskeksi kolmen lapsen kanssa. Samana vuonna myös Ekman kuoli ja Alexandra Frosterus-Såltininsta tuli opettajansa Ekmanin seuraaja opettajana ja kirkkomaalarina. Pystyäkseen huolehtimaan lapsistaan, joista nuorin oli vasta yhdeksän kuukauden ikäinen, Frosterus-Såltin ryhtyi maalaamaan alttaritauluja. Hän oli 1800-luvun tuotteliain kirkkotaiteilija. Heikon toimeentulon takia hän muutti vuonna 1874 Turkuun saatuaan Suomen taideyhdistyksen Turun piirustuskoulun antiikkiluokan opettajan paikan. Hän toimi taiteilijan työnsä ohessa opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa vuosina 1874–1889 ja oppikoulussa. Vuosina 1880–1881 hän joutui hoitamaan myös koulun johtajan tehtäviä, kun 20-vuotias Viktor Westerholm toimi Thorsten Waenerberg opettajan sijaisena. Kevätlukukaudella 1888, kun Waenerberg oli jo lopettanut ja Karl Viktor Reinius hoiti tilapäisesti prinsiippiluokkaa, Frosterus-Såldin opetti myös Heurlinin tyttökoulussa Turussa. Piirustuskoulun opettajan palkka oli pieni, joten hänen oli tehtävä myös noita muita töitä, etenkin 1870-luvun lopulla lisääntyneitä tilaustöitä kirkkoihin. Toimittuaan opettajana Turussa hän muutti vuonna 1889 Helsinkiin.
Eläkepäivinään hän palasi Vaasaan, missä hän kuoli 29. helmikuuta vuonna 1916 78-vuotiaana.
Alttarimaalaukset
Ensimmäisen alttaritaulutilauksen Alexandra Frosterus-Såltin sai Seinäjoen seurakunnasta, jonne hän teki maalauksen Jeesus Getsemanessa (1877) Törnävän kirkkoon.
Frosterus-Såltinin keskittyi piirustuksenopettajan työhön ja maalaaminen jäi vähemmälle. Opetustyönsä ohessa hän maalasi kuitenkin yhteensä lähes 70 alttaritaulua, joista on jäljellä viitisenkymmentä. Seinäjoen lähiseurakunnissa hänen töitään on Ilmajoen, Peräseinäjoen ja Jalasjärven kirkoissa.
Kälviän kirkossa on Frosterus-Såltinin maalaama kirkastusvuoritapahtumaa esittävä alttaritaulu vuodelta 1912.
Muu tuotanto
Alexandra Frosterus-Såltin oli Suomen ensimmäinen naispuolinen piirustuskoulun opettaja, ja hän oli myös kuvataiteilija, joka jäätyään leskeksi varhain pystyi elättämään itsensä ja lapsensa taiteellisella työllä.
Esko Jurvelin
Esko Olavi Jurvelin (s. 23. tammikuuta 1935) on oululainen tenori ja laulunopettaja. Hän on opettanut useita suomalaisia oopperalaulajia ja alan harrastajia. Tunnetuimpia hänen oppilaistaan ovat Aki Alamikkotervo, Hannu Jurmu, Anna-Maria Jurvelin, Jyrki Anttila, Tuomas Katajala, Lassi Virtanen, Jarmo Ojala ja Petrus Schroderus. Toukokuussa 2015 tasavallan presidentti myönsi Jurvelinille director musices -arvonimen.
Jurvelin lauloi Suomen Kansallisoopperan solistina 1963–1967. Hänen roolejaan olivat muun muassa nimiosa Gounod’n Faustissa, Arturo Donizettin oopperassa Lucia di Lammermoor, Tamino Mozartin Taikahuilussa, Nemorino Donizettin Lemmenjuomassa, Fenton Verdin Falstaffissa, toinen poika Wolf-Ferrarin Il campiellossa ja Andres Bergin Wozzeckissa.
Jurvelin aloitti tuntiopettajana Oulun konservatoriossa vuonna 1967 ja jäi eläkkeelle laulun yliopettajan virasta vuonna 1998.
Esko Jurvelinin lauluoppilaat ry järjestää konsertteja Oulun seudulla, muun muassa vuosittain 21.12. perinteisen Tuomaanpäivän joulukonsertin.
