cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikko Paatero
Yksityiselämä
Mikko Paateron poika, oikeustieteiden kandidaatti Sami Paatero, on entinen Anne Holmlundin erityisavustaja (2007–2009), viestintäministeri Suvi Lindenin erityisavustaja (2009), ja kokoomuksen eduskuntaryhmän pääsihteeri (elokuu 2009–).
Syyskuussa 2016 Paatero levitti julkisuudessa sisäministeriön mukaan paikkansa pitämättömiä väitteitä turvapaikanhakijoista ja vastaanottokeskuksista markkinoidakseen uutta kirjaansa.
Catch a Fire
Catch a Fire on reggaeyhtye The Wailersin ensimmäinen suuren levy-yhtiön tuottama studioalbumi. Albumi julkaistiin 13. huhtikuuta 1973. Se oli yhtyeen ensimmäinen menestysalbumi.
Listasijoitukset
Albumi sijoittui Yhdysvaltojen Billboardin Pop Albums -listalla sijalle 171 ja Black Albums -listalla sijalle 51. Rolling Stone -lehden 500 parhaan albumin listalla albumi sijoittui sijalle 123.
Viro Eurovision laulukilpailussa
Viro osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuun vuonna 1994 kappaleella ”Nagu merelaine”. Vuonna 2001 järjestetyssä kilpailussa Viro voitti kilpailun ensimmäisenä Baltian maana laululla ”Everybody”, jonka esittivät Tanel Padar ja Dave Benton. Viron huonoiten menestynyt Euroviisu tähän mennessä on ”Play”, jonka lauloi Jüri Pootsmann. Se sijoittui ensimmäisen semifinaalin 18. sijalle vuoden 2016 kilpailussa. Parhaimman pistemäärän maalle toi vuoden 2018 edustaja Elina Netšajeva kappaleellaan ”La forza”, joka keräsi loppukilpailussa 245 pistettä. Kaksiosaisen loppukilpailun aikana vuodesta 2004 lähtien Viro on päässyt finaaliin yhdeksän kertaa, vuosina 2009, 2011, 2012, 2013, 2015, 2018, 2019, 2022 ja 2023.
Viro on esittänyt neljä ensimmäistä kappalettaan viron kielellä. Kielisäännön vapautumisen jälkeen viroksi on laulettu vain vuosina, ja. Vuonna Viro käytti vähemmistökieltään võroa. Vuonna kuultiin serbiaa, saksaa ja suomea. Vuonna 2018 Viron kappale esitettiin italiaksi.
Nykyinen pistejärjestelmä
Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Kaksivaiheinen loppukilpailu
Kilpailu muutettiin vuonna 2004 kaksiosaiseksi. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on viime vuonna kymmenen parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Muut maat kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa ja kymmenen parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Kaksi semifinaalia
Vuonna 2008 otettiin käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä. Suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.
Viron antamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Maa ei osallistunut kilpailuun 1995. Vuosina 2004–2008, 2010, 2014, 2016 ja 2017 Viro ei selviytynyt finaaliin, mutta sai äänestää niissä.
Viron saamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Viro ei osallistunut kilpailuun 1995 eikä selviytynyt finaaliin vuosina 2004–2008, 2010, 2014, 2016 ja 2017. Vuodesta 2004 lähtien myös semifinaaleissa karsiutuneet maat ovat voineet äänestää finaalissa.
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Viro osallistui myös vuoden 1993 Eurovision laulukilpailun esikarsintaan Kvalifikacija za Millstreet, jossa Viron kappaletta johti Peeter Lilje.
Santander Bank Polska
pienoiskuva|upright|Pankin pääkonttori (Wrocław). Bank Zachodni WBK S.A. (BZ WBK) on puolalainen pankkipalveluita tarjoava pörssiyritys, jonka kotipaikka on Wrocław. Yhtiö on perustettu vuonna 1989. Yhtiön osake noteerataan Varsovan pörssissä, ja on mukana keskeisessä WIG20-osakeindeksissä (13. helmikuuta 2018 painolla 5,7 %).
Pankkikonsernilla on noin 1000 toimipistettä Puolassa. Se on espanjalaisen Banco Santander S.A.:n tytäryritys.
Unconditionally
Unconditionally on Katy Perryn kappale hänen neljänneltä, Prism-studioalbumilta. Se on albumin viides kappale ja sen sanoitti Perry Dr. Luken, Max Martinin ja Cirkutin kanssa. Kolme jälkimmäistä henkilöä myös tuottivat kappaleen. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä 16. lokakuuta 2013, sekä digitaalisesti ladattavana 22. lokakuuta 2013. Kappale kertoo sanoituksiltaan rakkaansa puitteista hyväksyä ehdoton rakkaus. Kappale sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta.
American Girl
American Girl on nukkemerkki jota valmisti Pleasant Company vuodesta 1986 vuoteen 1998, jolloin yritys myytiin Mattelille.
Nuket ovat 48 cm korkeita, niillä on muovinen pää ja kankainen vartalo. Ensimmäiset yksitoista nukkea esittivät hahmoja Yhdysvaltojen historiasta. Vuonna 1993 julkaistiin ensimmäinen amerikanafrikkalainen nukke. Vuosina 1986-2014 yhtiö myi yli 23 miljoonaa nukkea.
Zelenogorsk
Zelenogorsk on seuraavien kaupunkien nimi Venäjällä:
Kurjentattaret
Kurjentattaret (Koenigia) on kasvisuku tatarkasvien heimossa. Siihen luokitellaan kuuluvaksi 35 lajia. Suku Koenigia on nimetty 1700-luvulla eläneen luonnontutkijan Johann Gerhard Königin mukaan.
Aikaisemmassa rajauksessa sukuun on kuulunut enintään muutamia lajeja, tunnetuimpana kurjentatar (Koenigia islandica). Se on yksivuotinen, hyvin pienikokoinen, enintään viisi senttimetriä korkeaksi kasvava levinneisyydeltään arktinen ruohokasvi.
Uusin molekyylifylogenian tutkimus on osoittanut, että kurjentattaret ja röyhytattaret (Aconogonon) muodostavat yhden kladin, minkä vuoksi nämä kaksi sukua on päätetty yhdistää. Tällöin kaikki röyhytatarlajit saavat tieteellisen nimen aiemmin kuvattuun kurjentattarien sukuun. Röyhytattaret on aiemmin vaihtoehtoisesti sisällytetty kosteikkotatarten eli ukontatarten (Persicaria) sukuun.
VIA Technologies
Vuonna 1999 VIA osti Cyrixin National Semiconductorilta. Vuonna 2015 VIA myi osan yrityksestään Intelille.
András Lackfi
András Lackfi oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1356–1359, Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren nimittämänä. Andrei oli Ștefan Lackfin veli. Ștefan toimi Transilvanian voivodina vuosina 1344–1350.
Väinö Niiniluoto
Väinö Johannes Niiniluoto (vuoteen 1905 Lindholm; 6. kesäkuuta 1883 Helsinki – 8. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) toimitusjohtaja 1939–1949. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1943.
