cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Storstockholms Lokaltrafik
Vuoteen 2012 asti SL oli itsessään maakaräjien omistama yritys AB Storstockholms Lokaltrafik, jolloin järjestely oli kutakuinkin vastaava kuin HSL Suomen pääkaupunkiseudulla. Tuolloin liikenteenjärjestämistapaa muutettiin, ja SL:n hallinnon työntekijät siirtyivät maakäräjien liikennehallinnon palkkalistoille. Itse yritys on edelleen yritysrekisterissä, ja sen nimissä on edelleen yksittäisiä vanhenevia liikennöintisopimuksia. Työntekijöitä yhtiöllä ei kuitenkaan enää ole. Se perustettiin vuonna 1967, kun Tukholman metroa, paikallisjunia ja busseja hoitavat yhtiöt yhdistettiin. Siihen asti liikennöinnistä vastasi hajanainen joukko useita eri yhtiöitä, yksityisiä ja julkisia.
SL suunnittelee reitit ja palvelut sekä kilpailuttaa liikenteen- ja palveluntuottajat. Vuodesta 2009 lähtien MTR Corporation on toiminut Tukholman metron ja vuodesta 2015 paikallisjunaverkoston liikennöitsijänä.
Lippujärjestelmä
alt=Raitiotiepysäkin odotusalueella oleva matkakorttien leimaustolppa.|pienoiskuva|SL-matkakortin leimauspiste [[Poikittaisrata|Poikittaisradalla, jolla on käytössä SL-liikenteessä poikkeuksellinen avorahastus.]] SL:n lipputuotteet jaetaan kahteen ryhmään. Kumpikin lipputyyppi mahdollistaa rajattoman matkustamisen SL-liikenteessä koko Tukholman läänissä lipun voimassaolon aikana.
Matkakorttijärjestelmän, kuten myös itse matkakortin, nimi on SL Access. RFID-tekniikkaan perustuvalle voi ladata kausilipun ja matkakassaa. Kortille voi ladata yhtäaikaisesti enintään kaksi kausilippua; esimerkiksi odottamaan voimassa olevan päättymistä. Korttia ei hankkimishetkellä yksilöidä käyttäjäänsä, mutta rekisteröimällä kortin verkossa kortille ladatun matkustusoikeuden voi saada takaisin kortin hukkuessa. Kortin voi hankkia SL:n omien palvelupisteiden lisäksi suurimmasta osasta Suur-Tukholman kioskeja ja kauppoja. Lisäksi sen voi tilata ja nykyisin myös ladata Internetissä, mutta lataus tallentuu kortille vasta seuraavan leimauksen yhteydessä. Kaikilla asemilla ja tärkeimmillä pysäkeillä on myös latausautomaatteja.
Valtaosa lipuista on jaettu kahteen hintaryhmään: aikuiset sekä opiskelijat, nuoret ja eläkeläiset. Jäljempänä mainittuun, alennettuun hintaan voivat matkustaa alle 20-vuotiaat, yli 65-vuotiaat ja opiskelijat. Lisäksi alle 20-vuotiaille on erityishintaisia koulu- ja vapaa-ajan lipputuotteita.
Matkustaessa Tukholman läänin rajan yli paikallisjunalla Uppsalaan tai Knivstaan täytyy ostaa ylimääräinen kertalippu Uppsalan alueen paikallisliikenteeseen. Lääniraja ylitetään myös Gnestaan ja Bålstaan matkustaessa, mutta näillä matkoilla ei ole peritty tammikuusta 2017 lähtien lisämaksua. Lisäksi SL:n paikallisjunalla matkustattaessa Arlandan lentoasemalle tai sieltä pois matkustajilta peritään 120 kruunun suuruinen läpikulkumaksu, kun kuljetaan juna-aseman ja lentoaseman välisen portin läpi. Maksua ei kuitenkaan peritä alle 18-vuotiailta.
Vanhemmat "liuskat" kymmenellä tai kahdellakymmenellä esimaksetulla kupongilla ovat poistuneet käytöstä syyskuussa 2013.
Asiakaspalvelu
SL palvelee asiakkaitaan puhelimitse, verkossa, postitse, sosiaalisessa mediassa ja SL-palvelupisteissä. Puhelinpalveluista turvakeskus on tarkoitettu turvallisuusuhista ja vandalismista ilmoittamiseen, kun taas neuvontaa saa asiakaspalvelunumerosta. Molemmat numerot, kuten myös Internetissä toimiva pikaviestimuotoinen asiakaspalvelu on avoinna vuorokauden ympäri.
Tukholman alueella on neljä SL:n palvelupistettä : keskusrautatieasemalla, Sergelin torilla, Fridhemsplanilla ja Teknillisellä korkeakoululla. Palvelupisteissä on saatavilla aikataulukirjoja ja neuvontaa, niistä voi ostaa kaikkia lipputuotteita sekä tehdä reklamaatioita. 2010-luvulla on suljettu Slussenin ja Gullmarsplanin palvelupisteet, lisäksi Teknillisen korkeakoulun ja Fridhemsplanin palvelupisteet on esitetty lakkautettaviksi. Sergelin torin palvelupiste remontoitiin keväällä 2014, jolloin palvelupisteen konseptia muutettiin lipunmyyntipisteestä neuvontapainotteisemmaksi.
Metro- ja paikallisjuna-asemilla on miehitetyt lippuluukut kaikilla sisäänkäynneillä niiden aukioloaikoina, mutta hiljaisina aikoina asemilla on yleensä avoinna vain yksi sisäänkäynti. Lippuluukulla voi ostaa kaikkia lipputuotteita sekä Access-matkakortin sekä saada neuvontaa. Vilkkaimmilla asemilla on keltaisiin liiveihin pukeutuneita oppaita.
Palveluntuottajat
Liikennehallinto tilaa suunnittelemansa palvelut kilpailutuksen perusteella.
Graafinen ilme
SL:n uusi, harmaaseen pohjautuva graafinen ilme otettiin käyttöön vuonna 2015. Uusi muotokieli palkittiin Guldägget-palkinnolla onnistuneesta identiteettiviestinnästä.
Salomon Ille
Salomon (t. Salomo) Ille (k. 6. syyskuuta 1599 Turku) oli sotilas ja linnanpäällikkö.
Illen syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta hänen vanhempansa olivat amiraali Magnus Ille ja Margareta Stålarm. Ille toimi Käkisalmen linnan päällikkönä ja Klaus Flemingin alipäällikkönä nuijasodassa vuonna 1591. Talonpojat ryöstivät kostoksi hänen kartanonsa Rövarnäsin Paraisilla vuonna 1598.
Sittemmin Ille toimi Savossa ja Pohjanmaalla Sigismundin hyväksi. Flemingin seuraaja Arvid Stålarm määräsi hänet Kastelholman linnan päälliköksi 1599, mutta hän joutui antautumaan Kaarle-herttuan amiraalin Jaakkima Scheelin johtamille joukoille 31. heinäkuuta. Ille mestattiin Turussa.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1996
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1996 Kuopiossa 17.–18. helmikuuta. Moniottelukilpailut käytiin Tampereella 3.–4. helmikuuta.
Moukarinheiton talvimestaruuskilpailut pidettiin Porissa 24. helmikuuta ja kiekonheiton sekä keihäänheiton talvimestaruuksista kilpailtiin Kajaanissa 3. maaliskuuta.
