cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elle Fanning
Varhaisvaiheet
Fanningin vanhemmat ovat tennispelaaja Heather Joy Arrington ja entinen baseball-pelaaja Steve Fanning, joka nykyisin työskentelee elektroniikkaliikkeessä. Näyttelijä Dakota Fanning on hänen isosiskonsa. Fanning asuu nykyään perheineen Los Angelesissa. Hän oli kotiopetuksessa viidennelle luokalle asti ja siirtyi sen jälkeen julkiseen Campbell Hall Schooliin, jota myös hänen isosiskonsa kävi.
Fanning aloitti näyttelemisen vuonna 2001 ollessaan kahden vuoden ja 11 kuukauden ikäinen. Hänen isosiskonsa Dakota oli valittu elokuvaan Minä olen Sam, esittämään Lucy Diamond Dawsonia. Kun Lucysta tarvittiin nuorempaa versiota, nuorempi Fanning oli automaattinen valinta tähän rooliin.
Minä olen Sam -elokuvan jälkeen Fanning esitti jälleen takaumassa Dakotan nuorta roolihahmoa Steven Spielbergin televisiosarjassa Taken. Vuonna 2003 Fanning sai ensimmäisen ison roolinsa Eddie Murphyn tähdittämässä elokuvassa Isi hoitaa, jossa hän esitti Jamie-nimistä pikkutyttöä.
Tämän jälkeen Fanning sai satunnaisia rooleja mm. televisiosarjoista Amyn lailla ja C.S.I. Miami.
Lapsitähteys
Vuonna 2004 Fanning sai roolin Kim Basingerin ja Jeff Bridgesin tähdittämästä elokuvasta Oven takana. Hän näytteli tyttöä, jolla oli pakkomielle kuolleista veljistään. Kriitikoiden mielestä Ellellä oli enemmän karismaa kuin isosiskollaan Dakotalla.
Loppuvuodesta Fanning jatkoi kotikouluaan, näytteli yhdessä CSI: New Yorkin jaksossa ja pääsi pieneen rooliin elokuvassa I Want Someone to Eat Cheese With. Samana vuonna Fanning oli myös useiden lehtien mallina Bitty Baby Dollseista kukkaistyttöasuihin. Valkokangasurallaan hän eteni viidenteen elokuvaansa, Ystäväni Winn-Dixieen, jossa Fanning näytteli yhtä päähenkilön ystävistä.
Fanning vietti kuukauden Australian Melbournessa vuonna 2005 äitinsä, isoäitinsä ja isosiskonsa kanssa, missä Elle ja Dakota kuvasivat elokuvaa Lotta ystäväni. Elle esitti Dakotan näyttelemän hahmon tulevaisuuden lapsenlasta, mutta hänen kohtauksensa poistettiin leikkausvaiheessa.
Vuonna 2006 Fanning palasi Yhdysvaltoihin ja uusiin rooleihin. Hän näytteli Brad Pittin ja Cate Blanchettin tytärtä elokuvassa Babel. Fanning teki myös roolin elokuvassa Déjà Vu sekä pari televisioesiintymistä. Vuonna 2006 elokuvateattereihin tuli myös uusintaversio vuoden 1988 animaatioelokuvasta Naapurini Totoro, jossa Fanning ääninäytteli toista päähenkilöä, Meitä.
Kohti teinirooleja
Vuonna 2008 ensi-iltansa saaneessa, Oscar-ehdokkaana olleessa elokuvassa Benjamin Buttonin uskomaton elämä Fanning esitti sivuroolissa nuorta Daisyä. Vuonna 2010 hän sai hyvät arvostelut Sofia Coppolan elokuvasta Somewhere. Seuraavan vuoden elokuvasta Super 8 hän sai uransa tähän mennessä parhaat arvostelut. Fanningin seuraava elokuva Koti eläintarhassa (2011) oli yleisömenestys. Samana vuonna valmistui myös Francis Ford Coppolan kauhuelokuva Twixt. Vuoden 2014 jättimenestykseksi nousseessa Disney-elokuvassa Maleficent – Pahatar Fanning esitti prinsessa Auroraa. Pahatarta näytteli Angelina Jolie.
Vuonna 2015 Fanning esitti merkittävää sivuroolia elämäkertaelokuvassa Trumbo, jossa hän esitti Bryan Cranstonin näyttelemän Dalton Trumbon tytärtä, Nikola Trumboa.
Vuonna 2016 Fanning tähditti Nicolas Winding Refnin ohjaamaa jännityselokuvaa The Neon Demon, jossa hän näytteli 16-vuotiasta mallia, Jesseä. The Neon Demon sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2016.
Kypärä
thumb|Nainen ja [[pyöräilykypärä.]] Kypärä on usein kovasta materiaalista valmistettu päähine, jonka tarkoituksena on suojata päätä ja usein myös niskaa vauriolta. Kypärä on oletettavasti alun perin kehitetty sodankäynnin tarkoituksiin, mutta sittemmin se on levinnyt laajalti myös siviilikäyttöön. Useat ammatit ja harrastukset vaativat kypärän käyttöä pään suojana.
Lähi-itä
thumb|Sumerilaisia sotilaita kypärissään (Korppikotka-steela, n. 2500 eaa.) thumb|Korinttilainen kypärä Varhaisimmat tunnetut esimerkit kypärän käytöstä tulevat Mesopotamiasta. Ensimmäinen kuvaus kypärästä on Korppikotka-steelasta (noin 2500 eaa.), jossa on kuvattuna kypäräpäisiä sotilaita. Ei ole varmuutta, olivatko kypärät metallisia vai nahkaisia, mutta on todennäköistä että ne olivat pronssisia. Steelassa kuvataan myös Sumerin kuningas Eannatumia. Hänellä on kypärä, joka jäljittelee hiuksia. Vastaava, samalle ajalle ajoittuva elektruminen kypärä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa urilaisen ylhäisömiehen haudasta. Löydetty kypärä oli todennäköisesti seremoniatarkoituksiin, mutta samanmallista, luultavasti halvemmasta metallista tehtyä kypärää käytettiin taistelussa. Myös Urin standardissa on kuvattuna kypäräpäisiä sotilaita.
Heettiläiset valmistivat rautaisia kypäriä vuoden 1400 eaa. paikkeilla. Osassa kypäristä oli todennäköisesti sarvet. Assyrian armeijassa käytettiin pronssisia kypäriä, joissa oli ilmeisesti kypäräkoriste, joka erotti eri yksiköt toisistaan.
Eurooppa
Pronssin levitessä Eurooppaan alettiin valmistaa pronssisia kypäriä. Ne levisivät vientitavaroina laajalti Välimeren rannikkoalueelle. Själlannin Veksøstä on löydetty sarvilla varustettu pronssikypärä.
Kreikassa hopliiteille kehitettiin hyvin toimivia ja kauniita kypäriä. Korinttilaistyylinen pronssikypärä ilmestyi vuoden 700 eaa. paikkeilla. Se suojasi pään lisäksi myös niskaa. Kasvojen aukko oli T-kirjaimen muotoinen ja siinä oli nenäsuojus. Kypärät oli vuorattu mukavamman käytön vuoksi, mutta taistelutilanteen ulkopuolella niitä pidettiin takaraivolla. Jotkut kreikkalaiset soturit pitivät korinttilaistyylistä kypärää kuuloa ja näköä rajoittavana. Boiotialainen kypärä kehitettiin viimeistään 300-luvulla eaa. Kypärä oli kasvoista avonaisempi, mutta siinä oli leveä lieri. Se oli myös ratsuväen käytössä. Niin ikään skyytit käyttivät kreikkalaistyylisiä kypäriä.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1966
Vuoden 1966 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Toledossa, Yhdysvalloissa. Kisoissa painittiin kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia kahdeksassa painoluokassa. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Toledossa toista kertaa; edellisen kerran pidettiin kaupungissa vuonna 1962.