Niiniluodon vanhemmat olivat puuseppä Johan Viktor Lindholm ja Maria Lovisa Ekqvist. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Reaalilyseosta vuonna 1902 ja valmistui maanmittariksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1906. Hän työskenteli sen jälkeen Maanmittausylihallituksen auskultanttina ja vuosina 1910–1917 Vaasan läänin varamaanmittarina. Niiniluoto suoritti vuonna 1915 myös oikeustutkinnon ja sai 1918 varatuomarin arvon. Hän oli vuonna 1917 lyhyen aikaa Kansallis-Osake-Pankin Alavuden-konttorin esimiehenä, mutta jo saman vuoden lopulla hänet palkattiin SOK:n lakimieheksi. Hän siirtyi vuonna 1921 SOK:n apulaisjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi, ja vuonna 1925 toiseksi johtajaksi, kunnes hänestä lopulta vuonna 1939 tuli Hugo Vasarlan seuraajana yhtiön toimitusjohtaja. Niiniluodon aikana SOK:lle luotiin oma tuotantoteollisuus ja perustettiin Vaajakosken tehtaat. Hänen toimitusjohtajakautensa osui sotavuosiin ja vielä pitkään sodan jälkeenkin jatkuneeseen säännöstelyn aikaan, mikä rajoitti kaupan kasvua.
Niiniluoto oli Suomen Voimisteluliiton johtokunnan jäsen vuosina 1920–1934 ja sen puheenjohtaja 1927 sekä 1929–1934. Hän oli myös Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) puheenjohtaja 1932–1934.
Niiniluodolla oli useita luottamustoimia talouselämässä. Hän oli muun muassa Henkivakuutus Oy Pohjan hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1939 ja Valtion viljavaraston johtokunnan puheenjohtaja 1942–1949, Aeron, Vakon, Suomen Sokerin, Pohjoismaiden yhdyspankin, Kuitukasvin ja Suomen Merivakuutuksen hallintoneuvostojen jäsen. Lisäksi hän kuului 1939–1949 Pohjoismaisen osuustoimintaliiton, 1943–1949 Teollisuuden Työteholiiton, 1945–1948 Elintarviketeollisuusliiton ja 1945–1948 Liiketyönantajien keskusliiton hallituksiin sekä 1946–1948 Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin puhemiehistöön ja vuodesta 1948 Keskuskauppakamarin työvaliokuntaan.
Rumpukone
thumb|200px|Rytmilaitteet, kuten kuvan Rhythmicon (1932), edustavat rumpukoneiden varhaisvuosia. Rumpukone (alkujaan "rytmilaite") on laite jolla tuotetaan syntetisoituja tai samplattuja rummun- ja muiden lyömäsoitinten ääniä. Uudemmat rumpukoneet sisältävät rumpujen sointia toistavia sekvenssereitä tai rumpujen sointiväriä generoivia syntetisaattoreita. Niihin sisältyy usein myös yksilöllisiä rumpuäänien ja -sointien luomismahdollisuuksia.
Rumpukoneet yleistyivät voimakkaasti 1980-luvulla laitteiden ohjelmoitavuuden ja sarjatuotannon myötä. Eräitä legendaarisimpia rumpukoneita ovat Rolandin TR-808 ja TR-909. Ne saivat suosiota elektronisen musiikin tuottajien ja pian muidenkin musiikkisuuntausten keskuudessa. Laitteiden merkitystä käsitellään Alex Noyerin dokumenttielokuvassa 808 - the Heart of the Beat that Changed the World. Elokuvan ensi-ilta oli maaliskuussa 2015.
Jotkin black metal -yhtyeet käyttävät rumpukonetta rumpalin korvikkeena, esimerkiksi Legion of Sadism albumillaan Auf Gedeih und Verderb, jota arvostelussa haukutaan rumpukoneen osalta voimakkain sanoin:
Rumpukoneesta käytetään yleisesti lyhennettä dr-synt.
Rumpukoneiden suosiota on viime vuosina vähentänyt tietokoneohjelmistojen laadullinen kehittyminen. Markkinoilla on useita ohjelmia, joita voidaan ohjelmoida samaan tapaan kuin rumpukoneita. Monet myös yrittävät jäljitellä tietokoneohjelmilla klassikkolaitteiden, kuten TR-808:n ja TR-909:n tuottamia ääniä. Kaikkien mielestä niillä ei saada aikaan riittävän aidon kuuloista ääntä, jotta itse rumpukoneiden asema olisi uhattuna. Merkittävää on myös rumpukoneosiolla varustettujen syntetisaattorien kehitys monipuolisemmiksi musiikkityöasemiksi, jolloin erillisten rumpukoneiden tarve on etenkin 2000-luvulla vähentynyt. Tämän taustalla on osaksi MIDI-liitäntästandardi, jonka ensimmäinen versio esiteltiin jo vuonna 1983. Tyypillisesti aiempaa isompikokoisilla "pädeillä" tai rumpukoneosiolla varustettujen musiikkityö- ja samplausasemien kehitys lähti kasvavassa määrin liikkeelle (MPC, alkujaan MIDI Production Center, sittemmin Music Production Center). Uudemmat rumpukoneet ja musiikkityöasemat voidaan yleensä kytkeä melko helposti tietokoneeseen, ja monet niistä voivat käyttää tietokoneen kovalevyä tallennusvälineenään erillismuistien sijaan.
Kiimanvaara
Kiimanvaara (myös Kiimavaara, ;  ) on taajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Karkiejärven (ven. Kargiozero) rannalla 30 kilometriä Lentierasta pohjoiseen. Taajamassa on 146 asukasta (vuonna 2012).
Ernos
Ernos on lokakuussa 1965 perustettu suomalainen pop-/rockyhtye, joka sai nimensä perustajansa Erno Lindahlin (s. 1944) mukaan. Yhtye esitti paljon Lindahlin säveltämiä ja sanoittamia suomenkielisiä kappaleita, mutta myös monia tuon ajan Britannian ja Yhdysvaltojen listoilla menestyneitä hittejä. Ernos levytti suomeksi monta maailmalla menestynyttä hittiä suomenkielisenä käännöksenä. Yhtyeen tunnetuimpia levytyksiä olivat ”Harha”, ”Yksin”, ”Maria Louiza”, ”Kesäaikaan”, ”Kaikki hyvin” ja ”Elämältä halua en enempää”. Alkuvuosinaan Ernos levytti kolme albumia: kaksi studiossa äänitettyä julkaisua ja yhden live-tallenteen Kulttuuritalon keikalta vuonna 1969. Ernos tuli kuuluisaksi 1960-luvulla hurjasta lavashowsta. Savua, pommeja, valoja, huonekalujen tuhoamista, kermakakuilla, ketsupilla, piimällä, jauhoilla, vaikka millä toistensa sotkemista. Tämä kaikki sisältyi hurjalla musiikilla höystettynä Ernosten esiintymiseen. Ernos lienee ainoa suomalainen 1960-luvun yhtye, joka on ollut toiminnassa jatkuvasti, tosin eri kokoonpanoissa. Nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Erno Lindahl (laulu, koskettimet, kitara), Martti Koskimo (laulu), Milli Helomaa (laulu), Harri Iso-Kokkila (kitara), Eero Iso-Kokkila (basso) ja Risto Huostila (rummut).
Kiimanvaara
Historia
Repolan piirin Repolan kyläneuvostoon kuuluneessa Kiimaanvaarassa oli vuonna 1926 129 asukasta, joista neljä oli suomalaisia ja loput karjalaisia. Vuoteen 1933 mennessä perustettiin Kiimaanvaaran kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Kapustavaaran, Pieningän, Termannon, Tuusenian ja Ylävaaran kylät. Kyläneuvoston alueella oli yhteensä 373 asukasta, joista yksi oli suomalainen ja loput karjalaisia. Kiimanvaaran kylässä asukkaita oli 121.
