cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hakaniemen mellakka
Seuraukset
Hakaniemen mellakan seurauksena senaatti päätti lopettaa punakaartit. Punakaartien toiminta oli muodostunut ongelmalliseksi myös sosiaalidemokraateille ja elokuun puoluekokouksessa puolue julisti punakaartit hajonneeksi. Punakaartit päättivät toimintansa syksyllä 1906, mutta osin paikoin maanalaista toimintaa jatkettiin syksylle 1907.
Tapausta pidetään ensimmäisenä suojeluskuntien ja punakaartien välisenä yhteenottona. Toisaalta suomalaisten punaisten osallistuminen Viaporin kapinan tukemiseen lakolla johti Suomen työväenliikkeen ja Venäjän vallankumouksellisten kietoutumisen aiempaa syvällisemmin toisiinsa sekä myös aiempaa selvempään vastakkainasetteluun oman maan porvariston kanssa, mitkä ovat Suomen työväenliikkeen syntykehityksen ja toisaalta Suomen itsenäistymisprosessin erityispiirteitä.
Hakaniemen mellakan tiedetään johtaneen ruotsalaisen historioitsijan Olof Palmen radikalisoitumiseen kiihkeäksi sosialismin vastustajaksi ja kääntymiseen jopa yleisen äänioikeuden vastustajaksi. Myöhemmin Palme oli kokoamassa vapaaehtoisista koottua Ruotsalaista prikaatia, joka osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Hän itse kaatui Tampereen taistelussa huhtikuussa 1918.
Uhrit
Hakaniemen mellakan yhteydessä kuoli seitsemän suojeluskaartilaista ja kaksi punakaartilaista. Luutnantti Erik Åkermania lukuun ottamatta kaikki suojeluskaartilaiset saivat surmansa Hakaniemen torilla, kuten myös punakaartilaisista Vilppu Kihlström. Åkerman ja toinen punakaartilainen Juho Jokinen kuolivat hetkeä myöhemmin Siltasaaressa käydyssä laukaustenvaihdossa. Haavoittuneiden suojeluskaartilaisten joukossa oli muun muassa vapaaherra Gustaf Cedercreutz. Välikohtauksen aikana punakaartilaiset ottivat myös kaksi vankia, joista toinen oli professori Gustaf Nyström.
Kulttuuri
Hakaniemen mellakkaa kuvataan Eino Leinon vuonna 1907 ilmestyneessä romaanissa Jaana Rönty. Kirjan loppukohtauksessa poliisin raiskaamaksi joutunut nimihenkilö riemuitsee surmansa saaneiden kansalliskaartilaisten ruumiiden ympärillä niitä kostonhimoisesti potkien.
San Remon Grand Prix
Gran Premio Automobilistico di San Remo, tunnettu yleisemmin San Remon Grand Prix, toimi Grand Prix'n / Formula 1:n sekä moottoripyörien kisanäyttämönä. Kilpailu järjestettiin Luoteis-Italiassa sijaitsevassa San Remon kaupungissa vuosina 1937-1972. Ensimmäinen Grand Prix järjestettiin vuonna 1937 katuratana San Remon kaduilla, jolloin se tunnettiin nimellä San Remo Circuit (Circuito di San Remo, virallinen nimi Circuita Stracittadino di San Remo) ja vuosina 1947-1972 Ospedalettin katuratana.
Bosnian sodan keskitysleirit
Bosnian sodan keskitysleirit olivat eri kansojen, melkein aina serbien ja kroaattien muita kansoja varten perustamia vankileirejä Bosnian sodassa vuosina 1992–1995. Näihin vangittuja ihmisiä muun muassa surmattiin, hakattiin, kidutettiin, raiskattiin, muuten kohdeltiin kaltoin ja pidettiin nälässä. Tunnettuja serbien pitämiä leirejä olivat esimerkiksi Manjacan, Omarskan ja Trnopoljen leirit.
Bosnian sodan aikaisia keskitysleirejä
Alla lueteltu joitain tunnetuimpia pitämiä keskitysleirejä bosnian sodassa vuonna 1992–1995.
Serbien pitämiä
Kroaattien ja/tai muslimien pitämiä
Kroaattien pitämiä:
Muita:
Boronihapot
Ominaisuudet
Rakenteeltaan boronihapot ovat tasomaisia ja booriatomi on sp2-hybridisoitunut. Boronihapot muodostavat oligomeerejä vetysidoksien välityksellä. Huoneenlämpötilassa ryhmän yhdisteet ovat tyypillisesti valkoisia kiteisiä aineita, jotka liukenevat hyvin veteen. Kuumennettaessa boronihappoja niistä eliminoituu vettä ja muodostuu rengasrakenteisia anhydridejä boroksiineja. Vesiliuoksessa yhdisteet ovat heikosti happamia ja niiden happamuus on verrattavissa fenolien happamuuteen. Aryyliboronihapot ovat alkyylijohdannaisia happamampia. Boronihapot eivät useinkaan luovuta protonia vaan ovat Lewis-happoja ja kykenevät vastaanottamaan elektroniparin.
Valmistus
Boronihappoja valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1860, kun Frankland pelkisti trietyyliboraattia ja muodostunut organoboraani hapettui hitaasti huoneenlämpötilassa hapen vaikutuksesta etyyliboronihapoksi. Boronihappoja voidaan valmistaa hapettamalla boraaneja, joita saadaan esimerkiksi alkeeneista hydroboraatiolla. Boronihappoja voidaan valmistaa myös muun muassa organometalli- tai organohalogeeniyhdisteen ja boraattiesterin välisellä reaktiolla.
DNA-kasaus
DNA-kasaus (engl. DNA assembly) on molekyylibiologian työmenetelmä, jossa voidaan yhdistellä useita eri lähteistä peräisin olevian geenijaksoja samanaikaisesti. Perinteisessä yhdistelmä-DNA-tekniikassa käytetään restriktio- ja ligaasientsyymejä uusien DNA-yhdistelmien rakentamiseen. Perinteiset menetelmät soveltuvat huonosti usean DNA-osan samanaikaiseen yhdistämiseen. Uudemmissa DNA:n kasausmenetelmissä, kuten esimerkiksi Gibson assembly, ei käytetä restriktioentsyymejä ja ne voidaan automatisoida. DNA:n kasausmenetelmiä käytetäänkin synteettisessä biologiassa tehostamaan uusien biologisten laitteiden rakentamista.
Bodominjärven murhat
Bodominjärven murhat ovat Suomen rikoshistorian tunnetuimpia tapauksia. Helluntaina 5. kesäkuuta 1960 espoolaisen Bodominjärven rannalla telttaretkellä olleet 15-vuotiaat Maila Irmeli Björklund ja Anja Tuulikki Mäki sekä 18-vuotias Seppo Antero Boisman surmattiin heidän nukkuessaan teltassaan murskaamalla heidän kallonsa lyömällä todennäköisesti isolla kivellä. Seurueeseen kuulunut neljäs nuori, silloin 18-vuotias Nils Gustafsson löytyi teltan päältä pahoin loukkaantuneena.
Love on the Wing
Love on the Wing on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jesse Colin Youngin studioalbumi vuodelta 1977.
Bodominjärven murhat
Surmateot jäivät tuolloin selvittämättä laajasta tutkinnasta huolimatta, ja surmaajasta esitettiin useita erilaisia teorioita. Henkiin jäänyt Gustafsson pidätettiin epäiltynä murhista vuonna 2004, mutta hän sai vapauttavan tuomion seuraavana vuonna. Bodominjärven murhien tekijää ei ole saatu selville.
