cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brasilian tiedeakatemia
Brasilian tiedeakatemia (, lyhennys ABC) on vuonna 1916 perustettu kansallinen tiedeakatemia Rio de Janeirossa Brasiliassa. Aluksi - joulukuuhun 1921 saakka - akatemian nimenä oli Brasilian tiedeseura. Tiedeakatemia toimii pyydettäessä Brasialian hallituksen tiedepoliittisena neuvonantajana. ABC pyrkii edistämään Brasilian yhteiskunnan tieteellistä kehitystä ja kehittää Brasilialle keskeisten teknisten aihepiirien opintoja.
Alligny-en-Morvan
Kunnan keskustassa oleva Saint-Hilairen kirkko on peräisin 1100-luvulta, mutta se on uudistettu myöhemmin. Kirkossa on 1500-luvulta oleva maalattu puinen pietà, sekä Marc Hénardin kuparista pakottamalla valmistettu tympanon.
Brasilian tiedeakatemia
Tiedeakatemialla on useita eri jäsenluokkia. Jäsenluokkia (vuoden 2021 jäsenmäärineen) ovat: varsinaiset eli pysyvät jäsenet (Membros titulares, 573 kpl), apujäsenet (nuoret jäsenet, Membros afiliados, 174 kpl), kirjeenvaihtajajäsenet (ulkomaiset jäsenet, Membros correspondentes, 196 kpl), liitännäisjäsenet (Membros associados, 52 kpl), yhteistyöjäsenet (Membros colaboradores, 4 kpl) sekä yhteisöjäsenet (membros institucionales). Jäseniä ovat esimerkiksi Carl Djerassi ja Roberto Augusto DaMatta.
Erillään tiedeakatemiasta, Brasiliassa toimii 20.7.1897 perustettu kulttuuriin ja (portugalin) kieleen keskittynyt Brasilian akatemia (, ABL), jossa on 40 vakituista ja 20 ulkomaista jäsentä.
Alligny-en-Morvan
Pierre Ecriten kylässä on Rooman vallan aikainen steela Stèle de Pierre Ecrite, ja jonka kautta kulki roomalainen tie Via Agrippa. 1700-luvulla kylän läpi kulki Autunin ja Saulieun välinen postireitti. Vuonna 1780 Pierre Ecriten kylään avattiin relais, eli postitalo jossa oli postia kuljettavalle vaunulle vaihtohevoset. Postitalo oli toiminnassa vuoteen 1851 saakka. Pierre Ecriten kylän tunnetuin tapahtuma sattui 16. maaliskuuta 1815, jolloin Napoleon pysähtyi sinne matkallaan Elban saarelta kohti Pariisia.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Rietin maakunta
Rietin maakunta on maakunta Latiumin alueella Keski-Italiassa.
Kilju
thumb|Kiljun valmistamiseen käytettyjä välineitä sekä pullo kirkastamatonta kiljua.
Rietin maakunta
Rietin maakunnan pinta-ala on 2 751 neliökilometriä ja asukasluku vajaat 160 000. Maakunta muodostuu 73 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Rieti.
Kilju
Kilju on kotitekoisesti pääosin vedestä, sokerista ja hiivasta valmistettu alkoholijuoma. Nykysuomen sanakirjan mukaan kilju on tarkemmin sanoen "väkevä, humalluttava kotitekoinen kalja".
Rietin maakunta
Rietin maakunta on perustettu vuonna 1927.
Kilju
Kiljun valmistaminen
Kilju valmistetaan yleensä muovisangossa, jonka tilavuus vaihtelee yleisimmin viiden ja 30 litran välillä. Toinen yleinen käyntiastia on 1,5–2 litran virvoitusjuomapullo, joka läpinäkyvyysominaisuutensa ansiosta antaa hyvän kuvan kiljun käymistilasta. Aikaisemmin maaseudulla kiljua on käytetty muurahaiskeossa kesäaikaan, sillä muurahaiskeon lämpötilan uskottiin olevan hyvä kiljussa tapahtuvalle alkoholikäymiselle. Kilju voidaan maustaa erilaisilla mehuilla tai esansseilla. Kiljun valmistaminen oli Suomessa laitonta vuoden 2017 loppuun asti, ellei siihen käymisvaiheessa lisätty riittävästi marjoja, hedelmiä tai viljatuotteita, mikä lakiteknisesti tekee tuotteesta viiniä tai olutta. Kokonaisuudessaan, ja kiljun valmistamisen laillisuuden osalta, alkoholilaki astui voimaan 1.3.2018. Alkuperäinen kielto kiljun valmistamisesta oli ollut voimassa vuodesta 1932.
Kaupallisesti valmistettu kilju
Ensimmäiset kaupallisesti valmistetut kiljut tulivat markkinoille 2022.
John Adams (kapinallinen)
John Adams (4. heinäkuuta 1768 – 5. maaliskuuta 1829 ) oli viimeinen eloonjäänyt HMS Bounty -laivan kapinallisista, jotka asettuivat asumaan Pitcairnin saarille tammikuussa 1790, vuosi kapinan jälkeen. Hänen oikea nimensä oli John Adams, mutta hän käytti nimeä Alexander Smith vuoteen 1808. Pitcairnin pääkaupunki, Adamstown on nimetty John Adamsin mukaan.
Youngin kuoleman jälkeen vuonna 1800 Adams alkoi juoda runsaasti ja myöhemmin hänellä oli väitetysti hallusinaatio, jonka jälkeen Adams tuli uskoon. Yhteisönsä johtajana Adams alkoi johtaa kirkollisia toimituksia ja hoitamaan yhteisöään.
Lucy Mancini
Lucy Mancini on kuvitteellinen hahmo Mario Puzon romaanissa Kummisetä ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa, joka kertoo italialaisamerikkalaisen rikollisperheen tarinan. Lucy on Sonny Corleonen tyttöystävä. Elokuvissa Lucyn osan näyttelee Jeannie Linero.
Vinnien isä Sonny oli tunnettu naistenmies, joka aloittaa seurustelun Lucy Mancinin kanssa vuonna 1945. Vaikka Sonny pitää huolta vaimostaan, hän tapaa Lucya ainakin kerran viikossa Lucyn asunnossa. Sonnyn saadessa surmansa mafiasodassa vuonna 1946, Lucy yrittää itsemurhaa.
Romaanissa hän rakastuu tohtori Jules Segaliin pari vuotta Sonnyn kuoleman jälkeen, mutta elokuvassa Kummisetä osa III esiintyy Lucyn ja Sonnyn poika Vincent Mancini-Corleone, josta tulee 1970-luvulla Corleonen perheen uusi Kummisetä.
Eeva-Liisa Moilanen
Anja Eeva-Liisa Moilanen (s. 17. kesäkuuta 1943 Riihimäki) on suomalainen varatuomari ja terveydenhoitaja, joka on toiminut kristillisen liiton Helsingin vaalipiirin kansanedustajana vuosina 1987–1995.
Opinnot
Moilanen kirjoitti ylioppilaaksi 1963 Riihimäen tyttölyseosta ja valmistui sairaanhoitajaksi 1967, kätilöksi 1968, terveydenhoitajaksi 1970 ja sairaanhoitajajohtajaksi 1973. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui 1984 ja 12 vuotta myöhemmin varatuomariksi. Hän on suorittanut LKV-kiinteistönvälittäjätutkinnon vuonna 1997.