Ernos
Perustaminen
Erno Lindahl soitti pikkupoikana viulua ja kiinnostui popmusiikista oppikoulun yläluokilla. Hänen ensimmäinen esiintymisensä tapahtui nelivuotiaana. Armeijassa Lindahl soitteli kaiken vapaa-ajan Martti Koskimon kanssa, ja armeijan jälkeen he alkoivat kasata bändiä. Aluksi pojat soittelivat triona Mikko Kuoppamäen kanssa. RUK:ssa Erno, Ilari Hannula ja Jori Dolivo voittivat RUK:n laulukilpailun. Vastus oli kova, mm. Kivikasvot. Armeijan jälkeen Lindahl ryhtyi lukemaan yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä mm. matematiikkaa, kemiaa, fysiikkaa, biokemiaa ja tähtitiedettä.
Kiimanvaara
Historia
Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli suomalaisten miehittämä. Seudun monista muista kylistä poiketen Kiimaanvaara selviytyi sodan tuhoista, mutta vuonna 1959 siellä oli enää 73 asukasta. Tuolloin se kuului Segežan piirin Repolan kyläneuvostoon. Myöhemmin Kiimaanvaara muuttui Lentieran metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi, joka muodosti oman kyläneuvostonsa ja Neuvostoliiton hajottua volostin. Sen asukasluku oli suurimmillaan yli 500 henkeä vuonna 1970. Kiimanvaaran kylähallintoalue eli volosti liitettiin Lentieran kuntaan 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa.
Ernos
Perustaminen
Vuonna 1965 Lindahl perusti Ernos-yhtyeen. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Lindahl (laulu, kitara), Jorma Toivonen (s. 1946, ex-Viikarit, koomikko Eemelin poika, basso), Mikko Kuoppamäki (s. 1946, Jukan nuorempi veli, rummut), Martti Koskimo (s. 1944, laulu, koskettimet, siirtyi Ernosten jälkeen Kivikasvoihin) ja Matti Vattulainen (s. 1947, ex-Viikarit, laulu, kitara). Yhtyeen ohjelmisto oli jo alusta alkaen vahvasti sidottu moniääniseen lauluun.
Ensimmäinen single ”Yksin" / "Ole iloinen” levytettiin 11. kesäkuuta 1966. ”Yksin” oli tällöin 21-vuotiaan Lindahlin säveltämä ja sanoittama melodinen laulu. Kappaleessa kuulee hyvin Lindahlin tunnistettavan, omintakeisen laulutyylin, joka jatkui läpi koko Ernos-yhtyeen levytyshistorian.
Syksyllä 1966 Ernos hajosi ja Kuoppamäki siityi vähäksi aikaa Boys-yhtyeeseen. Uuteen Ernos-ryhmään tulivat Sebastian Nurmi (basso), Kari Laakso (kitara, laulu), Timo Penttilä (rummut) ja Ilari Hannula (laulu). Matti Vattulainen jatkoi ensimmäisestä kokoonpanosta. .
1966–1968
Yhtyeessä tapahtui kokoonpanomuutoksia. Yhtye levytti 8. marraskuuta 1966 toisen singlensä ”Harha" / "Unelmatyttöni”, joka oli yhtyeen varsinainen "läpimurtolevy". ”Harha”-kappaleen suurena innoittajana oli The Mamas & the Papas -yhtyeen levytys ”California Dreamin’”. Seuraavana vuonna 1967 yhtye äänitti Beach Boys -yhtyeen ”Good Vibrations” -menestyssinglen suomeksi nimellä ”Kaikki hyvin”, kääntöpuolella ”Tahdon sun takaisin”. Molemmat olivat tuolloin 20-vuotiaan Matti Vattulaisen sanoittamia ja jälkimmäinen myös hänen säveltämänsä. Myös seuraava single "Olet liian kaukana/Jos anteeksi pyydät" tehtiin tekstien sekä sävellysten osalta yhteistyönä Lindahlin ja Vattulaisen käsialana. Vattulainen meni armeijaan loppuvuonna 1967.
Maaliskuussa 1968 yhtye äänitti ensimmäisen LP-levynsä Rutto ja romu. Kokoonpanossa oli tällöin mukana muun muassa Kalervo ”Randy” Korlin (koskettimet), joka sittemmin oli perustamassa Solistiyhtye Suomea. Rummuissa oli Jouni ”Jode” Hietaniemi.
Kokoonpano laajenee 1968
Kesäkuussa 1968 Ernosiin liittyivät laulajatytöt Kati Borg (s. 1948) ja Marjo-Riitta Kervinen (s. 1950). Yhtye panosti monipuoliseen musiikkiin ja stemmalauluun. Kappaleita lainattiin muun muassa Beach Boysilta, The Mamas & the Papasilta, Supremesiltä ja tuon ajan soulmusiikista. Beatles-hiteistä tehtiin omia sovituksia samoin kuin monista muistakin tuon ajan ja 1950-luvun rocksuosikeista.
Elokuussa Kalervo Korlin siirtyi ammattimuusikoksi ja Hietaniemen tilalle rumpaliksi tuli takaisin Timo Penttilä. Tällä kokoonpanolla yhtye esiintyi vuosina 1968–1970. Elokuussa 1968 yhtye levytti singlen ”Maria Louiza”, josta ei kuitenkaan tullut mikään myyntimenestys, eikä se koskaan noussut Suomen levymyyntilistoilla kymmenen parhaan joukkoon.
Viron valloitus 1968
23. syyskuuta 1968 Ernos teki suomalaista rockhistoriaa esiintymällä ensimmäisenä länsimaisena rockyhtyeenä Neuvosto-Virossa Tallinnassa. Konsertin järjestivät Viron Filharmonian johtaja Rait Ivalo ja Viron Radion pomuusiikkitoimittaja Jüri Lina sen jälkeen kun Ernoksen manageri Raimo Pirskanen oli heinäkuussa käynyt Tallinnassa Radiotalolla ja Filharmoniassa. Lindahl on kertonut, että ”saimme vierailullamme aikaan hysterian, joka miltei vastasi beatlemaniaa. Tytöt kulkivat perässämme ja ihailijat melkein kaatoivat keikkabussin. Virolaiset olivat vierailusta niin innoissaan, että vierailu uusittiin seuraavana vuonna.” Keikkajärjestelyt olivat Neuvostoliiton aikaan hyvin tiukkoja, keikkalista oli lyötävä lukkoon jo ennen esiintymistä. Vuoden 1969 keikka jäi viimeiseksi, kun Ernos ei noudattanut etukäteen hyväksyttyä ohjelmaa, vaan esitti encorena kappaleen ”Papa oom mow mow”. Viranomaiset rankaisivat yhtyettä esiintymiskiellolla. Esiintymisillä lienee kuitenkin ollut vaikutus virolaiseen rock- ja popmusiikin kehitykseen, toivathan ne mukanaan vivahduksen länsimaisesta rockista ”rautaesiripun” taakse. Yleisönjoukossa oli nuoria virolaisia muusikoita, kuten Ivo Linna, Gunnar Graps, Reet Linna ja Vello Salumets. Jaak Joala on tehnyt kappaleesta ”Maria Louiza” version viron kielellä.
Ernos esiintyi myös Tukholmassa Canned Heat -yhtyeen lämmittely-yhtyeenä. Vuonna 1969 yhtye valittiin Suosikki-lehden äänestyksessä Suomen parhaaksi yhtyeeksi.
Uusia hittejä 1969–1970
Yhtyeen kokoonpano muuttui keväällä 1970, kun Marjo-Riitta Kervinen ja Sebastian Nurmi lähtivät yhtyeestä. Nurmi tuli myöhemmin tunnetuksi muotivalokuvaajana. Basistiksi tuli Jeremy Gould, opiskelija Yhdysvalloista. Heinäkuussa yhtye levytti singlen ”Kesäaikaan vaan”, suomennos Mungo Jerry -hitistä ”In The Summertime”. Levyn b-puolella kappaleen ”Tässä olen vain” esittäjiksi on merkitty Erno ja Kati.
