cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gunnar Joutsensaari
Gunnar Joutsensaari nousi SMP:n kansanedustajaksi varasijalta Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä marraskuun alussa 1989, jolloin Pekka Vennamo erosi eduskunnasta siirtyessään Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi, ja työskenteli eduskunnassa vaalikauden loppuun saakka.
M/28
thumb|Suojeluskuntien aseita. M/28 kivääri toisena vasemmalta. M/28 tai ”Pystykorva” on Suojeluskuntajärjestön pulttilukkoinen kiväärimalli, joka valmistettiin kokoamalla vanhoista Mosin Nagant M/1891 -kiväärin osista (joita hankittiin myös ulkomailta) sekä uusimalla piippu sekä etutähtäin. Alkuperäiset valmistajatehtaan merkit poistettiin hiomalla ennen uudelleensinistystä. Puuosat puhdistettiin, hiottiin ja lakattiin uudelleen. Kiväärissä on kiinteä viiden patruunan makasiini. Patruuna on alun perin venäläinen 7,62x54R. Merkintä tarkoittaa sitä, että piipun nk. pikkukaliiberin mitta on 7,62 millimetriä, hylsyn pituus 54 millimetriä ja hylsy on laippakantainen eli rimmed. Suomalainen versio kaliiberista on merkitty 7,62x53R Finnish, piipun pikkukaliiberi (rihlan päältä mitattu) sekä isokaliiberi (rihlauran pohjalta mitattu) ovat suomalaisessa versiossa ahtaammat.
Kiväärin pituus on 119 cm, piipun pituus 68,5 cm ja paino 4,88 kg. Takatähtäin on alkuperäinen Mosin Nagant 1891 -kiväärin ”rotanloukku”, mutta sen oikeaan kylkeen on lisätty etäisyydet metreinä venäläisten arsinoiden lisäksi. Etutähtäin on suomalainen ja sen jyvä on suojattu korvakkeilla, tästä tulee aseen lempinimi ”Pystykorva”.
M/28:n erottaa M/27-kivääristä Suojeluskunnan leiman ja erilaisen etuhelan sekä takatukin hihnan kiinnityksen ansiosta.
Aseen käyttäjiin kuului myös talvisodan tarkka-ampuja Simo Häyhä, joka suosi avotähtäimiä tuolloin jo tarkka-ampujakäytössä yleisten kiikaritähtäinten sijasta.
The Beatles’ Second Album
The Beatles’ Second Album on The Beatlesin vuonna 1964 Yhdysvalloissa julkaistu studioalbumi. Albumi nousi listaykköseksi pudottaen kärkipaikalta pois yhtyeen edellisen albumin Meet the Beatles!:in. Näin ei ollut koskaan aiemmin tapahtunut Amerikassa.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Kristilliset symbolit
thumb|right|220px|[[Kasteen kuvaus varhaisessa kristillisessä taiteessa.]]Kristilliset symbolit ilmaisevat kristinuskon oppia. Monet symboleista on lainattu muista kulttuureista ja mytologioista, kuten juutalaisuudesta tai antiikin mytologiasta ja niille on keksitty osittain tai kokonaan uusi merkitys. Symboliikkaa esiintyy monessa kristillisessä yhteydessä, esimerkiksi sakramenteissä kuten kasteessa, liturgiassa ja rakennuksissa.
Risti ja krusifiksi
50px|vasen| Risti on kristinuskon tunnetuin symboli. Symbolin käytön perustana kristinuskossa on Jeesuksen ristiinnaulitseminen ja se symboloi tavallisesti syntien sovitusta Jeesuksen ristiinnaulitsemisen yhteydessä. Aiemmin risti oli symbolina monilla pakanakulttuureilla muun muassa taikamerkkinä.
Ristin tavallisin muoto on tyhjä latinalainen risti. Heraldiikassa ja taiteellisessa käytössä esiintyy myös monia muita tyyppejä. Latinalaisen ristin ohella yksi käytetyimmistä muodoista on krusifiksi, johon on kuvattu Jeesus ristiinnaulittuna. Krusifikseihin liittyy usein myös teksti INRI.
Iktys
50px|vasen Iktys, Ikhtys tai Ichthys on uskontunnustus ja varhaisin tunnettu kristillinen symboli. Kyseessä on akronyymi, joka koostuu kreikan kielen kirjaimista Ἰησοῦς Χριστὸς Θεοῦ Υἱὸς Σωτήρ, latinalaisin kirjaimin Iēsūs Khristos Theū (H)yios Sōtēr eli suomeksi Jeesus Kristus Jumalan Poika Pelastaja. Sanojen ensimmäiset kirjaimet muodostavat yhdessä sanan Iktys, kala, jonka vuoksi symboli esittää kalaa.
Kirjainyhdistelmät
50px|vasen Kristus-monogrammi, myös XP-monogrammi, on monogrammi, jossa yhdistyvät kreikan kirjaimet Khii (χ) ja Rhoo (ρ). Kyseiset kirjaimet muodostavat sanan Χριστός (latinalaisittain kʰristos), kristus, kaksi ensimmäistä kirjainta. Symboli tuli suosituksi kun Rooman keisari Konstantinus Suuri valitsi sen sotajoukkojensa symboliksi nähtyään sitä, tai vaihtoehtoisesti ristiä, muistuttavan valoilmiön ja kirjoituksen "Tässä merkissä olet voittava" ennen Mulviuksen sillan taistelua. Hän voitti taistelun.
INRI
INRI tulee latinan sanoista Iēsus Nazarēnus, Rēx Iūdaeōrum, myös kreikkalaisessa muodossa INBI, tarkoittaen suomeksi Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas, jonka maaherra Pontius Pilatus kirjoitutti Raamatun mukaan Jeesuksen ristin ylle kreikaksi, latinaksi ja hepreaksi. Evankeliumista riippuen kirjoitus saattoi olla myös muodossa Tämä on Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas. Juutalaiset pyysivät häntä poistamaan kirjoituksen tai vaihtamaan sen muotoon, josta ilmenisi juutalaisten käsitys, että Jeesus väitti olevansa kuningas, mitä hän ei tosin suoraan sanonutkaan. Pilatus kieltäytyi siitä.
A ja O
A ja O eli kreikan A ja Ω (alfa ja oomega) eli ensimmäinen ja viimeinen kirjain symboloivat alkua ja loppua. Sitä käytetään Raamatun Ilmestyskirjassa sekä Jeesukseta että Jumalasta.
Romeon on kuoltava
Romeon on kuoltava on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintarikoselokuva. Elokuvan on ohjannut Andrzej Bartkowiak ja käsikirjoittanut Eric Bernt yhdessä John Jarrellin kanssa. Pääosissa näyttelivät Jet Li ja Aaliyah. Mukana ovat myös Isaiah Washington, Russell Wong, DMX, Delroy Lindo ja Anthony Anderson. Elokuvaa pidetään Jet Liin läpimurtoelokuvana Yhdysvaltain elokuvatuotannossa..
Juoni
Hongkongilainen entinen poliisi Han pakenee vankilasta kuultuaan veljensä taposta. Hän matkaa Yhdysvaltoihin, jossa hänen isänsä johtama rikollisjärjestö ja O'Dayn jengi kiistelevät reviireistään. Han haluaa selvittää veljensä murhaajaa ja tapaa samalla O'Dayn perheen tyttären Trishin, jonka kanssa hän ryhtyy selvittämään tapausta.
Suomessa
Suomessa elokuva esiteltiin elokuvateatterissa 25. elokuuta 2000. Sittemmin 2000-luvun alussa elokuvaa on esitetty televisiosta vuosina 2004, 2005 ja 2009.