Amathus
Amathus ( tai Amathous, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se oli osaksi foinikialainen ja osaksi kreikkalainen. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee noin 1,5 kilometriä etelään nykyisestä Ágios Týchonaksen kylästä.
Maantiede
Amathus sijaitsi Kyproksen etelärannikolla noin 11 kilometriä itään nykyisestä Limassolin kaupungista. Amathuksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia
Amathus oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Se perustettiin pronssikauden lopulla 1000-luvulla eaa. Amathus oli alun perin foinikialainen siirtokunta, ja oletettavasti saaren varhaisin foinikialainen asutus. Tämä ilmenee myös kaupungin nimestä, joka on foinikialaista alkuperää. Stefanos Byzantionlainen kutsui kaupunkia koko saaren vanhimmaksi kaupungiksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Amathūsios.
pienoiskuva|vasen|[[Eteokypriootin kieli|Eteokypriootin kieltä oleva kyproslaisella kirjoituksella tehty piirtokirjoitus Amathuksesta, n. 500–300 eaa.]] pienoiskuva|vasen|Niin kutsuttu Amathuksen sarkofagi, 400-luku eaa. [[Metropolitan Museum of Art.]] Kreikkalaisessa mytologiassa Amathuksen perustaja oli Kinyras, ja se sai nimensä tämän äidistä Amathuksesta. Toisaalta kaupungin eponyymiksi heerokseksi mainitaan myös Amathus, Aeriaan poika. Erään Theseus-myytin muunnelman mukaan tämä hylkäsi Ariadnen Amathukseen (yleisemmän Naksoksen sijasta), ja tämä myös haudattiin paikalle. Myöhemmin Ariadnea kunnioitettiin kaupungissa Afrodite Ariadnena.
Antiikin aikana kaupungin asukkaita pidettiin autoktoonisina eli alkuperäisinä asukkaina, toisin sanoen kreikkalaisten siirtokuntalaisten tuloa edeltäneiden asuttajien jälkeläisinä. Nykyisin kyseisestä kansasta käytetään nimitystä eteokypriootit. Nämä puhuivat ei-kreikkalaista kieltä, niin kutsuttua eteokyprotiin kieltä, jota kirjoitettiin niin kutsutulla kyproslaisella kirjoituksella aina 300-luvulle eaa. saakka.
Kaupungin varhaisesta historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Joonian kapinan vuosina 499–498 eaa. aikaan kaupunki oli persialaisten puolella, päin vastoin kun useimmat muut saaren kaupungit, jotka liittyivät kapinaan Salamiin kuninkaan Onesiloksen johdolla. Onesilos piiritti Amathusta, mutta kaatui taistelussa. Salamis valtasi Amathuksen kuningas Euagoraan aikana noin 411–374/373 eaa., jolloin sen kuninkaana toimi Rhoikos. Tätä ennen kaupunki oli Kitionin ja Soloin kanssa liitossa Euagorasta vastaan. 300-luvulla eaa. Amathuksen kuningas Androkles auttoi Aleksanteri Suurta Tyroksen piirityksessä.
Britney and Kevin: Chaotic
Britney and Kevin: Chaotic on eteläkorealainen UPN tuottama televisiosarja.
Amathus
Historia
Amathus vaikuttaa säilyttäneen itäisen olemuksensa monia muita saaren kaupunkeja pidempään, ja hellenisoitui eli kreikkalaistui suhteellisen myöhään. Sen väestö koostui pitkään vain osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Se tunnettiin muun muassa viljastaan sekä metallintuotannostaan. Afroditen lisäksi kaupungissa oli Adoniksen kultti sekä tyroslaisen Melkart-jumalan kultti, jonka kreikkalaiset yhdistivät Herakleehen.
Britney and Kevin: Chaotic
DVD
Britney & Kevin: Chaotic oli Britney Spearsin ensimmäinen EP. Albumi on myös julkaistu DVD:nä
Amathus
Historia
Kaupunki kukoisti edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Roomalaisella ajalla se oli saaren eteläosan hallinnollinen keskus. Kaupunki säilyi olemassa varhaisbysanttilaiselle kaudelle saakka, jolloin se toimi piispanistuimena. Amathus hylättiin 600-luvulla jaa. arabien hyökkäysten aikaan.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Amathuksen arkeologista aluetta. pienoiskuva|Amathuksen agoran raunioita. pienoiskuva|Nymfaionin rauniot.
Akropoliin itärinteessä on portaiden ja portin jäänteet. Ne rakennutti piirtokirjoituksen mukaan Lucius Vitellius Callinicus. Ylhäällä akropoliilla sijaitsi palasi, jossa oli useita rakennusvaiheita 700–300-luvuilla eaa., sekä Afroditelle omistettu temppeli. Kaupungissa on ollut myös Adonikselle, Zeukselle, Heralle ja Hermeelle omistetut pyhäköt. Kaupungin teatterin ja gymnasionin paikat on mahdollisesti tunnistettu. Myös kaupungin satamista, kuten aallonmurtajista, alakaupungin puoleisella rantaosuudella on säilynyt jäänteitä.
Amathuksesta on löydetty myös kahden varhaiskristillisen basilikakirkon rauniot. Kaupungin hautausmaat sijaitsevat sen pohjois-, itä- ja länsipuolilla.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa Kyproksen museossa Nikosiassa sekä Limassolin arkeologisessa museossa. Satamasta on löydetty suurikokoinen, 4,2 metriä korkea patsas, joka esitti mahdollisesti Bes-jumalaa. Se on museossa Istanbulissa.
Rakkaus kahleissa
Rakkaus kahleissa on William Markuksen ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1955. Se on Markuksen kolmas ohjaustyö.
Elokuvan päähenkilöinä ovat lukkotehtaalla työskentelevät veljekset Pertti ja Martti, jotka ovat sortuneet rikoksien poluille mutta heränneet katumaan tekojaan, sekä heidän tyttöystävänsä Verna ja Milja, joista Milja ajautuu murtojengiin.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva sai niin kritiikkiä kuin kiitostakin. Kuvausta pidettiin elokuvan parhaana puolena, joskin esimerkiksi Vaastin kohdalla Juha Nevalainen katsoi, että kuvauksen vuoksi kasvot näyttävät usein tylyiltä ja paljailta. Aiheasetelma todettiin lupaavaksi, mutta sitä ei ole onnistuttu täysin hyödyntämään.
Tv-esitysten aikaan elokuvaa on luonnehdittu melodraamaksi, mutta myös jännityselokuvaksi. Sitä on sanottu tosikkomaiseksi ja hitaaksi. Nuoriso-ongelmia kuvaavien elokuvien lajityypissä se ei erään kriitikon mukaan kuitenkaan ole pahimpia sormi ojossa moralisoivia.
Wyomia Tyus
Wyomia Tyus (s. 29. elokuuta 1945 Griffin, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän oli ensimmäinen, joka pystyi uusimaan 100 metrin juoksun olympiavoittonsa; hän oli nopein Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968.
Tyus opiskeli Tennesseen yliopistossa ja osallistui vuoden 1964 kesäolympialaisiin 19-vuotiaana. Hän saavutti kultamitalinsa lisäksi hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavina vuosina hän voitti lukuisia kansallisia mestaruuksia juoksulajeissa ja kultamitalin Pan-Amerikan kisoissa. Vuonna 1968 hän osallistui jälleen olympialaisiin ja uusi olympiavoittonsa 100 metrillä. Tyus selviytyi myös 200 metrin loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Hän juoksi ankkuriosuuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja voitti kolmannen kultamitalinsa.