1971–1973
Kati Borg ja rumpali Timo Penttilä lähtivät yhtyeestä syksyllä 1971, mutta Marjo-Riitta Kervinen palasi takaisin. Rumpaliksi tuli Timo ”Tonttu” Aittokallio, joka oli soittanut oululaisessa Creeping Madness -yhtyeessä. Kosketinsoittajaksi siirtyi valomies Jukka Borg. Kervinen lähti vuonna 1972 opiskelemaan musiikkia ja jätti yhtyeen. Ernos julkaisi kolmannen, pelkästään yhtyeen nimeä kantavan albumin 1972. Levyn sisältö koostuu pelkästään omasta materiaalista. Ilari Hannula lähti yhtyeestä 1973.
Poikani Jack
Poikani Jack (My Boy Jack) on 2007 valmistunut brittiläinen televisiodraama. Se perustuu David Haigin vuonna 1997 julkaisemaan näytelmään My Boy Jack. Televisiotuotanto kuvattiin elokuussa 2007. Televisioversio ei sisällä näytelmän kolmatta näytöstä.
Ernos
1970-, 1980- ja 1990-luvut
1970- ja 1980-luvuilla Ernos-yhtyeen tyyli seurasi ajan suuntauksia tinkimättä kuitenkaan moniäänisestä laulusta. Johtuen huippuluokan soittajista Ernos oli taitavimmillaan silloin. Etenkin Deep Purple ja Uriah Heep -tyyppinen heavy musiikki sopi yhtyeelle. Lisäksi Lindahlin sävellykset oli suuri osa ohjelmistoa. Ainakin neljässä eri kokoonpanossa oli kaksi laulavaa tyttöä, esimerkiksi Leena Nilsson ja Leena Hernesniemi. Yhtye esiintyi konserteissa, festivaaleilla, juhlissa ja tanssikeikoilla säännöllisesti. Yhtyeessä tuolloin soittaneita muusikoita olivat muun muassa Harri Merilahti, Risto Pihkasalo, Samppa Salmi, Momo Koso, Harri Hämäläinen, Jarmo Räihä, Pepe Laurokari, Stefan Hindström, Harri Iso-Kokkila, Jorma Vuorinen, Markku Lindfors, Kai Vallineva, Anders Viksten. Vuonna 1979 Ernos julkaisi Kauneimmat joululaulut -levyn. Lisäksi Roope Koistinen, Sonja Lumme, Tuomas Peippo ovat esiintyneet Ernos-yhtyeen keikoilla.
Poikani Jack
Tositapahtumiin pohjautuva draama kertoo isänmaallisesta ja militaristisesta brittirunoilija Rudyard Kiplingistä, joka ensimmäisen maailmansodan puhjettua käyttää suhteitaan ja järjestää Jack-pojalleen paikan jalkaväen upseerikoulussa, vaikka poika on huonon näkönsä takia käytännössä palveluskelvoton. 18-vuotias Jack katoaa Loos'n taistelussa, minkä jälkeen Kipling vaimoineen yrittää selvittää hänen kohtalonsa. Draama tutkailee läheisen menettämisen vaikutusta perheen sisäisiin suhteisiin.
Ernos
1970-, 1980- ja 1990-luvut
Esiintymisen ohella Erno perusti Helsinkiin oman LM-Studion, jossa hän on työskennellyt ja ollut äänittämässä muun muassa Agents-yhtyeen levytyksiä. 1980-luvun alussa Erno levytti soolona ja julkaisi 1982 omaa nimeään kantavan albumin, joka jäi pienelle huomiolle. Kuitenkin levyn laulu ”Mikset voi mua uskoa” oli kesällä 1982 eniten soitettu levy radiossa. Mainittakoon, että kyseisellä levyllä Erno soitti itse lähes kaikki soittimet. Vuonna 1998 yhtyeen levytyksistä julkaistiin kokoelmalevy 20 suosikkia – Harha.
1993–2015 ja Back to the Sixties
Ernos-kokoonpano vuodelta 1968 koottiin uudelleen hyväntekeväisyysjuhlaa varten vuonna 1993: Erno, Ilari, Kati, Marjo-Riitta, Yogi, Sebastian ja Timo. 1960-luvun musiikki tuli taas muotiin, ja Vuokatin Katinkullassa alettiin järjestää Back to the Sixties -tapahtumia. Vuonna 1994 Ernos esiintyi tilaisuudessa ensimmäisen kerran ja on ollut siitä lähtien tapahtumien vakioesiintyjänä. Vuodesta 2009 lähtien tapahtuma on järjestetty Tallinnan-laivoilla. Vuonna 1999 yhdistys julkaisi oman CD:n, jolla Ernos esittää kappaleet ”Harha” ja ”Turhaan” uusina versioina. Katinkullan kymmenvuotisjuhlasta vuonna 2002 nauhoitettiin televisio-ohjelma, jossa Ernos esittää hittinsä ”Maria Louiza”. 3. syyskuuta 2008 yhtye teki paluun Tallinnaan ja piti konsertin Estonia-teatterissa, täsmälleen samassa salissa ja samaan aikaan kello 19.00 kuin 40 vuotta sitten. Muina esiintyjinä olivat Ivo Linna ja Rock Hotel sekä juontaja Joke Linnamaa. Marjo-Riitta lopetti Ernoksessa 2010, ja keväällä 2015 koko tunnetuin Ernos-kokoonpano lopetti toimintansa.
2016–
Tunnetuimman Ernos-kokoonpanon lopetettua toimintansa keväällä 2015, Erno jatkoi keikkailua Crazy Dogs -yhtyeensä kanssa, joka esittää 1960-80-lukujen rock- ja heavymusiikkia Ernos-hittejä unohtamatta sekä kitaristi Harri Iso-Kokkilan omia kappaleita. Harri on ollut mukana Ernoksessa 1970-luvun lopusta asti. Syksyllä 2015 Erno pyysi yhdelle keikalle mukaan laulajiksi Milli Helomaan ja alkuperäisestä Ernoksesta tutun Martti Koskimon, ja vähitellen tästä kokoonpanosta tuli uusi Ernos. Kokoonpanossa lauloi neljän kuukauden ajan (syyskuu 2016-7.1.2017) myös Ilari Hannula, joka esiintyi kahdella keikalla. Uusi Ernos lanseerattiin yleisölle 7.1.2017 legendaarisella Natsalla. Nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Erno Lindahl (laulu, koskettimet, kitara), Martti Koskimo (laulu), Milli Helomaa (laulu), Harri Iso-Kokkila (kitara), Eero Iso-Kokkila (basso) ja Risto Huostila (rummut).
Tunnetuin kokoonpano (1968–1970)
Tämä kokoonpano esiintyi myös 1993-2015, tosin Marjo-Riitta lopetti 2010.
Kotimatka (albumi)
Kotimatka on Kirsi Rannon neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Albumin myötä Kirsi teki comebackin muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen. Koska albumi on Rannon omaa käsialaa, on se edeltäjiään rauhallisempi ja pehmeämpi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kirsi Ranto, ellei toisin mainittu.
Kansainyhteisön kisat 2006
thumb|240px|Avajaisseremonia [[Melbourne Cricket Ground -stadionilla.]]
Nelson Oliveira (pyöräilijä)
Nelson Filipe Santos Simões Oliveira (s. 6. maaliskuuta 1989 Vilarinho do Bairro, Aveiron piiri) on portugalilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Xacobeo-Galicia-tallissa 2010, edusti Team RadioShackia 2011, RadioShack-Nissan / RadioShack-Leopard -joukkuetta 2012–2013, Lampre-Meridaa 2014–2015 ja Movistar Teamia kaudesta 2016.
