cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasten Eurovision laulukilpailu 2012
Lasten Eurovision laulukilpailu 2012 oli kymmenes Lasten Eurovision laulukilpailu. Kisat järjestettiin Amsterdamissa Alankomaissa 1. joulukuuta 2012. Alankomaat isännöi kilpailua myös vuonna 2007, joten Alankomaat on ensimmäinen maa, jossa kilpailu järjestetään toisen kerran. Bulgaria, Latvia, Liettua ja Makedonia vetäytyivät kisasta, samalla kun Albania, Azerbaidžan ja Israel osallistuivat ensimmäistä kertaa.
Xiaomi Mi Mix
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 2,34 Gigahertsin 4-ydin prosessori. Laitteessa on 4 Gigatavua RAM-muistia ja 128 Gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia
Laitteessa on 16 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps.
Mais
Mais on Marisa Monten toinen levy. Se ilmestyi vuonna 1991. Levyllä kuullaan 12 laulua. Tekijöiden joukossa on mm. Caetano Veloso ja Nando Reis.
Xiaomi Mi Mix
Lähteet
https://www.phonearena.com/phones/Xiaomi-Mi-MIX_id10294
Pascal Kälin
Pascal Kälin (s. 11. tammikuuta 1993) on sveitsiläinen mäkihyppääjä, joka edustaa Einsiedeln -seuraa.
Mäkihypyn maailmancupissa Kälin kilpaili ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2013 oltuaan 30:s.
Digimon Survive
Digimon Survive on Hyden kehittämä Digimon-tuotesarjan videopeli. Pelin kehityksestä alun perin vastasi WitchCraft, mutta lukuisten pelin julkaisun lykkäntymisien takia, Bandai Namco vaihtoi kehitysstudiota Hydeen. Peli julkaistiin Japanissa 28. heinäkuuta ja maailmanlaajuisesti 29. heinäkuuta 2022.
Peli on tyyliltään selviytymis-strategiaroolipeli, jossa on myös visuaallisen novellin elementtejä.
Pelaaminen
Pelin tarinassa tehdään valintoja, jotka voivat johtaa eri polkuihin. Taistelut pelataan ruudukossa, jossa Digimonit vuorotellen liikkuvat, käyttävät esineitä, hyökkäävät tai puolustavat.
Vastaanotto
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6/10. Kehuja se sai muun muassa tarinassa tehtävien valintojen merkityksellisistä seurauksista. Kritiikkiä peli sai liian yksinkertaisista ja helpoista taisteluista.
Kuningas Kristofferin maanlaki
Kuningas Kristofferin maanlaki oli Ruotsissa kuningas Kristofer Baijerilaisen hallituskaudella vuonna 1442 vahvistettu yleinen laki, joka koski maaseutua. Kristofferin maanlaki oli täydennetty ja paranneltu versio vanhemmasta Maunu Eerikinpojan maanlaista. Suurimmat erot olivat lain kuninkaankaaressa jossa uudessa maanlaissa annettiin aatelille ja papistolle muutamia lisäetuuksia. Uusi maanlaki ei kuitenkin syrjäyttänyt vanhaa kokonaan vaan molempia käytettiin pitkään rinnan. Lopullisesti uusi maanlaki korvasi vanhan vasta 1608 kun kuningas Kaarle IX painatti sen. Maanlaki koski vain maaseutua, kaupungeissa käytettiin Maunu Eerikinpojan kaupunginlakia joka oli peräisin vuodelta 1350. Maanlaki ja kaupunginlaki olivat käytössä Ruotsissa ja Suomessa vuoteen 1734 saakka jolloin ne korvasi vuoden 1734 yleinen laki.
Suomennokset
Kuningas Kristofferin maanlaki laadittiin alkujaan ruotsin kielellä. Suomeksi sen käänsi ensimmäisenä 1540-luvulla Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana toiminut Herra Martti samoihin aikoihin, kun suomen kielen käyttö kirjakielenä muutoinkin sai alkunsa. Suomennoksesta tehtiin tuolloin vain muutamia käsin kirjoitettuja kopioita, ja se painettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1905 E. N. Setälän ja M. Nyholmin toimittamana.
Kun käännöksen laatija ei ollut lakimies, siihen tuli useita virheitä. Vuonna 1601 Kalajoen kirkkoherra Ljungi Tuomaanpoika, joka toimi myös lain­­lukijana, laati laista uuden suomennoksen, joka pääasiassa pohjautuu Herra Martin käännökseen mutta jossa virheet oli korjattu. Käännös on säilynyt Ruotsin kuninkaallisessa kirjastossa, mutta se ei tullut omana aikanaan yleisesti tunnetuksi eikä sitäkään painettu ennen vuotta 1852.
Abraham Kollanius suomensi maanlain sekä kaupunginlain ja tuomarinohjeet. Hänen käännöksensä valmistui vuonna 1648. Suomennoksen tarkastivat alilaamanni Henrik Jaakonpoika ja Anders Mikonpoika Pacchalenius, jotka laativat myös kokonaan oman suomennoksensa, mutta siitä ei ole säilynyt tarkempia tietoja.
Ippolito Caffi
pienoiskuva|300x300px|Lunta ja sumua [[Canal Grande|Canal Grandella (1840)]] Ippolito Caffi (1809–1866) oli italialainen taidemaalari, joka maalasi ennen kaikkea arkkitehtonisia aiheita, merimaisemia ja kaupunkeja kuvaavia veduta-maalauksia.
Elämäkerta
Ippolito Caffi syntyi Bellunossa. Hän maalasi varhaisimmat teoksensa Venetsian Kuvataideakatemiassa. Vuoteen 1830 mennessä hän oli voittanut akatemiassa palkintoja veduta -maalauksistaan. Myöhemmin hän muutti Roomaan, jossa hän saavutti mainetta taidokkaalla perspektiivitutkielmillaan sekä Rooman arkeologian tarkalla tutkimisella. Vuonna 1843 hän vieraili Kreikassa ja Orientissa (Ateena, Konstantinopoli, Syyria, Egypti, Malta).
Hänen ensimmäinen suurta suosiota herättänyt teoksensa oli Venetsian karnevaalit. Teos oli esillä Pariisissa vuonna 1846, ja se herätti ihastusta loistavalla valon kuvaamisella. Muita teoksia ovat mm. Näkymä Rooman Monte Mariolta, Suezin kannas, ja Lähikuva Rooman karnevaalista.
Hän liittyi vallankumousliikkeeseen Venetsiassa vuonna 1848 ja joutui vetäytymään Piemonteen. Hänen tavoitteenaan oli maalata Italian merivoimien ensimmäinen taistelu, mutta itävaltalais-venetsialainen laivasto tuhosi Re d' Italia -aluksen, jolla hän matkusti 20. heinäkuuta 1866 Lissan taistelussa. Caffi hukkui yhdessä toveriensa kanssa.
Näyttelyitä
Vuonna 2005–2006 pidettiin Ippolito Caffi -näyttely hänen kotikaupungissaan Bellunossa Keväällä 2018 hänen töitään oli esillä Sinebrychoffin taidemuseossa Italian ja Orientin lumo - Ippolito Caffi -näyttelyssä.
FiCom
Toiminta
FiCom toimii vaikuttamalla tietoliikenne- ja tietotekniikka-alaa koskevaan lainsäädäntöön. Lisäksi FiCom kerää ja analysoi toimialaa koskevaa tilastotietoa, ylläpitää toimialan tietopankkia sekä viestii alan ajankohtaisasioista.
