cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merenkulun historia
Sotalaivojen kehitys
1300-eaa. Kreikassa doorilaiset alkoivat kehittää sotalaivoja. Keskiajalla sotalaivat olivat yleensä lyhyitä ja korkeita. Kuitenkin viikinkien sotalaivat olivat pitkiä ja korkeita. 1600-luvulla alettiin rakentaa kolmikantisia sotalaivoja. Sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan aikana käytettiin perinteisten sota-alusten lisäksi myös sukellusveneitä ja lentotukialuksia.
Merirosvot
Kun Euroopan valtioiden välillä oli sotia 1600–1700-lukujen vaihteessa, Euroopan ulkopuoleiset alueet jäivät poliittisen vallan osalta vähemmälle vartioinnille. Varsinkin Karibian alue jäi vähälle vartioinnille. Tämä seikka aiheutti sen, että merirosvous yleistyi. Joskus merirosvot saattoivat alun perin työskennellä laillisissa laivoissa ja ryhtyä myöhemmin merirosvoiksi.
Tyynimeri
Tyyntämerta tutkittiin paljolti 1700-luvulla. Ranskalaiset Louis Antoine de Bougainville ja Jean-François de La Pérouse sekä englantilainen James Cook tekivät tuolloin huomattavimmat alueen kartoitukset.
Höyrylaivojen aika
Höyrylaiva kehitettiin 1800-luvulla. Niillä kulkeminen oli monimutkaisempaa kuin purjelaivoilla ja näin ollen niihin tarvittiin enemmän työntekijöitä. Tuohon aikaan laivaliikenne runsastui ja tavaraliikennelaivat ja matkustajaliikennelaivat erotettiin toisistaan. Laivat alkoivat myös kulkea säännöllisiä reittejä pitkin noudattaen tiettyjä aikatauluja.
1900-luku
Metallirunkoiset laivat yleistyivät 1900-luvun alussa.
1900-luvun merkittävimpiä meritutkijoita ovat olleet ranskalainen Jacques Cousteau, joka on tehnyt merenalaisia tutkimuksia sukellusveneellä, sekä norjalainen Thor Heyerdahl, joka matkasi Perusta Polynesiaan aluksellaan Kon-Tiki.
Sukellusveneet
Sukellusveneitä oli yritetty kehittää aikaisemminkin, mutta ensimmäiset käytännöllisesti toimivat sukellusveneet kehitettiin vasta, kun keksittiin sähköinen moottori ja siihen pystyttiin yhdistämään dieselkone. Ensimmäinen sota, jossa käytettiin sukellusveneitä, oli ensimmäinen maailmansota. Ensimmäinen ydinsukellusvene oli USS Nautilus.
Lentokoneita kantavat alukset
Pian Wrightin veljesten lentokoneella lentämisen jälkeen ryhdyttiin ajattelemaan, että lentokoneita voisi käyttää sodassa, paitsi hyökkäykseen, myös tiedustelutehtäviin. Ensimmäisten lentokoneiden kantomatka oli varsin lyhyt ja ennen kuin ne lähtivät lentoon, ne tarvitsivat avuksi laivoja. Tällaiseen lentokoneiden avustamiseen kehitettiin erityinen laivatyyppi I Maailmansodan aikana II Maailmansodassa lentokoneiden ja niitä kantavien laivojen järjestelmä oli Välimeren ja Atlantin alueella pääasiallisin asejärjestelmä.
Kaupankäynti meriteitse
Keskiajalla Itämeren kauppaa hallitsi saksalainen Hansaliitto.
1600-luvun puoliväliin saakka Atlantin kauppaa hallitsivat Espanja, Portugali ja Hollanti. Tämän jälkeen muut valtiot ryhtyivät haastamaan niiden asemaa.
1800-luvulla laivaliikenteen yleistyessä myös kaupankäynti meriteitse vilkastui.
Navigointilaitteiden kehitys
Viikingit käyttivät alkeellista navigointilaitetta, jonka toiminta perustui auringon ja tähtien asentoon. Kehittyneempiä navigointilaitteita kehitettiin keskiajalla. Arabialaiset kehittivät astrolabin, jonka toimiminta perustui auringon valoon. Ensimmäinen kompassi kehitettiin 1187 Italiassa. Laivakronometri keksittiin 1700-luvulla. Sen avulla pystyttiin määrittämään pituusaste.
Keskiajalla navigoinnin kehitykseen vaikutti pitkälti matematiikka ja tähtitieteen kehitys.
Keripukki
Menneinä aikoina merenkulkijoita vaivasi usein keripukki. Se vaivasi etenkin napaseutujen retkeilijöitä. 1790 huomattiin, että sitrushedelmien mehu auttaa torjumaan keripukkia. Myös eräs kokenut kalastaja, joka oli 1734 venäläisessä retkikunnassa Huippuvuorilla, tiesi joidenkin ruoka-aineiden auttavan keripukin torjunnassa. Tosin nämä olivat aivan eri asioita, kuin eteläisempien ihmisten havainto sitrushedelmien mehusta. Nimittäin nämä ruoka-aineet olivat raaka liha, peuran veri ja rohtokuirimo. Vasta 1900-luvulla tiedettiin, että keripukin syy on pitkäaikainen c-vitamiinin puutos.
Kilpailu (taloustiede)
Kilpailulla tarkoitetaan taloustieteessä tavallisesti myyntikilpailua, vaikka myös ostokilpailua esiintyy. Kilpailusta on hyötyä kaupankäynnin molemmille osapuolille, koska sen avulla tuotteen tai palvelun hinta ja ehdot saavuttavat taloudellisen kannattavuuden rajan.
Täydellinen kilpailu on harvinaista; jotta sitä voisi esiintyä, on useiden ennakkoehtojen täytyttävä:
Siiransammalet
Siiransammalet (Nardia) on maksasammalten kasvisuku, joka on aiemmin sijoitettu korvasammalten heimoon (Jungermanniaceae). Nykyään sen kuitenkin katsotaan kuuluvan Solenostomataceae -heimoon. Se sisältää vähintään 12 lajia, Alicularia-sukuun mahdollisesti sijoittuvat lajit huomioiden enemmän.
Suomessa tavataan kuusi eri siiransammalta, joita kasvaa lähes koko maassa. Vesisiiransammal on vasta myöhään löydetty Suomesta ja on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Vain Pohjois-Karjalassa esiintyvä idänsiiransammal kuuluu arviomatta jätettyihin lajeihin (NE).
Lajeja:
Rauno Puolimatka
Rauno Tapani Puolimatka (s. 7. joulukuuta 1957) on turkulainen sijoittaja ja hallitusammattilainen. Hän toimii ja on toiminut useiden yhtiöiden hallituksessa, kuten Saunalahti ja Holiday Club Resorts Oy.
Rauno Puolimatka on vuorineuvos Armas Puolimatkan poika. Hän oli mukana Rakennustoimisto A. Puolimatkan toiminnassa ja aloitti oman sijoitustoimintansa, kun rakennusliike myytiin 1985 Hankkijalle.
Vuonna 1992 Puolimatka ja Kai Mäkelä perustivat ilmaisjakelulehtiä julkaisevan, menestyväksi pörssiyhtiöksi kehittyneen mediatalo Jantonin. Puolimatka oli myös yksi turkulaisen Caribia-hotellin perustajista. Ryhmä turkulaisia sijoittajia osti huonokuntoisen Hotelli Ikituurin Turun kaupungilta vuonna 1997, ja saneerasi sen 40 miljoonalla kylpylä- ja kongressihotelliksi, josta muodostui Turun suosituin matkailukohde. Hotelli myytiin vuonna 2003 Holiday Club Resortsille.