Tyus vetäytyi amatööriurheilusta vuoden 1968 olympialaisten jälkeen.
Sorrilan koulu
Sorrilan koulu on yksi Valkeakosken alakouluista. Se sijaitsee Valkeakosken keskustassa 4. kaupunginosan alueella. Sorrilan koulussa on luokat 1–6, minkä lisäksi lähellä sitä sijaitsee Sorrilan päiväkoti.
Sorrilan ja Sassin kouluilla  on sama rehtori, Esko Silvola. Järjestely on sen takia, että Sassin ja Sointulan kouluissa on vain kaksi ensimmäistä luokkaa, jonka jälkeen oppilaat siirtyvät opiskelemaan Sorrilan kouluun.
Sorrilan koulu on perustettu v. 1911 ja 12. marraskuuta 2011 vietettiin Sorrilan 100-vuotisjuhlaa.
Sorrilan koulun päärakennuksen purkaminen alkoi tammikuussa 2023 ja uusi päärakennus valmistuu vuonna 2025.
Rauli Mickelsson
Rauli Mickelsson (s. 1954) on turkulainen politiikan tutkija. Hän on sekä Tampereen yliopiston että Turun yliopiston valtio-opin dosentti. Mickelsson väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1999. Hän on tutkinut erityisesti poliittisia puolueita ja poliittisen osallistumisen muutosta. Hän on työskennellyt Turun yliopistossa vuodesta 1995, lukuun ottamatta vuosia 2009–2012, jolloin hän toimi Tampereen yliopistossa valtio-opin yliopistonlehtorina. Tällä hetkellä Mickelsson työskentelee Turun yliopistossa politiikan tutkimuksen laitoksella yliopisto-opettajana.
Muuta
Mickelsson on ollut vuodesta 1984 asti Vihreän liiton toiminnassa mukana. Vuonna 2021 Mickelssonille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki.
Antti-Teollisuus
Sepänliike Antti Isotalo (1952–1960)
Antti Isotalo ja Jouko Ranta perustivat 1952 puusepän- ja sepänverstaan silloisen Kuusjoen pitäjän Kuusjoenperälle. Yhtiö valmisti aluksi keittiökalusteita, ovia ja ikkunoiden pokia. Maatalouden koneellistumisen myötä tuotevalikoimaan lisättiin maatalouden koneet. Kuivurit ja lumilingot tuotiin markkinoille 1950-luvun loppupuolella.
A. Isotalon Konepaja (1961–1971)
Vuonna 1961 Sepänliike Antti Isotalo muutti nimekseen A. Isotalon Konepaja. 1960-luvulla tuotevalikoimiin tulivat mm. öljysäiliöt, siilot ja uudenaikaiset viljankuivurit. 1960-luvun lopulla yritys työllisti lähes 90 ihmistä.
Antti-Teollisuus Oy (1972–1999)
Vuonna 1972 yrityksen nimi muuttui jälleen ja syntyi Antti-Teollisuus Oy. Toimitusjohtajaksi nimitettiin Antti Isotalon pikkuveli Pentti Isotalo, joka oli tullut yritykseen töihin 17-vuotiaana vuonna 1963. Pentti Isotalosta tuli myös osakas yhtiöön, joka työllisti silloin sata henkilöä. Yritys keskittyi entistä enemmän kehittämään viljankuivauksen ja -käsittelyn koneita. 1970-luvulla tuotevalikoima kasvoi, kun se alkoi valmistaa Oy W. Rosenlew Ab:n Sampo-piikkiäkeitä ja Wihuri-Yhtymä Oy:n Teijo-kuivureita. Vuonna 1977 Antti-Teollisuus hankki Viurila-kuivureiden valmistusoikeuden. Uusia tuotantolaitoksia perustettiin muun muassa Rantasalmelle (Wiurila Oy:n tehdas) ja kuivureiden valmistamisesta tehtiin lisenssisopimuksia eri toimijoiden kanssa.
1980-luvun alussa tehtiin yritysostoja, muun muassa sikalakalusteiden valmistaja Trional Oy Turun läänin Koskelta ja huonekalutehdas Oripuu Oy Oripäästä. Vuonna 1984 Wiurila Oy osti yhtiön osakkeet Antti Isotalolta, yhtiön omistus siirtyi Pentti Isotalolle ja Wiurila Oy:stä tuli konsernin emoyhtiö. Vuonna 1989 Antti esitteli ensimmäisen logiikkakuivurinsa, jossa oli täyttö- ja tyhjennysautomatiikka.
1980-luvulla alkanut kasvu (Antti-Teollisuuden liikevaihto oli 1980-luvun lopussa yli 50 miljoonaa markkaa) ei jatkunut enää 1990-luvun lama-Suomessa. Uusiin tuotantolaitoksiin oli investoitu paljon, kun kysyntä hiipui. Vuonna 1992, syvimmän laman aikaan, Antti-Teollisuus teki rohkeita strategisia ratkaisuja: se osti tanskalaisten omistukseen päätyneen kilpailijansa Jaakko-Tehtaiden kuivurin valmistus- ja myyntioikeudet, panosti teollisuusmyyntiin (erityisesti elintarvike- ja rehuteollisuuteen) ja alkoi valmistaa ovia laivan hytteihin ja wc:eihin. Kuivuriviennin osuus alkoi kasvaa. Vuonna 1996 Antti-Teollisuus Oy alkoi viedä kuivureita, kuivuriuuneja ja viljankäsittelylaitteita Puolaan solmittuaan yhteistyösopimuksen sikäläisen Pinus-Term -yhtiön kanssa. Viennin osuus oli noin kolmasosa liikevaihdosta ja tärkeimmät vientialueet olivat maataloustuotantoaan rationalisoineet Venäjä, Baltia ja Itä-Eurooppa.
Pentti Isotalon kausi toimitusjohtajana päättyi vuonna 1993, kun hän siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi, jossa hän vaikutti vuoteen 2009 asti.
Vuonna 1999 Pentti Isotalon 29-vuotias poika Kalle Isotalo siirtyi perheyrityksen johtoon. Samana vuonna Pentti Isotalosta tuli teollisuusneuvos. Yritys alkoi valmistaa hyttien ovia. Masa Yardsille toimitettiin 4000 ovea Voyager of Seas -alukseen.
Antti-Teollisuus (2000–2009)
Vuonna 2000 Antti-Teollisuus toi Suomen markkinoille uuden kuivurityypin, alipainekuivurin, jollaista ei aiemmin oltu voitu valmistaa paloturvallisuusmääräysten vuoksi, vaikka ne Keski-Euroopassa olivat olleetkin yleisiä. Se esitteli myös Logicontrol-ohjauskeskuksen, jonka avulla kuivuria pystyi käyttämään etänä. Käyttäjä voi esimerkiksi "soittaa" kuivurille, joka antaa tilannetiedot ja säätää asetuksia kännykällä.
Vuonna 2005 yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos. Omistajiksi tulivat Pentti Isotalon lapset Kaisa, Kalle ja Karoliina Isotalo.
Antti-Teollisuus kuului vuonna 2009 Salon suurimpiin työnantajiin.
Antti Teollisuus (2010–)
2010-luvun alussa yritys valmisti ovet noin puoleen kaikista Euroopassa tehdyistä risteilijäaluksista.
Vuonna 2015 Antti-Teollisuus lanseerasi uuden tuotteen, alipaineisen biouunin, jolla viljaa saattoi kuivata bioenergian voimin.
