cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siega Verde
Historia
Siega Verden kalliopiirrokset luotiin Veiksel-jääkauden myöhäisvaiheessa. Alueen maalauksia on Gravetten kulttuurilta (noin 21 eaa.) Madeleinen kulttuurille (12 000–11 000 eaa.). Alueen huippukausi ulottuu Solutrén ja Madeleinen kulttuurin ajalle 16 000–13 000 eaa. Toiminta alueella loppui noin 10 000–7 000 eaa., jolloin epipaleoliittiset ryhmät tekivät vielä alueen viimeiset piirrokset, jotka eivät olleet niin vaikuttavia kuin aiemmat piirrokset. Myöhemmästä toiminnasta alueella ei ole arkeologisia todisteita, mutta jokilaakso on kuitenkin pysynyt asuttuna.
Kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1988, kun Salamancan museon professorit Manuel Santonja Gómez ja Rosario Pérez Martín tekivät tutkimusta Kastilia ja Leónin alueen arkeologisista kohteista. Löydön jälkeen Siega Verdeä on tutkittu laajasti ja alue on suojeltu. Vuonna 2010 Siega Verde hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vanhan kohteen laajennuksena. Se täydentää Portugalista luetteloon valittua kohdetta Côanlaakson kalliotaide, joka listattiin vuonna 1998.
Pehmustettu selli ja muita kauhun paikkoja
Pehmustettu selli ja muita kauhun paikkoja on suomenkielinen kokoelma amerikkalaisen kauhukirjailija Robert Blochin novelleja. Markku Sadelehdon toimittama ja Jari Niittylän suomentama kokoelma ilmestyi vuonna 1994 WSOY:n Fan-sarjassa.
Pehmustettu selli oli viimeisiä Blochin eläessä julkaistuja kokoelmia: kokoelma julkaistiin toukokuussa 1994 ja kirjailija kuoli syyskuussa. Helsingin Sanomat valitsi kirjan tämän jälkeen ”päivän pokkariksi”.
Arviot
Portti-lehden Juho-Antti Tuhkanen piti kokoelmaa onnistuneena.
Aikakoneen arviossa Juhani Hinkkanen sanoo olevansa ”kohtalaisen tyytyväinen”. Teos on ajallisesti kattava ja novellivalinnat ovat enimmäkseen onnistuneita: ”kaiken kaikkiaan nämä novellit ovat viihdyttäviä, miellyttävällä tavalla vanhahtavia ja oikeastaan ajoittain aika naiiveja.” Hinkkanen valittelee kuitenkin sitä, etteivät ”The Man Who Collected Poen” ja ”The Yougoslavesin” kaltaiset sanaleikkeihin perustuvat otsikot käänny kunnolla suomeksi. Hän myös pohdiskelee, missä määrin kokoelma vetoaa nuorempaan splatterpunk-sukupolveen.
Saltatorinen sykekäyrä
Sikiön saltatorinen sykekäyrä on määritelty maailman synnytyslääkäri- ja gynekologijärjestö FIGO:n (International Federation of Gynaecology and Obstetrics) ja Englannin terveydenhuollon laatujärjestö NICE:n (National Institute for Health and Care Excellence) ohjeistuksissa sellaiseksi kardiotokografiassa (KTG) havaittavaksi muutokseksi, jossa sikiön sydämen sykevaihtelu eli variabiliteetti on enemmän kuin 25 lyöntiä minuutissa. Sikiön sydämen sykevaihtelu tulkitaan normaaliksi, kun se on amplitudiltaan 5–25 lyöntiä minuutissa..
KTG:lla tarkoitetaan sikiön sykkeen ja kohdun supistusten elektronista monitorointia, ja se on eniten käytetty sikiön synnytyksenaikainen tarkkailumenetelmä. Pohjoismaissa käytännössä kaikki sairaaloissa tapahtuvat synnytykset hoidetaan KTG-monitoroinnin avulla. Isossa-Britanniassa sama luku on 90–9 prosenttia ja Yhdysvalloissa 85-90 prosenttia.
"Sikiön sykevaihtelu amplitudiltaan >25 bpm, kuvion toistuvuus eli oskillatorisuus >6 kertaa minuutissa ja vähimmäiskesto 1 minuutti".
Saltatorisen sykemuutoksen patofysiologiaa ei kunnolla tunneta. Saltatorinen sykemuutos on kirjallisuudessa liitetty kohdussa nopeasti kehittyvään hapenpuutteeseen (hypoksia) sikiöllä, esimerkiksi istukkaan ja napanuoraan kohdun supistusten aikana kohdistuvan, verenkiertoa heikentävän kompression seurauksena. On myös esitetty, että saltatorisen muutoksen aikana sikiön sykkeen perustasoa ja sykevaihtelua säätelevässä keskushermoston autonomisessa hermoston osassa vallitsee epästabiliteetti, joka johtuu altistumisesta hypoksialle. Saltatoriselle sykemuutokselle ominainen, sykevaihtelun korostuneisuutta kuvaava sahaava kuvio johtuisi näin sympaattisen ja parasympaattisen hermoston osan yhtäaikaisesta ja voimakkaasta reaktiosta hypoksian seurauksena.
Nunesin (2014) tutkimusryhmä on todennut, että jos saltatorinen muutos kesti synnytyksen loppuvaiheessa >20 minuuttia, oli sikiöllä kohonnut riski altistua metaboliselle asidoosille. Tutkimusten mukaan >20 minuuttia kestävä saltatorinen sykemuutos on kuitenkin harvinainen löydös.
Tarvonen (2019) julkaisi tutkimusryhmänsä kanssa Neonatology-lehdessä tutkimuksen, jossa sikiön synnytyksenaikaisen saltatorisen muutoksen ja sikiön hypoksian yhteys todennettiin ensimmäisen kerran ihmissikiöillä. Tutkimuksessa havaittiin, että jo >2 minuuttia kestävä saltatorinen sykemuutos KTG-rekisteröinnissä oli yhteydessä korkeaan sikiön napaveren erytropoietiini (EPO)-pitoisuuteen ja verrokkeja matalampiin napaveren pH- ja emäsylimäärä (base excess, BE)-arvoihin syntymähetkellä. On tunnettua, että sikiön kohdussa kokeman hypoksian yhteydessä napaveren EPO-pitoisuus kohoaa ja pH- ja BE-arvot laskevat. Suomalaistutkimuksessa havaittiin myös, että saltatorinen sykemuutos edelsi suurimmassa osassa tapauksia toista tunnettua sikiön ahdinkotilan uhasta varoittavaa sykekäyrämuutosta, veren biokemiallisiin muutoksiin reagoivien kemoreseptoreiden aktivaatiosta johtuvaa ns. myöhäistä sykehidastumaa (engl. late deceleration). Näin ollen saltatorinen sykemuutos on sikiötä uhkaavan hypoksian varhainen merkki.
