cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FutureLearn
Kurssi
FutureLearn tarjoaa ilmailu-, tietotekniikan, lääketieteen ja biologian, yhteiskuntatieteiden ja humanististen tieteiden, taiteen, matematiikan ja tilastotieteen, talouden ja rahoituksen kursseja.
Fulvio Scola
Fulvio Scola (s. 10. joulukuuta 1982) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Scola kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Toblachin parisprintissä joulukuussa 2003. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan kahdestoista Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2007. Ainoan palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan toinen Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2010. Se oli samalla hänen ensimmäinen sijoituksensa kymmenen parhaan joukkoon maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa. Parisprintissä hän on ollut kolmas Milanossa tammikuussa 2012.
Concepciónin maakunta (Chile)
thumb|[[Biobíon alueen sijainti.]] thumb|Maakunnan sijainti [[Biobíon alueella.]] Concepciónin maakunta on yksi Chilen Biobíon alueen neljästä maakunnasta. Maakunnan pääkaupunki Concepción (212 000 asukasta) on osa Suur-Concepciónin metropolialuetta, joka on maan toiseksi suurin Suur-Santiagon jälkeen.
Nadine Conner
thumb|right|Nadine Conner vuonna 1937
Conner pääsi opiskelemaan musiikkia Etelä-Kalifornian yliopistoon, ja opintojensa jälkeen hän avioitui luokkatoverinsa kanssa. Avioliitto kesti vain kaksi vuotta, mutta sopraano otti Conner-taiteilijanimensä puolisoltaan. Hän meni vuonna 1939 uusiin naimisiin kirurgi Laurance Heacockin kanssa. Hän aloitti uransa Los Angelesissa laulamalla seitsemän vuotta kansallisessa radiossa. Hän esiintyi muiden muassa Bing Crosbyn sekä Gordon MacRaen kanssa ja kiersi elokuvatähti Nelson Eddyn kanssa. Conner liittyi Albert Coatesin vuonna 1939 perustamaan oopperaseurueeseen ja teki debyyttinsä Margueriten roolissa Gounod'n Faustissa.
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon julkaisema taktinen roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 3DS:lle.
Nadine Conner
Metropolitan-oopperassa Conner debytoi joulukuussa 1941 Paminan roolissa Taikahuilussa. Esityksen johti Bruno Walter. Mozartin roolien lisäksi Conner pääsi tulkitsemaan esimerkiksi Violettan roolin La traviatassa, Mimin roolin La bohèmessa, Gildan roolin Rigolettossa ja Rosinan roolin Sevillan parturissa. Hän sai kiitosta myös esiintymisestään Hannu ja Kerttu -oopperassa Metropolitanissa 1946.
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia
Peli kuuluu Fire Emblem -sarjaan. Peli on uusintaversio sarjan toisesta pelistä Fire Emblem Gaidenista.
Nadine Conner
Connerin esiintyi Metropolitan-oopperassa viimeistä kertaa vuonna 1960 Faustissa. Hän teki ainoan elokuvaesiintymisensä Musiikin mestareita -elokuvassa (Of Men and Music, 1951). Conner palasi puolisonsa kanssa Etelä-Kaliforniaan 1970 ja asettui Cypressiin, jossa työskenteli lauluopettajana. Hän jäi leskeksi 1987.
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia
Pelaaminen
Fire Emblem Echoes perustuu pelisarjan toiseen osaan, joka esitteli paljon uusia pelimekaniikkoja, joita ei sarjan myöhemmissä osissa ole käytetty uudelleen. Tästä syystä peli eroaa osin huomattavasti sarjan muista uudemmista osista, vaikka peruspelimekaniikat ovat samanlaisia kuin sarjan muissa osissa. Taistelut ovat vuoropohjaisia ja niiden tavoitteena on ohjata omia joukkoja tietyn tavoitteen saavuttamiseksi. Pelin taistelut käydään ruudukoksi jaetulla kentällä. Hahmojen liikkumiseen vaikuttavat paitsi hahmojen kyvyt myös maasto. Jokaisella pelaajan hahmolla on tietyt taidot ja tilastot, kuten taso (level), hyökkäys (attack) ja puolustus (defence). Osallistumalla taisteluihin hahmot keräävät kokemusta (experience), jonka avulla ne kehittyvät korkeammille tasoille. Kullakin hahmolla on oma hahmoluokkansa, joka määrää muun muassa sen, mitä aseita hahmo voi käyttää. Eri luokilla on myös omat erityiskykynsä, esimerkiksi maagit käyttävät loitsuja ja pegasusratsastajat voivat lentää vaivattomasti esteiden yli. Hahmon luokkaa on mahdollisuus muuttaa tietyin ehdoin ympäri pelimaailmaa sijoitelluisa pyhätöissä, kun se on kerännyt tarpeeksi kokemusta.
Mikäli hahmo kaatuu taistelussa, se kuolee, eikä sitä enää voi käyttää taistelussa ellei peliä jatketa aiemmasta tallennuskohdasta. Pelissä on kuitenkin mahdollista valita tietty pelitila (Newcomer Mode), jossa kaatuneet hahmot katoavat lopputaistelun ajaksi kentältä, mutta palaavat takaisin taistelun päätyttyä. Taistelujen välissä on mahdollista liikuttaa päähenkilöitä maailmankartalla ja esimerkiksi vierailla kylissä ja käydä uusia taisteluja aiemmin läpäistyillä kentillä. Tarina on jaettu kuuteen lukuun ja siinä edetään pääasiassa hahmojen välisen dialogin kautta. Pelissä on mahdollista pelata kahdella vaikeustasolla.
Gaidenin myötä Echoesissa on sarjan muihin osiin verrattuna monia omalaatuisia pelimekaniikkoja: Gaiden esitteli sarjaan maailmankartan, jolla voi liikkua vapaasti, minkä lisäksi hahmoilla on koko pelin ajan vain yhdet aseet, joita voi kuitenkin vaihtaa tarinan kuluessa, ja taikomiseen käytetään HP-pisteitä. Lisäksi Echoesissa on erotukseksi Gaidenista ja muista sarjan peleistä useita omia ominaisuuksia: Se sisältää hahmoja, joita alkuperäisessä pelissä ei ollut, luolastoja, joita tutkitaan 3D-ympäristössä ja joissa voi kohdata sattumanvaraisia vihollisia, väsymysmekaniikan, sekä keinon kääntää aikaa taaksepäin pelaajan vuorolla.
Tarina
Peli alkaa, kun päähenkilöt Alm ja Celica ovat lapsia Ramin kylässä Zofian eteläosassa. He kohtaavat ystävineen metsässä miehen, joka etsii Celicaa. Almin setä Mycen puolustaa heitä, mutta joutuu kuitenkin viemään Celican Novisin luostarisaarelle turvaan. Vuosia myöhemmin Mycen ja Alm saavat tiedon, että kenraali Desaix on murhannut Zofian kuninkaan ja anastanut vallan. Alm lähtee vapauttamaan kuningaskuntaa. Samaan aikaan Celica lähtee Novisin luostarista kohti Milan temppeliä nähtyään enneunen Almin kohtalosta sekä selvittääkseen, miksi Zofiassa on yhtäkkiä rauhatonta ja huonot sadot. Almin vapautettua Zofian linnan hän ja Celica kohtaavat, mutta joutuvat riitoihin keskenään ja jatkavat omia polkujaan. Alm lähtee päihittämään Desaix’ta ja puolustamaan Zofiaa pohjoisen Rigelin kuninkaalta; Celica jatkaa matkaansa kohti Milan temppeliä. Matkojensa varrella he ymmärtävät kaiken johtuvan Duman orastavasta hulluudesta sekä tämän seuraajien suunnitelmista palauttaa hänen valtansa. Celica paljastuu Zofian kadonneeksi prinsessaksi, kun taas Alm paljastuu Rigelin prinssiksi. Alm ja Celica joukkoineen voittavat Duman ja tämän seuraajat ja yhdistävät Valentian yhdeksi kuningaskunnaksi.
