cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myöhäisantiikki
Hajoamisen syyt
Nykyisissä tulkinnoissa korostetaan eniten imperiumin taloudellisia vaikeuksia ja poliittisen järjestelmän tasapainottomuutta. Rooman voidaan katsoa olleen jossain määrin jopa ryöstötalous: se suurelta osin eli valloittamiltaan alueilta kerätyllä varallisuudella. Rooman talouselämä perustui lähes täysin alkutuotannolle sekä ylellisyystavaroiden tuonnille: varsinaista teollisuustuotantoa oli hyvin vähän. Tätä järjestelmää voitiin ylläpitää vain niin kauan kuin valtakunta laajeni. Halvan viljan tuonti Egyptistä sekä orjatalous nopeuttivat maatalouden keskittymistä suurtiloille, villoille ja latifundioille. Pienviljelijät eivät kyenneet kilpailemaan tuotannosta. Huoltosuhteen heikkeneminen johti lopulta yhteiskunnan jakautumiseen upporikkaisiin ja rutiköyhiin. Toisaalta armeijaa täytyi ylläpitää jatkuvasti, mikä vaati valtavia rahasummia. Rahoitus hoidettiin inflaatiolla. Tämä johti luottamuspulaan rahan osalta, maaseudulla rahatalouden kriisiin ja luontaistalouteen siirtymiseen.
200-luvulta lähtien valtakunta oli jatkuvassa puolustussodassa, joka ei tuottanut voittoa, mutta vaati valtavia rahasummia. Menoja oli jatkuvasti yhä enemmän ja tuloja yhä vähemmän, sillä 300-luvulle tultaessa talouselämä oli keskittynyt suurtilojen ja suurmaanomistajien käsiin, ja vapaa pienviljelijäväestö suuresti kärsinyt. Samalla myös kauppias- ja käsityöläisväestö alkoi vähetä kaupunkien kuihtuessa. Yhä suurempi verorasitus kohdistui yhä vähäisempään määrään talonpoikia ja kaupunkiväestöä, mikä puolestaan kiihdytti kaupunkitalouden rapautumista ja viljelijöiden siirtymistä suurtilallisten vuokraviljelijöiksi (coloni). Koska suurmaatilat ja senaattorisukuiset suurmaanomistajat olivat verotuksen ulkopuolella, valtakunnan verotulot laskivat. Samalla kaupunkien verkostoon perustunut hallintokulttuuri alkoi toimia huonosti. Talouden painopiste oli siirtynyt Itä-Roomaan, joten valtakunnan jakautuessa 395 Länsi-Rooman taloudellinen asema oli huono. Toisaalta taloudellisen romahduksen laajuudesta on esitetty monenlaisia arvioita. Esimerkiksi historiantutkija Chris Wickham katsoo tuoreessa kirjassaan Länsi-Rooman valtion rahatilanteen huonontuneen ratkaisevasti vasta vuoden 440 tienoilla, jolloin keisarikunta menetti rikkaat Pohjois-Afrikan provinssinsa vandaaleille.
Myöhäisantiikin erityispiirteitä
Teollisuudessa massatuotanto oli tosin päättynyt tai ainakin taantunut, mutta yksityisten käsityöläisten luomisvoima pääsi esiin. Luksuskäsiteollisuus ja yksityinen rakennustoiminta menestyivät erinomaisesti varsinkin suurkaupungeissa, pienet kaupungit sen sijaan taantuivat ja menettivät taloudellista merkitystään. Vielä Valentinianus I oli kieltänyt purkamasta rakennuksia pikkukaupungeista suurkaupunkien julkisten rakennusten korjaamiseksi. Hänen poikansa Valentinianus II sen sijaan salli jo purkaa pikkukaupunkeja suurkaupunkien (clariores urbes) eduksi. Samanlaisia ilmiöitä tapahtui myös kaupunkien sisällä. Esimerkiksi Ostiassa on useita esimerkkejä siitä, että kauppiaiden ja käsityöläisten entisiä asumuksia ja työpajoja yhdistettiin ylellisiksi asuintiloiksi.
Monin paikoin varsinkin provinsseissa vallitsi 300-luvun puolivälissä jopa koko roomalaisvallan loistoaika. Vasta nyt Gallia ja Hispania roomalaistuivat maanomistajan, veronkantajan ja piispan toiminnan tuloksena.
Hallitseva luokka katsoi tuona aikana elävänsä maailmassa, jossa järjestys oli palautettu, ja tätä optimistista sanomaa (reparatio saeculi) toistettiin muun muassa rahoissa. Uudenlainen tapakulttuuri (civilitas), joka oli laajempien kansalaispiirien omaksuttavissa, alkoi syrjäyttää elitistisenä pidettyä traditionaalista antiikin kulttuuria, humanitasta. Tämän havaitsi myös keisari Julianus (Apostata), josta sanottiin ihaillen, että hän "käyttäytyi hyvien tapojen vaatimalla tavalla kaikkia kohtaan" (civilis in cunctos). Älymystön ja aristokratian piirissä oli havaittavissa nostalgista paluuta klassisen kauden taiteen ja kirjallisuuden tuotteisiin. Monet varakkaat maanomistajat keräsivät huomattavia taidekokoelmia ja kutsuivat maaseutupalatseihinsa esiintymään filosofeja ja kirjailijoita ja ystäviään kuuntelemaan heidän luentojaan. Eräät kirjallisuuden lajit, kuten esimerkiksi kirjeiden kirjoittaminen, kukoistivat enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Kuvataiteissa eräänlainen ekspressionismi korvasi naturalismin, ja kaikkea yliluonnollista ja karismaattista arvostettiin. '
300-luvun lopulla muodostui ongelmaksi, että varallisuuserot kasvoivat valtaviksi. On laskettu, että senaattorin vuositulot saattoivat nousta 120 000 solidukseen, kun hovin virkamies ansaitsi tuhat solidusta, kauppias 200 ja talonpoika 5 solidusta vuodessa. Senaattorit eivät myöskään enää käyttäneet tulojaan julkiseen rakennustoimintaan eivätkä yleisen hyvinvoinnin lisäämiseen vaan järjestivät mahtavia näytäntöjä ja rakennuttivat itselleen ylellisiä maaseutupalatseja. Koska senaatin poliittinen merkitys oli vähentynyt, monet senaattoreista eivät koko elämänsä aikana käyneet lainkaan Roomassa. Heidän päätehtävänsä olikin verojen keräämisestä ja sotaväenotoista huolehtiminen. Alueillaan he toimivat patronustensa suojelijoina ja välittäjinä näiden ja keskushallinnon välillä samoin kuin kristitty suojeluspyhimys toimi välittäjänä ihmisten ja taivaallisen hovin välillä. Traditionaaliset kauppareitit Euroopan sisällä Italian, Gallian, Britannian ja Reinin ja Tonavan seutujen välillä olivat pitkään katkenneina 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Kauppamiehillä ei ollut enää entisiä suhteellisen varmoja investointimahdollisuuksia, ja monet heistä alkoivat lainata rahaa korkoa vastaan. Viljaa tuotiin edelleen traditionaalisilta alueilta: Rooma sai jatkuvasti kolmasosan viljastaan Egyptistä ja loput pääasiassa Pohjois-Afrikasta ja Sisiliasta. Vielä 500-luvulla tiedetään Konstantinopoliin tuodun Egyptistä 173 000 tonnia viljaa vuodessa. Kaikki tämä oli maksettava rahalla, joka oli jostain kerättävä. Verotus kiristyi iugatio-capitatio-järjestelmän käyttöönoton jälkeen, ja tämä oli raskasta lapsiperheille ja talonpoikaisluokalle. Jotkut pakenivat ja jättivät veronsa muiden maksettaviksi.
