cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Children on Stun
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 1998. Vuonna 2009 yhtyeen entiset jäsenet Simon Manning ja Pete Finnemore perustivat uuden goottirock-projektin nimeltä Grooving in Green herättäen eloon Children on Stunille ominaisen tyylin.
Ja’far al-Sadiq
Historia
Ja’far keskittyi oppineisuuteen ja opettamiseen ja sai monia seuraajia. Myös sunnit kunnioittavat hänen laintuntemustaan ja perimätiedon tuntemusta. Kerrotaan, että sunnilaiset imaamit Abu Hanifa ja Malik ibn Anas olivat hänen oppilainaan, ja Ja'farin nimi esiintyy usein sunnalaisten hadithien isnadeissa. Ja'far opetti rajoitettua ennaltamääräämisoppia ja oli sitä mieltä, että jos perimätieto profeetan sanomisista (hadith) oli ristiriidassa Koraanin kanssa, tieto pitää hylätä. Myöhemmät šiialaisten kertomukset ovat kuvanneet Jaʿfaria melkein supermiehenä, ja on vaikeaa tietää mitkä osat pitävät paikkansa.
Ja'farin oppilaaksi on väitetty myös alkemistia nimeltä Jābir ibn Hayyān (n. 721–n. 815), joka tunnetaan Euroopassa nimellä Geber. Hän kiitti Ja'faria monien keksintöjensä varsinaiseksi isäksi ja kertoi Ja'farin kirjoittaneen satoja kirjoja. Tutkijat tuntevat vain puolisen tusinaa Ja'farin nimiin pantua teosta, mutta pitävät todennäköisempänä, että Ja'fari ei itse kirjoittanut mitään. Myös Geberin keksinnöt ovat saaneet lisävalaistusta tiedosta, jonka mukaan monet asiat, jotka ovat menneet hänen nimiinsä ovat todellisuudessa Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä tiedemieheltä, joka otti käyttöönsä Jabarin latinisoidun nimen Geber saadakseen kirjoilleen enemmän arvovaltaa. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.
Schaumburg-Lippe
Schaumburg-Lippe oli saksalainen Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva läänitys ja myöhemmin ruhtinaskunta nykyisen Ala-Saksin osavaltion alueella.
Läänitys syntyi vuonna 1647 Schaumburgin ruhtinaskunnan hajoamisen yhteydessä. Vuonna 1777 siihen liitettiin Lippe-ruhtinassuvun hallitsema Lippe-Alverdissen niminen läänitys. Schaumburg-Lippe oli läänitys aina vuoteen 1807 asti, jolloin se kohosi ruhtinaskunnaksi ja sitä hallitsi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva prinssi. Vuodesta 1871 alkaen se oli osa Saksan keisarikuntaa ja muodosti sen pienimmän osavaltion. Se sai lähettää yhden edustajan liittoneuvostoon (Bundesrat) ja yhden valtiopäiville (Reichstag). Vuoden 1868 perustuslain mukaan osavaltiota hallitsi 15-jäseninen lainsäädäntöelin, jonka kymmenen jäsentä valitsi kaupungit tai maaseutupiirikunnat, aatelisto, papisto ja koulutetut luokat saivat kukin yhden edustajan ja ruhtinas sai nimittää kaksi.
Marjatta Nissinen
Salme Marjatta Nissinen (s. 1954 Kuopio) on suomalainen pukusuunnittelija. Hän sai vuonna 2016 Jussi-palkinnon parhaasta pukusuunnittelusta työstään Mika Kaurismäen elokuvassa Tyttökuningas. Sama elokuva toi hänelle vuonna 2017 Canadian Screen Awards -ehdokkuuden. Muita elokuvia, joissa Nissinen on työskennellyt pukusuunnittelijana, ovat olleet muiden muassa Tali-Ihantala 1944 ja Aku Louhimiehen Tuntematon sotilas. Vuoden 2018 itsenäisyyspäivänä Nissinen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Schaumburg-Lippe
Kun monarkia vuonna 1918 lakkautettiin tuli Schaumburg-Lippestä Saksaan kuuluva tasavalta; nimeltään Schaumburg-Lippen vapaavaltio (saks. Freistaat Schaumburg-Lippe). Schaumburg-Lippe oli nyt Weimarin tasavallan osavaltio. Natsien noustua valtaan 1933 osavaltion demokraattinen järjestelmä purettiin. Saksan hävittyä Toisen maailmansodan, Schaumburg-Lippe joutui osaksi Brittien miehitysvyöhykettä. Britit päättivät yhdistää Schaumburg-Lippen Preussiin kuuluneen Hannoverin maakunnan sekä osavaltioiden Braunschweigin vapaavaltion ja Oldenburgin vapaavaltion kanssa yhdeksi Ala-Saksin osavaltioksi. Näin Schaumburg-Lippe lakkasi olemasta oma itsenäinen yksikkönsä 1. marraskuuta 1946. Schaumburg-Lippen alue kuuluu pääosin nykyisin Ala-Saksin Schaumburgin piirikuntaan.
Marjatta Nissinen
Nissinen muutti 18-vuotiaana Helsinkiin ja työskenteli aluksi Anna- sekä Muoti + Kauneus -lehdissä. Vuonna 1973 hän lähti työskentelemään malliksi Pariisiin ja Milanoon yli vuosikymmenen ajaksi. Hän kävi Diorin mallikoulun, ja hänen kuviaan oli esimerkiksi La Mode International - ja Vogue Paris -lehdissä. Uransa elokuvissa Nissinen aloitti kuvaussihteerinä ja puvustoharjoittelijana Edvin Laineen elokuvassa Viimeinen savotta. Hän pyrki epäonnistuneesti Taideteolliseen korkeakouluun ja päätti palata Italiaan teatteritöihin. Suomessa hän pääsi pukusuunnittelijaksi Timo Linnasalon elokuvaan Aurinkotuuli. Hän myös pääsi Taideteolliseen korkeakouluun ja sai valmistumisensa yhteydessä vuonna 1986 stipendin parhaasta lopputyöstä.
Nissinen johtaa vuonna 1987 perustettua White Dot Oy -suunnittelutoimistoa. Elokuva-alan ulkopuolella Nissinen on suunnitellut puvut esimerkiksi Veli-Matti Puumalan Anna Liisa -oopperaan.
Schaumburg-Lippe
Schaumburg-Lippe oli sekä pinta-alaltaan (340 km²) että väkiluvultaan (53 277 asukasta vuonna 1939) Saksan pienin osavaltio. Sen pääkaupunki oli Bückeburg ja osavaltiossa sijaitsi vain toinen kaupunki Stadthagen. Kummatkin kaupungit ovat nykyisin osa Schaumburgin piirikuntaa.