Vuonna 2017 yhtiöllä oli 134 työntekijää ja sen liikevaihto oli 18 miljoonaa euroa, josta kaksi kolmannesta tuli viljan kuivureista.
Vuonna 2018 Antti-Teollisuuden päätuotteet olivat viljankuivurit ja paloturvallisia ovia risteilyalusten hytteihin. Yritys oli valmistanut historiansa aikana 250 000 ovea 300 alukseen.
Tuotteet
Antti-Teollisuus valmistaa sekä Viljankäsittely- että Marine-liiketoiminnan tuotteet, laivojen ovet, kuumasinkityistä ohutlevyistä. Osien valmistuksessa voidaan käyttää samoja koneita.
Viljankäsittely
Antti-Teollisuuden viljankäsittelytuotteisiin kuuluu muun muassa kuivureita, säätö- ja valvonta-automaatiota, kuljettimia ja elevaattoreita.
Yhtiö valmistaa uuneja sekä yli- että alipaineisina. Vuodesta 2014 lähtien yhtiö on valmistanut myös biouuneja, joiden polttoaineeksi käy muun muassa hake, turve, pelletti, briketti, energiavilja tai jäte.
Antti Marine
Hyttien ovien tulee olla sekä äänieristettyjä että paloturvallisia eli ilmatiiviitä ja kuumuutta kestäviä. Suureen risteilijään tarvitaan noin 4000 ovea.
Laivanovet ja muut laivoihin tehtävät tuotteet käyttävät Antti Marine -brändiä. Laivan hyttien lisäksi ovia tehdään myös wc:eihin, julkisiin tiloihin ja huolto- ja palvelutiloihin.
Sevastopol-Belbekin lentoasema
Sevastopol-Belbekin lentoasema eli Sevastopolin lentoasema tai Belbekin lentoasema on Ukrainan Krimin niemimaalla Sevastopolin kaupunkipiirin alueella sijaitseva, kansainvälisiin lentoihin hyväksytty lentoasema. Siviililentotoiminta tällä alkujaan vuonna 1941 sotilaskenttänä käyttöön otetulla lentoasemalla alkoi vuonna 2002 ja jatkui vuoteen 2007 saakka.
Muutaman vuoden tauon jälkeen siviililentoliikenne kentälle käynnistettiin jälleen vuonna 2010 kausiluontoisesti. Reittilentoja kentälle on lähinnä kesän turistikauden aikana (huhtikuun loppupuolelta lähtien), jolloin esimerkiksi Dniproavia lentää sinne Borispolista, Kiovan naapurista. Kenttä toimi ainakin aiemmin Sevastopol-Avia (Севастополь-Авиа) lentoyhtiön kotikenttä.
Lentoasema sijaitsee linnuntietä runsas 10 kilometriä pohjoiskoilliseen Sevastopolin ydinkeskustasta, maanteitse matka on noin kolminkertainen.
Belbekin sotilastukikohta
thumb|left|Kaksipaikkainen [[Suhoi Su-30|Suhoi Su-30M2 kesän 2017 harjoituslentojen aikaan.]] thumb|250px|Ukrainan asevoimien [[Mikojan MiG-29 -hävittäjiä Sevastopol-Belbekin lentoasemalla.]] Sevastopolin Belbekin lentoasemaa käytetään myös sotilaallisiin tarkoituksiin. Ennen Venäjän keväällä 2014 alkanutta Krimin miehitystä sinne oli sijoittunut Ukrainan ilmavoimien 204. taktisen lentoprikaatin lentotukikohta.
Helmikuun 28. päivänä 2014 uutisoitiin, että sotilasvarustein aseistautuneet, mutta ilman joukko-osastojen tunnuksia liikkuneet ja panssaroitujen henkilökuljetusajoneuvojen tukemat venäläisjoukot (tai venäläismieliset joukot) piirittivät ja valtasivat lentoaseman pyrkien estämään ukrainalaisten hävittäjälentokoneiden lentoaseman käytön.
Pälvisilsa
Pälvisilsa (ihmislääketieteessä myös Tinea capitis) on ihon zoonoosi sieni-infektiosairaus.
Eläimillä
Eläimillä pälvisilsaa aiheuttaa Trichophyton verrucosum -sieni. Pälvisilsaa esiintyy pääasiassa naudoilla mutta myös muilla koti- ja lemmikkieläinlajeilla maailmanlaajuisesti.
Eläimillä pälvisilsa ilmenee pyöreinä ja karvattomina läikkinä, jotka suurenevat ajan myötä. Läikkiä esiintyy erityisesti päässä ja kaulalla. Oireet esiintyvät voimakkaimpina nuorilla eläimillä. Pälvisilsa ei aiheuta kutinaa, mutta oireileviin kohtiin voi kehittyä kutiavia sekundaaritauteja. Eläinten pälvisilsaa hoidetaan lääkepesuaineilla.
Ihmisillä
Ihmisillä pälvisilsaa (Tinea capitis) aiheuttavat useat eri sienilajit. Sitä esiintyy yleisimmin lapsilla. Ihmisen pälvisilsa aiheuttaa hilsettä ja punoitusta päänahkaan ja sieni-infektioon voi liittyä sekundaarinen bakteeri-infektio. Ihmisen pälvisilsaa hoidetaan sienilääkkeillä ja mahdollisesti antibiooteilla.
Itäminen, leviäminen, ennaltaehkäisy
Pälvisilsan itämisaika on kolmesta kuuteen viikkoa.
Pälvisilsa leviää sekä suorana että epäsuorana kosketustartuntana ja suljetuissa tiloissa jopa ilmassa pölyn mukana. Sieni-itiöt voivat säilyä ihanteellisissa olosuhteissa (alle 10 C lämpötila, kuivassa) jopa kymmenen vuotta. Nauta voi levittää tautia useita kuukausia oireiden häviämisen jälkeen. Terve ja tautia vastaan rokotettu eläin voi levittää itiöitä karvoissaan ja eläintilalla tauti voi puhjeta pitkänkin ajan jälkeen uudestaan.
Eläimille on kehitetty pälvisilsarokote, joka sarjassa annettuna antaa elinikäisen immuniteetin tautia vastaan.
Lähteet
Ringworm
Jousihartsi
pienoiskuva|Kolofonikakkua, joka on valmistettu viulun ja alttoviulun jousia varten, voidaan käyttää myös elektroniikan [[juottaminen|tinajuotosten tekemisessä juoksuttimena.]]
Jousihartsi tai pelkkä hartsi on kovetettua pihkaa. Se tunnetaan myös nimillä kolofoni, tai joskus soittimen mukaan viulu-, sello- tai kontrabassohartsi. Sitä hangataan viulujen, alttoviulujen, sellojen ja kontrabassojen jousiin kitkan lisäämiseksi, jolloin ääni syntyy helpommin. Hartsin kovuus riippuu soittimesta, jonka jouselle se on tarkoitettu.
Vuohinen
thumb|Ajellut hevosen takavuohiset. Vasemmassa jalassa [[merkki (hevonen)|vuohissukka.]]
Vuohinen on hevosen, muiden suurten eläinten ja joskus koirien jalan metakarpofalangiaali- (MCPJ) ja metatarsofalangiaalinivel (MTPJ). Sen muodostavat kolmannet metakarpaali- (etujalka) tai metatarsaaliluut (takajalka). Parilliset proksimaaliset sesamoidiluut niveltyvät kolmansien metakarpaali/-tarsaaliluiden kämmen- tai jalkapöytäluiden distaalipinnalle ja kiinnittyvät jäykästi proksimaalisen sormi-/varvasluun reunaan.
