cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saskatoon
Urheilu ja vapaa-aika
Yliopiston joukkue The University of Saskatchewan Huskies pelaa kotiottelunsa yliopiston kampusalueella. Yliopiston joukkueen käytössä on 3 000-paikkainen Griffiths Stadium, 700-paikkainen Rutherford Arena sekä uusi moderni Physical Activity Complex, joka avattiin elokuussa 2003.
Ray Ferraro
Ray Ferraro (s. 23. elokuuta 1964 Trail, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Tausta
Ferraro on ollut kahdesti naimisissa. Hänen nykyinen vaimonsa on jääkiekkoilija Cammi Granato, joka on voittanut urallaan muun muassa kaksi olympiamitalia, kultaa Naganon kisoissa 1998 ja hopeaa Salt Lake Cityn kisoissa 2002. Peliuransa jälkeen Ferraro on toiminut jääkiekon studiokommentaattorina, ensin ESPN:llä ja myöhemmin NBC:llä.
Ura
Hartford Whalers varasi Ferraron NHL:ään numerolla 88 vuoden 1982 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella. Hän oli pelannut NHL-varausta edeltäneen kauden Penticton Knightsissa British Columbia Hockey Leaguessa tehoin 65 maalia ja 70 syöttöä. Ennen siirtymistä NHL-kaukaloihin hän pelasi kaksi kautta Western Hockey Leaguessa, 1982-83 Portland Winter Hawksissa ja 1983-84 Brandon Wheat Kingsissä. Vuonna 1983 Ferraro oli voittamassa Winter Hawksissa Memorial Cupin mestaruutta eli Kanadan juniorimestaruutta.
Ferraro debytoi NHL:ssä kaudella 1984–85 pelaten ensimmäisen ottelunsa Whalersin paidassa joulukuussa 1984. Hän vietti puolet kaudesta Whalersin NHL-miehistössä ja puolet seuran farmiseurassa Binghamptonissa AHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän vakiinnutti asemansa Whalersin vakiokokoonpanossa ja viimeisteli 76:ssa runkosarjaottelussa 77 pistettä, 30 maalia ja 47 syöttöpistettä, ollen yhdessä Ron Francisin kanssa seuran toiseksi paras pistemies Sylvain Turgeonin jälkeen. Ferraro pelasi Whalersissa vielä neljä seuraavaa täyttä kautta iskien jokaisella yli 50 pistettä, eniten kaudella 1988–89, jolloin hän teki 76 pistettä, 41 maalia ja 35 syöttöpistettä. Whalers kauppasi Ferraron New York Islandersiin vaihdossa Doug Crossmaniin 15. marraskuuta 1990.
New York Islandersissa Ferraro pelasi viiden kauden ajan. Pisteiden valossa parhaalla Islanders-kaudellaan, 1991–92, hän viimeisteli 80 pistettä 80:ssä ottelussa, 40 maalia ja 40 syöttöä, mikä jäi hänen NHL-uransa parhaaksi pistesaldoksi. Samalla kaudella hän saavutti myös uransa parhaan lukeman plusmiinustilastossa, +25, ja pelasi ensimmäisen ja ainoan kerran urallaan NHL:n vuotuisessa tähdistöottelussa. Työsulun lyhentämällä kaudella 1994–95 Ferraro oli 47:ssä ottelussa tekemillään 43:lla pisteellä (22 maalia ja 21 syöttöä) Islandersin paras pistemies.
Kesällä 1995 Ferraro teki rajoittamattomana vapaana agenttina sopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän ehti pelata Rangersissa 65 ottelua tehoin 25 maalia ja 29 syöttöä ennen 14. maaliskuuta 1996 tapahtunutta siirtoa Los Angeles Kingsiin. Ferraron lisäksi Kingsiin siirtyivät myös Nathan LaFayette, Ian Laperriere, Mattias Norström ja Rangersin neljännen kierroksen varausvuoro kesän 1997 varaustilaisuudessa; toiseen suuntaan siirtyivät Shane Churla, Jari Kurri ja Marty McSorley. Ferraro pelasi Kingsissä kauden 1995–96 lopun ja kolme seuraavaa kautta. Hän ei kyennyt nousemaan Kingsissä pelillisesti samalle tasolle kuin aiempina vuosina ja lisäksi hän kärsi myös useita loukkaantumisia, erityisesti kaudella 1997–98, jolloin hän kykeni pelaamaan vain 40:ssä ottelussa. Ennen kautta 1997-98 Ferraro oli kärsinyt pahimman loukkaantumisensa kaudella 1992–93, jolloin hän joutui olemaan sivussa kolmen kuukauden ja yli 30:n ottelun ajan. Vuonna 1999 Ferraro siirtyi vapaana agenttina uuteen NHL-seuraan Atlanta Thrashersiin, jossa pelasi kolmen kauden ajan. Kausi 2000–01 oli hänelle tehokkain vuosiin ja hän nousi lopulta seuransa parhaaksi pistemieheksi tehopistein 29 maalia ja 47 syöttöä. Hän sai Thrashersissa myös kunnian toimia seuran kapteenina syyskuusta 2001 maaliskuuhun 2002 asti, jolloin hän sai omasta pyynnöstään siirron (halutessaan viimeisen mahdollisuuden voittaa Stanley Cup) St. Louis Bluesiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon.
Ferraro ilmoitti elokuussa 2002 lopettavansa pelaajauransa. Hän pelasi 18-vuotisella NHL-urallaan 1258 runkosarjaottelua tehden 898 pistettä, 408 maalia ja 490 syöttöä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 68:ssa ottelussa, joissa hän teki 21 maalia ja 22 syöttöpistettä. Ferraro ei voittanut urallaan Stanley Cupin mestaruutta. Lähimmäksi loppuottelupaikkaa hän pääsi kaudella 1992-93, jolloin New York Islanders eteni itäisen konferenssin konferenssifinaaleihin. Lajin maailmanmestaruuskisoissa hän pelasi kolmesti, vuosina 1989, 1992 ja 1996; vuosina 1989 ja 1996 hän oli voittamassa Kanadan paidassa MM-hopeaa.
Shazam! (elokuva)
New Line Cinema suunnitteli jo 2000-luvun alussa näyteltyä Shazam-elokuvaa, mutta projekti viivästyi monta vuotta. Vuonna 2008 Peter Segal oli kiinnitettynä ohjaajaksi, John August käsikirjoittajaksi ja Dwayne Johnson Mustan Adamin näyttelijäksi. Projekti kuitenkin lopetettiin, mutta julkistettiin uudelleen vuonna 2014 Johnsonin ollessa yhä kiinnitettynä Mustan Adamin näyttelijäksi. Tammikuussa 2017 Mustan Adamin ensiesiintyminen päätettiin siirtää hahmolle kaavailtuun omaan sooloelokuvaan, Johnsonin ollessa kuitenkin yhä mukana Shazamin toteuttamisessa vastaavana tuottajana. Helmikuussa 2017 Sandberg palkattiin ohjaajaksi ja Levi valittiin nimikkohahmon esittäjäksi lokakuussa 2017, Angelin liittyessä näyttelijäkaartiin kuukautta myöhemmin. Kuvaukset alkoivat Torontossa tammikuussa 2018 ja päättyivät toukokuussa 2018.
