cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pelicans
Aika jälkeen Niemen ja Lopin, kausi 2008–2009
Alkukausi 2008–2009 oli Pelicansin osalta aikaisempiin vuosiin verrattuna murheellinen. Pelicans sijoittui joulutauolle mentäessä sijalle 12. Aikaisempiin vuosiin verrattuna SM-liiga oli kuitenkin tasaisempi, joten 12. sija ei ollut kovinkaan kaukana kärjestä, sillä 6. ja 13. sija olivat vain kahdeksan pisteen päässä toisistaan. Merkittävänä tekijänä heikkoon sijoitukseen olivat muun muassa Lasse Pirjetän loukkaantuminen vain seitsemän pelin jälkeen ja Toni Koivusen loukkaantuminen lokakuun puolivälissä.
Keskushyökkääjien loukkaantumisia paikkaamaan Pelicans hankki joulutaukoon saakka vuokralle Tapparasta Arsi Piispasen, joka oli pettymys monelle Pelicansin fanille. Piispasen tehot olivatkin heikot vahvistukselle; 12 peliä tehoin 1+1. Vastauksena Pelicans-fanien toivomuksiin kunnollisista hankinnoista, seura hankki tšekkihyökkääjät Michal Birnerin ja Jakub Sindelin marras-joulukuun vaihteessa. Vahvistuksista Sindel oli lahtelaiselle yleisölle mielenkiintoinen, koska hänen isänsä Jaromír Šindel oli Pelicansin edeltäjän Hockey Reippaan maalivahti vuosina 1989–1992 ja myöhemmin osa Pelicansin A-nuorten valmennusta vuonna 2006.
Ensimmäiset askeleet seuraavalle kaudelle otettiin 2. helmikuuta 2009, kun Pelicans julkisti tulevien kahden seuraavan kauden päävalmentajan olevan Mika Toivola. Toivolan saapuminen Lahteen oli kiertänyt pitkään huhuna, varsinkin kun Hannu Aravirran poistuminen Pelicansin organisaatiosta oli ollut pitkään tiedossa. Samassa yhteydessä Pelicans ilmoitti myös, että nykyisen valmennustiimin jäsenet Pasi Räsänen ja Pasi Nurminen jatkavat samoissa rooleissa myös Toivolan valmennuskaudella. Pelaajarintamalla ilmoitettiin yksivuotiset jatkosopimukset maalivahti Tommi Nikkilän ja hyökkääjä Leo Komarovin kanssa.
pienoiskuva|vasen|Mikko Kousa pudotuspeliottelussa Lahdessa Ilvestä vastaan. Runkosarjan päätyttyä Pelicansin sijoitus oli yhdeksäs, mikä tarkoitti joukkueen pääsemistä "Villi kortti" -kierroksena tunnetulle pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle. Vastaan asettui runkosarjassa paremmin sijoittunut Ilves. Ensimmäinen osaottelu alkoi masentavasti Pelicansin osalta, kun Ilves siirtyi kahdesti johtoon Masi Marjamäen tekemillä maaleilla. Pelicans kuitenkin kokosi rivinsä kolmannessa erässä ja nousi lopulta voittoon Henri Heinon tekemällä voittomaalilla ajassa 51.48.
Puolivälierissä Pelicansia vastaan asettui runkosarjassa toiseksi sijoittunut Espoon Blues. Ottelusarjan piti olla "läpihuutojuttu" Bluesin osalta ja ottelusarjan piti katketa suoraan 4–0. Lahtelaiset olivat kuitenkin toista mieltä jo heti ottelusarjan alkaessa, kun Pelicans voitti ensimmäisen ottelun maalein 0–1.
Ottelusarjasta muodostui tiukka vierasvoittojen sarja, jossa kumpikaan seuroista ei saanut kotivoittoa. Ensimmäinen mahdollisuus sarjan katkaisemiseen tuli Pelicansille sarjan kuudennessa ottelussa. Ottelu alkoi taas kerran Pelicansin osalta hyvin, kun lahtelaiset pääsivät 2–1 johtoon ottelun puolivälissä. Tämän jälkeen alkoikin Pelicansin alamäki. Ottelu päättyi pudotuspelitasolla harvinaisiin lukemiin 2–7. Seuraavassa ottelussa sama tahti jatkui, kun Blues teki ensimmäisessä erässä peräti seitsemän maalia. Ottelun lopullinen tulos 8–2 varmisti Pelicansin kauden päättymisen ja lopullisen sarjasijoituksen (7.).
Minimaalisella vaihtuvuudella Toivolan ensimmäiselle, kausi 2009–2010
Kautta 2009–2010 koskevat ensimmäiset ilmoitukset saatiin jo 7. huhtikuuta, kun Pelicans tiedotti neljän pelaajan jatkosopimukset. Kaksivuotiset jatkosopimukset tehtiin Jan Latvalan, Kari Sihvosen ja Henri Heinon kanssa. Lahtelaisikoni Toni Koivusen sopimusta jatkettiin vuodella. Pelicansilla oli kasassa 22 pelaajasopimusta, mikä tarkoitti samalla, että vaihtuvuus pelaajistossa jäi edellisten kausien tapaan hyvin pieneksi.
Samassa yhteydessä Pelicans uutisoi, että se juhlistaa neliosaisella juttusarjalla 10 vuotta aiemmin tapahtunutta (11.4.1999) nousuaan SM-liigaan.
Liigakarsintaan päättynyt kausi 2010–2011
Ennen kauden alkua Pelicans teki pari merkittävää pelaajasopimusta. Yksi kärkihankinnoista oli paluun SM-liigaan tehnyt Dwight Helminen, joka pelasi viimeksi kaudella 2007–2008 JYP:issä. Lisäksi joukkueeseen palasi kahden välivuoden jälkeen Matias Loppi. Hän siirtyi kuitenkin myöhemmin kauden aikana HPK:hon. Myös Jakub Sindel teki paluun joukkueeseen. Kolmen edellä mainitun pelaajan lisäksi joukkueeseen saapui pitkään NHL:ssä pelannut Mike York. York oli kuitenkin kauden alussa muutaman ottelun sivussa loukkaantuneena.
Päävalmentaja Mika Toivola vapautettiin valmentajanvastuustaan 24. lokakuuta 2010 ja hänen tilalleen tuli ennen joukkueen apuvalmentajana toiminut Pasi Räsänen. Toivolan potkujen hetkellä Pelicans oli hävinnyt kuusi ottelua peräkkäin ja vajonnut liigassa viimeiseksi ottelupistekeskiarvolla 1,07.
Tammikuussa 2011 Pasi Räsänen ilmoitti, että hän ei jatka Pelicansissa enää kauden 2010–2011 jälkeen. . Pelicans julkisti maaliskuussa tiedon, että se oli tehnyt HIFK:n valmentaja Kari Jalosen kanssa suullisen sopimuksen Pelicansin valmentamisesta. Jalonen kuitenkin siirtyi KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin. Pelicans sai tämän jälkeen solmittua yksivuotisen sopimuksen TPS:n mestaruuteen vuonna 2010 luotsanneen ja syksyllä 2010 KHL:n Lokomotivista potkut saaneen Kai Suikkasen sekä TPS:n valmentajana toimineen Riku-Petteri Lehtosen kanssa.
Pelicans sijoittui runkosarjassa viimeiseksi joukkueeksi jääden yhden pisteen päähän toiseksi viimeiseksi sijoittuneesta TPS:stä. Näin ollen Pelicans joutui liigakarsintaan, jossa joukkue kohtasi Mestiksen mestaruuden voittaneen Vaasan Sportin. Kausi oli joukkueen huonoin yli viiteen vuoteen. Joukkue oli viimeksi runkosarjan viimeinen kaudella 2004–2005.
