cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rideau (joki)
Rideau on 146 kilometrin pituinen joki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se saa alkunsa Upper Rideaun järvestä ja laskee Ottawajokeen Ottawan kaupungin kohdalla.
200px|thumb|left|Rideaun putoukset, Ottawa (Thomas Burrowes 1826) Rideau virtaa ravinteikkaalla maalla entisellä merenpohjalla. Sen rannat houkuttelivat 1800-luvulla uudisasukkaita. Joesta kiinnostuttiin myös, kun huomattiin, että reitti Ala-Kanadan Montréalista Ylä-Kanadan Kingstoniin Saint Lawrencen jokea pitkin oli haavoittuvainen. Tästä syystä rakennettiin Rideaun kanava Rideau- ja Cataraquijoen välille uudeksi vesireitiksi Kingstoniin.
Sturm und Drang (täsmennyssivu)
Sturm und Drang tarkoittaa seuraavia asioita:
Badnerlied
Badnerlied on Badenin epävirallinen hymni. Se on runoiltu luultavasti 1865 Sachsenliedin pohjalta, jonka kanssa se onkin hyvin samankaltainen.
Sanat
Das schönste Land in Deutschlands Gau’n, das ist mein Badnerland. Es ist so herrlich anzuschaun und ruht in Gottes Hand.
Kertosäe:
Drum grüß ich dich mein Badnerland, du edle Perl’ im deutschen Land. frisch auf, frisch auf; frisch auf, frisch auf; frisch auf, frisch auf mein Badnerland.
In Karlsruh’ ist die Residenz, in Mannheim die Fabrik. In Rastatt ist die Festung und das ist Badens Glück.
Kertosäe
In Haslach gräbt man Silbererz, Bei Freiburg wächst der Wein, im Schwarzwald schöne Mädchen, ein Badner möcht’ ich sein.
Alt-Heidelberg, du feine, du Stadt an Ehren reich, am Neckar und am Rheine, kein’ and’re kommt dir gleich.
Der Bauer und der Edelmann, das stolze Militär die schau’n einander freundlich an, und das ist Badens Ehr.
Glenn Danzig
Glenn Danzig (oik. Glenn Allen Anzalone, s. 23. kesäkuuta 1955 Lodi, New Jersey) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan yhtyeiden Misfits, Samhain ja Danzig perustajana, keulakuvana ja laulajana. Glenn Danzigin musiikillisia tavaramerkkejä ovat vahvat ja synkät sanoitukset, sekä hänen erittäin voimakas äänensä. Äänialaltaan Danzig on baritoni. Danzigin ääntä on verrattu muun muassa Elvis Presleyn, Jim Morrisonin ja Howlin' Wolfin ääniin.
Elämäkerta
Nuoruudessaan Danzig oli yhtyeissä Talus ja Whodat And Bojang, jotka soittivat puoliksi omia kappaleitaan ja puoliksi covereita. Vuonna 1977 hän perusti Misfits-yhtyeen. Danzig hajotti yhtyeen vuonna 1983 ja perusti Samhainin Misfits-roudarin ja -valokuvaajan Eerie Vonin kanssa. Silloisen Def American Records -levy-yhtiön esimies, Rick Rubin, näki Samhainin esiintymässä vuonna 1987 ja ehdotti, että yhtye siirtyisi hänen levy-yhtiönsä alaisuuteen. Samhain siirtyi Def American Recordsille ja muutti nimensä Danzigiksi. Tähän saakka Glenn Danzig oli aina ollut perustamallaan ja itse johtamallaan levy-yhtiöllä Plan 9.
Nykyään hänellä on oma levy-yhtiönsä, Evilive, jolla hän on julkaissut levynsä vuodesta 1999 asti, usein muiden levy-yhtiöiden kautta. Danzigilla on myös oma julkaisuyhtiönsä Verotik, joka julkaisee väkivaltaisia ja eroottisia sarjakuvia sekä taidekirjoja. Vuonna 2005 teki Danzig näillä näkymin viimeisen ulkomaan ja Yhdysvaltain kiertueensa, johon kuului myös setti entisen Misfits-kitaristin Doylen kanssa. Siinä he soittivat vanhoja Misfits-kappaleita. Danzig on sanonut haluavansa pitää taukoa kiertue-elämästä ja tarvitsevansa aikaa muita projektejaan varten. Black Aria II, jatko-osa vuonna 1992 julkaistulle klassista musiikkia sisältävälle Black Arialle, julkaistiin lokakuussa 2006. Glenn Danzig on säveltänyt kappaleita myös muille artisteille, muun muassa omille idoleilleen Roy Orbisonille ja Johnny Cashille.
Glenn Danzig on esiintynyt myös kahdessa kokoillan elokuvassa: Young Hollywood (2008) ja Pahan enne 2 (1998). Jälkimmäisessä Danzig esitti Samayel -nimistä enkeliä. Danzigia suunniteltiin alun perin vuoden 2000 X-Men-elokuvan päärooliin esittämään Wolverinea. Hän joutui kuitenkin kieltäytymään roolista silloisten kiertueaikataulujensa takia. Danzigin vähäistä pituutta (160 cm), sekä lihaksikasta ulkomuotoa pidettiin juuri ihanteellisena Wolverinen roolia varten. Lopulta rooliin valittiin näyttelijä Hugh Jackman.
Tulevaisuus
Glenn Danzig aikoo tehdä myös ensimmäisen ohjaustyönsä elokuvien saralla. Ge Rouge on käännös Verotikin julkaisemasta samannimisestä sarjakuvasta. Elokuva tulee näillä näkymin saamaan teatterijulkaisun. Danzig on myös kertonut, että hän on suunnitellut synkän blues-albumin levyttämistä joko Jerry Cantrellin tai Hank III:n kanssa.
Arkkitehtuurin informaatiotekniikka
Arkkitehtuurin informaatiotekniikalla tarkoitetaan arkkitehtisuunnittelun digitaalisia työvälineitä (esimerkiksi tietokoneavusteinen suunnittelu) ja käsite liittyy
Arkkitehtuurin informaatiotekniikan merkitys on vuosituhannen vaihteen jälkeen suunnittelu- ja rakennusalalla korostunut, koska arkkitehtien tekemä suunnittelutyön luonne ja olemus muuttui oleellisesti 1990-luvun aikana. Arkkitehdin monta vuosisataa muuttumattonima olleet "perinteiset" käsinpiirtämisen ja -suunnittelun työtavat muuttuivat lyhyessä ajassa miltei kokonaan tietokoneilla tehtäväksi CAD-työskentelyksi, joka on viime vuosina tukeutunut yhä enemmän virtuaalisiin työskentely-ympäristöihin, esimerkiksi rakennusalan projektipankkeihin sekä mallintavaan suunnitteluun (tieto- tai tuotemallisuunnitteluun BIM). Suunnittelun läpinäkyvyys loppuasiakkaille ja yhteistyötahoille kasvaa merkittävästi siirryttäessä tietomallinnukseen ja mallien jakamiseen piirustusten asemasta. Eri teollisuudenaloilla ollaan mallinnuksen käyttöönotossa hyvin vaihtelevissa vaiheissa. Rakennusalalla muutosta on hidastanut sirpaloitunut toimintaprosessi, joka on johtanut eri toimijoiden osaoptimointiin. Juridisiksi asiakirjoiksi muodostuneet piirustukset ja niiden luovutus on muodostunut perinteiseksi toimintatavaksi, joka on nyt murroksen kourissa. Merkittävä läpimurto rakennusten mallinnuksen muuttumiselle yleiseksi toimintamalliksi tulee olemaan mahdollinen yhteiskunnallinen vaatimus mallien luovuttamiseen osana viranomaisprosesseja. Avoin IFC -tiedostostandardi mahdollistaa neutraalin tieto­mallinnuksen toiminta­tapana tilaajan vaatimuksesta. Suomessa valtion kiinteistönomistusorganisaatio Senaatti-kiinteistöt on vaatinut vuodesta 2007 mallien käyttöä heille suunniteltavissa kohteissa.
