cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riihimäen Palloseura
1990-, 2000- ja 2010-luvut
Rikoksiin syyllistyneet saivat mennä. RiPS:n talousvaikeuksissa luovuttaman sarjapaikan 5. divisioonassa otti haltuunsa Riihimäen Ilves (RIlves). RiPS:n koko toiminta lopetettiin konkurssiin vuonna 2004. RIlveksen seurastandardin alla Riihimäellä pelattiin yhteensä 10 kautta, pääasiassa Kolmosessa. RPS Papat -niminen seura piti yllä RiPS:n jalkapalloilullisesti kunniakkaita perinteitä vuodesta 2007 alkaen. Vuoden 2010 lopussa RIlveksen vastanimetty johtokunta teki päätöksen seuran nimen vaihdosta takaisin Riihimäen Palloseuraan. Yleinen kansalaismielipide oli muutoksen puolella.
Vuonna 2011 päätettiin sulattaa riihimäkeläinen junioriseura Riihimäen Nappulaseura RiNS RiPSiin. Tämä kasvatti RiPS:in joukkueiden kokonaismäärää.
RiPS:in miesten edustusjoukkue pelasi Kolmosessa Uudenmaan lohkossa. Joukkue sijoittui Kolmosessa 12-joukkueen sarjassa 2010-luvulla seuraavasti:
2016 (7.), 2017 (10.), 2018 (4.) ja 2019 (4.)
2020-luku
RiPS:in miesten edustusjoukkue pelaa Kolmosessa Uudenmaan lohkossa. Joukkue on sijoittunut Kolmosessa 2020-luvulla seuraavasti:
2020 (18 joukkuetta) sijoitus 14.
2021 (12 joukkuetta) sijoitus 10.
2022 (12 joukkuetta) sijoitus 7.
RiPS jatkaa kaudella 2023 Kolmosessa.
== Kausitilastot 2000- luvulla == (kaudesta 2001 kauteen 2010 nimellä RIlves)
St = sarjataso (1 = Ykkönen, 2 = Kakkonen, 3 = Kolmonen, 4 = Nelonen, 5 = Vitonen); Loh = lohko; Sij = sarjasijoitus; O = ottelut; V = voitot; Ts = tasapelit; T = tappiot; Tm = tehdyt maalit; Pm = päästetyt maalit; Me = maaliero; P = pisteet
Käsipallohistoria lyhyesti
Riihimäen Palloseuran käsipallojaosto aloitti toimintansa vuonna 1966. RiPS:n käsipallotoiminta loppui vuonna 1973, kun perustettiin uusi itsenäinen käsipalloseura Riihimäen Cocks. RiPS ehti pelata kolme kautta pääsarjatasolla, voitti 19 ottelua ja teki yli 1 000 maalia.
Riihimäen Nappulaseura RiNS
Riihimäen Nappulaseura RiNS r.y. oli Riihimäellä toiminut vuonna 1985 perustettu jalkapallon junioriseura. Seuralla oli suurimmillaan noin 350 jäsentä. RiNS:iin tulleet pelaajat olivat yleensä esikouluikäisiä. RiNS:in järjestelmässä jalkapalloa harrastettiin aluksi "Leikkimaailmassa" (6–11-vuotiaat), sen jälkeen siirryttiin "Kaverimaailmaan" (12–15-vuotiaat) ja lopulta "Kilpailumaailmaan". RiNS oli puhtaasti junioritoimintaan keskittyvä seura ja RiNS:istä pelaajat etenivät yleensä Riihimäen Palloseuraan. Kaudelle 2012 RiNS:in joukkueet päätettiin liittää RiPSin alaisiksi. Tämä kasvatti tuntuvasti RiPSin jäsenmäärää.
Miesten joukkue ja junioritoiminta
Riihimäen Palloseura pelasi pesäpalloa miesten Suomenmestaruusturnauksessa vuonna 1929 ja Pesäpallon SM-sarjassa vuonna 1930.
Junioripuolella RIPS voitti pesäpallon SM-pronssia A-pojissa vuonna 1929.
Rock Hell
Rock Hell on melodista death metalia soittavan yhtyeen, Gandalfin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2001.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Nalle Österman.
Turajärvi
thumb|270px|Euran kylät vuonna 1928: 1. Kauttua, 2. Vähävahe, 3. Isovahe, 4. Kirkonkylä, 5. Sorkkinen, 6. Lähteenoja, 7. Vaani, 8. Pappila, 9. Turajärvi, 10. Naarjoki, 11. Mestilä.
Turajärvi on kylä Eurassa Satakunnassa. Se muodostaa yhdessä Naarjoen kanssa Länsi-Euran kyläyhteisön. Kylä on saanut nimensä viereisestä Turajärvestä.
Sijainti
Turajärvi sijaitsee Länsi-Eurassa 10,0 kilometriä länteen Euran kirkolta ja 7,5 kilometriä koilliseen Lapin kirkosta. Turajärven kylä rajautuu luoteessa Eurajoen Sydänmaan ja Kaukomäen kyliin, koillisessa Euran Sorkkisiin ja etelässä Euran Naarjokeen. Turajärven kylän alueen lounaiskulmassa on etelään työntyvä pitkä ja kapea kaistale, joka rajautuu idässä kokonaan Naarjokeen ja lännessä Lapin kirkonkylään.
Palvelut
Turajärvellä ja Naarjoella toimi kiertokoulu vuodesta 1862 lähtien. Alueen kansakoulu sijoitettiin Naarjoen kylälle, ja se aloitti 28 oppilaan voimin toimintansa vuonna 1898. Oppilasmäärän kasvu pakotti Turajärven rakentamaan oman koulunsa vuonna 1926, joka toimi vuoteen 1965 asti. Tämän jälkeen käytiin taas koulua Naarjoella, jota alettiin kutsua Länsi-Euran kouluksi. Vuonna 2008 siirryttiin käymään Euran kirkonkylän koulua. Yläkoulu sijaitsee myös Eurassa. Länsi-Euran koulun viereen perustettiin vuonna 2000 ryhmäpäivähoitopaikka. Euran seurakunnan päiväkerho toimi vuoteen 2000 asti Naarjoen koululla ja siirtyi sitten Naarjoella kylätalolle.
Kylällä ei ole kauppoja, postia eikä pankkeja. Valtatien 12 varressa on pikavuoropysäkki. Turajärven rannassa on kunnallinen yleinen uimaranta ja sauna. Loukosten järven rannassa on myös kunnallinen uimaranta, mutta sillä ei ole edellisen mukavuuksia. Haajanojan rannassa sijaitsee mattojenpesupaikka.
Kulttuurihistoriaa
Turajärvellä rakennuskanta on säilynyt varsin edustavana, sillä se on kulttuurihistoriallisesti valtakunnallisesti merkittävä kylä. Kyläkeskustassa, jota ympäröivät pellot eri suunnista, sijaitsee Mäkitalon, Vainio-Mikkolan ja Ollilan tiloilla merkittäviä päärakennuksia. Kylän vanhin talo on Mäkitalo, joka on entinen ratsutila. Sen päärakennus on maalattu punamullalla ja talon runko lienee 1700-luvulta. Tilalla on myös tiilinen makasiini ja kivinen maitohuone. Vainio-Mikkolan 1860-luvulta olevaa päärakennusta korotettiin mansardikattoiseksi vuonna 1928. Tilan toinen asuinrakennus lienee 1800-luvun jälkipuoliskolta ja sen kivinavetta on valmistunut vuonna 1906. Ollilan huvilamainen päärakennus on pienen puiston ympäröimä. Se rakennettiin vuonna 1908 ja sen kivinen vilja-aitta on vuosisadan vaihteesta. Mestaripelimanni Kustaa Järvisen talo Paranarontiellä edustaa Turajärvelle tyypillistä punatupaista asutusta. Turajärven koulu on vuodelta 1926. Haajanojan varrella on sijainnut Turajärven mylly jo 1500-luvulla, vaikka nykyinen vanha mylly on nuorempaa tekoa.