Joukkueen kauden valopilkuiksi voidaan laskea muun muassa maalivahti Niko Hovinen, joka pelasi kauden torjuntaprosentilla 92,40 ja maalikeskiarvolla 2,59 maalia/ottelu. Torjuntaprosenttitilastossa Hovinen oli koko liigan yhdeksänneksi paras. Myös Antti Tyrväinen pelasi kokonaisuutena kelpo kauden. Hän johti kauden alussa koko liigan maalipörssiä ja sijoittui Pelicansin sisäisessä pistepörssissä kuudenneksi tehoin 14+9. Toisaalta hän myös "voitti" liigan jäähypörssin otettuaan 186 jäähyminuuttia.
Huippuhankintoina pidetyt pelaajat eivät kuitenkaan pelanneet tasolla, jota heiltä odotettiin. Helminen teki yhteensä 28 pistettä, mikä oli pettymys verrattuna siihen, miten monta pistettä hän teki edellisellä liigakaudellaan. Myös Lopin pisteet jäivät odotetusta. Hän teki joukkueessa ollessaan 36:ssa ottelussa yhteensä 19 pistettä, mikä jäi paljon hänen edellisen Pelicans-kautensa saldosta. Yorkin alkukausi oli tahmea liigavauhtiin totutellessa. Loppukautta kohti tehot paranivat, mutta 27 pistettä 52:ssa ottelussa olivat "NHL-pelaajalle" vaatimattomat. Liigakarsinnassa syntyi neljässä ottelussa seitsemän pistettä. Voidaan sanoa, että Mike Yorkista tuli lopulta Pelicansin pelastaja. Sindel oli ainoa, joka "jatkoi siitä, mihin oli jäänyt". Hän kantoi suurimman osan kaudesta joukkueen kultakypärää ja teki kauden aikana lopulta 33 pistettä.
Pelicans voitti liigakarsinnan suoraan neljässä ottelussa ja säilytti liigapaikkansa. Pelicans voitti ottelut Sportia vastaan luvuin 4–0, 3–4 ja., 8–3 ja 0–2.
Suikkasen aika
Pelicans yllätti median ja muun kiekkokansan, kun joukkue pelasi vahvaa syksyä, ja oli runkosarjassa sijoilla 1–3. Pelicans kerkesi käydä runkosarjan piikkipaikalla, mutta lopulta KalPa vei ykkössijan takaisin. Pelicansin avainpelaajaksi muodostui yhdysvaltalainen Ryan Lasch. Pelicansin lopullinen sijoitus runkosarjassa oli toinen, joka oli lahtelaisjoukkueelle historian paras. Runkosarjavoittaja KalPa oli edellä muutamalla pisteellä. Pelicans kohtasi pudotuspeleissä Oulun Kärpät. Pelicans voitti ensimmäisen ottelun puhtaasti 5–0. Sarja uskottiin olevan Pelicansille läpihuutojuttu, mutta Kärpät paransi peliään edellisestä enemmän, ja tasoitti voitot luvuin 4–3 jatkoerässä, Raksilassa. Kurssi vaihtui selvästi, kun Kärpät voitti kolmannen kohtaamisen Lahdessa luvuin 1–4, ja neljännen kohtaamisen Oulussa myös 4–1. Pelicansin vahva kausi oli jo muuttua keväällä painajaiseksi, kun sarja oli katkolla Lahdessa Kärppien johtaen sarjaa 1–3. Pelicans ei kuitenkaan luovuttanut, vaan otti tahtovoiton kotiyleisön edessä luvuin 4–2. Joukkueet kohtasivat jo seuraavana päivänä Oulussa, jossa Kärpillä oli mahdollisuus lähettää lahtelaiset kesälomille kotiyleisönsä edessä. Ottelusta muodostui valtava trilleri, kun Kärpät johti ottelua 2–0 Joonas Komulaisen ja Joonas Donskoinin maaleilla. Lahtelaiset tulivat kuitenkin rinnalle ja ohi, kun ensin Tero Koskiranta kaventaa 1-2:een. Tämän jälkeen Radek Smolenak iski tasoituksen, ja vain 16 sekuntia myöhemmin Marko Pöyhönen vie lahtelaiset johtoon. Kärpät onnistui kuitenkin tasoittamaan pelin runsas miinutti ennen päätössummeria Jari Viuhkolan iskettyä tasoituksen ilman maalivahtia. Jatkoerää ehdittiin Oulussa pelata viisi minuuttia, kun Smolenak iski voittomaalin, ja tasoitti ottelusarjan 3-3:een. Pelicans ja Kärpät kohtasivat legendaarisessa "game sevenissä", Lahdessa. Pelicans teki sen, mitä monet lahtelaiset toivoivat, ja eteni SM-liigan väliereihin voitettuaan viimeisen ottelun 3–2, ja sarjan 4–3. Samalla Espoo Blues teki historiaa, kun se pudotti KalPan jatkosta, vaikka kuopiolaiset johtivat ottelusarjaa jo selvästi voitoin 3–0. Tällaisesta tilanteesta ei aiemmin oltu noustu tasoihin, eikä voittoon koko liigahistorian aikana.
Pelicans kohtasi semifinaaleissa Espoo Bluesin. Pelicans voitti ensimmäisen kohtaamisen Lahdessa luvuin 5-3, ja toisen kohtaamisen Espoossa 1–3. Blues kavensi sarjan 2-1:een voitettuaan jatkoerässä kolmannen kohtaamisen luvuin 1-2. Pelicans voitti kuitenkin neljännen pelin Espoossa 4-6, ja finaalipaikka oli lahtelaisille ensi kertaa katkolla Lahdessa. Pelicans huudatti täyttä Lahden Isku-Arenaa, kun se eteni historian ensimmäistä kertaa finaaleihin, ja varmisti seurahistoriansa ensimmäisen mitalin. Pelicans sai vastaansa finaalissa JYPin.
Finaali alkoi Pelicansille loistavasti, kun se voitti JYPin Lahdessa 2-0. JYP kuitenkin ryhdistäytyi ja löylytti Pelicansin Jyväskylässä peräti 6-2. Kolmas kohtaaminen Lahdessa oli Pelicansille yhtä tuskaa, kun JYP porskutti jälleen selvään 1-4-voittoon. Neljäs kohtaaminen Jyväskylässä tarjosi huikeaa finaaliviihdettä. Radek Smolenak ja Ilkka Pikkarainen veivät Pelicansin 0-2 johtoon, mutta JYP onnistui nousemaan tasoihin. Pelicans koki takaiskun, kun joukkueen pudotuspelien ykkösmaalivahti, Niko Hovinen loukkaantui, ja tilalle luisteli nuori 17-vuotias, Janne Juvonen, joka osottautui huikeaksi maalivahdiksi. Olli Malmivaara onnistui kuitenkin ampumaan läpiajosta kiekon Juvosen taakse, mutta Pelicans iski vielä ja tasoitti ottelun 27 sekuntia ennen loppua. JYPin Harri Pesonen iski lopulta voittomaalin, ja JYPillä oli mahdollisuus voittaa seurahistoriansa toinen Suomen mestaruuden. Viides (ja ratkaiseva) kohtaaminen käytiin Lahdessa, jossa kotijoukkue onnistui iskemään avausosuman Joonas Järvisen avustuksella. Harri Pesonen tasoitti kuitenkin pelin, ja voittaja haettiin jälleen kerran jatkoaerässä. Pelicansin huikea kausi päättyi lopulta hopeajuhlaan, kun Eric Perrin iski JYPin voittomaalin ajassa 66.58, ja samalla jyväskyläläiset voittivat JYPin seurahistorian toisen Suomen mestaruuden. Kai Suikkanen nosti Lahteen suuren kiekkobuumin.