Kuressaaren lentoasema
Kuressaaren lentoasema sijaitsee Saarenmaan saarella Virossa, kolme kilometriä Kuressaaren kaupungista eteläkaakkoon. Lentoasemalla on kaksi asfalttipäällysteistä kiitotietä. Lentoaseman omistaa AS Tallinna Lennujaam.
Historiaa
Lentoaseman ensimmäinen kiitotie rakennettiin 1930-luvun jälkipuoliskolla ja lentoasema avattiin virallisesti 6. maaliskuuta 1945. Lentoliikenne kasvoi voimakkaasti seuraavien vuosien aikana ja vuosina 1949–1953 välisenä aikana Kuressaaresta oli jopa 10–14 päivittäistä lentoa Tallinnaan. Uusi terminaalirakennus rakennettiin 1962. Kiitotietä pidennettiin vuonna 1976 ja samalla toinen kiitotie otettiin käyttöön. Terminaalirakennusta uusittiin viimeksi vuonna 2007.
Lentoyhtiöt ja kohteet
Vuonna 2022 lentoaseman kautta kulki yhteensä 38 749 matkustajaa. Kuressaaresta on lentoja vuonna 2021 Tallinnaan ja Ruhnulle:
Japani olympialaisissa
Japani osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tukholman 1912 kesäolympialaisissa. Se on saavuttanut taidelajit mukaan lukien kaikkiaan 445 olympiamitalia ja on olympialaisten mitalitilastossa toiseksi parhaana aasialaisena maana sijalla 15. Japanilainen kaupunki on toiminut olympialaisten isäntänä kolme kertaa. Tokio isännöi vuoden 1964 kesäolympialaisia, Sapporo vuoden 1972 talviolympialaisia ja Nagano vuoden 1998 talviolympialaisia.
Japani on saavuttanut olympiamitaleja noin 30 urheilumuodossa. Parhaiten maa on menestynyt judossa, telinevoimistelussa, vapaapainissa ja uinnissa. Japanin vahvimmat talvilajit ovat pikaluistelu, mäkihyppy ja taitoluistelu. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli kolmiloikkaaja Mikio Oda, joka voitti kultaa Amsterdamissa 1928.
Japanin olympiamitalit urheilumuodoittain
Judo on lähtöisin Japanista ja tuli olympiaohjelmaan juuri Japanissa pidetyissä vuoden 1964 olympialaisissa. Isäntämaa voitti tuolloin judon neljästä kultamitalista kolme, ja edelleenkin Japani on lajin ylivoimaisesti menestynein maa. Kolme kertaa olympiavoittoon on yltänyt Tadahiro Nomura (1996, 2000 ja 2004), ja kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat Hitoshi Saito (1984 ja 1988), Ryōko Tani (2000 ja 2004), Masato Uchishiba (2004 ja 2008), Ayumi Tanimoto (2004 ja 2008) sekä Masae Ueno (2004 ja 2008). Näistä Tani on saavuttanut myös kahdesti olympiahopeaa ja kerran -pronssia. Ateenan 2004 olympialaisissa Japanin naisjudokat voittivat kultaa viidessä sarjassa seitsemästä.
Älä jäädy
Älä jäädy on MTV3-kanavalla esitetty suomalainen kilpailuohjelma, jossa näyttelijät suorittivat erilaisia improvisaatioon perustuvia tehtäviä. Ohjelmaa juonsi Ernest Lawson ja sen vakinäyttelijöitä olivat Veera Lehtinen, Mikko Penttilä sekä Roope Salminen. Kohtauksia säesti Suvimarja Halmetoja.
Japani olympialaisissa
Japanin olympiamitalit urheilumuodoittain
Telinevoimistelussa Japani saavutti ensimmäisen kultamitalinsa Melbournen 1956 olympialaisissa mutta nousi jo seuraavissa kisoissa miesten puolella parhaaksi voimistelumaaksi. Japani voitti miesten joukkuekilpailun viisissä peräkkäisissä kisoissa vuosina 1960–1976. Moniottelun kultamitalisteina palkittiin Tokiossa 1964 Yukio Endō ja kaksissa seuraavissa kisoissa Sawao Katō. Endō voitti yhteensä kaksi henkilökohtaista ja kolme joukkuekultaa, ja Katōn saalis oli viisi henkilökohtaista ja kolme joukkuekultaa. Muita tuon ajan menestyjiä olivat Takashi Ono (3+2 kultaa 1956–1964), Akinori Nakayama (4+2 kultaa 1968–1972) ja Mitsuo Tsukahara (2+3 kultaa 1968–1976). Vuoden 1980 boikottikisojen jälkeen Japani saavutti Los Angelesissa 1984 kolme kultamitalia, joista kaksi voitti Kōji Gushiken. Neljissä seuraavissa kisoissa Japani jäi ilman voittoja, kunnes Ateenassa 2004 miehet voittivat joukkuekilpailun. Pekingissä 2008 Japani sai kaksi hopeaa, joista toisen joukkuekilpailusta. Lontoossa 2012 Kōhei Uchimura voitti kultaa moniottelussa ja saavutti hopeaa permannolla ja joukkuekilpailussa.
Älä jäädy
Näyttelijät saivat jakson edetessä pisteitä, joita jakson alussa suurmestariksi valittu näyttelijä mielivaltaisesti jakoi.
Japani olympialaisissa
Japanin olympiamitalit urheilumuodoittain
Uinnissa Japani oli vahvimmillaan 1930-luvulla. Maan ensimmäinen uinnin olympiavoittaja oli Amsterdamissa 1928 rintauinnin voittanut Yoshiyuki Tsuruta. Hän uusi voittonsa neljä vuotta myöhemmin, ja kun japanilaiset saavuttivat Los Angelesin kisoissa neljä muutakin kultamitalia sekä viisi hopea- ja kaksi pronssimitalia, oli se kisojen paras uintimaa. Berliinin 1936 olympialaisissa se oli toistamiseen uinnin mitalitilaston ykkösmaa saaliinaan neljä kulta-, kaksi hopea- ja viisi pronssimitalia. Kaksinkertaisia kultamitalisteja 1930-luvulla olivat Tsurutan lisäksi Yasuji Miyazaki (toinen kulta viestistä) ja Masanori Yusa (molemmat viestistä). Toisen maailmansodan jälkeen seitsemän japanilaista uimaria on noussut olympialaisissa korkeimmalle palkintokorokkeelle, heistä suurimpana tähtenä kaksi rintauintimatkaa sekä Ateenassa 2004 että Pekingissä 2008 voittanut Kōsuke Kitajima. Lontoossa 2012 Japani saavutti 11 uintimitalia mutta yksikään niistä ei ollut kultaa.