Vastaanotto
Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa arvosanaksi neljä tähteä viidestä.
Turtles-mutanttikilpikonnat (10. tuotantokausi)
Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien 10.kauden jaksokuvaukset. Viimeisen kauden aikana Turtlesien suosio katsojien keskuudessa oli hiipumassa.
Saniaiskävykkikasvit
Saniaiskävykkikasvit (Stangeriaceae) on sekä elävien että fossiilisten lajien määrällä mitattuna pienin kolmesta käpypalmujen (Cycadales) lahkoon kuuluvasta kasviheimosta. Heimossa on vain kaksi elossa olevaa sukua, saniaiskävykit ja kuvernöörinkävykit; lisäksi jotkut tutkijat sijoittavat jälkimmäisen omaksi heimokseen Boweniaceae, kun taas toisten mukaan molemmat suvut kuuluisivat heimoon Zamiaceae.
Saniaiskävykkikasvit poikkeavat muista käpypalmuista mm. vaskulaarisilla korvakkeillaan ja puuttuvilla tai epäsäännöllisesti syntyvillä katafylleillään. Näiden epätavallisten piirteiden vuoksi saniaiskävykki kuvattiin alun perin saniaiseksi, ja vasta myöhemmin kasvin tuotettua siemeniä paljastui, että kyseessä on todellisuudessa käpypalmuihin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Heimon lajit ovat erittäin pitkäikäisiä, tavallisesti ikivihreitä matalia kasveja, joilla on maanalaiset varrentyngät. Kasveilla on kuitenkin pitkät lehdet, joiden avulla ne saavuttavat joskus jopa kahden metrin korkeuden. Lehtilavat ovat useimmiten yksinkertaisesti parilehdykkäisiä, joten ne ovat hyvin samannäköisiä kuin saniaiset; sen sijaan kuvernöörinkävykeillä on kaksinkertaisesti parilehdykkäiset lehtilavat. Aluksi lehdet rullautuvat auki, kuten saniaisten lehdet. Toisin kuin samankaltaisilla palmunlehdillä, saniaiskävykkikasvien lehtisuonet ovat halkihaaraisia. Uusien lehtien määrä riippuu tavallisesti kasvin iästä; mitä vanhempi kasvi, sitä enemmän uusia lehtiä sille kasvaa vuodessa.
Kuten kaikki käpypalmut, saniaiskävykkikasvit ovat kaksikotisia, joten yksi yksilö voi tuottaa joko emi- tai hedekäpyjä. Saniaiskävykkikasveilla sekä hede- että emikävyt ovat kartiomaisia. Emiyksilöt on helppo tunnistaa lehtien muodosta. Pölytyksen suorittavat kovakuoriaiset (kantarofilia) tai tuuli (anemofilia). Suurilla siemenillä, joiden väri vaihtelee vaaleanpunaisesta violettiin, on kolminkertainen siemenkuori, joka koostuu värillisestä sarkotestasta, puumaisesta sklerotestasta ja kalvomaisesta endotestasta. Taimella on kaksi sirkkalehteä.
Luokittelu ja levinneisyys
Heimoon kuuluvien kolmen lajin levinneisyysalue ulottuu muinaisen Gondwanamantereen alueelle. Kaikki kasvavat rannikoilla lähellä merenpintaa tai pöytävuorilla. Heimo jakautuu kahteen alaheimoon, joissa on kummassakin yksi suku ja yhteensä vain kolme lajia:
Käyttö
Viljelyperäisiä kasveja voidaan käyttää vihreinä leikkokukkina ja varjoa sietävinä puutarhan koristekasveina. Ne soveltuisivat myös huonekasveiksi, mutta niitä ei ole myynnissä, sillä kaikki lajit ovat tiukasti suojeltuja (CITES).
Kuvia
Stangeria eriopus:
Reino Palmroth
Reino Wilhelm Palmroth (2. huhtikuuta 1906 Ruovesi – 2. toukokuuta 1992 Helsinki) oli sanoittaja ja radiotoimittaja, kirjailija ja majuri. Hänet tunnettiin erityisesti nimimerkeillään Palle ja Reino Hirviseppä, joista ensimmäistä hän käytti sanoittaessaan muun muassa kupletteja ja poliittisesti kantaa ottavia lauluja, jälkimmäistä taas kirjailija- ja runoilijanimenä sekä erilaisissa vakavamielisemmissä teoksissa. Palmroth on suomalaisen iskelmä- ja lauluperinteen merkkihahmoja.
Elämä
pienoiskuva|Nuori Palmroth. Palmroth toimitti 1930-luvulla suosittuja revyitä Yleisradiossa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli valtion propagandatoimistossa, osallistui salaisiin vanginvaihto-operaatioihin Neuvostoliiton kanssa ja sanoitti lauluja, joilla nostatettiin taisteluhenkeä. Monet näistä lauluista kiellettiin sodan jälkeen. Niistä ehkä tunnetuin oli "Silmien välliin" -sotakupletti. Vakavammista lauluista tunnetaan paatoksellinen ja nationalistinen Akateemisen Karjala-Seuran marssi ja äärioikeistolaiselle Isänmaalliselle Kansanliikkeelle sanoitettu "Talonpoikaismarssi", jotka levytti vuonna 1935 IKL:n omistama Mustan Karhun Yhtye. Palmroth ideoi ja järjesti sota-aikana useimmiten Helsingin messuhallista radioidut suositut asemiesillat, joissa esiintyivät tuon ajan nimekkäimmät viihdetaiteilijat. Asemiesiltoja järjestettiin vuosina 1941–1944 kaikkiaan 125.
Palmroth oli myös perustamassa Iloista Teatteria. Teatteri jouduttiin kuitenkin lakkauttamaan poliittisista syistä. Yrjö Leinon johtama sisäministeriö kielsi teatterin toiminnan poliittisesti vääräoppisena 15. toukokuuta 1946. Iloisen Teatterin tilalle perustettiin Punainen mylly, jonka toimintaan Palmroth ei enää osallistunut.
Palmroth oli pitkään Sotamuseon intendentti ja siinä tehtävässä vastuussa muun muassa sodanaikaisesta sotasaalisnäyttelystä. Tämän perusteella suomalaiset kommunistit yrittivät saada hänet syytteeseen asekätkennästä. Asekätkentäsyyte raukesi pian. Palmroth katsoi kuitenkin parhaaksi vetäytyä intendentin tehtävästä oma-aloitteisesti.
Myöhemmissä radiopakinoissaan Palmroth muisteli humoristiseen sävyyn esimerkiksi upseerin uraansa ja saamaansa sotilaskoulutusta.
Siviilissä Palmroth toimi muun muassa Chymoksen sosiaali- ja mainospäällikkönä, Suomi-Filmin myyntipäällikkönä ja elokuvavalmistamo Opuksen toimitusjohtajana.
Myöhemmällä iällä Palmroth esiintyi julkisesti heinäkuussa 1971 Yleisradion uutislähetyksessä lausuen juuri kuolleen jazzlegenda Louis Armstrongin muistosanat. Hän toteutti myös useita radiopakinoita.
