cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autolla Nepaliin – Unelmien elokuva
Matka
Leppänen lähti elokuun alussa Rico Pircklénin ja Mikael Hautalan kanssa Helsingistä noin 10 000 kilometrin matkalle kohti Kathmandua. Paluumatkalla Leppäsen kanssa autoa ajoivat Misa Jokisalo ja Heikki Lamula. Menomatka kulki Suomen, Venäjän, Kazakstanin, Kirgisian, Kiinan, Pakistanin ja Intian kautta. Yhteensä yli 20 000 kilometriä kestänyt matka ajettiin Volkswagen Transporter -merkkisellä entisellä Postin pakettiautolla. Matkan piti alkujaan kestää noin kaksi kuukautta, mutta lopulta se venyi kuukautta pidemmäksi. Pisin tauko aiheutui Intiassa kuorma-auton törmättyä Transporteriin. Onnettomuus aiheutti kolmen viikon keskeytyksen, ja varaosat autoon hankki Suomessa ollut tukijoukko.
Olusoji Fasuba
Osakan MM-kisoissa 2007 hän juoksi 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,07. Maaliskuussa 2008 Fasuba voitti Valenciassa sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrin maailmanmestaruuden kauden kärkiajalla 6,51. Pekingin olympialaisissa 2008 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui puolivälierissä.
Autolla Nepaliin – Unelmien elokuva
Matka
Matka sai runsaasti julkisuutta, ja sosiaalisessa mediassa sitä seurasi yli 10 000 ihmistä. Nepalissa hanke herätti myös paljon kiinnostusta, ja Kathmandussa järjestettiin esimerkiksi kaksi lehdistötilaisuutta. Samalla Nepalin suurin teleoperaattori Ncell ilmoitti kiinnostuksestaan tukea kehitysyhteistyöjärjestö Fida Internationalia uusien koulujen rakentamisessa. Matkan ansiosta maaliskuuhun 2014 mennessä Nepaliin oli rakennettu kaksi koulua, palkattu vuodeksi kolme opettajaa ja kerätty yli 70 000 euroa.
Elokuvatuotanto
Juho Leppänen ja Mikael Hautala ovat kertoneet, että jo matkan aikana kehittyi ajatus tehdä siitä elokuva. Sen aikana kuvattiinkin jo paljon dokumenttimateriaalia, ja elokuvan tuottamista varten aloitettiin joulukuussa 2013 joukkorahoituskampanja. Minimibudjetiksi asetettu 25 000 euroa saavutettiin jo ennen vuoden loppua.
Lappeenrannan Pallo
Jalkapallossa seura pelasi vuosina 1958, 1961 ja 1965–1972 kymmenen kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla (nykyinen Ykkönen). Suomen cupissa LaPa ylsi loppuotteluun vuonna 1964, jolloin Reipas oli parempi maalein 1–0. Seura yhdisti miesten edustusjoukkuetoiminnan Lauritsalan Työväen Palloilijoiden kanssa vuonna 1992 muodostaakseen FC Lappeenrannan, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Rakuunat. LaPan naisten joukkue pelasi SM-sarjassa kaudet 1986–1987.
Kaukalopallossa seura voitti Suomen-mestaruuden kauden 1975–1976 päätteeksi, ja tästä vuoden päästä se saavutti SM-pronssia. Lisäksi seura on ollut jääpallossa mitaleilla. Näin tapahtui ensimmäisen kerran vuonna 1966. Vuonna 1977 Veiterä sai kuitenkin LaPan paikan pääsarjassa.
Nykyisin LaPan nimeä kantaa vuonna 2002 perustettu jalkapallon erikoisseura FC LaPa. FC LaPan miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2021 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa. FC Lapa/2 pelaa Nelosessa. Seuran miesten joukkue nousi kaudeksi 2022 Kakkoseen
Moonwalk (kirja)
Moonwalk on Michael Jacksonin omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 1988. Kirja nousi ykkössijalle New York Times Best Seller List -listalla.
Simpsonit (15. tuotantokausi)
'''Simpsoneiden 15. tuotantokausi''' käynnistyi Yhdysvalloissa marraskuussa 2003 ja päättyi toukokuussa 2004. Suomessa kausi käynnistyi 20. maaliskuuta 2005 ja päättyi 18. marraskuuta 2005. Kausi käsittää 22 jaksoa.
Kauden DVD-julkaisu ilmestyi Suomessa 14. joulukuuta 2012.
Aasian GP2
thumb|[[Christian Bakkerud ajaa Super Novan autoa Bahrainissa kaudella 2008.]] Aasian GP2 -sarja (GP2 Asia Series) oli GP2-kilpa-autosarja, joka perustettiin 24. toukokuuta 2007. Sarjan järjestäjänä toimi Bruno Michel.
Sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2008, jolloin mestaruuden voitti ranskalainen Romain Grosjean.
Sarja muistutti hyvin paljon Euroopan GP2-sarjaa, mutta sitä ajettiin pelkästään aasialaisilla kilparadoilla. Aasian sarjassa käytettiin sen kolmena ensimmäisenä kautena ensimmäisen sukupolven GP2-autoa (Dallara GP2/05), jolla ajettiin GP2-sarjaa vuosina 2005–2007. Sarjan neljännellä kaudella otettiin käyttöön sama Dallara GP2/11 -auto, jolla ajettiin kilpaa myös GP2-luokan pääsarjassa kaudella 2011.
Vuoden 2011 jälkeen Aasian GP2-sarja lopetti toimintansa ja yhdistyi virallisen Euroopan GP2-sarjan kanssa.
Carla Bosco
Carla Marta Stefania Bosco (s. 22. joulukuuta 1983 Mikkelin maalaiskunta) on suomalainen entinen pikajuoksija. Hänen siskonsa on entinen yleisurheilija, näyttelijä Manuela Bosco. Siskosten isä oli fysiologian professori Carmelo Bosco. Harri Kirvesniemi on heidän enonsa.
Aikuisten SM-mitalit
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Henkilökohtaiset ennätykset
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Aleksandr Fadejev (täsmennyssivu)
Aleksandr Fadejev
Bysantinismi
Bysantinismi tarkoittaa Bysantin valtakuntaan muodostunutta keskitettyä, monimutkaista byrokraattista hallintoa ja sanoilla saivartelua. Bysantin korkeat virat periytyivät sukuaatelin piirissä, ja aateli halusi, että tällaisia virkoja olisi paljon. Jo 900-luvulla maassa oli yli 900 tärkeää virka-arvoa. Bysantinismi on 1800-luvulla syntynyt käsite, joka on laventunut merkitsemään negatiivisessa mielessä muototarkkaa ja seremoniallista byrokratian viidakkoa.
Nollendorfplatzin metroasema
thumb|250px|Yksi asemalaitureista Nollendorfplatzin metroasema on Berliinin metron ainoa asema, jolla pysähtyy jopa neljä linjaa. Se on linjan U4 pääteasema. Lisäksi asemalta kulkevat linjat U1, U2 ja U3. Asemalla on hissit. Lasikupoli rakennettiin uudelleen vuonna 2002 vanhan, ennen sotaa valmistetun näköiseksi. Pikabussilinja M19 pysähtyy asemalla.
Asema avattiin vuonna 1902 ja se sijaitsee Nollendorfplatzin aukiolla Schönebergin pohjoisosassa.
Paulo Fonseca
Paulo Alexandre Rodrigues Fonseca (s. 5. maaliskuuta 1973 Nampula, Mosambik) on portugalilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Kesästä 2022 lähtien hän on toiminut ranskalaisen Lillen päävalmentajana.