Juoni
Vuonna 1974 veljensä kiusaamisen ja isänsä välinpitämättömyyden uhri, Thaddeus Sivana, siirtyy salaperäisesti autosta Ikuisuuden kivelle, jossa hän tapaa velhon nimeltä Shazam, joka oli Velhojen neuvoston viimeinen eloonjäänyt ja oli vuosisatojen ajan etsinyt ”puhdassydämistä” taistelijaa, koska edellinen taistelija oli kostonhimoisena vapauttanut Seitsemänä kuolemansyntinä tunnetut henkiolennot, jotka surmasivat muut velhot ennen kuin joutuivat vangeiksi kivipatsaisiin. Shazamin yrittäessä selvittää onko Sivana puhdassydäminen, Kuolemansynnit yllyttävät Sivanaa koskemaan Kateuden silmäksi kutsuttuun kuulaan, jolloin Shazam kieltäytyy valitsemasta häntä taistelijaksi.
44 vuotta myöhemmin Philadelphian poliisi pidättää Billy Batsonin, 14-vuotiaan pojan, joka on karannut lukuisista sijaiskodeista ja etsinyt kateissa olevaa biologista äitiään. Hänet adoptoidaan Vásquezin pariskunnan sijaisperheeseen, johon kuuluvat myös Darla Dudley, Mary Bromfield, Eugene Choi, Pedro Peña sekä Billyn huonetoveri Freddy Freeman, joka ihailee supersankareita. Sillä välin aikuinen Sivana on kerännyt tietoa useista muista velhon kutsumista ja torjumista ihmisistä. Tietojen avulla Sivana onnistuu piirtämään oveen näiden näkemät symbolit ja pääsemään takaisin Ikuisuuden kivelle, missä hän ottaa Kateuden silmän ja vapauttaa Kuolemansynnit. Ensitöikseen hän kostaa isälleen ja veljelleen kurjan lapsuutensa antamalla Kuolemansyntien tappaa nämä. Koulussa Billy puolustaa Freddya kiusaajilta ja pakenee metroon. Mutta sitten Shazam kutsuu hänet Ikuisuuden kivelle. Billy ei usko itseään puhdassydämiseksi, mutta lupaa tehdä parhaansa, minkä jälkeen hän tarttuu velhon sauvaan ja lausuu ”Shazam!”. Hän muuttuu lukuisat supervoimat omaavaksi aikuiseksi, kun taas velho kuolee ja hänestä jää jäljelle pelkkä sauva.
Billy kertoo voimistaan vain Freddylle ja Darlalle, Freddyn auttaessa Billya opettelemaan voimiensa käyttöä. Freddy julkaisee hänestä videoita YouTubeen ja lupaa koulun oppilaille kutsuvansa supersankari Shazamin huomiseksi ruokalaan, jolloin Billy syyttää Freddya suosionsa hyväksikäytöstä ja päättää olla tulematta kouluun. Mutta Freddy itse syyttää Billya voimiensa väärinkäytöstä Billyn esiteltyä voimiaan ihmisille rahasta ja aiheutettua vahingossa bussin putoamisen sillalta. Sivana kuulee Shazamista uutisten kautta ja lyö hänet helposti taistelussa. Billy muuttuu takaisin omaksi itsekseen, mutta Sivana saa selville Freddyn tietävän Shazamin henkilöllisyyden. Mary, Eugene ja Pedro tajuavat Billyn olevan Shazam ja kertovat myös saaneensa selville missä Billyn biologinen äiti asuu. Billy menee tapaamaan äitiään, joka paljastaa hylänneensä poikansa, koska ei uskonut pystyvänsä pitämään pojastaan huolta yhtä hyvin kuin viranomaiset.
Sivana saapuu Vázquezien talolle ja soittaa Billylle uhaten Freddyn ja muiden adoptiosisarusten henkeä, jos Billy ei luovuta voimiaan hänelle. Billy suostuu ja he palaavat Ikuisuuden kivelle. Mutta Freddy ja muut seuraavat häntä ja onnistuvat haavoittamaan Sivanaa, antaen Billylle mahdollisuuden paeta. Lisäksi he tajuavat, että Kuolemansyntien poistaminen Sivanasta on ainut keino tehdä hänet voimattomaksi. Sivana ottaa velhon sauvan ja jahtaa Billya karnevaaliin. Lopulta Billy ottaa sauvan häneltä ja jakaa voimansa adoptiosisarustensa kanssa, antaen heillekin kyvyn muuttua aikuisiksi supersankareiksi. Tämän jälkeen Billy katkaisee sauvan ja pitkän taistelun jälkeen yllyttää seitsemännen Kuolemansynnin, Kateuden, ilmestymään Silmästä. Sivana menettää voimansa ja putoaa pilvenpiirtäjän katolta, mutta Billy pelastaa hänen henkensä ja vangitsee Kuolemansynnit takaisin Silmään ja patsaisiin. Kaupunki juhlistaa uusia sankareitaan ja Billy hyväksyy Vázquezit ja adoptiosisarensa uudeksi perheekseen. He päättävät myös käyttää Ikuisuuden kiven luolaa tukikohtanaan ja Billy saapuu eräänä päivänä koulun ruokalaan Shazamin hahmossa mukanaan Teräsmies.
Lopputekstien välissä näytetyssä kohtauksessa Sivana on turhaan yrittänyt piirtää selliinsä symbolit, joilla päästä takaisin Ikuisuuden kivelle, mutta sitten kiven luota aiemmin vapautunut puhuva toukka lupaa hänelle, että voimaa voi saada muillakin keinoilla ja että he tulisivat jonain päivänä hallitsemaan seitsemää maailmaa. Lopputekstien jälkeisessä kohtauksessa Freddy yrittää suostutella Billya kokeilemaan pystyykö tämä puhumaan kaloille niin kuin Vesimies.
Näyttelijät
Seitsemän kuolemansynnin liikkeenkaappaukset on toteutettu sijaisnäyttelijöillä, Steve Blumin ääninäytellessä Ylensyöntiä ja Kateutta, Darin de Paulin ääninäytellessä Ylpeyttä ja Ahneutta sekä Fred Tatascioren ääninäytellessä Vihaa, Himoa ja Laiskuutta. Lisäksi Ryan Handley, Levin sijaisnäyttelijä, tekee kreditoimattoman cameoesiintymisen elokuvan lopussa Teräsmiehen roolissa kohtauksessa, jossa hahmon kasvoja ei näytetä.
Kehitys
New Line Cinema alkoi toteuttaa näyteltyä Shazam!-elokuvaa jo 2000-luvun alussa, William Goldmanin, Alec Sokolowin, Joel Cohenin, Bryan Goluboffin ja John Augustin tehdessä useita luonnostelmia käsikirjoitukselle. Peter Segal oli kiinnitettynä ohjaajaksi ja entinen showpainija Dwayne "The Rock" Johnsonin oli neuvotteluissa elokuvan roiston, Mustan Adamin, näyttelemisestä. New Line Cineman oli alun perin tarkoitus tuottaa elokuva ennen kuin siitä tuli esituotannon aikana osa Warner Brosia. Warner Brosin Batman-elokuva Yön ritarin menestyminen ja perhe-elokuva Speed Racerin negatiivinen vastaanotto kesällä 2008 johtivat Augustin eroamiseen projektista, kun hänet pakotettiin kirjoittamaan käsikirjoitus vastaamaan Yön ritarin vakavampaa tyyliä. Kesällä 2009 Bill Birch ja JSA/52:n tekijä Geoff Johns saivat laatia uuden käsikirjoituksen, Segalin ollessa yhä kiinnitettynä ohjaajaksi. Elokuussa 2010 Los Angeles Timesin kolumnisti Geoff Boucher raportoi Warner Brosin aloittaneen neuvottelut siitä toteuttaisiinko elokuvan sijaan mieluummin näytelty televisiosarja. Joulukuussa Segal kertoi ComingSoon.netin haastattelussa, että elokuvan toteuttaminen oli peruttu.