Älä kieltäydy kahdesti
Älä kieltäydy kahdesti (Never Say Never Again) on vuonna 1983 valmistunut James Bond -elokuva, jota ei yleensä lasketa viralliseen Bond-jatkumoon, koska elokuvan tuotti Warner Bros. eikä muut Bond-elokuvat tuottanut EON Productions. Elokuvassa ei myöskään nähdä Desmond Llewelynin esittämää Q-hahmoa eikä perinteisiä taiteellisia alkutekstejä.
Bodominjärven murhat
Tapahtumien kulku
Ammattikoulussa opiskelleet Maila Irmeli Björklund ja Anja Tuulikki Mäki sekä valimo-oppilaat Nils Wilhelm Gustafsson ja Seppo Antero Boisman lähtivät lauantaina 4. kesäkuuta vuonna 1960 poikien moottoripyörillä telttaretkelle Espoon Högnäsiin Bodominjärven etelärannalle, lähelle Oittaan kartanon maita. He pystyttivät telttansa alkuillasta paikallisen uimarannan lähellä sijainneeseen niemeen. Nuoret viettivät iltaa ja kävivät puolenyön maissa nukkumaan, mutta heräsivät ilmeisesti uudelleen parin tunnin unen jälkeen. Pojat kävivät tuolloin onkimassa, minkä jälkeen käytiin uudelleen lepäämään.
Love on the Wing
Kappaleet
Kappaleet ovat Jesse Colin Youngin tekemiä ja Pigfoot Musicin (ASCAP) julkaisemia ellei toisin ole mainittu. Kappaleiden sanat on painettu LP-levyn suojakuoreen. "Higher & Higher" on omistettu Montereyn niemimaalle.
Älä kieltäydy kahdesti
Elokuva perustuu Ian Flemingin romaaniin Pallosalama, josta Terence Young on ohjannut elokuvan Pallosalama vuonna 1965. Älä kieltäydy kahdesti -elokuvan on ohjannut Irvin Kershner, ja James Bondia siinä näyttelee Sean Connery 12 vuoden tauon jälkeen.
Bodominjärven murhat
Tapahtumien kulku
Murhaaja iski mitä ilmeisimmin helluntaipäivänä 5. kesäkuuta varhain aamulla uhrien nukkuessa. Kaikki neljä saivat pään seudulle tylppiä iskuvammoja. Lisäksi Boismania ja Björklundia puukotettiin, jälkimmäistä yli kymmenen kertaa. Sekä Boismanin, Björklundin että Mäen ensisijaisena kuolinsyynä pidetään kallonmurtumaa ja sen seurauksena syntynyttä aivojen ruhjevammaa. Gustafssonilla, ainoalla henkiin jääneellä, oli muun muassa useita murtumia pään alueella. Häntä oli lyöty ilmeisesti kivellä leukaan ja takaraivoon. Hänelläkin epäiltiin aivovammaa. Gustafsson oli viikkoja sairaalassa ja toipui.
Love on the Wing
Muusikot
sekä
Älä kieltäydy kahdesti
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kieli poskessa tehdyksi ja Bondia rooliinsa aivan liian vanhaksi ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Bodominjärven murhat
Tapahtumien kulku
Uhrit ja romahtanut teltta löydettiin leiripaikalta sunnuntaina aamupäivällä, kun niemeen alkoi taas saapua uimareita. Puolitajuton Gustafsson vietiin sairaalaan, ja paikalle saapui tilanteen vakavuuden selvittyä runsaasti poliiseja ja kalustoa. Vielä samana päivänä järjestettiin tekijöiden tavoittamiseksi alueen teillä useita ratsioita sekä ympäristössä Suomen kaikkien aikojen suurin maastoharavointi, jonka tuloksena Espoon metsistä löydettiin 88 etsintäkuulutettua. Murhaajaa ei silti saatu kiinni.
Love on the Wing
Muusikot
Felix Pappalardi esiintyy A&M Recordsin suosiollisella luvalla.
Bodominjärven murhat
Tapahtumien kulku
Uhreilta oli viety tavaroita, muun muassa lompakot ja joitakin vaatteita. Osa vaatteista ja Nils Gustafssonin kengät löytyivät puolen kilometrin päästä kivenkolosta. Muita kadonneita tavaroita, muun muassa Seppo Boismanin nahkatakkia, ei löydetty etsinnöissä.
Tutkimuksia ja epäiltyjä
Murha-asetta ei löydetty telttapaikalta. Uhreilta katosi myös runsaasti tavaroita, joiden olinpaikka on jäänyt tähän päivään saakka epäselväksi. Näiden tiimoilta ei löytynyt johtolankoja. Gustafsson kertoi, ettei muistanut yön tapahtumista nukkumaanmenon jälkeen käytännössä mitään. Aamuyöllä lahden vastarannalla työssään ollut karjakko ja niemelle tulleet kaksi lintuharrastajapoikaa olivat nähneet liikettä niemessä, mutta havainnot olivat kaukaa. 14-vuotias onkijapoika, Olavi Kivilahti, joka oli nähnyt vaaleapuseroisen vaalean miehen menevän ohitse noin 50 metrin päästä, oli likinäköinen.
Kun verityöstä kului aikaa eikä tekijää löytynyt, poliisi käytti myös epätavallisia menetelmiä hänen etsimisekseen. Gustafsson hypnotisoitiin 2.–5. heinäkuuta 1960, ja murhapaikan lähellä varhain helluntaiaamuna liikkuneen miehen nähnyt kalastajapoika Olavi Kivilahti hypnotisoitiin viimeisen kerran kuuden vuoden kuluttua murhista. Heidän hypnoosissa antamiensa kuvausten perusteella tehtiin yksityiskohtaisiakin piirroksia epäillystä, mutta läpimurtoja ei saatu aikaan. Gustafsson kuvasi hypnoosissa miehen, joka leikkasi telttaan reiän ja hakkasi heitä puukolla ja rautaputkeksi oletetulla esineellä.
Epäillyn tekijän tuntomerkit olivat: ikä noin 20–30 vuotta, ei nuori eikä vanha; pituus noin 173–174 cm; vartalo tavallinen, tukevampi kuin Gustafsson itse; pyöreähköt kasvot; pitkä vaalea tukka ja taaksepäin kammattu; korvat tavalliset, ei ulkonevat, korvanlehti pyöreähkö; otsa: korkeahko ryppyinen epätasaisesti, ryppyjä vaakasuorassa, myös nenän päällä; silmät: suuret, väristä ei tietoa; nenä: suora joka puolelta, ei pitkä eikä lyhyt; kulmakarvat: tavalliset vaaleat; paksuhkot huulet paksuhkot; voimakas leuka; hieman ulkonevat poskiluut; lyhyt kaula; valkoiset hampaat, ei tietoa, onko poissa; kädet: paksut ja isot sormet; iho: posket punaiset; erikoistuntomerkkeinä: finnejä otsassa ja poskissa; vaatetus: paksukankainen ruudullinen tumma pusero, jossa pienet mustat napit ja pusero napitettu ylös asti; puserossa montaa väriä, ainakin mustaa ja vihreää – ja päällelyödyt rintataskut.
Murhatutkinta eli pitkään hiljaiseloa.
Epäillyt
Vuosien mittaan Bodominjärven murhista käydyssä yleisessä keskustelussa pysyi muutama epäilty.
Pauli Luoma
Aluksi poliisi etsi muun muassa uhreille kuuluneen näköistä kassia kantanutta, alueella nähtyä mustapartaista polkupyöräntaluttajaa sekä Klapinkylässä metsästä ilmestynyttä veripaitaista miestä. Mies paljastui nopeasti. Hän oli työlaitoskarkuri Pauli Kustaa Luoma, jolla kuitenkin oli alibi murhayölle. Hän oli ollut tekojen aikaan Otaniemessä.