Kypärä
Eurooppa
Rooman valtakunnan sotilaat käyttivät erilaisia kypärämalleja, jotka kaikki oli vuorattu. Pronssinen Coolus oli käytössä noin vuosina 50 eaa. – 50 jaa. Siinä oli niskasuojus ja isot, saranoidut poskisuojukset. Coolusin malli saattaa olla alun perin peräisin Coolusin läheltä, nykyisestä Pohjois-Ranskasta. Keisariajan rautainen gallialainen kypärämalli oli käytössä vuosina 50 jaa. –150. Siinä oli parempi niskasuojus. 300-luvulla aikaisemmat, yhdestä palasta valmistetut kypärämallit, korvasi useasta palasta valmistettu kypärä. Rooman vihollisista keltit käyttivät metallisia kypäriä. Löydetyt kelttien sarvikypärät olivat todennäköisesti seremonoita varten.
Rooman gladiaattorit käyttivät erilaisia kypärämalleja.
Kiina
Kiinassa valmistettiin pronssikypäriä Shang-dynastian aikana 1500-luvulta eaa. lähtien. Sarvikuonon nahasta valmistettiin kypäriä vuoden 170 jaa. paikkeille. Nahkakypärää myös vahvistettiin lakkaamalla se (ensimmäiset löydöt ajoitettu 433 eaa.)
Keskiaika ja renessanssi
300-luvulla kehittyi Euroopassa rautainen tai pronssinen Spangenhelm-kypärämalli, joka käytettiin laajalti. Se kehittyi roomalaisesta useasta osasta tehdystä kypärästä. Spangenhelmiin yhdistettiin usein nenä-, niska-, silmä- ja poskisuojuksia tai lähes koko kasvot peittäviä suojia. Joissakin Spangenhelmeissä oli kypäräkoristeita. Viikingit käyttivät Spangenhelm-mallia tai yksinkertaisempia suippoja kypäriä. He eivät tiettävästi koskaan käyttäneet sarvikypäriä taistelussa, vaikka monesti heidät onkin kuvattu näin. Spangenhelm pysyi suosituimpana kypärämallina aina 1100-luvulle saakka, jolloin sitä alkoivat syrjäyttää uudenlaiset kypärämallit.
1100-luvulla alettiin käyttää tasalakista kypärämallia, johon oli kiinnitetty kiinteästi kasvoja suojaava osa. Kasvojen peittäminen aiheutti ongelmia kypärän käyttäjän tunnistamisessa, ja heraldiikka alkoi kehittyä tunnistamisen helpottamiseksi. Muita kypärämalleja oli muun muassa chapel-de-fer. Tasalakista, kasvot peittävä ja niskaa suojaava kypärää kutsuttiin nimellä helm. 1200-luvun puolessa välissä käytettiin laajalti useita erilaisia kypärämalleja.
1300-luvulla kypärämallit muuttuivat huomattavasti.
Keskiajan edetessä raskaasti varustautunut ratsumies nousi aikaisempaa tärkeämpään asemaan ja samalla kypärät muuttuivat kooltaan suuremmiksi ja raskaammiksi sekä ennen kaikkea peittävämmiksi. Peittävyydestä oli etua sekä kypärän päässäpysymisen että suojaamisen suhteen mutta se myös tarkoitti, että kantajan näkökyky, kuulo ja hengittäminen hankaloituivat huomattavasti. Kenties klassisin esimerkki täyspeittävästä kypärästä on ristiretkien aikana kehitetty pönttömallinen täyskypärä (patakypärä), mutta ajan kuluessa tuotekehittely synnytti uusia, kehittyneempiä malleja nostettavine silmikoineen ja mutkikkaampine näköaukkoineen. 1400-luvulle tultaessa taistelukypärä oli yleensä muodoltaan pyöreä, siinä oli nostettava tai irrotettava visiiri sekä erillinen kurkkusuojus (bevoir, gorget), josta on kehittynyt nykypäivän armeijassa käytettävä päivystäjän kilpi. 1500-luvulla käytettiin jo umpikypäriä. Kypärään liittyi tavallisesti lamelleista tehty niskasuojus, jonka ansiosta kypärä oli sekä hyvin suojaava että liikkuva, ja salli käyttäjälleen pään liikuttamisen joka suuntaan silti suojaten miekan, salkoaseiden ja nuijien iskuilta.
Renessanssiajalle tultaessa täyshaarniskoidun ratsuritarin kypärä olikin jo melkoinen sepäntaidon, funktionaalisuuden ja taiteen ristisiitos. Renessanssi haki innoitusta antiikista ja varsinkin pohjoisen Italian alueelta löytyy mainioita esimerkkejä kypäristä, jotka muotokielensä puolesta palasivat osittain antiikin ihanteisiin. "Kansalliset" kypärämallit, kuten Englannin jalkamiesten leveälierinen kypärä (chapel-de-fer), saksalainen syvä ja niskan hyvin suojaava kypärä (schallern) ja italialainen leveäperäinen, pyöreä kypärä (barbuta) vahvistivat asemaansa.
Tuliaseiden aika
thumb|Preussilaisen poliisin piikkikypärä Tuliaseiden yleistyessä haarniskointi alkoi menettää Euroopassa merkitystään 1600-luvulla. 1700-luvun alussa haarniskoja ja panssareita käytettiin enää vähän. Silti kypärää pidettiin hyödyllisenä ja erityisesti ratsuväki käytti niitä edelleen. 1700- ja 1800-luvulla kypärät valmistettiin nahasta, vaskesta tai teräksestä. Preussin ratsuväki luopui rintapanssarin ja kypärän käytöstä taistelutilanteessa vuonna 1889, Itävalta 1860. Britanniassa vanhan malliset kypärät korvattiin 1868 hellekypärällä, jota ei ollut suunniteltu suojaamaan taistelussa viholliselta. Preussissa otettiin vuonna 1842 käyttöön nahkainen Pickelhaube-kypärä, jolla ei myöskään ollut suojaavaa vaikutusta.
Armeijat marssivat ensimmäiseen maailmansotaan ilman päätä suojaavia kypäröitä. Ennen ensimmäistä maailmansotaa armeijoiden tavoitteena oli pitää jalkaväkisotilaan henkilökohtainen varustus mahdollisimman kevyenä. Maailman parhaana kypärämallina aikalaiset pitivät brittien hellekypärää, joka oli valmistettu korkista ja oli siten kevyt. Metallinen kypärä ei tullut missään tapauksessa kysymykseen. Länsirintaman asemasodan pattitilanne yritettiin ratkaista yhä suuremmilla tykistökeskityksillä. Vuoteen 1915 mennessä 80 % länsirintamalla tulleista vammoista tuli kranaattien sirpaleista. Ranskalaiset lääkärit arvioivat, että näistä vammoista joka neljäs oli kuolemaan johtava. Ensimmäisenä sirpalevaaran torjumiseen ryhtyi ranskalainen kenraali Adrian, joka jakoi joulukuussa 1914 joukoilleen teräksiset kypärät. Vaikka tämän ensimmäisen mallin paksuus oli vain 0,7 millimetriä, se pysäytti 60 % sirpaleista. Näiden tulosten rohkaisemana Ranskan hallitus päätti aloittaa teräskypärien valmistamisen. Maaliskuuhun 1915 mennessä joukoille oli jaettu 700 000 kypärää. Ranskalaiset kehittivät kypärän ideaa edelleen ja ensimmäiset Adrian-kypärät otettiin käyttöön rintamalla heinäkuussa 1915. Tutustuttuaan ranskalaisten kypäriin myös saksalaiset ja britit alkoivat valmistaa omia kypärämallejaan. Brittien Brodie-kypäriä alettiin jakaa joukoille marraskuussa 1915, tosin aluksi hyvin vähäisinä määrinä. Saksalaiset aloittivat oman Stahlhelm-kypäränsä (teräskypärä malli 1916) suurimittaisen valmistamisen vasta tammikuussa 1916. Vuonna 1917 kypärän käyttö levisi länsirintaman ulkopuolelle ja Belgia, Italia, Serbia ja Venäjä ottivat käyttöön ranskalaisten Adrianin. Yhdysvalta taas kehitti oman kypärämallinsa brittien Brodien pohjalta. Kokemus osoitti, että Saksan armeijan syvä malli suojasi käyttäjäänsä parhaiten.
