cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turun museokeskus
Turun museokeskuksen hallinto- ja varastotilat ovat vuodesta 1978 sijainneet IX kaupunginosan Linnanfältin alueella, Kalastajankadun entisessä harja- ja sivellintehtaassa.
Museot
Turun kaupungin historiallinen museo perustettiin 1881. Vuonna 1981 nimi muuttui Turun maakuntamuseoksi, ja edelleen vuonna 2009 Turun museokeskukseksi. Sen hallinnoimat museot ovat Turun linna, WAM Turun kaupungin taidemuseo, Luostarinmäen museokortteli, Apteekkimuseo ja Qwenselin talo, Turun biologinen museo sekä Kuralan Kylämäki. Lisäksi Museokeskus vastaa Vanhalla Suurtorilla sijaitsevasta Brinkkalan talon toiminnasta. Museoissa järjestetään vuosittain yhteensä noin 10 vaihtuvaa näyttelyä.
Museokeskuksen ulkopuolisia turkulaismuseoita ovat muun muassa Turun taidemuseo, jota hallinnoi Turun taideyhdistys, sekä Sibelius-museo, Aboa Vetus & Ars Nova ja Forum Marinum.
Vuonna 2015 Turun museokeskuksen museoihin tutustui yhteensä 277 580 kävijää, joista 98 673 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti. Museoiden toimintatilastot julkaistaan vuosittain Museoviraston Museotilasto-hakupalvelussa.
Kokoelmat
Turun museokeskus hallinnoi Turun kaupungin taidekokoelmaa. Kokoelmaan kuuluu lähes 10 000 teosta ja yli 90 ulkoveistosta. Taidekokoelman kolme linjaa ovat turkulainen taide, Wäinö Aaltosen taide sekä kuvanveisto ja kolmiulotteinen taide.
Museokeskuksella on mittava arkeologinen kokoelma, joka käsittää yli 100 000 alanumeroa. Arkeologisessa kokoelmassa on sekä historiallisen että esihistoriallisen ajan löytöjä. Esinekokoelman perustan muodostavat turkulaisista ja varsinaissuomalaisista säätyläis- ja porvariskodeista sekä Turun ympäristön kartanoista peräisin olevat esineet. Kulttuurihistoriallisissa esinekokoelmissa on noin 130 000 esinettä. Kokoelmaa, jonka juuret ovat 1880-luvulla, kartutetaan suunnitelmallisesti esineistöllä, jolla on merkitystä tutkimus-, näyttely ja opetustoiminnalle. Osa kokoelmista on nähtävänä erilaisissa näyttelyissä museokohteissamme.
Valokuvakokoelmaan kuuluu yli miljoona valokuvaa, negatiivia ja diaa 1840-luvulta tähän päivään. Muun muassa varhaisin päivätty Suomessa otettu valokuva kuuluu Museokeskuksen valokuvakokoelmaan. Nykyään kokoelma karttuu lähinnä museon oman valokuvaustoiminnan tuloksena.
Perinnekasvikokoelma on laaja läpileikkaus perinteisen lounaissuomalaisen maalaispihan koriste- ja hyötykasvillisuuteen. Lisäksi on perinteisten huonekasvien kokoelma Kuralan Kylämäen Iso-Kohmon talossa. Kuralan Kylämäen opetuskokoelmaan kuuluu n. 15000 esinettä.
Kokoelmiin voi tutustua esimerkiksi muistiorganisaatioiden yhteisessä valtakunnallisessa Finna.fi-palvelussa.
Thorvald Nyblin
Thorvald Olof Magnus Nyblin (30. joulukuuta 1871 Drammen, Norja – 10. lokakuuta 1942 Helsinki) oli norjalaissyntyinen valokuvaaja ja erään Suomen valokuvaushistorian suuren vaikuttajahahmon Daniel Nyblinin nuorempi veli. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä Carl Petter Anton Dyrendahl Nyblin (1818–1883) ja äitinsä Petronella Pedersen (1837–1881). Thorvald Nyblinin puoliso oli Alexandra Olivia Wikström (s. 1874 Helsinki, k. 1945 Helsinki). Heillä oli 2 lasta: valokuvaaja Tor Björn Nyblin (s. 1898, k. 1969) ja valokuvaaja Pia Monica Norre (s. 1906).
Thorvald Nyblin oli valokuvaajan opissa sukunsa opastuksella Suomessa sekä harjoittelemalla valokuvausta Yhdysvalloissa 1893-1897, jossa hän myös toimi ateljeevalokuvaajana. Ammattilaisena hän aloitti 1893. Hänen töitään olivat henkilökuvaus, maisemat ja miljöökuvaukset. Aikansa harrastettuaan maalausta hän valmisti myös valokuviin perustuvia henkilömuotokuvia.
Turun museokeskus
Nykyajan dokumentointi ja tutkimus
Museokeskuksessa tehdään nykyajan dokumentointia keräämällä tietoa tämän hetken tavoista ja ilmiöistä. Dokumentointia tehdään vuodesta 2009 alkaen Suomen museoiden tallennus- ja kokoelmayhteistyö TAKOn puitteissa. Turun museokeskus osallistuu aktiivisesti TAKOn poolien 3 (Arki) ja 4 (Tuotanto, palvelut ja työelämä) työskentelyyn. Museokeskus on myös mukana pohjoismaisessa nykyajandokumentoinnin yhteistyöryhmässä Norsamissa.
Thorvald Nyblin
Thorvald Nyblinin ensimmäinen ateljee sijaitsi Fabianinkatu 27:ssä, Helsingissä 1890-luvulla. Hän liittyi arvostetun Helsinkiläisen Amatörfotografklubbenin jäseneksi vuonna 1896. Tultuaan opiskelumatkaltaan Yhdysvalloista takaisin Suomeen vastasi hän veljensä Daniel Nyblinin omistamasta valokuvaamosta puolen vuoden ajan. Saman vuoden (1897) kesällä hän vuokrasi Viipurista oman valokuva-ateljeen ja aloitti toimintansa studiovalokuvaajana osoitteessa Aleksanterinkatu 27, Viipuri. Studio sijaitsi kaksikerroksisessa talossa Tottinkadun (nyk. Rostovskaja Ulica) ja Aleksanterinkadun (myöh. Karjalankatu, nyk. Leningradskij Prospekt) kulmassa. Nykyisin kyseisellä paikalla ei ole rakennuksia, vaan siinä sijaitsee puisto. Tultuaan Viipuriin valokuvaajaksi 1890-luvulla seurasi hän ajan trendiä, sillä Viipurin valokuvausliiketoiminta oli tuolloin täysin ulkomaalaisten toimijoiden varassa.
Vuonna 1903 sai hän ensimmäisen palkinnon Amatörfotografklubbenin Helsingin Ateneumiin järjestämässä valokuvanäyttelyssä.
Nyblin liikkui myös kiertävänä kuvaajana mm. Sortavalassa 1910. Vuonna 1938 avasi hän sivuliikkeen Viipurin Suurikatu 2:ssa. Liikkeestä muodostettiin jo vuonna 1918 osakeyhtiö ja toimintaa oli siitä lähtien Viipurin lisäksi myös Vaasassa sekä alkuperäisessä studiossa Helsingin Fabianinkadulla.