Ura
Fonseca siirtyi pelaajauralta valmentajaksi vuonna 2005 jatkaen Estrelan organisaatiossa juniorivalmentajana. Fonseca teki itsensä tunnetuksi amatööriseura CD Pinhalnovensen päävalmentajana luotsaten joukkueen Portugalin cupin puolivälieriin kausilla 2009/10 ja 2010/11.
Kesällä 2011 Fonseca siirtyi ammattilaisjoukkueen valmentajaksi, kun hänestä tuli CD Avesin päävalmentaja. Hän luotsasi seuran Portugalin 1. divisioonassa kolmanneksi ja joukkue oli lähellä nousua pääsarjaan. Kaudella 2012/13 Fonseca toimi Paços de Ferreiran päävalmentajana luotsaten seuran liigassa kolmanneksi ja cupissa välieriin. Menestyskauden jälkeen hän siirtyi FC Porton päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut Portosta jo maaliskuussa 2014, kun joukkue oli Portugalin liigassa kolmantena.
Porto-potkujensa jälkeen Fonseca palasi Paços de Ferreiran päävalmentajaksi kaudeksi 2014/15. Kaudeksi 2015/16 hän siirtyi SC Bragan peräsimeen. Fonsecan johdolla Braga voitti Portugalin cupin mestaruuden keväällä 2016.
Kesällä 2016 Fonseca siirtyi FK Šah’tar Donetskin päävalmentajaksi korvaten tehtävässä seuraa 12 vuotta valmentaneen Mircea Lucescun. Fonsecan johdolla Donetsk jatkoi dominointiaan Ukrainan liigassa ja voitti kolme perättäistä tuplamestaruutta. Fonseca valittiin debyyttikaudellaan Ukrainan liigan parhaaksi valmentajaksi.
Kesäkuussa 2019 vahvistettiin, että Fonseca siirtyy AS Roman päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Debyyttikaudellaan 2019/20 Fonseca luotsasi Roman Serie A:ssa viidenneksi. Eurooppa-liigassa Roma eteni välieriin, joissa hävisi Manchester Unitedille. Kaudella 2020/21 Roma jäi Serie A:ssa seitsemänneksi. Kauden jälkeen Fonseca jätti tehtävänsä.
Kesällä 2021 Fonseca kävi neuvotteluja Tottenhamin kanssa, mutta sopimus kariutui italialaistoimittaja Fabrizio Romanon mukaan verotuksellisiin syihin.
Kesäkuun lopussa 2022 Fonseca teki kaksivuotisen sopimuksen Ranskan liigan Lillen kanssa.
Keisarileikkaus
thumb|Lapsi nostetaan kohdusta. Keisarileikkaus, myös sektio, joskus virheellisesti keisarinleikkaus, on obstetrisen kirurgian toimenpide, jossa sikiö syntyy leikkauksessa vatsanpeitteiden ja kohdun seinämän läpi tehtyjen viiltojen kautta. Keisarileikkaus suoritetaan yleensä silloin, kun alatiesynnytykseen liittyy suurentunut komplikaatioiden riski tai jo alkanutta synnytystä ei voida saattaa loppuun turvallisesti.
Historia
Viittauksia keisarileikkauksiin esiintyy jo muun muassa kreikkalaisissa, hindulaisissa, egyptiläisissä ja roomalaisissa kansantarustoissa. Lukuisista teorioista huolimatta on edelleen epävarmaa, mistä toimenpide on saanut nimensä. Yleisesti arvellaan nimen johtuvan siitä, että roomalaisen Julius-perheen jäsen, mahdollisesti juuri kuuluisa Julius Caesar, olisi syntynyt keisarileikkauksella, kuten Plinius vanhempi (23–79 jaa.) on kirjoittanut. Tätä vastaan puhuu se, että Julius Caesarin äiti oli muiden lähteiden mukaan elossa poikansa syntymän jälkeen, mikä on epätodennäköistä aikakauden lääketieteellisen tason huomioon ottaen. On myös esitetty, että keisarileikkauksen nimitys johtuisi Caesarin aikana käyttöön otetusta laista, lex caesareasta, jonka mukaan raskauden loppuaikana kuolleelle naiselle olisi tehtävä kohdunavaus lapsen pelastamiseksi. Muita mahdollisia tulkintoja ovat latinan kielen verbi caedere, leikata, tai äidin kuoleman jälkeen keisarileikkauksella syntyneistä lapsista käytetty termi caesones. On kuitenkin viitteitä siitä, että monet äidit ovat sekä antiikin aikana että keskiajalla selvinneet leikkauksesta hengissä: esimerkiksi Talmudissa on runsaasti viittauksia asiasta.
Ensimmäisen kirjallisesti kuvatun keisarileikkauksen, josta sekä synnyttäjä että lapsi selviytyivät hengissä, suoritti noin vuonna 1500 sveitsiläinen Jakob Nufer omalle vaimolleen. Nufer oli ammatiltaan siankuohitsija. Hän leikkasi vaimon vatsan auki, sillä tämä oli kärsinyt päiväkausia synnytystuskia, eivätkä lääkärit tienneet, mitä tehdä. Lopuksi haava ommeltiin umpeen. . Perheeseen syntyi kertomuksen mukaan vielä viisi lasta. Kertomuksen luotettavuus on kyseenalainen, koska tapahtuma kirjattiin muistiin vasta noin 82 vuotta myöhemmin. Menneiden aikojen lääketieteen kehittymättömyydestä kertoo vuonna 1480 annettu kätilöasetus, että keisarileikkaus on aina tehtävä vasemmalta puolen, koska naisen sydän on oikealla.
Historiallisesti luotettavana pidetään selostusta vuodelta 1610 keisarileikkauksesta, jonka suoritti saksalainen kirurgi Jeremias Trautmann Wittenbergissä ja josta äiti ja lapsi jäivät eloon. Keisarileikkausten tulokset olivat huonoja 1800-luvun alkuun asti: vain 14 % naisista jäi henkiin leikkauksen jälkeen. Synnytyssairaaloissa ja yleissairaaloissa alkoi kuitenkin vähitellen kehittyä taitotieto ja kokemus, jonka ansiosta leikkaukset tulisivat turvallisemmiksi. Merkittäviä parannuksia olivat 1800-luvun puolivälissä keksityt nukutusmenetelmät, 1860-luvulla kehitetyt antiseptiset käytännöt sekä aseptiikan tulo leikkaussaleihin 1880-luvulla. Leikkaustekniikat parantuivat: vuonna 1876 milanolainen gynekologi Edoardo Porro kehitti ns. Porron operaation, jossa sektion yhteydessä poistettiin kohdun runko-osa, minkä avulla hengenvaarallinen verenvuoto saatiin loppumaan. Huomattava kehitysaskel oli kohdun haavapintojen ompelun aloittaminen vuonna 1882. 1900-luvun puolivälissä käyttöön otetut antibiootit vähensivät merkittävästi äitikuolleisuutta sekä keisarileikkauksissa että alatiesynnytyksissä. .
Mika Waltarin bibliografia
Tämä on luettelo Mika Waltarin kirjoittamista kaunokirjallisista teoksista. Kokoelmista on otettu mukaan vain ne, joissa on mukana ennen julkaisemattomia tekstejä. Elokuvista ja näytelmistä mukana on vain alkuperäiskäsikirjoitukset, joten luettelossa ei ole proosateosten dramatisointeja eikä näytelmien elokuvasovituksia.