28. huhtikuuta 2014 SciFiNow kuitenkin raportoi DC Comicin sarjakuviin perustuvien elokuvien koskevaan Warner Brosiin suunnitelmaan kuuluvan Justice Leaguen lisäksi myös Kapteeni Marvelin, Fablesin ja 100 Bulletsin elokuvasovitukset. Ensi-iltapäivämääriä ei ollut vielä päätetty, mutta Justice Leaguen oli tarkoitus saada ensi-iltansa Batman v Superman: Dawn of Justicen jälkeen. Elokuussa 2014 Johnsonin vahvistettiin kuuluvan Shazamin näyttelijäkaartiin, mutta hänen rooliaan ei paljastettu. Syyskuussa 2014 Johnson vahvistettiin Mustan Adamin näyttelijäksi, Darren Lemken ollessa vahvistettuna käsikirjoittajaksi. Helmikuussa 2017 David F. Sandberg oli neuvotteluissa Shazamin ohjaajaksi ryhtymisestä. Lisäksi ilmoitettiin, että Shazamissa esiintymisen sijaan Dwayne Johnson esiintyisikin Mustan Adamin omassa elokuvassa. Heinäkuussa 2017 raportoitiin, että studio oli alkanut edetä nopeammin projektin kanssa. Dwayne Johnson sanoi, että kun hän vielä oli ollut kiinnitettynä projektiin, luova tiimi oli erilainen kuin silloin, ja oli innoissaan studion päätöksestä jakaa Musta Adam omaan elokuvaansa. Heinäkuun 2017 aikana myös aloitettiin Shazamin (Kapteeni Marvelin) ja muiden hahmojen näyttelijän valinta. Sandberg ilmoitti etsivänsä Billy Batsonille sekä Shazamille erilliset näyttelijät.
Esituotanto
Elokuussa 2017 ohjaajaksi kiinnitetty David F. Sandberg kertoi elokuvan olevan seuraavaksi kuvattava DC-elokuva Aquamanin jälkeen. 29. elokuuta elokuvan esituotannon ilmoitettiin alkaneen. Lokakuussa 2017 Zachary Levi valittiin Shazamin näyttelijäksi. Marraskuussa Grace Fulton, joka oli aiemmin näytellyt Sandbergin ohjaamassa elokuvassa Annabelle: Creation, valittiin näyttelemään Mary Bromfieldiä. Marraskuun aikana Mark Strong oli neuvotteluissa tohtori Thaddeus Sivanan rooliin. Tammikuussa 2018 paljastettiin Strongin olleen virallisesti valittu rooliin. Asher Angelin paljastettiin näyttelevän Shazamin todellista minää: Billy Batsonia. Joulukuussa Jack Dylan Grazer valittiin näyttelemään Frederick ”Freddy” Freemania, Batsonin parasta ystävää. Saman kuukauden aikana Jovan Armand, Ian Chen ja Faithe Herman valittiin näyttelemään Pedro Peñaa, Eugene Choita ja Darla Dudleya, kun taas Cooper Andrews valittiin näyttelemään Batsonin ja tämän ystävien sijaiskodin isäntää. 18. tammikuuta 2018 Ron Cephas Jonesin paljastettiin olevan neuvotteluissa Billy Batsonille tämän voimat antaneen tietäjä Shazamin rooliin. Myöhemmin saman kuukauden aikana Marta Milans liittyi näyttelijäkaartiin Batsonin sijaiskodin emännän roolissa. Tammikuussa 2018 Lotta Losten paljasti näyttelevänsä elokuvassa.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat 29. tammikuuta 2018 Torontossa, Kanadassa. Huhtikuussa 2018 Ross Butlerin ilmoitettiin liittyneen näyttelijäkaartiin. Kuvaukset päättyvät 11. toukokuuta 2018.
Jälkituotanto
Heinäkuussa 2018 paljastettiin, että Djimon Hounsou oli korvannut Cephas Jonesin Shazam-tietäjän näyttelijänä Cephas Jonesin erottua projektista aikataulunsa vuoksi. David F. Sandbergin yhteistyökumppanina aiemminkin toiminut Michel Aller toimii Shazamin leikkaajana. Visuaalisista efekteistä vastaa Technicolorin studio nimeltä Mr. X, joka tunnetaan työstään elokuvien The Shape of Water ja Tron: Perintö parissa.
Musiikki
21. heinäkuuta 2018 Benjamin Wallfischin paljastettiin säveltävän Shazamin musiikki, tehden tästä kolmannen Sandbergin ohjaaman elokuvan, jonka parissa hän on työskennellyt, Lights Outin ja Annabelle: Creationin jälkeen. Wallfisch oli aiemmin mukana tekemässä lisämusiikin Batman v Superman: Dawn of Justiceen, DC Extended Universen toiseen elokuvaan.
Julkaisu
Shazam! sai ensiesityksensä Torontossa 15. maaliskuuta 2019. Elokuvateattereihin se ilmestyi 5. huhtikuuta 2019.
Jatko-osa
Huhtikuussa 2019 The Wrap raportoi New Line Cineman kehittävän jatko-osaa elokuvalle, Henry Gayden palatessa käsikirjoittajaksi, David F. Sandberg palatessa ohjaajaksi ja Peter Safranin palatessa tuottajaksi. Elokuussa 2020 pidetyssä DC FanDomessa paljastettiin, että elokuvan jatko-osan nimi on Shazam!: Fury of the Gods. Joulukuussa 2019 New Line Cinema asetti elokuvan ensi-iltapäivämääräksi 1. huhtikuuta 2022. Elokuvan ensi-iltaa siirrettiin myöhemmin useasti koronaviruspandemian vuoksi, ja nykyinen ensi-iltapäivämäärä on 17. maaliskuuta 2023. Lisäksi Helen Mirren, Lucy Liu ja Rachel Zegler näyttelevät Hesperaa, Kalypsoa ja Antheaa, kolmea Atlaksen tytärtä.
Leila K
Leila K (oik. Laila El Khalifi; s. 6. syyskuuta 1971 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen elektronisen musiikin esittäjä ja rap-artisti, joka valittiin vuonna 2016 Ruotsin musiikin Hall of Fameen.
Ura
Leila K aloitti uransa rap-duo Rob'n'Razin kanssa, johon hänet löydettiin laulukilpailusta. Duon jäsenet pitivät Leilan esiintymisestä ja tarjosivat tälle levytyssopimuksen 1988. Yhdessä Rob'n'Razin kanssa Leila K sai ensimmäisen hittinsä vuonna 1989 kappaleella "Got to Get", joka sijoittui muun muassa Ison-Britannian singlelistalla sijalle kahdeksan. Vaikka Leila K:n ja Rob’n’Razin yhteistyö sujui hyvin ja heidän musiikkinsa menestyi, päätti Leila lähteä omille teilleen ja erota kokoonpanosta. Hän onnistuikin saamaan keikkoja Ibizalla, mutta varsinainen sooloura alkoi vasta 1991, kun hän julkaisi singlen "Time". Leila menestyi myös kappaleilla "Open sesame" ja "Ça plane pour moi". Vuonna 1993 Leila K oli Euroopan menestynein naisartisti.
Leila julkaisi uuden albumin vuonna 1996 Manic Panic, joka menestyi varsinkin Pohjoismaissa. Albumilta julkaistuja singlejä olivat muun muassa "Electric" ja "C’mon now". Leila K:n räväkkä persoona tuotiin mediassa laajasti esille 1998 SVT:n dokumentissa Fuck you, fuck you very much.