Pentti Soininen (n. 1945–1969)
Useista omaisuus- ja väkivaltarikoksista tuomittu laitosmies Pentti Soininen tunnusti 1960-luvun lopulla 24-vuotiaana ollessaan Kuopion lääninvankilassa tehneensä Bodominjärven veriteot. Hän oleskelikin 15-vuotiaana murhayönä lähellä Bodomia ollessaan karkuteillä koulukodista. Poliisi kuulusteli häntä, mutta hänen tunnustuksilleen ei annettu juurikaan painoarvoa. Luonteeltaan Soininen oli psykopaatti, joka saattoi toimia käsittämättömän arvoituksellisesti, varsinkin alkoholin ja lääkkeiden vaikutuksen alaisena. Soinisen pitkä rikosrekisteri sisälsi varkauksia, pahoinpitelyjä ja ryöstöjä. Soininen hirttäytyi Toijalan asemalla vankikuljetuksen tauolla 1969.
Valdemar Gyllström (1909–1969)
Yksi murhien kestoepäillyistä oli Oittaalla kioskia pitänyt Karl Valdemar Gyllström. Hänen tiedettiin inhonneen telttailijoita ja käyttäytyneen aggressiivisesti. ”Kioskimiehenä” tunnettu Gyllström hukkui tai hukuttautui Bodominjärveen vuonna 1969, ja hänen kerrotaan tunnustaneen murhat juovuspäissään naapurilleen ennen kuolemaansa sanoen: ”Minä ne tapoin”. Gyllströmin on kerrottu muun muassa täyttäneen kotipihansa kaivon muutama päivä murhien jälkeen, ja siksi Gyllströmin talo ja pihamaa tutkittiin perin pohjin. Mitään raskauttavaa ei kuitenkaan löytynyt. Toisaalta on mahdollista, että ryöstetyt tavarat oli kaikki hävitetty. Muun muassa kioskimiehen vävyn on kerrottu olleen varma, että murha-ase on täytetyssä kaivossa. Poliisin mukaan kioskinpitäjällä oli murhayölle alibi, jonka oli antanut Gyllströmin vaimo. Vaimo oli kertonut valvoneensa koko yön, eikä mies ollut hänen mukaansa poistunut kotoaan. Alibin antanut vaimo kertoi kuitenkin ennen kuolemaansa, että mies oli uhannut tappaa hänet, jos hän kertoo totuuden.
Espoolainen kunnallispoliitikko Ulf Johansson julkaisi vuonna 2016 kirjan Legenden om Bodom: Århundradets mordmysterium, jossa hän väittää paikallisten tienneen kioskinpitäjän olleen murhaaja.
Hans Assmann (1923–1998)
Eniten epäilyksiä on kohdistunut KGB:n vakoojanakin pidettyyn saksalaissyntyiseen Hans Assmanniin, joka 6. kesäkuuta 1960 tuotiin Helsingin kirurgiseen sairaalaan hyvin erikoisesti käyttäytyvänä. Ihmetystä herätti myös potilaan epäsiisti olemus, muun muassa mustat kynnenaluset ja täynnä punaisia tahroja olleet vaatteet. Assmann valehteli sairaalahenkilökunnalle syyn nuhruiseen olemukseensa, mutta asuintietojaan hän ei valehdellut. Hän myös teeskenteli tajutonta ja oli aggressiivinen ja hermostunut. Assmann muistutti vaatetusta myöten kuvausta vaaleasta miehestä. Kun uutisissa kerrottiin etsintäkuulutetun tuntomerkkejä, Assmann leikkautti vaaleat hiuksensa lyhyeksi. Assmann asui viiden kilometrin päässä Espoon Bodomista, josta oli vain lyhyt matka Bodominjärven rantaan.
Assmann sopi mainiosti Nils Gustafssonin ja Olavi Kivilahden hypnoosissa myöhemmin antamiin murhaajan tuntomerkkeihin.
Kaksi onkijaa
Tuntemattomiksi jäivät Bodominjärvellä murhayönä onkineet kaksi nuorehkoa miestä. Miehet eivät koskaan ilmoittautuneet poliisille useista pyynnöistä huolimatta. Outoa oli myös se, että miehet jättivät onkimansa ahvenet rantakiville.
Tapahtumat vuosina 2004–2005
thumb|Bodominjärvi talvella. Maaliskuun lopulla 2004 poliisi yllättäen pidätti ainoan hyökkäyksestä selvinneen, nyt jo eläkeläiseksi varttuneen Nils Gustafssonin epäiltynä Bodominjärven murhista. 2. huhtikuuta 2004 Espoon käräjäoikeus määräsi Gustafssonin vangittavaksi epäiltynä kolmesta murhasta. Seuraavana päivänä lehdistö kertoi vangitun nimen.
Keskusrikospoliisi ilmoitti lokakuussa 2004, että teltasta otettujen verinäytteiden analyysi tukee niitä tietoja, joita poliisilla on epäillyn, Nils Gustafssonin osuudesta murhaan. Vangitsemisen aikoihin poliisi kertoi myös, että nykyisin tunnettu DNA-tekniikka, jota ei vielä vuonna 1960 ollut käytettävissä, oli tuonut esiin merkittäviä uusia seikkoja asiassa. Seuranneessa oikeuskäsittelyssä ei kuitenkaan veri- tai DNA-näytteistä saatu mitään oleellista uutta näyttöä sen enempää Gustafssonin puolesta kuin häntä vastaankaan.
Gustafssonin kanta on johdonmukaisesti aina tapahtumista lähtien ollut, ettei hänellä ole mitään muistikuvia niistä. Hänen näkemyksensä mukaan häneen kohdistunut pahoinpitely aiheutti aivovaurion, josta seurasi muistinmenetys. Kysymys siitä, oliko Gustafssonin kalloon todellakin kohdistunut riittävän voimakasta iskua aiheuttamaan muistinmenetyksen, oli keskeisesti esillä oikeudessa. Syyttäjät pyrkivät vähättelemään Gustafssonille aiheutuneita vaurioita ja väittivät hänen liioitelleen vammojaan.
Syyttäjäpuolen näkemyksiä
Syyttäjien mukaan Seppo Boisman ja Nils Gustafsson olivat alkoholia nautittuaan riitautuneet. Lisäksi syyttäjät väittivät, että Irmeli Björklund olisi torjunut Gustafssonin seksuaalisen lähentely-yrityksen, minkä seurauksena Gustafsson olisi suuttunut menettäen täysin itsehillintänsä. Väite on yhteydessä siihen, että Björklundin ruumista oli lyöty lääkärintodistusten mukaan viisitoista kertaa – oletettavasti puukolla.
Käsittely Espoon käräjäoikeudessa ja tuomio
Espoon käräjäoikeudessa 8. kesäkuuta 2005 vireille tulleessa ja 4. elokuuta 2005 alkaneessa oikeudenkäynnissä syyttäjät vaativat Gustafssonille elinkautista vankeusrangaistusta kolmesta murhasta. Gustafsson kiisti syytteen ja vaati sen hylkäämistä.