Gibraltar College of Further Education
Koulun edeltäjä oli vuonna 1948 Gibraltarin telakalle perustettu tekninen koulu. Britannian 1960-luvun suuren ammattikoulu-uudistuksen yhteydessä sen nimi ja kurssitarjonta muuttuivat, ja siitä tuli Gibraltar & Dockyard Technical College. Koulun rahoituksesta vastasivat vuoteen 1985 asti Gibraltarin hallitus ja Britannian puolustusministeriö yhdessä. 1980-luvun kuluessa koulun opettajakunta ja rahoitus siirtyivät kokonaan gibraltarilaisten huoleksi, ja samalla nimi muuttui nykyiseen muotoonsa. Nykyisin koulussa voi suorittaa myös GSCE-tutkinnon (General Certificate of Secondary Education).
Kokoaikaisilla kursseilla voi opiskella informaatioteknologiaa, kauppa- ja rahoitusalaa ja rakennusalaa yksi- ja kaksivuotisilla opintolinjoilla.
Giuseppe Costanzo
pienoiskuva|Giuseppe Costanzo Giuseppe Costanzo (s. 2. tammikuuta 1933 Carruba di Riposto) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Acirealen hiippakuntaan 15. elokuuta 1955 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mazacan titulaaripiispaksi 21. helmikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore Pappalardo, jota avustivat Pasquale Bacile ja Domenico Picchinenna.
Armando Dini
pienoiskuva Armando Dini (s. 18. heinäkuuta 1932 Milano) on katolisen kirkon 5. joulukuuta 1954 vihitty italialainen pappi. Myöhemmin, 9. syyskuuta 1990, hänet vihittiin piispaksi. Hän toimi vuosina 1990–1998 Avezzanon hiippakunnan piispana ja vuosina 1998–2007 Campobasso-Boianon arkkihiippakunnan arkkipiispana.
31. lokakuuta
31. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 304. päivä (karkausvuonna 305. päivä). Vuodesta on jäljellä 61 päivää.
Männynkerikääpä
Männynkerikääpä (Ceriporia bresadolae) on Suomessa muutaman kerran tavattu ja muuallakin Euroopassa harvinainen mutta laajalle levinnyt kääpälaji. Nimensä mukaisesti käävän isäntäpuu on mänty, jonka kuorettomia, pudonneita oksia männynkerikääpä valkolahottaa.
Jorma Käkelä
Jorma Käkelä on suomalainen laulaja ja Swe-Finn Records -yhtiön perustaja. Käkelä muutti Ruotsiin, jossa hänet tunnetaan nimellä Jorma Jormedal.
Colin Greening
Colin Peter Greening (s. 9. maaliskuuta 1986 St. John’s, Newfoundland ja Labrador) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Uskok-sota
Uskok-sota eli Gradiscan sota oli pääasiassa Venetsian tasavallan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välinen sota. Sodan taustalla oli kroatialaisten uskok-sissien merirosvous ja Triesten sekä Venetsian kiristyneet välit.
Colin Greening
Ura
Ottawa Senators varasi Greeningin NHL:ään numerolla 204 varaustilaisuuden 2005 seitsemännellä kierroksella. Varauksensa jälkeen hän pelasi yhden kauden, 2005–2006, Nanaimo Clippersissä juniorisarja BCHL:ssä ja neljä kautta, vuodesta 2006 vuoteen 2010, Cornellin yliopiston joukkueessa Big Redissä yliopistosarja ECAC:ssä. Hän oli voittamassa vuonna 2010 ECAC:n mestaruutta joukkueensa kapteenina.
Uskok-sota
Sota päättyi Venetsian voittoon ja Madridin rauhaan vuonna 1618. Venetsian rauha kesti kuitenkin vain vuoteen 1645, jolloin syttyi Kreetan sota Ottomaanien valtakuntaa vastaan.
Colin Greening
Ura
Greening aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 Ottawa Senatorsin farmijoukkueessa Binghamton Senatorsissa, jossa oli voittamassa vuonna 2011 AHL:n mestaruutta Calder Cupia. Hän pelasi suurimman osan kaudesta 2010–2011 AHL:ssä, mutta myös 24 ottelua NHL:ssä. Hän teki ensiesiintymisensä NHL:ssä 1. helmikuuta 2011, jolloin Ottawa kohtasi vierasottelussa New Jersey Devilsin.
Merimieseläkekassa
Merimieseläkekassa (MEK) on Suomen vanhin yksityisen sektorin eläkelaitos. Sen toimintaa valvovat sosiaali- ja terveysministeriö ja finanssivalvonta.
