cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
André Lange
Ura
Maailmancupin kokonaiskilpailun Lange voitti yhteiskilpailussa kolmesti, kahden miehen kelkkailussa kerran ja neljän miehen kelkkailussa neljästi. Osakilpailuvoittoja hän saavutti kaikkiaan 36, joista 18 tuli kummastakin, neljän ja kahden miehen kilpailuista.
HMS Attacker (D02)
Etelä-Ranskan maihinnousu
Heinäkuussa alus määrättiin Etelä-Ranskan maihinnousuun operaatio Dragooniin, jota ennen se oli huollettavana Algerissa. Huollon ajaksi lentokoneet siirrettiin maatukikohtaan. Huollon päätyttyä lentokoneet palasivat alukselle ja se lähti Maltalle liittyäkseen maihinnousun lentotukialusosastoon TF88.1:een. Alus osallistui elokuun alussa osaston mukana maihinnousuharjoitteluun Maltan rannikolla.
André Lange
Arvokisamitalit
thumb|Lange kultamitali kaulassaan 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa Olympialaiset
HMS Attacker (D02)
Etelä-Ranskan maihinnousu
Alus saapui 15. elokuuta maihinnousualueelle aloittaen lentotoiminnan, kunnes se lähti 19. elokuuta osaston mukana Maddalenaan täydennettäväksi. Alus palasi 22. elokuuta osaston mukana sillanpäähän Marseillen eteläpuolelle jatkamaan lentotoimintaa, kunnes se lähti 24. elokuuta Maddalenaan. Alus vapautui 28. elokuuta operaatiosta palaten Välimeren laivaston komentajan alaisuuteen. Se siirrettiin Aleksandriaan, jossa se liittyi 30. elokuuta Egeanmeren osastoon tukemaan itäisen Välimeren saarten takaisin valtausta.
André Lange
Arvokisamitalit
Maailmanmestaruuskilpailut
HMS Attacker (D02)
Egeanmeren saarten takaisin valtaus
Alus saapui 2. syyskuuta Aleksandriaan, josta se lähti 14. syyskuuta vapauttaakseen Hunterin operaatio Outingista eli iskuista Kreetalle ja Rhodokselle. Seuraavana päivänä alus liittyi HMS Pursuerin, HMS Emperorin, HMS Searcherin ja HMS Khediven muodostamaan Force A:han. Alus aloitti 16. syyskuuta ilmaiskut ja tiedustelulennot.
André Lange
Arvokisamitalit
Euroopanmestaruuskilpailut
HMS Attacker (D02)
Egeanmeren saarten takaisin valtaus
Aluksen koneet syöksypommittivat 19. syyskuuta Rodoksen satamaa. Seuraavana päivänä se vapautui operaatiosta palaten Aleksandriaan huollettavaksi. Alus osallistui 27. syyskuuta alkaen iskuihin Egeanmeren liikennettä vastaan operaatiossa Outing II, kunnes se palasi 5. lokakuuta Aleksandriaan täydennettäväksi. Alus määrättiin Egeanmeren saarten ja Kreikan mannermaan maihinnousuihin operaatio Mannaan.
Saattuetukialukset Attacker, Stalker, Emperor, risteilijä HMS Royalist ja kaksi hävittäjää lähtivät 13. lokakuuta operaatio Mannaan. Alus palasi 18. lokakuuta Aleksandriaan, josta se palasi 23. lokakuuta operaatioon. Alus tuki 26. lokakuuta Mitylenen maihinnousua ja 29. lokakuuta Piskopin maihinnousua, jonka jälkeen se vapautettiin operaatiosta. Alus palasi seuraavana päivänä Aleksandriaan, josta se lähti 31. lokakuuta Hunterin ja Stalkerin kanssa Britteinsaarille.
Itäiseen laivastoon
Alus saapui 9. marraskuuta Plymouthiin, jossa sen miehistö sai vapaata ennen lähtoä Itäiseen laivastoon. Seuraavana päivänä alus siirrettiin Devonportin telakalle. Se lähti 29. marraskuuta Plymouthista huollettavaksi Tarantoon, jossa se otettiin 6. joulukuuta telakalle. Alus palasi 1. huhtikuuta 1945 palvelukseen aloittaen matkansa Ceylonille liittyäkseen Itäiseen laivastoon. Se saapui toukokuussa Colomboon, jossa sen todettiin olevan havaittujen vikojen vuoksi palveluskelvoton. Alus määrättiin Hunterin kanssa kuljettamaan lentokoneita Intiasta ja Etelä-Afrikan satamista Ceylonille, kunnes sitä tarvittiin heinäkuussa laivastossa.
Alus matkasi Trincomaleehen, jossa se valmistautui Penangin maihinnousujen tukemiseen. Se lähti 8. elokuuta Malakan salmeen, mutta operaatio peruutettiin 11. elokuuta ja alus palasi Trincomaleehen. Alus saapui 14. elokuuta Trincomaleehen, jossa se määrättiin tukemaan Penangin miehitystä operaatio Juristia. Seuraavana päivänä alus lähti taistelulaiva HMS Nelsonin, risteilijä HMS Ceylonin, Hunterin ja hävittäjän kanssa merelle. Osasto ankkuroitui 16. elokuuta Nikobaareille operaation viivästyessä.
Osasto jatkoi operaatiota, jolloin osastoon liittyi kaksi hävittäjää lisää sekä maihinnousualus HMS Princess Beatrix. Hunter jäi pois osastosta, joka saapui 26. elokuuta Penangiin, jossa japanilainen varuskunta antautui. Alus lähti 2. syyskuuta Penangista Singaporeen, jossa se seuraavana päivänä laski maihin merijalkaväkeä. Alus ankkuroitui rannikon edustalle vasta 4. syyskuuta. Se meni satamaan vasta seuraavana päivänä. Alus osallistui 11. syyskuuta juhlalliseen laivaston satamaan saapumiseen osana virallisita antautumisseremoniaa. Alus vapautui 14. syyskuuta Malesian operaatioista ja se lähti Trincomaleehen, jonne se saapui 19. syyskuuta.
Alus palautettiin 5. tammikuuta 1946 virallisesti Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen kauppalaivaksi. Alus oli nimettynä Castel Forteksi, kunnes se nimettiin 1957 matkustaja-alukseksi muutettuna Fairskyksi. Alus vaurioitui kesäkuussa 1977 törmätessään hylkyyn Jakartan edustalla ja jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Alus palveli korjausten jälkeen kasinona, kunnes se palasi rahtialukseksi nimettynä Philippine Touristiksi. Alus vaurioitui 1979 pahoin tulipalossa ja myytiin seuraavana vuonna romutettavaksi Hongkongissa.
Unkarin myrkkyvuoto
thumb|Vuotopaikka ja leviämisalue
Unkarin myrkkyvuoto on 4. lokakuuta 2010 Länsi-Unkarissa Veszprémin läänissä Ajkan kaupungissa tapahtunut teollisuusonnettomuus.
Alumiiniyhtiö Magyar Aluminium Zrt:n (MAL) Ajkan alumiinitehtaan lieteallas murtui, ja ympäristöön valui lähes miljoona tonnia emäksistä lipeää, rautaoksidia, lyijyä, kadmiumia, arseenia, elohopeaa ja kromia sisältävää ruosteenpunaista lietettä. WWF:n mukaan lietepato oli vuotanut jo kuukausien ajan ennen murtumistaan. Myrkyllinen liete saavutti Tonavan sivuhaaran 7. lokakuuta. Arviolta miljoona kuutiometriä emäksistä lietettä levisi 40 km² alueelle pääosin Devecserin kaupunkiin ja Kolontárin kylään. Tehtaan johtaja Zoltan Bakonyi totesi aluksi televisiohaastattelussa, ettei ”punainen möhnä ei ole mitenkään vaarallista”.