Brita Sigourney
Brita Sigourney (s. 17. tammikuuta 1990 Carmel, Kalifornia) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee half-pipessa.
Sigourney saavutti kultaa half-pipessa vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa Cardronassa. Aikuisten MM-kilpailuissa Park City Mountain Resortissa vuonna 2011 hän sijoittui kuudenneksi. Sierra Nevadassa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2011 hän saavutti superpipen hopeaa X Gameseissa ja seuraavana vuonna hän sijoittui pronssille. Sotšin olympialaisissa 2014 Sigourney oli kuudes ja Pyeongchangissa 2018 hän saavutti pronssia.
Sigourney kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Park City Mountain Resortissa tammikuussa 2009 sijoittuen half-pipessa kymmenenneksi. Hän on voittanut urallaan kaksi half-pipen maailmancupkilpailua. Ensimmäisen voittonsa hän otti Copper Mountainissa joulukuussa 2011 ja toisen Mammothissa maaliskuussa 2012.
Laurent Müller
Laurent Müller (s. 28. toukokuuta 1978 Bern, Sveitsi) on sveitsiläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan National League A:ssa yhteensä 361 runkosarjaottelua tehopistein 62+90=152 ja keräten 317 jäähyminuuttia sekä 109 playoff/karsintasarjaottelua tehopistein 8+11=19 ja keräten 78 jäähyminuuttia. Müller piipahti myös kymmenen ottelun verran SM-liigajoukkue JYPissä kaudella 2005–2006.
Seuraura
Müller oli EHC Worbin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Fribourg-Gottéronissa kaudella 1995–1996, jolloin Müller pelasi Nationalliga A:ssa kolme runkosarja- ja neljä karsintasarjaottelua. Kaudeksi 1996–1997 hän siirtyi SC Berniin, jossa Müller pelasi NLA:n tulokaskautensa tehden 22 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5 sekä 13 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Müller edusti kauden aikana Berniä myös EHL:ssä, kuten myös seuraavalla kaudella 1997–1998.
Kaudeksi 1998–1999 Müller siirtyi ZSC Lionsin paitaan. Hän löi itsensä läpi NLA:ssa tehden liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 16+21=37. Müller oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Claudio Michelin kanssa. Hän voitti Zürichissä Sveitsin-mestaruuden vuosina 2000 ja 2001. Kaudeksi 2001–2002 Müller palasi Berniin ja kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 EHC Baselin riveihin. Kauden 2004–2005 Müller pelasi HC Davosissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa, joka päättyi voittoon.
Kauden 2005–2006 kynnyksellä Müller siirtyi kuukauden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin, jonne hänet houkutteli aiemmin Zürichistä tuttu joukkueen päävalmentaja Matti Alatalo. Mülleristä tuli liigan kaikkien aikojen ensimmäinen sveitsiläispelaaja. Hän palasi lyhyen sopimuksensa jälkeen takaisin kotimaahansa Fribourg-Gottéronin joukkueeseen ja jatkoi pelaamisen ohella opintojaan. Müller lopetti pelaajauransa kevääseen 2006.
Maajoukkueura
Müller edusti Sveitsiä MM-kilpailuissa vuonna 1999. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1996, 1997 ja 1998, joista viimeisin turnaus päättyi pronssiin.
Muuta
Müllerin isoveli Philippe pelasi myös omalla urallaan yli 200 NLA-ottelua.
Seppo Pelttari
Seppo Viljo Pelttari (s. 24. heinäkuuta 1941 Alatornio) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa.
Oikeustieteen kandidaatiksi Pelttari valmistui 1969 ja sai varatuomarin arvonimen 1974. Ennen täyspäiväiseksi poliitikoiksi ryhtymistään Pelttari toimi nimismiehenä Alatorniolla, Inarissa, Kolarissa ja Keminmaalla. Lisäksi hän oli lyhyehköjä aikoja verotoimiston, lääninhallituksen ja Tornion kaupungin palveluksessa.
Keskustan kansanedustajana Pelttari toimi 1983–1995, josta viimeisen istuntokauden toisena varapuhemiehenä. Lisäksi hän toimi Kansliatoimikunnassa, Lakivaliokunnassa, Suuressa valiokunnassa, Ulkoasiainvaliokunnassa ja Valtiovarainvaliokunnassa kansanedustajan ollessaan. Europarlamentaarikkona Pelttari oli 1995–1996. Europarlamentissa Pelttari oli liikenne- ja oikeusvaliokunnan jäsen. Muiden keskustalaisten tavoin hän kuului Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmään.
Keskustapuolueessa Pelttari on toiminut aktiivisesti ollen puolueen puoluevaltuuskunnan jäsen vuodesta 1980, puoluehallituksen jäsen vuodesta 1999 ja puolueen Peräpohjolan piirin puheenjohtaja vuodesta 1981.
Lisäksi Pelttari on toiminut Finnairin ja Veikkauksen hallintoneuvostoissa. Pohjolan Sanomien hallituksen puheenjohtajana hän toimi 1987–1998. Hän oli valtakunnanoikeuden jäsen kaudella 2003–2007.
Pelttari on kahden lapsen isä ja asuu vaimonsa kanssa Torniossa.
Mikko Polvinen
Mikko Polvinen (s. 18. tammikuuta 1979 Kuhmo) on suomalainen perussuomalainen poliitikko. Polvinen on Kuhmon kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja, maakuntavaltuuston puheenjohtaja ja Kainuun hyvinvointialueen kolmas varapuheenjohtaja. Koulutukseltaan Polvinen on insinööri (YAMK) ja siviiliammatiltaan ammatillinen opettaja. Hänellä on kaksi lasta, ja hän harrastaa metsästystä. Polvinen valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Moskovan valtionyliopisto
thumb|250px|Moskovan valtionyliopiston päärakennus.
Moskovan valtionyliopisto, koko nimeltään M. V. Lomonosovin Moskovan valtionyliopisto on Venäjän vanhin yhtäjaksoisesti toiminut yliopisto. Se oli pitkään maan suurin yliopisto. Osa 2000-luvulla perustetuista federaatioyliopistoista (kuten Uralin liittoyliopisto ja Eteläinen liittoyliopisto) on nykyään opiskelijamäärältään MGU:ta suurempia.
Moskovan yliopisto perustettiin vuonna 1755. Yliopistossa opiskelee runsas 38 000 opiskelijaa, joista noin 22 500 suorittaa alempaa korkeakoulututkintoa ja 15 500 ylempää korkeakoulututkintoa tai jatkotutkintoa. Opiskelijoista vajaa 4 000 on kansainvälisiä, eli tulee muualta kuin Venäjältä. Lukukausimaksun suuruus on 7 500 euroa vuodessa, ja se on sama niin koti- kuin ulkomaisille opiskelijoille. Yliopiston henkilökuntaan kuuluu runsas 10 500 henkeä. Joka vuosi yliopisto ottaa noin 2 000 kansainvälistä opiskelijaa ympäri maailmaa opiskelemaan tiloihinsa.
Moskovan valtionyliopisto arvioidaan yleensä Venäjän parhaaksi yliopistoksi niin kansallisissa kuin kansainvälisissä yliopistorankingeissa. Shanghain yliopistovertailussa vuodelta 2014 MGU oli 84. sijalla maailman 500 huippuyliopiston joukossa, jolla listalla Helsingin yliopisto sai sijaluvun 73.
