cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tapaustutkimus
Tapaustutkimuksen tekemisestä ja tapauksista
Vuorovaikutus tapauksen ja kontekstin välillä on molemminsuuntaista. Kontekstin tasot (Pettigrew'n mukaan): ulompi konteksti (esim. taloudellinen, sosiaalinen, poliittinen ympäristö, toimialaympäristö, kilpailijat); sisempi konteksti (esim. yrityksen rakenteellinen, kulttuurinen ja poliittinen ympäristö). Jos tapaus on ilmiö tai prosessi, kontekstin ja tapauksen rajoja on vaikea määrittää. Tapauksen valinnassa gradua varten on olennaista huomioida resurssit – minkälainen kokonaisuus on mahdollista tutkia ko. työssä että tapauksen pystyy rajaamaan mahdollisimman tarkasti muusta kontekstista.
Tutkimusprosessi ja aineistot
Tapaustutkimuksen tutkimusprosessi voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Tapaustutkimuksessa käytettäviä aineistoja voivat olla: haastattelut, havainnointi, osallistuva havainnointi, lehtiartikkelit ym. media-aineistot, yrityshistoriikit, tilastot, survey-aineistot, aikasarja-aineistot, dokumentit (esitteet, kokouspöytäkirjat, muistiinpanot, päiväkirjat jne.), artefaktit (esineellinen ympäristö, toiminnan tuotokset, esim., konkreettinen tuote, taideteos, teknologinen laite, väline tms.).
Tapaustutkimuksen analyysi rakentuu karkeasti ottaen yleensä kahdesta vaiheesta: Analysoinnissa voidaan käyttää kaikkia laadullisen tutkimuksen menetelmiä: sisällönanalyysin välineet (ml. luokittelu, tyypittely, teemoittelu...), diskurssianalyysi, narratiivinen analyysi. Tapaustutkimuksessa käytetään usein eri tiedonhankintamenetelmiä. Tapaustutkimuksen teko ei rajoita menetelmävalintoja. Lisäksi määrällisiä tapaustutkimuksen aineistoja voidaan analysoida määrällisen tutkimuksen menetelmillä.
Arviointi
Tapaustutkimuksen arviointi vertautuu yleiseen laadullisen tutkimuksen arviointiin. Myös tapaustutkimuksille on kehitetty arviointikriteereitä. Laadullisten tutkimusten luotettavuutta voi olla vaikeampi arvioida kuin määrällisten tutkimusten luotettavuutta (reliabiliteetti ja validiteetti). Triangulaatio eli eri tutkimusmenetelmien tai teoreettisten näkökulmien hyödyntäminen on laadullisissa tutkimuksissa käytettävä tutkimuksen parantamisen keino. Triangulaatiota ei tarvitse käyttää jokaisessa laadullisessa tutkimuksessa, mutta sillä voi olla tutkimustulosten varmentamisen lisäksi tietoa lisäävä vaikutus.
Kritiikki
Tapaustutkimusta on kritisoitu vaikeudesta tehdä määrällisten tutkimusten kaltaista tilastollista yleistämistä. Yleistettävyyden puutetta kritisoidaan. Tapaustutkimuksessa tapauksen kokonaisvaltainen ymmärtäminen on tärkeämpää kuin yleistäminen. Tapaustutkimusten tyypillinen piirre on teorian vahva osuus ja tapaustutkimuksissa voidaan pyrkiä teoreettiseen yleistämiseen. Tapaustutkimusta on myös kritisoitu edustavuuden puutteesta. Tapaustutkimusta on kritisoitu myös puutteellisesta kurinalaisuudesta aineistoa kerättäessä ja analysoitaessa. Tutkijan ja tietolähteiden subjektiivisuus on ongelma. Tapaustutkimuksen toistettavuus on heikko – tapaustutkimuksen toistaminen voi olla jopa mahdotonta.
Zack Clayton
Zack Clayton (1917–1997 ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja nyrkkeilytuomari. Hän edusti koripallossa 1930- ja 1940-luvuilla New York Renaissancea ja Harlem Globetrottersia. Hänet valittiin vuonna 2017 lajin Hall of Fameen. Nyrkkeilyssä hän sai ensimmäisenä afroamerikkalaisena tuomarilisenssin ja toimi muun muassa kehätuomarina raskaan sarjan MM-ottelussa Jersey Joe Walcottin ja Ezzard Charlesin välillä vuonna 1952 sekä nimellä "Rumble in the Jungle" tunnetussa raskaan sarjan MM-ottelussa Muhammad Alin ja George Foremanin välillä vuonna 1974.
The Darkest Red
The Darkest Red on yhdysvaltalaisen metalcore -yhtyeen The Agony Scenen toinen albumi. Se julkaistiin toukokuussa 2005.
Billboard
Billboard on yhdysvaltalainen musiikkiteollisuuteen keskittynyt aikakauslehti. Lehti on tunnettu ylläpitämistään viikoittaisista suosituimpien singlejen ja albumien listoista.
Historia
Billboard perustettiin vuonna 1894. Aluksi lehdessä käsiteltiin lähinnä sirkushuveja, mutta vähitellen painopiste alkoi siirtyä yhä enemmän musiikkiin. Muut aiheet poistettiinkin lehdestä 1950-luvulla. Ensimmäinen musiikkilista ilmestyi 20. heinäkuuta 1940. Billboardin suosituin lista, Hot 100, joka yhdistää levymyynnin ja radiosoiton, on ilmestynyt vuodesta 1958.
Billboard on toimittanut myös radio-ohjelmaa, American Top 40, vuodesta 1970. Ohjelmassa soitetaan listan 40 korkeimmalla olevaa kappaletta käänteisessä järjestyksessä.
Nykyisin Billboardissa käsitellään koko viihdeteollisuutta DVD:istä musiikin lataukseen Internetistä.
Listat
Billboardin listoja ovat:
Högmo
Högmo on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön etelälaidalla.
Högmon naapurikylät ovat Rosendal, Kåddböle ja Björkboda. Entinen kunnanraja kulki Högmon länsi- ja eteläreunoja pitkin. Högmon kyläalueen eteläosassa on Högmon soraharju ja pohjoisosassa on Kåddbölebrinkenin harju. Harju- ja mäkialueiden väliin jää Storbäcken-ojan viljava laakso, jossa kylän asutus sijaitsee. Dragsfjärdintie kulkee kylän läpi.
Högmon pohjoislaidalta on löytynyt mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Ensimmäinen maininta Högmosta on vuodelta 1420. Högmon historiallinen kylätontti sijaitsee Storbäckenin eteläpuolella Högmontien varrella. 1900-luvun alussa Kemiön ja Dragsfjärdin välisen tien varteen Storbäckenin pohjoispuolelle alkoi syntyä asutusta ja sinne perustettiin myös posti, kauppa, baari ja motelli. Dragsfjärdintie oikaistiin 1970-luvulla kulkemaan näiden kahden asutuskeskittymän välistä. Palvelut ovat poistuneet kylältä 1900-luvun loppupuolella.
Yrjö Kajava
thumb|upright|Yrjö Kajava. Yrjö Henrik Kajava, entinen Nylund oli suomalainen lääkäri, anatomi, rotututkija ja antropologi. Hän toimi anatomian ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 1921 ja professorina alkaen vuodesta 1924. Hän oli myös varsin kiinnostunut rotututkimuksista.