Käräjäoikeuden puheenjohtajana toimi laamanni Heikki Mikkola, toinen lainoppinut jäsen oli käräjätuomari Juha Lehto ja lisäksi kokoonpanossa oli neljä lautamiesjäsentä. Käräjäoikeus toimi siis jutun merkityksellisyyteen nähden luonnollisessa enimmäiskokoonpanossaan. Syyttäjinä jutussa toimivat johtava kihlakunnansyyttäjä Tom Ifström ja kihlakunnansyyttäjä Heli Haapalehto. Gustafssonia puolustivat asianajajat Riitta Leppiniemi ja Heikki Uotila. Jutussa oli yksitoista asianomistajaa, joista kuusi yhtyi syytteeseen ja vaati Gustafssonille rangaistusta. Asianomistajien avustajana oli asianajaja Heikki Lampela.
Oikeudenkäynti oli mittava. Esitutkinta-aineisto oli laaja ja sisälsi kymmeniä rikoslaboratorion verenjälki- ja DNA-jälkilausuntoja. Oikeussaliin pystytettiin nuorten tapahtuman aikana käyttämä, veren tahrima teltta. Oikeus suoritti erittäin poikkeuksellisesti katselmuksen paikan päällä maastossa, jonka ajaksi poliisi eristi alueen. Kolmea eri professoritason lääkäriä kuultiin todistajina Gustafssonin saamien vammojen laadusta.
Käräjäoikeus hylkäsi kaikki syytteet ja muut asiassa esitetyt vaatimukset 7. lokakuuta 2005 antamallaan tuomiolla. Käräjäoikeuden mukaan mikään ei osoittanut, että Gustafsson olisi syyllistynyt tekoon. Päätöksessä tyrmättiin syyttäjien esittämä teoria Gustafssonin mustasukkaisuudesta, eikä näyttö edes kokonaisuudessaan osoittanut häntä syylliseksi. Lisäksi ulkopuolinen silminnäkijähavainto puhui ulkopuolisen tekijän puolesta.
Oikeusoppineet kehuivat Bodom-tuomion perusteluja ja arvelivat, että selkeä tuomio saattaa vaikuttaa syyttäjän arvioon siitä, kannattaako tuomiosta valittaa hovioikeuteen. Käräjäoikeuden yksimielisestä päätöksestä ei valitettu, joten se tuli lainvoimaiseksi.
Gustafssonin lehdistötilaisuus ja keskusrikospoliisin kanta
Oikeudenkäynnin alkaessa Gustafsson piti yhden harvinaisista lehdistötilaisuuksistaan. Tilaisuudessa toimittajat riepottelivat hänen logiikkansa ristiriitaa, kun hän toisaalta ilmoitti, ettei hän muista tapahtumista mitään, mutta toisaalta muistaa tapahtumista varmuudella sen, ettei hän ole surmannut kolmea retkitoveriaan. Gustafsson ei ryhtynyt selittelemään logiikkaansa, vaan tokaisi: ”Olen syytön ja sillä sipuli.”
Keskusrikospoliisi olisi halunnut pitää Gustafssonin vangittuna oikeudenkäynnin ajan paonvaaran vuoksi sekä tutkinnallisista syistä. Käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi keskusrikospoliisin vaatimuksen 28. toukokuuta 2004, joten Gustafssonin vapaudenmenetys kesti vain 59 päivää, eikä koko oikeudenkäynnin ajan. 28. maaliskuuta 2004 alkaneesta Gustafssonin vangitsemisesta oli tuomiota julistettaessa kulunut 524 päivää.
Asian tutkijan todistuksesta
Ehkä eniten huomiota sai kuitenkin keskusrikospoliisin tutkijan todistus. Hän tuli kuultavaksi oikeuteen todistajana ja kertoi – vastoin kaikkea esitutkintamateriaaliin virallisesti merkittyä – että Gustafsson olisi tultuaan vangituksi ja selliosastolle mennessään sanonut: ”Tehty mitä tehty, viisitoista vuotta tuli”, minkä tutkija ilmoitti käräjäoikeudessa käsittävänsä surmatekojen tunnustukseksi.
Gustafssonin mukaan hän itse ei muistanut sanoneensa tutkijan väittämällä tavalla ja että jos näin on tapahtunut, kysymys on voinut olla huulenheitosta.
Käräjäoikeus kuitenkin katsoi, että tutkijan kertoman lausuman tarkka sisältö ja asiayhteys jäi selvittämättä. Lisäksi oikeus lausui: ”Se, että väitetty lausuma ei ole johtanut mihinkään toimenpiteisiin osoittaa, että vaikka Gustafsson olisikin lausuman sanonut, se ei ole ollut mikään todellinen kannanotto syyllisyyteen ja että [tutkijakin] on tuolloin asian näin käsittänyt”.
Korvaukset vapaudenmenetyksestä
Gustafsson haki korvausta vapaudenmenetyksen hänelle aiheuttamista kärsimyksistä. Valtio olisi myöntynyt 19 200 euron korvauksiin. Valtion ja Gustafssonin välillä käydyissä neuvotteluissa osapuolet pääsivät yksimielisyyteen 44 900 euron korvauksesta.
Gustafssonin saama korvaus perustuu lakiin syyttömästi vangitun oikeudesta saada korvauksia valtion varoista vapauden menetyksen johdosta (Laki 31.5.1974/422). Lain perusteella maksettujen korvausten määrässä on ollut huomattavaa hajontaa. Korvausten määrä ei ole juuri ollut itsenäisenä kysymyksenä ratkaistavana ylemmissä oikeusasteissa, vaan pelkästään muiden oikeudellisten kysymysten liitännäisinä, esimerkiksi tapauksissa KKO 1991:128, 1993:63 ja 1993:152. Näissä tapauksissa on käsitelty pääasiassa sitä, onko hakija ollut oikeutettu ylipäätään samaan korvausta ja vain sen vuoksi siihen liitännäisenä kysymystä korvauksen määrästä. Kysymys Gustafssonin saaman korvausmäärän kohtuullisuudesta on sen vuoksi vertailukohtien puuttuessa hankala.
Gustafssonin oikeudenkäynti mediassa
Lähes Kyllikki Saaren murhan kaltaisen yleisökiinnostuksen saavuttanutta juttua varten Ilta-Sanomissa laadittiin 24 eri lööppiä 3.4.2004—8.10.2005. Myös Iltalehden lööpitys oli runsasta. Otsikoita olivat muun muassa: ”Vangittu: Olen syytön!” (5. huhtikuuta 2005) ja ”Poliisi lavasti Bodomin surmat” (2. kesäkuuta 2004), jolla viitattiin siihen, että poliisi rakensi surmateltan oikeuden nähtäväksi verijälkien selittämistä varten, sekä ”Poliisi on varma: Bodomin murhat on ratkaistu” (2. lokakuuta 2004). Jyrkkiä lausuntoja antoi iltapäivälehdissä myös entinen syyttäjä Ritva Santavuori, jonka mukaan käräjäoikeudella ei ollut kapasiteettia päätöksessään punnita sekä puolesta että vastaan, vaan että päätös on huonosti perusteltu. Santavuori arvosteli ratkaisua merkillisenä erityisesti sen osalta, että käräjäoikeuden mielestä tutkinnanjohtaja ei ollut pitänyt lausumaa ”tehty mitä tehty” todellisena kannanottona syyllisyyteen.
Populaarikulttuurissa
Suomalainen metalliyhtye Children of Bodom oli nimetty Bodominjärven mukaan.
Vuonna 2020 ensi-iltansa saanut Murhan dna -televisiosarja seuraa, kuinka maailmanmaineeseen noussut DNA-tutkija Jari Louhelainen ja Bodomin murhista intohimoisen kiinnostunut taksikuski Kenneth Cederberg selvittävät Bodomin murhien mysteeriä.
Turkkilainen angora
Turkkilainen angora on kissarotu, joka on kotoisin Ankaran vuoristoseudulta, jonka nimi ennen oli Angora. Jo 1400-luvulta tunnettu kissarotu on yksi vanhimmista.