Historiaa
Turajärven ensiasuttaminen tapahtui arvioiden mukaan myöhäiskeskiajalla 1300-luvulla. Ensimmäisessä, vuoden 1540 maakirjassa mainitaan seitsemän taloa, joiden isännät ovat Morten (Martti), Michil (Mikko), Philpus (Vilppu Niilonpoika), Simon (Simo Klemetinpoika), Erich (Erkki Markunpoika), Marcus (Markku Pietarinpoika) ja Anders (Antti Laurinpoika). Vuonna 1589 oli Turajärvellä 15 ”nokkaa” eli työikäistä ihmistä. Mikkola, Simula, Poutala ja Ollila. Kun 1700-luvulla sai jakaa tilan osiin, tekivät sen Turajärvellä Mikola, Poutala ja Ollila. Seudulla suoritettiin 1780-luvulla isojako, joka koski samanaikaisesti sekä Turajärveä että Naarjokea. Siinä vaiheessa Turajärvi muodostui kahdesta suuresta peltoaukeasta, joiden välissä ensimmäiset maatalot sijaitsivat. Pieniä niittyjä ja peltoja oli raivattu muuallekin suotuisiin paikkoihin. Peltojen läpi virtasi johto-ojana Haajanoja, joka laski lampeen nimeltä ”Lammi jerfwi”.
Ennen isojakoa Turajärvi ja Naarjoki muodostivat yhteisen jakokunnan. Vuonna 1767 piirretyssä kartassa määriteltiin jakokunnan rajat ympäröiviin jakokuntiin nähden. Sen mukaan jakokunnan rajat seurasivat kulmapisteitä Turajärven Kaukonkarin saari, Loukoinen, Salajärven lounaisranta, Neittamojärven luoteisranta, Neittamojärven ojansuu ja sen laskuoja, Isosuon länsilaita (kääntö pohjoiseen), ”Satulan vaha” (eli kivi), ”Petäjästen porras”, Hanhistonjärven (kuivatettu järvi) itäpää (kääntö länteen), Yhdistyssuon mäki, Teerisuon ”vaha” (kääntö lounaaseen) ja uudelleen Kaukonkarin saari. Naapurikylät olivat siten seuraavat: luoteessa Eurajoen Sydänmaan ja Kaukomäen kylät, koillisessa Euran Sorkkisten kylä, kaakossa Euran kirkonkylä ja Isovaheen kylä, etelässä Lapin Kodiksamin kylä, lounaassa Lapin Rohdaisen kylä ja lännessä Lapin kirkonkylä.
Turajärven ja Naarjoen kylien välinen rajankäynti on laadittu vuonna 1788 osana kylissä tuolloin toimitettua isojakoa. Naarjoelle merkittiin melko yhtenäinen alue jakokunnan etelä- ja länsiosista. Turajärvellä oli tämän jälkeen alueen pohjoisosa ja lännessä pitkä ja kapea rajanmyötäinen kaistale Lappia vastaan.
Muuta
Turajärveltä lähtöisin olevia kuuluisia taiteilijoita ovat mm. arkkiveisuntekijä Frans Järvinen, Mestaripelimanni Kustaa Järvinen, kirjailija, näyttelijä ja ohjaaja Kalle Luotonen sekä tangoprinssi Hannu Kause.
Auramiini
Auramiini eli 4,4‘-karbonimidoyylibis-N,N-dimetyylianiliini on keltainen tervaväri. Sitä käytetään muun muassa puuvillan, silkin ja paperin värjäykseen. Auramiinin valmistukseen liittyy kasvanut riski sairastua syöpään.
Auramiinin kemiallinen kaava on C17H21N3, moolimassa on 267,37 g/mol ja CAS-numero 492-80-8.
Punaisella viivalla
Punaisella viivalla – Renkinä työväenliikkeessä II Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen pitkäaikaisen toimitsijan ja hallintopäällikön Maunu Ihalaisen muistelmat urastaan vuodesta 1967 lähtien. Se on jatkoa hänen alun perin omakustanteena julkaisemilleen muistelmille Renkinä työväenliikkeessä (2006), jossa hän kertoo elämänsä 30 ensimmäisestä vuodesta.
Ihalainen huomauttaa alkusanoissa, että paljastuksia on turha odottaa, ja vetoaa luottamukseen.
Yrjö Hämäläinen
thumb|240px|Yrjö Hämäläinen 1930-luvun alussa. Yrjö Hämäläinen (11. marraskuuta 1905 Kuopio – 30. huhtikuuta 1964) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja kirjailija.
Hämäläisen vanhemmat olivat liikemies Aaro Hämäläinen ja Eeva Hänninen. Hän kävi Suomen näyttämöopiston ja toimi teatterinjohtajana ja näyttelijänä Hämeenlinnassa, Turussa ja Viipurissa.
Hämäläinen näytteli Teuvo Tulion elokuvassa Kiusaus (1938) ja Valentin Vaalan elokuvassa Keinumorsian (1943).
Opel RAK
thumb|300px|Museoitu Opel RAK 2 autonäytöksessä. thumb|300px|Rakettikäyttöinen kiskokulkuneuvo Opel-Sander Rak.3 kesäkuussa 1928. thumb|300px|Rakettien asennusta. Vasemmalla [[Fritz von Opel, oikealla Friedrich Wilhelm Sander.]]
Opel RAK oli Opel-autotehtaan vuosina 1928–1929 valmistama sarja rakettimoottorisia kulkuneuvoja. Moottoreina käytettiin kiinteäpolttoaineisia pieniä raketteja, ja kulkuneuvoina pääasiassa tehtaan vakiomalleista modifioituja ajoneuvoja.
Opel teki ajoneuvoilla suoritetuilla esityksillä rakettiteknologiaa tunnetuksi, ja samaan aikaan sai mainostettua automerkkiään. Esimerkiksi rakettitekniikan parissa elämäntyönsä tehneet Werner von Braun ja Irene Bredt ovat kertoneet nuorena näkemänsä rakettiautonäytösten tehneen heihin suuren vaikutuksen ja vaikuttaneen heidän uravalintaansa.
Kehittäjät
Kulkuneuvot suunnitteli Opelin tiedotuksesta ja testaustoiminnasta vastaava johtaja, yhtiön perustajan pojanpoika Fritz von Opel yhdessä rakettitekniikan parissa työskennelleen Max Valierin ja insinööri Friedrich Wilhelm Sanderin kanssa. Opel kustansi kehitystyön ja laitteet rakennettiin Opelin tehtailla.
Yhteistyö alkoi 1927 kun itavaltalainen Valier, koelentäjä ja tähtitieteilijä, otti yhteyttä von Opeliin saadakseen tämän tukemaan rakettitutkimustaan. Valier oli yksi avaruustutkimusyhdistys VfR:n perustajajäsenistä, mutta kiinnostunut rakettien käytöstä myös maakulkuneuvoissa. Von Opel, joka toimi Opelin testaustoiminnan johtajana, koeajajana ja oli itsekin lentäjä, ymmärsi rakettitekniikan tuomat mahdollisuudet ja halusi yhtiönsä olevan kehityksessä mukana. Näytösmäisiin tempauksiin mieltynyt Fritz von Opel näki projekteissa hyvän keinon mainostaa Opel-yhtiötä.
