cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karin Krokfors
Karin Krokfors (s. 1960) on suomalainen arkkitehti ja tekniikan tohtori. Karin Krokfors Architects on perustettu vuonna 1995. Toimisto sijaitsee Helsingissä. Krokfors työskentelee myös Aalto Yliopistossa professorina.
Clock Tower
Clock Tower on Human Entertainmentin aloittama ja Sunsoftin jatkama selviytymiskauhupelisarja. Sarjan pelit etenevät kauhuelokuvien tapaisesti. Toisin kuin muut selviytymiskauhupelit, pelisarjan peleissä ei keskitytä olioiden tappamiseen tai väkivallan käyttöön, vaan enemmänkin ympäristössä piiloutumiseen ja pakenemiseen, arvoituksien ratkomiseen sekä monimutkaisen juonen seuraamiseen. Pelien päähahmo on yleensä melko avuton vihollisiin verrattuna, minkä vuoksi vihollisilta pyritään piiloutumaan ja pakenemaan.
Pelisarjalle on ollut kehitteillä samanniminen elokuva, jonka oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2012.
ANOM
Salatun viestintäalustan toiminta-aikana lokakuusta 2019 ja kesäkuuhun 2021 sillä oli noin 12 000 käyttäjää yli sadassa maassa. FBI keräsi ja käsitteli kaikkiaan 27 miljoonaa alustalla ollutta viestiä. Tarkkailussa oli yli 300 rikollisjärjestöä, ja rikollisten käytössä oli noin 12 000 puhelinta, jotka oli salattu. Operaatioon osallistui 33 maata ja 9 000 poliisia ympäri maailman. Operaatiossa pidätettiin 800 ihmistä 16 maassa. Pidätykset ovat liittyneet muun muassa kansainväliseen huumekauppaan ja rahanpesuun. Operaatiossa takavarikoitiin useita tonneja huumeita ja 148 miljoonan dollarin arvosta käteistä rahaa ja kryptovaluuttaa sekä aseita. FBI:n mukaan operaatiossa onnistuttiin pelastamaan noin sata ihmishenkeä. Kyseessä on yksi kautta aikojen suurimmista salattuihin tietoverkkoihin soluttautumisista.
Sovellus
AFP ja FBI olivat aiemmin tehneet lopun salatusta Phantom Secure -viestintäalustasta, ja tästä seurannut tyhjiö piti täyttää. FBI:llä oli tässä vaiheessa pääsy uuteen AN0M-sovellukseen, jota se alkoi pyörittää rikollisen alamaailman tietämättä. AFP rakensi keinon, jolla AN0Min salauksen sai auki ja päästiin lukemaan salattua viestittelyä reaaliajassa. AN0M-sovellusta asennettiin Android-puhelimiin, joista oli poistettu kaikki muu toiminnallisuus. Pimeiltä markkinoilta ostetuilla puhelimilla ei voinut edes soittaa eikä lähettää sähköposteja. Niillä pystyi ainoastaan lähettämään viestejä toiseen puhelimeen, jossa oli sama AN0M-sovellus. Saadakseen laitteen rikollisten piti tuntea toinen rikollinen. Sovelluksen käytöstä piti maksaa kuukausimaksu.
Alenka Gotar
Gotar edusti Sloveniaa vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä kappaleella ”Cvet z juga” sijoittuen finaalissa viidenneksitoista.
Stortorget (Tukholma)
59.325°N, 18.07056°W
BFGoodrich
BFGoodrich on amerikkalainen rengasvalmistaja. Yritys oli aluksi osa Goodrich Corporation -konglomeraattia, kunnes ranskalainen Michelin hankki sen vuonna 1990 Uniroyalin kanssa (tuolloin The Uniroyal Goodrich Tire Company).
Tuotteet
BFGoodrichin tuotevalikoimaan kuuluvat mm. urheilu- ja kilpa-autojen, henkilöautojen, pakettiautojen sekä raskaan kaluston renkaat. Lisäksi merkki tarjoaa pyyhkijänsulkia erityisesti maastoajoon.
Šaška
pienoiskuvaŠaška on yksiteräinen, tyypillisesti väistimetön sapeli. Ase syntyi Kaukasuksen kansojen keskuudessa ja sen käytön omaksuivat monet Ukrainan ja Venäjän kasakoista. Šaškasta syntyi näin kaksi erilaista tyyppiä; pidempi kaukaasialainen malli ja lyhyempi kasakoiden suosima malli. Venäjän asevoimat omaksuivat šaškan 1800-luvulla Kaukasuksen valloituksen yhteydessä ja sitä kantoivat neuvostosotilaat vielä toisessa maailmansodassa.
Lisa Otto
Lisa Otto (14. marraskuuta 1919 Dresden – 18. syyskuuta 2013 Berliini ) oli saksalainen oopperasopraano.
Otto tunnettiin mm. rooleistaan Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa. Muuhun ohjelmistoon kuului esimerkiksi Carl Maria von Weberin, Ludwig van Beethovenin ja Richard Straussin tuotantoa.
Ura
Otto opiskeli kotikaupunkinsa musiikkikorkeakoulussa ja debytoi Beuthenissa eli nykyisessä Bytomissa, Puolassa, vuonna 1941.
Otto esiintyi vuosina 1945–1946 Nürnbergissä, 1946–1951 Dresdenissä ja vuodesta 1952 Berliinissä. Hän lauloi myös Salzburgissa vuodesta 1935 lähtien ja teki vierailuja Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Japanissa.
Ruusutorpan koulu
Ruusutorpan koulu on peruskoulu, joka sijaitsee Espoon Leppävaarassa, osoitteessa Leppävaarankatu 24. Ruusutorpan koulu tarjoaa tavallisen perusopetuksen lisäksi myös montessoriopetusta. Koulu on yhtenäiskoulu, siellä opetetaan kaikkia luokka-asteita 1–9, minkä lisäksi myös Työväenopistolla on toimipiste samoissa tiloissa. Koulun rehtorina on toiminut sen perustamisesta lähtien Aaro Partanen. Koulussa on myös TAO- ja
Historia
Koulu avattiin vuonna 2002.
Ángel León Gozalo
Ángel León Gozalo (2. lokakuuta 1907 Villalón de Campos – 10. elokuuta 1979) oli espanjalainen ampuja ja olympiamitalisti.
Ángel León osallistui kolmissa olympiakisoissa 1948–1960 50 metrin vapaapistooliammuntaan. Helsingin olympialaisissa 1952 hän voitti hopeamitalin häviten voittaja Huelet Bennerille kolme pistettä. Lontoossa 1948 hän oli kuudes ja Roomassa 1960 sijalla 18. Maailmanmestaruuskisoissa hän saavutti pronssia vuonna 1949 ja sijoittui viidenneksi Oslossa 1952.
Kai Kobayashi
Kai Kobayashi (s. 28. helmikuuta 1993 Tokio) on japanilainen kilpakävelijä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti 50 kilometrin matkalla pronssia ajalla 3.41.19.
Magdolna Rúzsa
thumb|200px|Magdi Rúzsa:Unsubstantial Blues Magdolna "Magdi" Rúzsa (s. 28. marraskuuta 1985) on unkarilainen poplaulaja.
Rúzsa voitti Megasztár-kilpailun kolmannen tuotantokauden vuonna 2006. Hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2007 laululla "Unsubstantial Blues". Hän pääsi läpi semifinaalista 10. toukokuuta ja lauloi kilpailun finaalissa 12. toukokuuta ja sijoittui sijalle 9. saaden 128 pistettä.