Keisarileikkaus
Historia
Maailman pienin keisarileikkauksella syntynyt henkiin jäänyt lapsi on Saksassa vuonna 2015 syntynyt tyttö, joka painoi 252 grammaa ja syntyi 25. raskausviikolla.
Yleisyys
Keisarileikkausten osuus teollistuneissa maissa:
Lapsen mikrobiomi
Keisarinleikkauksella syntyneiden lasten mikrobisto on erilainen kuin alateitse syntyneiden. Erot tasoittuvat noin vuoden kuluttua. Kuitenkin immuunipuolustus kehittyy ensimmäisten viikkojen aikana. Vielä ei tiedetä, onko tällä erolla merkitystä terveyden kannalta.
Riskit
Keisarileikkaukseen liittyy riskejä, niin kuin alatiesynnytykseenkin. Kaiken kaikkiaan noin 1,2 %:iin kaikista synnytyksistä liittyy vaikea komplikaatio. Keisarileikkauksessa vaikeiden komplikaatioiden osuus on 4,5 %.
Alatiesynnytys aiemman keisarileikkauksen jälkeen
Keisarileikkauksella synnyttäneille naisille tehdään usein ns. synnytystapa-arvio seuraavan raskauden loppuaikana. Jos syy aiempaan leikkaukseen on liittynyt nimenomaan edelliseen raskauteen, ei estettä alatiesynnytykselle yleensä ole. Alatiesynnytys onnistuu noin kolmessa neljäsosassa tapauksista, joissa edellinen synnytys on hoidettu keisarileikkauksella. Kahden edeltävän keisarileikkauksen jälkeen ei alatiesynnytystä useinkaan suositella, koska kohdun seinämään keisarileikkauksista jäänyt arpi on heikompaa kudosta ja sillä on riski revetä. Jos äidille on tehty hätäsektio pienillä raskausviikoilla (22–25) on riski paljon isompi, sillä leikattava kohtu on vielä paksu, jolloin lihaksiakin joudutaan katkaisemaan enemmän. Yleensä pienillä viikoilla päädytään pystyviiltoon sekä vatsan osalta että kohdun osalta. Tästä syystä myöhemmät raskaudet on synnytettävä sektiolla repeämisriskin takia. Repeämisriski on suurempi, kun kaikki supistajalihakset on viilletty poikki.
Keisarileikkaus Suomessa
Keisarileikkaukset alkoivat yleistyä Suomessa 1970-luvulla. Vuonna 2005 suomalaisista 16,0 % syntyi keisarileikkauksella, kun osuus vuonna 1975 oli 7,9 %. Tosin vuosien 1995–2005 aikana keisarileikkausten osuus lisääntyi vain 0,3 prosenttiyksikköä. Keisarileikkausten yleistymisen syiksi on arveltu muun muassa monisikiöisten synnytysten lisääntymistä, synnyttäjien ikääntymistä sekä tapahtuneiden perätilasynnytysten vähenemistä. Vuonna 2005 hätäsektioita oli 6,6 % kaikista keisarileikkauksista ja 1,0 % kaikista synnytyksistä. Suomessa suurin osa keisarileikkauksista tehdään spinaali- tai epiduraalipuudutuksessa, jolloin äiti on hereillä ja saa nähdä vauvansa heti leikkauksen jälkeen. Vaikka keisarileikkaus on nyky-Suomessa turvallinen, sille on riskien vuoksi oltava selkeä aihe.
Vuonna 2000 keisarileikkausten osuus Suomessa oli 15,8 %, ja vaihteluväli sairaaloittain oli 9,6 %:sta 26,8 %:iin. Eniten keisarileikkauksia tehtiin Iisalmen aluesairaalassa (26,8 %), Jämsän seudun terveyskeskuksessa (25,0 %), Lounais-Hämeen aluesairaalassa (25,0 %) ja HUS:in naistenklinikalla (24,2 %). Vähiten keisarileikkauksia tehtiin Oulaskankaan sairaalassa (9,6 %) ja Tampereen yliopistollisessa sairaalassa (10,8 %).
Eläinten keisarileikkaus
Eläimille tehtävät keisarileikkaukset eivät ole harvinaisuuksia. Suureläimistä lehmille suoritettava keisarileikkaus voidaan tehdä navetassa synnytysaputoimenpiteenä. Indikaationa on erityisesti ensikoilla yleensä sikiön liiallinen koko johtuen esimerkiksi liian voimakkaasta tiineysajan ruokinnasta tai roturisteytyksestä kookkaamman rodun kanssa. Kehittyneet kivunpoistomenetelmät ja muun teknisen valmiuden lisääntyminen ovat johtaneet siihen, että keisarileikkaus alkaa kuulua lehmälle tehtäviin rutiinitoimenpiteisiin. Hevosten keisarileikkaus on huomattavasti vaikeampaa, koska käytännössä hevosta ei voi leikata tallioloissa. Tammalla synnytysavun tarve on vähäisempää kuin lehmällä. Pienemmille hyötyeläimille, kuten emakolle, uuhelle ja kutulle, keisarileikkaus on mahdollinen, mutta sitä ei taloudellisista syistä juurikaan käytetä. Pieneläinten keisarileikkaus kuuluu hyvin varusteltujen eläinlääkärivastaanottojen rutiinitoimenpiteisiin.
Koirilla keisarileikkaus kuuluu rutiinitoimenpiteinä joidenkin kääpiökokoisten ja suhteessa suuripäisten rotujen kasvatuksessa niissä sukulinjoissa, joissa rodun rakenne on jalostettu äärimmilleen.
Shivers (albumi)
Shivers on hollantilaisen trance DJ:n Armin van Buurenin toinen studioalbumi. Albumi oli Arminin ensimmäinen, jonka julkaisi hänen oma levy-yhtiönsä Armanda Music. Albumi julkaistiin elokuussa 2005.
Belgian Grand Prix 1950
Belgian Grand Prix 1950 oli historian viides Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin Spa-Francorchamps’n radalla 18. kesäkuuta 1950. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio.
Copa Américan 2015 kokoonpanot
Tämä sivu esittelee vuoden 2015 Copa Américan osallistujajoukkueiden kokoonpanot. Kaikki turnauksessa mukana olevat joukkueet nimeävät 23 pelaajaa kokoonpanoonsa, joista kolme (3) ovat maalivahteja. Joukkueiden lopullinen kokoonpano pitää olla vahvistettuna viimeistään 1. kesäkuuta 2015. Loukkaantumisten sattuessa joukkueilla on mahdollisuus korvata pelaaja 24 tuntia ennen ensimmäistä peliään.
Jokaisessa joukkueessa pelaajille jaetaan pelinumerot väliltä 1–23. Joukkueiden kapteenit on merkitty 12px-merkillä.
Bolivia
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Chile
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 5. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin Edson Puchin jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Francisco Silva. 7. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin myös Carlos Carmonan jättävän turnauksen loukkaantumisen takia ja hänet korvaa José Pedro Fuenzalida.
Ecuador
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 10. kesäkuuta 2015 ilmoitettiin Jaime Ayovín jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Daniel Angulo.
Meksiko
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 26. toukokuuta 2015 ilmoitettiin, että Juan Carlos Valenzuela ottaa loukkaantuneen Miguel Ángel Herreran paikan joukkueessa.