Nopeusauto RAK 1
Keväällä 1928 valmistui Opel RAK 1, maailman ensimmäinen rakettimoottorinen auto. Runko oli 1923–1926 kehitetty 4-PS-mallin kilpa-autoversio, jolla Opel oli saavuttanut useita kilpailuvoittoja. Voimanlähteeksi oli vaihdettu Sanderin kehittämä rakettiyksikkö, 12 kiinteäpolttoaineista rakettia. Rakettiyksikkö oli rakennettu auton perään, sähkösytytys laukesi kaasupoljinta painettaessa. Etupyörien takana oli siivekkeet joilla auton keula saatiin pysymään kiinni tiessä. Opelin koeajaja Kurt C. Volkhart saavutti 15. maaliskuuta autolla 75 kilometrin tuntinopeuden.
Huhtikuussa Opel oli valmis edelleen kehitetyn rakettiauton julkiseen näytökseen. RAK 1 esiteltiin tehtaan koeradalla Rüsselsheimissa 11. huhtikuuta 1928. Huolimatta siitä että vain seitsemän rakettia syttyi, kiihtyi auto sataan kilometriin tunnissa kahdeksassa sekunnissa. Ennätysajo sai Saksassa paljon positiivista julkisuutta ja aiheutti mediassa vilkasta keskustelua rakettiteknologian tuomista mahdollisuuksista.
thumb|left|200px|Museoitu Opel RAK 2. thumb|left|200px|RAK 2:n ohjaamo. Lattialla näkyy rakettien sytytyspoljin.
Nopeusauto RAK 2
Seuraavan mallin esittelystä ja nopeustestistä von Opel rakensi huomiota herättävän mediatapahtuman. Malli esiteltiin 23. toukokuuta 1928, tällä kertaa Berliinin AVUS-kilparadalla, sillä Opelin koerata soveltui korkeintaan 140 km/h nopeuteen. Mukana Berliinissä oli 3000 kutsuvierasta, tähtivieraina näyttelijä Lilian Harvey ja nyrkkeilijä Max Schmeling. Auto, RAK 2, oli esiintymislavalla peitettynä, kunnes se näyttävästi paljastettiin ja rullattiin lähtöviivalle. Tilaisuus radioitiin suorana lähetyksenä.
Rak 2:n runkona oli Opelin kilpa-auto 10/40 PS. Sivuilla oli kaksi isokokoista siivekettä painamasa keulaa maahan ajon aikana. Sander oli suunnitellut autoon 24 raketin työntöyksikön, joka kehitti 6000 kilon työntövoiman, raketeissa oli polttoaineena yhteensä 120 kiloa räjähdysainetta. Auton oli arvioitu ylittävän 200 km/h nopeuden, mutta huippunopeutta ei tiedetty. Mustaksi maalattu virtaviivainen auto antoi siivekkeineen futuristisen vaikutelman. Työntöyksikön sähkösytytys käynnisti raketit yksi kerrallaan kun koeajajana toimiva Fritz van Opel polkaisi kaasupoljinta. Auto kiihtyi nopeasti ja saavutti yli 200 km/h nopeuden. Kolme minuuttia kestäneen ajon aikana siivekkeet osoittautuivat liian pieniksi, mutta von Opel onnistui pitämään auton radalla ja saavutti huippunopeuden 238 km/h. Media piti rakettiautoa sensaationa ja antoi von Opelille lempinimen Raketti-Fritz.
Auton kylkeen oli maalattu sekä Opelin että Sanderin nimet, jonka vuoksi siitä käytetään myös nimitystä Opel-Sander RAK 2.
Rakettimoottoripyörä
Keväällä 1928 Von Opel ja Sander rakensivat kuudella kiinteää polttoainetta käyttävällä raketilla varustetun moottoripyörän nopeusennätyksen tekoa varten. Nopeusennätyskokeilut pyörällä kiellettiin kuitenkin turvallisuussyihin vedoten ja pyörää käytettiin vain esittely- ja testitarkoituksiin. Pyörä painoi 180 kilogrammaa ja oli lisäksi varustettu 500 kuutioisella, 22 hevosvoiman yksisylinterisellä bensiinikoneella.
Rakettilentokone Ente
Onnistuneiden autokokeilujen jälkeen ryhmä suunnitteli rakentavansa rakettikäyttöisen lentokoneen. Opel osti tarkoitusta varten Alexander Lippischiltä hänen suunnittelemansa Ente-purjelentokoneen ja palkkasi Fritz Stammerin koelentäjäksi.
Jalaksille koneen rungon alapuolelle kiinnitettiin kaksi kiinteäpolttoaineista rakettia, sekä vastapaino kompensoimaan työntövoiman aiheuttamaa momenttia. Raketit oli suunniteltu poltettavaksi peräkanaa, jotta saataisiin yhtenäinen noin minuutin paloaika. Sähkösytytys laukaistiin ohjaamosta kytkimellä.
Testilennot aloitettiin 11. kesäkuuta 1928 Wasserkrupessa. Yhden epäonnistuneen startin jälkeen koneen raketti syttyi ja lyhyen nousukiidon jälkeen Ente nousi taivaalle. Kone nousi 1500 metriin, Stammer kiersi läheisen kukkulan ja laskeutui onnistuneesti. Toista lentoa varten ryhmä asetti molemmat raketit syttymään samanaikaisesti. Nousukiidossa toinen raketeista räjähti. Sirpaleet repivät reikiä molempiin siipiin ja sytyttivät ne palamaan. Tästä huolimatta Stammer onnistui ohjaamaan muutaman kymmenen metrin korkeudessa olevan palavan koneen laskuun ja selvisi vahingoittumattomana. Ente tuhoutui täysin.
thumb|left|250px|Rak.3 vauhdissa
Kiskoajoneuvo RAK.3
Kesäkuussa Opelin ryhmä vei suljetulle rautatienosuudelle testaukseen kiskoilla kulkevan rakettiajoneuvo RAK.3:n. Laitteessa oli tilaa kuljettajalle, mutta koeajoissa laite oli miehittämätön – joskin ohjaamossa matkusti mukana kissa. RAK.3:n työntövoima syntyi 30 raketista, ja se saavutti 254 kilometrin tuntinopeuden. Muutamaa viikko myöhemmin parannetulla mallilla tehdyllä toisella miehittämättömällä koeajolla laite suistui kiskoilta ja tuhoutui kokonaan rajussa räjähdyksessä. Tätä koelaitetta on joskus mainittu nimellä RAK 4.
Epäonnistuneita testilentoja
Enten kesällä tuhouduttua ryhmä jatkoi suunnitelmaa rakettilentokoneen rakentamiseksi. Ongelmallisinta oli löytää riittävän vakaasti lentävä, ja toisaalta rakenteiltaan vahva lentokone. Tutkittuaan useita konemalleja von Opel sai suostuteltua lentokonesuunnittelijan ja -rakentajan Julius Hatryn mukaan ryhmään.
10. syyskuuta Opelin ryhmä teki koelennon Rüsselsheimin lähellä, mukana oli vain muutama kymmenen katselijaa. Testikoneeseen oli liitetty peräti 100 rakettia. Tulos oli täydellinen epäonnistuminen: kone ei noussut ilmaan lainkaan, vaan paloi laukaisupaikalle.