Painimuodoista japanilaisille on paremmin sopinut vapaapaini. Vuosien 1952–1988 kisoissa maan vapaapainijat saavuttivat yksiä kisoja lukuun ottamatta joka kerta 1–3 kultamitalia. Ainoa miesten vapaapainin kaksinkertainen mestari on 57 kilon sarjan vuosina 1964 ja 1968 voittanut Yojiro Uetake. Menestys on painottunut kevyempiin luokkiin, ja maan painavimmat painin olympiavoittajat ovat 73 kilon sarjan vuonna 1956 voittanut Mitsuo Ikeda ja 74-kiloiset vuonna 1976 voittanut Jiichiro Date. Japani palasi vapaapainissa kultamitalimaaksi Ateenassa 2004, kun naisten paini otettiin olympiaohjelmaan ja japanilaiset voittivat neljästä sarjasta kaksi. Saori Yoshida ja Kaori Ichō uusivat voittonsa neljä vuotta myöhemmin Pekingissä ja kahdeksan vuotta myöhemmin Lontoossa. Japani sai Lontoossa neljä kultaa, kun miesten puolella Tatsuhiro Yonemitsu ja naisissa Hitomi Obara voittivat myös sarjansa. Kreikkalais-roomalaisessa painissa Japani voitti kaksi kultamitalia Tokiossa 1964 sekä yhden Méxicossa 1968 ja Los Angelesissa 1984.
Yleisurheilussa seitsemän Japania edustanutta urheilijaa on noussut olympiavoittajaksi. Mikio Oda, Chūhei Nanbu ja Naoto Tajima voittivat kolmiloikan kolmissa peräkkäisissä kisoissa 1928–1936. Berliinissä 1936 maratonin voitti Japania edustanut korealainen Kitei Son. Naisten maratonin ovat voittaneet Naoko Takahashi Sydneyssä 2000 ja Mizuki Noguchi Ateenassa 2004. Toinen Ateenan kultamitalisti oli moukarinheittäjä Kōji Murofushi, joka Lontoossa 2012 saavutti vielä pronssia.
Talviolympialaisissa Japani on menestynyt parhaiten mäkihypyssä, josta se on saavuttanut kolme kultamitalia, kaikki kotikisoissaan. Sapporossa 1972 maa vei mäkikisassa kolmoisvoiton Yukio Kasayan johdolla. Naganossa 1998 Kazuyoshi Funaki voitti suurmäen kilpailun ja Japani oli paras joukkuekilpailussa. Yhdistetyssä hiihdossa Japani on saavuttanut kaksi kultamitalia. Se voitti joukkuekilpailun Albertvillessa 1992 ja Lillehammerissa 1994. Kenji Ogiwara ja Takanori Kōno olivat voittamassa molempia kultamitaleja. Taitoluistelijoista kultaa ovat voittaneet Shizuka Arakawa Torinossa 2006 ja Yuzuru Hanyū Sotšissa 2014.
Joukkuepalloiluista Japanin ykköslaji on lentopallo. Laji oli ensi kertaa olympiaohjelmassa Tokiossa 1964, jolloin Japanin naiset voittivat olympiakultaa. Miehet ylsivät olympiavoittoon Münchenissä 1972, ja neljä vuotta myöhemmin Montréalin kisoissa Japanin naiset olivat jälleen parhaita. Softballissa japanilaisnaiset voittivat kultaa Pekingissä 2008.
Thaimaa olympialaisissa
Thaimaa osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingin 1952 kesäolympialaisissa. Thaimaa on saavuttanut olympiamitaleja nyrkkeilyssä, painonnostossa ja taekwondossa.
Shikotan
Šikotan on saari Kuriilien saaristossa. Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä "parasta paikkaa". Saaren pinta-ala on 225 km². Saarta hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana nk. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Vuonna 1956 Neuvostoliitto ja Japani antoivat julistuksen, jossa Neuvostoliitto lupasi luovuttaa Šikotanin ja Habomaisaaret Japanille vastineeksi rauhansopimuksesta, mutta Japani ei suostunut sopimukseen, vaan vaatii myös Etorofun (Iturupin) ja Kunaširin saaria. Ennen vuotta 1945 Šikotan ja Habomai-saaret eivät kuuluneet hallinnollisesti Kuriileihin, vaan Hokkaidōn alueeseen.
Šikotanin saarella on Malokurilskojen ja Krabozavodskojen kylät.
Mentos
300px|thumb|right|Erimakuisia Mentos-makeisia. Mentos on Perfetti Van Melle Corporationin minttumakeismerkki.
Mentos-pastilleja tuotettiin aluksi Hollannissa 1950-luvulla. Sen toi markkinoille Perfetti Van Melle Corporation. Pitkulaisen makeispakkauksen sisällä on yleensä 14 Mentos-pastillia. Makuja on seitsemän erilaista, ja niihin kuuluvat: mansikka, minttu, hedelmä, raikas minttu, omena, Tropical Fruits ja Sour mix. Sour mixin sisältämien pastillien maut ovat sitruuna, omena ja viinirypäle.
Suomessa myytäviä Mentos-makuja
Suomessa myydään pääosin kahta eri Mentos-makua ja kahta eri tyyppiä. Mentoksia myydään minttuna ja hedelmänä sekä sokerittomana minttuna ja hedelmänä. Nykyään kuitenkin isoista kaupoista voi ostaa pakkauksia, joissa myydään kahdeksaa erilaista Mentos-makua.
Kevytkola ja Mentos -purkaus
Mentos on tunnettu reagoinnistaan kevytcolajuomien kanssa. Kun Mentos putoaa kevytcolapulloon, se aiheuttaa voimakkaan vaahtopurkauksen. Ilmiön aiheuttaja on Mentoksen nukleaatiota.
Tupi-kielet
Historia, jäsenet ja luokitus
Kun portugalilaiset aikoinaan saapuivat Brasiliaan, he huomasivat, että alkuperäiskansojen, kuten tupien, puhumat kielet muistuttivat hyvin paljon toisiaan joka puolella rannikkoa. Jesuiittalähetyssaarnaajat hyödynsivät kielten samankaltaisuuksia ja loivat niistä yhteiskielet nimeltään línguas gerais eli "yleiset kielet", joita puhuttiin alueella 1800-luvulle asti. Tunnetuin ja tavallisin näistä kielistä oli muinaistupi, jonka nykymuotoa puhuvat Rio Negron alueen intiaanit. He käyttävät siitä nimitystä ñeengatú eli "hieno kieli". Tupilaisten kielten ryhmässä on kuitenkin muitakin kieliä, esimerkiksi lähialueella puhuttu guarani, joka on sukua muinaistupin kielelle. Vaikka guaranin kielen historia on lähes samanlainen, se ei ole lainannut niin paljon espanjasta kuin tupi portugalista. Nykyään guarania puhuu seitsemän miljoonaa ihmistä, ja se kuuluu Paraguayn ja Bolivian virallisiin kieliin.
Tupi-kielten ryhmässä on myös useita kieliä, joilla on vähemmän puhujia kuin tupilla ja guaranilla. Kielikunta saattaa olla sukua je-tupi-karibin kielihaaran alla esiintyville gen ja karibin kielikunnille.
Tupi-kielet
Tupi-kielet jakautuvat 10 alaryhmään:
Jacques-Louis David
thumb|Omakuva, 1794. Jacques-Louis David (30. elokuuta 1748 Pariisi – 29. joulukuuta 1825 Bryssel) oli vaikutusvaltainen ranskalainen uusklassiseen koulukuntaan kuulunut taidemaalari. Hänen maalauksensa vaikuttivat siihen, että maalausten tyyli alkoi siirtyä rokokoon kevytmielisyydestä klassiseen askeettisuuteen ja vakavuuteen, mikä sopi yhteen myöhäisvaiheen ancien régimen moraalisen ilmapiirin kanssa.