Myrkkyvuotoon ja sen aiheuttamiin vammoihin kuoli kymmenen ihmistä, ja onnettomuudessa loukkaantui noin 200 ihmistä.
Seuraukset
Kotinsa menettäneet saivat uudet asunnot, mutta osa Devecserin asukkaista ei ole tyytyväisiä saamiinsa korvauksiin tai onnettomuuden jälkihoitoon. Osa heistä on tarvinnut esimerkiksi useita ihonsiirteitä. Lähes 20 prosenttia asukkaista muutti onnettomuuden jälkeen pois, ja kaupunkiin jäi 4 400 asukasta.
Sekihan
thumb|right|260px|Sekihania lautasella. Sekihan (赤飯), kirjaimellisesti "punainen riisi", on perinteinen japanilainen ruoka. Se on hieman tahmeaa riisiä, joka kiehutetaan azukipapujen kanssa. Pavut antavat ruoalle sen punaisen värin, siksi siis nimi.
Sekihania tarjotaan usein Japanissa erikoistapahtumina läpi vuoden, kuten esimerkiksi häissä, syntymäpäivillä ja joissakin juhlissa, kuten Shichi-go-sanissa. Sekihan yhdistetään niin vahvasti juhlintaan, että kielenkäytössä "syödään sekihania" on saanut merkityksen "juhlitaan". Uskotaan, että sekihania käytetään juhlissa juuri sen punaisen värin vuoksi, sillä punainen on Japanissa onnellisuuden symboli.
Ruoka syödään usein heti valmistamisen jälkeen, mutta sen voi syödä myös huoneenlämpöisenä esimerkiksi osana bentoon pakattuja eväitä. Sekihania syödään perinteisesti gomashion, seesaminsiementen ja suolan sekoituksen kanssa.
Takoyaki
thumb|right|220px|Takoyaki-vene lautasella. thumb|right|220px|Shop Takoyaki (たこ焼き, 蛸焼, kirjaimellisesti paistettu tai grillattu mustekala) on suosittu japanilainen ruoka, joka valmistetaan paloitellusta tai kokonaisesta mustekalasta, tempurasta, suolatusta inkivääristä ja vihersipulista. Sen päällystykseen käytetään okonomiyakikastiketta, ponzua, majoneesia, aonoria ja katsuobushia.
Ruoka tuli suosituksi ensi kerran Taisho-kaudella Osakassa, jossa Endo Tomekichi -nimistä katukauppiasta kutsutaan sen keksijäksi. Takoyakia voi löytää issen-yoshokuksi (壹銭洋食) kutsutuista kaupungeista.
Alholma
Alholma on kaupunginosa Pietarsaaressa. 1890-luvulla rakennetun sikuritehtaan tehdasrakennus koneineen on säilytetty teollisuusmuseona. Tehdaskokonaisuuden rakennuskannasta on säilynyt hirsiset raaka-aine- ja valmistavaramakasiinit sekä kaksi asuinrakennusta. Alholmassa sijaitsee Suomen suurin venemoottorimuseo. Pietarsaaren kaupungin perustamisvuonna 1652 Alholma oli saari, mutta kasvoi maankohoamisen seurauksena kiinni mantereeseen 1700-luvun alussa. Alholma koostui hiekkamaasta, jossa kasvoi kuusia, leppiä sekä katajapensaita. Saarta käytettiin pääasiassa laiduntamiseen. Alholman ensimmäiset kesähuvilat rakennettiin 1840-luvulla. Pietarsaaren satama on sijainnut Alholmassa 1800-luvulta lähtien.
WWE All Stars
WWE All Stars on WWE SmackDown! -pelisarjaan kuuluva showpainipeli. Peli ilmestyi Yhdysvalloissa 29. maaliskuuta 2011 ja Euroopassa 1. huhtikuuta 2011. Peli on Nintendo 3DS:n ainoa WWE-peli sekä viimeinen WWE-peli PlayStation 2:lle ja PlayStation Portablelle.
Alholma
Alholmassa sijaitsee Alholmen Industrial Park, joka on kymmenen teollisen yrityksen ja 53 palveluyrityksen keskittymä, joka työllistää suoraan lähes 2 000 ihmistä. Alueen liikevaihto on yli 1 100 miljoonaa euroa, josta viennin osuus on lähes 80 prosenttia. Alhomen Industrial Parkin alue on 370 hehtaaria.
Koripallon Oseanian-mestaruuskilpailut
Koripallon Oseanian-mestaruuskilpailut on FIBA Oceanian järjestämä koripallon mestaruusturnaus oseanialaisille maajoukkueille. Lopputurnaus järjestetään nykyisin kahden vuoden välein. Turnaus toimii myös karsintana olympialaisiin ja maailmanmestaruuskilpailuihin. Yleensä kilpailussa ovat olleet mukana vain Australian ja Uuden-Seelannin maajoukkueet.
Kristián Kudroč
Kristián Kudroč (s. 21. toukokuuta 1981 Michalovce, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan 26 NHL-ottelua tehopistein 2+2=4 ja keräsi niissä 38 jäähyminuuttia. Kudroč pelasi urallaan myös Ruotsissa, Suomessa, KHL:ssä, Tšekissä, Itävallassa ja Iso-Britanniassa. Hän ei luonut pääsarjauraa kuitenkaan kotimaassaan. Kudroč edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Kauden 2017-2018 Kudroč toimi Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTvåan-joukkue AIK Härnösandin apuvalmentajana.
Pelityyli
Kolossimainen Kudroč oli peräti 201 cm pitkä ja 102 kg painava. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan hän oli isokokoinen ja vahva puolustaja, jonka suurin vahvuus oli puolustuspeli oman maalin edustalla. Kudroč pelasi melko fyysisesti ja ajoitti taklauksensa hyvin. Hänellä oli myös voimakas laukaus, joten Kudroč oli käyttökelpoinen myös ylivoimalla. Kudročin hermokontrolli kuitenkin petti toisinaan helposti ja hän sai turhia jäähyjä. Kudroč teki ajoittain myös uhkarohkeita ratkaisuja hyökkäyssuuntaan. Hän laukoi oikealta.
Debyytti alasarjoissa ja vuodet Kanadan junioriliigoissa
Kudroč pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kasvattajaseurassaan HK Michalovcessa kaudella 1997–1998, Slovakian 1. ligassa. Kesällä 1999 New York Islanders varasi hänet ensimmäisen kierroksen viimeisenä varauksena, sijalla 28. Samana kesänä Kudročin varasi myös QMJHL-joukkue Québec Remparts toisena pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 1999–2000, jonka päätteeksi Kudroč valittiin QMJHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kesäkuussa 2000 hänet kaupattiin maalivahti Kevin Weekesin ja kesän 2001 toisen kierroksen varauvuoron kanssa Tampa Bay Lightningiin vaihdossa ensimmäisen, neljännen ja seitsemännen kierroksen varausvuoroihin samalle kesälle.
Vuodet NHL-organisaatioissa
Kudroč siirtyi kaudeksi 2000–2001 Lightningin organisaatioon ja hän pääsi pelaamaan 22 NHL-ottelua tehopistein 2+2=4. Kudroč teki NHL-debyyttinsä 27. marraskuuta 2000 vieraissa New York Islandersia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.10 minuuttia ja Kudroč keräs yhden kahden minuutin jäähyn. Kudroč teki NHL-uransa avausmaalin kolmannessa ottelussaan 1. helmikuuta 2001 Buffalo Sabresia vastaan. Suurimmaksi osaksi Kudročin kausi eteni IHL:n Detroit Vipersissa.