Kristilliset symbolit
IHS
pienoiskuva|100px|vasen|[[Paavi Franciscuksen vaakuna, jossa esiintyy IHS]] IHS tai IHC tulee latinan sanoista Iesus Hominum Salvator eli Jeesus, ihmisten pelastaja tai In Hoc Signo eli Tässä merkissä... viitaten keisari Konstantinuksen näkemiin sanoihin ennen Mulviuksen sillan taisteluun.
USS Minneapolis
USS Minneapolis voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Q1 Eridani
Q1 Eridani (myös HD 10647) on keltainen kääpiötähti Eridanuksen tähdistössä noin 57 valovuoden päässä Maasta. Sen voi nähdä hyvissä olosuhteissa paljaalla silmällä. Siltä löydettiin eksoplaneetta vuonna 2003.
Infrapunasatelliitti IRAS mittasi tähden ympäriltä suuria määriä infrapunasäteilyä, mikä viittaa pölykiekkoon.
Aino Thauvón-Suits
Aino Emilia Thauvón-Suits (sukunimi aik. Suits; 9. marraskuuta 1884 Haapajärvi – 8. elokuuta 1969 Göteborg) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja kirjailija.
Taru
Taru tarkoittaa seuraavia asioita:
Elja Rihtniemi
Osallistuminen jääkäriliikkeeseen ja sisällissotaan
Ennen sisällissotaa Elja Rihtniemi toimi vuosina 1915–17 jääkäriliikkeen aktivistina ja värvärinä niin sanotussa Kainuun etapissa. Hänen Saksaan värväämiensä nuorukaisten joukossa syksyllä 1917 oli muun muassa nuori Urho Kekkonen. Värväys kuitenkin lopetettiin ennen kuin Kekkonen ehti matkaan.
Suomen sisällissodassa vuoden 1918 helmikuusta lähtien Rihtniemi toimi Valkoisen Armeijan Savon ryhmään kuuluneen  Kajaanin sissirykmentin ja siitä maaliskuussa muodostetun Itäarmeijaan kuuluneen Pohjois-Savon rykmentin ensimmäisen pataljoonan komentajana.
Rihtniemen komentamat joukot osallistuivat muun muassa Kuopion valtaukseen sekä myöhemmin Viipurin taisteluun ja kaupungin valtaukseen. Viipurin valtauksen jälkeisissä puhdistuksissa teloitettiin satoja venäläissyntyisiksi arveltuja henkilöitä. Silminnäkijäkertomusten mukaan 24. huhtikuuta 1918 tapahtuneisiin teloituksiin ja teloitettujen omaisuuden ryöstämiseen osallistui Rihtniemen yksikön miehiä.
Vapaaehtoisena heimosodissa ja upseerina Viron armeijassa
Sisällissodan jälkeen reservin luutnantiksi huhtikuussa 1918 ylennetty Rihtniemi osallistui vapaaehtoisena heimosotiin. Hän toimi Vienan Karjalan retkellä tiedonantoupseerina ja lähti tämän jälkeen Viron vapaussotaan. Rihtniemi kuului suomalaisista koottuun Pohjan pojat -rykmenttiin, joka taisteli Etelä-Virossa ja osin myös Latvian puolella. Luutnantti Rihtniemi lähetettiin Viroon jääkärikapteeni Aarne Snellmanin kanssa tunnustelijaksi jo ennen pääjoukon saapumista. Virossa Rihtniemi toimi aluksi tiedonanto-osaston päällikkönä, kunnen nimitettiin rykmentin esikuntapäälliköksi.
Riffraff
Käsikirjoittajina olivat Frances Marion, Anita Loos ja H. W. Hanemann. Riffraff on mustavalkoinen ja pituudeltaan 94 minuuttia. Riffraff sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 3. tammikuuta vuonna 1936. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. Harlow ja Tracy olivat ennen tätä näytelleet yhdessä viimeksi komediaelokuvassa Goldie vuonna 1931.
Otto-Iivari Meurman
thumb|[[Otto-Iivari Meurmanin puisto Käpylässä.]] Otto-Iivari (Otto-Ivar) Meurman [mö:rman] (4. kesäkuuta 1890 Ilmajoki – 19. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen vanhempansa olivat piirilääkäri Otto Meurman (1859–1929) ja Aina Ignatius (1864–1944). Meurman työskenteli asemakaavoittajana ja oli Suomen ensimmäinen asemakaavaopin professori (v. 1940).
Riffraff
Juoni
Kalastaja Rudolph "Dutch" Muller (Tracy) menee naimisiin kauniin tehdastyöntekijä Harriet "Hattie" Tuttlen kanssa. Kun mies saa potkut työstään, hän jättää Hattien, joka varastaa rahaa häneltä ja joutuu vankilaan. Dutch saa uuden työn, estää juonen viemästä dynamiittia laivaan, ja lupaa odottaa Hattieta.
Otto-Iivari Meurman
Hän oli Teknillisen korkeakoulun asemakaavaopin professorina vuodesta 1940 vuoteen 1959 asti.
Meurman vietti yli satavuotiaaksi saakka kesiään Karkussa, jossa hänen isänsä Otto Meurman oli asunut toimiessaan 1900-luvun alkupuolella Tyrvään piirilääkärinä. Vuonna 1989 hän julkaisi muistelmateoksen Mörrin muistelmia. Otto-Iivari Meurman kuoli 104-vuotiaana 19. elokuuta 1994. Hänet on haudattu sukuhautaan Kangasalan kirkon hautausmaalle.
Meurmanien sivistyssukuun kuulunut Otto-Iivari Meurman oli poliitikko Agathon Meurmanin pojanpoika. Hänen pojanpoikansa on professori Jukka H. Meurman. Hänen pojanpojanpoikansa on Idols-laulaja Kristian Meurman Meurmanin serkkuja olivat lakimies ja poliitikko Antti Tulenheimo ja urkutehtailija Martti Tulenheimo.
Espoon Tapiolassa sijaitsee hänen mukaansa nimetty puisto. Hänellä on nimikkopuisto myös Helsingissä Käpylässä.
Suomen arkkitehtiliitto on nimennyt Meurmanin työn kunniaksi Otto-Iivari Meurman -palkinnon.
Elja Rihtniemi
Sotilasura Suomessa
Vuonna 1932 Mäntsälän kapinan yhteydessä kokoomuslainen presidentti P. E. Svinhufvud nimitti everstiluutnantti Rihtniemen Mäntsälään neuvottelijakseen. Lapualaiset neuvottelivat Rihtniemen kanssa Mäntsälässä 4. maaliskuuta alkaen, ja seuraavana päivänä kapinallisten johto päätti lopettaa kapinan. Seuraavana yönä Rihtniemi ilmoitti päässeensä sopimukseen kapinallisten kanssa. Lapuanliikkeen johto ja kapinaan pääsyyllisiksi katsotut lupasivat ilmoittautua viranomaisille maanantaina 7. maaliskuuta kello 10. Rihtniemen henkilökohtaiseksi tehtäväksi jäi Vihtori Kosolan, kenraali K. M. Walleniuksen ja everstiluutnantti Arne Somersalon toimittaminen Mäntsälästä Helsingin poliisin huostaan.
Aino Thauvón-Suits
Aino Thauvón-Suitsin isä oli Viitasaaren kirkkoherra Emil Thauvón. Hän oli naimisissa virolaisen runoilijan Gustav Suitsin kanssa. Runoilija Eino Leino asui 1920-luvun alussa Suitsien luona Helsingissä ja vieraili myös kesällä 1923 Suitsien kanssa Viitasaarella. Thauvón-Suits järjesti myös Leinon Viron-vierailun keväällä 1921.
Suitsin perhe asui 1924–1944 Virossa, jossa Gustav Suits toimi Tarton yliopiston kirjallisuudenhistorian professorina. Vuonna 1944 Suits pakeni neuvostomiehitystä perheineen Suomeen ja siirtyi samana vuonna Ruotsiin.