FiCom julkaisee myös esimerkiksi Telealan yleiset sopimusehdot, joita noudattavat ainakin Telia Company, Elisa ja DNA.
Hallitus
FiComin hallitus valitaan vuodeksi kerrallaan. Vuonna 2022 puheenjohtajana toimii Telia Finland Oy:n toimitusjohtaja Heli Partanen.
Pavel Jablotškov
thumb|P. N. Jablotškov Pavel Nikolajevitš Jablotškov (14. syyskuuta (J: 2. syyskuuta) 1847 Saratov – 31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1894 Saratov) oli venäläinen insinööri ja keksijä.
Jablotškov opiskeli ensin pioneeriksi ja sen jälkeen insinööriksi. Asepalveluksen jälkeen hän toimi Moskovan–Kurskin rautatien lennätinlaitoksen johtajana ja tutustui erilaisiin sähköteknisiin keksintöihin.
Vuonna 1875 Jablotškov esitteli merkittävimmän keksintönsä, ”sähköisen kynttilän” – ensimmäisen kaarilampun, jossa ei ollut regulaattoria. Hän meni samana vuonna Pariisiin, jossa hän rakensi prototyypin sähkölampusta. Hän kehitti myös järjestelmän, jossa sähkövalaisin toimi yksivaiheisella vaihtovirralla. Vuonna 1879 Jablotškov perusti Pietariin yhtiön ja tehtaan, joka tulisi valmistamaan valaisimia armeijan aluksiin ja tehtaisiin.
Myöhempinä vuosinaan Jablotškov tutki muun muassa sähkön tuottamista polttoaineen avulla.
Vuodesta 1947 Neuvostoliitto myönsi Jablotškovin palkintoja niille, jotka olivat ansioituneet sähkötutkimuksen alalla. Myös Jablotškovin kraatteri Kuun pinnalla on nimetty hänen mukaansa.
Escos
thumb|250px|Château d'Escos (Escosin linna) Escos on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 217 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Escosin pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Regensburgin rauhansopimus
Regensburgin rauhansopimus päätti Espanjan, Ranskan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välisen sodan. Sopimus solmittiin 15. elokuuta 1684 Regensburgin kaupungin dominikaanikonventissa, ja solmijoina olivat toiselta puolelta Ranskan kuningas Ludvig XIV ja toiselta puolelta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold I sekä Espanjan kuningas Kaarle II. Sopimuksessa kuningas Ludvigin annettiin pitää unionin kautta saamansa alueet, kuten Strasbourg ja Luxemburg, kun taas Kortrijk ja Diksmuide (nykyään Belgiaa), palautettiin Espanjalle.
Lauri Silvennoinen (hiihtäjä)
Lauri Johannes Silvennoinen (7. marraskuuta 1916 Kesälahti – 24. joulukuuta 2004 Lahti) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Lisäksi hän oli 1940-luvulla aktiivi rata- ja maastojuoksija.
Hiihtoura
Silvennoinen voitti olympiahopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä Sankt Moritzin talvikisoissa vuonna 1948. Hän hiihti viestissä ensimmäisen osuuden. Hän osallistui jo Lahden MM-kisoihin 1938 mutta ei menestynyt. Cortina d'Ampezzon MM-kisoissa 1941 hän voitti kultaa viestissä ja pronssia 18 kilometrillä, mutta nämä kisat julistettiin sodan jälkeen epävirallisiksi.
Seuratasolla Silvennoinen edusti Pohjois-Karjalan Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen mestaruuden 18 kilometrillä 1943, 30 kilometrillä 1944 sekä viestissä LHS:n ankkurina vuosina 1943, 1944, 1947 ja 1948.
Juoksu-ura
Juoksijana Silvennoinen sijoittui 800 metrillä viidenneksi Kalevan kisoissa 1940 sekä neljänneksi vuoden 1947 SM-maastojen pitkällä matkalla ja voitti useita Lahden piirin mestaruuksia eri matkoilla Lahden Ahkeran edustajana. Hänen omat ennätyksensä olivat: 800 metrillä 1.58,3, 1 500 metrillä 4.03,0 ja 3 000 metrillä 8.43,4.
Muu urheilutoiminta
Silvennoinen oli ikämiesvuosinaan aktiivi suunnistaja; hän voitti useita Suomen mestaruuksia edustaessaan Lahden Suunnistajat-37:ää.
Toralf Engan
Engan voitti pienen mäen maailmanmestaruuden ja sijoittui isossa mäessä neljänneksi Zakopanen MM-hiihdoissa 1962, kun yksissä hiihdon arvokisoissa kilpailtiin ensi kerran kaksi mäkikilpailua. Kauden 30 kilpailustaan hän hävisi vain kaksi, MM-kisojen ison mäen sekä Norjan mestaruuskilpailun. Seuraavana talvena hän voitti ylivoimaisella 51 pisteen erolla Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailun oltuaan paras kolmessa osakilpailussa neljästä. Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 hän voitti suurmäessä kultaa ja pienessä mäessä hopeaa.
Engan voitti mäkikilpailun Ruotsin hiihtokisoissa vuosina 1961–1963 ja Holmenkollenilla vuonna 1962, jolloin hänelle myönnettiin myös Holmenkollen-mitali. Hänet valittiin Norjan parhaaksi urheilijaksi vuonna 1962.
Menelaoksen lause
Menelaoksen lause on tasogeometrian tulos joka koskee kolmiota ja suoraa. Olkoon ABC kolmio ja Z, Y, X janoilla AB, BC ja AC tai niiden jatkeilla, mutta X,Y,Z eivät kuitenkaan ole janojen päätepisteitä. Tällöin Z, Y ja X ovat samalla suoralla l jos ja vain jos . Toisin sanoen X, Y ja Z ovat samalla suoralla jos ja vain jos toisiinsa koskemattomien sivujen tulo on yhtä suuri kuin toisten toisiinsa koskemattomien sivujen tulo.
Tod. Olkoon A:n, B:n ja C:n projektiot l:llä A1, A2, A3 ja janat AA1=h1,BA2=h2,CA2=h3. Tällöin yhdenmuotoisista kolmioista saadaan AZ/BZ=h1/h2, BY/CY=h2/h3, CX/AX=h3/h1. Kertomalla nämä keskenään saadaan Toiseen suuntaa väite on selvä. Kiinnitetään pisteet Z ja Y. Tällöin edellä todistetun nojalla pitää olla CX/AX=BZ/AZ*BY/CY, joka on voimassa kun AZ/BZ*BY/CY*CX/AX=1. Mutta annetulla janalla on olemassa täsmälleen yksi piste joka jakaa janan annettuun suhteeseen. thumb|left|200px|Menelaoksen lause
Efraim Syyrialainen
thumb|180px|Efraim Syyrialainen ikonissa Pyhä Efraim Syyrialainen (, Mār Aphrêm Sûryāyâ; ; ) (n. 306–373) oli merkittävä teologi ja syyriankielisten hymnien kirjoittaja. Hänet luetaan usein kirkkoisien joukkoon erityisesti syyrialaisessa kristillisyydessä. Samoin hänet luetaan pyhimykseksi erityisesti Syyriassa. Paavi Benedictus XV antoi Efraimille Kirkon opettajan arvonimen vuonna 1920.