Historia
Yliopisto sijaitsi alun perin Punaisen torin laidalla, josta se siirrettiin Katariina Suuren aikana Mohovajakadulle. Nykyisin siellä toimivat psykologian, journalismin ja Aasia- ja Afrikan tutkimuksen tiedekunnat. Rakennus rakennettiin uudelleen Moskovan vuoden 1812 palon jälkeen. Lääketieteen tiedekunta sai oman kampuksensa Devitšje Polessa 1800-luvun lopulla; nykyisin se on Moskovan lääketieteellisen akatemian alaisuudessa.
Yliopistolla oli paljon levottomuuksia opiskelija-aktiviteetin vuoksi. 130 tutkijaa ja opettajaa erosi vuonna 1911 vastalauseena sotilaiden sijoittamiselle yliopiston alueelle, ja tuhansia opiskelijoita erotettiin. Vallankumouksen jälkeen yliopistoon pääsivät myös työläisten ja talonpoikien lapset. Lukukausimaksut lopetettiin vuonna 1919.
Toisen maailmansodan jälkeen yliopisto sai uuden rakennuksen Moskovan lounaispuolelta Kyyhkyskukkuloilta. Päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Lev Rudnev. Se oli valmistumisensa aikaan korkein rakennus New Yorkin ulkopuolella ja korkein Euroopassa 1990-luvulle asti. Keskustorni on 240 metriä ja 36 kerrosta korkea.
Neuvostoliiton aikaan yliopistossa opiskeli myös paljon ulkomaalaisia.
Vuonna 1992 yliopisto sai ainutlaatuisen aseman, kun sen rahoitus siirrettiin tulevaksi suoraan valtion budjetista niin, ettei se kierrä opetusministeriön kautta. Yliopistossa on Venäjän nopein supertietokone SKIF MSU.
Vuonna 2009 yliopistossa on 29 tiedekuntaa, 12 tutkimuslaitosta ja 19 tutkimuskeskusta.
Yliopistolla on haaraosastot muun muassa Puštšinossa ja Tšernogolovkassa Moskovan alueella sekä Ukrainassa Sevastopolissa (Mustanmeren kampus) ja Kazakstanissa.
Inspehtorit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Moskovan keisarillisen yliopisto inspehtooreina:
Rehtorit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Moskovan valtionyliopiston rehtoreina:
Moskovan keisarillinen yliopisto
Moskovan valtionyliopisto
Kuukivi
thumb|200px|Kuukivi.
Kuukivi on erityisesti koruihin käytettävä mineraali. Kuukivi on väritöntä, maidonvalkeaa tai ruskehtavaa ortoklaasia eli kalimaasälpää, jossa on lamellikaksostumisesta johtuva kirkas, maitomainen ja sinertävä hohto; se on siis maasälvän muunnos. Sitä esiintyy erityisesti Intiassa ja Sri Lankassa.
Kuukiveä kutsutaan myös nimellä Ceylonin opaali.
Captain Beefheart
Captain Beefheart eli Don Van Vliet (oik. Donald Glen Vliet; 15. tammikuuta 1941 Glendale, Kalifornia – 17. joulukuuta 2010 Arcata, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka teki yhtyeensä Captain Beefheart & The Magic Band lisäksi 1960- ja 1970-luvuilla paljon yhteistyötä Frank Zappan kanssa. Vliet tunnetaan pääasiassa hyvin laajan äänialan omanneena laulajana, mutta myös taitavana huuliharpun soittajana. Hänen laulutekstinsä ovat useimmiten tajunnanvirtaa ja amerikkalaisen elämäntavan kritiikkiä. Vetäydyttyään musiikilliselta uraltaan MS-taudin vuoksi hän toimi taidemaalarina.
Captain Beefheartin albumit Safe as Milk (1967) ja Trout Mask Replica (1969) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Trout Mask Replica pääsi vuonna 2010 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Esiintymiset Suomessa
Captain Beefheart yhtyeineen on esiintynyt Suomessa 27. lokakuuta 1975 Helsingin Kulttuuritalolla. Konsertin järjesti Oy Viihde-Polar Ab ja konsertin ensimmäinen esiintyjä oli viulisti Jean-Luc Ponty yhtyeineen. Beefheartin yhtye oli tuolloin vasta kolmen viikon ikäinen. Aikaisempien soittokumppanien Elliot Ingber (kitara) ja John "Drumbo" French (rummut, steppi) seuraan olivat liittyneet Dennis Walley (slide-kitara) ja Bruce Fowler (pasuuna). Beefheart itse soitti huuliharppua ja sopraanosaksofonia. Konsertissa kuultiin mm. kappaleet "Moonlight on Vermont", "Gimme That Harp Boy" ja "Beatle Bones" sekä muuta lähinnä 1960-luvulta peräisin olevaa materiaalia.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1993
Vuoden 1993 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Falunissa Ruotsissa 18.–28. helmikuuta 1993.
10 km (p)
Päivämäärä: 22. helmikuuta Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 15., Mika Myllylä 17., Harri Kirvesniemi 18. ja Jari Räsänen 21:s. <br style="clear:both" />
10 km (p) + 15 km (v) takaa-ajo
Päivämäärä: 24. helmikuuta Kilpailuun lähdettiin 10 kilometrin kilpailun järjestyksessä ja aikaeroin. Voitto ratkesi loppukirissä. Maalikameran kuvan mukaan Dæhlie kurotti säärensä ensimmäisenä maaliviivan yli. Smirnov ei kertomansa mukaan tiennyt että maalilinjan ylitys mitataan 25 senttimetrin korkeudelta vaan ylitti maaliviivan kumartuneena, rintakehä ennen jalkoja.
Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 13., Mika Myllylä 18. ja Jari Räsänen 24:s. <br style="clear:both" />
30 km (p)
Päivämäärä: 20. helmikuuta Suomen Harri Kirvesniemi oli kilpailussa kymmenes, Kuisma Taipale 16., Jari Räsänen 18. ja Mika Myllylä 23:s. <br style="clear:both" />
50 km (v)
Päivämäärä: 28. helmikuuta Suomen Jukka Hartonen oli kilpailussa 14:s. Mika Myllylä, Jari Räsänen ja Jari Isometsä keskeyttivät. <br style="clear:both" />
4 x 10 km viesti
Päivämäärä: 26. helmikuuta <br style="clear:both" />
5 km (p)
Päivämäärä: 21. helmikuuta Suomen Marjut Rolig oli kilpailussa seitsemäs, Tuulikki Pyykkönen 13. ja Marja-Liisa Kirvesniemi 14:s. <br style="clear:both" />
5 km (p) + 10 km (v) takaa-ajo
Päivämäärä: 23. helmikuuta Suomen Marjut Rolig oli kilpailussa yhdeksäs ja Pirkko Määttä 15:s. <br style="clear:both" />
4 × 5 km viesti
Päivämäärä: 25. helmikuuta Tšekki ja Slovakia hiihtivät kilpailussa yhteisellä joukkueella. <br style="clear:both" />
Henkilökohtainen kilpailu (normaalimäki K90 + 15 km hiihto)
Päivämäärä: Mäkihyppy 18. helmikuuta, maastohiihto 19. helmikuuta Suomen Topi Sarparanta oli kilpailussa 13., Jari Mantila 24. ja Jarno Miettinen 32:s. <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu (normaalimäki K90 + 3 × 5 km hiihto)
Päivämäärä: Mäkihyppy 24. helmikuuta, maastohiihto 25. helmikuuta Suomen joukkue (Jarno Miettinen, Topi Sarparanta ja Jari Mantila) oli kilpailussa kahdeksas. <br style="clear:both" />
Normaalimäki K90
Päivämäärä: 27. helmikuuta Suomen Vesa Hakala oli kilpailussa 12., Risto Jussilainen 36. ja Jani Soininen 50:s. <br style="clear:both" />
Suurmäki K120
Päivämäärä: 21. helmikuuta Suomen Risto Jussilainen oli kilpailussa 15., Vesa Hakala 17., Toni Nieminen 29. ja Janne Ahonen 31:s. <br style="clear:both" />
Joukkuemäki K120
Päivämäärä: 23. helmikuuta Tšekki ja Slovakia hyppäsivät kilpailussa yhteisellä joukkueella. <br style="clear:both" />
Karjalankannas
Karjalankannas eli Karjalan kannas tai Kannas on Venäjän luoteisosassa, Pietarin liittokaupungin pohjoisosassa ja Leningradin alueella sijaitseva maa-alue, joka erottaa Laatokan ja Suomenlahden toisistaan. Karjalankannas on yksi Karjalan osista. Luonnonmaantieteellisesti kannas kuuluu Fennoskandiaan.
Pohjoisessa sen raja kulkee Viipurinlahden perukasta Suomenvedenpohjasta Laatokkaan suunnilleen Venäjän ja Suomen välisen rajan suuntaisesti Leningradin alueen ja Karjalan tasavallan väliselle rajalle ja edelleen tätä rajaa seuraten Laatokan länsiosaan, Hiitolaan. Etelässä raja noudattelee Rajajokea sekä Suomen ja Neuvosto-Venäjän ja sitä seuranneen Neuvostoliiton välistä vanhaa rajaa, joka solmittiin Tarton rauhassa vuonna 1920. Rajan eteläiseltä puolelta alkaa Inkeri. Sieltä Karjalankannakseen lasketaan kuitenkin kuuluvaksi Valkeasaari, joka ei ole koskaan kuulunut Suomeen. Toisinaan alueeseen luetaan myös koko luovutetun Karjalan eteläinen mannerosa, vaikka Viipurin piirin länsipuoliset alueet eivät vanhastaan ole kuuluneet Karjalankannakseen. Tuolloin Karjalankannaksen rajaksi kaakossa katsotaan Neva.
Karjalankannakseen luetaan seuraavat pitäjät: Antrea, Heinjoki, Hiitola (toisinaan luetaan Laatokan Karjalaan), Johannes, Jääski, Kanneljärvi, Kaukola, Kirvu, Kivennapa, Koivisto, Kuolemajärvi, Käkisalmi, Lavansaari, Metsäpirtti, Muolaa, Pyhäjärvi, Rautu, Räisälä, Sakkola, Seiskari, Suursaari, Säkkijärvi, Terijoki, Tytärsaari, Uusikirkko, Vahviala, Valkjärvi, Viipuri, Vuoksela, Vuoksenranta ja Äyräpää.
Karjalankannaksen eepos on yhteinen Inkerin kanssa, ja sen nimi on Iku-Ruotus. Teoksen on laatinut Arvo Survo.
Geologia
Jääkausi ja sen jälkeinen maankohoaminen ovat vaikuttaneet Karjalankannaksen maiseman muodostumiseen. Maa kohoaa alueella edelleen. Kannasta halkova Vuoksi virtaa Saimaasta Laatokkaan. Vuoksen vedenkorkeus on vaihdellut ajan saatossa, ja sen ollessa korkeimmillaan vesistö muodosti Vuoksenlaakson muinaisjärven, jonka rannalle syntyi asutusta metallikaudella.
Historia ja hallinto
Ohessa oleva kartta kuvaa Karjalankannasta laajempaa aluetta kuin mitä sillä tavallisesti käsitetään.
Pähkinäsaaren rauhasta Tarton rauhaan
Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323 Karjalankannas jaettiin Ruotsin ja Novgorodin kesken. Vuoden 1617 Stolbovan rauhasta lähtien se kuului kokonaisuudessaan Ruotsiin, mutta joutui Suuren Pohjan sodan jälkeen vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhansopimuksella Venäjälle.
Vuonna 1812 keisari Aleksanteri I yhdisti Vanhan Suomen Suomen suuriruhtinaskuntaan, joka muutamaa vuotta aikaisemmin oli liitetty Venäjän valtakuntaan. Vanha Suomi käsitti Karjalankannaksen leveämmän pohjoisosan muodostaneet Itä-Kannaksen ja Länsi-Kannaksen sekä lisäksi Laatokan Karjalan sekä Suomen nykyisen Etelä-Karjalan. Suomen suuriruhtinaskunnan raja sijaitsi nyt vain noin 32 kilometrin päässä Pietarista. Alkujaan kyseessä oli vain Venäjän valtakunnan sisäinen hallinnollinen raja, jolla ei ollut sotilaallista merkitystä, mutta Suomen itsenäistyttyä siitä oli tullut kahden valtakunnan välinen raja.
Venäläiset olivat kuitenkin jo kauan ennen Suomen itsenäistymistä useita kertoja vaatineet rajan siirtämistä kauemmaksi Pietarista. Jo vuonna 1822 esitettiin vaatimus, että Kivennavan pitäjä tulisi liittää osaksi Venäjää, mutta se jäi silloin toteutumatta. Vuonna 1864 Siestarjoen kaupungin asetehtaan alue liitettiin Venäjään.
Venäjä toisti aluevaatimuksia vuosina 1907, 1908, 1909 ja 1911. Viimeisimmän vaatimuksen yhteydessä keisari Nikolai II antoi lakiehdotuksen Kivennavan ja Uudenkirkon kuntien liittämisestä Pietarin kuvernementtiin. Yhtenä perusteluna asialle oli (tuolloin Kivennavan kuntaan kuuluneen) Terijoen huvilayhdyskunnan runsas venäläisväestö. Ehdotus annettiin myös Suomen eduskunnan hyväksyttäväksi, mutta se sai Suomessa osakseen ankaraa vastustusta. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi vuonna 1914, Venäjän aluevaatimukset hiljenivät.
Suomen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1920 Tarton rauhassa vahvistettiin vanha suuriruhtinaskunnan raja Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliseksi rajaksi.
Talvisodasta nykyaikaan
Talvisodan edellä syksyllä 1939 käydyissä neuvotteluissa Neuvostoliitto vaati rajan siirtämistä kauemmaksi Leningradista, mutta Suomi ei suostunut vaatimukseen. Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa Suomi kuitenkin joutui luovuttamaan Neuvostoliitolle eräiden muiden alueiden ohella koko osuutensa Kannaksesta. Alueen noin 300 000 asukkaan väestön valtaenemmistö evakuoitiin Suomeen ja paikoilleen jäi vain noin 700, jotka olivat enimmäkseen kansallisuudeltaan venäläisiä. Neuvostoliitto liitti osan saamastaan alueesta heti sodan jälkeen perustamaansa Karjalais-suomalaiseen neuvostotasavaltaan ja Koivisto–Vuoksi-linjan eteläpuolisen osan Leningradin alueeseen.