Suitseilla oli kaksi tytärtä, Anna-Lisa (1914–1956) ja Helga (1924–1999). Helga Suits-Kangro julkaisi vanhempiensa kirjeenvaihdon vuosilta 1908–1916 kirjana Aino ja Gustavi lugu (1987).
Teoksia
Nimellä Emilia Tavia:
Nimellä Aino Thauvón-Suits:
Elja Rihtniemi
Luottamustoimet varatuomarina
360px|thumb|Elja Rihtniemi oikealla takana (1931). Varatuomarina Rihtniemi toimi sisällissodan jälkeen kuolemaansa saakka Jääkärikotisäätiön sihteerinä, Heimosoturien liiton johtokunnan jäsenenä ja Pohjan Poikain yhdistyksen puheenjohtajana. Hän on toimi myös Suojeluskuntain Keskinäisen Tapaturmarahaston hallituksen puheenjohtajana rahaston perustamisesta lähtien.
Perhe
Elja Rihtniemen puoliso oli Doris Ingrid Gruene. Heidän poikansa Juha Rihtniemi oli kokoomuksen puheenjohtaja 1965–71 ja tytär Irma Rihtniemi-Koski kokoomuksen kansanedustaja vuosina 1975–1981, ja myös pojantytär Suvi Rihtniemi on vaikuttanut kokoomuslaisena kunnallispoliitikkona Helsingissä. Elja Rihtniemi oli itse Kansallisen Kokoomuksen perustajajäsen. Rihtniemi kuoli Helsingissä vuonna 1935.
László Tábori
thumb|[[Audun Boysen, Gunnar Nielsen ja László Tábori Oslossa vuonna 1953]] László Tábori (6. heinäkuuta 1931 Košice – 23. toukokuuta 2018 ) oli unkarilainen yleisurheilija ja myöhemmin yhdysvaltalainen yleisurheiluvalmentaja. Hän kuului 1950-luvun alkupuoliskon unkarilaisen Mihály Iglóin valmennettaviin. Hän piti 1 500 metrin maailmanennätystä (3.40,8) hallussaan yhdessä maanmiehensä István Rózsavölgyin ja tanskalaisen Gunnar Nielsenin kanssa. Hän siirtyi Unkarin kansannousun seurausten vuoksi Melbournen olympialaisten jälkeen valmentajansa kanssa Yhdysvaltoihin.
Île de la Cité
Île de la Cité on saari Seinejoessa Pariisissa. Saari on paikka johon Pariisi perustettiin, saarella alun perin sijainneen kelttiläisen kalastajakylän paikalle.
László Tábori
Juoksu-uran László Tábori aloitti 1950-luvun alussa edustaen armeijan budapestiläistä urheiluseuraa Honvedia. Vuodesta 1955 tuli sitten hänen huippukautensa samoin kuin seuratoverilleen Sándor Iharosille. Vuonna 1953 ja 1954 László Tábori oli jo mukana Unkarin kvartetissa, joka teki maailmanennätykset 4 × 1 500 metrillä. Toukokuun 28. 1955 Taborista tuli Bannisterin ja Landyn jälkeen maililla seuraava neljän minuutin alittaja Lontoon White City Stadiumilla juostussa kisassa ajalla 3.59,0. Hänen kanssaan samassa kisassa tuli kaksi muutakin uutta neljän minuutin alittajaa eli britit Chataway ja Hewson ajalla 3.59,8. Syyskuun 6. päivä Oslossa juostussa 1 500 metrin kisassa Tábori ja Gunnar Nielsen sivusivat Rózsavölgyin kesällä juoksemaa ME:tä 3.40,8.
Olympiavuoden 1956 piti olla sitten Iglóin johtaman keskimatkojen unkarilaisen juoksijakolmikon Iharos, Rózsavölgyi ja Tábori juhlaa. Useampia mitaleja siis odotettiin. He olivat suursuosikkeja marras-joulukuussa pidettäviin Melbournen kesäolympialaisiin. Tilanne kuitenkin muuttui. Tábori ja Rózsavölgyi matkustivat kisoihin, mutta Iharos ei lähtenyt lainkaan Melbourneen. Tábori menestyi heistä paremmin sijoittuen neljänneksi 1 500 metrillä ja kuudenneksi 5 000 metrillä. Poliittisen tilanteen vuoksi valmennuksesta vastannut Mihály Iglói ja László Tábori eivät palanneet Australiasta Unkariin, vaan loikkasivat Yhdysvaltoihin.
Île de la Cité
Saaren tunnettuja nähtävyyksiä ovat Notre-Damen katedraali, Sainte-Chapelle ja Palais de Justice de Paris.
László Tábori
László Tábori jatkoi urheilu-uraansa Yhdysvalloissa ja olisi ollut vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisissa keskimatkoilla vahva mitaliehdokas.Vuonna 1960 Tábori amerikkalaisine seuratovereineen teki uuden 4 × 1 500 metrin ME:n, jossa Tábori osuusaika oli alle neljän minuutin eli 3.59,6. Tämä oli hänelle kolmas kyseisen matkan ME – kaksi edellistä olivat syntyneet vuosina 1953 ja 1954 Unkarin väreissä. László Tábori lopetti uransa vuonna 1962. Samana vuonna hän sai myös Yhdysvaltain kansalaisuuden. Sen jälkeen hän siirtyi valmennustehtäviin vuodesta 1967 lähtien. Hänen valmennettaviaan olivat muun muassa 1970-luvun alun amerikkalaiset naismaratoonarit Jacqueline Hansen ja Miki Gorman.
Île de la Cité
thumb|left|400px|Ìle de la Citén ja lähialueen kartta
Camille Bombois
Camille Bombois (1883 – 1970) oli ranskalainen taidemaalari ja naivisti. Bombois maalasi eloisia ja värikkäitä maalauksia, joiden aiheet olivat katu-, sirkus- ja markkinaelämästä. Camille Bomboisin töitä oli ensimmäisessä Documenta-näyttelyssä 1955.
Bombois toimi myös kiertävän sirkuksen voimamiehenä. Vuonna 1907 hän muutti Pariisiin, jossa työskenteli rautateillä ja öisin sanomalehden painossa siirrellen painavia paperirullia. Päivisin hän maalasi.
Bomboisin sodassa ollessa hänen vaimonsa oli sillä välin tullut toimeen muun muassa myymällä miehensä maalauksia. Se rohkaisi Bomboisin jättämään yötyönsä. Hän myi maalauksiaan Montmartren jalkakäytävillä, missä myös Seraphine Louisin ja Rousseaun löytänyt taidekauppias Wilhelm Uhde näki niitä. Bomboisin ensimmäinen näyttely oli vuonna 1937. Kritiikeissä Bomboisia verrattiin Rousseauhun, joskin hänen töissään oli vähemmän fantasiaa. Bomboisin maalauksissa oli voimakkaita kontrasteja, kuten mustaa, kirkkaita punaisia, sinisiä ja pinkkejä värejä. Omiin kokemuksiinsa tukeutuen hän maalasi sirkusaiheiden ohella maisemia, joissa oli kalastajia. Jokilaivurin poikana Bombois maalasi myös jokivarsien näkymiä.
Marlies Göhr
Marlies Göhr (o.s. Oelsner, s. 21. maaliskuuta 1958 Gera, Itä-Saksa) on entinen itäsaksalainen yleisurheilija. Hän saavutti pikajuoksuissa kaksi olympiakultaa, kaksi maailmanmestaruutta ja viisi Euroopan-mestaruutta sekä ulkoradoilla että sisäradoilla. Hän teki maailmanennätyksiä 100 metrin juoksussa ja Itä-Saksan joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin viestijuoksussa 1970- ja 1980-luvuilla.