Elämä
Efraim syntyi vuoden 306 vaiheilla Nisibisin kaupungissa, pohjoisessa Mesopotamiassa nykyisten Turkin ja Syyrian valtioiden rajalla. Joidenkin lähteiden mukaan Efraimin vanhemmat olivat kristittyjä, toisissa mainitaan hänen isänsä olleen pakanapappi. Kaupungissa puhuttiin tuohon aikaan useita kieliä, valtakielenä oli aramea. Kristillinen yhteisö käytti syyrian kieltä. Kaupunki oli myös uskonnollisesti monipuolinen. Alueen kristityillä oli usein juutalainen tausta, ja tannaiittien vaikuttamana juutalaisuus kukoisti, minkä vuoksi kristillinen yhteisö kasvoi hitaasti. Vain joitakin vuosia aikaisemmin Rooman keisari Diocletianus oli sopinut Persian keisarin kanssa, että Nisibis siirtyisi roomalaisille. Roomalaisten aloittamat kristittyjen vainot ja marttyyritarinat olivat osa Nisibisin kristittyjen yhteisön arkea Efraimin kasvuvuosina.
Efraim vietti valtaosan elämästään Nisibisissä, mutta hän muutti Edessaan persialaisten valloitettua Nisibisin vuonna 363. Edessassa hän kirjoitti suurimman osan hänen tallella olevista teoksistaan.
Efraim kirjoitti usein runollisesti, ja hän toi teologiaan omaperäisiä näkökulmia. Hän käsitteli paljon suuriin juhliin, kuten jouluun ja pääsiäiseen, liittyviä teemoja. Hänen keskeisimpiä aiheitaan oli inkarnaatio. Hänen kirjoituksissaan tuli esiin myös Neitsyt Marian merkitys; hän suhtautui tähän suurella kunnioituksella ja ansioitui mariologian hiomisessa. Efraimin ajattelussa todellisuus oli paradoksaalista ja avoimen ja salatun vuorovaikutusta, mikä havainnollistui Kristuksen persoonassa ja kristinuskossa. Efraim oli nikealaisen ortodoksisen opin kannattaja, ja hänen tuotantoonsa sisältyi myös harhaoppisia suuntauksia vastustavia tekstejä.
Efraim Syyrialaisen paastorukous
Efraim Syyrialaisen paastorukous on tunnettu etenkin ortodoksisessa kirkossa. Se kuuluu seuraavasti:
Elizabeth Cady Stanton
Elizabeth Cady Stanton (12. marraskuuta 1815 Johnstown, New York, Yhdysvallat – 26. lokakuuta 1902 New York City, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen naisasianainen ja aktivisti. Hän ajoi muun muassa naisten ja afrikkalaisamerikkalaisten asiaa sekä toimi raittiusliikkeen parissa. Erityisesti Stanton muistetaan kuitenkin juuri naisten oikeuksien ajajana ja Susan B. Anthonyn yhteistyökumppanina. Hänen puolisonsa oli aktivisti Henry Stanton.
Stanton liittyi jo nuorena orjien vapautusliikkeeseen. Hän oli yksi niistä seitsemästä liikkeen keskeisistä toimijasta, jotka valittiin Yhdysvalloista edustajiksi Lontoossa 1840 pidettyyn orjuutta vastustavaan kokoukseen. Sukupuolen perusteella heiltä kuitenkin kiellettiin kokoukseen osallistuminen, mikä toi Stantonille selvksi naistenvapautustyön välttämättömyyden. Siksi hän kutsui Lucretia Mottin kanssa 1848 Seneca Fallsiin kokoon ensimmäisen julkisen naisasiakokouksen, jossa hyväksyttiin naisliikkeen ohjelma. Suurta huomiota saanut kokous oli välillisesti aiheena John Stuart Millin teokseen The Subjection of Women.
Kokouksen jälkeen alkoi vuosikymmenien mittainen toiminta, jonka aikana Stanton kiersi Yhdysvaltoja esitelmöimässä ja toimitti ystävänsä Susan B. Anthonyn kanssa lentolehtisiä ja lehtikirjoituksia sekä kolmiosaisen suurteoksen History of Woman Suffrage (valmistui 1885). Hän perusti ensimmäisen naisten raittiusyhdistyksen 1852 ja toimi yli 20 vuotta 1869 perustetun National Woman Suffrage Associationin puheenjohtajana. Hän oli 50 vuoden ajan Yhdysvaltojen naisasiatyön keskeinen henkilö.
Stanton oli naimisissa orjuuden vastustaja Henry Stantonin kanssa. He saivat seitsemän lasta.
Espelette
thumb|250px|Espeletten kylää Espelette on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 879 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Espeletten pinta-ala on 27 neliökilometriä.
Anna Hallava
Anna Hallava (s. 3. kesäkuuta 1974 Turku) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija ja kieltenopettaja.
Hallava on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, pohjoismaisia kieliä ja Britannian ja Irlannin tutkimusta.
Hallavan esikoisteos, nuortenromaani Sammakkoprinsessa (2015), yhdistää chick litiä ja fantasiaa. Se oli Topelius-palkintoehdokkaana vuonna 2016. Romaanin jatko-osa Operaatio Huulituli ilmestyi vuonna 2016. Hallavan kolmas nuortenromaani Valpuri Vaahteran maaginen korva ilmestyi vuonna 2017. Myös se oli Topelius-palkintoehdokas.
Ilpo Hakala
Ilpo Juhani Hakala (12. tammikuuta 1956 Pori – 11. tammikuuta 2021 Tampere ) oli suomalainen näyttelijä ja Tampereen Teatterin hallintojohtaja. Hän työskenteli Tampereen Teatterissa vuodesta 1981.
Ura
Sähköasentaja Lasse Hakalan ja Elvi Lamminpään perheeseen syntynyt Ilpo Hakala työskenteli alkuun sähkömiehenä, mutta päätyi veljensä Kari Hakalan innoittamana näyttelijäksi. Ilpo Hakala opiskeli näyttämötaiteita Tampereen yliopistossa 1977–1981. Sittemmin hän on myös opettanut näyttelijöitä samaisessa opinahjossa.
Teatterityönsä ohella Hakala on näytellyt muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Vuonna 1987 hänellä oli Iso-Martin rooli Kalle Pursiaisen Yleisradiolle ohjaamassa Niskavuori-filmatisoinnissa Niskavuoren nuori emäntä. Uransa alussa, vuonna 1981, Hakalalla oli pieni sivuosa Tapio Parkkisen lastenelokuvassa Hullu kesä.
Valonkantajat (kirja)
'''Valonkantajat. Välähdyksiä suomalaisesta salatieteestä''' on Perttu Häkkisen ja Vesa Iitin kirja, jonka julkaisi Like vuonna 2015. Teos sisältää henkilökuvia suomalaisista okkultismiin liittyvistä henkilöistä, joita ovat muun muassa Pekka Ervast, Aino Kassinen, Jorma Elovaara, Pekka Siitoin, Ior Bock, Kauko Nieminen ja Tapio Kotkavuori.
Johannes Damaskolainen
pienoiskuva|upright|Johannes Damaskolainen. Pyhä Johannes Damaskolainen (,, ; siviilinimeltään Yuhanna ibn Mansur ibn Sarjun, noin 676 – 5. joulukuuta 749) oli melkiitteihin kuulunut munkki ja pappi. Hän syntyi ja kasvoi Damaskoksessa, mutta kuoli todennäköisesti Mar Saban luostarissa, Jerusalemista kaakkoon. Hän oli syyrialaista sukua, mutta hän oli saanut klassisen hellenistisen kasvatuksen. Hän toimi nuoruudessaan Umaijadien kalifaatin virkamiehenä, mutta lähti luostariin. Hänet lasketaan usein kirkkoisien joukkoon, ja ainakin ortodoksit lukevat hänet pyhiin.