Kaudella 2001–2002 Kudroč pelasi vain kaksi ottelua Lightningin riveissä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan AHL-joukkue Springfield Falconsissa. Kudroč siirtyi kauden lopulla lainalle samassa liigassa pelanneeseen Philadelphia Phantomsiin. Hän palasi taas kaudeksi 2002–2003 Springfieldiin, mutta kausi keskeytyi jo lokakuussa 2002 35 ottelun jälkeen, kun Kudroč sai aivotärähdyksen. Hän ei pelannut kauden aikana otteluakaan NHL:ssä. Kesällä 2003 Kudroč siirtyi vapaana agenttina Florida Panthersin organisaatioon. Hän pelasi kauden 2003–2004 aikana kaksi NHL-ottelua, mutta Kudročin kausi kului lähinnä farmijoukkue San Antonio Rampagessa.
Kudroč pelasi työsulkukaudella 2004–2005 vain kuusi ottelua HockeyAllsvenskanin Hammarby IF:ssä, mutta hän keräsi jopa 60 jäähyminuuttia. Kudročin kauden vähät ottelut johtuivat loukkaantumisista läpi kauden. Hän pelasi keväällä 2005 Kanadan alasarjan LNAH:ssa Québec RadioX:n riveissä.
Siirtyminen Suomeen
Toukokuussa 2005 Kudroč teki try-out-sopimuksen SM-liigajoukkue Saimaan Pallon kanssa, mutta päivää myöhemmin hänen try-out-sopimuksensa jouduttiin perumaan lentoaikatauluongelman vuoksi. Kudroč teki kuitenkin uuden kolmiviikkoisen try-out-sopimuksen heinäkuussa, onnistui vakuuttamaan seurajohdon ja sai vuoden mittaisen sopimuksen SaiPaan. Hän teki runkosarjan 48 ottelussa hyvät tehot 10+12=22 ja oli koko SM-liigan jäähypörssin kakkonen 227 minuutillaan. Hänen edellään oli vain Ässien Matt Nickerson, joka teki 236 minuutillaan yhä voimassa olevan SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksen. Kudroč jäi hyvin SaiPa-fanien mieleen ja he palkitsivat hänet vuoden SaiPa-pelaajana. Kudroč kykeni osaavansa myös kiekollista peliä.
Huhtikuussa 2006 Kudroč siirtyi Tampereen Ilvekseen yksivuotisella sopimuksella. Hänen kautensa jäi kuitenkin 37 ottelun mittaiseksi loukkaantumisten takia. Kudroč sai lokakuussa 2006 aivotärähdyksen lyötyään päänsä Pelicansin Anssi Salmelan kypärään. Hänen toipumisajakseen arvioitiin 2–4 viikkoa. Kudroč loukkaantui uudelleen tammikuussa 2007, kun hän sai ottelussa välilevynpullistuman niskaansa. Kudroč oli noin kuukauden sivussa. Hän johti ennen loukkaantumistaan Ilveksen puolustajien pistepörssiä pelaamansa 36 ottelun jälkeen. Kudroč kuitenkin palasi runkosarjan viimeiseen otteluun ja pelasi pudotuspeleissä. Hän oli jälleen SM-liigan runkosarjan jäähypörssin toinen 174 minuutillaan. Hänen edellään oli vain Ässien Pasi Peltonen.
Vuodet Ruotsissa ja paluu SM-liigaan
Kudroč teki yksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue Södertälje SK:n kanssa huhtikuussa 2007. Runkosarjassa kerätyt 156 jäähyminuuttia sijoittivat Kudročin Elitserienin jäähypörssin kolmanneksi. Hän jatkoi seurassa vielä kaudella 2008–2009. Toukokuussa 2009 Södertälje SK ilmoitti, ettei jatkosopimusta flopanneen Kudročin kanssa synny. Hän aloitti kauden 2009–2010 Brynäsissä, mutta siirtyi kymmenen ottelun jälkeen vuoden 2009 loppuun ulottuvalla sopimuksella Frölunda HC:hen. Kudroč teki loppukauden mittaisen sopimuksen juuri ennen kuin vanha sopimus loppui.
Ásmundur Sveinsson
Ásmundur Sveinsson (20. toukokuuta 1893 Kolsstaðir – 9. joulukuuta 1982 Reykjavík) oli islantilainen kuvanveistäjä. Rakennus, jossa hän asui ja työskenteli, on nykyään osa Reykjavíkin taidemuseota nimellä Ásmundarsafn. Taloa ympäröivässä puutarhassa on sekä taiteilijan varhaiskaudelle ominaisia kookkaita hahmoja että myöhempään tuotantoon kuuluvia kevyitä, abstrakteja teoksia.
Fikremariam Hagos Tsalim
Fikremariam Hagos Tsalim (s. 23. lokakuuta 1970 Addis Abeba, Etiopia) on Eritreassa toimiva Etiopian katolisen kirkon piispa. Hänet vihki Asmaran eparkiaan diakoniksi Tesfamariam Bedho 21. helmikuuta 1996 ja papiksi Zekarias Yohannes 21. heinäkuuta 1996. Tsalim sai 24. helmikuuta 2012 nimityksen Segheneityn eparkian johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Menghesteab Tesfamariam, jota avustivat Thomas Osman ja Kindane Yebio. Tsalim asetettiin virkaansa 27. toukokuuta.
Ásmundur Sveinsson
Ura
Ásmundur opiskeli Þórarinn B. Þorlákssonin, Kööpenhaminassa Viggo Brandtin ja Tukholmassa Carl Millesin johdolla. Viimeksi mainitussa hän omaksui antiikin Kreikan klassisen tyylin vaikutteita teoksiinsa, joihin kuului "Merenneito" (1922). Lähdettyään Pariisiin Ásmundur sai opetusta Antoine Bourdellelta ja Charles Despiaulta. Kaupungissa viettämiensä vuosien aikana hän otti vaikutteita kubismista, mikä näkyy muun muassa työssä "Yö Pariisissa" (1926).
Ásmundur palasi Islantiin keväällä 1929. Tyylillisen murroksen hän koki 1950-luvulla, jolloin töissä alkoivat näkyä keveys ja pehmeys. Metalli oli keskeinen materiaali, ja tyyli oli abstrakti. Kirjallisuuden ja ideologian lisäksi 1950-luvun töihin vaikuttivat tiede ja teknologia.
Kristián Kudroč
Vuodet Ruotsissa ja paluu SM-liigaan
Siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2010 Kudroč teki Porin Ässien kanssa kevääseen 2012 ulottuvan sopimuksen. Hän oli kaudella 2010–2011 SM-liigan jäähypörssin kuudes 130 minuutillaan. Seuraavalla kaudella 2011–2012 hän otti vain 70 jäähyminuuttia pudotuspelit mukaan luettuna. Tehopisteitä hän sai kauden aikana yhteensä 28. Keväällä 2012 Kudroč solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-seura Sibir Novosibirskin kanssa. Hän oli kaudella 2012–2013 joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies Maksim Krivonožkinin kanssa tehoilla 9+11=20. Kevään 2013 pudotuspeleissä Kudroč oli Novosibirskin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+1=4 ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Kesken kauden 2013–2014, tammikuussa 2014 Novosibirsk kauppasi Kudročin kazakstanilaiseen Barys Astanaan vaihdossa seuraavan kesän kolmannen kierroksen varausvuoroon.