Ulkonäkö
Turkkilaisen angoran jalostuksessa on korostettu erisävyisiä silmiä, mutta nykyään jalostuksessa sallitaan kaikki värit. Silmät ovat hieman vinot, ja korvat kohtuullisen suuret. Pää on kiilanmuotoinen ja otsaa kohti levenevä. Korkealle päälaelle sijoittuneiden korvien kärjissä on yleensä tupsut. Turkkilaisen angoran tulee näyttää viehkeältä ja ylväältä. Se kuuluu puolipitkäkarvaisiin kissoihin, joista sen karva on lyhimmästä päästä. Karva on hieman pidempää kaulassa, mahassa ja hännässä. Turkki on sileä ja silkkinen, sillä aluskarvaa ei ole juuri ollenkaan ja karvanlähtö on melko vähäistä.
Turkkilainen angora on liikkuvainen kissa. Se on rakenteeltaan notkea ja siroudestaan huolimatta lihaksikas. Se on vartaloltaan keskikokoa ja sopusuhtainen. Jalat ovat pitkät ja hoikat, takajalat hiukan korkeammat kuin etujalat. Naaraat painavat yleensä 2,5–4 kg, ja urokset ovat jonkin verran naaraita suurempia (4–6 kg painoltaan).
Luonne
Turkkilainen angora on yksi maailman lempeimmistä kissaroduista. Se on luonteeltaan hyvin seurallinen ja vielä vanhanakin utelias. Turkkilaista angoraa pidetään useimmiten yhden ihmisen kissana mutta toki se antaa huomiota muillekin.
Avaruusvalssi
Avaruusvalssi on suomalaisen Toni Rossi ja Sinitaivas -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1994.
Levyn on julkaissut Audiovox Records. Tuottajina ovat olleet T.T. Oksala ja yhtye itse. Äänityksestä ja miksauksesta on huolehtinut Oksala Finnvoxin studioilla. Kasettimasteroinnin on tehnyt Jussi Salmela Kasettilinja-yhtiöstä.
Levykannen yhtyekuvan on ottanut Jouko Lehtola Flaming Star -yhtiöstä. Kannen ulkoasun on suunnitellut Jani ja valmistanut Uudenmaan Ammattipaino Oy.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Toni Rossi & Sinitaivas. Kaikki kappaleet sanoittanut Kari Kukkola.
Futsalin pelipaikat
pienoiskuva|Futsalin pelipaikat. alt=|pienoiskuva|200x200px|Kansainväliset nimitykset futsalin pelaajarooleille. Tässä artikkelissa on kuvattu Futsalin tyypillisimmät pelaajaprofiilit ja näiden pelipaikat kentällä.
Futsalottelussa kentällä pelaa yksi maalivahti ja neljä kenttäpelaajaa kummastakin pelaavasta joukkueesta. Futsalissa pelaajien pelipaikat eivät ole yhtä jäykästi rajattuja kuin jalkapallossa ja yksittäisen pelaajan pelipaikka ja rooli voivat vaihtua ottelun aikana useasti. Futsalissa jokaisen kenttäpelaaja tulee hyökätä, puolustaa ja liikkua koko kentän alueella.
Maalivahti eli goleiro
alt=|pienoiskuva|Futsalmaalivahti [[Juha-Matti Savolainen maaottelussa Espanjaa vastaan 2.4.2018|270x270px]] Maalivahdin eli goleiron pääasiallinen tehtävä on puolustaa omaa maaliaan torjumalla vastustajapelaajien vetoja. Kuten maalivahti jalkapallossa, goleiro on ainoa pelaaja, joka saa koskea käsillään palloon pelitilanteessa, kuitenkin vain oman kenttäpuoliskon rangaistusalueella eli maaliviivasta piirretyn 6m kaaren sisäpuolella.
Jalkapallomaalivahdille tyypillisten hallittujen torjuntojen tekeminen on futsalissa harvinaisempaa. Pienemmän pelikentän ja pelin nopeamman luonteen vuoksi futsalmaalivahdilta edellytetään korostuneesti taitoa peittää vastustajan vetosuuntia ja kykyä liikkua aktiivisesti ennakoiden vetojen tielle. Futsalissa valtaosa vedoista lähtee verrattain läheltä maalia ja maalivahtia. alt=|pienoiskuva|Maalivahti peittämässä hyökkääjän vetoa.
Maalivahdin keskeisiä taitoja futsalissa on torjuntatyöskentelyn ohella myös pelin avaaminen heittämällä (maaliheitoista ja torjunnan jälkeen) sekä jalalla pelaaminen. Useimmat futsalmaalivahdit eivät käytä maalivahdinhanskoja, koska niiden koetaan haittaavan pallon heittämistä. Futsalmaalivahdin tuleekin kyetä heittämään palloa suhteellisen tarkasti ja nopeasti koko kentän alueelle. Nopea ja tarkka heittopeli korostuu jos joukkueen hyökkääjänä pelaa pivot.
Futsalin pelin kehittyminen on viime vuosina korostanut erityisesti jalalla pelaamisen hallitsevia maalivahteja. Maalivahdin rooli on laajentunut "puhtaasta torjujasta" aktiivisemmin peliin osallistuvaksi "viidenneksi kenttäpelaajaksi". Kuvaavina esimerkkeinä tästä kehityskulusta on Kampuksen Dynamon ja Suomen maajoukkueen maalivahti Juha-Matti Savolainen tai Kazakstanin maajoukkueen maalivahti Higuita, jonka kyky pelata pallollisena on muokannut Kazakstanin maajoukkueen pelitapaa huomattavasti.
Palautussääntö ja sen vaikutus maalivahdin rooliin
Futsalissa maalivahdin peliin osallistumista on selkeästi rajattu verrattuna jalkapalloon. Sääntörajoitusten johdosta futsalmaalivahdin rooli pelissä eroaa jalkapallomaalivahdista. Futsalissa maalivahdin avattua pallo peliin (tyypillisesti maaliheitosta), hän ei saa koskea siihen uudestaan omalla kenttäpuoliskollaan ennen kuin pallo on osunut vastustajaan. Mikäli peliväline kuitenkin palautetaan maalivahdille ennen tätä, tuomitaan vastustajalle epäsuora vapaapotku. Toisekseen mikäli maalivahti pitää palloa hallussaan käsissään tai jaloin omalla kenttäpuoliskollaan yli neljä sekuntia (mukaan lukien maaliheitto), tuomitaan vastustajalle epäsuora vapaapotku. Vapaapotku suoritetaan rikepaikasta tai sitä lähimmästä paikasta rangaistusalueen rajalta, jos rike tapahtui rangaistusalueen sisällä.
"Reikäpaitamaalivahti"
alt=|pienoiskuva|Paco Sedano (ESP) Futsalissa maalivahdin peliin osallistumista on säädelty pelivälineen palauttamisen ja sen halussapitoajan suhteen vain joukkueen omalla kenttäpuoliskolla. Nämä kaksi sääntöä eivät kuitenkaan ole voimassa vastustajan kenttäpuoliskolla, mikä mahdollistaakin nk. reikäpaitamaalivahdin käyttämisen pelitaktisena elementtinä. Reikäpaitamaalivahti on perinteisen maalivahdin tilalle vaihdettu kenttäpelaaja (joka on siis kuitenkin sääntöjen puitteissa yhtälailla maalivahti), joka siirtyy pelaamaan vastustajan kenttäpuoliskolle jättäen maalinsa vartioimatta ja muodostaen 5-4 ylivoimatilanteen joukkueelleen. Vastustajan kenttäpuoliskolla maalivahti saa siis pitää palloa hallussaan yli neljä sekuntia ja hänelle voidaan myös palauttaa pallo ilman vastustajan kosketusta. Tyypillisesti reikäpaitamaalivahtia-taktiikkaa käytetään ottelun loppupuolella, kun tappiolla oleva joukkue pyrkii tasoittamaan ottelun.