Pelicans lähti kauteen 2012–2013 täysin uusilla pelaajahankinnoilla, eikä Lahdessa osattu odottaa samanlaista menestystä kuin viime kaudella. Pelicans aloitti kauden vahvasti ja oli sarjassa sijoilla 2-5, mutta syksyn edettyään joukkue tippui aina liigan häntäpäähän. Joukkueesta on lähtenyt kauden mittaan nippu pelaajia. Ryan O'Marra sai lähteä omasta toivomuksestaan, Danny Richmond siirtyi Itävaltaan ja Radek Smolenak Venäjälle, ja kaksikko Lee Goren ja Angelo Esposito saivat kenkää joukkueesta. Kai Suikkanenkaan ei jatka menevän kauden jälkeen Lahdessa, vaan siirtyy todennäköisesti takaisin TPS:ään, missä mies oli voittamassa Suomen mestaruuden kaudella 2009–2010. Pelicans kävi ajoittain kovaa jumbotaistelua Tampereen Ilvestä vastaan, mutta tammikuun tasauskierroksen jälkeen Pelicans onnistui repimään Ilvekseen tukevan piste-eron. Pelicans jahtasi koko kevätkauden vimmatusti pudotuspeliviivaa ja lahtelaiset säilyttivät ohuet mahdollisuudet vielä runkosarjan päätöskierrokselle asti. SaiPan tuli hävitä varsinaisella peliajalla, vastaavasti Pelicansin oli voitettava. Homma meni kuitenkin päinvastoin, ja näin ollen Pelicans jäi pudotuspeliviivasta kolmen pisteen päähän ja mutkikas kausi hopeakevään jälkeen päättyi pettymyksellisesti runkosarjaan.
Aravirran jäähyväiset, Kausi 2013–2014
Seuraavaksi kaudeksi Pelicans hankki tutun valmentajan, kun Hannu Aravirta palasi Lahteen. Edelliskauden tehomiehistä Pekka Jormakka, Janne Tavi ja Markus Seikola lähtivät. Uusina hankintoina tulivat paluunmuuttajat Henri Laurila ja Radek Smoleňák. Lisäksi Tomi Pekkala, Kimmo Koskenkorva ja Juha Leimu. Joukkueeseen liittyivät kesken kauden vielä Pavel Rosa ja Tuomas Santavuori. Lahtelaisjoukkueen keski-ikä oli liigan korkein: 29,2. Ennen kauden alkua Vili Sopanen taklasi Aravirtaa vahingossa harjoituksissa, ja Aravirran kyynärpää jouduttiin leikkaamaan.
Pelicansia veikattiin ennen kauden alkua sarjan häntäpäähän, mutta joukkue yllätti kaikki ja voitti ensimmäisestä viidestä pelistään jokaisen. Hyvä vire jatkui aina marraskuun alkuun asti, kunnes kultakypärä Smolenak lähti jälleen Venäjälle. Tämän jälkeen Pelicans voitti joulutaukoon mennessä 13 ottelusta vain kaksi. Pahimmillaan tappioputki kesti peräti 11 ottelua. Loppukautta kohti vire parani jälleen ja joukkueesta nousi positiivisia yllättäjiä, kuten Joel Mustonen ja Joonas Alanne. Runkosarjan viimeisessä ottelussa Pelicans voitti Porin Ässät lukemin 6-2 ja sai kotiedun villi-kortti kierrokselle, missä vastaan tuli HIFK Hockey.
Lämsän sekasorto, Kausi 2014–2015
Kauteen 2014–2015 valmentajaksi Pelicans pestasi Tomi Lämsän 2+2-vuotisella sopimuksella. Joukkue nuorentui huomattavasti, kun edelliskauden kokeneet pelaajat lähtivät ja joukkueeseen nostettiin enemmän omia junioreita. Pelicansin joukkueen keski-ikä oli huomattavasti nuorempi, kuin edelliskaudella: 25,7. Uusia hankintoja olivat ulkomaalaiset Michal Řepík, Jordan Smotherman ja Tomáš Kudělka. Sekä Mestiksestä tulleet Anrei Hakulinen ja Nico Manelius. Joukkuetta ennakoitiin ennen kauden alkua taistelemaan villi-kortti kierros paikoista
Kauden alku oli vaikea, kun lahtelaisjoukkue oli ensimmäisen neljän kierroksen jälkeen sarjajumbona. Peli parantui hieman kauden edetessä. Joulutauolle mentäessä Pelicans oli sijalla 13, ja kauden päätyttyä sijalla 12. Alkukauden joukkueesta lähti kauden edetessä Tommi Paakkolanvaara ja Tyler Redenbach sekä kaikki ulkomaalaisvahvistukset. Tilalle hankittiin Miika Roine, Teddy Da Costa ja Antti Jaatinen. Joukkueessa pelasi kauden mittaan peräti 45 pelaajaa. Joukossa oli paljon liigadebytantteja, joista tuli myöhemmin vakiokokoonpanon pelaajia, kuten Hannes Björninen, Miska Siikonen ja Taavi Vartiainen Päävalmentaja Lämsä irtisanottiin kauden päätteeksi.
Peliasu
Arkipäivien kotiottelunsa Pelicans pelaa turkoosi-musta-valkoisella paidalla, mustilla housuilla, turkoosi-musta-valko raidallisilla sukilla sekä mustalla kypärällä. Vierasotteluissa joukkueen peliasuna käytettiin valko-musta-turkoosia paitaa, mustia housuja, mustaa kypärää ja valko-musta-turkoosia raidallisia sukkia.
Logot
20-vuotisjuhlavuoden kunniaksi teetätetty, Lahden Pelicansin nykyinen tunnus, julkaistiin ensimmäistä kertaa kesäkuussa 2016. Logo-uudistuksella joukkueen brändistä pyrittiin luomaan "virtaviivaisempi, modernimpi ja sopivalla tavalla ilkeämpi" vaikutelma. Silloinen toimitusjohtaja, Tomi-Pekka Kolu korosti, että Pelicansissa haluttiin kunnioittaa perinteitä, mutta nykyaikaistaa tunnusta vastaamaan Pelicansin aggressiivista sekä itsevarmaa imagoa. Mainostoimisto Ilmeen suunnittelujohtaja, Markus Heinonen, vastasi logon suunnittelusta. Hänen mukaansa Pelicansin tunnus haluttiin nykyaikaistaa, mutta pitää samalla tunnistettavana.
Lahen Turkoosi
Pelicansin kannattajatoiminnasta vastaa nykyisin Lahen Turkoosi -kannattajayhteisö, jonka toiminta alkoi syyskuussa 2014. Yhteisö vastaa kotiotteluiden katsomotoiminnasta Isku Areenan Kannattajakatsomossa, vieraspelimatkojen järjestämisestä, tifojen tekemisestä ja muusta toiminnasta, kuten kannattajien Kuukauden Pelaajan valitsemisesta.
Flying Pelicans Fan Club Ry
Flying Pelicans on Pelicansin virallinen kannattajayhdistys, joka perustettiin vuonna 1999.
Ääriliike Lahti
Ääriliike Lahti on Lahden Pelicansin epävirallinen ja itsenäinen kannattajaryhmä, joka perustettiin toukokuussa 2005.