Rúzsan ensimmäinen levyjulkaisu oli covereista koostuva livelevy A döntőkben elhangzott dalok (6.6.2006), joka on myynyt Unkarissa kolminkertaista platinaa. Ensimmäinen studioalbumi oli Ördögi angyal (20.11.2006), joka niin ikään nousi maan listojen kärkeen.
Meksikon lippu
thumb|250px|Meksikon lippu 16. syyskuuta 1968– Meksikon lippu on Meksikon kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu vihreästä, punaisesta ja valkoisesta. Värien symboliikka on vaihdellut aikojen kuluessa. Lipussa on keskellä maan vaakuna, joka kuvaa kaktuksella seisovaa kotkaa, jolla on käärme suussa. Ilman vaakunaa lippu olisi lähes identtinen Italian lipun kanssa.
Nykyinen lippu otettiin käyttöön 16. syyskuuta 1968 vähän ennen Méxicon olympialaisia. Tuolloin lipussa olevaa vaakunaa yksinkertaistettiin ja sitä edellytettiin käytettävän kaikissa, arkisimmissakin lipuissa.
Värit ovat peräisin itsenäisyyssodan aikaisen Ejército Trigaranten sotalipusta ja tarkoittivat alun perin: vihreä itsenäisyyttä, valkoinen uskontoa ja punainen eurooppalaisten ja alkuperäisväestön liittoa. Presidentti Benito Juárezin johtaman maan sekularisoinnin jälkeen merkityksiksi kerrottiin: vihreä: toivo; valkoinen: yhtenäisyys ja punainen: kansallissankarien veri. Lipusta määräävässä laissa väreille ei ole annettu merkityksiä, joten tulkinnat vaihtelevat.
Meksikon vaakunakuva tulee asteekkimyytistä, jonka mukaan vaeltavat asteekit rakensivat kaupunkinsa siihen, missä näkivät jumala Huitzilopochtlin määräävän merkin kotkasta nopal-kaktuksessa (Opuntia ficus-indica). Merkki nähtiin pienellä saarella Texcocojärvellä, mihin perustettiin Tenochtitlán, nykyinen México.
Iso-Köhkörö
Iso-Köhkörö on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Oleksandr Štšetynskyi
Oleksandr Štšetynskyi (, ; s. 22. kesäkuuta 1960 Harkova) on ukrainalainen säveltäjä. Hän valmistui Valentin Borisovin sävellysluokalta Harkovan taideinstituutista vuonna 1983. Hän osallistui vuosina 1990 ja 1991 nuorten säveltäjien kesäkursseille Kazimierz Dolnyssä Puolassa, ja vuonna 1992 hän sai mestarikursseilla opetusta Edison Denisovilta ja Poul Rudersilta Lerchenborgissa, Tanskassa.
Štšetynskyin teoksia on esitetty useimmissa Euroopan maissa ja Pohjois-Amerikassa. Esittäjien joukossa ovat olleet Moskovan Helikon-ooppera, BBC National Orchestra of Wales, Varsovan filharmonikot, Maîtrise de Radio France -lapsikuoro, Arditti-jousikvartetti, Ensemble Klangforum ja sellisti Aleksandr Rudin. Štšetynskyi on saanut säveltäjäpalkintoja Itävallassa, Ranskassa, Luxemburgissa, Puolassa ja Sveitsissä. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Venäjän Kultainen naamio -teatteripalkinto kamarioopperasta Annunciation. Štšetynskyin tuotantoon kuuluu soolosoitin-, kamari-, orkesteri- ja kuoromusiikkia sekä oopperoita.
Iso-Köhkörö
Maantiede
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee yksi oja, joka on Pikku-Köhkörön laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Siilijärveen, joka laskee Mätikköön.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalle on rakennettu kuusi loma-asuntoa.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Köhkörönjärvi". Vanhassa kartassa Iso- ja Pikku-Köhkörö ovat samaa järveä. Onkin luultavaa, että Köhkörölle on suoritettu järvenlasku, jossa vedenpintaa alennettiin hieman.
Kaupunkisinfonia
Kaupunkisinfonia on Heikki Aholan, John Websterin, Yrjö Niemisen, Outi Kaasisen, Ulrika Bengtsin, Ilkka Mertsolan, Mika Taanilan ja Roosa Toivosen ohjaama suomalainen useasta eri episodista koostuva dokumenttielokuva vuodelta 1995. Heikki Ahola toimi elokuvan lopullisena koostajana.
Elokuva on dokumentti elämästä 1990-luvun Helsingissä, sijoitettuna yhden vuorokauden ajalle. Se on saanut alkunsa Taideteollisen korkeakoulun Elokuvataiteen laitoksella järjestetyltä dokumenttielokuvan historia -kurssilta, jolla esitettiin elokuvan syntyä innoittaneet elokuvat: Walter Ruttmannin Berliini: Suurkaupungin sinfonia (1927) sekä Dziga Vertovin Mies ja elokuvakamera (1929). Kurssin pohjalta joukko nuoria elokuvantekijöitä perusti Statiivinkantajat-yhdistyksen ja ryhtyivät suunnitelemaan nykyaikaan sijoitettua kaupunkisinfonia-elokuvaa.
Dan Thompson
Dan Thompson (s.1972) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on yksi neljästä pääopettajasta Grand Central Academy of Artissa.
Hän sai taiteiden kandidaatin tutkintonsa Corcoran School of Artista ja Maisterin tutkintonsa New York Academy of Artista. Tämän lisäksi hän opiskeli myös Water Street Atelierissa ja Art Students League of New Yorkissa.
Thompson malaa ja piirtää työnsä aina elävästä mallista. Hän on voittanut useita palkintoja taiteellaan ja hänen töitään on ollut näyttelyissä Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Barbara Lezzi
pienoiskuva|Barbara Lezzi vuonna 2018 Barbara Lezzi (s. 1972 Lecce) on italialainen poliitikko. Hän toimii Etelä-Italiasta vastaavana ministerinä Conten hallituksessa. Lezzi edustaa Viiden tähden liikettä.
Lezzi on ollut senaattori vuodesta 2013.
Barbara Lezzi on opiskellut kaupallista alaa Leccessä.
Mannerheimin patsas (Lahti)
Lahden Mannerheimin ratsastajapatsas on Lahden rautatieaseman viereisellä asematorilla sijaitseva patsas, joka esittää Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimia hevosen selässä. Patsaan on tehnyt lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen ja se paljastettiin 19. joulukuuta 1959, noin puoli vuotta aikaisemmin kuin Helsingin ratsastajapatsas. Teos on ensimmäinen Suomessa paljastettu Mannerheimin ratsastajapatsas.
Veikko Leppänen luonnosteli patsaan alun perin Helsingin ratsastajapatsashanketta varten. Helsingin veistoskilpailun voittajaksi valittiin kuitenkin kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen ehdotus, Leppäsen jäädessä kunniamaininnalle. Joukko arvovaltaisia lahtelaisia teki tällöin aloitteen ratsastajapatsaan saamiseksi Lahteen Leppäsen luonnoksen pohjalta. Perustettiin patsastoimikunta, joka järjesti keräyksen hankkeen onnistumiseksi. Patsaan paljastustilaisuudessa oli läsnä tuhansittain entisiä rintamamiehiä ja lottia. Paikalla oli myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka jo patsaan valmistumisvaiheessa oli käynyt Leppäsen ateljeessa.