Toisen maailmansodan teräskypärät pysyivät useimmissa maissa käytössä 1990-luvulle saakka. Yhdysvalloissa ja Britanniassa otettiin käyttöön komposiittikypärä 1970-luvun lopulla. Kypäriin voidaan nykyään liittää monenlaista teknologiaa radioista valonvahvistimiin tai muunlaisiin pimeänäkölaitteisiin. Useimpiin nykyaikaisiin kypäröihin voi liittää myös kovamuovisen visiirin.
Urheilu ja työsuojelu
Monissa urheilulajeissa, kuten jääkiekossa käytetään pään suojana kypärää. Kendōkypärä, men, suojaa pään ohella myös kaulan ja hartiat. Liveroolipeleissä ja elävän historian toiminnassa kypärät ovat yleensä taisteltaessa pakollisia. 1200-luvun mallinen patakypärä on suosittu hyvän suojaavuutensa ja helpon valmistettavuutensa vuoksi. Siihen on helppoa liittää rengashaarniskakaulus, camail, jolloin se antaa lähes täydellisen suojan päälle, hartioille ja kaulalle.
Kypärä kuuluu myös rakennus- ja teollisuustyöläisten sekä palomiesten työsuojeluun. Työsuojelukypärät on yleensä valmistettu lujitemuovista. Palomiesten kypärä muistuttaa malliltaan 1400-luvun saksalaista schallern-kypärää, ja siihen liittyy kasvosuojus ja liitäntä hengityslaitetta varten.
Joidenkin maiden teollisuudessa ja rakennustyömailla suojakypärän valkoinen väri merkitsee esimiesasemaa verrattuna keltaisten kypärien kantajiin.
Western Athletic Conference
Western Athletic Conference on Yhdysvaltojen länsiosien opiskelijaurheilujoukkueiden järjestö, joka järjestää turnauksia amerikkalaisessa jalkapallossa, koripallossa, baseballissa ja tenniksessä. Siihen osallistuu yliopistojen urheilujoukkueita Kalifornian, Havaijin, Idahon, Louisianan, Nevadan, New Mexicon ja Utahin osavaltioista.
Western Athletic Conference on perustettu vuonna 1962. Se on kuudenneksi vanhin Yhdysvaltojen kaikkiaan yhdestätoista samantyyppisestä järjestöstä.
Wario Land: The Shake Dimension
Wario Land: The Shake Dimension (Pohjois-Amerikassa nimellä Wario Land: Shake It! ja Japanissa nimellä Wario Land: Shake) on videopeli Wiille. Tämä peli on Wario Land -pelisarjan viimeinen osa. Tämän pelin kehittäjä on Good-Feel ja julkaisija Nintendo.
Rose Garden (Joe Southin kappale)
"Rose Garden" (joskus tyyliteltynä muotoon "(I Never Promised You A) Rose Garden") amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Joe Southin 1967 kirjoittama kappale. Englanninkielisen coverversion kappaleesta on levyttänyt mm. Martina McBride. Pertti Reposen sanoittaman coverin kappaleesta ovat tehneet mm. Eija Merilä ja Eija Kantola tuolloisella taiteilijanimellään Eija-Riitta.
Ville Olki
Ville Olki (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen koripalloilija. Hän on 191 cm pitkä.
Olki aloitti ammattilaisuransa Helsingin NMKY:ssä vuonna 1994. Hän on edustanut Vantaan Pussihukkia vuosina 1998–2004. Vuonna 2003 hänet valittiin vuoden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi.
Pyhän Marian kirkko (Hadlow)
Pyhän Marian kirkko on Hadlowissa Englannissa sijaitseva kirkko, jonka English Heritage on luokitellut Grade II* -luokan rakennussuojelukohteeksi. Vanhimmat osat ovat 1100-luvun lopulta.
Kirkon pihalla on suojeltu muistomerkki 30 humalanpoimijalle, jotka hukkuivat 20. lokakuuta 1853 Hart Laken sillalla Medway-joen tulvan aikana. English Heritage on listannut monumentin Grade II -luokan rakennussuojelukohteeksi
August Vesa
August Vesa (vuoteen 1904 Pasanen, 15. lokakuuta 1878 Rantasalmi – toukokuu 1918 Kotka) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1909. Sisällissodan aikana hän työskenteli Eteenpäin-lehden päätoimittajana ja teloitettiin sodan päätyttyä.
Elämä
August Vesan vanhemmat olivat talollinen Karl Johan Pasanen ja Eva Stina Hämäläinen. Isän jouduttua velkojensa vuoksi myymään talonsa hän ryhtyi 15-vuotiaana rengiksi ja oli vuodesta 1898 lähtien uitto- ja metsätöissä. Vuosisadan vaihteessa Vesa lähti työväenliikkeeseen ja alkoi kirjoittamaan Työmies-lehteen. Vesa vaikutti Kotkan seudulla jo suurlakon aikaan, ja vuonna 1906 hänet palkattiin kaupungissa ilmestyneen Eteenpäin-lehden toimittajaksi. Vesa oli myös Kotkan sosialidemokraattisen alapiirin piirisihteeri ja kiertävä puhuja. Vuonna 1908 Vesa valittiin eduskuntaan, mutta seuraavissa vaaleissa hän kieltäytyi ehdokkuudesta.
Syksyllä 1909 Vesa jätti tehtävänsä piirisihteerinä ja muutti Suomen Sahatyöväen Liiton toimitsijaksi Kemiin. Seuraavana kesänä sanomalehdet uutisoivat hänen Porissa tekemästään itsemurhayrityksestä. Vesa oli saapunut kaupunkiin heinäkuun puolivälissä pitämään sahatyöläisten puhetilaisuuksia, mutta keskittyi juopottelemaan Eetu Salinin kanssa. Erään putkareissun jälkeen hän viilsi kurkkunsa auki Isolinnankadulla sijainneen matkakodin pihalla ja kiidätettiin henkitoreissaan sairaalaan. Vuodesta 1911 lähtien Vesa työskenteli sosialidemokraattien puhujana ja piirijärjestäjänä eri puolilla maata. Lokakuussa 1915 hän sai Viipurin läänin kuvernööriltä 600 markan hallinnollisen sakon juopuneena esiintymisestä.