Apgar-pisteet
Apgar-pisteet kehitti vuonna 1952 yhdysvaltalainen lääkäri Virginia Apgar menetelmäksi, jolla voidaan arvioida vastasyntyneen kunto heti syntymän jälkeen minuutin, viiden minuutin ja 10–15 minuutin iässä. Kustakin ominaisuudesta, ärtyvyydestä, sydämen sykkeestä, hengityksestä, lihasjänteydestä ja väristä, annetaan 0–2 pistettä, ja enimmäismäärä on 10, jolloin vastasyntynyt on erinomaisessa kunnossa joko jo heti syntymän jälkeen tai tavallisimmin 10 minuutin kuluttua.
Eesti Maja
Eesti Maja on Helsingissä Suvilahden vanhalla voimala-alueella Sörnäisissä toimiva Viro-keskus. Keskuksessa on laaja Baltia-kirjasto, jonka kokoelmia on kartutettu lahjoituksin.
Keskuksessa toimivat Viron matkailun edistämiskeskus, Tarton yliopiston toimipiste, Viron Suomen-instituutti, Suomen Viro-yhdistysten liitto ja Tuglas-seura sekä Estonia Enterprise, joka esittelee Viron liiketoimintamahdollisuuksia.
Len Väljas
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Väljas sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 15:nneksi ja Falunissa 2015 perinteisen sprintissä 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä kuudenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli perinteisen sprintissä seitsemäs ja vapaan paisprintissä kahdeksas.
Eesti Maja
Keskuksen toimitilat avattiin syyskuussa 2010, ja sinne siirtyivät toiminnot entisistä tiloista Mariankadulta.
Len Väljas
Maastohiihdon maailmancupissa Väljas kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2009 Vancouverin sprintissä. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2010 oltuaan 17:s Davosin sprintissä. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupissa on toinen sija, jonka hän saavutti Drammenin sprintissä maaliskuussa 2012. Hän voitti Alex Harveyn kanssa Toblachin parisprintin tammikuussa 2017.
Kim Sul-song
Kim Sul-song (, s. 30. joulukuuta 1974) on Korean demokraattisen kansantasavallan entisen johtajan Kim Jong-ilin ja tämän ensimmäisen vaimon Kim Young-sukin tytär, joka on toiminut ainakin propagandadepartementin kirjallisuusasiavastaavana ja isänsä turvallisuusvastaavana.
Kim Jong-il ja Kim Jong-suk avioituivat 1973 ja Kim Sul-song syntyi heti seuraavana vuonna. Kim Sul-song on valmistunut Kim Il-sungin yliopiston taloustieteen laitoksesta.
Charles Alfred Bartlett
Bartlett syntyi Lontoossa 21. elokuuta vuonna 1868. Bartlett palveli kuusi vuotta British-India Steam Navigation Companyllä ennen siirtymistään White Star Linelle vuonna 1894. Hänet nimitettiin upseeriksi Royal Naval Reservissä vuonna 1893. Hänet muistetaan ehkä parhaiten HMHS Britannicin kapteenina vuoden 1915 marraskuusta vuoteen 1916, kunnes Britannic upposi Kreikan rannikolla saksalaiseen merimiinaan. Bartlett tunnettiin nimellä "Iceberg Charlie" ("Suom Jäävuori-Charlie") miehistön keskuudessa, koska hänellä oli iso nenä ja hänen väitettiin pystyvän haistamaan jäävuoria jopa monien kilometrien päästä. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1931 ja kuoli hoitokodissa Waterloossa lähellä Liverpoolia 15. helmikuuta 1945, 76-vuotiaana.
Populaarikulttuurissa
Kapteeni Bartlettia näytteli John Rhys-Davies vuonna 2000 Fox Family -televisiokanavan elokuvassa Britannic. Kuitenkin elokuvassa hänen nimekseen kirjoitettiin "Barrett".
Hämärä- ja valoadaptaatio
Hämärä- ja valoadaptaatiolla tarkoitetaan silmän kykyä sopeutua valaistuksen vaihteluihin. On laskettu, että valoaistimuksen voi edullisissa oloissa saada aikaan yksi ainoa sauvasoluun osunut fotoni. Toisaalta vielä biljoona kertaa suurempikin valomäärä aistitaan valona. Erilaisiin valointensiteetteihin mukautumiseen kuluu aikaa. Kirkkaasta valosta hämärään mentäessä kestää joitakin minuutteja, ennen kuin alkaa nähdä kunnollisesti (valoon mukautuminen, valoadaptaatio). Osa hämärä- ja valoadaptaatiosta perustuu värikalvon lihasten toimintaan. Kirkkaassa valaistuksessa mustuainen pienenee, hämärässä suurenee. Iiris toimii siis valokuvauskoneen himmentimen tavoin ja voi säätää verkkokalvolle osuvaa valomäärää noin 1:16. Silmän herkkyys vähenee myös, kun kirkkaan valaistuksen kohteeksi joutunut rodopsiini hajaantuu. Samoin hajaantuvat todennäköisesti muutkin verkkokalvon näköpigmentit. Hämäräadaptaation aikana lisääntyy verkkokalvon valoherkkyys ilmeisesti myös siten,että jotkut gangliosolut keräävät verkkokalvon poikittaisyhteyksien avulla vähitellen impulssit yhä suuremmasta sauvajoukosta.
Mehipuut
Mehipuut (Aeonium) on afrikkalainen mehikasvisuku, joka kuuluu maksaruohokasveihin (heimo Crassulaceae). Monia lajeja viljellään huonekasveina.
Erkki Vasama
Erkki Vasama syntyi rakennusmestari Lauri Eenokki Vasaman ja opettaja Aune Hanhiniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1957 oli lehtori Marja Alma Helena Holopainen. Vasama tuli ylioppilaaksi 1953 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960. Hän työskenteli lehtorina Jyväskylän lyseossa 1960–1975 ja Keski-Suomen maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1976–1981. Kansalaisten oikeusturvayhdistyksen toiminnanjohtaja Vasama oli 1988–1993 ja puheenjohtaja vuodesta 1993. Hän oli yhdistyksen johtotehtävissä aina vuoteen 2004 saakka. Puoluekannaltaan sosiaalidemokraattinen Vasama oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1973–1982. Kaupunginvaltuustossa hän toimi vuodesta 1969 vuoteen 1983 asti, kirkkovaltuustossa 1967–1978. Vasamalla oli yhteensä peräti nelisenkymmentä luottamustehtävää, mukaan lukien Jyväskylän Talvi ja Jyväskylän Kesä. Hän oli 1980-luvulla myös Suomen Vesitieyhdistyksen toiminnanjohtaja.
Vasama julkaisi vuonna 1963 teoksen Sanankäytön opas.
Etruskikuusama
Etruskikuusama (Lonicera etrusca) on monivuotinen köynnöskasvi, joka kuuluu kuusamakasvien heimoon. Kasvi saattaa kasvaa kuuden metrin korkuiseksi.
Ulkonäkö ja koko
Kasvin lehdet ovat 4–10 senttimetriä pitkiä ja 2–5,5 cm leveitä. Etruskikuusama kukkii kesä–elokuussa tai toisen lähteen mukaan huhti–toukokuussa. Kukat ovat tiheissä ja lyhyissä kukinnoissa. Kukat ovat pituudeltaan 3–5 cm ja väriltään violetteja ja keltaisia. Kasvi tuottaa miltei senttimetrin paksuisia punaisia marjoja.