Palmroth sai kamarineuvoksen arvon vuonna 1982.
Palmroth on haudattu Malmin hautausmaalle.
Perhe ja suku
Reino Palmrothin vanhemmat olivat Hauhon kirkkoherra, lääninrovasti Wilhelm Palmroth ja Olga Maria Mathilda Armfelt.
Palmrothin ensimmäinen vaimo oli oopperalaulaja Aulikki Rautawaara. Hänen toinen puolisonsa oli Mary Apostol vuosina 1932–1953 ja kolmas Kaija Lanekari (Ukkonen) vuosina 1954–1990.
Hänen toinen veljensä Toivo Palmroth (1903–1947) vaikutti säveltäjänä sekä 1930-luvulla muutaman kotimaisen elokuvan miespääosassa salanimellä Toivo Palomurto. Elokuvia olivat muun muassa Roinilan talossa (1935) ja Kaikenlaisia vieraita (1936).
HMS Velox (D34)
HMS Velox (viirinumero D34) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilauksessa William Doxdord and Sonsilta Sunderlandista, missä köli laskettiin tammikuussa 1917. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 17. marraskuuta ja valmistui 1. huhtikuuta 1918 nopeana miinalaivana.
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan lopulla alus osallistui Ostendin ja Zeebruggen operaatioihin. Sodan päätyttyä alus jatkoi Atlantin laivaston 1. hävittäjälaivueessa, kunnes se siirrettiin 1930-luvulla reserviin. Alus palautettiin 1939 palvelukseen, jolloin se määrättiin Gibraltarille.
Japanin antauduttua alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja se myytiin 18. helmikuuta 1947 BISCOlle. Alus saapui marraskuussa hinattuna Metal Industriesille romutettavaksi.
Allen West (tennispelaaja)
Allen Tarwater West (s. 2. elokuuta 1872 Mobile, Alabama, Yhdysvallat – elokuu 1952) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja.
West saavutti St. Louisin olympialaisissa 1904 pronssia nelinpelissä Joseph Wearin kanssa.
With Love, Chér
With Love, Chér on Cherin neljäs albumi, joka julkaistiin marraskuussa 1967.
Vaihekohina
Kohina voi syntyä oskillaattorin lämpenemisestä tai kiteen vanhenemisesta. Myös ulkoiset tekijät voivat synnyttää vaihekohinaa kuten jännitteensyötössä tapahtuvat muutokset. Vaihekohina vaikuttaa heikentävästi erityisesti radiolaitteen tiedonsiirtokykyyn. Vaihekohina esitetään muodossa dBc/Hz.
Trooppinen hirmumyrsky
thumb|upright|Sykloni Gafilo [[satelliittikuvassa vuonna 2004. Pyörimissuunnasta voi päätellä, että mysky on tapahtunut eteläisellä pallonpuoliskolla. Myrskyn silmä erottuu selkeästi.]] thumb|Trooppisten hirmumyrskyjen reittejä 1985–2005.
Trooppinen hirmumyrsky on kääntöpiirien välisellä alueella esiintyvä voimakas matalapaine, johon liittyy hirmumyrskyn voimakkuudella puhaltava tuuli. Eri merialueilla trooppisilla hirmumyrskyillä on eri nimityksiä:
Maailmassa havaitaan vuosittain noin 80 trooppista hirmumyrskyä. Noin 15 prosenttia ihmisistä asuu alueilla, joilla esiintyy pyörremyrskyjä. Vaikka kullakin merialueella lukumäärä vaihtelee suuresti vuodesta toiseen, on erikoista, että maapallonlaajuinen summa näyttää pysyvän hyvin lähellä kahdeksaakymmentä joka vuosi.
Rakenne ja dynamiikka
thumb|upright|Hurrikaani Dennis 7. heinäkuuta 2005. Trooppiseen hirmumyrskyyn kuuluu matalapaineen keskustaa kiertävä voimakkaan tuulen alue sekä tässä pyörteessä kohoava laaja pilvimassa, jossa havaitaan kaatosadetta ja yleensä ukkosta. Rakenteensa takia trooppisia hirmumyrskyjä kutsutaan myös pyörremyrskyiksi. Trooppiset hirmumyrskyt eroavat muista liikkuvista matalapaineista, kuten Suomeen tulevista rintamajärjestelmistä, energiataloutensa takia: energianlähteenä on lämmin meri, jossa on vähintään 50 metrin paksuinen ja 26-asteinen vesikerros.
Trooppisten hirmumyrskyjen energia on peräisin merestä haihtuneesta vesihöyrystä, joka tiivistyy sateeksi. Vesihöyryn tiivistyminen johtuu ilmanpaineen alenemisesta mentäessä kohti pyörteen keskustaa ja ilman kohoamisesta tiivistymisalueella (sumukammio-ilmiö). Tiivistymisessä vapautuva lämpö saa ilman kohoamaan (tarkkaan ottaen vapautuva lämpö estää ilmaa jäähtymästä sen paineen aletessa, joten ilma on harvempaa so. kevyempää kuin myrskyn ulkopuolella). Näin ollen lisää kosteaa ilmaa imeytyy keskustaa kohti.
Pyörre on tärkeä siksi, että höyrystymistä (haihtumista, lämpöenergian sitoutumista) ehtii tapahtua riittävästi. Jos pyörre on laaja, keskustaan ei enää ehdi ulkopuolelta kosteaa ilmaa (joka saisi nosteen, matalapaineen aikaan), vaan ylemmistä ilmakerroksista laskeutuu kuivaa ilmaa keskustaan, joten siellä vallitsee paikallinen korkeapaine ja selkeä sää.
Pyörremyrskyn hillitön pyöriminen aiheuttaa myös sen, ettei myrskyllä ole selkeitä rintamia, kuten normaalilla matalapaineella. Tuulet puhaltavat kohti myrskyn silmää; pohjoisella pallonpuoliskolla vastapäivään, eteläisellä pallonpuoliskolla myötäpäivään. Tuulen nopeudet saavuttavat valtavia lukemia, tavallisesti 33–60 m/s. Merellä aallonkorkeus on 10–15 metriä, ja koko meri vaahtoaa valkoisena. Näkyvyys on erittäin heikko, ja pilvimassan paksuudesta riippuen päivälläkin voi olla hämärää.
Trooppisen pyörremyrskyn pääasiallinen energianlähde on valtameren pinnasta haihtuvan veden sisältämä lämpö, joka vapautuu veden tiivistyessä pilviksi ja lopulta sateeksi, kun lämmin, kostea ilma kohoaa ja jäähtyy kylläisen vesihöyryn lämpötilaan ja paineeseen (ks. Mollierin käyrästö). Prosessia voidaan pitää eräänlaisena atmosfäärisenä Carnot'n lämpövoimakoneena, jossa vesihöyryn sisältämä tiivistymisentalpia muuttuu ilmamassan liike-energiaksi. Tämä tapahtumaketju seuraa Carnot'n kiertoprosessia. Ensin sisäänvirtaava ilma lähellä meren pintaa ottaa energiaa veden haihtumisesta latenttina lämpönä: haihtumisessa valtameri jäähtyy ja ilma lämpenee. Syntyy painegradientti, joka imee lämmintä ilmaa alhaalta ylös synnyttäen rajun konvektiovirtauksen, jossa ilma virtaa suurella nopeudella merenpinnan tasolla kohti pyörremyrskyn keskustaa ja myrskyn silmän seinämässä ylos kohti tropopaussia. Toisaalla lämmennyt ilma nousee ja jäähtyy adiabaattisesti myrskyn silmän seinämässä kuitenkin säilyttäen kaiken tiivistymisentalpiansa tiivistymisen yhteydessä. Kolmantena ilma virtaa ulos ja menettää lämpöä infrapunasäteilynä avaruuteen kylmän tropopaussin korkeudella. Lopulta ilma lauhtuu ja vajoaa alas myrskyn ulkoreunalla kohti meren pintaa pyörremyrskyn ulkoreunoilla. Ensimmäinen ja kolmas vaihe ovat lähes isotermisiä, kun taas toinen ja neljäs ovat lähes isentrooppisia. Tämä sisään-ylös-ulos-alas-kierto tunnetaan pyörremyrskyn sekundaarikiertona (primäärikierto on myrskyn pyörimisliike). Carnot'n prosessi määrittää myös ylärajan sille tuulen nopeudelle, jonka pyörremyrsky voi saavuttaa.