Leppäsen mallina toimi silloinen luutnantti Veikko Kustaa Simola, joka myöhemmin vuosina 1977–1985 toimi everstiluutnantiksi ylennettynä Lahden sotilaspiirin päällikkönä. Hän käytti kuvanveistäjän mallina ollessaan Mannerheimin kenttätakkia ja -lakkia, mutta omia saappaitaan. Simola ehdotti kuvanveistäjä Leppäselle, että tämä käyttäisi Mannerheimin saappaita valokuvasta mallinaan, mihin kuvanveistäjä ei suostunut. Hevosen mallina toimi Thelma-hevonen, jonka kavioita käytettiin mallina Hakkapeliittain kotiinpaluu -patsaassa.
Patsasta valmistellessaan Leppänen halusi tehdä Mannerheimista erillisen kasvotutkielman ja veisti tätä esittävän rintakuvan. Tämä rintakuva paljastettiin vuonna 1994 pronssiin valettuna Turun Mannerheiminpuistossa.
Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 1972 Mannerheim-ristin ritarit kiinnittivät Lahden sotaveteraanipiirin avustamana isokokoisen ritarimerkkinsä monumentin graniittijalustaan. Myöhemmin ratsastajapatsaan ympärille on istutettu muistopuut ja asennettu muistolaatat muille suomalaisille sota-ajan merkkihenkilöille, muun muassa kenraaliluutnantti A. F. Airolle, jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothille ja presidentti Risto Rytille.
Lahden kaupunginvaltuutettu Tapani Ripatti vaati toukokuussa 2018, että Lahden Mannerheim-patsas olisi siirrettävä toiseen paikkaan. Aloite ei saavuttanut kannatusta.
Alert
Alert on Kanadan ilmavoimien tukikohta ja maailman pohjoisin paikka, jossa on vakituista asutusta. Alert sijaitsee Kanadassa Nunavutin territoriossa sijaitsevan Ellesmerensaaren koilliskulmassa vain 817 kilometrin päässä pohjoisnavasta. Keskilämpötila Alertissa on nollan yläpuolella vain heinäkuussa (+3,3 °C) ja elokuussa (+0,8 °C). Maa on roudassa ympäri vuoden.
Alertissa sijaitsevat Kanadan ilmavoimien signaalitiedusteluasema CFS Alert, Kanadan ympäristöministeriön sääasema sekä maailman pohjoisin vakituinen lentokenttä. Kanadan tilastolaitoksen vuonna 2011 suorittamassa väestönlaskennassa Alertissa oli viisi vakituista asukasta. Näiden lisäksi alueella työskentelee noin 60 väliaikaista asukasta.
Maantiede
thumb|vasen|Yhdysvaltalainen ilmailukartta A-5 Ellesmerensaaren koillisosan, Grönlannin luoteiskulman ja Lincolninmeren alueesta. Karttaan on merkitty myös Alertin lentotukikohdan sijainti (tiedot päivitetty 2/1990). thumb|vasen|Kartta, jonka keskellä on Alert. Alert sijaitsee Lincolninmeren etelärannalla Ellesmerensaaren luoteiskulmassa vain 817 kilometrin päässä pohjoisnavasta. Se on huomattavasti kauempana kuin pohjoisimmat inuiittiasutukset, joista lähin on 800 kilometriä etelään sijaitseva Grise Fiord. Lähimpään kaupunkiin, Iqaluitiin, on matkaa yli 2 000 kilometriä. Inuiitit kutsuivat aluetta Inuiittien maiden takaiseksi maaksi.
Asutuskeskuksen maisema muodostuu kukkuloista ja laaksoista, eikä siellä juuri ole suurempaa kasvillisuutta, tästä huolimatta alueella tavataan sen lyhyen kesän (heinä-, elokuu) aikana noin 70 eri kasvilajia. Monet arktiset kukka- ja kasvilajit pystyvät selviytymään kivien ja kallioiden raoissa. Yleisimmät kasvit alueella ovat nurmikat, kohokkikasvit, tunturiunikko, rikot, tundrapaju ja lapinvuokko. Alertin ympäristö on polaariaavikkoa. Maaperä on muodostunut saviliuskeesta ja savikivestä, meri on ahtojään peitossa ympäri vuoden.
Keskiyön aurinko paistaa huhtikuun ensimmäisestä viikosta syyskuun alkuun, kaamos kestää lokakuun puolivälistä helmikuun loppuun, eikä aurinko silloin nouse horisontin yläpuolelle. Alert on niin kaukana pohjoisessa, ettei siellä havaita revontulia, ja kompassin neula osoittaa pohjoisen sijasta luoteeseen. Magneettinen pohjoisnapa sijaitsee tällä hetkellä Ellesmerensaaren länsipuolella ja liikkuu noin 40 kilometriä vuodessa pohjoiseen.
Veli Verkko
Veli Kaarle Verkko (alk. Werkko; 8. heinäkuuta 1893 Helsinki – 6. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen sosiologi, tilastovirkamies ja kriminologian tutkija.
Alert
Ilmasto
Alert sijaitsee kylmällä vyöhykkeellä, jossa on keskikuiva ilmastotyyppi ja sademäärä on hyvin pieni. Vuoden keskilämpötila pysyttelee nollan alapuolella kymmenen kuukautta vuodesta, ainoastaan heinä-elokuussa keskilämpötila nousee nollan yläpuolelle. Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jonka keskilämpötila nousee vain 3,3 °C:n tienoille. Ilmastosta johtuen ilman kosteusprosentti on hyvin pieni ja siten sade- ja lumimäärä jäävät hyvin pieniksi.
Historiaa
thumb|vasen|HMS Alert 1876 Yhdysvaltojen ilmatieteenlaitos ja Kanadan liikenneministeriö rakensivat vuosina 1946–1950 arktiselle alueelle sääasemia (Eureka, Resolute, Mould Bay, Isachsen ja Alert), joita kutsuttiin nimellä Joint Weather Station (JAWS). Alun perin yksi sääasemista piti perustaa Ellesmerensaaren pohjoisimpaan kärkeen Cape Columbiaan, mutta varusteita kuljettaneet jäänmurtajat eivät päässeet vuonna 1948 perille vaikeiden jääolojen takia. Sopiva sijainti sääasemalle löydettiin sadan kilometrin päästä Cape Sheridanista. Paikka nimettiin Alertiksi englantilaisen HMS Alert -laivan mukaan, joka vietti talven 1875–1876 kymmenen kilometrin päässä. Aseman rakentaminen alkoi huhtikuussa 1950, ja se otettiin käyttöön syyskuussa. Rakentamisesta vastasivat kahdeksan aseman varsinaista työntekijää ja neljä avuksi tullutta työmiestä. Kanadan armeija kiinnostui JAWS-asemista, koska tukikohdat vahvistivat valtion suvereniteettia laajalla asumattomalla alueella, jonka Kanada oli julistanut omakseen. Lisäksi Alert sijaitsi lähellä Neuvostoliittoa ja soveltui signaalitiedustelun tarkoituksiin. 1950-luvun puolivälissä Kanadan ilmavoimat, silloinen Royal Canadian Air Force, vahvisti asemiaan arktisella alueella, ja vuonna 1956 Alertiin pystytettiin rakennus pitkän matkan viestintäliikenteen tutkimusta varten.