Kajavan vanhemmat olivat suutari Karl Henrik Nylund ja Amalia Helminen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1908 ja lääketieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1914. Kajava oli naimisissa vuodesta 1912 Fanny Leonarda Borisovin kanssa.
Yrjö Kajava kirjoitti vuonna 1926: ”Vasta kaikkia näitä monia eri ominaisuuksia (pään ja kehon mittasuhteet, tukan ja silmien väri) vertailemalla voidaan muodostaa käsitys siitä ideaalityypistä, joka on luonteenomainen jollekin kansanrodulle tai ideaalityypille.”
Iso-Huituri
Iso-Huituri on saari Tornion ja Kemin kaupunkien rajalla Perämerellä. Saari kuuluu Perämeren kansallispuistoon. Sen pituus on 1,9 kilometriä ja suurin leveys noin 700 metriä, korkeimman kohdan noustessa noin kymmeneen metriin merenpinnan yläpuolelle.
Saari on toiminut Perämeren alueen kalastajien tukikohtana, ja siellä on edelleen nähtävänä vanhojen kalastajamökkien perustuksia. Saarella sijaitsee myös 1300–luvulla rakennettu kivilatomus, Piispankiveksi kutsuttu rajamerkki, joka osoitti Turun ja Uppsalan hiippakuntien välisen rajan. Piispankivi on koko kansallispuiston muinaisjäännöksistä historiallisesti merkittävin.
Albersin projektio
frame|right|Albersin projektiossa alueiden pinta-alat ovat oikeassa suhteessa, mutta niiden muodot vääristyvät. 450px|thumb|Albersin projektion mukainen maailman­kartta, standardi­leveys­piireinä 20°N ja 50°N.
Albersin projektio on yksi Brittiläisen Kolumbian kartoissa käytettävistä projektioista ja ainoa Yukonin territorion virallisissa kartoissa käytetty. Sitä käyttävät myös Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus (USGS) ja Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto (USCB).
Koordinaatit
Seuraavassa käytetään kartan keskiosan kautta kulkevalle, kartassa pysty­suorana näkyvälle pituus­piirille (referenssi­pituus­piirille) merkintää λ0, referenssi­leveys­piirille merkintää φ0 sekä standardi­leveys­piireille merkintöjä φ1 ja φ2. Tällöin maanpinnan piste, jonka maan­tieteellinen leveys on \phi ja pituus \lambda, kuvautuu tasolle pisteeseen, jonka karteesiset koordinaatit (x, y) ovat:
missä
Erikoistapauksia
Jos pohjois- tai etelänapa on toisena standardi­leveys­piirinä, sanotaan projektiota Lambertin oikea­pintaiseksi kartio­projektioksi. Siinä napa näkyy pisteenä, kun se Albersin projektiossa yleensä näkyy ympyrän­kaarena. Eräänlaisina Albersin projektion raja­tapauksina voidaan pitää myös Lambertin oikea­pintaisen taso­projektion sitä erikoistapauksta, jossa projektion keskus on navalla, sekä Lambertin oikea­pintaista lieriö­projektiota; näistä edellinen saadaan valitsemalla napa ja jälkimmäinen valitsemalla päiväntasaaja ainoaksi standardi­leveys­piiriksi. Näissä tapauksissa on kuitenkin edellä esitettyjä kaavoja muutettava.
Viimiseen hengenvetoon
Viimiseen hengenvetoon on rap-artisti Hannibalin kolmas sooloalbumi. Sen julkaisivat yhteistyössä Joku Roti ja Monsp 9. marraskuuta 2011. Albumi on jatko-osa Hannibalin edelliselle sooloalbumille Ad Portasille ja se on Hannibalin mukaan viimeinen Hannibal & Joku Roti Mafia -nimellä julkaistava äänite. Albumi nousi julkaisuviikollaan (46/2011) Suomen virallisen listan 35. sijalle. Albumin kappaleesta "Poliittista räppiä" julkaistiin musiikkivideo huhtikuun lopulla 2012.
Uruguay
Uruguay oli Espanjan siirtomaa ja itsenäistyi 1800-luvun alkupuolella. Se oli 1900-luvun alkupuolella suhteellisen hyvinvoiva maa. 1930-luvulla tapahtunut laskusuhdanne kuitenkin johti levottomuuksiin, sissisotaan ja sotilasvaltaan, mutta vuodesta 1985 siviilivalta on pyrkinyt olojen vakauttamiseen ja nykyäänkin Uruguay on aineelliselta hyvinvoinniltaan poikkeuksellinen Etelä-Amerikassa: siellä ei muun muassa ole hökkelikyliä eikä slummeja kuten muualla Etelä-Amerikassa, ja ammattiyhdistysoikeudet ovat kunniassa.
Uruguayta on kutsuttu yhden kaupungin ja sitä ympäröivän karjatilan maaksi. Lähes puolet väestöstä asuu pääkaupungissa Montevideossa. Karja- ja lammasfarmit käsittävät 80 prosenttia pinta-alasta, ja karjatalous on perinteisesti ollut tärkein elinkeino.
Maantiede
thumb|left|Uruguay satelliittikuvassa. Uruguay on Etelä-Amerikan mantereen toiseksi pienin maa (Surinamen jälkeen). Sen maasto edustaa siirtymää Argentiinan tasaisesta pampasta Brasilian eteläosien ylänköihin. Uruguay on itsekin varsin tasainen valtio, vaikka kolmasosa maasta kuuluu Brasilian puolelta alueelle leviäviin kukkulajonoihin. Kukkulaisilla alueillakaan korkeus harvoin ylittää 200 metriä. Maan itä-, etelä- ja länsiosissa on puolestaan tasankoa, ja kapea Atlantin rannikko on hiekkainen ja soinen. Rantaa rikkovat paikoin matalat laguunit. Korkeimmat kukkulajonot ovat Cuchilla de Haedo ja Cuchilla Grande. Korkein kohta on lähellä kaakkoisrannikkoa 514 metriin kohoava Cerro Catedral.
Uruguayn vesistöt voidaan jakaa kolmeen vesistöalueeseen: länteen virtaavat joet laskevat Uruguayjokeen, itään virtaavat Atlanttiin tai laguuneihin ja etelään virtaavat Río de la Plataan. Uruguayjoki ja Río de la Platan estuaari ovat oikeastaan ainoat kunnolla purjehduskelpoiset joet. Río Negro puolestaan on pisin länteen virtaava joki, ja se kulkee koko maan halki koillisesta länteen. Atlanttiin virtaavista joista monet ovat varsin pieniä ja kausittaisia. Brasilian rajalla on suurin rannikkolaguuneista, Laguna Merín. Laguuneista osassa on makeaa ja osassa murtovettä.
Uruguayssa on lauhkea ilmasto, jossa vuodenajat poikkeavat toisistaan selvästi mutta ääriolosuhteet ovat harvinaisia. Keväät ovat kosteita ja tuulisia, kesät lämpimiä, syksyt leutoja ja talvet koleita ja kosteita. Maan luoteisosa on kauempana vesistöistä, ja siellä kesät ovat kuumempia ja talvet kylmempiä kuin muualla maassa. Koska maasto on tasaista, säärintamat kulkevat sen yli esteettä. Ajoittain esiintyy pamperoja (viileä ja toisinaan erittäin kova tuuli, joka puhaltaa pohjoiseen Argentiinan pampatasangoilta).