Argentiina
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Manufaktuuri
Manufaktuuri (lat.) oli alun perin työhuone tai käsiteollisuuslaitos, jossa raaka-aine muokattiin käsivoimin, sitten koneiden aikakaudella tehdasrakennus yleensä. Manufaktuuritavaroita olivat kutomateollisuuden tuotteet. Manufaktuuriteollisuus oli kustannusjärjestelmälliseen kotiteollisuuteen liittyvä teollisen kehityksen aste, jolloin yrittäjä kokosi hajallaan olevan työväkensä samaan työpaikkaan.
Copa Américan 2015 kokoonpanot
Paraguay
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Uruguay
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Brasilia
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan. 24. toukokuuta 2015 ilmoitettiin Diego Alvesin jäävän pois turnauksesta loukkaantumisen takia ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Neto. 29. toukokuuta 2015 ilmoitettiin myös Marcelon joutuvan jättämään turnauksen loukkaantumisen takia ja hänen tilalleen joukkueeseen nostettiin Geferson. 2. kesäkuuta 2015 Luiz Gustavon ilmoitettiin liittyneen loukkaantuneiden listalle ja hänen korvaajakseen tulee Fred. 11. kesäkuuta 2015 vain muutama päivä ennen Brasilian avausottelua, Danilon ilmoitettiin loukkaantuneen ja hänen paikkansa joukkueessa ottaa Dani Alves.
Kolumbia
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Peru
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Venezuela
Seuraavat 23 pelaajaa ovat valittu vuoden 2015 Copa Américaan.
Petras Cvirka
thumb|175px|Petras Cvirkan hauta Rasosin hautausmaalla Vilnassa. Petras Cvirka (12. maaliskuuta 1909 Veliuonan kunnan Klangiain kylä – 2. toukokuuta 1947 Vilna) oli liettualainen kirjailija.
Petras Cvirka syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuosina 1926–1930 hän kävi Kaunasin taidekoulua ja vuosina 1931–1932 opiskeli kirjallisuutta ja taidetta Pariisissa. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan vuonna 1940 Cvirka liittyi kommunistipuolueeseen ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Hän johti Liettuan neuvostokirjailijoiden liiton perustamista ja toimitti Raštai-kirjallisuuslehteä. Toisen maailmansodan aikana hän asui Alma-Atassa ja Moskovassa. Vuonna 1945 Cvirkasta tuli Liettuan kirjailijaliiton puheenjohtaja ja Pergalė-lehden toimittaja. Vuonna 1947 hänet valittiin Liettuan SNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi.
Sarah Paulson
Sarah Catharine Paulson (s. 17. joulukuuta 1974 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa Studio 60 ja American Horror Story sekä elokuvissa Pelin henki, Mitä nainen haluaa, Mud, 12 Years a Slave ja Carol. Vuonna 2016 Paulson näytteli rikossarjassa The People v. O.J. Simpson: American Crime Story, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Emmyllä. Hän saanut kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja viisi Primetime Emmy -ehdokkuutta työstään televisio-ohjelmissa
Renée Estevez
Renée Pilar Estevez (s. 2. huhtikuuta 1967 New York) on näyttelijäsukuun kuuluva yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka veljet ja isä ovat myös kuuluisia näyttelijöitä. Estevez aloitti näyttelemisen vuonna 1986.
Teiresias
Teiresias on Kreikan jumaltarustossa teebalainen sokea ennustaja, joka polveutui lohikäärmeen hampaista syntyneistä Teeban perustajista.
Renée Estevez
Yksityiselämä
Estevez syntyi New Yorkissa. Hänen äitinsä oli Janet Estevez (o.s. Templeton) ja isä Martin Sheen, joka on espanjalaista ja irlantilaista alkuperää. Estevezin kolme veljeä, Emilio Estevez, Ramon Estevez ja Charlie Sheen ovat myös näyttelijöitä.
Estevez on naimisissa entisen ammattilaisgolfari Jason Thomas Federicon kanssa. Nykyisin Federico toimii keittiömestarina New Yorkissa. Estevez ja Federico tapasivat California Culinary Academyssä ja avioituivat 11. lokakuuta 1997.
Teiresias
Teiresias esiintyy useissa vanhoissa, erityisesti antiikin ajan, näytelmissä ja teksteissä, kuten esimerkiksi Sofokleen Kuningas Oidipuksessa.
Renée Estevez
Ura
Estevez aloitti näyttelemisen vuonna 1986 CBS:n sarjassa Babies Having Babies. Hän on esiintynyt elokuvissa uransa alusta lähtien. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli cameorooli vuonna 1986 julkaistussa elokuvassa Shattered Spirits. Hän on myös vieraillut MacGyver- ja JAG-televisiosarjoissa. Parhaiten hänet ehkä kuitenkin tunnetaan vierailuroolistaan sarjassa The West Wing, jossa hän esitti presidentti Josiah Bartlettin assistenttia. Estevez on tehnyt cameo-rooleja veljiensä ja isänsä elokuvissa. Hän esitti Molly Naglea elokuvassa Sleepaway Camp II: Unhappy Campers. Nykyisin Estevez toimii Anger Management sarjan käsikirjoittajana.
Voitilanpyöli
Voitilanpyöli on kylä Salossa entisen Halikon kunnan pohjoisosassa Vaskiolla. Syrjäinen pikkukylä sijaitsee Turilantien varrella Kierlan ja Latalan kylien välissä. Kyläalue on käännetyn L-kirjaimen muotoinen, joka jatkuu Kuusjoen rannalta syvälle Kakossuolle saakka.
Voitilanpyölin leveä eteläosa sijaitsee suunnilleen Turilantien ja Kuusjoen välisellä alueella. Maasto on pääosin tasaista peltomaata, jota halkoo kaksi syvässä uomassa virtaavaa puroa, jotka laskevat Kuusjokeen Viljakankosken kohdalla. Purojen syvät uomat ovat heinikkoa ja Kuusjoen rannat ovat metsiköityneet. Voitilanpyölin kyläalueen kapea pohjoisosa on pääasiassa soista metsää, jonne on raivattu muutama peltoaukea. Pohjoisosassa avautuu laaja Kakossuo.
Voitilanpyöli oli vielä 1800-luvulla asumatonta takamaata, jossa oli muutama niitty. Kylään kehittyi 1800-luvun puolenvälin jälkeen nopeasti maaviljelystä ja kylän kantatila on lohkottu kahdeksaan osaan jo vuonna 1907. Näistä tiloista on enää jäljellä vain kantatila Voitilanpyöli sekä Soininen, Myllyhaka ja Soisalo. Kylän yksi alkuperäisasukkaista on ollut "Kulta-Kustaa", joka yritti löytää kultaa Kakossuosta. Hänelle on pystytetty kylään muistomerkki. Kylässä oli 1960-luvun ajan kyläkauppa, joka on nyt muutettu asuintaloksi.
Livre
Livre voi tarkoittaa seuraavia:
Mielen päällä
Mielen päällä ilmestyi helmikuussa 2017. Sen ovat kirjoittaneet hyvinvointiyrittäjä Jutta Gustafsberg ja voimavarakouluttaja Harriet Piekkola.
Kirjan taustalla on Gustafsbergin kokema puolison kuolema, joka herätti hänen kiinnostuksensa henkimaailmaa kohtaan. Kirjassa puhutaan henkisyydestä ja kaikesta siitä, mikä on Gustafsbergin "uskomusmaailman" ytimessä. ja opastetaan "henkisellä polulla ensiaskeliaan ottavia ja sitä jo pidempään kulkeneita". Kirja sisältää useita harjoituksia.