Lahti-kiekon Hall of Fame
Pelicans perusti vuoden 2013 syksynä Lahti-kiekon Hall of Famen kunnioittaakseen lahtelaisia jääkiekkoilun uranuurtajia, pelaajia sekä vaikuttajia. Siihen nimettiin 22.11.2013 ensimmäiset 15 henkilöä. Siihen voidaan jatkossa lisätä enintään kaksi pelaajaa ja yksi vaikuttaja vuodessa. Nimettävän pelaajan aktiiviurasta tulee olla kulunut vähintään viisi vuotta.
Jäsenet:
Omistajat ja hallitus
Pelicansin (Lahden Pelicans Oy) pääomistaja on Pasi Nurminen Pelicansin hallituksen puheenjohtaja on Tommi Kurkaa ja toimitusjohtaja Lauri Pöyhönen
F1-kuljettaja Valtteri Bottas hankki maaliskuussa 2021 10 prosenttia Pelicansista, ja hänestä tuli seuran kolmanneksi suurin omistaja.
Tilastot kausittain 1964–2023
O = Pelatut ottelut, V = Voitot, JA-V = Jatkoaika-voitot, JA-H = Jatkoaika-häviöt T = Tasapelit, H = Häviöt, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, P = Pisteet, SR = Sijoitus runkosarjassa, LS = Lopullinen sijoitus mahdollisen loppusarjan tai pudotuspelien jälkeen
''Kausina 2001–2004 yksi piste jatkoaikatappiosta. Kaudesta 2004–2005 lähtien kolme pistettä varsinaisen peliajan voitosta, kaksi pistettä rangaistuslaukauskilpailu- tai jatkoaikavoitosta, yksi piste rangaistuslaukauskilpailu- tai jatkoaikatappiosta.''
Artturi Yllö
Artturi Yllö on kuvitteellinen suurtilallinen Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hänellä on poika nimeltä Uolevi. Hän on kunnallismies ja herastuomari.
Suomen sisällissodassa Yllö istuu vangittuna, osallistuu punaisten tuomitsemisiin kenttäoikeuden jäsenenä – joskin hän äänestää yleensä teloitusta vastaan – ja kuolee joskus 1930-luvulla. Hänet kuvataan trilogian kolmannessa osassa suonekkaaksi, entisajan mahtimieheksi.
Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Yllöä esittää Leevi Linko vaimonsa Alli Lingon esittäessä rouva Yllöä. Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvissa roolin esittää Juhani Laitala.
Anna Eriksson
pienois|Anna Eriksson [[Vihreät Niityt -musiikki­tapahtumassa heinä­kuussa 2004.]] pienois|Anna Eriksson vuonna 2004. Anna Sofia Eriksson (s. 22. huhtikuuta 1977 Rauman maalaiskunta ) on suomalainen laulaja ja taiteilija. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat muun muassa kappaleet ”Kun katsoit minuun”, ”Huojuva talo” ja ”Kaikista kasvoista”. Eriksson on myynti­tilastoissa yksi parhaiten menestyneistä suomalaisista artisteista. Eriksson sävelsi, sanoitti ja tuotti itse viimeisimmän studioalbuminsa, vuoden 2012 albumin Mana. Albumi sai Teosto-palkinnon.
Anna Eriksson toimii itsenäisenä elokuvantekijänä. Hän teki kokeellisen elo­kuvan M, joka julkaistiin 2018 ja sai useita palkintoja. Vuonna 2020 Eriksson julkaisi taidekirjan ja piti ensimmäisen taidenäyttelyn. Hänen toinen elokuvansa W julkaistiin syksyllä 2022.
Ensimmäiset kolme albumia (1995–1999)
Anna Eriksson tuli tunnetuksi osallistuttuaan vuonna 1995 MTV3:lla esitettyyn Kiitorata-ohjelmaan. Esikois­albumi Anna Eriksson ilmestyi vuonna 1997. Levyä on myyty yli eli tupla­platinaa. Albumilta julkaistiin menestyssinglet ”Juliet ja Joonatan” sekä ”Kesä yhdessä”. Esikois­levyn myötä Eriksson palkittiin vuoden nais­tulokkaan Emma-patsaalla.
Jouluksi 1998 Eriksson julkaisi joulu­levyn Anna joulu, joka ei sijoittunut lainkaan albumi­listalle, mutta myi vähitellen kultaa. Seuraavana vuonna julkaistiin kolmas albumi Odota mua, joka sisälsi hitiksi nousseen kappaleen ”Ilta yöhön kuljettaa”.
Kaksi menestyslevyä (2000–2004)
Vuonna 2000 Eriksson osallistui euro­viisu­karsintoihin Petri Laaksosen säveltämällä kappaleella ”Oot voimani mun”. Hän sijoittui finaalissa toiseksi häviten voittajalle kolmella pisteellä. Kappale voitti kuitenkin myöhemmin ensimmäisenä suomalaisena kappaleena euro­viisu­fanien OGAE:n OGAE Second Chance Contest -varjo­kilpailun, jossa valitaan euro­viisuista karsiutuneista kappaleista paras.
Vuonna 2001 Erikssonin ”Kun katsoit minuun” -kappale valittiin vuoden 2001 parhaaksi iskelmäksi Iskelmä-radion järjestämässä yleisö­äänestyksessä. Yli myyneen Kun katsoit minuun -albumin myötä Eriksson palkittiin jälleen Emma-palkinnolla, kun hänet valittiin vuoden nais­artistiksi.
Marras­kuussa 2003 julkaistu Kaikista kasvoista -albumi myi platinaa ja levyn nimi­kappaleesta tuli yksi Erikssonin tunnetuimmista kappaleista.
Sinusta sinuun ja Ihode (2005–2009)
Syksyllä 2005 Eriksson piti 16 paikka­kunnan konsertti­kiertueen kymmen­vuotis­taiteilija­juhlan kunniaksi Sinusta sinuun -albumin ilmestyttyä. Albumia myytiin yli ja se sisälsi jälleen hiteiksi nousseita kappaleita, muun muassa ”Ei se mennyt niin” -kappaleen. Sinusta sinuun -albumin kappaleista suurin osa on Anna Erikssonin ja Sipe Santa­pukin tekemiä.
Syksyllä 2007 julkaistiin Erikssonin uran seitsemäs albumi, joka sai nimensä artistin koti­paikan mukaan, Ihode.
Uusi tyyli: Garden of Love ja Mana (2010–2017)
Erikssonin kahdeksas ja samalla ensimmäinen englannin­kielinen studio­albumi Garden of Love julkaistiin 25. helmi­kuuta 2010. Albumi oli tyyliltään täysin erilainen kuin artistin aiemmat julkaisut. Aiemmin pop-iskelmään luokiteltavaa musiikkia esittänyt artisti siirtyi uudella albumilla henkilö­kohtaisempaan ja dramaattisempaan ilmaisuun. Kaikki Garden of Love -albumin kappaleet ovat Erikssonin itsensä säveltämiä ja sanoittamia.
Vuonna 2012 Eriksson julkaisi viimeisimmän studio­albuminsa Manan, jonka hän sävelsi, sanoitti ja tuotti itse. Vuonna 2013 Erikssonille myönnettiin Teosto-palkinto, jonka perusteluissa todettiin Mana-levyn olleen ”rohkea pesä­ero” Erikssonin aiempaan tuotantoon. Mana rikkoi vuonna 2012 kulta­levy­rajan myynnillään. Hän aloitti vuonna 2012 myös Turun Sanomien kolumnistina.