Poliitikkona
Eeva-Liisa Moilanen toimi 1978 alkaen kristillisen liiton naisten toiminnanjohtajana, ja 1983 vaalien jälkeisen vaalikauden puolueen eduskuntasihteerinä, kunnes nousi itse eduskuntaan 1987 vaaleissa. Eduskuntakautensa päätyttyä 1995 hän jätti kristilliset.
Pyhtään kunnankirjasto
Pyhtään kunnankirjasto on Siltakylän taajamassa sijaitseva Pyhtään kunnankirjasto. Kunnankirjasto toimii kirjastorakennuksen kautta tapahtuvan tarjonnan, Kotkan kirjastoauto Ilonan sekä verkkokirjaston välityksellä. Pyhtään kunnankirjasto kuuluu Kymenlaakson kirjastojen yhteiseen Kyyti-kirjastokimppaan, jonka muiden toimipaikkojen tarjonta on myös pyhtääläisten käytettävissä.
Pyhtään kirjaston rakennus on vuodelta 2004. Suunnitteluvaiheessa 3,7 miljoonan hintaiseksi arvioitu kirjastorakennus on arkkitehtitoimisto Junkkari-Käppi-Toppila Oy:n suunnittelema. Vuonna 2018 uutisoitiin, että Pyhtään kirjaston omatoimikäytössä todettu häiriköinti saatiin loppumaan, kun tekijöiltä poistettiin omatoimikirjaston käyttöoikeus määräajaksi.
Vuonna 2020 Pyhtään kunnankirjaston kokoelmiin kuului runsas 41 700 nidettä, joista noin 36 600 oli kirjoja. Lainauksia tehtiin noin 77 400 ja fyysisiä käyntejä oli yli 33 000. Koronapandemian vaikutukset näkyivät kirjaston tunnusluvuissa.
Machiavellismi
pienoiskuva|Niccolò Machiavelli Machiavellismi on italialaisen, tarkemmin firenzeläisen, renessanssipoliitikon Niccolò Machiavellin mukaan nimetty oppisuunta, jossa hallitsijan ainoana moraalina on pyrkiä päämääräänsä välittämättä kansansuosiosta. Machiavellin teoksessa Ruhtinas (1532) on syvällinen kuvaus asiasta.
Machiavellismilla tarkoitetaan usein ajattelu­tapaa, jossa vallankäytön tarkoituksena on keinoja kaihtamatta säilyttää status quo. Sillä tarkoitetaan myös voimapolitiikkaa, joka ei menestystä tavoitellessaan kunnioita minkäänlaisia moraaliperiaatteita ja jolle tarkoitus pyhittää kaikki keinot. Machiavellismi on vallan hankkimiseen ja säilyttämiseen suuntautuvaa politiikan teoriaa.
Ajattelutapa perustuu hyvin kapeaan ja tarkoitushakuiseen tulkintaan Ruhtinas-teoksesta. Esimerkiksi Jean-Jacques Rousseau ja Antonio Gramsci pitivät Machiavellia kansanvallan eli tasavaltalaisuuden edelläkävijänä. Tästä kielii esimerkiksi teoksen julkaiseminen ainoastaan ”tavallisen kansan” käyttämällä italian kielellä latinan sijaan, mikä oli erittäin harvinaista vielä satoihin vuosiin.
Anna-Lena Grönefeld
Anna-Lena Grönefeld (s. 4. kesäkuuta 1985 Nordhorn) on saksalainen tennispelaaja. Hän on voittanut WTA-turnauksen kaksinpelissä kerran ja nelinpelissä yksitoista kertaa.
Uran alku
Grönefeld pelasi ensimmäistä kertaa naisten ITF-tason tennisturnauksessa vuonna 2001; hän eteni Horbin turnauksessa toiselle kierrokselle. Seuraavana vuonna hän otti Saulgaussa ensimmäisen ITF-turnauksen voittonsa ja huhtikuussa 2003 hän aloitti ammattilaisuransa. Grönefeld voitti kauden 2003 aikana neljä ITF-turnausta (Hull, Hamilton, Vancouver ja Oyster Bay), pelasi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen pääsarjassa (pääsi toukokuussa Bolin turnaukseen karsintojen kautta) ja karsi ensimmäistä kertaa pääsystä aikuisten Grand Slam -turnaukseen. Hänen sijoituksensa WTA:n maailmanlistalla koheni kauden aikana yli 400 sijaa.
Vuosi 2005
Vuonna 2005 Grönefeld pääsi menestyksen makuun myös WTA-tason kaksinpeliturnauksissa. Hän debytoi kaikkien Grand Slam -kisojen pääsarjassa ja eteni Wimbledonia lukuun ottamatta kaikissa kolmannelle kierrokselle. Hän eteni kolmessa WTA-turnauksessa loppuotteluun, helmikuussa Pattayalla ja syksyllä peräkkäisinä viikkoina Pekingissä ja Luxemburgissa; Pattayalla hän hävisi loppuottelun Conchita Martínezia vastaan kolmessa erässä (6–3, 3–6, 6–3), Pekingissä Marija Kirilenkoa vastaan suoraan kahdessa erässä (6–3, 6–4) ja Luxemburgissa Kim Clijstersia vastaan kahdessa erässä (6–2, 6–4).
Grönefeld pelasi myös hyvän nelinpelikauden voittaen kolme turnausta, helmikuussa Pattayalla ja syksyllä Torontossa ja Balilla; Pattayan turnauksessa hänen parinaan oli Marion Bartoli, Torontossa Martina Navrátilová ja Balin turnauksessa Meghann Shaughnessy. Lisäksi hän eteni Navrátilován kanssa nelinpelin välieriin sekä Wimbledonissa että Yhdysvaltain avoimissa; Wimbledonissa he hävisivät semifinaaliottelunsa Amélie Mauresmoa ja Svetlana Kuznetsovaa vastaan luvuin 6–4, 6–4 ja Yhdysvaltain avoimissa Jelena Dementjevaa ja Flavia Pennettaa vastaan luvuin 6–2, 6–4. Grönefeldin kaksinpelimenestys nosti hänet lokakuun alussa ensimmäistä kertaa kahdenkymmenen parhaan pelaajan joukkoon WTA:n kaksinpelin maailmanlistalla. Nelinpelin maailmanlistalla hän on ollut korkeimmillaan sijalla seitsemän (6. maaliskuuta 2006).
Vuosi 2006
Kaudella 2006 Grönefeld otti maaliskuussa uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton kaksinpelissä lyömällä Acapulcon Tier III -luokan turnauksen loppuottelussa Flavia Pennettan luvuin 6–1, 4–6, 6–2. Nelinpeliturnauksen hän voitti Acapulcossa parinaan Meghann Shaughnessy. Hän pelasi Shaughnessyn parina myös Australian avointen nelinpelissä edeten turnauksen semifinaaleihin. Kesällä Grönefeld ylsi kauden toisessa Grand Slam -kisassa, Ranskan avoimissa, puolivälieriin, joissa hän hävisi suoraan kahdessa erässä Justine Henin-Hardennelle; aiemmilla kierroksilla hän oli voittanut muun muassa 20:nneksi sijoitetun Marija Kirilenkon ja 32:nneksi sijoitetun Gisela Dulkon.