Elinympäristö ja levinneisyys
Etruskikuusama kasvaa välimerenilmaston macchiapensastoissa ja metsiköissä. Euroopan alueella kasvia tavataan esimerkiksi Manner-Portugalissa, Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Kroatiassa ja Kreikassa. Aasiassa etruskikuusama kasvaa Turkissa, Israelissa, Syyriassa, Jordaniassa ja Saudi-Arabiassa. Afrikassa kasvia tavataan Algeriassa ja Marokossa. Kasvi on siirtoistutettu Pohjois-Amerikkaan, ja siellä kasvin levinneisyysalueeseen kuuluvat Yhdysvaltain länsirannikon osavaltiot Kalifornia, Oregon ja Washington sekä Kanadan länsirannikon provinssi Brittiläinen Kolumbia.
Rakkaus lainassa
Something Borrowed tai Rakkaus lainassa voi tarkoittaa:
Colorado Rockies (baseball)
Rockies on historiansa aikana selviytynyt vain kerran; vuonna 2007 MLB:n loppuotteluihin eli World Seriesiin. Joukkue hävisi vastustajalleen Boston Red Soxille suoraan neljässä ottelussa. Kyseisellä kaudella joukkue selvisi jatkoon vasta villin kortin paikasta pelatun uusintaottelun kautta, jonka se voitti 13 vuoroparin pelin jälkeen.
Dominance
Dominance on suomalaisen metalliyhtye Hateformin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.
Rutulin piiri
thumb|175px|Rutulin piiri Dagestanin kartalla. Rutulin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2188,5 neliökilometriä. Asukkaita on 22 500 henkeä (vuonna 2010).
Rutulin piiri sijaitsee Dagestanin lounaisosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Tljaratan, Tšarodan ja Lakin piireihin, idässä Kulin, Agulin ja Kurahin piireihin, etelässä Ahtyn piiriin sekä lännessä Azerbaidžaniin. Seudun halki virtaa Samurjoki.
Piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa: Amsar, Arakul, Bortš, Gelmets, Hljut, Ihrek, Kaljal, Kina, Lutšek, Mišleš, Mjuhrek, Muslah, Nižni Katruh, Rutul, Šinaz, Tsahur ja Verhni Katruh. Hallinnollinen keskus on Rutulin kylä, josta on 273 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 40. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 59,5 % asukkaista on rutuleja, 21,2 % tsahureja, 9 % lezgejä, 3,9 % lakeja, 2,6 % azereja ja 2,4 % avaareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on maanviljely, joka on erikoistunut maidon, villan ja lihan tuotantoon sekä perunan, kaalin ja hedelmien viljelyyn. Teollisuutta edustaa yksi pieni vesivoimalaitos. Piiristä on maantieyhteys Ahtyn, Usuhtšain ja Magaramkentin kautta M29-valtatielle.
Piirissä toimii viisi lastentarhaa ja 34 koulua. Kulttuurilaitoksia ovat musiikki- ja taidekoulut, 26 kerhotaloa ja 26 kirjastoa. Nähtävyyksiin kuuluvat Rutulin, Šinazin, Tsahurin, Mišlešin ja Mjuhrekin vanhat moskeijat minareetteineen.
Paikallislehtenä ilmestyy rutulin- ja venäjänkielinen Myhabišdy tsindy habarlar (”Rutulin uutiset”) sekä tsahurin- ja venäjänkielinen Nur (”Valo”).
Jorma Nenonen
Jorma Nenonen (s. 2. maaliskuuta 1952 Oulu) on suomalainen rehtori ja nuortenkirjailija.
Nenonen on toiminut Raahessa Antinkankaan koulun rehtorina. Hän on asunut Imatralla, Turussa, Muhoksella, Pattijoella ja vuodesta 1982 alkaen Raahessa. Kirjailijana hänet tunnetaan Sakke-kirjasarjastaan.
Hauste
Hauste eli castoreum on majavien sukupuolirauhasista eli anaalirauhasista saatava, perinnäislääkeaineena käytettävä erite, jonka uskottiin lisäävän sukupuolista kyvykkyytt ä sekä auttavan sydän- ja verisuonitauteihin, epilepsiaan ja erilaisiin myrkytystiloihin. Muita tunnettuja käyttökohteita ovat muun muassa erilaiset hajuvedet (parfyymit). Muitakin vastaavia eritteitä käytetään myskisten alanuottiensa tähden hajusteissa.
Majavan rauhaseritettä kutsutaan usealla eri nimellä: hausta, majavanhausta, majavanhauste, majavanhajuke. Eritettä muodostuu majavan sukupuolielimien ja peräsuolen välissä sijaitsevissa 10–15 cm pitkissä päärynänmuotoisissa rauhasissa, jotka avautuvat sukupuolitiehyihin. Metsästetystä majavasta saatu rauhaspusseineen kuivattu majavanhausta on väkeväntuoksuista, mustanruskeaa, hartsimaista ja kitkeränmakuista.
Hankido
thumb|Kuksanim Myung Jae Nam esittelee hankidoa. Hankido on korealainen itsepuolustuslaji, jonka kehitti suurmestari Myung Jae Nam (1938–1999). Perinteisen hapkidon taitaja Myung Jae Nam kiinnostui 1960-luvulla pehmeistä ja harmonisista tekniikoista (vrt. aikido). Hän alkoi muokata uutta hapkido-tyyliä, jonka harjoittaja pyrkii puolustautuessaan käytettämään fyysistä voimaa mahdollisimman vähän. Tämän vuoksi hankidoa voi kutsua pehmeäksi itsepuolustuslajiksi.
Sanan Hankido merkityksen voidaan tulkita tarkoittavan "itsepuolustuslaji korealaisille".
Yövieras (kappale)
Yövieras on Arja Korisevan ensimmäinen single marraskuussa 2009 julkaistulta albumilta Minä taistelen. Se julkaistiin radiosoittoon 25. kesäkuuta 2009.
Kappaleen on säveltänyt Nylon Beat ja Gimmel -yhtyeiden säveltäjänä tutuksi tullut Risto Asikainen, ja sanoituksen Asikainen on tehnyt yhteistyössä Ile Vainion kanssa. Kappaleen nimi oli alun perin ”Yövaras”, mutta se muutettiin ”Yövieraaksi”.
”Yövieras” nousi avausviikollaan Radio Suomen viidenneksi soitetuimmaksi kappaleeksi ja paikallisradioiden kahdenkymmenen soitetuimman kappaleen listalle se nousi viikolla 31. Radio Suomen soitetuimpien kappaleiden listalla ”Yövieras” pysyi kymmenen viikkoa ja paikallisradioiden TOP 20 -listalla seitsemän viikkoa.
Yövieras on julkaistu Hittiparaati 13 sekä Iskelmän 20 radiohittiä, vol 11 -kokoelmalevyillä.
Guillermo Rodríguez Melgarejo
Guillermo Rodríguez Melgarejo (20. toukokuuta 1943 Buenos Aires – 4. tammikuuta 2021) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 23. toukokuuta 1970 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ucresin titulaaripiispaksi 25. kesäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Quarracino, jota avustivat Eduardo Vicente Mirás ja José María Arancibia.
Rodríguez Melgarejo sai 30. toukokuuta 2003 nimityksen San Martínin hiippakunnan piispaksi, joksi hänet asetettiin 9. elokuuta.
Gustav Mahler
Gustav Mahler [ma:ler] (7. heinäkuuta 1860 Kaliště – 18. toukokuuta 1911 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Elinaikanaan häntä arvostettiin eniten orkesterinjohtamistaidoistaan; vasta myöhemmin, erityisesti 1900-luvun jälkipuoliskolla, ovat hänen sävellyksensä nousseet kuuluisuuteen. Musiikissa hänen teoksensa merkitsivät siirtymävaihetta myöhäisromantiikasta 1900-luvun modernismiin. Kapellimestarina hän uudisti oopperan tuottamista, ja säveltäjänä hän kehitti sinfonian äärimittoihinsa.