Sisällissotaa edeltävinä viikkoina Vesa oli aseellista vallankumousta vastaan. Sodan ajan hän työskenteli Eteenpäin-lehden päätoimittajana. Vesa kuului myös huhtikuun lopussa rauhanneuvottelut käynnistäneeseen Kymenlaakson punaisten komiteaan, jonka muita jäseniä olivat muun muassa Johan Lankila ja J. K. Kari. Toukokuun 4. päivänä ilmestyneen Eteenpäin-lehden viimeisen numeron pääkirjoituksessa hän puhui ”vallankumouksen katastrofista”. Lehdessä oli myös jäähyväiskirje, jossa Vesa pohti epäonnistunutta vallankumousta ja työväenluokan tulevaisuutta. Hän uskoi toiveikkaasti tervehtivänsä lukijoitaan vielä tulevaisuudessakin. Kotkan punaiset antautuivat samana päivänä ja myös Vesa vangittiin. Hänet teloitettiin Tampsankankaalla tai Katariinanniemessä ja haudattiin tuntemattomaan paikkaan. Kuolinpäivä ei ole tiedossa.
Perhe
August Vesan puoliso oli Hilja Meeri Lindholm. Pariskunnalla oli yksi tytär.
Takahiro Tanaka
Takahiro Tanaka (s. 28. helmikuuta 1962 Nagano) on japanilainen entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän osallistui Sarajevon olympialaisiin 1984, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun kahdeskymmenes.
Piotr Rytel
Piotr Rytel (16. toukokuuta 1884 Vilna – 2. tammikuuta 1970 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Juli Daniel
Juli Markovitš Daniel (15. marraskuuta 1925 Moskova – 30. joulukuuta 1988 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija, runoilija, kääntäjä ja toisinajattelija. Hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen toisen toisinajattelijan Andrei Sinjavskin kanssa näytösoikeudenkäynnissä Leonid Brežnevin kaudella vuonna 1966.
Martha Mansfield
Martha Mansfield, alkuperäiseltä sukunimeltään Ehrlich (14. heinäkuuta 1899 New York – 30. marraskuuta 1923 San Antonio) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä.
Juli Daniel
Aikaisempi elämä ja toinen maailmansota
Juli Daniel syntyi Moskovassa saksanjuutalaiseen perheeseen. Vuonna 1942 toisen maailmansodan aikana hän valehteli ikänsä ja ilmoittautui vapaaehtoisena rintamalle.
Miklós Holop
Miklós Holop (2. helmikuuta 1925 Budapest – 12. marraskuuta 2017 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija. Hän osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisiin Lontoossa ja kuului siellä hopeamitalin saaneeseen joukkueeseen. Kotimaassaan hän edusti Budapestin MAFC:aa.
Juli Daniel
Kirjailijana ja vankeudessa
Daniel valmistui vuonna 1950 Moskovan pedagogisesta instituutista ja työskenteli koulun opettajana Kalugan ja Moskovan alueella. Hän työskenteli myös kääntäjänä. Hän alkoi kirjoittaa satiirisia samizdat-kertomuksia salanimellä Nikolai Aržak ja arvosteli neuvostojärjestelmän absurdiutta. Vuonna 1965 hänet vangittiin Andrei Sinjavskin kanssa. Heidät tuomittiin vankeuteen työleirille "neuvostovastaisesta toiminnasta" 14. helmikuuta 1966 huolimatta ulkomaisista ja kotimaisista vastalauseista. He toivoivat, että kirjoituksillaan he voisivat vaikuttaa kommunistihallinnon loppumiseen.
Martha Mansfield
Elämänvaiheita
Martha Erlich vietti lapsuutensa Mansfieldin pikkukaupungissa Ohiossa. On epäselvää, oliko hänen isänsä lähtenyt perheestä vai kuollut, kun hän muutti äitinsä kanssa New Yorkiin joko vuonna 1911 tai 1912.
Juli Daniel
Kirjailijana ja vankeudessa
Daniel vapautui vankeudesta vuonna 1970 ja asettui Kalugaan, eikä hän saanut neuvostoaikana palata Moskovaan.
Martha Mansfield
Elämänvaiheita
Omien sanojensa mukaan Erlich päätti ryhtyä näyttelijäksi 14-vuotiaana. Hän meni tapaamaan Willam Bradya, jonka oli kuullut etsivän näyttelijöitä ”Pikku naisia” -romaanin näytelmäversioon. Brady oli purskahtanut Erlichin nähdessään nauruun, sillä Erlich oli kovin nuori ja vilpittömän oloinen. Erlich saikin roolin, mutta hänen piti näytellä poikaa.
1910-luvun puolivälissä Erlich työskenteli myös taide- ja valokuvamallina saaden jonkinlaista menestystä. Hän oli kuvittaja Harrison Fischerin suosikki ja valokuvaaja Alfred Cheney Johnson otti hänestä yli 300 kuvaa. Pidemmän päälle mallintyöt alkoivat kyllästyttää ja Erlich halusi takaisin näyttämölle. Vuonna 1913 hänen onnistui saada rooli näytelmästä ”Hop o´my thumb”.
Seuraavina vuosina ura Broadwaylla jatkui. Vuonna 1916 hän esiintyi tuotannossa ”The Century Girl” ja vuonna 1917 tuotannossa ”On with the Dance”. Elokuvaura pääsi alkamaan kun ranskalaisen koomikon Max Linderin elokuviin etsittiin naisnäyttelijää. Elokuviin kaavailtu naisnäyttelijä ei halunnut rikkoa aikaisempia sopimuksiaan ja roolia tarjottiin Erlichille. Hän suostui ja samalla hän otti käyttöön nimen Martha Early.
Yhdessä Linderin kanssa Early teki kolme elokuvaa. Ne eivät olleet mitään menestyksiä, johtuen siitä, että Linder ei juurikaan osannut englantia eikä Linder ranskaa. Kieliongelmista huolimatta Early suostui jatkamaan Linderin ohjaamissa elokuvissa ja myöhemmin hän antoi Linderin ohjaajantaidoista kehuja.
Samaan aikaan kun teki elokuvia Early palasi Broadwayn näyttämölle. Hän esiintyi Ziegfeld Follies -revyyssä vuonna 1918 ja 1919 ollen mukana myös suurmenestyksessä ”Midnight Frolic” ja vuonna 1919 hän oli mukana tuotannossa nimeltä ”Nine O´Clock Revue” tehden pitkiä työpäiviä. Näihin aikoihin taiteilijanimi muuttui Martha Earlysta Martha Mansfieldiksi. Lisäksi hän teki muutaman elokuvan kuten vuonna 1918 ilmestyneen elokuvan ”Broadway Bill”, jossa esiintyi Harold Lockwoodin kanssa.
Martha Mansfieldin läpimurtoelokuvaksi tuli ”Dr. Jekyll and Mr. Hyde” jossa hän näytteli yhdessä John Barrymoren kanssa. Elokuva julkaistiin vuonna 1920 ja siinä Mansfield esitti Jekyllin viatonta morsianta. Sen jälkeen seurasi nopeasti uusia elokuvia.
Sopimus Selznickin kanssa umpeutui vuonna 1923 ja Mansfield oli nyt vapaa siirtymään täysipainoisesti elokuvanäyttelijäksi. Tuolloin hän allekirjoitti sopimuksen 20th Century Foxin kanssa.
Mansfieldin ura ja elämä päättyivät kuvauspaikalla tapahtuneeseen traagiseen onnettomuuteen. Hän oli 29. marraskuuta 1923 San Antoniossa, Texasissa, kuvaamassa elokuvaa ”The Warrens of Virginia” kun tulitikusta lentänyt kipinä sytytti hänen roolivaatteensa tuleen. Näyttelijä Wilfred Lytell ja Mansfieldin autonkuljettaja riensivät apuun ja saivat Mansfieldin kasvot ja kaulan pelastettua tulelta ja myös sammuttivat tulen. Vaikeita palovammoja saanut Mansfield vietiin sairaalaan, missä hän kuoli seuraavana päivänä. Myös autonkuljettaja loukkaantui pahoin.