Trooppiset hirmumyrskyt heikkenevät ja kuolevat nopeasti, jos ne joutuvat maa-alueille, liian kauas tropiikista tai kylmien merivirtojen päälle. Tällöin ne muuttuvat normaaleiksi rintamamatalapaineiksi ja mantereen päällä lopulta tiivistyvät ja okkludoituvat. Toisinaan Suomeen saattaa saapua hirmumyrskyjen jäänteitä, jotka ovat Pohjois-Atlantilla heikenneet rintamamatalapaineiksi.
Luokittelu ja elinkaari
Suurten pyörremyrskyjen synty liittyy monesti trooppiseen itäaaltoon, joka on tropiikin pasaativirtauksessa oleva heikko matalapaineen sola. Trooppinen itäaalto kulkee tavallisesti länteen päin päiväntasaajan lähellä vallitsevien pasaatituulien mukana. Hirmumyrsky voi sopivissa olosuhteissa muodostua myös muunlaisista matalapainesysteemeistä.
Joissakin tapauksissa systeemi voi kuitenkin muodostua, vaikka kaikki nämä ehdot eivät täyttyisikään.
Vastasyntynyttä heikkoa systeemiä kutsutaan trooppiseksi matalapaineeksi. Siinä tuulennopeus on alle 17 m/s, ja se on itse asiassa vain voimakkaiden ukkospilvien rykelmä, jonka halkaisija tyypillisesti noin 300 km. Järjestelmän pyörivä liike on kuitenkin jo havaittavissa.
thumb|upright|Harvinainen kuva, jossa on kolme eri-ikäistä trooppista myrskyä. Vasemmalla vasta kehittynyt myrsky, yläoikealla päivää vanhempi ja alaoikealla hirmumyrskyksi asti kehittynyt taifuuni Saomai. Keski-ikäisessä trooppisessa myrskyssä suurimmat tuulennopeudet ovat 17–32 m/s. Pilvimassassa alkaa olla rakennetta, säteittäisiä sadenauhoja. Tässä vaiheessa myrskylle annetaan nimi.
Kypsässä trooppisessa hirmumyrskyssä tuulen nopeus ylittää 32 m/s. Suurimmat arvioidut tuulennopeudet ovat olleet 85 m/s (305 km/h). Pilvimassan keskelle muodostuu selkeä aukko, ”myrskyn silmä”. Silmän halkaisija on yleensä noin 10–50 km, ja tuuli on siinä heikkoa. Ilmanpaine voi saavuttaa myrskyn silmässä matalimmat maanpinnalla mitatut lukemat, jopa alle 900 hPa. Aukon reunavallissa tuuli on kovimmillaan ja pilvimassat korkeimmillaan, siinä sataa kaatamalla ja ukkostaa lähes tauotta. Reunavallista lähtee spiraalimaisia ulokkeita eli ukkospilvijonoja 400–600 km:n päähän.
Trooppinen hirmumyrsky voi heiketä tai menettää trooppiset ominaisuutensa, mikäli
Kuoleva trooppinen hirmumyrsky voi jatkaa elämäänsä ”tavallisena” matalapaineena, varsinkin jos se ajautuu kylmemmille merialueille. Tällöin sen energiantuotantoprosessi – haihtuminen – kuitenkin muuttuu ratkaisevasti (ks. yllä). Systeemi voi edelleen tuottaa kovia, jopa hirmumyrskytason tuulia. Jotkut Suomessa esiintyneistä syysmyrskyistä ovat olleet tällaisia hurrikaanien jäänteistä muodostuneita sykloneita.
Havaitseminen
pienois|pysty|Satelliittikuva hurrikaanista. Tuulennopeuden mittaukset pyörremyrskyistä ovat usein epäluotettavia, koska hurjimmat myrskyt yleensä tuhoavat säähavaintolaitteet. Sääsatelliittien käyttöönotto paransi havaintomahdollisuuksia huomattavasti. Kun trooppiset hirmumyrskyt lähestyvät maa-alueita, niistä saadaan tietoja myös säätutkalla. Pyörremyrskyn läpi tai yli voidaan lentää, ja niihin voidaan pudottaa laskuvarjoon kiinnitetty radioluotainta muistuttava laite, joka lähettää ilmanpaine-, lämpötila-, kosteus- ja tuulitietoja matkallaan maahan.
Itä-Karjalan lippu
alt=|pienoiskuva|Uhtuan tasavallan lippu eli itäkarjalaisten lippu 1920–1922 ja 1941–1944. Itä-Karjalan lipun on suunnitellut Akseli Gallen-Kallela heimoaatteen innoittamana. Lippua käytettiin Itä-Karjalassa sekä heimosotien (1920–1922) että jatkosodan (1941–1944) aikana. Lippu on pohjoismaisten lippujen mukainen ristilippu. Vihreä väri kuvastaa Karjalan metsiä, musta ja punainen ovat karjalaisten kansallisvärejä.
Trooppinen hirmumyrsky
Nimeäminen
Trooppiset hirmumyrskyt nimetään esiintymisalueen tavan mukaan.
Itä-Karjalan lippu
Historia
Ensimmäinen varsinainen Itä-Karjalan lippu syntyi 12.–14.7.1918 Uhtualla pidettyjen maakuntajuhlien yhteydessä. Juhlia varten suunniteltiin sininen lippu, jonka vasemmassa yläkulmassa oli kuvattuna hopeinen Otavan tähtikuvio. Lippua ei kuitenkaan saatu valmiiksi hopeisen langan loputtua kesken, ja maakuntajuhlien aikana tangossa liehui keskeneräinen lippu. Lipun oli todennäköisesti suunnitellut taiteilija J. Heiskanen, ja se oli esitelty Karjalan Sivistysseuran kokouksessa 21. kesäkuuta 1918 Jyväskylässä, josta lipun suunnitelmat oli lähetetty valmistettavaksi Uhtualla.
Trooppinen hirmumyrsky
Nimeäminen
Hurrikaaneille annetaan erisnimi varoituspalvelun yksinkertaistamiseksi ja ansaitsemansa huomion saavuttamiseksi mediassa. Aluksi niille annettiin nimi nimipäiväkalenteria vastaavan katolisen pyhimyskalenterin juhlapäivien mukaan. 1800-luvulta alkaen ne on nimetty valituilla ihmisten nimillä. Aluksi käytettiin naisten ja epäsuosittujen poliitikkojen nimiä. Vuodesta 1953 alkaen Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus ehdotti nimiä, ja nykyisin niistä päättää Maailman ilmatieteen järjestön WMO:n hurrikaanikomitea.