Johannes kirjoitti laajalti kristillisestä teologiasta, dogmatiikasta, apologetiikasta, ikoniteologiasta ja hermeneutiikasta, ja hänen teostensa joukkoon kuuluu myös lukuisia saarnoja ja pyhimyselämäkertoja.
Teoksia
pienoiskuva|upright|Johanneksen koottujen teosten laitos Ioannis Damasceni Opera, 1603.
O. R. Bäckman
Nuoruus ja sotilasura
Bäckman valmistui Kadettikoulusta kadettialikersanttina vuonna 1936. Vuosina 1936–1939 hän palveli nuorempana upseerina ja komppaniapäällikkönä Jääkäripataljoona 3:ssa Mikkelissä ja toimi välirauhan aikana satunnaisesti ylipäällikön adjutantin majuri Ragnar Grönvallin sijaisena. Talvisodassa Bäckman toimi Karjalan kannaksella Jääkäripataljoona 3:n komppanianpäällikkönä. Hän haavoittui vaikeasti Summassa 12. helmikuuta 1940 ja menetti vasemman silmänsä. Jatkosodassa hän palveli 11. Divisioonan operatiivisen toimiston päällikkönä 1941 Laatokan Karjalassa ja siirrettiin Mikkeliin ylipäällikön nuoremmaksi adjutantiksi 6. tammikuuta 1942. Lisäksi hän toimi tasavallan presidentin nuorempana adjutanttina 4. elokuuta 1944 ja 6. tammikuuta 1946 välisenä aikana. Yleisesikuntaupseerin tutkinnon Bäckman suoritti Sotakorkeakoulussa vuosina 1946–1947.
Mannerheimin kuoltua Bäckman järjesti Mannerheim-säätiön pyynnöstä Mannerheimin Kaivopuiston kodin museoksi. Hän toimi Mannerheim-museon ensimmäisenä intendenttinä varsinaisen työnsä ohella vuosina 1951–1966. Sotien jälkeen Bäckman palveli muun muassa puolustusministerin adjutanttina vuosina 1947–1954, Jääkäripataljoona 2:n komentajana ja sotilasasiamiehenä Pohjoismaissa. Vuosina 1958–1966 hän toimi komento-osaston päällikkönä Pääesikunnassa ja sen jälkeen Karjalan Prikaatin komentajana. Kouvolan sotilaspiirin päällikkönä hän toimi 1968–1971 ja siirtyi reserviin 4. heinäkuuta 1971. Pian reserviin siirtymisen jälkeen hän aloitti noin kymmenen vuoden ajan kestäneen toimensa Invalidisäätiön kannatusyhdistyksen toiminnanjohtajana Helsingissä.
Viimeiset vuodet
Bäckman kävi useasti Mannerheim-museolla muistelemassa aikaansa marsalkan palveluksessa ja pitämässä museon henkilökunnalle opetustilaisuuksia. Hän oli myös läsnä museon 50-vuotistilaisuudessa 3. marraskuuta 2001 ja esitteli museon esineistöä presidentti Tarja Haloselle. Bäckman kertoi kokemuksistaan Mannerheimin adjutanttina sekä Mannerheim-museon alkuvaiheista ja toiminnastaan sen intendenttinä Mannerheim-museon henkilökunnalle vuosina 1998–2006. Bäckmanin kuvaukset tallennettiin nauhalle ja ne purettiin myöhemmin tekstiksi vuonna 2011 julkaistuun Mannerheimin adjutanttina -kirjaan. Bäckman osallistui myös kirjan kirjoittamiseen, mutta ehti kuitenkin kuolla ennen sen julkaisemista. Bäckman kuoli Helsingissä 95 vuoden ikäisenä 12. helmikuuta 2007.
Ylennykset ja kunniamerkit
Ylennykset:
Uljas Kandolin
Uljas Salomon Kandolin (ent. Niskanen; ) oli suomalainen näyttelijä. Ennen näyttelijänuraansa Kandolin toimi sukeltajana.
O. R. Bäckman
Ylennykset ja kunniamerkit
Merkittävimmät kotimaiset kunniamerkit:
Uljas Kandolin
Ura
Kandolin oli alkujaan sukeltaja kasvatti-isänsä sekä bio­logisen isänsä tapaan, mutta kiinnostui näyttelemisestä 1940-luvulla ja siirtyi Eino Salmelaisen näyttelijä­kurssille. Sieltä hänet kiinnitettiin Karhumäen Teatteriin ja näytteli myöhemmin Helsingin Kansanteatterissa.
Kandolin teki pitkän uran koti­maisen elo­kuvan parissa, hänen ensimmäinen roolinsa oli vuonna 1946 valmistuneessa Ilmari Unhon ohjaamassa elo­kuvassa ”Minä elän”. Viimeisessä elo­kuva­roolissaan hän esitti Topi Taavitsaista Matti Kassilan ohjaamassa Nataliassa vuodelta 1979. Hän kuoli seuraavana vuonna. Kandolin esiintyi pitkään Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hänen menestynein roolinsa oli pää­osa, maito­mies Tevje, musikaalissa Viulunsoittaja katolla (1965). Tästä esityksestä peräisin olleita kuvia käytettiin muun muassa esityksen pohjana olleen Šolom Aleichemin kirjan Tevje, maito­mies uuden suomennoksen kuvituksena.
Usein Kandolinilla oli konnan rooli, kuten elo­kuvissa Ei ruumiita makuuhuoneeseen ja Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, mutta hän esitti myös yli­konstaapeli Salomon Koukkua kolmessa Tarkaksen elo­kuvassa: Paksunahka (1958), Opettajatar seikkailee (1960) ja Oksat pois... (1961). Vuonna 1954 Kandolin sai parhaan miessivuosan Jussin elo­kuvasta Kovanaama.
Kandolin palkittiin Pro Finlandia -kunnia­merkillä vuonna 1966.
Géronce
thumb|250px|Géroncen kylä Géronce on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 376 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Géroncen pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Dave Heineman
thumb|Dave Heineman David Eugene (Dave) Heineman (s. 12. toukokuuta 1948) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja Nebraskan entinen kuvernööri.
Heineman toimi Nebraskan osavaltion rahastonhoitajana 1995–2001 ja varakuvernöörinä 2001–2005.
Heinemanista tuli Nebraskan kuvernööri 20. tammikuuta 2005. Hänen edeltäjänsä Mike Johanns erosi kesken kauden noustuaan Yhdysvaltain maatalousministeriksi. Heineman valittiin jatkamaan kuvernöörinä kaksissa vaaleissa. Hän voitti 7. marraskuuta 2006 vastaehdokkaansa, demokraattipuolueen David Hahnin 73,4 %:n äänienemmistöllä ja 2. marraskuuta 2010 Mike Meisterin 73,9 %:n äänienemmistöllä. Nebraskassa kuvernöörin peräkkäisten nelivuotiskausien määrä on rajattu kahteen, joten Heineman ei voinut olla enää ehdolla vuonna 2014.
Heineman on naimisissa Sally Ganemin kanssa. Parilla on yksi lapsi, poika.