Tutkimuksissa ei koskaan selvinnyt mistä tuli levisi Mansfieldin vaatteisiin. Eräät todistajat väittivät että joku heitti palavan tulitikun autoon, missä Mansfield istui, toiset väittivät että tuli lähti Mansfieldin omasta savukkeesta. Mansfieldin äiti, Harriet Erlich totesi tyttärensä pitäneen tupakointia vastenmielisenä.
Nikolai Kiseljov
Nikolai Fjodorovitš Kiseljov (25. lokakuuta 1939 – 2005) oli neuvostoliittolainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti hopeaa vuoden 1964 talviolympialaisissa, Innsbruckissa.
Viirupääsirkku
Viirupääsirkku (Arremonops rufivirgatus) on Yhdysvaltain eteläosassa ja Keski-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan viirupääsirkku on noin 14 cm. Selästään viirupääsirkku on väritykseltään oliivinvihreä. Pää on harmaa, päälaella on kastanjanruskea viiru ja myös silmäkulmajuovat ovat kastanjanruskeat. Viirujen värissä on jonkin verran vaihtelua alalajien välillä. Kurkku on harmahtava ja myös vatsan höyhenet ovat väriltään vaalean harmaat. Isoviirusirkku (Arremonops conirostris) muistuttaa ulkonäöltään viirupääsirkkua, mutta isoviirusirkku on kookkaampi, päälaeltaan musta ja vatsastaan tummemman harmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Viirupääsirkkua tavataan Yhdysvalloissa Texasin osavaltion eteläosissa. Lisäksi lajin toisistaan eristäytyneitä populaatioita esiintyy Meksikon, Costa Ricaa, Guatemalassa ja Jukatanin niemimaalla. Osaa alalajeista voidaan pitää omina lajeinaan. Texasissa lajin elinympäristöä ovat kuivien metsien pohjakerrokset ja kuivat pensaikot. Keski-Amerikassa lajia tavataan kuivien metsien tiheiköissä. Laji välttelee kosteampia metsiä.
Elintavat
Viirupääsirkun ravinto koostuu hyönteisistä ja siemenistä ja hyönteisten arvellaan muodostavat suurimman osan lajin ruokavaliota. Ravintonsa lintu etsii maasta tiheikköjen alta. Viirupääsirkkuparit voivat kokoontua yhteen etsiessään syötävää.
Viirupääsirkun pesimäekologiasta tiedetään melko vähän. Lajin pesä on ruohoista, tikuista ja puun kuoresta tehty kuppi, jolla on kupolimainen katto. Pesän sisäänkäynti on sivusta. Viirupääsirkkunaaras munii kolmesta viiteen kiiltävän valkoista munaa. Molemmat vanhemmat ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Vegard Ulvang
Vegard Ulvang (s. 10. lokakuuta 1963 Kirkkoniemi, Norja) on norjalainen entinen kilpahiihtäjä ja lajinsa moninkertainen arvokisamitalisti. Nykyään hän toimii kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n maastohiihtojaoston puheenjohtajana.
Yksityiselämä
Vegard Ulvang elää avioliitossa Grete Ingeborg Nykkelmon kanssa, joka myös on entinen kansainvälisen tason huippuhiihtäjä.
Vuonna 1993 Ulvang nousi julkisuuteen myös urheilu-uransa ulkopuolella kahden häntä kohdanneen ikävän tapauksen johdosta: Hänen ollessaan patikoimassa ystävänsä Vladimir Smirnovin kanssa Mongoliassa viranomaiset pidättivät seurueen epäiltynä paikallisen oppaansa ryöstömurhasta. Useiden päivien kuluttua tilanne laukesi, kun selvisi, että opas oli varastanut seurueelta lentolipun ja paennut Venäjälle, missä miliisi oli pidättänyt hänet. Saman vuoden lokakuussa Ulvangin isoveli Kjetil katosi salaperäisesti ollessaan lenkkeilemässä lumimyrskyssä. Vegard Ulvang osallistui itsekin kahden viikon ajan veljensä etsintöihin; veljeä ei kuitenkaan löydetty ja Vegardin oli lähdettävä takaisin Italiaan harjoittelemaan 1994 olympialaisia varten. Etsinnät lopetettiin kuukauden jälkeen ja 7 kuukautta myöhemmin, kun poliisi aloitti taas etsinnät veli löydettiin hukkuneena lähijärvessä.
Syksyllä 2011 Vegard Ulvang hiihti norjalaisen retkikunnan mukana etelänavalle. Retkikunta seurasi Roald Amundsenin 100 vuotta aiemmin käyttämää reittiä. Vegard Ulvang ja Harald Dag Jolle saapuivat etelänavalle 14.12.2011 päivälleen 100 vuotta Amundsenin retkikunnan jälkeen 1300 kilometrin hiihdon päätteeksi.
Enkelados
Enkeladoksen mukaan on nimetty Saturnuksen kuu Enceladus ja suomalainen e-urheiluorganisaatio ENCE eSports.
ESMTP
ESMTP on lyhenne sanoista Extended Simple Mail Transfer Protocol tai Enhanced Simple Mail Transfer Protocol, joka on laajennus SMTP-protokollaan. Laajennus määriteltiin :ssä vuonna 1995.
määrittää kaikille nykyisille ja tuleville laajennuksille rakenteen, jonka avulla ESMTP-asiakkaiden ja -palvelinten hallittava ja johdonmukainen tunnistaminen ja ESMTP-palvelinten tukemien laajennusten ilmaiseminen on mahdollista.
Laajennukset
ESMTP-asiakkaiden määräävänä piirteenä on yhteyden avaaminen EHLO-komennolla SMTP-protokollan HELO-komennon sijaan. Riippuen palvelimen konfiguraatiosta voi vastaus olla onnistuminen (koodi 250), epäonnistuminen (koodi 550) tai virhe (koodi 500, 501, 502, 504, tai 421). ESMTP-palvelin vastaisi koodilla 250 OK monirivisessä vastauksessa, joka sisältää sen verkkotunnuksen ja listan EHLO-avainsanoja, joilla se kertoo, mitä ESMTP-laajennuksia se tukee. Palvelin, joka tukee vain :tä eli vanhempaa SMTP-protokollaa, vastaisi virhekoodilla 500, jolloin ESMTP-asiakas voisi yrittää joko HELO- tai QUIT (lopeta yhteys) -komentoa.
Joitakin nykyisin käytettyjä avainsanoja (joista kaikki eivät ole komentoja):
Vuonna 2001 ilmestynyt määritteli ESMTP:n uudestaan. Sen myötä legendaarisen Jon Postelin vuodelta 1982 määritettiin vanhentuneeksi. Uudelleenmäärittelyssä EHLO-komennosta tuli pakollinen ja HELO jäi "varakomennoksi".
Kahdenvälisellä sopimuksella osapuolet voivat ottaa käyttöön ei-standardoituja ja rekisteröimättömiä palvelulaajennuksia, joiden EHLO-avainsanan tulee alkaa kirjaimella X.