Vielä kesäkuisessa Eastbournen turnauksessa Grönefeld pelasi puolivälierissä, mutta Wimbledonissa hän hävisi jo ensimmäisellä kierroksella ja kauden lopuista 16 kaksinpelistään hän voitti vain neljä. Nelinpelissä hän voitti Shahar Pe'erin parina Stanfordin turnauksen kukistaessaan loppuottelussa parin Maria Elena Camerin / Gisela Dulko pistein 6–1, 6–4. Loppukauden kolmessa muussa nelinpelifinaalissa tuli tappio: Meghann Shaughnessyn parina San Diegossa parille Cara Black / Rennae Stubbs (6–2, 6–2), Cara Blackin parina Montréalissa parille Martina Navrátilová / Nadja Petrova (6–1, 6–2) ja Lisa Huberin parina Luxemburgissa parille Kveta Peschke / Francesca Schiavone (2–6, 6–4, 6–1).
Vanhimmisto (Jehovan todistajat)
Vanhin on Jehovan todistajien seurakunnissa vastuutehtävässä oleva kastettu miespuolinen henkilö. Heitä sanotaan myös valvojiksi. Vanhimmistoon pääseminen edellyttää <abbr title='3:1 Nämä sanat ovat luotettavat. Jos joku tavoittelee valvojan virkaa, niin hän haluaa hyvää työtä. 2 Valvojan tulee sen tähden olla nuhteeton, yhden vaimon mies, kohtuullinen tavoissaan, tervemielinen, järjestystä noudattava, vieraanvarainen, pätevä opettamaan, 3 ei juoppo rähisijä, ei toisia lyövä, vaan järkevä, ei riidanhaluinen, ei rahaa rakastava, 4 mies, joka johtaa hyvin omaa huonekuntaansa ja jonka lapset ovat alamaisia kaikella vakavuudella 5 (jos tosiaan joku ei osaa johtaa omaa huonekuntaansa, kuinka hän voi pitää huolta Jumalan seurakunnasta?); 6 ei äsken kääntynyt, jottei hän pöyhistyisi ylpeydestä ja joutuisi Panettelijalle langetettuun tuomioon. 7 Sitä paitsi hänellä tulee myös olla hyvä todistus ulkopuolisilta, jottei hän joutuisi häväistyksen kohteeksi ja Panettelijan ansaan.' style='color:Blue'>1. Timoteuksen kirjeen 3:1-7 vaatimusten täyttämistä. Yleensä jokaisessa seurakunnassa on ainakin koordinaattori, palvelusvalvoja ja sihteeri. Ennen 1970-lukua joka seurakunnassa oli vain yksi vanhin, joka oli samalla paikallisen seurakunnan johtajana. Myöhemmin tuli muutos, että vanhimman tehtäviä jaetaan useammille eri henkilöille.
Juupajoki
pienoiskuva|Juupajoen kunnanvirasto pienoiskuva|Juupajoen rotko. Kenkämuseo Koskenjalka taustalla pienoiskuva|Korkeakosken vanha kenkätehdas Juupajoki on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Juupajoen naapurikunnat ovat Jämsä, Mänttä-Vilppula, Orivesi ja Ruovesi. Juupajoki on väkiluvultaan Pirkanmaan maakunnan pienin kunta.
Vanhimmisto (Jehovan todistajat)
Vanhimmilla on ohjekirja Kiinnittäkää huomiota itseenne ja koko laumaan, jonka sisällö on luottamuksellista. Kirjan nimi perustuu Raamatun jakeeseen <abbr title='28. Kiinnittäkää huomiota itseenne ja koko laumaan, jonka keskuuteen pyhä henki on nimittänyt teidät valvojiksi.' style='color:Blue'>Apostolien teot 20:28. Vanhimpien kirjan kaikki periaatteet on kirjoitettu kaikille julkiseen Vartiotorni-lehteen ja kirja sisältää lähinnä lainauksia Raamatusta.
Anna-Lena Grönefeld
Vuodet 2007 ja 2008
Vuosi 2007 oli Grönefeldille edellistä heikompi. Kaksinpelissä hän putosi Australian avoimissa 2. kierroksella ja Ranskan avoimissa sekä Wimbledonissa 1. kierroksella. Vuoden aikana hän voitti WTA-kiertueella vain kuusi kaksinpeliä ja hävisi kuusitoista. Nelinpelissä hän voitti tammikuussa Meghann Shaughnessyn parina Sydneyn turnauksen kukistaen loppuottelussa parin Marion Bartoli / Meilen Tu erin 6–3, 3–6, 7–6(2). Australian avoimissa pari selviytyi puolivälieriin. Maaliskuussa he selviytyivät Dohan turnauksessa välieriin, mutta sen parempaan Grönefeld ei enää yltänyt vuonna 2007. Vuoden päättyessä hän oli kaksinpelin maailmanrankingissa sijalla 204.
Punnus (Käkisalmen piiri)
250px|thumb|right|Näkymä Svetlojen radioteleskoopista Vasiljevon laskettelurinteille. 175px|thumb|right|Punnuksen kunta Käkisalmen piirin kartalla. Punnus eli Krasnoozjornoje on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Ennen talvi- ja jatkosotaa Muolaan kuntaan kuulunut kylä sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa Punnusjärven rannalla 89 kilometriä Käkisalmesta lounaaseen. Kylässä on 900 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus
Punnuksen kunnan pinta-ala on 245,87 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Käkisalmen piirin Kuninkaanristin (Romaški), koillisessa Petäjärven (Petrovskoje), idässä Mäkrälän (Razdolje) ja Valkjärven (Mitšurinskoje) kuntiin sekä etelässä Leningradin alueen Viipurin piirin Kivennavan (Pervomaiskoje) ja Raivolan (Roštšino), lännessä Kyyrölän (Krasnoselskoje) ja luoteessa Kähärin (Gontšarovo) kuntiin. Pinta-alasta 74,3 % on metsää ja 15,0 % maatalousmaata.
Juupajoki
Pinnanmuodot
Kunnan länsi- ja eteläosat ovat melko alavia ja vastaavasti itä- ja pohjoisosassa korkeuserot ovat melko suuria.
Vanhimmisto (Jehovan todistajat)
Vanhimpien asema ja toiminta
Jehovan todistajia kehotetaan jatkuvasti olemaan avoimia vanhimmille, ottaen nöyrämielisesti ohjeet ja opetukset vastaan. Vanhimmat päättävät kurinpitotoimenpiteistä, esimerkiksi seurakunnasta erottamisesta tai siitä, saako kurinpitotoimien kohteena oleva henkilö vastata ja pitää puheenvuoroja kokouksissa, ja onko seurakunnan jäsen syyllistynyt johonkin syntiin.
Anna-Lena Grönefeld
Vuodet 2007 ja 2008
Vuonna 2008 Grönefeld on kilpaillut alemman tason ITF-turnauksissa ja voittanut kaksinpeliturnauksen Zlínissä, Alkmaarissa, Perigueux'ssa (myös nelinpelin voitto) ja Riminissä. Grand Slam -tasolle hän palasi elokuussa Yhdysvaltain avoimissa, joissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella 11:nneksi sijoitetun Daniela Hantuchován, toisella kierroksella sijoittamattoman Jessica Mooren ja kolmannella kierroksella 17:nneksi sijoitetun Alizé Cornetin. Neljännellä kierroksella hän hävisi kuudenneksi sijoitetulle Dinara Safinalle eräluvuin 5–7, 0–6.