Vuohinen on sarananivel (ginglymus), joka taipuu eteen- ja taaksepäin muttei kierry, adduktoidu tai abduktoidu.
Vuohista kutsutaan joskus "nilkaksi", mutta tämä nimitys on virheellinen, koska vuohisnivel vastaa ihmisen rystystä tai jalan päkiää.
Vuohiskarvoilla tarkoitetaan hevosen vuohisessa ja jalan alaosassa kasvavaa muuta karvapeitettä pidempää karvaa.
Rami Louke
Rami Louke (s. 20. lokakuuta 1978 Vaasa) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta kykeni pelaamaan myös keskellä.
Louke on Vaasan Palloseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa seuran edustusjoukkueessa 2. toukokuuta 1998 vierasottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Pääsarjatasolla hänelle kertyi 19 ottelua ilman maaleja 1998–2000. Kahden myöhemmän kauden loppupuolet Louke vietti lainalla Ykkösessä pelanneen Närpes Kraftin riveissä.
Kaudeksi 2001 Louke siirtyi pysyvästi sarjatasoa alemmaksi FF Jaroon. Alkukaudesta tullut vaikea jalkapöydän murtuma uusiutui kauden kynnyksellä ja leikkauksesta toipuminen kesti pitkälle alkusyksyyn. Hän palasi joukkueen mukaan loppukaudesta ja auttoi Jaroa nousemaan Veikkausliigaan tekemällä liigakarsinnoissa hattutempun Turun Palloseuraa vastaan ja maalin molemmissa osaotteluissa FC Jokereita vastaan.
Louke palasi pääsarjatasolle Vaasan Palloseuran riveihin, mutta kausi oli pettymys VPS:n sijoittuessa yhdennelletoista sijalle ja pudoten Ykköseen. Seuraavan kahden vuoden aikana hän pelasi hajanaisesti nilkkavamman ja katkenneen polven eturistisiteen johdosta. Kausi 2005 oli Loukelle menestyksekäs VPS:n noustua Veikkausliigaan ja hänen itsensä ollessa Ykkösen paras maalintekijä 16 maalillaan yhdessä Dawda Bah’n kanssa. Louke jakoi myös Veikkauspörssin voiton Roni Porokaran kanssa.
Kausi 2006 jäi Loukelta väliin kokonaan munuaissairauden diagnoosin johdosta. Seuraavalla kaudella hän palasi lyhyeksi aikaa VPS:n mukaan, lopettaen kuitenkin pian uransa huipputasolla lääkityksen tehdessä pelaamisen mahdottomaksi. Vuonna 2009 Louke esiintyi vielä Kakkosessa pelanneen Vasa IFK:n riveissä, mutta loukkaantumisten johdosta hänen kautensa rajoittui esiintymisiin vaihtopenkiltä ja kausi jäi Louken viimeiseksi valtakunnallisissa sarjoissa.
Sointulan koulu
Sointulan koulu on Valkeakosken Sointulassa sijaitseva alakoulu, joka sisältää esikoulun ja luokat 1–2. Käytyään kaksi ensimmäistä vuosiluokkaa Sointulan koulussa, oppilaat siirtyvät Sorrilan kouluun.
Sorrilassa sijaitsee myös Sorrilan päiväkoti.
HMS Ocean (1805)
HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus luokiteltiin 1. tammikuuta 1817 ensimmäisen luokan linjalaivaksi.
Valmistus
Sir John Henslow'n suunnittelema alus tilattiin 4. toukokuuta 1797 Woolwichin telakalta, jossa sen vastaavana mestarina oli John Tovery heinäkuuhun 1801 ja sen jälkeen Edward Sison. Suunnitelma hyväksyttiin 21. kesäkuuta 1797, jolloin se siirrettiin omaksi luokakseen Dreadnought-luokasta. Köli laskettiin 1. lokakuuta 1792. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1805 ja valmistui takiloitavaksi ja varustettavaksi jo 10. joulukuuta 1801. Valmistuskustannukset olivat 90 076 puntaa sisältäen varustamisen.
Palvelus
Marraskuussa 1805 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Francis Pender, jonka alaisuudessa se lähti 1806 Välimerelle. Vuonna 1807 alus oli Välimerellä Collingwoodin lippulaivana päällikkönään Richard Thomas. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1809.
Alus oli tammikuusta 1811 huhtikuuhun 1812 Plymouthissa telakalla, jossa sille tehtiin pienehköjä korjauksia ja varustettiin. Telakoinnin kustannukset olivat 49 622 puntaa. Alus palautettiin palvelukseen tammikuussa 1812 päällikkönään Robert Plampin ja lähti Välimerelle 17. huhtikuuta. Se poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1814 ja siirrettiin reserviin Plymouthissa.
Alus luokiteltiin 1817 ensimmäisen luokan linjalaivaksi. Se muutettiin 1841 emälaivaksi ja romutettiin 1875. Aluksen keulakuva on museoitu Queensboroughiin Kentiin.
Hr. Ms. Harlingen (M854)
Hr. Ms. Harlingen (runkonumero M854) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Alkmaar-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus
Alus tilattiin Van der Giessen de Noord telakalta Alblasserdamista. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1983 ja valmistui 12. huhtikuuta 1984.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin Latvialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Imanta runkonumerolla M-04.
Carlo Lievore
250px|pienoiskuva|Carlo Lievore Carlo Lievore (10. marraskuuta 1937 Carrè, Vicenza, Italia – 9. lokakuuta 2002 Torino, Italia ) oli italialainen yleisurheilija. Hän piti 1960-luvulla keihäänheiton maailmanennätystä hallussaan kolmen vuoden ajan.
Lievore sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 keihäänheitossa 11:nneksi tuloksella 68,88 m, Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kuudenneksi tuloksella 76,25 m sekä Budapestin EM-kilpailuissa 1966 12:nneksi tuloksella 72,06 m. Olympialaisissa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Roomassa 1960. Italian mestaruuden hän voitti vuosina 1957, 1959, 1960, 1961, 1964 ja 1969.
Carlo Lievore paransi Italian ennätystä viidesti. Syyskuussa 1957 hän heitti Bolognassa maansa ennätyksen 74,00 m ja huhtikuussa 1958 Padovassa 74,98 m. Jälkimmäisessä kilpailussa hänen veljensä Giovanni Lievore paransi Italian ennätystä kolmasti ja voitti kilpailun tuloksella 79,98 m. Carlo Lievore otti ennätyksen takaisin heittämällä heinäkuussa 1960 Moskovassa tuloksen 81,14 m ylittäen 80 metrin rajan toisena italialaisena veljensä jälkeen. Neljä viikkoa myöhemmin Schiossa hän paransi ennätyksen lukemiin 83,60 m. Milanossa 1. kesäkuuta 1961 hän heitti maailmanennätyksen 86,74 m. Vasta heinäkuussa 1964 norjalainen Terje Pedersen heitti pidemmälle. Italian ennätyksenä Lievoren tulos säilyi kesäkuuhun 1983, jolloin Agostino Ghesini heitti yli 89-metrisen heiton. Vielä vuonna 1962 Lievore heitti tuloksen 83,65 m ja oli tuon vuoden maailmantilastossa kolmas kahden neuvostoliittolaisen takana.