Samoin Davidista tuli oikeusistuntojen ja teloituksien virallinen kuvittaja; kuuluisa on hänen ankarin vedoin tehty pelkistetty piirroksensa kuningatar Marie Antoinettesta pyövelinrattailla.
Ranskan tasavallan aikana David oli käytännössä taiteen alan diktaattori. Robespierren kukistuttua David vangittiin. Jostain syystä häntä ei kuitenkaan mestattu, kuten useimmat hirmuvallan apureista.
Vapauduttuaan vankilasta David liittyi Napoleonin puolelle. Tuohon aikaan hän kehitti empiretyylinsä, joka tunnetaan siitä, että se käytti lämpimiä venetsialaisia värejä. Davidilla oli useita oppilaita, muun muassa Jean-Auguste-Dominique Ingres, mikä tekee hänestä Ranskan 1800-luvun taiteen merkittävimmän vaikuttajan.
Iturup
Iturupin saari kuuluu hallinnollisesti Venäjän Sahalinin alueeseen, mutta Japani vaatii sitä itselleen osaksi ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Šikotanin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Iturup on Kuriilien saariketjun toinen saari Hokkaidōsta koilliseen ja se on ollut merenpinnan yläpuolella plioseenin alkupuolelta lähtien. Pleistoseenin lopun jäätiköitymisten aikaan merenpinta on ollut sen verran matalammalla, että Iturup, Kunašir, Šikotan, Habomai-saaret sekä muutamat läheiset pienet saaret ovat olleet maayhteydessä toisiinsa sekä Hokkaidōon. Pleistoseenin lopun jäätiköitymisten aikaan jäätiköt ovat yltäneet eteläisimmillään vain Iturupin keskiosiin, joten Iturupin eteläosa on voinut toimia refugiona alueen eliölajistolle. Nykyään Iturupin kasvilajisto on preboreaalista ja siellä kasvaa samantapaista lajistoa kuin Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Matalaenergiatalo
Matalaenergiatalo on rakennus, jonka tilojen lämmitykseen kuluvan energian kulutus on tavanomaista pienempi, korkeintaan 60 kWh/m² vuodessa eli puolet rakennusmääräykset täyttävän omakotitalon keskimääräisestä kulutuksesta. Määritelmä on Euroopassa jokseenkin vakiintunut. Matalaenergiatalojen rakentaminen on mahdollista tavanomaisella nykytekniikalla: riittävällä vaipan eristämisellä yhdistettynä energiatehokkaaseen ilmanvaihtoon.
Energiankulutus
Esimerkiksi pientalon koko elinkaaren ympäristökuormituksesta 80-90 % aiheutuu käytön aikaisesta energiankulutuksesta. Suomessa energian kokonaiskäytöstä kuluu vuosittain 22 % rakennuksien lämmitykseen. Asumisen osuus Suomen kasvihuonepäästöistä on noin 30 prosenttia. Matalaenergiatalosta hyötyvät kansantalous, ympäristö ja käyttäjät.
Säästö
VTT:n mukaan matalaenergiatalon kustannukset nousevat 3-5 prosenttia normaalirakentamiseen verrattuna. Investoinnin takaisinmaksuaika on alle 10 vuotta. Oulun kaupungin rakennusvalvonnan ja rakennusyritysten selvityksen mukaan energiatehokkaan omakotitalon rakentaminen maksaa 4 000-8 000 euroa enemmän kuin tavanomainen talo.
Suunnittelun lähtökohdat
Matalaenergiatalojen suunnittelun lähtökohta on kestävä kehitys. Tavoitteena on, että energiaa, sähköä ja vettä kuluu vähemmän ja uusiutuvaa energiaa hyödynnetään tehokkaasti.
Suunnittelun avainasioita ovat rakennuksen koko ja muoto, massan sijoittelu tontille, vaipan lämmöneristys ja ilmanpitävyys, lämmitysjärjestelmä ja lämmöntuottotapa, lämmöntalteenotolla varustettu ilmastointi, pieni vedenkulutus, vähän kuluttavat vesikalusteet ja sähköratkaisut, sekä teknisten järjestelmien tarpeenmukainen ohjaus. Kiinnittämällä huomiota rakennuksen vaipan lämmöneristyskykyyn ja tiiviyteen, sekä rakennuksen ilmanvaihtoon voidaan huomattavasti vaikuttaa rakennuksen energiankulutukseen.
Matalaenergiataloissa on eristettä normitaloa enemmän: seinät 30 cm (normi 25 cm), yläpohja 55 cm (50 cm) ja alapohja 20 cm (15 cm). Ikkunoiden ja ovien lämmönläpäisyarvo U-arvo on alle 1,0 (normi 1,0).
Suomi
Suomessa rakennusten lämmittämiseen kuluu 22 % energiasta. Rakennusten käyttö, ylläpito ja rakentaminen vie 40 % energiasta. Jos kaikki Suomen uudisrakennukset toteutettaisiin matalaenergiatekniikalla tilojen lämmitystarve putoaisi 5 % 10 vuodessa. Korjausrakentaminen antaisi saman vähennyksen energiatarpeessa. Suomessa matalaenergiatutkimus on verrattain vähäistä. Ekologisen rakentamisen ylioppilaan mukaan aihetta ei opeteta kunnolla korkeakouluissa ja yliopistossa. Tappioiksi muodostuvat energiakustannukset, kilpailuedun antaminen muille maille ja ilmastokatastrofin sosiaaliset, taloudelliset ja luonnontieteelliset menetykset.
Suosio
Rakennustekniikantutkijoista osa on sitä mieltä, ettei olisi järkevää rakentaa muita kuin matalaenergiarakennuksia. Niiden hyödyt ovat moninaiset ja investoidun rahan saa moninkertaisesti takaisin. Matalaenergiarakentaminen ei ole kuitenkaan vielä yleisesti tunnettua. Matalaenergiarakennuksia rakennetaan Suomessa vähän, koska päätöksenteossa painotetaan rakennuskustannusten merkitystä rakennuksen koko elinkaaren kustannusten sijaan. Valmiita "Avaimet käteen" -periaatteella tehtyjä ratkaisuja on vaikeaa löytää. Koska tekniikan hyödyt ovat suurimmat käyttäjille ja yhteiskunnalle, poliittisten päättäjien ja kuluttajien pitäisi osata vaatia vaihtoehtoja.
Helsingin Sanomien kesällä 2008 neljälle suurelle rakennusliikkeelle tekemän kyselyn mukaan Uudeltamaalta ei löytynyt ko. yrityksiltä yhtäkään D-luokkaa parempaa rivitalokohdetta. Kyselyn rakennusliikkeet lupasivat tällaisia taloja joskus tulevaisuudessa.
VTT:n tutkimukset
Matalaenergiarakentaminen ei vaadi erikoistekniikkaa, vaan perustuu jo olemassa oleviin, toimiviksi havaittuihin ratkaisuihin. Matalaenergiaratkaisut nostavat rakennuskustannuksia noin 3-5 %. Investoinnilla lämmitysenergian kulutus putoaa alle puoleen. VTT:n tekemien laskelmien (arvioiden) mukaan rakennustavan muutoksella voitaisiin helposti pienentää koko Suomen energiantarvetta. Mikäli kaikki uudet asuinrakennukset tehtäisiin matalaenergiataloiksi vuoden 2000 normien sijaan, niin 25 vuoden päästä kulutuksen vuotuinen pieneneminen vastaisi Loviisan ydinvoimalan tuottamaa energiamäärää. Rakennusten energiankulutusta voidaan laskea myös jälkeenpäin tehtävillä toimilla. Samalla usein sisäilman laatu ja asumismukavuus parantuvat.