Uruguayn kasvillisuus muistuttaa Argentiinaa ja Brasilian eteläosaa. Jokivarsilla kasvaa metsää, muualla on ruohikkoista laidunmaata. Suurikokoiset eläimet ovat harvinaisia.
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
thumb|left|Charrua-intiaaneja vuoden 1833 matkakertomuksessa. Toisin kuin suuri osa muusta Latinalaisesta Amerikasta, Uruguay ei ole kuulunut maineikkaiden muinaiskulttuurien valtapiiriin. Maan pohjoisosasta on löydetty kivikautisia jäänteitä kymmenentuhannen vuoden takaa. Ne kertovat metsästäjä-keräilijäkulttuureista. Noin neljätuhatta vuotta sitten alueelle tulivat charrúat ja tupi-guaranit, jotka metsästivät, kalastivat ja keräilivät luonnon antimia. Pienempiä ryhmiä olivat jarot, boranet ja chanat, jotka tunsivat myös maanviljelyn ja keramiikan valmistuksen taidon.
Eurooppalaisten saapumisen aikaan Uruguayn alueella asui noin 5 000 – 10 000 ihmistä. Guaraneita oli jonkin verran Uruguayn pohjoisosassa. Charrúat puolestaan asuivat kesällä merenrannalla, mutta muuttivat talvella sisämaahan metsästämään. Heidät tunnettiin myös raivokkaina sotureina.
Juan Díaz de Solís purjehti Río de la Platalle 1516, mutta intiaanit surmasivat hänet. Sebastiano Caboton johtama retkikunta totesi puolestaan vuonna 1520, että Uruguayjoen itäranta ei soveltunut asuttamiseen, koska siellä ei ollut kaivannaisia eikä intiaaneja pakkotyövoimaksi. Ensimmäisen eurooppalaisen asutus oli portugalilaisten vuonna 1680 perustama Colonia del Sacramento. Sitä ennen aluetta oli kuitenkin jo käytetty karjan laiduntamiseen. Käytännön oli ilmeisesti aloittanut vuonna 1603 Paraguayn kuvernööri Hernando Arias de Saavedra. Espanjalaiset perustivat 1726 Montevideon linnoituksen ja valtasivat maan Portugalilta. Samassa yhteydessä suuri osa alkuperäisväestöstä tapettiin. Maa liitettiin 1776 Espanjan La Platan varakuningaskuntaan, jonka pääkaupunki oli Buenos Aires.
Itsenäisyys
vasen|thumb|[[Juan Manuel Blanesin maalaus 33 liittolaisen tekemästä valasta.]] Kun Napoleon syrjäytti Espanjan kuninkaan vuonna 1808, La Platan varakuningaskunta julistautui itsenäiseksi, mutta Montevideo pysyi uskollisena Espanjan kruunulle ja kapinoi Buenos Airesia vastaan. Banda Orientalin sisämaassa José Gervasio Artigas aloitti vuonna 1811 kapinan espanjalaisia vastaan. Artigasin joukkoihin liittyi vapautettuja afrikkalaisia orjia, maaseudun asukkaita ja antirojalisteja. Artigas otti useita voittoja, mutta hänen toimensa herättivät eliitin vastutuksen. Brasilian portugalilaiset ajoivat Artigasin vuonna 1820 maanpakoon. Portugali liitti seuraavana vuonna Provincia Oriental del Rio de la Platan, nykyisen Uruguayn Brasiliaan. Maakunta julistautui itsenäiseksi 25. elokuuta 1825 Juan Antonio Lavallejan johtaman 33:n (Treinta y Tres Orientales) kapinan jälkeen, mutta päätti muodostaa liittovaltion Argentiinan kanssa. Liittolaiset voittivat kolmivuotisen sodan Brasiliaa vastaan ja Uruguay tunnustettiin itsenäiseksi brittien tuella Montevideon sopimuksella vuonna 1828.
Ensimmäinen perustuslaki tuli voimaan 1830. Uruguayta hallitsi tämän jälkeen liuta valittuja tai nimettyjä presidenttejä, ja se ajautui useisiin konflikteihin naapurivaltioidensa kanssa. Vuonna 1838–1865 käytiin sisällissota punaisten (Colorado) ja valkoisten (Blanco) välillä, josta ovat peräisin nykyiset Colorado-puolue ja kansallispuolue. Sisällissota päättyi ilman voittajia, mutta se oli raunioittunut maan sisämaan ja vienyt hallituksen lähelle konkurssia. Lisäksi väestö oli vahvasti jakautunut kahteen leiriin. Vuosina 1865–1870 Uruguay soti Argentiinan ja Brasilian rinnalla Paraguayta vastaan kolmoisliiton sodan.
1900-luku
thumb|Presidentti José Batlle y Ordóñez. Uruguayn talous alkoi kehittyä 1800-luvun lopulla voimakkaasti, ja maahan tuotiin muun muassa lampaita. Villasta oli tullut vuonna 1884 tärkein vientituote. Britit sijoittivat rautateihin ja Montevideon modernisointiin maataloustuotteiden kysynnän rohkaisemana. 1900-luvun alussa presidentti José Batlle y Ordóñez alkoi uudistaa yhteiskuntaa. Hän teki suuren joukon poliittisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Maahan säädettiin minimipalkka ja ensimmäisinä maailmassa kahdeksan tunnin työaikalait, ilmaista koulutusta tarjottiin kaikille, sukupuolten tasa-arvoa edistettiin ja kirkko irrotettiin valtiosta. Lait eläkkeistä ja työttömyysturvasta hyväksyttiin myöhemmin. Uudistukset, tuottava vienti ja rauhalliset olot vakauttivat maan talouden ja poliittisen ilmapiirin. Uruguayn kehittynyt yhteiskuntajärjestelmä ja vakaa demokratia toivat sille tunnetun lempinimen ”Amerikan Sveitsi”. Onpa 1920- ja 1930-lukujen Uruguayta kutsuttu jopa maailman ensimmäiseksi hyvinvointivaltioksi.
1930-luvun lama iski myös Uruguayhyn. Presidentti Gabriel Terra syytti osittain moniäänistä valtionhallintoa ja toteutti vuonna 1933 blancojen Luis Alberto de Herreran tuella vallankaappauksen ja keskittyi valtaa presidentile. Oppisition toiminta kiellettiin, mutta vuoden 1942 perustuslaki palautti monipuoluejärjestelmän. Toinen maailmansota ja Korean sota nostivat uruguaylaisten teollisuustuotteiden kysyntää, ja Korean sota sai aikaan taloudellisen nousukauden villan hinnan nousun ansiosta. Vuonna 1951 tehtiin perustuslakiuudistus, jossa presidentin virka korvattiin yhdeksänmiehisellä neuvostolla.