Nuoruus
thumb|left|upright|Mahler lapsena (1865–1866). Mahler syntyi böömiläisessä, nykyisin Tšekin tasavallassa sijaitsevassa Kalištěn kylässä vaatimattomaan juutalaisperheeseen. Hänen isänsä, ammatiltaan majatalonpitäjä, oli ankara ja väkivaltainen; hän löi lapsiaan ja vaimoaan mielivaltaisesti. Pian Gustavin syntymän jälkeen perhe muutti läheiseen Jihlavan kaupunkiin, jossa toimi varsin elinvoimainen musiikkiyhteisö: W. A. Mozartin, Joseph Haydnin ja G. F. Händelin teoksia esitettiin säännöllisesti. Kaupungissa toimi lisäksi musiikillisen elämän henkisen isän Heinrich Fischerin johtama kaupunginorkesteri. Fischer asui lähellä Mahlereita, ja huomattuaan pojan lahjakkuuden hän alkoi pitää tälle harmonian ja kontrapunktin oppitunteja. Kymmenvuotiaana Mahler piti ensimmäisen julkisen konserttinsa, joka sai myönteisen vastaanoton paikallisessa lehdessä. Isä lähetti Gustavin Prahaan opiskelemaan, mutta olot siellä olivat niin huonot, että poika palasi jo viiden kuukauden kuluttua takaisin. Gustavin 13-vuotiaana pitämä konsertti, joka sai jo myrskyisät suosionosoitukset, kohensi hänen itsetuntoaan, mutta vuotta myöhemmin hänen veljensä Ernestin menehtyminen sydämen pettämiseen musersi hänet. Hänen äidillään oli perinnöllinen sydänvika, joka oli siirtynyt useaan perheen 14 lapsesta, myös Gustaviin. Hän menetti suurimman osan sisaruksistaan ennen 1900-luvun vaihdetta erinäisten sairauksien ja yhden itsemurhan johdosta, ja vain neljä oli tällöin enää elossa. Kuolemasta tuli erottamaton osa Mahlerin elämää – myös hänen musiikkiaan. Onneton lapsuus ja juureton alkuperä – omien sanojensa mukaan hän ”oli böömiläinen itävaltalaisten keskuudessa, itävaltalainen saksalaisten keskuudessa ja juutalainen koko maailman silmissä” – aiheuttivat sen, että Mahler kärsi aikuisiällään neurooseista ja epävarmuudesta.
Vuosina 1875–1878 Mahler opiskeli Wienin konservatoriossa muun muassa säveltäjä Robert Fuchsin ja pianonopettaja Joseph Epsteinin opastuksessa. Siellä hän tutustui opiskelijatovereihinsa Hugo Wolfiin ja Hans Rottiin, mutta ystävyys jäi väliaikaiseksi Wolfin tasapainottoman luonteen sekä Rottin mielenterveyden romahtamisen ja sitä seuranneen kuoleman takia. Kuten monet toverinsa, Mahlerkin kärsi jatkuvasta rahapulasta, ja hän oli vähällä lopettaa opintonsa, kunnes hänet lähes perheenjäsenekseen ottanut Epstein antoi hänelle taloudellista tukea. Opiskeluaikoinaan Mahler sai vaikutteita Beethovenin intensiivisistä jousikvartetoista ja Wagnerin oopperoista. Vuonna 1876 ilmestyivät hänen ensimmäiset sävellyksensä opinnäytteinä; niistä tosin vain pianokvarteton ensimmäinen osa ja rippeet scherzosta ovat säilyneet jälkipolville. Sen vaikutteet ovat suoraan Schumannilta ja Brahmsilta. Viimeisenä vuonnaan konservatoriossa Mahler sai yhdeksi opettajakseen Anton Brucknerin, joka tuolloin oli vakiinnuttamassa asemaansa säveltäjänä. Myöhemmin he ystävystyivät, ja Brucknerin musiikki vaikutti suuresti nuoreen säveltäjään. Seuraavat kaksi vuotta Mahler vietti Wienin yliopistossa viimeistelemässä opintojaan. Hän myös opetti itse pianonsoittoa opintojensa rahoittamiseksi. Tältä ajalta ovat peräisin hänen omiin teksteihinsä perustuvat, aikanaan kadonneet oopperat Rübezahl ja Die Argonauten, kantaatti Das Klagende Lied sekä muutamat Liedit (laulut).
Kapellimestariksi
thumb|upright|Nuori Gustav Mahler Vuonna 1880 Mahlerille tarjottiin yllättäen kapellimestarin paikkaa Bad Hallissa Itävallan pohjoisosassa. Epäröityään ensin hän otti kuitenkin paikan vastaan ajatellen, että Das klagende Liedin myötä hänet hyväksyttäisiin säveltäjänäkin. Myös kapellimestarin työ alkoi houkutella häntä, sillä hän huomasi siinäkin pystyvänsä käyttämään luomisvoimaansa. Vuonna 1881 Das klagende Lied ei saanut Beethoven-palkintoa, sillä sitä pidettiin liian poikkeavana ja persoonallisena teoksena. Samoihin aikoihin Mahler sai toisen osa-aikaisen kapellimestarin viran teatterista Laibachissa (nykyään Ljubljana). Vuonna 1882 Mahler palasi Wieniin, jossa hän asui useissa paikoissa ja sävelsi vapaa-aikoinaan. Vuoden kuluttua hän sai jälleen kutsun oopperakapellimestariksi Olmützin (nykyään Olomouc, Tšekki) kaupunginteatteriin Määriin. Mahler kehittyi autoritaariseksi ja äärimmäisen vaativaksi kapellimestariksi, joka pian sai ränsistyneenkin orkesterin tiukkaan järjestykseen. Erimielisyydet auktoriteettien ja soittajien kanssa olivat väistämättömiä, sillä hän ei halunnut lainkaan tinkiä taiteellisesta vapaudestaan. Seuraavina vuosina hän johti orkestereita myös Kasselissa, Wienissä, Leipzigissa ja Prahassa, jossa hänen johtamansa esitykset saivat suursuosion. Vuonna 1887 hän sai Carl Maria von Weberin pojalta Carlilta tehtäväkseen viimeistellä hänen isänsä keskeneräisen oopperan Die drei Pintos. Teoksen ensiesitys seuraavan vuoden alussa oli jälleen uusi menestys 28-vuotiaan kapellimestarin uralla ja sai kansainvälistäkin huomiota. Mahlerin rakastuttua toivottomasti Carl Weberin vaimoon Marioniin hänen pyörteilevät tunteensa pääsivät purkautumaan uuden sävellyksen kautta: ''1. sinfonian'' ensimmäinen versio syntyi vapaa-ajalla johtamistyön ohessa.