Itä-Karjalan lippu
Historia
21. heinäkuuta 1919 perustettiin Uhtualla Vienan Karjalan väliaikainen hallitus, joka jatkoi toimintaansa neuvostojoukkojen miehittäessä alueen alkuvuodesta 1920. Väliaikaishallitus järjesti 21.3–1.4. Uhtualla maakuntapäivät, johon osallistui useita Vienan Karjalan kuntien edustajia. 29. maaliskuuta maakuntapäivien hallitus toi kokouksessaan esille ehdotuksen Karjalan lipusta, jossa oli kuvattuna kelta-punaisella pohjalla vuoden 1918 lipussakin esiintynyt Otava. Myöhemmin lipun taustavärit olivat vaihtuneet puna-vihreiksi. Samassa kokouksessa esiintyi myös ensi kertaa alueen vaakunaksi päätynyt vesuria pitelevä karhu ja revontulet. Ennen varsinaista hyväksyntää lipun ja vaakunan lopulliset ulkoasut päätettiin valmistaa kilpailuna, jonka johdosta väliaikaishallituksen Suomen-edustaja Iivo Ranne toimitti ehdotukset suomalaistaiteilija Akseli Gallen-Kallelan käsiteltäviksi.
Trooppinen hirmumyrsky
Nimeäminen
Nimeäminen tapahtuu aakkosjärjestyksessä: vuoden ensimmäisen hurrikaanin nimi alkaa A:lla. Ne ovat vuorotellen miesten ja naisten nimiä. Aakkoslistasta on kuitenkin poistettu Q- ja U-kirjaimet, Atlantin listoista myös X, Y ja Z, koska niillä alkavia nimiä ei ole englannin kielessä tarpeeksi. Kuusi listaa kiertää niin, että samat nimet tulevat käyttöön kuuden vuoden välein. Paljon tuhoa aiheuttaneiden tai jotenkin muuten huomattavien myrskyjen nimet ”jäädytetään”. Jos vuodessa havaitaan enemmän kuin 21 hirmumyrskyä, niiden niminä aletaan käyttää kreikkalaisia kirjaimia (alpha, beta, gamma...). Havaijin hurrikaanikeskus pitää omaa nimilistaa lähivesiensä hurrikaaneista ja antaa niille perinteisiä havaijinkielisiä nimiä.
Taifuunit nimeää Maailman ilmatieteen järjestön WMO:n taifuunikomitea. Se pitää nimilistaa, josta poimitaan taifuunille nimi. Viisi listaa kiertää, ja jokaiselle listalle jokainen alueen neljästätoista valtiosta saa ehdottaa kaksi nimeä. Listoja ei aloiteta alusta vuoden vaihtuessa.
Itä-Karjalan lippu
Historia
Lopulliset luonnoksensa Gallen-Kallela toimitti 25. toukokuuta 1920 Iivo Ranteelle, joka ei kuitenkaan ehtinyt toimittaa niitä Uhtuan maakuntapäiville väliaikaishallituksen paettua neuvostojoukkoja Uhtualta Vuokkiniemeen 19. toukokuuta ja lopullisesti Suomen puolelle 22. kesäkuuta 1920. Gallen-Kallelan luonnokset tulivat kuitenkin itäkarjalaisten käyttöön, kun alueen useat hallitukset yhdistyivät Suomen puolella Karjalan keskushallitukseksi 10. joulukuuta 1920. Varsinaisessa Itä-Karjalassa tunnusten käyttö oli kiellettyä alueen ollessa 7. kesäkuuta 1920 perustetun Karjalan työkansan kommuunin hallinnon alaisena. Alueen asukkaat olivat kuitenkin tyytymättömiä neuvostohallintoon, jonka johdosta syksyllä 1921 syttyi Itä-Karjalan kansannousu. Kansannousun aikana neuvostojoukkoja vastaan taistelleet metsäsissit käyttivät tunnuksinaan viher-puna-mustia lippuja. Muun muassa Jalmari Takkisen johtamat joukot ottivat käyttöönsä itäkarjalaisen sotalipun. Kansannousu kukistui viimeisten metsäsissijoukkojen vetäytyessä Suomen puolelle 20. helmikuuta 1922, jolloin Itä-Karjalan lipun käyttöä jatkoivat heimoaatteelliset toimijat ja Suomeen tulleet itäkarjalaiset pakolaiset. Lipun värejä käytettiin muun muassa Akateemisen Karjala-Seuran tunnuksissa.
Ristilippu päätyi uudelleen Itä-Karjalaan jatkosodan aikana suomalaisjoukkojen miehittäessä suuren osan alueesta. Vaikkakin suomalaisjoukot käyttivät sotilashallinnon tunnuksena pääsääntöisesti Suomen sotalippua, käyttivät useat joukko-osastot tunnuksinaan myös Itä-Karjalan lippua. Suomalaisten vetäydyttyä Itä-Karjalasta jäivät liput Suomessa eläneiden itäkarjalaisten käyttöön.
Trooppinen hirmumyrsky
Nimeäminen
Japanin ilmatieteen laitoksella on rinnakkaisjärjestelmä, jolla se nimeää taifuunit vuoden ja järjestysnumeron mukaan. Myös Filippiineillä on oma järjestelmänsä taifuunien nimeämiseen. Siinä neljä listaa kiertää, ja lista vaihtuu aina vuoden vaihtuessa.
Syklonit nimetään seuraavasti:
Itä-Karjalan lippu
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen
Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 esitettiin Itä-Karjalan alueelle perustetun Karjalan tasavallan lipuksi aiemmin käytössä ollutta ristilippua, mutta tasavallalle lopulta vahvistettiin Karjalais-Suomalaisen neuvostotasavallan lippuun perustuva kolmiraitainen lippu. Vaikka lippu ei päässyt Karjalan tasavallan viralliseksi lipuksi, sitä käytetään edelleen edustamaan kaikkia itäkarjalaisia.
Trooppinen hirmumyrsky
Tuhot
thumb|Vertailukuvassa [[Pohjois-Carolinan Hatteras Islandin rannikkoa ennen vuoden 2003 Isabel-hurrikaania (yllä) ja sen jälkeen (alla).]]
Trooppisten hirmumyrskyjen voimakkuutta mittaamaan on kehitetty Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikko.
Itä-Karjalan lippu
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen
Nykymuotoonsa lipun on muokannut karjalainen kuvataiteilija Vitali Dobrinin. Hän määritteli tarkkaan lipun viivojen leveydet ja täsmälliset värisävyt. Niistä musta kuvaa maata, vihreä metsää ja luontoa sekä punainen verta ja iloa.
Normaali luku
Normaali luku on reaaliluku, jonka päättymättömässä b-kantaisessa esityksessä jokainen numero, 2 numeron pari ja niin edelleen jokainen n numeron ryhmä esiintyy keskimäärin yhtä usein. Voidaan osoittaa, että melkein kaikki reaaliluvut ovat normaaleja, mutta todistus ei ole konstruktiivinen ja vain muutama konkreettinen esimerkki normaalista luvusta tunnetaan. Luku voi olla normaali vain jonkin tietyn kannan suhteen, esimerkiksi desimaalijärjestelmässä mutta ei binäärijärjestelmässä. Mikäli luvun jokainen yksittäinen numero esiintyy yhtä usein, mutta parit tai isommat ryhmät välttämättä eivät, luvun sanotaan olevan yksinkertaisesti normaali. Luku, joka ei ole normaali, on epänormaali.