Merimieseläkekassan toiminnan perustana oleva merimieseläkelaki (MEL) astui voimaan 1. kesäkuuta 1956. Samana vuonna perustetun Merimieseläkessan tehtävänä on huolehtia suomalaisilla ulkomaanliikenteen kauppa-aluksilla ja jäänmurtajilla työskentelevien merenkulkijoiden lakisääteisestä työeläketurvasta. Eläkekassa myöntää ja maksaa merenkulkijoille ansiotyöhön perustuvia MEL-eläkkeitä.
Vuonna 2019 eläkekassan vakuuttamia työntekijöitä oli noin 7 400 ja eläkkeensaajia noin 8 200. MEL-eläke antaa turvan vanhuuden, työkyvyttömyyden tai työttömyyden varalle. Kuolemantapauksissa merenkulkijan lähiomaiset voivat saada perhe-eläkettä.
Merimieseläkekassan toimitusjohtaja on ollut 1. tammikuuta 2021 alkaen Jari Puhakka.
Marja-Liisa Kuosmanen
Elämäkerta
Kuosmanen syntyi Nilsiän Lehtomäen kylässä kahdeksanlapsiseen pienviljelijäperheeseen. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Nilsiän lukiosta vuonna 1983 hän opiskeli luokanopettajaksi Joensuussa, jossa Joensuun musiikkiopistossa myös kokeili vuoden ajan klassista laulua.
Palattuaan kotiseudulleen hän on toiminut muutamia opetusvuosia lukuun ottamatta pääasiassa yrittäjänä ja on neljän lapsen äiti. Hän on laulanut yli kymmenen vuotta KuKa-kvartetissa, joka on muun muassa voittanut Kerimäen kvartettilaulukilpailun sekä Oulun Tiernapoikakilpailun mestaruuden parodiallaan.
Kuosmasen opettajina ovat monena vuonna Nilsiän valtakunnallisella musiikkileirillä olleet Maija Hapuoja, Eija Ahvo ja Susanna Haavisto. Hän opiskeli myös Kuopion konservatoriossa pop-jazz-laulua vuosina 1996–1997. Kuosmanen voitti kesällä 2003 Kiuruvedellä järjestetyn Vihreät Niityt -iskelmätapahtuman Toivo Kärki -laulukilpailun naisten sarjan. Hän oli tämän jälkeen usean vuoden ajan Toivo Kärki -konserttisarjan kantavia voimia. Vuonna 2004 hän julkaisi pitkäsoittoalbumin Kaikille rakkailleni, joka sisältää 11 Kärjen ennen julkaisematonta sävellystä.
Toinen pitkäsoitto Elämän maku ilmestyi 2008. Se sisältää suomalaista iskelmämusiikkia vuosilta 1943–2008, tekijöinä muun muassa Toivo Kärki, Jukka Kuoppamäki, Hannu Piispanen, Jorma Toiviainen ja Chrisse Johansson. Kuosmasen joululevy Jollei jouluna ole lunta ilmestyi joulukuussa 2010 CD-korttina.
Kesäpesä-levy on TAHKOcom Oy:n tuottama kokoelma, joka saa nimensä Kuosmasen uudesta singlestä Kesäpesä, jonka taustalta myös löytyvät säveltäjä Veikko Samuli ja sanoittaja Chrisse Johansson.
Jacob Wallenberg
Jacob Wallenberg voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Johannes Jääskeläinen
thumb|Johannes Jääskeläinen Johannes Jääskeläinen (29. toukokuuta 1879 Jyväskylän maalaiskunta − 2. maaliskuuta 1918 Pietarsaari) oli suomalainen insinööri, varatuomari ja Vaasan läänin lääninsihteeri. Hänet teloitettiin Pietarsaaressa Suomen sisällissodan aikana hämäräksi jääneen oikeudenkäynnin jälkeen yhdessä kuuden muun miehen kanssa. Jääskeläinen oli ainoa sisällissodan yhteydessä teloitettu juristi.
Opiskeluvuodet
Jääskelän talossa syntyneen Johannes Jääskeläisen vanhemmat olivat Kalle Hovila ja Matilda Jääskeläinen. Hän kävi Jyväskylän lyseota, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muun muassa Edvard Gylling sekä Otto Wille Kuusinen, ja hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900. Jääskeläinen opiskeli sitten Polyteknillisessä opistossa Helsingissä ja valmistui 1906 tie- ja vesirakennusalan insinööriksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut saamaan työpaikkaa, sillä suomen kielellä hakemuksensa jättäneen Jääskeläisen ohitti virantäytössä aina joku ruotsinkielinen.