Veli Verkko
Ura
Verkko toimi oikeusministeriön tilastotoimiston 2. aktuaarina 1918–1933, tilastotoimiston päällikkönä 1933–1940 sekä tilastollisen osaston johtajana 1940–1955. Hän oli Helsingin yliopistossa kriminologian ja tilastotieteen dosenttina 1940–1948, vt. sosiologian professorina 1946–1948 ja professorina 1948–1955. Tämän lisäksi Verkko toimi Suomen kriminalistiyhdistyksen sihteerinä ja vuosikirjan toimittajana 1934–1952 sekä Pohjoismaisen kriminalistiyhdistyksen vuosikirjan toimittajana vuodesta 1936 lähtien ja yhteistyövaliokunnan jäsenenä vuodesta 1937.
Verkko muistetaan parhaiten kehittämästään teoriasta, jonka mukaan suomalaisten ”huono viinapää” selitti Suomen kansainvälisesti korkeat henkirikosluvut. Hän pyrki todistamaan teoriansa erilaisilla tilastollisilla aineistoilla ja kansatieteellisillä kuvauksilla. Myöhempi tutkimus on kumonnut väitteen, mutta myyttinä se on jäänyt elämään. Verkko kehitti myös 1920-luvulla oikeustilastomenetelmän, jota käytettiin Suomessa 1980-luvulle asti. Lisäksi hän tunnisti eräitä henkirikosten määriin liittyviä tilastollisia lainalaisuuksia, joista osa tunnetaan edelleen.
Rheta Grimsley Johnson
Rheta Grimsley Johnson (s. 10. marraskuuta 1953 Colquitt, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hänen kolumnejaan on julkaistu sadoissa lehdissä, ja hän on ollut kommentaareistaan ehdokkaana Pulitzer-palkintoon. Grimsley Johnson on myös kirjoittanut kirjoja, kuten elämäkerran Tenavat-sarjakuvan luojasta Charles M. Schulzista.
Alert
Historiaa
1. helmikuuta 1968 Kanadan puolustusvoimien uudelleen organisoinnin yhteydessä armeijan tiedusteluasemalle annettiin uusi nimi Canadian Forces Station Alert (CFS Alert), ja samalla sinne sijoitettiin ilmavoimien ja laivaston henkilökunnan sijaan pääosin tiedusteluväkeä. Suurimmillaan CFS Alert -aseman miehistön koko oli 214 henkilöä, aikana jolloin siitä tuli olennainen osa maailmanlaajuista ECHELON-tiedusteluverkkoa.
Kanadan puolustusmenojen vähennysten ja viestintäteknologian automatisoitumisen myötä vuosina 1997-1998 CFS Alertin miehistö supistettiin 74 henkilöön ja suurin osa signaalitiedustelusta muutettiin CFS Leitrimistä käsin etäohjatuksi. Jäljelle jäänyt henkilökunta on pääosin vastuussa lentokentän ylläpidosta ja huollosta, ja signaalitiedustelua jäi hoitamaan vain kuusi henkilöä. Vuoden 2001 terrori-iskujen jälkeen aseman rahoitusta kasvatettiin hetkellisesti, mutta jo vuonna 2006 uutiskanava CBC kertoi, että kohonneiden lämmityskulujen takia puolustusvoimat pyrkii ulkoistamaan Alertin aseman huollon yksityisille alihankkijoille.
1. huhtikuuta 2009 asema siirtyi sotilastiedustelulta takaisin Kanadan ilmavoimien hallintaan ja siitä tuli osa 8 Wing Trenton -yksikköä. Samalla ilmoitettiin, että aseman henkilökunta vähenee edelleen ja suurin osa huoltohenkilökunnasta ulkoistetaan.
Onnettomuudet
Kaikki Royal Canadian Air Forcen koneessa olleet, seitsemän sotilasta ja kaksi tutkijaa, menehtyivät Alertissa 31. heinäkuuta 1950, kun heidän Lancaster-koneensa joutui onnettomuuteen. Kun koneesta pudotettiin asemalle tarvikkeita laskuvarjoilla, yksi varjoista kietoutui koneen peräsimen ympärille, jolloin lentäjät menettivät koneen hallinnan.
C-130 Hercules kuljetuskone, joka oli osa Boxtop 22 -harjoitusta, joutui 30. lokakuuta 1991 onnettomuuteen 30 kilometrin päässä kiitotiestä. Koneessa oli 18 henkilöä mukaan lukien lentäjät. Neljä matkustajaa kuoli koneen syöksyttyä maahan, ja lentäjä kuoli saamiinsa vammoihin ennen pelastajien saapumista noin 30 tuntia myöhemmin. Pelastusoperaatiota haittasi erittäin voimakas lumimyrsky. Muun muassa Robert Mason Lee on kirjoittanut tapahtuneesta kirjan, Death and Deliverance. Kirjan pohjalta on tehty elokuva Jäätävä kamppailu, jossa pääosaa näyttelee Richard Chamberlain. .
Asutuskeskus
thumb|right Alertissa sijaitsee Kanadan ilmavoimien signaalitiedusteluasema CFS Alert, Kanadan ympäristöministeriön sääasema sekä Yhdistyneiden kansakuntien alaisen Global Atmosphere Watch -tutkimusohjelman laboratorio. Yhteyksiä ulkomaailmaan hoitaa maailman pohjoisin vakituinen lentokenttä, Alertin lentoasema. Kanadan tilastolaitoksen vuonna 2006 suorittamassa väestönlaskennassa Alertissa oli viisi vakituista asukasta. Ilmavoimien tukikohdassa työskentelee 50–60 henkilöä, joista parikymmentä on sotilashenkilöitä, noin 30 siviiliurakoitsijoita, ja Environment Canadan sääasemalla on neljä työntekijää.
Toiminnan ollessa laajimmillaan 1990-luvulla asemalla oli noin 240 henkilöä, sittemmin useita toimintoja on automatisoitu, ja nykyisin henkilökuntaa on 50–60. Nykyinen henkilökunta on sijoitettu asemalla puoleksi vuodeksi kerrallaan, mutta muutamat erikoisosaamista vaativat työtehtävät kestävät ainoastaan kolme kuukautta. Vain harva suostuu palaamaan uudelle komennukselle.
Rheta Grimsley Johnson
Nuoruus ja opiskelu
Rheta Grimsley syntyi vuonna 1953 Colquittissa Georgian osavaltiossa ja kasvoi Montgomeryssä Alabamassa. Hän päätti kahdeksannella luokalla ryhtyvänsä toimittajaksi ja alkoi työskennellä koulunsa sanomalehdessä. Grimsley kävi Auburnin yliopistoa, jossa toimi yliopiston lehden The Auburn Plainsmanin toimittajana. Hän voitti 1974 kansallisen Pacemaker-palkinnon opiskelijatoimittajan työstään.
Grimsley nai opiskeluaikanaan Jimmy Johnsonin, joka loi myöhemmin sarjakuvan Arlo & Janis. Grimsley Johnson jätti yliopiston ennen valmistumistaan ja muutti miehensä kanssa St. Simonsiin, missä he perustivat viikoittain ilmestyneen lehden, joka kuitenkin lakkautettiin kuuden viikon jälkeen. Tämän jälkeen Grimsley Johnson palasi yliopistoon ja valmistui 1977 pääaineenaan journalismi.