Golden Gala
Golden Gala on vuosittainen Rooman olympiastadionilla, Italiassa järjestettävä yleisurheilutapahtuma. Kilpailu kuuluu nykyisin Timanttiliigaan. Aikaisemmin se kuului Timanttiliigan edeltäjään Kultaiseen liigaan.
Seppo Uusitupa
Seppo Matti Ilmari Uusitupa (s. 1950) on suomalainen tietokoneharrastuspiirien vaikuttaja 1980-luvun BBS-järjestelmissä (Bulletin Board System) aikana, jolloin suurelle yleisölle internetin sähköposti- ja tiedostojenjakelupalvelut eivät olleet käytettävissä.
Tietokoneharrastuksen ohella Uusitupa työskenteli HPY:n (Helsingin Puhelinyhdistys, nykyinen Elisa Oyj) datapuhelintoimistossa, sekä sivutoimisena tuntiopettajana Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa (nyk. Metropolia). HPY:stä Uusitupa siirtyi silloiseen Suomen Yhdyspankkiin. Päätyönsä ohessa Uusitupa oli kirjoitti runsaasti IT-alan lehdiin 1980-luvun alkupuolelta lähtien. Osa jutuista julkaistiin nimimerkillä Toivo T Tavasti. Viimeiset työvuotensa Uusitupa toimi Kilpailuvirastossa erikoistutkijana.
Huomionosoitukset
Uusitupa on saanut varsinaisen työnsä ulkopuolella erilaisia huomionosoituksia, mm. Tietotekniikan liitto antoi vuoden 1992 ATK-vaikuttaja –nimityksen ja v. 1990 (jo lopetettu) SATKO (Suomen ATK-kouluttajat) plaketin hänelle ja (nyttemmin myös lopetetulle) Unitas-opistolle. Muita huomionosoituksia ovat Tietoliikenneaapisen valitseminen vuoden oppikirjaksi.
Eläkevuodet
Uusitupa on ollut syksystä 2006 lähtien eläkkeellä.
Tiridates I
Tiridates I oli Armenian kuningas ja Armenian arsakidien eli arshakunien dynastian perustaja. Hän hallitsi noin vuosina 52/53, 55–58 ja 63–?. Tiridates oli Parthian kuningas Vonones II:n poika ja Vologases I:n ja Pakoros II:n veli.
Vologases nousi valtaan isänsä kuoltua vuonna 51. Hän antoi Media Atropatenen kuningaskunnan Pakorokselle ja Armenian valtaistuimen Tiridateelle. Parthian joukot hyökkäsivät Armeniaan vuonna 52 ja valtasivat maan pääkaupungit Artaksatan ja Tigranocertan. Armenian kuningas Rhadamistus syöstiin vallasta ja korvattiin Tiridateella. Vuoden 54 ankara talvi ja kulkutaudit sekä Vologaseksen pojan Vardaneksen kapinointi kuitenkin pakottivat parthialaiset vetäytymään Tiridateen kanssa. Rhadamistus palasi ja rankaisi vallankaappaukseen syyllistyneitä. Vuonna 55 parthialaiset palasivat ja kukistivat Rhadamistuksen. Tiridates nimitettiin uudestaan Armenian kuninkaaksi.
Silvia Rupil
thumb|Silvia Rupil [[Talviolympialaiset 2010|vuoden 2010 talviolympialaisissa.]] Silvia Rupil (s. 15. toukokuuta 1985) on entinen italialainen hiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Fiamme Gialle -hiihtoseuraa.
Rupil on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2006 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kuudes sija helmikuussa 2010 Canmoressa käydystä 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kisasta. Ennen tätä kisaa Rupil oli päässyt vain kerran maailmancupin pisteille. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljästoista, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kuudestoista ja Italian viestijoukkueessa neljäs. Myös Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa Italian viestijoukkueessa. Silvia Rupil lopetti uransa keväällä 2013.
Tiridates I
Vallankaappaus oli kuitenkin rikkonut Parthian ja Rooman välistä sopimusta, jonka mukaan roomalaisilla oli oikeus nimittää mieleisensä hallitsija Armenian valtaistuimelle. Rooman keisari Nero lähetti sotapäällikkö Corbulon Kappadokiaan ja Galatiaan johtamaan sotajoukkoja. Neuvotteluista huolimatta sota syttyi vuonna 58. Roomalaiset valtasivat Armenian ja Tiridates joutui pakenemaan Vologaseksen luo. Uudeksi Armenian kuninkaaksi Nero nimitti Tigraneen. Parthialaiset hyökkäsivät Armeniaan vuonna 62 ja kukistivat lopulta Rooman armeijan Rhandeian taistelussa. Roomalaiset hyökkäsivät seuraavana vuonna uudestaan Armeniaan mikä sai Vologaseksen ja Tiridateen solmimaan rauhan Rooman kanssa. Parthia ja Rooma solmivat kompromissin, jonka mukaan vastedes Armenian kuningas olisi parthialainen prinssi, mutta hänen nimittämisensä vaati hyväksynnän roomalaisilta. Tiridates matkusti vuonna 66 Roomaan, jossa hänet kruunattiin virallisesti Rooman vasallina Armenian kuninkaaksi.Kruunaustilaisuus pidettiin Forum Romanum Rostralla, jossa Rooman hallitsijat olivat satojen vuosien ajan puhutelleet kansaa. Kuningas lausui keisarille: "Haluan toimia käskysi mukaan, koska sinä päätät kohtaloni."
Vuonna 72 alaanit hyökkäsivät Armeniaan ja Meediaan. Pakoros ja Tiridates taistelivat yhdessä maahantunkeutujia vastaan mutta yhdessä taistelussa Tiridates oli jäädä alaanien vangiksi mutta onnistui pakenemaan. Tiridateen hallituskauden lopun ajankohta ei ole tiedossa.