Ryhmällä oli kuitenkin pikalla toinenkin testikone. Tällä suoritettiin kaksivaiheinen testilento: kone nousi ilmaan omin voimin, ja raketti sytytettiin noin parin metrin korkeudessa. Koelentäjänä toiminut von Opel lensi noin 1,4 kilometriä, mutta kysymyksessä ei ollut puhdas raketilla tehty lento nousun tapahduttua vakiomoottorilla.
Rakettilentokone RAK 1
17. syyskuuta ryhmä yritti uudelleen julkisuudelta salaa pidetyssä kokeessa. Hatryn suunnittelemaan vakiokoneeseen oli lisätty kaksi rakettia nousuraketeiksi, auttamaan lentoonlähdössä. Lentäjänä toiminut Hatry onnistui nousemaan ilmaan ja lensi 25 metrin korkeudessa noin 500 metriä.
Von Opel päätti kokeilla konetta julkisessa näytöksessä. Hatryn koneeseen lisättiin nyt Sanderin 16 raketin työntöyksikkö. Korkeusperäsin oli nostettu puomeista muodostuvan perärungon avulla pois rakettien suihkuliekeistä. Frankfurtin Rebstockin lentokentällä 30. syyskuuta 1929 pidetyssä näytöksessä parin tuhannen hengen yleisön edessä kaksi ensimmäistä koelentoyritystä epäonnistuivat, sillä raketit eivät syttyneet oikeaan aikaan. Epäonnistuneiden yritysten jälkeen Sanderilla oli jäljellä ainoastaan 11 rakettia 24 sekunnin polttoajalla, mutta koelentäjänä toiminut von Opel vaati silti kolmatta lentoa. Sanderin ja Hatryn suostuttua yritykseen Von Opel sai koneen ilmaan ainoastaan rakettivoimaa käyttämällä ja lensi 25 metrin korkeudessa 80 sekuntia huippunopeutenaan noin 150 km/h. Kuusi raketeista oli jäänyt syttymättä ja polton päätyttyä von Opel teki pakkolaskun selviten vahingoittumattomana. Kone tuhoutui.
Koneeseen oli maalattu Opelin lisäksi myös Sanderin ja Hatryn nimet, ja konetta kutsutaankin ajoittain nimillä: Opel-Sander RAK-1 tai Opel-Hatry RAK 1.
Sarjan loppu
Ryhmä oli tehnyt päätöksen seuraavan rakettilentokoneen rakentamisesta heti syyskuun lopun lennon jälkeen. Pörssimarkkinoiden äkillinen romahdus kuitenkin muutti suunnitelmat ja kehitystyö Opelin piirissä päättyi. Yhtiö myytiin General Motorsille ja Fritz von Opel muutti Sveitsiin. Yhteistyön päätyttyä Max Valier jatkoi rakettiautotutkimuksia, keskittyen nestemäisellä polttoaineella toimiviin moottoreihin. Hänen Valier-Heylandt Rak 7 -mallinsa vuonna 1930 oli ensimmäinen nestemäistä polttoainetta käyttävällä raketilla varustettu auto. Valier sai surmansa samana vuonna testipenkissä käytetyn raketin räjähdyksessä.
Friedrich Wilhelm Sander jatkoi kiinteäpolttoaineisten rakettien kehittelyä useissa projekteissa. Yhteistyössä ruutivalmistaja Wolff & CO:n ja muutaman muun yhtiön kanssa hän ryhtyi vuonna 1930 salaa kehittämään kenttätykistölle tarkoitettuja raketteja. Yritys joutui konkurssiin, ja Sanderin myöhemmin perustaman Comet GmbH:n natsihallinto kansallisti vuonna 1938.
Buddha Loetla Nabhalai
thumb|Rama II:n muotokuva, joka on maalattu postuumisti [[Chulalongkornin valtakaudella.]] Buddha Loetla Nabhalai (1767–1824) oli Chakri-dynastian toinen kuningas, joka hallitsi Thaimaata vuosina 1809−1824. Hänet tunnetaan myös hallitsijanimellä Rama II.
Thaimaan Chakri-kuninkaat esitettiin jumalaisina hallitsijoina ja heidän henkistä valtaansa tuki Thaimaan kansalliseepos Ramakien, jonka hengessä jokainen kuningas nimettiin eepoksen sankarin, prinssi Raman, mukaan. Taiteita harrastanut Rama II kehitti seremonioita teatterillisempaan suuntaan, jossa kansalliseeposta esitettiin varjo- ja tanssiteatterina.
Puutarha
thumb|Japanilainen buddhalaistemppelin puutarha. Puutarha on hyöty- ja koristekasvien, varsinkin hedelmäpuiden, marjapensaiden tai kukkien viljelyalue. Usein puutarhan on tarkoitus olla näyttävä ja rauhallinen alue. Tällöin pääosa puutarhan kasveista on istutettu niiden ulkonäön takia, vaikka mukana voi olla pieni hyötykasvimaa ja mahdollisesti joitakin hedelmäpuita.
Asuinrakennukseen välittömästi liittyvää puutarhaa sanotaan kotipuutarhaksi, ja jos tuotteita viljellään myyntiin, kyseessä on kauppapuutarha. Puisto on yleensä suurempi ja julkisempi tila kuin puutarha.
Puutarhatyypit
thumb|[[Versailles'n palatsin puisto|Versaillesin puutarha.]] thumb|[[El Escorialin puutarhaa Espanjassa.]]
Tavallisia puutarhatyyppejä ovat:
Puutarhaelementtejä
Puutarha muodostuu sekä luonnonmateriaaleista ja olosuhteista että ihmisen lisäämistä elementeistä:
Ihmisen luomia elementtejä:
Koulutus ja järjestöt
Suomessa maisema-arkkitehdiksi on voinut valmistua Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta, maisema-arkkitehtuurin koulutusohjelmasta vuodesta 1969 alkaen. Käytännössä kohteiden viher- ja puutarhasuunnittelijoina toimivat tyypillisesti puutarhurit ja hortonomit.
1967
Vuosi 1967 oli normaalivuosi, joka alkoi sunnuntaista.
toukokuu
thumb|right|150px|[[Jimi Hendrix vuonna 1967]]
lokakuu
thumb|right|200px|[[X-15-kone]]
Nikolai Panin
Nikolai Aleksandrovitš Panin-Kolomenkin (, 8. tammikuuta 1872 Khrenovoje – 19. tammikuuta 1956 Leningrad) oli neuvostoliittolainen taitoluistelija ja ampuja.
Panin harrasti myös ammuntaa ja osallistui Tukholman olympialaisten vapaapistooliin. Vuonna 1928 hän voitti pistooliammunnan Moskovan spartakiadeissa.
Robin Hood (vuoden 2010 elokuva)
Robin Hood on vuonna 2010 julkaistu Ridley Scottin ohjaama elokuva, jossa nimiosan näyttelee Russell Crowe. Crowe esittää Robin Longstridea, joka ystävineen palaa Englantiin Rikhard Leijonamielen johtamalta ristiretkeltä. Ranskassa Longstride lupaa kuolevalle ritari Sir Robert Loxleylle palauttaa tämän miekan takaisin Nottinghamiin. Nottinghamissa Sir Robertin isä, Sir Walter Loxley (Max von Sydow), katsoo parhaaksi, että Robin esittää toistaiseksi Sir Robertia, koska Nottinghamia ja muita pohjoisia seutuja uhkaa kruunun ankara veronperintä, joka syöksee kokonaisia seutukuntia ahdinkoon. Sir Robertin leski, Marion Loxley (Cate Blanchett), epäilee aikansa järjestelyä, mutta näkee siinä pian hyviäkin puolia.