Luettelo pikkuplaneetoista: 169001–170000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 169001:stä ja päättyen 170000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ilmakivääri
Ilmakivääri on ilman- tai kaasunpaineella toimiva, yleensä pienikaliiperinen (yleisin kaliiperi .177 [4,5 mm]) kilpailu- ja harjoitusase, jota käytetään myös olympialaisten tarkkuuslajeissa. Ilmakivääriin ei Suomessa tarvita aseen hallussapitolupaa, mutta ostajan on oltava täyttänyt 18 vuotta. Alaikäiselle ilma-ase voidaan myydä huoltajan suostumuksella. Kuitenkin yli .25 kaliiberin tehokkaat ilma-aseet (yli 6,35 millin, kaasunpaineella toimivat) vaativat rekistöröinnin ja ovat luvanvaraisia.
Historiaa
Ilmakivääreitä on 1700-luvun lopulta lähtien käytetty myös metsästys- ja sotilasaseina - kyseessä ovat tällöin olleet suurella, erillisellä pumpulla tai kompressorilla täytettävällä ilmasäiliöllä varustetut aseet. Ilmakiväärit eivät kuitenkaan yleistyneet edellä mainitussa käyttötarkoituksissa monimutkaisen ja kalliin rakenteensa vuoksi, joka oli myös hyvin vikaherkkä. Valurautaiset paineilmasäiliöt saattoivat myös räjähtää; myöhemmin alettiin käyttää turvallisempia kuparisäiliöitä. Itävallan armeija käytti pieniä määriä ilmakivääreitä Itävallan ja Turkin välisessä sodassa vuosina 1788–1789 ja Ranskan vallankumoushallitusta vastaan 1793–1796 sotiessaan.
Toiminta
Nykyisissä ilmakivääreissä käytetään yleensä voimanlähteenä vaihdettavia hiilidioksidikaasukapseleita tai uudelleentäytettäviä paineilmasäiliöitä. Taittuvalla piipulla tai erillisellä vivulla viritettäviä jousimäntäisiä ilma-aseita ei käytännössä kilpailutoiminnassa enää nykyään käytetä. Myös sähkölaukaisu on yleistynyt.
Luoteina käytetään .177-kaliiperisissa aseissa yleensä lyijyisiä, tiimalasin muotoisia diabolo-luoteja, joissain aseissa ko. kaliiperin lyijyhauleja, huviammunnassa käytetään myös ns. tupsuluoteja jotka ovat metallipiikkejä, joihin on kiinnitetty langoista tehty pyrstötupsu. Suomessa harvinaisissa suurempikaliiperisissa, yleensä .22 (5,5 mm) ilmakivääreissä luodit ovat useimmin lyijy- tai rautahauleja. Ilmakiväärien luodin teho on pieni sen keveydestä ja pienestä nopeudesta johtuen, yleensä alle kymmenen joulea. Jotkut erikoismallit voivat olla huomattavasti voimakkaampia. .22-kaliiperisia ilmakivääreitä ei käytetä virallisissa kilpailulajeissa.
Ilmakivääriä ei Suomessa lain mukaan saa käyttää metsästykseen. Ilmakiväärin käyttö on kuitenkin sallittu sisätiloissa muun rauhoittamattoman nisäkkään kuin villiintyneen kissan tappamiseen.
PCP-ilma-aseissa käytetään yleensä 200 barin paineilmasäiliötä, joista regulaattorin (paineentasaajan) kautta ilma siirretään toiseen painekammioon, josta vasta otetaan varsinaiseen laukaukseen käytettävä ilma. Tällä tavoin on mahdollista saada saman tehoisia laukauksia pääpainesäiliön koosta riippuen useita kymmeniä ellei jopa satoja. Esimerkiksi pääpainesäiliö täytetään 200 barin paineeseen ja regulaattori asetetaan 125 barin paineeseen, tällöin aseen käyttöalue on 200 baarista 125 baariin.
Viola
Viola voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Jos haluu saada... Vol. 1
Jos haluu saada... Vol 1. on suomalaisen hip hop -artisti MC Nikke T:n eli Niko Toiskallion debyyttialbumi vuodelta 1990.
Levy sisältää muun muassa 1990-luvun alun suomi-hip hopin kulttiklassikoihin kuuluvat "Jos haluu saada" ja "Ihminen ei voi elää vetämättä".
Albumia myytiin ilmestymisvuonna yli 28 500 kappaletta ja se sai kultalevyn.
Levyn kansipapereissa lukee, että sitä ei pidä kuunnella liian kovalla, jotta naapurit eivät saisi kuulla ilmaiseksi.
Pyhäselän Urheilijat
Pyhäselän Urheilijat (PyU) on vuonna 1945 perustettu pyhäselkäläinen urheiluseura Pohjois-Karjalassa. Seuran lajeina ovat hiihto, jääkiekko, lentopallo, pesäpallo, salibandy ja yleisurheilu. Seuran puheenjohtaja on Maija Törmänen. Keihäänheiton maailmanmestari Aki Parviainen on Pyhäselän Urheilijoiden kasvatti.
Seura on saanut Wihurin palkinnon vuonna 2006 työstään urheilun hyväksi.
Yleisurheilu
Yleisurheilussa Pyhäselän Urheilijat on Suomen parhaimpia seuroja (seuraluokittelun seitsemäs 2005). Seuralla on myös merkittävää junioritoimintaa. Vuoden 2011 seuraluokittelussa seura on sijalla 45.
Lentopallo
Miesten lentopallojoukkue pelasi parhaimmillaan kaudella 1999-2000 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Supersarjassa. Tällä hetkellä lentopallossa toimii vain tyttöjoukkueita E-B –ikäluokissa. Miehet pelasivat Liperi Volleyn kanssa yhdistetyssä joukkueessa kakkossarjassa kaudella 2010-11. Yhtenä joukkueen kotisaleista toimii Reijolan koulu. Syksyllä 2010 joukkue selviytyi Suomen Cupissa aina välieriin saakka. Kauden 2010-11 päätteeksi seurayhdistelmä nousi Lentopallon 1-sarjaan. Sen enempää Liperissä kuin Pyhäselässäkään ei ole ykkössarjan mitat täyttävää salia. Joukkue kuitenkin pelaa tällä hetkellä kotiottelunsa Reijolan koululla ja käyttää kaudesta 2011-12 lähtien nimeä Susiraja Volley, eli lyhemmin SURVO. Joukkueen kotipaikaksi on kuitenkin nimetty Liperi.
Pesäpallo
Pesäpallossa PyU pelasi enimmäkseen Piirisarjan tasolla aina 1940-luvun lopulta 2000-luvun taitteeseen saakka. Maakuntasarjassa joukkue käväisi jo 1963 yhden kauden verran ja pelasi myöhemmin kolme kautta vuosina 1996-1998. Ikämiesten (yli 35 v) SM-turnauksessa PyU on parhaimmillaan sijoittunut neljännelle sijalle.
