cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Willie Brown
Willie Brown (s. 6. elokuuta 1900 Clarksdale, Mississippi – 30. joulukuuta 1952, Tunica, Mississippi ) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, kitaristi ja laulaja. Brownia pidetään yhtenä merkittävimmistä varhaisista delta blues -kitaristeista. Hän soitti suurimman osan urasta muiden muusikoiden taustalla, ei niinkään sooloartistina - hän esiintyi muun muassa Charley Pattonin, Son Housen ja Robert Johnsonin kanssa.
Elämä
Willie Brown syntyi Mississipissä ja hänen elämästään tiedetään melko vähän mitään varmaa. David Evans on koonnut tietoja Brownin varhaiselämästä. Hän asui Mississipin Drewssä vuoteen 1929 ja meni naimisiin vuonna 1911 hyvän kitaristin Josie Millsin kanssa. Brownia kuullaan Charley Pattonin vuoden 1930 Paramount-sessioissa, joista on Brownin soolokappaleet "M & O Blues" ja "Future Blues". Vuonna 1929 Kid Bailey äänitti laulun "Rowdy Blues" ja on väitetty taustalla soittavan Willie Brownin tai että Brown itse käytti nimeä Kid Bailey. Edellä mainittujen lisäksi Brownin tiedetään äänittäneen Paramountille kappaleen "Kicking In My Sleep" (Paramount 13099).
Vuonna 1941 Yhdysvaltain kongressin kirjastolle tekemissään kenttä-äänityksissä folkloristi Alan Lomax äänitti Willie Brownilta kappaleen "Make Me a Pallet on the Floor". Samassa sessiossa Brown soittaa myös Son Housen taustalla.
Brown asui Robinsvillessä, Mississipissä vuodesta 1929 ja muutti Lake Cormorantiin vuoteen 1935 mennessä. Hän esiintyi silloin tällöin Charley Pattonin kanssa ja myöhemmin Son Housen kanssa aina kuolemaansa saakka.
Ultramoniottelu
Ultramoniottelu eli yleisurheilun 20-ottelu on suomalainen keksintö, jonka ensimmäinen kilpailu järjestettiin Eläintarhan kentällä Helsingissä vuonna 1981.
Kansainvälinen lajiliitto International Association for Ultra Multievents (IAUM) perustettiin vuonna 2003.
Lajit miesten ultramoniottelussa:
Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko
Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko on autonominen katolinen kirkkokunta, joka käyttää bysanttilaista liturgiaa. Siihen kuului 3 726 jäsentä vuonna 2017. Jäsenistö on keskittynyt eteläiseen Albaniaan. Kirkkoa ei tule sekoittaa Italialais-albanialaiseen katoliseen kirkkoon, joka on Italiassa elävien bysanttilaista riitusta noudattavien katolisten albanialaisten kirkko.
Historia
Ensimmäinen Albaniassa toiminut bysanttilaista riitusta noudattavien katolisten yhteisö oli pieni Epeiroksen rannalla toiminut lähetysasema, joka toimi vuosina 1628–1765. Toisen ryhmän perusti vuoden 1900 paikkeilla entinen albanialainen ortodoksipappi Jorgji Germanos. Vuonna 1912 hänen yhteisössään oli 120 jäsentä, jotka asuivat pääasiassa Elbasanin kylässä. Heidän avukseen tuli vuonna 1938 Italian Grottaferratasta Italialais-albanialaisen katolisen kirkon munkkeja. Vuonna 1939 perustettiin Eteläisen Albanian apostolinen administraatio suoraan apostolisen delegaatin, arkkipiispa Leone Giovanni Nigrisin pastoraaliseen hoitoon. Vuonna 1945 sillä oli noin 400 jäsentä, mutta samana vuonna arkkipiispa Nigris karkotettiin maasta.
Ultramoniottelu
2. päivä: 110 m aitajuoksu, kiekonheitto, 200 m, seiväshyppy, 3 000 m, 400 m aitajuoksu, keihäänheitto, 1 500 m, kolmiloikka, 10 000 m.
Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko
Historia
Ryhmä hävisi sen jälkeen kun Albania julistautui vuonna 1967 ateistiseksi valtioksi. Vuonna 1996 Hil Kabashi asetettiin administraation ensimmäiseksi piispaksi sitten vuoden 1945. Vuonna 2008 sen 3 500 jäsenestä suurin osa oli kuitenkin latinalaisen riituksen noudattajia. Poikkeuksena oli yksi pieni seurakunta, joka toimi basileiolaisen sisarkunnan yhteisön yhteydessä Elbasanissa, mistä kirkko oli aiemmin saanut alkunsa.
Ultramoniottelu
Lajit naisten 14-ottelussa:
Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko
Nykyhetki
Vuonna 2017 kirkon ainoaan hallinnolliseen yksikköön Eteläisen Albanian apostoliseen administraatioon kuului 15 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 3 726 jäsentä. Nämä muodostivat 0,3 prosenttia administraation alueen väestöstä.
Ultramoniottelu
2. päivä: 100 m, pituushyppy, 400 m, keihäänheitto, 800 m, 200 m aitajuoksu, kiekonheitto, 3 000 m.
28. ultramoniottelun maailmanmestaruuskilpailut käytiin Eläintarhan kentällä Helsingissä 24.–25.8.2019. Suomalainen Henry Andberg voitti maailmanmestaruuden M45-sarjassa. Hän on voittanut ultramoniottelun MM-hopean aiemmin.
She-Hulk: Attorney at Law
She-Hulk: Attorney at Law on yhdysvaltalainen Jessica Gaon luoma Disney+-tilausvideopalveluun julkaistu supersankarisarja, joka perustuu Marvel Comicsin Hulktar-sarjakuvahahmoon. Se on Marvel Cinematic Universen (MCU) kahdeksas Marvel Studiosin tuottama televisiosarja, jakaen tarinallisen jatkumonsa elokuvien ja muiden televisiosarjojen kanssa. Gao toimii sarjan pääkäsikirjoittajana ja Kat Coiro johtaa sarjan ohjaajien tiimiä.
Sarjan pääosassa on Tatiana Maslany, joka esittää Jennifer Waltersia / Hulktarta. Sarjassa näyttelevät myös Josh Segarra, Jameela Jamil, Ginger Gonzaga, Jon Bass, Griffin Matthews, Steve Coulter, Mark Linn-Baker, Tess Malis Kincaid, Megan Thee Stallion, Rhys Coiro, Patti Harrison, Mark Ruffalo, Charlie Cox, Benedict Wong, Renée Elise Goldsberry ja Tim Roth. Sarja julkistettiin virallisesti elokuussa 2019 D23-messuilla ja Gao palkattiin marraskuussa. Syyskuussa 2020 Coiro palkattiin yhdeksi sarjan ohjaajista ja Maslany valittiin pääosan esittäjäksi. Joulukuussa Anu Valia valittiin sarjan toiseksi ohjaajaksi. Kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2021 ja päättyivät elokuussa 2021, sijoittuen Los Angelesiin ja Atlantaan.
She-Hulk: Attorney at Law koostuu yhdeksästä jaksosta, jotka julkaistiin Disney+:aan MCU:n neljännen vaiheen viimeisenä sarjana 18. elokuuta – 13. lokakuuta 2022. Sarja sai positiivisen vastaanoton, kriitikoiden kehuessa Maslanyn roolisuoritusta, vaikka sarjan visuaaliset efektit saivat ristiriitaisemman vastaanoton.