Esimerkkejä ja ominaisuuksia
Normaalin luvun käsitteen kehitti Émile Borel vuonna 1909. Käyttäen Borelin-Cantellin lemmaa hän todisti, että melkein kaikki reaaliluvut ovat normaaleja, mikä merkitsee tässä sitä, että epänormaalien lukujen Lebesguen mitta on nolla. Becker ja Figueira todistivat vuonna 2002, että on olemassa laskettava normaali luku.
Esimerkit normaaleista luvuista ovat vähäisiä, tunnettuja esimerkkejä ovat Champernownen luku 0,1234567891011121314151617... joka saadaan kirjoittamalla luvun desimaaliosaksi peräkkäin positiiviset kokonaisluvut kymmenjärjestelmässä, ja Copelandin–Erdős'n vakio 0,235711131719232931374143... joka saadaan kirjoittamalla peräkkäin alkuluvut kymmenjärjestelmässä. Nämä luvut ovat normaaleja kymmenjärjestelmässä, mutta eivät välttämättä kaikkien kantojen suhteen.
Jokainen Chaitinin vakio \ \Omega on normaali luku, mutta ne eivät ole laskettavia.
Yksikään rationaaliluku ei ole normaali minkään kannan suhteen, sillä jokaisen rationaaliluvun esitys minkä tahansa kantaisessa lukujärjestelmässä on lopulta jaksollinen.
Luvun, jota ei varta vasten ole konstruoitu normaaliksi, normaaliksi todistaminen on erittäin vaikeaa. Esimerkiksi oletetaan, että jokainen algebrallinen irrationaaliluku on normaali, mutta yhtäkään algebrallista lukua ei ole onnistuttu todistamaan normaaliksi.
S.S. Edward F. Dix
S.S. Edward F. Dix oli yhdysvaltalainen siipiratashöyrylaiva. Alus rakennettiin Madisonissa, Indianassa 1864.
Palvelus
Alus oli Pohjoisvaltioiden käytössä Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Konfederaatin agentit sytyttivät sen palamaan 15. heinäkuuta 1864 St. Louisissa Mississippi-joella. Alus korjattiin käyttöön.
15. huhtikuuta 1864 pohjoisvaltioiden ironclad USS Eastport oli törmännyt miinaan Mississippin sivujoella Red Riverillä. Panssarialus oli upotettu 26. huhtikuuta 1864, koska sitä ei haluttu jättää vihollisen käsiin. 15. kesäkuuta 1865 Edward F. Dix kulki samaa jokea pitkin. Alus törmäsi pinnan alla piilleen ironcladin hylkyyn ja upposi.
Yhdysvaltain armeijan pioneerijoukkojen sukeltajat löysivät molempien alusten hylyt ja tutki ne 1995.. Niitä peittää yli 10 metrin mudasta, hiekasta ja muusta pohjapeitteestä koostuva kerros. Kerroksen arvioidaan säilyttävän aluksia hyvin.
Iveta Melzer
Iveta Melzer (o.s. Benešová, s. 1. helmikuuta 1983 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja. Hän aloitti tenniksen peluun 7-vuotiaana ja siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1998. Hänellä on kaksi turnausvoittoa WTA-kiertueen kaksinpelissä, Acapulcon turnauksesta vuodelta 2004 ja Monacon turnauksesta vuodelta 2010. Nelinpelissä hän on voittanut neljätoista turnausta. Melzer on vasenkätinen ja käyttää rystylyönnissään kahta kättä. Korkeimmillaan Melzer on ollut WTA:n kaksinpelirankingissa sijalla 17 tammikuussa 2011.
Vuoden 2006 Australian avoimissa Melzer ylsi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen kolmannelle kierrokselle lyömällä viidenneksi sijoitetun Mary Piercen 6-3, 7-5. Myös Ranskan avoimissa 2008 hän pääsi kolmannelle kierrokselle pudotettuaan ensin 15:nneksi sijoitetun Nicole Vaidišován ja sitten Peng Shuain, mutta kolmannella kierroksella hän hävisi Petra Cetkovskálle. Ranskan avoimissa 2009 hän hävisi kolmannella kierroksella Ana Ivanovićille. Australian avoimissa 2011 hän pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan mm. Marija Kirilenkon ja Anastasija Pavljutšenkovan. Neljännellä kierroksella hän hävisi toiseksi sijoitetulle Vera Zvonarjovalle.
Carl Ploug
Carl Parmo Ploug (29. lokakuuta 1813 Kolding, Tanska – 27. lokakuuta 1894) oli tanskalainen runoilija ja poliitikko. Hän valmistui ylioppilaaksi 1829 ja opiskeli ensin kielitieteitä, mutta harjoitti sen ohella estetiikan ja muiden vapaampien aineiden opintoja mutta ei suorittanut loppututkintoa. Hänestä tuli jo varhain johtava henkilö nuorten akateemisten piirien keskuudessa ja arvostettu opiskelijarunoilija, jonka laulut vapaudesta ja Pohjolan yhtenäisyydestä olivat suosittuja.
Iveta Melzer
Melzer meni naimisiin miestennispelaaja Jürgen Melzerin kanssa syksyllä 2012 ja otti hänen sukunimen käyttöönsä.
Carl Ploug
Ploug oli 1839 perustamassa akateemista lukuseuraa Academicumia, jonka toiminta oli aiempaa ylioppilasyhdistystä raikkaampaa. Hän käänsi 1840 A. V. af Sillénin teoksen Det svenska studentlifvet ja kirjoitti 1839–1842 nimimerkillä Poul Rytter muutamia niin sanottua atellaaneja, hilpeitä opiskelijakomedioita, jotka käsittelivät ajankohtaisia kiistakysymyksiä ja puolustivat opiskelijaelämää niin suurporvarien hienostelua kuin pikkuporvarien ahdaskatseisuuttakin vastaan. Kaksi muuta samanhenkistä komediaa esitettiin 1852 ja 1861.
Ilman aikaisempaa kokemusta lehtityössä Plougista tuli toukokuussa 1841 Fædrelandetin toimittaja, ja hän oli tehtävässä lokakuuhun 1881. Hän puhui opposition nimissä poliittisen vapauden, Slesvigin tanskalaisuuden ja Pohjoismaiden yhtenäisyyden puolesta. Vuoden 1848 mielenosoituksiinkin hän osallistui ja oli samana vuonna pidettyjen hippodromikokousten johtajia, mutta erosi pian radikaaleista ja asettui Moltken hallituksen puolelle. Hän oli 1854–1857 folketingetin jäsen ja 1859–1890 landstingetin jäsen. Vuoden 1864 sota, jossa Tanska menetti Slesvigin eikä Ruotsi-Norja tullut avuksi, minkä Ploug oli varmasti arvannut – hän matkusti itse, hallituksen hyväksynnällä, Kristianiaan neuvottelemaan Kaarle XV:n ja stortingetin johtajien kanssa – oli varmasti raskas isku Plougille, ja hän lähestyi sisäpolitiikassa konservatiiveja. Ploug esiintyi voimakkaasti Georg Brandesia vastaan 1872, ja vuonna 1880 hän joutui vastakkain kirjallisen vasemmiston puheenjohtajan kanssa.