Korean sodan jälkeen Uruguayn maataloustuotteiden kysyntä romahti. Hallitus yritti pitää kulutusta yllä tuhlaamalla maan ulkomaanvaluutan, ottamalla velkaa ja devalvoimalla peson. Inflaatio nousi pian yli 60 prosenttiin, tehtaita suljettiin ja monet ammattilaiset muuttivat ulkomaille. Maa alkoi köyhtyä, mikä toi uutta poliittista epävakautta. Reaktiona syntyi levottomuuksia, tärkeimpänä sissiliike Tupamaros, joka aloitti kampanjansa 1962. Uruguay palautti vuonna 1966 presidenttijohtoisen järjestelmän.
thumb|Sotilasvallan aikana kadonneiden muistomerkki. Presidentti Juan María Bordaberry aloitti 1971 kovat toimet sissejä vastaan ja turvautui vallankaappaukseen armeijan tuella, mutta joutui vuonna 1973 sen syrjäyttämäksi. Armeija nimitti presidentiksi aluksi Aparicio Méndezin ja vuonna 1981 kenraali Gregorio Álvarezin. Sotilashallitus laati myös uuden perustuslain, jonka kansanäänestys hylkäsi marraskuussa 1980. Siviilivalta palautettiin vasta 1985, vuosi laajalle levinneiden väkivaltaisten sotilasvaltaa vastustavien mielenosoitusten jälkeen. Yli 200 uruguaylaista siepattiin ja surmattiin kaksitoistavuotisen sotilasvallan aikana.
Vuoden 1984 parlamenttivaaleissa voitti Colorado-puolueen johtaja Julio María Sanguinetti, joka pyrki vakauttamaan taloutta ulkomaankaupalla ja houkuttelemalla ulkomaisia investointeja, sekä vakiinnuttamaan demokratian pitkän sotilasvallan jälkeen. Vuonna 1989 hyväksyttiin kansanäänestyksessä armahduslaki, joka armahti suurimman osan sissien ja sotilasvallan aikaisista teoista.
Kansallispuolueen Luis Alberto Lacalle oli presidenttinä 1990–1995. Hän pyrki vapauttamaan kauppaa, ja Uruguaysta tuli Mercosur-talousliiton perustajajäsen 1991. Lacallen yksityistämiset herättivät vastarintaa ja jotain hänen uudistuksiaan hylättiin kansanäänestyksessä. Mercosur-kumppanien kanssa käydyn kaupan seurauksena Uruguayn talous alkoi jälkeen kasvaa voimakkaasti, mutta talous myös kiinnittyi aiempaa selvemmin Brasilian ja Argentiinan kehitykseen.
2000-luku
Jorge Batllen hallitus joutui koko kautensa käsittelemään maan lähihistorian vakavinta talouskriisiä, mikä johti köyhyyden ja siirtolaisuuden lisääntymiseen. Vuoden 2004 vaaleissa Tabaré Vázquez valittiin ensimmäisenä vasemmistolaisena maan presidentiksi. Hän määräsi virkaan astumisensa jälkeen suhteet palautettavaksi Kuubaan ja solmi Venezuelan kanssa energiasopimuksen ja määräsi hyvinvointipaketista vähentämään köyhyyttä. Vázquezin aikana useita diktatuurin aikaisia johtajia tuomittiin teoista joita aiempi armahdus ei koskenut. Vázquezin aikana suhteet Argentiinaan kiristyivät Uruguayhin maiden rajalle rakennettavan suuren sellutehtaan vuoksi. Joulukuussa 2006 Uruguay maksoi kokonaisuudessaan miljardivelkansa kansainväliselle valuuttarahastolle.
Katolilaisenemmistöisen Uruguayn parlamentin ylähuone eli senaatti hyväksyi tietyin edellytyksin lailliset abortit lokakuussa 2012. Uruguay on kolmas Latinalaisen Amerikan maa, jossa abortti on laillinen. Kaksi muuta ovat Kuuba ja brittien entinen siirtomaa Guyana.
Politiikka
Uruguay on presidenttijohtoinen tasavalta, jossa ei ole pääministerin virkaa. Presidentti on siis sekä valtionpäämies että hallituksen päämies. Presidentti myös valitsee ministeristön. Presidentti ja varapresidentti valitaan suorilla vaaleilla viiden vuoden välein. Samaa presidenttiä ei voida valita kahdelle peräkkäiselle kaudelle. Uruguayn parlamentti on kaksikamarinen, ja senaatissa on 31 ja edustajainhuoneessa 99 jäsentä. Senaatissa on 30 vaaleilla valittua jäsentä sekä varapresidentti virkansa puolesta. Parlamenttivaalit pidetään viiden vuoden välein.
Uruguayn vuoden 2019 vaaleissa presidentiksi valittiin Kansallispuolueen Luis Lacalle Pou. Varapresidentiksi valittiin Beatriz Argimón. Parlamenttivaaleissa mikään puolueista ei saanut enemmistöä. Vasemmistolainen Frente Amplio säilytti asemansa suurimpana puolueena. Se sai 42 paikkaa edustajainhuoneeseen ja 13 paikkaa senaattiin.
Uruguayn puoluejärjestelmä on ollut poikkeuksellisen vakaa, sillä lähes jokaisissa vaaleissa vuodesta 1971 lähtien kolme puoluetta on saanut noin 95 prosenttia äänistä. Keskeisimmät blokit ovat olleet keskusta-vasemmistolainen Frente Amplio ja keskusta-oikeistolaiset, historialliset Colorado-puolue ja Kansallispuolue. Colorad-puolue on perinteisesti ollut liberaalien kaupunkilaisten ja Kansallispuolue konservatiivisten maanomistajien puolue. Frente Amplio on puolestaan muodostunut kristillisdemokraattien, sosialistien, kommunistien ja muiden puolueiden toisinajattelijoiden pohjalta. Vanhoja puoleita nousi vuoden 2019 vaaleissa haastamaan oikeistopopulistinen Cabildo Abierto.
Departementit
Uruguay koostuu 19 departementista (departamento). Jokaisessa departementissa on oma lainsäädännöllinen elin sekä johtohenkilönä intendente municipal, joka toimii samalla departementin pääkaupungin pormestarina.
thumb|300px|Uruguayn departementit.
Talous
Uruguayn bruttokansantuote asukasta kohden on latinalaisen Amerikan suurimpia, ja samalla maalla on iso keskiluokka sekä sen elintaso on korkea. Uruguayn talous on kuitenkin vahvasti sidoksissa sen suurempiin naapureihin, Argentiinaan ja Brasiliaan. Uruguayn talous ajautuikin 2000-luvun vaihteessa vakavaan kriisiin Argentiinan talouden romahtamisen seurauksena. Uruguayn bruttokansantuote supistui vuosien 1998–2003 aikana 1,7 prosenttia vuodessa. Tämän jälkeen talous lähti kuitenkin voimakkaaseen kasvuun, ja vuosien 2004–2014 keskimääräinen vuotuinen kasvu oli 4,9 prosenttia (latinalaisen Amerikan ja Karibian keskiarvo oli 2,3 prosenttia). Kasvuun vaikuttivat kriisistä toipumisen kerrannaisvaikutukset, hyödykkeiden maailmanhinnan kasvu, Argentiinan kysynnän kasvu ja uusien vientituotteiden syntyminen. Vuoden 2014 jälkeen talouskasvu on taas hidastunut. Vuonna 2019 talouskasvu oli vain 0,4 prosenttia, matalin sitten vuoden 2002.
Uruguayn voidaan talousmaantieteellisesti jakaa kolmeen alueeseen. Pääkaupungissa Montevideossa teollisuus, kauppa ja pankkipalvelut ovat keskiössä, mutta maan keskiosissa vallitsee maatalous ja itäosissa matkailuala. Uruguayn taloutta kokonaisuudessa hallitsee vientiin keskittynyt maatalous. Maatalous on suurin vientisektoreista, ja se tuotti vuonna 2020 noin 7,5 prosenttia bruttokansantuotteesta ja sen parissa työskenteli 8,4 prosenttia työvoimasta. Suurin osa tuottavasta maasta on keskittynyt karjanhoitoon. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, sokeriruoko, soijapapu ja tupakka.