Iines Myllyoja
Iines Myllyoja, o.s. Kela (9. syyskuuta 1916 Oulunsalo – 17. syyskuuta 2003 Oulu) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Iines Myllyoja kävi kansakoulun ja neljä luokkaa oppikoulua. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1938 Raahen opettajaseminaarista. Hän aloitti opettajana Muhoksen supistetussa koulussa vuonna 1938 ja tämän jälkeen hän oli opettajana Pyhännän Tavastkengässä, Kempeleen Ketolanperällä, vuodesta 1946 Oulunsalossa Ervastin koulussa ja viimeksi vuodesta 1961 Oulunsalon kirkonkylän koulussa. Myllyoja jäi eläkkeelle vuonna 1976.
Myllyoja keräsi murresanastoa ja kansanperinnettä. Hän kirjoitti muun muassa kotiseutukuvauksia, pakinoita ja runoja. Iines Myllyojan veli oli kauppaneuvos Lauri Kela josta Myllyoja kirjoitti henkilökuvauksen nimellä Patsaaseen piirretty nimi.
August Reinhold Magnus Holmberg
Holmbergin vanhemmat olivat kamreeri, kamarineuvos Johan Reinhold Holmberg ja Elisabet Pistolekors ja puoliso vuodesta 1872 Sofia Gerasimova. Holmberg tuli palvelukseen aliupseerina 3. reservin tarkk’ampujapataljoonaan 1854, osallistuen pataljoonan mukana Krimin sotaan 1854–1855. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1855, aliluutnantiksi 1856 ja luutnantiksi 1859. Vuonna 1861 Holmberg komennettiin opettajaksi Aleksanterin kadettikouluun Pietariin, josta hänet siirrettiin opettajaksi Bahtinin kadettikouluun Orjoliin vuonna 1863. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1864 ja määrättiin palvelukseen 87. Savonlinnan jalkaväkirykmenttiin. Kapteeniksi Holmberg ylennettiin 1865, majuriksi 1873 ja everstiluutnantiksi 1878. Hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi 7. reservin tarkk’ampujapataljoonaan everstinä 1882, sijoitettiin Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen esikunnan pysyvään kaaderiin 1883 ja määrättiin ensin Suomen 7. Ravannin kylän reservikomppanian vt. päälliköksi 1883 ja Suomen 5. Kärsämäen reservikomppanian vt. päälliköksi 1884. Hänestä tuli 2. Turun suomalaisen tarkk’ampujapataljoonan reservipiirin alue-esiupseeri 1886. Holmberg toimi tässä tehtävässä helmikuuhun 1890 saakka, jolloin sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina. Reservissä Holmberg toimi Vaasan ja Oulun läänin viinapolttimoiden ylitarkastajana 1890–1900.
Helena Makowska
thumb|Helena Makowska vuonna 1916. Helena Makowska (myös Elena, syntyjään Woyniewicz; 2. maaliskuuta 1893 Kryvyi Rih – 22. elokuuta 1964 Rooma) oli puolalaissyntyinen Italiassa ja Saksassa työskennellyt oopperalaulaja ja elokuvanäyttelijä.
Puolalaisen insinöörin perheeseen syntynyt Makowska opiskeli laulamista Milanossa. Hänen elokuvauransa alkoi Ambrosio Filmllä Torinossa vuonna 1915. Makowskan tärkeimpiä elokuvia olivat Eleuterio Rodolfin Amleto (1917), Augusto Geninan Addio giovinezza! (1918) ja Gian Paolo Rosminon La dame in gris (1919). Italian elokuvateollisuuden lamaannuttua Makowska työskenteli näyttelijänä ja oopperalaulajana Berliinissä ja Varsovassa. Toisen maailmansodan aikana hän vietti neljä vuotta keskitysleirissä. Viimeiset vuotensa Makowska asui Italiassa esiintyen jälleen muutamissa elokuvissa.
Savon rata
Savon rata on osa Suomen rataverkkoa. Se ulottuu Kouvolasta Iisalmeen, pituutta radalla on 358 kilometriä ja se on koko matkalta sähköistetty.
Rataosuudella on 9 henkilöliikenteen nykykäytössä olevaa asemaa: Kouvola, Mäntyharju, Mikkeli, Pieksämäki, Suonenjoki, Kuopio, Siilinjärvi, Lapinlahti ja Iisalmi. VR liikennöi radalla InterCity- ja Pendolino-junia.
Suunnittelu ja reittivaihtoehdot
Rautatien rakentamista Savoon alettiin suunnitella 1870-luvulla. Kiistaa herätti radan linjaus ja siitä esitettiin useita eri versioita. Aluksi esitettiin länsi–itä-suuntaista rataa, mutta pian päädyttiin etelä–pohjois-suuntaiseen rataan. Rataa suunniteltiin rakennettavan muun muassa Taavetin, Mikkelin ja Kangasniemen kautta Jyväskylään, Taavetin, Mikkelin ja Varkauden kautta Kuopioon sekä Kaipiaisten, Mikkelin ja Suonenjoen kautta Kuopioon. Valtiopäivien edustaja Edvin Avellan huomautti vuonna 1885, että Taavetin ja Mikkelin kautta Kuopioon kulkeva rata ei sivunnut tarpeeksi vesireittejä, eikä palvellut siten kasvavaa puunjalostusteollisuutta. Vuoden 1885 valtiopäivillä 17. huhtikuuta rata päätettiin rakentaa Kouvolan, Mikkelin, Pieksämäen ja Suonenjoen kautta Kuopioon.
Rakentaminen ja käyttöönotto
Radan rakentaminen aloitettiin vuonna 1886. Sitä rakensi parhaimmillaan yli 10 000 työntekijää. Rata valmistui ensimmäisenä Mikkelin ja Kuopion välillä vuonna 1888, mutta senaatti ei antanut lupaa liikenteen aloittamiseen. Koko rataosuuden avajaispäivää vietettiin 1. lokakuuta 1889. Rakentaminen kesti yhteensä kolme vuotta ja seitsemän kuukautta. Jatkoa tälle radalle oli luvassa seuraavana vuonna, jolloin valmistui Kotkan rata Kouvolasta Kotkaan.
Liikennöinti
Vielä 1800-luvun lopulla matkustaminen oli hidasta. Matka Mikkelistä Kouvolan kautta Helsinkiin kesti yli 12 tuntia, joskin pari tuntia täytyi odottaa Kouvolassa junan vaihtoa. Vuonna 1904 matka-aika Kuopiosta Kouvolaan oli noin 10 tuntia ja Mikkelistä Kouvolaan noin neljä tuntia. Vuonna 1914 matka-ajat olivat nopeutuneet ja Kuopiosta Kouvolaan kesti noin kahdeksan tuntia ja Mikkelistä Kouvolaan noin kolme tuntia. Ennen Suomen itsenäisyyttä oli Mikkelistä Viipuriin paremmat yhteydet kuin Helsinkiin, sillä Viipuri oli lähempänä ja se oli Itä-Suomen suurin kaupunki. Kouvolassa junanvaihtokaan ei kestänyt kuin kymmenisen minuuttia. Itsenäisyyden jälkeen Helsingistä tuli Mikkelistä lähtevän matkustajaliikenteen kannalta yhä tärkeämpi. Alkuperäisen Viipuri-keskeisen linjauksen takia Helsingistä tulevat junat joutuvat vieläkin vaihtamaan kulkusuuntaa jatkaessaan Savon radalle. Vuoteen 1939 mennessä matka-aika oli jo nopeutunut niin, että matka Helsingin ja Mikkelin välillä kesti noin 5,5 tuntia.