Kansainyhteisön kisat 2006
Järjestyksessään '''18. Kansainyhteisön kisat''' järjestettiin Australian Melbournessa 15.–26. maaliskuuta 2006. Kyseessä oli suurin Melbournessa koskaan järjestetty urheilutapahtuma, jättäen varjoonsa jopa kesäolympialaiset vuonna 1956.
Nelson Oliveira (pyöräilijä)
Oliveira saavutti Mendrision MM-kilpailuissa 2009 hopeaa alle 23-vuotiaiden aika-ajossa 19 sekuntia Jack Bobridgelle hävinneenä. Hän voitti Tarazonaan päättyneen 13. etapin Espanjan ympäriajossa 2015 minuutin erolla Julien Simoniin.
Harry Lloyd
Harry Lloyd (s. 17. marraskuuta 1983 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Lloyd näytteli Will Scarletia vuoden 2006 televisiosarjassa Robin Hood. Vuonna 2011 hän näytteli Viserys Targaryenia yhdysvaltalaisen Game of Thrones -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella.
Lloyd on Charles Dickensin pojan-pojan-pojan-tyttärenpoika.
Nelson Oliveira (pyöräilijä)
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Kansainyhteisön kisat 2006
Kisoissa miteltiin 16 eri urheilulajissa, joista 12 oli yksilö- ja neljä joukkuekilpailuja. Kaikkiaan tapahtumia oli kisoissa 247.
Neljässä lajissa kilpailtiin usealla eri osa-alueella:
Muut lajit olivat yleisurheilu, koripallo, maahockey, nurmikeilailu, nyrkkeily, painonnosto, pöytätennis, rugby, squash, sulkapallo, triathlon ja verkkopallo.
Abruptum
Abruptum oli ruotsalainen black metal -yhtye, joka toimi 1990–2005.
Sen perustivat 1990 "It" (Tony Särkkä), All (Jim Berger) ja Ext. Ensimmäisen demon valmistumisen jälkeen vuonna 1990 Ext erotettiin yhtyeestä. It:in mukaan Ext oli järkyttynyt demon "pahuudesta" kuultuaan lopullisen version ja hän liittyi lähimpään seurakuntaan erottuaan yhtyeestä. All olisi jäänyt mukaan yhtyeeseen, mutta hänet pakotettiin eroamaan alkoholiongelmansa takia.
It jatkoi yhtyettä sooloprojektinaan kunnes Evil (Morgan Håkansson) liittyi siihen. Abruptum teki sopimuksen Euronymouksen levy-yhtiön Deathlike Silence Productionsin kanssa, joka julkaisi heidän kaksi albumiaan. Euronymouksen mielestä yhtye oli "audial presence of Pure Black Evil" ja It piti Euronymousta "todellisena liittolaisena" Yhtye teki myöhemmin ensimmäisen kappeleen Nordic Black Metal -kokoelmalevylle, joka oli omistettu Euronymouksen muistolle hänen kuolemansa vuoksi.
It jätti sekä yhtyeen että koko black metal -musiikin 1996 saatuaan lukuisia sekä henkilökohtaisia että hänen perheeseensä kohdistuvia uhkauksia. Evil piti Abruptumin toiminnassa ja julkaisi musiikkia oman levy-yhtiönsä, Blooddawn Productionsin kautta, kunnes 2005 hän ilmoitti Abruptumin lopettaneen.
Macintosh 128K
Macintosh (myöhemmin Macintosh 128K) on Apple Computerin 24. tammikuuta 1984 julkaisema, maailman ensimmäinen suurta kaupallista menestystä saanut graafisella käyttöjärjestelmällä varustettu tietokone. Kone oli Applen toinen graafista käyttöliittymää käyttävä tietokone Apple Lisan jälkeen, mutta saavutti suurempaa suosiota halvemman hintansa vuoksi.
Macintosh-projekti sai alkunsa Applen visionäärin Jef Raskinin luonnostellessa uutta, helppokäyttöistä tietokonetta 1970-luvun lopulla. 1980-luvun alussa projekti kasvoi Lisa -projektin varjossa ja sai lopulta Applen perustajajäsenen Steve Jobsin huomion, joka otti vuonna 1981 projektin haltuunsa ja Raskin erosi Applelta. Paineen alla työskentelevä Macintosh-tiimi onnistui saavuttamaan julkaisupäivän ja Macintosh julkaistiin suuren mainoskampanjan saattelemana.
Tietokoneen hinta oli 2 495 dollaria ja sitä myytiin vuoteen 1985 mennessä 500 000 kappaletta, joka oli odotettua vähemmän. Macintosh 128K:n suuri merkitys oli uudenlaisen, henkilökohtaisen ja helppokäyttöisen tietokonetyypin esitteleminen maailmalle.
Apple lopetti Macintosh 128K:n teknisen tuen tarjoamisen 1. syyskuuta 1998.
Suunnittelun vuodet: 1979–1981
Macintosh-projekti aloitettiin alkuvuodesta 1979 Jef Raskinin hahmotellessa uuden helppokäyttöisen ja edullisen tietokoneen suunnittelemista tavallisille kuluttajille. Lokakuussa 1979 Raskin sai Applen johdolta luvan työvoiman palkkaamiseen projektia varten, joskin projekti oli jatkuvan lakkauttamisuhan alla ja Raskin joutui pyytämään tiimille lisäaikaa Applen toimitusjohtajana toimineelta Mike Scottilta. Bill Atkinson, joka työskenteli Applen Lisa-projektissa, esitteli Raskinille Burrell Smithin, joka toimi laitteistoinsinöörin tehtävässä. Kolmikon lisäksi Macintosh-projektin työllisti suuren joukon laitteisto- ja ohjelmistokehittäjiä, projektin parissa vaikuttaneita ihmisiä olivat muun muassa Chris Espinosa, Joanna Hoffman, George Crow, Jerry Manock, Susan Kare ja Andy Hertzfeld.
Bruce Horn, joka oli työskennellyt aiemmin Xeroxin Xerox PARC -laboratoriossa dynaamisen Smalltalk-ohjelmointikielen parissa, sai työkseen Finder-käyttöliittymäohjelman luomisen. Smalltalkin tarjoama, ohjelman suorittamisen aikainen lähdekoodin editoiminen sai Hornin ideoimaan uudenlaisen resurssienhallintajärjestelmän, josta tuli osa Macintosh Toolboxia.
Smithin ensimmäinen emolevyn prototyyppi mukaili Raskinin linjausta: siinä oli 64 kilotavun keskusmuisti, Motorolan 6809E -suoritin ja se pystyi ohjaamaan 256 x 256 pikselin kokoista, mustavalkoista grafiikkanäyttöä. Ohjelmistokehittäjänä työskentelevä Bud Tribble ehdotti Lisan käyttämän Motorola 68000 -suorittimen käyttämistä myös Macintoshissa. Vuoden 1980 joulukuuhun mennessä Smithin onnistui liittää 68000 Macintoshin emolevyyn ja jopa ajamaan sitä Lisan 5 MHz sijaan 8 MHz:n nopeudella. Emolevy tuki nyt 384 x 256 pikselin kokoista näyttöä. Smithin emolevy oli kustannuksiltaan huomattavasti Lisan mallia edullisempi, sillä se käytti Lisan huiman 1 Mt keskusmuistin sijaan vain 64 kt:n muistia. Lopullinen Macintoshin prototyyppi käytti 128 kt:n keskusmuistia, joka toteutettiin kuudellatoista 64 kilobitin keskusmuistipiirillä.