Vanhimmisto (Jehovan todistajat)
Vanhimpien asema ja toiminta
Mikäli joku seurakunnasta on syyllistynyt johonkin rikkomukseen, vanhimmat tarvittaessa kutsuvat koolle oikeuskomitean, joka käsittelee asiaa, kuulustelee syyllistynyttä ja antaa päätökset. Vanhimpien tehtävistä on myös kerrottu Jehovan todistajien kirjoissa Järjestetyt tekemään Jehovan Tahto ja Palvo Jumalaa.
Vanhimman tehtävän menettämiseen voivat johtaa useammat synnit, kuten aviorikos tai alkoholin liikakäyttö, tai myös silloin, mikäli perheenjäsen luopuu uskostaan ja lähtee Jehovan todistajista, mikäli voidaan osoittaa että vanhin ei ole kunnolla yrittänyt kasvattaa häntä Raamatun opetusten mukaan. Tämä perustuu myös 1. Timoteuksen kirjeen jakeeseen "Jos joku ei osaa johtaa omaa huonekuntaansa, kuinka hän voi pitää huolta Jumalan seurakunnasta?" (1 Tim. 3:5).
Valvojat
Lisäksi:
Punnus (Käkisalmen piiri)
Maantiede ja asutus
Kunnan pohjoisosa kuuluu Vuoksen alankoon ja muu osa Karjalankannaksen kumpuilevaan keskiylänköön. Järviä ovat Vuoksen suvantojärvi, Raakolanjärvi (ven. Žuravljovskoje) ja Punnusjärvi, jokia Äyräpäänjoki (Bulatnaja), Härkäjoki eli Vuotjoki (Volotšajevka), Punnusjoki (Krasnaja), Kannilanjoki (Ptšelinka) ja Suontaanjoki (Strannitsa). Seudulla on lukuisia soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja turve. Luonnonsuojelualueita ovat Punnusjärven luonnonmuistomerkki ja Väärämäenselän rauhoitusalue. Ympäristön tila on hyvä.
Juupajoki
Vesistöt
Juupajoen alue kuuluu miltei kokonaan Längelmäveden reitin vesialueeseen, mutta välissä on aika monta jokea ja järveä. Pääosa Juupajoesta kuuluu Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen sisällä Leppähampaanjoen valuma-alueeseen. Kunnan suurimpia järviä ovat Mellinselkä (200,47 ha, osaksi Oriveden puolella), Kopsamo (98,84 ha), Muhujärvi (159,1 ha) ja Iso-Liesi (122,37 ha), jotka kaikki sijaitsevat kunnan itäosassa.
Punnus (Käkisalmen piiri)
Maantiede ja asutus
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu neljä kylää: Silino (entiset Muolaan Telkkälä ja Passila), Svetloje (ent. Valkjärven Valkiamatka eli Valkkola), Tšetverjakovo (ent. Valkjärven Lahdenpohja) ja Vasiljevo (ent. Valkjärven Suontaka). Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Svetloje. Kunnan alueella sijaitsevilla puutarha- ja huvila-alueilla on yli 900 palstaa, minkä perusteella loma-asukkaiden määrä voidaan arvioida noin 1 150 hengeksi.
Historia
Kunta sijaitsee Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamien Muolaan ja Valkjärven kuntien alueilla. Vuonna 1945 sinne alkoi muuttaa kolhoositalonpoikia Kirovin, Jaroslavlin ja Kalininin alueilta. Vuonna 1947 perustettiin leningradilaisen tehtaan ja sotilasakatemian aputaloudet. Seudun haja-asutus säilyi 1950-luvun alkuun saakka, jolloin aputaloudet muutettiin kolhooseiksi. Keskuskylä sai nimen Krasnoozjornaja vuonna 1949.
Juupajoki
Historia
Juupajoki sijaitsee aivan Hämeen ja Keski-Suomen rajalla. Juupajoen alue oli keskiajalle saakka kangasalalaisten erämaa-aluetta ja se luettiin Kangasalan suurpitäjään, johon Juupajoen ohella kuuluivat myöhemmät Orivesi, Eräjärvi ja Kuorevesi sekä osia Kuhmalahdesta ja Längelmäestä. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä, minkä jälkeen Juupajoen seudulle alkoi sijoittua uudisasukkaita. Vuoden 1540 tienoilla asutusta oli vain kahdessa kylässä, mutta 30 vuotta myöhemmin lueteltiin jo 11 kylää, joihin kuului yhteensä 27 taloa. Kuitenkin monet talot menettivät veronmaksukykynsä, jopa asukkaansakin, 1600-luvulla pitkiksi ajoiksi. Muistona tästä on kunnan paikannimistössä monta Autio-nimeä.
Juupajoen länsiosan kautta kulki jo vuosisatoja sitten vanha maantie Orivedeltä Ruoveden ja Virtain kautta Pohjanmaalle. Pitäjän liikenneolot paranivat huomattavasti, kun rautatie Tampereelta Haapamäen kautta Seinäjoelle, niin kutsuttu vanha Pohjanmaan rata, avattiin liikenteelle vuonna 1883. Rautatien ansiosta Korkeakoskesta tuli kunnan keskustaajama, ja sinne perustettiin saha, nahkatehdas ja kenkätehdas vuonna 1894. Kenkätehdas siirtyi vuorineuvos Emil Aaltosen omistukseen vuonna 1926 ja se työllisti 1960-luvulla liki 250 henkilöä. Korkeakosken kenkätehdasta kutsuttiin aikoinaan ”suutarien korkeakouluksi”, koska se toimi kenkäteollisuuden työntekijöiden koulutuspaikkana. Hyytiälän metsäasema kunnan länsiosassa on vuodesta 1910 lähtien toiminut Helsingin yliopiston metsäylioppilaiden harjoittelupaikkana.
Punnus (Käkisalmen piiri)
Liikenne ja talous
Kunnan läpi kulkevat Raudun ja Podgornojen (entinen Kivennavan Seppälä) sekä Jagodnojen (ent. Valkjärven Vaalimo) ja Ptšolinon (ent. Muolaan Ylä-Kuusaa ja Määttälä) väliset päällystetyt maantiet, joista haarautuu päällystetty paikallistie Punnukseen. Keskuskylästä on linja-autoyhteydet Pietarin Devjatkinon metroasemalle sekä Rautuun. Svetlojen kautta kulkevat Raudun, Korobitsynon (ent. Valkjärven Ilmola, Pentsilä, Päivilä ja Sakastila) ja Viipurin välillä liikennöivät linja-autot. Parnasin ja Ozerkin metroasemilta on linja-autoyhteys Vasiljevon laskettelukeskuksiin. Lähin rautatieasema on Raudussa.