Aiheesta muualla
Simple Mail Transfer Protocol
Mega (verkkosivu)
Mega on tiedostontallennuspalvelu ja Megauploadin seuraaja. Verkkosivusto lanseerattiin 19. tammikuuta 2013, vuosi Megauploadin sulkemisen jälkeen. Aluksi verkkosivulle kaavailtiin internetosoitetta me.ga, mutta Gabonin valtio kielsi sen oman verkkotunnuksen käytön. Palvelun perustaja Kim Dotcom ilmoitti sen sijaan käyttävänsä kotimaansa Uuden-Seelannin verkkotunnusta mega.co.nz.
Historia
Yhdysvaltain oikeusministeriö takavarikoi ja sulki Kim Dotcomin ensimmäisen tiedostonjakopalvelun Megauploadin 19. tammikuuta 2012 ja myös nosti rikossyytteet omistajia vastaan. Mega julkistettiin vuoden kuluttua Dotcomin alkuperäisen sivuston sulkeutumisesta 19. tammikuuta 2013.
Kim Dotcom kertoi Twitterissä, että yli 100 000 käyttäjää rekisteröityi sivustolle ensimmäisen tunnin aikana. Sen kerrotaan olevan nopein aloitus millekkään internetsivulle. Dotcom raportoi myös Twitterissä, että Megaan rekisteröityi tuhansia ihmisiä minuutissa. Dotcom ilmoitti myöhemmin, että Megaan oli liittynyt yli 1 miljoonaa rekisteröitynyttä käyttäjää, ja tiedostoja ladattiin 60 kappaletta yhdessä sekunnissa. Kolme päivää myöhemmin määrä oli 500 latausta sekunnissa. Megalla on tällä hetkellä yli 500 miljoonaa tiedostoa palvelimillaan, ja pois on otettu n. 0,001 % tiedostoista, koska ne olivat piraattitiedostoja.
Forbes-lehdessä julkaistiin vuonna 2013 kirjoitus, jossa spekuloitiin, että Megalla olisi ollut erityisen onnistunut viraalinen tai sosiaalisen median markkinointikampanja sen laukaisulle, sillä Kim Dotcomista oli tullut kuuluisa Megauploadin sulkemisen ja siihen liittyvän oikeusjutun vuoksi. ZDNetissä kirjoittaneen Jack Schofieldin mukaan FBI ja Yhdysvaltain oikeuslaitos olisivat auttaneet Megan markkinoinnissa, sillä Megan julkistamisesta tuli niiden ansiosta valtava maailmanlaajuinen mediatapahtuma.
Maaliskuussa 2014 Kim Dotcom ilmoitti suunnitelmista listata Mega Uuden-Seelannin pörssiin.
Tiedostojen salaus
Mega poikkeaa Megauploadista siinä, että tallennetut tiedot ovat poikkeuksellisen hyvin salattuja. Edes Megan ylläpitäjät eivät tiedä, mitä käyttäjät lataavat. Ajatuksena on, ettei ylläpitäjiä voi syyttää piratismin avustamisesta. Mega käyttää 128-bittistä toistaiseksi murtamatonta AES-salausjärjestelmää, sillä yli 128-bittinen (kuten AES-192 ja AES-256) salaus ei tuottaisi teoreettista lisäturvallisuutta ennen kvanttitietokoneita. Latauksien eheys tarkistetaan CCM-muunnoksella. Salaus, salauksien purku ja avainten generointi tuotetaan tilapäisesti JavaScriptillä, sillä HTML5 WebCryptoa ei ole toteutettu kaikille merkittäville verkkoselaimille.
Dossier
Dossier on Stepan Chapmanin vuonna 2001 ilmestynyt novellikokoelma.
Troikka (Stepan Chapmanin romaani)
Troikka (The Troika) on yhdysvaltalaisen Stepan Chapmanin surrealistista fantasiaa edustava esikoisromaani. Teoksen julkaisi myöhemmin kirjailijana tunnetuksi tulleen Jeff VanderMeerin pienkustantamo Ministry of Whimsy Press vuonna 1997. Romaani sai Philip K. Dick -palkinnon. Vuonna 2006 kirja ilmestyi suomeksi Hannu Blommilan suomentamana. Suomennettu teos voitti tieteiskirjallisuuden Tähtivaeltaja-palkinnon 2007.
Metonin jakso
Metonin jakso on tähtitieteessä ja ajanlaskussa käytetty 19 vuotta kestävä jakso, jonka kuluttua kuun vaiheet sattuvat likipitäen samoille vuoden päiville. Jakso on saanut nimensä ateenalaisen tähtitieteilijän Metonin mukaan, jonka vuonna 432 eaa. suorittamien laskelmien mukaan 19 trooppista vuotta on likipitäen yhtä pitkä aika kuin 235 synodista kuukautta ja molemmat lisäksi likipitäen 6 940 vuorokautta. Nykyistenkin tietojen mukaan ero 19 trooppisen vuoden ja 235 synodisen kuukauden välillä on vain noin kaksi tuntia.
Matemaattinen perusta
Nykyisten tietojen mukaan synodinen kuukausi on aika uudestakuusta seuraavaan uuteenkuuhun. Sen pituus on 29 vuorokautta, 12 tuntia, 44 minuuttia ja 2,9 sekuntia eli 29,530 589 vuorokautta. Näin ollen 235 synodista kuukautta on noin 6 939,688 415 vuorokautta.
Trooppinen vuosi on aika esimerkiksi kevätpäiväntasauksesta seuraavaan kevätpäiväntasaukseen. Sen pituus on 365 d 5 h 48 min 45 s eli 365,242 189 67 vuorokautta. Näin ollen 19 trooppista vuotta on 6 939,601 604 vuorokautta.
Näiden erotus on vain 0,086 811 vuorokautta eli noin kaksi tuntia. Jaksollisuus pitää siis paikkansa vain likimäärin. Maan kiertoaika Auringon ympäri ja Kuun kiertoaika Maan ympäri eivät ole fysikaalisessa resonanssissa keskenään.
Kallippoksen jakso on Metonin jakson parannettu, tarkempi versio. Se koostuu neljästä Metonin jaksosta.
Merkitys kalentereissa
Vanhalla ajalla monissa kulttuureissa oli käytössä lunisolaarinen kalenteri eli yhdistetty aurinko- ja kuukalenteri. Sellaisessa kalenterissa kuukauden vaihde sijoittui aina uudenkuun aikaan. Vuodessa oli yleensä 12 kuukautta eli tällöin yhteensä 354 päivää, mutta aika ajoin vuoteen lisättiin kolmastoista kuukausi, karkauskuukausi, jotta kalenterikuukaudet pysyivät ainakin suunnilleen samana vuodenaikana.
Ennen Metonin aikaa Ateenassa ei tiettävästi ollut vahvistettua sääntöä siitä, milloin kolmastoista kuukausi lisättiin kalenteriin, vaan siitä päätettiin joka vuosi erikseen. Kun Metonin jakso oli tullut tunnetuksi, se otettiin vuonna 383 eaa. ajanlaskun perustaksi, jolloin karkauskuukaudet toistuivat säännönmukaisesti. Kaksi vuotta myöhemmin otettiin vastaava jakso käyttöön myös Babyloniassa, jossa aikaisemmin oli käytetty huomattavasti epätarkempaa 8 vuoden jaksoa. Sen aikainen kaldealainen tähtitieteilijä Kidinnu tunsi 19-vuotisen jakson, mutta on mahdollista, että se oli Babyloniassa tunnettu jo aikaisemmin.