KHL, loukkaantumiset ja viimeinen vuosi 2016
Kaudeksi 2014–2015 Kudroč teki kaksivuotisen sopimuksen Avangard Omskin kanssa. Elokuussa 2014 Kazakstanin Astanassa Neftehimik Nižnekamskia vastaan pelatussa harjoitusottelussa hän törmäsi rajusti vastustajajoukkueen Jaroslav Alševskin kanssa ja löi päänsä jäähän. Kun Kudročia saatettiin pukuhuoneeseen, hän menetti tajuntansa. Kudroč vietiin paikalliseen sairaalaan, jossa hän palasi tajuihinsa. Kudročilla todettiin vakava päävamma. Hän vietti yli kaksi viikkoa Astanassa, kunnes Kudroč siirrettiin matkustuskieltonsa päätteeksi jatkohoitoon joukkueensa kotikaupunkiin Venäjän Omskiin. Lokakuussa hänen sopimuksensa Avangardin kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Kudroč ei palannut kaukaloihin enää kauden aikana.
Ásmundur Sveinsson
Ura
Ásmundurin oppilaita Reykjavíkissa vuosina 1947–1964 olivat Ragnar Kjartansson, veljekset Guðmundur ja Jón Benediktsson, Jón Gunnar Árnason ja taiteilijan oma sukulainen, Hallsteinn Sigurðsson. Taiteilijalle omistettu museo Sigtúnissa avattiin yleisölle vuonna 1983.
Yksityiselämä
Ásmundurin vanhemmat olivat Sveinn Finnson ja tämän vaimo Helga Eysteinsdóttir. Ásmundur meni vuonna 1924 naimisiin kuvanveistäjäkollegansa Gunnfríður Jónsdóttirin kanssa. Pariskunnan eroamisen jälkeen Ásmundur solmi uuden avioliiton Ingrid o.s. Håkanssonin (1904–1976) kanssa. Pariskunta sai kaksi tytärtä; vuonna 1941 syntynyt Hallgerda kuoli liikenneonnettomuudessa 5-vuotiaana ja vuonna 1946 syntyneestä Ásdísista tuli opettaja Reykjavíkissa.
Kristián Kudroč
KHL, loukkaantumiset ja viimeinen vuosi 2016
Kesäkuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen sopimuksen Metallurg Novokuznetskin kanssa, mutta hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin jo kesken harjoituskauden elokuussa Kudročin aloitteesta perhesyihin vedoten. Hän palasi kaukaloihin joulukuussa ja siirtyi try-outille Tšekin Extraligan HC Plzeňiin. Tammikuussa 2016 Kudroč sai sinne loppukauden jatkosopimuksen. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan HC Innsbruckiin. Kesken kauden, marraskuussa 2016 Kudroč siirtyi kuitenkin loppukauden sopimuksella Iso-Britannian EIHL-liigan Nottingham Panthersiin. Hän pelasi siellä kahdeksan ottelua, kunnes joulukuussa hänen sopimuksensa purettiin. Kudroč ei pelannut loppukaudella enää missään.
Pelaajauran loppuminen
Lokakuussa 2017 Kudroc ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa ja siirtyvänsä apuvalmentajaksi Ruotsin neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyTvåan-joukkue AIK Härnösandiin.
Maajoukkueura
Kudroč edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2012 voittaen hopeaa, mutta hän mahtui turnauksessa kokoonpanoon vain yhdessä ottelussa. Yhteensä Kudroč pelasi 38 A-maaottelua tehopistein 3+10=13.
Kudroč pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999, jolloin hän voitti pronssia.
Jóhannes Sveinsson Kjarval
pienoiskuva|Jóhannes Sveinsson Kjarval vuonna 1934. Jóhannes Sveinsson Kjarval (7. marraskuuta 1885 – 13. huhtikuuta 1972) oli islantilainen taidemaalari. Hänen taustansa oli perinteisessä islantilaisessa maatalousyhteiskunnassa. Hänen elämänsä ja uransa oli vahvasti kytköksissä 1900-luvun alkupuolen kulttuuriseen heräämiseen maassa. Parhaiten Kjarval tunnetaan luonnon kuvauksistaan ja taiteensa mystisestä visuaalisuudesta. Vaikka painopisteet Kjarvalin uralla vaihtelivat vuosien mittaan, hänen työhönsä vaikutti koko uran ajan luonnon näkeminen elävänä. Reykjavíkin taidemuseo on luonnehtinut taiteilijaa yhdeksi maansa kaikkien aikojen rakastetuimmista ja arkkityypin mukaiseksi boheemiksi, romanttiseksi taiteilijaksi.
Kahdentuhannen Islannin kruunun seteliin otettiin vuonna 1995 Kjarvalin kuva. Reykjavíkin taidemuseoon kuuluu hänen mukaansa nimetty Kjarvalsstaðir, joka avattiin vuonna 1973.
Time Waits for No Slave
Time Waits for No Slave on Napalm Deathin albumi, joka julkaistiin 10. helmikuuta 2009. Levy julkaistiin normaalin CD-version lisäksi myös vinyylilevynä ja pahvikantisena digipak-versiona, jolla on mukana 2 bonusraitaa.
Paint (hevosrotu)
Paint on karjahevosrotu, jonka tärkein piirre on kirjava väritys. Se kehitettiin kirjavista quarter- ja englannintäysiverihevosista. Rodun rekisteriyhdistys American Paint Horse Association on Pohjois-Amerikan nopeimmin kasvavia. Rekisteriin hyväksytään tietyin ehdoin myös yksivärisiä hevosia erilliseen kantakirjaan. Yhdistys pitää rotua värirodun sijaan aitona hevosrotuna omine selkeine piirteineen.
Kantakirja
Paint-hevosen värikkyys ja karjahevosen rakenne ovat suosittu yhdistelmä; American Paint Horse Association eli APHA on Yhdysvaltain toiseksi suurin hevosrekisteriyhdistys Väritys on olennainen osa rodun ulkonäköä, mutta paint-hevosilta vaaditaan myös selkeää karjahevostyyppiä ja tietynlaista polveutumista. Yhdistykseen kantakirjattavan paint-hevosen vanhemmista ainakin toisen on oltava APHA:n kantakirjaama paint; toinen vanhemmista voi olla kantakirjattu paint, quarterhevonen tai englannintäysiverinen. APHA:n kantakirjassa on kaksi luokkaa: pääluokka on kirjaville hevosille ja sivuluokka yksivärisille paint-sukuisille hevosille.
Kirjavien vaatimukset
thumb|left|Pääkantakirjan paint-hevonen. Tietyn polveutumisen lisäksi APHA:n pääkantakirjaan hyväksyttävältä hevoselta vaaditaan "luonnollista kirjavaa väriä"; mikäli hevonen on enemmän värillinen kuin valkoinen, sillä on oltava ollut syntymästään asti valkoinen, vaaleanpunaihoinen alue; pääosin valkoiselta hevoselta vaaditaan vähintään yksi värillinen, tummaihoinen alue. Täyttääkseen vaatimukset tällaisen kirjavuusalueen on oltava läpimitaltaan vähintään 5 cm ja sijaittava tiettyjen rajojen sisäpuolella.