Seudun pääelinkeinot ovat matkailu ja maatalous. Lihan ja maidon tuotantoa harjoittava maatalousyritys Krasnoozjornoje työllistää noin 200 henkilöä. Svetlojen kylässä sijaitsee Venäjän tiedeakatemian radioastronominen observatorio 32-metrisine radioteleskooppeineen, joka on yksi alansa parhaista havaintovälineistä koko maailmassa. Arviolta viidesosa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Juupajoki
Historia
Juupajoesta tuli itsenäinen kunta vuonna 1913. Kirkollisesti Juupajoki kuului Kangasalasta erotettuun Oriveteen, jonka Juupa-nimiseksi rukoushuonekunnaksi se erotettiin senaatin päätöksellä vuonna 1860. Juupajoesta tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1904 ja ensimmäisen oman kirkkoherran se sai vuonna 1913, jolloin Oriveden kirkkoherra vaihtui. Salokunnan kylässä oli ilmeisesti jo 1700-luvulla vaatimaton kirkkotupa. Juupajoen kirkko on rakennettu vuonna 1838. Korkeakoskella on oma, vuonna 1951 rakennettu kyläkirkko.
Punnus (Käkisalmen piiri)
Kyläkuva ja palvelut
Punnuksen kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista matalista kerrostaloista. Sen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet ja matkailu
Silinon lähellä on arkeologisia löytöpaikkoja. Kunnan alueella sijaitsee neljä talvisodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishautaa.
Vasiljevon kylässä on Snežnyi ja Zolotaja dolina -nimiset laskettelukeskukset ja Svetlojessa matkailukeskus Krasnoje ozero, jotka työllistävät talvisaikaan lähes 300 henkeä. Kunnan alueella toimii myös viisi lomakylää sekä kalastus- ja metsästysmaja.
Juupajoki
Historia
Juupajoen vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson ja se on vahvistettu vuonna 1957. Sen kuva-aiheina olevat vuota ja kuusenhavu viittaavat Korkeakosken nahkateollisuuteen ja Hyytiälän metsäaseman metsäopetukseen.
Juupajoelle asutettiin viime sotien jälkeen Valkjärven siirtoväkeä.
Kulttuuriympäristö
Juupajoen historiallisista kohteista Kallenaution kestikievari, Korkeakosken tehdasyhdyskunta , Lylyn rautatieasema ja Helsingin yliopiston Hyytiälän metsäasema ovat Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä. Luettelon aiempaan versioon vuodelta 1993 kuului Juupajoelta lisäksi Kopsamon–Sahrajärven kulttuurimaisema.
Kulttuuriset viittaukset
Juupajoen naapuripaikkakunnalla Orivedellä syntyneen sarjakuvapiirtäjä Tarmo Koiviston Mämmilä-sarjakuvissa Orivettä muistuttavan Mämmilän naapuripaikkakuntina esiintyvät Urovesi ja Eipäjoki.
Nähtävyydet
Juupajoen nähtävyyksiin kuuluu 1928 toimintansa lopettanut ja vuonna 1958 museoksi avattu Kallenaution kestikievari kantatien 66 varrella. Kirjailija Zachris Topelius oli Kallenautiossa aikanaan usein nähty kävijä. Lisäksi Juupajoella on Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo, Lylyn Varikolla toimiva Lylyn Viestivarikon Museo sekä Juupajoen rotko.
Juupajoella sijaitsee hiihtokeskus Juupavaara. Se sijaitsee Pirkanmaan ja koko Etelä-Suomen korkeimmalla kohdalla Venäläisvuorella, 232,5 metriä merenpinnan yläpuolella.
Liikenne
Kunnan alueella sijaitsee Juupajoen seisake sekä Korkeakosken rautatieasema. Matkustajajunat pysähtyvät ainoastaan Juupajoen seisakkeella. Seisakkeella pysähtyy päivittäin kuusi junavuoroa; kolme Tampereen suuntaan ja kolme Haapamäen suuntaan. Haapamäen suunnan junavuoroista kahden vuoron pääteasema on Keuruu ja yhden vuoron pääteasema on Vilppula, josta on taksiyhteys Haapamäen kautta Keuruulle. Kunnan kautta kulkevat kantatie 58 Orivedeltä Mänttään ja kantatie 66 Orivedeltä Virroille sekä rautatie Orivedeltä Haapamäelle. Juupajoelta on matkaa Tampereelle 55 kilometriä, Jyväskylään 115 kilometriä, Orivedelle 15 kilometriä ja Mänttään 35 kilometriä. Lähin lentokenttä on Tampere-Pirkkalan lentoasema.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Kylät
Juupajoen kyliä ovat Hirvijärvi, Hoivala, Hulipas, Hyytiälä, Höyde, Kihlala, Kokkila, Kopsamo, Korkeakoski, Lylyjärvi, Melli, Pirttikangas, Porvola, Pylkki (Pylkinautio), Pärri (Pärrinautio), Sahrajärvi, Sukkila.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Juupajoella oli 1 904 asukasta, joista 869 asui taajamassa, 1 011 haja-asutusalueilla ja 24:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Juupajoen taajama-aste on 46,2 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Korkeakoski.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Juupajoella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Oriveden kaupungin alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Juupajoen alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Juupajoen kunnan nykyisellä alueella.
Kartiskajärvi (Jämsä)
Kartiskajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä ja Jämsässä metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisellä ylängöllä mäkien välisessä painaumassa. Pohjoispuolella sijaitsee Saravuori, jonka huippu kohoaa noin 50 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen loivat rannat ovat metsämaata. Kuntien välinen raja ylittää järven kaakko-luoteis-suuntaisena niin, että noin neljäsosa siitä jää Jämsän puolelle.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,7 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa, joista lounaisrantaan laskeva on Ahvenjärven laskuoja, ja länsirantaan laskeva on Pahajärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee itäpäässä, missä järvestä työntyy kuruun kapea lahti. Laskuoja yhtyy suolla Saarijärveltä tulevaan laskuojaan. Oja laskee Vähään Kartiskajärveen, joka laskee puolestaan lopulta Väärä-Kalkkuun.
Historiaa
Vuosien 1958 ja 1965 peruskartoissa ovat järvien väliset ojat osittain perattu suoriksi. Järven vierestä kulki tuolloin jo metsäautotie ja se itärantaan oli rakennettu kolmen rakennuksen kämppä. Kämppä näkyy vielä vuoden 1981 kartassa mutta ei enää seuraavassa vuoden 1988 kartassa.
Aegukga
Aegukga voi tarkoittaa seuraavia:
Arto Kivimäki
thumb|250px|Arto Kivimäki (oik.) keskustelemassa Kaisa Neimalan ja [[Leena Krohnin kanssa Helsingin kirjamessuilla 2008]]
Arto Kivimäki (s. 26. huhtikuuta 1963 Seinäjoki) on antiikin maailmaan erikoistunut kääntäjä ja kirjailija. Hän on asunut pitkään Joensuussa ja opiskellut Helsingissä ja Tampereella. Hän asuu Riihimäellä.
Antônio Campelo de Aragão
Antônio Campelo de Aragão (5. lokakuuta 1904 – 10. syyskuuta 1988) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 5. heinäkuuta 1936 ja nimitettiin Cuiabán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sestan titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Aquino Correa, jota avustivat Luis do Amaral Mousinho ja Aureliano de Matos.
Campelo de Aragão sai 18. joulukuuta 1956 nimityksen Petrolinan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 6. helmikuuta 1975. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Laitakarin hylky
Laitakarin hylky eli Laitakarin malmihylky on puurakenteisen purjealuksen hylky Oulun edustalla Hailuodon pohjoispuolella sijaitsevan Laitakarin saaren lähistöllä. Se tuli meriarkeologien tietoon vuonna 1980 oulunsalolaisen kalastajan ilmoitettua sukellusseura Oulun Vesimiehille troolien juuttuneen kiinni puisiin rakenteisiin. Hylky on muinaismuistolain suojelema niin kutsuttu museohylky ja sen tutkimisesta vastaa Pohjois-Pohjanmaan museo.