2000-kymmenluku
2000-kymmenluku on epätäsmällinen ilmaus, joka voi viitata joko 2000-vuosikymmeneen tai 2010-lukuun.
Sassin koulu
Sassin varhaiskasvatusyksikkö ja koulu on Valkeakosken 12. kaupunginosassa, Raikkaan ja Sassin rajalla sijaitseva koulurakennus. Se sisältää päiväkodin, esikoulun ja kaksi ensimmäistä vuosiluokkaa. Toisen luokan jälkeen oppilaat siirtyvät Sorrilan kouluun.
2000-kymmenluku
Kielitoimisto suosittelee nimitystä kymmenluku käytettäväksi vuonna 2010 alkaneesta vuosikymmenestä. 2000-vuosikymmentä sen sijaan voidaan nimittää ensikymmen- tai alkukymmenluvuksi.
Roque Máspoli
Roque Gastón Máspoli Arbelvide (12. lokakuuta 1917 – 22. helmikuuta 2004) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja vuoden 1950 maailmanmestari. Hän torjui Uruguayn mestaruuteen vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden finaalissa Brasiliaa vastaan Estadio Maracanalla. Tätä Brasilian häpeäottelua kutsutaan Maracanaçoksi eli Maracanan iskuksi.
Pelaajaura
Montevideossa syntynyt Máspoli aloitti jalkapallouransa paikallisessa Club Nacional de Footballissa. Hän teki pääsarjadebyyttinsä vuonna 1939 Liverpool de Montevideon riveissä. Yhden Liverpool-kauden jälkeen Máspoli siirtyi Club Atlético Peñarolin riveihin, jossa hän pelasi koko uransa loppuun, aina vuoteen 1955 asti. Hän voitti jalkapallon maailmanmestaruuden vuonna 1950 Uruguayn riveissä.
Valmentajaura
1980-luvulla Máspoli toimi Uruguayn jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 1997 hänet nimettiin uudestaan samaan toimeen ja näin hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin maajoukkuevalmentaja 80-vuotiaana.
Yksityiselämä
Huolimatta Máspolin menestyksekkäästä urasta maajoukkueen maalivahtina ja Peñarolin valmentajana, hänellä ei usein edes ollut sähköä omassa vaatimattomassa Montevideon asunnossaan. Hän ei ikinä saanut paljoa rahaa, mutta mainetta hänellä oli sitäkin enemmän.
Muuta
Máspoli pukeutui aina otteluissa mustaan tai ruskeaan peliasuun. Vuonna 2002 hän kertoi, että tämä johtui siitä, että huomaamattoman väriin pukeutuneena vastustajan hyökkääjät eivät huomaisi häntä ja näin heidän olisi vaikeampi tehdä maali. Omien sanojensa mukaan hän torjui kuuluisassa MM-finaalissa ainakin yhden laukauksen näin.
Bahianaratti
Bahianaratti (Brotogeris tirica) on Brasilian itärannikolla kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji. Johann Friedrich Gmelin kuvaili sen holotyypin Brasiliasta vuonna 1788.
Janne Niska
Janne Niska (10. maaliskuuta 1975 – 27. helmikuuta 2014 ) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Pekkaniska Oy:n hallituksen puheenjohtaja ja omistaja. Lisäksi hän oli Janneniska Oy:n ja JN Windpower Servicesin perustaja, hallituksen puheenjohtaja ja omistaja. Janne Niska oli Pekkaniska Oy:n perustajan Pekka Niskan poika. Hänen menehdyttyään 38-vuotiaana omaisuuden perivät testamentin perusteella yhdeksän työtoveria.
Roland Stoltz (1931 syntynyt jääkiekkoilija)
thumb|Roland Stoltz Frank Roland Stoltz (1. elokuuta 1931 – 19. helmikuuta 2001) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka edusti Ruotsin jääkiekkomaajoukkuetta 218 kertaa. Hänen pääsarjauransa kesti 1949–1970 ja sen kuluessa hänen seurojaan Ruotsissa olivat Atlas Diesels IF ja Djurgårdens IF. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi kiekkokommentaattorina.
1950- ja 1960-lukujen johtaviin ruotsalaispelaajiin lukeutuva Roland Stoltz oli tunnettu puolustajaparista, jonka toinen osapuoli oli Lasse Björn. Hänen vahvuuksiaan olivat kehittynyt pelisilmä ja korkeatasoinen taktinen osaaminen.
Djurgårdens IF on jäädyttänyt Stoltzin pelinumeron 2.
Arthur Kempel
Arthur Kempel (2. elokuuta 1945 – 3. maaliskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiosäveltäjä. Hän työskenteli elokuvien ja television parissa vuodesta 1981 lähtien. Kempelin sävellyksiä kuultiin muun muassa elokuvissa Kuoleman kilpajuoksu, Erakon armoilla, Kaksoisisku ja Hyytävät hetket. Televisiossa hänen sävellyksiään kuultiin sarjoissa Viinitila Falcon Crest, Matlock, Tiny Toons ja Diagnoosi: Murha. Kempel sai vuonna 1992 Emmy-ehdokkuuden televisioelokuvan Fire in the Dark musiikista.
Lentiira (järvi)
Lentiira on keskikokoinen karu erämaajärvi Sotkamon reitillä Kuhmon pohjoisosassa. Sen vedet laskevat etelään Iivantiiran kautta Lentua-järveen. Nämä muodostavatkin hyvän vesiretkeilykohteen. Tervareitti-niminen veneilyreitti alkaa Lentiiralta.
Pitch Black (albumi)
Pitch Black on metalliyhtye Riffteran vuonna 2015 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi Suomen virallisella listalla sijalle 37, sekä Rumban Albumilistalla sijalle 10. Ruotsalaisen Soilwork-yhtyeen keulahahmo Björn "Speed" Strid on mukana levyn kappaleella "Rotten to the Core".
Kappaleet
Sanoitukset: Janne Hietala
Narodytši
Narodytši on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Žytomyrin alueen koillisosissa, lähimmillään noin 26 kilometriä Valko-Venäjän Homelin alueen ja valtakunnanrajan lounaispuolella. Taajama sijaitsee linnuntietä noin 110 kilometriä Žytomyristä pohjoiseen ja 132 kilometriä Kiovasta luoteeseen.
Taajama on heinäkuusta 2020 lähtien ollut osa Korostenin piiriä. Aiemmin se toimi pienemmän Narodytšin piirin hallintokeskuksena. Vuoden 2011 alussa taajaman asukasluvuksi arvioitiin 2 585, ja koko piirissä asui 9 656 henkeä. Piiri saastui erityisesti itäosiltaan pahoin (luokitus osin jopa suljetuksi vyöhykeeksi) kevään 1986 Tšernobylin ydinonnettomuuden seurauksena, ja väestöä evakuoitiin ja osin asutettiin uudelleen muualle.
Epolettiaratti
Epolettiaratti (Brotogeris jugularis) on amerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö ulottuu Meksikon lounaisosista läpi Keski-Amerikan aina Kolumbian itäosiin ja Venezuelan länsiosiin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Bondasta Santa Martasta Kolumbiasta 1776.
Guybrush Threepwood
Guybrush Threepwood on Ron Gilbertin ja Brett Barretin luoman ja LucasArtsin tuottaman Monkey Island -seikkailupelisarjan päähenkilö.
Guybrush esiintyi ensimmäisen kerran Monkey Island -pelisarjan ensimmäisessä osassa, The Secret of Monkey Islandissa. Siinä hahmo kuvataan outona teininä, jonka suurin toive oli tulla merirosvoksi. Guybrush Threepwoodin päävihollinen läpi pelisarjan on ollut epäkuollut merirosvo LeChuck.