Kehitys
Heinäkuussa 1989 Hulktarin odotettiin esiintyvän televisioelokuvassa Hulkin kuolema (1990). Hahmo ei kuitenkaan esiintynyt ja ABC:n suunnittelema televisiosarja hahmosta peruttiin kuukausi myöhemmin. Elokuussa 2019 Marvel Studios julkisti D23-messuilla aikovansa toteuttaa Disney+-suoratoistopalveluun televisiosarjan She-Hulk. Marvel Studiosin johtaja Kevin Feige kertoi, että hahmo esiintyisi sarjan jälkeen sivuhahmona MCU-elokuvissa. Marraskuussa 2019 Jessica Gao palkattiin sarjan pääkäsikirjoittajaksi. Syyskuussa 2020 Kat Coiro osallistui neuvotteluihin sarjan ensimmäisen jakson ohjaamisesta sekä vastaavan tuottajan paikasta. Joulukuussa 2020 vahvistettiin, että Anu Valia on sarjan toinen ohjaaja. Sarja koostuu 10 jaksosta, jotka ovat 30 minuutin pituisia.  Helmikuussa 2021 Feige kertoi, että osa sarjoista, kuten She-Hulk ja Moon Knight, ovat rakenneltu niin, että niille voisi tehdä useamman tuotantokauden, toisin kuin WandaVision (2021), joka vain johtaa tuleviin elokuviin.
Käsikirjoittaminen
Dana Schwartz, Melissa Hunter, Cody Ziglar, Kara Brown, ja Zeb Wells toimivat sarjan muina käsikirjoittajina. Toukokuussa 2020 Schwartz kertoi, että sarjan käsikirjoitukset oli saatu valmiiksi.
Roolijako
MCU-elokuvissa Hulkia näytellyt Mark Ruffalo sanoi marraskuussa 2020 keskustelevansa Feigen kanssa mahdollisesta esiintymisestä sarjassa. Maaliskuussa 2020 Ruffalo vahvisti osallistuneensa virallisiin keskusteluihin rooliinsa palaamisesta. Syyskuussa 2020 Tatiana Maslanyn raportoitiin olevan valittu pääosan esittäjäksi. Maslany kuitenkin kiisti roolivalinnan seuraavan kuukauden aikana, sanoen, että kyseessä oli vain ”käsistä riistäytynyt lehdistötiedote”. The Hollywood Reporter kuitenkin yhä raportoi Maslanyn roolivalinnasta marraskuussa 2020, kunnes Marvel Studios itse vahvisti sen joulukuussa 2020, Disneyn Investor Day -tapahtumassa, vahvistaen myös Ruffalon paluun Hulkin rooliin ja Tim Rothin paluun Emil Blonskyn / Kuvotuksen rooliin The Incredible Hulkista (2008). Feige vihjaili, että sarjassa esiintyisi muitakin MCU-hahmoja, johtuen Waltersin työstä asianajajana. Tammikuussa 2021 Ginger Gonzaga valittiin näyttelemään Waltersin parasta ystävää, ja huhtikuussa Renée Elise Goldsberry valittiin näyttelemään tuntematonta hahmoa. Kesäkuussa Jameela Jamil valittiin näyttelemään Titaniaa. Seuraavan kuukauden aikana myös Josh Segarran paljastettiin näyttelevän sarjassa. Toukokuussa 2022 paljastettiin, että Benedict Wong palaa MCU-elokuvista tuttuun rooliinsa Wongina, minkä lisäksi myös Jon Bass näyttelee sarjassa tuntematonta roolia. Myöhemmin saman kuukauden aikana paljastui, että myös Nicholas Cirillo, ja David Otunga ovat osa sarjan näyttelijäkaartia. Griffin Matthewsin paljastettiin myös näyttelevän sarjassa. Ja heinäkuussa Drew Matthewsin paljastettiin näyttelevän Dennis ”Buck” Bukowskia. Lisäksi Goldsberryn hahmon paljastettiin olevan Mallory Book, joka on asianajajana samassa asianajoyhtiössä kuin Walters.
Feige vihjaili myös, että Waltersin ammatin vuoksi sarjassa tultaisiin ehkä näkemään joitain tuttuja MCU-hahmoja, Maslanyn vahvistaessa, että sarjassa esiintyisi joitain todella ”hauskoja hahmoja”, joita Walters puolustaisi oikeudessa. Charlie Coxin paljastettiin heinäkuussa 2022 palaavan MCU-rooliinsa Matt Murdockina / Daredevilinä heinäkuussa 2022.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat Los Angelesissa 10. huhtikuuta 2021, ja siirtyivät 12. huhtikuuta Trilith Studiosin tiloihin, Atlantaan, Coiron ja Valian ohjatessa sarjan jaksot. Florian Ballhaus kuvasi Coiron ohjaamat jaksot ja Doug Chamberlain kuvasi Valian ohjaamat jaksot. Kuvausten oli alun perin tarkoitus alkaa 6. heinäkuuta 2020, mutta ne viivästyivät ensin maaliskuulle 2021 ja myöhemmin saman vuoden huhtikuulle koronaviruspandemian vuoksi. Kuvaukset päätyivät 26. elokuuta 2021.
Jälkituotanto
Digital Domain, FuseFX, Trixter ja Wētā FX loivat sarjan visuaaliset efektit.
Musiikki
Amie Doherty paljastettiin heinäkuussa 2022 sarjan säveltäjäksi.
Julkaisu
She-Hulk: Attorney at Law koostuu yhdeksästä jaksosta, jotka julkaistiin Disney+:aan yksitellen joka torstai 18. elokuuta 2022 alkaen ja 13. lokakuuta 2022 asti. Sarjan jaksot oli alun perin tarkoitus julkaista keskiviikkoisin 17. elokuuta alkaen. Se oli osa MCU:n neljättä vaihetta.
Tulevaisuus
Marraskuussa 2019 Kevin Feige sanoi hahmon tulevan esiintymään sarjan jälkeen myös tulevissa MCU-elokuvissa.
Helena Hyvönen
Anja Kirsti Helena Hyvönen (o.s. Vatanen; s. 6. maaliskuuta 1950 Pieksämäki) on suomalainen tekstiilitaiteilija, joka toimi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun dekaanina helmikuun 2014 loppuun saakka. Vuosina 2008–2009 hän toimi Taideteollisen korkeakoulun rehtorina.
Hyvönen toimi Taideteollisen korkeakoulun tekstiilitaiteen professorina vuodesta 1998 alkaen. Hänet valittiin Muoti- ja tekstiilitaiteen osaston johtajaksi vuonna 1999, josta hän siirtyi Muotoiluosaston johtoon 2003. Ennen opetusuraansa Helena Hyvönen toimi pitkään suomalaisen tekstiiliteollisuuden palveluksessa. Hänen taiteellisen toiminnan erikoistumisalansa on teollinen tekstiilisuunnittelu.
Helena Hyvönen on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1974, jonka jälkeen hän toimi suomalaisen Valvillan ja Oy Barker Design Ab:n palveluksessa Turussa ja opetti Åbo Hemslöjdlärarinstitutissa 1975–1984. Hyvösen muotoilutoimisto Hydestudiot toimi vuosina 1997–2006 keskittyen erityisesti materiaalinkehityksen, pintasuunnittelun, värisuunnittelun ja trendien ennakoinnin alueille.
Helena Hyvösen luottamus- ja asiantuntijatehtäviin kuuluvat Sitran tulevaisuusfoorumi, Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkihankkeen valtuuskunnan varapuheenjohtajuus sekä jäsenyydet Designmuseon hallituksessa ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan Naiset huipulle -neuvottelukunnassa.