"Elintasopakolaisuutta" valtakunnan alueelta barbaarien luo tapahtui tietyillä alueilla ja tiettyinä jaksoina yleisesti. Maaseudun asukkaiden oloja vaikeutti sekin, että kaupunkilaiset käytännössä ryöstivät heiltä elintarvikkeita aina satokauden jälkeen. Orjuuden luonne oli muuttumassa myöhäisantiikin aikaan; koska yhteisö oli yhteisvastuussa säädetyn veromäärän kertymisestä, maalaisista tuli "turpeeseen sidottuja" maaorjia (inservire terris) entisen isännille alistetun orjuuden (inservire dominis) sijaan. Kristittyjen keisareiden lainsäädäntö ei käytännössä juurikaan parantanut köyhän maalaisväestön tai orjien asemaa.
Kristinusko
Myöhäisantiikin aikana määriteltiin Raamatun kaanon eli ne kirjat, joiden katsottiin kuuluvan Raamattuun, ja se käännettiin latinaksi. Silloin koottiin roomalaisen oikeuden päälinjat kokoelmaksi (Corpus iuris civilis), joka on ollut myöhemmän eurooppalaisen lainsäädännön esikuva. Silloin syntyi pyhimyskultti, joka yhä vallitsee voimakkaana katolisissa ja ortodoksisissa maissa. Silloin vakiintuivat monet tapakulttuurin erot, jotka ovat olleet voimassa aivan viime aikoihin asti, kuten vaikkapa viinin ja oluen juonnin suosimisessa.
Myöhäisantiikin aikana vallalle päässyt kristinuskon tulkinta oli luonteeltaan enemmänkin antimilitaristinen kuin pasifistinen. Ensimmäisissä kirkolliskokouksissa suhtautuminen sotaan oli ehdottoman kielteinen. Mutta koska keisari ei olisi voinut hyväksyä uskontoa, joka olisi vienyt häneltä sotilaat, hänen oli joustettava tilanteessa. Lopulta hyväksyttiinkin ajatus, että kristitytkin voivat osallistua "oikeudenmukaiseen sotaan" (bellum iustum). Koska tiedettiin, etteivät roomalaiset traditionsa mukaisesti olleet koskaan käyneet muita kuin "oikeudenmukaisia sotia", saatiin vaikea kysymys pian pois päiväjärjestyksestä. Niin kauan kuin näköpiirissä oli pakanoita tai kerettiläisiä, heitä vastaan voitaisiin käydä oikeudenmukaisia sotia.
Länsi-Rooman häviön jälkeen katolinen kirkko otti osansa antiikin perinnöstä. Kirkon asemaa vankistivat ryhmä erinomaisen koulutuksen saaneita miehiä. Esimerkiksi Benedictus Nursialainen (n. 480–547) perusti benediktiiniluostarit ja niille munkkisäännön (Regula monachorum). Benediktiinien tunnuslauseena oli Ora et labora (Rukoile ja tee työtä). Luostareissa oli paitsi ruumiillista työtä (labor manuum), myös kirjallisuuden harrastamista (lectio). Benediktiinit hankkivat suuria kirjastoja, joihin he kokosivat uskonnollisen kirjallisuuden ohella myös antiikin kirjallisuutta käsikirjoituksina ja kopioivat ja levittivät niitä. Näistä kirjastoista ovat useimmat antiikin kirjallisuuden säilyneet tuotteet peräisin. Antiikin kirjallisuuden säilyttämisen lisäksi benediktiineillä oli suuri merkitys Kaarle Suuren aloittamassa karolingisessa renessanssissa ja romaanisen taiteen kehityksessä.
Gregorious I Suuri (paavina 590–604) oli ensimmäinen paaviksi valittu munkki. Hänen suhteensa antiikin kulttuuriin oli kaksinainen: hän hallitsi sen erinomaisesti, mutta torjui sen vaikutukset asemansa takia. Gregoriukselta on säilynyt 854 kirjettä, jotka käsittelevät kirkkokuria, kirkon kasvavaa omaisuutta, kirkon kehittyvää diplomatiaa ja lähetystyötä Britanniassa, neljä kirjaa käsittävä papeille suunnattu "paimenkirje" (Regula pastoralis) sekä moraalifilosofisia ja Vanhan testamentin eksegetiikkaa eli selitysoppia käsitteleviä teoksia.
Itä-Rooma
Länsi-Roomaan verrattuna Itä-Roomalla oli joitakin kiistattomia vahvuuksia, kuten keisarin vankkumaton yksinvalta jota kirkko kiihkeästi tuki sekä pienintä yksityiskohtaa ja kaukaisinta pikkukaupunkia myöten tehokkaasti toimiva byrokraattinen koneisto joka oli ylivoimainen ympäröivien kansojen järjestelmiin verrattuna. Talous perustui kehittyneeseen maanviljelyyn varsinkin niillä alueilla, joissa se ennenkin oli menestynyt hyvin, ja kaupallisten yritysten tehokkaaseen toimintaan. Itä-Rooman kauppalaivasto hallitsi miltei koko Välimeren liikennettä. Turvallisuuden takeena olivat vahvat, hyvin varustetut ja koulutetut asevoimat, jotka torjuivat ensin pohjoisen germaanit ja hunnit, osittain myöhemmät slaavihyökkäykset ja pitkän aikaa idästä ja etelästä tulevat persialais- ja saraseenihyökkäykset. Justinianuksen ajan poikkeukselliset luonnonolot ja -mullistukset sekä kulkutaudit aiheuttivat suuria vaikeuksia valtion taloudelle ja sotalaitokselle. Itä-Rooman suurimmaksi eduksi muihin samanaikaisiin valtioihin verrattuna voidaan kuitenkin nimetä poikkeuksellisen kehittynyt diplomatia, jonka menetelmiin kuului poliittiset ja taloudelliset neuvottelut vielä silloin kun muut olisivat jo tarttuneet aseisiin. Itä-Rooma oli myöhäisantiikissa ottamassa sen paikan Euroopan historiassa, jonka vanha Rooman keisarikunta oli menettänyt. Aikanaan se antoi oman panoksensa myös islamilaiselle tieteelle ja arkkitehtuurille.
Pitkäjärvi (Muurame, Isolahti)
Pitkäjärvi on Keski-Suomessa Muuramessa Isolahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Gianpiero Lambiase
Gianpiero Lambiase on italialainen Red Bullin Formula 1 -tallin insinööri. Lambiase aloitti uransa Jordanilla vuonna 2005.
Kaudella 2010 hän toimi Force Indialla Vitantonio Liuzzin, 2011–2013 Paul di Restan ja 2014 Sergio Pérezin kisainsinöörinä. Kaudella 2015–2016 Lambiase toimi Red Bullilla Daniil Kvjatin kisainsinöörinä, ja 2016 Espanjan GP:stä lähtien hän toiminut Max Verstappenin kisainsinöörinä.
Mikko Fritze
pienoiskuva|Mikko Fritze vuonna 2010. Mikko Fritze (s. 27. marraskuuta 1963 Tampere) on Suomessa syntynyt saksalainen tulkki, kääntäjä ja opettaja. Hän on toiminut vuodesta 2021 alkaen Suomen Saksan-instituutin johtajana. Hän siirtyi tehtävään Alankomaiden Goethe-Institutin johtajan tehtävästä. Fritze toimi aiemmin myös Suomen Goethe-Institutin johdossa 2010–2017. Vuosina 2007–2010 Fritze johti säätiötä, joka vastasi Tallinnan Euroopan kulttuuripääkaupunkivuoden järjestelyistä.