Vuosina 1888–1891 Mahler toimi musiikillisena johtajana Budapestin kuninkaallisessa oopperassa. Mahlerin johtamat esitykset saivat kyllä suurta tunnustusta, mutta hänen itsepintaisuutensa ja vierasmaalainen taustansa sekä hänen ohjelmistovalintojensa saksalaispainotteisuus aiheuttivat tyytymättömyyttä. Erotessaan virasta Mahler oli jo varmistanut itselleen uuden paikan silloisessa Hampurin kaupunginteatterissa eli nykyisessä Hampurin valtionoopperassa, mikä ei ollut vaikeaa kysytylle taiteilijalle. Hampurista Mahler sai ensimmäisen pysyvän kapellimestarin paikan, jossa hän pysyi vuoteen 1897. Alusta asti hänen työtahtinsa oli hurja: kahden ensimmäisen kuukauden aikana esitettiin 35 teosta. Kesällä 1893 Mahler löysi Steinbach-am-Atterseesta kauniin järvinäköalatontin, jonne hän rakennutti pienen talon tarkoituksenaan säveltää siellä kesäisin, kun oopperassa ei järjestetty esityksiä. Samoihin aikoihin hän sävelsi inspiraation puuskassa ''2. sinfoniaansa''. Mahler julkaisi myös tarkistetun version ensimmäisestä sinfoniastaan ja antoi sille lisänimen Titan. Uuden version ensiesitys oli yleisömenestys, mutta kriitikot suhtautuivat sinfoniaan edelleen nuivasti. Vuonna 1895 valmistui massiivinen ''3. sinfonia, ja loppuvuonna ensi kertaa esitetty 2. sinfonia'' (”Ylösnousemussinfonia”) sai niin hyvän vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta, että Mahleriin alettiin ensi kerran suhtautua vakavasti myös säveltäjänä. Hampurissa konservatiiviset tahot eivät edelleenkään pitäneet Mahlerin tavasta tuhlata aikaansa heidän silmissään varsin kyseenalaisiin sävellyksiin, ja niinpä hän painostuksen alla päätti erota virastaan.
Wien
Hampurista lähdettyään Mahler oli kääntynyt kristinuskoon ja hänet oli kastettu katolisen kirkon jäseneksi. Tämä edesauttoi hänen pääsyään Wienin hovioopperan kapellimestariksi, sillä antisemitistiset aatteet olivat nousussa Itävallassa. Mahler teki välittömän vaikutuksen johdettuaan heti tulonsa jälkeen viikon aikana Wagnerin vaativat oopperat Die Walküren (Valkyyriat) ja Siegfried sekä Mozartin Figaron häät ja Taikahuilun. Syyskuussa 1897 hänestä tuli koko oopperan johtaja edeltäjänsä sairastuttua.
Vuoden 1899 kesällä Mahler sävelsi Maierniggiin rakennuttamallaan huvilalla neljännen sinfoniansa. Hans Richterin erottua sekä Wienin filharmonikkojen että oopperan johdosta tarjoutui Mahlerille paikka kummankin orkesterin johdossa, ja hänestä tuli samalla Wienin tärkein kapellimestari. Häntä hajottivat säveltäminen ja orkesterin johtaminen, ja vain ajoittain hän kykeni tekemään kompromisseja näiden kahden välillä johtaessaan omia teoksiaan. Vuonna 1901 filharmonikkojen komitea päätti hankkia uuden kapellimestarin Mahlerin määräaikaisen työsuhteen loputtua, sillä orkesteri ei pitänyt Mahlerin vaativasta, äärimmäiseen tarkkuuteen ja tekniseen suoritukseen pyrkivästä otteesta. Kesällä hän sävelsi useita lauluja, kuten kolme ensimmäistä Kindertotenliediä ja neljä viidestä Rückert-Liedistä. Marraskuussa hän tapasi maalari Anton Schindlerin tyttären Alman, joka oli myös taitava pianisti ja lupaava säveltäjä, ja rakastui tähän heti. He avioituivat neljä kuukautta myöhemmin ja saivat tyttären. Vuoden 1901 lopussa ''4. sinfonia'' sai ensiesityksensä Münchenissä, mutta vasta Berliinissä teos sai myönteisen vastaanoton. Myöhemmin siitä tuli kuitenkin yksi Mahlerin suosituimmista teoksista. Sen sijaan ''3. sinfonian'' ensiesitys seuraavana vuonna oli heti menestys.
Vuosina 1902–1907 Mahlerin tinkimättömät vaatimukset taiteellisesta tasosta olivat jo pysyvästi uudistaneet oopperan esittämisen standardeja. Hän johti useita orkestereita eri puolilla Eurooppaa, kuten Amsterdamin kuuluisaa Concertgebouw-orkesteria 1903–1904 ja lyhyen aikaa vuonna 1906, mutta suurimman osan kaudesta hän oli edelleen Wienissä. Vuonna 1904 syntyi Mahlerin toinen tytär, ja säveltäjä sai valmiiksi ''6. sinfoniansa'' Maierniggin huvilallaan. Hän hermoili ja tunsi suurta epävarmuutta teoksen harjoituksissa, ja neuroottisesti hän jopa vaihteli keskimmäisten osien paikkaa. Samana tuottoisana kesänä hän sävelsi kaksi osaa ''7. sinfoniastaan''. Seuraavana kesänä sinfonian kolmen muun osan ideoiminen tuotti Mahlerille epätoivoisia ongelmia, kunnes erään soutumatkan aikana hän sai inspiraation tulvan kuunnellessaan airojen rytmikästä liikettä, ja hän sai sinfonian nopeasti valmiiksi. Vuoden 1906 kesällä Mahler työskenteli vieläkin innoittuneemmin: kahdeksan viikon aikana hän sai täysin valmiiksi lähes puolitoista tuntia kestävän ''8. sinfoniansa, ja lisäksi hän ennätti vielä johtaa Figaron häitä ja Don Giovannia'' Salzburgin Mozart-festivaaleilla. Kuudennen sinfonian ensiesitys tammikuussa 1907 herätti suurta kritiikkiä, joka tosin johtui enemmän Mahlerin konservatiivisten vastustajien henkilökohtaisista asenteista säveltäjää vastaan kuin itse teoksesta. Kyllästyneenä Wienin ilmapiiriin Mahler päätti erota vielä samana vuonna.
Loka- ja marraskuun vaihteessa 1907 Mahler johti kaksi konserttia Pietarissa ja pistäytyi niiden välillä Helsingissä. Täällä hän tapasi muiden muassa taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan, johon hän oli tutustunut Wienissä vuonna 1904, ja säveltäjä Jean Sibeliuksen. Gallen-Kallela vei Mahlerin myös arkkitehti Eliel Saarisen huvilaan Hvitträskiin Kirkkonummelle ja maalasi hänestä muotokuvan Hvitträskin salissa takkatulen loisteessa.
New York
thumb|left|upright|Gustav Mahler viimeisinä vuosinaan. Mahlerille satoi useita tarjouksia uusista kapellimestarin paikoista, joista New Yorkin Metropolitan-ooppera oli hänelle mieluisin. Siellä oli useita saksalaisia huipputaiteilijoita ja hieno orkesteri, ja hänelle tarjottu palkka oli huikea. Ennen lähtöään loppuvuonna 1907 häntä kohtasi kuitenkin kaksi tragediaa: esikoistytär Maria kuoli tulirokkoon, ja Mahlerilla itsellään todettiin hänen äidiltään perimänsä vakava sydänsairaus. Hänelle luvattiin elinaikaa enää vain joitakin vuosia. Amerikassa Mahlerin vastaanotto oli paljon parempi kuin mihin hän oli Wienissä tottunut. Arturo Toscanini kutsuttiin johtamaan italialaiset oopperat, ja Mahlerille kuuluivat saksankieliset teokset. Vaikka hän hellitti jonkin verran otettaan orkesterin täydellisyysvaatimuksista, hän omaksui jälleen tutun työtahtinsa, mikä ei ollut hänen terveydelleen hyväksi. Menestyksekkääseen ensimmäiseen kauteen kuului lisäksi esityksiä Carnegie Hallissa hänen itse valitsemallaan kokoonpanolla. Ongelmia syntyi kuitenkin ajoittain siitä, että suuri osa esittäjistä suhtautui varsin välinpitämättömästi harjoituksiin, ja joskus he eivät ilmaantuneet paikalle lainkaan.