Kirja on julkaistu kirjana, E-kirjana ja MP3-äänikirjana.
Ethel Rosenfield
Ethel Rosenfield (1910 Kodoc, Puola – 2000 Scarborough, Ontario, Kanada) oli kanadalainen kuvanveistäjä. Hän muutti Montrealiin vuonna 1919 ja aloitti yli 45-vuotiaana opiskelun iltakursseilla École des Beaux Artsissa. Hän opiskeli Armand Filionin johdolla ja jatkoi opintojaan päiväkursseilla Louis Archambault'n johdolla. Vuonna 1962 Rosenfield oli mukana perustamassa Quebecin kuvanveistäjäliittoa.
Rosenfield käytti työssään pääasiassa kiveä, mutta myös pronssia ja puuta. Quebecin ja Ontarion lisäksi Rosenfieldin töitä on ollut näytteillä Pariisin Rodin-museossa.
Liivi (vaate)
thumb|Ruskea liivi.
Liivi on edestä napitettu hihaton vaate tai umpinainen pujoliivi.
Lähinnä työasuina on olemassa myös kalastajan-, reportterin-, erä-, heijastin- ja taktisia liivejä.
Historia
Ennen vanhaan liivit olivat yleisempiä. Miehet käyttivät niitä toiseen maailmansotaan asti yleisesti puvun kanssa. Frakkiin ja smokkiin kuuluvat niin ikään liivit; frakin kanssa on käytössä erityinen frakkiliivi ja smokingin kanssa vyöliivi. Liivin nappiin oli kiinnitetty taskukellon ketju, ja itse kello oli liivin taskussa.
I/JR 50 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 50:n I Pataljoona (I/JR 50) oli jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu pataljoona. Pataljoona oli osa 11. divisioonaan kuulunutta JR 50 :tä
Perustaminen
Pataljoona perustamisesta vastasi Keski-Pohjanmaan sotilaslääniin Sisä-Suomen suojeluskuntapiiri. Pataljoona perustettiin Saarijärven suojeluskuntatalolla pääosin saarijärveläisistä. Poikkeuksen muodosti Pylkönmäen kansakoululla perustettu 3. komppania, jonka henkilöstö oli pääosin pylkönmäkeläisiä. Sen henkilövahvuus oli perustamisen jälkeen 27 upseeria, 135 aliupseeria ja 669 miestä, yhteensä 831.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Taistelut
Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin JR 50 koskevassa osassa.
Livre (massan yksikkö)
Livre ( < ) on vanha ranskalainen massan mittayksikkö, joka vastasi brittiläistä paunaa. Yksi livre poids de marc oli 489,5 grammaa.
Metrijärjestelmän tultua käyttöön 1700-luvun lopussa livre jäi muiden vanhojen yksiköiden tavoin pois käytöstä. Vuonna 1812 vahvistettiin kuitenkin lisäyksikkö livre usuelle, joka tasan 500 grammaa. Virallisesti se poistettiin käytöstä vuonna 1840, mutta puhekielessä sitä käytetään jonkin verran edelleenkin.
Kansainvälinen maatalousrahasto
pienoiskuva|IFADin puheenjohtaja [[Kanayo F. Nwanze Kööpenhaminan ilmastokokouksessa 2009.]] Kansainvälinen maatalousrahasto eli IFAD (International Fund for Agricultural Development) on YK:n erityisjärjestö, joka perustettiin vuonna 1977 yhtenä Maailman ruokakonferenssin saavutuksista. Järjestö pyrkii vähentämään köyhyyttä kehitysmaiden maaseuduilla. 75 prosenttia maailman köyhimmistä ihmisistä asuu maaseudulla ja on riippuvaisia maataloudesta. IFADin perustamiselle antoivat sysäyksen 1970-luvulla Sahelin aluetta vaivanneet kuivuus ja nälänhätä.
Zaibatsu
right|thumb|250px|[[Mitsubishin pääkonttori Marunouchissa ennen vuotta 1923.]] right|thumb|250px|Zaibatsu-perheiden talletuksia takavarikoidaan vuonna 1946. Zaibatsut olivat teollisuus- ja taloustoimintakonglomeraatteja Japanin keisarikunnassa. Niillä oli keskeinen asema Japanin teollistumisessa, ja niiden suuri koko ja vaikutusvalta auttoivat niitä hallitsemaan suurta osaa Japanin taloudesta aina Meiji-kaudelta 1800-luvulta toisen maailmansodan loppuun saakka.
Zaibatsu tarkoitti käytännössä yhden suvun tai sen laajentuman omistamaa yritysryvästä Meiji-kauden alkupuolella.
Terminologia
Vaikka zaibatsuja oli olemassa 1800-luvulta saakka, termi tuli yleiseen käyttöön vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Määritelmänsä mukaan zaibatsut olivat suuria suvun hallitsemia monopoleja, jotka koostuivat huipulla olevasta holdingyhtiöstä, täysin zaibatsun omistuksessa olevasta varoja hankkivasta pankista ja useista teollisuutta harjoittavista tytäryhtiöistä, jotka hallitsivat tiettyä osaa markkinoista joko yksinään tai omien tytäryhtiöidensä kautta.
Vaikka termiä käytettiin joskus esimerkiksi Yhdysvalloissa 1980-luvulla viittaamaan suuriin japanilaisiin yrityksiin, Japanissa sitä käytetään ainoastaan historiallisessa kontekstissa.
Merkitys
Zaibatsut olivat Japanin keisarikunnan talouden ja politiikan ytimessä, osin merkittävien ystävyys- ja sukulaisuussuhteiden kautta. Niiden oli 1920-luvulla mahdollista kontrolloida hallitusta, ja ne pyrkivät pitämään maan olot vakaina ja laajentamaan taloudellista vaikutusvaltaa Aasiassa rauhanomaisin keinoin.
Rikken Seiyūkai -puoluetta pidettiin Mitsui-ryhmän laajentumana, ja ryhmällä oli myös vahvat yhteydet keisarillisen Japanin armeijaan. Samoin Rikken Minseitō oli yhteydessä Mitsubishi-ryhmään, kuten myös keisarillisen Japanin laivasto. Puoluejärjestelmä ja parlamentti toimivat zaibatsuille välineinä pysyä perillä kansan mielipiteestä. Toisen maailmansodan alkuun mennessä neljällä suurella zaibatsulla oli suoraan hallussaan yli 30 prosenttia Japanin kaivos-, kemian- ja metalliteollisuudesta ja lähes 50 prosenttia kone- ja laitemarkkinoista, merkittävä osa ulkomaankauppalaivastosta ja 60 prosenttia pörssistä.
Sekä vasemmisto että oikeisto suhtautuivat epäilyksellä zaibatsuja kohtaan 1920- ja 1930-luvuilla. Vaikka maailma oli vajonnut taloudelliseen lamaan, zaibatsut kukoistivat valuuttaspekulaatioiden, halvan työvoiman ja armeijan hankintojen kautta. Asiat kärjistyivät Ketsumeidan-välikohtauksessa maaliskuussa 1932, kun Mitsuin johtaja Dan Takuma ja Rikken minseitōn johtaja Junnosuke Inoue murhattiin. Tämän jälkeen zaibatsut yrittivät parantaa julkista kuvaansa hyväntekeväisyystyön avulla.
Japanin siirryttyä 1930-luvulla sotilashallintoon zaibatsut saatiin tuottoisilla sopimuksilla vähitellen houkuteltua tuottamaan sotilasmateriaaleja.