Vuonna 2005 ruotsalainen sarjakuvataiteilija Martin Kellerman järjesti Leilan haastattelun sarjakuvalehteensä Rocky. Kesäkuussa 2007 ruotsalaismedia kertoi Leilan esiintyneen yllätysvierailijana Petter Wallenbergin Bögjävlar-kirjan julkistamistilaisuudessa, jossa hän esitti kappaleet ”Ça Plane Pour Moi” ja ”Electric”.
Vuonna 2009 albumi Rob’n’Raz feat Leila K pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Maaliskuussa 2011 Leila K esiintyi ensi kertaa vuosiin vierailevana artistina Wallenbergin kappaleella ”Legendary”. Lokakuussa 2013 ilmestyi Petter Wallenbergin kirjoittama elämäkertakirja Historien om Leila .
Yksityiselämä
Vuonna 2003 ruotsalainen lehdistö julkaisi kertomuksen, jonka mukaan Leila K eli kodittomana Tukholman kaduilla, kärsi alkoholiongelmasta ja lääkeriippuvuudesta, ja joutui varastamaan ruokaa. Tuolloin hänen kerrottiin myös olevan tekemisissä poliisien kanssa ja vuonna 2004 Leilan kerrottiin olevan vankilassa, vaikka vakuuttelikin syyttömyyttään. Syyte ja kolmen kuukauden tuomio tuli pahoinpitelystä, häirinnästä, laittomasta uhkauksesta ja varkaudesta. Leila K:n on myös väitetty käyttäneen huumeita, mutta tämän hän kiistää jyrkästi.
Hintonin junaturma
Hintonin junaturma tapahtui Albertan provinssissa noin 10 kilometriä Hintonin kaupungin itäpuolella 8. helmikuuta 1986. 23 ihmistä menehtyi tässä turmassa, kun VIA Railin matkustajajuna numero 4 Super Continental ja Canadian National Railwayn tavarajuna numero 413 törmäsivät yhteen paikassa, jossa kaksiraiteinen rataosuus muuttui yksiraiteiseksi. Onnettomuuden syynä oli, että tavarajuna ei noudattanut opastimen seis-opastetta. Onnettomuus on kuolonuhrien määrällä mitattuna Kanadan pahin junaonnettomuus vuonna 1947 tapahtuneen Dugaldin junaturman jälkeisenä aikana.
Super Continental
Helmikuun kahdeksannen päivän aamuna VIA Railin juna no. 4, Super Continental, oli matkalla Jasperista itään Edmontoniin ja edelleen Torontoon. Junassa oli kolme veturia ja yksitoista vaunua seuraavasti:
Junan kokoonpano oli poikkeuksellinen, sillä se oli muodostettu yhdistämällä kaksi erillistä junaa Jasperissa. Junan etuosa oli saapunut Jasperiin Vancouverista, ja takaosa Prince Rupertista. Junassa viimeisenä ollut vaunu oli matkalla Edmontoniin korjaamolle. Junassa oli 115 matkustajaa, 14 hengen palveluhenkilökunta sekä seitsemän hengen junamiehistö.
Canadian National 413
Junassa oli yhteensä 115 vaunua, se oli 1 866 metriä pitkä, ja junan kokonaispaino oli 12 804 tonnia. Veturissa olivat kuljettaja John Edward "Jack" Hudson ja jarrumies Mark Edward. Virkavaunussa oli lisäksi junan konduktööri Wayne Smith.
New Era Part 2: War of the Gods
New Era Part 2: War of the Gods on Derdian-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007.
Hintonin junaturma
Tapahtumien kulku
CN 413 lähti Edsonista kello 06.40, ja se ohjattiin sivuraiteelle Medicine Lodgen asemalla, jossa se odotteli kahta vastaantulevaa tavarajunaa. Juna jatkoi matkaansa kello 08.02 ja saapui kaksoisraiteen alkupäähän Hargweniin kello 08.20. Edmontonin liikenteenohjaaja oli asettanut vaihteet siten, että CN 413 ohjautui pohjoiselle pääraiteelle. Samaan aikaan Super Continental pysähtyi Hintoniin ja lähti sieltä aikataulunsa mukaan kello 08.25.
Kello 08.29 liikenteenohjaaja turvasi Super Continentalille kulkutien Dalehurstin liikennepaikalla siten, että Super Continental voisi jatkaa matkaansa suoraan eteläistä pääraidetta pitkin. Dalehurst oli liikennepaikka, johon Hargwenista alkanut kaksiraiteinen rataosuus päättyi. Opastimet Dalehurstissa näyttivät tuolloin seis-opastetta tavarajunalle 413. Suojastusopastin, joka sijaitsi 4,15 kilometriä itään Dalehurstista, näytti tavarajunalle tällöin keltaista clear to stop -opastetta, joka tarkoitti että kuljettajan tuli vähentää nopeutta ja valmistautua pysäyttämään junansa seuraavalle opastimelle.
Kun CN 413 sivuutti Dalehurstin itäpuolella sijaitsevan clear to stop -opastetta näyttäneen suojastusopastimen, juna kulki täydellä kaasulla ja sen nopeus oli 59 mailia tunnissa (96 km/h). Radan nopeusrajoitus tavarajunille oli vain 50 mailia tunnissa, joten juna ajoi jo tuossa vaiheessa ylinopeutta. Junan nopeus ei hidastunut opastimen ohittamisen jälkeenkään.
Dalehurstissa, 150 metriä ennen kaksiraiteisen osuuden päätekohtaa sijainnut opastin näytti tavarajunalle 413 kolmea punaista valoa, eli seis-opastetta. Juna ei kuitenkaan hiljentänyt, vaan ajoi väärin asetetun vaihteen auki ja edelleen yksiraiteiselle radalle ja suoraan Super Continentalin kulkutielle. Mikäli Super Continental olisi ollut minuutinkaan etuajassa, törmäys olisi vältetty sillä matkustajajuna olisi ehtinyt sivuuttaa Dalehurstin vaihteen ennen tavarajunan tuloa. Epäonneksi matkustajajuna oli täsmälleen aikataulussaan, ja vain muutamia sekunteja sen jälkeen kun tavarajuna oli ohittanut punaisen opastimen, junat törmäsivät kello 08.40.52 vain 387 metriä länteen kaksiraiteisen radan päätekohdasta. Tavarajunan suuremman liikevoiman vuoksi se jyräsi matkustajajunan kaksi ensimmäistä vaunua keskeltä kahtia.
Törmäyksen jälkeen
Vetureiden polttoainetankit repesivät ja maahan valunut dieselpolttoaine syttyi tuleen. Molempien junien veturit sekä matkustajajunan kaksi ensimmäistä vaunua peittyivät liekkeihin. Molempien junien kuljettajat ja veturiapulaiset menehtyivät törmäyksessä.
Kahdeksantoista päivävaunun 36 matkustajasta menehtyi. Kuolonuhrien määrä olisi voinut olla suurempi, mutta tavarajunan viljavaunuissa ollut vilja tukahdutti liekkejä. Mikäli rikkikuormassa olleet vaunut olisivat olleet tavarajunan etuosassa, olisi kuolonuhrien määrä ollut tätäkin suurempi.
Näköalavaunu vahingoittui pahoin raiteilta suistuneen tavaravaunun törmätessä siihen. Yksi näköalavaunussa matkustanut menehtyi. Muut onnistuivat pakenemaan joko rikkoontuneen näköalaikkunan tai tavaravaunun repimän reiän kautta. Näköalavaunun perässä olleet kaksi matkustajavaunua suistuivat raiteilta ja sinkoutuivat kyljelleen ratapenkereelle. Kuin ihmeen kaupalla kukaan matkustajavaunuissa matkustaneista ei kuollut, vaikka vakavasti loukkaantuneita oli paljon. Junan viimeiset vaunut pysyivät kiskoilla, ja loukkaantumiset olivat lieviä.