Vielä vuoteen 2002 asti pääsi monille Kouvola–Kuopio-välin pienille asemille paikallisjunalla, mutta kyseiset junavuorot sekä henkilöliikenne niiden käyttämillä liikennepaikoilla kuitenkin lakkautettiin matkustajamäärien vähyyden vuoksi.
Savon radan Pendolino-liikenne alkoi 5. kesäkuuta 2005 (Iisalmesta Kuopion ja Mikkelin kautta Helsinkiin, Pieksämäki–Kuopio-välillä oli liikennöity jo aiemmin).
Kunnostus ja sähköistys
Vuonna 1960 aloitettiin 15 vuotta kestänyt Savon radan perusparannus ja siihen liittyneet mutkaisen radan oikaisut, joiden tuloksina radasta tuli suoraviivaisempi ja sillä voitiin ajaa suuremmilla nopeuksilla. Monilta osin kyseessä oli käytännössä radan rakentaminen uudelleen. Suurimmat työt tehtiin Kouvolan ja Mikkelin sekä Suonenjoen ja Kuopion välillä. Ensimmäinen suuri muutos oli radan lähtökaarteen loiventaminen Kouvolassa, ja huomattavia mutkien oikaisuja tehtiin muun muassa Vuohijärvellä, Hillosensalmella, Suonenjoen asemalla ja Kuopion Kurkimäessä sekä Pitkälahdessa. Monien oikaisuiden yhteydessä jouduttiin tekemään tunneleita ja kallioleikkauksia.
Mikkeli–Pieksämäki-osa otettiin käyttöön VR:n ensimmäisenä kauko-ohjattuna rataosana 16. huhtikuuta 1962. Kauko-ohjauksen rakentaminen oli aloitettu 1960, ja sitä oli kokeiltu Vuolingossa jo 1955. Vuonna 1963 otettiin myös Kouvola–Mikkeli-rataosan kauko-ohjaus käyttöön. Kauko-ohjauksen seurauksena monista pienistä liikennepaikoista tuli miehittämättömiä. Kauko-ohjauksen avulla pystyttiin kuitenkin tehostamaan junakohtauksia, nopeuttamaan liikennettä ja lisäämään turvallisuutta. Kouvola–Pieksämäki-rataosan sähköistäminen aloitettiin vuonna 1977. Jännite kytkettiin lokakuussa 1980 ja sähköliikenne aloitettiin Kouvola–Pieksämäki-välillä 1. joulukuuta 1980. Samaan aikaan, kun Kouvolan ja Pieksämäen välistä osuutta sähköistettiin, Pieksämäen ja Kuopion välille rakennettiin kauko-ohjausta. Vuonna 1979 sovittiin myös sähköistyksen jatkamisesta Pieksämäeltä Iisalmeen. Pieksämäki–Kuopio-rataosan kauko-ohjaus otettiin käyttöön vuonna 1982 ja sähköistys 17. tammikuuta 1983. Pieksämäki–Iisalmi-rataosan sähköistys otettiin virallisesti käyttöön 28. toukokuuta 1984. Kauko-ohjaus Kuopiosta Iisalmeen otettiin käyttöön vuonna 1988. 1960-luvulla rakennettu Kouvolan ja Pieksämäen välinen kauko-ohjaus oli tullut käyttöikänsä päähän. Uusi kauko-ohjausjärjestelmä otettiin käyttöön syksyllä 2001. Vuonna 2001 myös junakulunvalvonta otettiin käyttöön ja radalta poistettiin tasoristeyksiä ja liikennepaikkoja. Lakkautettujen liikennepaikkojen vaihteet ja sivuraiteet purettiin.
Savon radan oikaisu
Lahti–Heinola-rata valmistui vuonna 1932. Jo silloin oli suunnitelmissa, että rataa olisi myöhemmin jatkettu Savon radalle, johon se olisi liittynyt Mäntyharjulla tai Mikkelissä. Tämä olisi tarjonnut Savon radan varrelta nopeamman rautatieyhteyden Helsinkiin. Suunniteltu jatke jäi kuitenkin rakentamatta eikä sitä ole myöhemminkään toteutettu, mutta uusia suunnitelmia sen rakentamisesta on vuosikymmenien kuluessa esitetty useita kertoja.
Vuonna 1989 Lahden ja Heinolan kaupungit kutsuivat koolle Mäntyharjun, Mikkelin, Pieksämäen, Varkauden ja Iisalmen edustajat. Paikalta puuttuivat kutsutuista Loviisan, Mäntsälän, Jyväskylän, Kuopion ja Kajaanin edustajat. Tätä ennen Lahden kaupunki ja Päijät-Hämeen seutukaavaliitto olivat maaliskuussa 1989 julkistaneet selvityksen Lahden ja Helsingin välisestä suorasta ratayhteydestä Keravan ja Mäntsälän kautta Riihimäen itäpuolelta.
Heinolassa pidettiin tärkeänä koko Savon radan oikaisua, ei pelkästään Lahden ja Keravan välin oikaisua, koska Heinolan ja Mikkelin välistä rataosuutta oli toivottu noin 50 vuoden ajan. Mikkelin kaupunginjohtajan mukaan Savon radan oikaisu saatettaisiin kokea HELI-radan jonkinlaiseksi kilpailijaksi. Lopputuloksena suunnitelmasta oikaista koko Savon rata toteutettiin vain Lahden oikorata. Yhteyttä Heinolan ja Mikkelin välille Kouvolan ohittamiseksi ei toteutettu.
Lentävä kalakukko
Savon radasta on tehty oma laulu ja elokuva, Lentävä kalakukko (1953). Kalakukko oli Helsinki–Kuopio-pikajuna. Oma laulu on myös Pohjanmaan radasta: Matti Jurvan esittämä ”Pohjanmaan junassa” (1938).
Näyte laulusta ”Lentävä Kalakukko”:
Boråsin kunta
Boråsin kunta on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Länsi-Götanmaahan. Kunnan keskustaajama on Borås.
Kunnan maapinta-ala on 909,88 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 113 714 henkeä (31.12.2020).
Kunta on osa Sjuhäradin kulttuurimaantieteellistä aluetta. Boråsissa sijaitsee Ruotsin ainoa säilynyt keskiaikainen sauvakirkko, Hedaredin kirkko.