Frequency Unknown
Frequency Unknown on Geoff Taten Queensrÿchen ensimmäinen ja ainoa studioalbumi. Se julkaistiin Cleopatra Recordsin Deadline Music -levymerkillä 23. huhtikuuta 2013.
Albumi ilmestyi kesken kiistan yhtyeen nimestä. Muut alkuperäisjäsenet Eddie Jackson, Scott Rockenfield ja Michael Wilton erottivat laulaja Geoff Taten Queensrÿchesta kesäkuussa 2012, minkä seurauksena Tate kokosi yhtyeestä oman versionsa. Osapuolet käräjöivät sittemmin yhtyeen immateriaalioikeuksista, ja molemmat saivat luvan käyttää nimeä varsinaiseen oikeuskäsittelyyn asti. Jacksonin, Rockenfieldin ja Wiltonin versio yhtyeestä jatkoi toimintaansa uuden laulajan kanssa ja julkaisi Queensrÿche-albumin kesäkuussa 2013. Kiista sovittiin lopulta huhtikuussa 2014 oikeussalin ulkopuolella, ja Queensrÿche-nimi jäi Jacksonille, Rockenfieldille ja Wiltonille.
Albumin tuottajana toimi Jason Slater, joka oli aiemmin tuottanut myös albumit Operation: Mindcrime II (2006) ja American Soldier (2009). Taten syyskuussa 2012 julkistamaan Queensrÿche-kokoonpanoon kuuluivat rumpali Bobby Blotzer, kitaristi Glen Drover, kosketinsoittaja Randy Gane, kitaristi Kelly Gray ja basisti Rudy Sarzo. Sittemmin Robert Sarzo korvasi Droverin ja Simon Wright Blotzerin. Yhtyeen ohella albumilla soittaa lukuisia vierailijoita.
Kymmenen uuden kappaleen lisäksi albumi sisältää uudelleenäänitetyt versiot yhtyeen neljästä Operation: Mindcrimen (1988) ja Empiren (1990) aikaisesta hitistä.
Kostakioí
Kostakioí on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ártan kuntaan, Ártan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 078 (vuonna 2011).
Juliane Döll
Juliane Döll (s. 8. heinäkuuta 1986 Schmalkalden) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Döll harrasti ennen ampumahiihto-uraansa yleisurheilua. Ammatiltaan hän on poliisi.
Ampumahiihdon nuorten MM-kisoissa vuonna 2007 Döll voitti kultaa viestissä ja pronssia takaa-ajossa. Hänen paras sijoitus ampumahiihdon maailmancupissa on 12:s sija Östersundin normaalikisasta kaudelta 2009-2010. Ampumahiihdon EM-kisoissa Döll voitti hopeaa vuonna 2008 viestissä, kultaa vuonna 2009 normaalikisassa ja pronssia viestissä.
Serbianvuoristokoira
Serbianvuoristokoira (Srpski pastirski pas) on serbialainen koirarotu, joka kuuluu laumaa vartioiviin vuoristokoiriin. Se on Serbian kennelliiton Kinoloski Savez Republike Srbije (KSS) hyväksymä, muttei vielä FCI:n tunnustama.
Ulkomuoto
Serbianvuoristokoira on voimakasrakenteinen, toisinaan jopa karun ensivaikutelman antava molossityyppinen vuoristokoira. Runko on suorakaiteenmuotoinen ja voimakas antamatta kuitenkaan tanakkarakenteista vaikutelmaa. Kallo on pyöreä ja kapenee jonkin verran kasvoja kohti. Asteittain kirsua kohti kapeneva kuono on tylpän kiilanmuotoinen ja kuononselkä tasainen. Iso kirsu on väriltään joko musta tai ruskea karvapeitteen väristä riippuen. Huulten ei tule olla raskaat eikä riippuvat, ja ylähuuli peittää alahuulen vain kevyesti. Peräti kolme purentatyyppiä sallitaan: a) leikkaava purenta, b) käänteinen leikkaava purenta ja c) tasapurenta. Mantelinmuotoisten silmien väri vaihtelee karvapeitteen värin mukaan, mutta tummanruskeita arvostetaan enemmän kuin vaaleita. Kolmionmuotoiset korvat ovat asettuneet suunnilleen kuononselän ja silmien alareunan tasolle tai hieman alemmas. Niska on voimakas eikä joillain molosseilla tyypillistä löysää kaulanahkaa tule esiintyä.
Selkä on leveä, suora ja voimakas, ja rintakehä lihaksikas ja voimakas. Eturaajat ovat keskenään yhdensuuntaiset ja voimakasluustoiset, takaraajat yhdensuuntaiset ja voimakkaat olematta paksut. Tuuheakarvainen, sapelimaisen käyrä ja tyvestä erittäin paksu häntä kapenee hännänpäätä kohti. Levossa se jää selkälinjan alapuolelle. Urosten säkäkorkeus on 56–71 cm (ihanne 58–69 cm) ja narttujen 53–67 cm (ihanne 55–65 cm).
Karvapeite on runsas, tiheä, jäykkä ja vähintään 6 cm pitkä. Se muodostaa niskan ympärille kauluksen, raajojen takaosiin pitkät "housukarvat" ja häntään tuuhean töyhtön. Pääväri on yleensä valkoinen eri värisin merkein, ja kokomusta on ainoa virheellinen väritys. Tämän ominaisuuden osalta rotu poikkeaa monista muista tyypillisistä jugoslavialaisista vuoristokoirista (bosnialaista tornjakia lukuun ottamatta) - mm. sarplaninacista, šar tipista, karstinpaimenkoirasta ja albaniansusikoirasta - jotka ovat sudenharmaita. Sen sijaan se muistuttaa enemmän bulgarialaista sarakatsaninkoiraa. Keskipitkä ravi on rodulle tyypillisin askellaji, ja liikkeiden tulee olla harmoniset ja elegantit, vailla "nykimistä" tai selän kaareutumista liikkeiden aikana. Oikeantyyppisten työkoiran liikkeiden merkitystä korostetaan niin paljon, että huonot liikkeet alentavat automaattisesti kokonaisarvostelua näyttelykehässä koiran ulkomuodon mahdollisesta erinomaisuudesta riippumatta.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on kunnioitusta herättävä, peloton ja rohkea, mutta samalla uskollinen, rauhallinen ja hyväluonteinen. Työkoirana se on erittäin valpas ja lahjomaton, ja se luottaa täysin omistajaansa, jonka läsnä ollessa se on täysin tyyni.