Fritze syntyi Suomessa saksalaiseen perheeseen ja asui 10-vuotiaaksi saakka Tampereella ja Helsingissä. Hän kävi Helsingin saksalaista koulua. Hän kävi lukion Kölnissä ja opiskeli saksan kieltä, biologiaa ja kasvatustiedettä Hampurin yliopistossa 1984–1990. Vuonna 1987 hän oli stipendiaattina Montrealin yliopistossa Kanadassa ja 1988 assistenttina Helsingin yliopiston biologian laitoksella.
Fritze on työskennellyt 25 vuotta Goethe-instituutin tehtävissä eri puolilla maailmaa. Vuosina 1995–1998 Fritze toimi Goethe-instituutin opettajana Kroatian Zagrebissa, sitten instituutin johtajana Tallinnassa 1998–2004 ja Uruguayn Montevideossa 2004–2008. Hän muutti perheineen takaisin Eurooppaan vetämään Tallinnan kulttuuripääkaupunkihanketta, mutta siirtyi kesken toimikautensa Goethe-instituutin johtajaksi Helsinkiin. Myös Fritzen isä toimi aikoinaan Goethe-instituutin johtajana Suomessa, ensin Tampereella ja sitten Helsingissä.
Viron presidentti Arnold Rüütel myönsi Fritzelle 2004 Marianmaan ristin ritarikunnan 5. luokan ansiomerkin Viron ja Saksan kulttuurisuhteiden edistämisestä.
Tuulomajoki
pienoiskuva|Tuulomajoen vesistöalue keltaisella, keskellä [[Ylä-Tuuloman tekojärvi]] Tuulomajoki on Barentsinmereen laskeva joki Murmanskin alueen länsiosassa Venäjällä.
Joen kulku
Joki on 64 kilometriä pitkä. Se alkaa Ylä-Tuuloman tekojärvestä kapeana jokena, joka alkaa pian levenemään johtuen alajuoksulla sijaitsevasta voimalaitoksesta. Voimalan pato nostaa joen vedenpintaa niin paljon, että joen jokilaakso on täyttynyt ja muodostaa melko leveän ja suvantomaisen joen. Se virtaa näin lähes koko matkan koilliseen päin ja patoallas päättyy Murmašissa voimalaitokseen. Vesi putoaa siinä 18 metriä ja joki jatkaa sen jälkeen luonnontilaisena vielä 10 kilometriä Kuolan kaupunkiin. Täältä alkaa Kuolanvuono, joka aukeaa 50 kilometrin päässä Barentsinmereen.
Vesivoimalaitoksia
Tuulomajokeen on rakennettu kaksi vesivoimalaitosta. Ala-Tuuloman voimalaitos (kapasiteetti 57 megawattia) rakennettiin joen suulle Murmašiin 1930-luvulla. Sen putouskorkeus on 18 metriä, ja se on käytännössä padonnut koko Tuulomajoen yläpuolisen jokiosuuden yhdeksi 60 kilometriä pitkäksi tekoaltaaksi. Ylä-Tuuloman voimalaitos (268 megawattia) rakennettiin 1960-luvulla lähelle Nuorttijärven niskaa, jossa sijaitsee nykyään Ylä-Tuuloman taajama. Voimalan pudotuskorkeus on noin 60 metriä, ja sen yläpuolelle muodostuu Ylä-Tuuloman tekojärvi, joka nosti entisen Nuorttijärven vedenkorkeutta ja laajensi sen järvialaltaan pinta-alan kymmenkertaiseksi (745 neliökilometriä).
Luontoarvoja
Tuulomajoki alkoi luonnontilaisena Nuorttijärvestä. Joen koko putouskorkeus luonnontilassa oli 48,3 metriä. Ennen voimalaitosrakentamista luonnontilainen joki oli hyvä lohijoki. Alajuoksulle rakennettu voimala lopetti lohen nousun yläjuoksulle kokonaan. Ala-Tuuloman voimalaitoksen yhteyteen on rakennettu kalatie, joka toimii hyvin. Sen sijaan Nuorttijärven niskalle rakennetun säännöstelypadon Borland-tyyppinen kalahissi on epäkunnossa, jolloin lohi ei nouse valuma-alueella tämän ylemmäksi. Pari kilometriä padon alapuolella Tuulomajokeen lounaasta yhtyvään Petsajokeen nousee merilohi puoliksi kuivuneeseen Patunankönkääseen louhitun kalatien kautta.
Tuulomajoen vesistö
Tuulomajoen valuma-alueen pinta-ala on 21 140 km² (tai 21 500 km² ). Valuma-alueen yläjuoksulta jää 3 285 km² (16 %) Suomen puolelle ja alajuoksulla 17 855 km² (84 %) Venäjän puolelle.
Tuulomajoen keskivirtaama on 241 m³/s (MQ). Valuma-alue voidaan jakaa neljään pieneen vesistöalueeseen: Luttojoen valuma-alueeseen, Nuorttijoen valuma-alueeseen (johon Jaurijoki yhtyy), Petsajoen valuma-alueeseen ja Ala-Tuulomajoen alueeseen. Luttojoen valuma-alueen keskivirtaama on ollut vuosina 1993–2000 22,3 m³/s. Luttojen muita tilastollisia arvoja samalta aikajaksolta ovat 348 m³/s (HQ), 219 m³/s (MHQ), 4,02 m³/s (MNQ) ja 1,76 m³/s (NQ). Joelle nousee toistuvasti kevättulva, joka ei kuitenkaan ole ihmisille vaarallinen. Muiden vesistöalueiden tietoja ei ole käytettävissä.
Terrawise
TerraWise Oy on vuonna 2015 perustettu, suomalainen infrarakentamiseen keskittyvä yritys. Sen omistaa suomalainen pääomasijoitusyhtiö Sentica Partners.
Yrityksellä on neljä osaamisalaa: infrarakentaminen, maarakentaminen, viherrakentaminen ja louhintatyöt.
Terrawise on kasvanut yritysostoin. Tytäryhtiöt Konevuori Oy, JJ Kaivin ja Kallio Oy, Kanta Kaivu Oy, Vihermali Oy, Ympäristörakennus Saarinen Oy, Kallionporaus Soininen Oy ja Cendigo Oy fuusioitiin TerraWise -konserniin vuoden 2018 alusta alkaen.
Sydänmaankylä
Sydänmaankylä on Kärsämäen kunnassa sijaitseva noin 80 asukkaan kylä. Kylä sijaitsee Kärsämäen keskustaajamasta noin 20 kilometriä itään. Sydänmaankylä valittiin vuonna 2001 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Kylän merkittävin elinkeino on maatalous, joka keskittyy maidon- ja lihantuotantoon. Sydänmaankylän viljelyalueeseen kuuluu noin 650 hehtaaria peltoa.
Sydänmaankylästä oli kotoisin 1800-luvun lopun suurhiihtäjä Aappo Luomajoki.
2 Pallas
2 Pallas (symboli: ) on toisena löydetty asteroidi. Aikaisemmin oli löydetty vain Ceres. Pallaksen löysi ja nimesi Heinrich Wilhelm Matthäus Olbers 28. maaliskuuta 1802. Pallas on nimetty kreikkalaisen mytologian jumalattaren Pallas Athenen mukaan, ja se kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välillä. Pallasta pidettiin pitkään planeettana yhdessä Cereksen, Junon ja Vestan kanssa. Ne kuitenkin menettivät asemansa 1850–1860-luvulla, sillä Marsin ja Jupiterin väliltä rupesi löytymään uusia asteroideja nopealla tahdilla Astraean löydyttyä vuonna 1845. Vuonna 2006 Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni oli valmistelemassa selvempää määritelmää sanalle planeetta, ja ensimmäisen ehdotuksen mukaan Pallas oli mukana planeettaehdokkaiden luettelossa. Sittemmin määritelmä muuttui ja Pallaksesta tuli yksi kääpiöplaneettaehdokkaista.