Roolit
Lähde:
Arvioita
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,50.
Kroatian EU-kansanäänestys
Tausta ja äänestys
Kroatia haki EU:n jäsenyyttä jo helmikuussa 2003, ja jäsenyysneuvottelut alkoivat lokakuussa 2005. Liittymisneuvotteluita ovat hidastaneet rajakiista Slovenian kanssa ja EU:n epäilys Kroatian motivaatiosta etsiä sotarikossyytettyjä. Kroatia allekirjoitti sopimuksen liittymisestä EU:n 28. jäsenmaaksi 9. joulukuuta 2011.
Kroatian puolueet olivat yksimielisiä liittymisen puolesta, ja kaikki kampanjoivat ennen kansanäänestystä kansaa äänestämään ”kyllä”. Myös presidentti Ivo Josipovićin antoi tukensa EU:n jäsenyyden puolesta ja sanoi äänestyksen olevan yksi maan historian suurimmista päätöksistä. Liittymistä kannatti 66,27 % äänestäjistä, vaikkakin äänestysaktiivisuus jäi pieneksi, noin 43 prosenttiin. Äänestys käytännössä varmisti Kroatian liittymisen Euroopan unioniin vuonna 2013. Vielä EU:n jäsenmaiden pitää ratifoida jäsenyys.
Hisham Hafiz
Hisham Ali Abdel-Kader Hafiz (28. huhtikuuta 1931 Medina – 26. helmikuuta 2006 Beirut) oli saudiarabialainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli perustamassa Saudi Research and Publishing Companya, joka aloitti Arab News -lehden julkaisun vuonna 1975. Vuonna 1978 perustettiin kansainvälinen Asharq Al-Awsat -lehti, ja sittemmin alkoi ilmestyä myös muita lehtiä.
Hafiz oli valmistunut Egyptin sotilasakatemiasta ja Kairon yliopistosta. Hän kuului tunnettuun toimittajasukuun ja oli veljensä Muhammad Hafizin kanssa Saudi-Arabian median pioneereja.
Kirjailijana Hafiz kirjoitti muun muassa runoja.
Antti Pelttari
Antti-Juha Pelttari (s. 7. toukokuuta 1965 Kurikka) on suomalainen virkamies ja Suojelupoliisin päällikkö vuodesta 2011.
Pelttari valmistui ylioppilaaksi 1985 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1992. Vuonna 2014 hän suoritti Senior Executives in National and International Security -koulutuksen Harvardin yliopistosta.
Pelttari työskenteli 1993–1996 ulkoasiainministeriön lainsäädäntösihteerinä ja 1996–1996 sisäasiainministeriön lainsäädäntöneuvoksena. Vuosina 1998–2005 hän oli valiokuntaneuvos eduskunnan ulkoasiain- ja puolustusvaliokunnissa. Pelttari aloitti sisäasiainministeriön kansainvälisten asioiden yksikön ylijohtajana vuonna 2005 mutta jäi tehtävästä virkavapaalle vuonna 2009. Vuoden 2009 alusta Pelttari toimi sisäministeri Anne Holmlundin valtiosihteerinä.
Pelttari aloitti Supon johdossa vuodesta 2011. Hänen oli määrä toimia Ilkka Salmen sijaisena Supon määräaikaisena päällikkönä vuoden 2016 alkuun saakka, mutta Salmi erosi virasta vuoden 2015 lopussa ja Pelttari jatkoi tehtävässä. Tammikuussa 2021 valtioneuvosto nimitti Pelttarin jatkamaan seuraavan viisivuotiskauden 2021–2026.
Pelttari on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Jelena Firsova
thumb|Jelena Firsova vuonna 2003 Jelena Olegovna Firsova (, 21. maaliskuuta 1950 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä.
Šillukinkoira
Šillukinkoira on eteläsudanilainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n hyväksyntää.
Jelena Firsova
Firsovan vanhemmat olivat fyysikot Oleg Firsov ja Viktoria Lichko. Hän opiskeli musiikkia Moskovassa Alexander Pirumovin, Juri Hopolovin, Edison Denisovin ja Philip Herschkowitzin johdolla. Hän joutui Neuvostoliiton säveltäjäliiton ja sen puheenjohtajan Tihon Hrennikovin mustalle listalle yhtenä seitsemästä säveltäjästä vuonna 1979.
Šillukinkoira
Ulkonäkö
Rotu muistuttaa muutoin vinttikoiraa, mutta on selvästi rotevarakenteisempi. Se muistuttaa enemmän salukia kuin englanninvinttikoiraa. Korvat ovat puolipystyt ja kärjistään taittuneet. Lihaksisto on erinomainen ja edesauttaa ketteryyttä ja nopeutta. Väritys on yleensä ketunpunainen mustalla maskilla, mutta myös harmaata mustin täplin esiintyy.
Alkuperä
Šillukinkoira on itäisen Etelä-Sudanin Valkoisen-Niilin alueen šillukki-heimon kasvattama metsästyskoira. Se metsästää näöllään pääasiallisesti keskikokoista riistaa, erityisesti antilooppeja. Tämä saattaa osaltaan selittää miksi rotu on tavallisesti jänistä metsästäviä vinttikoiria rotevampi.
Management Institute of Finland MIF
Management Institute of Finland MIF Oy syntyi, kun Johtamistaidon Opisto JTO, kansainvälistymiskoulusta tarjoava Fintra ja viestintään erikoistunut Infor yhdistyivät kesällä 2012. MIF siirtyi 1.4.2014 osaksi Soprano-konsernia, nykyään Wetteri Oyj, johon kuuluvat myös IT- ja digitalisaatiokouluttajat Tieturi ja Ruotsissa toimiva Informator.
Historia
Sodan jälkeen Suomeen tarvittiin nopeasti uusia työnjohtajia ja koulutusta varten perustettiin Johtamistaidon opisto JTO vuonna 1946. 1960-luvulla Suomessa elettiin jo todellista vienti-innostuksen aikaa. Vientituotteiden valikoima laajeni ja teollinen muotoilu kukoisti. Samoihin aikoihin huomattiin, että hyvien tuotteiden ja kontaktien lisäksi tarvittiin tietoa kohdemaista sekä kielitaitoisia vientimarkkinoinnin osaajia. Tätä tarkoitusta varten perustettiin 1962 Vientikoulutussäätiö, myöhemmin Kansainvälisen kaupan koulutuskeskus Fintra.
Inforin historia juontaa vuoteen 1987, jolloin perustettiin Teollisuuden Tietopaketti Oy. Vuonna 1996 Tietopaketti fuusioitiin Oy Inforfilm Ab:n kanssa ja yhtiön nimi muutettiin Inforviestinnäksi. Vuosina 2003–2004 Inforin koulutustoiminta laajeni viestinnän lisäksi markkinoinnin ja henkilöstötyön koulutuksen. Vuoden 2005 keväällä Infor julkaisi ensimmäiset henkilöstötyötä ja markkinointia käsittelevät kirjansa ja laajensi myös näille aloille suunnattua koulutustarjontaansa. Infor-nimestä tuli yrityksen virallinen nimi Raute Oyj:n luovuttua rekisteröimästään aputoiminimestä keväällä 2006. Infor Oy ja sen tytäryhtiö Infor Consulting Oy yhdistyivät 1.12.2009. Infor Consultingin toiminta siirtyi Inforin alaisuuteen itsenäiseen liiketoimintayksikköön.