Plougin runous kulki rinnan hänen poliittisen toimintansa kanssa ja täydensi sitä, niin että Plougin runoista voi seurata Tanskan historiaa 50 vuoden ajan. Hänen esikoiskokoelmansa Viser og vers (1846, jatko 1853), sisältyy 1862 ilmestyneeseen kokoelmaan myöhempien runojen ohella. Sen jälkeen seurasi uusia kokoelmia 1869 ja 1883 sekä Efterladte digter (1895), jonka lopullinen laitos on nimeltään Digte (1901). Sisältö on aika kirjavaa, mutta etupäässä lyyristä: ylioppilaslaulujen jälkeen seuraa isänmaallisia runoja, joista tuli aikanaan suorastaan kansanlauluja. Hän kirjoitti muistorunoja historiallisista henkilöistä ja äskettäin kuolleista aikalaisista sekä muutamia juhlarunoja, kuten yliopistokantaatin 1879. Myös romansseilla ja eroottisilla soneteilla on arvonsa, kuten myös Tidsdigtellä, jossa hän arvioi kansan kehitystä ja esittää toiveitaan sen suhteen.
Ploug sai 1868 Lundin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon. Hänen muistopatsaansa pystytettiin 1896 Studenterforeningenin talon eteen, ja muistokivi paljastettiin 1899 hänen synnyinkaupungissaan.
Svetlana Bažanova
Svetlana Bažanova on venäläinen pikaluistelun olympiavoittaja.
Kielletyt kirjat
Kielletyt kirjat ovat kirjoja, jotka ovat syystä tai toisesta joutuneet sensuurin kohteeksi. Katolisen kirkon kieltämät kirjat luetteloitiin aikoinaan Index Librorum Prohibitorumiin.
Svetlana Bažanova
Vuonna 1995 Bažanovan suoritus yleisluistelun MM-kilpailuissa tyrehtyi jo keskeytykseen 500 metrillä, ja vuosina 1996 ja 1997 hän sijoittui kuudenneksi. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän oli kuudes vuonna 1995 sekä viides vuosina 1996 ja 1997. Helsingin EM-kilpailuissa 1998 hän saavutti pronssia. Kilpailukalenteriin mukaan tulleissa matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1996 kuudenneksi 3 000 metrillä ja seitsemänneksi 1 500 metrillä sekä vuonna 1997 neljänneksi 1 500 metrillä ja kuudenneksi 3 000 metrillä. Naganon olympialaisissa 1998 Bažanova sijoittui 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja 3 000 metrillä kymmenenneksi.
Champernownen vakio
Champernownen vakio on transkendenttinen reaaliluku, joka desimaalijärjestelmässä esitetään muodossa David Champernownen mukaan nimetty (binäärijärjestelmän) Champernownen luku määritellään siten, että kirjoitetaan peräkkäin 0 ja 1, sitten kaikki niistä muodostetut numeroparit 00, 01, 10, 11, sen jälkeen kaikki kahdeksan kolmikkoa ja niin edelleen. Jatkamalla prosessia äärettömiin ja sijoittamalla näin saatuun jonoon murtolukua osoittava pilkku luku saadaan äärelliseksi eli Champernownen vakiota vastaavaksi vakioksi binäärijärjestelmässä Luku sisältää rakenteessaan kaikki mahdolliset alajonot oikeassa suhteessa.
Champernownen vakio on esimerkki normaalista luvusta.
Ditte ihmislapsi
Ditte ihmislapsi (Ditte menneskebarn) on tanskalainen elokuva vuodelta 1946. Sen on Martin Andersen Nexøn samannimisen romaanin pohjalta käsikirjoittanut ja ohjannut Bjarne Henning-Jensen. Apulaisohjaajana toimi hänen vaimonsa Astrid Henning-Jensen.
Elokuva kertoo aviottomana lapsena syntyneestä maalaistytöstä, josta itsestäänkin tulee yhteisön hyljeksimä aviottoman lapsen yksinhuoltaja.
Ditte ihmislapsi oli pääpalkintoehdokkaana Venetsian elokuvajuhlilla 1947. Vuonna 2006 Ditte ihmislapsi valittiin yhtenä kymmenestä elokuvasta Tanskan kulttuurikaanoniin.
Temple of Thought
Temple of Thought on Poets of the Fallin viides studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2012. Albumilta on julkaistu singlet Cradled in Love, Kamikaze Love ja The Lie Eternal
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Kappaleet
Bonus Edition
Boldklubben Frem
thumb|right|230px|Fremin pelaajia kaudelta 1901–02 Boldklubben Frem on jalkapalloseura Kööpenhaminan kaupungista. Seura pelaa maansa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. divisioonassa kaudella 2017–2018. Frem on voittanut maansa mestaruuden kuudesti: 1923, 1931, 1933, 1936, 1941 ja 1944. Tanskan cupin Frem on voittanut 1956 ja 1978.
Suuruusjärjestysepäyhtälö
Suuruusjärjestysepäyhtälöllä voidaan approksimoida kahden samanpituisten äärellisten reaalilukujen jonon alkioiden tulojen summaa. Sen mukaan
Olkoon
reaalilukuja ja
mielivaltainen lukujen permutaatio. Tällöin suuruusjärjestysepäyhtälön mukaan
Suuruusjärjestysepäyhtälö voidaan todistaa matemaattisella induktiolla. Moni kuuluisa summia koskeva epäyhtälö voidaan todistaa suuruusjärjestysepäyhtälön avulla kuten esimerkiksi aritmeettis-geometrinen epäyhtälö, Cauchyn–Schwarzin epäyhtälö ja Tšebyšovin summaepäyhtälö.
Molander (suku)
Molander on suomalainen sukunimi, ja yhden suvun yksi haara on aateloitu ja introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 236. Suvun jäsenet toimivat vuosina 1663–1745 kolmessa polvessa Sulkavan seurakunnan kirkkoherroina.
Seton Hallin yliopisto
Seton Hallin yliopisto on yksityinen roomalaiskatolinen yliopisto South Orangessa, New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Tunnettuja yliopistossa opettaneita ovat olleet Samuel Alito, Will Durant ja Stanley Jaki.
Historia
Yliopiston perusti James Roosevelt Bayley vuonna 1856. Sen kampustilat olivat alun perin Madisonissa. Ensimmäiset naiset valmistuivat Seton Hallista vuonna 1937 ja vuonna 1968 se avattiin kokonaan naisille. Vuonna 1948 se sai luvan perustaa oman radioaseman. Oikeustieteellinen tiedekunta perustettiin vuonna 1951, jolloin sen dekaaniksi valittiin Miriam Rooney ensimmäisenä naisena Yhdysvalloissa.
Seton Hallin yliopisto on nimetty Elizabeth Ann Setonin mukaan.
Aiheesta muualla
Yliopiston viralliset sivut
Wieniläinen kahvila
thumb|Kahvilakulttuuria Wienissä: päivän lehti, vesilasi, kahvi ja marmorinen kahvilanpöytä. thumb|Café Central thumb|Café Prückelin interiööri 1950-luvulta. Wienerkafé on itävaltalainen kulttuuri-instituutio.
Ensimmäiset Wienin kahvilat avattiin 1600-luvun lopulla. Wienin kahviloiden loistoaikaa oli vuosisadanvaihde 1800/1900, jolloin siellä viettivät aikaa ja työskentelivät monet kirjailijat, kuten Arthur Schnitzler, Stefan Zweig, Peter Altenberg, Karl Kraus ja Hermann Broch. Vakioasiakkaisiin kuului tuolloin myös tunnettuja taiteilijoita, tieteilijöitä ja poliitikkoja, kuten Egon Schiele, Gustav Klimt, Adolf Loos, Theodor Herzl ja Alfred Adler.