Huispaus (urheilulaji)
Huispaus on urheilulaji, jossa kaksi seitsenhenkistä joukkuetta pelaa toisiaan vastaan noin jääkiekkokaukalon kokoisella kentällä. Pelissä on erilaisia palloja, lupa tehdä fyysistä kontaktia ja pelaajilla on oltava luuta jalkojen välissä pelin aikana. Peli perustuu J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjan samannimiseen peliin, ja joskus siitä käytetäänkin nimitystä jästihuispaus erotuksena velhojen pelaamasta pelistä. Ehkä isoin ero näiden kahden variaation välillä on, että ihmisten pelaamassa palloilupelissä kenenkään ei oleteta osaavan lentää ja tämän takia sääntöjä on muokattu sopiviksi.
Kenttä on noin jääkiekkokaukalon kokoinen kulmista pyöristetty alue, jonka molemmissa päissä on kolme eri korkeudella olevaa maalirengasta. Kentällä on joukkueesta 3 jahtaajaa, 2 lyöjää, 1 pitäjä ja noin puolesta välistä eteenpäin myös 1 etsijä. Joukkueen koko on enintään 21 pelaajaa, joten vaihtomiehiä on runsaasti. Ottelu kestää noin 35 minuuttia ja loppuu kun sieppi napataan. Sieppi tulee kentälle 17 minuutin kohdalla ja sen nappaamisesta saa 30 pistettä. Sieppi on puolueeton toimitsijahenkilö ("sieppijuoksija"), joka pukeutuu mieluiten keltaiseksi, ja roikottaa itse sieppiä pelihousujensa takaosassa. Pelin loppuessa joukkue, jolla on eniten pisteitä, voittaa. Jahtaajat yrittävät heittää kaadon (löysähkö lentopallo) maalirenkaiden läpi ja pitäjä yrittää estää jahtaajia. Lyöjät häiritsevät parhaansa mukaan vastapuolta yrittämällä osua heihin ryhmyillä (polttopalloilla). Säännöistä tarkemmin alla.
Peli sai alkunsa 2005 USA:ssa ja jo kolmen vuoden päästä järjestettiin ensimmäiset maailmanmestaruuskisat. Peli on suosittu etenkin englantia puhuvien maiden opiskelijoiden keskuudessa, mutta tällä hetkellä sitä pelataan myös esim. Ranskassa, Belgiassa, Meksikossa, Argentiinassa ja Brasiliassa. Peli on levinnyt myös Aasiaan, mutta vahvaa huispauskulttuuria ei käytännössä ole kuin Englannissa, USA:ssa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Ranskassa. USA:ssa lajin harrastaijia on jopa kymmeniä tuhansia.
Huispauksen yksi kiinnostavimmista säännöistä ovat gender-equality rule (sukupuolten tasa-arvo) ja max four rule (enintään neljä). Nämä kun yhdistää, saadaan sukupuolten tasapainosääntö, mikä tarkoittaa että kentällä ei saa olla joukkueesta kuin enintään neljä henkilöä, jotka identifioivat itsensä saman sukupuolisiksi. Käytännössä siis kentällä on aina vähintään kolme naispuolista henkilöä. Tämä sääntö tekee huispauksesta täysin uniikin lajin, sillä siinä ei ole miehille ja naisille erikseen joukkueita ja henkilöt, jotka eivät identifioi itseänsä kumpaankaan kastiin, voivat pelata ongelmitta samoissa joukkueissa kuin muutkin.
Historia
Peli sai alkunsa "aurinkoisena sunnuntai-iltapäivänä" Middleburyn lukiossa USA:ssa 2005. Kaksi vuotta myöhemmin peli levisi viereiseen lukioon ja ensimmäinen koulujen välinen peli näki päivänvalon. Pelin huomattiin soveltuvan mainiosti opiskelijoille ja etenkin järjestöjen ja laitosten välisiin otteluihin, huispausta kun ei kukaan oikein osannut kunnolla pelata.
Vuonna 2008 pelattiin ensimmäiset maailmanmestaruuskisat Middleburyssä, ja paikalla oli 13 joukkuetta, aina Kanadasta asti. Urheilulajin kasvaessa kävi selväksi, että sille piti perustaa oma kattojärjestö. Voittoatavoittelematon International Quidditch Association (IQA) perustettiin 2010 ja sen tehtäväksi muodostui hallinnoida ja kehittää huispausta.
Huispaus Suomessa
Suomesta lähti 2011 pelattuihin kilpailuihin yksi joukkue Vaasan yliopistosta. Huispauskulttuuri kuitenkin hiipui nopeasti, sillä joukkue koostui lähinnä vaihto-oppilaista. Joukkueen perustaja Alberto Guzmán Abundes ihmetteli suomalaisten nihkeilyä loistavaa lajia kohtaan, ja epäili ihmisten olevan liian ujoja lajiin Suomessa.
Syksyllä 2017 Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan (Ayy) yhteisöjaosto Aava päätti yrittää uudestaan ja järjestää kaikkien aikojen ensimmäiset Akateemisen huispauksen MM-kisat Espoossa. Turnauksessa oli mukana 11 joukkuetta ja ensimmäinen akateemisen maailman huispausmestaruus saatiin ratkottua.
Suomesta on lähdössä Italiaan 2018 IQA World Cupiin maajoukkue.
Pelin kulku, säännöt, pelivälineet ja kenttä
Tällä hetkellä United States Quidditch (USQ) ja IQA julkaisevat omat sääntökirjansa, jotka ovat käytännössä samanlaisia. Tähän asti USQ on julkaissut ensin omat päivitetyt sääntönsä, jonka pohjalta IQA on joko päivittänyt ne omaan sääntökirjaansa tai muokannut niitä jotta "ne ottavat huomioon kansainvälisen pelin luonteen". Viimeisimmät vedokset kirjoista ovat USQ Rulebook 11 ja IQA Rulebook 2016-2018. Sääntöjä on myös kätevä muokata omanlaisiksi, niin kuin esimerkiksi on tehty Akateemisen huispauksen MM-kisoissa. Yleinen tapa onkin huispata niin että sieppi on heti alusta asti pelissä, mutta ei ole sidottu pelialueeseen. Tämä voi kuitenkin johtaa piinallisen pitkiin peleihin, kun sieppiä ei meinaa etsijöiden ponnistelusta huolimatta löytyä tuntikausiin. Seuraavaksi selostettavat säännöt pohjautuvat IQA:n sääntöihin.
Pelin kulku
Pelin alkaessa kentällä ovat kaikki muut pelaajat paitsi etsijät. Pelaajat ovat ryhmittyneet omalle pitäjäalueelleen, luudat ovat maassa ja pallot pois lukien sieppi järjestetty keskiviivalle. Tuomari huutaa "Lennä!" ja peli alkaa. Jahtaajat ja pitäjät pelaavat kaatoa ja yrittävät saada sen vastapuolen maalirenkaiden läpi, josta saa 10 pistettä. Lyöjät häiritsevät vastapuolta yrittäen osua heihin ryhmyillä. Muiden pelatessa etsijät ja sieppijuoksija odottavat kentän laidalla, kunnes 17 minuutin kohdalla etsijäpaitsio loppuu ja sieppijuoksija siirtyy kentälle. Etsijät seuraavat 18 minuutin kohdalla ja peli loppuu kun sieppi napataan, mistä saa tosin vain 30 pistettä. Sieppi on puolueetoon toimitsija, jonka pelihousuista selän puolella roikkuu tennispallo, joka siis on varsinainen sieppi. Tässä vaiheessa joukkue, jolla on eniten pisteitä, voittaa.