Tavarajunan suuremman liikevoiman seurauksena tavaravaunut kasautuivat toistensa päälle suureksi kalustovuoreksi. Tavarajunan kolme veturia ja 76 ensimmäistä vaunua joko tuhoutuivat kokonaan tai vaurioituivat pahoin.
Onnettomuuden syy
Heti onnettomuuden jälkeen oli selvää, että tavarajunan olisi pitänyt pysähtyä punaiselle opastimelle ennen Dalehurstin vaihdetta. Syystä tai toisesta juna ei kuitenkaan pysähtynyt. Syyksi arvioitiin ensin turvalaitevikaa tai inhimillistä erehdystä. Muutaman päivän kuluttua onnettomuudesta tutkijat pääsivät kokeilemaan opastinten toimintaa ja totesivat niiden toimivan asiaankuuluvalla tavalla. Mahdolliseksi syyksi jäi siis vain inhimillinen erehdys. Mutta koska tavarajunan veturimiehistö menehtyi onnettomuudessa syytä inhimilliseen erehdykseen ei saatu selville. Oikeuslääketieteellisessä tutkimuksessa kuitenkin voitiin todeta, etteivät veturinkuljettajat olleet alkoholin tai huumaavan aineen vaikutuksen alaisina.
Tutkinta
Tutkintakomissio käsitteli onnettomuutta. Albertan kuninkaallisen oikeuden tuomari René P. Foisy johti 56 päivän mittaista julkista tutkintaa ja vastaanotti todisteita 150 eri taholta. Tutkintaraportti julkaistiin 22. tammikuuta 1987. Raportissa ei syyllistetty ketään osallisena ollutta, mutta sen sijaan Foisy tuomitsi rautatieläiskulttuurin joka asetti tuottavuuden ja lojaalisuuden junaturvallisuuden edelle. Esimerkkinä tällaisesta piittaamattomuudesta esitettiin tapa, jolla junamiehistö vaihdettiin Edsonissa: miehistö nousi kyytiin junan liikkuessa hitaasti ratapihan läpi ja edellinen miehistö jäi pois. Tämä tapa säästi sekä aikaa että polttoainetta, mutta se oli samalla räikeä turvallisuussääntöjen rikkomus. Canadian Nationalin johto kiisti tietävänsä tästä tavasta, vaikka se oli varsin yleinen.
Käytettävissä oli myös kehittyneempi kuolleenmiehenkytkin, Reset Safety Control (RSC). Tämä turvalaite vaati veturimiehistöltä tasaisin väliajoin jonkinlaisen kuittauksen, kuten napinpainalluksen. Ellei kuittausta tulisi, juna pysähtyisi automaattisesti. Tavarajunan toisessa veturissa oli RSC-turvalaite, mutta sitä ei ollut asetettu johtoveturiksi, koska siitä puuttui mukavampi Comfort Cab -ohjaushytti. Sekä yhtiön hallinnon että ammattiyhdistysliikkeen periaatteena oli mukavammalla hytillä varustettujen vetureiden asettaminen johtovetureiksi, vaikka se tapahtuisikin turvallisuuden kustannuksella.
Tutkintaraportissa mainittiin myös, että veturimiehistön ja junan viimeisessä vaunussa, virkavaunussa, matkustavan miehistön tuli olla säännöllisesti yhteydessä toisiinsa, mutta näin ei tapahtunut tämän onnettomuuden yhteydessä. Tavarajunan lähestyessä Hargrawenia veturinkuljettaja Hudson ilmoitti radiolla konduktööri Smithille opastimien näyttävän vihreää. Junan perässä seurannut toinen tavarajuna kuuli myös nämä ilmoitukset. Kuitenkin junan kulkiessa kaksiraiteisella rataosalla näitä tiedonantoja ei tehty, tästä huolimatta konduktööri ei erikseen pyytänyt veturinkuljettajalta opastintietoja. Konduktööri oli vastuussa junan kulun turvallisuudesta, ja kertomansa mukaan Smith olisi pysäyttänyt junan avaamalla jarrujärjestelmän paineilmajohdon mikäli olisi otaksunut asioiden olevan pielessä.
Kuulusteluissa hermostuneesti esiintynyt Smith oli sitä mieltä, ettei hän havainnut mitään mikä viittasi veturimiehistön olevan kyvytön hallitsemaan junaa. Hän myös kertoi arvioineensa junan nopeuden väärin. Hän myös todisti yrittäneensä käyttäen kahta eri radiota ottaa yhteyttä veturimiehistöön ennen onnettomuutta, mutta kumpikaan radioista ei hänen todistuksensa mukaan toiminut. Tästä huolimatta Smith onnistui ottamaan samoilla radioilla yhteyden liikenteenohjaukseen onnettomuuden jälkeen. Vaikka Smithin todistus olisi tosi, hänen arvionsa mukaan radioiden toimimattomuus ei ollut vaarallista eikä hän siksi pysäyttänyt junaa. Tämä oli virhearvio, sillä kommunikaation kadotessa juna olisi tullut pysäyttää ja ottaa yhteys veturiin. Tutkinnan aikana kuitenkin esitettiin epäilyjä siitä, että Smith olisi ollut mukavamman pöydän ääressä virkavaunun alaosassa eikä epämukavalla tähystyspaikalla kupolissa, josta hän olisi voinut nähdä junansa, radan sekä opastimet.
Abdallah bin Saud
Abdallah bin Saud Al Saud (k. 1818) oli ensimmäisen saudivaltion neljäs hallitsija. Saudit olivat Abdallahin edeltäjien aikana vallanneet Mekan ja Medinan pyhät kaupungit, mutta ne menetettiin egyptiläisille joukoille. Abdallahin nousi valtaan vuonna 1814 ja jonkin aikaa myöhemmin egyptiläiset piirittivät ja valtasivat myös hänen pääkaupunkinsa Dirijjan. Abdallah vietiin vankina Istanbuliin, jossa hänet teloitettiin. Abdallah jäi viimeiseksi ensimmäisen saudivaltion hallitsijoista, joskin saudien dynastia nousi myöhemmin uudestaan.
Elämäkerta
Abdallah bin Saud oli ensimmäisen saudivaltion kolmannen hallitsijan Saud bin Abd al-Azizin poika.
Saudit olivat 1700-luvun lopussa liittoutuneet wahhabiittien kanssa ja he oolivat vallanneet vuonna 1803 Osmanien valtakuntaan kuuluneet Mekan ja Medinan pyhät kaupungit. Osmanit kutsuivat apuun Egyptin Muhammad Alin. Hänen poikansa Tusun johti egyptiläisen armeijan Arabian niemimaalle. Medina menetettiin egyptiläisille vuonna 1812. Abdallah yritti tammikuussa 1813 vahvistaa wahhabiittien hallitsemaa Mekkaa, mutta päätti lopulta vetäytyä egyptiläisten tieltä. Myöhemmin egyptiläinen sotaretki muuttui kuitenkin kuluttavaksi aavikkosodaksi.