Connor Murphy
Connor Murphy (s. 26. maaliskuuta 1993 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NHL-joukkue Chicago Blackhawksissa.
Boråsin kunta
Vuonna 2007 kunnassa oli 47,73 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 5,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Connor Murphy
Ura
Phoenix Coyotes varasi Murphyn numerolla 20 NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Ennen tilaisuutta NHL:n kykyjenetsijätoimisto arvioi hänet Pohjois-Amerikassa pelaavista kenttäpelaajista vasta sijalle 25. Hänen isänsä on Philadelphia Flyersiin aikoinaan varattu uransa lopettanut puolustaja Gord Murphy, joka pelasi 14 vuoden ajan viidessä eri joukkueessa. Tällä hetkellä hän toimii Florida Panthersin apulaisvalmentajana.
Boråsin kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan 1.1.1863 nykyisen Boråsin kunnan alueella sijaitsi 17 maalaiskuntaa ja Boråsin kaupunki. Näistä kunnista Torpa liitettiin kokonaan Boråsin kaupunkiin vuonna 1920.
Connor Murphy
Ura
Elokuussa 2021 Murphy teki Chicago Blackhawksin kanssa neljän vuoden mittaisen ja yhteensä 17,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Murphy edusti Yhdysvaltoja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011, kun joukkue voitti jo kuudennen kultansa alle 18-vuotiaiden tasolla. Hän teki 3 maalia ja syötti yhden kuudessa ottelussa. Loppuottelussa hän teki ratkaisumaalin jatkoajalla Ruotsia vastaan.
Boråsin kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa alueelle muodostettiin seuraavat "suurkunnat"
Myöskään Boråsin kaupunkiin tämä uudistus ei vaikuttanut. Jo vuonna 1961 Kinnarumma ja Seglora yhdistettiin Viskaforsin maalaiskunnaksi. Vuonna 1967 muodostettiin Dalsjöforsin maalaiskunta yhdistämällä Toarpin maalaiskunta ja Dannike lakkautetusta Länghemin maalaiskunnasta. Vuonna 1971 Brämhult liitettiin Boråsin kaupunkiin, joka muutettiin Boråsin kunnaksi Ruotsin siirtyessä yhteen kuntamuotoon. Samana vuonna Lysjön maalaiskunta lakkautettiin ja siitä liitettiin Ljushultin alue Dalsjöforsiin. Vuonna 1974 Boråsin kuntaan yhdistettiin vielä Dalsjöfors, Fristad, Sandhult ja Viskafors sekä Bollebygdin maalaiskunta, jolloin kuntauudistus saatiin päätökseen.
Bollebygdin kunta erotettiin Boråsista takaisin omaksi kunnakseen vuonna 1995.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Boråsin kaupungin vaakuna. Myös Fristadin, Kinnarumman (myöhemmin Viskaforsin) ja Toarpin (myöhemmin Dalsjöforsin) maalaiskunnilla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 3 816 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Seuraaviin vuoden 1984 lopun mukaisiin tietoihin sisältyy myös nykyään itsenäinen Bollebygdin kunta. Kyseisten tietojen mukaan 10,9 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 5 654 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 5,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 331 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 44 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 21 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 89,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 10 712 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Giulietta ja viettelykset
Giulietta ja viettelykset on italialais-ranskalainen fantasiakomediadraamaelokuva vuodelta 1965. Sen on ohjannut Federico Fellini. Pääosissa näyttelevät Giulietta Masina, Sandra Milo, Mario Pisu, Valentina Cortese ja Valeska Gert.
Boråsin kunta
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Brämhult, Ekås, Lundaskog ja Ryda ovat sittemmin kasvaneet yhteen Boråsin ja Sparsör Fristadin taajaman kanssa.
Giulietta ja viettelykset
Elokuva kertoo keski-ikäisen naisen haaveista, muistoista ja mystiikasta, jotka auttavat häntä jättämään uskottoman miehensä. Se oli Fellinin ensimmäinen kokoillan värielokuva.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Giuliettan ja viettelykset vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Boråsin kunta
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Boråsin kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin:
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Boråsin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien. Bollebygdin kunta sisältyy Boråsin tuloksiin vuosina 1973–1991.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Boråsin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Asteriskilla (*) merkitty Sexdregan seurakunta kuuluu osittain Boråsin kuntaan ja osittain Svenljungan kuntaan.
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Lähteessä Bollebygdin kunta on vielä osa Boråsin kuntaa, mutta siihen kuuluvat seurakunnat on jätetty tässä pois. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Töpökurppa
Töpökurppa (Coenocorypha aucklandica) on Uuden-Seelannin kotoperäinen kahlaajalintu. Se elää pääsaarten eteläpuolella sijaitsevilla saarilla: Aucklandsaarilla, Antipodisaarilla ja Jacquemartsaarella. Lajista tunnetaan kolme eri saaristoissa elävää alalajia. Lajin holotyypin kuvaili George Robert Gray Auckland Islandilta vuonna 1845.
Petter Honoldt
Petter Honoldt (7. helmikuuta 1810 – 9. marraskuuta 1879 Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Petter Honoldtin isä oli tittelineuvos J. Honoldt. Petter Honoldt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1823 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Liettuan sapööripataljoonaan 1830. Hän osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832, ylennettiin luutnantiksi ja siirrettiin 2. sapööripataljoonaan 1833. Alikapteeniksi 1834 ylennettynä hänet komennettiin vuoden 1835 alussa kouluttajaksi Novgorodin kadettikouluun ja vakinaistettiin 1836. Vuonna 1845 hänet määrättiin siellä komppanianpäälliköksi kapteeniksi ylennettynä. Hänet ylennettiin majuriksi 1848. Everstiluutnantiksi 1852 ylennettynä Honoldt siirrettiin komppanianpäälliköksi Moskovan kadettikouluun ja määrättiin siellä pataljoonankomentajaksi 1853. Everstiksi Honoldt yleni 1856 ja kenraalimajuriksi 1863, jolloin hän sai myös eron sotapalveluksesta.
Von Nottbeck
thumb|350x350px|Wilhelm von Nottbeck perheineen pelaamassa shakkia noin vuonna 1866. thumb|Nottbeck-suvun hautausmaa Tampereen Lielahdessa. Von Nottbeck on baltiansaksalaista alkuperää oleva entinen suomalainen aatelissuku, joka tunnetaan parhaiten Tampereella sijainneen Finlaysonin puuvillatehtaan omistajina 1800-luvulla. Suvun edustajia ei enää nykyisin asu Suomessa ja suomalaisten von Nottbeckien jälkeläiset käyttävät nimeä de Nottbeck.