Fyysiset ominaisuudet
thumb|left|300px|Ensimmäiset 10 löydettyä asteroidia (oranssilla) verrattuna [[Kuuhun (harmaalla). Pallas on numero kaksi.]] Pallas on massaltaan asteroidivyöhykkeen kolmanneksi suurin kappale. Pallaksen massa on 2,2·1020 kg ja sen arvioidaan sisältävän noin 7 % asteroidivyöhykkeen massasta. Pallaksen mitat ovat 570×525×500 km ja se on B-tyypin asteroidi, jonka tiheys on 2,8 g/cm³. Putoamiskiihtyvyys sen pinnalla on 0,18 m/s², ja sen vuorokauden pituus eli pyörähdysaika on noin 7,81 tuntia. Lisäksi Pallas on Aurinkokunnan synnystä ehjänä säilynyt protoplaneetta.
Vaikka Pallas on kooltaan samaa luokkaa kuin Vesta, sen pinnan koostumus on lähempänä Cereksen pinnan koostumusta. Pallas on kuitenkin Cerestä tiheämpi, ja tästä syystä sen koostumuksessa on vähemmän vesijäätä. Jään osuus Pallaksen koostumuksesta on todennäköisesti noin 20–25 %. Pallaksen tiheys on myös Vestan tiheyttä pienempi, ja se onkin koostumukseltaan jotain kiviplaneettoja muistuttavan Vestan ja kaasujättiläisten kuita muistuttavan Cereksen väliltä. Pienemmän tiheyden vuoksi Pallas on myös Vestaa keveämpi. Pallaksessa on todennäköisesti tapahtunut jonkinasteista aineiden erottumista kiviseksi ytimeksi ja jäiseksi vaipaksi, ja sen pinnanssa on myös havaittu pientä heijastavuuden vaihtelua. pienoiskuva|[[Hubble-avaruusteleskooppi|Hubble-kaukoputken mustavalkokuva Pallaksesta vuonna 2007]]
Kiertorata
Pallaksen rata sijoittuu Marsin ja Jupiterin ratojen välille asteroidivyöhykkeen alueelle. Sen kiertoaika on noin 4,61 vuotta (noin 1685 päivää), ja keskimääräinen etäisyys Auringosta on noin 2,772 AU, mikä on vain hieman suurempi kuin Cereksen. Siltikään Ceres ja Pallas yleensä ole radoillansa kovin lähellä toisiansa, sillä niiden radat ovat muulla tavoin erilaiset. Pallaksen kiertoradan soikeus eli eksentrisyys (0,231) on esimerkiksi paljon suurempi kuin Cereksen (0,075). Täten esimerkiksi ollessaan lähimpänä Aurinkoa tai kauimpana Auringosta, Pallas ja Ceres ovat myös kaukana toisistaan. Pallas on kauimmillaan noin 3,41 AU:n etäisyydellä Auringosta, kun taas Cereksen kauimmaisin etäisyys on vain noin 2,98 AU.
Lisäksi Pallaksen kiertoradan kaltevuus eli inklinaatio on suurempi. Se on noin 34°, eli hyvin suuri. Tämä on suunnilleen kolme kertaa suurempi kuin Cereksen inklinaatio, joka on noin 10,59°. Pallasta kutsuttiinkin Junon ja Cereksen ja Vestan kanssa 1800-luvulla englantilaisissa kirjoissa joskus nimellä ultra zodiacal planet (eläinradasta huomattavasti poikkeava planeetta), sillä nämä planeetat eivät liikkuneet muiden tavoin taivaalla eläinrataa pitkin, sillä niiden inklinaatio ekliptikaan nähden on suurempi, tosin Vestan tapauksessa inklinaatoi on silti vielä lähellä Merkuriuksen vastaavaa arvoa.
Pallaksen rata on suurten asteroidin radoista selvästi kaltevin, ja se kulkeekin radallaan usein miten kaukana ekliptikasta. Pallaksen radan suuri kaltevuus viittaakin protoplaneetan joutuneen nykyiselle radalleen voimakkaan gravitaatiovuorovaikutuksen johdosta. Tähän on saattanut vaikuttaa myös suurehko törmäys toisen taivaankappaleen kanssa. Pallaksen radan suuri inklinaatio myös vaikeuttaa sen tutkimista avaruusluotaimilla, sillä sen radan saavuttamiseen tarvitaan suurta luotaimen nopeuden muutosta. Lisäksi Pallaksella ei ole vielä havaittu olevan omaa kuuta.
Asteroidiryhmä
Pallaksen kanssa samanlaisilla radoilla kiertää myös joitain pienikokoisia B-tyyppisiä asteroideja, jotka ovat todennäköisesti siitä törmäyksessä irronneita palasia. Pallasta ja näitä pienempiä kappaleita kutsutaankin Pallas-ryhmäksi. Myös 5 km:n läpimittainen Maan lähelle tuleva asteroidi 3200 Phaethon näyttäisi olevan Pallaksesta irronnut, mutta erilaiselle radalle joutunut kappale. Phaethon on myös Geminidien meteoriparven lähde.
300px|thumb|Kokovertailu Aurinkokunnan kappaleista, jotka olivat [[Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni|IAU:n vuoden 2006 planeetan määritelmää luotaessa planeettaehdokkaina. Niistä tuli määritelmän valmistuttua kääpiöplaneettaehdokkaita. Pallas on toinen alhalla oikealla. (Kuvassa näkyy myös kaistale Maasta kappaleiden koon parempaa hahmotusta varten.)]]
3 Juno
3 Juno (symboli: 16px|⚵) on yksi asteroidivyöhykkeen suurimmista asteroideista. Saksalainen astronomi Karl L. Harding löysi asteroidin 1. syyskuuta 1804 ja nimesi sen Juno-jumalattaren mukaan. Junoa pidettiin aluksi Cereksen, Pallaksen ja Vestan tavoin planeettana, kunnes ne lopulta menettivät asemansa uusien asteroidien löytymisen myötä.
Juno, kolmas löydetty asteroidi, on massaltaan toiseksi suurin S-tyypin asteroidi ja käsittää noin 1,0 % asteroidivyöhykkeen massasta. Kaikista tunnetuista asteroideista Juno on kymmenenneksi suurin.
Ominaisuudet
thumb|left|250px|Junon rata (sinisellä) verrattuna [[Maan, Marsin ja Jupiterin ratoihin (punaisella).]] thumb|left|250px|Kymmenen ensimmäisinä löydettyä asteroidia (oranssilla) verrattuna [[Kuuhun (harmaalla). Juno on numero kolme.]] pienoiskuva|202px|vasen|Junosta Hooker-teleskoopilla [[Mount Wilsonin observatoriossa otettuja kuvia.]] Juno kiertää Aurinkoa hieman lähempää kuin Ceres ja Pallas. Sen inklinaatio on 13°, mutta sen eksentrisyys on melko suuri. Juno oli tunnetuista pikkuplaneetoista eksentrisin, kunnes 33 Polyhymnia löydettiin vuonna 1854.