Kesäksi Mahler matkusti Eurooppaan, Toblachin (nykyään Dobbiaco) kaupunkiin Määriin, josta hän oli löytänyt itselleen uuden vetäytymispaikan. Hän kiinnostui ystävänsä lähettämästä, saksaksi käännetystä kiinalaisesta runokokoelmasta Die Chinesische Flöte (Kiinalainen huilu), jonka pohjalta hän alkoi säveltää sinfonista teosta Das Lied von der Erde (Maan laulu). Taikauskoisena ja tietoisena terveydentilastaan hän ei nimennyt sitä sinfoniaksi nro 9, sillä juuri yhdeksäs sinfonia oli jäänyt niin Beethovenin, Schubertin kuin Brucknerinkin viimeiseksi. Vuoden 1909 alussa New Yorkin filharmoninen yhdistys tarvitsi kapellimestaria orkesterilleen, ja he onnistuivat suostuttelemaan Mahlerin tehtävään. Seuraavana kesänä 49-vuotias säveltäjä teki yhdeksännen sinfoniansa; kohtalon ivaa on se, että sinfonia jäi myös hänen viimeisekseen, olihan hän päättänyt jättää Das Lied von der Erden välistä sinfoniasarjassaan.
Mahlerin oli tarkoitus jäädä eläkkeelle vuonna 1911 ja jatkaa eläkepäivillään vielä säveltämistä Amerikasta saatujen rahojen turvin. Kaudella 1910–1911 hän johti 46 konserttia, ja omien sanojensa mukaan hänen päiväohjelmansa koostui nyt ainoastaan työstä, syömisestä ja nukkumisesta. Kuuluisin näistä konserteista oli kahden merkittävän säveltäjän kohtaaminen, Rahmaninovin kolmannen pianokonserton Yhdysvaltain ensiesitys, jota venäläissäveltäjä matkusti Amerikkaan soittamaan.
Säveltäjän 50-vuotispäivän kunniaksi Münchenissä järjestettiin kahdeksannen sinfonian ensiesitys syyskuussa 1910. Sitä varten tarvittiin ennennäkemätön määrä esittäjiä: 858 laulajan kuoro, 171 hengen orkesteri ja kahdeksan solistia. Konsertin järjestäjä nimesikin Mahlerin tietämättä teoksen "Tuhannen sinfoniaksi", ja nimitys on yhä käytössä. Konserttia oli seuraamassa suuri määrä ajan tunnettuja henkilöitä ja säveltäjiä. Siitä tuli Mahlerin koko uran suurin menestys. Mahlerin yksityiselämä oli sen sijaan rappiolla: hän oli kuullut huhuja, joiden mukaan Almalla oli suhde arkkitehti Walter Gropiukseen. Kaiken tämän synnyttämän ahdistuksen Mahler purki 10. sinfoniansa ensimmäiseen osaan, joka jäi alun perin viisiosaiseksi suunnitellun sinfonian ainoaksi kokonaan valmistuneeksi osaksi. Lisäksi hän hakeutui psykologi Sigmund Freudin vastaanotolle, ja nyt selveni monia Mahleria koko elämänsä vaivanneita seikkoja. Tapaaminen Freudin kanssa jäi tosin kertaluonteiseksi.
21. helmikuuta 1911 Mahler johti elämänsä viimeisen konsertin filharmonikkojen kanssa Carnegie Hallissa. Hän kärsi sen aikana bakteeri-infektion aiheuttamasta kuumeesta, ja heikon sydämenkin vuoksi hänen tilansa heikkeni jatkuvasti. Hän ilmaisi toiveensa saada kuolla Wienissä. Niinpä hänet vietiin Wieniin Pariisin kautta, jossa bakteriologi tutki hänet mutta totesi, ettei mitään ollut tehtävissä. Mahler kuoli viisi päivää paluunsa jälkeen. Hänet haudattiin tyttärensä viereen Wienin Grinzingiin, jonne hän sai yksinkertaisen hautakiven.
Kuoleman jälkeen
thumb|Kahdeksannen sinfonian Yhdysvaltain ensiesityksessä vuonna 1916 oli 1 068 esittäjää. Kapellimestarina Leopold Stokowski.
Musiikki
Mahlerin musiikissa aineksia romanttisesta suuntauksesta ovat esimerkiksi sinfonioiden ohjelmallisuus sekä sävellysten voimakas tunnelataus. Etsiessään uusia ilmaisukeinoja Mahler laajensi sinfonian käsitettä sen äärirajoille asti. Mahler yhdistää teoksissaan toisilleen vastakohtaisia aineksia toisiinsa. Tyypillisiä piirteitä ovat kansanlaulujen, trumpettifanfaarien ja itävaltalaisen ländlerin käyttö.
Himmel aus blauem Feuer
Himmel aus blauem Feuer on Mirkka Rekolan kaksikielinen runokokoelma, joka on ensimmäinen laaja valikoima Rekolan runoja saksaksi.
Gustav Mahler
Musiikki
Usein musiikkitieteilijät onnistuvat jakamaan säveltäjien tuotannon kolmeen vaiheeseen, eikä Mahler ole poikkeus. Ensimmäiseen kuuluvat sinfoniat 1–4. Niihin on vaikuttanut saksalainen runokokoelma Des Knaben Wunderhorn, ja niissä on aiheita Mahlerin tähän kokoelmaan säveltämistä lauluista. Toiseen kauteen kuuluvat pelkälle orkesterille sävelletyt sinfoniat 5–7. Tätä kautta leimaa ilmaisun ja orkestroinnin jatkuva kehittyminen. Viimeisen kauden merkittävä piirre on yhä lisääntyvä polyfonian käyttö, ja siihen kuuluvat 8., 9. sekä keskeneräinen 10. sinfonia.
Mahlerin neuroottisen pikkutarkalle luonteelle oli ominaista teosten jatkuva tarkistaminen jopa vuosien ajan alkuperäisen version julkaisemisesta. Usein hän teki myös huomattavia muutoksia itse sävellykseen vielä orkestroinninkin aikana.
Teokset
Mahlerin tuotanto on varsin suppea, sillä hän oli vain osa-aikainen säveltäjä ja näki runsaasti vaivaa jokaisen teoksen viimeistelyyn ja tarkistukseen. Lisäksi useimmat teokset ovat varsin laajoja. Mahlerin arvostetuimmat ja tunnetuimmat teokset ovat sinfonioiden lisäksi solisteille ja orkesterille sävelletyt teokset Das Lied von der Erde, Kindertotenlieder ja Lieder eines fahrenden Gesellen. Sinfonioista toinen, viides ja yhdeksäs ovat arvostetuimmat, mutta kaikki Mahlerin sinfoniat esiintyvät sinfoniaorkestereiden ohjelmistoissa varsin usein.
Levytykset on valittu arvostettujen esitysten joukosta. Ilmoitettu vuosi on useimmiten nauhoitusvuosi.
Sinfoniat
Sinfonioista instrumentaaliteoksia ovat numerot 1, 5, 6, 7, 9 ja 10. Kuoroa ja solisteja käytetään sinfonioissa 2, 3 ja 8. Neljännessä sinfoniassa on solisti muttei kuoroa.
Kalliolitukit
Kalliolitukit (Aethionema) ovat ristikukkaiskasveihin (heimo Brassicaceae) kuuluvia ruohoja, joita viljellään monivuotisina koristekasveina. Kalliolitukkeja on noin 70 lajia, ja ne ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja. Luontainen levinneisyys käsittää pääasiassa Välimerenmaat ja Etu-Aasian. Suvun erikoisuus on se, että useilla lajeilla on kahdenlaisia hedelmiä: monisiemenisiä ja avautuvia lituja sekä yksisiemenisiä ja avautumattomia.
Lajeja
Isokalliolitukki (A. grandiflorum) on lajeista isoin ja kasvaa 30 cm:n korkuiseksi. Sen kukat ovat vaalean sinipunertavat. Eräs lajike ('Warley Rose') ei tuota lainkaan siementä, joten sitä on lisättävä kasvullisesti.