Indinaviiri
Indinaviiri (C36H47N5O4) on proteaasien estäjiin kuuluva viruslääke, jota käytetään HIV- ja AIDS-potilaiden hoidossa.
Vaikutusmekanismi ja haittavaikutukset
Indinaviiri vaikuttaa HIV-virukseen estämällä viruksen proteaaseja toimimasta. Indinaviiri on peptidomimeetti eli muistuttaa rakenteeltaan peptidejä ja sitoutuu viruksen proteaasin aktiiviseen keskukseen peptidien ja proteiinien sijasta. Tämä johtaa viruksen tarvitsemien proteiinien ja entsyymien synteesin estymiseen ja virukset eivät pääse kehittymään lisääntymiskykyisiksi. Indinaviirin rakenteessa vaikuttavia ryhmiä ovat peptidirungon lisäksi indaminoliryhmä ja hydroksyyliryhmä.
Synteesi
Indinaviirille on kehitetty viisivaiheinen asymmetrinen synteesi. Synteesin lähtöaineena on indeeni, joka ensimmäisessä vaiheessa hapetetaan epoksidiksi. Muita synteesin vaiheita ovat asymmetrinen alkylointi ja asymmetrinen epoksidin avaaminen amiinin avulla.
Intiaanileski
Intiaanileski on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1785. Työstä nähdään, että päähinettä varten Wrightillä on ollut malli, mutta intiaanin käyttämien vaatteiden tilalle hän on kuvitellut uusklassismille tyypillisen viitan. Maalaus on Derbyn kaupunginmuseossa.
1700-luvulla maalauksissa esitettiin ”jaloja villejä”, mutta Wrightin lähestyminen on erilainen. Hän kuvaa ihmiselon haurautta ja maineen ja kunnian lyhytaikaisuutta. Leski istuu edesmenneen miehensä sotasaavutusten symbolien ympäröimänä luonnon voimien armoilla: taustalla tulivuori purkautuu ja salamat leimuavat.
Juhana Lepoluoto
Juhana Lepoluoto (25. kesäkuuta 1946 Hauho – 16. lokakuuta 2015 Muurame) oli suomalainen toimittaja.
Lepoluoto aloitti Oulun yliopistossa historian opinnot, mutta siirtyi lehtialalle. Hän oli aluksi Pohjoinen-kulttuurilehden toimitussihteerinä 1969 ja osa-aikaisena toimittajana Oulun ylioppilaslehdessä ja hänestä tuli jälkimmäisen lehden päätoimittaja 1970. Lehden koko toimitus sai potkut, kun lehdessä julkaistiin Ilkka Tönkyrän porvareita pilkkaava pakina. Lepoluoto pääsi toimittajaksi Kansan Tahto-lehteen. Vuonna 1987 Lepoluoto perusti muutamien muiden toimittajien kanssa Radio Kaiku-paikallisradion, joka toimi parin vuoden ajan. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi Uusi Suomi-lehteen, kunnes tämä lehti teki konkurssin vuonna 1991.
Lepoluoto piti vaimonsa Leenan kanssa ravintolaa muutamia vuosia Muuramessa. Hän toimi myös Keskisuomalainen-lehden avustajana ja vuonna 1994 hänestä tuli lehden vakinainen toimittaja. Viimeiset viisitoista vuotta hän oli Keskisuomalainen-lehden kunnallistoimittajana, politiikan toimittajana, toimitussihteerinä ja ulkomaantoimittajana. Hän toimi vielä lehden avustajana jäätyään eläkkeelle 2009. Lepoluoto kirjoitti toimittajantyön ohella myös romanttisia tarinoita ja Jerry Cotton -tarinoita. Lepoluoto oli myös kuvataiteiden harrastaja ja hän piti omia taidenäyttelyitä, muun muassa Matkoja-näyttelyn Muuramen Navetalla.
Yolo
Yolo tai YOLO on lyhenne, joka tarkoittaa You only live once. (suom. elät vain kerran). Lyhenne on erityisesti suosiossa nuorten keskuudessa. Kanadalainen räppäri Drake käyttää lyhennettä useasti kappaleessaan "The Motto".
Caroline Garcia
Caroline Garcia (s 16. lokakuuta 1993 Saint-Germain-en-Laye) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla kaksinpelissä neljäntenä syyskuussa 2018 ja nelinpelissä toisena lokakuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kuusi WTA-turnausta kaksinpelissä ja kuusi nelinpelissä. Vuonna 2016 hän voitti Ranskan avoimissa nelinpelimestaruuden ja ylsi Yhdysvaltain avoimissa nelinpelin loppuotteluun.
2011–2012
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Garcia pelasi ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2011, jossa hän selviytyi toiselle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 76 olleen Varvara Lepchenkon, mutta hävisi toisella kierroksella kaksi sijaa paremmin olleelle Ayumi Moritalle. Ranskan avoimissa 2011 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zuzana Ondráškován. Toisella kierroksella hän pelasi kolmieräisen kamppailun Marija Šarapovaa vastaan. Šarapova voitti ottelun lopulta luvuin 3–6, 6–4, 6–0. Ranskan avoimissa 2012 Garcia hävisi ensimmäisellä kierroksella Dinah Pfizenmaierille.
2013–2014
Australian avoimissa 2013 Garcia hävisi avauskierroksella Jelena Vesninalle. Ranskan avoimissa 2013 Garcia eteni toiselle kierrokselle voitettuaan Julija Beigelzimerin. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Serena Williamsille. Wimbledonissa 2013 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zheng Jien, mutta hävisi toisella kierroksella jälleen Serena Williamsille. Yhdysvaltain avoimissa 2013 Garcia voitti Shelby Rogersin avauskierroksella, mutta hävisi toisella kierroksella Laura Robsonille.
Bernhard Starkbaum
Bernhard Starkbaum (s. 19. helmikuuta 1986 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Itävallan pääsarjan Vienna Capitalsissa.