Suvun alkuperä on epäselvä, mutta se on mahdollisesi lähtöisin Saksan Westfalenista. Suvun erään esi-isän tiedetään työskennelleen Münsterin hovioikeudessa 1500-luvun lopulla. 1600-luvulta alkaen Nottbeckit asuivat sukupolvien ajan Tallinnassa ja puhuivat äidinkielenään saksaa. Kauppias Carl Samuel Nottbeck muutti Tallinnasta Pietariin, jossa hänestä tuli merkittävä liikemies. Hänen nuorempi poikansa Wilhelm Nottbeck saapui vuonna 1836 Pietarista Tampereelle ja meni töihin Finlaysonin tehtaalle, jonka hänen isänsä oli hankkinut omistukseensa. Wilhelmistä tuli tehtaan johtaja vuonna 1860. Hänellä oli läheiset yhteydet Venäjän hoviin ja keisari Aleksanteri II:een. Wilhelm ja hänen veljensä Carl aateloitiin vuonna 1855 nimellä von Nottbeck ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle vuonna 1857 aatelissukuna nro 221. Eräitä suvun edustajia merkittiin myös Tallinnan ritarihuoneelle vuosina 1909 ja 1912.
Von Nottbeckin suku rakennutti Finlaysonin tehdasyhteisölle muun muassa oman koulun ja kirkon ja perusti sille oman kirjaston, palokunnan, poliisin ja seurakunnan. Itselleen von Nottbeckit rakennuttivat Näsilinnan huvilan ja perustivat oman hautausmaan Tampereen Lielahteen. He omistivat Lielahden kartanon Tampereella ja Neitsytniemen kartanon Imatralla. Suku poistui vuonna 1917 Suomesta vallankumouksen vuoksi. Suomalaisen aatelissuvun mainittiin sammuneen vuonna 1990, jolloin Wilhelm von Nottbeckin pojantytär Andrée de Nottbeck kuoli Genevessä. Vuonna 2014 kuitenkin ilmeni, että eräitä Wilhelm von Nottbeckin jälkeläisiä asuu edelleen Kanadassa, jossa he käyttävät nimeä de Nottbeck.
Salah Abdeslam
pienoiskuva|Salah Abdeslam Salah Abdeslam (s. 15. syyskuuta 1989) on Belgiassa syntynyt Ranskan kansalainen. Häntä syytetään osallisuudesta Pariisin terrori-iskuun, jossa kuoli 130 ihmistä, ja loukkaantui 385 ihmistä. Noin neljän kuukauden kuluttua terroriteosta Abdeslam pidätettiin Brysselin Molenbeekin alueelta 18. maaliskuuta 2016.
Elämä
Salah syntyi 15. syyskuuta Brysselissä, Belgiassa. Hänen vanhempansa ovat maahanmuuttajia, jotka asuivat Bouyafarissa, pienessä kylässä Pohjois-Marokossa ennen kuin muuttivat Belgiaan. Vaikka he asuivat Belgiassa, heillä oli Ranskan kansalaisuus.
Abdeslam oli ollut vankilassa jo ennen Pariisin terrori-iskuja pienempien rikosten takia. Helmikuussa 2011, Abdeslam tuomittiin Nivelles-tuomioistuimessa kahdesta varkaudesta, jotka oli tehty joulukuussa 2010 Ottigniesissä ja Rixensartissa. Abdeslam tuomittiin uudelleen varkaudesta helmikuussa 2014 sakkorangaistukseen. Abdeslah sai sakot 2015 Alankomaissa kannabiksen hallussapidosta, josta hänelle tuomittiin 70 euroa sakkoa. Huhtikuussa 2018 hänet tuomittiin 20 vuoden vankeuteen, kun hänet todettiin syylliseksi poliisien murhayrityksestä Brysselin pommi-iskuissa. Kesäkuussa 2022 hänet tuomittiin Pariisin terrori-iskusta elinkautiseen vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauteen.
Maaretta Jaukkuri
Maaretta Jaukkuri (s. 1944, Rovaniemi, Suomi) on kuraattori, kirjoittaja ja nykytaiteen professori. Jaukkuri on vaikuttanut laajalti suomalaisella ja kansainvälisellä taiteen kentällä. Hän on ollut esimerkiksi kuratoimassa Nykytaiteen museo Kiasman intendenttinä monia ARS-näyttelyitä. Vetäydyttyään Kiasmasta eläkkeellesiirtymisen ja suuntaerimielisyyksien takia 2007 hän toimi Oslossa, Norjassa Kunstnernes Husin taiteellisena johtajana vuoteen 2011 asti.
Vuonna 2004 Jaukkuri toimi Trondheimin yliopistossa professorina. Lisäksi hän on ollut Helsingissä Kuvataideakatemiassa Praksis-maisteriohjelman professorina.
Maaretta Jaukkurin elämäntyön jatkamiseksi on Norjan Lofooteille perustettu Maaretta Jaukkuri Foundation.
Kortelampi (Heinola, Vahteristo)
Kortelampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vahteriston kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,9 metriä mpy.
Eskridge
Eskridge on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Marian Anderson
Marian Anderson (27. helmikuuta 1897 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 8. huhtikuuta 1993 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen altto. Hän oli tunnettu erityisesti negrospirituaalien tulkitsijana, mutta lauloi myös muun muassa Händeliä, Brahmsia, Verdiä, Schubertia ja Sibeliusta. Hän teki 1930-luvulla monia kiertueita Euroopassa ja kävi useita kertoja myös Suomessa.
Andersonin ääniala oli poikkeuksellisen laaja. Hän pääsi alas D:hen keski-C:n alapuolella, ja korkeissa äänissä sopraanon äänialueelle. Arturo Toscanini totesi että tällainen ääni syntyy korkeintaan kerran vuosisadassa. Esittämissään ja levyttämissään spiritualeissa Anderson pystyi yhdistämään klassisen koulutuksen ja kansanlaulumaisen spontaanisuuden.
Elämä ja ura
Marian Andersonin lahjat huomattiin jo lapsena. Hän aloitti laulamisen kuusivuotiaana paikallisen baptistikirkon kuorossa. Perheellä ei ollut varaa hänen musiikkiopintoihinsa, mutta seurakunta keräsi rahat ja 19-vuotiaana Anderson pääsi opiskelemaan laulua Giuseppe Boghettin johdolla. Läpimurtovuonnaan 1925 hän voitti 300 osallistujan laulukilpailun ja pääsi esiintymään New Yorkin filharmonisen sinfoniaorkesterin solistina.
Lääkintäsähkö
Lääkintäsähkö Oy oli Instrumentariumin vuonna 1943 perustama tytäryhtiö, joka erikoistui röntgentutkimus- ja sädehoitolaitteisiin ja muihin sähköä käyttäviin lääketieteellisiin laitteisiin, joita se sekä kehitti ja valmisti itse että toi ulkomailta. Lääkintäsähköstä kehittyi radiologia-alan markkinajohtaja Suomessa. Yrityksen piirissä kehitettiin kaupalliselle asteelle Yrjö Paateron keksimä, maailmanmenestykseksi muodostunut hampaiden panoraamakuvaus- eli ortopantomografialaite, jota valmistamaan perustettiin 1964 tytäryhtiö Palomex (nyk. Palodex). Palomexin vienti oli pian suurempaa kuin Lääkintäsähkön harjoittama röntgenlaitteitten tuonti Suomeen.