Yksiväristen vaatimukset
thumb|left|Yksivärinen paint-sukuinen varsa. Kahden kantakirjatun paint-hevosen yksiväristä jälkeläistä kutsutaan "yksiväriseksi paint-sukuiseksi" (Solid Paint-Bred) tai "jalostuskanta-paintiksi" (Breeding Stock Paint). Tällaiset hevoset kelpaavat APHA:n paint-hevoskantakirjaan tietyin edellytyksin. Ne voivat myös osallistua APHA:n tunnustamiin rotukilpailuihin. Yksivärinen hevonen voi tuottaa kirjavan kanssa kirjavan varsan. Joissain tapauksissa yksivärinenkin hevonen voi kantaa kirjavuustekijää: esimerkiksi splashed white -kirjavuudesta tunnetaan nykyisin useita eri mutaatioita, joista osa on epätäydellisesti dominoivia ja tuottavat homotsygoottina voimakasta kirjavuutta mutta heterotsygoottina vain pieniä valkoisia merkkejä.
Väri ja ominaisuudet
thumb|Tobiano-kuvioinen paint-hevonen. Kantakirjattavalta paint-hevosen rakenteelta edellytetään quarter-hevosten "karjahevostyyppiä": hevosen tulisi olla raskas ja lihaksikas mutta ei liian korkea, sen painopisteen tulisi olla alhaalla ja sen takajalkojen tulisi olla voimakkaat ja soveltua nopeisiin kiihdytyksiin ja pikaisiin pyrähdyksiin.
Yleisimmät paint-hevosten värit ovat mustan-, ruunikon ja rautiaankirjavat. Harvinaisempia ovat diluutiogeenien haalistamat väritykset kuten voikon-, ruunivoikon-, cremellon-, perlinon-, pearlin- tai shamppanjankirjavat sekä päistärikön- tai hallakonkirjavat. Paint-hevonen voi kantaa myös kimogeeniä, jolloin sen värilliset alueet harmaantuvat ja muuttuvat lopulta valkoisiksi - alun perin värillisten alueiden iho jää kuitenkin pigmentoituneeksi.
Kaikenkokoiset ja -muotoiset laikut hyväksytään tiikerinkirjavuuteen viittaavia kuvioita lukuun ottamatta, ja ne voivat sijaita melkeinpä missä tahansa hevosessa. Vaikka paint-hevosilla esiintyy laaja joukko erilaisia kuvioita, American Paint Horse Association luokittelee väritykset vain neljään eri kuvioon: overo, tobiano, tovero ja yksivärinen.
Erityisesti sabinogeeniä kantavilla yksivärisiksi kantakirjatuilla paint-hevosilla saattaa olla pieniä kirjavuusmerkkejä. Tällaisia merkkejä voivat olla esimerkiksi herasilmät, vaaleanpunainen iho huulissa tai sieraimissa, sekakarvaiset läikät ja vähäinen laajempi sekakarvaisuus.
Paint vain pinto?
Englannin kielessä sekä sanaa "paint" että "pinto" käytetään tarkoittamaan kirjavaa hevosta, mutta nykyään näiden kahden termin välillä on selkeä ero. Pinto on kantakirjattu johonkin pintorekisteriin ja eroaa paint-hevosesta  sukutaustaltaan. Pinto pienellä alkukirjaimella taas voi tarkoittaa mitä tahansa kirjavaa hevosta. Joissakin pintorekistereissä sallitaan hevosille minkälaiset sukujuuret tahansa, joissakin taas ei hyväksytä esimerkiksi kylmäverisiä tai muuleja. Paint-hevosten taas edellytetään polveutuvan tietynrotuisista eläimistä. Näin ollen vain osa pinto-rekisterien hevosista hyväksyttäisiin paint-kantakirjaan, kun taas kaikki kirjavat paint-hevoset hyväksyttäisiin pintokantakirjaan.
Historia
Kun American Quarter Horse Association (AQHA) perustettiin vuonna 1940 säilyttämään "karjahevostyyppi", se sulki ulkopuolelleen kirjavat hevoset sekä sellaiset hevoset, joilla oli valkoisia laikkuja rungossa tai valkoista etupolven tai kintereen yläpuolella. Kirjavista karjatyypin hevosista pitävät muodostivat erinäisiä yhdistyksiä säilyttämään ja tukemaan AQHA:n hylkäämää kirjavaa karjahevostyyppiä. Vuonna 1965 osa näistä yhdistyksistä yhdistyivät American Paint Horse Associationiksi.
Geneettiset ongelmat
Eräs paint-rotuun liittyvä lääketieteellinen ongelma on geneettinen lethal white -oireyhtymä (LWS). Sitä kutsutaan joskus myös Overo Lethal White -oireyhtymäksi (OLWS) tai harvemmin White Foal -oireyhtymäksi (WFS). Se liittyy resessiiviseen, frame overo -kuvioon liittyvään geeniin. Geenin heterotsygootit kantajat ovat oireettomia. Geenin homotsygoottina kantava varsa syntyy valkoisena, ja mikäli sitä ei lopeteta, se kuolee muutaman päivän sisällä alikehittyneen ruoansulatuskanavan aiheuttamiin komplikaatioihin. Frame overo -geenille on kehitetty DNA-testi. Myös yksivärisiltä vaikuttavat hevoset voivat kantaa geeniä; joissain tapauksissa esimerkiksi tobianojen tai yksiväristen hevosten jälkeläinen on syntynyt lethal whitena, vaikkakin kaikissa tällaisissa tapauksissa hevosten suvuissa on esiintynyt overokuviota. Lethal white -oireyhtymää esiintyy paint-rodun lisäksi myös kaikissa muissa hevosroduissa, joissa esiintyy frame overo -geeniä.
Quarter-hevostaustaisten hevosten runsaan vaikutuksen vuoksi joillakin paint-hevosilla esiintyy myös HYPP- ja HERDA-sairauksia aiheuttavia geenejä. Englannintäysiverisistä polveutuvissa linjoissa on wobbler-oireyhtymän riski.
Kenney Jones
Kenneth Thomas "Kenney" Jones (s. 16. syyskuuta 1948) on englantilainen rumpali, joka on vaikuttanut muun muassa The Small Faces, The Faces ja The Who -yhtyeissä. Jones tuli The Whon edesmenneen Keith Moonin tilalle loppusyksystä 1978.
Jones on vaikuttanut yhtyeissä vuodesta 1964 lähtien ja merkityksellinen ura alkoi vuotta myöhemmin The Small Faces -modyhtyettä perustettaessa. Jones soitti yhtyeessä rumpuja yhtyeen The Facesin hajoamiseen saakka vuoteen 1975. Marraskuussa 1978 The Whon kitaristi Pete Townshend pyysi 1960-luvun modpiireistä tuttua Jonesia yhtyeeseen yliannostukseen kuolleen Keith Moonin korvaajaksi. Jones jätti The Whon vuonna 1988, koska hänen soittotekniikkansa ei miellyttänyt laulaja Roger Daltreytä. Jones palasi lavalle The Whon kanssa kesällä 2014 soittamaan keikan Huntwoodin poolokerholla, jonka Jones itse omistaa.
Jones tunnetaan konservatiivipuolueen kannattajana ja ketunmetsästyksen tukijana. Jonesilla todettiin eturauhassyöpä syyskuussa 2013.
Haakana
Haakana on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lapta
Lapta on venäläinen mailapeli, jota pelataan kuuden hengen joukkueissa. Toinen joukkueista on lyömässä sisävuorossa, ja toinen joukkue yrittää polttaa sisävuoron juoksijan koskettamalla tätä pallolla. Sisävuorossa oleva joukkue saa kaksi pistettä, kun sen juoksija pääsee ”kon”-linjalle ja takaisin kotiin.