Seuraura
175px|thumb|left|Starkbaum [[Erste Bank Eishockey Liga|EBEL-joukkue Villacher SV:n luukulla joulukuussa 2009.]] 210px|thumb|right|Starkbaum [[Modo Hockey|MODO Hockeyn paidassa kaudella 2012–2013.]] Starkbaum on Wiener EV:n kasvatti. Hän debytoi sen miesten joukkueessa 17-vuotiaana kaudella 2003–2004 Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalligassa. Starkbaum pelasi kauden ainoksi jääneen miesten pelinsä 4. helmikuuta 2004. Kaudella 2004–2005 hän nousi Wiener EV:n ykkösmaalivahdiksi ja pelasi Nationalligassa 19 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Elokuussa 2005 Starkbaum siirtyi kahden viikon try-outille Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin, jossa hän jäi kuitenkin jo vajaan viikon jälkeen ilman sopimusta.
Kaudeksi 2006–2007 Starkbaum siirtyi Erste Bank Eishockey Ligaan ja Villacher SV:n maalin suulle. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 8. lokakuuta 2006. Starkbaum toimi joukkueen kakkosmaalivahtina neljä ensimmäistä kauttaan, mutta kaudella 2010–2011 hän nousi VSV:n ykkösmaalivahdiksi ja torjui joukkueen välieriin saakka. Kaudella 2011–2012 Starkbaumilla oli Erste Bank Eishockey Ligan runkosarjan paras torjuntaprosentti (93,6%).
Huhtikuussa 2012 Starkbaum teki kaksivuotisen sopimuksen Ruotsin Elitserienin MODO Hockeyn kanssa. Hän valloitti joukkueen ykkösmaalivahdin paikan kaudella 2012–2013, mutta kesällä 2013 Starkbaumille kävi ilmi, että MODO lähtee kauteen 2013–2014 nuorella maalivahtikaksikolla Linus Ullmark-Anton Forsberg. Näin ollen joukkue ei kaivannut enää Starkbaumin palveluksia. MODO lainasi hänet lokakuussa hetkeksi HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklöveniin, kunnes Starkbaum siirtyi marraskuussa loppukauden kattavalla sopimuksella SHL:ään ja Brynäs IF:ään. Helmikuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Starkbaum pelasi lopulta neljä kautta Ruotsin pääsarjassa ja palasi sitten Itävallan pääsarjaan, kun hän teki kaudeksi 2016–2017 sopimuksen EC Salzburgin kanssa. Starkbaum edusti Salzburgia kahden kauden ajan mutta ei saanut enää kaudeksi 2018–2019 jatkosopimustarjousta. Hän siirtyi sitten Sveitsin kakkossarjaan pudonneeseen EHC Kloteniin, joka yritti nopeata nousua takaisin pääsarjatasolle. Kausi alkoi kuitenkin heikosti, ja Kloten hankki uuden ulkomaalaisvahvistuksen hyökkäykseen, minkä seurauksena Starkbaum menetti paikkansa. Hän vaihtoikin kesken kauden Itävallan Vienna Capitalsiin.
Maajoukkueura
Starkbaum edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014, jolloin hän lähinnä jakoi joukkueen torjuntavastuun Mathias Langen kanssa. Starkbaum pelasi myös olympiakisoja edeltäneissä karsinnoissa. Hän edusti Itävaltaa myös MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2013 ja 2015. Vuoden 2009 turnauksessa Starkbaum toimi lähinnä joukkueen kolmosmaalivahtina, eikä saanut peliaikaa. Vuosien 2013 ja 2015 turnauksissa hänet palkittiin puolestaan joukkueensa top-3-pelaajana.
Starkbaum pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014, joista molemmat turnaukset päättyivät Itävallan sarjanousuun seuraavaksi vuodeksi A-sarjan MM-kilpailuihin, kuten myös vuoden 2010 A-lohkon kultaan päättynyt I-divisioonan turnaus, jossa Starkbaum ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 8. huhtikuuta 2009 Innsbruckissa Venäjää vastaan.
Starkbaum pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2004. Hän toimi molemmissa turnauksissa Itävallan kakkosmaalivahtina ja torjui vain yhdessä ottelussa. Vuoden 2002 turnaus päättyi pronssiin.
Herman Vilhelm Bissen
thumb|upright|Herman Vilhelm Bissen Herman Vilhelm Bissen (1798−1868) oli tanskalainen kuvanveistäjä. Hän meni 1824 Roomaan, jossa hän oli Bertel Thorvaldsenin oppilaana. Hän veisti kuvapatsaita klassisten esikuvien mukaan. Hän teki useita teoksia Tanskan valtion tilauksesta. Varsinaisen maineensa hän saavutti käsitellessään Slesvig-Holsteinin sodan vaikutusten perusteella oman aikansa ja kansansa aiheita, kuten Maasotilas ja Kristiansborgin linnan edustalla sijaitseva Fredrik VII:n pronssinen ratsastajapatsas. Bissenille olivat ominaisia voimakkaat viivat ja hyvä luonteenkuvaus.
Bissenin oppilaita ovat olleet suomalaiset kuvanveistäjät Walter Runeberg ja lyhyen ajan myös Johannes Takanen.
Ruskokruunukerttuli
Ruskokruunukerttuli (Setophaga palmarum) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Elinympäristö
Ruskokruunukerttulit suosivat pesimäympäristöinä avoimia soita, joiden reunoilla kasvaa kuusia ja kanadanlehtikuusia. Talvehtimispaikoilla laji esiintyy monenlaisissa ympäristöissä.
Lisääntyminen
Ruskokruunukerttulit pariutuvat nopeasti muutolta palattuaan huhtikuun lopulta toukokuun puoliväliin. Pesä sijaitsee yleensä rahkasammalen seassa pienen havupuun juurella. Kupinmuotoinen pesä rakennetaan erilaisista kasvinosista ja kaarnanpalasista. Munia on neljä tai viisi ja niitä haudotaan keskimäärin 12 päivää. Hautomisen hoitaa naaras koiraan ruokkiessa sitä. Molemmat vanhemmat ruokkivat poikaisa pesään 12 päivän ajan.