Infor Oy yhdistyi Johtamistaidon Opiston ja Fintran kanssa 2. heinäkuuta 2012. Uuden yrityksen nimeksi tuli Management Institute of Finland MIF Oy. 1.1.2015 Tieturi Oy ja Aspectum Consulting Oy yhdistyivät Management Institute of Finland MIF Oy:öön. 1.1.2017 lähtien Tieturi Informator Group eriytettiin omaksi segmentikseen Soprano Oyj:ssä.
Soprano Oyj nimi vaihtui 9.12.2022 Wetteri Oyj:ksi.
Liiketoiminta
Vuonna 2018 Management Institute of Finland -konsernin liikevaihto oli 4,9 miljoonaa euroa ja liiketulos 0,5 miljoonaa euroa. Yhtiöllä on 40 koulutusasiantuntijaa ja lähes 300 verkostokouluttajaa. Koulutuksiin osallistui vuonna 2018 6 000 koulutettavaa 300 asiakasorganisaatiosta.
Ammattitutkinnot ja erikoisammattitutkinnot
Yhtiön toimitusjohtajana toimii Aarne Simula.
Yhtiöllä on toimipaikat Suomessa Helsingissä, Jyväskylässä, Tampereella ja Oulussa.
Transmetallaatio
thumb|250px|Esimerkki transmetallaatiosta Transmetallaatio on kemiallinen reaktio, jossa organometalliyhdiste luovuttaa orgaanisen alkyyli- tai aryyliryhmänsä toiselle metallille tai metalliyhdisteelle muodostaen uuden organometalliyhdisteen. Transmetalaatio on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa organometalliyhdisteitä ja tyypillisesti orgaanisen ryhmän luovuttava yhdiste on joko elohopean, litiumin, magnesiumin tai sinkin organometalliyhdiste.
Transmetallaatioreaktioiden tyyppejä
Kaikki transmetallaatioreaktiot ovat tasapainoreaktioita ja tasapainoasemassa käytetään usein hyväksi joko metallien eri elektropositiivisuutta, asemaa sähkömotorisessa sarjassa tai liukoisuutta reaktiossa käytettävään liuottimeen.
Transmetallaatioreaktio voi tapahtua organometalliyhdisteen ja metallin välillä, jolloin orgaaniset ryhmät siirtyvät toiselle metallille samalla, kun alkuperäisen organometalliyhdisteen metalli pelkistyy metalliksi. Tämä reaktio tapahtuu silloin, kun orgaaniset ryhmät vastaanottava metalli on alempana metallien sähkömotorisessa sarjassa kuin lähtöaineena toimivan organometalliyhdisteen metalliatomi. Yleensä lähtöaineena on organoelohopeayhdiste. Reaktiota ajaa eteenpäin myös usein suotuisa muutos reaktioentalpiassa.
Toinen transmetallaation tyyppi on metallihalogenidin tai pseudohalogenidin reaktio organometalliyhdisteen kanssa ja tätä reaktiota kutsutaan toisinaan myös metateesiksi. Reaktio tapahtuu mikäli alkuperäisen organometalliyhdisteen metalliatomi on elektropositiivisempi kuin toisen lähtöaineen metalli. Tätä reaktiota käytetään useiden organometalliyhdisteiden valmistukseen erityisesti silloin kuin muodostuva yhdiste on siirtymämetallin organometalliyhdiste. Lähtöaine on tyypillisesti Grignardin reagenssi, organoalumiini-, organosinkki- tai organolitiumyhdiste. Mikäli orgaanisen ryhmän vastaanottavaan metalliin on sitoutunut elektrofiilinen ligandi voi sivureaktiona tapahtua orgaanisen ryhmän liittymistä tähän reagenssiin.
Kolmas transmetallaatioreaktio on harvemmin käytetty ja siinä kaksi organometallireagenssia vaihtaa ligandeja keskenään. Reaktiota kutsutaan myös metallinvaihtoreaktioksi. Reaktio on käyttökelpoinen vain silloin, kun sen tasapainoasema on selvästi tuotteiden puolella. Tyypillisimmin reaktiota käytetään vinyyli- tai allyylilitiumyhdisteiden valmistukseen organolitiumyhdisteistä ja organotinayhdisteistä. Tasapainoa tuotteiden puolelle siirtää se, että muodostuva organotinayhdiste on usein liukenematon reaktiossa käytettäviin liuottimiin ja saostuu liuoksesta.
Murha
thumb|250px|[[Miekka|Miekalla lävistetty pääkallo.]] thumb|250px|Aikalaispiirros murhaaja [[Viiltäjä-Jackista.]]
Murha on harkittu ja tahallinen ihmisen tappaminen tai kuoleman aiheuttaminen, rikollista mielenlaatua osoittaen. Murhan tehneestä henkilöstä käytetään nimitystä murhaaja. Tarkka murhan määrittely riippuu lainsäädännöstä, kuitenkin murha on lähes poikkeuksetta vakavimpia rikoksia kaikissa lakijärjestelmissä. Lainsäädäntö usein myös tuntee lievempiä henkirikoksia, kuten tappo, surma ja kuolemantuottamus.
Yleisesti erona murhan ja tapon välille nähdään se että murha on suunniteltu henkirikos, kun taas tappo ei ole.
Itsensä tappamisesta käytetään yleensä nimitystä itsemurha riippumatta siitä, vastaako tapaus murhan vai tapon tunnusmerkistöä.
Murha Suomen lainsäädännössä
Suomen rikoslain 21 luvussa määritellään murha ja sen sanktiot seuraavasti:
Jos tappo tehdään ja rikos on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä, rikoksentekijä on tuomittava murhasta vankeuteen elinkaudeksi.
Yritys on rangaistava.
Rikoslain 8 luvun 1 §:n mukaan murha ei rikoksena vanhene koskaan.
Alle 18-vuotias tuomitaan murhasta 2−12 vuodeksi vankeuteen. Samoin murhan yrityksestä seuraa 2–12 vuotta vankeutta.
Yleistä
Toinen kvalifiointiperuste täyttyy, jos toinen ihminen on surmattu erityisen raa'alla tai julmalla tavalla. Raakuudesta tai julmuudesta voi kertoa se, että tekotapa on uhrille erityisen tuskallinen tai teko on kestänyt pitkään. Myös teossa käytetyt tekovälineet voivat kertoa teon raakuudesta tai julmuudesta. Lisäksi uhrin puolustuskyvyttömyys (esimerkiksi jos aikuinen surmaa lapsen) täyttää tämän perusteen nojalla usein murhan tunnusmerkistön.
Henkirikos voi tulla tuomituksi murhana myös, jos teolla on samalla aiheutettu konkreettisesti vakavaa yleistä vaaraa myös sivullisille. Näin on esimerkiksi, jos henkirikos tehdään pommi-iskulla ja pommi aiheuttaa vaaran ennalta määrittelemättömälle ihmisjoukolle.
Yhden edellä mainitun kvalifiointiperusteen täyttymisen lisäksi murhan tunnusmerkistön täyttyminen edellyttää, että rikos on kokonaisuutena arvostellen törkeä. Kokonaistörkeysvaatimuksen sisältöä ei ole tarkennettu laissa, mutta teon tulee joka tapauksessa olla tapon perustunnusmerkistöä selvästi törkeämpi.
Murha muissa lainsäädännöissä
Ruotsissa murhasta annetaan 10–18 v. tai elinkautinen vankeusrangaistus. Norjassa voidaan yleisesti ottaen langettaa enimmillään 21 vuotta vankeutta, jota kuitenkin voidaan tarvittaessa pidentää. Virossa murhasta tuomitaan 8–20 vuoden tai elinkautiseen vankeuteen.
Kelttien sotavaunut
Sotavaunuilla oli tärkeä osa kelttien varhaisessa sodankäynnissä. Sotavaunuja on La Tènen kulttuurin varhaisissa hautalöydöissä eli 500-luvulta eaa. lähtien. Vaunut kuitenkin poistuivat laajamittaisesta käytöstä Manner-Euroopassa 100-luvulla eaa., kun keltit oppivat ratsuväen käytön, mutta Britanniassa ja Irlannissa vaunut säilyivät käytössä vielä vuosisatoja. Viimeinen kirjattu tieto sotavaunujen käytöstä Manner-Euroopassa on Rooman ja kelttien välisestä Telamonin taistelusta vuodelta 225 eaa.
Kelttien sotavaunut olivat kevyitä kaksipyöräisiä, kahden hevosen vetämiä ja edestä avoimia (tämä mahdollisti sen, että soturi siirtyi ketterästi vaunun aisalle ja heitti keihään hevosten päiden välistä.) Vaunuissa oli miehistönä ajaja ja yksi soturi. Keltit olivat taitavia vaunuseppiä, ja he oppivat ensimmäisinä Euroopassa tekemään pyöränkehän yhdestä puusta, kun siihen asti se oli tehty useammasta osasta.
Taktiikka
Julius Caesar teki Britannian valloittamiseksi kaksi sotaretkeä vuosina 55–54 eaa. Melkein heti noustuaan maihin hän kohtasi kelttien sotavaunuja:
Vaunuista siis valmisteltiin taistelua ensiksi ajamalla vaunut jonossa suoraan vihollista kohti, ja heittämällä keihäitä yritettiin saada vihollisen taistelutahto murtumaan. Jos vihollinen ei kääntynyt pakoon, käännettiin vaunut ja ajettiin vihollisen ryhmityksen editse, edelleen keihäitä heittäen. Joskus vihollinen kierrettiin kokonaan ja hyökättiin myös selustaan. Useamman tällaisen hyökkäyksen jälkeen vaunut palasivat omiensa luokse ja vaunuista taistelleet soturit jalkautuivat osaksi jalkaväkeä. Tämän jälkeen ajajat vetäytyivät taistelusta vaunujen kanssa, valmistautuen mahdolliseen vetäytymiseen. Jos kelttien hyökkäykset torjuttiin, vaunut ja ratsuväki vetäytyivät taistelusta metsän suojaan. Erityisesti tämä teki Caesariin vaikutuksen.
Lentopallo kesäolympialaisissa 1988
100px|right|Lentopallo
Vuoden 1988 kesäolympialaisten lentopallo järjestettiin 17. syyskuuta – 2. lokakuuta 1988 Soulissa, Etelä-Koreassa. Tämä oli seitsemäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 239 osanottajaa 15 eri maasta. Tapahtumia oli kaksi.
Legio Martia
Legio Martia oli roomalainen legioona. Sen järjestysnumeroa ei tunneta, mutta se mainitaan useissa antiikin lähteissä. Legioona on nimetty sodanjumala Marsin mukaan.
Legioona koostui Julius Caesarin Gallian sodan veteraaneista. Legioona oli Africassa vuonna 46 eaa. Julius Caesarin murhan jälkeen legioona oli Makedoniassa. Se kannatti aluksi Marcus Antoniusta, mutta loikkasi Legio IV Macedonican kanssa Octavianuksen leiriin. Legioona näytteli merkittävää roolia Mutinan taistelussa, jossa se taisteli Antoniuksen joukkoja vastaan.
Turun sieppaus
Turun sieppaus tapahtui touko-kesäkuussa 2009, kun Juha Petri Ilmari Turunen (nyk. Louhi) kaappasi 26-vuotiaan Minna Nurmisen tämän asunnosta Helsingissä ja kuljetti tämän Turkuun, pitäen tätä panttivankina yhteensä 17 päivää ja vaatien 8 miljoonan euron lunnaat. Turunen saatiin kiinni ja maksetut lunnasrahat löydettiin. Panttivanki Nurminen ei vahingoittunut fyysisesti.
Tapahtumien kulku
Sieppaaja Juha Turunen kaappasi 26-vuotiaan Minna Nurmisen tämän Helsingin Töölössä sijaitsevasta asunnosta 27. toukokuuta 2009 käyttämällä eetteriä ja sähkölamautinta. Hän oli päässyt asuntoon sisälle esiintymällä kuriiripostinkantajana. Turunen kuljetti Nurmisen itse tekemässään puulaatikossa Turkuun ja piti tätä vankina kerrostaloasuntoon rakentamassaan äänieristetyssä sellissä Pohjolan kaupunginosassa. Lasivillalla vuoratussa vanerisellissä oli erittäin kuuma, vaikea hengittää ja se oli vain 110 senttimetriä korkea; Nurminen laihtui 17 päivän vankinaolonsa aikana kuusi kiloa.
Kaapatun Minna Nurmisen äiti on Koneen säätiön hallituksen puheenjohtaja Hanna Nurminen, joka kuuluu varakkaaseen Herlinien teollisuussukuun. Omaiset tekivät katoamisilmoituksen 30. toukokuuta. Turunen lähetti englanninkielisiä kiristysviestejä Nurmisen vanhemmille ja vaati miljoonien eurojen lunnaita.
Poliisi aloitti laajan operaation Helsingin poliisilaitoksen johdolla Turusen kiinni saamiseksi yhdessä muun muassa Puolustusvoimien, Tullin ja Rajavartiolaitoksen kanssa. Operaation osana muun muassa Kiikalan lentokenttä suljettiin 5.–9. kesäkuuta ja Etelä-Suomeen asetettiin lentorajoituksia. Merkittävä osa tutkinnallisista toimenpiteistä salattiin operaation luonteen vuoksi, sillä Turunen oli varoittanut tappavansa panttivangin, mikäli poliisi sotkeutuu asiaan. Esimerkiksi ilmailurajoituksiin liittyen julkisuuteen kerrottiin, että kyseessä on poliisin ja Puolustusvoimien salainen harjoitus, josta ei tehty normaalikäytäntöön kuuluvia ennakkoilmoituksia. Todellisuudessa Puolustusvoimat keskitti alueelle Ranger-lennokkeja, joilla oli mahdollista ottaa korkealaatuisia ilmakuvia lähes huomaamatta. Pelättiin, että sieppaaja saattaisi pelästyä tavallista helikopteri- tai lentokonekuvausta.
Nurminen vapautettiin lopulta, kun Turuselle maksettiin 8 miljoonan euron lunnasrahat uhrin omaisten toimesta. Lunnaat maksettiin Turuselle Turun keskustassa sijaitsevan Louhen parkkihallin lähellä, ja Nurminen löytyi Ruskon kunnasta Vahdolta fyysisesti vahingoittumattomana seuraavana yönä 13. kesäkuuta. Turunen kuljetti rahat peräkärryllisellä polkupyörällä Louhen parkkihalliin, mutta pudotti osan rahoista sekä hattunsa parkkihallin ajorampille. Poliisi joutui valehtelemaan, ettei tiedä kyseisten rahojen alkuperästä mitään, jottei tutkinta vaaraantuisi.