Helena Hyvönen on palkittu viisivuotisella taiteilija-apurahalla 1998. Tekstiilitaiteilijat Texo ry valitsi hänet Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 1997. Hänen suunnittelemiaan teollisia tekstiilejä ja uniikkeja taidetekstiilejä on nähtävissä lukuisissa julkisissa tiloissa. Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta Tokyo palkitsi Helena Hyvösen Vuoden opettajana vuonna 2007 opiskelijoiden yhteiskunnalliseen keskusteluun rohkaisemisen perusteella.
Marion on onnellinen
Marion on onnellinen on Marion Rungin vuonna 1969 julkaistu livealbumi.
Jyväskylän seminaari
Seminaarin ensimmäinen johtaja oli Uno Cygnaeus, joka oli saanut läpi monia ajatuksiaan suomalaisen kansakoulun opetuksesta, muun muassa käsityö tuli opetusohjelmaan ensimmäisenä Euroopassa. Jyväskylä valittiin seminaarin paikaksi sen keskeisen sijainnin vuoksi. Seminaarin erikoisasema säilyi pitkään senkin jälkeen, kun seminaareja alettiin perustaa muualle Suomeen. Jyväskylässä oli myös Suomen ensimmäinen suomenkielinen poikalyseo (1858) ja tyttökoulu (1864).
Seminaari lakkautettiin vuoteen 1938 mennessä, kun Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu oli perustettu 1934 ja sinne siirtyi opettajankoulutus ylioppilaspohjaisena.
Seminaarissa oli opettajana Johan Ferdinand Canth, joka avioitui 1865 oppilaansa Minna Johnssonin kanssa.
Seminaarin opit levisivät opettajien kautta
Jyväskylän seminaarista valmistui vuosien mittaan 4 500 kansakoulunopettajaa. He sijoittuivat työhön eri puolille maata ja ottivat kylässään monia vastuutehtäviä koulutyön ulkopuolellakin. Seminaari tarjosi sosiaalisen kohoamisen väylän erityisesti miesopiskelijoille. Miesoppilaista päätyivät kirjailijoiksi esimerkiksi Einari Vuorela, Johannes Linnankoski ja Urho Karhumäki. Musiikin alalla ansioituneita seminaarilaisia ovat Otto Kotilainen ja Martti Korpilahti.
Naisvaikuttajien kasvattaminen
Seminaari kasvatti naisopiskelijoista yhteiskunnan ja kulttuurin toimijoita, jotka perustivat esimerkiksi tyttökouluja ja naisjärjestöjä. Huomattavimpia heistä olivat kirjailijat Minna Canth ja Anni Swan, runoilijat Immi Hellen ja Helmi Auvinen, ensimmäinen suomenkielinen naisrunoilija Isa Asp, oopperalaulajat Lydia Lagus ja Lea Piltti, monien naisjärjestöjen kuten Martta-järjestön perustaja Lucina Hagman sekä Suomen ensimmäinen naismaisteri Emma Irene Åström.
Matangi (albumi)
Maya on dance -artisti M.I.A.n neljäs albumi, jonka julkaisi N.E.E.T. ja Interscope Records 1. marraskuuta 2013.
Jyrki (televisio-ohjelma)
Jyrki (tyyliteltynä JYRK:.) oli Suomessa MTV3-kanavalla 1995–2001 lähetetty suomalainen, populaarimusiikkiaiheinen, nuorille suunnattu iltapäiväohjelma. Ohjelman idea tuli Kanadasta CHUM-yhtiön MuchMusic-kanavasta, jonka materiaalia Jyrki myös lainasi ja jonka kanssa konseptia kehitettiin. Ohjelman ensimmäinen tuottaja Marko Kulmala on kertonut, että Jyrki-nimi syntyi Heikki Silvennoisen tyttären ideasta miestenlehden nimeksi. Jyrkiä tuotti Funny-Films.
Jyrkin ensimmäinen lähetys oli 1. syyskuuta 1995, ja suoraa lähetystä lähetettiin näkyvällä paikalla Helsingin Lasipalatsissa olleesta studiosta viisi kertaa viikossa, puolitoista tuntia kerrallaan. Lasipalatsin ollessa remontissa ohjelma lähetettiin Kalevankadulta. Ohjelman rungon muodostivat musiikkivideot ja artistihaastattelut. Jyrkin viimeinen lähetys oli 21. joulukuuta 2001. Ohjelmia tehtiin kaikkiaan 2 901 ja niissä esitettiin joka vuosi noin 4 000 musiikkivideota. Ensimmäinen Jyrkissä esitetty musiikkivideo oli Veikko Lavin "Löysin rantein". Loppuaikoina vuosina 2000–2001 ohjelmaa esitettiin myös TVTV!-kanavalla (nykyisin Sub).
Jyrkin rinnalle syntyi tanssimusiikin erikoislähetys Jyrki Electric Circus, yhteen artistiin kerrallaan keskittynyt Intimate & Interactive, videolista Jyrki Countdown, ulkomaisia artistihaastatteluja sisältänyt Jyrki Spotlight, vanhempia musiikkivideoita ja haastatteluja esittänyt Jyrki+, elokuviin keskittynyt Jyrki Goes Movies sekä livemusiikkia esittänyt Live@Jyrki. Myös perinteikkään rockin SM-kilpailun nimeksi vaihdettiin "Jyrki Hit Challenge". Jyrki Video Awards -juhla puolestaan palkitsi vuosina 1997–2001 vuoden parhaita musiikintekijöitä ja musiikkivideoita.
Jyrki oli myös mukana järjestämässä bileitä. "Jyrki Sähkösirkus" -tapahtumia oli ympäri Suomen. Myös seitsemän kokoelma-CD-levyä julkaistiin.
Ohjelma toi julkisuuteen useita uusia kasvoja. Juontajia olivat muun muassa Mikko Silvennoinen, Marika Makaroff, Raymond Ebanks, Vera Olsson, Jaana Pelkonen, Mikko "Peltsi" Peltola, Katja Ståhl, Sami Juola, Micaela Metso, Veeti Kallio, Olli "Molli-Olli" Oikarinen, Ville Toivonen, Minna O (Ojala/Ottavainen), Joonas Hytönen, Tiina Kylmälä, Heta Hyttinen, Tea Khalifa, Jussi Heikelä sekä toimituspäällikkö Antti "Pizza" Pekkarinen.
Joulukuusta 2005 lähtien Pan Vision alkoi julkaista DVD:llä Jyrkin parhaita haastatteluja ja live-esityksiä nimellä Jyrki: Lost Tapes. Sarjaa oli suunniteltu julkaistavaksi kuuden osan verran, mutta sarjan tuotanto lopetettiin kolmannen osan jälkeen, joista viimeinen sisälsi live-esityksiä syksystä 1997 kevääseen 1998.
Walter von Reichenau
Walther von Reichenau (8. lokakuuta 1884 Karlsruhe, Saksa – 17. tammikuuta 1942 Pultava, Neuvostoliitto) oli saksalainen sotamarsalkka toisen maailmansodan aikana.
Suku
Reichenau syntyi kenraalin pojaksi preussilaiseen sukuun 1884. Reichenaun suku oli hyvin varakas ja oli kuulunut jo kauan saksalaiseen ylimystöön. Reichenaun suku omisti muun muassa yhden suurimmista saksalaisista huonekalutehtaista, jonka se myi tai lahjoitti valtiolle 1938. Valtio teki siitä ammustehtaan, joka tuhoutui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä Karlsruheen. Se oli viimeinen muisto suvun omaisuudesta, sillä siihen mennessä puna-armeija oli jo vallannut suvun omaisuuden Itä-Preussissa.