Néma
Néma on kaupunkikunta sekä Hodh Charguin alueen ja Néman departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa 1 085 kilometriä Nouakchottista itään. Kunnassa on 22 000 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).
3 Juno
Ominaisuudet
Junon maksimilämpötilaksi on arvioitu 301 K eli 28 °C. Juno oli myös ensimmäinen asteroidi, jonka havaittiin tekevän tähdenpeitto.
Néma
Maantiede ja ilmasto
Néman kunnan pinta-ala on 17 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Agweinitin, idässä Achemmimin ja etelässä Jreifin kuntiin. Idässä kohoavat 135 metriä korkeat Dharin kukkulat. Kaupungin läpi kulkee vadi, joka aikaisemmin esti liikkumisen sateiden jälkeen.
Seutu kuuluu Sahelin ja Saharan siirtymäalueeseen. Ilmasto on hyvin kuuma ja kuiva. Vuotuinen sademäärä on 200–300 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Sadevesi säilyy padotussa tekoaltaassa kolmen-neljän kuukauden ajan. Lähistöllä sijaitsevat Ouad Bheiran ja Sedren pohjavesialueet. Vuodesta 2018 lähtien kaupunki on saanut käyttövetensä Dharin pohjavesialueelta rakennetusta vesijohdosta.
Historia
Néman ensimmäinen linnoitus eli ksar rakennettiin vuoden 1486 tienoilla, mutta sen asukkaat siirtyivät sittemmin Oualataan. Néma rakennettiin uudelleen 1600-luvun vaihteessa, mutta jäi jälleen autioksi. Pysyvä asutus syntyi Oualatasta käsin vuonna 1808, minkä seurauksena Néman vanhan osan arkkitehtuuri on samankaltaista kuin naapurikaupungissa.
Liikenne, talous ja palvelut
Némaan johtaa Nouakchottista maantie RN3, joka jatkuu Adel Bagroun ja Bassiknoun kautta Maliin. Kaupungissa on myös vähän käytetty lentokenttä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu, vihannekset ja taatelipalmut. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Kaupunki on sijaintinsa ansiosta tärkeä rajaliikenteen ja kaupan keskus. Teollisuutta edustavat teurastamo ja meijeri.
Julkisiin palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, neljä lyseota, ammattioppilaitos, aluesairaala, terveyskeskus ja nuorisotalo. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai kunnollista jätehuoltoa.
Matkailu
Némaan on viime aikoina rakennettu uusia majoituspalveluja, mutta varsinainen matkailu on vielä vähäistä. Sen kehittämistä haittaavat lentoliikenteen puuttuminen ja alueen epävarma turvallisuustilanne.
Childe Harold’s Pilgrimage
Childe Harold’s Pilgrimage kertoo Harold-nimisestä miehestä, joka kyllästyy syntiseen elämäänsä ja alkaa matkustella. Päähenkilö on niin sanottu byronilainen sankari, joka on melankolinen, yksinäinen ja kyyninen. Nimessä oleva ”childe”-sana viittaa keskiaikaiseen nuoreen aateliseen, joka ei ollut vielä saanut ritarin arvoa.
Kahdessa ensimmäisessä osassa Harold matkustelee Portugalissa, Espanjassa, Jooniansaarilla ja Albaniassa. Toinen osa päättyy valitukseen osmanien Kreikan-valtauksesta. Kolmannessa osassa päähenkilö suuntaa Belgiaan, Reinin jokilaaksoon, Alpeille ja Juravuoristoon. Neljännessä osassa Byron korvasi päähenkilön itsellään ja kertoo ensimmäisessä persoonassa Venetsiasta, Ferrarasta, Firenzestä ja Roomasta sekä niiden kaupunkien taiteilijoista ja sankareista.
Berijev
thumb|250px|Berijev KOR-1 II Berijev on venäläinen lentoveneitä valmistava lentokonetehdas. Sen toimitilat sijaitsevat Rostovin alueen Taganrogin kaupungissa, Asovanmeren rannalla. Berijevin lentokonetehdas ylläpitää myös tehtaansa yhteydessä sijaitsevaa Taganrogin eteläistä lentoasemaa.
Nykyään yhtiö on osa OAK-konsernia (United Aircraft Corporation, UAC). Heinäkuussa 2022 uutisoitiin Berijevin toimitusjohtajan päätösvallan siirtämisestä emoyhtiölle osana OAK-konsernin uudistamista.
Historia
Yhtiö perustettiin 1. lokakuuta 1934. Silloin Taganrogin merilentokoneiden keskussuunnittelutoimisto alkoi rakentaa Lentokonetehdas 31:tä. Georgi Berijevistä tuli toimiston johtaja.
Yhtiö kehitti ja rakensi ensimmäiset lentokoneensa 1930-luvun puolivälissä. Ne olivat laivasta lähetettäviksi tarkoitetut meritiedustelukoneet KOR-1 (Be-2) ja KOR-2 (Be-4).
1940-luvulta 1960-luvulle yhtiö valmisti muun muassa Be-6, Be-10 ja Be-12 lentoveneet. Yhtiö kehitti myös sukellusveneestä laukaistavaa P-10 ohjusta.
Vuonna 1968 yhtiö suunnitteli Be-30 (Be-32) lentokoneen. 1970- ja 1980-luvuilla yhtiö osallistui strategisten aseiden suunnitteluun (A-50 tutka, TU-142MR tiedustelukone). Yhtiö osallistui Buran-sukkulan suunnitteluun. thumb|250px|Berijev A-40 Vuonna 1986 tapahtui maailman suurimman amfibiokoneen, A-40:n ensilento.
thumb|250px|Beriev Be-200TšS [[Gelendžikissä Gelendžikinlahden rantarampilla.]] Venäjän aikana Berijev on etsinyt siviiliasiakkaita. Esimerkiksi Be-200 on sovellettu metsäpalon torjuntaan sopivaksi lentokoneeksi. Näitä koneita on myyty muun muassa Italiaan. Pientä Be-103 -lentovenettä pyritään sertifioimaan Yhdysvalloissa.
Kaikkiaan yhtiö on valmistanut 29 erilaista lentokonetyyppiä.
Kóziakas
Kóziakas eli Kerkétio (Κερκέτιο) on vuori Thessaliassa keskisessä Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Kóziakas sijaitsee Tríkalan alueyksikön alueella Läntisen Thessalian tasangon laidalla ja se on osa keskisen Píndos-vuoriston itäosaa. Tríkalan kunnan osa Kóziakaksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Karai Senryū
Karai Senryū, oik. Karai Hachiemon (1718 Edo (nyk. Tokio), Japani – 1790 Edo, Japani) oli japanilainen runoilija. Hän opiskeli haikai-ketjurunoutta ja oli sen rinnalla suositun maekuzuke-runouden arvostelija. Myöhempi senryū-runolaji on saanut nimensä hänen mukaansa.
Jalmari Vaula
Jalmari Vaahtoluoto (sukunimi aik. Wilenius) käytti kirjailijanimeä Jalmari Vaula (12. toukokuuta 1890, Hollola – 6. helmikuuta 1963, Savonlinna) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Vaahtoluodon vanhemmat olivat kauppias Juho Edward Wilenius ja Matilda Mandelin. Hän kävi Jyväskylän seminaarin vuosina 1908-1912 ja toimi kansakoulunopettajana Kiuruveden Rapakkojoella 1912-1925, Parikkalan Rasvaniemessä 1925-1926 ja Säämingin Niittylahdessa 1926-1954. Vaahtoluoto jäi eläkkeelle vuonna 1955.