Kirjallisuusvuosi 2013
Kirjallisuusvuosi 2013 käsittelee vuoden 2013 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kambodžan historia
Kambodžan historian varhaisimmat luotettavat tiedot asutuksesta ovat Hoabinhian-kaudelta noin 6 000 vuotta eaa. Ensimmäinen valtiollinen kokonaisuus alueella oli ensimmäisellä vuosisadalla syntynyt Funanin kuningaskunta, ja sitä seurannut Chenla. Chenlan valtakunnan heikentyminen ja sen synnyttämä valtatyhjiö loi perustan khmerien kulttuurin kukoistukselle 800-luvulta lähtien, kun khmerien valtakunta syntyi. Khmervaltakunta hallitsi laajimmillaan suurinta osaa Kaakkois-Aasiasta. Valtakunta säilyi 1400-luvulle asti, jolloin Ayutthayan kuningaskunta tuhosi Khmervaltakunnan pääkaupungin Angkorin. Angkorin kukistumisen jälkeen khmerit joutuivat vuosisadoiksi thaiden ja vietnamilaisten vallan alaisuuteen, kunnes Ranska valloitti alueen siirtomaakseen vuonna 1863.
Ranskan vallan alla siirtomaahallinto ei pyrkinyt juurikaan kehittämään Kambodžaa, vaan maa muodosti vain suoja-alueen Brittiläistä imperiumia vastaan, jolla ranskalaiset pyrkivät turvaamaan itselleen tärkeämmän Vietnamin.
Kambodža itsenäistyi Ranskan vallan alaisuudesta vuonna 1953. Itsenäistyminen ei kuitenkaan tuonut rauhaa, ja Norodom Sihanoukin itsevaltaisen hallituskauden aikana 1955–1970 maa oli sisäisesti erittäin hajanainen. Yhdysvaltain tukeman sotilasvallankaappauksen jälkeen maa ajautui vuonna 1970 mukaan Vietnamin sotaan ja veriseen sisällissotaan. Sota jatkui aina vuoteen 1975 asti. Kambodžaa koetelleen sodan pommituksissa arvioidaan kuolleen 250 000 kambodžalaista.
Vietnamin sota loi hedelmällisen pohjan punakhmerien valtaannousulle. Punakhmerien valta Kambodžassa kesti 1975–1979. Pol Potin diktatuurin aikana kuoli arviolta 1,2–3 miljoonaa ihmistä. Punakhmerien valta päättyi Vietnamin hyökkäykseen joulukuussa 1978. Lopullinen rauha solmittiin kuitenkin vasta 1991. Vapaat vaalit järjestettiin 1993 ja Kambodžasta tuli perustuslaillinen monarkia. Sisäpoliittiset levottomuudet ovat kuitenkin jatkuneet. Oikeudenkäynnit punakhmerien johtajia vastaan alkoivat 2005 ja ensimmäiset tuomiot annettiin 2010. Käytännössä Kambodžan kuninkaalla ei ole mitään poliittista valtaa ja valta on keskittynyt vuodesta 1985 maan pääministerinä toimineelle itsevaltaiselle Hun Senille.
Esi- ja varhaishistoria
Ajanlaskun alkuun mennessä alueella alkoi jo esiintyä kiinteää asutusta ja yhteiskuntarakenteiden muodostumista, jotka johtivat ensimmäisten valtakuntien syntyyn. Alueen asukkaat asukkaat omasivat metallinvalutaidon ja he olivat merenkulkutaitoisia. Pisimmälle järjestäytyneet asukkaat asuivat rannikolla ja Mekong-joen suistoalueella, jossa he viljelivät riisiä ja pitivät kotieläimiä.
Tutkijat uskovat että alueen alkuperäisasukkaat olivat austroaasialaista alkuperää. Mon-khmer -kansat saapuivat alueelle myöhemmin ja he luultavasti sekoittuivat alueen alkuperäiskansaan. Aluetta nykyisin asuttavat khmerit saapuivat alueelle luultavasti Kaakkois-Kiinan alueelta ennen ensimmäistä vuosisataa. Khmerien uskotaan saapuneen alueelle ennen kuin naapurikansat thait, laot ja vietnamilaiset saapuivat Kaakkois-Aasian alueelle.
Funan ja Chenla
Kambodžan alueen ja samalla koko Kaakkois-Aasian ensimmäiset merkittävät korkeakulttuurit syntyivät ajanlaskun alkuvuosina. Vanhin tunnettu kuningaskunta on Funanin kuningaskunta, joka syntyi ensimmäisellä vuosisadalla jaa. nykyisen Kambodžan ja Vietnamin alueelle. Funanin menestys liittyi siihen, että alueesta tuli kansainvälisen kaupan keskus. Alueella kävi persialaisia, intialaisia ja kiinalaisia kauppiaita, joiden kulkureitillä Funan oli. Mekongin suistoalue tarjosi hyvän riisisadon, jolla voitiin ruokkia kaupungin oman väestön lisäksi satamassa pysähtyneet ulkomalaaiset kauppiat ja merenkävijät.
Funan myös laajensi alueitaan ja se alisti valtaansa viereiset kuningaskunnat. Laajimmillaan sen valtapiiri ulottui etelässä syvälle Malakan niemimaalle ja lännessä Burman eteläosiin asti.
Funan oli intialaistunut kuningaskunta ja se omasi intialaisiin malleihin perustuvan poliittisen järjestelmän. Funanissa palvottiin useita hindujumalia, ja intialaistumista lisäsi 300-luvulla alkanut intialaisten muutto alueelle. Sanskritin kieltä käytettiin laajalti ja aakkoset perustuivat intialaiseen kirjoitusjärjestelmään. 400-luvulla maan eliitti oli jo hyvin intialaistunutta.
Funanin valtakausi alueella kesti 600-luvulle asti. Maa alkoi heikentyä 300-luvulta lähtien, kun alueen merireitit muuttuivat merkittävästi. Ulkomaalaiset kauppiaat valitsivat yhä useammin Sumatralle syntyneen Srivijayan satamat Funanin sijasta. Heikkenevä kuningaskunta ajautui sisäisiin ristiriitoihin 500-luvulta lähtien ja 600-luvulla Funan ajautui Chenlan vasallivaltioksi. Funanin valloittamisen myötä intialaisvaikutteet siirtyivät Chenlaan.