Sotilasura
Sodan jälkeen Weimarin tasavallan syntyessä Reichenau jäi armeijaan 6. sotilaspiirin esikuntaupseeriksi. Vuonna 1919 hän peri aatelisen sukulaisensa kreivitär Alexandrine von Maltzanin ja nousi sleesialaisten aatelisten seurapiireihin.
Vuodesta 1922 hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä, kunnes seuraavana vuonna hän liittyi Berliinin sotilaspiirin esikuntaan. Ylennys majuriksi seurasi vuonna 1924. Viisi vuotta myöhemmin hän sai ylennyksen everstiluutnantiksi ja toimen sotaministeriön viestiaselajin tarkastajana, kunnes 1930 hänet siirrettiin kenraali Werner von Blombergin alaiseksi Itä-Preussin sotilaspiiri I:n esikuntapäälliköksi.
Diego Milito
Diego Alberto Milito (s. 12. kesäkuuta 1979 Bernal, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän tuli erityisesti tunnetuksi pelattuaan Inter Milanin joukkueessa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.
Walter von Reichenau
Natsi-Saksan aikana
1. lokakuuta 1935 hänestä tuli 8. armeijakunnan komentaja ja hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Tasan vuotta myöhemmin hänet ylennettiin tykistön kenraaliksi. Blomberg–Fritsch-kriisin yhteydessä komentajat Blomberg ja Werner von Fritsch pakotettiin pois Wehrmachtin johdosta alkuvuonna 1938. Hitler kaavaili Reichenauta Fritschin sijalle, mutta osa vaikutusvaltaisista kenraaleista kuten Gerd von Rundstedt kieltäytyivät toimimasta hänen alaisuudessaan, jolloin Hitlerin valitsi Wilhelm Keitelin maavoimien komentajaksi. Reichenaun innokas natsimielisyys sai monien kenraalien niskakarvat nousemaan pystyyn.
Diego Milito
Myös Diego Militon nuorempi veli Gabriel Milito on tunnettu jalkapalloilija.
Walter von Reichenau
Natsi-Saksan aikana
Walther von Reichenau toimi myös kansainvälisessä urheiluelämässä. Hän oli Garmisch-Partenkirchenin ja Berliinin olympialaisten järjestelytoimikunnan jäsen ja tri Theodor Lewaldin seuraajana Kansainvälisen Olympiakomitean jäsen vuodesta 1938 alkaen kuolemaansa asti.
Diego Milito
Ura
Milito aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 argentiinalaisessa Racing Clubissa, missä voitti pääsarjamestaruuden syyskaudella 2001. Racing Clubista hän siirtyi Italian Serie B:n Genoaan, missä hän pelasi kahden kauden aikana 59 ottelua ja teki 33 maalia. Real Zaragozassa Milito jatkoi hyviä otteitaan. 9. helmikuuta 2006 Espanjan cupin lukemiin 6–1 päättyneessä välierän ensimmäisessä osassa Real Madridia vastaan hän teki neljä maalia.
Walter von Reichenau
Puolan ja Ranskan valloitus
Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939 Reichenau komensi 10. armeijaa. Kesällä 1940 hän johti 6. armeijan Belgian kautta Ranskaan. Ranskan antautumisen jälkeen 19. heinäkuuta 1940 Hitler ylensi Reichenaun sotamarsalkaksi.
Operaatio Barbarossa
Kesäkuussa 1941 Saksa avasi itärintaman hyökkäämällä Neuvostoliittoon. Reichenau komensi jälleen 6. armeijaa, joka valtasi Kiovan 19. syyskuuta ja Harkovan lokakuussa. Aktiivisena antisemiittina Reichenau tuki SS:n Einsatzgruppenien juutalaisten hävitystyötä valloitetuilla alueilla.
Diego Milito
Ura
Kesällä 2008 Milito palasi takaisin Italiaan Genoaan. Militon kausi Genoassa oli onnistunut ja 24:llä liigamaalillaan hän oli nostamassa yllätysjoukkue Genoan europeleihin Eurooppa-liigaan kaudelle 2009–2010. Milanolainen Internazionale kiinnostui Militon palveluksista ja kesällä 2009 Milito siirtyi Interiin. Militon siirron yhteydessä Genoaan suuntasi osana siirtosummaa nuorten EM-lopputurnauksessa Ruotsissa kesäkuussa Italian alle 21-vuotiaiden Robert Acquafresca. Kauden 2009–2010 Mestareiden liigan finaalissa Milito nousi Interin sankariksi tehdessään joukkueen molemmat maalit voittoon päättyneessä ottelussa Bayern Müncheniä vastaan. Milito ratkaisi Interille myös Serie A:n ja Italian Cupin voiton.
Maajoukkueessa
Argentiinan maajoukkueessa Milito debytoi tammikuussa 2003 Hondurasia vastaan pelatussa ottelussa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuosien 2007 ja 2011 Copa Américassa sekä vuoden 2010 MM-kilpailuissa. Hän pelasi 30 maaottelua ja teki niissä neljä maalia vuosina 2003–2010.
Kirkkovuori
Kirkkovuori
Kirkkovuori sijaitsee Klamilan kirkosta 2,6 kilometriä luoteeseen. Se on kohtalaisen matala rapakivinen kallioalue, jota kiertää jyrkänne kaikkialla paitsi etelän suunnalla. Sieltä ei kuitenkaan tunneta jäänteitä puolustusvarustuksesta, jollainen olisi esimerkiksi kivistä rakennettu valli. Kalliolle johtaa polku. kallioalueelta on löydetty putkikirves ja tappikirves kalliota peittävän turpeen alta rapautumissorasta. Esineet olivat yhdeksän metrin etäisyydellä toisistaan. Löytäjä Seppo Kallio lahjoitti ne Museovirastolle vuonna 2008.
Tutkimukset
Vuonna 2008 tekivät Seppo Kallio ja Ilkka Kaskinen havainnot esineistä, joita Tanja Tenhunen, Marita Kykyri ja Ilkka Kaskinen kävivät tutkimassa in situ.
American Idol (2. tuotantokausi)
American Idolin toinen tuotantokausi alkoi 19. tammikuuta 2003 ja päättyi 20. toukokuuta 2003. Tästä vuodesta eteenpäin on ollut vain yksi juontaja, Ryan Seacrest.
Koelaulut
Koelaulut pidettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, Miamissa, Detroitissa, Atlantassa, Nashvillessa ja Austinissa syksyllä 2002.
Semifinaalit
Formaattia muutettiin hieman toisella kaudella; kolmenkymmenen henkilön ryhmän sijaan semifinalistit jaettiin neljään kahdeksan henkilön ryhmään.
32 semifinalistia (ensimmäisellä kaudella heitä oli 30) olivat:
Yllättävä käänne toi neljä Hollywoodissa pudonnutta kilpailijaa takaisin villi kortti -kierrokselle:
Finaalit
Toisella kaudella Seacrest juonsi yksin, koska Dunkleman ilmeisesti inhosi ohjelman parissa työskentelyä ja studio oli tyytymätön hänen suoritukseensa. Kristin Holt toimi kirjeenvaihtajana.
Ruben Studdard voitti ja Clay Aiken tuli toiseksi. 24 miljoonasta äänestä Studdard voitti vain 130 000 äänen erolla, mutta tulosten totuudenmukaisuudesta on edelleen epäilyjä. Kommunikaattoriteollisuudessa puhuttiin linjojen ylikuormittumisesta ja että 150 miljoonaa ääntä olisi puuttunut lopullisista tuloksista. Sittemmin äänestystä on muutettu tämän ongelman välttämiseksi. Viidennen kauden alkua edeltävässä haastattelussa tuottaja Nigel Lythgoe paljasti, että Aiken oli johtanut äänestystä villi kortti -viikolta finaaliin asti. Studdardin voitosta huolimatta Aiken on saanut suurempaa menestystä ja tehnyt siten kauden todellisen läpimurron.
