cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Napapyörre
Coriolis-ilmiö
Napapyörteet pyörivät pohjoisessa vastapäivään Coriolis-ilmiön seurauksesta. Keväällä kuitenkin pyörre saattaa vaihtaa suuntaansa, kun yläilmakehän ilma lämpenee. Joka tapauksessa yläilmakehän nopeat lämpenemiset heikentävät napapyörrettä.
Pyörteen jakautuminen
Pohjoinen napapyörre on usein heikompi kuin eteläinen. Siksi se on usein jakautunut kahteen osaan. Tavallisimmin toinen pyörteen keskuksista sijaitsee Baffininsaarella Pohjois-Kanadassa ja toinen Kaakkois-Siperiassa.
Säteilyn vaikutus pyörteen synnyssä
Epv-arvojen tarkastelu on antanut viitteitä siitä, että säteily voi olla jopa tärkein tekijä napapyörteiden syntymisessä. Joka tapauksessa sillä on vähintäänkin suuri vaikutus yläilmakehän napapyörteiden muodostumisessa.
Filebos (dialogi)
Filebos on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Nautinnosta (, Peri hēdonēs). Dialogissa Sokrates, Protarkhos ja Filebos keskustelevat siitä, onko hyvä sama asia kuin nautinto tai viisaus.
Bloons Tower Defense
Bloons Tower Defense (lyhennettynä Bloons TD) on Ninja Kiwin kehittämä sarja tornipuolustuspelejä. Pelisarjan ensimmäinen osa, Bloons Tower Defense julkaistiin vuonna 2007 selaimeen. Pelejä on myöhemmin julkaistu myös Androidille, iOS:lle, PlayStation Portablelle ja Nintendo DSille sekä Windows Phonelle.
Pelaaminen
Pelisarjan peleissä ideana on tuhota kaikki kentän läpi lentävät ilmapallot estääkseen niiden pääsemästä pois radalta. Pelaajan tulee asettaa radan varsille erilaisia asioita, jotka alkavat tuhota palloja. Pelaaja voi esimerkiksi asettaa tikkoja heitteleviä apinoita, bumerangeja heitteleviä apinoita tai kanuunoita. Myös radalle voi asettaa erilaisia esteitä, kuten piikkejä. Vaikeustaso kasvaa hiljalleen. Pelaaja saa rahaa jokaisesta poksauttamastaan pallosta sekä kierroksen läpäisemisestä. Rahalla voi ostaa uusia esteitä ja päivittää jo olemassa olevia.
Filebos (dialogi)
Historia
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu III tetralogiaan yhdessä dialogien Parmenides, Pidot ja Faidros kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
1-heksadekaanitioli
1-heksadekaanitioli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C16H34S ja rakennekaava on CH3(CH2)15SH. 1-heksadekaanitiolista käytetään myös nimityksiä heksadekyylimerkaptaani, 1-merkaptoheksadekaani, setyylimerkaptaani ja heksadekaani-1-tioli.
Filebos (dialogi)
Sisältö
Dialogi käsittelee pääasiassa sitä, onko nautinto vai viisaus sama kuin hyvä. Sokrates väittää, että kumpikaan ei ole yksin hyvä. Sen sijaan hyvä koostuu sekä nautinnosta että viisaudesta, mutta hyvän elämän erinomaisuus on nimenomaan viisauden, älyn ja muistin, sekä niihin liittyvien oikeiden mielipiteiden ja oikean päättelyn, ansiota, ja ne ovat nautintoja tavoiteltavampia.
Dialogin katsotaan sisältävän vähemmän huumoria kun aiemmat dialogit, ja se painottaa filosofiaa ja filosofisia spekulaatioita yli draaman ja runouden.
Ruskea skapulaari
Ruskea skapulaari on katolisessa uskossa tunnustettu sakramentaali ja tunnetuin skapulaari. Se on peräisin pyhältä Simon Stockilta, joka oli englantilainen karmeliitta. Ruskeaa skapulaaria on pidetty 1600-luvulta asti yleispätevänä katolisena hartausasuna ja siihen pukeutumista ruusukon kanssa tyypillisenä mariaanisena hartauskäytäntönä. Neitsyt Marian kerrotaan sanoneen pyhälle Simon Stockille 16. heinäkuuta 1251: “Kuka kuoleekaan tässä vaatteessa ei tule kärsimään ikuista tulta.” Ennen skapulaariin pukeminen oli rajattu karmeliittasääntökunnalle, mutta nykyään siihen voi pukeutua kuka tahansa pappi, jolla on toimivalta hiippakunnassaan. Skapulaarin suosio on peräisin 1500- ja 1600-luvun paaveilta. Nykyinen skapulaarin pukemiskaava on peräisiin paavi Leo XIII:lta vuodelta 1888.
1-heksadekaanitioli
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Palaessaan muodostaa myrkyllisiä yhdisteitä, mm. rikin oksideja.
Nativismi
Nativismi viittaa seuraaviin:
Csángót
Csángót (, yks. csángó ; ;, yks. Tschango, tai Tschangonen) ovat unkarilaisten alaryhmä (tai joukko erillisiä unkarilaisten alaryhmiä).
Karpaattien itäpuolisten seutujen csángót ovat Euroopan ainoat unkarilaiset, jotka ovat vuosisatojen ajan eläneet laajoina maalaisyhteisöinä muualla kuin Karpaattien altaan alueella.
Tärkeimmät csángó-ryhmät
Kun puhutaan csángó-heimosta tarkemmin määrittelemättä, tarkoitetaan yleensä Romanian Länsi-Moldovan perinteistä unkarinkielistä vähemmistöä (unk. moldvai csángók ). Heistä pääosa asuu Bacăun (unk. Bákó) piirikunnassa.
Nimityksestä
Moldaviassa csángó on ollut endonyymi eli kansanryhmän itsestään käyttämä nimitys. Transilvaniassa sen sijaan ainakin osassa tapauksista tilanne on ollut se, että ”csángót” itse käyttävät itsestään yksinkertaisesti nimitystä magyar (’unkarilainen’) mutta heidän naapureinaan asuva suurempi székely-unkarilaisten yhteisö on käyttänyt heistä nimitystä csángó, jolla on korostettu sitä, että he kulttuuriltaan ja varsinkin puheenparreltaan poikkeavat székelyeistä.
Csángó-unkarilaisten varhaisesta historiasta on niukasti jos lainkaan asiakirjatietoa, ja tutkijat ovat kiistelleet heidän alkuperästään. Kuitenkin jo murteita tutkimalla voidaan päätellä, että yllä mainitut kolme ryhmää ovat eläneet pitkään erillään sekä székely-unkarilaisista että toisistaan.
Nimityksen csángó alkuperästä ja merkityksestä on useita kilpailevia teorioita. Nämä eivät ole pelkästään akateemisen keskustelun aiheita, sillä ainakin osa csángó-unkarilaisista identifioituu sen kautta, merkitseekö nimitys ’erilleen vaeltanutta’, ’vaeltelijaa’, ’kellonsoittajaa’, ’ässävikaista’ vai kenties jotakin muuta. Merkitykset ’erilleen vaeltanut’ ja ’kellonsoittaja (kelloja soittava rajaseudun vartija)’ ovat kansan keskuudessa suosittuja.
Identiteetistä
Vuosisatojen ajan erityisesti Moldovan csángó-unkarilaisia ovat erottaneet ympäröivien kylien romanialaisista sekä katolinen uskonto että äidinkieli. Yhä useampien sukujen kohdalla identiteetti on kuitenkin jäänyt kyläyhteisön yhteenkuuluvuuden ja perheen suullisen perinteen varaan, kun äidinkieli on vähitellen vaihtunut romaniaan ja toisaalta katolisen uskonnon harjoittaminen on yleistynyt Moldovan romanialaisten keskuudessa.