Kultainen luku ja epakti
Kultainen luku on järjestysluku, joka osoittaa, kuinka mones vuosi on Metonin jaksossa. Nimitys johtuu siitä, että Ateenassa luku oli merkittynä kultaisiin tauluihin. Kunkin vuoden kultainen luku saadaan jakamalla vuosiluku 19:llä ja lisäämällä jakojäännökseen 1. Niinpä esimerkiksi vuoden 2009 kultainen luku on 15, koska jaettaessa 2009 luvulla 19:llä jää jakojäännökseksi 14. Termiä on käytetty pääsiäisen ajankohdan laskusäännöissä sekä riimusauvojen yhteydessä.
Metonin jakson jokaiseen vuoteen liittyy myös tietty luku, epakti, joka ilmoittaa likipitäen, kuinka monta vuorokautta vuoden ensimmäisenä päivänä on kulunut edellisestä uudestakuusta. Epaktia käytetään pääasiassa pääsiäisen ajankohdan laskemiseen.
Muita sovelluksia
Nykyään Metonin jaksoa käytetään apuna myös Kuuhun lähetettävien avaruusluotainten lentojen suunnittelussa ja niiden liikeratojen laskennassa.
Viirus
Viirus on suomalainen ruotsinkielinen ammattiteatteri. Sen perustivat vuonna 1987 Mats Långbacka, Johan Storgård, Robert Enckell ja Arn-Henrik Blomqvist. Viirus voitti vuonna 1996 Nuoren taiteen Suomi-palkinnon ja vuonna 2005 Nöjesguiden nimesi sen kaupungin parhaaksi teatteriksi. Teatterinjohtajana toimi elokuusta 2007 lähtien liettualaissyntyinen ohjaaja Cezaris noin vuoden ajan.
Aiemmin teatteri Viirus toimi Helsingin Rajasaaressa entisen pumppaamon tiloissa, mutta niistä jouduttiin luopumaan alkusyksyllä 2007 homevaurioiden vuoksi. Viirus toimi väliaikaisesti Sörnäisissä, Suvilahden entisessä kaasulaitoksessa ja sittemmin Teatterikulman tiloissa Kruununhaassa. Vuonna 2017 teatteri muutti Jätkäsaareen.
Kaunovarpumittari
Kaunovarpumittari (Chloroclysta siterata) on sekä syksyllä että keväällä lentävä melko yleinen mittariperhonen. Se on yksi kolmesta Suomessa aikuisena talvehtivasta mittarilajista.
Koko ja ulkonäkö
Etusiipien pohjaväri on sammaleenvihreä ja niissä erottuu pitkittäissuuntaisina alueina ruusunpunaista väriä. Poikkiviirut ovat mustat ja etenkin siiven keskiosassa on leveälti harmaata. Ulomman poikkiviirun kodalla siiven etu- ja takareunassa on laajat valkoiset laikut, joista takareunan puoleinen saattaa olla ruusunpunaisen sävyn sotkema. Takasiivet ovat tumman ruskeanharmaat. Siipiväli 25–30 mm.
Samannäköinen laji on vihervarpumittari (Chloroclysta miata), joka myös lentää samaan aikaan. Helpoimmin lajit erottaa takasiivistä.
Levinneisyys ja lentoaika
Kaunovarpumittaria tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Idässä levinneisyys ulottuu Turkkiin, Kaukasukselle ja Venäjälle. Suomessa esiintyminen keskittyy etelään ja länsirannikolle. Pääosa havainnoista on Vaasa-Imatra-linjan eteläpuolelta. Perhoset kentävät elokuun lopulta lokakuun lopulle, jopa marraskuulle saakka ja talvehtimisen jälkeen lento jatkuu huhtikuun lopulta kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Valoisien lehtimetsien laji, joka viihtyy myös puistoissa. Sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta laji saattaa olla myös paikoitellen runsas. Perhoset lentävät pimeän turvin ja tulevat hyvin valolle, harvakseltaan syötille. Useimmista muista mittareista poiketen kaunovarpumittari talvehtii aikuisena.
Vapaat markkinat
Vapaat markkinat on taloudessa tilanne, jossa tietyn hyödykkeen hinta muodostuu myyjien ja ostajien yhteisellä päätöksellä markkinoilla ilman rajoitteita tai säädöksiä.
Käytännössä vain hyvin harva markkina on täysin vapaa säätelystä. Säädöksiä voidaan perustella esimerkiksi informaation epäsymmetrisyydellä, jonka vuoksi kuluttajan asemaa halutaan parantaa. Monien hyödykkeiden markkinoilla on myös epätäydellistä kilpailua, joka voi aiheuttaa markkinoille tehottomuutta.
Vapaat markkinat voivat myös viitata talouteen, jossa kaikkien hyödykkeiden hinnat muodostuvat alussa mainitulla tavalla. Hallinnon rooli on rajattu pelkästään omistusoikeuksien valvomiseen. Tämä on tietyssä mielessä markkinatalouden pisimmälle viety muoto, jossa ei ole veroja, tulleja tai muita säädöksiä kuten pakollisia vakuutuksia tai vähimmäispalkkaa. Vapaiden markkinoiden vastakohta on suunnitelmatalous, jossa hallinto määrittää hinnat; näiden välimaastossa on sekatalous.
Jotkut poliittiset aatteet, kuten markkinaliberalismi, pitävät markkinoiden vapautta tavoiteltavana asiana (kaikki hyödykkeet tuotettava markkinaehtoisesti).
680
Kuolleita
680'erne
Martti Paalanen
Martti Rafael Paalanen (11. marraskuuta 1887 Tampere – 28. helmikuuta 1961) oli suomalainen arkkitehti ja taidemaalari.
Paalasen vanhemmat olivat kansakoulun opettaja Villehad Paalanen ja Anna Palinqvist. Hänen veljensä oli arkkitehti Elias Paalanen. Martti Paalanen pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui arkkitehdiksi 1915. Paalanen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1907–08 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1907–1908. Paalanen aloitti arkkitehtina 1918 ja taiteilijan debyyttinsä hän teki 1942.
Paalanen oli arkkitehtitoimisto Elias ja Martti Paalasen osakkaana 1917–1923 ja sen jälkeen hänellä oli toimisto omissa nimissään. Paalanen toimi sosiaaliministeriön arkkitehtina 1923–1928 ja valtion talojen isännöitsijänä Helsingissä 1934–1937. Hän suunnitteli useita kunnalliskoti- ja koulurakennuksia eri puolille Suomea.
De Motu Corporum in Gyrum
De Motu Corporum in Gyrum usein lyhyesti De Motu on englantilaisen matemaatikon Isaac Newtonin kirjoittama laajuudeltaan yhdeksän sivua pitkä käsikirjoitus, jonka hän lähetti tähtitieteilijä Edmund Halleylle marraskuussa vuonna 1684. Siinä Newton osoittaa, että kappaleiden elliptinen rata vaatii voiman, joka on kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön (r²). Newton myös osoitti, että tästä voimasta seuraavat Keplerin lait. Halley esitteli tulokset Royal Societylle 10. joulukuuta 1684. Newtonin pääteoksessa Philosophiae Naturalis Principia Mathematica Newton korjaa muutamia puutteita sekä laajentaa käsikirjoitustaansa.
Otto Schubiger
Otto Schubiger (6. tammikuuta 1925 Zürich – 28. tammikuuta 2019 ) oli sveitsiläinen jääkiekkoilija. Hän kilpaili kaksissa talviolympialaisissa, St. Moritzissa 1948 ja Oslossa 1952. St. Moritzissa hän kuului pronssia saavuttaneeseen joukkueeseen. Oslossa Sveitsin joukkue jäi mitaleitta sijoittuen viidenneksi. MM-kilpailuista Schubiger voitti kaksi MM-pronssimitalia lisää. Hän edusti zürichihiläistä ZSC Lionsia.