Teollisuustuotanto tuottaa 18,0 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllistää 18,8 prosenttia työläisistä. Elintarvikkeiden jalostus vastaa jopa puolesta teollisuustuotannosta. Muita merkittäviä teollisuustuotteita ovat juomat, tekstiilit, rakennusmateriaalit, kemikaalit, öljy ja hiili. Maa on panostanut 2000-luvulla voimakkaasti paperiteollisuuteen, joka on kasvava ala. Eräs Uruguayn merkittävimmistä teollisuuslaitoksista ja suurin ulkomainen investointi maassa on Fray Bentosin kaupungissa sijaitseva UPM-Kymmenen sellutehdas, jonka Metsä-Botnia käynnisti syksyllä 2007.
Palvelualan tärkeimmät osa-alueet ovat matkailu ja finanssiala. Uruguayssa käy vuosittain noin kaksi miljoonaa turistia, joista suurin osa suuntaa rannikolle. Montevideon itäpuolella on pitkiä hiekkarantoja, joille syntyneistä rantalomakohteista osa muodostaa Ciudad de la Costan kaupungin. Matkailijoita tulee etenkin Argentiinasta mutta myös Brasiliasta ja Chilestä.
Uruguayn talous on varsin valtiojohtoista, ja valtio omistaa kokonaan tai pääomistajana rautatiet, lentoyhtiön, öljynjalostamot, vakuutusyhtiöt sekä veden, sähkön, puhelinten ja postin toiminnot.
Uruguayn maksutase on 1900-luvun puolivälin jälkeen ollut negatiivinen. Tärkeimmät vientituotteet ovat naudanliha, elävät eläimet, ruokatuotteet, villa ja muut tekstiilit sekä nahat. Tärkein kauppakumppani on ollut perinteisesti Brasilia, mutta Kiina on noussut 2010-luvulla yhtä merkittäväksi. Argentiina ja Yhdysvallat ovat seuraavaksi suurimmat kauppakumppanit. Uruguay kuuluu Mercosur-kauppaliittoon sekä Latinalaisen Amerikan yhdentymisliittoon.
Liikenne
Uruguayn päätieverkosto yhdistää Montevideon muihin keskeisiin kaupunkeihin. Maassa on myös rautateitä, joilta on yhteys Argentiinaan ja Brasiliaan, mutta maantiet ovat merkittävimpiä sekä henkilö- että rahtiliikenteessä. Maan sisäisessä liikenteessä linja-autot ovat suosittuja ja hyvin hoidettuja.
Montevideon lähellä oleva Carrascon kansainvälinen lentoasema on tärkein lentoasema, mutta myös Punta del Esteen on lentoja Argentiinasta ja Brasiliasta. Maassa ei ole ollut kansallista lentoyhtiötä eikä sisäisiä lentoja, sen jälkeen kun PLUNA ja Alas Uruguay kaatuivat. Montevideo on tärkein satamakaupunki. Río de la Platan ylitse Argentiinaan kulkee useita lauttayhteyksiä, joista suosituin on tunnin yhteys Buenos Airesin ja Colonia del Sacramenton välillä.
Väestö
Uruguayn tilastokeskuksen ennusteen mukaan vuonna 2019 maassa asui 3 518 552 ihmistä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan asukkaita oli 3 286 314. Väestönkasvu on pienempää kuin monissa muissa latinalaisen Amerikan maissa.
Uruguaylaiset ovat suurimmaksi osaksi eurooppalaista alkuperää olevia. Väestön tausta on erityisesti 1800- ja 1900-luvuilla Espanjasta ja Italiasta tulleissa siirtolaisissa. Lisäksi jonkun verran on ranskalais- ja brittiläistaustaisia. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 90,8 prosenttia asukkaista on valkoisia. Afrikkalaistaustaisten osuus oli 7,8 prosenttia ja alueen alkuperäisasukkaiden 4,9 prosenttia. Uruguayn virallinen kieli on espanja. Maassa puhutaan myös portuñoliksi kutsuttua portugalin sekoituksia lähellä Brasilian vastaista rajaa.
Vuoden 2017 latinobarometrin kyselyssä Uruguayn väestöstä katolisia on 38 %, protestantteja 7 % ja muita uskontoja edusti 14 % väestöstä. Uskontokuntiin kuulumattomia on 41 % ja 1 % ei kertonut vakaumustaan.
Uruguay on todella kaupungistunut yhteiskunta, sillä väestönlaskennan mukaan peräti 94,7 prosenttia ihmisistä asui kaupungeissa. Montevideoon puolestaan keskeisin kaupunkikeskus. Muita pienempiä kaupunkeja ovat Uruguayjoen varrella olevat Salto ja Paysandú, pohjoisosan Artigas ja Rivera, idässä sijaitseva Melo sekä eteläiset Maldonado, Minas ja Las Piedras. Montevideossa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1,3 miljoonaa asukasta. Salto oli toiseksi suurin kaupunki, ja siellä oli 104 000 asukasta.
Koulutus
Uruguayn lukutaitotaso on hyvin korkea, Unescon mukaan 98,8 prosenttia vuonna 2019.
Uruguayssa on viisi yliopistoa: Montevideon yliopisto, Uruguayn katolinen yliopisto, Tasavallan yliopisto, Etelän autonominen yliopisto ja yksityinen ORT Uruguay. Vuonna 1849 perustetussa Tasavallan yliopistossa on yli 80 000 opiskelijaa. Montevideon yliopisto perustettiin 1986, ja se erikoistui aluksi oikeustieteen opetukseen. ORT on yksityinen monessa maassa toimiva yliopisto. Katolinen yliopisto muodostettiin 1986 yhdistämällä monia katolisia oppilaitoksia. Se toimii Montevideon lisäksi Saltossa ja Maldonadossa. Etelän autonominen yliopisto kehittyi Informatiikan ammattikorkeakoulun ympärille.
Kulttuuri
Uruguayn kulttuuri on yhtenäinen ja kansallistunne vahva. Kulttuurissa on paljon samanlaisia piirteitä kuin Argentiinankin kulttuurissa, ja perinteessä on paljon eurooppalaisia piirteitä. Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuripiirteitä on vain vähän. Cauchoperinteet ovat olleet esillä sekä taiteissa että kansanperinteessä.
thumb|Grillattua lihaa ja makkaraa tarjolla Montevideon ostoskeskuksessa. Uruguaylaiseen ruokavalioon kuuluu paljon lihaa, varsinkin naudanlihaa. Varsinkin maaseudulla syödään myös lammasta. Italialaisten vaikutuksesta pasta on suosittua varsinkin sunnuntairuokana. Matee-kasvin lehdistä valmistettua teenkaltaista yrttijuomaa matea juodaan metallisella suodatinpillillä.
Tango on Uruguay suosittu musiikkityyli, ja uruguaylainen Gerardo Matos Rodríguez on säveltänyt maailmanlaajuisesti tunnetun kappaleen ”La Cumparsita”. Candombe on erityisesti afrouruguaylaisten suosima kansantanssi, ja payada on toinen kansanmusiikkiin liittyvä perinne.