Hylky lepää noin kahdentoista metrin syvyydessä partaitaan myöten pohjamutaan hautautuneena, ainoastaan keulaosa kohoaa noin kaksi ja puoli metriä pohjan yläpuolelle. Löytöhetkellä hylky oli huonokuntoinen, muun muassa takila ja mahdolliset kansirakenteet puuttuivat kokonaan. Vesimiesten sukeltajat kartoittivat aluksen alustavasti jo löytökesänä, ja hylkyä on tutkittu Pohjois-Pohjanmaan museon meriarkeologisena pääkohteena vuosina 1986–1991.
Aluksen kokonaispituus on ollut noin 22,5–23,0 metriä ja suurin leveys noin seitsemän metriä. Aluksen peräosa oli revennyt ja peräranka peräpeileineen katkennut ja kaatunut pohjalle. Takilaa tai mastoja ei ole paikannettu, mutta hylystä on löydetty takilan osia, muiden muassa pylpyröiden pyöriä. Aluksen majoitustilat ja keittiö ovat sijainneet aluksen peräosassa, josta on löydetty tiiliä sekä keittiöesineitä. Esinelöytöjä on tehty vain vähän, ja niihin kuuluvat muun muassa valurautainen kolmijalkapata sekä paistinpannu, pulloja, lasipikari, nappeja, sekä sahan ja kengän jäänteet. Hylystä on löydetty yksi ainoa raha, ruotsalainen neljänneskillingin kolikko vuodelta 1803.
Hylky on ollut uppoamishetkellä rautamalmilastissa, ja sieltä on löydetty runsaasti särmikkäitä kivenlohkareita muistuttavia malmilohkareita. Malmi on Oulun yliopiston kivimuseon arvion mukaan peräisin Keski-Ruotsin kaivoksista, josta sitä 1800-luvulla kuljetettiin Perämeren rannikolla sijaitseviin sulattamoihin.
1800-luvulla Pohjois-Suomessa ei tiettävästi ole ollut vuorimalmia käyttänyttä rautateollisuutta, joten tunnistamaton hylky lienee ruotsalainen alus, joka on joskus 1800-luvun puolivälissä harhautunut Pohjanlahden itärannalle ja uponnut.
Sääskenvalkku
Sääskenvalkku (Malaxis monophyllos) on pienikokoinen ja vihreäkukkainen kämmekkälaji. Sitä tavataan laajalla alueella Euraasiassa. Suomessa laji on rauhoitettu koko maassa. Sääskenvalkku on Suomen luonnonsuojeluasetuksessa erityisesti suojeltava laji. Suomessa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen sääskenvalkku kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varren tyvessä on sipulinmuotoinen paksunnos. Leveänsoikeita, ohuita, monisuonisia ja 2–7 cm pitkiä lehtiä on yksi, joskus kaksi aivan maanrajassa. Kukinto on pitkä, tähkämäinen ja monikukkainen. Pienet kukat ovat kellanvihertävän valkeat, kukkien huulet ovat kääntyneet ylöspäin ja ne ovat kannuksettomia. Kukkien kehälehdet ovat kapeita. Sääskenvalkku kukkii kesä-heinäkuussa. Kukat pysyvät kukinnossa vielä kuihduttuaan, mutta muuttuvat solukon kuollessa melkein valkoisiksi.
Sääskenvalkun juurisienen on arveltu olevan myös lepän juurisieni tai loinen.
Sääskenvalkun voi sekoittaa pienempikokoiseen suovalkkuun (Hammarbya paludosa), jolla kuitenkin on yleensä kaksi paksua lusikkamaista lehteä.
Levinneisyys
Sääskenvalkku on pohjoinen ja mantereinen kasvi. Hyvin hajanainen levinneisyysalue ulottuu Norjasta ja Alpeilta itään Japaniin saakka. Pohjois-Amerikassa tavataan sääskenvalkun muunnosta (var. barchypoda). Suomessa sääskenvalkkua on kasvanut harvinaisena siellä täällä Etelä-Lapista Ahvenanmaalle, mutta se on taantunut. Nykyisin sitä on Etelä- ja Keski-Suomessa toistakymmentä esiintymää. Vahvin keskittymä sääskenvalkulla Kemin, Keminmaan, Tervolan ja Tornion alueelta, jolta tunnetaan yli 50 esiintymää.
Elinympäristö
Sääskenvalkku on kalkinvaatija. Suomessa se kasvaa kosteilla, runsasravinteisilla ja puolivarjoisilla lettosoilla, lähteiden luona, tervaleppäluhdissa ja kalkkikallioniityillä. Tilapäisesti lajia saattaa tavata kosteissa kaivannoissa kuten ojissa. Sääskenvalkun kasvupaikat ovat vähentyneet kosteikkojen kuivattamisen ja kallioiden louhinnan takia. Myös karjan metsälaiduntamisen loppumisen arvellaan vähentäneen lajin kasvupaikkoja, koska maapohja ei rikkoonnu laidunnuksen seurauksena.
Beppe Gabbiani
Giuseppe "Beppe" Gabbiani (s. 2. tammikuuta 1957 Piacenza) on italialainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 17 F1:n MM-osakilpailuun, mutta selviytyi karsinnasta lähtöruudukkoon vain kolme kertaa. Ruutulipulle saakka hän ei selvinnyt kertaakaan.
Alkuvaiheet
Gabbiani aloitti ajamisen kartingissa 14-vuotiaana, jossa hän voitti Italian mestaruuden 100-kuutioisten 1-luokassa.
Formula 3
Karting-menestyksensä ansiosta Gabbiani nousi isompiin ajoluokkiin. Formula 3 -sarjassa hän voitti debyyttikisansa Chevronin autolla Paul Ricardin radalla ja oli lopputuloksissa neljäs vuonna 1977.
Formula 2
Vuonna 1978 Gabbiani siirtyi ajamaan Formula 2 -sarjaa, jossa ei pärjännyt Chevron -auton heikon suorituskyvyn vuoksi. Hän keräsi kauden aikana 2 pistettä ja sijoittui 20. sijalle. Hän palasi ajamaan F2-autoilla vuosiksi 1979-1980 ja 1982-84. Kaudella 1982 Gabbianin rooliksi koitui pisteiden kerääminen tallikaverin Stefan Bellofin taistellessa voitoista. Lopputuloksissa he sijoittuivat peräkkäinpiste-eron jäädessä kuuteen pisteeseen. Seuraavalla kaudella hän voitti kauden viidestä ensimmäisestä kilpailusta neljä, mutta menetti mestaruuden kärsittyään auton luotettavuusongelmista kauden aikana. Hän sijoittui lopulta kolmanneksi. Vuonna 1984 Gabbiani osallistui vain yhteen osakilpailuun, jossa hän keskeytti.