Puolustaja tai Pohjapelaaja eli fixo tai cierre
Puolustaja sijoittuu kenttäpelaajista alimmaksi. Puolustajan eli fixon pääasiallinen tehtävä on varjella omaa maalia mutta myös ohjata oman joukkueensa peliä. Fixo saattaa nousta myös hyökkäyksissä mukaan, ja etenkin kulmapotkuissa fixoa käytetään usein. Pohjapelaajalta edellytetään hyvää pelikäsitystä, taktista silmää ja varmuutta pallollisessa pelissä.
Laituri eli ala
alt=|pienoiskuva|[[Ricardinho (futsalpelaaja)|Ricardinho (POR) Laitapelaaja]] Laituri eli ala pelaa sekä hyökkäyksen että puolustuksen tukena riippuen siitä, kummassa päässä pallo on. Laiturin rooliin kuuluu paljon juoksemista ylös ja takaisin alas. Kokonaisvaltaisen pelaamisen lisäksi laitapelaajan roolissa korostuu pallon kuljettaminen ja vastustajan pelaajien haastaminen 1v1 tilanteissa.
Hyökkääjä eli pivot tai pivo
Hyökkääjän eli pivotin tai pivon rooli on hyvin samanlainen kuin jalkapallossa keskushyökkääjällä. Pivotin rooliin kuuluu pysytellä lähellä vastustajan maalia ja tarjota joukkuetovereilleen syöttömahdollisuuksia ja kamppailla pallosta vastustajan puolustajien kanssa.
Pivot osallistuu joukkueensa puolustuspeliin prässäämällä vastustajan pallollista pelaajaa.
Universal
Joskus monipuolisesti kentällä liikkuvaa ja joustavasti roolitustaan vaihtavaa futsalpelaajasta käytetään myös nimitystä universal. Universal on taktisesti ja teknisesti haastava, mutta myös vastustajalle kannalta hankala rooli.
Brian Glynn
Glynn pelasi viimeiset juniorikautensa WHL:n Saskatoon Bladesissa, jota hän edusti kaudet 1984–1987. Calgary Flames varasi hänet NHL:ään varaustilaisuudessa 1986, mutta hän pelasi kuitenkin Saskatoonissa vielä kauden 1986–1987. Tulokaskaudellaan, 1987–1988, Glynn pelasi Calgaryssä 67 ottelua. Seuraavalla kaudella Glynnin otteet heikkenivät, ja hän joutui tyytymään vain yhdeksään NHL-otteluun. Calgary lähettikin hänet farmiin IHL-seura Salt Lake Golden Eaglesiin, jota edusti suurimmaksi osaksi myös kaudella 1989–1990. Keväällä 1990 Glynn valittiin IHL:n tähdistökentälliseen ja palkittiin Governor's Trophyllä IHL:n parhaana puolustajana.
Kauden 1990–1991 Glynn aloitti vielä Salt Lakessa, mutta hänet kaupattiin pian Minnesota North Starsiin vaihdossa František Musiliin. Minnesotassa hän pelasi loppukauden aikana 66 NHL-ottelua. Kesken kauden 1991–1992 Glynn kaupattiin jälleen, kun Minnesota lähetti hänet Edmonton Oilersiin vaihdossa Brad Shaw'hon. Edmontonissa Glynn pelasi puolitoista kautta. Juuri ennen kauden 1993–1994 alkua hän siirtyi Ottawa Senatorsiin vaihdossa kahdeksannen kierroksen varausoikeuteen vuoden 1994 varaustilaisuudessa.
Glynn pelasi Ottawassa 48 ottelua, kunnes Vancouver Canucks otti puolustajan siirtolistalta. Vancouverissa hän pelasi loppukauden. Ennen kauden 1994–1995 alkua Hartford Whalers otti hänet waiver draftissa. Hartfordissa Glynn pelasi kaksi täyttä kautta. Kaudella 1996–1997 Glynn pelasi vain yhden ottelun Hartfordissa, kun hänet kaupattiin Detroit Red Wingsiin. Hän oli osa suurta kauppaa, jossa Detroit hankki hänen lisäkseen Brendan Shanahanin ja antoi Hartfordille Paul Coffeyn, Keith Primeaun ja kesän 1997 ensimmäisen kierroksen varausvuoron. Detroitissa Glynn ei pelannut otteluakaan vaan edusti loppukauden IHL:n San Antonio Dragonsia.
Glynn siirtyi Saksan DEL-liigaan kaudeksi 1997–1998. Hän pelasi kauden Kölner Haiessa, jonka väreissä pääsi pelaamaan Saksan pääsarjan lisäksi European Hockey Leagueta. Glynn lopetti uransa keväällä 1998.
J. V. Snellmanin kotimuseo
J. V. Snellmanin kotimuseo on Kuopion keskusta-alueella, Väinölänniemen kaupunginosassa sijaitseva kotimuseo. Museossa on esillä J. V. Snellmanin (1806–81) perheen kotitaloa kalustuksineen ja esineistöineen. Snellman asui Kuopion vuosinaan (1845–49) pääsääntöisesti tässä talossa. thumb|left|J. V. Snellmanin kotitalo ennen kunnostustöitä (1981).
Stadin derby
thumb|HIFK–HJK 23. toukokuuta 2017. Stadin derby on nykyisin käytettävä nimitys kahden helsinkiläisen jalkapallojoukkueen, HIFK:n ja HJK:n, kohtaamisista. Helsingin paikalliskamppailu tunnetaan muiden paikalliskamppailujen tapaan derby-otteluna. Enemmän kauden aikana Stadin derbyistä pisteitä kerännyt joukkue voittaa kauden päätteeksi Stadin herruuden, josta osoituksena jaetaan voittaneelle joukkueelle 1920–1930-lukujen vaihteesta jaettu pokaali. Tasapisteissä Stadin herruuden ratkaisee maaliero. Molempien joukkueiden jalkapallojaostot on perustettu vuonna 1907. Yhteensä joukkueet ovat voittaneet 36 jalkapallon Suomen mestaruutta. Seurat ovat kohdanneet toisensa myös jääpallossa, jääkiekossa ja sekä naisten että miesten käsipallossa.
J. V. Snellmanin kotimuseo
Kotimuseona toimiva aumakattoinen rakennus on valmistunut 1827 ja tunnettiin Oppmanin talona. Se on rapattu hirsirakennus, jossa J.V. Snellman asui 1845–1849. Rakennus edustaa 1800-luvun puolivälin kuopiolaista säätyläisperheen asuintaloa. Snellman toimi Ylä-alkeiskoulun rehtorina Kuopiossa 1843–1849. Samoina vuosina hän toimitti suomenkielistä Maamiehen Ystävää ja ruotsinkielistä Saimaa sekä sittemmin Litteraturbladetia. Snellmanin kotitalo kunnostettiin vuonna 1981. Rakennus kuuluu osana Kuopion Snellmanin puiston, tuomiokirkon ja puukorttelien nimellä tunnettuun valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön (RKY) ja sijaitsee myös Kuopion kansallisen kaupunkipuiston alueella.
Stadin derby
Joukkueet kohtasivat toisensa pääsarjatasolla 23.4.2015 ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1972. Ottelu päättyi tasan 1-1. Vuodesta 2015 lähtien Stadin derbyjä on pelattu Töölön jalkapallostadionilla.