Uruguayn elokuvateollisuus tunnetaan ennen kaikkea dokumenteista. 1960-luvulla Mario Handler ohjasi Cinéma Vérité -tyylisiä elokuvia, joilla hän pyrki kiinnittämään huomiota yhteiskunnallisiin epäkohtiin. Handler lähti maanpakoon 1972 ja elokuvat keskittyivät vähemmän arkoihin aiheisiin. 2000-luvulla kansainväliset rahoittajat ovat tuoneet uutta kasvua, ja vuonna 2003 Juan Pablo Rebellan Whisky palkittiin Cannesissa.
Colonia del Sacramenton vanhakaupunki on Unescon Maailmanperintöluettelossa.
Urheilu
thumb|Uruguayn voittoisa jalkapallomaajoukkue vuoden 1930 kotikisoissa.
Uruguayn suosituin urheilulaji on jalkapallo. Muita suosittuja lajeja ovat muun muassa koripallo, tennis, pyöräily, golf ja ratsastus. Uruguay ja Argentiina pelaavat säännöllisesti maaotteluita poolossa. Koripalloliigassa pelaa 26 joukkuetta. Uruguayn koripallomaajoukkue on voittanut 11 kertaa Etelä-Amerikan-mestaruuden, viimeksi vuosina 1995 ja 1997.
Uruguayn jalkapallomaajoukkue kuuluu historiallisesti maailman menestyksekkäimpiin. Uruguay voitti kaikkien aikojen ensimmäisen maailmanmestaruuden kotikisoissaan vuonna 1930 ja toisen mestaruutensa vuonna 1950. Olympiajalkapallossa se on voittanut kultaa vuosina 1924 ja 1928. Etelä-Amerikan-mestaruuden Uruguay on voittanut 15 kertaa, viimeksi vuonna 2011. FIFA-rankingissa Uruguay oli korkeimmillaan toisena kesäkuussa 2012.
Uruguayssa järjestettiin siis jalkapallon ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1930. Turnauksen päänäyttämönä toimi Montevideon Estadio Centenario.
Uruguayn menestyneimmät seurajoukkueet ovat montevideolaiset Nacional ja Peñarol. Peñarol on voittanut Uruguayn mestaruuden 52 ja Nacional 48 kertaa. Samoin ne ovat voittaneet Copa Libertadoresin yhteensä kahdeksan kertaa ja Intercontinental Cupin kuusi kertaa.
Kaiserslautern
Kaiserslautern on Saksan Rheinland-Pfalzin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 96 340 asukasta. , joiden lisäksi siellä asuu yli 50 000 Yhdysvaltain kansalaista alueella sijaitsevien Nato-sotilastukikohtien vuoksi. Se on suurin amerikkalaisten yhteisö Yhdysvaltojen ulkopuolella. Tukikohdissa työskentelee ihmisiä myös 70 muusta maasta. Ramsteinin lentotukikohdan lisäksi alueella on 11 muuta sotilaskohdetta. Amerikkalaiset kutsuvat kaupunkia nimellä K-town. Kaupungin pinta-ala on 139,72 neliökilometriä.
László Bénes
pienoiskuva|László Bénes vuonna 2016. László Bénes (s. 9. syyskuuta 1997 Dunajská Streda) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia, jonne hän siirtyi kesällä 2016. Hän on Saksassa pelannut lainasopimuksilla myös Holstein Kielissä vuoden 2019 alkupuoliskon ja Augsburgissa vuoden 2021 helmikuusta kauden loppuun.
Kaiserslautern
Kaupungin nimi tulee sanasta Kaiser, keisari, ja paikallisesta Lautern-joesta. Keisari Fredrik I Barbarossa rakennutti sinne palatsin 1100-luvulla. Kaiserslautern oli keskeinen paikka vuosien 1848-1849 Pfalzin vallankumouksessa. Se teollistui nopeasti ja oli 1900-luvun alussa Pfaltzin merkittävimpiä teollisuuskeskuksia rautaruukkeineen ja puuvillakehräämöineen.
László Bénes
Bénes on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Bundesliigassa 52 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja 2. Bundesliigassa 15 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia. Slovakian liigassa hän on pelannut Žilinan joukkueessa 31 ottelua ja tehnyt niissäkin kaksi maalia.
Kaiserslautern
Kaupungin perinteinen jalkapallojoukkue 1. FC Kaiserslautern menestyi 1950- ja 1990-luvuilla.
László Bénes
Bénes pelasi useissa Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Vuonna 2019 hän pelasi kaksi maaottelua ja kesäkuussa 2021 ennen EM-kilpailuja kaksi, joista ensimmäisessä Bulgariaa vastaan hän teki joukkueensa ainoan maalin. EM-turnauksessa hän pääsi vaihdosta kentälle Slovakian toisessa alkulohko-ottelussa Ruotsia vastaan.
Argumentum ad ignorantiam
Argumentum ad ignorantiam on argumentaatiovirhe, jossa väite todetaan todeksi tai epätodeksi vetoamalla todisteiden puutteeseen. Virhe esiintyy useimmiten keskusteluissa, joissa jotain ei ole mahdollista osoittaa todeksi tai joissa jotain ei ole toistaiseksi todistettu. Sen yleinen kaava on seuraava:
Se voidaan esittää myös käänteisessä muodossaan:
Argumentum ad ignorantiam tarkoittaa käytännössä samaa kuin käänteinen todistustaakka: syyllinen, kunnes toisin todistetaan.
Adobe AIR
Adobe Integrated Runtime (AIR) (koodinimeltään Apollo) on käyttöjärjestelmäriippumaton ajoympäristö, joka mahdollistaa vuorovaikutteisten internetsovellusten (RIA, rikkaat Internet-sovellukset) kehittämisen ja käyttämisen työpöytäsovelluksina. Käytettävissä olevat webtekniikat ovat Flash, Flex, HTML, JavaScript ja Ajax. Aiemmin näitä on voinut käyttää vain selaimen ja esimerkiksi Flash Playerin kautta mutta Adobe AIR mahdollistaa niiden käytön myös työpöytäsovelluksissa. Adobe AIR toimii siltana työpöydän ja internetin välillä. Adobe AIR -sovellukset toimivat myös ilman internetyhteyttä ja internetyhteydessä ollessaan sovellus voi ladata uusia päivityksiä helposti.
Adobe AIRista julkaistiin ensimmäinen julkinen beta-versio 10. kesäkuuta, 2007, seuraava julkinen beta-versio 2 julkaistiin 1. lokakuuta 2007 ja viimeinen julkinen beta 3 julkaistiin 12. joulukuuta 2007. Versio 1.0 AIRstä julkaistiin 25. helmikuuta 2008. Adobe AIR on samaan tapaan ilmainen kuin esimerkiksi Adobe Flash Player. 18. joulukuuta 2008 Adobe AIR:stä julkaistiin Linuxille vakaa versio. Helmikuussa 2010 julkaistiin Air 2.0 beta. Air 3.0 julkaistiin lokakuussa 2011. Adobe AIR on saatavilla Windowsille, Mac OS X:lle, Linuxille, iOS:lle sekä Androidille.
Pervomaisk
Pervomaisk on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Mordvan tasavallan rajaa 189 kilometriä Nižni Novgorodista etelään. Kaupunki on Pervomaiskin piirin keskus. Siellä on Nižni Novgorodin ja Saranskin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 14 700 henkeä (vuonna 2010).