Francesca
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Francesca on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 330 naisella. Nimi ei esiinny almanakassa. Suomenruotsalaisessa kalenterissa on kuitenkin samaa alkuperää olevat nimet Fransiska ja Fanny.
Lantamadonlakki
Lantamadonlakki (Deconica coprophila) on lannassa viihtyvä kellanruskea ja limapeitteinen helttasienilaji. Sieni on harvinainen koko maassa. Sienen heltat ovat harmahtavan ruskeita, ja mustuvat sienen vanhetessa. Jalka on vaalea. Sienen maku on jauhomainen. Ruokasieneksi siitä ei kuitenkaan ole.
Rukoilevaisuus
Rukoilevaisuus on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vanhin herätysliike. Se on nykyään jakautunut kahteen haaraan, joiden katto-organisaatioina toimivat Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys sekä Eurajoen opisto. Suomen Rukoilevaisen Kansan Yhdistys ry on lopettanut toimintansa 9.4.2018, ja sen toimintaa jatkaa Eurajoen opisto.
Rukoilevaisuuden pääasiallista kannatusaluetta on Satakunta ja Varsinais-Suomen pohjoisosa. Aktiivisia liikkeen kannattajia on noin kolme tuhatta.
Oppi
Luterilaisena herätysliikkeenä rukoilevaiset hyväksyvät luterilaisen kirkon kasteen ja ehtoollisen. Suhteessa naispappeuteen liikkeessä on kahta eri kantaa. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys on halunnut pitäytyä kirkon vanhassa virkakäsityksessä ja torjuu naispappeuden, kun taas Eurajoen opisto hyväksyy sen.
Ryhmät eroavat toisistaan myös suhteessa liikkeen vanhoihin tunnusmerkkeihin. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys on halunnut säilyttää polvirukoukset sekä vanhojen veisu- ja saarnakirjojen, kuten vuoden 1701 virsikirjan ja vuoden 1776 Raamatunkäännöksen käytön. Vuoden 1701 virsikirjan käyttöä perustellaan sillä, että siinä on enemmän raamatullista ja uskonopillista ainesta kuin uudemmissa virsikirjoissa, ja se nähdään siksi parempana. Vuoden 1776 Raamatunkäännöksen käyttöä perustellaan esimerkiksi sillä, etteivät sen käännösratkaisuihin ole päässeet vaikuttamaan liberaaliteologian "eksytykset," jotka ovat yhdistyksen mukaan päässeet vaikuttamaan enemmän uusiin käännöksiin. Eurajoen opisto sen sijaan käyttää uutta virsikirjaa ja raamatunkäännöstä. He arvostavat vanhoja kirjoja, mutta eivät pidä niitä teologisesti parempina.
Rukoilevaisuuteen kuuluu henkilökohtaisen kääntymyksen merkityksen korostaminen pietistisen perinteen mukaisesti. Kristityn on käännyttävä kevytmielisestä elämäntavasta ja osoitettava uskoaan arkielämässä. Ihmisessä asuvan perisynnin voimakkuuden vuoksi tarvitaan jatkuvaa kilvoittelua ja varuillaan oloa. Uskovan on harjoitettava itsetutkiskelua ja pyrittävä uudistumaan ollakseen valmis jokapäiväiseen parannukseen. Tässä toimii apuna henkilökohtainen hartaudenharjoitus, johon kuuluvat polvirukoukset, hartauskirjallisuuden lukeminen sekä osallistuminen hartauskokouksiin.
Rukouksella on keskeinen rooli sekä rukoilevaisten henkilökohtaisessa uskonelämässä että seuroissa. Seuroissa on tapana polvistua rukoukseen seurojen alussa ja lopussa ja spontaanisti myös niiden aikana.
Liikkeen synty 1700-luvulla
Rukoilevaisuuden syntyhetkenä on pidetty kalantilaisen Santtion kylän paimentyttö Liisa Eerikintyttären uskonnollista heräämistä vuonna 1756. Hän luki paimenessa ollessaan Arthur Dentin kirjaa Totisen kääntymisen harjoitus ja tuli siitä suureen synninhätään. Hän tunsi itsensä tuomituksi ja kadotetuksi ja lähti kertomaan kotikylänsä asukkaille kokemuksestaan. Liisan kertomus vaikutti muihin kyläläisiin niin, että hekin alkoivat pohtia, ovatko he Jumalalle kelpaavia. Tämä kansanherätykseksi kutsuttu hengellinen herätys ulottui 1750-luvun loppuun mennessä ainakin seuraaviin seurakuntiin ja niiden kappeleihin: Lemu, Nousiainen, Pöytyä, Mynämäki, Uusikaupunki, Kalanti, Yläne, Laitila, Honkilahti, Eura, Säkylä, Vampula, Lappi Tl., Huittinen, Köyliö, Eurajoki, Kokemäki ja Kiikka.
1800-luku
Yksi merkittävimmistä 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun maallikkosaarnaajista oli kankaanpääläinen Matti Pukanhaava (1751–1833). Hän oli sielunhoitaja, joka onnistui lievittämään ihmisten hätää hengellisillä opetuksillaan ja rauhallisella olemuksellaan. Hän opetti naapureilleen kristinuskon alkeita sekä järjesti seuroja, joissa toimi itse puhujana. Lisäksi hän teki puhujamatkoja, jotka ulottuivat etelässä Poriin ja Nakkilaan asti sekä pohjoisessa Pohjanmaan puolelle. Hän ei itse jättänyt jälkeensä kirjallisia dokumentteja, mutta hän toimi oppi-isänä nakkilalaiselle Matti Paavolalle (1786–1859), joka teki muistiinpanoja Pukanhaavan vaiheista ja opetuksista.
Matti Paavolalla on rukoilevaisuuden 1800-luvun alun historiaa käsittelevien muistiinpanojensa vuoksi ollut suuri merkitys rukoilevaisuuden tutkimukselle. Paavola kuului liikkeen merkittäviin oppi-isiin, ja hän suhtautui kirkkoon hyvin myönteisesti. Hänelle Jumalan sanan julistus ja sakramenttien toimittaminen olivat hyvin tärkeitä. Vuonna 1817 syntyi Honkilahden Auvaisten kylän sepän Juhana Uusikartanon ympärille uusi liike, jota alettiin kutsua hyppyherätykseksi. Paavolan korostaessa sanaa ja sakramentteja Uusikartano korosti "sisäistä ääntä", jota hän piti Jumalan puheena. Hänen kannattajansa kutsuivat Paavolaa "pappeinkristityksi". Harri Heinon mukaan nykyinen rukoilevaisuus itse asiassa juontaisi juurensa nimenomaisesti hyppyherätyksestä. Hän katsoo varhaisemman kansanherätyksen olleen sulautumassa alueensa yleiskirkollisuuteen 1800-luvun alussa, jolloin hyppyherätys syntyi ja alkoi levitä. Heino katsoo vasta hyppyherätyksen luoneen alueellisesti ja sosiologisesti yhtenäisen Länsi-Suomen rukoilevaisliikkeen. Rukoilevaisuuden parissa näihin tutkimustuloksiin on suhtauduttu melko kielteisesti ja rukoilevaisuuden katsotaan syntyneen 1700-luvun puolenvälin kansanherätyksen myötä.
1830-luvulla liikkeen hurmoksellisuus joka tapauksessa tasaantui. Tähän liittyi Uusikartanoa maltillisemman Johan Dahlbergin siirtyminen hyppyherätyksen johtoon sekä yhteydet Henrik Renqvistiin ja kansanherätysperinteeseen. Lisäksi valtion ja kirkon pakkotoimet vaikuttivat asiaan. Esimerkiksi Matti Paavola ei missään vaiheessa ollut laskenut itseään hyppyherätyksen kannattajien joukkoon, vaan hän asetti usein vastakkain "vanhat heränneet", joiden auktoriteettiin hän itse vetosi, ja hyppääjät. Rukoilevaisuuden keskeisiä kannatusalueita olivat 1840-luvulta lähtien Ulvila, Nakkila, Noormarkku, Eura kappeliseurakuntineen, Lappi Tl, Pyhämaa ja Pyhäranta. Lisäksi kannatusta oli runsaammin Ahlaisissa, Pomarkussa, Porissa, Huittisissa, Kauvatsalla, Vampulassa, Kokemäellä, Harjavallassa, Eurajoella, Kiukaisissa, Raumalla, Laitilassa ja Kalannissa. Jonkin verran kannatusta oli myös Säkylässä, Kankaanpäässä, Ikaalisissa, Merikarvialla ja ainakin 1800-luvun loppupuolella Siikaisissa. 1850-luvulla Yläneellä esiintyi rukoilevaishenkistä herännäisyyttä, mutta sen yhteyksistä Länsi-Suomen rukoilevaisuuteen ei ole tietoa.
1800-luvun lopulla sekä evankelisuus että herännäisyys organisoituivat järjestöiksi sekä toiminnaltaan. Sen sijaan rukoilevaisuuden organisoituminen oli samaan aikaan ainoastaan paikallisten seurojen ja seurapuhujien varassa. 1800-luvun loppuun mennessä evankelisuus oli levinnyt koko rukoilevaisalueelle ja toimi monilla paikkakunnilla aktiivisesti. Rukoilevaisuus ei näin ollut enää ydinalueillaankaan ainoa herätysliike, joka kanavoi seurakuntalaisten uskonnollista aktiivisuutta. On arveltu, että rukoilevaisten rukouksen ja ikävöivän uskon painotukset olisivat olleet osittain reaktiota evankelisuuden leviämiseen rukoilevaisalueelle. Lisäksi rukoilevaisten aiemmin vireän lähetystyön tukemisen on arveltu laimenneen 1880-luvulta alkaen sen vuoksi, että rukoilevaiset olisivat nähneet Lähetysseurassa ja läheteissä liikaa "hedbergiläisyyttä" eli evankelisuuden vaikutusta.
Vuonna 1886 kirkolliskokous päätti uusien rukous- ja käsikirjojen käyttöönotosta viimeistään adventtina 1888 ja virsikirjojen adventtina 1897. Rukoilevaiset suhtautuivat hankkeeseen kielteisesti alusta alkaen. Kirkolliskokouksessa rukoilevaisten edustaja Mathias Sjöström vastusti uudistusta. Kun uudistusta alettiin toteuttaa, äänestivät rukoilevaiset kaikkialla vanhojen kirjojen säilyttämisen puolesta. Uusien kirjojen vastustamisen lähtökohtana oli vakaumus, etteivät niiden laatijat olleet samalla tavalla Pyhän Hengen johdattamia kuin vanhojen kirjojen tekijät ja tarkastajat. Siten heidän laatimansa kirjatkaan eivät voineet vaikuttaa samaa kuin vanhat ja koetellut, sillä ne eivät olleet Hengen, vaan järjen valossa tehtyjä. Kiista kirjoista päättyi vanhojen kirjojen kannattajien tappioon, mistä turhautuneina monet rukoilevaiset vetäytyivät syrjään aktiivisesta jumalanpalveluselämästä ja rukoilevaisseurat tulivat entistä selvemmin uskonelämän keskuksiksi. Kirjauudistus etäännytti rukoilevaisuutta myös maaseutuväestöstä, josta se oli perinteisesti saanut uusia kannattajia. Kirjakysymyksestä tuli ulkopuolisille vaikea kynnyskysymys.
1900-luku ja nykyaika
Liikkeen organisoituminen alkoi vähitellen 1900-luvun alussa. Vuodesta 1906 lähtien alettiin viettää vuosittaisia Länsi-Suomen herännäisjuhlia, ja vuonna 1911 alkoi ilmestyä liikkeen äänenkannattajana Länsi-Suomen Herännäislehti. Vuonna 1926 perustettiin Eurajoen kristillinen kansanopisto, ja vuonna 1941 perustettiin kattojärjestö Suomen Rukoilevaisen Kansan Yhdistys. 1960-luvulla liikkeellä oli kannatusta 19 seurakunnassa, joitten muodostamaa aluetta rajasivat seuraavat pitäjät: Pyhämaa, Laitila, Honkilahti, Eura, Kokemäki, Kullaa, Kankaanpää ja Noormarkku. Useisiin alueen seurakuntiin tuli vuonna 1964 yli sata vuosikertaa Länsi-Suomen Herännäislehteä, jonka koko levikki oli samana vuonna 2 700. Länsi-Suomen herännäisjuhlille osallistui 1960-luvulla vuosittain 4 000–5 000 henkeä.
1984 rukoilevaisuus jakaantui kahtia, Suomen rukoilevaisen kansan yhdistykseksi ja Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistykseksi. Suurimpana syynä jakaantumiselle oli erilainen suhtautuminen kirkollisiin uudistuksiin. Maallikkovaltainen Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys halusi säilyttää rukoilevaisuudelle ominaiset tunnusmerkit (polvirukous, vanhojen veisuu- ja saarnakirjojen käyttö) sekä pitäytyä naispappeuden vastaisella kannalla, mitä yhdistys perusteli Raamatulla. Pappisvaltainen Suomen Rukoilevaisen Kansan Yhdistys taas halusi uudistaa liikettä (esimerkiksi hyväksymällä naispappeuden) rukoilevaisuudelle tunnusomaisten piirteiden jäädessä osittain pois. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistykselle jäi jo vuonna 1911 perustettu Länsi-Suomen Herännäislehti, kun taas Suomen rukoilevaisen kansan yhdistykselle jäi Eurajoen kristillinen opisto, rukoilevaisuuden perinteikäs keskus. Jakautumisen jälkeen naispappeuteen myönteisesti suhtautunut Suomen rukoilevaisen kansan yhdistys menetti suurelta osin liikkeen kannattajien tuen ja oli teologisesti sulautunut pitkälti kansankirkolliseen uomaan. Se julkaisi muutaman vuoden omaa Suomen rukoilevaisten lehteä, mutta se sulautui tilaajien puutteessa vuonna 1997 Herättäjä-Yhdistyksen Hengelliseen Kuukauslehteen. Tällä rukoilevaissuunnalla on läheiset välit herännäisyyteen ja se pitää yllä Eurajoen kansanopistoa. Naispappeuden torjuva Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys julkaisee Länsi-Suomen Herännäislehteä ja on lähentynyt teologisesti evankelista liikettä. Ryhmän keskeisiä teologisia vaikuttajia ovat Teuvo ja Pauli Huhtinen, Timo Laato, Anssi Simojoki ja Martti Vaahtoranta.
Suomen Rukoilevaisen Kansan Yhdistys ry on lopettanut toimintansa 9.4.2018, ja sen toimintaa jatkaa Eurajoen opisto.
Vuoden 2012 helmikuun alussa perustettiin Raumalle Pyhän Marian seurakunta, jonka liturgia pohjaa vuoden 1694 kirkkokäsikirjaan ja jossa käytetään vuoden 1701 virsikirjaa ja vuoden 1776 raamatunkäännöstä. Kyseessä on itsenäinen seurakunta, joka tunnustaa piispakseen Luther-säätiön piispan Matti Väisäsen. Seurakunnan pastori Martti Vaahtoranta on Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistyksen jäsen. Yhdistyksen puheenjohtajan Pertti Helkkulan mukaan yhdistys ei ole seurakunnan takana eikä ole toiminut sen puolesta tai vastaan. Helkkulan mukaan seurakunta menestyy, jos se on Jumalan tahto, ja Vaahtoranta on edelleen tervetullut Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistyksen tilaisuuksiin.
Toiminta
Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistyksen toimintaan kuuluvat seurat, jumalanpalvelukset sekä nuortenillat. Lisäksi järjestetään kerran vuodessa rippileiri. Jumalanpalveluksissa käytetään vuoden 1693 kirkkokäsikirjaa. Jumalanpalveluksissa ja seuroissa käytetään vuoden 1776 Raamatunkäännöstä, vuoden 1701 virsikirjaa sekä laulukokoelmia Siionin virret ja Halullisten sielujen hengelliset laulut.
Suomen rukoilevaisen kansan yhdistyksen toimintaan ovat kuuluneet jumalanpalvelukset, joita on vietetty sekä vanhan että uuden käsikirjan mukaan, sekä kesäisin järjestettävät Länsi-Suomen herännäisjuhlat.
Novem
Novem on kahden pelaajan taktiikkapeli, jossa tavoitteena on kerätä enemmän pisteitä kuin vastustaja. Novemia on verrattu shakkiin pelattavuudeltaan ja pelitunnelmaltaan. Novem-lautapelejä valmistaa suomalainen Tactic Games Oy Tactic-tuotemerkin alla.
Geldof
Geldof voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Koiranelämää (elokuva)
Koiranelämää (A Dog’s Life) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen vuoden 1918 lyhyt mykkäelokuva. Se oli Chaplinin ensimmäinen elokuva First Nationalille itsenäisenä elokuvatuottajana.
Tuotanto
Chaplin perusti 1918 oman tuotantoyhtiön ja studion, kun hänen sopimuksensa Mutual Filmillä oli päättynyt. Hän neuvotteli First Nationalin kanssa sopimuksen, joka edellytti Chaplinin tekemään kahdeksan kaksikelaista komediaa vuodessa. Studion avautumisen jälkeen Chaplin ajatteli, että sen avaaminen yleisölle olisi hyvää mainosta. Studiolla kävi tammikuussa 1918 noin 2 000 ihmistä, mutta kaikki vierailut studiolle kiellettiin, kun kaksi toimittajaksi esittäytynyttä kävijää oli kuunnellut salaa Chaplinin uuden elokuvan tuotantokokouksia. Heiltä löytyi muistiinpanoja tarinasta, henkilöistä ja puvuista.
Chaplinin ensimmäisen itsenäisen elokuvan kuvaaminen alkoi 15. tammikuuta 1918. Elokuva tunnettiin vielä tuolloin nimellä I Should Worry. Chaplin oli jo jonkin aikaa halunnut tehdä elokuvan, joissa voisi käyttää koiria. Hän oli I Should Worryn kuvausten alkamisen jälkeen hankkinut studioon losangelesilaisesta koiratarhasta 21 koiraa. Naapurit olivat valittaneet koirista, ja viranomaiset määräsivät Chaplinin vähentämään koirien lukumäärän kahteentoista. Elokuvan tähdeksi valittiin sekarotuinen Mut (tai Mutt), joka asusteli ennenaikaiseen kuolemaansa asti studiolla.
Parin viikon kuvausten jälkeen Chaplin tuli tyytymättömäksi tarinaan, ja 11. helmikuuta ilmoitti, että hän aloittaisi uuden elokuvan, Wiggle and Son kuvaamisen. Siitä kuvattiin muutamia otoksia, ja Chaplin kävi ostamassa tarpeistoihin muun muassa puoli tusinaa etanoita koomillisiin tarkoituksiin. Seuraavana päivänä Chaplin palasi kuitenkin kuvaamaan I Should Worrya. The Bioscope -lehden raportin mukaan I Should Worry sai lopullisen nimensä kuvausten aikana Harry Lauderin huomautuksesta ”It’s a dog’s life you’re leadin’ these days, Charlie” (”Sinä kyllä elät koiranelämää nykyisin, Charlie”).
Chaplin tunnettiin tuhlaavaisena, mutta hänen ensimmäisen itsenäisen tuotantonsa kirjanpito oli pikkutarkka, ja siinä Chaplin merkitsi kaikki pienintäkin yksityiskohtaa myöten. Kuvaukset päättyivät 22. maaliskuuta, ja filmiä kertyi lopulta kumpaankin käytettyyn kameraan lähes 11 000 metriä. Chaplin leikkasi yleensä itse elokuvansa, mutta tällä kertaa häntä avustivat Henry Bergman, kaksi kameramiestä ja kaksi apulaista. Leikkauksia tehtiin yötä päivää 26.–29. maaliskuuta, ja niiden aikana Chaplin kuvasi vielä yhden pienen kohtauksen. Leikkausurakka valmistui 31. maaliskuuta, ja seuraavana päivänä Chaplin pystyi lähtemään sotaobligaatioiden myyntiä edistävälle kiertueelle.
Vastaanotto
Koiranelämää sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 1918. Se oli taloudellisesti Chaplinin uran siihenastisesti menestynein teos. Sitä on usein mainostettu Chaplinin ensimmäisenä elokuvana, joka tuotti yli miljoona dollaria. Elokuva menestyi myös hyvin kriitikoiden keskuudessa, ja esimerkiksi ranskalainen elokuvaohjaaja ja kriitikko Louis Delluc kutsui sitä ”elokuvan ensimmäiseksi täydelliseksi taideteokseksi”. Koiranelämää-elokuvan menestyksen ansiosta Chaplin pystyi jatkamaan uraansa itsenäisenä elokuvantekijänä, ja hän alkoi myös kokeilla pidempien elokuvian tekemistä. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyikin Chaplinin ensimmäinen täyspitkä elokuva Chaplinin poika.
BBS
thumb|Tietokoneet, joilla kymenlaaksolainen FinBox BBS toimi aikoinaan. Näytöllä ylläpitäjän näkymä.
Bulletin Board System, suomeksi puhekielessä useimmiten purkki, on lankapuhelinverkkoon liitetty tietokone, jonka erityinen ohjelmisto vastaanottaa datapuheluita käyttäjien eli asiakkaiden tietokoneilta. Purkeissa oli yleensä erilaisia keskustelualueita ja tiedostoalueita ja ne toimivat tiedon ja ajatusten vaihtopaikkoina ja ajanvietteenä Internetin tavoin.
Yleisin purkkityyppi oli tietokoneharrastajan korvauksetta ylläpitämä ja yksi- tai kaksilinjainen. Suurimmat ja siten myös tunnetuimmat olivat usein yritysten ylläpitämiä ja käsittivät kymmeniä tai jopa satoja puhelinlinjoja tietokoneineen ja lähiverkkoineen. Laite- ja ohjelmistovalmistajat saattoivat tarjota esimerkiksi tuotetukea tai päivityksiä purkkiensa kautta.
Purkkien kulta-aika oli kotitietokoneiden yleistymisestä 1980-luvun lopusta Internetin yleistymiseen 1990-luvun puolivälissä. Purkkien ympärillä toimi oma kulttuurinsa, johon liittyi sosiaalisia yhteisöjä. Edullisten laajakaistayhteyksien tuloa markkinoille 2000-luvun vaihteessa pidetään usein lopullisena kuoliniskuna purkkikulttuurille. Internet tarjoaa laajat mahdollisuudet bulletin boardien tarjoamiin palveluihin kuten tiedostojen latausmahdollisuuksiin, keskustelufoorumeihin, tiedotteisiin ja chätteihin.
Purkin käyttö
thumb|Keskusteluryhmät, ns. messut, olivat hyvin olennainen osa purkkeja
Purkkiin otettiin yhteys yleensä modeemilla tai ISDN-sovittimella (tosin ISDN-yhteys oli vain harvoilla sen kalleuden ja huonon saatavuuden takia), merkkipohjaista pääte- eli terminaaliohjelmaa käyttäen. Purkkien käyttöliittymät perustuivat yleensä valikoihin, joista kulloinkin haluttu toiminto valittiin näppäilemällä toimintoa vastaava numero tai kirjain, joskin edistyneemmät käyttäjät saattoivat myös kytkeä valikot pois päältä ja käyttää komentoriviä. Purkin ulkoisesta olemuksesta tehtiin usein merkkipohjaisuuden puitteissa mahdollisimman näyttävä värikkään ANSI- ja ASCII-grafiikan avulla.
Purkkiin soitettaessa tuli yleensä ensimmäisenä vastaan kirjautumisruutu. Jos käyttäjää ei ollut olemassa, käyttäjän täytyi rekisteröidä itsensä kyseiseen purkkiin. Maailmalla oli tapana käyttää handlea eli nimimerkkiä, mutta Suomessa oli yleinen vaatimus käyttää omaa nimeä. Jotkin purkit päästivät käyttäjän heti sisään rekisteröitymisen jälkeen. Toisissa purkeissa uusilta käyttäjiltä kysyttiin yksityiskohtaisia tietoja, ja perusoikeudet purkin käyttöön sai vasta, kun SysOp oli tarkastanut tiedot.
Vaikka useimmat ei-kaupalliset purkit olivatkin avoimia kaikille soittajille, oli joillakin purkeilla tapana rajata käyttäjäkunnasta pois ne, jotka eivät olleet riittävän vihkiytyneitä purkin erikoistumisalaan. Etenkin piraatti- ja demoskene-purkeissa käyttöoikeuksien saaminen vaati usein vastaamista kyselyyn, jossa piti muun muassa määritellä termejä ja selvittää taustaansa purkin edustamassa alakulttuurissa. Usein käyttäjäkunnan laajenemista rajoitettiin myös tunnussanalla, joka uuden käyttäjän piti ottaa selville puhelinnumeron lisäksi.
Useimmissa purkeissa sisäänkirjautumista seurasi vaihteleva määrä erilaisia ilmoitusruutuja, kuten ylläpitäjien tiedotukset sekä listat edellisistä soittajista ja uusista viesteistä. Monesti näiden joukossa oli myös niin sanottu oneliner-ruutu, johon käyttäjät saattoivat sisään tullessaan lisätä omia yksirivisiä viestejään. Alkuruudut läpi käytyään käyttäjä pääsi purkin päävalikkoon.
Jotta purkin ylläpitäjä sai purkkiinsa uusia käyttäjiä kiinnostavia uusia tiedostoja, oli toisissa purkeissa käytössä file-ratio eli imurointisuhde. Esimerkiksi suhde 1:5 tarkoitti sitä, että kun käyttäjä tuo purkkiin 1 kilotavun tiedoston, hän pystyi lataamaan eli "imuroimaan" itselleen purkista 5 kilotavua tiedostoja.
S/2010 J 2
S/2010 J 2 on Jupiterin Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi Christian Veillet vuonna 2010.
BBS
Purkin käyttö
Purkin samanaikaisten käyttäjien määrää rajoitti yleensä puhelinlinjojen määrä: yksilinjaisessa purkissa pystyi olemaan sisällä SysOpin lisäksi vain yksi käyttäjä. Tämän takia purkeissa oli käyttäjille usein päivittäinen aikaraja, joka oli Suomessa tyypillisesti 45—90 minuuttia. Päivittäisen aikarajan lisäksi joissakin purkeissa oli viikoittainen käyttöaika. Purkkien käyttö keskittyi iltoihin ja viikonloppuihin, jolloin puhelinlaskut olivat halvempia (pääkaupunkiseudulla ilta- ja viikonloppupuhelut olivat jonkin aikaa jopa kertaveloitettuja). Yhteydet ulkomaisiin purkkeihin olivat harvojen tapa kalliiden ulkomaanpuheluiden vuoksi.
Tyypillinen modeemin yhteysnopeus oli purkkien kultakauden alkupuolella 300, 1200 tai 2400 bittiä sekunnissa. Näillä nopeuksilla satakilotavuisenkin tiedoston siirtäminen kesti pitkään, mahdollisesti ylittäen käyttäjän oikeuden varata linja, joten tiedostojen vaihtelu oli monilla käyttäjillä teknisistä syistä toisarvoinen asia. 1990-luvulla yleisiksi nopeuksiksi vakiintuivat 14 400 ja 28 800 bittiä sekunnissa, jotka ovat nekin erittäin hitaita nykyiseen Internetissä tapahtuvaan tiedonsiirtoon verrattuna.
S/2010 J 2
S/2010 J 2 on halkaisijaltaan noin kilometrin ja se kiertää Jupiteria noin 20 307 150 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 588,1 vuorokautta. Radan inklinaatio on 150.4° ja eksentrisyys 0,307.
BBS
Purkin käyttö
Julkiset purkit ilmoittivat puhelinnumeronsa ja aukioloaikansa purkkilistoille, joita pidettiin yllä harrastajien voimin. Purkkilistoja julkaistiin myös tietokonelehdissä. Kulta-aikaan purkkeja oli Helsingin seudulla (silloisella 90-alueella) toista sataa.
Lähes kaikki purkit ovat lopettaneet toimintansa, mutta muutamia on vieläkin toiminnassa. Näihin voi yleensä ottaa yhteyden modeemilla tai Internetin kautta telnet- tai ssh-ohjelmalla.
Tavallinen yhteyskerta purkkiin
thumb|Purkeissa oli usein erilaisia pelejä, joita käyttäjät saattoivat pelata
Aileu
Aileu on kaupunki Itä-Timorissa Aileun alueella. Kaupungissa oli noin 2 790 asukasta vuoden 2015 väestönlaskennassa.
Vladimir Markovnikov
thumb|Vladimir Markovnikov Vladimir Vasiljevitš Markovnikov (25. joulukuuta (J: 13. joulukuuta) 1838 Knjaginino – 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1904 Moskova) oli venäläinen kemisti, joka tunnetaan parhaimmin Markovnikovin säännöstä.
BBS
Tavallinen yhteyskerta purkkiin
Purkkeihin otettiin yhteys käyttäjän koneen terminaaliohjelmalla. Se soitti modeemin kautta puhelinnumeroon, johon oli kytketty bulletin board -järjestelmä. Yksityisten henkilöiden ylläpitämissä purkeissa oli tavallisesti vain yksi soittolinja. Ja sekin usein käytössä vain ilta- ja yöaikaan kun samaa puhelinlinjaa käytettiin päiväsaikaan tavallisiin äänipuheluihin.
Yhteyden aikaraja
Koska purkeissa oli rajallinen määrä soittolinjoja, yhden käyttäjän linja-aika oli rajoitettu. Näin muutkin halukkaat pääsivät käymään purkissa linjojen vapauduttua. Suositut purkit olivat hyvin usein varattuja. Siksi käyttäjän terminaaliohjelman soittotoiminnossa oli tavallisesti automatiikka uudelleensoittoon joko haluttu määrä soittoja tai niin kauan kunnes purkin linja vapautui ja yhteys onnistui. Terminaaliohjelmissa oli yleisesti soittolista, jota ohjelma kävi läpi kokeillen jokaista numeroa.
Vladimir Markovnikov
Vladimir Markovnikov aloitti kemian opiskelun Moskovassa. Opintojensa jälkeen hän työskenteli kemian professorina ensin Odessan yliopistossa ja sitten Moskovan yliopistossa. Markovnikov siirrettiin eläkkeelle vuonna 1898 poliittisista syistä.
BBS
Yhteyden aikaraja
Aikaraja oli monesti riippuvainen kellonajasta. Suosittuun soittoaikaan klo 20 - 23 linja-aikaa sai vähemmän kuin aamuyöllä.
Purkissaoloaikaa oli rajoitettu myös käyttäjäkohtaisesti vuorokausikohtaisesti tai viikkokohtaisesti.
Offline
Alkuaikoina viestit oli luettava ja kirjoitettava puhelun aikana. Tämä tuli kalliiksi, jos kirjoittaja halusi pohtia rauhassa kirjoittamaansa tekstiä tai jos asioiden tueksi piti hakea faktatietoa esimerkiksi tietosanakirjasta. Kalleutta lisäsi huomattavasti puhelinlinjojen kalliit kaukopuhelumaksut. 1990-luvulla yleistyi tapa imuroida kaikki viestit kerralla, lukea ne vasta kun yhteys oli poikki, kirjoittaa uudet viestit ja jättää ne seuraavan yhteyden aikana. Lukemiseen ja kirjoittamiseen käytettiin niin sanottuja etälukuohjelmia (offline-ohjelmia), joiden käyttämistä viestipakettiformaateista ehkä yleisin oli nimeltään QWK.
Muut alueet
Joissakin purkeissa oli saatavana tiedostoja CD-levyltä. Käyttäjä pystyi jopa pyytämään SysOpilta haluamaansa CD-ROM -levyä asemaan, jotta hän pystyi lataamaan halutun tiedoston.
Joissakin purkeissa oli chättejä. Ne olivat suosittuja. Ylläpitäjän kannalta huonoja, sillä ne kuluttivat runsaasti soittolinjojen yhteysaikaa.
Purkit sosiaalisina yhteisöinä
Purkkeja voidaan pitää yhtenä nykyisten Internet-yhteisöjen esikuvista, esimerkiksi purkkien viestialueilla keskustelu muistutti teknisessä mielessä nykyisiä WWW-keskustelufoorumeita, ja isommissa purkeissa onnistui Internetin chattien tapaan reaaliaikainen keskustelu. Monet purkit erikoistuivat tietyntyyppisistä aiheista kiinnostuneiden käyttäjien kokoontumispaikoiksi: vaikka useimmat aiheet sivusivatkin tietotekniikkaa, oli Suomessa muun muassa useita eri harrastuksiin, taiteenaloihin ja jopa uskontoon ja okkultismiin keskittyneitä purkkeja. Etenkin pitkäikäisempien purkkien käyttäjäkunnat muodostivat usein tiiviitä sisäpiirejä.
Valkeita lankoja
Valkeita lankoja: Tarinoita toisista todellisuuksista on Anne Leinosen vuonna 2006 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sisältää yhdeksän aikaisemmin julkaistua novellia sekä viisi ennen julkaisematonta novellia.
Jaime Laredo
Jaime Laredo (s. 7. kesäkuuta 1941, Cochabamba) on Grammy-palkittu bolivialainen viulisti ja kapellimestari.
Hobart
Hobart (palawa kaniksi nipaluna ) on kaupunki Tasmanian saaren kaakkoisosissa Australiassa. Se on Tasmanian osavaltion pääkaupunki ja sen suurin satamakaupunki. Lisäksi se on Australian eteläisin kaupunki. Hobart sijaitsee Derwentjoen varrella lähellä Mount Wellingtonia. Vuoden 2022 tilastojen mukaan kaupungin asukasluku oli 252 693, joka tekee siitä Tasmanian suurimman kaupungin. Hobartissa asuu yli 40 % koko Tasmanian väestöstä.
Jaime Laredo
Laredo lähti Pohjois-Amerikkaan vuonna 1948. Vuonna 1953 hän asettui Clevelandiin, jossa hän sai opetusta Josef Gingoldilta. Ennen valmistumistaan hän opiskeli Ivan Galamianin johdolla Curtis Institute of Musicissa. Hän alkoi saada arvostusta varsinkin Carnegie Hall -resitaalinsa jälkeen lokakuussa 1960.
Hobart
Hobart on Sydneyn jälkeen Australian toiseksi vanhin kaupunki.
Jaime Laredo
Viulistina Laredo tunnetaan varsinkin kamarimusiikin alalta. Hän on levyttänyt mm. Gabriel Faurén ja Johannes Brahmsin pianokvartettoja Isaac Sternin, Yo-Yo Man ja Emanuel Axin kanssa. Vuonna 1976 hän perusti trion pianisti Joseph Kalichsteinin ja sellisti Sharon Robinsonin kanssa. Sharon Robinson on hänen aviopuolisonsa.
Jaime Laredo asuu Yhdysvalloissa. Hän on toiminut vuodesta 1999 Vermontin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana ja kapellimestarina.
Hobart
Kaupungissa sijaitsee katolisia ja anglikaanisia katedraaleja sekä vuosina 1843–1845 rakennettu Australian vanhin synagoga. Lisäksi siellä on vuonna 1890 perustettu yliopisto, parlamenttitalo, kansalliskirjasto, Tasmanian museo ja taidegalleria.
Hobart on ensimmäinen kaupunki Australiassa, jossa on sähköinen raitiotie. Liikennöinti raitiotiellä alkoi vuonna 1893.
Maantiede
Hobart sijaitsee Australiassa Tasmanian saaren kaakkoisosissa. Se on Tasmanian osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki. Lisäksi Hobart on Australian eteläisin kaupunki, ja Derwentjoki virtaa sen vieressä laskien mereen noin 19 kilometrin päässä kaupungista. Hobartin länsipuolella puolestaan sijaitsee noin 1270 metriä korkea Mount Wellington.
Ilmasto
Vuosien 1991–2020 tilastojen mukaan Hobartissa vallitsee meri-ilmasto, kesät ovat lämpimiä, talvet leutoja ja sadanta on tasaista ympäri vuoden. Kesäkuukausina vuorokauden korkeimmat lämpötilat ovat keskimäärin noin 20 °C–23 °C ja matalimmat lämpötilat noin 11 °C–13 °C. Talvikuukausina vuorokauden korkeimmat lämpötilat ovat keskimäärin noin välillä 12 °C–14 °C ja matalimmat lämpötilat noin 5 °C–6 °C. Sademäärät ovat suhteellisen tasaiset ympäri vuoden, elokuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 60 millimetriä ja maaliskuussa alle 40 millimetriä. Keskimäärin vuodessa sataa noin 570 millimetriä. Keskimäärin aurinko paistaa noin 5 tuntia vuorokaudessa.
Talous
Hobartissa on syvänmerensatama ja lentoasema. Kaupungista on tavarajunayhteydet pohjoiseen ja luoteeseen ja se on useiden maanteiden risteyskohta. Kaupunkialueen teollisuus väheni 1970-luvun jälkeen, mutta siellä sijaitsee yhä sinkkisulattamo ja sanomalehtipaperitehtaita. Matkailu on Hobartille taloudellisesti tärkeää. Hobartin esikaupungit ovat levittäytyneet Derwentjoen suiston molemmille puolille, ja ne yhdistää kaksi siltaa.
Hess
Hess tai Heß on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lego Wolfpack
Lego Wolfpack (”Susilauma”) on Legon tuotesarja, joka oli tuotannossa vuosina 1992-1993. Se on yksi Legon pienimmistä tuotesarjoista, sillä sarjaan kuuluu ainoastaan kolme settiä.
Wolfpack on Lego Castle -tuotesarjan alateema, ja sen aiheena ovat lainsuojattomat.
Bermuda National Stadium
Bermuda National Stadium on monikäyttöinen stadion Hamiltonissa, Bermudassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Bermuda Hoggesin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 8 500 katsojaa.
Tavu (tietotekniikka)
Tavu on tietotekniikassa käytettävä mittayksikkö sellaiselle tallennuskapasiteetille, joka on riippumaton tallennetun datan tyypistä. Tavua kerrannaisineen käytetään ilmoittamaan tietokoneen keskusmuistin tai massamuistin tallennuskapasiteetin määrä. Tavu on pienin tietokoneen muistiosoitteella suoraan osoitettava yksikkö. Se on myös yleinen tietotyyppi ohjelmointikielissä.
Tavun koko on de facto kahdeksan bittiä. IEC standardissa IEC 80000-13:2008 käytäntö on myös kirjattu.
Koivujoki (Utajärvi)
Koivujoki on Sanginjoen pieni sivujoki.
Tavu (tietotekniikka)
Aiemmissa tietokonejärjestelmien arkkitehtuureissa käytettiin myös kuuden, seitsemän, yhdeksän, kymmenen ja kahdentoista bitin tavuja. IBM S/360 vaikutti tavun standardoimiseen kahdeksaksi bitiksi. Epäselvyyksien ehkäisemiseksi kahdeksan bitin tavusta käytetään muun muassa tietoliikenteessä nimeä oktetti (lyh. o). Termi puolitavu tarkoittaa nimensä mukaisesti puolikasta tavua eli käytännössä neljän bitin jonoa.
Koivujoki (Utajärvi)
Joen kulku
Joki saa alkunsa Utajärven kunnan alueelta Sanginkylästä etelään olevan Saunamaat-nimisen alueen suomaastosta. Se on noin 17 kilometriä pitkä pääosin luoteeseen laskeva Oulujoen vesistöalueeseen kuuluva joki, joka yhtyy Sanginjokeen Aittokylässä.
Jokimaisema
Joen yläjuoksu on puromainen ja virtaa asumattomien ja tiettömien seutujen läpi, mutta Koivuselän tienoilla Isosta Kivijärvestä pohjoiseen sen ylittää metsäautotie. Pienen Kivijärven ohitettuaan siihen yhtyy Pikku Karvasjärven laskujoki Karvasoja ja sen ylittää Vepsältä Pienelle Kivijärvelle johtava tie.
Tavu (tietotekniikka)
Tavu lyhennetään tyypillisesti t (vain suomenkielinen lyhenne), mutta toinen yleinen ja täysin pätevä tapa, myös suomenkielisessä tekstissä, on kansainvälinen tavun yksikkö B (varsin usein käytetään virheellisesti lyhennettä b, joka on bitin lyhenne).
Koivujoki (Utajärvi)
Jokimaisema
Sillalta pari kilometriä alavirtaan Joki-Rahkamaan kautta kulkee joen varrella olevalle kämpälle menevä polku. Kämpästä pohjoiseen joen toisella puolella on suuri Torvisuon-Haarasuon turvetuotantoalue. Jokivarsi on kämppää lukuun ottamatta asumaton, aikoinaan siellä majailivat metsurit ja uittomiehet.
Tavu (tietotekniikka)
Englanniksi tavua kutsutaan nimellä byte, joka on muunnos sanasta. Puolitavu sen sijaan on englanniksi nibble. Suomessa termiksi on muodostunut tavu lähinnä siksi, että kahdesta tai useammasta tavusta muodostuu – tietokoneen tyypistä riippuen – sana.
Tavun monikerrat
Tavun monikertoina ei tulisi käyttää SI-järjestelmän mukaisia kymmenkantaisia kerrannaisyksiköitä kuten kilo-, mega- ja giga-, vaan binäärijärjestelmän mukaisia kahden potensseja kibi-, mebi-, gibi- ja niin edelleen, koska ne ovat yksiselitteisiä.
Binäärikantaisten yksiköiden lyhenteet ovat Ki, Mi, Gi ja niin edelleen. Kibitavu (KiB) on 2<SUP>10</SUP> = 1 024 tavua, mebitavu (MiB) 2<SUP>20</SUP> = 1 048 576 tavua ja gibitavu (GiB) 230 = 1 073 741 824 tavua. Binäärikerrannaisyksiköt sisältyvät IEC:n vuonna 1998 hyväksymään standardiin.
Eri kerrannaisyksiköitä käytetään laajasti sekaisin: yleensä tietokoneiden keskusmuistin kapasiteetti ilmoitetaan kahden potensseina sekä kiintolevyjen kapasiteetti ja tiedonsiirron nopeudet kymmenen potensseina, mutta tästäkin säännöstä on paljon poikkeuksia. Lisäksi kilotavusta käytetään tavallisesti lyhennettä k. Uusien binääripohjaisten monikertojen lyhenteiden käyttö ei ole levinnyt laajalle.
JEDEC standardissa on lisäys käytössä olevan käytännön dokumentoimiseksi.
Lisäksi eräissä tapauksissa jälkiliite B on jätetty pois ja käytetään vain lyhenteitä K, M ja G.
Armi Harju
Elämä ja ura
Armi Harju syntyi 4. kesäkuuta 1928 Kemissä. Harju aloitti toimittajan uransa 16-vuotiaana, jolloin hän alkoi tehdä satunnaisia iltavuoroja ja kirjoittaa juttuja kemiläiseen Pohjois-Pohja -lehteen. Vuosina 1953–1955 Harju kirjoitti teatteriarvosteluja oululaiseen Pohjolan Työhön. Vakituisen toimittajan työn Harju aloitti 1955 Pohjolan Sanomissa Kemissä.
Vuonna 1958 Harju siirtyi töihin Lapin Kansan toimitukseen. Hän kirjoitti lehteen alusta asti kulttuurijuttuja ja teatteriarvosteluja, mutta päätoimiseksi kulttuuritoimittajaksi hänet nimitettiin vasta vuonna 1967. Harju toimi Lapin Kansan kulttuuritoimittajana vuoteen 1984 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Harju osallistui uransa aikana aktiivisesti ammattiyhdistystoimintaan. Hän hoiti useita luottamustehtäviä sekä Lapin Kansan toimituksessa, Pohjois-Suomen sanomalehtiyhdistyksessä että Suomen Sanomalehtimiesten Liitossa. Harju oli myös yksi Rovaniemen teatterikerhon, Rovaniemen Zonta-kerhon ja Peräpohjolan Sukututkijat ry:n perustajajäsenistä.
Armi Harju kuoli 80-vuotiaana Rovaniemellä 7. kesäkuuta 2008.
Baucau
Baucau on kaupunki Itä-Timorissa Baucaun alueella. Kaupungissa oli noin 17 500 asukasta vuoden 2015 väestönlaskennassa.
Vappu Pimiä
Vappu Marjaana Pimiä (s. 16. toukokuuta 1978 Helsinki ) on suomalainen radiotoimittaja ja juontaja.
Ura
Pimiä valmistui ylioppilaaksi Pohjois-Haagan yhteiskoulun lukiosta vuonna 1997. Hän näytteli Noora Uusitaloa elokuvassa Tyttöjä ja jäätelöä (1995) ja haki lukion jälkeen Teatterikouluun mutta ei yltänyt opiskelupaikkaan. Hän valmistui Helsingin Evankelisen Opiston radiotoiminnan linjalta vuonna 2000, ja lisäksi hän on käynyt erilaisia esiintymiseen liittyviä kursseja.