Marian Anderson
Elämä ja ura
Marian Andersonista tuli syyskuussa 1954 ensimmäinen New Yorkin Metropolitan-oopperassa esiintynyt tummaihoinen henkilö. Vuonna 1958 hän sai ensimmäisenä tummaihoisena laulajana kiinnityksen samaiseen paikkaan.
Vuonna 1958 Anderson nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien hyvän tahdon lähettilääksi Afrikkaan ja Aasiaan.
Lääkintäsähkö
Lääkintäsähkön pitkäaikainen toimitusjohtaja oli kauppaneuvoksen arvon saanut Emil Westermarck, ja hänen tieteellisenä neuvonantajanaan toimi radiologi Sakari Mustakallio. Lääkintäsähkön teknisenä johtajana 1950-luvun lopulta alkaen ja sitten tytäryhtiö Palomexin toimitusjohtajana toimi diplomi-insinööri Timo Nieminen (1921–2003), joka oli päävastuussa ortopantomografialaitteen kehittämisestä.
Lääkintäsähkön tuontitoiminnassa tärkein kansainvälinen päämies oli aluksi Siemens, kunnes suhteet katkesivat sotatapahtumien myötä syksyllä 1944. Rauhan palattua Lääkintäsähkö toi maahan muun muassa amerikkalaisen Eastman Kodak Companyn röntgenfilmejä ja Saksan-yhteyksien normalisoiduttua Siemens & Halske:n röntgenlaitteita. Yritys huolehti myös laitteiden huollosta.
1950-luvun puolenvälin jälkeen Lääkintäsähkö perusti tytäryhtiön Oy Isotekno Ab radioaktiivisten aineiden ja laboratoriomittauslaitteiden ja muiden elektronisten kojeiden maahantuontia ja myyntiä varten.
Lääkintäsähkö säilytti kuudenkymmenen prosentin osuuden Suomen röntgenkuvausmarkkinoista 1960-luvun alkupuolelle saakka, kunnes kilpailu kiristyi. Tytäryhtiö Palomexin loistava vientimenestys hammasröntgenlaitteilla kuitenkin kompensoi tuontiliiketoiminnan heikompaa kannattavuutta.
Lääkintäsähkö fuusioitiin Instrumentariumiin 1977, joka osti yhtiön kokonaan itselleen noin 800 pienosakkaalta. Tämän jälkeen Lääkintäsähkön ja Palomexin aloittamat liiketoiminta-alueet tunnettiin yhteisnimellä Instrumentarium Imaging. Instrumentariumin siirryttyä General Electricin omistukseen 2003 Lääkintäsähkön aloittama hammasröntgenliiketoiminta jatkoi olemassaoloaan Palodex-nimisessä yhtiössä, jonka on vuodesta 2009 omistanut yhdysvaltalainen Danaher.
Hursti
Hursti on suomalainen sukunimi, joka on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Sarangani
thumb|200px|Saranganin sijainti Sarangani on Filippiinien SOCCSKSARGENin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Alabel. Sen naapureita ovat pohjoisessa South Cotabato ja Davao del Sur ja idässä Davao Occidental. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 498 904.
Aiheesta muualla
5.86667°N, 125.28333°W
Smash Lab
Smash Lab on Discovery Channelilla pyörinyt yhdysvaltalainen tv-sarja. Ohjelmassa testataan jokapäiväiselle teknologialle erilaisia käyttötapoja ja tutkitaan kuinka elämisestä voisi tehdä turvallisempaa parantelemalla teknologiaa.
Bobby Fischer
Fischer tuli tunnetuksi teini-ikäisenä ihmelapsena. Vuonna 1972 hänestä tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa amerikkalainen, joka on voittanut shakin virallisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti hallitsevan maailmanmestarin Boris Spasskin MM-ottelussa Reykjavíkissa, Islannissa. Ottelu sai runsaasti huomiota kylmän sodan vuoksi. Islanti myönsi Fischerille myöhemmin kansalaisuuden tunnustuksena siitä, että ottelu laittoi Islannin ”maailmankartalle”.
Vuonna 1975 Fischer menetti tittelinsä, kun hän ei päässyt sopimukseen Kansainvälisen shakkiliitto FIDE:n kanssa ottelun ehdoista. Hänestä tuli erakkomainen, eikä hän pelannut kilpashakkia ennen vuotta 1992, jolloin hän pelasi uuden ottelun Spasskin kanssa. Ottelu käytiin Jugoslaviassa, joka oli tuolloin YK:n kauppasaarrossa. Asia johti konfliktiin Yhdysvaltain hallituksen kanssa, eikä Fischer palannut enää synnyinmaahansa.
Myöhäisinä vuosinaan Fischer asui Unkarissa, Saksassa, Filippiineillä ja Japanissa. Tänä aikana hän antoi lisääntyvästi Yhdysvaltain vastaisia ja antisemitistisiä lausuntoja. Vuosina 2004–2005, kun hänen Yhdysvaltain passinsa oli mennyt vanhaksi, japanilaiset viranomaiset pidättivät hänet yhdeksäksi kuukaudeksi, ja häntä uhkasi luovutus Yhdysvaltoihin. Kun Islanti myönsi hänelle kansalaisuuden, Japani kuitenkin vapautti hänet. Hän muutti Islantiin, jossa asui vuodesta 2005 kuolemaansa vuonna 2008 saakka.
Varhaiset vuodet
Robert James Fischer syntyi 9. maaliskuuta 1943 Chicagossa. Hänen isänsä oli saksalainen fyysikko. Äiti oli sveitsiläissyntyinen puolanjuutalainen, mutta jo varhain siirtynyt Yhdysvaltoihin. Bobby, kuten häntä kutsutaan, oli vain parin vuoden ikäinen, kun hänen vanhempansa erosivat. Lapset jäivät äidille, joka hankki elantonsa ensin opettajana ja myöhemmin Brooklynissa New Yorkissa sairaanhoitajana. Fischerillä oli vanhempi sisar Joan, joka lasten joutuessa olemaan päivisin yksin opetti veljelleen erilaisia pelejä ajankuluksi.
Shakkipelin Fischer oppi kuusivuotiaana. Hän ei kuitenkaan osoittautunut samanlaiseksi ihmelapseksi kuin esimerkiksi Samuel Reševski tai José Raúl Capablanca. Kuitenkin hän osoitti tavatonta kiinnostusta ja tarmoa kehittyen hitaasti mutta varmasti kohti suurempaa pelitaitoa. Vasta 1955 alkoivat menestykset kerhoturnauksissa.
Shakin maailmanmestari
Fischer voitti shakin maailmanmestaruuden 1. syyskuuta 1972 Reykjavíkissa Boris Spasskilta.