Mäkihypyn maailmancup 1994–1995
Mäkihypyn maailmancupissa 1994–1995 oli 24 osakilpailua, joista kolme peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Planicassa Sloveniassa 10. joulukuuta 1994 ja viimeinen osakilpailu Oberstdorfissa Saksassa 26. helmikuuta 1995.
Monimpebougou
Monimpebougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Macinan piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 25 kilometriä Macinasta luoteeseen. Kunnassa on 32 900 asukasta (vuonna 2009).
Monimpebougoun kunnan pinta-ala on 2 600 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Macinan, Kokry centren ja Bokyweren, lännessä Nionon piirin Pogon, Nionon, Yeredon Sanionan ja Toridaga-kon sekä pohjoisessa ja idässä Moptin alueen Ténenkoun piirin Karérin ja Diakan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Kunnan eteläosaan ulottuu Nigerin sivuhaara Bokywèrè.
Kuntaan kuuluu 33 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroja, markoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Monimpebougoussa ja Nonon kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
Monimpebougoun kautta kulkevat huonokuntoiset tiet Macinasta Nionoon sekä Bokyweresta Diouraan. Palveluihin kuuluvat 19 alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveysasema.
Jakson 3 alkuaine
Jakson 3 alkuaine on alkuaine, joka löytyy kolmannelta riviltä jaksollisesta järjestelmästä.
Kolmas rivi sisältää kahdeksan alkuainetta: natrium, magnesium, alumiini, pii, fosfori, rikki, kloori ja argon. 3. rivin alkuaineet toteuttavat oktettisäännön. Kvanttimekaanisen atomimallin mukaan orbitaalit täyttyvät järjestyksessä: 3S ja 3P. Kaikilla 3. rivin alkuaineilla esiintyy luonnossa ainakin yksi vakaa isotooppi.
Jakson alkuaineista natrium, magnesium ja alumiini ovat metalleja, pii puolimetalli ja loput epämetalleja. Tavallisissa lämpötiloissa kloori ja argon ovat kaasuja, muut tämän jakson alkuaineet kiinteitä aineita.
Alkuaineet
3. rivin alkuaineet ja niiden elektronirakenteet Bohrin atomimallin mukaan.
Atomisäde
thumb|Lasketut kolmannen jakson atomien säteet pikometreissä.
Kun järjestysluku kasvaa kolmannessa jaksossa, atomisäde pienenee.
Elektronegatiivisuus
Kun järjestysluku kasvaa kolmannessa jaksossa, elektronegatiivisuus kasvaa. Paulingin asteikolla jakson alkuaineiden elektronegatiivisuudet ovat:
Ionisoitumisenergia
Kun järjestysluku kasvaa kolmannessa jaksossa, kasvaa myös ionisoitumisenergia.
Mokele mbembe
thumb|Taiteilijan näkemys Mokele mbembestä Mokele mbembe tai Mokele'-Mbwembe (lingalaksi), suomeksi joenpysäyttäjä, on nimi, jota käytetään Keski-Afrikassa, Kongon tasavallan, Kamerunin, Sambian, Kongon demokraattisen tasavallan ja Gabonin alueella huhujen mukaan elävästä, järvissä asuvasta pedosta. Kyseisen eläimen pitäisi asua laajalla soisella alueella, jota ei ole juurikaan tutkittu, eikä olennon olemassaolosta ole pitäviä todisteita. Eläimen kerrotaan olevan suuri, dinosaurusta muistuttava lisko, jolla joidenkin kertomusten mukaan on suun etuosassa, yläleuassa, yksi suuri torahammas.
Mokele mbembejä kerrotaan tapetun ja syödyn, ja niiden kerrotaan kaataneen veneitä ja tappaneen ihmisiä ja virtahepoja. Mokele mbembejä nähneet pygmit piirtävät olennon samankaltaiseksi kuin sauropodit, pitkäkaulaiset hirmuliskot. Ensimmäisiä eurooppalaisten tekemiä havaintoja otuksesta kertoivat saksalaiselle tutkijalle Carl Hagenbeckille (1810–1887) saksalainen ja englantilainen metsästäjä, jotka olivat nähneet olennon, joka oli "puoliksi norsu, puoliksi lohikäärme". Hagenbeck teki alueelle tutkimusmatkan, mutta se keskeytyi taudin ja pygmien vihamielisyyden vuoksi.
Alueelle on tehty tämän jälkeen useita tutkimusmatkoja muun muassa Saksasta, Japanista ja Yhdysvalloista 1900- ja 2000-luvuilla. Osaa niistä ovat kohdanneet vakavat vastoinkäymiset ja kuolemantapaukset, ja niiden tulokset ovat jääneet vähäisiksi muutamia jalanjälkilöytöjä, epätarkkoja valokuvia ja kaukaisia, epävarmoja havaintoja lukuun ottamatta. Sen sijaan pygmit ovat kertoneet uusista havainnoista. Kerran koko heimo oli kuulemma nähnyt otuksen. Valtaosaa aluetta ei ole tutkittu, ainoastaan pygmit ovat saattaneet tutkia sitä. Valtaosa pygmeistä kieltäytyy puhumasta Mokele mbembestä, sillä sen uskotaan tuovan huonoa onnea. Pygmit eivät ole kertaakaan paljastaneet paikkoja, joissa Mokele mbemben kerrotaan asuvan, eivätkä ole tulleet oppaiksi tutkimusmatkoille, vaan viittaavat ylimalkaisesti suolle. Mokele mbemben tutkimisen kannalta kiinnostava Telejärven ja Likoualan rämealue on valtava, noin 88 500 neliökilometriä eli noin kolmasosa Suomen pinta-alasta, eikä sen maastosta ole tarkkoja tietoja.
Tieteellisesti otuksen olemassaoloa ei kuitenkaan ole kyetty todistamaan, ja siksi se kuuluu taruolentojen luokkaan. Monet pitävät Mokele mbembeä pseudotieteenä tai huijauksena, sillä siitä ei ole saatu kunnollista valokuvaa useista yrityksistä huolimatta. Jotkut kuitenkin uskovat, että kyseessä olisi jonkinlainen dinosauruksen jäänne, samaan tapaan kuin epäillään Loch Nessin hirviöstäkin. Sekä Nessien että Mokele mbemben piirteet pitkine häntineen ja kauloineen muistuttavat useimmissa kertomuksissa jonkinlaista joutsenliskoa. Keskinen Afrikka on geologisesti varsin vakaata seutua, joka ei ole juuri muuttunut 65 miljoonaan vuoteen, joten pieni dinosauruspopulaatio olisi ainakin teoriassa voinut säilyä siellä.
Afrikassa kerrotaan tarinoita muutamista muistakin tuntemattomista ja suurikokoisista matelijoista, jotka muistuttavat Mokele mbembeä. Gabonissa niitä kutsutaan nimellä N’yamala, ja niiden sanotaan elävän suurissa luolissa jokien varsilla. Sambian Bangweulujärven väitetyt Nsanga-olennot muistuttavat silminnäkijöiden mukaan sauropodeja.
Nikolai Nogovitšyn
Nikolai Nogovitšyn (s. 7. tammikuuta 1948 Prokopjevsk) on entinen neuvostoliittolainen yhdistetyn hiihtäjä. Nogovitšyn kilpaili 1970-luvulla ja voitti hopeaa vuoden 1970 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Vysoké Tatryssa.
Vuoden 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa Nogovitšyn sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi.