cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FSC Żuk
thumb|300px|Żuk uudemmassa muodossaan. Żuk (tarkoittaa kovakuoriaista) oli FSC-tehtaan pakettiauto, jota tehtiin Lublinissa, Puolassa vuodesta 1958 vuoteen 1997. Żuk perustui alkujaan epäsuorasti Chevroletiin 1940-luvulta. Chevrolet oli näet myynyt lisenssin autoon Neuvostoliittoon, josta lisenssi myytiin varsovalaiselle FSO:lle.
Pilkkusiipi
Pilkkusiipi (Setina irrorella) on siilikkäisiin kuuluva pienehkö perhoslaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
FSC Żuk
Żukista tuli monta erilaista korityyppiä, ja siinä oli – erikoista kyllä – erillinen etujousitus. Żuk ei sen sijaan uudistunut kovinkaan merkittävästi teknisesti elinkaarensa aikana. Kymmenen tuotantovuoden jälkeen autoa kyllä uudistettiin hieman.
Pilkkusiipi
Koko ja ulkonäkö
Etusiivet ovat likaisenoranssit ja niissä on kolme siiven poikki menevää riviä musta täpliä. Takasiivet ovat vaaleamman keltaiset ja niiden kärkiosassa saattaa erottua muutama tumma täplä. Perhosen ruumis on oranssinkeltaisia päätä, niskaa ja takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta musta. Siipiväli vaihtelee 22–35 millimetrin välillä ja koiraat ovat selvästi naaraita kookkaampia.
FSC Żuk
Żuk oli suosiossa maanviljelijöiden keskuudessa, ja puolalaisilla toreilla näkyy yhä Żukeja. Myös Puolan posti käytti Żukeja paljon oransseiksi maalattuna. Lisäksi palokunnat käyttivät autoa miehistönkuljetukseen ja jopa pienien palojen sammutukseen.
Pilkkusiipi
Koko ja ulkonäkö
Pohjois-Ruotsin tunturiseudulla esiintyy muoto f. borealis, jonka täplät ovat himmeämpiä. Lisäksi siipien suomut harvemmassa, mikä tekee siivistä läpikuultavat.
FSC Żuk
Żukin seuraaja oli Lublin jota FSC-FSR-yhteisyritys (Intrall ) yhä yhdessä Intrall Honkerin kanssa (Ent. Tarpan Honker) valmistaa.
Pilkkusiipi
Elinympäristö ja elintavat
Naaras munii noin 50 munaa, jotka se asettelee riveihin heinänkorsille. Toukka talvehtii ja koteloituu keväällä heinätuppojen tai kivikon sekaan.
Ravintokasvi
Toukka syö maassa ja kivien pinnalla kasvavia jäkäliä.
Vallan piiri (Ruotsi)
Vallan piiri sijaitsee Tjörnin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Tjörnin kunnan piirit
Alivaltiosihteeri (huumoriryhmä)
Alivaltiosihteeri on suomalainen yhtye ja huumoriryhmä. Se aloitti uransa musiikkiyhtyeenä ja on sittemmin tehnyt sketsiohjelmia niin radioon kuin televisioonkin.
Carl Ferdinand Cori
Carl Ferdinand Cori (5. joulukuuta 1896 Praha, Itävalta-Unkari – 20. lokakuuta 1984 Cambridge, Yhdysvallat) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen biokemisti.
Alivaltiosihteeri (huumoriryhmä)
pienoiskuva|[[Matti Toivonen toimii Alivaltiosihteeri-yhtyeen solistina muttei ollut mukana radiohupailussa Alivaltiosihteeri–Suomen virallinen ohjelma.]]
Carl Ferdinand Cori
Carl Ferninand Cori voitti yhdessä vaimonsa Gerty Corin ja argentiinalaisen fysiologin Bernardo Alberto Houssayn kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1947 selvitettyään aivolisäkkeen etulohkon ja sen erittämän sokeritautia aiheuttavan tekijän osuutta hiilihydraattiaineenvaihdunnassa.
Alivaltiosihteeri (huumoriryhmä)
Alivaltiosihteeri julkaisi vuonna 1996 ensimmäisen Alivaltiosihteeri-kirjan Virallinen kirja. Kirjoihin on koottu radiohupailujen parhaimmistoa vuosien varrelta. Siitä lähtien vuoteen 2017 ryhmä julkaisi uuden kirjan vuosittain.
Carl Ferdinand Cori
Hänet tunnetaan myös Corin syklin löytämisestä 1929 Gerty Corin kanssa.
Alivaltiosihteeri (huumoriryhmä)
Yhtye
Alivaltiosihteeri-yhtyeen perusti neljä tamperelaista opiskelijaa vuonna 1985. Ennen Alivaltiosihteeriä yhtyeen kaksi perustajajäsentä Pasi Heikura ja Jyrki Liikka soittivat yhdessä Ankara-nimisessä yhtyeessä. Yhtyeen nimi muuttui lopulta Alivaltiosihteeriksi. Mukaan yhtyeeseen tulivat myös Simo Frangén ja Satu Kurvinen. Yhtye levytti Hiljaiset Levyt -nimiselle levy-yhtiölle, ja sen tuotanto oli huumori- ja parodiapohjaista. Yhtye esiintyi lukuisia kertoja myös televisiossa, ja keikkamyynti oli varsin hyvää. Vuonna 1990 laulaja Satu Kurvinen päätti lähteä yhtyeestä, ja tilalle tuli Matti Toivonen.
Yhtye toimi aktiivisesti aina 1990-luvun puoleenväliin saakka. Sen jälkeen se on esiintynyt vain harvakseltaan. Yhtyeen vuosien 1986–1991 levytystuotannosta julkaistiin tammikuussa 2011 kahden cd:n kokoelma Valtakunnan arkisto – Kootut levytykset 1986–1991.
Radiohupailut
Alivaltiosihteerin jäsenet tekivät samalla työryhmällä huumoriohjelmia myös tamperelaiseen Radio 957 -paikallisradioon. Vuonna 1990 Jukka Haarma ehdotti Alivaltiosihteerille oman, Alivaltiosihteeri – Suomen virallinen ohjelma -nimisen viikoittaisen radio-ohjelman tekemistä toimintansa aloittavassa Radiomafiassa. Frangén, Heikura ja Liikka lähtivät mukaan, ja ensimmäinen Alivaltiosihteeri-ohjelma esitettiin 6. kesäkuuta 1990.
Vuoden 2003 radiouudistuksen johdosta ohjelma siirtyi Yle Radio Suomi -kanavalle ja lähetysaika lauantaista sunnuntaille. Myös YleQ-kanava lähetti ohjelmaa olemassaolonsa ajan 2003–2006. Alivaltiosihteeri oli yksi vanhimmista viikoittain lähetettävistä radio-ohjelmista.
Vuoden 2012 alussa Alivaltiosihteeri siirtyi uudistetulle Yle Puhe -kanavalle. Samalla sen formaattia muutettiin. Aiemman viikoittaisen noin tunnin kestoisen kahdesti lähetetyn ohjelman sijaan uusi viikon ohjelma koostuu viidestä noin viiden minuutin mittaisesta pätkästä, jotka lähetään arkipäivisin 12.05. Perjantaina lähetetään kokoomalähetys, jossa on kaikki viikon sketsit. Aiemmin sketsien välissä soitettiin musiikkia, mutta uudistuksen myötä musiikki on korvattu kolmikon omilla mainospätkillä. Viikoittaisista vakisketseistä uudistetussa Alivaltiosihteerissä on mukana alkujutustelut, Viikon virallinen palindromi, Einomies Porkkakosken puhelinraportti, Viikkovisa ja ohjelman loppusketsi, jossa kerrotaan jokin asia päättyvästä ohjelmasta, rock-musiikista ja ensi viikolla vieraana olevasta Nyyssösestä, ja lopuksi kerrotaan neljä sanaleikin sisältävää vitsiä. Alivaltiosihteerin viikkovisan taustamusiikkina soi aina Roger Whittakerin viheltelykappale ”Swaggy”.
Alivaltiosihteeri on juhlistanut humoristisilla teemalähetyksillään ohjelman vuosipäiviä sekä sadansia ja viidensiäkymmeniä ohjelmia. Myös palindromipäivä 20.02.2002 huomioitiin. Alivaltiosihteerissä toistuvia pilailun kohteita ovat usein tavalliset ihmisryhmät. Vakioaiheita ovat suomen kielen turmelu, lääkäripalvelut ja alkoholismi. Vakituisia sketsien kehyksiä ovat uutislähetykset (muun muassa nimellä AVSTT:n uutiset), Radio Suomen teemaillat, suuret tulkitsijakilpailut ja tiettyyn aiheeseen tai musiikkityyliin sitoutuneet radio- ja televisiokanavat. Hyvin usein sketsissä saatetaan kuitenkin käsitellä jotain aihetta täysin asianmukaisesti, mutta aiheen sanasto korvataan jonkin toisen aiheen sanastolla. 1990-luvun alussa on tullut myös muutama ohjelma, jonka sketseissä liikuttiin ohjelmien vakituisissa äänimaisemissa, mutta ohjelmassa toimittajat kertoivat vuorotellen sanaleikkivitsejä. Vuosittain on kuultu myös muutama vuoden parhaita sketsejä sisältävä koosteohjelma. Näitä olivat myös ensimmäiset Yle Puheessa lähetetyt ohjelmat, joista yksi oli kuitenkin vain osittain sketsikooste.
Yleisradio päätti Alivaltiosihteeri-ohjelman lopettamisesta tammikuussa 2017. Toukokuusta 2016 lähtien ohjelma oli ollut tauolla. Jäähyväisohjelma lähetettiin 29. huhtikuuta 2017 Radio Suomessa.
Television sketsisarjat
Radion lisäksi Alivaltiosihteeri on tehnyt viihdeohjelmia myös televisioon. Televisio-ohjelmia tekemään liittyi Radiotyöryhmän lisäksi nyt myös Alivaltiosihteeri-yhtyeen laulajana tunnettu Matti Toivonen. Ensimmäinen ohjelma oli Alivaltiosihteeri: Suomi 75. Se käsitteli tapahtumia Suomen itsenäisyyden ajalta. Ohjelma lähetettiin myös Montreux'n Kultainen ruusu -kilpailuun, mutta se ei menestynyt, sillä teknisestä erehdyksestä johtuen ohjelman suomen- ja englanninkieliset versiot oli ajettu päällekkäin.
Alivaltiosihteerin televisioon tekemät sketsiohjelmat ja yhtyeen musiikkivideot ilmestyivät DVD-levyllä Virallinen DVD syksyllä 2006. Levyllä on myös Arto Nybergin Yle TV1:lle tekemä dokumentti Alivaltiosihteeristä.
Dopingaineet ja -menetelmät
thumb|[[Testosteronia lääkepullossa.]] Dopingaineilla ja -menetelmillä viitataan urheilussa käyttettyihin erilaisin dopingiksi luokiteltuihin aineisiin ja menetelmiin. Tunnetuimpia aineita ovat erilaiset anaboliset aineet, kuten testosteroni ja sen johdokset, erytropoietiinihormoni ja erilaiset piristeet. Osa aineista on kielletty urheilussa kokonaan, mutta osa vain urheilukilpailuissa. Osa aineista, kuten alkoholi ja beetasalpaajat, on lisäksi kielletty vain joissakin lajeissa. Dopingmenetelmiä ovat veritankkaus, geenidoping ja dopingnäytteen kemiallinen tai fyysinen manipulointi.
Dopingaineilla ja -menetelmillä pyritään vaikuttamaan joko harjoittelun tehostamiseen tai itse urheilusuoritukseen. Anaboliset aineet vaikuttavat elimistön anaboliaan, ja esimerkiksi anabolisilla sterodilla pyritään lihasten kasvuun. EPO ja beeta-2-agonistit puolestaan parantavat hapenottokykyä, ja diureetteja ja muita niin sanottuja peiteaineita käytetään peittämään muuta dopingia. Piristeitä, kipulääkkeitä ja glukokortikoideja käytetään erityisesti urheilukilpailuissa esimerkiksi vireystilan parantamiseksi, rauhoittumiseksi tai voimakkaiden kipujen lievittämiseksi. Useimmilla dopingaineilla on kuitenkin niiden suoritusta parantavien vaikutusten lisäksi haittavaikutuksia, ja esimerkiksi anaboliset steroidit häiritsevät elimistön hormonitasapainoa ja EPO lisää veritulpan riskiä.
Anaboliset aineet
Anabolisilla aineilla tarkoitetaan yleisesti anabolis-androgeenisiä steroideja, jotka ovat testosteronin synteettisiä johdoksia. Anabolisia aineita ovat myös muut aineet, joilla pystytään vaikuttamaan elimistön anaboliaan. Yleisimpiä urheilussa käytettyjä anabolisia aineita ovat testosteroni ja sen johdokset, kasvuhormoni, insuliini, istukkahormoni, klenbuteroli ja erilaiset hormonien esiasteet, prohormonit.
Testosteroni ja muut anaboliset steroidit vaikuttavat pääosin kiinnittymällä solunsisäiseen androgeenireseptoriin. Sen dopingkäytössä tähdätään lihasten ja sitä kautta voiman kasvuun. Testosteroni vaikuttaa myös luita vahvistamalla, aineenvaihduntaa lisäämällä ja punasolujen määrää kasvattamalla. Anabolisilla steroideilla on sekä maskuliinisia ominaisuuksia kehittäviä että kudosten kasvua lisääviä vaikutuksia. Niillä ei ole juurikaan lääketieteellistä käyttöä, joten pääosa käyttäjistä on urheilijoita. Niistä on pyritty jopa kehittämään testeissä näkymättömiä design-steroideja.
Anabolisten steroidien käyttöön liittyy useita terveysriskejä. Niiden käyttö aiheuttaa aina häiriöitä elimistön hormonitasapainossa, mikä näkyy naisilla maskulinisoitumisena (karvoittuminen, kaljuuntuminen, äänen madaltuminen, kuukautishäiriöt) ja miehillä kivesten surkastumisena ja rintarauhasten liikakasvuna (gynekomastia). Lisäksi ne voivat aiheuttaa hedelmättömyyttä ja erektiohäiriöitä. Anabolisten steroidien käyttäjien riski sairastua sydän- ja verisuonitauteihin on lisääntynyt. Haittoja ovat muun muassa sydänlihasmuutokset ja altistuminen rytmihäiriöille, sydäninfarktille ja aivohalvaukselle. Anaboliset aineet aiheuttavat lisäksi maksavaurioita, kehon ääriosien kasvua ja ihomuutoksia, erityisesti aknea.
Hormonit ja vastaavat aineet
thumb|left|[[Erytropoietiini|EPO-hormoni.]] Hormoneista ja muista vastaavista aineista on kielletty punasolutuotantoa lisäävät aineet, istukkahormoni, luteinisoiva hormoni, insuliinit, kortikotropiinit ja kasvuhormonit, joista osa on kielletty myös niiden anabolisten vaikutusten takia.
Erytropoietiinia eli EPOa käyttävät erityisesti kestävyysurheilijat, sillä sen avulla pystyy parantamaan hapenottokykyä. Se vaikuttaa luuytimessä, jossa se kiihdyttää punasolujen muodostumista, mikä auttaa hapenottokyvyssä. EPOlla on kuitenkin monia sivuvaikutuksia, ja se nostaa esimerkiksi veritulpan riskiä. Kasvuhormoneita ja insuliinia käytetään erityisesti niiden anabolisten vaikutusten takia. Vain miehillä kiellettyjen luteinisoivan hormonin ja istukkahormonin käyttötarkoitus sen sijaan on usein normaalin testosteronituotannon stimulointi steroidikuurin aikana tai sen jälkeen.
Beeta-2-agonistit
Beeta-2-agonistien yleisimmät sivuvaikutukset ovat vapina, hermostuneisuus ja päänsärky. Ne saattavat lisäksi aiheuttaa vakavampiakin oireita, kuten rytmihäiriöitä, veren alhaista kaliumpitoisuutta, kramppeja ja allergisia reaktioita.
Hormoneihin ja aineenvaihduntaan vaikuttavat modulaattorit
Antidopingsäännöstössä on kielletty aineet, joilla pyritään vaikuttamaan hormonireseptoreiden tai tiettyjen entsyymien toimintaan. Säännöstössä aineet on eritelty viiteen kategoriaan, aromataasi-inhibiittoreihin, selektiivisiin estrogeenireseptorin modulaattoreihin (SERM), muihin antiestrogeenisiin aineisiin, myostatiinin toimintoja modifioiviin aineisiin ja metabolisiin modulaattoreihin. Aromataasi-inhibiittorit estävät aromataasientsyymin toimintaa ja näin vähentävät estrogeenin määrää veressä. SERM-valmisteet on monimuotoinen ryhmä, jotka vaikuttavat jossain kudoksissa antiestrogeenisesti ja joissain päinvastoin. Myostatiini on proteiini, joka estää lihasten liikakasvua. Metaboliset modulaattorit ovat koekäytössä olevia aineita, ja ne pystyvät kasvattamaan lihaksia, polttamaan rasvaa ja aikaansaamaan samantapaisia aineenvaihdunnallisia muutoksia kuin fyysinen rasitus. Insuliinit kuuluvat myös tähän dopingaineryhmään. Niillä on vaikutusta erityisesti aineenvaikutusta, ja siksi ne luetaan myös anabolisiin aineisiin.
Diureetit ja muut peiteaineet
Diureetit ovat lääkeaineita, joiden vaikutuksesta veden ja suolojen erittyminen virtsaan lisääntyy. Diureetteja käytetään erityisesti alempaan painoluokkaan pääsemiseksi, mutta niillä pyritään myös peittämään muiden dopingaineiden käyttöä, sillä ne lisäävät virtsaa ja näin vähentävät aineiden pitoisuuksia virtsassa. Tietyt diureetit vaikuttavat myös virtsan pH-arvoon, mikä saattaa estää dopingaineiden erittymistä. Diureettien haittavaikutuksia ovat nestetasapaino- ja elektrolyyttihäiriöt, heikotus ja verenpaineen lasku. Kaliumpitoisuuksien heittelehtiminen voi olla jopa hengenvaarallinen sivuoire.
Kilpailuissa kielletyt aineet
thumb|215px|[[Efedriiniä sisältäviä vanhoja lääkkeitä.]]
Piristeet
Kilpailutilanteessa lähes kaikki piristeet ovat kiellettyjä. Vain paikallisesti annettavat imidatsolijohdannaiset ja tietyt seuratut aineet, kuten kofeiini ja nikotiini ovat sallittuja. Lisäksi adrenaliini on paikallisesti annettuna sallittua, ja katiini, efedriini, metyyliefedriini ja pseudoefedriini ovat sallittuja tiettyyn raja-arvoon asti. Esimerkiksi pseudoefedriinin normaalikäyttö ei johda raja-arvon ylittämiseen, jos käyttökerrasta on yli 24 tuntia. Piristeitä käytetään, sillä ne lisäävät vireystilaa ja vähentävät väsymyksen tunnetta. Niiden yleisimmät haittavaikutukset ovat vapina, sydämen tykytys ja verenpaineen nousu, mutta herkät yksilöt voivat saada ja suuret annokset voivat aiheuttaa vakavampia oireita.
Muut aineet
thumb|left|215px|[[Hamppu|Hampusta saatavat kannabinoidit ovat kiellettyjä, koska ne ovat urheiluhengen vastaisia.]] Muita kilpailujen yhteydessä kiellettyjä aineita ovat huumaavat kipulääkkeet, kannabinoidit ja glukokortikoidit. Huumaaviin kipulääkkeisiin kuuluu voimakkaita morfiinin kaltaisia lääkkeitä. Ne pystyvät parantamaan urheilusuoritusta, johon saattaa liittyä hetkellisiä voimakkaita kipuja. Lisäksi tarkkuuslajeissa niistä voi olla hyötyä rauhoittavien vaikutusten ansiosta. Glukokortikoidit saattavat lisätä rasituskestävyyttä, mutta selvää näyttöä niiden suoritusta parantavasta vaikutuksesta ei ole. Glukokortikoideja voi käyttää kuitenkin ilman erivapautta monissa poikkeustapauksissa.
Kannabinoidit on kielletty lähinnä siksi, että niiden käyttö on urheiluhengen vastaista ja koska niiden käyttö on terveydelle haitallista. Kannabinoidit eivät todennäköisesti paranna missään lajissa urheilusuoritusta, koska ne heikentävät motoriikkaa, tarkkuutta ja arviointikykyä, miksi myös käyttäjän ja muiden urheilijoiden loukkaantumisriski kasvaa erityisesti joukkuelajeissa. Lääkekannabiksen osalta sääntöjä voidaan joutua arvioimaan uudestaan koska kannabinoideista voi olla hyötyä urheiluvammojen kivunlievityksessä sekä aivotärähdysten hoidossa.
Vain joissain lajeissa kielletyt aineet
Alkoholi ja beetasalpaajat ovat kielletty vain osissa urheilulajeissa. Alkoholi on kielletty moottoriurheilussa, ilmailussa, jousiammunnassa ja karatessa. Beetasalpaajat ovat kielletty ammunnassa, autourheilussa, biljardissa, bridgessä, dartsissa, freestylehiihdossa, golfissa, ilmailussa, jousiammunnassa, keilailussa, lumilautailussa, moottoriveneilyssä, mäkihypyssä ja petankissa. Ammunnassa ja jousiammunnassa ne ovat kielletty lisäksi harjoituskaudella.
Beetasalpaajia käytetään lääketieteessä muun muassa kohonneen verenpaineen hoitoon ja estämään sydäninfarktin uusiutumista. Keskittymiskykyä ja tarkkuutta vaativissa urheilulajeissa niitä käytetään niiden keskushermostoa rauhoittavan, sydämensykettä alentavan ja vapinaa poistavan vaikutuksen takia.
Hapenkuljetuksen parantaminen
Veridoping eli veritankkaus on kielletty. Lisäksi on kielletty kaikkien keinotekoisesti kudosten hapetusta, hapen siirtoa kudoksiin tai hapen vapautumista kudoksissa lisäävien aineiden käyttö. Veritankkauksessa pyritään lisäämään punasolujen määrää verenkierrossa ja näin veren kapasiteettia kuljettaa happea. Veritankkauksesta on erityisesti hyötyä kestävyyslajeissa, ja veritankkauksella pystytään esimerkiksi kasvattamaan jopa seitsemällä prosentilla hemoglobiinia ja viidellä prosentilla maksimaalista hapenottokykyä. Verensiirto ei ole riskitön toimenpide, ja siinä on aina mahdollisuudet allergisiin reaktioihin, hyytymähäiriöihin ja jopa äkkikuolemaan.
Hapenkuljetusta voi yrittää parantaa myös erilaisilla kielletyillä valmisteilla, joita ovat esimerkiksi keinotekoiset hemoglobiinin korvikkeet, mikrokapseloitu hemoglobiini, keinotekoiset hapenkuljettimet tai vapauttajat. Nämä valmisteet lisäävät hapenottokykyä ja parantavat tuloksia erityisesti kestävyyslajeissa.
Fyysinen ja kemiallinen manipulointi
Kaikki dopingnäytteen manipuloinnit ja manipuloinnin yritykset ovat kiellettyjä. Tällaisia manipulointitapoja ovat muun muassa virtsanäytteen vaihtaminen tai turmeleminen. Lisäksi suonensisäiset nesteenvaihdot eli infuusiot ovat kiellettyä tietyissä rajoissa. Kuitenkin aiheellisia nesteensiirtoja esimerkiksi sairaalakäynnin tai kliinisen tutkimuksen aikana ei ole kielletty. Fyysisiä manipulointimenetelmiä ovat katetrointi ja näytteen vaihtaminen. Tällaisten menetelmien käyttäminen pitäisi kuitenkin olla äärimmäisen vaikeaa, jos dopingtestissä noudatetaan määriteltyä protokollaa.
Dopingnäytettä voi manipuloida lisäksi erilaisilla kemiallisilla peiteaineilla: esimerkiksi kihtilääkkeenä käytetyllä probenesidillä, joka estää munuaisissa dopingaineiden erittymisen virtsaan. Probenesidiä käytetään peittämään erityisesti anabolisten steroidien käyttöä. Yleisin peiteaine on finasteridi.
Geenidoping
Geenidoping on kehittynyt lääketieteellisenä sivutuotteena. Sen taustalla olevat biotekniset sovellutukset ovat kehitetty geeniterapiaan, jossa useimmiten siirretään virheellisen geenin rinnalle toimiva jonkin sairauden parantava geeni. Urheilijoilla geeniterapian käyttö ei kuitenkaan yleensä tähtää sairauksien vaan suorituskyvyn parantamiseen. Geenidopingin kohteina voi käytännössä olla mikä tahansa geeni, joka vaikuttaa liikkeiden suorittamiseen, hapen kuljetukseen, hermojen ja lihasten yhteistyöhön, lihasten kasvuun tai kivunlievittämiseen. Merkittäviä kohteita voisivat olla EPO-, HIF-, insuliininkaltaisen kasvutekijän IGF-1- ja peroksisomiproliferaattoreilla aktivoituvan reseptorin PPAR-delta-geeni.
Frederick W. Lanchester
Frederick William Lanchester (23. lokakuuta 1868 Lewisham, Lontoo, Englanti – 8. maaliskuuta 1946 Birmingham, Englanti) oli englantilainen insinööri ja yleisnero, joka myötävaikutti merkittävällä tavalla autotekniikan ja aerodynamiikan kehittymiseen. Lisäksi hän oli yhtenä vaikuttajana operaatioanalyysin käsitteen muodostamisessa.
Lanchester kuului brittiläisiin moottoroitujen ajoneuvojen pioneereihin, jonka harrastusmuotoisesta toiminnasta kehittyi autoja teollisesti valmistanut yhtiö Lanchester Motor Company. Häntä pidetään yhtenä kolmesta merkittävimmästä englantilaisesta autoinsinööristä, kaksi muuta ovat Harry Ricardo ja Henry Royce.
Elämäkerta
thumb|Muistolaatta Frederick Lanchesterin Moseleyn kodin seinällä.
AAP
AAP voi tarkoittaa seuraavia:
Frederick W. Lanchester
Elämäkerta
Lanchester syntyi Lontoon Lewishamissa kahdeksanlapsisen perheen neljäntenä. Hänen isänsä Henry Jones Lanchester oli ammatiltaan arkkitehti ja äitinsä Octavia yksityisopettaja. Fredrickin ollessa vuoden vanha, perhe muutti Brightoniin. Vartuttuaan nuori Frederick aloitti siellä koulutaipaleensa, siirtyen myöhemmin lähistöllä sijainneeseen sisäoppilaitokseen. Hän ei ollut oppilaana mitenkään poikkeuksellisen lahjakas tai etevä. Frederickin onnistui kuitenkin saada stipendi Southamptonissa sijainneeseen Hartley Institution -oppilaitokseen. Kolme vuotta myöhemmin hän sai stipendin Kensington Collegeen. Frederick täydensi soveltavan insinööritaidon opintojaan ottamalla iltatunteja Lontoossa, Finsbury Technical School -oppilaitoksessa, mutta lopetti kouluttautumisensa ennen kuin onnistui saamaan muodollisen pätevyyden.
Päätettyään opintonsa vuonna 1888, hän sai paikan patenttitoimiston teknisenä piirtäjänä, kolmen sen aikaisen punnan viikkopalkalla. Näihin aikoihin hän rekisteröi piirustuskojeen patentin. Kyseinen koje on geometrisen piirtämisen tärkeä instrumentti.
Vuonna 1919, 51 vuoden ikäinen Frederick avioitui Dorothea Cooperin kanssa. Pariskunta asui aluksi Lontoossa, mutta vuonna he muuttivat vuonna 1924 Moseleyn esikaupunkialueelle, Birminghamin liepeille. Lapseton pariskunta vietti loppuelämänsä siellä, Frederickin itsensä suunnittelemassa talossa.
Frederick valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1922, ja vuonna 1926 Royal Aeronautical Society huomioi hänet jäsenyydellään ja kultaisella mitalilla.
Vuonna 1925 Lanchester perusti teollisuuden tutkimus- ja kehitystyötä varten Lanchester Laboratories Ltd. -nimisen yhtiön. Yhtiö kehitti mm. radiota paremmaksi, samoin gramofonin kaiutinta. Suuren laman johdosta hän ei kuitenkaan onnistunut myymään keksintöjään yhdellekään teolliselle valmistajalle. Tästä huolimatta Frederick jatkoi ideoidensa työstämistä, kunnes hänen terveytensä petti ja yhtiön oli suljettava ovensa vuonna 1934. Hänellä diagnosoitiin Parkinsonin tauti, ja tämä, yhdessä molemmissa silmissä olleen kaihin kanssa, estivät häntä tekemästä insinöörityötä enää toisen maailmansodan aikana.
Institution of Civil Engineers huomioi Lanchesterin kultaisella mitalilla vuonna 1941 Institution of Mechanical Engineers vuonna 1945.
Sen lisäksi että oli loistava insinööri, Frederick Lanchester omasi myös muita lahjoja. Hänellä oli hyvä lauluääni ja pseudonyymillä Paul Netherton-Herries hän julkaisi kaksi runokirjaa.
Lanchester, joka ei koskaan ollut onnistunut luomaa taloudellista menestystä, eli loppuvuotensa niukoissa olosuhteissa ja oli ainoastaan hyväntekeväisyyden ansiota, että hän ylipäätään selvityi kotonaan. Frederick Lanchester kuoli Moseleyn Dyott Endin kodissaan maaliskuun kahdeksantena päivänä vuonna 1946.
Plurima Mortis Imago
Plurima Mortis Imago on puolalaisen avant-garde metal -yhtye Devilish Impressionsin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Frederick W. Lanchester
Tärkeimmät työt
Silloisen tehtaan johtajan kuoltua, Lanchester sai nimityksen hänen tilalleen. Tässä toimessaan hän suunnitteli suuremman ja voimakkaamman kaasumoottorin kuin yhtiön siihen asti tuottamat. Moottori oli pystysylinterinen ja sen imu- ja pako-lautasventtiilit olivat vastakkain, makaavassa asennossa. Moottorin puristussuhde oli hyvin matala, mutta se oli käytössä taloudellinen.
Aarne Antti Koskinen
Aarne Antti Koskinen (7. huhtikuuta 1915 Helsinki – 2. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yleisen etnologian professori, joka perehtyi erityisesti Polynesiaan ja sai samoalaisen päällikön arvonimen Tui Finilani.
Koskisen vanhemmat olivat talousneuvos Antti Koskinen ja Vieno Vigilia Lehtinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1940 vuoteen 1964 oli Jenny Marjatta Koskimies ja toinen vuodesta 1964 Kaarina eli Kaia Talpio. Koskinen kävi oppikoulun Riihimäellä ja opiskeli yleistä historiaa. Tyynenmeren alueesta ja kulttuurista hän kiinnostui jo nuorena, vaikkakin työskenteli ennen tutkijan uraansa muun muassa isännöitsijänä, kirjakaupan johtajana ja opettajana. Arkisto- ja kirjallisuustutkimustyötä Koskinen teki Englannissa 1949 ja Keski-Euroopassa 1950. Havaijin yliopistossa hän työskenteli 1960−1961 ja Polynesiassa 1971 ja 1975. Hänen vuonna 1953 julkaisemansa väitöskirja Missionary influence as a political factor in the Pacific Islands tarkasteli kulttuurien kohtaamista Tyynenmeren saarilla. Hän käytti vertailevaa ja historiallista tutkimusotetta ja pyrki rakentamaan kokonaisvaltaisen näkemyksen polynesialaisten yhteisöstä, maailmankuvasta ja ajattelusta, joista hän julkaisi muun muassa tutkimukset Ariki The First-Born (1960), Linking of Symbols: Polynesian Patterns I-II (1963, 1967) ja *kite: Polynesian insights to knowledge (1968). Hänen viimeiseksi julkaistuksi tutkimuksekseen jäi paikannimityyppeihin ja kulttuurin jaksollisuuteen liittynyt Place name types and cultural sequences in Polynesia (1973). Arkisto- ja historiallisiin lähteisiin paneutunut Koskinen oli toisaalta etnolingvisti eli kielen tutkija ja kenttätyössä taas kognitiivisen antropologian edustaja. Helsingin yliopiston henkilökohtaisena ylimääräisenä yleisen etnologian professorina hän toimi 1973−1982.
Frederick W. Lanchester
Tärkeimmät työt
Vuonna 1890 Lanchester patentoi kaasumoottorien itsekäynnityskojeen. Sittemmin hän myi keksintönsä oikeudet Crossley Gas Engine Companylle sievoisesta summasta.
Lanchester vuokrasi Forward Companyn tehtaan vierestä pienen verstaan omia kokeellisia töitään varten. Täällä hän kehitti pienen pystymoottorin, joka tuotti tehoa 3 hv @ 600 r/min. Tällä moottorilla pyöritettiin dynamoa, jolla saatiin sähkövaloa Forward Companyn toimistoon ja osaan tehdasta.
Bensiinimoottorit
Lanchester alkoi kokea tehtaan johtamisen ja oman tutkimustyönsä välisen ristiriidan hyvin harmillisena. Niinpä hän vuonna 1893 irtisnoutui toimestaan, nuoremman George-veljensä hyväksi. Näihin aikoihin hän sai valmiiksi toisen moottorinsa, joka oli samankaltainen kuin aiemmin kehitetty, mutta sen käyttövoimana toimi bentseeni ja se oli edeltäjäänsä nopeakäyntisempi (800 r/min). Lanchesterin uuden moottorin tärkeä osa oli vallankumouksellinen kaasutin, jonka avulla ilma ja polttoaine saatiin sekoitettua oikeassa suhteessa. Hänen keksintönsä tunnetaan sydänlankakaasuttimena, koska siinä polttoaine imeytetään sydänlankaan, josta se sitten kaasuuntuu moottorin imuilmaan. Lanchester patentoi tämän keksinnön vuonna 1905.
Lanchester asensi uuden moottorinsa tasapohjaiseen jokilauttaan, jossa se käytti lautan ahterissa sijainnutta siipiratasta. Lautta rakennettiin Lanchesterin silloisen kodin puutarhassa, Warwickshiren Oltonissa. Alus laskettiin vesille Oxfordissa vuonna 1904 ja se oli mitä luultavimmin ensimmäinen täysin englantilaisvalmisteinen moottorivene.
Autot
Kun bensiinimoottori oli saatu veneen voimanlähteeksi, seuraava looginen askel oli soveltaa se maakulkuneuvoon. Frederick Lanchesterin vuonna 1895 valmistunut auto oli ensimmäinen Britanniassa valmistettu nelipyöräinen, bensiinikäyttöinen ajoneuvo. Auto ei ollut myyntivalmis tuote, vaan enemmänkin testimuuli. Alkuun se oli varustettu 1-sylinterisellä, ilmajäähdytteisellä moottorilla, jonka jälkeen se sai voimanlähteekseen Lanchesterin kahdella vastakkaiseen suuntaan pyörivällä kampiakselilla varustetun, ilmajäähdytteisen 2-sylinterisen vastaiskumoottorin. Vaihteistona autossa oli Lanchesterin yksinkertainen planeettavaihde. Vaihteistoa ja sen toimintaa kehitettiin uuden moottorin myötä. Ensimmäisen vesion voiman siirto vetävälle taka-akselille tapahtui ketjun välittämänä, myöhemmin autoon asennettiin kardaaniakseli ja matopyörä-tasauspyörästö. Uudemman kehitysasteen autossa oli myös pinnavanteet ja ilmakumipyörät.