Miehitetyssä Japanissa toisen maailmansodan jälkeen zaibatsuja yritettiin hajottaa. Yhdysvaltalaiset pitivät zaibatsuja osoituksena Japanin taloudellisesta imperialismista: militaristien ja zaibatsujen tavoitteet olivat olleet samat, vaikka keinot erosivatkin toisistaan. Vaurauden keskittymistä harvoille oligarkeille pidettiin myös maan demokratisoitumisen kannalta haitallisena. Zaibatsujen hajottamiseen liittyi kuitenkin monia käytännön ongelmia, ja niitä vastaan kohdistetut toimet onnistuivat vain osittain. Vuoteen 1949 mennessä liiketoiminnan jakautuminen pienten ja suurten yritysten välille oli palannut lähes samoihin lukuihin kuin vuonna 1939. Tämä oli myös tapahtunut vain kolmessa vuodessa, eli paljon nopeammin kuin sotaa edeltävillä zaibatsuilla, joilla oli kestänyt parikymmentä vuotta vastaavan markkinaosuuden saavuttamisessa. Japanin talouden nykyiset löyhemmät keiretsu-yritysryhmät eroavat silti huomattavasti entisistä zaibatsuista.
Koskeljärvi
Koskeljärvi on Satakunnassa Euran kunnan ja Laitilan kaupungin alueilla sijaitseva Lapinjoen vesistön järvi. Järvi on ravinteisuudeltaan luontaisesti rehevä, mutta se vaikuttaa kasvustonsa puolesta rehevämmältä kuin tällaiset matalat järvet yleensä. Se on Lounais-Suomen suurin mökitön järvi, ja sen vedenkorkeutta säännöstellään. Järvi on osa Koskeljärven Natura 2000 -aluetta. Alueen virkistys- ja luontoarvoja kehitetään edelleen.
Vesistösuhteet
Koskeljärven valuma-alue on 73,8 km², josta peltoa on 12 %, soita 20 % ja metsiä 58 %. Valuma-alueella on kuusi muuta järveä: Vähäjärvi, Iso Palijärvi, Pikku Palijärvi, Peräjärvi, Suolammi ja Leejärvi. Suurimmat suot ovat Isosuo, Vuohensuo, Kortesuo ja Lahdensuo. Veden viipymä järvessä on laskennallisesti noin 200 vuorokautta.
Koskeljärvi, joka mahtuu 7 × 3 -kilometriseen suorakulmioon, on pääpiirteissään kolmiosainen. Pohjoisosassa aukeaa lähes saareton selkä, jonka yli kilometrin pituinen Pyhäniemi erottaa järven keskiosasta. Keskiosa muodostaa noin puolet järvestä, mutta sen yhtenäisyyttä rikkoo kolme suurta saarta: Isoluoto, Mustasaari ja Haapaluoto. Järven eteläistä osaa, joka jää suuren Soukkaluoto-nimisen niemen taakse, kutsutaan nimellä Suomenperänjärvi. Se on yhteydessä muuhun järveen kapean ja umpeen ruohottuneen Nuhjansuntin kautta. Suomenperänjärvi on matalaa, saarikkoista ja ruohottunutta, ja se on kärsinyt eniten järven pinnanlaskusta. Pääosan saarista muodostavat Kolmetkarit ja Sepänsaaret. Pieni lahti järven eteläosassa kuuluu vedennoston jälkeen Laitilan kuntaan.
Etelässä järveen laskee pienestä Peräjärvestä kapea oja, johon kertyy vedet ojitetuista Saaren- ja Köminsuosta. Vuotavanoja laskee aivan eteläisimpään lahteen vedet suuresta Isosuosta.
Suurin joki on Välijoki, joka kerää vetensä järven itäpuolelta pelto- ja suoalueilta. Vedet virtaavat kuivatetun Latvajärven kautta Koskeljärven pohjoispäähän Koskenkylän liepeille. Vuoden 1991 vesistöjärjestelyissä rakennettiin järven ohituskanava, jota pitkin joen vedet johdetaan korkean veden aikana kanavaa myöten suoraan Honkilahdessa alkavaan Hinnerjokeen.
Geologinen historia
Laitilan rapakivialue ulottuu koko Koskeljärven alueelle ja päättyy Pyhäjärven länsirantaan. Koskeljärven rapakivi on halkeillutta ja kulunutta. Se on vuosimiljoonien aikana painunut muuta kallioperää alemmaksi ja oli jääkauden päättymisen aikoihin syvemmällä Baltian jääjärven pohjassa kuin muu ympäristö. Kun maankohoaminen nosti myöhemmin lähialueiden kukkulanhuippuja merenpinnan yläpuolelle, jäi Koskeljärven allas pitkäksi lahdeksi Pyhäjärven muodostaman lahden viereen. Kun Pyhäjärvi lopulta kuroutui merestä erilleen noin 4500 eaa., säilyi Koskeljärvi merenlahtena vielä muutama sata vuotta. Maatuminen saattoi tapahtua järven pohjoisosassa, missä nykyinen uoma laskee Hinnerjokeen, tai se tapahtui idässä, missä aikaisempi lasku-uoma kulki Vaalijärven läpi. Sitä kutsutaan nykyään nimellä Ylinenjoki ja se on paikoin kuiva.
Kasvillisuus
Järvi on vesikasvillisuuden puolesta, lähinnä mataluutensa vuoksi keskirehevä eli mesotrofinen järvi. Matalassa vedessä viihtyvät kortteikot ja ruokoluhdat ovat yleisiä. Itärantojen karujen kalliorantojen kasvusto koostuu kellu- ja pohjalehtikasvustosta. Näiden lajistosta voidaan mainita yleisimmät lajit lahnaruohot, nuottaruoho, äimäruoho, hapsiluikka sekä erilaiset ulpukka- ja palpakkokasvit. Syvemmässä vedessä viihtyy järvikaislan lisäksi kellulehtikasvustoja kuten ulpukka, pohjanlumme, uistinvita, ahvenvita, rantapalpakko, siimapalpakko, pystykeiholehti ja vesirutto.
Suojaisissa lahdissa ja varsinkin Suomenperäjärven eri osissa kasvavat sara- ja ruokoluhdat, jotka leviävät kuin yhtenäiset ruohomatot turvepohjaisissa lahdissa. Korteluhdat taas kasvavat matalassa vedessä. Jäiden keväisin auki repimät luhdat ovat suotuisia ympäristöjä sellaisille lajeille kuin pikkupalpakko, vesiherne, raate, vehka, leveäosmankäämi ja kurjenmiekka.
Rantakasvillisuuden lajikirjo riippuu rantojen tyypistä. Järven itäpuolella on kivennäispohjaisia ja kallioisia rantoja, kun taas muualla vallitsevat suoreunaiset rannat. Rantojen lajeja ovat esimerkiksi myrkkykeiso, terttualpi, ranta-alpi, rantakukka ja rantamatara ja puista yleisimpiä ovat erilaiset pajut, lepät ja koivu. Lähimetsien puusto seuraa ympäristöään, jossa rapakivikallion luoma niin sanottu ”moronummi” suosii mäntyä ja kuusta. Harvinaisia kasvilajeja ovat muun muassa kaislasara ja haavanarinakääpä.
Kalat
Vuoden 2002 koekalastuksissa todettiin, että järvessä on biomassaltaan eniten särkeä ja ahventa. Pienempiä kantoja on haukea, lahnaa ja ruutanaa. Kiisken osuus on marginaalinen.