Puolimatka on useiden vuosien ajan toiminut TYKS-säätiön tukijana. Säätiönsä kautta hän on tukenut muun muassa lääketieteellistä tutkimusta ja kulttuurihankkeita.
YLE MOT uutisoi vuonna 2016 Panama-papereihin liittyen Puolimatkan perustaneen Rapu Global -nimisen yhtiön Panamaan vuonna 2005. Panaman kaupparekisteristä selviää, että yhtiö lopetettiin joulukuussa 2015.
Harrison Page
Harrison Page (s. 27. elokuuta 1941 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tiedetään parhaiten elokuvasta Lionheart – liian kova kuolemaan sekä TV-sarjasta Moukarimies, jossa hän esitti tämän esimiestä, ylikomisario Trunkia.
Karl von Einem
thumb|Karl von Einem Karl von Einem (1. tammikuuta 1853 Herzberg am Harz – 7. huhtikuuta 1934 Mülheim) oli saksalainen kenraali, joka toimi Preussin sotaministerinä 1903–1909 ja palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Einem ylennettiin 1907 ratsuväenkenraaliksi ja elokuussa 1909 hän siirtyi ministerin paikalta seitsemännen armeijakunnan komentajaksi. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui syksyllä 1914 länsirintaman taisteluihin Karl von Bülowin toisen armeijan mukana. Marnen taistelun jälkeen Einem siirtyi syyskuussa 1914 Max von Hausenin tilalle kolmannen armeijan komentajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi sodan loppuun asti. Hän vastasi Reimsin ja Argonnen välisestä rintamaosuudesta Champagnessa, ja hänen joukkonsa osallistuivat kaikkiin Aisnen taisteluihin. Hänet ylennettiin 1915 kenraalieverstiksi. Päivää ennen aselevon voimaanastumista marraskuussa 1918 Einem nimitettiin ”kruununprinssin armeijaryhmän” komentajaksi kruununprinssi Vilhelmin tilalle ja hän sai tehtäväkseen kotiuttaa joukot.
Rogue Assassin
Rogue Assassin on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Philip Atwell ja käsikirjoittaneet Lee Anthony Smith ja Gregory J. Bradley. Pääosassa esiintyivät Jet Li ja Jason Statham.
Juoni
Erään japanilaismafian salamurhaaja surmaa FBI-agentti Jack Crawfordin työparin ja hänen perheensä heidän kotonaan. Crawford hakee kostoa Rogueksi tunnetulle salamurhaajalle, joka kuitenkin katoaa maisemista. Kolme vuotta myöhemmin Rogue palaa takaisin San Franciscoon, ja Crawford yrittää kaikkensa saadakseen Roguen kiinni. Samaan aikaan kaksi aasialaista rikollisjärjestöä "Triads" ja "Yakuza" käyvät sotaa keskenään.
Von Konow
Von Konow on suomalainen aatelissuku numero 151. Suku on lähtöisin Brandenburgin maakreivikunnasta ja muutti vuonna 1631 Inkerinmaalle. Uudenmaan rykmentin everstiluutnantti Gustav Adolf von Konowin pojat naturalisoitiin Ruotsissa vuonna 1772 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1776 aatelisena sukuna numero 2080.
Tumbesin alue
thumb|Alue Perun kartalla Tumbesin alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Tyynen valtameren rannalla ja Ecuadorin vastaisella rajalla.
Prix de Rome
Prix de Rome luotiin Ludvig XIV:n kaudella. Palkinto jaettiin vuosittain lupaaville taideopiskelijoille (taidemaalareille, kuvanveistäjille ja arkkitehdeille), jotka osallistuivat vaikeaan karsintakilpailuun. Kilpailu oli avoin Ranskan kuninkaallisen taideakatemian opiskelijoille. Voittaja sai asua neljä vuotta Ranskan akatemian Mancini-palatsissa Roomassa Ranskan kuninkaan kustannuksella. Voittaja saattoi jatkaa asumistaan, jos instituutin johtaja piti sitä tarpeellisena.
Rooman-palkinto oli tärkeä ja haluttu, koska Roomaa pidettiin varsinkin ennen vuotta 1850 maailman taiteen keskuksena. Palkinto jaettiin kolmen alan opiskelijoille: maalaustaide, kuvanveisto ja arkkitehtuuri. Vuonna 1803 lisättiin neljäs, musiikki, ja 1804 viides, piirustus.
Esimerkiksi Eugène Delacroix, Edouard Manet, Edgar Degas ja Maurice Ravel yrittivät saada Prix de Romen mutta eivät onnistuneet. Kun Jacques-Louis David oli epäonnistunut kolme kertaa peräkkäin, hän harkitsi itsemurhaa. Ravel yritti yhteensä viisi kertaa voittaa palkinnon, mutta viimeinen epäonnistuminen johti sellaiseen kiistaan, että Pariisin konservatorion hallinto järjestettiin uudelleen.
Kirjailija ja kulttuuripoliitikko André Malraux lopetti Prix de Romen vuonna 1968 toimiessaan Ranskan kulttuuriministerinä. Sen jälkeen on perustettu uudenlaisia kilpailuja, ja akatemiat yhdistettiin Ranskan instituuttiin. Nykyisin voittajat saavat oleskella 18 tai joskus 24 kuukautta Ranskan akatemian omistamassa Villa Medicissä Roomassa.
Arkkitehtuuripalkinnon voittajat
(Vuosina 1722–1786 arkkitehtien Rooman-palkinnon myönsi Académie d'architecture, ensimmäisen palkinnon sai Jean Michel Chevotet.)
Samcor
Samcor eli South-African Motor Corporation on eteläafrikkalainen autovalmistaja. Se aloitti toimintansa vuonna 1985, kun Etelä-Afrikan Ford ja Anglo-American Motor Corporation yhdistyivät. Ford ja Mazda alkoivat yhdistellä mallejaan Etelä-Afrikassa. Mazdat, jotka myytiin Fordin merkillä, eivät kuitenkaan menestyneet yhtä hyvin kuin esimerkiksi Australiassa.
Mazdan ja Fordin mallien lisäksi Samcor valmisti myös Mitsubishin pakettiautoja, minibusseja sekä kuorma-autoja.
Samcorin nimellä toiminta loppui kuitenkin vuonna 1998, kun Ford osti kaikki sen osakkeet ja uudelleennimesi sen Ford Motor Company of Southern Africaksi.
Henry Luce
Henry Robinson Luce (3. huhtikuuta 1898 Tengchow, Kiina – 28. helmikuuta 1967 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kustantaja, joka perusti muun muassa Time-, Fortune-, Life- ja Sports Illustrated -lehdet. Hänestä tuli merkittävä yhteiskunnallinen vaikuttaja lehtiensa kautta.
Ura
Luce ja Hadden opiskelivat kumpikin Yalen yliopistossa ja valmistuivat vuonna 1920. Opiskeltuaan hetken Oxfordin yliopistossa Luce aloitti Chicago Daily Newsissa reportterina. Hän siirtyi Chicagosta baltimorelaiseen The News -lehteen, jossa myös Hadden työskenteli. Vapaa-ajallaan Luce ja Hadden suunnittelivat uutta viikoittaista aikakauslehteä, jota he kutsuivat ensin nimellä Facts. He jättivät työpaikkansa vuoden 1922 alkuvaiheissa ja alkoivat kerätä rahaa julkaisuaan varten. He saivat taakseen 72 sijoittajaa ja Time-nimen saanut lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 3. maaliskuuta 1923.