Hahmon synty
Etunimi Guybrush syntyi pelin kehityksen ollessa jo pitkällä. Kun päähenkilön sprite valmistettiin Deluxe Paint -ohjelmalla, se tallennettiin nimellä "guy" (= jätkä), jolloin sen perään liimautui tiedostotyyppi ".brush" luoden kokonaisuuden "guy.brush". Sukunimi Threepwood oli Dave Grossmanin roolipelihahmon nimi. Nimi on peräisin P. G. Wodehousen hahmoista Galahad Threepwood ja Clarence Threepwood, Emsworthin yhdeksäs jaarli. Jatkuvana vitsinä pelisarjan sivuhenkilöt lausuvat Guybrush Threepwoodin epätavallisen nimen väärin joko tahallaan tai vahingossa. Virhelausuntoja ovat mm. "Gibberish Driftwood", "Guybrush Nosehair" ja "Gorbush Threekwood".
Luonne
Vaikka lähikuvissa Guybrush näyttää perinteiseltä komealta nuorukaiselta, on hän luonteeltaan vain teini-ikäinen pojankloppi, jolta löytyy rohkeutta, älykkyyttä ja charmia vain nimeksi. Hänen paras taitonsa on kyky pidättää hengitystä jopa kymmenen minuutin ajan, eikä hänen tulevaisuutensa merirosvouralla näytä kovinkaan todennäköiseltä. Hänellä on kuitenkin myös peräänantamaton luonne, ja itsepäisesti hän yrittää suorittaa kolme merirosvoksi pääsemisen koetta.
Guybrush lähes paljastaa olevansa yhdeksäntoistavuotias sarjan toisessa osassa, mutta valehtelee olevansa kahdenkymmenenyhden. Tämän perusteella hän olisi ollut kahdeksantoista sarjan ensimmäisessä osassa. Sarjan kolmannessa osassa kerrotaan hänen olevan kahdenkymmenen, mutta tämä aiheuttaa ristiriidan, sillä hän kertoo olleensa viisi vuotta LeChuckin vankina.
Sarjan kolmannessa ja neljännessä osassa Guybrush mainitsee käsittämättömän posliinikammonsa. Tämä fobia saattaa olla humoristinen anekdootti Indiana Jonesin käärmepelosta. Joidenkin mielestä tämä fobia juontaa juurensa pelisarjan ensimmäiseen osaan, jossa Guybrush ja LeChuck taistelevat.
Perintö
Monkey Island -fanit vertailevat keskenään Guybrushia ja Space Quest -pelien Roger Wilcoa. Molemmat ovat hyväätarkoittavia mutta hieman sumeaälyisiä hahmoja, jotka saavuttavat epätodennäköisiä sankaritekoja todennäköisesti vahingossa.
Kun sarjan neljännessä osassa Guybrush yrittää juoda tölkillisen grogia, Elaine huudahtaa "Guybrush Ulysses Threepwood!". Täten voi olettaa että "Ulysses" on hahmon toinen nimi.
Jotkut fanit uskovat, että Will Turner, vastentahtoinen merirosvo elokuvassa Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous perustuisi Guybrush Threepwoodin hahmoon. Väite saattaa olla totta, sillä Ron Gilbert on myöntänyt että Disneylandin huvilaite Pirates of the Caribbean oli inspiraation lähde Monkey Island -pelisarjalle.
LucasArtsin pelissä Indiana Jones and the Infernal Machine huijauskoodi "makemeapirate" muuntaa Indiana Jonesin kolmiulotteiseksi Guybrush Threepwoodiksi. Tämän lisäksi sinkoa käytettäessä sen ammus korvautuu kumikanalla, ja trooppiset rummut soivat taustalla kunnes kumikana räjähtää. Gyubrushin hahmomalli on käytössä myös pelissä Star Wars: The Force Unleashed II.
Aiheesta muualla
Monkey Island
East Ham
thumb|200px|Church of Saint Mary Magdalene -kirkko East Ham on yksi Lontoon kaupunginosista, joka on kuulunut vuodesta 1968 Newhamin kaupunkipiiriin. Vuosina 1904–1965 East Ham oli itsenäinen piirikunta.
East Hamin alue on Lontoon itäistä esikaupunkialuetta. East Hamin metroasema sijaitsee kaupunginosassa.
East Ham oli pitkään maanviljelyaluetta, sen metsissä pidettiin sikoja ja suoniittyjä käytettiin laitumina. Perunanviljely oli kaupallisesti tärkeää 1700-luvulta alkaen. 1870-luvulla perustettiin kaasu- ja koksilaitos, josta tuli seudun suuri työnantaja. Toinen merkittävä teollisuudenala oli laivanrakennus.
Anu Nieminen
Anu Kristiina Nieminen (o.s. Weckström, s. 16. joulukuuta 1977 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut sulkapalloilija, joka oli vuosia lajissaan Suomen paras. Hän muutti syksyllä 1996 Tanskaan, Kööpenhaminaan, jossa hän asui ja harjoitteli. Niemisen valmentajana toimi noin kymmenen vuoden ajan Mikael Kjeldsen. Keväällä 2007 Nieminen vaihtoi valmentajaa, uusi valmentaja oli tanskalainen Nadja Lyduch.
Suomenmestaruuksia Niemisellä on kaksinpelistä 12, nelinpelistä 7 ja sekanelinpelistä 3 kappaletta. Maailmanlistalla Nieminen on parhaimmillaan ollut kaksinpelissä sijalla 13 ja nelinpelissä 16:ntena. Hänen vahvin haastajansa Suomessa on ollut pitkään sisarensa Nina Weckström. Nieminen on naimisissa tennispelaaja Jarkko Niemisen kanssa.
Olympialaisiin Nieminen on osallistunut neljästi ja voittanut niissä vuonna 2012 meksikolaisen Victoria Monteron. Sydneyssä 2000 ja Pekingissä 2008 hän selviytyi suoraan toiselle kierrokselle.
Nieminen on toiminut vuoden 2018 alusta alkaen Suomen Sulkapalloliiton päätoimisena päävalmentajana.
Anu Niemisen puoliso on menestynyt tennispelaaja Jarkko Nieminen. Heillä on kaksi lasta.
Pohjalainen
200px|right|thumb|Pohjalaisen vanha logo. Pohjalainen (aiemmin Waasa (1903), Vaasa (1903 –1984)) oli vuonna 1903 perustettu, Vaasassa ilmestynyt seitsenpäiväinen sanomalehti. Pohjalaisen levikkialue käsitti ensisijaisesti Merenkurkun rannikolla sijaitsevan Pohjanmaan nykymaakunnan suomenkieliset alueet.
Lehti toimi Kansallisen Kokoomuksen äänenkannattajana vuosina 1918–1991, minkä jälkeen se oli sitoutumaton. Pohjalaiseksi Vaasa-lehti muutti nimensä vuonna 1984. Se siirtyi tabloidiformaattiin maaliskuussa 2018. Vuonna 2018 Pohjalaisen levikki oli noin 17 000. Lukijoita lehdellä oli noin 45 000, ja sen kokonaistavoittavuus on 99 000. Lehden päätoimitus oli Vaasassa ja aluetoimitukset Kauhavalla sekä Suupohjassa Kauhajoella.