Jatkosodan alussa Suomen armeija eteni Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941. Suomi otti haltuunsa Moskovan rauhassa menettämänsä alueet Karjalankannaksella. Armeija ylitti talvisotaa edeltäneen rajan siten, että mutkaista rajaa oikaistiin puolustuksen kannalta mahdollisimman tarkoituksenmukaiseksi. Suomalaiset pysähtyivät Stalinin linjalle Leningradin pohjoiselle puolustusvyöhykkeelle, Karjalan linnoitusalueelle syyskuun alussa taistelujen laantuessa enimmäkseen asemasodaksi. Tällöin suomalaisjoukot pidättäytyivät ylipäällikkö Mannerheimilta saamansa ehdottoman käskyn mukaisesti kaikilta sotatoimilta Leningradia vastaan. Kaupungin saarron osalta voidaan puhua vain saksalaispiirityksestä. Suomen armeijan puolustuksellinen toimintatapa suojasi omalta osaltaan Leningradin elämäntietä ja pelasti siten monia ihmishenkiä nälkiintyneessä kaupungissa. Saksalaiset houkuttelivat Mannerheimia useita kertoja ryhtymään aktiiviseen piiritykseen, mutta Mannerheim ja presidentti Risto Ryti kieltäytyivät yksimielisesti siitä. Suomen poliittinen- ja sotilaallinen johto osoitti käyvänsä omaa erillistä sotaansa Neuvostoliittoa vastaan kuin Saksa. Suomella oli 8 divisioonaa jatkosodan etenemisvaiheessa Kannaksella ja olisi suhteellisen helposti voinut sulkea kaupungin ja Venäjän välisen yhteyden. Silti on syytä huomioida, että Leningradin Suomen puoleinen osa oli kantalinnoitettu ja kaupunki muodosti linnoituksen, jonka valtaaminen ei välttämättä olisi sujunut kovin helposti. Suur-Suomen tavoitteet olivat väestöstä tyhjentyneessä Itä-karjalassa ja Suomi ei halunnut ryhtyä koko maailmalle selittämään kaupungin hävittämistä.
Taisteluissa kesällä 1944 suomalaiset joutuivat perääntymään Etelä- ja Länsi-Kannakselta. Lisäksi Suomi joutui vetäytymään Itä-Kannakselta Moskovan välirauhansopimuksen tultua voimaan syksyllä 1944.
Jatkosodan jälkeen vuosina 1944–1946 Karjalankannas tuli kuulumaan kokonaisuudessaan Leningradin alueeseen ja sen ympäröimään nykyisen Pietarin kaupunkialueeseen. Lähes kaikki Suomelle kuuluneen kannaksen osan suomenkieliset paikannimet korvattiin 1940-luvun lopulla venäjänkielisillä ”neuvostolaisilla” uusnimillä, joilla ei ollut muutamaa tapausta lukuun ottamatta minkäänlaista historiallista taustaa. Paikannimistä, joita ei muutettu, mainittakoon Viipuri (kaupungin venäjänkielinen vastine Выборг, Vyborg säilyi) sekä ainakin rautatieasemat tai seisakkeet Хаколахти, Hakolahti; Ханнила, Hannila; Инкиля, Inkilä; Яппиля, Jäppilä; Каннельярви, Kanneljärvi; Кархусуо, Karhu(n)suo; Куолемаярви, Kuolemajärvi; Лейпясуо, Leipäsuo; Лениярви, Lenijärvi; Местерьярви, Mesterjärvi; Мюллюпельто, Myllypelto; Ояярви, Ojajärvi; Петяярви, Petäjärvi ja Таммисуо, Tammisuo.
Karjalankannaksen nykyisessä pohjoisosassa sijaitsevat Käkisalmen piiri ja Viipurin piiri sekä eteläosassa puolestaan Seuloskoin piiri ja noin puolet Pietarin liittokaupungista (Nevan pohjoispuoliset alueet).
Talous
Karjalankannas taantui Neuvostoliiton alaisuudessa ja itsenäisen Venäjän alkuvuosina taloudellisesti.
Karjalankannaksen suomalaiset kunnat vuonna 1939
Ylempänä oikealla olevassa kartassa on eräitä Karjalankannaksen paikkakuntia ja muita kohteita. Kartassa on käytetty vanhaa suomenkielistä nimistöä.
Kaupungit
Kauppalat Maalaiskunnat
Osittain Karjalankannaksella sijainneet (maalais)kunnat
Gregory Maguire
Gregory Maguire (s. 9. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on julkaissut romaanin Noita: Lännen Ilkeän Noidan elämä ja teot. Kirjaan perustuu Broadway-musikaali Wicked. Maguire on julkaissut myös muita romaaneja sekä lastenkirjoja. Hän on lasten kirjallisuusopetuksen asiantuntija ja on kirjoittanut arvosteluja New York Times Book Review -lehteen. Hän on kirjoittanut useita lastenkirjoja ja on mukana homo- ja lesbonuorille suunnatussa novellivalikoimassa ''Am I Blue? Coming Out From the Silence'' (1994).
Visual Basic
Visual Basic on Microsoftin kehittämä BASIC-sukuinen yleiskäyttöinen ohjelmointikieli. Visual Basic pohjautuu 1980-luvulla julkaistuun QuickBASIC-kieleen. Visual Basic saavutti 1990-luvulla laajan suosion, joka on jatkunut 2000-luvun aikana. Kieltä käyttävät sekä aloittelijat että ammattilaiset ja se soveltuu sekä pienten että laajojenkin ohjelmien laadintaan.
Kielen historiaa
Visual Basic -kielen ensimmäinen versio esiteltiin vuonna 1991. Versio 1.0 oli saatavissa sekä Windowsille että MS-DOS-käyttöjärjestelmään. DOS-version kehitys kuitenkin loppui ja seuraavat versiot (2.0-6.0) toimivat enää vain Windowsissa. Vuonna 2002 tapahtui kielessä merkittävä uudistus. Tuolloin julkaistiin Visual Basic .Net (VB.NET), joka on myös kielen nykyinen versio. Se kuuluu Microsoftin .NET-perheeseen.
VB.NET-uudistuksesta huolimatta vuonna 1998 julkaistu Visual Basic 6.0 on edelleen laajalti käytössä. Yhtenä syynä vanhan version käyttöön on se, että VB.NET poikkeaa huomattavasti aiemmista versioista. Vanhojen ohjelmien muunnos VB.NET-ympäristöön on suhteellisen työlästä. 6.0-versiolla laaditut ohjelmat myös toimivat paremmin vanhoissa käyttöjärjestelmissä.
Murteita
Visual Basicin pohjalta on laadittu eräitä sen kanssa hyvin samankaltaisia kieliä erityistarkoituksiin.
Visual Basic for Applications (VBA) on isäntäohjelman sisällä toimiva ohjelmointikieli. Se on käytössä mm. Microsoft Office -tuotteissa. Käyttötarkoitukseltaan VBA on makrokieli, jolla ohjataan ja täydennetään isäntäohjelman toimintoja. Kieliopiltaan VBA on hyvin Visual Basic 6.0:n kaltainen.