Vedenpinnan nostolla on ollut voimakas vaikutus kalastoon. Vuosina 1992 ja 1995 tehtyjen koekalastusten perusteella aiemmin vahva ruutanakanta oli vähentynyt voimakkaasti vuoden 2002 koekalastuksessa. Sen sijaan etenkin särjen ja ahvenen biomassaosuudet olivat kasvaneet selvästi. Kalaston rakennetta pidetään terveenä, koska petokalojen suhde on suuri.
Linnut
Järven ravintovaroja käyttää suuri joukko lintuja. Järvellä oli vuosien 1991–2003 linnustoselvityksissä vesilintupareja 222–568, ja lajeja 11–19. Vesilintuparien kannat taantuivat tarkastelujaksolla koko Suomessa kuten myös Koskeljärvellä, joten vedenpinnan nostoa ei pidetty syynä. Sen sijaan rantaluhtien linnuston vähenemiseen se vaikutti ainakin osittain, koska luhdat vähenivät järvellä voimakkaasti.
Vähäisemmin, mutta säännöllisesti havaittiin pareja seuraavista lajeista: luhtakana, luhtahuitti, töyhtöhyyppä, keltavästäräkki, punavarpunen, kuikka, silkkiuikku, laulujoutsen, heinätavi, harmaalokki ja ruskosuohaukka. Näitä epäsäännöllisempiä olivat kaulushaikara, harmaahaikara, merikotka, isokuovi, pensastasku, pikkulepinkäinen, kaakkuri, mustakurkku-uikku, pikku-uikku, lapasorsa, pikkulokki ja punajalkaviklo sekä satunnaisia olivat kapustarinta, valkoviklo, rastaskerttunen, nuolihaukka, kyhmyjoutsen, metsähanhi, merihanhi, kanadanhanhi, jouhisorsa, harmaasorsa, uivelo, isokoskelo, tukkakoskelo ja pikkuhuitti.
Rantametsissä pesiviä harvalukuisempia lajeja vuoden 2002 selvityksessä olivat tiltaltti, varpushaukka, kanahaukka, hiirihaukka, nuolihaukka, pyy, kehrääjä, viirupöllö, käenpiika, harmaapäätikka, palokärki, pikkutikka ja pyrstötiainen. Metsäntakaisilla soilla pesivät samat lajit kuin järven rantasoilla.
Monet lajit käyvät Koskeljärvellä ruokailemassa, vaikka pesivät ympäröivillä soilla tai metsissä. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi kaakkuri ja sääksi. Myös kevät- ja syysmuuton aikana järveä käyttävät levähdys- ja ruokailualueenaan monet lajit. Tässä suhteessa Koskeljärven arvioidaan olevan Satakunnassa merkittävä levähdysalue.
Muut
Järven pohjaeläimistöä on tutkittu vain kerran. Hyönteisten toukkia on runsaasti, ja se näkyy loppukesästä suurina lentävinä korentoparvina. Maininnan arvoisia harvinaisia hyönteisiä ovat jättisukeltaja, lummelampikorento ja sirolampikorento sekä metsälajina uurosysikiitäjäinen.
Alueella viihtyvät suomalaisen metsän tyypilliset nisäkäslajit sekä myös harvinaisemmat liito-orava ja saukko. Järvellä oli aiemmin runsaasti piisameja, mutta 1990-luvun puolivälissä ne hävisivät järveltä.
Esihistoria
Parhaiten tutkittu lähialueen muinainen asuinpaikka sijaitsee Hinnerjoen varrella Kolmhaarassa. Siellä tutkittiin 1930-luvun lopulta asti useaan otteeseen hyvin laajaa asuinpaikkaa. Se on ollut alkujaan kolmiosainen ja osa asumuksista olivat tuolloin lahden kapeikossa olleessa saaressa. Silloin Koskeljärven allas oli pitkän lahden pohjukkaa, jonka suulla asuivat Jäkärlän ryhmän ja tyypillisen kampakeramiikan asukkaita.
Koskeljärven suurimman saaren Isoluodon pohjoisrannalla on noin 7,5 × 9 metriä suuri kiviröykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Se sijaitsee 2,5–3,5 metriä vedenpinnan yläpuolella ja se on voitu rakentaa ennen vedenpinnan laskua. Röykkiön ikä ei ole tiedossa. Kirjallisuudessa sitä on pidetty pronssikautisena hiidenkiukaana. Myös järven koillisrannan Kolkankalliolla on pronssikautiseksi tulkittu hiidenkiuas. Toinen muinaisasutusta ilmentävä löytö on tehty Välijokea perattaessa. Joesta on löytynyt kivikirveitä, jotka on ajoitettu kivikaudelle.
Rautakauden asutusta on tavattu vain läheisessä Kolmhaarassa, josta tiedetään Morbyn keramiikkaa, asumusten pohjakivityksiä ja paasiarkkuhautoja. Näiden ihmisten toiminta on ulottunut myös Koskeljärvelle. Myös erilaiset varhaiskristilliseen aikaan liittyvät paikannimet kertovat keskiaikaisesta asutuksesta. Kilometrin pituinen Pyhäniemi lienee ollut palvontapaikka, samoin pohjoinen pikkusaari Uhrattu. Uhrattu sijaitsee Euravalkaman lähellä, mikä viittaa euralaisten nautinta-alueeseen. Myös siirtolohkare Hiittenheittämä on voinut toimia uhrikivenä.
Historia
Varsinais-Suomen ja Satakunnan historiallisten maakuntien raja kulki Koskeljärven eteläpuolitse. Perävuoren huipulla on vanhat pystykivet keskiaikaisen rajan merkkinä. Paikalla on nykyäänkin kolmen kunnan, Mynämäen, Laitilan ja Euran yhteinen pyykki. Tähän viittaa myös Koskeljärven eteläisimmän osan nimi Suomenperänjärvi, millä viitataan Varsinais-Suomeen. Myös Sepänsaarilla on kivipyykit. Seudun kautta on myös kulkenut Kalatie, jota pitkin kuljetettiin kuivattua kalaa Hämeestä Vakka-Suomeen. Vielä vanhempi tie on Eura-Honkilahti-Yläne, jota kuljettiin rautakaudella mentäessä Varsinais-Suomen seudulle.
Koskeljärvi on kuulunut pääosin entiseen Honkilahden kuntaan. Koskeljärveen rajoittuvia ja lähellä järveä sijaitsevia Honkilahden kyliä ovat Honkilahden kirkonkylä, Löyttilä, Komoinen ja Lellainen. Lisäksi järven rantaan ovat ulottuneet Pyhäjärven rannassa sijaitsevan Mannilan kylän maat Koskenkylässä. Järven eteläosa on kuulunut entiseen Hinnerjoen kuntaan, jonka kylistä järven rantaan ulottuu Vaaljoki. Aivan etelässä, lähellä kolmen kunnan rajapyykkiä pieni osa järvestä jää Laitilan Katinhännän kylän alueelle.
Järvenpinnan laskuja
Muualla tehdyt järvenlaskut herättivät honkilahtelaisten huomion varhain. Jo vuonna 1818 tarkastettiin Koskeljärven ja sen laskujoen, Patajärven ja Pitkäjärven ja näitä kahta yhdistävän ojan tilannetta. Ojien virtauksissa havaittiin heikkoutta ja toistuviin tulviin kiinnitettiin huomiota, joten niiden perkauksille näytti olevan tilausta.