Prototyypin kehittäminen: 1982–1983
Macintoshin kekseliäs rakenne sai Applen perustajajäsenen Steve Jobsin huomion. Huomatessaan Macintoshin tulevan olemaan markkinoitavissa Applen senhetkistä huippuprojektia Lisaa paremmin, Jobs käänsi huomionsa Macintosh-projektin puoleen. Vuonna 1981 Raskin irrottautui projektista hänen ja Jobsin välisten, henkilökohtaisten riitojen vuoksi. Lopullisen Macintoshin sanottiin olevan lähempänä Jobsin kuin Raskinin visiota. Jobs ja Atkinson vierailivat vuonna 1981 Xeroxin laboratoriossa, jossa Raskin oli kertonut nähneensä tutkimusmielessä rakennetun graafisen käyttöliittymän. Myöhemmin Jobs ja joukko Lisan insinöörejä tekivät toisen tutustumiskäynnin Xeroxille ja idea graafisesta käyttöliittymästä alkoi saada muotoa sekä Lisa- että Macintosh-projekteissa.
Finder-käyttöliittymän kehittäminen aloitettiin vuonna 1982. Lisa Filer, Lisan käyttöliittymäohjelma kirjoitettiin samoihin aikoihin uudelleen ja Lisan julkaisemisen jälkeen Macintosh-projektille tarjottiin uuden Lisan Filer-ohjelman koodia. Rajoittuneella muistilla varustettu Macintosh perustui jo kuitenkin dynaamisiin muistiosoituksiin muistin säästämiseksi ja Horn, Finderin pääkehittäjä, päätti luoda Finderin alusta alkaen Macintoshille sopivaksi. Muistinhallinnan tueksi kehitettiin MFS-tiedostojärjestelmä.
Muotoilu
Helmikuussa 1982 Manock ja Terry Oyama onnistuivat lopulta rakentamaan kotelon, joka kelpasi Jobsille, ja ensimmäinen osa Macintoshia oli valmis tuotantoon. Macintoshin kotelo oli yksityiskohtiaan myöten tarkasti harkittu. Pystyasennossa oleva laite vei vähän tilaa työpöydältä, korkealla oleva näyttöruutu loi mielikuvan kasvoista tehden monille vieraasta laitteesta inhimillisemmän ja kotelon taaksepäin kallistetut pinnat kevensivät laitteen olemusta, saaden sen näyttämään Lisaa pienemmältä, vaikka olikin samoissa mitoissa. Kotelon väri valittiin ajattomaksi, kestämään auringonvaloa haalistumatta ja Macintoshin käyttämisestä tehtiin mahdollisimman turvallista ja helppoa: ilmanottoaukkoihin tehtiin S-kirjaimen muotoiset käytävät, jotta lapset eivät voi työntää esineitä koneen sisälle ja kaikki liitännät merkittiin symboleilla, joiden avulla johtojen kiinnittäminen onnistui keltä tahansa. Virtanappi, ainoa kotelossa oleva painike, ympäröitiin kumisella kehyksellä korostamaan sen merkitystä, samoin koneen kantokahvaan lisättiin kumiosia helpottamaan Macintoshin nostamista. Jobs nimesi itsensä kotelon muotoilijaksi Manockin ja Oyaman rinnalle, ja myöhemmin Oyama totesikin Jobsin vaikuttaneen suuresti lopputulokseen, vaikkei osallistunutkaan aktiiviseen suunnittelutyöhön.
Kun Macintosh alkoi valmistua, Jobs käski kaikkien työntekijöidensä kirjoittaa nimikirjoituksensa paperille. Tämän jälkeen hän kaiverrutti nimet kaikkien Macintoshien kotelon sisäpuolelle, josta ne pystyi näkemään käytännössä ainoastaan huoltomies. Nimikirjoitusten syyksi Jobs on sanonut: "Kaikki suuret taiteilijat signeeraavat teoksensa." Vuonna 1982 valmistuneen kotelon sisäkanteen on kaiverrettu projektissa silloin työskennelleiden avainhenkilöiden nimet: Peggy Aleixo, Colette Askeland, Bill Atkinson, Steve Balog, Bob Belleville, Mike Boich, Bill Bull, Matt Carter, Berry Cash, Debbie Coleman, George Crow, Donn Denman, Christopher Espinosa, Bill Fernandez, Martin Haeberli, Andy Hertzfeld, Joanna Hoffman, Rod Holt, Bruce Horn, Hap Horn, Brian Howard, Steven Jobs, Larry Kenyon, Patti King, Daniel Kottke, Angeline Lo, Ivan Mach, Gerald Manock, Mary Ellen McCammon, Vicki Milledge, Mike Murray, Ron Nicholson Jr, Terry Oyama, Benjamin Pang, Jef Raskin, Brian Robertson, Dave Roots, Patricia Sharp, Burrell Smith, Bryan Stearns, Lynn Takahashi, Randy Wigginton, Linda Wilkin, Woz, Pamela Wyman ja Laszlo Zidek + kaksi muuta nimeä.
Viimeistely: 1984
MacPaint ja MacWrite olivat valmiina julkaisua varten jo vuoden 1983 loppupuolella, mutta keskeneräinen Finder uhkasi koko projektin onnistumista. Hornin avuksi saatiin Lisa-projektista siirtynyt Steve Capps. Finder 1.0 valmistui viime hetkellä ennen kehitystyölle asetettua takarajaa. Osittain konekielellä kirjoitettu Finder oli kooltaan 46 kt, huomattavasti Lisan 360 kt:n Fileriä pienempi. Macintosh Toolboxin sijaitessa ROM-muistilla kevyt Finder ja System mahtuivat hyvin 400 kT:n levykkeelle, johon jäi tilaa myös muutamalle sovellukselle.
Markkinointi
Macintoshin markkinointikampanja käynnistyi hyvissä ajoin vuoden 1983 puolella. Lehdistöön kohdistuvan kampanjan suunnitteli Regis McKenna. Ensimmäinen haastattelu annettiin Byte-lehdelle, joka julkaisi artikkelin Macintoshista lokakuussa 1983. Joulukuussa 1983 Apple sijoitti 18-sivuisen esittelylehtisen muutamien aikakauslehtien väliin (muun muassa Time ja Newsweek). Mainos on tullut myöhemmin tunnetuksi sivustaan 11, jossa Bill Gates suosittelee Macintoshia.
"1984"
Macintoshin esittely suurelle maailmalle tapahtui 22. tammikuuta 1984, jolloin Ridley Scottin ohjaama "1984"-mainos esitettiin amerikkalaisen jalkapallon loppuottelun puoliajalla. Mainoksen suunnitteli ja tuotti Applen käyttämä Chiat-Day -mainostoimisto, joka oli aiemmin hoitanut Lisan markkinoinnin. Chiat-Day oli tarjonnut "Miksi 1984 ei tule olemaan kuin 1984" -teemaa jo Apple II:n markkinointiin, mutta George Orwellin teokseen Vuonna 1984 viittaava idea oli jätetty tuolloin käyttämättä. Nyt Applen markkinointipäällikkö Mike Murray ja Jobs innostuivat ajatuksesta ja TV-mainosta alettiin suunnitella 750 000 dollarin budjetilla. Chiat-Day hankki Blade Runnerin ohjanneen Scottin ohjaamaan mainoksen ja kuvaus järjestettiin Lontoossa.