Ura
Valmistuttuaan Grimsley Johnson työskenteli useissa lehdissä, kuten Auburn Bulletinissa ja The Birmingham Newsissa. Hän aloitti vuonna 1980 memphisiläisessä The Commercial Appeal -lehdessä, missä hän työskenteli vuoteen 1994. Scripps-Howard News Service alkoi 1983 jakaa Grimsley Johnsonin kolumneja ympäri Yhdysvaltoja noin 300 lehteen. Hän julkaisi 1987 The Commercial Appealiin kirjoittamistaan kolumneista kokoelman nimeltä America’s Faces.
Grimsley Johnson kirjoitti Tenavien luojasta Charles M. Schulzista auktorisoidun elämäkerran Good Grief: The Story of Charles M. Schulz, joka julkaistiin vuonna 1989. Siinä Grimsley Johnson tutkii Schulzin työtä ja elämää ja yhdistää tämän useilla tavoilla Tenavien päähenkilöön Jaska Jokuseen.
Grimsley Johnson oli vuonna 1991 ehdolla Pulitzer-palkintoon. Hän siirtyi 1994 The Atlanta Journal-Constitutionin pääkolumnistiksi kuolleen Lewis Grizzardin tilalle. Grimsley Johnsonin omaelämäkerrallinen teos Poor Man's Provence: Finding Myself in Cajun Louisiana ilmestyi vuonna 2008. Se käsitteli cajun-kulttuuria, jota hän imi itseensä asuessaan Louisianan Hendersonissa.
Yksityiselämä
Grimsley Johnson on ollut kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli sarjakuvapiirtäjä Jimmy Johnson. Hänen toinen miehensä oli toimittaja ja journalismin professori Don Grierson, jonka kanssa hän meni naimisiin 1993. Griersonin kanssa hän osti Louisianan Hendersonista asuntoveneen, jossa he viettivät suuren osan vapaa-ajastaan. Grierson kuoli 2009. Grimsley Johnson nai 2010 eläkkeellä olevan Auburnin yliopiston professorin Hines Hallin.
S/S Suur-Saimaa
Reitti- ja risteilyliikenteen loputtua oli laiva melkein 15 vuotta ravintolalaivana Savonlinnan kauppatorilla. Alus pääsi tänä aikana hyvin huonoon kuntoon ja sen sisätilat kärsivät mm. vesivahinkoja. Aluksen kunnostamista on hidastanut 2000-luvun alussa rakennettu Torisilta, joka esti laivan viemisen pois laituripaikaltaan. Syyskuussa 2011 tehtiin mittava sillanavausoperaatio ja laiva saatiin vihdoin siirrettyä avoimille vesille. Laivan kunnostustyöt ovat alkaneet Laitaatsillan telakalla.
Yala (provinssi)
Yalan provinssi on eteläisin Thaimaan provinssi (changwat). Naapuriprovinsseja (luoteesta myötäpäivään) ovat Songkhla, Pattani ja Narathiwat. Malesia sijaitsee etelärajalla. Provinssin pinta-ala on 4 521,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 447 700 asukasta (vuonna 2017).
Malaijiksi provinssi kirjoitetaan joskus nimellä Jolor.
Historia
Historiallisesti Yala on ollut osa Pattania, puoli-itsenäistä malajinmonarkiaa, mutta maksoi veroa Sukhothain ja Ayutthayan kuningaskunnille. Kun Ayutthaya kukistui vuonna 1767, Pattani saavutti täyden itsenäisyyden, mutta kuningas Rama I:n aikaan siitä tuli uudestaan Siamin alainen. Vuonna 1909 se liitettiin Siamin kuningaskuntaan osana brittiläisen imperiumin kanssa tehtyä sopimusta. Narathiwatin mukaan Yala oli alun perin osa Pattania, mutta ne jaettiin ja niistä tuli omia provinssejaan. Yalassa toimii separatistiliike, jonka toimet ajoittain ovat väkivaltaisia. Usean vuoden hiljaiselon jälkeen se aktivoitui vuonna 2004.
Väestö
Yala on yksi neljästä Thaimaan provinssista, jossa pääosa väestöstä on muslimeja, muodostaen 68,9 % asukkaista. Lisäksi 66,1 % väestöstä on malaijeita.
Symbolit
Provinssin vaakuna esittää kaivostyöläistä yksinkertaisten työkalujen: hakkujen, rautakankien ja korien kera. Yala oli alun perin kaivoskaupunki, jossa louhittiin tina- ja volframimalmia.
Provinssin puu on Saraca declinata ja provinssin kukka Mimusops elengi.
Aluejako
Yala jakaantuu 7 piiriin (amphoe) ja yhteen pienempään piiriin (king amphoe), jotka puolestaan jaetaan 56 kunnaksi (tambon) ja 341 kyläksi (mubaan).
Palma de Mallorca
Lokakuun alussa vuonna 2008 liite ”de Mallorca” jätettiin pois Palman kaupungin ja kunnan virallisesta nimestä ja se poistettiin Espanjan kuntarekisteristä, kun vuodesta 1998 odottanut hakemus pantiin täytäntöön. Vanhaan nimeen palattiin kuitenkin 16. marraskuuta 2011 kaupunginvaltuuston päätöksellä ja virallinen nimi on jälleen Palma de Mallorca.
Saari ja kaupunki ovat joutuneet vallatuksi monesti historian saatossa. Kukoistuksensa huipulla kaupunki oli ollessaan Mallorcan kuningaskunnan pääkaupunki 1200- ja 1300-luvuilla. Suuri osa kaupungin historiallisista rakennuksista on tältä aikakaudelta ja edustavat luonteenomaista goottilaista tyyliä, kuten La Seun katedraali (rakennettu vuosien 1230 ja 1600 välisenä aikana) ja maurilais-espanjalaistyylinen Palau de l'Almudaina. Nykyaikaisempaa ”valtausta” edustavat saaren massaturismi sekä ulkomaalaiset, erityisesti saksalaiset ja englantilaiset uudisasukkaat, jotka ovat pääosin asettuneet Palma de Mallorcaan ja sen lähiympäristöön.
Myös Cabreran saaristo lasketaan kuuluvaksi kuntaan suhteellisen etäisestä sijainnistaan huolimatta.
Delphine Batho
thumb|Delphine Batho vuonna 2013.
Delphine Batho (s. 23. maaliskuuta 1973 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut Ranskan kansalliskokouksen jäsen, ministeri sekä toinen oikeusministeri. Ministerinä hänen toimialaansa kuuluivat energia- ja ympäristöasiat.
Dagon (novelli)
Dagon on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin heinäkuussa 1917 kirjoittama novelli. Se ilmestyi Vagrant-lehdessä marraskuussa 1919 ja myöhemmin Weird Talesissa kahteenkiin otteeseen.
Delphine Batho
Lapsuus ja nuoruus
Delphine Bathon vanhemmat ovat taideteollisen korkeakoulun professori, valokuvaaja John Batho ja valokuvaaja Claude Batho. Delphine Batho menetti äitinsä kahdeksanvuotiaana.
Dagon (novelli)
Juoni
pienois|pysty|vasen|Taiteilijan näkemys Dagonista.
Delphine Batho
Lapsuus ja nuoruus
Nuori Batho aloitti agitoimisen humanitäärisistä kysymyksistä käydessään yläkoulua. Lukiolaisena hän jatkoi aktivistina ja vuonna 1986 hän osallistui mielenilmauksiin, jotka koskivat ministeri Devaquet’n mukaan nimettyä lakiprojektia, jonka oli määrä tehdä isoja muutoksia lukiolakiin. Poliittiseen toimintaansa hän sai vaikutteita taiteilijoilta, esimerkiksi Daniel Balavoinelta ja Coluchelta.