Willie Mays
thumb|260px|Willie Mays (vasemmalla) ja Roy Campanella 1961. Willie Howard Mays, Jr. (s. 6. toukokuuta 1931 Westfield, Alabama) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelasi MLB-tasolla vuosina 1951–1973. Hänen joukkueinaan olivat New York Giants (1951–1952, 1954–1957), San Francisco Giants (1958–1972) ja New York Mets (1972–1973).
660 kunnariin yltänyt Mays oli ”Most Valuable Player” vuosina 1954 ja 1965. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen 23. tammikuuta 1979.
Kenilworth
Kenilworth on noin asukkaan kaupunki Warwickshiren kreivikunnassa Keski-Englannissa. Se tunnetaan etenkin keskiaikaisesta rauniolinnastaan.
Kenilworthin paikalla oli asutusta jo roomalaisaikana, ja kylä mainitaan Englannin vanhimmassa maakirjassa 1086. Vuonna 1120 Henrik I luovutti kylän maat kamariherralleen ja aarrekammion hoitajalleen Geoffrey de Clintonille, joka rakensi niille linnan ja augustinolaisluostarin. Suurimman osan toiminta-ajastaan linna kuului Englannin kuningassuvuille mutta siirtyi välillä myös muiden aatelissukujen hallintaan. Vuosien saatossa linnaa laajennettiin ja sen puolustuksia vahvistettiin. Elisabet I lahjoitti linnan vuonna 1563 Robert Dudleylle, Leicesterin jaarlille, joka muokkasi siitä ylellisen Elisabetin aikakauden palatsin ilmeisesti tehdäkseen vaikutuksen kuningattareen.
Linnan strateginen merkitys pieneni Englannin sisällissodan jälkeen 1600-luvulla, ja sen rakennusten annettiin vähitellen ränsistyä. Maalaukselliset linnanrauniot kiinnostivat matkailijoita, ja kaupungista tuli kuuluisa Walter Scottin julkaistua romaaninsa Kenilworth (1821), jossa romantisoitiin Elisabetin ja Dudleyn välinen suhde. Kenilworth kasvoi tasaista tahtia 1800-luvulla. Rautatie saapui kaupunkiin 1840-luvulla, ja siitä tuli Birminghamin ja Coventryn äveriäiden teollisuusjohtajien suosima asuinpaikka. Kaupungin tehtaat valmistivat muun muassa sarvikampoja, parkittua nahkaa ja tiiliä ja sen kauppapuutarhat tuottivat tomaatteja ja mansikoita.
thumb|left|Kenilworthin linnanrauniot toukokuussa 2016.
Kadmiumfluoridi
Kadmiumfluoridi (CdF2) on kadmium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää erikoislasien ja loisteaineiden valmistamiseen sekä katalyyttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kadmiumfluoridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Kadmiumfluoridista tunnetaan kidevedettömän yhdisteen lisäksi kidevedellinen dihydraatti (CdF2·2H2O). Aine liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin happoihin.
Kadmiumfluoridia valmistetaan kuumentamalla metallista kadmiumia ja fluoria tai vetyfluoridia. Sitä voidaan valmistaa myös kadmiumyhdisteiden, esimerkiksi kadmiumoksidin tai -karbonaatin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla.
Kadmiumfluoridia voidaan käyttää optisilta ominaisuuksiltaan erityisten lasien valmistukseen ja siitä valmistetaan myös loisteaineita. Yhdisteellä on myös käyttöä ydintekniikassa säätösauvoissa ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä.
Holger Schildt
Holger Schildt (28. maaliskuuta 1889 Helsinki – 13. heinäkuuta 1964 Tukholma) oli suomalainen kirjankustantaja, jolla oli yritystoimintaa sekä Suomessa että Ruotsissa. Kirjailija Runar Schildt oli Holger Schildtin serkku.
Schildt aloitti kustannustoiminnan Porvoossa 1913. Hän siirsi kustantamonsa 1917 Helsinkiin ja hankki samaan aikaan omistukseensa myös G. W. Edlundin kustannusliikkeen sekä vuonna 1918 Lilius & Hertzbergin kirjapainon. Vuodesta 1918 alkaen Schildtin kustantamo toimi osakeyhtiönä nimeltä Schildts förlags Ab. Schildt pyrki 1920-luvun alussa myös suomenkielisille kirjamarkkinoille mutta joutui vetäytymään sieltä lupaavasta alusta huolimatta. Hän pyrki sitten laajentamaan kustantamonsa toimintaa Ruotsin markkinoille ja hankki 1928 tukholmalaisen Bohlin & Co:n kustantamon joka sai uudeksi nimekseen Holger Schildts Förlags Ab.
Schildtin Suomen kustantamo siirtyi 1931 kirjapainoalalle toimineen Eugène Nygrénin (1878–1960) johtamalle yhteenliittymälle. Holger Schildt keskittyi jatkossa Ruotsin markkinoille ja toimi vuodesta 1938 itsenäisenä kustantajana tukholmalaisessa Wahlström & Widstrand-kustantamossa.
Holger Schildt lahjoitti 1921 Porvoon kotitalonsa Suomen ruotsalaiselle kirjailijaliitolle. Runoilijakoti-nimisessä, 1765 rakennetussa talossa ovat sittemmin asuneet kirjailijat Hjalmar Procopé (1923–1927), Bertel Gripenberg (1928–1933), Jarl Hemmer (1933–1944), Rolf Lagerborg (1945–1959), Rabbe Enckell (1960–1973), Lars Huldén (1973–1993) ja viimeksi vuosina 1993–2017 Christer Kihlman.
Vigor Mortis
Vigor Mortis on Deathlike Silence -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 2007.
Taistelulaiva Tirpitz
Tirpitz oli Saksan laivaston vuonna 1939 vesillelaskettu amiraali Alfred von Tirpitzin mukaan nimetty Bismarck-luokan taistelulaiva. Alus osallistui 1942–1944 varsinaisiin taistelutoimiin vain kolmesti. Liittoutuneet pitivät alusta kuitenkin vakavana potentiaalisena uhkana. Esimerkiksi tieto sen merellelähdöstä aiheutti Arkangeliin menevän saattue PQ 17:n hajottamisen, jolloin noin 2/3 sen aluksista tuhoutui sukellusveneiden ja lentokoneiden hyökkäyksissä. Alus myös sitoi Britannian kuninkaallisen laivaston sota-aluksia kotivesille ja Jäämerelle, kun niitä olisi tarvittu Kauko- ja Lähi-idässä. Lopulta Britannian kuninkaallisten ilmavoimien pommikonelaivue upotti aluksen Tromssan edustalla 12. marraskuuta 1944.
Valmistus
Alus tilattiin 1935 Wilhelmshavenin telakalta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1939 ja liitettiin laivastoon 25. helmikuuta 1941.
Palvelus
Koeajojen päätyttyä se siirtyi Itämerelle käyden ensin Kielissä telakalla ja uudelleen Gdyniassa viimeisteltävänä. Adolf Hitler vieraili 5. toukokuuta aluksella sen ollessa Gdynian telakalla tarkastaen aluksen sekä satamassa olleen Bismarckin miehistöineen. Miehistön koulutuksen jatkuessa alus pyrittiin saamaan taistelukelpoiseksi mahdollisimman nopeasti. Aluksen asejärjestelmässä havaitut lastentaudit saatiin pikaisesti korjattua ja asejärjestelmätestit saatiin päätökseen kesäkuun aikana.