Peli on hyvin nopeatempoista, sillä vaihdot tapahtuvat lennosta, kaato siirtyy toiselle joukkueelle aina kun maali on tehty, kentällä ei ole selviä rajoja (ei rajaheittoja tms.) ja fyysinen kontakti on sallittua. Peli kestää yleensä 30-40 minuuttia, ja useissa turnauksissa siepille asetetaankin erilaisia rajoituksia (ei saa käyttää käsiä tms.), jotta peli pysyisi sopivan pituisena.
Pelivälineet ja kenttä
Ainutlaatuisin varuste huispauksessa on luuta, joka on käytännössä noin metrin mittainen keppi. Luudan tärkein ominaisuus on että se on kestävä eikä aiheuta vaaraa muille. Muuten pelaajat näyttävät käytännössä jalkapallon pelaajilta, paitsi että heillä on otsanauha osoittamassa heidän peliroolinsa.
Kaatona toimii yleensä löysähkö lentopallo, ryhmyinä polttopallo ja sieppinä sukkaan laitettu tennispallo, joka on viritetty sieppijuoksijan housuihin.
Kenttä voidaan perustaa mihin vain aukealle ja tasaiselle alueelle ja sen koko on noin 55x35 m. Kentän rajat ovat häilyvät, sillä peli ei keskeydy heti pallojen lentäessä ulos kentältä. Joukkueella on kolme maalia, jotka ovat eri korkeudelle asennettuja hulavanteita. Maalien valmistaminen voi olla vaikeahkoa, sillä niistä on yllättävän vaikea saada kestäviä. Innokkaat huispaajat ovat kuitenkin ladanneet nettiin videoita omista huispausmaaliviritelmistään. USA:ssa toimii myös pelkästään huispaukselle omistautuneita kauppoja.
Huispaus muualla
Peli saa aina tasaisin väliajoin huomiota medioissa, mutta valitettavan usein uutisointi on väärällä tavalla vitsikästä, eikä huispauksen luonteeseen sopivan itseironista. Esim. TV-sarja Rillit huurussa jaksossa päähenkilöt, jotka eivät ole erityisen haluttavia, kertovat harrastavansa huispausta.
Pelistä on tehty myös elokuva, joka kuvaa amerikkalaisen yliopistojoukkueen matkaa huispauksen maailmanmestaruuskisoihin.
Pohjois-Borneon kruununsiirtomaa
Pohjois-Borneon kruununsiirtomaa oli Britannian siirtomaa Borneon saarella. Labuanin kruununsiirtomaa liittyi uuteen siirtomaahan sen perustamisen aikana. Valtio oli olemassa vuodesta 1946 vuoteen 1963, jolloin se muuttui Malesian Sabahin osavaltioksi.
Mark I (panssarivaunu)
thumb|300px|Mark II; tankki no. 799 vallattuna [[Arrasin lähellä 11. huhtikuuta 1917]] thumb|300px|Viimeinen jäljelle jäänyt Mark II (naaras) Bovingtonissa thumb|right|300px|Mark IV (Tadpole) thumb|right|300px|Mark IV thumb|right|300px|Mark V (uros) thumb|right|300px|Mark V*:n katolla kaivannoista poispääsyn apuna käytetty irrotettava kisko thumb|right|300px|Mark V** thumb|right|300px|Liittoutuneiden Mark VIII (Liberty)
Mark I oli brittien kehittämä ja ensimmäisessä maailmansodassa käyttämä maailman ensimmäinen palveluskäyttöön otettu panssarivaunu. Mark I:stä kehiteltiin sodan aikana useita paranneltuja versioita. Panssarivaunun käyttöönotolla haluttiin murtaa ensimmäisen maailmansodan vuosia jatkunut asemasotavaihe.
Mark I näyttää sivulta katsottuna suunnikkaalta, ja sen ohjausjärjestelmä perustui nykyisten panssarivaunujen lailla oikean ja vasemman telaketjun välisen pyörintänopeuden vaihteluun. Vaunu pystyi ylittämään melko vaikeitakin esteitä, kuten piikkilankoja ja juoksuhautoja, ja suojasi miehistöä kevyiden aseiden tulelta.
Mark I
Alkuperäinen Mark I ”Mother” kehitettiin Little Willie -koevaunusta, jota Britannian armeija testasi vuonna 1915. Vaunun koeajot osoittivat sen liian hitaaksi ja siinä kokeiltu rungon päälle sijoitettu tykkitorni siirsi sen painopisteen liian korkealle.
Britti-amiraliteetti nimesi Mark I:n alkujaan ”maalaivaksi”, mutta sotasalaisuuden säilyttämiseksi vaunuja nimitettiin ”vesitankeiksi”. Vaunuja rakentaneen William Foster & Co. Ltd:n työntekijöille uskoteltiin, että he rakensivat vedenkuljetusajoneuvoja Mesopotamiaan sijoitetuille brittijoukoille.
Suunnikkaan muotoisella Mark I:llä oli alhainen painopiste ja pitkä telapituus, joiden ansiosta se pysyi hyvin pystyssä ylittäessään kumpareita ja kuoppia sekä juoksuhautoja. Mark I:tä oli kaksi aseistukseltaan toisistaan eroavaa mallia, ”Male” ja ”Female” (”Uros” ja ”Naaras”). ”Uros”-mallin aseistuksena sen sivu-ulokkeissa oli kaksi kuusipaunaista (57 mm) Hotchkiss-laivastotykkiä, ja neljä konekivääriä, ”Naaras”-malli oli aseistettu kuudella konekiväärillä. Pääasiallinen syy ”Naaras”-mallin valmistukseen oli tykkipula.
Vaunun runko oli yksiosainen: kahdeksan hengen miehistö ja moottori olivat samassa tilassa. Tämän ja huonosti järjestetyn ilmanvaihdon vuoksi vaunussa oli hyvin kuuma, jopa 50° C. Moottori kehitti häkää vaunun sisälle polttoaineen ja öljyn huurujen ja aseitten ruudinsavun lisäksi. Joskus koko miehistö saattoi pyörtyä tai alkoi voida pahoin päästessään takaisin raikkaaseen ilmaan. Ajettaessa sisällä oli valtava meteli, joten miehistö joutui kommunikoimaan keskenään käsimerkein. Koska vaunujen tähystysaukot olivat avoimia aukkoja, miehistö piti suojalaseja tai suojalaseista ja kettinginpätkistä tehtyjä suojanaamioita tähystysaukoista lentävien luodin ja kranaatinsirpaleiden varalta. Miehistö oli myös muitten sotilaitten tapaan varustettu kaasunaamareilla kaasuhyökkäysten varalta.
Vaunun ohjaaminen vaati neljän miehistöjäsenen yhteistyötä: kaksi ajajaa, joista yksi toimi myös vaunun komentajana ja käytti jarruja, toinen huolehti päävaihdelaatikosta. Kaksi vaihdemiestä käytti telaketjujen vaihteita, joilla määrättiin vaunun suunta ja vauhti. Jos vaunun moottori pysähtyi, jarrumiehet yrittivät käynnistää sen moottorin ja vaihdelaatikon väliin asennetulla käynnistyskammella. Ohjaaja pystyi tekemään loivia käännöksiä vaunun perään kiinnitetyllä kaksipyöräisellä ohjauspyrstöllä, jonka kumpaakin pyörää voi jarruttaa jarrukaapelista vetämällä. Tällöin vaunu kaarsi jarruttavan pyörän puolelle. Kääntöympyrä sitä käytettäessä oli 18 metriä. Laite todettiin rintamakäytössä hyödyttömäksi ja se poistettiin vaunuista muutaman kuukauden käytön jälkeen. Mark I kulki suunnilleen kävelyvauhtia, tiellä parhaimmillaan noin kuusi kilometriä tunnissa. Telat kestivät yleensä vain noin 40–50 kilometrin matkan, vetopyörät vain kolmisenkymmentä kilometriä.