Kirjoittamista ja maalaamista harrastanut Vaahtoluoto kirjoitti kaikkiaan yksitoista kirjaa ja hänen tekstejään julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä. Kuollessaan Vaahtoluodolta jäi keskeneräiseksi romaani Luonto ja sydän joka kuvasi hänen lapsuuden ajan kotikylänsä Herralan ihmisiä ja elämää.
Vaahtoluoto oli naimisissa vuodesta 1925 opettaja Hilja (Hilda) Kankkusen kanssa.
Yountville
Yountville on kaupunki Napan piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 2 934. Kaupunki perustettiin 4. helmikuuta 1965. Sen pormestarina toimii John F. Dunbar.
Väestö
Kaupungin asukkaista 84,57 prosenttia on valkoisia, 3,18 prosenttia aasialaisia, 2,51 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,30 prosenttia intiaaneja. 1,61 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 64,4 vuotta.
Kruunun vasikka
Kruunun vasikka on Reijo Mäen vuonna 1994 julkaisema toinen Sakari Roivas -dekkari.
Sen päähenkilö on suomalaissyntyinen poliisi, joka toimii Tukholmassa peitetehtävissä. Hän on entinen alkoholisti.
Mäki on julkaissut kaikkiaan kolme Sakari Roivas -dekkaria. Hän kertoo kehittäneensä Roivaksen, koska ensimmäiset Vares-kirjat eivät 1990-luvun alussa myyneet.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Vesa Karosen mielestä Mäki irvii Tukholman poliisijohtoa vähän Sjövallin ja Wahlöön malliin mutta hahmottelee hienosti nuorten suomalaisten rikollisten joukon.
Sumuvalo
Sumuvalot ovat ajoneuvojen valaisimia, joita käytetään parantamaan lähialueen näkyvyyttä. Suomen laki hyväksyy niiden käytön vain sumussa, rankkasateessa tai lumisateessa. Sumuvaloja saa tällöin käyttää lähivalojen asemasta, jos seisontavalot ovat samanaikaisesti kytkettynä. Etusumuvalojen toimintaperiaate on luoda sumun alle laaja, valaiseva valokeila parantamaan lähialueen valaistusta. Takasumuvalo taas parantaa auton näkyvyyttä taaksepäin ja vähentää näin peräänajon vaaraa sakeassa sumussa.
Etusumuvalojen virheellinen käyttö on haitallista. Sumuvalot muodostavat auton eteen kirkkaan alueen, jonka valoisuuteen kuljettajan silmä sopeutuu. Tällöin kuljettajan hämäränäkö sumuvalojen keilan ulkopuolelle heikkenee. Etusumuvalojen käyttö voi myös haitata muita tiellä liikkujia. Rankkasade tai sumu imee tehokkaasti sumuvalojen ylimääräistä valotehoa, mutta hyvällä säällä lisävaloteho häikäisee vastaantulijoita. Myös takasumuvalon virheellinen käyttö häikäisee takana ajavia ja kirkas punainen valopiste on kauempaakin katsottuna epämiellyttävä. Takasumuvalo voi aiheuttaa kirkkaudellaan senkin, ettei takana tuleva havaitse jarruvalojen syttymistä, varsinkin siinä tapauksessa jos autossa on kaksi takasumuvaloa.
Etusumuvalot
Etusumuvalot eivät ole pakollinen varuste autoissa. Niitä saa olla autossa kaksi kappaletta ja niiden on annettava valkoista tai vaaleankeltaista valoa. Sijainnin tulee olla enintään 40 senttimetriä auton kylkilinjasta keskelle ja korkeuden maasta vähintään 25 senttiä. Etusumuvalot on kytkettävä siten, että niitä voi käyttää vain ajovalojen tai seisontavalojen ollessa päällä. Sumuvaloja saa käyttää vain sumun taikka rankan vesi- tai lumisateen aikana. Niitä saa lain mukaan tällöin käyttää lähivalojen asemasta, jos seisontavalot ovat samanaikaisesti kytkettynä. Lähivalot ja etusumuvalot eivät siis lain kirjaimen mukaan saisi palaa samanaikaisesti, vaikka useimmat autoilijat käyttävätkin valoja näin.
Takasumuvalot
Vähintään yksi punaista valoa lähettävä takasumuvalaisin on 1. tammikuuta 1993 jälkeen käyttöönotetussa autossa pakollinen ja niitä saa olla enintään kaksi. Takasumuvalaisimelle on oltava ohjaamossa merkkivalo. Takasumuvalaisimen on sijaittava vähintään 250 ja enintään 1 000 millimetrin korkeudella. Jos valaisimia on vain yksi, on sen sijaittava keskilinjan vasemmalla puolella. Mikäli valaisimia on kaksi, on niiden sijaittava symmetrisesti, mikä aiheuttaa niiden välille vähimmäisetäisyysvaatimuksen, jotta niitä ei voida tulkita yhdeksi ajoneuvon keskilinjalle asennetuksi valaisimeksi. Valaisimen tulee olla vähintään 10 senttimetrin etäisyydellä jarruvalaisimesta. Takasumuvalaisimen tulee olla taaksepäin suunnattu ja sen tulee näkyä vaakatasossa 25 astetta ulos- ja sisäänpäin sekä vaakatasosta viisi astetta ylös- ja alaspäin.
Saviselkä
thumb|275px|Saviselän kylää. Saviselkä on kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee valtatien 28 varrella noin 15 kilometriä kunnan keskustaajamasta Pyhäntään päin.
Kylällä toimii oma peruskoulu Saviselän koulu, jonka yhteydessä on uusi kyläläisten pystyttämä monitoimitalo. Kylällä on myös oma sivukirjasto sekä suuri maansiirtokoneiden purkamo. Kylälle leimansa antaa sen läpi kulkeva kansalliseksi suojelukohteeksi nimetty Saviselkä–Piippola-museotie, kylää halkova Vuohtojoki sekä useat turvesuot. Museotien varresta löytyy myös kylämuseo.
Vuonna 2001 kylä nousi valtakunnalliseen julkisuuteen, kun sieltä löydettiin Suomen toistaiseksi ainut BSE-tartunta.
Tulta tai jäätä
Tulta tai jäätä on pop-laulaja Freemanin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Colm Meaney
Colm Meaney (s. 30. toukokuuta 1953 Dublin, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Miles O’Brienin roolista televisiosarjoissa Star Trek – uusi sukupolvi ja Star Trek: Deep Space Nine.
Meaney syntyi ja varttui Dublinissa roomalaiskatolisessa perheessä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa britannialaisen BBC One -kanavan sarjassa Z-Cars 1970-luvun lopulla. Meaney muutti New Yorkiin 1982 ja toimi siellä aluksi teatterinäyttelijänä, minkä jälkeen hän siirtyi näyttelemään televisiossa. Meaney esiintyi sarjan Star Trek – uusi sukupolvi ensimmäisellä tuotantokaudella useissa pienissä rooleissa, mutta hänen hahmolleen ei vielä tuolloin annettu erityistä nimeä. Katsojapalautteen ansiosta Meaneyn hahmo nimettiin lopulta Miles Edward O’Brieniksi. Sarjan edetessä O’Brienin merkitys ja ruutuaika kasvoivat. Hän oli keskeinen roolihahmo monissa jaksoissa jo kolmannella kaudella.
Meaney esitti Miles O’Brienia myös sarjassa Star Trek: Deep Space Nine seitsemän vuoden ajan. Siinä hänen hahmonsa toimi käyttöpäällikön virassa ja joutui kohtaamaan monia koettelemuksia. Myöhemmin Meaney on näytellyt muun muassa Cowenia sarjassa Stargate Atlantis.