Vuonna 2019 sanomalehdet Ilkka ja Pohjalainen yhdistettiin yhdeksi lehdeksi. Uusi lehti aloitti nimellä Ilkka-Pohjalainen ja ilmestyi ensimmäisen kerran 30. tammikuuta 2020.
Lehden historiaa
Vaasan ja Pohjalaisen historian päätoimittajista muistetaan erityisesti Jaakko Ikola eli legendaarinen ”Vaasan Jaakkoo”, joka aloitti työnsä Vaasa-lehdessä 1918, nousi kuutisen vuotta myöhemmin päätoimittajaksi ja jatkoi sen jälkeen vielä toisena toimittajana 1950-luvun alkuun asti. Pitkäaikaisin päätoimittaja, vuonna 1951 aloittanut Ilmari Laukkonen, puolestaan luotsasi lehteä miltei 30 vuoden ajan. Hän kirjoitti myös lehden ensimmäisen, vuoteen 1978 ulottuvan yrityshistorian Vaasa aikansa kuvastimena 1–2.
Nimenmuutoksen jälkeen 1984–
Syyskuun 14. päivänä 1984 ilmestyi ensimmäinen Pohjalainen, kun Vaasa otti käyttöön uuden nimen. Samoihin aikoihin sijoittajaryhmä keulakuvinaan Taito Tuunanen ja Kai Mäkelä aloitti lehteä julkaisseen Vaasa Oy:n nurkanvaltauksen, joka päättyi maakuntalehtien pelastamiseksi syntyneen Pro Lehdistön väliintuloon. Vuoden 1990 lopussa Vaasa Oy kuitenkin fuusioitui Aamulehti-yhtymään.
Ilkka-Yhtymän omistuksessa 1992–2020
Pohjalainen siirtyi Aamulehti-yhtiöltä Ilkka-Yhtymän (tuolloin Ilkka Oy) omistukseen vuonna 1992, kun Aamulehti-yhtiö myi Vaasa Oy:n osakkeet sille. Viimeisinä vuosina lehteä julkaisi Ilkka-Yhtymän tytäryhtiö I-Mediat Oy. Pohjalaisen lisäksi I-Mediat julkaisi myös toista maakuntalehteä eli ykkösbrändiään Ilkkaa, viittä paikallislehteä sekä kahta kaupunkilehteä.
Sarawakin onkalo
Sarawakin onkalo oli ainakin vuoden 1997 tiedon mukaan maailman laajin yksittäinen luola. Se sijaitsee Gunung Mulun kansallispuistossa Itä-Malesiassa Brunein rajan lähellä.
Pituutta luolalla on 700 metriä, leveyttä 400 metriä ja korkeutta 100 metriä. Tilavuus on 28 miljoonaa kuutiometriä.
Elämälle kiitos
Elämälle kiitos voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sarawakin onkalo
Onkalo kuuluu Mulu-luolastoon, jossa on useita saman suuruusluokan luolia. Se on syntynyt kun hapan sadevesi on uurtanut kalkkikiveä.
Sarawakin onkalon löysi vuonna 1980 Andy Eavisin johtama tutkimusretkikunta.
Submediantti
Submediantti eli alamediantti tarkoittaa sävelasteikossa VI asteen säveltä, eli alenevassa skaalassa toonikan ja dominantin puoliväliin sijoittuvaa säveltä. Subdominanttia vastaa duurissa solmisaatiotavu la ja mollissa fa.
Mukul Roy
Mukul Roy (s. 17. huhtikuuta 1954 Kanchrapara, Länsi-Bengali) on intialainen poliitikko, joka toimi maansa parlamentin ylähuoneen jäsenenä, edustamassa Länsi-Bengalin osavaltiota vuosina 2012–2017. Hän joutui eroamaan virastaan ja All India Trinamool Congress -puolueen jäsenyydestä vuonna 2017 mentyään tapaamiseen Intian kansanpuolueen Arun Jaitleyn kanssa.
Roy on toiminut All India Trinamool Congressin pääsihteerinä. Hän oli Manmohan Singhin hallituksessa merenkulkuministerinä keväästä 2009 maaliskuuhun 2012. Kun rautatieministeri Mamata Banerjee erosi virastaan siirtyäkseen Länsi-Bengalin pääministeriksi, Roy hoiti vuoden 2011 toukokuusta heinäkuuhun myös rautatieministerin virkaa. Rautatieministeriksi valittiin tämän jälkeen saman puolueen poliitikko Dinesh Trivedi, joka erosi tehtävästään maaliskuussa 2012. Trivedi joutui eroamaan matkustajalippujen hintojen korotuksen sisältäneen rautatiebudjetin julkaisemisen jälkeen. Trivedin edustaman puolueen puheenjohtaja, Mamata Banerjee, vastusti korotusta. Trivedi erosi 18. maaliskuuta ja Roy vannoi valan kaksi päivää myöhemmin.
Rahonavis
Rahonavis oli lintumainen, dromaeosaureihin kuulunut teropodisuku. Se oli lihansyöjä ja mahdollisesti lentokykyinen. Rahonavis eli 71–66 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella Maastricht-vaiheella. Rahonaviksen fossiileja on löydetty Madagaskarilta.
Nimi
Rahonavis tarkoittaa ”uhkaa pilvilinnusta”. Nimi on yhdistelmä malagassin kielen sanasta ”rahona”, joka voi tarkoittaa pilveä tai uhkaa, mutta tässä tapauksessa pilveä ja uhkaa ja latinan kielen sanasta ”avis”, joka tarkoittaa lintua. Lajiepiteetti ostromi on annettu John Ostromin kunniaksi, joka laittoi uutta eloa Thomas Henry Huxleyn paljon parjattuun teoriaan siitä, että linnut kehittyivät dinosauruksista.
Rahonavikselle annettiin alun perin nimeksi Rahona, mutta kesti vain 21 päivää, kunnes nimeäjät tajusivat, että nimi oli jo annettu eräälle koiperhoselle vuonna 1975. Kuitenkin, yhdistämällä ovelasti sanan ”Rahona” (malagassiksi uhka) ja sanan ”avis” (latinaksi lintu), he löysivät tien nimeämiskysymyksen ympäri ja onnistuivat täydellisesti kuvaamaan nimessä dinosauruksen molemmat ominaisuudet: sen kyvyn lentää ja oletetusti sitkeät saalistustavat, melko vaatimattomasta koosta huolimatta.
Koko ja ulkonäkö
Rahonaviksen pituus oli 70 senttimetriä ja paino yksi kilogramma. Sillä oli sekä dinosauruksen että linnun piirteitä. Vaikka Rahonaviksen on joskus kuviteltu olleen lintu, on mahdollista, että se oli enemmän dromaeosaurin kaltainen. Jotkut pitävät Rahonavista lentokykyisenä, todisteena pitkistä eturaajoista ja nivelsiteiden kiinnityskohdista olkapäähän, mikä todistaa Rahonaviksen omanneen välttämättömiä siiven liikeasteita lentämistä varten.
Fossiilit
Rahonaviksen fossiilit löydettiin luoteis-Madagaskarissa vuonna 1995. Löydettyihin fossiileihin lukeutuu yksi osittainen luuranko. Luurangossa oli säilynyt osia siivestä ja olkaluista. Luuranko löydettiin pieneltä, paljolti tiheän ruohoston peittämältä alueelta, jonka tuli paljasti mäenrinteestä. Samalla paljastui titanosaurin fossiileja, joiden joukossa oli myös Rahonaviksen luuranko.