Bathon käydessä Pariisin tunnetuinta lukiota Lycèe Henri-IV:tä hänen luokkatoverinsa oli Mazarine Pingeot, joka on presidentti François Mitterrandin avioliiton ulkopuolella syntynyt tytär. Lukiolaisena hän liittyi vuonna 1988 SOS Racisme ja Federation indépendant et démocratique lycéenne (FIDL) -järjestöihin. Hänet valittiin jälkimmäisen järjestön puheenjohtajaksi parin vuoden kuluttua.
Batho tuli julkisuuteen vuonna 1990, kun lukiolaiset ja yliopisto-opiskelijat osoittivat voimakkaasti mieltään Ranskan opetusministerin Lionel Jospinin suunnittelemia uudistuksia vastaan. Kahden kuukauden lakkoilun jälkeen opiskelijat ja lukiolaiset onnistuivat tavoitteissaan. Mielenosoitusten aikana Batho pääsi esiintymään televisiolähetyksissä, ja hänet alettiin tuntea laajemmin.
Dagon (novelli)
Kirjoittaminen ja julkaisu
Lovecraft sai ”Dagoniin” idean näkemästään unesta, jossa hän joutui rämpimään inhottavassa, upottavassa liejussa. Ajatus syrjäistä järveä vainoavasta kalamaisesta ihmishahmosta lienee peräisin Irvin S. Cobbin novellista ”Fishhead”, josta Lovecraft piti kovasti.
Kauhavan seurakunta
Kauhavan seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuuluva seurakunta joka toimii Kauhavan kaupungin ja Evijärven kunnan alueella.
Delphine Batho
Poliittinen ura
Toiminta ja vastuulliset tehtävät SOS Racisme -järjestössä ja Lukiolaisten liitossa pohjustivat Bathon liittymistä Ranskan sosialistiseen puolueeseen. Puolueessa hän oli erikoistunut kokonaisvaltaisesti turvallisuuteen liittyviin kysymyksiin. Vuonna 2007 hänet äänestettiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi Ségolène Royalin paikalle tämän luovuttua edustajan tehtävistä.
Dagon (novelli)
Kirjoittaminen ja julkaisu
Novelli ilmestyi ensin Vagrant-lehdessä marraskuussa 1919. Myöhemmin se julkaistiin Weird Talesissa kahteenkin otteeseen: lokakuussa 1923 ja tammikuussa 1936. Se oli mukana myös ensimmäisessä Lovecraft-novellikokoelmassa The Outsider and Others.
Delphine Batho
Poliittinen ura
Batho toimi presidentti François Hollanden tiedottajana tämän presidenttivaalikampanjan aikana vuonna 2012. Sittemmin hänet nimitettiin toiseksi oikeusministeriksi Jean-Marc Ayraultin ensimmäiseen hallitukseen. Tehtävä jäi lyhytaikaiseksi, sillä hänet nimitettiin jo samana kesänä 2012 ekologian, kestävän kasvun ja energian ministeriksi Jean-Marc Ayraultin toiseen hallitukseen.
Dagon (novelli)
Kirjoittaminen ja julkaisu
Kari Nenosen käännös oli ensimmäisen suomenkielisen Lovecraft-kokoelman ensimmäinen tarina. Temppeli ja muita kertomuksia -niminen kokoelma ilmestyi Jalavan kustantamana vuonna 1988.
Delphine Batho
Poliittinen ura
Delphine Batho ajautui 2. heinäkuuta 2013 syvään ristiriitaan hallituksen budjettipolitiikasta. Ranskan presidentti vapautti hänet ministerin tehtävästä pääministerin aloitteesta.
Kauhavan seurakunta
Papisto
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kauhavan kappeliseurakunnan kappalaisina ja Kauhavan seurakunnan kirkkoherroina:
Dagon (novelli)
Teemat
Lovecraftin mukaan ”Dagon” on kertomus ”oudosta pakkomielteestä ja kauheista hallusinaatioista”. S. T. Joshi ja David E. Schultz (2001) huomauttavat, ettei lopun hirviömäinen käsi liene todellinen tapahtuma vaan osoitus kertojan syvenevästä hulluudesta. Ajatus San Franciscon kaduilla harhailevasta jättiläismäisestä kalamiehestä on Joshin ja Schultzin mielestä huvittava.
Delphine Batho
Poliittinen ura
Batho valittiin kansalliskokoukseen uudelleen vuonna 2013 ja 2017. Valituksi tulemisen myötä hänestä tuli Groupe Nouvell Gauche -parlamenttiryhmän varapuheenjohtaja. Vuonna 2018 hän erosi sosialistien ryhmästä ja on nykyisin sitoutumaton kansalliskokouksen jäsen.
Dagon (novelli)
Teemat
”Dagonissa” Lovecraft hahmotteli ensimmäistä kertaa fiktiivistä jumaltarustoa, jonka pohjalle Cthulhu-mytologia sittemmin rakentui. Hän jatkoi samankaltaisten teemojen parissa novelleissaan ”Cthulhun kutsu” (1926) ja ”Varjo Innsmouthin yllä” (1931). Joshin ja Schultzin mukaan kumpaakin voi pitää ”Dagonin” laajempana uusioversiona.
Pikku-Köhkörö
Pikku-Köhkörö on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja sen halkaisija on 180 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja Iso-Köhköröön.
Järven rantaviiva on 0,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalle on rakennettu kolme loma-asuntoa.
Pertti Nieminen (näyttelijä)
Pertti Nieminen (3. toukokuuta 1939 Halikko – 28. elokuuta 2007 Vihti) oli suomalainen näyttelijä.
Ura
Nieminen toimi aikuisikänsä ensimmäiset vuodet kauppiaana Salossa. Muutettuaan 1970-luvulla Nummelaan hän työskenteli isännöitsijänä ja osallistui paikalliseen teatteritoimintaan.
Nieminen näytteli myös televisio-ohjelmissa ja elokuvissa sekä toimi juontajana eri tapahtumissa. Hän myös ääninäytteli Golden Voicen jälkiäänittämissä piirrossarjoissa ja -elokuvissa. Hän toimi yhtiön puheenjohtajana vuosina 1989–2007. Hän esiintyi myös Disneyn Ankronikka-sarjassa sivuhahmojen kuten Pelle Pelottoman, Kaappi-Kaken ja monen muun äänenä. Muut Golden Voicen näyttelijät esiintyivät sarjassa päärooleissa. Tunnetuin äänirooli kuitenkin lienee Hopeanuoli animesarjan nimikkohahmon roolissa.
Hänellä oli lähes vuosittain rooli Vihdin kesäteatterissa ja usein talvinäytelmissäkin.
Vihdin seurakunnan kanssa toteutettu Vihti 500 -juhlallisuuksiin liittyvä produktio "Vuosisadat vierivät" sai paljon kiitosta suurelta osin Niemisen roolityön ansiosta. Sen toinen esitys jäi Niemisen viimeiseksi. Nieminen kuoli sydänkohtaukseen kesken esityksen Vihdin kesäteatterissa.
Josef Albers
thumb|Josef Albersin kunniaksi julkaistu postimerkki. Josef Albers (19. maaliskuuta 1888 – 25. maaliskuuta 1976) oli saksalainen abstrakti taidemaalari.