Pimiä toimi vuosina 2001–2003 MTV3 Chat -ohjelman juontajana ja siirtyi sitten Kiss FM:lle ja myöhemmin Voicelle, jossa hän juonsi 2007–2010 nimeään kantanutta iltapäivälähetystä. Pimiä toimi 2005–2006 Big Brother -tositelevisio-ohjelman Big Brother Extran ja 2007–2009 Big Brother Talk Show’n juontajana.
Pimiä on toiminut Miss Suomi -kilpailun juontajana vuosina 2010 ja 2011. Hän juonsi Jenni Pääskysaaren kanssa 2011–2013 talk show’ta Korkojen kera.
Pimiä toimi kesällä 2011 Radio Novan Los Angelesin kirjeenvaihtajana ja bloggaajana. Hän palasi takaisin The Voice -radiokanavan juontajaksi kesän 2012 ajaksi. Hän juonsi myös syksyllä 2012 alkanutta AVA:lla esitettävää Erilaiset äidit -vauvaohjelmaa. Vuonna 2014 hän esiintyi ruokaohjelmassa Vapun valtakunta. Tammikuusta 2016 Pimiä on toiminut yhtenä Mitä tänään syötäisiin? -ohjelman juontajista. Hän on juontanut Maajussille morsian -ohjelmaa vuodesta 2017 lähtien. Hän toimii myös toisena juontajana, yhdessä Marja Hintikan kanssa, Vappu ja Marja Live -talk show'ssa, joka alkoi AVA- ja MTV3-kanavilla helmikuussa 2019.
Yksityiselämä
Pimiä avioitui yli 12 vuoden seurustelun jälkeen vuonna 2006, mutta pari jätti vuonna 2008 yhdessä avioerohakemuksen. Hän avioitui 2013 kansanedustaja Jorma Huuhtasen pojan, liikemies Teemu Huuhtasen kanssa. Heillä on vuosina 2012 ja 2015 syntyneet tyttäret.
Otso Karpakka
Otso Johannes Karpakka (ent. Kaarbacka) (11. lokakuuta 1914 – 4. toukokuuta 2005) oli turkulainen kuvataiteilija. Hän kuului turkulaisten modernistien ydinjoukkoon. Hän kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua.
Karpakka avioitui vuonna 1945 Hilkka Toivolan kanssa. Pariskunta toteutti yhdessä useita monumentaaliteoksia, freskoja ja muun muassa lasimaalauksia Turun Mikaelinkirkkoon. He tekivät useita opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan perehtyen myös lasimaalaukseen, mikä paransi pariskunnan yhteistyömahdollisuuksia. He elivät ja työskentelivät yhdessä 60 vuotta.
Karpakka oli mukana 1950-luvulla perustetussa Otto Mäkilän ympärille muodostuneessa Ryhmä 9:ssä, jossa oli mukana monia muitakin turkulaisia surrealistien ensimmäiseen polveen lukeutuvia taiteilijoita, muun muassa Karpakan vaimo Hilkka Toivola. Karpakka samoin kuin vaimonsa oli myös taiteilijaseura Arten perustajajäseniä. Karpakan tuotantoa on luonnehdittu harkituksi ja älylliseksi. Hänen tyyliä kuvattiin 1940-luvulla omaa sisäistä maailmaa kuvaavana, henkistyneenä ja haaveellisena. 1950-luvulla Karpakka teki opintomatkat Italiaan ja Ranskaan ja tämän jälkeen hän siirtyi vuosina 1952–1953 lähes abstraktiin ilmaisuun. Karpakka kokeili 1960-luvulla frottage-tekniikkaa, jossa maalausjälki saadaan eläväksi hankaamalla työtä epätasaista pintaa vasten. Kyseisen menetelmän kehittäjä oli dadaisteihin ja surrealisteihin lukeutuva Kurts Schwitters.
Kuvia
Ennustus, öljymaalaus
Ampumarata
thumb|right|Tavanomainen ulkoampumarata. thumb|Sisäampumarata. thumb|[[Amerikkalainen sotilas harjoittelee ampumaradalla.]]
Ampumarata on rajattu alue tai tila, jossa on määrätyt ampumapaikat ja ampumasuunnat ja joka on tarkoitettu ampumaharjoitteluun ja -kilpailuun. Ampumaradan koko ja ratalaitteiden tyypit riippuvat siitä, millä aseilla ampumaradalla on tarkoitettu ampua. Ampumaradoilla käytettyjä asetyyppejä ovat tuliaseet, ilma-aseet ja jousiaseet.
Ampumaradoilla harjoitetaan erilaisia ampumaurheilulajeja ja metsästäjät harjoittelevat siellä metsästyksessä tarvitsemiaan ampumataitoja. Myös puolustusvoimat ja poliisi harjoittelevat ampumataitojaan ampumaradalla.
Ulkorata
Ulkorata on sijoitettu ulkotiloihin rajatulle ampuma-alueelle. Tavallisesti ulkoampumarata sijoitetaan etäälle asutuskeskuksista. Ulkoampumaradalla voi olla ratalaitteet useille asetyypeille. Ulkoradalla voi olla ampumakatos antamassa suojaa sääolosuhteita vastaan.
Sisärata
Sisärata on suljettuun sisätilaan, kuten rakennuksen sisälle rakennettu ampumarata. Sisärata voi sijaita esimerkiksi kellarissa tai urheiluhallissa. Sisäampumaradalla saattaa olla rajoituksia aseen kaliiberin suuruuteen, jotta ratalaitteet kestävät ampumaharjoittelun. Sisäampumaradat soveltuvat ulkoampumaratoja paremmin taajama-alueille melueristyksensä puolesta.
Aseen käsittely ampumaradalla
Ampumaseura yleensä hallinnoi ampumarataa ja täten päättää paikallisista aseenkäsittelysäännöistä. Lisäksi ampumalajin säännöt saattavat määrätä aseenkäsittelyyn erikoisehtoja; esimerkiksi practical-ammunnassa ja sovelletussa reserviläisammunnassa tulee suorittaa aseenkäsittelykurssi, jossa testataan aseen turvallista hallintaa vaativissa tilanteissa.
Yleissääntöjä ovat:
Ympäristövaikutuksia
Ampumaratojen on todettu aiheuttavan paikallista maaperän pilaantumista ja suuret lyijypitoisuudet saattavat olla vaaraksi pohjavesille. Etenkin haulikkoradoilla on ongelmana pienien haulien leviäminen suurelle alueelle. Ulkotiloissa sijaitseva ampumarata tarvitsee aina ympäristöluvan. Ympäristölupa säätelee muun muassa ampumaradan melurajoja, pintavesien imeytymissuojausta, terveysriskien selvittämistä ja radan toiminnan tarkkailua.
Vihervesiagama
Vihervesiagama (Physignathus cocincinus) on agamien heimoon kuuluva liskolaji. Se liikkuu päiväaikaan.
Ulkonäkö ja koko
Yksilön pituus on 0,8–1 m. Vihervesiagama on väriltään vihreän tai ruskean sävyinen. Sen poskissa on valkoisia suomuja. Hännässä, joka on litteä, on valkoisia raitoja. Sen niskassa on piikkinen harjas.
Lisääntyminen
Munia on yhdessä pesueessa 8–12.
Ravinto
Laji syö hyönteisiä, joskus myös pieniä lintuja, sammakkoeläimiä ja matelijoita ja myös hedelmiä.
Bion Borysthenesläinen
Bion Borysthenesläinen (n. 335–245 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka vaikutti useassa filosofisessa koulukunnassa. Hän oli kotoisin Olbiasta eli Borystheneestä.