Kuvaus
Laptajoukkueessa on kuusi pelaajaa, ja peli on jaettu kahteen 30 minuutin puolijaksoon. Laptassa lyöjä käyttää 60–110 senttimetriä pitkää mailaa, joka on halkaisijaltaan alle viisi senttimetriä ja painaa noin 1,5 kilogrammaa. Pallona käytetään nykyään usein tennispalloa.
Joukkueet ovat vuorollaan sisä- ja ulkovuorossa. Ulkovuorossa olevan joukkueen pelaaja syöttää palloa ylöspäin ja sisäpelaajan lyöjä yrittää lyödä sitä. Kun pallo on syötetty, sisävuoron pelaaja yrittää päästä ”kon”-linjalle ja takaisin kotiin. Päästyään ”kon”-linjalle pelaaja voi jäädä sinne ja yrittää juosta kotiin seuraavalla vuorolla. Jokaisesta tuodusta juoksusta saa kaksi pistettä. Lyöjän pitää olla lyönnissään tarkka, sillä jos pallo lentää kentän ulkopuolelle, seuraa palo.
Ulkopelaajat voivat polttaa sisäpelaajia koskettamalla pallolla juoksijaa. Koskettuaan juoksija sisäpelaajan pitää juosta peruslinjalle tai kotipesään. Jos sisäpelaaja saa pallon kiinni suoraan ilmasta, joukkue saa yhden juoksun.
Historia
thumb|right|M. Volkovin piirros vuodelta 1915 Laptasta on löydetty mainintoja 1300-luvulta, joten sitä on pelattu Venäjällä jo pitkään. Pietari Suuri kannusti armeijan eliittijoukkoja pelaamaan laptaa fyysisenä harjoitteena.
Neuvostoliitossa laptaa ja gorodkia pyrittiin kehittämään moderniksi neuvostolajiksi. Laptan harrastajamäärät kasvoivat, ja 1950-luvulla lajia pelasi tuhansia joukkueita. Venäjän-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran 1958, mutta pian tämän jälkeen laji menetti asemansa. Venäjän-mestaruuskilpailut herätettiin eloon uudestaan vuonna 1990.
POR
Lyhenne POR voi viitata seuraaviin:
Värivallankumous
Värivallankumous tarkoittaa entisissä sosialistisissa maissa 2000-luvulla tapahtuneita vallankumouksia ja näitä muistuttavia vallankumouksia eri aikoina eri puolilla maailmaa. Näissä länsimielinen kumousliike on kaatanut tai yrittänyt kaataa autoritaarisena pidetyn hallinnon.
Nimitys
Nimitys "värivallankumous" tulee Ukrainan vuoden 2004 "oranssista vallankumouksesta".
Syyt
Vallankumousten syynä ovat olleet monesti talousongelmat ja erilaiset hallinnon väärinkäytökset mm. vaalivilppi. Venäjän hallitus on nähnyt entisen Neuvostoliiton alueen värivallankumoukset lännen luomaksi uhkaksi itselleen.
Värivallankumouksia
Alla lueteltu onnistuneita ja epäonnistuneita värivallankumouksia.
Pellinen
Pellinen on suomalainen sukunimi, joka tulee Pekka-nimisten lempinimestä Pelli. "Pelli" on suomalaistunut versio Pelle-nimestä, joka on Pekka (Per) -nimen kansanomainen kutsumamuoto (lempinimi).
Pellinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Mindaugas
Mindaugas (myös Mendog ja Mindowe) (1200–1263) oli ensimmäinen tunnettu Liettuan suuriruhtinas ja ainoa Liettuan kuningas. Mindaugasin valtakausi kuninkaana kesti kymmenen vuoden ajan, kunnes hänen veljenpoikansa Treniota ja herttua Daumantas murhasivat hänet. Vaikka hänen valtakautensa olikin levotonta aikaa, nykyään Liettuassa Mindaugasia pidetään maan perustajana ja länsimaisen kulttuurin tuojana.
Suuriruhtinaana
Mindaugasin varhaisesta taustasta ei tiedetä kuin se, että Liivinmaan riimikronikan mukaan hänen isänsä oli merkittävä kuningas (ein kunic grôβ). Liettualaisen historioitsija Tomas Baranauskasin mukaan Mindaugasin isä oli mahdollisesti Henrikin Liivinmaan kronikassa vuonna 1213 mainittu nimeämätön ruhtinas. Mindaugas hallitsi alkuaikoinaan Aukštaitijaa eli niin sanottua Varsinais-Liettuaa. 1200-luvulla Kalparitaristo, paavi sekä Saksan keisari kiinnostuivat kaikki Liettuan alueista ja vuonna 1236 se mainitaan yhtenä valloitettavana pakana-alueena. Paavi Gregorius IX julisti erityisen ristiretken Liettuaan ja Žemaitijaan vuonna 1236. Volkwinin johtamat kalparitarit hävisivät Mindaugasin kilpailija Vykintasin johtamille žemaitijalaisille Saulen taistelussa 22. syyskuuta 1236. Liivinmaan riimikronikan mukaan Mindaugas oli vuoteen 1238 mennessä koonnut valtansa alle kaikki liettualaiset maat. Muissa lähteissä yhdistämistä tapahtui vielä myöhemmin 1230-luvulla ja vielä 1240-luvullakin. Rusilaisissa lähteissä Mindaugasia kutsutaan suuriruhtinaaksi (Veliki knjaz), mikä tarkoittaa että hän oli useamman ruhtinaan pää. Vuodesta 1245 häntä kutsutaan latinankielisissä lähteissä nimellä Supreme Rex ja että hän hallitsi kaikkia liettualaisia maita, sekä niiden lisäksi eteläistä Seloniaa, Mustaa Rusia ja mahdollisesti Minskiä ja Breslavia. Vuonna 1239 hän oli lähettänyt poikansa Vaišvilkasin hallitsemaan Novgorodia. Mindaugasin vallan tunnustivat myös ilmeisesti muinaispreussilaiset Nadruvia, Skalvia sekä jotvingialaiset Sudovian pohjoisosassa.
Kuninkaana
180px|thumb|vasen|Paavi Innocentius IV:nen [[bulla Mindaugasin tunnustamisesta kuninkaaksi vuonna 1251.]] Vuonna 1248 Mindaugas lähetti veljenpoikansa Tautvylasin, Edivydasin ja Saulen taistelun voittaja Vykintasin valtaamaan Smolenskia, mutta yritys epäonnistui. Sittemmin Mindaugasin pyrkimys vallata näiden alueet Liettuassa johtivat sisällissotaan, jossa Tautvylas, Edivydas ja Vykintas solmivat Mindaugasin vastaisen liiton Saksalaisen ritarikunnan ja Galitsian-Volynian kanssa. Mindaugas puolestaan lahjoi ritarikunnan Andreas von Stirlandin puolelleen. Paavi Innocentius IV kastoi Mindaugasin 1251 ja vastineeksi siitä Mindaugasista tuli kuningas. Kesällä 1251 Mindaugas ja hänen puolellaan olleet kalparitarit torjuivat Tautvylasin hyökkäyksen Vorutan linnaan. Tappion jälkeen Tautvylas pakeni Galitsiaan ja tehtiin rauha, jossa Mustan Rusin hallitsijaksi nousi Galitsian ruhtinas Danielin poika Roman ja Polotskin ruhtinaskunnan johtoon nousi Tautvylas. Mindaugasin ja hänen vaimonsa Mortan virallinen kruunaaminen tapahtui vuonna 1253 ja kruunauksen suoritti paavia edustanut Kulmin arkkipiispa. Oletettua kruunauspäivää 6. heinäkuuta pidetään Liettuassa nykyin kansallisena juhlapäivänä. Mindaugas rakennutti kirkon Vilnaan nykyisen katedraalin paikalle, mikä viittaa siihen että Vilna oli jo tuolloin Liettuan keskus. Vuosina 1251–1261 Liettuan ja Liivinmaan välillä vallitsi pitkä rauha. Tänä aikana Liettua laajentui itään rusilaiselle alueelle. Mindaugas solmi rauhan myös Galitsian kanssa, jonka ruhtinas Danielin pojalle Švarnille hän naitti tyttärensä. Vuonna 1259 Kultaisen ordan mongolit hyökkäsivät Liettuaan pystymättä kuitenkaan alistamaan sitä.