Ensimmäisen kerran taistelutoimiin alus osallistui 22. kesäkuuta Suomenlahdella operaatio Barbarossan alettua. Operaatio Baltenflotten tarkoitus oli houkutella Neuvostoliiton Itämeren laivasto ulos Kronstadtin satamasta, jolloin Saksan raskaat pinta-alukset olisivat kyenneet tuhoamaan sen. Tirpitz osallistui operaatioon vain lyhyen ajan partioiden Ahvenanmaan vesillä 26. elokuuta – 2. syyskuuta ennen paluutaan koulutukseen.
Operaatiot Sportpalast ja Rösselsprung
Vara-amiraali Alban Curteisin komentama laivasto-osasto, jossa olivat taistelulaiva HMS Duke of York, taisteluristeilijä HMS Renown sekä kuusi hävittäjää, oli saattueen kaukosuojana. Amiraali Toveyn johdossa lähti 6. maaliskuuta Scapa Flowsta taistelulaiva HMS King George V, lentotukialus HMS Victorious, risteilijä HMS Berwick ja kuusi hävittäjää merelle. Osastot kohtasivat toisensa Jan Mayenin eteläpuolella.
Laivastot eivät kuitenkaan löytäneet Norjanmeren myrskyssä toisiaan. Sää selkeytyi 9. maaliskuuta, jolloin Victoriousilta lähetettiin kello 06.54 kuusi Fairey Albacorea etsimään saksalaisia. Osasto, jossa oli 12 torpedoin varustettua Albacorea, lähetettiin ilmaan kello 07.35.
Tiedustelukone löysi kello 08.00 saksalaiset ja 40 minuuttia myöhemmin torpedokoneet olivat paikalla. Tirpitz purjehti vastatuuleen ja pakotti Albacoret hyökkäämään haluamastaan suunnasta. Tirpitz avasi ilmatorjuntatulen kaikilla lähes sadalla putkella. Yksikään torpedo ei osunut maaliin ja kaksi Albacorea ammuttiin alas.
Tirpitz saattajineen suuntasi takaisin kohti Norjan vuonoja ennen kuin paikalle lähetetyt pommikoneet saapuivat. Alus saapui 9. maaliskuuta Länsivuonoon, josta se jatkoi matkaansa Trondheimiin 12. maaliskuuta.
Kesäkuun puolessa välissä Saksan Norjaan sijoitettujen laivastovoimien polttoainetilanteen parannuttua aloitettiin valmistautuminen operaatio Rösselsprungiin, jonka tarkoituksena oli iskeä uudelleen liittoutuneiden Jäämeren saattueisiin. Aluksista muodostettiin kaksi osastoa, joiden johtoaluksina olivat Tirpitz ja raskas risteilijä Lützow. Laivaston kohteena oli tällä kertaa saattue PQ 17, jonka muodosti 34 rahtialusta. Saattueen hajaannuttua operaatiosta luovuttiin.
Alus lähti 23. lokakuuta Bogenvuonosta Trondheimiin, jossa oli huollon vaatimaa teknistä henkilöstöä. Huolto toteutettiin vaiheittain, jotta aluksen toimintakyky säilyi. Liittoutuneet tekivät 30.–31. lokakuuta ensimmäisen yrityksen aluksen eliminoimiseksi pienoissukellusveneillä ilman tulosta.
Operaatio Paderborn 8.–24. maaliskuuta 1943
Operaation tarkoituksena oli saksalaisten raskaiden pinta-alusten siirto Pohjois-Norjaan. Bogenvuonoon, johon taisteluristeilijä Scharnhorst oli saapunut 7. maaliskuuta, saapuivat muutaman seuraavan päivän aikana taistelulaiva Tirpitz sekä raskas risteilijä Lützow. Alukset lähtivät purjehtimaan kohti pohjoista hieman ennen keskiyötä 22. maaliskuuta ja saapuivat aamuyön tunteina 24. maaliskuuta Altavuonoon.
Operaatio Sizilien 6.–9.syyskuuta 1943
Tirpitzin johtama laivasto-osasto, jonka muina aluksina olivat Scharnhorst sekä kolme hävittäjälaivuetta, lähti Altavuonosta merelle 6. syyskuuta 1943. Osaston tehtävänä oli tuhota liittoutuneiden Huippuvuorilla olevat tukikohdat ja siksi hävittäjillä oli kyydissä yksi pataljoona alppijääkäreitä.
Saksalainen laivasto-osasto palasi Altavuonoon 9. syyskuuta.
Tuhoamisyritykset
Tirpitz käytti suojanaan keinotekoista sumuverhoa, joka tehtiin sekoittamalla vettä ja klooririkkihappoa, joka on myrkyllistä. Laiva ei näkynyt sumun seasta. Myrkyllinen sumu vahingoitti myös vuonon ympäristön puiden vuosikasvua, mikä on todettu tutkimalla niiden vuosirenkaita.
Hylky
Hylyn osti vuonna 1945 norjalainen Hǿvdingin pelastusyhtiö, joka purki sen vähin erin. Aluksesta oli vielä 1960-luvun alussa osa jäljellä. Nykyisin paikalla on vain irrallista romua. Rannalla on muistomerkki sekä valtava vedestä täyttynyt kuoppa yhdestä Tallboy-pommista.
Tirpitz-museo
Laivan ankkuripaikan läheisyydessä Alattionvuonossa sijaitsee Tirpitziä ja yleisesti Saksan armeijaa käsittelevä museo. Museon näyttely koostuu sodanaikaisista esineistä, valokuvista, kartoista sekä pienoismalleista. Museossa sijaitsee myös maailman suurin pienoismalli aluksesta. Museossa on vieraillut mm. Mihail Kalašnikov, joka on lahjoittanut museoon signeeratun AK-74 kiväärin.
Dávid Hancko
Dávid Hancko (s. 13. joulukuuta 1997 Prievidza) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia.
Hancko siirtyi kesällä 2018 kotimaansa Žilinasta italialaisseura Fiorentinaan mutta pelasi Italiassa vain viisi Serie A -ottelua kaudella 2018–2019. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi lainalla tšekkiseura Sparta Prahassa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2021. Hancko on pelannut Slovakian liigassa pudotuspelit mukaan lukien 35 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia, ja Tšekin liigassa 76 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia. Hän siirtyi elokuussa 2022 alankomaalaisseura Feyenoordiin.
Hancko pelasi Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Tšekkiä vastaan. Hän on jouluun 2022 mennessä pelannut 25 A-maaottelua. Hän teki maalin kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan ja marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan.
Anttolan kirkko
thumb|Anttolan kirkon sankarihaudat kesällä 2013. Anttolan kirkko on alun perin Juvalle vuonna 1729 rakennettu puinen ristikirkko, joka siirrettiin nykyiselle paikalleen Anttolaan vuonna 1870. Kirkossa on istumapaikkoja 650 ihmiselle. Alkuperäinen 1700-luvulta peräisin oleva alttaritaulu, joka kuvaa Jeesusta ristillä on nykyisin sakastissa ja sen tilalla on noin vuodelta 1666 peräisin oleva krusifiksi. Kirkon saarnatuoli on sekin 1600-luvulta ja siten vanhempi kuin itse kirkko.
Kirkon 33-äänikertaiset urut ovat saksalaisen Rieger-Kloss-urkutehtaan tuotantoa ja peräisin vuodelta 1955.