Time alkoi tuottaa voittoa vuonna 1927, jolloin Luce ja Hadden perustivat Tide-talouslehden, joka myytiin vuonna 1930. Hadden kuoli vuonna 1929, jolloin Timen toimituksellinen ja taloudellinen johto siirtyi Lucelle. Hän suunnitteli samoihin aikoihin uutta Fortune-nimistä lehteä, jota alettiin julkaista vuonna 1930.
Luce hankki 1932 Architectural Forum -lehden, mutta Lucen julkaisuista suosituimmaksi nousi vuonna 1936 ensimmäisen kerran ilmestynyt Life. Lucen vaikutusvallan kasvaessa hänen lehtensä alkoivat olla merkittäviä kansainvälisten uutisten levittäjiä. Niiden välittämien uutisten katsottiin tosin olleen Lucen kannattamien aatesuuntausten kuten internationalismin värittämiä. Luce ja Time kannattivat vielä 1930-luvun puolivälissä fasismia kommunismin vastustajana. Adolf Hitlerin hallinnon osoittaessa aggressiivisuutta Lucen lehdet alkoivat vastustaa fasismia. Kiinan sisällissodan ja Kiinan–Japanin sodan aikana Timessa ja Lifessa julkaistiin useita Tšiang Kai-šekia tukevia artikkeleita.
Vuoden 1938 Münchenin sopimuksen jälkeen Lucen julkaisut alkoivat puoltaa Yhdysvaltain väliintuloa Euroopassa. Luce pyrki näin herättämään erityisesti republikaanipuolueen sisällä vastustusta eristäytymispolitiikkaa vastaan. Luce oli tukenut vuoden 1936 presidentinvaaleissa Alf Landonia ja 1940 Wendell Willkietä. Yhdysvaltain liityttyä sotaan Pearl Harborin iskun jälkeen Lucen lehdet pyrkivät edistämään sodan voittoa.
Luce asettui kylmän sodan aikana selvästi vastustamaan Neuvostoliittoa. Timessa ja Lifessa julkaistiin usein artikkeleita, joissa väitettiin Neuvostoliitolla olevan pahoja aikomuksia. Lehdissä kannatettiin myös Yhdysvaltain antikommunistisia tavoitteita. Osa Time-lehden voimakkaasta antikommunismista meni vanhemman toimittajan Whittaker Chambersin piikkiin.
Lucen viimeinen lehtiyritys oli Sports Illustrated, jota alettiin julkaista vuonna 1954. Hän jäi vuonna 1964 eläkkeelle Time Inc -yritysten julkaisujen päätoimittajan paikalta. Hän oli tuolloin yrityksen pääomistaja, joka omisti 16,2 prosenttia osakkeista. Lucen omistusten arvo oli yli 42 miljoonaa dollaria, ja hänen vuotuiset tulonsa ylittivät miljoonan dollarin rajan.
Yksityiselämä ja kuolema
Henry Luce oli kahdesti naimisissa. Hänen avioliittonsa Lila Ross Hotzin kanssa kesti 1923–1935. He saivat kaksi lasta, Henryn ja Peter Paulin. Pian eronsa jälkeen Luce meni naimisiin Clare Boothe Brokaw’n kanssa. Brokaw oli vaudeville-esiintyjien tytär ja George Tuttle Brokaw’n ex-vaimo. Clare Boothe Luce kirjoitti näytelmiä ja oli mukana politiikassa. Hän istui 1943–1947 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Connecticutin edustajana. Presidentti Dwight D. Eisenhower nimitti hänet 1953 Yhdysvaltain Italian-suurlähettilääksi. Henry Luce asui vaimonsa kanssa Roomassa lähes koko kolmevuotisen virkakauden ajan. Luceilla oli asunto New Torkissa, Connecticutin Ridgefieldissä ja Phoenixissa. Henry Luce kuoli Phoenixissa sydänvaivoihin.
Julie Strain
Julie Ann Strain (18. helmikuuta 1962 Concord, Kalifornia – 10. tammikuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän oli Penthouse-lehden kesäkuun lemmikki vuonna 1991 ja myöhemmin 1993 samaisen lehden vuoden lemmikki. Strain on näytellyt myös yli sadassa B-elokuvassa, jonka myötä hänet tunnetaan myös B-elokuvien kuningattarena. Strain esiintyi myös 2000-luvun alussa muutamassa pornoelokuvassa.
Hsieh Su-wei
Hsieh Su-wei (s. 4. tammikuuta 1986 Kaohsiung, Taiwan) on taiwanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 23 helmikuussa 2013 ja nelinpelissä ykkössijalla toukokuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja 21 nelinpelissä. Hän voitti nelinpelissä Wimbledonin 2013 ja Ranskan avoimet 2014.
Kouluruokailu
thumb|250px|Esimerkki suomalaisesta [[lautasmalliin perustuvasta kouluateriasta.]] Kouluruokailulla tarkoitetaan maksutonta kouluateriaa, johon on oikeutettu jokainen suomalainen niin esi- ja peruskoululainen, kuin myös toisen asteenkin opiskelijakin. Kouluruokailun tavoitteena on edistää oppilaan tai opiskelijan terveyttä ja työskentelytehoa sekä hyviä tapoja. Monessa muussa maassa koulussa myydään ruokaa.
Kouluruokailussa tarjottavat ateriat suunnitellaan usein etukäteen ja niitä varten laaditaan ruokalista, joka on useimmissa kouluissa kiertävä. Kouluruokaan kuuluvat lämmin ruoka, salaatti, raaste tai tuorepala, leipä, levite ja juoma.
Kouluruokailusuositus
Kouluruokailun suositukset on annettu Valtion ravitsemusneuvottelukunnan kouluruokailusuosituksissa (2008). Suositusten tarkoituksena on varmistaa oppilaiden ravitsemukselliset tarpeet ja kouluruoan maittavuus. Opettajia suositellaan osallistumaan kouluruokailuun, ja ruokailun merkitystä tulisi painottaa kouluopetuksessa. Kouluissa tulisi myös olla ruokailutoimikunnat. Rauhalliseen ja viihtyisään ateriointiin tulisi olla käytettävissä vähintään 30 minuuttia, minkä jälkeen oppilailla tulisi olla aikaa lyhyeen ulkoiluhetkeen. Terveellinen välipala tulisi olla tarjolla yli kolmen tunnin yhtäjaksoisen opetuksen jälkeen.
Kouluruokasuositukset noudattavat suomalaisia virallisia ravitsemussuosituksia ja perustuvat lautasmalliin. Hiilihydraattia tulisi olla energiasta 55 %, rasvaa 30 % ja proteiinia 15 %. Suolaa ja eläinrasvaa tulisi rajoittaa ja kuitua suosia.
Erityisruokavaliot
Oppilaille, jotka eivät voi syödä normaalia kouluruokaa allergian, sairauden, uskonnollisen tai eettisen vakaumuksen takia, on tarjottava erityisruokavalioateria. Sairauden hoitoon tai muun terveydellisen syyn johdosta valittuun erityisruokavalioon tarvitaan lääkärin, ravitsemusterapeutin tai terveydenhoitajan antama lausunto.
Välipalat
Kouluissa ja oppilaitoksissa voidaan tarjotaan perinteisen kouluruokailun lisäksi koulupäivän aikana myös maksuton välipala, mutta suurimmassa osassa kouluissa tätä mahdollisuutta ei ole. Kouluissa ja oppilaitoksissa ei kouluaikana suositella tarjottavan säännöllisesti makeisia, virvoitusjuomia tai sokeroituja mehuja, vaan välipala-automaattien tai kioskien tulisi tarjota terveellisiä tuotteita.
Ruokailutuki
Korkeakoulutasolla opiskelijaruokailua tuetaan myös, mutta se ei ole enää ilmaista. Kelan ateriatuki oli vuonna 2008 1,67 euroa per ateria. Alennuksen saa ravintoloissa, jotka ovat ateriatuen piirissä. Siihen ovat oikeutettuja korkeakouluopiskelijat, yliopistoissa ja ammattikorkeakouluissa opiskelevat.
Suosio
Suomessa kaikista koululaisista 85 prosenttia syö päivittäin kouluruokaa. Sen sijaan 13–17-vuotiaista vain 65 prosenttia syö kouluruoan päivittäin. Joka kolmas murrosikäinen koululainen ei syö koulussa lämmintä ruokaa tai se korvataan makeisilla. Kouluruoan syömättämyyden syiksi on arveltu esimerkiksi vaihtoehtojen houkuttelevuutta, kouluruoan laatua sekä koulun tapaa hallita ja rytmittää oppilaiden ajankäyttöä, jolloin koululainen etsii koululounaan ohittamisella vapautta ja ylpeilyn aihetta.
Kouluruokaa kuluu maanantaisin eniten. Syytä ei täysin tiedetä, mutta sen epäillään johtuvan osittain ruoan laadusta ja osittain ainakin osan koululaisista viikonlopun vähäisistä ruokailutottumuksista. Joissain yläkouluissa jopa yli puolet oppilaista jättää kouluruokailun väliin kasvisruokapäivinä.
Kouluruokailun historiaa Suomessa
thumb|250px|[[Yhdysvallat|Yhdysvaltalaisia oppilaita syömässä kouluateriaa vuonna 1941.]] Turun kouluissa aloitettiin ilmaisen kouluruoan tarjoaminen varattomille koululaisille 1833, ja vuodesta 1838 sitä saivat ostaa kaikki oppilaat yhden markan hintaan. Neljään kouluun perustetuista keittoloista alettiin kuljettaa hernekeittoa, puuroa tai lihakeittoa kaupungin muihinkin kouluihin. 1800–1900-lukujen vaihteessa kansakoulujen käynti ei ollut vielä Suomessa kovin yleistä. Syynä tähän olivat muun muassa ravinnon ja vaatteiden puute. Varattomille oli tarjottu paikoin maksutonta kouluruokaa jo 1900-luvun alusta (esimerkiksi Kuopiossa vuodesta 1902 lähtien). Keskustelu kouluruokailun tarpeellisuudesta johti siihen, että vuonna 1905 Augusta af Heurlin perusti koulussa valtakunnallisen Koulukeittolayhdistyksen. Vuonna 1913 valtio myönsi ensi kerran avustusta kouluruokailua varten. Aluksi ruokaa tarjottiin kansakouluissa vain vähävaraisimmille, eikä tämä tapa muuttunut Suomen itsenäistyttyä eikä oppivelvollisuuden tullessa voimaan vuonna 1921. Oppikouluissa ruokailu oli aina maksullinen.
1930-luvulla alettiin valmistella uutta lakia kouluruokailuun liittyen, ja esimerkiksi Turussa alettiin perustaa kouluihin omia keittoloita. Niihin kouluihin, joista keittolat puuttuivat, tuotiin ruoka muualta. Ruokalistalla oli pääasiassa keittoja, vellejä ja puuroja, joskin esimerkiksi tuberkuloosipotilaille tarjottiin monipuolisempaa ruokaa. Sodat muuttivat taas tilannetta. Koulujen tuli tuottaa sotakentille terveitä sotilaita, ja siviiliväestön lapsien ruokailusta kannettiin huolta niin, että eduskunta määräsi vuonna 1943 kaikki kansakoulut tarjoamaan koululaisille lämpimän lounaan ilmaiseksi vuoteen 1948 mennessä. Vuotta 1948 onkin pidetty maksuttoman kouluruokailun alkamisvuotena.
Vuosina 1972–1977 siirryttäessä peruskouluun laki edellytti, että kaikkien peruskouluikäisten tuli saada ilmainen lämmin ateria. Samalla tämä oikeus laajennettiin myös lukioihin ja ammattikouluihin.
Kouluruokailu maittain
thumb|Oslolaispoikia kouluruokalassa 1956.
William Crichton
thumb|273x273px|William Crichton (1827–1889). thumb|Crichtonin entinen asuintalo Turun idänpuolen jokirannassa. thumb|Crichtonin perhehauta Turun vanhalla hautausmaalla. William Crichton (29. maaliskuuta 1827 Leith, Skotlanti – 10. huhtikuuta 1889 Turku) oli Skotlannissa syntynyt ja Suomeen muuttanut insinööri, laivanrakentaja ja konepajan omistaja.
Crichtonin vanhemmat olivat merikapteeni, laivanvarustaja George Crichton ja Margaret Gifford Allen. Hän muutti Suomeen vuonna 1850 ruotsalaisen konepiirtäjä Anders Thalus Ericssonin ja skotlantilaisen mekaanikon David Cowien vuonna 1842 Turkuun perustaman Ericsson & Cowien konepajan johtajaksi. Crichton siirtyi sitten 1852 Fiskarsin ruukin palvelukseen. Crichton pidätettiin vihollismaan kansalaisena Krimin sodan aikana 1854 mutta hän onnistui pääsemään vapaaksi Pietarissa asuneiden vaikutusvaltaisten sukulaistensa avulla ja hän pääsi työhön Pietarin lähellä Kolpinossa sijainneille Izhoran asetehtaalle ja konepajalle.
Crichton osti vuonna 1862 Cowien osuuden Ericsson & Cowien konepajasta ja samalla konepajan nimeksi muuttui W:m Crichton & C:o. 1880-luvulla konepajaan liitettiin vuonna 1742 perustettu ja vuonna 1800 osakeyhtiöksi muutettu Turun Vanha veistämö (Gamla Varfsbolaget i Åbo) jonka laivatelakka sijaitsi Aurajoen länsirannalla. Crichtonin telakka sai hänen Venäjällä luomiensa suhteiden avulla runsaasti laivatilauksia Venäjältä ja 1870-luvulla yhtiöllä oli jo yli 400 työntekijää. Telakka rakensi vuonna 1878 ensimmäiset Venäjän laivaston tilaamat sota-alukset kuusi torpedovenettä ja 1880-luvulla Venäjän laivaston telakalta tekemät laivatilaukset kasvoivat merkittävästi. Crichtonin kuoltua telakan johtajana toimi hänen ystävänsä, Plymouthista Suomeen muuttanut John Edward Eager (1837–1908).
W:m Crichton & C:o teki konkurssin 1913 mutta sen laivanrakennustoiminta jatkui sitten Ab Crichtonin, Ab Crichton Vulcanin, Wärtsilä-yhtymä Crichton Vulcanin, Wärtsilän Turun telakan, Wärtsilä Meriteollisuus Oy:n, Kvaerner Masa Yardsin, STX Europen ja viimeksi Meyer Turun nimissä.
William Crichton on haudattu perhehautaan Turun hautausmaan vanhalle puolelle.
Semnān (provinssi)
Semnan on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Sen naapuriprovinsseja ovat Yazd, Esfahan, Qom, Teheran, Māzandarān, Golestan, Pohjois-Khorasan ja Khorāsān-e Razavi.
Provinssin pinta-ala on 97 490 neliökilometriä Alueen enkeä kohti laskettu BKT-osuus (5 312 EUR/as. vuonna 2012) on lähellä Iranin keskiarvotasoa (5 054 EUR/vuosi).
Provinssin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 631 218. Provinssin pääkaupunki on Semnan (153 680 as., 2011), ja lähes yhtä suuri on 140 474 asukkaan Shahrud (Shāhrūd, Emāmshahr).
Semnan jakaantuu kahdeksaan aliprovinssiin eli šahrestaniin (kunta; alkuvuoden 2013 tilanne):
Painin maailmanmestaruuskilpailut 2010
Vuoden 2010 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Moskovassa, Venäjällä 6.–12. syyskuuta 2010. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Olimpiski–sisäolympia-areena.
Suomen joukkue
Suomen Painiliitto nimesi MM-kilpailuihin kahdeksan painijan joukkueen. Joukkue koostui kuudesta kreikkalais-roomalaisen tyylin painijasta, yhdestä vapaapainijasta ja yhdestä naispainijasta.
Kreikkalais-roomalainen paini
(*) Ala-Huikku voitti avausottelunsa ensimmäisen jakson Pekingin olympialaisten pronssimitalistia, kirgisialaista Ruslan Tjumenbajevia vastaan, mutta toisella jaksolla juuri Tjumenbajeville Pekingissä avausottelunsa hävinneen Ala-Huikun oikean käden kyynärluu murtui, ja hän joutui luovuttamaan ottelun.
Danie G. Krige
Danie Gerhardus Krige (26. elokuuta 1919 Bothaville, Etelä-Afrikka – 3. maaliskuuta 2013 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen kaivosinsinööri, joka oli geostatistiikan pioneeri ja Witwatersrandin yliopiston professori.
Krige syntyi vuonna 1919 Bothavillessä Vapaavaltiossa ja valmistui 15-vuotiaana Krugersdorpissa Monument High School'ista. Hän opiskeli Witwatersrandin yliopistossa kaivosalaa ja valmistui sieltä 19-vuotiaana suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts). Hän aloitti kaivosyhtiössä Anglo Transvaal (nykyään Anglovaal Mining Ltd.) vuonna 1938 ja sai silloin tutkittavakseen monia kultakaivoksia. Hän siirtyi vuonna 1943 valtiolle (Government Mining Engineer) ja osallistui esimerkiksi uraanimalmioiden hyödyntämiseen. Tämän rinnalla hän kehitti menetelmiä arvioida syvällä kalliossa olevien kultamalmioiden kannattavuutta. Näistä töistään hän lopulta koosti malminarviointimenetelmän, jolla kaivoksen kannattavuutta voitiin arvioida, ja sai työstään ylemmän arvosanan (Master of Arts) Witwatersrandin yliopistossa. Hän palasi takaisin Anglovaaliin vuonna 1951 ja julkaisi ensimmäiset paperit geostatistiikasta samana vuonna. Vuonna 1955 geostatistiikka huomioitiin Ranskassa perustamalla geostatistiikaan keskittyvän keskuksen, jossa Georges Matheron osallistui tutkimukseen levittämällä sitä ranskankielisiin maihin. Vuonna 1981 hän jäi yksityiseltä sektorilta eläkkeelle ja jatkoi kaivosalan professorina Witwatersrandin yliopistossa. Siellä hän ohjasi enimmäkseen jatko-opiskelijoita ja väitöskirjan tekijöitä kunnes jäi vuonna 1991 tehtävästään eläkkeelle. Hän jatkoi vielä tämänkin jälkeen tutkimista, luennointia, julkaisemista ja konsultoimista.
Kamera-73
Seuralla on jäseniä 120 kappaletta (30.10.2017). Kamera-73 on jäsenenä Suomen kameraseurojen liitossa joka on Finnfoton jäsenseura..
Seura tukee alueellista hyvinvointia ja yhteisöllisyyttä erilaisten projektien ja hyväntekeväisyyden kautta.
Toiminta
Kamera-73 toimii alueellaan edistääkseen valokuvausta harrastuksena. Seura järjestää koulutusta sekä jäsenilleen, että yhteistyössä Kouvolan kansalaisopiston kanssa kaikille halukkaille. Seura järjestää kuvausretkiä, PopUpShooteja, kuvakävelyjä, tapahtumia, näyttelyitä sekä kilpailuja sekä jäsentensä kesken, että koko toiminta-alueensa asukkaille.
Toiminnan keskeisin tapahtuma on kerran kuukaudessa järjestettävät kokoontumiset seuran studiolla. Näissä kokouksissa keskustellaan tulevasta toiminnasta ja päätetään tapahtumista, tutustutaan jäsenten valokuviin ja jutellaan "kivoja" ;) Kuukausikokous on jokaisen kuukauden ensimmäinen arkimaanantai, kello 18 alkaen.
Seuran pysyvä näyttely
Seuran pysyvä näyttely Kuusankoskitalon Kahvila Valkamassa on perinne. Tämä näyttely koostuu kuukausittain vaihtuvista seuran jäsenten itse ottamista kuvista. Kuluvan vuoden kuukaudenkuvaajat valitaan edellisen vuoden aikana. Kuukauden kuvaajan kuvat ovat nähtävillä myös seuran kotisivuilla.
Toinen seuran pysyvä näyttely on avattu 2016 Kuusankoskella Koskibowlingin tiloissa. Näytillä on 5-6 kappaletta vuodenaikateemaisia tauluja. Taulut vaihdetaan 4 kertaa vuodessa.
Yhdistys verkossa
Kamera-73:n Facebook -sivut ovat vilkas keskustelufoorumi. Kamera-73 on marraskuusta 2015 lähtien julkaissut Twitterissä tärkeimmistä tapahtumista ja kuvauksista tietoja ja kuvia. Seuran kotisivuilta löytyy myös seuran blogi siitä mitä seura tai seuran jäsenet ovat tehneet. Blogin nimi on Tapahtunutta. Toinen blogi käsittelee valokuvaustermistöä ja kolmas blogi, vblog, käy läpi kuvaamista ja tekniikkaa videomuodossa. Neljäntenä blogina on lisätty Historian havinaa, johon julkaistaan seuraa koskevia vanhoja lehtileikkeitä ja muuta historiaan liittyviä dokumentteja.
Vuoden 2016 alusta seuran jäsenille on tarjottu käyttöön ilmainen blogialusta, joko kuville tai muuhun kuvaamiseen liittyvään, esimerkiksi blogi kuvaamisesta tai kalustosta, tai vaikkapa toisen harrastuksen sivusto, jota on itse kuvannut ja dokumentoinut.
Helmikuusta 2016 lähtien on seuran kuukausikokousia ja luentoja lähetetty suorina lähetyksinä Seuran Youtube -kanavalle. Näin seuran jäsenet ja miksei muutkin kiinnostuneet pääsevät seuraamaan tapahtumia ja pysyvät mukana seuran toiminnassa, vaikkeivat aina kokouksiin pääsisikään.
Seuran jäsenten kuvia löytää Instagrammista hastagilla "#kamera73".
Koulutus ja luennot
Seura on järjestänyt kautta aikojen koulutusta jäsenilleen, muille seuroille sekä myös Kouvolan Kansalaisopiston kanssa yhteistyössä. Aikaisemmin koulutus on ollut kuvaamiseen liittyvää, sommittelu, väriteoria ja laitteistokoulutus. Digiajan murroksen yhteydessä kuvaan on astunut pimiötyöskentelyn opetuksen yhä enemmän korvaava kuvan digitaalinen käsittely ja sitä myöten mm. Lightroom ja PhotoShop. Toki yhä edelleen opetetaan kameran ja kuvaamisen perusasioita ja ymmärtämystä, kuten Kansalaisopiston kanssa pidettävissä Valokuvauksen perus- ja jatkokursseilla. Lisäksi kun digiaikana kuvan ottaminen ja esille saaminen on hyvinkin edullista ja nopeaa on koulutuskansioon tullut erilaisiin kuvaus- ja käsittelytapoihin perustuvia koulutuksia, kuten HDR- ja TimeLapse/HyperLapse-kuvaus sekä Pitkiä valotuksia avaava kurssi.
Seuran kuukausimiiteissä on ollut hyvinkin erilaisia kuvaajia sekä kuvien esilletuomiseen erikoistuneita luennoitsijoita. Olemme saaneet oppia mm. luontokuvauksesta Mika Honkalinnalta, urheilukuvauksesta Jukka Rasimukselta, hevoskuvauksesta Satu Pitkäseltä ja tulostamisesta paperille, seinätapetille ja kirjoiksi paikallisesti toimivalta yritykseltä Granolta KuvatKirjaksi.fi palvelusta. Seura järjestää myös tekniikkailtoja, joissa voi kysellä asioista, jotka mieltä askarruttavat. Mm. tekniikkailtoja on pidetty yhteistyössä muiden paikallisten ja lähellä olevien kameraseurojen ja seuroihin kuulumattomienkin alan harrastajien kanssa.
Yhteisöprojektit
Seura toimii aktiivisesti muiden paikkakunnalla toimivien yhdistysten ja yritysten kanssa erilaisissa projekteissa. Vuonna 2015 seura käynnisti Hoivakotiprojektin, jonka tarkoitus on elävöittää eri hoivakotien yhteisiä tiloja valokuvien avulla. Kuvia kerätään seuran jäseniltä projektin käyttöön. Kuvista ei makseta palkkiota. Kuvat tulostetaan ja kehystetään seuran hankkimilla varoilla ja luovutetaan hoivakotien käyttöön veloituksetta.
Prom Night
Prom Night voi viitata ainakin seuraaviin:
Kamera-73
Historia
Kamera-73 on perustettu 17.5.1973 Kuusankosken KOP:n tiloissa kokouksessa, jossa paikalla oli nelisenkymmentä alan harrastajaa. Seura on rekisteröity yhdistysrekisteriin vuonna 1974. Yhdistyksen perustivat Kouvolan Kameraseurasta lähteneet jäsenet, joiden mielestä Kuusankoskelle pitää saada oma kameraseura. Yhdistysten tämän jälkeen tekemä yhteistyö oli laajamittaista.
Ensimmäinen johtokunta, nuorisotoimikunta ja perustajajäsenet
Johtokunta: Olli Aaltonen, Kalervo Aaltonen, Jouko Heikkilä, Jussi Pitkänen, Kari Salomäki, Leena Pulsa ja Anna-Maija Jankeri
Nuorisotoimikunta: Ari Savinen, Juha Toivonen ja Ilkka Paunonen
Studio ja laboratorio
Labbis on toiminut siitä lähtien seuran aktiivisen toiminnan keskipisteenä. Myöhemmin on tehty pieniä muutoksia digiajan tarpeiden mukaan, filmiajan tarpeiden vähentyessä. Pimiö ei enää ole isossa tilassa vaan hieman pienemmässä, edelleen käyttökunnossa. Isommasta salista on tehty kuvaustila studiovalojen ja taustojen kanssa sekä kokoustila pöytien, tuolien ja videotykin kanssa. Tilan toimiessa studiona sitä on nyt myös sisustettu seuran jäsenten valokuvilla. Seiniä kuvittaa jäsenten vapaavalintaisesti valitsemat kuvat ja yhdelle seinälle on rakennettu kollaasi ”aakkos-” sekä ”numerokuvista”. Näiden kuvien taustalla on kunkin kuvaajan oma näkemys kyseistä kirjaimesta tai numerosta.
Media Group Ukraine
Media Group Ukraine on yksityinen ukrainalainen media-alan holdingyhtiö. Yhtiö on kotoisin Kiovasta. Media Group Ukraine muodostaa osan paljon laajempaa holdingyhtiömuotoista, Itä-Ukrainan Donetskissa kotipaikkaansa pitävää System Capital Management yritysrypästä. Tämän emoyhtiön taustalta löytyy Ukrainan rikkaimpiin liikemiehiin kuuluva oligarkkimiljardööri Rinat Ah’metov.
Media Group Ukraine hallitsee muutamia ukrainalaisista televisiokanavista. Näistä tunnetuin on Ukrajina-kanava, joka sijoittui maaliskuun 2014 katsojatilastoissa maassaan viidenneksi 7,06 prosentin katsojaosuudella.
Aavikkokenkä
Aavikkokenkä tai aavikkosaapas, engl. desert boot, on nilkankorkuinen saapas. Aavikkokenkä on yleensä mokkanahkaa, mutta myös pintanahkaisia malleja on. Kengän yläosa koostuu kahdesta palasta, pohja on pehmeähköä raakakumia ja varvasosa on pyöreä. Kengässä on vain kaksi tai kolme nauhanreikäparia.
Aavikkokengät tulivat miesten arkikäyttöön toisen maailmansodan jälkeen, missä brittijoukot olivat käyttäneet niitä aavikko-olosuhteissa. Ne soveltuvatkin pohjamateriaalinsa vuoksi erityisen hyvin hiekkaisella alustalla kävelyyn.
Sara ja levottomat jalat
Sara ja levottomat jalat  on Tuija Lehtisen kirjoittaman nuortenkirjasarjan kolmas osa. Sen ensimmäinen osa on nimeltään Sara@crazymail.com ja toinen Nottingham kesällä kello 6. Sarjan neljäs osa Missä olet, Sara? ilmestyi vuonna 2009.
Kirjan juoni
Kirja kertoo helsinkiläisestä punkkaritytöstä, Sara Niinistöstä. Saran entinen poikakaveri Sid hakkaa Saran ja Sara muuttaa takaisin maalle, mummonsa vanhaan mökkiin. Samaan taloon muuttaa myös Hellevi, joka on raskaana ja saanut kotoa karkotuksen. Taloon ilmestyy myös Noel, joka on saanut skinijengin peräänsä ja etsii uutta turvapaikkaa. Sara aloittaa huilunsoiton ja liittyy orkesteriin, yhden soittajan sijaiseksi. Sara saa Pellen kautta töitä surusoittajana ja pääsee viimein tienaamaan matkarahoja. Nottighamista tuttu Simone ilmestyy yllätyskäynnille ja Sara alkaa tuntea vapautensa olevan vaarassa. Serkku Manne tuottaa pieniä ongelmia, mutta Pelle panee Mannen ruotuun. Noel aikoo liittyä sirkukseen ja Sara päättää hypätä kyytiin. Lopuksi Sara yrittää taas kerran tehdä pesäeron Rauskiin.
Nikolai Karotamm
Nikolai Karotamm (23. lokakuuta 1901 Pärnu – 21. syyskuuta 1969 Moskova) oli Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri vuosina 1944–1950, jonka jälkeen hän toimi taloustieteen tutkijana Moskovassa.