Ehdokasotteluissa Fischer oli voittanut Mark Taimanovin, Bent Larsenin ja Tigran Petrosjanin. Taimanov ja Larsen olivat hävinneet 6–0, ja entinen maailmanmestari Petrosjan, joka normaalisti hävisi erittäin harvoin kärsi neljä perättäistä tappiota lopputuloksen ollessa 5½–2½. Saavutukset herättivät huomiota ympäri maailmaa. Tämä oli ensimmäinen kerta toisen maailmansodan jälkeen, kun länsimainen pelaaja oli onnistunut murtamaan neuvostopelaajien hegemonian. pienoiskuva|Bobby Fischer vuonna 1972 Fischerin itsepäisyys tuli esille jo ottelua järjestettäessä. Mahdollisista paikoista Fischer piti Jugoslaviaa parhaana, kun taas Spasski halusi pelata Islannissa. Hetken vaikutti siltä, että kiista voitaisiin ratkaista jakamalla ottelu kahdelle paikkakunnalle, mutta järjestely ei toteutunut. Kun asia saatiin sovittua, Fischer kieltäytyi pelaamasta, ellei palkintosummaa kaksinkertaistettaisi. Lontoolainen rahoittaja Jim Slater lahjoitti 250 000 dollaria, mikä nosti palkkion ennennäkemättömän suureksi 500 000 dollariin. Fischer sai myös suostuttelevan puhelinsoiton Henry Kissingeriltä. Lopulta, vain tunteja ennen kuin hänet olisi tuomittu hävinneeksi, Fischer ilmestyi Islantiin.
Ottelu pelattiin Reykjavíkissa, Islannissa, heinä-elokuussa 1972. Fischer hävisi kaksi ensimmäistä peliä oudolla tavalla: ensimmäisen, kun hän ottamalla suuren riskin söi lähetillään sotilaan loppupelissä, joka olisi muutoin ollut selvä tasapeli. Toisen pelin hän hävisi luovutuksella kieltäydyttyään pelaamasta peliolosuhteita koskevan kiistan johdosta. Fischer olisi luultavasti luovuttanut koko ottelun, mutta Spasski, joka ei halunnut luovutusvoittoa, myöntyi Fischerin vaatimuksiin vain minuutteja ennen kuin ottelu olisi tuomittu luovutetuksi. Tämä saattoi olla ratkaiseva psykologinen virhe Spasskilta. Seuraava peli pelattiin takahuoneessa Fischeriä häirinneiden kameroiden ulottumattomissa ja Fischer voitti ensimmäistä kertaa elämässään Spasskia vastaan. Ottelu sujui sen jälkeen ilman suuria kiistoja, peliä jatkettiin suuressa salissa, mutta ilman kameroita. Fischer voitti seitsemän seuraavista 19:stä pelistä häviten ainoastaan yhden ja 11 päättyi tasan. Näin Fischer voitti ottelun pistein 12½–8½ ja hänestä tuli yhdestoista shakin maailmanmestari.
Mestaruuden menetys ja vetäytyminen julkisuudesta
Fischer ei pelannut shakkia julkisesti vuoden 1972 MM-ottelun jälkeen kahteenkymmeneen vuoteen. Hän olisi joutunut puolustamaan mestaruuttaan Anatoli Karpovia vastaan 1975, mutta Fischer ja FIDE eivät päässeet sopimukseen ottelun säännöistä. Fischer vaati muun muassa pelkkien voittojen ottamista huomioon pistelaskennassa ja mestaruuden saavuttamisen edellytykseksi kymmentä voittoa. Erimielisyyden takia Fischer menetti mestaruutensa ilman ottelua, ja Karpovista tuli maailmanmestari.
Boris Spasskin mukaan FIDE:n silloisen presidentin Max Euwen olisi pitänyt olla neuvotteluissa tiukempi neuvostoliittolaisten suhteen eikä hylätä Fischeriä. Euwe eräällä tavalla kosti Fischerille tämän itsepintaisen käytöksen vuoksi.
Myöhempi elämä
Bobby Fischer haastoi Spasskin uusintaotteluun 1992. Ottelu järjestettiin Udvassa Jugoslaviassa, joka oli urheilutapahtumiakin koskevassa YK:n kauppasaarrossa. Fischer voitti ottelun ja sai 3,3 miljoonan dollarin palkinnon. Kauppasaarron rikkomisen vuoksi Yhdysvaltain Kolumbian piirin oikeus asetti hänet syytteeseen ja antoi hänestä etsintäkuulutuksen.
Fischer katosi jälleen. Vuonna 1999 hän antoi unkarilaisella radioasemalla haastattelun, joka alkoi hänen vastatessaan kuuntelijoiden kysymyksiin, mutta muuttui pian Fischerin saarnaksi, jossa hän kuvasi itsensä kansainvälisen juutalaissalaliiton uhriksi ja kielsi holokaustin.. Vuonna 2001 syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen hän antoi haastattelun pienelle filippiiniläiselle radioasemalle, jossa hän ylisti iskua Yhdysvaltoihin ja ilmoitti palaavansa maahan nähdäkseen sen tuhoutuvan. Fischer antoi myöhemmin haastattelun Islannissa ja asui Unkarissa, Japanissa ja Filippiineillä.
13. heinäkuuta 2004 hänet pidätettiin Naritan kansainvälisellä lentokentällä Japanissa hänen käyttämänsä passin vanhennuttua.
Elokuussa 2004 Fischer ilmoitti avioituvansa Japanin shakkiliiton puheenjohtajan Miyoko Watain kanssa. Hän oli asunut Watain kanssa jo vuodesta 2000. Fischer pyysi Yhdysvaltain ulkoministeriltä Colin Powellilta kansalaisuutensa peruuttamista. Japanin oikeusministeriö hylkäsi kuitenkin Fischerin vetoomuksen maahan jäämiseksi ja määräsi hänet karkotettavaksi, mutta syyskuussa oikeus kumosi karkotuspäätöksen. Fischer anoi poliittista turvapaikkaa Islannista, ja Islannin parlamentti hyväksyi 21. maaliskuuta 2005 erityislain, jolla Fischerille myönnettiin Islannin kansalaisuus. Näin Fischer pääsi matkustamaan Islantiin.
1970-luvulla Fischerin vaatimuksia muun muassa MM-ottelun ehdoista pidettiin hulluina, mutta nykyisin hänen ajamansa taloudelliset ja ammattimaiset ottelu- ja turnausehdot ovat arkipäivää maailman huippupelaajien keskuudessa.
Fischer kuoli 17. tammikuuta 2008 oltuaan pitkään vakavasti sairas. Kuolinsyy oli munuaissairaus. Fischer haudattiin Laugardælurin kirkon pienelle hautausmaalle, 60 km Reykjavíkista etelään.