Kurt Tank
Kurt Tank (24. helmikuuta 1898 – 5. kesäkuuta 1983 ) oli saksalainen lentokoneinsinööri, joka johti Focke-Wulf-lentokonetehtaan suunnittelutoimistoa 1931–1945. Hän toimi myös koelentäjänä. Kuuluisin hänen suunnittelemistaan lentokoneistaan on toisen maailmansodan aikainen Luftwaffen hävittäjä Focke-Wulf Fw 190.
Ennen Focke-Wulfia Tank työskenteli Albatros Flugzeugwerkessä, joka meni konkurssiin 1929. Sen jälkeen tuon tehtaan suunnittelijat päätyivät pääosin joko Focke-Wulfille tai Aradolle 1931.
Tank aloitti Focke-Wulf Fw 44 Stieglitzin suunnittelun. Siitä tuli Focke-Wulfin ensimmäinen kaupallisesti menestynyt lentokone, jonka myynti alkoi 1934. Se johti yhtiön jatkuvaan kasvuun Saksan varustautuessa sotaan.
Tankin suunnittelemasta Fw 190:stä, jota valmistettiin 1939–1945, tuli Messerschmitt Bf 109:n ohella Luftwaffen perushävittäjä. Tank sai kiitokseksi työstään kunniaprofessorin aseman Braunschweigin yliopistossa tammikuussa 1943.
Guéthary
thumb|250px|[[Lainelautailu|Lainelautailijoita Guétharyn rannalla]] Guéthary on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 284 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Guétharyn pinta-ala on yksi neliökilometri.
Kurt Tank
Sodan jälkeen Tank muutti 1947 Argentiinaan, jonka hallitus antoi hänelle viran Córdoban Instituto Aerotécnicosta. Siitä tuli Argentiinan lentokonetehdas (Fábrica Militar de Aviones), missä Tanka suunnitteli FMA I.A.e 33 Pulqui II -koneen, joka perustui Focke-Wulf Ta 183 -suunnitelmaan vuodelta 1945. Projekti keskeytyi 1953 Argentiinan talouskriisiin. Kun Argentiinan presidentti Juan Perónia vastaan tehtiin 1955 vallankaappaus, Focke-Wulfin vanhat työntekijät siirtyivät tehtaalta eri suuntiin, monet muuttivat Yhdysvaltoihin.
Tank muutti Intiaan, missä hän työskenteli Hindustan Aeronautics -yhtiössä. Hän suunnitteli Hindustan Aeronautics HF-24 Marut -hävittäjäpommittajan, joka oli ensimmäinen Intiassa suunniteltu sotilaslentokone. Sen prototyyppi lensi vuonna 1961. Sitä valmistettiin 80 kappaletta vuosina 1975–1982 ja poistettiin käytöstä 1991.
Tank palasi Berliiniin 1970-luvulla.
Richard Dawkins
Clinton Richard Dawkins FRS (s. 26. maaliskuuta 1941 Nairobi, Kenian siirtomaa ja protektoraatti) on englantilainen eläintieteilijä, evoluutiobiologi ja tieteen kansantajuistaja. Hän toimi Oxfordin yliopistossa ensimmäisenä tieteen kansantajuistamisen professorina 1995–2008.
Dawkins tunnetaan evoluutioteoriaa käsittelevistä kirjoistaan. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1976 kirjallaan Geenin itsekkyys, joka kansantajuisti geenivalintaa painottavan evoluutionäkemyksen ja esitteli käsitteen meemi. Vuonna 1982 hän esitteli teorian laajennetuista fenotyypeistä kirjassaan The Extended Phenotype. Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa Sokea kelloseppä (1986), Jumalharha (2006) ja Maailman hienoin esitys (2009). Teoksissaan ja esiintymisissään hän on käsitellyt biologiaa, kreationismia, uskontoa, tieteellistä skeptismiä ja ateismia.
Elämä
Richard Dawkins syntyi Nairobissa Keniassa vuonna 1941 ja asui ensimmäiset kahdeksan elinvuottaan Itä-Afrikassa, kunnes perhe muutti vuonna 1949 Englantiin. Vuosina 1959–1962 Dawkins opiskeli eläintiedettä Balliol Collegessa Oxfordissa. Hän valmistui 1962 ja aloitti sen jälkeen tohtorin väitöskirjan tekemisen. Hänen ohjaajanaan toimi Nobel-palkittu biologi Nikolaas Tinbergen. Hän suoritti jatkotutkinnon 1966 ja sai apulaisprofessuurin eläintieteen alalta Kalifornian yliopistosta Berkeleystä, jossa hän toimi 1967–1969. Sen jälkeen hän palasi Oxfordiin eläintieteen nuoremmaksi professoriksi ja toimi vuodesta 1990 vanhempana professorina. Vuonna 1995 Dawkins nimitettiin kansantajuistamisen professoriksi (Charles Simonyi Chair for the Public Understanding of Science). Prospect-lehden vuonna 2005 julkaistulla sadan tunnetun älykön listalla Dawkins sijoittui Noam Chomskyn ja Umberto Econ jälkeen kolmanneksi. Dawkins jäi professorin toimesta eläkkeelle vuonna 2008.
Ateismi ja rationalismi
Kirjassaan Jumalharha (2006) Dawkins arvosteli T. H. Huxleyn näkemystä agnostisismista ja esitti, että Jumalan olemassaolo on tieteellinen hypoteesi eli todellisuutta koskeva väite siinä missä jokin muu. Hänen mukaansa saatavilla olevien todisteiden ja päättelyn avulla yksilö voi arvioida Jumalan olemassaololle todennäköisyyden, joka asettaa hänet portaattomalle asteikolle, josta Dawkins on nimennyt seitsemän virstanpylvästä:
Dawkinsin mukaan monet asettavat itsensä asteikolla kategoriaan yksi, mutta kategoria 7 on melko tyhjä, koska ateisteilla ei ole uskoa eikä pelkkä järkeily saa heitä täydellisen vakuuttuneeksi siitä, ettei jotakin ehdottomasti ole olemassa. Kirjassaan Dawkins asetti itsensä kategoriaan 6, mutta nojautui kohti kategoriaa 7. Hän kertoi olevansa agnostinen vain sen verran kuin hän on agnostinen puutarhakeijuista. Vuonna 2012 Dawkins tarkensi sijoittuvansa asteikolla kohtaan 6,9.
Muuta
Dawkins esiintyy Nightwish-yhtyeen albumilla Endless Forms Most Beautiful (2015), jossa hänellä on puheosuuksia.
Aiheesta muualla
Artikkeleita ja puheenvuoroja:
Kodin suuri tietosanakirja
Kodin suuri tietosanakirja on vuosina 1975–1983 julkaistu 18-osainen suomenkielinen tietosanakirja.
Kodin suuren tietosanakirjan päätoimittaja oli Matti Hakala ja julkaisija Weilin+Göös. Se perustui Tiedon värikkääseen maailmaan.
Osat
Sarjan osat ovat:
Osien 1–15 yhteinen ISBN 951-35-1271-1. Täydennysosien yhteinen ISBN 951-35-2837-5. Osista 1–15 otettiin toinen painos 1976–1982, osista 1–13 kolmas painos 1977–1982, osista 1–11 neljäs painos 1979–1981, osista 1–6 viides painos 1979–1981 ja osista 1–5 kuudes painos 1981.
Black Sails at Midnight
Black Sails at Midnight on skotlantilaisen power metal -yhtye Alestormin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 27. toukokuuta 2009 Napalm Recordsin kautta.