Formula 1
Gabbiani debytoi F1-sarjassa kaudella 1978 osallistumalla kauden kahteen viimeiseen kilpailuun Surtees-tallin autolla, mutta karsiutui kummassakin osakilpailussa. Vuonna 1981 Gabbiani kilpaili Osella-tallin autolla kauden kaikissa osakilpailuissa, mutta karsiutui kolmea lukuun ottamatta kaikissa kilpailuissa. Kesken kauden tallikaveriksi palkattu Jean-Pierre Jarier sai parempaa tulosta aikaiseksi samalla autolla, mikä vaikutti Gabbianin jatkomahdollisuuksiin sarjassa. Hänen viimeiseksi kilpailukseen jäi Las Vegasin Grand Prix 1981. Gabbiani osallistui kerran myös MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Muut sarjat
F1:n jälkeen Gabbiani kilpaili erilaisissa urheilu- ja vakioautosarjoissa. Vuonna 2003 hän sijoittui kolmanneksi FIA Sportscar Championship -sarjassa. Gabbiani ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja heikolla menestyksellä vuosina 1981, 1984, 1986, 2003 ja 2006.
Reginald Hill
Reginald Hill (3. huhtikuuta 1936 Hartlepool, County Durham – 12. tammikuuta 2012) oli brittiläinen rikoskirjailija, joka tunnetaan etenkin Yorkshireen sijoittuvasta kirjasarjasta, jonka päähenkilöinä ovat Andrew Dalziel ja Peter Pascoe. Kirjojen pohjalta on tehty televisiosarja Yorkshiren etsivät (Dalziel and Pascoe). Varhaisemmat suomennokset ovat ilmestyneet SaPo-sarjassa.
Bonifácio Piccinini
Bonifácio Piccinini (13. toukokuuta 1929 – 28. marraskuuta 2020) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 11. helmikuuta 1960 ja nimitettiin Cuiabán arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Turres in Byzacenan titulaariarkkipiispaksi 27. kesäkuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Orlando Chaves ja Antônio Afonso de Miranda.
Piccininistä tuli Cuiabán arkkipiispa 15. elokuuta 1981. Hän jäi eläkkeelle 9. kesäkuuta 2004.
Jussi Homan
Johan "Jussi" Homan (17. toukokuuta 1891 Kotka, Suomen suuriruhtinaskunta – 22. kesäkuuta 1977 Kotka, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja harmonikkapedagogi. Häntä pidetään eräänä ensimmäisistä 1900-luvun alun suomalaisen harmonikkamusiikin pioneereista, joka oli luomassa pohjaa harmonikan soiton ja harmonikkamusiikin kehittämiselle Suomessa.
Tausta
Jussi Homanin isä Johan Huuman (16. kesäkuuta 1846 Viro – 8. joulukuuta 1918 Kotka) oli kelloseppä, soitinkorjaaja ja -rakentaja, joka valmisti Suomessa tiettävästi ensimmäisen 3-rivisen semitonharmonikan 18-bassolla vuonna 1906. Jussi Homan soitti nuoresta lähtien 2-rivistä hanuria, jatkaen 15-vuotiaana soittoaan isänsä rakentamalla 3-rivisellä semitonharmonikalla. Jussin on kerrottu aloittaneen harmonikan soittamisen noin 5-6-vuotiaana ja esiintyneen ensimmäisen kerran julkisesti noin kahdeksanvuotiaana. Hänen ensimmäinen varsinainen opettajansa oli italialainen soittajakuuluisuus Domenico Ruffo, joka tuohon aikaan asui Kotkassa. Jussi Homan oli kotikaupungissaan ja Kymenlaakson maaseudulla nimekäs iltama- ja hääsoittaja jo 1900-luvun alussa.
Yhdysvaltoihin
Ensimmäisen maailmansodan tapahtumien alla Jussi Homan lähti 20-vuotiaana Yhdysvaltoihin 1911. Lähtö Suomesta tapahtui salaa, koska Jussi tahtoi välttää asepalveluksen tsaarinaikaisen Venäjän armeijassa. Jussi Homan toimi Yhdysvalloissa aluksi muun muassa armeijan viihdystysjoukoissa. Hän vietti maassa 11 vuotta, saaden vaikutteita erikoisesti italialaissyntyisen Pietro Frosinin harmonikansoitosta. Hän osti italialaisen porrastetun 5-rivisen 120-bassoisen harmonikan ja opetteli nuotinlukutaidon. Homan kehittyi suosituksi soittajaksi varsinkin amerikansuomalaisten keskuudessa ja piti oppilaita. Myös ensimmäiset viisi Victor-yhtiön julkaisemaa savikiekkolevytystä tehtiin Yhdysvalloissa yhteistyössä toisen harmonikansoittajan, Matti Söderlundin, kanssa vuonna 1920.
1920-luvun huippuvuodet
Vuonna 1922 Homan palasi nyt itsenäistyneeseen Suomeen ja Kotkaan, jossa hän aloitti opetustyön ja jatkoi muusikonuraansa. Hän voitti 6. lokakuuta 1925 Helsingin työväentalolla pidetyn, L. Silotin järjestämän harmonikkakilpailun, jota pidetään ensimmäisenä suomalaisena valtakunnallisena harmonikkakilpailuna. Kilpailuun osallistui kahdeksan soittajaa ja sen tuomaristossa olivat Tauno Hannikainen, Armas Maasalo ja Lepo Laurila. Homan oli myös ensimmäinen Suomen Yleisradiossa soittanut harmonikkataiteilija, esiintyen suorassa lähetyksessä 26. huhtikuuta 1928, kello 18.30. Viimeinen radioesiintyminen oli vuonna 1940. Homan levytti myös kolme soololevyä vuonna 1928.
Fazerin musiikkikaupan konserttitoimisto organisoi merkittävän valtakunnallisen harmonikkakonserttikiertueen vuonna 1929. Homanin lisäksi kiertueelle osallistuivat Leander Norrback, August Kaipiainen ja Gösta Östman. Harmonikkakvartetti esiintyi 42:lla paikkakunnalla 3. syyskuuta – 17. lokakuuta ja esitti pääasiassa konserttimusiikkia, mikä oli poikkeuksellista sen aikaisessa harmonikkamusiikkiperinteessä. Kiertue olikin tärkeässä roolissa sekä harmonikan mahdollisuuksien esiintuomiseksi konserttimusiikissa että nuotinlukutaidon merkityksen korostamisessa aikansa harmonikansoittajien parissa.
Viihdemuusikko ja harmonikkapedagogi
1920-luvun huippuvuosien jälkeen Homanin ura seestyi hieman 1930-luvulle tultaessa. Hän perusti oman yhtyeen, Kotkan Pojat, joka oli aktiivinen koko vuosikymmenen ajan viihde- ja tanssimusiikin saralla. Homanin lisäksi yhtyeessä soittivat Arvo Koivu (viulu), Aarne Masalin (banjo, kitara, mandoliini), Sulo Virtanen (saxofoni, klarinetti), Oiva Höglund (rummut), sekä toisena hanuristina Unto Kirjavainen. Hieman lyhyemmän aikaa yhtyeessä soittivat myös saxofonisti Veikko Enberg sekä rumpali Pauli Maranko. J. Homanin trio levytti Homanin viimeisiksi jääneet levytykset vuonna 1935.
Jussi Homan keskittyi opetustyöhön yhä päätoimisemmin 1930-luvulta lähtien ja siitä tuli hänen pääasiallinen harrastuksensa musiikkialalla sotavuosista eteenpäin. Teemu Huusarin mukaan Homanilla oli 92 oppilasta hänen itse kirjoittamassaan nimilistassa, mutta opetustyön vaikutus ulottui todennäköisesti laajemmallekin. Homanin itsensä mukaan hänen parhaimpia oppilaitaan olivat myös hiihtäjänä tunnetuksi tullut Unto Kirjavainen (1915–2004), Jukka Ollila (s. 1926), kanttoriurkuri Erkki Toikka (1927–1993) sekä viulunrakentajanakin tunnettu Risto Vainio (s. 1930).