VBScript on WWW-sivujen ohjelmointiin soveltuva kieli. Sekin on hyvin läheistä sukua Visual Basic 6.0:lle. VBScriptillä voidaan ohjata sekä palvelimella sijaitsevia ASP-sivuja että WWW-sivun toimintoja selaimessa.
Käyttöympäristöt
Visual Basic -kieltä kirjoitettiin alun perin käyttäen ohjelmointiympäristöä, jonka nimi oli myös Visual Basic kuten itse kielenkin. Se oli graafinen ohjelmointiympäristö. Nykyisellä Visual Basic .Net -kielellä ohjelmoidaan yleensä käyttäen Microsoftin Visual Studiota, joka sekin on graafinen ohjelmointiympäristö, mutta joka nykyisin on osa Microsoft .NET -perhettä. Visual Basic for Applications -ohjelmat laaditaan yleisesti isäntäohjelman sisään rakennetussa VBA-ohjelmointiympäristössä.
Visual Basic .Net -kielellä ohjelmoidut ohjelmat toimivat .Net-ympäristössä. Ohjelmien ajamista varten tulee asentaa .NET framework, jonka saa ladattua Microsoftin sivuilta. Vanhemmilla Visual Basic -versioilla (1.0–6.0) laaditut ohjelmat toimivat ainoastaan Windows-käyttöjärjestelmissä. Poikkeuksena on vanha Visual Basic 1.0 DOS-versio, jolla tehdyt ohjelmat toimivat MS-DOS-järjestelmässä. Nykyään Visual Basicilla tehtyjä ohjelmia voi ajaa myös esimerkiksi Linuxissa käyttäen jotakin Windows-emulaattoria.
Syntaksi ja ominaisuudet
Visual Basic on BASIC-sukuinen kieli. Sukulaisuus näkyy kielen syntaksissa. Visual Basicin kielioppi periytyy suoraan Microsoftin aiemmista tuotteista (Mbasic, SV-Basic, MSX-Basic, GW-Basic, QuickBasic, AmigaBASIC). Visual Basic on rivipohjainen kieli. C-sukuisista ohjelmointikielistä poiketen lauseet erotetaan rivinvaihdolla tai (tarvittaessa) kaksoispisteellä, ei puolipisteillä. Lohkoja ei varsinaisesti määritellä millään tietyllä standardilla tavalla (vrt. C:n aaltosulut), vaan lohkon alussa ja lopussa on varatut sanat (esimerkiksi While ... Wend, If ... End If, For ... Next), jotka määrittelevät lohkon.
Visual Basic .Net on ohjelmointikielenä jonkin verran lähempänä C-sukuisia kieliä kuin aiemmat Visual Basicin versiot. Tämä johtuu pitkälti .NET-frameworkin käytöstä. Ominaisuuksiltaan VB.NET vastaa hyvin pitkälle C#-kieltä. Ensimmäisissä versioissa mahdollisuudet olio-ohjelmointiin olivat hyvin rajalliset, mutta VB.NET:in myötä kielestä on tullut täysiveroinen oliokieli.
Korkean tason kielenä Visual Basic on ilmaisuvoimaltaan sillä tavoin rajoittunut, että laitteistotasoon on vaikea päästä suoraan käsiksi. Toisaalta samasta syystä useiden abstraktien asioiden käsittely on kielessä selkeätä ja yksinkertaista.
Esimerkkiohjelma
Hei Maailma -ohjelma:
Kielen erityispiirteitä
Visual Basicissä (ei kuitenkaan VB.NET:issä) on lukuisten muiden BASIC-kielten tapaan mahdollista käyttää rivinumeroita. Rivinumerot eivät kuitenkaan ole välttämättömiä. Tavallisesti niitä ei käytetäkään. Goto-hyppykäsky halutulle riville on mahdollinen samoin kuin Gosub-hyppy aliohjelmaan. Nämäkään eivät ole tavallisia, sillä kielessä on hyvä valikoima ehto- ja silmukkarakenteita aivan kuten useimmissa muissakin ohjelmointikielissä.
Visual Basicissä on mahdollista käyttää muuttujia esittelemättä niitä. Tällainen muuttuja voi sisältää minkä tyyppistä tietoa tahansa. Tämän ominaisuuden vuoksi saattaa syntyä hyvinkin vaikeasti havaittavia virheitä erityisesti silloin, kun muuttujan nimessä on kirjoitusvirhe. Sellaiset voidaan kuitenkin estää kirjoittamalla ohjelmamoduulin alkuun rivi tai
Visual Basic 6.0:aan asti virheidenkäsittelyssä voidaan käyttää määrittelyä On Error Resume Next. Virheen sattuessa ohjelma ei aina anna virheilmoitusta, vaan se jatkaa suoritettua seuraavasta lauseesta. Jos virhe aiheutuu arvon palauttavassa lausekkeessa, se saa arvon nolla. Tämä voi aiheuttaa odottamattomia seurauksia esimerkiksi käytettäessä loogista Not-operaatiota.
Visual Basicissä on versiosta 3.0 alkaen ollut hyvä tuki tietokannoille. Tuki mahdollistaa graafisten käyttöliittymien luomisen tietokantoihin suhteellisen vaivattomasti.
Hechi
Hechi on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen pohjoisosassa. Kaupungin pinta-ala on 33 494 neliökilometriä ja väkiluku 3,37 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 210 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista pohjoiseen.
Historia
Hechin erikoishallintoalue perustettiin 1.8.1965. Se muutettiin Hechin prefektuuriksi maaliskuussa 1971. Hechin piirikunta tuli piirikuntatason kaupungiksi 8.10.1983. Kesäkuussa 2002 Hechin prefektuuri tuli prefektuuritason kaupungiksi ja samalla Hechin piirikunnasta tuli Jinchengjiangin kaupunkipiiri.
Vuonna 2016 piirikuntatason kaupunki Yizhou muuttui kaupunkipiiriksi.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kahteen kaupunkipiiriin, neljään piirikuntaan ja viiteen autonomiseen piirikuntaan.
Luocheng on ainoa mulameille varattu autonominen piirikunta Kiinassa, ja Huanjiang ainoa maonaneille varattu autonominen piirikunta.
Väestö
Hechin asukkaista löytyy 47 etnistä ryhmää, josta zhuangit, han-kiinalaiset, yaot, miaot, mulamit, maonanit, dongit ja shuit ovat kotoperäisiä etnisiä ryhmiä.
Vuoden 2014 tietojen mukaan Hechissä asui 4 020 000 henkeä, josta han-kiinalaisten määrä oli 620 000 ja vähemistöjen määrä 3 400 000 (85%).
Gianluca Pagliuca
Gianluca Pagliuca (s. 18. joulukuuta 1966 Bologna) on italialainen jalkapallomaalivahti.
Porin seitsemän ilmapalloa
Porin seitsemän ilmapalloa on suomalainen ufotapaus vuodelta 1969. Tapauksessa havaitun seitsemän pallon muotoisen esineen mysteeri on yhä selvittämättä.