Heinäkuun 5. päivä 2010 Fischerin ruumis kaivettiin haudasta DNA-näytteiden ottamista varten filippiiniläisen Marilyn Youngin 9-vuotiaan tyttären Jinky Youngin isyyden selvittämiseksi. DNA-näytteiden tulosten mukaan Fischer ei ollut tytön isä.
Fulcanelli
Fulcanelli oli ranskalainen alkemisti ja kirjailija, jonka todellisesta henkilöllisyydestä kiistellään edelleen. Pseudonyymi Fulcanelli on sanaleikkiä roomalaisen tulenjumalan nimestä Vulcan ja hepreankielisestä jumalaa tarkoittavasta sanasta Ēl. Häntä kutsutaan myös Mestarialkemistiksi. Fulcanelli tulkitsee Le Mystere des Cathedrales -kirjassaan keskiaikaisten katedraalien alkemiallista symboliikkaa. Fulcanellin elämään ja työhön liittyy paljon ratkaisemattomia mysteerejä, kuten hänen katoamisensa vuonna 1926 ja irralliset ilmestymisensä vuosina 1937 ja 1953. Hänellä oli yksi oppilas, Eugène Canseliet.
Fulcanelli on kirjoittanut kaksi kirjaa:
Nico Hischier
Nico Hischier (s. 4. tammikuuta 1999 Naters) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka on NHL-joukkue New Jersey Devilsin kapteeni. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Hischier debytoi pääsarjatasolla Bernin joukkueessa 16-vuotiaana kaudella 2015–2016. Hän siirtyi pelaamaan Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 2016-2017. Kanadalaisen televisiokanavan TSN:n asiantuntija Craig Button nimesi hänet yhdeksi vuoden 2017 NHL:n varaustilaisuuden lupaavimmista nimistä. Hischier varattiin lopulta koko varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana ja näin hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen sveitsiläinen ykkösvaraus NHL:ssa, ja lisäksi ensimmäinen ykkösvaraus kuuden suurimman jääkiekkomaan (Kanada, Ruotsi, Suomi, Tšekki, USA ja Venäjä) ulkopuolelta.
Lokakuussa 2019 Hischier teki kaudesta 2020-2021 voimaan astuvan seitsemän vuoden jatkosopimuksen Devilsin kanssa, jossa oli jo pelannut kaksi kautta ennen sopimuksen allekirjoittamista.
Kaarlo Mervi
Karl Toivo Mull myöh. Mervi oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkuealiupseerina. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki armeijassa ja poliisivoimissa.
Nico Hischier
Tammikuussa 2020 Hischier valittiin ensimmäisen kerran urallaan NHL tähdistöotteluun joukkuekaverinsa Kyle Palmierin tilalle.
Kaarlo Mervi
Jääkärikausi
Mull liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
thumb|400px|Jääkäripataljoona saapuu paraatista [[Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania.]] Mull astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkuealiupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Armeijasta hän erosi 10. joulukuuta 1919. Noin puli vuotta myöhemmin hän astui Lapin rajavartioston palvelukseen ja hänet sijoitettiin aluksi rajavartioston adjutantiksi ja 1. lokakuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi sekä 1. heinäkuuta 1921 alkaen uudelleen adjutantiksi. Rajavartioston talouspäälliköksi hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1921 ja Sallan komppanian päälliköksi 12. heinäkuuta 1922. Sallasta Mull siirrettiin 4. lokakuuta 1924 Petsamon rajavartiostoon, missä hänet sijoitettiin 2. komppanian päälliköksi. Mull erosi Rajavartiostosta ja astui uudelleen armeijan palvelukseen 5. kesäkuuta 1925 ja hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan. Suomen valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 28. toukokuuta 1920 toimistoupseeriksi Yleisesikunnan henkilöasiaintoimistoon. Yleisesikunnasta hänet komennettiin 2. maaliskuuta 1928 komppanianpäälliköksi Pioneeripataljoonaan, josta hänet siirrettiin edelleen 27. kesäkuuta 1928 alkaen 1. komppanian päälliköksi Polkupyöräpataljoona 3:een.
Armeijasta hän erosi toistamiseen 6. huhtikuuta 1929 ja siirtyi ylimääräiseksi esittelijäksi Etsivän keskuspoliisin palvelukseen. Etsivässä keskuspoliisissa hän palveli 23. toukokuuta 1929 - 31. tammikuuta 1931 välisen ajan. Edellä mainittuna aikana Mull vaihtoi sukunimensä Merviksi vuonna 1930. Myöhemmin hänet määrättiin 30. maaliskuuta 1931 alkaen Huopalahden piirin apulaisnimismieheksi. Hänet haudattiin Malmille.
Luettelo Suomen singlelistan ykkösistä vuonna 1987
Tämä on luettelo Suomen singlelistan ykkösistä 1987, joka sisältää kärkipaikkaa hallussaan pitäneet singlet vuonna 1987 Suomen Musiikkikauppiasliitto ry:n kokoamalla Mitä Suomi soittaa -listalla. Listaa julkaistiin kerran kuukaudessa. Samaan aikaan Suomessa on julkaistu muitakin levymyyntilistoja, jotka saattavat poiketa Mitä Suomi soittaa -listasta käytettyjen mittausmenetelmien ja otosten vuoksi.
Sauerland
pienoiskuva|Sauerlandin sijainti pienoiskuva|Sauerlandin kukkuloita. Sauerland on maaseutumainen, mäkinen alue, joka sijaitsee Nordrhein-Westfalenin kaakkoisosassa. Sauerlandin seutu on varsin metsäistä ja pääosin suhteellisen harvaan asuttua seutua.
Sauerland kuuluu Nordrhein-Westfalenin merkittävimpiin turistiseutuihin ja se soveltuu erityisesti maastopyöräilyyn, vesiurheiluun ja patikointiin. Lisäksi alueelta löytyy yksi Saksan merkittävimmistä talviurheilukeskuksista; Skiliftkarussell Winterberg.
Kioto (romaani)
Kioto (jap. Koto) on Yasunari Kawabatan vuonna 1962 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1968 Eeva-Liisa Mannerin suomentamana Tammen Keltaisessa kirjastossa. Suomennoksen pohjana on ollut saksankielinen laitos. Saksantaja Walter Donat teki käännöksensä yhteistyössä Kawai Yuzurun kanssa.
Juoni
Romaanin päähenkilö on nuori kiotolainen nainen Chieko. Hän kasvaa kangaskauppias Saton talossa mutta tietää olevansa löytölapsi. Hänelle on kuitenkin yllätys, että hänen identtinen kaksossisarensa asuu lähistöllä. He tapaavat sattumalta ja ystävystyvät. Sisar kuuluu köyhälistöön ja on ruumiinrakenteeltaan Chiekoa voimakkaampi. Ystävyys joutuu koetukselle, kun Chiekoa kosinut mies alkaa piirittää myös sisarta.