Colm Meaney on ollut naimisissa Bairbre Dowlingin kanssa vuoteen 1994 saakka, jolloin he erosivat. Maaliskuussa 2007 Meaney avioitui Ines Glorianin kanssa. He asuvat Irlannissa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1981
Vuoden 1981 koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Tšekkoslovakiassa 26. toukokuuta – 5. kesäkuuta. EM-lopputurnaukseen osallistui 12 maata. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia isäntämaa Tšekkoslovakia. Turnauksen arvokkain pelaaja oli Jugoslavian Dragan Kićanović ja korikuningas toisen kerran peräkkäin Puolan Mieczysław Młynarski.
Ojalehto-Alajoki
Ojalehto ja Alajoki muodostavat kaksoiskylän, joka sijaitsee Kärsämäen kunnan pohjoiskolkassa. Alajoki sijaitsee Pyhäjoen rantamilla ja Ojalehto enemmän sisämaassa.
Ojalehdossa toimi 1990-luvun lopulle saakka oma kyläkoulu. Kylä syntyi 1800-luvun lopulla Ojalehto-nimisen kantatalon ympärille. Ojalehdossa on toiminnassa myös kyläkauppa.
Portugalin ralli 1989
pienoiskuva|Portugalin ralli vuonna 1989. Portugalin ralli 1989 (viralliselta nimeltään 23. Rallye de Portugal - Vinho do Porto) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 28. helmikuuta – 4. maaliskuuta 1989 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Augusto Mendes kuoli kilpailussa kuudennella erikoiskokeella auton suistuttua tieltä. Auto oli jyrkänteen reunalla kun Mendesin irrottaessa turvavöitä se putosi rotkoon. Kartanlukija Victor Bento selvisi vähäisillä vammoilla. Mendesin kuolema oli viides kaudella 1989, jolloin oli piikki kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrässä.
Kauppakeskus Viiri
Kauppakeskus Viiri on kauppakeskus Nurmijärven Klaukkalassa. Kauppakeskus jakautuu Isoviiriin ja Pikkuviiriin. Kauppakeskuksessa järjestetään vuosittain keväisin Viirin messut. Messuilla on yrityksiä kauppakeskuksesta, sekä muita sidosryhmiä ja urheiluseuroja.
Laajennus
Kauppakeskukseen oli suunnitteilla laajennus, joka sisälsi Prisman, ja uuden torin. Nämä oli tarkoitus toteuttaa Viirinlaakson rakentamisen myötä, mutta HOK-Elanto vetäytyi hankkeesta ja siirsi Klaukkalan vanhan S-Marketin läheiseen liiketilaan.
Eero Leppänen
Eero Kaarlo Olavi Leppänen (12. marraskuuta 1907 Kauhava – 27. kesäkuuta 1944 Portinhoikka) oli Mannerheim-ristin ritari numero 135. Jääkäripataljoona 4:n pataljoonankomentajana toiminut Leppänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi kuolinpäivänään 27. kesäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä majuri.
Leppänen kaatui jatkosodassa johtaessaan vastahyökkäystä Portinhoikassa.
Mustapaidat (Italia)
Kansallisen turvallisuuden vapaaehtoinen miliisi (, MVSN), jota kutsutaan yleisesti mustapaidoiksi (, CCNN, yksikössä Camicia Nera) tai squadristi (yksikössä squadrista), oli alun perin Squadrismo-nimellä tunnetun Kansallisen fasistipuolueen puolisotilaallinen siipi, ja vuoden 1923 jälkeen Italian kuningaskunnan täysin vapaaehtoinen, fasistisen vallan alainen miliisi, joka oli samanlainen kuin Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) puolisotilaallinen järjestö Sturmabteilung. Mustapaitojen jäsenet tunnisti mustista univormuista (joka oli mallinnettu Italian ensimmäisen maailmansodan eliittijoukkojen Arditin mallien mukaan) ja lojaalisuudestaan Benito Mussolinille, fasismin Ducelle (johtajalle), jolle he vannoivat valan. Puolisotilaallisten ryhmien perustajat olivat kansallismielisiä intellektuelleja, entisiä armeijan upseereita ja nuoria maanomistajia, jotka vastustivat talonpoikais- ja maatyöläisliittoja. Heidän menetelmänsä koventuivat Mussolinin vallan kasvaessa, ja he käyttivät väkivaltaa ja pelottelua Mussolinin vastustajia vastaan. Vuonna 1943 fasistisen hallinnon kaatumisen jälkeen MVSN liitettiin Italian kuninkaalliseen armeijaan ja hajotettiin.
Historia
pienoiskuva|vasen|Mustapaidat Mussolinin kanssa [[Napolissa marssilla Roomaan 28. lokakuuta 1922.]] Mustapaidat perustettiin nimellä Squadrismo vuonna 1919, ja se koostui monista tyytymättömistä entisistä sotilaista. Sille annettiin tehtäväksi johtaa taisteluita katkeria vihollisiaan, sosialisteja, vastaan. Heitä saattoi olla 200 000 Mussolinin Rooman marssin aikaan 27.–29. lokakuuta 1922. Vuonna 1922 squadristit organisoitiin uudelleen miliisiiksi, ja muodostivat lukuisia bandiereja. 1. helmikuuta 1923 mustapaidoista tuli Kansallisen turvallisuuden vapaaehtoinen miliisi (Milizia Volontaria per la Sicurezza Nazionale, MVSN), joka toimi 8. syyskuuta 1943 Cassibilen aselepoon saakka. Italian sosiaalinen tasavalta, joka sijaitsi Saksan miehittämillä Pohjois-Italian alueilla, hajotti MVSN:n 8. joulukuuta 1943. Mustapaidat ja karabinieerit korvattiin tasavallan kansallisella kaartilla (Guardia Nazionale Repubblicana, GNR).
Organisaatio
pienoiskuva|Benito Mussolini, MVSN:n ensimmäinen kunniakorpraali. Benito Mussolini oli mustapaitojen johtaja, eli kenraalikomentaja, ja ensimmäinen kunniakorpraali, mutta toimeenpanotehtäviä hoiti esikuntapäällikkö, joka vastaa armeijan kenraalia. MVSN muodostettiin jäljittelemällä muinaista antiikin Rooman armeijaa. Adolf Hitleristä tehtiin mustapaitojen kunniakorpraali (Caporale onorario) vuonna 1937.
Perusorganisaatio
Monet mustapaitojen organisaation rakenteen termeistä eivät ole yleisiä sanoja eurooppalaisille armeijoille, vaan ovat peräisin antiikin Rooman armeijan rakenteesta.
Nämä yksiköt järjestettiin myös kolmioperiaatteella seuraavasti:
Alueellinen organisaatio
pienois|73. Mustapaitalegioonan hallintorakennus [[Mirandolassa, Modenan maakunnassa vuonna 1941.]] Alkuperäinen MVSN-organisaatio koostui 15 armeijakunnasta, jotka kontrolloivat 133 legioonaa (yksi provinssia kohti) ja yhdestä riippumattomasta ryhmästä, joka kontrolloi 10 legioonaa. Vuonna 1929 se organisoitiin uudelleen neljäksi raggruppamentiksi, mutta myöhemmin lokakuussa 1936 se organisoitiin uudelleen 14 armeijakunnaksi, jotka hallitsivat 133 legioonaa. Jokainen legioona oli miliisiyksikkö, joka koostui pienestä aktiivisesta joukosta ja suuresta siviilivapaaehtoisten reservistä. Jokaisessa legioonassa oli kaksi kohorttia. Toinen kohorteista koostui 21–36-vuotiaista miehistä ja toinen enintään 55-vuotiaista miehistä.