Albers syntyi Bottropissa ja opiskeli taidetta aluksi Berliinissä, Essenissä ja Münchenissä. Vuonna 1920 hän pääsi arvostettuun Bauhausin taidekouluun Weimarissa. Bauhaus suljettiin natsien painostuksesta vuonna 1933, ja Albers muutti Yhdysvaltoihin. Hän loi itselleen työuran muun muassa Yalen yliopistossa. Hänen vaimonsa oli taiteilija Anni Albers.
Albersin tuotantoon kuuluu vuonna 1949 aloitettu Kunnianosoitus neliölle -teossarja. Hän julkaisi vuonna 1963 värioppia käsittelevän teoksen Interaction of Color, joka on suomennettu nimellä Värien vuorovaikutus.
Utu (albumi)
Utu on suomalaisen kansanmusiikkiyhtyeen Värttinän vuonna 2012 ilmestynyt yhdestoista studioalbumi, joka on yhtyeen ensimmäinen uutta materiaalia sisältävä levy kuuteen vuoteen. Sen on tuottanut Värttinään kolme vuotta aikaisemmin liittynyt multi-instrumentalisti Matti Kallio, joka on myös vastannut suurimmasta osasta sävellyksiä. Yhtyeen alkuperäisjäsenistä levyllä on mukana ainoastaan laulaja Mari Kaasinen. Vierailijoina levyllä ovat muun muassa saamelainen artisti Wimme Saari sekä Piirpauke-yhtyeen johtohahmona tunnettu Sakari Kukko.
Helsingissä äänitetty albumi on masteroitu New Yorkissa, jossa ääniteknikkona toimi lukuisten tunnettujen artistien kanssa työskennellyt Alan Silverman. Suomen virallisella listalla Utu nousi ilmestymisviikollaan sijalle 12 ja myöhemmin toukokuussa World Music Charts Europe -radiosoittolistan kärkeen toisena suomalaisalbumina Piirpaukkeen Kolin jälkeen.
Koulutus Päiväntasaajan Guineassa
Koulutus Päiväntasaajan Guineassa on maksutonta ja pakollista 14 ikävuoteen asti, ja siitä vastaa opetus-, tiede- ja urheiluministeriö. Koulun aloittaminen muuta ikäluokkaa myöhemmin on tyypillistä; esimerkiksi vuonna 1993 ala-asteelle ilmoittautui 1,497-kertainen määrä oppilaita alakouluikäisiin lapsiin nähden, mutta sen sijaan vain 83,4 % alakouluikäisistä lapsista ilmoittautui kouluun. Koulun jättäminen kesken on yleistä, joskin yleisempää tytöillä kuin pojilla. pienoiskuva|Etäopetusta tarjoavan [[Universidad Nacional de Educación a Distancia|UNED:in opiskelijoita Malabossa.]] Perusasteen koulutus kestää viisi vuotta, ja sitä seuraavat neljä vuotta ensimmäisen tason keskiasteen opintoja ja kolme vuotta toisen tason keskiasteen opintoja. Vuonna 2001 noin 35 % 3–6-vuotiaista lapsista osallistui jonkinlaiseen esikouluun.
Arviolta 45 % oppilaista käy perusasteen koulutuksen loppuun. Vuonna 2000 yhtä opettajaa kohden oli alakoulussa noin 43 oppilasta ja yläkoulussa 23 oppilasta.
Pääosa korkeakouluopinnoista annetaan Päiväntasaajan Guinean kansallisessa yliopistossa. Muita tärkeitä korkeakouluja ovat Enrique Nvó Okenven kansallinen koulu, jolla on kampukset Malabossa ja Batassa, ja espanjalainen etäopetusta tarjoava Universidad Nacional de Educación a Distancia (UNED), jolla on Päiväntasaajan Guineassa kampus Biokossa. Myös Iberoamerican University Foundationilla (FUNIBER) on kampus Malabossa.
Vuonna 2014 arvioitiin, että 95 % aikuisväestöstä ja 98 % 15–24-vuotiaista on lukutaitoisia. Luvut ovat koko Saharan eteläpuolisen Afrikan korkeimmat.
Vuodesta 2003 lähtien koulutusmenot ovat olleet arviolta 0,6 % BKT:sta ja 1,6 % valtion menoista.
Kivikausi Kaakkois-Aasiassa
Kivikausi Kaakkois-Aasiassa alkoi jo monien nykyihmistä edeltäneiden lajien aikana, ja jatkui varhaisen nykyihmisen valtakaudella pronssikauden alkuun asti.
Kaakkois-Aasiassa asui hominideja jo noin puolitoista miljoonaa vuotta sitten. Sangiranista Jaavan saarelta on löydetty paleoliittisia työkaluja 800 000 vuoden takaa. Niiden tekijäksi on arvioitu jaavanihminen. Indonesiasta on löydetty yksinkertaisia kivityökaluja, jotka valmistaneita pienikokoisia floresinihmisiä asui Indonesiassa vielä 17 000 vuotta sitten.
Nykyihminen saattoi saapua Kaakkois-Aasian saarille jo 70 000, varmemmin noin 50 000 vuotta sitten.
Luoteis-Thaimaassa sijainnut Spirit Cave oli asuttuna noin 9000–5500 eaa. Jäänteiden mukaan siellä asui metsästäjä-keräilijöitä, jotka on liitetty Hoabinhian-kulttuuriin.
Kiinassa viljeltiin riisiä jo 6000-luvulla eaa., mutta viljely levisi Kaakksois-Aasiaan hitaasti ja epätasaisesti. Vietnamista on löytynyt vanhoja saviastioita, ja vaikka keramiikka yleensä yhdistetään maanviljelyyn, on mahdollista, että siellä eli 5000-luvulla eaa. metsästäjä-keräilijöitä jotka kuitenkin tunsivat neoliittiselle ajalle tyypillisiä esineitä.
Via Flaminia militare
Via Flaminia militare (myös Via Flaminia minor/secunda/altera) oli roomalainen tie, joka kulki Italian pohjoisissa keskisosissa ja johti Arretiumista Bononiaan.
Historia
pienoiskuva|vasen|Via Flaminia militarea nykyisessä [[Firenzuolassa.]]
Via Flaminia militaren rakennutti Liviuksen mukaan konsuli Gaius Flaminius vuonna 187 eaa. sen jälkeen, kun hän oli voittanut seudulla Apenniinien vuorilla asuneet liguurit. Samoihin aikoihin hänen konsulikumppaninsa Marcus Aemilius Lepidus rakennutti Via Aemilian. Gaius Flaminiuksen isä Gaius Flaminius puolestaan oli aiemmin rakennuttanut Via Flaminian.
Via Flaminia militare ei esiinny Tabula Peutingerianassa tai muissa itinerariumeissa, joten se jäi ilmeisesti jo varhain lähinnä paikalliseen käyttöön. Harrastelija-arkeologit löysivät erään osuuden tiestä nykyisen Monte Bastionen rinteestä vuonna 1979. ”Via Flaminia militare” ja muut tiestä käytetyt nimitykset ovat nykyaikaisia ja tarkoitettu erottamaan se tunnetummasta Via Flaminiasta.
Reitti
Via Flaminia militare kulki Etruriassa sijainneesta Arretiumista Via Cassian varrelta Apenniinien yli Aemiliassa sijainneeseen Bononiaan, jossa tie yhdistyi Via Aemiliaan. Tien tarkkaa reittiä ei tunneta, mutta sen asemapaikkoja olivat ainakin:
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Flaminia militaren reitti.
Etäisyydet tunnetaan itinerariumeista vain tien alkuosalta, joka on yhteinen Via Cassian kanssa.