Jääskeläinen harkitsi tässä tilanteessa Yhdysvaltoihin muuttamista mutta päätti sitten jatkaa opintojaan ja kirjoittautui Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan syksyllä 1906. Samana vuonna Jääskeläinen liittyi 1905 perustettuun ylioppilaiden sosiaalidemokraattisen yhdistykseen, joskin myöhemmin hän vetäytyi pois yhdistyksen toiminnasta. Jääskeläinen meni kihloihin kesällä 1911 Karin Janssonin kanssa, ja he menivät naimisiin elokuussa 1912. Jääskeläinen sai varatuomarin arvon 1913, ja hänet nimitettiin Uudenmaan läänin varalääninsihteeriksi.
Vaasan läänin lääninsihteerinä
Jääskeläisestä tuli Vaasan läänin lääninsihteeri kesäkuussa 1916. Hän ohitti viran täytössä RKP:een kuuluneen vaasalaisen kruununvouti Karl Ottelinin. Kielikysymys nousikin pian esille, kun lääninhallitus määräsi 2 000 markan uhkasakon uhalla Kokkolan maaseurakunnan perustamaan suomenkielisen koulun. Maaseurakunta oli kieltäytynyt perustamasta koulua uhmaten senaatin vuonna 1914 antamaa päätöstä.
Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksen jälkeen Vaasan läänin kuvernööri Leo Sirelius joutui sotilaiden pidättämäksi. Hänet vapautettiin mutta pian Oskari Tokoin johtama senaatti nimitti suomenkielisen maanviljelijän Juho Torpan Vaasan läänin kuvernööriksi. Tämä ärsytti läänin ruotsinkielisiä, jotka vaativat kruununvouti Ottelinin nimittämistä joko kuvernööriksi tai lääninsihteeriksi. Vasabladet-lehti käynnisti tätä varten päätoimittajansa Einar Hagmanin johdolla parjauskampanjan kuvernööri Torppaa ja lääninsihteeri Jääskeläistä vastaan. Lehti syytti Jääskeläistä laittomuuksien harjoittamisesta, ja esiin nostettiin tapaukset, joissa nimismiehen virkoihin oli nimitetty suomenkielisiä hakijoita sekä lähetetty suomenkielisiä kirjelmiä ruotsinkielisille viranomaisille.
Lokakuun 1917 eduskuntavaaleissa sosialidemokraatit kärsivät tappion, ja kun yleislakko alkoi marraskuussa, kuvernööri Torppa poistui Vaasasta maatilalleen Kälviälle. Lääninhallituksen toiminta jäi nyt yksin Jääskeläisen vastuulle. Tilanne kärjistyi vielä kun 17. marraskuuta Vaasan vallankumouksellisen työväen johtavan toimikunta vaati lääninhallituksen tyhjentämistä, ja lopulta lääninhallituksen virkailijat joutuivat poistumaan, kun 350 miehen joukko oli piirittänyt lääninhallituksen rakennuksen. Jääskeläinen yritti neuvotella toimikunnan kanssa asiasta, mutta hän joutui itse hankalaan välikäteen, kun Vapaa Sana -lehti kertoi näistä neuvotteluista 23. marraskuuta. Jääskeläinen joutui eroamaan lääninsihteerin virasta, ja hän matkusti perheineen Keski-Suomeen. Hänen tilalleen lääninsihteerin virkaan tuli lokakuussa kansanedustajaksi valittu kruununvouti Ottelin.