Erikssonilla ei ole toistaiseksi aikomusta julkaista uutta omaa musiikkia. Esiintymisiä laulajana hän on kuitenkin jatkanut.
Elokuvantekijä (2018–)
Syys­kuussa 2018 Anna Erikssonin ohjaama sekä tuottama kokeellinen elo­kuva M julkaistiin Rakkautta & Anarkiaa -elo­kuva­festivaaleilla. Eriksson näyttelee elo­kuvassa pää­roolin ja on tehnyt siihen käsi­kirjoituksen, musiikin, ääni­suunnittelun, sekä leikkauksen itse. M osallistui Venetsian elo­kuva­juhlilla kriitikkojen viikon kilpa­sarjaan. Aiempina vuosina kyseiseen sarjaan on valittu vain yksi suomalainen elo­kuva. M voitti 2019 järjestetyillä Prahan Independent Film Festivaleilla Grand Prix’n ja parhaan elo­kuvan palkinnot. Samana vuonna elokuva voitti Wienissä parhaan elokuvan ja parhaan kuvauksen palkinnot. M palkittiin myös parhaasta ohjauksesta Tarkovsky-palkinnolla The Blow-up Arthouse -filmi­festivaaleilla Chicagossa.
Loka­kuussa 2018 Eriksson julkaisi Stam1nan kanssa yhteis­työssä tehdyn kappaleen ”Gaian lapsi”.
Vuonna 2020 julkaistiin M-taide­kirja. Syys­kuussa 2020 avautui Anna Erikssonin ensimmäinen taide­näyttely M – The Rituals of a Lonely Bitch Rauman Taide­museossa.
Maaliskuussa 2021 vahvistettiin, että Eriksson on saanut Suomen elokuvasäätiöltä tukea tulevaa scifi-elokuvaansa W varten.
Yksityiselämä
Eriksson asui lapsena insinöörinä työskennelleen isänsä työn vuoksi Intiassa, Saudi-Arabiassa ja Tansaniassa. Hän harrastaa maalaamista.
Eriksson avioitui 9. elo­kuuta 2008 valokuvaaja Matti Pyykön kanssa. He saivat pojan touko­kuussa 2013 ja perhe asuu Uudessa­kaupungissa.
Diskografia
pienois|pysty|[[Ihode (albumi)|Ihoden kansikuva.]]
Lars Väinö Lundahl
Lars Väinö Lundahl (20. maaliskuuta 1875 Helsinki – 7. joulukuuta 1937 ) oli suomalainen upseeri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja myöhemmin myös Suomen armeijassa.
Lundahln vanhemmat olivat Suomalaisen Teatterin näyttelijät Arthur ja Selma Lundahl. Lundahl kävi Tampereen lyseota ja keväällä 1893 hän suoritti Suomen Kadettikoulun kurssin. Vuonna 1896 hänet nimitettiin aliluutnantiksi Turun Tarkk'ampujapataljoonaan, hän yleni luutnantiksi 1902 ja vuonna 1903 hänet siirrettiin jalkaväen reserviin. Venäjän-Japanin sodan alettua Lundahl kutsuttiin 1904 vakinaiseen sotapalvelukseen ja hänet määrättiin 2. suomenmaalaiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Hän oli sitten Mantsuriassa Harbinissa ja kulki Mantsurian rajan yli vuonna 1905. Lundahl oli rintamalla 1905–1906 neljännessä tarkk’ampujarykmentissä ja palasi sitten rykmentin mukana takaisin Puolaan Kutnon kaupunkiin. Sodan jälkeen hänet siirrettiin 1907 armeijan jalkaväen reserviin.
Lundahl toimi saksan-, ruotsin ja venäjänkielen sekä voimistelun ja piirustuksen opettajana Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa 1907–1911 ja oli palomestarina Hangossa 1908–1913. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen sotapalvelukseen. Hän palveli rintamilla jalkaväessä Puolassa Dvinskin seuduilla ja Romaniassa vuoden 1917 loppuun, toimi 118. Šujan jalkaväkirykmentissä pataljoonankomentajana sekä haavoittui Lodzin luona ja Bojervos-Vjelken taistelussa. Hänet nimitettiin 1916 Venäjän armeijan kapteeniksi.
Suomeen palattuaan Lundahl nimitettiin kesäkuussa 1917 Mikkelin poliisimestariksi. Sisällissodan sytyttyä Lundahl komensi valkoisten Savon rintaman joukkoja kenraalimajuri Ernst Löfströmin saapumiseen 12. helmikuuta saakka. Maaliskuun alusta lähtien hänen komennossaan oli Savon ryhmän Mikkelin 1. pataljoona, joka osallistui Mouhun ja Hillosensalmen sekä Heinolan taisteluihin.
Everstiluutnantti Lundahl harrasti musiikkia ja hän toimi toistakymmentä vuotta Mikkelin Musiikin-Ystäväin Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä.
Lundahl kuoli joulukuussa 1937 sydänkohtaukseen.
E. Hellberg
E. Hellberg on kuvitteellinen itseoppinut rakennusmestari, kansanedustaja ja punakaartin päällikkö Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla.
Rooli kirjasarjassa
Hellberg ilmestyy tarinaan romaanitrilogian ensimmäisessä osassa johtaessaan Pentinkulman kansakoulun rakennustöitä 1890-luvun lopulla. Hän asuu kirkonkylässä ja on vasta äskettäin muuttanut pitäjään. Hellberg on keskikokoa suurempi tummaverinen mies, jonka esiintymisessä korostuvat itsevarmuus ja lievä ylimielisyys. Hymyä hänen kasvoillaan ei juuri näy, ja milloin näkyy, se on enimmäkseen ivallista.
Hellberg ei ole itse kertonut aiemmista elämänvaiheistaan, mutta paikkakuntalaiset ovat kiertoteitse saaneet selville, että hän on alkujaan avioton lapsi, jolle muuan pappi oli antanut Hellberg-nimen. Hellbergin äiti on ollut erään suuren rusthollin tytär lähipitäjästä ja isä kiertelevä tukkipäällikkö eli vartesmanni. Pojan synnyttyä äiti oli ajettu kotoaan ja myös vartesmanni oli hävinnyt. Pojan ainoa omaisuus oli ollut äidinperintöä oleva pieni rahasumma, jolla hän rakensi paikkakunnalle muutettuaan ja naimisiin mentyään talon kirkonkylään.
Hellberg asettuu sosialidemokraattien ehdokkaaksi vuoden 1907 eduskuntavaaleihin, ja hänen teemoinaan ovat erityisesti torpparien vapauttaminen, työaikalainsäädäntö ja uudet kunnallislait. Hän tuleekin valituksi eduskuntaan ja oleskelee kansanedustajan toimensa vuoksi Helsingissä. Hänen sijaisenaan kirkonkylän työväenyhdistyksen puheenjohtajana toimii Kalle Silander, mutta tosiasiallisena johtajana pysyy Hellberg.