Valtakauden loppu
190px|thumb|oikea|50 [[Liettuan liti|litin juhlakolikko, jossa on kuvattuna Mindaugas.]] Žemaitijalaiset olivat Memelin (nyk. Klaipėda) perustamisen jälkeen vuonna 1252 hyökkäilleet jatkuvasti Saksalaista ritarikuntaa vastaan. Heidän voitettuaan ritarikunnan joukot Skuodassa 1259 kuurit kapinoivat ja semgallit irtautuivat ritarikunnan hallinnasta. Semgallien voitettua Durben taistelun vuonna 1260 kuurit vapautuivat kokonaan ja muinaispreussilaiset aloittivat kapinan. Ritarikunnan elpyessä 1261 žemaitijalaiset pyysivät apua Mindaugasilta tämän sisarenpojan Treniotan välityksellä. Mindaugas suostui ja keräsi sotakoalition ritarikuntaa vastaan. Sota ritarikuntaa vastaan merkitsi Liettuan palaamista pakanalsuuteen, vaikka Mindaugas itse ei tiettävästi katolilaisuudesta luopunut. Mindaugasin sotakoalitioon kuului Liettuan hallitsemat rusilaiset ruhtinaskunnat Polotsk ja Vitebsk, sekä Novgorod. Hyökkäyksiä tehtiin Liivinmaalle, puolalaiseen Masoviaan ja ritarikunnan läntisille alueille muinaispreussilaisten tukemiseksi. Treniota omistautui sodalle lännessä ja Mindaugas toimi puolestaan idässä. Kaksikon välit kiristyivät ritarikunnan kukistettua Liivinmaan kapinalliset. Mindaugasin tappoi lopulta hänen vaimokseen Mortan kuoleman jälkeen ottama vaimo, joka oli jo Nalšian ruhtinas Daumantasin aviopuoliso. Treniotan rohkaisemana Daumantas tappoi Mindaugasin ja hänen kaksi poikaansa vuonna 1263. Treniota nousi Mindaugasin seuraajaksi, vaikkakin hänen valtakautensa jäi melko lyhyeksi. Mindaugasin poika Vaišvilkas, joka oli aikanaan vetäytynyt luostariin, yritti kukistaa Treniotaa. Treniotan murhasi lopulta eräs Mindaugasin palvelija ja Vaišvilkas hallitsi Liettuaa vuodesta 1264 vuoteen 1267, mutta vetäytyi lopulta takaisin luostariin, jossa hänetkin murhattiin seuraavana jouluna.
Amerikan Uutiset
Amerikan Uutiset on Floridan Lake Worthissa ilmestyvä amerikansuomalainen sanomalehti. Vuosina 1932–1960 sen nimenä oli Minnesotan Uutiset.
Kirjapainonomistaja Carl Parta ja toimittaja Adolph Lundquist perustivat Minnesotan Uutiset New York Millsissä syyskuussa 1932. Sen julkaisijana toimi Northwestern Publishing Co -niminen yhtiö, joka pian osti myös Frans Tuomen New York Millsissä vähän aikaa julkaiseman Keskilännen. Minnesotan Uutiset ilmestyi aluksi kahdesti ja pian kolmesti viikossa. Lindquist toimitti lehteä kuolemaansa saakka vuonna 1948, minkä jälkeen se siirtyi kokonaan Carl Parran ja hänen poikansa Russel O. Parran omistukseen. Toimittajana työskenteli vuoteen 1956 saakka Carl E. Davidson ja hänen jälkeensä Edward I. Riippa. Minnesotan Uutisten levikki oli vuonna 1954 7 280 kappaletta, enemmän kuin millään muulla amerikansuomalaisella lehdellä. Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös englanninkielistä New York Mills Herald -viikkolehteä.
Nykyään Amerikan Uutiset ilmestyy Lake Worthissa joka toinen viikko keskiviikkoisin. Sen pääasiallinen kieli on suomi, mutta lehdellä on myös englanninkielisiä kirjeenvaihtajia. Amerikan Uutiset kertoo amerikansuomalaisten, Etelä-Floridan, Suomen ja maailman tapahtumista sekä käsittelee taloutta, kulttuuria, urheilua ja uskonnollisia kysymyksiä. Sen tilaajia asuu Yhdysvaltojen jokaisessa osavaltiossa, Kanadassa ja Suomessa. Päätoimittajana työskentelee Mikko Koskinen ja toimittajana Aleksi Koskinen.
Santa Fen maakunta
thumb|right|200px|Maakunnan sijainti Argentiinan kartalla Santa Fen maakunta on Argentiinan itäisessä keskiosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 133 007 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 3 200 736. Santa Fen naapurimaakuntia ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna Chaco, Corrientes, Entre Ríos, Buenos Aires, Córdoba ja Santiago del Estero. Maakunnan pääkaupunki on noin 508 000 asukkaan Santa Fe, ja suurin kaupunki hieman yli miljoonan asukkaan Rosario (2010).
Otium
Otium on latinankielinen termi, joka voi tarkoittaa muun muassa lepoa, rauhaa, toimesta vapautumista tai vapaa-aikaa.
Sanaa on käytetty jo Rooman valtakunnassa.
Algerian presidentti
Algerian presidentti on Algerian valtionpäämies, joka valitaan viiden vuoden välein. Presidentti on asevoimien ylipäällikkö ja nimittää pääministerin. Nykyinen presidentti on Abdelmadjid Tebboune vuodesta 2019 lähtien.
Aiheesta muualla
رؤساء الجزائر Algeriets præsidenter Alžeeria riigipeade loend Liste des chefs d'État algériens Daftar presiden Aljazair アルジェリアの大統領
Joseph Irimpen
Joseph Irimpen (25. helmikuuta 1919 Poovathussery – 23. elokuuta 1997) oli intialainen syyrialais-malabarilaiskatolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. toukokuuta 1950 ja nimitettiin Palghatin hiippakunnan johtoon 27. kesäkuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Parecattil, jota avustivat Joseph Kundukulam ja Sebastian Valloppilly.
Messe de Nostre Dame
Messe de Nostre Dame on polyfoninen messu, jonka runoilija, säveltäjä ja kirkonmies Guillaume de Machaut sävelsi ennen vuotta 1365. Kyseessä on vanhin sävelletty täysi messun ordinarium, jolle voidaan nimetä yksittäinen säveltäjä. Messu koostuu Kyriestä, Gloriasta, Credosta, Sanctuksesta ja Agnus Deistä, joita seuraa vielä Ite missa est.
Messu on neliääninen. Laulajien joukkoon on lisätty kontratenori. Machaut sävelsi teoksensa tuomiokirkolle Reimsissä, jossa oli kaniikkina.