Levytykset
Matti Söderlundin kanssa
Johan Homan
Vincenzo Galilei
Vincenzo Galilei (1520 – 2. heinäkuuta 1591) oli italialainen luutisti, säveltäjä ja musiikkiteoreetikko. Hän oli Galileo Galilein isä. Vincenzo Galilei syntyi Santa Maria a Montessa ja kuoli Firenzessä. Hänen sävellyksiinsä kuuluu muun muassa kaksi kirjaa madrigaaleja ja luuttumusiikkia. Osassa hänen luuttukappaleistaan on mukana laulu.
Jussi Homan
Levytykset
J. Homanin trio
Vaikutus
Teemu Huusarin mukaan Jussi Homan oli aikakautensa parhaita suomalaisia harmonikansoittajia. Hänen merkityksensä oli suuri konserttimusiikin ja nuotinlukutaidon esittelemisessä suomalaisille harmonikansoittajille sekä harmonikkayleisölle. Hänen mukanaan Suomeen rantautui myös paljon nuotinnettua yhdysvaltalaista musiikkia, kuten ragtimea. Pedagogina hän koulutti lukuisia harmonikkamusiikin harrastajien piirissä tunnetuksi tulleita konsertti- ja viihdemuusikoita ja jopa hänen eläessään alettiin puhua "Huumannin koulukunnasta". Kaiken kaikkiaan häntä voidaan pitää eräänä ensimmäisistä suomalaisen harmonikkamusiikin mestareista ja pioneereista, jotka loivat pohjan harmonikan soiton ja harmonikkamusiikin pitkäjännitteiselle kehittämiselle Suomessa.
Lannevesi
Lannevedellä toimii Lanneveden alakoulu, joka on perustettu vuonna 1899 sekä Lanneveden POP Pankki. Pankin yhteydessä toimii myös asiamiesposti. Kylällä toimii aktiivinen Lanneveden Sampo Nuorisoseura ry, joka on muun muassa julkaissut vuonna 1998 kyläkirjan ”Tuttua seutua Lanneves”. Nuorisoseurantalo Sampola on ahkerassa käytössä juhla- ja harrastuskäytössä. Lannevedellä järjestetään joka juhannus Kiimasen savulenkki -urheilutapahtuma. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1983 lähtien.
Lannevedellä vaikuttaneita tai Lannevedeltä kotoisin olevia tunnettuja henkilöitä ovat esimerkiksi Kirsti Paakkanen, taiteilija Frans Toikkanen ja näyttelijä Tarmo Manni.
Lannevesi valittiin vuonna 2014 Keski-Suomen Vuoden kyläksi.
Saarijärvi (Orivesi, Ristijärvi)
Saarijärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Ristijärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Ristijärvellä, mutta kuitenkin lähempänä Korvenkylää ja Haukilahtea. Se sijaitsee ylängöllä mäkien välisessä painaumassa, johon on muodostunut suo ja järvi. Järvella on kartan mukaan yksi saari, joka on puuton suosaari. Se on 80 metriä pitkä, 30 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 14 aaria. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja se on metsämaata, jonka rannat ovat paikoin avosuota. Sen ohitse kulkee metsäautotie, joka lähtee Länkipohjan ja Hallin yhdistävältä tieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 157 metriä mpy. Siihen on johdettu länsipuolelta ojitetun suon laskuoja. Järven luusua sijaitsee sen pohjoispäässä, joska laskee kilometrin pituinen oja Vähään Karsikkojärveen. Se laskee vuorostaan 2,3 kilometrin päähän Väärä-Kalkkuun.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa sen tulo ja laskuoja oli jo perattu koneellisesti. Metsäalueelle ja järven itärannan kautta oli vuoteen 1981 mennessä rakennettu metsäautoteitä.
Susan Raye
Susan Raye (s. 8. lokakuuta 1944 Eugene, Oregon) on yhdysvaltalainen countrylaulaja.
Raye tuli tunnetuksi yhteistyöstään Buck Owensin kanssa. Hän aloitti pian myös soolouransa ja sai suurimman hittinsä laululla ”(I’ve Got a) Happy Heart”, joka nousi Yhdysvaltain countrylistan kolmannelle sijalle. Yhteistyö Owensin kanssa päättyi Don Richin kuolemaan vuonna 1974, mutta Raye jatkoi soolouraansa United Artists Recordsilla. Hän lopetti tähänastisen levytysuransa 1980-luvulla.
Raye meni vuonna 1972 naimisiin Owensin rumpali Jerry Wigginsin kanssa. Avioliitosta syntyi kuusi lasta. Hän opiskeli 1980-luvulla psykologiaa ja on vannoutunut kristitty. Hän teki vielä 6. elokuuta 2003 harvinaislaatuisen julkisen esiintymisen Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman 75-vuotisjuhlassa. Kunniavieras tulkitsi tilaisuudessa aiemman hittisinglensä ”Los Angeles International Airportin”.
Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja
Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, selkänimeke Englannin kirjallisuuden kultainen kirja, on vuonna 1933 ilmestynyt englanninkielisen kirjallisuuden antologia. Se kuuluu eri kielistä kirjallisuutta esittelevään sarjaan Maailmankirjallisuuden kultainen kirja. Teoksen on toimittanut ja kirjailijaesittelyt kirjoittanut Eino Railo. Kirjan on vuonna 1933 kustantanut WSOY.
Teoksen alussa on Railon johdanto "Piirteitä englanninkielisen kirjallisuuden kehityksestä". Teos kattaa englantilaisen kirjallisuuden lisäksi Yhdysvallat, Kanadan, Australian ja Uuden-Seelannin. Kunkin kirjailijan tekstinäytteiden ohessa on elämäkertatietoja. Johdannossa Railo toteaa:
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2020
Joukkueet
Kaikki 55 UEFA:n jäsenmaata saivat osallistua karsintoihin. Joukkueet jaettiin kymmeneen lohkoon, joista viidessä pelasi viisi joukkuetta ja lopuissa kuusi.
Sijoituksen määräytyminen
Tasapisteissä olevien joukkueiden järjestys sarjataulukossa määritettiin seuraavasti:
Lohkot
Ottelut pelattiin välillä 21. maaliskuuta – 19. marraskuuta 2019.
Pudotuspelit
Joukkueet, jotka eivät pääseet kisoihin karsinnoista suoraan, saivat mahdollisuuden päästä lopputurnaukseen pudotuspelien kautta. Kansojen liigan kullekin liigalle oli varattu yksi lopputurnauspaikka. Marraskuussa 2020 pelattaviin pudotuspeleihin pääsi kunkin liigan lohkovoittajat, jos se ei ollut jo päässyt kisoihin. Kisoihin päässeiden paikat täytettiin liigan seuraavaksi parhaiten sijoittuneilla joukkueilla ja sen jälkeen tarpeen mukaan alemmista liigoista.
Notion
Notion voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Stream of Passion
Stream of Passion oli progressiivista metallia soittava yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita myös sinfonisesta metallista.