Hellberg osallistuu lakkorettelöiden sovitteluun kansanedustajana ja edustaa Pentinkulman punakaartia kirkonkylän esikunnassa sisällissodan aikana. Hän suhtautuu kyynisesti räätäli Aadolf Halmeen pyrkimyksiin ehkäistä punaista terroria. Kun kartanon paroni on kieltäytynyt allekirjoittamasta sitoumusta, jossa häntä vaaditaan pidättymään "vehkeilystä työväen valtaa vastaan", Hellberg lähettää kartanoon kolme piiriesikunnan miestä. Nämä käyttäytyvät röyhkeästi kartanon isäntäväkeä kohtaan ja vaativat paronia aseella uhaten allekirjoittamaan sitoumuksen, jonka sanamuoto on laadittu tarkoituksellisen loukkaavaksi. Kun paroni vakaumuksensa vuoksi edelleen kieltäytyy tästä, miehet pakottavat hänet mukaansa, tappavat hänet ja heittävät ruumiin jokeen. Paronin kohtalo herättää valtaosassa kyläläisistä suuren järkytyksen; ainoa, joka julkisesti hyväksyy teon, on entinen Töyryn torppari Anton Laurila. Valkoinen kenttäoikeus tuomitsee sodan jälkiselvittelyissä Aadolf Halmeen kuolemaan osallisuudesta paronin murhaan, vaikka Halmeella ei ole ollut asian kanssa mitään tekemistä. Sodan lopussa Hellberg pakenee Viipuriin, jonne hän on omien sanojensa mukaan saanut kutsun kansanvaltuuskunnalta.
Neuvosto-Venäjälle asettunut Hellberg esiintyy vielä kerran kirjasarjan kolmannessa osassa, jolloin hän kerran vierailee salaa Pentinkulmalla ja majailee Halmeen lesken Emman luona. Hieman ennen Hellbergin käyntiä Turun hovioikeus on julistanut Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen laittomaksi, mille "nosket" ovat Hellbergin mukaan antaneet hiljaisen siunauksensa. Niinpä hän yrittää saada sisällissodan aikana punakaartin päällikkönä toiminutta Akseli Koskelaa mukaan kommunistien maanalaiseen toimintaan, koska tällä on "vanhojen toverien" keskuudessa hyvä maine. Tästä Akseli kieltäytyy sanoen, että hänen ainoa motiivinsa kapinaan osallistumiselle oli oman torpan vapauttaminen. Miesten väittely päättyy Akselin raivostuessa ja syyttäessä Hellbergiä siitä, että tämä oli jättänyt hänet pulaan sisällissodan loppuvaiheissa. Käydessään Koskelassa pari päivää myöhemmin Emma kertoo Hellbergin lähteneen Halmeelta, ja Hellberg katoaa tarinasta.
Emman hautajaisten yhteydessä Pentikulman työväenyhdistys Riento päättää, että teloitetusta Halmeesta tulee kuolemansa jälkeen pitäjän sosiaalidemokraattien henkinen isä. Vaikka Hellberg varsinaisesti toi sosialismin pitäjään, Venäjälle paettuaan hän jäi useimmille hyvin kaukaiseksi, joten hänet jätetään vain kommunistien henkiseksi isäksi.
Tom Kling-Baptiste
Tom Daniel Kling-Baptiste, joskus myös muodossa Tom Kling Baptiste (s. 29. elokuuta 1990) on ruotsalainen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. 100 metrillä Kling-Baptisten ennätys on 10,27 ja 200 metrillä 20,81. Kling-Baptiste voitti Ruotsin-mestaruuden sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuosina 2012 ja 2015 ja 200 metrin juoksussa vuonna 2012 sekä ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuosina 2010, 2013 ja 2015 ja 200 metrin juoksussa vuonna 2015. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän voitti 100 metrin juoksun vuosina 2013 ja 2014 ja 200 metrin juoksun vuonna 2015.
Kling-Baptiste edustaa Huddinge AIS:ia.
Joonianmeren maanjäristys 2015
Joonianmeren maanjäristys 2015 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 17. marraskuuta 2015 kello 10.10 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Lefkaksen saarella Nydrín luoteispuolella ja se vaikutti myös Kefalonián ja Ithakan saarilla. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,5 ja se tapahtui noin 11 kilometrin syvyydessä.
Saija Varjus
Saija Varjus (s. 30. tammikuuta 1965 Parkano) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuonna 1996 Tangokuningattareksi. Aikaisemmin Varjus työskenteli musiikin- ja luokanopettajana. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat muun muassa iskelmät ”Dam dam da da di dum” (1997) ”Vastatuuleen” (1998), ”Kuiskaten” (2002) ja ”Ihana aamu” (2002). Vuonna 2010 Varjus oli mukana Toivo Kärjen sota-aikaisista sävellyksistä koostetulla kaksoisalbumilla On elon retki näin, lauloi kahdeksan kappaletta, joista "Pyyhi rakkahin kyynelees nuo" (1944)  oli ensilevytys.
Yksityiselämä
Saija Varjuksella todettiin tammikuussa 1998 MS-tauti, joka on vaikeuttanut hänen liikkumistaan niin että joutuu käyttämään kulkemiseensa rollaattoria, sähköllä kulkevaa invamopoa ja pyörätuolia. Hän meni 13. lokakuuta 2007 naimisiin kitaristi Petri Hämäläisen kanssa. . Avioliitto, joka oli Varjuksen toinen, päättyi eroon vuonna 2013. Vuosina 2013–2015 Varjus oli avoliitossa Tero Lempisen kanssa.
Hopeakylki
Hopeakylki (Atherina presbyter) on hopeakylkikalojen lahkoon kuuluva pienikokoinen Itä-Atlantin rannikoiden kalalaji.
Ulkonäkö ja koko
Kalalla on hopeiset silmät. Kylki näyttää vedessä sinertävältä. Hopeakylki voi elää neljän vuoden ikäiseksi ja kasvaa 20 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Hopeakylki esiintyy lähinnä pohjoisen Afrikan ja Länsi-Euroopan rannikoilla, mahdollisesti myös Välimeressä Turkissa. Laji elää meri- ja murtovedessä. Lajin on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ravinto ja elintavat
Hopeakyljet syövät lähinnä äyriäisiä. Kalat kutevat keskikesällä. Ne elävät matalikoilla, mutta viettävät talven syvemmissä vesissä.
Pianonviritys
Viritys
Piano ja flyygeli viritetään tasavireisen viritysjärjestelmän mukaan niin, että ensin otetaan lähtöääni (yksiviivainen A-ääni 435-445 Hz) viritysmittarista tai ääniraudasta. Maailmanlaajuinen standardivire on 440 Hz, mutta esimerkiksi klassisessa musiikissa suositaan 442 Hz:ä tai korkeampia tasoja orkesterin muiden soittimien vireominaisuuksien takia. Nykyaikaiset pianot on rakennettu niin, että ne soivat hyvin taajuusalueella 435 - 445 Hz. Lähtöäänen paikalleen asettamisen jälkeen tehdään pianon keskialueelle temperointi eli jaetaan oktaavin sisällä olevat puolisävelaskeleet suhteellisesti täsmälleen saman suuruisiksi kuuntelemalla intervallien osasävelpriimien huojuntoja. Tasavireiseen temperointiin on olemassa monenlaisia matemaattisia jakokaavoja, mutta lopputulos on kuitenkin aina sama. Temperoinnin jälkeen edetään keskialueelta soittimen muihin oktaaveihin, kuunnellen intervallien suhteita, jotka temperointi määrää. Virityksen sydän onkin näin ollen sen tasavireinen temperointi.
Kuorojen (so. kielten, joihin yksi vasara lyö) "puhdistus" voidaan tehdä heti kuoron jo viritetyn äänen jälkeen tai aivan virityksen lopuksi, jos on käytetty kielten "vaimennusrättiä", joka jättää kuoroista aina yhden kielen vaimentamatta. Vaimennus tehdään yleensä koko keskialueelta basson yksittäisiin punottuihin kieliin asti (rätillä). Vaimennukseen käytetään myös mm. kumi-, huopa- tai muovikiiloja. Diskantin kuorot viritetään yleensä heti paikalleen. Kuorovirityksen ideana on, että yhden kuoron eli saman sävelen kielet viritetään samanlaisiksi.