Ahl al-Bait
thumb|Ahl al-Bait: Keskellä Allahin kalligrafia, sen ympärillä Muhammed (ylhäällä) ja myötäpäivään Ali, Fatima, Hassan ja Husain. Nimet on kirjoitettu yhteen sidottuna ns. [[Ligatuuri|ligatuuritekstinä.]] Ahl al-Bait tarkoittaa yleensä Islamin profeetta Muhammedin talonväkeä, hänen perhettään.
Shiialaisuudessa käsite Muhammedin talonväestä on tärkeä. Shiialaiset näkevät itsensä Muhammedin seuraajina hänen talonväkensä kautta, johon kuuluvat Muhammed itse, hänen tyttärensä Fatima ja ottopoikansa Ali sekä näiden lapset Hasan ja Husain, jotka kaikki tunnetaan yhteisnimellä Ahl al-Kisa. Talonväkeen kuuluvat myös shiialaisuuden kaksitoista imaamia Muhammedin jälkeläisinä.
Sunni-islamissa talonväkeen kuuluvat Muhammedin vaimot, hänen poikansa Qasim, Abdullah ja Ibrahim, hänen tyttärensä Zainab, Ruqayyah, Umm Kulthum ja Fatima, ottopoika Ali ja tämän Fatiman kanssa saamat lapset Hasan ja Husain
Laajimman tulkinnan mukaan talonväkeen kuuluvat myös Muhammedin isänpuoleiset sedät Abu Talib ja al-Abbas jälkeläisineen. Kuuluisat uskonoppineen Malik ibn Anas ja Abu Hanifa laskevat mukaan myös koko Banu Hashim -klaanin.
Yhteys Muhammediin
Sukulaisuus profeetta Muhammediin muodostui islamilaisessa maailmassa tärkeäksi henkilön arvon mittariksi. Toinen mittari oli esi-isän mahdollisimman varhainen kääntyminen islamiin. Kun Ibn Ishaq kirjoitti Bagdadissa 760-luvulla Muhammedin ensimmäisen elämäkerran, hän samalla asetti arabisukuja arvojärjestykseen kertomalla kuka oli "ensimmäisenä" kääntynyt islamiin tai missä järjestyksessä oli puristettu Muhammedin kättä.
Muhammedin sukulaisista käytetään nimitystä sharif tai sayyid. Nykyaikana profeetta Muhammedin sukulaisiksi ovat julistautuneet muun muassa Marokon kuningas Ḥassan II, Jordanian kuningas  Hussein ja Irakin presidentti Ṣaddam Hussein.
Sukulaisuuden aitous
Islamilaisia 600-luvulle ulottuvia sukuselvityksiä voi pitää myös keksittyinä, sillä perimätietoa Muhammedista alettiin kirjata muistiin vasta yli sata vuotta Muhammedin ilmoitetun kuoleman jälkeen. On myös epätodennäköistä, että valtavalla joukolla muslimeita Persiasta, Turkista, Afrikasta, Pakistanista ja Intiasta olisi Mekan Quraiš -heimoon ulottuvia sukusiteitä. Kyse olikin siitä, että korkeissa valta-asemissa olevat suvut julistautuivat Muhammedin sukulaisiksi lisätäkseen arvovaltaansa. Tällaisia väitteitä oli toisaalta mahdoton todistaa vääriksi.
Luodon saaristo
Luodon saaristo sijaitsee Perämerellä Luodon edustalla. Saaristo kuuluu sekä Natura 2000 -verkostoon että rantojensuojeluohjelmaan. Alue sijaitsee Luodon, Kokkolan ja Pietarsaaren alueilla.
HMS Hunter (D80)
HMS Hunter (viirinumero D80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Attacker-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa. Yhdysvallat lainasi aluksen Britannialle lend-lease sopimuksen nojalla. Sodan ajan alus oli ensin saattuetehtävissä Atlantilla ja muutostöiden jälkeen lokakuusta 1943 alkaen rynnäkkötukialuksena, missä tehtävässä se oli Välimerellä ja Tyynellä valtamerellä. Alus oli mukana Japanin antautuessa Malesiassa.
Valmistus
Yhdysvaltain meriministeriön kanssa tehdyn sopimus mahdollisti tilauksen Pascagoulasta Mississippistä Ingalls Shipbuildingsilta, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1941 nimellä Mormacpenn. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen 26. joulukuuta 1941 muutettavaksi saattuetukialukseksi nimellä USS Block Island. Se valmistui 9. tammikuuta 1943, jolloin se siirrettiin lend-lease sopimuksen mukaisesti Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka nimesi aluksen HMS Traileriksi. Alus nimettiin 11. tammikuuta uudelleen HMS Hunteriksi.
Palvelus
Alus aloitti valmistuttuaan koeajot, joita jatkettiin 31. tammikuuta alkaen Länsi-Intian saaristossa. Maaliskuun alussa koeajojen päätyttyä alus siirrettiin Norfolkiin Virginiassa. Alus liittyi 5. maaliskuuta Yhdysvaltain laivaston saattueeseen UGF6 Norfolkista Casablancaan, jossa alus erkani saattueesta jatkaakseen matkaansa Clydeen. Alus määrättiin muutostöitä varten telakalle Dundeehen, jonne se saapui 12. huhtikuuta.
Salernon maihinnousu
Elokuussa alus palasi palvelukseen läntisen reitin alaisuuteen suojaamaan Atlantin saattueita. Alus sai kuitenkin nopeasti uuden käskyn osallistua Salernon maihinnousuun. Se vastaanotti 834 laivueen Fairey Swordfish -torpedopommittajat henkilöstöineen. Matkalla Välimerelle alus joutui kovaan myrskyyn, jolloin lentokoneita vaurioitui. Se palasi Clydeen täydentääkseen lentokoneensa ja lähti sitten uudelleen Gibraltarille. Alukselle kuormattiin 899 laivueen Supermarine Seafire -hävittäjät henkilöstöineen.
Alus liittyi 17. elokuuta Clydessä saattueeseen KMF22/WS33 matkalla Gibraltarille, jossa se liitettiin maihinnousun lentotukialusosastoon Force V:hen. Alus liittyi osastoonsa 5. syyskuuta ja aloitti maihinnousuharjoittelun. Seuraavana päivänä alus oli osaston mukana Maltalla. Alus suojasi 8. syyskuuta koneineen Salernon maihinnousuun osallistuneita saattueita. Seuraavana päivänä aluksen koneet johtivat tykistötulta sekä suojasivat ankkurointialuetta ilmahyökkäyksiltä. Viisi aluksen Seafire-hävittäjää laskeutui 12. syyskuuta Paesrumiin rakennetulle tilapäiselle lentokentälle. Alus vapautui 14. syyskuuta maihinnousuoperaatiosta, jolloin se lähti Gibraltarin kautta Britteinsaarille. Alus määrättiin korjattavaksi Dundeehen, jonne se saapui 30. syyskuuta. Alus sai 3. joulukuuta Dundeessa lisävaurioita, joten aluksen korjaustyöt siirrettiin Clydeen. Alukselle määrättiin rynnäkkötukialukseksi muuttamista varten lisää muutostöitä, joten se palasi palvelukseen vasta maaliskuussa 1944.
Etelä-Ranskan maihinnousu
Huhtikuussa alus harjoitteli luoteisen reitin alueella suunniteltua Etelä-Ranskan maihinnousua varten (operaatio Anvil). Sen lentolaivueeksi siirrettiin 807 laivue Seafireineen. Alus oli toukokuussa Scapa Flow’ssa osallistuakseen operaatio Hoopsiin eli hyökkäykseen Norjan rannikolle. Toukokuussa alus siirtyi Välimerelle.