Vaunuissa ei ollut radiolähettimiä, sillä tuon ajan laitteet olivat vielä liian kehittymättömiä ajoneuvokäyttöön. Viestintä komentokeskuksiin hoidettiin kahdella kirjekyyhkyllä, joilla oli omat luukkunsa sivu-ulokkeissa. Myös juoksulähettejä käytettiin, mikä koitui luoti- ja kranaattisateessa monesti lähetin kuolemaksi. Myöhemmissä Mark-vaunuissa käytettiin semaforeja merkinantoon.
Mark I:n kahdeksan millimetrin paksuinen sivupanssari ja kymmenen millimetrin etupanssari tekivät siitä suhteellisen immuunin käsiaseiden tulitukselle, mutta saksalaiset kehittivät K-panssarinlävistysluodin (Patrone SmK Kurz 7,92 mm). Seuraavassa Markin sukupolvessa oli paksumpi, K-luoteja lähes täysin läpäisemätön panssari. Vastavetona saksalaiset kehittivät erityisen 13,2 mm Mauser -panssarintorjuntakiväärin (13,2 mm Tank Abwehr Gewehr M1918).
Vaarana oli myös jalkaväen käsikranaattihyökkäys. Panssareita tuhottiin myös tykistöllä ja kranaateilla ja varsinkin Geballte Ladung -kasapanoksella, jossa oli monta yhteen sidottua käsikranaattia. Mark I:n vaunun katolle sijoitettu polttoaine saattoi syttyä hyökkäyksessä, ja miehistö palaa tuhkaksi.
Mark I -vaunuja rakennettiin 150.
Mark II ja III
Mark II ja III olivat koulutuspanssareita. Molempia rakennettiin vain 50 kappaletta. Mark II:ssa oli karkaisematon panssari, mutta niitä käytettiin kuitenkin Arrasin taistelussa, koska Mark IV:n kehitystyö oli kesken. Viittä Mark II:ta käytettiin Mark IV:n voimansiirtomekanismien testaukseen.
Mark IV
Mark IV oli hiukan muunneltu Mark I, jossa polttoaine oli erillisessä tankissa. Tällä pyrittiin suojaamaan miehistöä polttoaineen syttyessä. Mark IV:een ei ehditty saamaan paljonkaan uusia kehitteillä olevia piirteitä, jotka olisivat parantaneet panssarin laatua, koska uusia panssareita tarvittiin kipeästi maaliskuun 1917 taisteluihin.
Saksalaiset saivat varsinkin Cambrain taistelussa haltuunsa suuren määrän toimintakuntoisia ja korjauskelpoisia Mark IV -vaunuja ja siitä tulikin nimikkeellä Schwerer Kampfwagen (Beute); Saksan armeijan ensimmäisessä maailmansodassa eniten käyttämä panssarivaunumalli.
Mark V
Mark V:ssä oli parempi moottori ja ohjausjärjestelmä, tarvittiin vain yksi ajaja. Se oli oikeastaan sama kuin luvattu, toteuttamatta jäänyt Mark IV. Vaunua rakennettiin 400 kappaletta, 200 ”urosta” ja 200 ”naarasta”.
Mark V* ja V**
Parannettuja, pidennettyjä versioita Mark V:stä. Mark V*:tä pidennettiin, koska haluttiin ylittää leveitä juoksuhautoja. Mark V*:n pidennetty osa oli jalkaväkiryhmän kuljetustila, ja näin Mark V*:stä tuli ensimmäinen miehistönkuljetuspanssari. Vasta Israelin Merkava-panssarissa on taas palattu taistelupanssari-miehistönkuljetuspanssari-tyyppiseen toteutukseen. Mark V:tä rakennettiin 700, joista 500 "urosta" ja 200 "naarasta".
Mark V** oli muunneltu Mark, jossa oli voimakkaampi 225 hevosvoiman Ricardo-moottori.
Mark VI ja VII
Mark VI oli vain keskeneräinen kehitelmä, joka ei päässyt sarjatuotantoon. Mark VII oli helposti ohjattava mutta helposti tuleen syttyvä malli, jota tehtiin pieni erä.
Mark VIII "Liberty"
Alun perin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan yhteistyönä kehittelemä tankki, johon Yhdysvallat tuli mukaan ja Ranska jäi pois kehitystyöstä. Panssaria tuotettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Lacoste
Lacoste voi tarkoittaa seuraavia:
Christoph Meiners
thumb|Christoph Meiners Christoph Meiners (1747–1810) oli saksalainen historioitsija ja filosofi, joka toimi professorina Göttingenin yliopistossa. Meiners oli Johann Friedrich Blumenbachin ohella ensimmäisiä tiedemiehiä, joka pyrki luokittelemaan ihmislajin systemaattisiin rotukategorioihin.
Meiners yhdisti 1793 ilmestyneessä teoksessaan Historische Vergleichung kulttuurien kehittyneisyyden rotutyyppeihin. Kulttuurit hän jakoi "villeihin", "barbaarisiin", "alkavasti valistuneisiin" ja "valistuneisiin". Hän myös loi ihmisten nousevan asteikon, jossa ryhmät asetettiin seuraavaan järjestykseen: ihmisapinat, "metsäneekerit", "pensashottentotit", "bushmannit", "Etelänmeren neekerit", suomalaiset, mongoliset paimentolaiskansat, Länsi-Aasian nomadit, Etelänmeren saarikansat, eteläaasialaiset, hindut, länsiaasialaiset ja eurooppalaiset. Meiners myös katsoi, ettei "alempiarvoiset" voineet vaatia samoja oikeuksia "ylempiarvoisten kanssa".
Formula 1 -kausi 1991
Formula 1 -kausi 1991 oli historian 42. Formula 1-kausi. Se alkoi 10.3. Yhdysvalloista ja päättyi 3.11. Australiaan. Kuljettajien mestaruuden voitti Ayrton Senna ja valmistajien McLaren-Honda. Kausi 1991 oli muun muassa Mika Häkkisen ja Michael Schumacherin ensimmäinen.
Tallit ja kuljettajat
Seuraavat tallit ja kuljettajat kilpailivat Formula 1 -luokan maailmanmestaruudesta kaudella 1991
Kenttätunniste
Kenttätunniste (tag, label, field identifier) on tiedonhaun käsite. Kenttätunnisteita käytetään, kun halutaan hakea tietueita, joiden tietyssä kentässä hakuavain esiintyy. Kenttätunnisteita käytettäessä (seka)sanakirjatiedostosta tai käänteistiedostosta tutkitaan vain hakuavaimen kyseistä kenttää koskevia kirjauksia. Ellei kenttätunnistetta käytetä, tutkitaan yleensä kaikki avainta koskevat kirjaukset kentästä riippumatta.
Esimerkiksi DIALOG-tiedonhakupalvelun käyttämiä kenttätunnisteita ovat:
Viola (jalkapalloilija)
Paulo Sérgio Rosa, pelaajanimeltään Viola (s. 1. tammikuuta 1969 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa. Hyökkääjänä pelaava Viola edustaa nykyisin brasilialaista Uberlândia Esporte Clubea.