Pianossa on keskimäärin noin 220 kieltä, riippuen pianon kielityksen konstruktioista, ja kielten kokonaisjännitys on noin 15 000 - 20 000 kiloa riippuen pianon koosta. Kuoroissa kielten määrä yleensä on keskialueella ja diskantissa kolme kieltä ja bassossa alaspäin mentäessä yksikielisiin asti kaksi kieltä.
Ammattilaiset
Ammattilaisella virittämiseen menee aikaa noin 1-3 tuntia. Virittäminen vaatii sen tekijältä hyvää sävelkorvaa, kädentaitoja, keskittymiskykyä ja viritystaidon jatkuvaa ylläpitämistä sekä sen kehittämistä. Suomessa pianonvirittäjiä kouluttaa ainoana oppilaitoksena Helsingin konservatorio. Koulutus on toisen asteen ammatillinen peruskoulutus, joka kestää 2,5 vuotta (180 osp). Näyttötutkintoon tähtäävä koulutus kestää noin 2 vuotta. Koulutuksessa perehdytään pääasiassa pianon viritykseen, pianon koneiston säätöön, koneiston huoltoon, korjaukseen sekä soitinrakennuksen historiaan kosketinsoittimien osalta. Suomen Pianonvirittäjät ry:n nettisivuilta löytyy kattava tietopaketti Helsingin Konservatorion antamasta pianonvirittäjäkoulutuksesta ja työnäytteestä, joka vaaditaan pianon virittämisessä vaadittavan ammattitaidon osoittamiseksi. Piano kannattaakin virityttää kyseisen yhdistyksen tehtävään hyväksymällä luotettavalla ammattilaisella.
Pianon koneiston säätö on myös toimenpide, jonka piano virittämisen lisäksi välillä vaatii. Viritysavaimen käyttö vaatii virittäjältä vuosien rutiinin hyvän avaintekniikan löytymiseen. Temperointikaavat ovat matemaattisia ja niitä täytyy osata soveltaa käytännön työhön. Käytäntö ja matemaattinen viritysteoria käyvät käsikädessä, vaikkakin käytäntö usein poikkeaa teoriasta pianon rakenteellisten ominaisuuksien vuoksi (lähinnä inharmonisuuden).
Massiivinen monen pelaajan verkkopeli
MMO-pelien osuudeksi koko pelialan myynnistä on arvioitu vuonna 2013 noin 21,2 %. Euroopassa, Lähi-idässä ja Aasiassa MMO-pelaajia oli yhteensä 208 miljoonaa ja Yhdysvalloissa 79 miljoonaa. Kaikkiaan MMO-myynnin arvioitiin olleen noin 14,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2013.
MMO-pelien on ennustettu nousevan maailman toiseksi suurimmaksi pelisegmentiksi. Aasian ja Tyynenmeren alueen osuudeksi MMO-myynnistä arvioitiin noin 64 %. Myös Itä-Euroopan kehittyvillä markkinoilla odotettiin kovaa kasvua. Suurimmat keskiverto-ostokset tekivät kuitenkin pelaajat Euroopassa ja Lähi-idässä.
Joitakin MMO-pelejä voi pelata myös mobiililaitteilla, kuten älypuhelimella, mihin viittaavat termit mobile MMOG, MMMOG ja 3MOG.
MMO-pelien alalajityyppejä ovat muun muassa roolipelit eli massiiviset monen pelaajan verkkoroolipelit (MMORPG) ja strategiapelit eli massiiviset moninpelattavat reaaliaikaiset strategiapelit (MMORTS).
Ominaisuudet
MMO-pelejä voi pelata yleensä vain pelin julkaisijan palvelimen avulla eikä niihin siksi yleensä ole modeja.
Perinteisesti MMO-pelit ovat poikenneet muista peleistä myös hinnoittelultaan, sillä jokaisen pelaajatilin on aiemmin maksanut kuukausimaksua korvauksena palvelinten käytöstä. Käytäntö on kuitenkin väistymässä kovan kilpailun, teknologian kehittymisen ja halventumisen sekä uusien ilmaisliiketoimintamallien vuoksi.
Hinnoittelu
Viime vuosien trendi tietokoneilla pelattavissa MMO-peleissä on ollut free-to-play eli F2P-malli, joissa itse pelin aloittaminen ei maksa mitään, mutta pelaaja voi pelaamisen aikana käyttää pelissä rahaa erilaisten virtuaalisten tuotteiden ja etuisuuksien hankkimiseen. Aiemmin tietokoneilla pelattavissa MMO-peleistä oli yleensä maksettava sekä pelin ostohinta että kuukausimaksu. Viime aikoina tätä mallia käyttäneet suuret MMO-julkaisut eivät enää ole menestyneet, ja ne on jouduttu muuttamaan ilmaiseksi pelattaviksi peleiksi, joissa on pelin sisäisiä ostoja eli mikrotransaktioita. Tällaisia kuukausimaksuissa epäonnistuneita suuren budjetin MMO-pelejä ovat olleet esimerkiksi RIFT, Star Wars: The Old Republic ja The Secret World. Guild Wars 2 julkaistiin ilman kuukausimaksua, mutta peli täytyi ostaa tavallisen pelin hinnalla. War Thunder ja World of Tanks ovat puolestaan esimerkkejä ilmaiseksi pelattavista MMO-peleistä.
Internet-selaimissa toimivissa peleissä ei tyypillisesti ole aloitusmaksuja, vaan niiden liiketoimintamalli perustuu niin ikään mikrotransaktioihin.
Multiplatform-pelejä
Nämä pelit on julkaistu tai julkaistaan sekä tietokoneille että jollekin/joillekin pelikonsoleille.
Vanhoja lakkautettuja MMO-pelejä
Näiden MMO-pelien palvelimet on suljettu ja ylläpito lakkautettu, eikä niitä voi enää pelata.
Europassi
Europassi on Euroopan komission kehittämä järjestelmä, jonka avulla opiskelijat ja työntekijät voivat osoittaa osaamisensa työmarkkinoilla ja koulutuksessa. Europassiin kuuluu kuusi asiakirjaa, jotka on kehitetty helpottamaan opiskelijoiden ja työntekijöiden liikkuvuutta Euroopassa. Europassin asiakirjat ovat käytössä samanmuotoisina kaikissa EU/ETA-maissa. Suomen Europass-keskuksena toimii Opetushallitus. Se hallinnoi ja kehittää Europassin asiakirjoja sekä tiedottaa Europassista.
Europassin asiakirjat ovat :
1990-luvun alun Europassi
Ennen Suomen EU-jäsenyyttä Suomen opetusministeriön piirissä ideoitiin nuorille suunnattu Europassi-kortti. Se perustui muissa Euroopan neuvoston jäsenmaissa suosiota saaneeseen nuorisokorttiin, jonka tarkoitus oli auttaa eri maiden nuoria matkustamaan Euroopassa erilaisia alennuksia tarjoamalla. Kortin suomalaisversion kehittelyyn otettiin mukaan nuorisojärjestöjä ja pyrittiin saamaan yhteistyökumppaneiksi suomalaisyrityksiä, jotka kuitenkin suhtautuivat penseästi alennusten myöntämiseen nuorille. Kortin 150 markan hintaan sisältyi muun muassa vakuutusosakeyhtiö Eurooppalaisen myöntämä matkavakuutus. Näkyvästä mainonnasta huolimatta kortin suosio jäi vähäiseksi Suomen 1990-luvun alun lamassa. Alkukesästä 1991 lanseeratun kortin tavoitteena oli saada sen vuoden loppuun sata tuhatta käyttäjää, mutta kortin hankki vain viitisen tuhatta nuorta, valtaosa 17–19-vuotiaita uusmaalaisia. Syksyllä 1991 Europassi-kortin myynti lopetettiin ja sitä markkinoinut Suomen Nuorisokortti Oy asetettiin konkurssiin.