Kommunistitoimijana Neuvostoliitossa ja Virossa
Neuvostoliittoon muutettuaan Karotamm opiskeli vuosina 1926–1928 Leningradissa Julian Marchlewski -nimisessä läntisten kansojen yliopistossa. Siirtyessään vuonna 1928 Viroon kommunistien maanalaiseen työhön hän liittyi Viron kommunistipuolueeseen. Hän oleskeli Virossa vuoteen 1929 toimien kommunistipuolueen Tallinnan kaupunkikomitean sihteerinä. Sen jälkeen hän palasi Neuvostoliittoon opiskellen vuosina 1931–1933 Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa ja sen jälkeen samassa yliopistossa aspiranttina vuoteen 1935 ja osan ajasta myös opettajana. Sen jälkeen hän siirtyi vuodeksi Kominternin palvelukseen toimien siellä esittelijän tehtävässä vuosina 1935–1936. Seuraavaksi hän oli aikakauslehtitoimittajana Leningradissa vuosina 1936–1937. Vuonna 1937 alkanut Suuri terrori kosketti myös Karotammia, joka pidätettiin, mutta vapautettiin 1938. Sen jälkeen hän toimi Leningradissa kääntäjänä tehden muun muassa venäjä–viro-sanakirjan.
Paluu Neuvosto-Viroon vuosina 1940–1941
Neuvostovallan mukana Karotamm palasi heinäkuussa 1940 Viroon toimien Kommunist-lehden päätoimittajana ja Tartumaan ensimmäisenä sihteerinä ja Viron kommunistipuolueen toisena sihteerinä Karl Sären johtaessa puoluetta. Tästä alkoi Nikolai Karotammin vuosikymmenen kestänyt asema Viron kommunistipuolueen johtotehtävissä. Kun Karl Säre joutui toisen maailmansodan aikana saksalaisten käsiin, neuvostoliittolaiset hylkäsivät hänet epäillen hänen antavan tietoja viholliselle. Puolueen johto siirtyi Nikolai Karotammille.
Sodan aikana Karotamm johti Viron kommunistipuoluetta toimien Viron sosialistisen Partisaaniliikkeen pääesikunnan komentajana. Nikolai Karotammista tuli 28. huhtikuuta 1944 virallisesti puolueen ykkösmies, ensimmäinen sihteeri, vaikka Viro oli vielä saksalaisten hallussa.
Sodan jälkeen Neuvosto-Viron ykkösmies
Puna-armeijan vallattua syyskuussa 1944 Tallinnan siirtyi Karotamm Neuvosto-Viron ykkösmiehenä kotimaahansa. Ensimmäinen neuvostovallan aika kesästä 1940 kesään 1941 oli ollut niin lyhyt, että kommunistijärjestelmän mukaiset muutokset olivat jääneet kesken. Nyt oli siis niiden aika eli hallintorakenteiden, talouden ja kaiken jokapäiväisen elämän yhdenmukaistaminen muun Neuvostoliiton kaltaiseksi. Maahan tuli tässä yhteydessä tuhansia venäläisiä ja venäjänvirolaisia kommunistijärjestelmän pystyttämiseksi. Karotamm valittiin vuosiksi 1946–1954 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäseneksi.
Neuvosto-Viron maatalouden kollektivisointi tapahtui 1940-luvulla Moskovan keskusjohdon mukaan hitaasti. Karotamm kirjoitti tammikuussa 1949 generalissimus Stalinille, että kollektivisointiin menisi kahdesta kolmeen vuotta. Tyytymättömänä kehitykseen Neuvostoliiton ministerineuvoston päätöksellä pantiin käyntiin maaliskuussa 1949 joukkokyyditykset, joiden uhreiksi joutui yli 20 000 virolaista. Maaliskuussa 1949 alkanut kollektivisointi näyttää olleen Karotammille yllätys. Kollektivisoinnin vauhti oli paljon nopeampi kuin hänen Stalinille esittämät suunnitelmat olivat esittäneet.
Keväällä 1949 alkoi Neuvosto-Viron lehdistössä myös ankara hyökkäys ”porvarillis-estetisoivaa, epäisänmaallista” kulttuuria ja monia sen edustajia vastaan. Lopputuloksena oli se, että puolueen ensimmäinen sihteeri Nikolai Karotamm erotettiin puolueen johdosta 8. keskuskomitean täysistunnossa maaliskuussa 1950. Erottamisten takana oli Neuvostoliiton keskusjohto ja Karotammin tilalle valittiin Ivan Käbin, puolueen silloinen ideologiasihteeri, joka oli uutterasti paljastanut ”porvarillisia nationalisteja”. Epäilemättä Karotammin syrjäyttämisen päätekijöitä oli ollut tyytymättömyys maatalouspolitiikkaan eli Karotammin alkuperäisten suunnitelmien mukaisen kollektivisoinnin hitaus.
Tiedemieheksi Moskovaan 1950-luvulla
Vaikka Karotamm menetti johtavan asemansa Viron kommunistipuolueessa, hän säilytti henkensä eikä joutunut edes vankeuteen, mikä 1930-luvun lopulla ei olisi ollut välttämättä mahdollista tällaisissa tilanteissa. Hän siirtyi Moskovaan taloustieteen tutkijaksi. Hän toimi aluksi vuosina 1950–1951 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen yhteiskuntatieteen akatemiassa, sitten vuosina 1951–1959 Neuvostoliiton tiedeakatemian talousinstituutin vanhempana tutkijana ja edelleen vuosina 1959–1967 tiedeakatemian maatalouden taloudellisuutta tutkineen sektorin johtajana Vuonna 1964 Nikolai Karotamm saavutti taloustieteen tohtorin arvon ja toimi vuodesta 1966 alkaen professorina. Vuosina 1967–1969 eli ennen kuolemaansa Karotamm toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian talousinstituutin vanhempana tutkijana.
Linda Lampeniuksen diskografia
Tämä on viulisti Linda Lampeniuksen diskografia. Lista ei sisällä levytyksiä, jotka Lampenius on tehnyt orkesteri- ja kamariviulistina useiden eri suomalaisten orkestereiden ja kamariyhtyeiden kanssa 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla.
DVD-levyt
Kokoelma Osmo's Cosmos Anúna Robert Wells
Lapinpolthajat (EP)
Lapinpolthajat on saman nimisen yhtyeen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2008. Se julkaistiin 7" vinyylillä rajoitettuna 500:n kappaleen painoksena.
EP äänitettiin "pussikaljat studioon ja katsotaan mitä tulee" -kaavalla, ja osa kappaleista onkin tehty lennosta.
Asko A. Kariluoto
Asko A. Kariluoto (10. maaliskuuta 1947 – 2019 ) oli suomalainen pastori, kristillinen kirjailija ja runoilija sekä Raamattu Kansalle -yhdistyksen puheenjohtaja. Hän on sekä kirjoissaan että puheissaan kritisoinut Jehovan todistajia. Hän kuului helluntaiherätykseen.
Charlie Buchan
Charlie Buchan (22. syyskuuta 1891 – 25. kesäkuuta 1960) oli englantilainen jalkapalloilija ja toimittaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Buchan pelasi valtaosan urastaan Sunderlandissa, jossa hän voitti mestaruuden 1913. Buchan on myös Sunderlandin kaikkien aikojen paras maalintekijä Englannin sarjoissa. Pelaajauran jälkeen Buchan ryhtyi toimittajaksi, oli mukana perustamassa Football Writers' Associationia ja julkaisi omaa jalkapalloaikakauslehteä, Charles Buchan's Football Monthlya.