Chenla oli khmerien kuningaskunta, joka legendan mukaan syntyi chameilta vallatulle maalle. Chenla oli ollut Funanin vasallivaltio, mutta se erkani Funanista valtakunnan heikennyttyä noin vuonna 550. Chenlan valtakautta ei kestänyt kauan, sillä 600-luvun lopulla valtakunta jakaantui kahtia. Kiinalaiset kronikat kutsuvat jakaantunutta maata Maa-Chenlaksi ja Vesi-Chenlaksi. Maa-Chenla sijaitsi nykyisen Laosin eteläosassa ja Vesi-Chenla nykyisen Kambodžan alueella. Maa-Chenla säilyi suhteellisen vakaana, mutta rannikolla sijainnut Vesi-Chenla joutui luultavasti jaavalaisen Sailendra-dynastian vasalliksi 800-luvulla. Vesi-Chenla hajosi lopulta useaan pieneen kuningaskuntaan. Chenlan heikentyminen loi samalla perustan Angkorin valtakunnan syntymiselle.
Angkor ja Khmer-valtakunta
Angkorin valtakunta syntyi 800-luvulla Chenlan heikennyttyä. Angkorin perustajana pidetään tavallisesti kuningas Jayavarman II:ta, joka vapautti khmerit jaavalaisten vallasta ja yhdisti kansan. Hän kruunautti itsensä khmerien hallitsijaksi vuonna 802. Hän perusti useita kaupunkeja, ja lopulta hän asettui Tonle Sap -järven rannalle perustamaansa Hariharalayaan. Pääkaupunkia siirreltiin pienellä alueella ja alueelle syntyi lukuisia temppeleitä. 900-luvulla valtakunnan keskus siirtyi järven luoteisrannalla sijainneeseen Angkoriin.
thumb|upright|Khmervaltakunta hallitsi suurinta osaa [[Kaakkois-Aasiasta 900-luvulla.]] Khmerit olivat omaksuneet uskonnollisia ja poliittisia ideoita ja instituutioita Intiasta ja perustivat keskitetysti hallitun kuningaskunnan, joka hallitsi Kaakkois-Aasiaa suuren osan olemassaoloajastaan. Angkorin valtakunnan kuninkaat pitivät itseään universaaleina kuninkaina ja onnistuivat rakentamaan suuren valtakunnan laajentamalla vaikutusvaltaansa ympäröiville alueille sotilaallisilla valloituksilla.
Kuten Funanin ja Chenlan, Khmervaltakunnan vauraus ei perustunut kansailnväliseen kaupankäyntiin, vaan kotimaiseen maanviljelyyn. Tonle Sap -järven ympäristö oli täydellinen riisinviljelyyn, ja valtakunnassa kehittyi keinokastelujärjestelmä, jonka avulla voitiin saada kolme riisisatoa vuodessa. Valloitusten avulla saatiin suuri määrä työvoimaa, jolla kuninkaat rakennuttivat kanaaleja sekä suuria vesialtaita. Orjien avulla kuninkaat rakennuttivat omaksi ja jumalten kunniaksi mahtavia uskonnollisia monumentteja. Orjat olivat yleensä sotavankeja tai vähemmistöihin kuuluvia vuoristokansoja. Suurin näistä monumenteista on Suryavarman II:n rakennuttama Angkor Watin temppeli. Suryavarman II hallitsi noin vuodesta 1113 vuoteen 1150 saakka.
Jayavarman VII:n valtakaudella vuosina 1181–1218 kuningaskunta laajentui voimakkaasti, pohjoisessa nykyisen Vientianen kaupungin tienoille ja etelässä Malakan niemimaalle. Toisin kuin edeltäjänsä, jotka olivat pitäneet yllä hindulaista jumalkuninkaan myyttiä, Jayavarman VII oli theravada-buddhalaisuuden suojelija. Jayavarman VII aloitti rakennustyöt, jotka käsittävät Angkor Thomin kuninkaallisen kaupungin, jonka tunnetuin rakennus on Bayonin temppeli.
Jayavarman VII:n valtakauden jälkeen Khmervaltakunta alkoi rapistua. Todennäköisesti valtakunnan rapistuminen johtui vahvojen thaikuningaskuntien noususta ja niitä vastaan käytyjen sotien menetyksistä. Vuonna 1283 valtakunnan kuningas Jayavarman VIII joutui maksamaan vasalliveroa Kublai-kaanin mongoleille.
Pimeät vuodet
Angkorin aikakausi oli kulttuurin ja politiikan kannalta Kambodžan kulta-aikaa. 800-luvulta 1400-luvulle kestäneen khmer-kuningaskunnan kukistuttua vuonna 1431 ovat khmerkansan seuraavat neljä vuosisataa huonosti dokumentoituja. Vuosien 1432–1887 välistä aikaa on kutsuttu Kambodžan pimeiksi vuosiksi, kunnes ranskalaiset ottivat maan hallintaansa.
Angkorin valloituksen jälkeen nykyisen Kambodžan alueesta muodostui puskurivaltio thaidenn ja vietnamilaisten asuinalueiden väliin. Khmer-kuninkaat eivät kyenneet palauttamaan Angkorin mahtia, vaan he jäivät yhä enemmän naapurikansojen pelinappulaksi. Thait ja vietnamilaiset sekaantuivat khmerien palatsin asioihin ja hovi jakaantui molemmille naapureille myötämielisiin osapuoliin. Naapurit nimittivät muun muassa Kambodžan kuninkaat, joista monet kruunattiin Bangkokissa. Ayutthayan tuho 1767 heikensi thaitten vaikutusta väliaikaisesti, mutta se lisääntyi jälleen Vietnamin sisällissodan jälkeen.
Thait toipuivat nopeasti, ja 1794 he ottivat haltuunsa Băt Dâmbângin ja Siĕm Réabin maakunnat. Nimellisesti Kambodža oli edelleen itsenäinen, mutta käytännössä siitä oli tullut thaikuninkaiden vasallivaltio. Thait yrittivät valloittaa Kambodžan 1831, mutta vietnamilaiset estivät sen, ajoivat thait pois ja valloittivat maan. Vietnamin 1835 aloittama Kambodžan vietnamilaistaminen johti 1841 avoimeen sotaan, jossa thaimaalaiset auttoivat Kambodžaa. Vuoden 1846 rauhansopimuksen mukaan Kambodža joutui kuitenkin virallisesti sekä thaiden että vietnamilaisten alaisuuteen, ja molemmat maat kruunasivat symbolisesti maan kuninkaaksi khmerprinssi Duongin, joka oli kasvanut Siamissa. Kuningas Duongin seuraajaksi nousi vuonna 1859 prinssi Voday, joka otti hallitsijanimekseen Norodom.