Kaupunginmuuri
thumb|[[Tallinnan kaupunginmuuria.]] thumb|[[Dubrovnikin vanhakaupunki muureineen Kroatiassa.]] thumb|[[Baijerilaisen Rothenburgin kaupungin muuria.]] Kaupunginmuuri on antiikin- ja keskiaikaisissa kaupungeissa yleinen muuri, joka ympäröi kaupungin. Vaaran uhatessa portit suljettiin ja muurin tornit miehitettiin.
Useissa aikoinaan muurin ympäröimissä kaupungeissa muurit on purettu kaupungin laajentuessa viimeistään 1800-luvulla. Toisinaan, esimerkiksi Pariisissa ja Wienissä, on purettujen muurien ja linnoitusten paikalle rakennettu suuria bulevardeja, jotka esimerkiksi Wienissä saivat nimet Ringstraße ja Gürtelstraße. Pariisissa on useitakin sisäkkäisiä bulevardien muodostamia kehiä, jotka sijaitsevat eri aikoina rakennettujen muurien kohdalla. Siellä viimeinen ja uloin kaupunkia ympäröinyt muuri, Thiersin puolustusmuuri, rakennettiin vasta 1840-luvulla, mutta sekin on myöhemmin purettu ja paikalla on nyt kaupunkia kiertävä moottoritie, Boulevard Périphérique. Bulevardin sijaan esimerkiksi Bremenissä purettujen muurien tilalle istutettiin puisto.
Vanhat kaupunginmuurit ovat vielä suurimmaksi osaksi pystyssä esimerkiksi Tallinnassa, Visbyssä, Avignonissa, Roomassa (Aurelianuksen muuri) ja Istanbulissa. Niillä on kuitenkin enää vain historiallisen muistomerkin merkitys.
Tehtävä
Muurin ja siihen liittyvien rakennelmien tehtävä ei tutkijoiden mukaan ole ollut pelkästään puolustuksellinen, vaan niillä on ollut moninaisia sotilaallisia ja kaupankäyntiin liittyviä merkityksiä, ja samalla yhteisö on mahtipontisilla rakennushankkeella halunnut ilmentää poliittista identiteettiään ja yhteiskunnallista asemaansa. Ne kuvastivat valtaa, ylväyttä ja varallisuutta, mutta muurien ulko- ja sisäpuolella asuville ne edustivat sortoa (valloittajamaan käskyvaltaa) ja alistamista (kuvastivat esimerkiksi kartanonherrojan talonpoikiin kohdistamaa valtaa) tai ne olivat pelkästään haittatekijä. Joillekin ne saattoivat joskus tarjota todellista ja hyvin tarpeellista suojaa. Euroopassa niitä tiedetään rakennetun suojaksi paitsi ihmisvihollisten hyökkäyksiä, myös tulvia vastaan, esimerkiksi Alankomaissa.
Suomi
Nyky-Suomen kaupungeissa ei ollut muureja, mutta Viipurilla oli kaupunginmuurit. Pyöreä torni on tunnetuin muisto tästä muurista.
Kuitenkin vuodesta 1622 kun Ruotsi-Suomen kaupungeille annettiin oikeus periä tullia maaseudulta kaupunkiin myytäviksi tulevista tuotteista, kaupunkialue piti määräyksen mukaan aidata. Sisääntuloväylien kohdalla oli tulliportit. Kyseessä oli kuitenkin kevytrakenteinen puusta rakennettu aitaus, joka oli tarkoitettu liikenteen ohjaamiseen tulliporttien läpi. Puolustuksellista merkitystä niillä ei ollut. Nyky-Suomen alueella niin sanottu maatullikäytäntö päättyi vielä Ruotsi-Suomen aikana, vuonna 1808.
Kiina
Kiinassa kaikkiin uusiin kaupunkeihin rakennettiin muuri aina 1900-luvun puoliväliin asti. Varhaisimmat muurit Kiinan kaupunkien ympärille rakennettiin jo yli 5000 vuotta sitten. Kiinalaiset kaupunginmuurit olivat yleensä neliönmuotoisia. Aluksi niitä rakennettiin puolustustarkoituksiin ja rajojen merkitsemiseksi. Alueen aitaaminen neljältä sivulta on aina ollut osa kiinalaista arkkitehtuuria, ja siten on rajattu niin asutusalueet, palatsit, hallinnolliset rakennukset kuin niiden sisällä olevat tilatkin. Kiinalaiset kaupunginmuurit olivat aluksi saviset, myöhemmin tiilellä ja kivellä päällystetyt. Ilman muureja kyseessä oli virallisesti vain kylä. Suurin osa kaupunginmuureista on jo purettu; parhaiten säilynyt muuri lienee Ming-aikainen Nanjingin muuri, jonka pituus on yli 30 kilometriä.
Espen Rian
Espen Rian (s. 11. helmikuuta 1981 Trondheim, Norja) on norjalainen yhdistetyn kilpailija.
Rian saavutti yhdistetyn joukkuekilpailun pronssia Sapporon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui normaalikilpailussa kahdeksanneksi ja sprinttikilpailussa viidenneksitoista.
Maailmancupissa Rianin paras osakilpailusijoitus on kuudes tila Lillehammerin sprintistä joulukuulta 2006. Hän on sijoittunut urallaan maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon yhteensä viisi kertaa.
Ukrainanpiikki
Ukrainanpiikki (Pungitius platygaster) on piikkikalojen heimoon kuuluva kala. Karl Kessler kuvasi lajin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1859.
Ulkonäko ja koko
Ukrainanpiikit ovat useimmiten ruskehtavia. Selkäevän paikalla kalalla on 8-11 piikkiä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia tavataan pääosin Euraasian lähistöllä. Ukrainanpiikin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Rastilan leirintäalue
thumb|Matkailuajoneuvoja Rastilassa. Rastilan leirintäalue on leirintäalue itäisessä Helsingissä Rastilan metroaseman vieressä, Vuotien pohjoispuolella Rastilan kartanon päärakennuksen ympärillä. Rastilan leirintäalue on Helsingin kaupungin ainoa leirintäalue. Kaupungin omistama viiden tähden leirintäalue on yksi Suomen vilkkaimmista, ja siellä yöpyy matkailijoita joka puolelta maailmaa. Rastilan leirintäalueen rannassa on myös yksi kaupungin talviuintipaikoista.
Leiriäntäalueella majoitusvaihtoehtoina ovat perinteisten asuntovaunujen ja asuntoautojen lisäksi myös vuokrattavina olevat mökit, telttapaikat sekä kesäkaudella asiakkaita palveleva Kesähostelli Karavaani.
Rastilan leirintäalue on avoinna käytölle ympäri vuoden.
Joonianmeren maanjäristys 1953
Joonianmeren maanjäristys 1953, myös Kefalonián suuri maanjäristys, oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. elokuuta 1953 kello 11.23 paikallista aikaa (9.23 UTC). Sen keskus sijaitsi Joonianmerellä Kefalonián saaren itäpuolella, ja se vaikutti erityisesti Kefalonián, Zákynthoksen ja Ithakan saarilla. Maanjäristyksen magnitudi oli 7,2 ja intensiteetti X.