Pientä kiistanalaisuutta ilmeni, kun Simon Cowell väitti Clay Aikenin katsoneen Ryan Seacrestin korttia kulissien takana ja siten tienneen tulokset tuntia ennen niiden julkistamista. Larry King Live -ohjelmassa seuraavana päivänä Aiken myönsi nähneensä kortin, mutta ei pystynyt lukemaan sitä valaistuksen vuoksi. Hän kuitenkin sanoi pystyneensä päättelemään nimen olevan liian pitkä hänen omakseen. Suorassa tuloslähetyksessä hänen nähtiin kääntyvän Studdardin puoleen ja kuiskaavan jotain hänen korvaansa ennen kuin tulokset julkistettiin. Tätä fanit pitivät merkkinä siitä, että hän tiesi ettei ollut voittanut.
Kilpailun aikana Rubenin nähtiin käyttävän usein 205 Flava jersey-paitoja, joissa nähtiin hänen aluekoodinsa. Kun Seacrest kysyi niistä kauden alussa, Ruben sanoi vain edustavansa 205-aluetta. Pian kilpailun jälkeen Ruben haastoi 205 Flavan oikeuteen kahdesta miljoonasta dollarista, koska he olivat käyttäneet hänen kuvaansa mainostarkoituksessa. 205 Flava vastasi väitteellä, että Ruben oli ottanut heiltä vastaan 10 000 dollaria kyseisten paitojen käyttämisestä ja näyttivät todisteena kahdeksan lunastettua sekkiä. Jos syytteet olivat tosia, ne olivat selvästi Idolin sääntöjä vastaan. Asia selvitettiin oikeudessa.
Huhumyllyt jauhoivat jälleen vuonna 2005, kun kakkoskauden kilpailija Corey Clark, joka hylättiin ohjelmasta salaamansa rikosrekisterin vuoksi, väitti olleensa suhteessa tuomari Paula Abdulin kanssa. Clark myös väitti saaneensa sen johdosta kilpailussa etuoikeuksia Abdulilta. Foxin suorittama tutkinta ei löytänyt todisteita Clarkin väitteille.
Paul Anka esiintyi finaalilähetyksessä.
Pienemmät tai itsenäiset julkaisut
(Tässä ei ole ennen Idolia julkaistua materiaalia)
Lähde
Egon Friedell
Elämä
Friedell syntyi itävallanjuutalaisen silkkitehtailijan Moritz Friedmannin ja tämän vaimon Karolinen kolmantena lapsena. Vanhempien avioliitto hajosi varhain äidin jättäessä perheen. Isänsä kuoleman jälkeen 1891 Friedell siirtyi tätinsä hoiviin Saksaan Frankfurt am Mainiin. Vaikeat kouluvuodet eri oppilaitoksissa Saksassa ja Itävallassa – muun muassa erottaminen koulusta huonon käytöksen vuoksi – päättyivät ylioppilastutkinnon suorittamiseen vuonna 1899. Muutama vuosi aikaisemmin Friedell oli kääntynyt juutalaisuudesta kristityksi ja liittynyt evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Friedell opiskeli Berliinissä, Heidelbergissä ja Wienissä muun muassa filosofiaa ja germanistiikkaa ja valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1904. Novaliksen filosofiaa käsitellyt väitöskirja edusti tarkastajien mielestä ennemminkin kirjallisuushistoriaa kuin vakavaa filosofista tutkimusta, mutta se hyväksyttiin kuitenkin painettavaksi. Teos ilmestyi Münchenissä samana vuonna arvostetun Bruckmann Verlagin kustantamana. Tässä vaiheessa Egon Friedmann oli omaksunut itselleen uuden nimen Friedell.
Jo opiskeluaikanaan Friedell heittäytyi innokkaasti mukaan wieniläiseen kahvila- ja kabareemaailmaan. Hänestä tuli kirjailija Peter Altenbergin ympärille muodostuneen piirin jäsen ja monien kirjallisuuslehtien vakituinen avustaja. Hän hankki kokemusta esiintyjänä kabaree Höllessä (suom. Horna) ja toimi vuosina 1908–1910 Kabaree Ledermausin (suom. Kabaree Lepakko) taiteellisena johtajana. Myös vakavampi teatteriharrastus veti Friedelliä puoleensa. Ensimmäisiä teatterirooleja oli poliisikomentaja Frank Wedekindin näytelmässä Die Büchse der Pandora (suom. Pandoran lipas) vuonna 1905. Näyttelijäntyön kohokohtia olivat esiintymiset Berliinissä 1913–1914 Max Reinhardtin ohjaamissa Leo Tolstoin ja Bernard Shawn näytelmissä. Wieniläisintellektuellien ystäväpiirissä, johon kuuluivat Altenbergin ohella muun muassa Hermann Bahr, Hugo von Hofmannsthal, Arthur Schnitzler, Karl Kraus, Oskar Kokoschka ja Adolf Loos, Friedell sai varhain mainetta sanavalmiina originellina ja "nauravana filosofina".
Ensimmäisen maailmansodan aikana Friedell antautui kirjoituksillaan patrioottisen sotapropagandan palvelukseen. Sodan aikana hän ryhtyi luonnostelemaan myös ensimmäistä näytelmäänsä, Jeesuksen aikaan liittyvää poliittis-historiallista tragediaa (Judastragödie, ilm. 1920, ensies. 1923). Vuonna 1921 ilmestyneeseen esseekokoelmaan Das Jesusproblem ('Jeesus-kysymys') Friedell oli koonnut uskonnonhistoriallisia mietteitään. Vuosina 1922–1927 Friedell toimi sekä ohjaajana ja dramaturgina että näyttelijänä muun muassa Berliinin saksalaisessa teatterissa ja Wienin Josefstadtin teatterissa. Lisäansioita hankkiakseen hän teki käännöksiä ja kirjoitti ahkerasti teatterikritiikkejä, satiirisia kommentaareja ja pieniä kulttuurihistoriallisia tutkielmia lehtiin Der Morgen, Die Stunde ja Neue Wiener Journal. Lehtiaineistonsa pohjalta hän alkoi vähitellen hahmotella ja koota pääteostaan Uuden ajan kulttuurihistoriaa. Kulttuurihistorian 1. osa Renessanssi ja reformaatio ilmestyi vuonna 1927 müncheniläisen C. H. Beck -kustantamon julkaisemana. Tekijä oli omistanut teoksensa ihailemalleen teatteriohjaajalle Max Reinhardtille. Seuraavana vuonna tuli painosta ulos 2. osa Barokki ja rokokoo – valistusaika ja vallankumous ja vuonna 1931 teoksen viimeinen 3. osa Romantiikka ja liberalismi – imperialismi ja impressionismi. Kirjasta tuli myyntimenestys, ja se teki Friedellistä kuuluisan. Suomenkielinen käännös ilmestyi jo 1930–1933.
Egon Friedell on haudattu Wienin Zentralfriedhofin hautausmaalle sen evankeeliseen osastoon.