Digimon World Re:Digitize
Digimon World Re:Digitize on tri-Crescendon kehittämä ja Bandai Namcon julkaisema roolipeli. Peli julkaistiin PlayStation Portablelle ja PlayStation Vitalle vuonna 2012 ja Nintendo 3DS:lle seuraavana vuonna. Peli kuuluu Digimon-tuotesarjaan.
Karkun evankelinen opisto
thumb|250px|Karkun evankelisen opiston päärakennus thumb|Päärakennuksen sali thumb|Kirjastohuone
Digimon World Re:Digitize
Peli on tavallaan uudelleentehty versio alkuperäisestä Digimon World -pelistä, mutta pelin tarina ei jatka DW1:sen tarinaa. Hahmosuunnitelusta vastasi Suzuhito Yasuda, joka on myös tehnyt hahmosuunnitteluja Durara!! ja Shin Megami Tensei -peleihin. Pelistä tuli vuonna 2013 Nintendo 3DS:lle paranneltu porttaus, jossa oli mukana täysin uusi tarina lisäys ja joitakin uusia Digimoneja, joita ei ollut PSP -pelissä. 3DS -versio tunnetaan nimellä Digimon World Re:Digitize Decode.
Peliä ei koskaan virallisesti ole julkaistu Japanin ja Aasian ulkopuolelle, mutta epävirallinen fanikäännös on olemassa PSP -pelille ja 3DS:n Decode -versiolle on fanikäännös työn alla.
Karkun evankelinen opisto
Karkun evankelinen opisto on Sastamalan Karkussa Rautaveden rannalla sijaitseva Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen (SLEY) omistama kansanopisto. Opistossa toimii peruskoululinja, lukiolinja, raamattukoulutusta, eräopaskoulutus ja useita lyhytkursseja.
Vuonna 2021 opiston rehtoriksi valittiin Matti Rusama, joka aloitti työssään 2022. Vuosina 2012–2021 rehtorina toimi Marja Koskenniemi.
Opiston historiaa
Orpokotiyhdistys Siunauksela perusti kansanopiston vuonna 1918 ensimmäiseksi evankeliseksi kansanopistoksi Suomeen. Ensimmäinen rehtori oli kirjailija ja lähetyssaarnaaja Pietari Kurvinen. Opisto toimi Nokian Maatialassa Siunaukselan orpokodin tiloissa pari ensimmäistä vuotta. Vuonna 1920 ostettiin huutokaupasta Mäkipään entinen ratsutila Karkusta, jossa opisto on toiminut vuodesta 1920 lähtien. 1920-luvun lopussa opistoa laajennettiin viereisen, kihlakunnantuomari Mikael Paqvalinin vuonna 1905 rakennuttaman Mainiemen huvilan ostolla. Opisto toimi tässä huvilassa, kunnes huvila paloi 1959. Sen entisellä paikalla sijaitsee opiston nykyinen päärakennus, joka on valmistunut 1961.
Nurmeksen evankelinen opisto toimi osana Karkun opistoa vuosina 1995–2005, minkä jälkeen Nurmeksen opisto lakkautettiin.
Dominik Schlumpf
Dominik Schlumpf (s. 3. maaliskuuta 1991 Mönchaltorf, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-joukkue EV Zugissa. Elite Prospects -sivuston Reto Grimmin mukaan hän on työteliäs joukkuepelaaja, joka on parhaimmillaan omassa puolustuspäässä, jossa Schlumpf voittaa paljon yksi vastaan yksi -tilanteita. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Schlumpf on Zürcher SC:n kasvatti. Kauden 2007–2008 päätteeksi hän voitti seurassa alle 17-vuotiaiden Elite Novizenin mestaruuden ja GCK Lionsin A-nuorissa Elite Jr. A:n mestaruuden. QMJHL-joukkue Shawinigan Cataractes varasi Schlumpfin 65. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2008. Hän pelasi joukkueessa kolme seuraavaa kautta.
Kaudeksi 2011–2012 Schlumpf palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Luganon National League A -joukkueeseen. Hän aloitti kautensa kuitenkin yhden ottelun lainalla SC Bernissä, jossa Schlumpf teki NLA-debyyttinsä 17. syyskuuta 2011 Fribourg-Gottéronia vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1. Schlumpf teki NLA:ssa kauden aikana kaikkiaan 17 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä ja kuudessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla sarjatasoa alempana National League B:n EHC Baselissa. Ensimmäisellä kokonaisella NLA-kaudellaan 2012–2013 Schlumpf teki Luganossa 50 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 2+8=10. Hän teki ensimmäisen NLA-maalinsa 27. tammikuuta 2013 vieraissa EHC Bieliä vastaan.
Schlumpf nousi kaudella 2013–2014 Luganon varakapteeniksi. Kesken kauden 2014–2015, marraskuussa 2014 hän siirtyi EV Zugiin. Kaudella 2016–2017 Schlumpf eteni joukkueen kanssa aina NLA:n finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin SC Bern otteluvoitoin 4–2.
Maajoukkueura
Schlumpf edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2017. Yhteensä Schlumpf on pelannut 55 A-maaottelua tehopistein 4+5=9. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2013 Fribourgissa Venäjää vastaan. Schlumpf sai ottelussa myös syöttöpisteen Matthias Bieberin tekemään maaliin. Hän keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Schlumpf teki Euro Hockey Challengessa 9. huhtikuuta 2014 Rapperswil-Jonassa Ruotsia vastaan.
Schlumpf pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin Schlumpf valittiin Slovakiaa vastaan pelatun putoamissarjan ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008. Yhteensä Schlumpf on pelannut 27 nuorten ja 44 poikien maaottelua.
Matti Jaaranen
right|thumb|Matti Jaaranen, [[12. toukokuuta 2006.]] Matti Heimo Jaaranen (s. 22. syyskuuta 1951 Valtimo) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Ennen parrasvalojen eteen siirtymistään Jaaranen toimi muun muassa lavastajana Ryhmäteatterissa. Teatteriuransa aikana hän on esiintynyt Ylioppilasteatterissa, muun muassa Bertolt Brechtin näytelmässä Äiti. Teatteriseurue Maailmanpyörässä hän oli mukana useissa pienoisnäytelmissä. Jaaranen on näytellyt elokuvissa sivuosia, kuten Aki Kaurismäen ohjaamassa Arielissa sekä elokuvissa Kiljusen herrasväen uudet seikkailut ja Tanssi perhoseni tanssi.
Ambrosius
Pyhä Ambrosius (n. 340 – 4. huhtikuuta 397) oli Mediolanumin eli nykyisen Milanon piispa ja merkittävimpiä kristillisen kirkon kirkkoisiä 300-luvulla. Ambrosiusta kunnioitetaan katolisuudessa, ortodoksisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Yhdessä Augustinuksen, Hieronymuksen ja Gregorius Suuren kanssa hänet lasketaan yhdeksi neljästä katolisen kirkon antiikin ajan kirkonopettajasta. Piispa on esimerkiksi mehiläisten, kynttilöiden valmistajien, kotieläinten, hanhien, Milanon, poliisien ja opiskelijoiden suojeluspyhimys. Hänen juhlaansa vietetään 7. joulukuuta. Pyhimyksen mukaan on nimetty alun perin vuosina 379–386 rakennettu basilika Basilica di Sant'Ambrogio Milanossa ja kirkko Sant'Ambrogio Firenzessä. Pyhä Ambrosius tunnetaan myös pyhän Augustinuksen kastajana.