Laurentius Petri Gothus
Laurentius Petri Gothus (n. 1529 /1530 Söderköping, Ruotsi – 12. helmikuuta 1579 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen teologi ja Uppsalan yliopiston kreikan kielen professori 1566–1574. Hän oli Ruotsin toinen luterilainen arkkipiispa 1574–1579 ja myös virsirunoilija.
Gianluca Pagliuca
Sampdoria
Vuonna 1986 Pagliuca siirtyi Sampdoriaan jossa hän teki Serie A -debyyttinsä toukokuussa vuonna 1988 Pisaa vastaan.
Porin seitsemän ilmapalloa
Myöhemmin mm. Lappeenrannan lentoaseman päällikkönä toiminut Jouko Kuronen vahvisti tarinan todenperäisyyden Ylelle.
Laurentius Petri Gothus
Laurentius Petri (joka on latinisaatio nimestä Lars Petersson) sai lisänimen Gothus erotuksesi vanhemmasta Laurentius Petri Nericiusista, Ruotsin ensimmäisestä luterilaisesta arkkipiispasta, joka oli hänen appensa. Hän kirjautui Wittenbergin yliopistoon vuonna 1557 ja opiskeli kolme vuotta Philipp Melanchthonin johdolla. Petri palasi Ruotsiin 1561 ja hänestä tuli kuningas Eerik XIV:n hovisaarnaaja. Sittemmin hänestä tuli Upsalan yliopiston kreikan kielen professori ja hänet nimitettiin rehtoriksi vuonna 1566. Viimeiset vuotensa hän oli arkkipiispa.
Gianluca Pagliuca
Sampdoria
Pagliuca pelasi Sampdoriassa aina kauteen 1993–1994, voittaen Italian mestaruuden, Cupvoittajien cupin, Italian supercupin sekä kolme Italian cupia. Vuonna 1992 Pagliuca oli Sampdorian kanssa pelaamassa Euroopan cupin finaalia Wembley Stadiumilla FC Barcelonaa vastaan, jolle he lopulta hävisivät jatkoajalla 1–0.
Laurentius Petri Gothus
Laurentius Petrin virsiä on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa yksi, virsi 294 "Ihminen, synnissänsä kauan maannut" (En syndigh Man/ som lågh i Syndsens Dwala, s Hemminki Maskulainen virsikirjaan 1605. Uud. komitea 1867, 1937, 1984) sekä hänen ruotsintamansa virsi 296 "Sinuhun, Jeesus, ainoaan". Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen virtensä, virsi 533,  "Ihminen, synnin horroksessa maannut" (En syndigh Man/ som lågh i Syndsens Dwala), joka on  Olov Hartman nin Gothuksen virren pohjalta tekemä uusi virsi (En syndig man låg sänkt i syndens). Sen suomenkielinen käännös on Pekka Kivekkään 1999 tekemä.
Porin seitsemän ilmapalloa
Porin tapaus on ainoa ufo-tapaus jonka todenperäisyyden Suomen ilmavoimat on myöntänyt. Siinä yhteistä ulkomaalaisiin vastaaviin tapauksiin ovat käynnissä oleva sotilasharjoitus ja vesistön läheisyys.
Gianluca Pagliuca
Inter
Lopulta vuonna 1994 Internazionale osti Pagliucan viiden vuoden sopimuksella milanolaisseuraan, jossa menestystä ei tullut lukuun ottamatta UEFA Cupin voittoa vuonna 1998. Hän lukeutui kuitenkin tuolloin Serie A:n parhaimpiin maalivahteihin ja vuonna 1998 Pagliuca oli IFFHS laatiman listan mukaan vuoden 1998 maailman viidenneksi paras maalivahti. Tuolloin taakse jäivät muun muassa David Seaman, Angelo Peruzzi ja Oliver Kahn.
Bologna
Kauden 1998–1999 jälkeen Pagliuca joutui vaihtamaan seuraa Internazionalen uuden päävalmentajan Marcello Lippin korvattua hänet Peruzzilla ja Pagliuca palasi takaisin Bologna FC:hen.
Ascoli
Bolognan pudottua Serie B:hen kaudeksi 2005–2006 se ei kyennyt nousemaan Serie A:han, jolloin Pagliuca siirtyi kesäkuussa Serie A:han Ascoliin yhden vuoden sopimuksella. Sopimuksen päätyttyä Pagliuca jäi ilman seuraa, mutta on kävi neuvotteluja muun muassa Livornon kanssa. Tammikuussa 2008 hän ilmaisi halukkuuttaan vielä jatkaa uraansa mieluiten kuitenkin kotimaassaan. Hän ei kuitenkaan saanut solmittua mieluista sopimusta ja päätti pelaajauransa. Samaisessa haastattelussa Pagliuca ilmoitti olevansa kiinnostunut valmentamisesta.
17. syyskuuta 2006 Pagliuca pelasi 571. pelinsä Italian pääsarjassa ja nousi näin Dino Zoffin ohitse eniten Serie A:ssa pelejä pelanneeksi maalivahdiksi.
Maajoukkue
Pagliuca pääsi Italian jalkapallomaajoukkueeseen varamaalivahdiksi vuoden 1990 Italian MM-kisoihin hyvien Serie A otteidensa ansiosta. Ensimmäinen maaottelu hänelle kuitenkin kirjattiin kesäkuussa vuonna 1991, kun Italia pelasi Neuvostoliittoa vastaan.
MM-kilpailut 1994
Ensimmäiset MM-kisansa Pagliuca pelasi vuonna 1994 menestyksekkäästi pääsemällä aina finaaliin asti Brasiliaa vastaan, jolle Italia lopulta hävisi rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Samoissa kisoissa hän teki historiaa saamalla ensimmäisenä maalivahtina punaisen kortin MM-kisoissa ottelussa Norjaa vastaan.
MM-kilpailut 1998
Pagliuca pelasi viimeiset maajoukkuepelinsä Ranskan MM-kisoissa vuonna 1998 korvattuaan ykkösmaalivahti Angelo Peruzzin, joka loukkaantui juuri ennen kisoja. Yhteensä hän pelasi 39 maaottelua.
William Yorkilainen
William Yorkilainen tai William FitzHerbert (k. 8. kesäkuuta 1154) oli Yorkin arkkipiispa. Hän kohtasi vastarintaa sisterssiläisiltä, joihin kuului vuosina 1147–1153 arkkipiispana toiminut Henry Murdac.
Sisterssiläiset väittivät Williamin ostaneen arkkipiispuutensa rahalla. Toiset sanoivat hänen ystävyytensä kuningas Tapaniin antoi hänelle vaalissa etulyöntiaseman. Tapanin veli ja Winchesterin piispa Henry Bloislainen vihki Williamin virkaansa. Asiat mutkistuivat kun hän ei saanut palliumiaan ennen kuin sen lähettänyt paavi kuoli ja Kirkkovaltion lähettiläs vei sen takaisin Roomaan. Uusi paavi oli sisterssiläinen ja kannatti Williamin vastustajia. Hän matkusti Roomaan vakuuttaakseen paavin sopivuudestaan virkaan, mutta tämä pidätti hänet virantoimituksesta. Rheimsin kirkolliskokous vuonna 1147 erotti hänet, minkä jälkeen hän vietti useita vuosia munkkina Winchesterissä.