Pietarsaaren tapahtumat
thumb|right|Pietarsaaren Kaupunginhotelli (oikealla) kesällä 2005. Suomen sisällissodan alettua Jääskeläinen ilmoittautui vapaaehtoisena valkoisten tykistökouluun 25. helmikuuta 1918 sen jälkeen kun ylipäällikkö Mannerheim oli kuulutuksella hakenut insinöörejä tykistön palvelukseen. Tykistökoulu sijaitsi Pietarsaaressa jonne Jääskeläinen saapui 1. maaliskuuta 1918. Pietarsaaren kaupunginhotellissa oli pidetty 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta Pietarsaaren suojeluskunnan järjestämät juhlat kaupunkiin saapuneiden 97 tykistöjääkärin kunniaksi. Ennen juhlien alkua jääkärien edustajat olivat sopineet tykistökoulun johtajan, ruotsalaisen kapteenin, kreivi Adolf Hamiltonin kanssa tykistön tulevasta organisoimisesta. Juhlien toisena päivänä hotellissa olivat paikalla vieraina muun muassa ruotsalaiset kapteenit Oscar Palme ja Nils Palme, jääkäriluutnantti Ingevald Pipping, kapteeni Emil Haeger, luutnantti Sture Appelberg, jääkärivänrikki Yrjö Takkula, jääkäritykistön tuleva johtaja majuri Lauri Malmberg ja tykistökoulun opettaja, jääkäri Leo Kyander. Juhlien jatkuessa iltamyöhään humaltuneet osanottajat päättivät aloittaa oikeudenkäynnin kaupungin raatihuoneen putkassa sisällissodan alusta saakka vangittuina olleita kuutta suomenkielisen työväenyhdistyksen johtohenkilöä vastaan. Kun vangit oli haettu hotelliin ja "oikeudenkäyntiä" oltiin aloittamassa, paikalla ollut Jääskeläinen esitti vastalauseensa. Tämän seurauksena Jääskeläinen joutui itse syytettyjen joukkoon, sillä monella tilaisuudessa mukana olleella oli Jääskeläisen lääninsihteerikauden jäljiltä häntä kohtaan vanhoja kaunoja. Jääskeläistä ja työväenyhdistyksen johtohenkilöitä syytettiin nyt siitä, että he olivat suunnitelleet Jääskeläisen johdolla tykistökoulun räjäyttämistä. Oikeus, johon kuuluivat tuomareina jääkäriupseerit Lauri Malmberg, Leo Kyander ja Uno Fagernäs, tuomitsi lääninsihteeri Johannes Jääskeläisen, työmiehet Emil Lindin, Aksel Salosen, Johannes Puurusen, Petter Tiihosen sekä entisen leipurin ja kansanedustajan Kalle Suosalon ja seppä Yrjö Erikssonin kuolemanrangaistukseen maanpetoksesta ja venäläisten kanssa vehkeilemisestä. Pietarsaaren tykistöpäällikkö kreivi Adolf Hamilton allekirjoitti tuomion, ja se pantiin heti samana yönä 2. maaliskuuta täytäntöön. Tuomitut ammuttiin Strengbergin tupakkatehtaan seinää vasten, minkä jälkeen ruumiit vietiin kasaan työväentalon portaiden eteen. Tuomitut saivat kirjoittaa viimeisen kirjeen omaisilleen, mutta Jääskeläisen kirjettä ei toimitettu hänen leskelleen ja myös hänen mukana ollut omaisuutensa ryöstettiin.
Jälkiselvitys
Jääskeläisen leski Karin Jääskeläinen yritti selvittää miehensä kohtaloa ja oikeudenkäynnin laillisuutta, mutta oikeuskansleri Axel Fredrik Charpentier totesi vuonna 1919 antamassaan vastauksessa, että tuomio jää ennalleen, koska leski ei ollut pystynyt todistamaan miehensä syyttömyyttä. Oikeudenkäyntiin liittyneitä asiakirjoja oli myös myöhemmin hävitetty.
Jääskeläisen pojantytär toimittaja Marjatta Cronvall (1943–2005) ryhtyi tutkimaan tapausta Karin Jääskeläisen jäämistöstä löytyneiden asiapapereiden pohjalta. Tutkimustyön pohjalta syntyneen kirjan Seitsemäs mies viimeistelivät julkaisukuntoon Cronvallin kuoleman jälkeen Cronvallin tytär Emilia Cronvall ja tämän mies Janne Mäkelä.
Juho Keinänen
Juho Keinänen oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat suutarimestari Herman Israel Keinänen ja Eva Sofia Vartiainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvi Klara Maria Reinikan kanssa, joka kuoli vuonna 1940 ja hän avioitui uudelleen vuonna 1945 Eini Maria Ruismäen kanssa.
Opinnot
Keinänen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kolmannen luokan Helsingin suomalaisessa yhteislyseossa vuonna1927.
Jääkärikausi
Keinänen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 3. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn viestikurssin.