Vuonna 1845 kokoontui Honkilahden kappelissa kirkonkokous, jossa käsiteltiin Koskeljärven kuivatusta. Myönteisen vastaanoton saanut hanke kokoontui uudelleen vuonna 1846, johon osallistui runsaasti talollisia. Hankkeen yksityiskohtia soviteltiin ja vuonna 1849 pyydettiin maanmittari Filip von Schants pitämään järvialueella katselmus. Anomuksen jättäjiksi äännestettiin Heuru ja Pietilä, jotka toimittivat sen perille vuonna 1850. Kun hankkeen taakse saatiin vahvasti seutukunnan väkeä, vahvisti maaherra luvan toteuttaa hanke vuonna 1857.
Nykyisen joenuoman paikalle kaivettiin Honkilahden kirkonkylän läpi uusi uoma läheiseen Patajärveen. Samalla perattiin Patajärven ja Pitkäjärven välinen uoma. Uusi uoma laski Koskeljärven vedenpintaa noin 1,2 metriä, joka on ollut ennen pinnanlaskuja 43,18 metriä merenpinnan nykytason yläpuolella. Pitkäjärven laskuoja yhtyi vanhaan uomaansa Vaaljoen haarassa, josta lähtien joki jatkoi nykyisenä Hinnerjokena. Tämän jälkeen on tehty muita vähäisempiä pinnanlaskuja, koska pintaa on alennettu kaiken kaikkiaan yli kaksi metriä.
Pinnanlaskun seuraukset
Pinnanlasku tavoitteena oli vähentää kevättulvien vaikutuksia eli niin sanotusti kuivattaa pellot. Toimenpide onnistui tässä tavoitteessaan, sillä kun Koskeljärven kunnostamista alettiin suunnitella, mitattiin vuosina 1980–1990 vedenpinnan vaihteluväliksi 41,06–42,36 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämä on ollut tulvien aikanakin alempana kuin silloinen keskivedenkorkeus. Vedenlasku kuivatti järven luontaisen uoman, joka laski Vaalijärven kautta. Vedenlaskun toisena tavoitteena oli ollut koko järven kuivattaminen viljelyalan kasvattamiseksi, mutta järven pohja oli kivinen ja siitä on luovuttu.
Suojelun alkuvaiheet
Kuivatusyhtiö muutti vuonna 1910 nimensä Koskeljärven ja Vaalijärven Kuivatysyhtiö Oy:ksi. Se suoritti joitakin toimenpiteitä vielä ennen lopettamistaan. Niihin ajoi järven tulvaherkkyys, joka ei pinnanlaskusta lakannut kokonaan. Siksi järveä haluttiin säännöstellä, mutta laaditut suunnitelmat torjuttiin aina eri tahoilta. Suunnitelmia ovat tarjonneet esimerkiksi Rauma-Repola vuonna 1955, rantojen maanomistajat vuonna 1964 ja Vesihallitus. Viimeisessä hakemuksessa veden pintaa haluttiin nostaa 1,06 metriä, mutta asukkaat tyrmäsivät sen.
Järven tulvien säännöstelysuunnitelmien rinnalle nousivat esille järven suojelua vaativat kannanotot 1960-luvulla. Kumpaakin suunnitelmaa kehitettiin rinnakkain, mutta vain toinen olisi voitu toteuttaa, sillä ne olisivat tuhonneet toisen suunnitelman tavoitteet. Toiminta kallistui suojelun kannalle vuonna 1979, kun Euran kunta hyväksyi Maailman luonnonsäätiön suojeluohjelman. Kun kuivatusyhtiö alkoi kaavoittaa rannoille mökkitontteja oman hankkeensa rahoittamiseksi, esti kunta sen rakennuskiellolla vuonna 1980. Lopullinen päätös omaehtoiselle säännöstelylle oli Koskeljärven suojelukaavan hyväksyminen vuonna 1982. Samana vuonna valtioneuvosto hyväksyi Koskeljärven ja Vaaljärven lintujensuojeluohjelman ja lopuksi Suomen valtio osti Koskel- ja Vaaljärven kuvatusyhtiön maat luonnonsuojelutarkoitukseen vuonna 1988. Vuoden 1988 suojelupäätöksen ensimmäinen vaihe sisälsi suunnitelman korottaa vedenpintaa.
Pinnannoston seuraukset
Vedenpinnan nosto on parantanut järven happitilannetta niin, että kalakuolemilta on nykyään vältytty. Happitilanne on talvella edelleen huono, mutta samalla talvinen happamuus on vähentynyt. Fosforin ja typen veteen liuenneet määrät ovat vähentyneet koko ajan. Tämä on Välijoen ohijuoksutuksen seurausta.
Kasvillisuuden osalta järvi elää muutostilassa. Luhtien pinta-alat pienenevät ja kelluvalehtisten kasvien alueet kasvavat. Suurin häviäjä ovat olleet sarat. Suuntaus jatkuu vielä pitkään. Avoveden osuus on säilynyt samana.
Luhtien lintulajisto on taantunut selvästi luhtien vähentyessä, mutta muuten lintukantojen muutokset seuraavat suomalaista yleistilannetta.
Suojelun jatkuminen
Koskeljärvi liitettiin Koskeljärven Natura 2000 -alueeseen (kohde: FI0200097). Alueeseen kuuluu maita ja vesistöjä Euran, Laitilan ja Mynämäen kunnista. Se sisältää koko Koskeljärven, valtion sen ympäriltä omistamat maat, kaakkoisosan yksityisen maa-alueen, Vaaljärven ja sen lähialueita, Lahdensuon sekä alueen eteläpuolella olevan Kortesuon. Natura-alueen kokonaispinta-ala on 1 821 hehtaaria, joista Koskeljärvi ja sen ranta-alueet muodostavat 1 398 hehtaarin kokoisen alueen. Koskeljärvi on myös ehdolla Ramsarin sopimuksen alueeksi.
Virkistyskäyttö
Kalastus ei ole enää tärkeä elinkeinon jatke, mutta kotitarvekalastus on yleistä. Tärkeään asemaan on noussut myös virkistyskalastus. Vedenpinnan nosto on ollut onnistunut ratkaisu, sillä kalakanta on muuttunut lajistoltaan ja yksilöiden koko on kasvanut. Myös linnustaminen on ollut, ja on edelleen, järvellä suosittu harrastus. Järvellä saatiin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa vuosittain noin 250 vesilinnun metsästyssaaliit.
Luonnonystäville on Koskeljärvellä ollut paljon nähtävää. Mökittömyys ja sokkeloinen rakenne ovat korostaneet erämaisuutta. Järven länsirantaa seuraa Pyhäjärviseudun luontoretkeilyhankkeen laatima 11-kilometrinen retkipolku, joka lähtee pohjoisrannalta Välijoen suistosta ja päättyy etelässä Suomenperänjärvellä olevalle lintutornille. Polun varrella on laavuja ainakin Pyhäniemen kärjessä, Ämmänniitussa ja Latosaaressa. Myös Isoluodon pohjois- ja eteläpäässä, Mustasaaren pohjoispäässä ja Härkluomassa on laavut. Nuotiopaikkoja on 11 kohteessa. Toinen Natura-alueen lintutorni on pystytetty Vaaljärven länsirannalle. Luonnon hiljaisuudesta voi nauttia, sillä Koskeljärvi on ollut Satakuntaliiton kartoituksessa eräs Satakunnan hiljaisia alueita, jonne liikenteen tai muu jatkuva melu ei kuulu.