Paluu Yorkiin ja viimeiset vuodet
Paavin vaihduttua hän sai virkansa jälleen takaisin. Suuri väkijoukko kokoontui sillalle ottamaan häntä vastaan hänen palatessaan Yorkiin, jolloin silta sortui. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut. William kuoli noin kuukausi tämän jälkeen vuonna 1154. Arkkidiakoni Osbert Bayeuxlaista syytettiin hänen myrkyttämisestään. William kanonisoitiin 18. maaliskuuta 1226.
Hans Jæger
Hans Henrik Jæger (1854 Drammen, Norja – 1910 Oslo, Norja ) oli norjalainen kirjailija ja filosofi. Hänen radikaalit mielipiteensä herättivät 1880-luvulla huomiota. Jægerin romaani Fra Kristiania-Bohemen takavarikoitiin heti sen ilmestyttyä 1885, ja Jæger sai 1886 vankeustuomion jumalanpilkasta ja siveettömyydestä. Vuonna 1887 saamansa toisen tuomion jälkeen hän lähti Ranskaan ja julkaisi omaelämäkerrallisen trilogian, joka sekin joutui Pohjoismaissa takavarikkoon. Kirjat julkaistiin uudestaan toisen maailmansodan jälkeen. Jægerin viimeinen teos on 1906 ilmestynyt Anarkiets Bibel.
Hortonomi (AMK)
Maisemasuunnittelun koulutusohjelma
Maisemasuunnittelun hortonomi on maiseman sekä viherympäristön suunnittelun, rakentamisen ja ylläpidon ammattilainen. Maisemasuunnittelun opinnoissa voi suuntautua joko maisemasuunnitteluun tai viherrakentamiseen. Maisemasuunnittelua opiskelleet sijoittuvat yleensä suunnittelutoimistoihin tai kuntien palvelukseen suunnittelemaan yksityispihoja tai puistoja. Monet perustavat myös oman yrityksen.
FK Dynamo Moskova
FK Dynamo Moskova on moskovalainen jalkapalloseura.
Hortonomi (AMK)
Oppilaitokset
Vuonna 1910 perustettu Lepaan puutarhaopisto oli alkujaan ainut hortonomeja kouluttanut oppilaitos. Nykyisin hortonomeja valmistuu Hämeen ammattikorkeakoulun Lepaan yksikön lisäksi myös ruotsinkielisestä ammattikorkeakoulusta Noviasta (aik. YH Sydväst) Tammisaaresta.
FK Dynamo Moskova
Seuran omistaja Boris Rotenberg, yksi Venäjän rikkaimmista liikemiehistä, on pumpannut seuraan huikean summan rahaa. Hänen varoillaan seuraan on hankittu monia tunnettuja pelaajia muun muassa Costinha, Maniche, Seitaridis ja Derlei. Panostuksesta huolimatta Dynamon menestys on 2000-luvulla ollut hyvin vaatimatonta.
Hortonomi (AMK)
Vuoden Hortonomi
Hortonomien Yhdistys ry valitsee vuosittain ansioituneen hortonomin Vuoden Hortonomiksi. Vuoden 2012 hortonomiksi valittiin maisemasuunnittelun lehtori Outi Tahvonen.
FK Dynamo Moskova
Seura on voittanut jalkapallossa Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1936 (kevät), 1937, 1940, 1945, 1949, 1954, 1955, 1957, 1959, 1963 ja 1976 (kevät), yhteensä 11 kertaa. Uefa-cupissa kaudella 1971–1972 seura sijoittui toiseksi häviten loppuottelussa Rangersille. Maalivahtilegenda Lev Jašin pelasi koko seurajoukkueuransa Dynamon riveissä.
Anna aikaa rakkaudelle
Anna aikaa rakkaudelle on Anita Hirvosen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Arawa
Arawa on kaupunki Papua-Uudessa-Guineassa Bougainvillen maakunnassa.
Arawa oli maakunnan pääkaupunkina noin suosina 1978–1997, kunnes se siirrettiin Bukan saarella sijaitsevaan Bukan kaupunkiin. Suunnitelmissa on siirtää maakuntapääkaupungin toiminnot takaisin Arawaan tulevaisuudessa. Arawan satama palveli läheistä Pangunan kuparikaivosta, kunnes tuhoutui lähes täysin Bougainvillen separatistikapinassa 1988–1997. Rauhansopimus Bougainvillen vallankumouksellisen armeijan ja hallituksen joukkojen välillä allekirjoitettiin Arawassa 2001.
Vuoden 1980 väestönlaskennassa Arawassa oli yli 12 000 asukasta, mutta vuosina 2000 ja 2011 alle 3000. Arawan paikallishallintoalueella (LLG) asukkaita oli 44 351.
Ester Boserup
Ester Talke Boserup (o.s. Børgesen; 18. toukokuuta 1910 Kööpenhamina, Tanska – 24. syyskuuta 1999 Geneve, Sveitsi) oli tanskalainen taloustieteilijä.
Oksyrhynkhites
Oksyrhynkhites, egyptiläisittäin Wabui , oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 19. nomos.
Ester Boserup
Ura
Boserup työskenteli Tanskan valtiolle vuosina 1935–1947 ja Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissiolle vuosina 1947–1965. Tämän jälkeen hän työskenteli Tanskassa konsulttina, useiden komiteoiden jäsenenä ja tiedekirjailijana.
Boserupin merkittävimmät teokset olivat The Conditions of Agricultural Growth (1965) ja Woman's Role in Economic Development (1970). Ensimmäisessä hän esitti väestönkasvun johtavan maataloustuotannon kasvuun, koska väestönkasvu pakottaa ihmiset kehittämään ja omaksumaan uusia maatalouden tekniikoita. Jälkimmäisessä hän vaati yhteiskunnallisia kehitysohjelmia ottamaan paremmin huomioon naisten roolin kehitettävissä maissa.
Oksyrhynkhites
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Kaksi valtikkaa”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Wabwi, Uabwi, Uabui ja Uab. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Iustinupolites/Justinopolites. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U19.
Maantiede
Oksyrhynkhiteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 19. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Se sijaitsi Ylä-Egyptin pohjoisosassa, joka luettiin usein erilliseksi Keski-Egyptiksi eli Heptanomiiksi, noin 160 kilometriä etelälounaaseen nykyisestä Kairosta. Nomoksen alue ulottui Kynopoliista Oksyrhynkhokseen noin 20 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Kynopoliteen nomos (U17), itäpuolella eli joen toisella puolella Ankyropoliteen nomos (U18), ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Herakleopoliteen nomos (U20).
Velakallionlampi
Velakallionlampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Muuratsalon saaressa sijaitseva lampi. Aiemmin se kuului Muurameen.
Oksyrhynkhites
Maantiede
Nomoksen pääkaupunki (mētropolis) oli Oksyrhynkhos eli egyptiläisittäin Per-medjed (nyk. Bahnasa). Sen muihin kaupunkeihin lukeutui Wenes.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu aruraa (auranalaa) eli noin  neliökilometriä.
Velakallionlampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Oksyrhynkhites
Historia
Oksyrhynkhiteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nimen Iustinupolites (Justinopolites) se sai nimestä päätellen Justinianus I:n aikana 500-luvulla. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U19, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.