Sisällissodan jälkeinen aika
Keinänen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Kajaanin sissipataljoona ja Pohjanmaan jääkäripataljoona. Pataljoonasta hän oli komennettuna 14. lokakuuta 1918 – 14. helmikuuta 1919 välisen ajan Kuhmoniemen komennuskuntaan konekivääriosaston päälliköksi. Hän osallistui myös vuonna 1920 niin sanotun Petsamon 3. komennuskuntaan joukkueenjohtajana konekiväärikomppaniassa. Keinänen toimi vuosina 1919–1922 myös omien töidensä ohella kouluttajana Oulun ja Oulujoen suojeluskunnissa. Keinänen siirtyi 1. lokakuuta 1922 koulutusaliupseeriksi Hyökkäysvaunurykmentin 2. patteristoon. Armeijasta Keinänen erosi 1. lokakuuta 1924 ja siirtyi Sotakorkeakoulun vahtimestariksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1936 saakka, jolloin hänet nimitettiin Sotakorkeakoulun vääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Keinänen osallistui Tolvajärvellä joukkueenjohtajana ja Pioneerikomppanian päällikkönä Ryhmä Talvelassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi talvisodan aikaisessa tehtävässä, josta hän palasi myöhemmin Sotakorkeakoulun vahtimestariksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 25. Autojoukkoon, mistä hänet siirrettiin vuonna 1942 Pioneeripataljoona 3:n pioneeritäydennyspaikan päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 16. Pioneeri varastokomppanian varapäälliköksi ja vuonna 1943 hänet siirrettiin aluksi joukkueenjohtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 24:ään. Myöhemmin hänet nimitettiin koulutuskeskuksen komendantiksi. Vielä ennen sodan päättymistä hänet kerittiin siirtämään huoltojoukkueen johtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 28:aan ja edelleen Jalkaväenkoulutuskeskus 34:ään (nimi muutettiin myöhemmin Jalkaväenkoulutuskeskus 3:ksi). Sotien jälkeen hän palasi rauhan aikaiseen toimeensa Sotakorkeakoulun vahtimestariksi, mutta siirtyi tehtävästä eläkkeelle 1945 ja siirtyi sen jälkeen Oy Mallasjuoma Ab:n palvelukseen Helsinkiin. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Luottamustoimet
Keinänen toimi Hyökkäysvaunurykmentin aliupseerikerhon johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1922–1924 ja Helsingin suojeluskuntapiirin aliupseerikerhon johtokunnan jäsenenä vuonna 1931 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1932 ja puheenjohtajana vuodesta 1933 alkaen.
Psoriasisliitto
Psoriasisliitto - Psoriasisförbundet ry on vuonna 1975 perustettu valtakunnallinen potilas- ja kansanterveysjärjestö. Se toimii keskusjärjestönä paikallisille psoriasisyhdistyksille, joita on 45. Yhdistysten kautta liittoon kuuluu noin 14 000 henkeä.
Liiton rahoitus perustuu Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen avustuksiin, yhdistysten henkilöjäsenien maksamiin jäsenmaksuihin sekä omaan varainhankintaan. Psoriasisliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historia
Joulukuussa 1969 perustettiin psoriaatikoiden edunvalvontajärjestöksi nykyisen Psoriasisliiton edeltäjä, Suomen Psoriasisyhdistys. Lokakuussa 1975 yhdistyksen toimintaa jatkamaan perustettiin Suomen Psoriasisliitto ry. Valtakunnallista liittoa oli perustamisessa kuusi jo toimivaa psoriasisyhdistystä. Vuodesta 1983 liiton nimi on ollut Psoriasisliitto – Psoriasisförbundet ry ja se on toiminut psoriasisyhdistysten keskusjärjestönä.
Psoriasis oli 70-luvun alussa hieman vaiettu sairaus, ja siitä oli hyvin hankala saada tietoa. Psoriasisliiton toiminta keskittyi alkuvuosistaan lähtien tiedon jakamiseen psoriaatikoille ja heidän läheisilleen. Vuodesta 1975 lähtien liitto on julkaissut lehtiä, kampanjoinut ja harrastanut keräyksiä. Tätä toimintaa kuvaa muun muassa vuonna 1978 järjestetty Sävellahja-konsertti musta valo – svarta sol, millä saatiin hankittua julkisuuden lisäksi valohoitolaitteita liiton jäsenten käytettäväksi.