Lanchester oli auton kehittämisen myötä siirtynyt suurempiin tiloihin Birminghamin Five Ways'n alueelle. Auton kehitystyötä rahoittaakseen hän oli myynyt talonsa. Toisessa, vuonna 1898 valmistuneessa autossa, käytettiin samaa tekniikkaa kuin ensimmäisessä, lisäksi siinä oli Lanchesterin suunnittelema cantilever- eli vipuvarsijousitus. Kyseinen auto palkittiin kultaisella mitalilla vuonna 1898 Lontoon Richmondissa pidetyssä automobiilien näyttely- ja testiajotilaisuudessa. Voittonsa ansiosta auto sai nimen Gold Medal Phaeton.
Vuonna 1898 Lanchester suunnitteli 8 hv:n moottoristaan nestejäähdytetyn version, joka asennettiin potkurikäyttöisen veneen voimanlähteeksi. Vuonna 1900 Gold Medal Phaeton osallistui Royal Automobile Clubin ensimmäiseen 1000 Miles Trial -ajoon. Lanchesterin auto selvitti reitin menestyksekkäästi, ainoastaan yhden teknisen vian haitattua matkantekoa.
Lanchester Engine Company
thumb|Muistomerkki, joka esittää Lanchesterin ensimmäistä sarjana valmistettua mallia.
Vuonna 1899 Frederick Lanchester perusti veljiensä Frankin ja Georgen kanssa Lanchester Engine Company -nimisen yhtiön, jonka tarkoituksena oli valmistaa ja myydä autoja suurelle yleisölle. Yhtiön tehdas sijaitsi Birminghamin Sparkbrookin alueella, Armourer Works -nimellä tunnetussa kiinteistössä. Uusissa tiloissa Lanchester suunnitteli uuden kaksisylinterisen, 10-hevosvoimaisen moottorin. Autojen voimansiirrossa hän päätyi matopyörän käyttöön ja niiden valmistamista varten hän suunnitteli uuden työstökoneen. Kone patentoitiin vuonna 1905 ja sillä valmistettiin kaikki Lanchesterin matopyörät 25 vuoden ajan. Autossa otettiin käyttöön spooritetut vetoakselit kiila-akseleiden sijaan, tämäkin Frederickin innovaatio, jonka hän patentoi. Taka-akselilla käytettiin rullalaakereita, joiden valmistukseen Frederick Lanchester suunnitteli työstökoneen. Auton moottoria ei sijoitettu keulalle vaan etuistuimien väliin. Ohjaus hoitui ratin sijaan kuljettajan viereen sijoitetulla kammella. Auton voimansiirron yhteydessä oli modernia levyjarrua muistuttava laite, jolla auton vauhtia hillittiin kytkintä jarruttamalla.
Lanchester piti yllä jatkuvan kehityksen linjaa. Vuonna 1902 esiteltiin nestejäähdytteinen moottori ja vuonna 1904 suurempi 18 hv:n malli. Samana vuonna hän esitteli myös hieman suuremman, 20-hevosvoimaisen, nelisylinterisen moottorin. Värinätön käynti oli Lanchesterin moottorisuunnitelmien pääpainoalueita ja uusi nelisylinterinen moottori oli varustettu kahdella tasapainoakselilla, järjestelmä joka on yleisesti käytössä tämän päivän moottoreissa. Vuonna 1907 esiteltiin 38 hv:n kuusisylinterinen moottori ja sen yhteydessä kampiakselin päähän sijoitettu värinänvaimennin.
Lanchester Engine Co:n kaaduttua konkurssiin vuonna 1904, sen tilalle perustettiin Lanchester Motor Company -niminen yhtiö, joka jatkoi edeltäjänsä liiketoimia. Frederick pysyi aktiivisesti mukana yhtiön toimissa aina vuoteen 1909 asti, jolloin hän siirtyi osa-aikaiseksi konsultiksi. Lopullisesti hän katkaisi siteet yhtiöön vuonna 1914.
Työskennellessään Lanchester Motor Companylla Frederick teki kokeellista tutkimusta polttoaineen ruiskutuksen ja turboahtimien kanssa. Hän lisäsi ohjauspyörän yhtiön valmistamiin autoihin vuonna 1907 ja suunnitteli kaasupolkimen, joka helpotti moottorin käyttöä. Hän kehitti (tai oli ensimmäisten joukossa ottamassa käyttöön) purettavat pinnapyörät, painevoidellut laakerit, takoteräksiset männät, männänrenkaat, ontot kiertokanget sekä aiemmin mainitut tasapainoakselit ja värinänvaimentimen.
Vuonna 1909 Lanchester otti vastaan paikan Daimlerin konsulttina ja teknisenä neuvonantajana. Hän työskenteli Daimlerille sekä sen emoyhtiö BSA:lle seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan.
Ilmailu
Lanchester alkoi tutkia aeronautiikkaa vakavasti vuonna 1892, yksitoista vuotta ennen ensimmäistä onnistunutta konevoimaista lentoa. Olleesaan laivamatkalla Yhdysvaltoihin, hän paneutui seuraamaan lokkien lentoa ja sitä, kuinka ne siipiään liikuttamatta liitivät pitkiä matkoja, hyödyntäen ilmavirran nosteita. Lanchester suoritti eri lintulajeilla mittauksia, saadakseen tuloksia siitä, mikä oli paino- ja tukipisteiden välinen suhde. Pohdintojensa lopputulemana Lanchester muodosti lentämisen kiertovirtausten teorian, joka on sekä aerodynamiikan että siipiprofiiliteorian kulmakiviä. Vuonna 1894 hän testasi teoriaansa lukuisilla malleilla. Vuonna 1897 hän esitteli tutkimustensa yhteenvedon nimellä The soaring of birds and the possibilities of mechanical flight tiedeyhteisö Physical Societylle. Teoria kuitenkin lytättiin täysin, valtaosin koska se oli niin paljon aikaansa edellä, että sitä ei ymmärretty. Lanchester näki ja ymmärsi myös sen, että konevoimaisen lennon suorittamiseen tarvittiin huomattavasti paremman teho-painosuhteen omaava moottori, kuin mikään sen aikaisista oli. Hän lupautui suunnittelemaan ja valmistamaan tarvittavanlaisen moottorin, mutta häntä neuvottiin luopumaan hankkeesta, koska kukaan ei ottaisi häntä sen jälkeen vakavasti.
Lanchester turhautui hänen aeronautiikan teorioitaan kohdanneesta ylenkatseesta ja keskittyi seuraavien kymmenen vuoden ajan ainoastaan autojen kehitystyöhön. Vuonna 1907 hän julkaisi kaksiosaisen teoksen he Aerial Flight, jossa paneuduttiin konevoimaisen lentämisen problematiikkaan. Teoksessaan hän kehitti mallin siiven takana lennon aikana tapahtuvasta pyörteilystä, lisäksi siinä annetaan ensimmäistä kertaa täysi kuvaus lentamiseen vaikuttavista nosteesta ja vastuksesta. Englannissa hänen teoksensa ei juurikaan saanut vastakaiua, mutta sen sijaan Saksassa se herätti suurta mielenkiintoa. Saksalainen tiedemies Ludwig Prandtl osoitti matemaattisilla laskelmilla Lanchesterin pyörreteorian todeksi. Teoksen toisessa osassa Lanchester kohdistaa huomionsa ilma-aluksen vakauteen, aerodonetiikkaan, kehittämänsä fugoiditeorian pohjalta, johon sisältyy kuvaukset heilahtelusta ja sakkaamisesta. Tällä työllään Lanchester loi suuntaviivat valtaosalle ilma-alusten rakenteellisista ratkaisuista. Lanchester sai tunnustuksen myötävaikuttamisestaan aeronautiikan kehittymiseen vasta elämänsä ehtoopuolella.