Turunen pidätettiin muutamaa tuntia Nurmisen löytämisen jälkeen kidnappaukseen käyttämästään asunnosta Pohjolassa. Hän oli nukkumassa vangille rakentamassaan sellissä. Hän tunnusti teot heti ensimmäisessä poliisikuulusteluissa. Hänen DNA:taan löytyi sekä Nurmisen asunnosta Helsingissä että kätketyistä lunnasrahoista, ja pidätysasunnossa oli sellin lisäksi runsaasti sieppauksessa käytettyä rekvisiittaa sekä noin neljä miljoonaa euroa lunnasrahoja. Loput rahat löydettiin myöhemmin kätkettyinä kolmeen eri maastokätköön Turun seudulla. Turunen ei auttanut rahojen löytämisessä, vaan poliisi suoritti etsinnät omatoimisesti.
Tekijä
Juha Petri Ilmari Louhi ent. Turunen  (s. 22. syyskuuta 1964 Turku ) oli tekohetkellä 44-vuotias oikeustieteen lisensiaatti, joka työskenteli Turun yliopiston rehtorinvirastossa. Hän oli aiemmin työskennellyt muun muassa lakimiehenä KPMG-yhtiössä sekä turkulaisessa asianajotoimistossa ja on opiskellut sekä Turussa että Tukholmassa. Hänellä on kolme lasta ja hän oli mukana muun muassa Turun Yrittäjien toiminnassa. Vuoden 2008 kuntavaaleissa Turunen oli SDP:n kunnallisvaaliehdokkaana, joissa hän sai 89 ääntä eikä tullut valituksi.
Turusen kertomukset tapahtumien motiivista vaihtelivat esitutkinnan aikana. Hän kertoi ensin, että venäläiset rikolliset olisivat kiristäneet häntä kidnappaamaan rikkaan suomalaisen, mutta myöhemmin perui puheensa ja sanoi toimineensa yksin. Ilmeisesti syynä kidnappaukseen olivat Turusen taloudellinen tila, aviokriisi ja pitkään jatkunut masennus. Hän oli hankkinut Pohjolan-asunnon, jossa piti panttivankia, äitinsä pankkitakauksella ja vaimonsa tietämättä.
Poliisin mukaan kaappaus ei tapahtunut hetken mielijohteesta, vaan rikos oli erittäin hyvin suunniteltu ja sen toteuttaminen oli aloitettu varmuudella jo alkuvuodesta. Esitutkinta-aineiston mukaan sieppauksen kohteiksi oli ollut myös muita ehdokkaita. Yksi näistä oli liikemies Jussi Salonojan silloinen tyttöystävä. Lisäksi vaihtoehtona oli toinenkin Herlinin suvun jäsen, lopulta kaapatun Minna Nurmisen täti. Nurminen valikoitui kuitenkin joukosta pian.
Maaliskuussa 2010 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Turusen yhdeksän vuoden vankeuteen panttivangin ottamisesta, törkeästä pahoinpitelystä ja törkeästä kotirauhan rikkomisesta sekä määräsi tämän maksamaan uhrille ja tämän vanhemmille korvauksia yhteensä 138 000 euroa korkoineen. Syyttäjä tai Turunen eivät valittaneet tuomiosta.
Kesäkuussa 2012 uutisoitiin, että Louhi on siirretty suljetusta vankilasta Satakunnan avovankilan Huittisten osastolle. Hän vapautui valvottuun koevapauteen syyskuussa 2013.
HMS Alexandra (1875)
HMS Alexandra oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu viktoriaanisen ajan ironcladtaistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 5. maaliskuuta 1873. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1875 ja se valmistui 31. tammikuuta 1877.
Palvelus
Alus palveli lippulaivana 23 vuotta huolimatta vanhanaikaisuudestaan. Alus osallistui vuonna 1882 Aleksandrian pommitukseen, jolloin siihen osui 24 kertaa aluksen kärsimättä kuitenkaan merkittäviä vaurioita. Aluksen meripalvelus päättyi vuonna 1889 ja se sijoitettiin satamapalvelukseen vuonna 1903. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1908.
Saksan 9. armeija
'''Saksan 9. armeija''' oli Saksan maavoimien armeijatason yhtymä  toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Armeija perustettiin 15. toukokuuta 1940 nimeämällä idän esikunta uudelleen. Armeija tunnettiin toukokuusta kesäkuuhun 1941 myös nimellä varuskuntaesikunta Blaurockia. Heinäkuussa 1944 se muutettiin ryhmä Vormanniksi.
Palvelus
Perustamisen jälkeen armeija miehitti Ranskan valtauksen aikana Siegfried-linjaa ollen strategisena reservinä. Vuonna 1941 armeijan vahvuutta kasvatettiin ja se liitettiin osaksi Keskustan armeijaryhmää, jonka mukana se hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta operaatio Barbarossassa.
Härmän helluntaiseurakunta
Härmän helluntaiseurakunta on Kauhavan Alahärmässä toimiva seurakunta. Se on perustettu vuonna 1949. Seurakunta on rekisteröity 6. syyskuuta 1968.
Jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi seurakunnan toimintaan kuuluu mm. kuorotoiminta, lapsityö, teetupatyö ja avioliittotyö.
Horst Buchholz
thumb|Horst Buchholzin hauta. Horst Werner Buchholz (4. joulukuuta 1933, Saksan valtakunta – 3. maaliskuuta 2003) oli saksalainen näyttelijä, joka muistetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Yks’, kaks’, kolme ja 7 rohkeata miestä. Hän näytteli vuosina 1952–2002 yli 60 elokuvassa.
Saksalainen näyttelijä 1952–1959
Ennen elokuvauraansa Horst Buchholz työskenteli teatterissa ja radiossa. Hänen ensimmäinen suuri elokuvaroolinsa oli Juvien Duvivierin elokuvassa Nuoruuteni Marianne vuonna 1955. Tätä seurasi elokuva Taivas ilman tähtiä, jossa Buchholz esitti venäläistä sotilasta. Tästä roolista Horst Buchholz sai Cannesin parhaan miesnäyttelijän -palkinnon. Tämän jälkeen hän näytteli pääosan elokuvassa Nahkatakit, joka oli saksalainen vastine sen ajan amerikkalaisille teinikapinallis-elokuville. Luultavasti juuri tämän elokuvan ansiosta Buchholz sai lempinimen "Saksalaisen elokuvan James Dean". Tätä seurasi vähän kevyempi elokuva Robinson ei saa kuolla, jossa Horst esittää miestä, joka velkavankeuteen joutumisen pelossa varastaa Robinson Crusoen alkuperäisen käsikirjoituksen isältään. Elokuvan naispääosassa oli Romy Schneider. Kuitenkin vasta hänen seuraava elokuvansa teki hänestä suuren tähden Saksassa. Elokuvan nimi oli Viettelijän tunnustukset, ja se perustui Thomas Mannin kirjaan. Tämän kyseisen läpimurron jälkeen Buchholz kokeili sipiään monenlaisissa elokuvissa: Pääteasema rakkaus oli rakkauselokuva, Märkää asfalttia puolestaan trilleri, jossa Buchholz näytteli rikollista. Vuonna 1959 vuorossa oli ensimmäinen ei-saksalainen elokuva, J. Lee Thompsonin ohjaama Kohtalokas kotiinpaluu. Tässä elokuvassa Buchholz esittää puolalaista merimiestä, joka murhaa tyttöystävänsä. Elokuvassa näytteli Buchholzin lisäksi John Mills ja hänen tyttärensä Hayley Mills. Englannin kielen puhuminen sujui Buchholzilta todella hyvin. Hän osasi lisäksi puhua useita muitakin vieraita kieliä, mikä voi olla syy, miksi Buchholz on uransa aikana esittänyt niin monen maan kansalaisia: saksalaisen lisäksi esim. venäläistä, puolalaista, meksikolaista sekä espanjalaista.