Pelaajaura
Buchanin pelaajaura alkoi Woolwich Arsenalissa 1909. Hän pelasi muutaman reserviottelun, mutta jätti pian seuran, koska se ei suostunut maksamaan hänen matkakustannuksiaan. Buchan pelasi loppukauden amatöörinä Northfleet Unitedissa ja siirtyi sitten Leyton Orientiin. Pelaamisen ohella hän jatkoi opettajan opintojaan. Buchan pelasi hyvin ja pian suuremmat seurat kiinnostuivat hänestä. Maaliskuussa 1911 1. divisioonan Sunderland maksoi hänestä ennätyksellisen 1 200 punnan siirtosumman.
Buchanin ura Sunderlandissa alkoi takkuisesti ja hän oli jo valmis jättämään seuran, mutta lopulta yhteistyö Buchanin ja toisen hyökkääjän George Holleyn välillä alkoi sujua. Kaudella 1912–1913 Sunderland voitti mestaruuden ja pääsi FA Cupin loppuotteluun, jonka se hävisi Aston Villalle. Buchan oli Sunderlandin kauden paras maalintekijä. Helmikuussa 1913 Buchan pelasi ensimmäisen maaottelunsa Englannin paidassa Irlantia vastaan. Ottelun jälkeen riiteli valintakomitean jäsenen kanssa ja seuraavan kerran hänet valittiinkin maajoukkueeseen vasta 1920.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Buchan liittyi armeijaan, jossa hän yleni pian kersantiksi. Hän osallistui länsirintaman taisteluihin Sommessa, Cambraissa ja Passchendaelessa. Buchan sai Military Medalin ja kotiutui vänrikkinä. Sodan jälkeen hän jatkoi myös työskentelyään opettajana kunnes sen yhdistäminen jalkapallon kanssa kävi liian hankalaksi ja hän lopetti opettamisen 1920.
Sodan jälkeen Buchan jatkoi pelaamista tehokkaasti ja hän oli muun muassa 1. divisioonan paras maalintekijä kaudella 1922–1923. Vuonna 1925 Buchan siirtyi Arsenaliin. Hän ehti pelata Sunderlandissa yhteensä 411 ottelua, joissa hän teki 222 maalia. Buchan on kahdeksanneksi eniten otteluita seurassa pelannut pelaaja ja hänellä on eniten sarjamaaleja seuran historiassa. Kaikki maalit mukaan lukien Buchan on seuran tilastossa toisena Bobby Gurneyn jälkeen.
Sunderland vaati Arsenalilta Buchanista 4 000 punnan siirtosummaa, mutta lopulta summaksi sovittiin 2 000 puntaa ja 100 puntaa jokaisesta ensimmäisellä kaudella tehdystä maalista. Buchan teki 21 maalia, joten summa oli lopulta suurempi kuin alkuperäinen pyyntö. Kapteenina toiminut Buchan pelasi Arsenalissa kolme kautta ja teki niiden aikana 49 liigamaalia. Hän pelasi jälleen FA Cupin loppuottelussa 1927, mutta Arsenal hävisi ottelun. Maaliensa ohella Buchan uudisti Arsenalin pelitapaa yhdessä valmentaja Herbert Chapmanin kanssa. Paitsiosääntöä uudistettiin 1925 ja Buchan ja Chapman kehittivät sitä hyödyntäneen WM-taktiikan, josta tuli Arsenalin 1930-luvun menestyksen kulmakivi.
Buchan päätti pelaajauransa 1928, ja hän on 257 maalillaan kaikkien aikojen viidenneksi paras maalintekijä Englannin pääsarjatasolla. Hänet on valittu englantilaisen jalkapalloilun Hall of Fameen. Buchanin maajoukkueura jäi vain kuuden ottelun mittaiseksi ensimmäisen maailmansodan ja riidan rajoitettua hänen mahdollisuuksiaan. Maaleja hän teki maaotteluissa yhteensä neljä.
Myöhempi elämä
Lopetettuaan pelaamisen Buchan ryhtyi urheilutoimittajaksi Daily News -lehteen. Hän toimi samalla myös BBC:n radiokommentaattorina ja kirjoitti yhden ensimmäisistä valmennuskirjoista 1930. Vuonna 1947 hän oli mukana perustamassa jalkapallotoimittajien liittoa, Football Writers' Associationia.
Herukkalasisiipi
Koko ja ulkonäkö
Herukkalasisiipi on pienikokoinen, enemmän pistiäistä tai sääskeä kuin perhosta muistuttava hyönteinen. Sen ruumis on väritykseltään sinertävän musta, ja takaruumiin poikki kulkee naaraalla kolme ja koiraalla neljä kapeaa, keltaista juovaa. Lisäksi keskiruumiin selkäpuolella on kaksi pitkittäissuuntaista keltaista viirua, ja jalat ovat osittain keltaiset. Tuntosarvet ovat kokomustat ja takaruumiin kärjessä on tuuhea, musta tupsu. Etusiivet ovat suurelta osin läpinäkyvät, mutta niiden kärjessä, siipisuonien välissä, on kellanruskeaa väriä ja siiven poikki kulkee musta raita. Takasiivet ovat läpinäkyvät. Siipiväli on 17–20 mm.
Elinympäristö ja elintavat
Herukkalasisiipi on pieni perhonen, joka lentää aurinkoisina päivinä. Aikuiset perhoset munivat herukkapensaiden edellisvuotisiin oksiin ja toukka kaivautuu oksan sisälle. Laji talvehtii toukkana.
Rajatorppa
thumb|250px|[[Rajatorpan koulu.]] thumb|250px|Rajatorpan Neste. thumb|250px|Kuntosali ja ravintola Torppa Vantaan Rajatorpassa. Rajatorppa on eteläisellä Länsi-Vantaan Myyrmäen suuralueen Vapaalan kaupunginosassa sijaitseva kerrostaloalue.
Herukkalasisiipi
Ravintokasvi
Toukat elävät herukoiden (Ribes spp.) oksien ja varsien sisällä.
Rajatorppa
Rajatorpan ensimmäinen talo oli Nuijatie 10, jonne asukkaat muuttivat 21.12.1969. Alueella sijaitsee muun muassa pieni ostoskeskus, baari, huoltoasema, Rajatorpan väestönsuoja, jossa järjestetään harrastustoimintaa (mm. salibandy, paini ja itsepuolustuslajit), Rajatorpan ala-aste sekä useita päiväkoteja. Vapaalan seurakuntatalon on suunnitellut Kai Wartiainen.
Rajatorpan alue on saanut nimensä aiemman kylän rajalla sijainneesta Råtorp -nimisestä tilasta, jonka maille Rajatorppa rakennettiin. Vapaalan jo vuonna 1938 perustettu ja 1970-luvulle saakka Vapaalantiellä toiminut kauppa siirtyi sittemmin Rajatorpan ostoskeskukseen.
Rajatorpan asemakaavan vuodelta 1968 laativat arkkitehdit Pentti Ahola ja Riitta Thuneberg. Rakennukset suunnitteli arkkitehtitoimisto Hyvärinen ja Harlo. Rajatorpan 3-5 kerroksisten talojen sijoittelussa matalammat talot sijoitettiin alemmas rinteeseen ja korkeammat talot ylemmäs mäelle. Vuosien mittaan talojen julkisivuja on kunnostettu ja korjattu pääsääntöisesti vanhat ominaispiirteitä säilyttäen. Merkittävänä rakennusperintökohteena pidetään aiemmalta aikakaudelta olevaa, vuonna 1948 rakennettua Ilpolan koulun rakennusta, joka tunnetaan nykyisin osana Rajatorpan koulua.