Erikoisyksiköitä oli myös Roomassa, Ponzan saarella, mustapukuinen Mussolinin kaarti (Moschettieri del Duce, ’Johtajan muskettisoturit’), Albanian fasistinen miliisi (neljä legioonaa) ja Milizia Coloniale Afrikassa (seitsemän legioonaa).
Alkuperäisillä 1. helmikuuta 1923 ja 4. elokuuta 1924 annetuilla asetuksilla organisaatio järjestettiin viidelletoista vyöhykkeelle seuraavasti:
Turvallisuusmiliisi
Mustapaidoista muodostettiin myös erikoisjoukkoja tiedustelupalvelu- ja santarmitehtäviä varten, mukaan lukien:
Etiopian kampanja
oikea|pienoiskuva|Mustapaidat valtaavat Ethio-Djibouti Railwaysin rautatieaseman [[Dire Dawassa toukokuussa 1936.]] Toisen Italian ja Etiopian sodan aikana muodostettiin seitsemän CCNN-divisioonaa Etiopian keisarikuntaa vastaan 1935–1936. Näistä ensimmäiset kuusi divisioonaa lähetettiin sotimaan Etiopiaan. Seitsemäs lähetettiin varustautumaan ja kouluttautumaan Italian Libyaan, jossa se hajotettiin keskeneräisenä sodan päätyttyä.
Espanjan sisällissota
Kolme CCNN-divisioonaa mustapaitoja lähetettiin osallistumaan Espanjan sisällissotaan osana Italian vapaaehtoisia joukkoja (Corpo Truppe Volontarie). Puolimoottoroidut mustapaitadivisioonat sisälsivät vakituisia sotilaita ja fasistisen puolueen vapaaehtoisia miliisijoukkoja.
3. divisioona hajotettiin ja yhdistettiin 2. divisioonan kanssa huhtikuussa 1937 Guadalajarassa kärsityn tappion jälkeen. Lopulta jäljelle jääneet kaksi divisioonaa yhdistettiin toisiinsa, kun taistelut Pohjois-Espanjassa päättyivät lokakuussa 1937. Yhdistynyt divisioona taisteli Aragoniassa huhtikuuhun 1938 saakka.
Toinen maailmansota
oikea|pienoiskuva|Mustapaidat [[Operaatio Barbarossan aikana 1941.]] Vuonna 1940 MVSN kykeni kokoamaan 340 000 etulinjan taistelijaa muodostamalla kolme divisioonaa, jotka kaikki menetettiin myöhemmin Pohjois-Afrikan rintamalla. Vuonna 1942 muodostettiin myös neljäs ja viides divisioona.
Mussolini myös ajoi läpi suunnitelmat lähettää sotaan 142 MVSN-taistelupataljoonaa, jotta Italian armeijan jokaiselle divisioonalle saataisiin hyökkäysryhmä. Näistä jokainen pataljoona koostui 650 miehestä eli kahdesta kohortista.
Myöhemmin mustapaidoista muodostettiin 41 ryhmää Italian armeijan kolmannen rykmentin ajoneuvojoukkoihin, koska operatiivisten kokemusten perusteella todettiin, että armeijan divisioonat olivat liian pieniä sekä miehistön, että raskaan kaluston osalta. Nämä liikkuvat ryhmät kärsivät raskaita tappioita alimiehityksen, alivarustelun ja puutteellisen koulutuksen vuoksi.
Vuonna 1941 Mussolini päätti perustaa 22 korkeasti koulutettua taistelupataljoonaa nimeltä M-pataljoonat. He olivat saaneet erikoistunutta hyökkäys- ja taistelukoulutusta tai osoittaneet kyvykkyytensä taistelussa, ja saaneet taistelukentällä ylennyksen tähän asemaan. Fasistisen hallinnon loppuun mennessä vain yksitoista pataljoonaa oli täysin muodostettu. Jugoslaviassa palveli kaikkiaan 16 MVSN-taistelupataljoonaa, joista kuusi pataljoonaa kunnostautui taisteluissa, ja ne nimettiin M-pataljooniksi.
Sodan loppuun mennessä mustapaidat olivat mukana jokaisessa Italian taistelussa.
Ulkoasu
pienoiskuva|Entinen MVSN:n kansliapäällikkö [[Achille Starace yllään musta fetsi, musta paita ja solmio, sekä mustat kaulusliekit tunikan käännöksissä.]] Mustapaidat käyttivät samaa univormua kuin Italian armeija, lisänään musta paita ja solmio, sekä musta fetsi. Univormutakissa oli kaksipäiset mustat liekit kauluksessa arvomerkin sijaan ja vitsakimput armeijan tähtien sijaan. Osa upseereista ja Mussolinin kaarti käytti täysin mustaa univormua.
Kulkueliput
Jokaisen mustapaitayksikön kulkuelippu oli modernisoitu muoto antiikin Rooman armeijan käyttämistä standaareista. Vain Mussolinin kaartilla oli pieni musta standaari, joka oli samanlainen kuin tavallisilla asevoimilla.
Perintö
Eetosta ja joskus univormua kopioivat myöhemmin muut, jotka jakoivat Mussolinin poliittisia ajatuksia, mukaan lukien Adolf Hitler natsi-Saksassa, joka antoi ruskeat paidat ”rynnäkköjoukoille” ja mustat univormut ”suojajoukoille” (, tunnetaan myös puhekielessä ”mustapaitoina”, koska he käyttivät mustia pukumaisia tunikoita ruskeiden paitojen kanssa).
Kristinoppikoulu
Kristinoppikoulu eli tuttavallisemmin kripari on ortodoksisen kirkon järjestämä luterilaisen kirkon rippikoulua muistuttava, tyypillisesti nuorille kirkon jäsenille tarkoitettu kurssi tai leiri. Suomalainen seurakuntien järjestämä kristinoppikoulu on ortodoksisessa maailmassa poikkeuksellinen; vastaavaa kurssia ei järjestetä muissa maailman maissa.
Kristinoppikoululla ei ole luterilaisen kirkon rippikoulua vastaavaa merkitystä, koska lapset ovat jo kasteen ja mirhavoitelun sakramentin jälkeen täysivaltaisia kirkon jäseniä eikä konfirmaatiota toimiteta kurssin jälkeen.
Kristinoppikoulujen järjestäminen alkoi jo 1800-luvun lopulla, leirimuotoiset kurssit tulivat ohjelmaan 1950-luvulta lähtien. Nykyisin yleisin tapa suorittaa kristioppikoulu on kristinoppikoululeiri, joita järjestävät eri seurakunnat ja Ortodoksisten Nuorten Liitto. Yleensä kristinoppikoulun suorittavat 14-15-vuotiaat nuoret. Luterilaisen kirkon ja nuorisokulttuurin antaman esikuvan seuraamana ortodoksisten perheiden nuorten ikäluokista selvä enemmistö osallistuu kripareille; osallistumisprosentti on vaihdellut seurakunnasta riippuen 60 ja 100 prosentin välillä. Jotkut seurakunnat järjestävät kristinoppikouluja myös aikuisille. Kurssi tai leiri sopii myös kirkkoon liittymistä harkitsevalle.
Saab Space
Saab Space oli ruotsalainen avaruusteknologiayhtiö. Saab Space oli pitkään tunnettu nimellä Saab Ericsson Space ja se oli Saabin ja Ericssonin yhteisesti omistama. Vuoden 2008 lopulle asti sen omisti pelkästään Saab.