Psoriasisliitto on kasvanut historiansa aikana tasaisesti. Paikallisten psoriasisyhdistysten jäsenmäärä on lisääntynyt ja liiton jäsenyhdistysten määrä kasvanut. Jäseniän on noin 14 000 ja liitossa on 45 jäsenyhdistystä.
Organisaatio
Psoriasisliiton päätöksentekojärjestelmä on edustuksellinen. Psoriasisliitto pitää kolmen vuoden välein liittokokouksen, johon yhdistykset valitsevat edustajansa. Liittokokouksessa päätetään linjaukset seuraavaksi kolmeksi vuodeksi. Liittokokouksessa myös valitaan seuraavan kolmen vuoden liittohallituksen ja liittovaltuuston jäsenet.
Liittovaltuusto kokoontuu kaksi kertaa vuodessa. Liittokokous pitää kevätkokouksen, jossa hyväksytään aikaisemman vuoden tilinpito ja käsitellään kokouksessa tehdyt ehdotukset. Syyskokouksessa taas hyväksytään seuraavan vuoden talousarvio ja toimintasuunnitelma.
Toimintaa ohjaavat arvot
Psoriasisliiton päämäärä on lisää tietoutta psoriasiksesta ja hälventää ennakkoluuloja. Psoriaatikkojen ja heidän läheistensä tukeminen on tärkeää. Se myös kehittää psoriaatikoille suunnattuja palveluita ja toimii yhdistysten keskusjärjestönä ja edunvalvojana.
Liiton toimintaa ohjaavia arvoja ovat oikeudenmukaisuus ja yhdenvertaisuus, osallisuus, arvostettu jäsenyys ja luotettavuus.
Alueellinen toiminta
Psoriasisliiton aluetoimistot ja niissä työskentelevät järjestösuunnittelijat toimivat yhdyssiteenä Psoriasisliiton ja paikallisten psoriasisyhdistysten välillä. Järjestösuunnittelijat hoitavat alueellisten tapahtumien ja koulutusten järjestelyt yhteistyössä psoriasisyhdistysten ja muiden järjestöjen kanssa. Esimerkiksi paikalliset hoidonohjausillat ja psoriasisluennot ovat järjestösuunnittelijoiden ja paikallisten yhdistysten yhteistyöaluetta. Järjestösuunnittelijat tiedottavat koordinoimistaan tapahtumista ja hoitavat alueellaan asuvien psoriaatikkojen ja heidän perheenjäsentensä ohjausta ja neuvontaa.
Järjestösuunnittelijat tuntevat paikalliset olot ja tukevat psoriaatikoiden omahoidon toteutumista, arkipäivässä selviytymistä ja sopivaan palveluun hakeutumista. He ovat mukana vertaistukihenkilö-, psoriasiamies- ja kokemuskouluttajatoiminnassa, jossa kokemusperäistä tietoa psoriasiksesta hyödynnetään psoriasista sairastavien tukemisessa ja tiedon välittämisessä myös ”psoriyhteisön” ulkopuolelle.
Järjestösuunnittelijat seuraavat alueellista sosiaali- ja terveydenhuollon kehitystä, edustavat liittoa erilaisissa yhteistyöelimissä ja työryhmissä ja pyrkivät vaikuttamaan palvelujen saatavuuteen. He luennoivat psoriasiksesta ja sen hoidosta sekä liiton toiminnasta esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksissa. Järjestösuunnittelijat osallistuvat yhdistysten järjestämiin jäseniltoihin ja kokouksiin sekä ohjaavat paikallisia yhdistyksiä järjestötoiminnassa.
Nupso
Nupso eli Nuoret psoriaatikot edustaa kaikkia 15–30-vuotiaita paikallisyhdistyksen kautta liittoon kuuluvia nuoria. Nupso toimii Psoriasisliiton alaisuudessa, eikä ole oma yhdistyksensä. Nupsolaisia on tällä hetkellä noin 2 000. Nupso järjestää mm. lasketteluretkiä, virkistystoimintaa, pikkujouluja. Nupsolla on myös omat nettisivut.
Nupsolla on oma budjettinsa ja oma toimikuntansa, joka päättää nuorten psoriaatikoiden tapahtumista. Toimikuntaan kuuluu 8 nuorta, jotka valitaan vuosittain. Nupson toimikunnan puheenjohtaja edustaa tällä hetkellä nuoria Psoriasisliiton hallituksessa. Nupson toimintaa tukee tehtävään nimetty järjestösuunnittelija.