Lokakuusta 2011 lähtien Wienin kahvilakulttuuri on kuulunut Itävallan kansalliselle listalle, josta valitaan Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Wieniläiskahvilaa luonnehditaan paikaksi, "jossa saa häiriintymättä kuluttaa aikaansa, mutta laskussa on vain kahvi".
Wieniläiskahvilalle tyypillisiä piirteitä ovat marmorikantiset pöydät, Thonet-tuolit ja päivälehdet. Stefan Zweig kuvaili kahvilaa tietynlaiseksi instituutioksi, "oikeastaan demokraattiseksi klubiksi, joka on kaikille avoin halvan kahvikupin hinnalla, jossa vieras voi istua tuntikausia tuon tilauksensa äärellä, keskustella, kirjoittaa, pelata korttia, ottaa vastaan postinsa ja ennen kaikkea lukea runsaasti tarjolla olevia päivä- ja aikakauslehtiä."
Taifuuni
Taifuuni voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kaarle II
Kaarle II on seuraavien henkilöiden nimi:
Optimiratkaisut
Optimiratkaisut Oy on vuonna 1989 perustettu yhtiö, joka tuottaa yritysten käyttöön heidän tarpeidensa mukaisia ICT-ratkaisuja. Yrityksellä on viisi toimipistettä, joissa on yhteensä noin 60 työntekijää. Toimipisteet sijaitsevat Kotkassa, Kouvolassa, Porvoossa, Lappeenrannassa ja Imatralla. Optimiratkaisut Oy on vuodesta 2007 lähtien ollut osana KYMP-konsernia. Yhtiöllä on monia isoja asiakkaita, kuten Nordea, Stora Enso, UPM ja Metsä Fibre.
Nigel Stepney
Nigel Stepney (14. marraskuuta 1958 – 2. toukokuuta 2014 Ashford, Kent ) oli brittiläinen Formula 1 -mekaanikko, joka aloitti uransa F1:sten parissa vuonna 1977 Shadow-tallissa. Myöhemmin hän toimi muun muassa Benetton Formulan ja Scuderia Ferrarin mekaanikkona. Hän loukkasi nilkkansa pahasti Espanjan GP:ssä 2000 Ferrarin mekaanikkona, kun Michael Schumacher ajoi hänen päälleen. Stepney tunnetaan parhaiten Formula 1:n vakoiluskandaalista (tunnetaan myös nimellä Stepneygate) vuonna 2007, jolloin hän vuosi tietoja McLarenille. Hän sai myöhemmin lähteä Ferrarilta.
Hän kuoli auto-onnettomuudessa toukokuussa 2014.
Bakerinsaari
Bakerinsaari on asumaton pieni 1,6 neliökilometrin kokoinen atolli Tyynen valtameren keskiosassa lähellä päiväntasaajaa noin 2 600 kilometriä lounaaseen Honolulusta.
Saari on Yhdysvalloille kuuluva kansallinen villieläinten suojelualue, jota hoitaa U.S. Fish and Wildlife Service. Siellä kasvaa neljää ruoholajia ja joitakin pensaita, mutta siellä ei ole makeaa vettä. Saari on pääasiassa merieläinten ja -lintujen pesimäaluetta. Pääsy saarelle on luvanvaraista ja rajoitettu lähinnä tiedemiehille. Länsiosassa on joitain raunioita ja hautausmaa. Saarella ei ole satamaa.
Historia
Bakerinsaaren löysi ensimmäistä kertaa vuonna 1818 nantucketilainen valaanpyyntialus Equator kapteeninaan Elisha Folger. Seuraavan kerran sen näki elokuussa 1825 Loper kapteeninaan Obed Starbuck. Nimensä se sai Michael Bakerilta, joka kävi saarella 1834. Hän nousi saarelle uudelleen 1839 hautaamaan amerikkalaisen merimiehen Gideon Howlandin.
Yhdysvallat otti saaren haltuunsa sen guanoesiintymien vuoksi 1857 ja vuosina 1859–1878 American Guano Company kaivoi sieltä guanoa. Brittiläisen John T. Arundelin yhtiö piti saarta päämajanaan Tyynenmeren kaivosoperaatioissaan 1886–1891. Saarta yritettiin myös asuttaa 1935, jolloin saarelle muutti neljä siviilihenkilöä. Asukkaat rakensivat majakan ja joitain rakennuksia. Heidät evakuoitiin 1942 Japanin muodostaman uhan vuoksi. Toisen maailmansodan aikana saarella oli Yhdysvaltain joukkoja ja sinne rakennettiin lentokenttä, jossa on 1 665 metrin pituinen kiitotie. Sodan jälkeen saari jäi asumattomaksi. Kiitotie on nykyisin täysin kasvien peitossa ja käyttökelvoton. Saarelle jäi villiintyneitä kissoja, jotka tuhottiin 1964. left|thumb|250px|Bakerinsaaren kartta
Lasi
right|thumb|[[Kaj Franckin kartio-laseja ja kaadin, 1958.]]
Lasi on sulatettujen silikaattien jähmettyessä muodostunut amorfinen massa. Lasi on haurasta, kovaa ja yleensä läpinäkyvää. Sulatetun silikaatin jäähtyessä atomit eivät enää palaudu kiteiseen muotoon, vaan jähmettynyt massa jää lasiksi.
Tavallinen ikkunalasi läpäisee näkyvää valoa, mutta vain hieman ultraviolettisäteilyä. Lasi ei juurikaan johda sähköä, sen jälkeen kun se on jähmettynyt, mutta ennen sitä, kun se on vielä juoksevaa, se johtaa erittäin hyvin sähköä. Lasi ei myöskään johda erityisen hyvin lämpöä, minkä vuoksi se täytyy jäähdyttää hitaasti. Jos lasi jäähdytetään tai lämmitetään liian nopeasti, lämpötila sitoutuu epätasaisesti ja luo jännitystiloja. Vähäinenkin ulkopuolinen voima saattaa purkaa näitä jännityksiä, jolloin lasi pirstoutuu lähes räjähdysmäisesti. Tämän on saattanut moni huomata kaataessaan kuumaa tai kylmää nestettä juomalasiin, joka on ollut lämpötilaltaan vastakkainen.
Viistehiottuja lasisia "korukiviä" kutsutaan myös nimellä Similitimantti.
Koostumus
Lasin komponentteja ovat lasinmuodostajat, sulatteet eli flussit, stabilointiaineet sekä toissijaiset materiaalit kuten puhdistus- ja värjäysaineet.
Lasin perusraaka-aine ja pääasiallinen lasinmuodostaja on piidioksidi eli kvartsi, joka on piidioksidin (SiO2) muodossa. Se muodostaa useimpien lasityyppien painosta 60–80 prosenttia. Sulaessaan kvartsi sitkistyy paksuksi nesteeksi. Kun tätä nestettä jäähdytetään valvotusti jähmettymispisteeseen, atomit eivät asetu kiteille ominaiseen säännölliseen järjestykseen, vaan ne jähmettyvät nesteiden tapaan epäsäännölliseen rakenteeseen. Ne eivät kuitenkaan voi liikkua kuten nesteen atomit.
Jos kvartsia sulatetaan yksin hiekan muodossa, syntyy helposti särkyvää ja haurasta materiaalia, josta ei voi muotoilla esineitä. Sen vuoksi kvartsin joukkoon sekoitetaan yhdisteitä, jotka synnyttävät kovempaa ja työstettävämpää lasia ja samalla laskevat sen sulamispistettä, mikä oli entisaikoina myös tärkeää.
Stabilointiaineita kuten kalkkikiveä lisätään lasin kemiallisen kestävyyden lisäämiseksi.