Abdallahista tuli saudivaltion hallitsija hänen isänsä kuoltua vuonna 1814. Abdallahia on pidetty isäänsä kehnompana johtajana. Abdallah joutui egyptiläisen uhan ohella vastaamaan valtaistuinta tavoittelevan setänsä muodostamaan uhkaan. Hän solmi egyptiläisten kanssa aselevon, jolloin muuten kärsineet egyptiläisjoukot saivat aikaa koota joukkojaan. Abdallah keskittyi saudeja vastaan kapinoivien beduiinien kukistamiseen ja pääkaupunkinsa Dirijjan linnoittamiseen. Vuonna 1816 Arabian niemimaalle saapui kuitenkin Muhammad Alin poika Ibrahim, joka johti uutta egyptiläistä sotaretkeä saudeja ja wahhabiitteja vastaan. Egyptiläisiä tukivat myös saudeja vastustavat heimot. Abdallah vetäytyi linnoittamaansa Dirijjaan, jonka egyptiläiset piirittivät elokuussa 1818. Abdallah antautui 11. syyskuuta seitsemän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen. Egyptiläiset tuhosivat Dirijjan ja Abdallah vietiin vankina Osmanien valtakunnan pääkaupunki Istanbuliin. Osmanisulttaani määräsi Abdallahin teloitettavaksi vielä samana vuonna. Tarinan mukaan Abdallahille soitettiin ennen teloitusta luuttua, koska wahhabiitit olivat aikanaan kieltäneen musiikin.
Abdallahin teloitus päätti niin sanotun ensimmäisen saudivaltion. Saudien dynastia ei kuitenkaan päättynyt Abdallahin teloituksen. Saudivaltio muodostettiin vielä myöhemmin kaksikin kertaa. Nykyinen Saudi-Arabia on niin sanotusti kolmas saudivaltio. Abdallahin jälkeen saudien hallitsijana oli hetken hänen veljensä Mishari bin Saud ja myöhemmin hänen setänsä Turki bin Abdallah.
Antiikin Messenia
pienoiskuva|upright=1.1|Messenia ja muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla. Messenia (, myös, , , , ) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Messenian alueyksikön alueen.
Messenia kävi 700–600-luvuilla eaa. messenialaissotia Spartaa vastaan. Niiden jälkeen maakunta oli Spartan vallassa ja osa Lakoniaa. Messenialaiset saivat itsenäisyytensä takaisin vuoden 371 eaa. Leuktran taistelun jälkeen. Tämän jälkeen maakunnan keskuksena toimi Messenen kaupunki. Messenian asukkaasta eli messenialaisesta käytettiin etnonyymiä Messēnios.
Luonnonmaantiede
pienoiskuva|upright=1.08|Näkymä [[Ithómi (vuori)|Ithome-vuorelta Messenian tasangolle.]]
Luontonsa puolesta Messenia muistutti monin tavoin Lakoniaa. Pamisos-joki virtasi koko maakunnan halki pohjois-eteläsuunnassa samoin kuin Eurotas Lakoniassa, ja muodosti sen hedelmällisimmät ja eniten viljellyt tasangot. Nämä tasangot olivat kuitenkin paljon Lakonian tasankoja suurempia, ja muodostivat suuren osan koko maakunnasta. Myös Messenian länsirannikon vuoret olivat vähemmän karuja kuin Lakonian itärannikon vuoret, ja niillä oli paljon enemmän viljelykelpoista maata. Siksi Messenian viljavat tasangot asetetaan antiikin lähteissä usein Lakonian karua maaperää vastaan. Myös Messenian ilmastoa antiikin kirjailijat kiittävät leudoksi ja pehmeäksi Lakoniaan verrattuna.
Pamisoksen tasanko jakautui pohjoisempaan ja eteläisempään osaan. Tasankojen välissä oli vuoria, joista idänpuoleiset olivat Taygetoksen jatkeita. Lännen puolella sijaitsi puolestaan Ithome-vuori. Pohjoisempi osa tunnettiin Stenyklaroksen tai Stenykleroksen tasankona Stenyklaroksen kaupungin mukaan. Se oli tasangoista pienempi ja hedelmällisyydeltään heikompi, ja kokonaan vuorten ympäröimä. Etelänpuoleinen tasanko Pamisoksen alajuoksulla avautui Messenianlahdelle. Se oli laajempi, ja tunnettiin hedelmällisyytensä vuoksi joskus nimellä Makaria, ”Siunattu”. Pamisoksen lisäksi alueella oli useita muita jokia sekä vuodenaikaisvirtoja. Tähän osaan Euripides selvästikin viittasi sanoessaan, että Messenian maa oli niin hienoa ettei sitä voinut kuvata, ja että maa sai vettä lukemattomista virroista, ja siellä oli suuret määrät hedelmiä ja karjaa, eikä se ollut liian kuuma kesällä eikä liian kylmä talvella. Nykyisinkin alue on koko Peloponnesoksen parasta maanviljelysaluetta.
Messenian länsirannikolla Pyloksen kaupungin kohdalla sijaitsi Pyloksenlahti, jota suojasi Sfakterian saari. Se oli koko Peloponnesoksen paras satamapaikka.
Vuoret
Messenian ylempi tasanko, jossa sijaitsivat Pamisoksen lähteet, oli messenialaisten alkuperäistä asuinseutua ja myöhempääkin tukialuetta. Siellä sijaitsi Andania, ensimmäisten messenialaisten kuninkaiden pääkaupunki. Sinne messenialaiset myös vetäytyivät aina kun viholliset voittivat heidän alemmilla tasangoilla, sillä alueella sijaitsi kaksi luonnonlinnoitusta, Ithome ja Eira. Niistä ensin mainittu vartioi sisäänpääsyä alemmalle tasangolle, ja oli pohjoisempi osa kaksihuippuista vuorta, jonka eteläisempi huippu tunnettiin nimellä Eua.
pienoiskuva|vasen|upright=1.08|Ithome-vuori ja [[Messenen kaupungin raunioita.]] Eira puolestaan sijaitsi ylemmän tasangon pohjoisosassa kohoavilla vuorilla. Tämä vuori, nykyinen Tetrázio-vuori, muodosti vedenjakajan Neda-, Pamisos- ja Alfeios-jokien vesille. Sen keskusharjanteesta erkani vuoriketju länteen pitkin Nedan vartta, ja se kurottautui myös kohti etelää Messenian niemimaata kohti, päättyen Akritaksen niemelle. Toinen vuoriketju suuntautui keskusharjanteesta itään ja erotti Messenian tasangon Alfeioksen yläjuoksun alueesta ja yhdistyi sitten Taygetos-vuoreen muodostaen vedenjakajan Pamisoksen alajuoksun ja Eurotaksen laaksojen välille. Nämä kaksi vuoriketjua kohtasivat suunnilleen Tetrázio-vuoren ja merenrannan puolessa välissä muodostaen kapeikon, jonka kautta Pamisoksen vedet virtasivat ylemmältä tasangolta alemmalle. Tämän kapeikon eteläpuolelle vuoriketjut erkanivat taas kohti lounasta ja kaakkoa, niin että tasanko avautui, kuten jo todettua, Messenianlahdelle.
Messeniassa vuorten antiikin aikaiset nimet ovat säilyneet nykyaikaan poikkeuksellisen huonosti. Vain Ithome-vuori tunnetaan edelleen nimellä Ithómi. Tetrázio-vuoren arvellaan olleen sama, joka antiikin aikana tunnettiin nimellä Eira tai Ira. Tetrázion itäinen uloke, nykynimeltään Makryplági, oli osa antiikin ajan Nomia-vuorta. Läntinen uloke Nedan varrella tunnettiin nimellä Elaion, ja se oli osaksi Arkadian Figaleian alueella.