Friedellin kulttuurifilosofia
Uuden ajan kulttuurihistorian esipuheessa Friedell esittelee laajaasti käsityksiään historian luonteesta. Historiankirjoitus ei hänen mukaansa ole olemukseltaan tieteellistä, vaan ennemminkin taiteellista ja eettistä. Se on "tapahtuneen filosofiaa", joka etsii ihmisten, esineiden ja tapahtumien ruumiillistamaa syvempää "maailmantarkoitusta". Luonnontieteille ominainen syysuhteiden kuvaus ei ole historiankirjoituksessa mahdollista: emme voi tuntea niitä "todellisia voimia, jotka salaperäisesti ajavat kehitystämme eteenpäin, voimme ainoastaan aavistaa syvällisen yhteyden, emme koskaan aukottomasti kuvailla sitä".
Kulttuurin olemukseen kuuluu Friedellin mukaan yhtenäisyys. Siksi kulttuurihistorian tehtävänä on paljastaa, kuinka ajan henki ja filosofia ilmenevät "inhimillisen kulttuuripyramidin" kaikilla tasoilla: taloudessa, yhteiskuntaelämässä, politiikassa ja tieteessä, tekniikassa, tavoissa, taiteessa ja ihmistyypeissä. Olipa kyseessä sitten sävelkulut tai taistelujärjestykset, asetakit ja ohjesäännöt, maljakot ja runomitat, dogmit tai arkkitehtuurin kattomuodot – ne kaikki ovat "ajan jähmettynyttä filosofiaa". Avaimen eri aikakausiin ja niiden sieluun tarjoavat niitä edustavat "suuret miehet", runoilijat ja nerot. Heissä kulttuuriaikakausi Friedellin mukaan tihentyy "selventäväksi poikkileikkaukseksi". Vaikka suurmiehet ovat aikansa luomuksia, niin toisaalta he myös luovat todellisuutta monikertaistamalla itsensä salaperäisellä tavalla ja vaikuttamalla näin ratkaisevasti aikalaistensa tapaan nähdä ja kokea maailmaa. Tällaisia edustavia hahmoja, jotka kokosivat itseensä kaikkien aikalaisten toiveet ja teot, oli Friedellille esimerkiksi Sokrates, Shakespeare, Voltaire, Lessing ja Nietzsche. Kulttuurihistoriallisen esityksen ainoana oikeana "taidemuotona" Friedell piti anekdoottia, jossa ihmisiä ja tapahtumia kuvataan terävin yksityiskohdin, liioitellen ja paradokseja viljellen. "Historian suuri kuperapeili" heijastaa menneisyyden piirteet valtavampina ja vääristetympinä, mutta sitä vaikuttavampina ja selvempinä. "Yritykseni ei tarkoita uuden ajan tilastoa, vaan sen anekdotiikkaa, se ei tahdo olla nykyajan kansayhteisön kantakirja, vaan sen perhekronikka tai, miksei, sen chronique scandaleuse", Friedell kirjoitti. Esikuvikseen ja edeltäjikseen kulttuurihistorioitsijoina hän kirjoitustyössään nosti muun muassa Ralph Waldo Emersonin, Jacob Burckhardtin, Hippolyte Tainen ja Oswald Spenglerin. Uuden ajan kulttuurihistorian johtoajatus on eurooppalaisen ihmisen "sielunkriisi", jonka tausta oli mustan surman aiheuttama kollektiivinen trauma. Sen seurauksena ihminen vieraantui ja etääntyi ihanteellisesta keskiaikaisesta olotilastaan. Metafyysis-uskonnollisen elämänasenteen tilalle astui vähitellen kaikki elämänalueet valtaava rationalismi, mikä lopulta 1800-1900-lukujen vaihteessa johti maailmansodan katastrofiin ja "todellisuuden sortumiseen".
Friedell Suomessa
Friedellin Uuden ajan kulttuurihistoria on ollut varsinkin Pohjoismaissa paljon luettu ja siteerattu teos. Käännökset tanskan, ruotsin ja suomen kielille ilmestyivät jo 1930-luvun alussa, norjaksi heti sodan jälkeen. Vironkielinen laitos ilmestyi vuosina 2003–2010.
Teoksen suomentanut filosofi Erik Ahlman sai kiitosta käännöksestään, jossa oli tavoitettu hyvin Friedellin värikylläinen ilmaisu. Teoksen arvostelut (esimerkiksi V. A. Koskenniemi, Arvi Korhonen ja Rafael Koskimies) olivat pääasiassa myönteisiä. Kriittisesti teokseen suhtautui arvostelussaan Historiallisessa aikakauskirjassa (1933 s. 168–175) historiantutkija Pentti Renvall, joka torjui Friedellin "ammattioppineisiin" kohdistamat ivalliset huomautukset. Vaikka Renvall arvostikin Friedellin pyrkimystä analysoida kulttuuriepookkeja sen kannalta, kuinka niiden katsomustavat ilmenevät kaikilla elämänalueilla, ei tähän hänen mielestään tarvittu mitään "maagista metodiikkaa" ja "sensatsionin herättämisen halua". Teoksen ansio oli ennen muuta sen herättämissä kysymyksissä. Keskiajan ja uuden ajan murroksen kuvausta teoksessa Renvall kuitenkin piti loistavana ja arvosti myös Friedellin sattuvia huomioita barokin kulttuuriepookista.
Maailmansotien välisenä aikana Friedelliltä omaksui vaikutteita ennen muuta Tatu Vaaskivi, jonka teoksiin Vaistojen kapina (1937) ja Huomispäivän varjo (1938) friedellmäinen esseistinen elämänasenne ja tyyli löivät leimansa. Mika Waltarin puolestaan tiedetään tutkineen Friedellin Vanhan ajan kulttuurihistoriasta Egyptiä koskevaa kuvausta valmistautuessaan kirjoittamaan romaaniaan Sinuhe egyptiläinen (1945). Uuden ajan kulttuurihistorian merkitystä omien nuoruusvuosien henkiselle kehitykselle 1950-luvulla ovat korostaneet muun muassa kirjailija Pentti Saarikoski ja historiantutkija Matti Klinge.
Constitution Hill
pienoiskuva|Näkymä Constitution Hillille Wellington Archin näköalaparvekkeelta. Constitution Hill on katu Lontoon City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se alkaa Buckinghamin palatsin edustalta ja päättyy lännessä Wellington Archiin Hyde Park Cornerin kiertoliittymässä. Sen eteläpuolella levittäytyy Buckinghamin palatsin puutarha ja pohjoispuolella Green Parkin kuninkaallinen puisto.
Constitution Hill sai alkunsa 1600-luvulla Kaarle II:n hallituskaudella. Kuninkaan kerrotaan käyneen siellä päivittäisellä kuntolenkillä (constitutional) spanieliensa kanssa, mistä katu sai myöhemmin nimensä. Uudistaessaan Green Parkia 1820-luvulla arkkitehti John Nash muokkasi Constitution Hillistä suoran kulkuereitin, joka yhdistyi The Malliin Buckinghamin palatsin edustalla. Kadun toiseen päähän pystytettiin Wellington Arch kohtaan, jossa Green Park päättyy ja Hyde Park alkaa. Kuningatar Viktoria yritettiin murhata Constitution Hillillä 1840-luvulla kolme kertaa hänen matkatessaan katua pitkin vaunuissa.
J. K. Kari
Juho Kyösti (Johan Gustaf) Kari (synt. Johansson, 30. toukokuuta 1868 Oulu – 17. elokuuta 1921 Helsinki), oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka oli Suomen varhaisen työväenliikkeen keskeisimpiä vaikuttajia. Hän kuului Suomen Työväenpuolueen (nyk. SDP) perustajajäseniin ja toimi sen puoluesihteerinä. Kari oli ensimmäinen kolmesta valtiopäivätyöskentelyyn osallistuneesta sosialidemokraatista ollessaan mukana vuosien 1904–1905 säätyvaltiopäivillä. Vuosina 1905–1907 hän toimi Mechelinin senaatin talousosaston senaattorina vastoin SDP:n silloisia linjauksia ja erotettiin puolueesta.