Valmis mainos esitettiin Applen markkinointikonferenssissa Honolulussa ja saamansa positiivisen palautteen rohkaisemina Murray ja Jobs päättivät ostaa kaksi Super Bowlin mainospaikkaa 22. tammikuuta järjestettävään otteluun. Mainospaikat maksoivat yhdessä yli miljoona dollaria ja rahoitusta varten oli toimelle saatava Applen hallituksen hyväksyntä. Joulukuussa, nähtyään mainoksen, hallitus piti sitä huonona ja kehotti Applea vaihtamaan mainostoimistoa. Toimitusjohtaja John Sculley pyysi myymään jo hankitut mainospaikat, mutta Chiat-Dayn johtaja myi vain toisen, ja mainos esitettiin.
Chiat-Day oli esittänyt mainoksen jo joulukuussa 1983 pienellä televisiokanavalla kello 1 yöllä saadakseen sen mukaan myöhemmin järjestettäviin televisiomainoskilpailuihin. Mainos voitti Cannesin mainosalan Grande Prizen ja 30 muuta palkintoa. "1984:ä" esitettiin yhä uudelleen uutislähetyksissä Super Bowlin jälkeen, ja se sai siten miljoonien dollarien arvosta ilmaista mainosaikaa.
Julkaisu
Macintoshin varsinainen julkaisu tapahtui 24. tammikuuta 1984 Applen yhtiökokouksessa Palo Altossa. Kokous eteni järjestyksen mukaan 2 500 hengen auditoriossa, joka oli täynnä ihmisiä. Macintoshin, joka sijaitsi kassiin pakattuna puhujakorokkeella, paljastaminen jätettiin Jobsin tehtäväksi ja kokouksen viimeiseksi asiaksi. Toimitusjohtajan käytyä läpi muut asiat hän kutsui Jobsin lavalle, jonka lyhyen puheen jälkeen "1984" esitettiin uudelleen. Mainoksen jälkeen Jobs nosti Macintoshin kassista, kytki siihen johdot ja syötti levykkeen taskustaan Macintoshin levykeasemaan, jättäen tietokoneen yksin lavalle. Levykkeelle tallennettu demo käynnistyi, demolla esiteltiin lyhyesti laitteen graafisia ominaisuuksia ja sovelluksia Tulivaunut-elokuvan taustamusiikin soidessa taustalla. Esittelyjakson jälkeen musiikki vaimeni ja Macintosh alkoi puhua puhesyntetisaatio-ohjelman avulla: Hello, I am Macintosh. It sure is great to get out of that bag! Unaccustomed as I am to public speaking, I'd like to share with you a maxim I thought of the first time I met an IBM mainframe: Never trust a computer that you can't lift! Obviously, I can talk, but right now I'd like to sit back and listen. So it is with considerable pride that I introduce a man who has been like a father to me... Steve Jobs! Päivää, olen Macintosh. Onpa mukava päästä pois laukusta! En ole tottunut esiintymään julkisesti, mutta haluaisin jakaa kanssanne tämän ajatuksen, jonka sain tavatessani IBM-suurkoneen: Älä luota tietokoneeseen, jota et pysty nostamaan! Kuten huomaatte, osaan puhua, mutta nyt haluaisin luovuttaa puheenvuoron miehelle, jonka esitteleminen on minulle suuri kunnia: mies, joka on minulle kuin isä... Steve Jobs!
Jobsin päätettyä kokouksen Macintoshit lähetettiin jälleenmyyjille. Macintosh-tiimin jäsenet saivat Jobsilta samana päivänä oman kappaleensa laitetta kunniakirjalla varustettuna.
Julkaisun jälkeen
Applen markkinointitiimi onnistui saamaan Newsweekin kiinnostuneeksi Macintoshista ja lehti julkaisi 30. tammikuuta jutun Macintoshista, Burrel Smithistä ja Andy Hertfeldistä. Juttu oli kansikuva-artikkelin paikalla lehden alussa, mutta Newsweek perui poliittisista syistä Macintosh-aiheisen kansikuvan painamisen. Myöhemmin Apple osti 2,5 miljoonan dollarin hinnalla Newsweekin marraskuussa 1984 ilmestyneen vaaliteemanumeron kaikki 39 mainossivua. Joulukuussa 1984 Michael Jackson, Mick Jagger ja Andy Warhol esittäytyivät maailmalle Macintoshin käyttäjinä. Apple käynnisti vuoden 1984 aikana "Test Drive a Macintosh" (Koeaja Macintosh) -kampanjan, jossa kuluttajat saivat ilmaiseksi hakea jälleenmyyjältä Macintoshin käyttöönsä 24 tunnin ajaksi. Kampanjaan osallistui 200 000 käyttäjää, mutta myynti ei saavuttanut Applen odotuksia. Vuoden 1983 aikana markkinointitiimiin liittyneen Guy Kawasakin johdolla Macintoshin markkinointi kehittyi vuosien aikana käyttämään uudenlaista evankeliointi-menetelmää. Apple esitti uuden, provosoivan mainoksen vuoden 1985 Super Bowlissa, mutta jyrkänteeltä sokeana putoilevia toimistotyöntekijöitä kuvaava mainos ei saavuttanut "1984":n kaltaista, positiivista huomiota. LaserWriterin, PostScriptin ja Pagemakerin sekä suuremmalla keskusmuistilla varustetun Macintosh 512K:n julkaisemiset piristivät Macintoshin myyntiä ja saattoivat ratkaista Applen selviämisen tulevina vuosina.
Kilpailu
Applen suurin ja tärkein kilpailija oli IBM ja sen tuote IBM PC klooneineen. 7. lokakuuta 1983 Macintoshin markkinointitiimi otaksui Applen pystyvän kilpailemaan nykyisellä, Lisaan pohjautuvalla tekniikallaan IBM PC:n kanssa vuoden 1986 puoliväliin. Vuonna 1984 Applen oma Apple II oli varteenotettava kilpailija Macintoshin kanssa ja Sculley päätti korottaa Macintoshin hintaa 500 dollarilla saadakseen marginaalia Applen kahden tietokoneen välille. Vuonna 1983 julkaistua Lisaa ei enää nähty kilpailijana sen korkean hinnan ja huonon menestyksen takia, sen sijaan 1. tammikuuta 1985 Lisa muuttui Macintoshiksi Macintosh XL:n julkaisun ansiosta.
Vastaanotto
Macintosh sai innostuneen vastaanoton. Huhtikuun loppuun mennessä, 100 päivää julkaisunsa jälkeen Macintosheja oli myyty noin 72 000 kappaletta. Kesäkuun 1984 myynti oli 60 000 Macintoshia, mutta tämän jälkeen myyntiluvut alkoivat pienetä. Miljoonas Macintosh myytiin vasta 17. maaliskuuta 1987.
Suomussalmen kotiseutumuseo
Suomussalmen kotiseutumuseo on perustettu vuonna 1967 ja se sijaitsee Kirkkoniemessä Kiantajärven rannalla. Museon päärakennus on Alanteen talo, joka on tuotu nykyiselle paikalleen Vuokin suunnasta Alanteenjärven rannasta. Talon vanhin osa on savupirtti, joka on rakennettu 1700-luvun lopussa. Rakennuksen kamarit valmistuivat 1800-luvun puolivälissä.
Suomussalmen kotiseutumuseon esineistö keskittyy 1800–1900-luvuille, mutta löytyypä Alanteen talon kamarista kivikautisiakin esineitä. Museoalue käsittää kaikkiaan noin kaksikymmentä rakennusta, jotka ovat peräisin eri puolilta pitäjää. Alueen läheisyydessä on myös vuonna 1795 valmistuneen ristikirkon rauniot. Kirkko paloi maan tasalle talvisodassa.