Niemet
Messenian niemistä vain neljä mainitaan nimiltä. Nämä olivat Akritas, myöhempi venetsialaisten Cavo Gallo, joka muodostaa koko Messenian eteläisimmän kärjen; Koryfasion (, nyk. Zógklos), joka sijaitsi länsirannikolla ja muodosti Pyloksen sataman sisäänkäynnin; Platamodes , josta Plinius vanhempi käyttää nimitystä Platanodes, ja joka sijaitsi Strabonin mukaan 120 stadionia pohjoiseen Koryfasionista; ja Kyparission , joka sijaitsi hieman pohjoisempana ja sai nimensä Kyparissoksen kaupungista.
Joet
Messenian merkittävin joki oli Pamisos. Antiikin aikana nimellä Pamisos viitattiin kuitenkin vain joen alajuoksun osuuteen. Yläjuoksulla päähaara tunnettiin nimellä Balyra. Se sai vetensä kahdesta haarasta nimiltään Elektra ja Koios. Lähellä Ithome-vuorta Balyra sai lisää vettä Leukasia ja Amfitos  -joista. Nykyisin Balyra-haara on tunnettu yläjuoksullaan nimellä Vasilikós ja alajuoksullaan (tai joskus koko matkallaan) nimellä Mavrozoúmaina.
Varsinaisen Pamisoksen katsottiin antiikin aikana olleen se haara, jonka lähteet ovat nykyisessä Ágios Flóroksen kylässä. Se yhtyi Balyraan itäpuolelta hieman sen jälkeen kun se oli saapunut alemmalle tasangolle. Pausanias sanoo lähteiden olleen 40 stadionin päässä Messenestä. Hieman alempana Pamisokseen laskee idästä myös toinen haara, Aris (, nyk. Pídima tai Áris). Pausanias sanoo Pamisoksen suun olleen 80 stadionin päässä Messenestä. Hän myös sanoo joen olleen purjehduskelpoinen kymmenen stadionin verran suustaan sisämaahan päin.
Balyran ja Amfitoksen risteyskohdassa sijaitsi silta, joka tunnetaan nykyisin Mavrozoúmainan siltana. Sen perustukset ja osa pylväistä on peräisin antiikin ajalta, ja ne ajoitetaan 300-luvulle eaa. Silta koostuu kolmesta haarasta, jotka yhtyvät keskellä. Lounaaseen suuntautuva haara ylitti Balyran, ja sen tie johti Messeneen. Kaakkoon suuntautuva haara ylitti Amfitoksen, ja sen tie johti Thuriaan. Sillan etäisyys Messenen Megalopoliin portista vastaa sitä 30 stadionia, jonka Pausanias mainitsee kyseisen portin ja Balyran väliseksi etäisyydeksi. Hän sanoo myös, että Leukasia ja Amfitos laskivat siellä Balyraan. Näin kyseinen silta vaikuttaa olevan paikka, johon Pausanias jatkoi mainitulta portilta.
Messenian toiseksi tärkein joki oli Neda, joka virtasi osin myös Arkadian puolella. Messenian muut joet olivat lähinnä vuoriston vuodenaikaisvirtoja. Niistä tärkein oli Nedon (, nyk. Nédonas), jota ei tule sekoittaa Nedaan. Se sai alkunsa Lakonian ja Messenian välisiltä vuorilta ja laski Messenianlahteen Pamisoksen itäpuolella nykyisen Kalamátan kaupungin kohdalla. Sen varrella sijaitsi Athene Nedusialle omistettu temppeli. Muita nimeltä mainittuja vuoristovirtoja olivat Bias, joka laski Messenianlahden länsiosaan lähellä Koronea; Selas , joka laski Joonianmereen hieman etelään Proten saaresta; sekä Kyparissos.
Saaret
pienoiskuva|upright=1.08|[[Pylos (Messenia)|Pyloksen lahti ja Sfakterian saari.]]
Messenian rannikolla sijaitsi eräitä suurempia saaria. Theganussa (, nyk. Venétiko) sijaitsi Akritaksen niemenkärjen edustalla. Pausanias kutsuu sitä autiosaareksi, mutta se vaikuttaa olleen asuttu ainakin jossakin vaiheessa, sillä sieltä on löydetty raunioita ja hautoja. Theganussan länsipuolella oli ryhmä saaria, jotka tunnettiin nimellä Oinussai (, nyk. Oinoússes), ja joista suurimmat tunnetaan nykyisin nimillä Schíza ja Sapiéntza. Länsirannikolla vastapäätä Pyloksen satamaa sijaitsi Sfakteria (, nyk. Sfaktiría). Hieman pohjoisempana sijaitsi Prote (, nyk. Próti).
Kaupungit
Messenian kaupungeista Stenyklaroksen tasangolla tai sen ympäristössä sijaitsivat Andania, joka kuvataan Messenian kuninkaiden pääkaupungiksi ennen doorilaisvalloitusta; Oikhalia, joka sijaitsi kahdeksan stadionin päässä Andaniasta, ja jonka lähellä sijaitsi sypressilehto nimeltä Karnasion; Amfeia, joka sijaitsi vuorilla lähellä Arkadian vastaista rajaa; Stenyklaros, joka toimi doorilaisten valloittajien pääkaupunkina ja sijaitsi myös Arkadian vastaisella rajalla; Eira eli Ira, joka oli messenialaisten turvapaikkana toisessa messenialaissodassa ja joka sijaitsi samannimisellä vuorella; Messene, joka sijaitsi tasangon etelälaidalla ja hallitsi samalla pääsyä Makarian tasangolle, ja jonka linnavuorena Ithome toimi; sekä Polikhe ja Dorion, jotka sijaitsivat tasangon länsilaidalla Andaniasta Kyparissokseen johtaneella tiellä. Kaksi tietä johti Stenyklaroksen tasangolta Arkadiaan. Pohjoisempi kulki Kharadros-virran myötäisesti ohi Karnasionin. Eteläisempi sai alkunsa Messenestä ja johti Megalopoliihin. Se oli Epameinondaan rakennuttama sotilastie.
Makarian tasangolla sijaitsi Farai tai Ferai, joka sijaitsi nykyisen Kalamátan paikalla Nedon-joen itäpuolella, ja oli kuten nykykaupunkikin tasangon merkittävin. Faraista lähti kolme tietä. Yksi johti rannikkoa pitkin etelään Abiaan, jota pidettiin samana kuin Homeroksen mainitsema Ira. Toinen tie johti Nedonin laaksoa ylös ja edelleen Taygetos-vuoren yli Spartaan, jossa yksi kaupungin porteista tunnettiin siksi Ferain suunnan porttina. Kolmas tie kulki Nedonin yli koillisen suuntaan Kalamaihin. Siellä se haarautui kahtia, niin että toinen haara johti Pamisoksen yli ja toinen pohjoisen suuntaan Thuriaan ja edelleen Pamisoksen lähteille. Ferain itäpuolella sijaitsi vuoristoinen alue, joka tunnettiin nimellä Dentheliates, ja jossa sijaitsi Limnai.
Messenian länsiniemen itärannikolla eli Messenianlahden puolella sijaitsivat Korone, Kolonis eli Kolonides ja Asine. Niemimaan eteläosassa lähellä Akritaksen niemenkärkeä sijaitsi Mothone eli Methone. Mothonen pohjoispuolella niemimaan länsirannikolla Koryfasionin niemellä sijaitsi Pylos. Siitä pohjoiseen sijaitsivat Erana ja Kyparissos eli Kyparissia. Kyparissoksesta pohjoiseen Kyparissos-joen suussa sijaitsi Aulon.