J. V. Snellmanin kotimuseo
Museo on avoinna Snellmanin päivänä 12.5. ja ryhmille sopimuksen mukaan ympäri vuoden.
Stadin derby
Historia
Seurojen välinen kilpailu juontaa alkujaan 1900-luvun alun yhteiskunnallista luokka- ja kielijakoa: HIFK edusti ruotsinkielistä keskiluokkaa ja HJK suomenkielistä keskiluokkaa. Vielä tuolloin ja ison osan 1900-luvusta Helsingin jalkapalloa hallitsi "neljä suurta": HIFK, HJK, KIF ja HPS. Jako eri kielisiin ja eri yhteiskuntaluokkiin on kuitenkin tähän päivään mennessä hälventynyt suuresti ja molemmilla joukkueilla on sekä ruotsinkielisiä että suomenkielisiä kannattajia. HJK:n pelaajat tulivat pitkälti kantakaupungin suomenkielisistä kouluista ja seura profiloitui myöhemmin myös Töölön joukkueeksi kun taas HIFK värväsi pelaajia Pitkänsillan eteläpuolisista ruotsinkielisistä kouluista. Hakaniemessä sijaitseva Pitkäsilta jakoi tuolloin eteläpuoliseen "porvarilliseen" ja pohjoispuoliseen "työläisten" Helsinkiin. Kielikysymys oli tuon ajan Suomessa vielä erittäin tärkeä ja HIFK:n ja HJK:n välille syntyikin tuolloin välittömästi kilpailua.
Japanin ortodoksinen kirkko (Moskovan patriarkaatti)
Japanin ortodoksinen kirkko 日本ハリストス正教会 Nihon Harisutosu Seikyōkai) on Japanissa toimiva autonominen osa maailmanlaajuista ortodoksista kirkkoa.Se kuuluu autonomisena eli itsehallinnollisena kirkkokuntana Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen.
Stadin derby
Historia
Ensimmäisen kerran joukkueet kohtasivat insinööri Townsendin järjestämässä turnauksessa 9. toukokuuta vuonna 1909. Voittajaksi selviytyi tuolloin HIFK lukemin 7-0. Suuret voittonumerot ovat kuitenkin olleet lähinnä poikkeuksia joukkueiden välisissä kamppailuissa. Seuraava joukkueiden välinen kamppailu pelattiin kaksi viikkoa tämän jälkeen, jolloin HIFK voitti ottelun 1-0.
Japanin ortodoksinen kirkko (Moskovan patriarkaatti)
Historia
Kirkon historia alkaa vuodesta 1861, jolloin nuori venäläinen pappismunkki Nikolai Kasatkin saapui Japaniin. Hänen tehtävänään oli toimia Venäjän konsulaatin pappina Hakodatessa. Hän alkoi kuitenkin nopeasti tehdä lähetystyötä japanilaisten keskuudessa. Hän kastoi ensimmäiset käännynnäiset vuonna 1868. Venäjän pyhä synodi tuki hänen työtään ja perusti virallisen lähetyksen Japaniin vuonna 1871. Kun Japanin kristinuskon vastaiset lait kumottiin vuonna 1873 alkoi lähetystyö nopeasti laajeta. Nikolai alkoi rekrytoida syntyperäisiä japanilaisia papeiksi ja johti Uuden testamentin ja monien liturgisten kirjojen kääntämistä japanin kielelle. Hänet vihittiin piispaksi vuonna 1880, ja samana vuonna hän oli perustamassa pappisseminaaria. Hän myös johti Pyhän Ylösnousemuksen katedraalin rakentamista, joka valmistui 1891. Kun Nikolai kuoli vuonna 1912, oli noin 30 000 japanilaista kastettu ortodoksiseen uskoon. Nikolain keskeisen roolin Japanin ortodoksisen kirkon syntymisessä vuoksi Venäjän ortodoksinen kirkko kanonisoi hänet vuonna 1970.
Stadin derby
Historia
Ensimmäisen kerran jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin vuonna 1908. Sekä HIFK että HJK olivat kilpailussa mukana, mutta molempien menestys jäi vaatimattomaksi. Syksyllä 1909 joukkueet kohtasivat SM-kilpailussa ensimmäisen kerran. HIFK voitti Kaisaniemessä pelatun ottelun 2-1, mutta HJK:n tekemän protestin jälkeen ottelu määrättiin pelattavaksi uudelleen. Eläintarhan uudella jalkapallokentällä pelattu ottelu päättyi myöskin HIFK:n voittoon lukemin 3-1.
Japanin ortodoksinen kirkko (Moskovan patriarkaatti)
Historia
Ortodoksisuus Japanissa tuli nopeasti paikalliseksi ilmiöksi, mikä auttoi sitä selviämään Venäjän ja Japanin välisistä konflikteista huolimatta. Koska yhteistyö Venäjän ortodoksisen kirkon kanssa tämän ollessa kommunistien alaisuudessa oli hankalaa, asettui Japanin ortodoksinen kirkko vuosina 1945-1970 Amerikan ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Venäjän ortodoksisen kirkon myöntäessä Amerikan ortodoksiselle kirkolle autokefalian vuonna 1970 palautti se Japanin Venäjän alaisuuteen, jolloin Moskovan patriarkka myönsi Japanille autonomian. Tämän vuoksi Japanin ortodoksisen kirkon johtajan valinta on hyväksytettävä Moskovan patriarkalla, mutta muut piispansa kirkko voi valita ja asettaa ilman erillistä hyväksyntää. Vuonna 1972 valittiin kirkolle ensimmäinen syntyperäinen japanilainen metropoliitta, Theodosius.
Metropoliitta Theodosius kuoli 9. toukokuuta vuonna 1999. 6. toukokuuta vuonna 2000 Japanin ortodoksinen kirkko valitsi piispa Danielin uudeksi kirkon johtajaksi. Moskovan ja koko Venäjän patriarkka Aleksei II hyväksyi valinnan ja matkusti henkilökohtaisesti Japaniin asettamaan uuden metropoliitan virkaansa 14. toukokuuta 2000. Tämä oli ensimmäinen kerta koskaan, kun Moskovan patriarkka vieraili Japanissa.
Stadin derby
Historia
Seuraavina vuosina joukkueet kohtasivat SM-kilpailussa säännöllisesti, mutta voimasuhteet alkoivat kehittyä Klubin hyväksi. Ottelut olivat kuitenkin hyvin tasaisia, mitä kuvastaa hyvin kausi 1911, jolloin HJK voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Välierissä HIFK:ta vastaan pelattiin kaksi uusintaottelua, ennen kuin HJK eteni lopulta jatkoon. Seuraavina vuosina kesän 1912 olympialaisissa neljänneksi sijoittunut Suomen jalkapallomaajoukkue koostui lähes yksinomaan HIFK:n ja HJK:n pelaajista, mikä kuvasti joukkueiden valta-asemaa. Samana syksynä kaudella 1912 HJK voitti Suomen mestaruuden. Vuodet 1911-1925 olivat HJK:lle kulta-aikaa, jonka aikana joukkue voitti yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta. HIFK oli SM-loppuottelussa yhteensä neljä kertaa, häviten niistä jokaisen.