Vuonna 1909 Britannian silloinen pääministeri Herbert Henry Asquith perusti ilmailun tulevaisuutta pohtineen Royal Advisory Committee on Aeronautics -komitean, johon Lanchester nimitettiin jäsenenä. Lanchester näki lentokoneiden roolin mahdollisissa sotatoimissa hyvinkin merkityksellisenä, toisin kuin vanhakantainen aatelinen sotilaspäällystö, joidenka mielestä sodankäynnin tavat eivät tulisi suuresti poikkeamaan aiemmista.
Vuonna 1909 Lanchester patentoi vastakkaisiin suuntiin pyörivän lentokonepotkurin rakenteen. Vuodesta 1909 vuoteen 1911 Lanchester toimi lentokonevalmistaja White and Thompson Co:n konsulttina. Hänen käsialaansa olivat yhtiön kaksitason monet innovatiiviset ominaisuudet, kuten alumiinipäällysteiset siivet ja ontoin teräsputkin toteutettu kolmiotukirakenne. Testikone, jonka suunnittelussa Lanchester oli ollut mukana, tuhoutui koelennolla vuonna 1911. Tämän jälkeen Lanchester vetäytyi käytännön aeronautiikan parista.
Lanchesterin lait
Vuonna 1916, ensimmäisen maailmansodan aikana Frederick Lanchester johti ryhmän differentiaaliyhtälöitä, jotka kuvasivat taistelevien osapuolten keskinäistä voimasuhdetta. Näihin yhtälöihin lukeutuivat Lanchesterin lineaarinen laki, joka soveltuu antiikkisen sodankäynnin kuvaamiseen ja Lanchesterin neliölaki, joka puolestaan soveltuu moderniin sodankäyntiin, jossa käytetään pitkän kantaman tuliaseita.
Kontaktimenetelmä
Kontaktimenetelmä eli kontaktiprosessi on teollinen menetelmä rikkihapon valmistamiseksi. Sen patentoi vuonna 1831 brittiläinen viinietikkakauppias Peregrine Phillips. Nykyään kontaktiprosessi ja sen muunnelmat ovat korvanneet aikaisemmin käytössä olleen lyijykammiomenetelmän, koska kontaktiprosessilla voidaan tuottaa huomattavasti väkevämpää rikkihappoa.
Menetelmä
center|850px Kontaktimenetelmän ensimmäisessä vaiheessa tuotetaan rikkidioksidia, joko polttamalla rikkiä tai kuumentamalla rikkiä sisältäviä malmeja kuten pyriittiä, sinkkisulfidia tai lyijysulfidia.
Seuraavaksi rikkidioksidikaasu kuivataan ja siitä poistetaan epäpuhtaudet, jotka voisivat haitata katalyytin toimintaa. Tärkein epäpuhtauksista on arseenitrioksidi, joka poistetaan rauta(III)hydroksidin avulla rauta-arseniittina.
Puhdistuksen jälkeen rikkidioksidi johdetaan kammioon, jossa se katalyytin avulla hapetetaan rikkitrioksidiksi. Phillipsin patentoimassa kontaktimenetelmässä katalyyttinä oli platina. Nykyään yleensä käytetään divanadiinipentoksidia, joka on halvempaa ja kestää paremmin epäpuhtauksia. Reaktiokammiossa lämpötila on 400–450 °C ja paine on yhdestä kahteen ilmakehän painetta. Näissä olosuhteissa jopa 99,5 % rikkidioksidista hapettuu rikkitrioksidimolekyyleiksi. Divanadiinipentaoksidi auttaa rikkidioksidin hapettumista pelkistymällä divanadiinitetraoksidiksi, joka reaktiokammion hapen vaikutuksesta hapettuu jälleen alkuperäiseen muotoonsa.
Kokonaisreaktio on eksoterminen ja voidaan kirjoittaa muodossa:
Rikkitrioksidia ei voi johtaa suoraan veteen, jolloin syntyisi rikkihappoa, koska reaktio on hyvin eksoterminen eli runsaasti lämpöä vapauttava rikkihappo haihtuisi höyryinä. Rikkitrioksidikaasu johdetaan sen sijaan väkevään rikkihappoliuokseen. Tällöin syntyy pyrorikkihappoa eli dirikkihappoa, joka tunnetaan myös savuavan rikkihapon tai oleumin nimellä. Pyrorikkihappo reagoi veden kanssa muodostaen rikkihappoa.
Syntyvä erittäin väkevä rikkihappo laimennetaan käyttötarkoituksesta riippuen joko 98- tai 93-prosenttiseksi vesiliuokseksi. Lyijykammiomenetelmällä voidaan tuottaa vain huomattavasti laimeampaa rikkihappoa, jonka pitoisuus on korkeintaan 62–77 %.
Phillipsin kontaktimenetelmä levisi käyttöön melko hitaasti melko pienen kysynnän vuoksi. Rikkihapon tarve kasvoi varsinkin Saksassa fosfaattilannoitteiden valmistuksen ja petrokemianteollisuuden lisääntymisen myötä. Vuonna 1875 perustettiin Freibergiin rikkihappoa kontaktimenetelmällä valmistava tehdas. 1880-luvun puoliväliin mennessä kontaktimenetelmän avulla valmistetun hapon määrä oli kasvanut nopeasti.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952 – Louhi
Louhi-luokan purjehdus olympiakisoissa 1952 suoritettiin Harmajalla. Kilpailu käsitti seitsemän osakilpailua, joista kukin venekunta sai laskea hyväkseen kuusi parasta sijoitusta. 50 miestä ja yksi nainen 17 kansakunnasta otti osaa kilpailuun.
100px
Tulokset
DNF = keskeytti, DNS= Ei lähtenyt, DSQ = Diskattu
13px = Naisurheilija
Henrik Scharling
Carl Henrik Scharling, kirjailijanimi Nicolai, (3. toukokuuta 1836 Kööpenhamina, Tanska – 6. kesäkuuta 1920 Frederiksberg, Tanska ) oli tanskalainen kirjailija ja teologi. Hän suoritti 1859 teologisen tutkinnon, matkusteli 1860–1863 ulkomailla, muun muassa Kreikassa, Egyptissä ja Palestiinassa (matkaa kuvataan teoksessa En pilgrimsfærd i det hellige land, 1876). Hän suoritti 1865 teologian lisensiaatin tutkinnon ja sai samana vuonna dosentin viran. Hän oli 1870–1916 Kööpenhaminan yliopiston professori.
Scharling julkaisi satiirisen komedian Moderne christendom (1859), romanttisen runon Folkvars Drøm, Kamp og Seier (1860) ja pienen kertomuksen Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard af Nicolai, 18 aar (1862), ja myöhemmin kertomuksen, myös kirjailijanimellä Nicolai, Min hustru og jeg (1875). 1866 ilmestyi aikalaisromaani, poliittinen satiiri Uffe Hjælms og Palle Løves Bedrifter, beskrevne af en Samtidig, jonka käsittely on romanttinen. Hän julkaisi myös kaksi historiallista kansannäytelmää, joissa pyritään synnyttämään uudelleen dramaattinen kirjoittaminen: Kong Valdemar og bisp Absalon (1874) ja Marsk Stig og Fru Ingeborg (1878). Lisäksi hän kirjoitti historiallisen kertomuksen Sverre Præst: en gammel Kongesaga (1888) ja humoristisen pikkukaupunki- ja pappiselämäkuvauksen Jøvik (1901), jotka hän julkaisi edelleen nimimerkillä Nicolai.