Piki Niinivaara
Pirkka Fritz (Piki) Niinivaara (18. maaliskuuta 1919 Sippola – 22. tammikuuta 2010 Helsinki ) oli suomalainen elintarviketutkija ja professori. Hän oli lihateknologi ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1955. Niinivaara oli vuosina 1947–1960 Osuusteurastamojen tutkimuskeskuksen johtaja ja 1961–1983 Helsingin yliopiston lihateknologian professori. Hän oli Helsingin yliopiston maatalousmuseon johtaja 1964–1983. Hänen töitään on muun muassa Über den Einfluss von Bakterienreinkulturen auf die Reifung der Rohwurst (1955). Hän kehitti kestomakkaran valmistusmenetelmän, jossa makkara kypsytetään lisäämällä siihen eräiden bakteerien puhdasviljelmiä (starterkulttuuri). Menetelmää käytetään yleisesti koko Euroopassa.
1492: Conquest of Paradise
1492: Conquest of Paradise on vuonna 1992 julkaistun elokuvan 1492 – paratiisin valloitus soundtrack-albumi. Kaikki kappaleet ovat Vangeliksen säveltämiä, tuottamia, sovittamia ja esittämiä.
Burnin’
Burnin' on reggaeyhtye The Wailersin albumi vuodelta 1973. Se sisältää hitit "I Shot the Sheriff" ja "Get Up, Stand Up".
Listasijoitukset
Albumi nousi Billboard'in Pop Albums -listalla sijalle #151 ja Black Albums -listan sijalle #41. Rolling Stone -lehden 500 Greatest Albums of All Time -listalla albumi sijoittui sijalle 319.
Seututie 942
Seututie 942 on Etelä-Lapissa Ranuan kunnan ja Rovaniemen kaupungin alueella kulkeva seututie. Tie kulkee Ranuan keskustasta Simojärven länsirantaa sivuten Kortteenperän ja Pohjaslahden kautta Rovaniemen puolella sijaitsevaan Juotasniemeen, jossa se liittyy kantatiehen 81. Tien pituus on 60 kilometriä. Tie on päällystetty, kaksikaistainen ja hyväkuntoinen.
Diktyosomi
Diktyosomi on kasvisolun soluelin, joka muodostuu päällekkäisistä litteistä kalvopusseista eli Golgi-sisternoista ja näihin liittyneestä trans-Golgiverkostosta. Se vastaa eläinsolujen Golgin laitetta. Diktyosomi vastaa proteiinien muokkaamisesta ja niiden kuljetuksesta oikeille paikoilleen, kuten solukalvolle. Diktyosomi liittää muun muassa sokeriosia typpi- ja happiatomien välisten sidosten avulla proteiineihin.
Vitim (taajama)
220px|thumb|Vitim. Valokuva 1800-luvulta.220px|thumb|Vitim. Valokuva 2000-luvulta. Vitim on kaupunkimainen taajama Lenajoen länsirannalla Sahan tasavallan Lenskin piirissä, Siperiassa. Taajama sijaitsee aivan Sahan tasavallan lounaisrajalla, paikassa jossa joen vastarannalla Lenaan yhtyy sen sivujoki Vitim.
Petäjäjärvi (Ranua)
Petäjäjärvi on Ranuan kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee kunnan kaakkoisosassa seututien 858 varressa. Petäjäjärven asutus on rakentunut kolmelle kyläalueelle. Kaksi niistä sijoittuvat Petäjäjärven eteläpuoliskon itä- ja länsirannoille ja kolmas järven pohjoiskärkeen Yläsalmen ja Alasalmen väliselle alueelle.
Vitim (taajama)
Vitimissä on jokisatama ja lentokenttä. Lähialueella sijaitsee tuottoisa Talakanin maaöljyesiintymä.
Paikkakunta tunnetaan jo 1600-luvulta. 1800-luvulla sitä käytettiin poliittisten vankien karkotuspaikkana.
Asukasluvun kehitys:
Dénes Lackfi
Dénes Lackfi oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1359 - 1367, Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren nimittämänä. Dénes oli Ștefan Lackfin poika. Ștefan toimi Transilvanian voivodina vuosina 1344 - 1350.
Žugderdemidijn Gurragtša
Žugderdemidijn Gurragtša, joka vuonna 1997 vaihtoi nimekseen Gurragtša Sansar (s. 15. joulukuuta 1947 Rashant, Bulganin alue, Mongolia) on insinööri ja Mongolian ensimmäinen avaruuslentäjä. Gurragtša opiskeli Ulan Batorissa lento- ja avaruustekniikkaa. Hän jatkoi opintojaan vuoteen 1977 "Zukovskin sotilasakatemiassa". Hänet valittiin 1. maaliskuuta 1978 koulutettavaksi kosmonautiksi Interkosmos-ohjelmassa. Hän lensi avaruuteen 22. maaliskuuta 1981 Sojuz 39-avaruusaluksella Saljut 6-avaruusasemalle. Lento kesti noin kahdeksan vuorokautta. Paluu tapahtui 30. maaliskuuta 1981.
Gurragtša yleni kenraalimajuriksi Mongolian ilmavoimissa. Myöhemmin hän johti talousinstituuttia Ulan Batorissa. Vuonna 1997 kommunistisen hallinnon jälkeisen ajan mukaiseen tyyliin hän muutti nimensä mongolialaiseksi. Sansar tarkoittaa: Avaruus. Vuodesta 2000 hän on toiminut maansa varusteluministerinä.
Gurragtša on avioliitossa, ja hänellä on yksi lapsi.
Sokerit
right|thumb|2:1 suurennos teollisesti jalostetusta ruokosokerista. Sokerit ovat hiilihydraatteja, joiden molekyylit koostuvat yhdestä (monosakkaridit) tai kahdesta (disakkaridit) sokeriyksiköstä. Sokereita esiintyy etenkin hunajassa, hedelmissä ja muissa kasvikunnan tuotteissa, mutta myös esimerkiksi maitotuotteissa ja oluessa. Sokerit maistuvat makeilta ja liukenevat hyvin veteen, mutta ne voidaan myös kiteyttää.
Tavallisimmat monosakkaridit ovat nisäkkäiden veressä ja HYLA-maitotuotteissa esiintyvä rypälesokeri eli glukoosi sekä hedelmäsokeri eli fruktoosi. Sokerista puhuttaessa tarkoitetaan yleisimmin veressä olevaa glukoosia taikka sokeriruo'osta tai sokerijuurikkaasta valmistettua sakkaroosista koostuvaa ruokosokeria, joka on elintarvikkeiden makeuttamiseen käytetty glukoosin ja hedelmäsokerin yhdistelmä.
Ruokosokerista valmistetulle taloussokerille on kehitetty vuosikymmenten varrella erilaisia vaihtoehtoja sen aiheuttamien haitallisten terveysvaikutusten vuoksi. Tällaisia ovat esimerkiksi hedelmäsokerista tai erytritolista valmistetut kidesokerit.
Eri sokerilajit eroavat toisistaan merkittävästi esimerkiksi glykeemisen indeksin osalta, joka on mallassokerilla 105, rypälesokerilla 100, ruokosokerilla 65, hedelmäsokerilla 15 ja erytritolilla nolla. Maailman terveysjärjestö WHO on suositellut, että elintarviketeollisuus korvaisi pakkausmerkinnöissään sokereiden osuuden hiilihydraateista tiedolla tuotteen glykeemisen indeksin koosta, koska glykeeminen indeksi kuvaa paremmin tuotteen terveysvaikutuksia.
Eri sokerit eroavat toisistaan huomattavasti myös makeuden suhteen. Sokerityyppien suhteellista makeutta verrataan sakkaroosiin, jolle on annettu suhteelliseksi makeusarvoksi 100.