Kemia
Kemia on aineen koostumusta, ominaisuuksia ja muuttumista tutkiva tiede. Kemia luokitellaan luonnontieteisiin ja se tutkii pääasiassa alkuaineiden ja niiden muodostamien yhdisteiden, kuten molekyylien, rakennetta ja käyttäytymistä sekä etsii keinoja molekyylien tunnistamiseksi ja valmistamiseksi. Alkuaineiden varsinainen koostumus - atomit ja alkeishiukkaset - kuuluvat sen sijaan fysiikan aihepiiriin. Kemiassa keskitytään kemiallisiin reaktioihin ja kemiallisiin sidoksiin; alkuaineita ei voida jakaa tai muuttaa toiseksi aineeksi kemiallisissa prosesseissa. Kemia ja fysiikka kuitenkin hyödyntävät osin samoja konsepteja, kuten esimerkiksi kemiassa huomioidaan energia ja massa kemiallisia reaktioita tarkasteltaessa.
J. K. Kari
Elämä
Oulussa syntyneen Karin vanhemmat olivat Lapinjärveltä kotoisin ollut merimies Magnus Johansson (s. 1841) ja oululainen Katarina Galenius (1843−1915). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1888 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1893. Vuosina 1893–1894 Kari työskenteli opettajana Keravalla toimineessa Koivulan kasvatuslaitoksessa ja 1894–1905 kansakoulunopettajana Turussa. Kari lähti työväenliikkeeseen 1890-luvun jälkipuoliskolla ja hänestä tuli nopeasti Turun työväenyhdistyksen johtohahmoja. Vuonna 1899 Kari oli perustamassa Suomen Työväenpuoluetta, jonka ensimmäisenä puoluesihteerinä hän toimi vuoteen 1905. Vuosina 1904–1905 Kari oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen ja osallistui valtiopäiville Oulun porvarissäädyn edustajana. Kari nimitettiin myös salkuttomaksi senaattoriksi, minkä johdosta hänet erotettiin SDP:stä vuoden 1906 puoluekokouksessa, koska puolue ei hyväksynyt porvariyhteistyötä.
Luettelo Kokemäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kokemäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kokemäen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kokemäkeen on liitetty Kauvatsan kunta.
J. K. Kari
Elämä
Erottamisensa jälkeen Kari jäi sivuun aktiivipolitiikasta, mutta otti edelleen kantaa työväenliikkeen asioihin lehtikirjoituksillaan sekä jatkoi sosialistisen kirjallisuuden suomentamista. Vuodesta 1913 lähtien hän työskenteli Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden toimittajana ja vaikutti Suomen Ammattijärjestössa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Kari toimi lyhyen aikaa Kotkan poliisimestarina ja työskenteli myös eduskunnan työväenasianvaliokunnan sihteerinä. Kesäkuun 1917 puoluekokouksessa hänet kutsuttiin uudelleen SDP:n jäseneksi. Sisällissodan tapahtumista Kari pysytteli sivussa. Sodan jälkeen kesällä 1918 hänet valittiin kolmihenkiseen toimikuntaan, joka valmisteli oikeistososialistisen Suomen Sosialidemokraattisen Uudistuspuolueen perustamista. Ennen kuolemaansa Kari ehti toimimaan vielä Kotkan kaupunginvaltuuston sihteerinä sekä Suomen Sahateollisuustyöväen Liiton sihteerinä ja taloudenhoitajana. Kari suomensi vuosien saatossa myös runsaasti sosialistista kirjallisuutta. Vuonna 1899 ilmestyi hänen kääntämänsä Erfurtin ohjelma, jolla oli suuri merkitys suomalaisen työväenliikkeen poliittiselle kehitykselle. Lisäksi Kari suomensi muun muassa Werner Sombartin, Eduard Bernsteinin ja Karl Kautskyn teoksia.
Kemia
Etymologia
Sanat kemia ja alkemia tulevat arabian sanasta al-kimiya, joka tarkoittaa viisasten kiveä. Arabian sana perustuu mahdollisesti varhaisen kiinan kultaa merkitsevään sanaan kim tai Egyptin muinaiseen nimeen Khem. Sanaa khemeia käytetään keisari Diocletianuksen vuonna 296 antamassa mahtikäskyssä, jossa määrätään egyptiläiset kemiaa käsittelevät kirjoitukset poltettaviksi.
J. K. Kari
Elämä
Huhtikuussa 1921 Kari ja Sahateollisuustyöväen Liiton puheenjohtaja Ville Heimonen pidätettiin, kun liiton kassasta oli hävinnyt osa sisällissodan aikana talletetuista rahoista. Kari oli tutkintavankeudessa Viipurin lääninvankilassa, jossa hän joutui elokuun alussa sairaalaan heikentyneen terveytensä vuoksi. Hieman myöhemmin Kari siirrettiin Lapinlahden sairaalaan, jossa hän pian kuoli. Kari on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kemia
Varhainen kemia
Ensimmäinen kemiallinen reaktio, jota ihminen oppi hyödyntämään, oli palaminen. Varhaisia keksintöjä olivat myös lasin, keramiikan, väriaineiden ja metallien valmistus. Metalleista puhtaana esiintyy kulta ja joskus myös hopea ja kupari. Joissakin meteoriiteissa on puhdasta rautaa. Kuparia ja lyijyä valmistettiin malmeista Egyptissä ja Kaksoisvirranmaassa vuonna 4000 eaa., pronssia vuonna 3000 eaa. Rautaa alettiin tuottaa suuria määriä vuoden 1000 eaa. paikkeilla, kun kehitettiin suuret lämpötilat mahdollistanut ahjo.
Antiikin Kreikan filosofit kehittivät teorioita aineiden rakenteista. Empedokles (noin 490-luku eaa.–430 eaa.) väitti, että maailma koostuu neljästä perusaineesta: tulesta, vedestä, maasta ja ilmasta. Leukippoksen oppilas Demokritos (noin 460-luku eaa.–370 eaa.) esitti aineen koostuvan atomeista, joita ei voi jakaa pienempiin osiin. Hänen mukaansa uudet aineet syntyvät, kun atomit järjestyvät uudelleen. Aristoteles (384 eaa.–322 eaa.) rakensi oman teoriansa neljän alkuaineen pohjalle, mutta hän ei hyväksynyt atomioppia. Aristoteleen näkemyksiä pidettiin valtaosin oikeina 1500-luvulle saakka.
Alkemia
Kreikkalaisia käytännönläheisemmin kemiaan suhtautuivat Aleksandrian alkemistit. Heidän tavoitteenaan oli muuttaa halvat metallit kullaksi. Myös Kiinassa harjoitettiin alkemiaa ainakin vuosina 175 eaa.–1000 jaa. Aleksandrian alkemia muuttui islamilaiseksi noin 800-luvulla ja islamilainen taas eurooppalaiseksi 1100-luvulla. Kullan tavoittelu osoittautui myöhemmin turhaksi, mutta alkemian aikana myös kehitettiin laboratoriovälineitä ja eristettiin monia tärkeitä kemiallisia yhdisteitä kuten etanoli ja typpihappo.
Alkemia alkoi muuttua kemiaksi 1600-luvulla. Jan Baptist van Helmont (1577–1644) oli vielä alkemisti, mutta hän myös tutki kemiallisia reaktioita vaa’an avulla ja tunnisti kaasut omaksi aineluokaksi. Ensimmäiset selvästi kvantitatiiviset kemialliset kokeet teki Robert Boyle (1627–1691). Boyle hylkäsi neljän alkuaineen teorian ja ravisteli muutenkin vanhoja ajattelutapoja.