Scharling toimi laajasti myös tieteen parissa. 1865–1868 hän julkaisi lehteä Ugeblad for den danske folkekirke ja 1869–1870 Dansk tidsskrift for kirke og skole sekä kirjoitti niiden ohessa Den nyere holländske theologi (1865), Jakob Bøhmes theosophi (1879, opinnäyte), Menneskehed og christendom i deres historiske udvikling (1872–1875), Christelig sædelære (1884–1886) ja Evangelisk luthersk dogmatik (1910–1913) sekä joukon pienehköjä tutkielmia, osin poleemisia katolisuutta, grundtvigilaisuutta ja sisälähetystä vastaan, osin ne käsittelivät kirkko- ja kouluoloja.
Scharlingin isä on teologi, raamatuntutkija Carl Emil Scharling ja veli taloustieteilijä Hans William Scharling.
Suomennettu teos
Tekijänimellä Nicola julkaistu alkuteos Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard (1862) on suomennettu kaksi kertaa:
Jakob Snellman
Jakob Snellman (24. heinäkuuta 1784 Kokkolan maaseurakunta – 25. huhtikuuta 1832 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi uransa aikana tullilaitoksen johtajana ja Uudenmaan läänin varamaaherrana.
Jakob Snellmanin vanhemmat olivat Lohtajan kirkkoherra Johan Snellman (k. 1800) ja hänen 1. puolisonsa Katarina Sidensnöre. Snellman opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti tuomarintutkinnon 1803.
Snellman sai laamannin arvonimen 1817. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1809 Albertina Julin (vuorineuvos John Jacob von Julinin sisar). Heidän poikansa oli Viipurin hovioikeuden presidentti, senaattori John Snellman.
Virkaura
Hänen virkauransa käsitti seuraavia tehtäviä:
Feigenbaumin vakiot
thumb|Erään iteraation numeeriset arvot tiloille, joihin se asettuu. Feigenbaum huomasi vuonna 1975, että tilojen lukumäärät kahdentuivat tiettyjen r-arvojen välein. Feigenbaumin vakiot ovat kaksi Mitchell Feigenbaumin löytämää vakiota, jotka esiintyvät useissa paikoissa dynaamisissa systeemeissä.
Ensimmäinen niistä on:
Ja toinen:
Näiden vakioiden on oletettu olevan transsendenttilukuja, joskaan moista ei ole todistettu.
Viļaka
Viļaka (suomeksi myös Viljaka, latgallin kielellä Vileks,, ) on Itä-Latviassa Latgallian alueella sijaitseva kaupunki. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1945. Vuonna 2020 siellä oli 1 282 asukasta. Kaupungin suurin työnantaja on Latvian rajavartiosto.
Historia
Viļaka on rakennettu baltiansaksalaisen Marienhausenin kartanon ympärille. Kartanon entinen päärakennus on nykyisin Viļakas Valsts ģimnāzija (Viļaka State Gymnasium) -koulun käytössä. Vilaka-järven saaressa on keskiaikaisen linnan rauniot.
Latgallia oli 1600-luvulle saakka Puolan vaikutuspiirissä, ja tämä näkyy vieläkin alueen väestön roomalaiskatolisuudessa. Kartanon puolankielinen nimi oli Maryenhauz. Ennen toista maailmansotaa alueella oli myös juutalaista asutusta. Esimerkiksi israelilainen journalisti Shabtai Daniel on syntynyt Viļakassa.
Viļakan kunta
Vuoden 2009 hallintouudistuksessa kaupungeista ja niiden ympäristön kylistä muodostettiin kuntia (novads). Viļakan kaupunki ja sen ympäristö muodostavat Viļakan kunnan (Viļakas novads). Itse kaupungin pinta-ala on 6,4 km². Ennen uudistusta Viļaka kuului Balvin piiriin.
Kwasniewskin ruokavalio
Kwasniewskin ruokavalio on puolalaisen lääkäri Jan Kwaśniewskin (s. 1937) suunnittelema korkearasvainen ja vähähiilihydraattinen ruokavalio. Kwaśniewski itse käyttää ruokavaliostaan nimitystä Optimaalinen ruokavalio, ja hänen mukaansa se kohentaa paitsi ruumiillista myös henkistä terveyttä. Kwasniewskin ruokavalio on tunnetumpi Puolassa kuin muualla maailmassa.
Kwasniewskin ruokavaliossa annetaan tarkat ohjeet makroravintoaineiden suhteille: 1 osa proteiinia, 2,5–3,5 osaa rasvaa ja 0,5–0,8 osaa hiilihydraattia. Jos tavoitellaan laihtumista, rasvan määrää voidaan vähentää. Proteiinin päivittäinen grammamäärä määräytyy kaavalla pituus – 100. Täten esimerkiksi 180 sentin pituisen ihmisen tulisi syödä 80 grammaa proteiinia, 200–280 grammaa rasvaa ja 40–64 grammaa hiilihydraattia päivässä. Kaavaa voi hiukan muuttaa oman vartalotyypin mukaan.
Kwasniewski painottaa ruoka-aineiden valinnassa niiden biologista arvoa eli ravintopitoisuutta. Hän suosittelee erityisesti munankeltuaista, sisäelimiä, luuydintä, sianlihaa, rasvaisia juustoja ja kermaa. Hiilihydraateista Kwasniewski suosittelee tärkkelystä kuten perunaa, sekä kasviksia, kunhan ei liian suuria määriä. Ruokailukertoja tulisi päivässä olla kaksi tai yksi. Ketoosia Kwasniewski ei suosittele.
Takayuki Chano
Takayuki Chano (s. 23. marraskuuta 1976 Chiba, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Masakuni Yamamoto
(s. 4. huhtikuuta 1958 Shizuoka, Japani) on japanilainen uransa lopettanut jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1980-1982.
The Fan
The Fan tarkoittaa seuraavia asioita:
Sogndal
Sogndal on kunta Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Vuonna 2006 Sogndalsfjøran väkiluku oli 2 075.
Sogndalin nimi muinaisnorjaksi on Sóknardalr. Sogndalissa puhuttu norjalainen murre on nimeltään sognamål.
Media
Paikallislehti Sogn Avis ilmestyy kolmesti viikossa.
Annikki Saarela
pienoiskuva|Annikki Saarela lapsineen vuonna 1972. Aino Annikki Saarela (o.s. Miekk-oja, 28. syyskuuta 1944 Helsinki – 30. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kansainvälisen uran tehnyt virkamies ja pankinjohtaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Annikki Saarela kävi Helsingin saksalaisen koulun ja kartutti kielitaitoaan myös Ranskassa, Englannissa ja Saksan liittotasavallassa. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1968 ja Master of Law -tutkinnon Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä 1969. Hän työskenteli ensin lyhyen määräaikaisuuden ajan Asuntohallituksessa, kunnes siirtyi Suomen valtiovarainministeriöön aluksi esittelijäksi, sitten kansainvälisten asioiden sihteeriksi ja nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuonna 1973 hänet nimitettiin 28-vuotiaana Maailmanpankin johtokuntaan Washingtoniin kahden vuoden määräajaksi.