Palma (virvoitusjuoma)
Palma oli lahtelaisen Mallasjuoman valmistama viiden eri virvoitusjuoman sarja.
Mallasjuoman kilpailija, 1980-luvulla suuremmaksi panimoksi noussut Hartwall osti suomalaisten panimotalojen kolmossijalle jääneen Mallasjuoman pitkien omistajuuteen liittyvien oikeuskiistojen jälkeen vuonna 1988. Panimotalo Hartwall pyrki vahvoihin brändeihin ja panosti omaan Hartwall Jaffa -tuoteperheeseen. Tätä ennen suurimpaa osaa Palma-sarjan juomista oltiin alettu valmistaa Aurinko Jaffa-tuotemerkillä.
Vuonna 2012 Hartwall toi markkinoille Jaffa Palma -sitruunalimonadin, joka muistuttaa nimellisesti Mallasjuoman Palma-tuotemerkistä.
Palma-virvoitusjuoman makuja
Sitruuna-Palmaa ei pidä sotkea Mallasjuoman Sitruunasoodaan, joka oli väritöntä.
Terence Young
Stewart Terence Herbert Young (20. kesäkuuta 1915 Shanghai, Kiina – 7. syyskuuta 1994 Cannes, Ranska) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Youngin ensimmäiset ohjaukset olivat lyhytelokuvia ja dokumentteja, mutta jo 1940-luvulla hän aloitti pitkien brittielokuvien ohjaamisen. Jayne Mansfieldin tähdittämä Liian kuumaa tavaraa (1960) oli Youngin ensimmäinen suurta näkyvyyttä saanut ohjaustyö. Youngin kansainväliseksi läpimurtoelokuvaksi muodostui ensimmäinen James Bond -filmatisointi Salainen agentti 007 ja tohtori No (1962), joka tehtiin pienellä budjetilla, mutta tuotti suuresti voittoa. Young sai ohjattavakseen myös jatko-osan Salainen agentti 007 Istanbulissa (1962), ja vielä Pallosalaman vuonna 1965.
Vuonna 1967 Young ohjasi ensimmäisen suosituksi osoittautuneen ei-Bond-elokuvansa Yksin pimeässä (1967), joka toi naispääosassa esiintyneelle Audrey Hepburnille Golden Globe- ja Oscar-ehdokkuuden. Young ja Hepburn olivat tavanneet Hollannissa toisen maailmansodan aikaan, kun Hepburn työskenteli Youngin hoitajana tämän haavoituttua taistelussa. Nykyään elokuva nauttii klassikkosuosiota, mutta kulttisuosioon on pystynyt Youngin seuraava ohjaustyö Kylmä hiki (1970), jonka pääosassa nähtiin Charles Bronson. Young jatkoi yhteistyötä Bronsonin kanssa Verenpunainen aurinko -westernin parissa vuonna 1971. Mafian korppikotkat (1972, videotallenteena Cosa Nostran salaisuus) jäi heidän viimeiseksi yhteiseksi elokuvakseen.
Youngin viimeistä kymmentä ohjaustyötä pidetään epäonnistuneina, ja hän lopetti uransa kuusi vuotta ennen kuolemaansa.
Filmografiaa
Lähde: Elonet
Näin pilvet kuolevat
Näin pilvet kuolevat on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut suomalais-tanskalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Tuija Halttunen. Elokuva kertoo kunnianhimosta, tieteen etiikasta ja ilmastonmuokkauksesta.
Juoni
Ilmastotutkija Hannele Korhosella on unelma: olla maailman paras työssään ja saada siitä tunnustusta. Korhosen elämä muuttuu dramaattisesti kun Arabiemiraatit myöntää hänelle 1,5 miljoonan dollarin tutkimusapurahan selvittääkseen miten saada satamaan pilvet rutikuivalla aavikolla. Mahdollisuus näin isoon tutkimukseen kuulostaa täydelliseltä. Mutta hiljalleen Hannele ymmärtää, että rahoittajilla on oma agendansa. Hänen intonsa laantuu ja muuttuu eettiseksi konfliktiksi. Jos Hannele onnistuu, onko hän valmis hyväksymään seuraukset, jotka pilvien hallinnasta voi seurata? Mikä on kunnianhimon lopullinen hinta?
Tuotanto
Elokuvan on tuottanut Wacky Tie Films. Yhteistuottajana on toiminut Copenhagen Film Company.
Vastaanotto
Elokuvan Tanskan ensi-ilta oli CPH:DOX -festivaaleilla Kööpenhaminassa ja Suomen ensi-ilta Sodankylän elokuvajuhlilla 2021. Kansainvälisen ensi-iltansa elokuva sai arvostettujen Locarnon elokuvajuhlien Semaine de la critique -sarjassa Sveitsissä elokuussa 2021. Elokuva voitti Premio Zonta Club Locarno -palkinnon, joka myönnetään erityistä yhteiskunnallista ja eettistä arvoa kantavalle elokuvalle.
Näin pilvet kuolevat oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon saajaksi vuonna 2022. Elokuva sai myös Jussi-ehdokkuuden parhaasta musiikista.
Suomen elokuvateatteriensi-ilta oli 10. syyskuuta 2021.
Venäjän hyökkäys Hivaan 1839–1840
Venäjän hyökkäys Hivaan 1839–1840 oli Venäjän keisarikunnan tekemä sotaretki Hivan kaanikuntaa vastaan talvella 1839–1840. Virallinen syy hyökkäykselle oli paikallisen hallitsijan rankaisu venäläisten karavaanien ryöstelystä ja venäläisten orjien otosta, mutta sotaretki oli myös osa niin sanottua suurta peliä eli Venäjän ja Britannian kilpailua vallasta Keski-Aasiassa. Sotaretki ei koskaan saavuttanut tavoitteitaan, vaan venäläiset joutuivat kääntymään takaisin ankaran talven takia ja kärsivät suuria tappioita.
Tausta
Venäläisten päätökseen tehdä sotaretki Hivaa vastaan vaikutti etenkin brittien toiminta Keski-Aasiassa. Britit olivat pakottaneet Persian šaahin luopumaan Heratin valtauksesta Afganistanissa, mikä esti venäläisiä saamasta jalansijaa kaupungissa. Britit yrittivät myös vallata Keski-Aasian kauppaa omilla tuotteillaan vähentääkseen Venäjän vaikutusvaltaa alueella. Vastatoimena näille toimille päätettiin tehdä hyökkäys Hivaan.
Viralliseksi syyksi kerrottiin kosto Hivan kaanin ryöstämistä karavaaneista ja venäläisistä orjista. Kaani haluttiin myös vaihtaa hallitsijaan, joka ei toimisi samoin tulevaisuudessa. Ratkaisevasti päätökseen vaikutti myös väärä tieto siitä, että britit olisivat lähettäneet sotilasneuvonantajia Hivaan. Venäläisiä sotajoukkoja johtamaan asetettiin kenraali Vasili Perovski, jolla oli käytössään 5 200 ratsu- ja jalkaväen miestä sekä tykistöä. Hyökkäys oli tarkoitus pitää salassa mahdollisimman pitkään, mutta tieto venäläisjoukoista saapui Hivaan nopeasti tehokkaan vakoilujärjestelmän avulla. Hivalaiset tosin arvioivat venäläisten joukkojen määräksi väärin 100 000 miestä.
Sotaretki
130px|thumb|Kenraaliadjutantti, kreivi [[Vasili Perovskiin muotokuva, 1837.]]