Matti Jaaranen
Jaaranen on Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen vuodesta 1983 lähtien. Yhtyeen eturivin esiintyjänä hän toimii laulajana ja soittaa trumpetin lisäksi eksoottisia Lapinlahden Linnuille tyypillisiksi muodostuneita soittimia, kuten asiakirjamappia ja viritettyä kaljakoria. Esiintymisten sketsiosuuksissa Jaarasella on yleensä myös keskeinen osuus. Matti Jaaranen on luonut Lapinlahden Lintujen logon ja yhtyeen tunnuksena toimivan kolmivarpaisen yksijalkaisen lintuhahmon. Hän on suunnitellut myös näihin pohjaavat Lapinlahden Lintujen levyjen kannet. Lisäksi Jaaranen oli mukana joidenkin Lintujen kappaleiden sanoitustyössä ja sanoitti jonkin verran myös itse, esimerkiksi kappaleet "Apinan raivolla", "Kohta varisee!" ja "Sedät jaksaa heilua" ovat Pekka Hedkrokin säveltämiä ja Matti Jaarasen sanoittamia.
Ambrosius
Maallinen ura
thumb|left|160px|Ambrosiuksen patsas Isänsä varhaisen kuoleman jälkeen Ambrosius suuntasi kohti isänsä uraa, ja sai lakimiehen koulutuksen Roomassa opiskellen kirjallisuutta, lakia ja retoriikkaa. Preettori Anicius Probus antoi hänelle viran valtuustossa, ja teki hänestä noin vuonna 372 Aemilia et Ligurian konsuliprefektin, asemapaikkanaan Mediolanum, joka oli jo tuolloin Rooman jälkeen Italian toiseksi merkittävin kaupunki. Ambrosius toimi virassa hyvin, ja hänestä tuli pian hyvin suosittu.
Matti Jaaranen
Televisioesiintymisistä mieleenpainuvimmat Jaarasen työt ovat Lapinlahden Lintujen sketsisarjoissa Seitsemän kuolemansyntiä, Maailman kahdeksan ihmettä, Kuudesti laukeava, Lapinlahden Linnut -Show, Lapinlahden Linnut! ja Muuttuuko ihminen.
thumb|Matti Jaaranen soittaa trumpettia [[Tavastia-klubi|Tavastialla Helsingissä 12. toukokuuta 2003.]]
Ambrosius
Milanon piispana
Piispana hän omaksui askeettisen elämäntavan, jakoi rahansa köyhille, antoi maansa kirkolle lukuun ottamatta siskolleen Marcellinalle annettua osaa, ja uskoi perheensä veljensä hoiviin.
Legendan mukaan Ambrosius lopetti välittömästi ja voimalla kaikki harhaopit Milanosta. Todellisuudessa hän toimi realistisemmin ja harkitsevammin, koska hänellä ei ollut käytettävissään argumentteja papistossa ja yläluokissa suosittua areiolaisuutta vastaan. Hän alkoi opiskella teologian alkeita Rooman seurakunnanvanhimman Simplicianuksen kanssa. Hän hyötyi hyvästä kreikan kielen taidostaan, joka oli tuohon aikaan lännessä jo melko harvinaista, opiskellessaan Raamattua ja Filon Aleksandrialaisen, Origeneen, Athanasioksen ja Basileios Kesarealaisen kirjoituksia. Viimeksi mainitun kanssa hän oli myös kirjeenvaihdossa. Hän sovelsi uusia tietojaan saarnaajana ja keskittyi erityisesti Vanhan testamentin tulkintaan. Hänen retoriset kykynsä tekivät vaikutuksen Augustinukseen, joka oli aiemmin ollut pettynyt kristillisiin saarnamiehiin.
Ambrosius ja areiolaiset
Vastakkainasettelussa areiolaisten kanssa Ambrosius sovelsi teologisia ja poliittisia keinoja, ja käytti hyödykseen kaunopuheisuuttaan yhtä hyvin kuin poliittista kokemustaan ja hyviä suhteitaan.
Gratianus, vanhemman Valentinianus I:n poika, oli trinitaari, kun taas nuorempi Valentinianus II omaksui areiolaisten näkemykset. Ambrosiuksen perustelut tai kaunopuheisuus ei saanut nuorta prinssiä kääntymään oikeaoppiseen uskoon. Itä-Rooman keisari Theodosius I oli myös omaksunut Nikean uskontunnustuksen, mutta hänen alamaisissaan oli samoin lukuisia areiolaisuuden kannattajia, erityisesti ylemmässä papistossa. Tässä hajaantuneessa tilanteessa kaksi areiolaisten johtajaa, piispat Palladius ja Secundianus, luottavaisina määräylivoimaansa, saivat Gratianuksen kutsumaan koolle kirkolliskokouksen, johon osallistuisivat valtakunnan kaikki osat. Gratianuksesta tämä vaikutti kohtuudenmukaiselta, mutta Ambrosius haistoi seuraukset, ja sai keisarin siirtämään asian läntisen kirkon piispojen päätettäväksi.
Kolmenkymmenen kahden piispan muodostama synodi kokoontui Aquileiassa vuonna 381. Ambrosius valittiin puheenjohtajaksi, ja Palladius, joka oli kutsuttu puolustamaan mielipiteitään, perääntyi, väittäen kokouksen olevan puolueellinen ja että koska kaikki valtakunnan piispat eivät olleet koolla, kokous ei voinut saada selville kristikunnan mielipidettä asiassa. Äänestyksessä Palladius ja Secundianus pantiin viralta.
Areiolaisten voima kuitenkin vain kasvoi, ja sen vastustaminen muodosti Ambrosiukselle suuren tehtävän. Vuonna 384 nuori keisari ja hänen äitinsä Justina sekä heidän mukanaan suuri joukko papistoa ja maallikoita, erityisesti sotilaita, kaikki areiolaisia, vaativat piispaa antamaan heidän käyttöönsä kaksi kirkkoa, toisen kaupungista ja toisen Milanon lähiseudulta.
Oikeus vaistosi Ambrosiuksen kasvaneen suosion, ja päätti hillitä vaatimuksia kirkkojen saamiseksi. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja Ambrosius joutui antoi seuraavan julistuksen: "Jos vaaditte minua itseäni, olen valmis: viekää minut vankilaan tai kuolemaan, en vastustele; mutta en tule koskaan pettämään Kristuksen kirkkoa. En tule huutamaan ihmisiä avukseni; tulen kuolemaan alttarin juurella ennemmin kuin jätän sen. Mellakoihin en rohkaise: mutta Jumala yksin voi rauhoittaa ne."
Tilanne ei koskaan edennyt niin pitkälle, että Ambrosiuksen päättäväisyys olisi koeteltu käytännössä.
Ambrosius ja keisarit
pienoiskuva|200px|Ambrosius kieltää keisari Theodosiukselta ja tämän seurueelta pääsyn Milanon tuomiokirkkoon rangaistuksena Thessalonikan joukkosurmasta. [[Antoon van Dyckin maalaus noin vuodelta 1620.]]
Ambrosius taisteli kiihkeästi vanhan valtiouskonnon kannattajia vastaan heidän vastustaessaan kristityn keisarin käskyjä. Pakanallista osapuolta johti Symmachus, joka esitti Valentinianus II:lle pyynnön palauttaa Voiton alttari vanhalle paikalleen Rooman senaatin rakennuksessa sekä palauttaa Vestan neitsyiden kultti ja muut pakanalliset kulttimenot.