Vuodesta 1930 lähtien jalkapallon Suomen mestaruudesta pelattiin sarjamuotoisena aikaisemman cup-kilpailun sijaan. Sarjajärjestelmä osoittautui HIFK:lle suotuisammaksi sen voittaessa 1930-luvulla neljä Suomen mestaruutta. HJK oli tuolloin pudonnut kärjen vauhdista ja HIFK:n suurin vastustaja olikin tuolla vuosikymmenellä HPS, jonka ydinaluetta oli Helsingin Vallila. Klubi putosi kaudella 1931 SM-sarjasta, mutta palasi kuitenkin nopeasti pääsarjaan menestyksen jäädessä kuitenkin vaisuksi. HJK palasi kuitenkin huipulle voittaessa mestaruuden vuosina 1936 ja 1938. Klubin joukkueessa vaikutti tuolloin viisinkertainen maalikuningas Aatos Lehtonen. Lehtonen teki ottelun ainoan maalin HIFK:n ja HJK:n kohdatessa syksyllä 1936. Tämä oli ensimmäinen kerta kun HJK oli voittanut HIFK:n SM-tasolla sitten vuoden 1922.
Sotavuosina jalkapallon kilpailutoimintaa pyrittiin pitämään yllä, vaikka olosuhteet eivät olleet hyvät. Joukkueet kohtasivat tuolloin toisensa kolmasti, viimeisen kerran syyskuussa 1943. HIFK voitti ottelun 4-2 Holger Salinin tehdessä ottelussa hattutempun. Salin menehtyi rintamalla vain muutamaa viikkoa myöhemmin. Joukkueet kohtasivat sodan jälkeen toisensa ensin Suomensarjassa ja sitten kaudella 1946 SM-tasolla. HIFK voitti tuona vuonna HJK:n 7-1 ja voitti kaudella Suomen mestaruuden. Kauden 1949 päätteeksi SM-tasolta tippui kolme helsinkiläistä joukkuetta: HIFK, HJK ja HPS.
HJK palasi SM-tasolle vuonna 1953 ja HIFK vuonna 1957. Joukkueet pelasivat ennen paluitaan pääsarjatasoilla eri lohkoissa. Ensimmäinen pääsarjaottelu pitkään aikaan päättyi Klubin voittoon 3-0. Edellinen HJK:n voitto IFK:sta oli vuodelta 1941. Syyskuussa HIFK kuitenkin voitti paikalliskamppailun 3-1. HIFK:n seuraavat mestaruudet tulivat vuosina 1959 ja 1961. Näinä vuosina helsingissä pelattiin lukuisia paikallisotteluita. Neljän suuren lisäksi pääsarjassa pelasi myös Pallo-Pojat.
HJK:n menestys oli pitkään ollut vaisua. Seuran uusi puheenjohtaja Olli Lyytikäinen panosti taloudellisesti ja Klubiin liittyi useita pelaajia, vaikka se oli pudonnut pääsarjasta 1962. Joukkue voitti kaudella 1964 mestaruuden. 1960-luvun puolivälillä usea helsinkiläinen seura putosi SM-tasolta. Kaudella 1965 Helsingistä olivat jäljellä ainoastaan HIFK ja HJK. Tuolla kaudella HJK voitti molemmat joukkueiden väliset kohtaamiset. Kaudella 1967 HJK oli ainoa helsinkiläinen joukkue pääsarjassa. HJK menestyi 60-luvun lopulla hyvin ja keräsi yleisöä, mutta ei voittanut mestaruutta.
Kaudeksi 1970 HIFK nousi taas takaisin pääsarjaan. HIFK aloitti kauden nihkeästi, mutta voitti HJK:n 5-1. Toisen ottelun HJK voitti 3-1. HIFK vaikutti kääntäneen voimasuhteet sen hyväksi voitettuaan kauden päätteeksi pronssia ja HJK:n ollessa viides. Kaudella 1971 joukkueiden kohtaamiset olivat tasaisia ja päättyivät tasapeliin. HIFK voitti kaudella hopeaa ja HJK oli neljäs. Tuolloin jääkiekko oli molemmissa seuroissa seuratuin laji.
Kauteen 1972 lähdettäessä HIFK oli yksi mestarisuosikeista, mutta HJK:n tilanne ei näyttänyt yhtä lupaavalta. HIFK voitti kauden ensimmäisen kohtaamisen 3-2. Kauden alussa HIFK:n tilanne näytti hyvältä, mutta kauden edetessä joukkueen pistetili karttui verkkaisesti, joskaan kovinkaan hyvin ei mennyt HJK:llakaan. Toinen derby päättyi HJK:n 2-1 voittoon. Kauden päättyessä HJK oli yhdeksäs ja HIFK kymmenes, joten HIFK putosi sarjaporrasta alemmas. Joukkueet eivät kohdanneet toisiaan pääsarjatasolla tämän jälkeen yli 42:een vuoteen.
Sarja- ja cup-ottelut yhteensä
Päivitetty 3.4.2021 pelatun ottelun jälkeen.
Muissa kilpailuissa vuoteen -1944 ja 2015-
Kaikki ottelut yhteensä
Päivitetty 3.4.2021 pelatun ottelun jälkeen.
Aaslaluoto
thumb|250px|Aaslan etelä–itäpuolella kulkee tärkeä 15,3 metrin syvyinen [[Naantalin väylä|Naantalin laivaväylä, jonka kautta laivat kulkevat muun muassa Naantalin satamaan ja Turun satamaan, sekä Pernon telakalle ja Turun Korjaustelakalle. Kuvassa Viking Linen M/S Isabella, kuvattuna Karhuvuoren näkötornista Aaslalta.]] Aaslaluoto eli Aasla on saari Naantalin eteläosassa Rymättylässä. Saari sijaitsee Airiston lounaisosassa ja sitä ympäröivät saaret kaikkialta muualta paitsi etelästä, jossa on merenselkä Omenaistenaukko. Aaslaluodon pinta-ala on 16,16 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 85. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 201 (pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi).
Aaslalle kulkee Airismaalta yhdystie 1890. Saareen päästäkseen on käytettävä Aaslan ja Airismaan välillä liikennöivä Hämmärönsalmen lossia. Saareen pääsee myös yhteysalus M/S Östernillä (ennen Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S Linta), joka liikennöi Seilin kautta Nauvoon. Saaren läpi kulkee matkailutie Pikku rengastie.
Aasla kuuluu Airisto - Seilin valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen. Aasla on myös osittain natura 2000 -aluetta. Se muodostaa yhdessä viereisen Krampin saaren kanssa 338 hehtaarin Aasla-Kramppi natura-alueen.
Aaslalla on useita pieniä järviä. Niistä edustavampia ovat kolmen glo-järven ketju; Paskalahti, Vanhankylänlahti ja Uusitupa, jotka ovat varsin ruovikoituneita, mutta niiden rannalta löytyy myös niittyjä ja lepikkoa. Muita järviä Aaslalla ovat Soropohjanjärvi, Ruoninjärvi, Sydänmaanjärvi, Menikkalanjärvi ja Sianpäänjärvi.
Mianyang
Mianyang on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, 115 kilometriä Chengdusta koilliseen. Vuonna 2006 China Daily -lehti luokitteli kaupungin Kiinan kolmanneksi asuttavimmaksi suurkaupungiksi rannikkokaupunkien Dalian ja Xiamen jälkeen.
Glukoosisiirappi
Glukoosisiirappi on teollinen tärkkelyssiirappi, jota valmistetaan esimerkiksi happo- tai entsyymikäsittelyn avulla tai keittämällä tärkkelyksen happamaksi tehtyä vesiseosta ylipaineessa. Glukoosisiirappi valmistetaan maissitärkkelyksestä, riisistä, vehnästä, perunasta tai jostain muusta tärkkelyspitoisesta raaka-aineesta. Sen makeus tulee glukoosista ja maltoosista.
Cle Elum (kaupunki)
Cle Elum on kaupunki Yhdysvalloissa, Washingtonin osavaltiossa.