Polikset
Messenian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Muut kaupungit
Messenian muita kaupunkeja (tai kyliä) olivat:
Esihistoria ja mytologia
Antiikin aikaisen käsityksen mukaan Messenian varhaisimpia asukkaita olivat lelegit. Lakonian kuninkaan Leleksin nuorempi poika Polykaon nai argoslaisen Messenen ja otti maan haltuunsa, nimeten sen vaimonsa mukaan. Hän rakennutti useita kaupunkeja, mukaan lukien Andanian, jonka otti asuinpaikakseen. Viisi sukupolvea myöhemmin aiolialaiset tulivat Messeniaan johtajanaan Perieres, Aioloksen poika. Perierestä seurasi hänen poikansa Afareus, joka perusti Arenen ja otti vastaan aiolialaisen Neleuksen, joka oli lähtenyt pakoon Thessaliasta. Neleus perusti Pyloksen, ja hänen jälkeläisensä eli neleidit (Neleidai) hallitsivat siellä eli Messenian länsirannikon alueella.
pienoiskuva|vasen|upright=0.72|[[Nichórian mykeneläisaikaisia jäänteitä.]] Afareuksen suvun sammumisen jälkeen Messenian itäosa yhdistyi Lakoniaan ja tuli Atreuksen suvun valtaan. Länsiosa kuului edelleen Pyloksen kuninkaille. Siksi Euripides myyttisiin aikoihin viitatessaan esittää Pamisos-joen Messenian ja Lakonian rajana, kun taas Strabon torjuu tämän ajatuksen, sillä raja oli myöhemmin siirtynyt. Troijan sodan aikaan Pyloksen kuninkaana toimi Neleuksen poika Nestor. Niistä seitsemästä kaupungista, jotka Agamemnon tarjosi Iliaassa Akhilleukselle, osa oli selvästi Messeniassa. Niistä vain kaksi, Ferai eli Farai ja Kardamyle, säilytti homeerisen nimensä historialliselle kaudelle. Muut viisi eli Aipeia, Antheia, Enope, Hire ja Pedasos, ovat olleet tutkijoille hankalampia identifioitavia.
Messenian historiassa alkoi uusi vaihe Peloponnesoksen doorilaisvalloituksen myötä. Siinä Messenia tuli Kresfonteen osuudeksi, ja hänen kerrotaan ajaneen neleidit Pyloksesta ja ottaneen koko maan valtaansa. Eforoksen mukaan Kresfontes jakoi Messenian viiteen osaan. Pääkaupungikseen hän perusti Stenyklaroksen. Muihin neljään kaupunkiin hän asetti varakuninkaat, ja antoi niiden entisille asukkaille samat oikeudet kuin doorilaisilla oli. Tämä kuitenkin loukkasi doorilaisia, ja lopulta Kresfonteen täytyi koota kaikki nämä asukkaat Stenyklarokseen ja julistaa se Messenian ainoaksi kaupungiksi.
Mainittuja neljää muuta varhaista kaupunkia ei tunneta varmuudella. Strabon mainitsee nimet Pylos, Rhion ja Hyameitis, mutta tekstikohta on turmeltunut, ja siitä puuttuu ilmeisesti Mesola, jonka Stefanos Byzantionlainen mainitsee yhtenä Messenian viidestä osasta. Strabon sanoo Mesolan sijainneen Taygetoksen ja Pamisoksen välisellä alueella. Pylos ilmeisesti viittasi koko länsirannikkoon. Rhion tarkoitti Messenian niemimaata eli eteläniemeä. Hyameitiksen ja siellä olleen Hyameian kaupungin sijaintia ei tunneta varmuudella.
Doorilaiset eivät hyväksyneet Kresfonteen toimintaa vaan surmasivat hänet lapsineen, lukuun ottamatta Aipytosta, joka oli vielä hyvin nuori ja eli isoisänsä Kypseloksen luona Arkadiassa. Kun Aipytos oli kasvanut aikuiseksi, hän nousi takaisin Messenian kuninkaaksi arkadialaisten, spartalaisten ja argoslaisten avustuksella. Tämän vuoksi myöhempiä Messenian kuninkaita kutsuttiin aipytideiksi (Aipytidai) ennemmin kuin herakleideiksi. He hallitsivat Stenyklaroksessa kuuden sukupolven ajan, jolloin kuninkaina Aipytoksen jälkeen toimivat Glaukos, Isthmios, Dotadas, Sybotas ja Fintas. Tämän jälkeen alkoi ensimmäinen messenialaissota Spartaa vastaan.
pienoiskuva|Niin kutsutun [[Nestorin palatsin raunioita.]] Yleisen antiikin aikaisen legendan mukaan, jossa doorilaiset valtasivat koko Peloponnesoksen yhdellä iskulla, Kresfonteesta olisi tullut kerralla koko Messenian valtias. Kuten Lakonian tapauksessa, on kuitenkin hyviä syitä uskoa, että tämä oli myöhempien aikojen keksintöä, ja Messenian doorilaiset asuttivat todellisuudessa aluksi vain Stenyklaroksen tasankoa. He vaikuttaisivat tulleen tälle alueelle Arkadiasta, ja koko messenialainen myyttihistoria kertoo yhteyksistä Arkadiaan. Kresfonteen itse kerrotaan naineen jo mainitun Arkadian kuninkaan Kypseloksen tyttären, ja hänen poikansa Aipytoksen nimi oli myös peräisin aiemmalta arkadialaiselta heerokselta.
Historiallisesti myyttinen aika sijoittuu mykeneläiselle kaudelle pronssikauden loppuun sekä varhaiselle rautakaudelle eli Kreikan pimeille vuosisadoille. Mykeneläisen kauden löytöpaikkoja Messeniassa ovat muun muassa niin kutsuttu Nestorin palatsi sekä Nichória.
Messenialaissodat
Ensimmäinen messenialaissota sai alkunsa maa-alueita koskeneista kiistoista. Taygetos-vuori nousee itärinteessään nopeasti Eurotas-joen laaksosta, mutta laskee lännenpuolellaan eli Messenian puolella hitaammin ja useina tasanteina. Spartalaiset olivat jo varhain ottaneet länsirinteen haltuunsa, mutta on ollut kiistanalaista, kuinka kauas heidän alueensa tällä puolella ulottuivat. Pausaniaan mukaan Messenian ja Lakonian raja oli merkitty Artemis Limnatiin temppelillä Limnaina tunnetussa paikassa. Messenialaiset ja lakonialaiset uhrasivat siellä yhteisiä uhreja. Spartan kuninkaan Telekloksen murha antoi syyn ensimmäiseen messenialaissotaan.
Kummassakin kahdesta sodasta Spartaa vastaan messenialaiset kärsivät ensin tappion avoimessa maastossa ja pakenivat sitten linnoitukseen, ensimmäisessä messenialaissodassa Ithome-vuorelle ja toisessa sodassa Eiran (tai Iran) linnoitukseen, ja pystyivät pitämään ne hallussaan useita vuosia. Toisen messenialaissodan jälkeen monet messenialaiset jättivät kotimaansa ja siirtyivät eri puolille kreikkalaista maailmaa. Siellä he asuivat maanpakolaisina ja toivoivat voivansa joskus palata kotimaahansa. Suuri joukko messenialaisia purjehti Aristomeneen kahden pojan johdolla Etelä-Italiassa sijainneen Suur-Kreikan Rhegioniin. Sieltä he siirtyivät salmen vastakkaiselle puolelle Sisiliaan, jossa he ottivat haltuunsa Zanklen kaupungin, jolle antoivat uuden nimen Messene. Niistä, jotka jäivät Messeniaan, tuli Spartan helootteja. Koko Messenian alue liitettiin Spartaan.