Ambrosius kirjoitti Valentinianukselle aiheesta kirjeen, jossa hän selitti, että pakanalliset jumalat olivat usein hylänneet omistautuneimmatkin palvojansa; että Rooman armeijan voitot olivat vain sen sotilaiden luontaisen miehuullisuuden ansiota, eivätkä jumalien ansiota; että nämä pakanat vaativat itselleen sellaista, mitä eivät halunneet suoda kristityille; että koska kristityt papit kieltäytyivät ottamasta maallisia palkkioita, ne tulisi kieltää myös pakanallisilta papeilta; että luonnon koko järjestelmä rohkaisi innovaatioita, ja että ne oli sallittu kaikille kansoille myös uskonnon alueella; että pakanalliset uhrimenot loukkasivat kristittyjä; ja että kristityn prinssin tehtävä oli tukahduttaa pakanalliset seremoniat. Pyyntö ja vastaus ovat säilyneet Symmachuksen ja Ambrosiuksen kirjeiden joukossa. Valentinianus hylkäsi Symmachuksen pyynnön.
Myöhemmin erästä piispaa syytettiin juutalaisvastaisen väkijoukon yllyttämisestä erään synagogan polttamiseen. Keisari Theodosius valmistautui antamaan määräyksen, että tämän oli uudelleenrakennutettava se. Ambrosius sai keisarin luopumaan tästä – ei siksi, että kyseinen piispa ei olisi ollut vastuussa synagogan polttamisesta, vaan siksi, että se olisi osoittanut myötämielisyyttä juutalaisia kohtaan. Hän toi esiin vastaavanlaisia tapahtumia lähihistoriasta: kun useiden varakkaiden kodit poltettiin Roomassa; kun Konstantinopolin piispan asunto poltettiin; sekä kun useita kristillisiä kirkkoja poltettiin Julianus Luopion valtakaudella, minkä Ambrosius laittoi juutalaisten nimiin. Ambrosiuksen mielestä kristittyjen ei tullut avustaa pakanoiden, harhaoppisten tai juutalaisten palvontapaikkojen rakentamisessa, ja muistutti, kuinka jotkut kristityt maallikot olivat alkaneet sanoa keisari Maximuksesta "hänestä on tullut juutalainen", koska hän määräsi Rooman poltetun synagogan uudelleenrakennutettavaksi. Ambrosius ei kuitenkaan vastustanut synagogan polttamisesta vastuussa olleiden rankaisemista.
Tehostaakseen sanojaan Ambrosius kieltäytyi jakamasta ehtoollista, kunnes riita oli sovittu. Näin hän piti tavallaan koko seurakuntaa hengellisenä panttivankinaan. Myöhemmin hän kielsi ehtoollisen keisari Theodosiukselta, koska tämä oli surmauttanut 7 000 henkeä Thessalonikassa vuonna 390. Kielto peruttiin vasta useiden kuukausien katumusharjoitusten jälkeen. Tämä osoittaa, kuinka vahva asema Ambrosiukselle oli valtakunnan läntisissä osissa, jopa vahvaa keisaria vastaan – vastakohtana muun muassa Johannes Khrysostomokselle, joka kärsi muutamia vuosia myöhemmin Konstantinopolissa tappion paljon heikompaa keisaria vastaan.
Ambrosiuksen suuri vaikutus Theodosiukseen näkyy muun muassa siinä, että hän sai tämän antamaan vuonna 391 joukon määräyksiä, jotka olivat luonteenomaisempia Ambrosiukselle kuin Theodosiukselle. Määräykset tekivät lopuista pakanallisista juhlapäivistä, joista ei ollut vielä tullut kristillisiä, tavallisia arkipäiviä, sekä kielsivät kaikki pakanalliset uhrimenot ja jumalankuvien palvomisen.
Ambrosius pakeni Milanosta vuonna 392 Valentinianus II:n salamurhan ja Eugeniuksen vallankaappauksen jälkeen. Kun Theodosius lopulta voitti, hän rukoili keisaria antamaan anteeksi niille, jotka olivat tukeneet Eugeniusta. Theodosius kuoli Milanossa vuonna 395 pian saatuaan koko valtakunnan haltuunsa. Ambrosius itse kuoli kaksi vuotta myöhemmin, 4. huhtikuuta 397. Häntä seurasi Milanon piispana Simplicianus. Ambrosiuksen ruumis on edelleen nähtävänä St. Ambrogion kirkossa. Se on vanhin tunnettu säilynyt historiallisen henkilön ruumis Egyptin ulkopuolelta. Samassa kirkossa ovat myös kahden sataluvun marttyyrin ja Milanon suojeluspyhimyksen, Pyhän Gervasiuksen ja Pyhän Protasiuksen, jäännöksiksi uskotut reliikit.
Teologia ja kirjoitukset
pienoiskuva|200px|Divi Ambrosii Episcopi Mediolanensis Omnia Opera, 1527.
Vaikka Ambrosius rinnastetaan useimmiten Augustinukseen, Hieronymukseen ja Gregorius Suureen, häntä verrataan luonnollisimmin Hilariukseen. Ambrosius oli ennen kaikkea kirkkopoliitikko ja piispa, jonka arvovalta oli ehdoton. Ambrosiuksen vaikutusvalta oli suurempi kuin Konstantinopolin tai Rooman piispan, ja hänen työnsä tuloksena kirkon valta suhteessa keisariin ja maallisiin vallanpitäjiin kasvoi. Teologina Ambrosiusta ei arvosteta yhtä korkealle; on kuitenkin otettava huomioon, että hän sai varsin myöhään teologisen koulutuksensa suuntautuessaan maallisiin hallintotoimiin ja lakiopintoihin nuoruudessaan.
Eksegetiikassa Ambrosius oli Hilariuksen tavoin aleksandrialaisen koulukunnan edustaja. Dogmatiikassa hän seurasi Basileios Kesarealaista ja muita kreikkalaisia kirjoittajia, mutta käsitteli aiheita silti selvästi läntisen kirkon näkökulmasta. Tämän vuoksi hän painotti enemmän ihmiskunnan syntisyyttä ja Jumalan armoa, sekä uskon merkitystä yksityisen kristityn elämässä. Hänen merkittävimmät teoksensa tällä alalla olivat:
Ambrosiuksen tietoisuus omasta piispan roolistaan vahvisti kirkon syntymässä ollutta doktriinia ja virkakäsityksiä, kun taas hänen askeettinen elämänsä, joka jatkoi hänen nuorena saamaansa stoalaista ja cicerolaista koulutusta, auttoi häntä levittämään korkeaa kristillistä etiikkaa. Myös hänen askeettiset kirjoituksensa saivat paljon vaikutteita Basileiokselta. Hänen asketismia, virkaa ja moraalia käsitteleviin teoksiinsa kuuluu mm. seuraavat:
Edelliseen ryhmään liittyvät myös hänen sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja kristillisen lähimmäisenrakkauden velvoitetta käsittelevät teoksensa, mm.
Muita kirjoituksia:
Augustinus, joka itse kuvailee kääntyneensä lopullisesta vasta Ambrosiuksen saarnojen vaikutuksesta, kirjoitti olevansa enemmän velkaa Ambrosiukselle kuin kenellekään muulle kristilliselle kirjoittajalle apostoli Paavalia lukuun ottamatta.