J. K. Kari
Yksityiselämä
Karin puoliso oli oululainen Anna Kristiina Kiljander (1867−1936), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1892. Pariskunnalla oli kolme poikaa.
Kemia
Palamisen selittäminen
Georg Ernst Stahl esitti vuonna 1703 Johann Joachim Becherin teorian pohjalta, että aineen palaessa siitä vapautuu flogistonia. Suljetussa astiassa palaminen loppui siinä vaiheessa, kun astia kyllästyi flogistonilla.
Flogistonin avulla pystyttiin selittämään monia reaktioita. Koska metallit muuttuivat hapettuessaan "kalkiksi" (nykyisen terminologian mukaan metallioksidiksi), niiden täytyi koostua "kalkista" ja flogistonista. Toisaalta kuumentamalla ”kalkkia” yhdessä hiilen kanssa saatiin jälleen metallia, minkä oletettiin johtuvan siitä, että hiili sisälsi runsaasti flogistonia, joka yhtyi "kalkin" kanssa metalliksi. Flogistonteoria menestyi 1700-luvun jälkipuoliskolle asti, mutta osoittautui lopulta täysin virheelliseksi.
Nykyaikaisen kemian perustajana pidetään Antoine Lavoisier'ta (1743–1794). Lavoisier osoitti kokeillaan, että palaminen merkitsee aineen yhtymistä happeen. Hän myös muotoili aineen häviämättömyyden lain, julkaisi alkuainetaulukon ja uudisti kemian käsitteitä. Samalla myös metalli"kalkin" ja hiilen välinen reaktio oli selitettävä uudestaan: "Kalkki" eli metallioksidi on metallin ja hapen yhdiste. Kuumennettaessa hiili sitoo metallioksidista hapen palaen hiilidioksidiksi, jolloin metallioksidi samalla pelkistyy metalliksi. Tähän reaktioon perustuu esimerkiksi rautamalmin pelkistäminen raudaksi hiilen avulla.
1800-luku kemiassa
Kemia alkoi erottua fysiikasta omaksi tieteenalakseen 1800-luvulla. John Dalton julkaisi vuonna 1808 atomiteoriansa. Teoria hyväksyttiin yleisesti vasta vuosisadan loppupuolella. Vuonna 1813 Jöns Jakob Berzelius otti käyttöön nykyisen kaltaiset kemialliset merkit. Dmitri Mendelejev ja Lothar Meyer kehittivät jaksollisen järjestelmän lähes samanaikaisesti 1860-luvun lopussa.
Tärkeä käännekohta modernissa kemiassa oli 1860 pidetty Karlsruhen Kongressissa. Siellä italialainen kemisti Stanislao Cannizzaro esitti selityksen joka selitti epäorgaanisten aineiden poikkeuksellisen käyttäytymisen ja todisti siten Avogadron lain paikkansapitävyyden.
1900-luku kemiassa
1900-luvulta alkaen kemia on kehittynyt nopeasti. Kemian teoreettista pohjaa on vahvistanut kvanttimekaniikkaan perustuva kvanttikemia. Tietotekniikan kehityksen ansiosta laskennallinen kemia saavuttaa yhä parempia tuloksia. Monet analyysimenetelmät, erityisesti spektreihin tukeutuvat, ovat nykyään tarkkoja ja automaattisia.
Suomi
Nykyään kemianteollisuus on Suomen kolmanneksi suurin teollisuuden ala. Se valmistaa muun muassa muoveja, lannoitteita, väriaineita, lääkkeitä, metalleja, puun- ja öljynjalostustuotteita sekä peruskemikaaleja kuten rikkihappoa.
Suomen ensimmäinen kemian professori Pehr Adrian Gadd (1727–1797) paransi salpietarin valmistusmenetelmää. Varsinaisen kemiantutkimuksen Suomessa aloitti Gaddin seuraaja, alkuaine yttriumin löytänyt Johan Gadolin (1760–1852). Hänen jälkeensä professorina toimi Pehr Adolf von Bonsdorff, joka muun muassa valmisti 80 erilaista kaksoissuolaa. Tunnetuimpia suomalaisia kemistejä oli muun muassa kamferin kokonaissynteesin kehittänyt Gustaf Komppa. Suomalaisista Nobelin kemianpalkinnon on saanut biokemisti A. I. Virtanen (1895–1973). Palkinto myönnettiin erityisesti tuorerehun säilöntämenetelmän kehittämisestä.
Atomit ja molekyylit
Kemiassa perushiukkasia ovat atomit, jotka koostuvat protoneista, neutroneista ja elektroneista. Kemiallisten aineiden moninaisuus pohjautuu atomien kykyyn yhdistyä elektronien välityksellä molekyyleiksi. Yhdistävää voimaa sanotaan kemialliseksi sidokseksi. Voima on sähkömagneettinen. Sidos voi olla ionisidos, kovalenttinen sidos tai metallisidos. Raja ionisidoksen ja kovalenttisen sidoksen välillä on liukuva. Ionisidoksessa atomit luovuttavat ja vastaanottavat elektroneja, jolloin syntyy positiivisesti ja negatiivisesti varautuneita hiukkasia eli ioneja, jotka vetävät toisiaan puoleensa. Kovalenttisessa sidoksessa atomit jakavat yhden tai useamman elektroniparin. Metallisidoksessa elektronit liikkuvat vapaasti paikallaan olevien metalliytimien välissä. Molekyylien sisäisten ja niiden välisten sidosten luonne vaikuttaa aineiden ominaisuuksiin.
Molekyylin sisältämät aineet ilmoitetaan alkuaineet listaavassa kemiallisessa kaavassa. Esimerkiksi vesi, jonka kaava on H2O, koostuu kahdesta vetyatomista ja yhdestä happiatomista. Molekyylikaava ei yksilöi molekyyliä: C2H6O voi olla joko etanoli tai dimetyylieetteri. Atomien järjestyksen kertoo rakennekaava. Etanoli merkitään C2H5OH tai lyhyemmin EtOH ja dimetyylieetteri (CH3)2O tai lyhyemmin Me2O. Atomit, joissa on yhtä monta protonia, ovat samaa alkuainetta. Alkuaineet on järjestetty rakenteen perusteella jaksolliseen järjestelmään, jossa toisiaan kemiallisesti muistuttavat alkuaineet ovat samassa ryhmässä.
Koska pienissäkin määrissä kemiallisia yhdisteitä on valtavasti molekyylejä, on otettu käyttöön ainemäärän yksikkö mooli. Yhden moolin ainemäärä vastaa noin 6,022 × 1023 kappaletta kyseistä ainetta. Jokaiselle alkuaineelle on laskettu oma moolimassansa, joka on yhtä moolia vastaava massa. Esimerkiksi 50 grammassa metanolia on noin 940 000 000 000 000 000 000 000 molekyyliä eli 1,6 moolia. Aineiden määriä ja suhteita sekä näiden muuttumista tutkivaa kemian osa-aluetta kutsutaan stoikiometriaksi.
Seokset
Aineet jaetaan täysin puhtaisiin aineisiin ja seoksiin. Seosten tärkeä erityistapaus on liuos. Seosten osia voidaan erottaa esimerkiksi suodattamalla, tislaamalla, dekantoimalla, sentrifugoimalla, sublimoimalla, kromatograafisilla menetelmillä, kiteyttämällä, haihduttamalla tai uuttamalla.