Huolimatta jatkuvista naapurimaiden hyökkäyksistä, khmerit säilyttivät kulttuurisen ja kielellisen identiteettinsä Kambodžan pimeinä vuosisatoina. On mahdollista että nykyistä Kambodžaa ei olisi, elleivät ranskalaiset olisi valloittaneet Indokiinaa imperiumiinsa, vaan Kambodža olisi sulautunut Thaimaahan tai Vietnamiin.
Siirtomaa-aika
thumb|240px|Kuningas Norodom I 1800-luvun loppupuolella. Ranska oli saanut vuonna 1847 haltuunsa Vietnamin kolme eteläisintä maakuntaa, joista he alkoivat käyttää nimitystä Kotšinkiina. Ranska vaati Vietnamin keisarin nimissä vuonna 1863 Kambodžaa maksamaan veroa Kotšinkiinalle, ja sen onnistui suostutella Kambodžan kuningas Norodom allekirjoittamaan sopimus, jolla Kambodžasta tuli Ranskan protektoraatti. Seuraavana vuonna Kambodža solmi protektoraattisopimuksen myös Thaimaan kanssa. Tämä suututti ranskalaiset ja jo samana vuonna Ranska valloitti Kambodžan. Thaimaa luopui vaatimuksistaan Kambodžan suhteen 1867. Vuonna 1887 Ranska muodosti hallitsemistaan alueista Kambodžasta ja Vietnamista hallinnollisen alueen Ranskan Indokiinan. Myöhemmin myös Laos liitettiin Ranskan Indokiinaan.
Kambodžaa hallitsi siirtomaapäällikkö ja maakunnissa hallitsivat paikalliset kuvernöörit. Ylintä valtaa maassa pitivät ranskalaiset. Kuninkaan hovi ja näennäinen kuninkaanvalta säilytettiin, mutta ranskalaisilla oli lopullinen valta kaikessa hallitsijan valintaa myöten. Norodomille ja hänen seuraajillensa jäi keulakuvan rooli, myös buddhalaisessa uskonnossa. Siirtomaa-aikana ranskalaiset saivat korkeimmat virat, ja alempiin virkoihin palkattiin mieluiten vietnamilaisia.
Vuonna 1897 maan kuvernööri valitti esimiehilleen Pariisissa, että Kambodžan kuningas Norodom I ei enää ollut kykenevä hallitsemaan maata, ja sai oikeuden ottaa kuninkaan roolin verojen määräämisessä sekä kuninkaallisten virkamiesten ja seuraavan kuninkaan nimittämisessä. Norodom kuoli vuonna 1904 ja hänen seuraajakseen valittiin hänen veljensä Sisowath I.
Ranska laajensi Kambodžan aluetta vuonna 1907, kun se vaati Siamia luovuttamaan Băt Dâmbângin ja Siĕm Réabin maakuntien alueet. Kambodžan merkitys ranskalaisille oli ennen kaikkea strateginen, sillä alue suojasi ranskalaisille tärkeämpää Kotšinkiinaa brittiläisten imperiumin laajentumispyrkimyksiltä. Kambodžan kehittämiselle uhrattiin voimavaroja mahdollisimman vähän. Koulutuksen kehitys laiminlöitiin ja perusopetusta korkeampaa opetusta Ranskan Indokiinassa sai ainoastaan Vietnamissa. Maahan ei syntynyt korkeasti koulutettua keskiluokkaa, vaan khmerit jakaantuivat maaseudun riisinviljelijöihin ja pääkaupunki Phnom Penhin kuninkaallisiin. Keskiluokkaisen kauppiasväestön muodostivat kiinalaiset ja vietnamilaiset, jotka saivat muuttaa Kambodžaan esteettä.
Ranskan siirtomaahallinto verotti maan väestöä rankasti ja talonpoikaisväestö kärsi suuresta työtaakasta ja raskaasta verovelvollisuudesta. Vuonna 1916 maassa käynnistyi suuria talonpoikaismielenosoituksia. Maan tavan mukaisesti kansa vetosi kuninkaaseen epäkohtien korjaamiseksi. Phnom Penhiin saapui toinen toistaan suurempia lähetystöjä, mikä alkoi hermostuttaa ranskalaisia jokta olivat ajatelleet ettei maan väestö kykene järjestämään joukkomielenosoituksia. Maaseudulla alkoi kyteä ranskalaisvastaisia kapinoita ja tilanne rauhoittui väliaikaisesti, kun kuningas Sisowath matkusti maakuntiin rauhoittamaan tilannetta. Helmikuussa 1916 talonpojat hyökkäsivät ranskalaisten hallintorakennuksen kimppuun, johon ranskalaiset vastasivat avaamalla tulen surmaten useita talonpoikia. Kuningas palasi alueelle ja sai jälleen tilanteen rauhoittumaan.
Itsenäisyys
thumb|240px|Yhdysvaltain armeija Kambodžassa vuonna 1970. Toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittivät Kambodžan vuonna 1941. Japanilaiset antoivat Ranskan saksalaismielisen Vichyn hallituksen jatkaa siirtomaahallintoa siviiliasioissa. Näin ollen maan kansallismieliset suuntasivat yhä protestinsa ranskalaisia vastaan. Kambodžassa oli herännyt orastavaa nationalismia 1930-luvulla, ja japanilaiset yrittivät tukea sitä levittämällä Aasia aasialaisille propagandaa Kaakkois-Aasian kansojen keskuudessa.
Kun Japanin tappio sodassa jo häämötti, se julisti 9. maaliskuuta 1945 Kambodžan itsenäiseksi. Kuningas Norodom Sihanouk vahvisti sen pari päivää myöhemmin. Samalla maan nimi muutettiin khmerinkielistä nimeä lähempänä olevaan muotoon Kamputsea. Japanin antauduttua ranskalaiset palasivat ja peruuttivat itsenäisyysjulistuksen. He yrittivät myös palauttaa siirtomaavallan, mutta kuningas Sihanouk katsoi protektoraattisopimuksen päättyneen, koska Ranska ei ollut pystynyt suojelemaan Kambodžaa japanilaisilta. Ranska luopui vaatimuksistaan, ja Kambodžasta tuli autonominen valtio Ranskan Indokiinan liittovaltiossa. Kambodžalaisten sallittiin muodostaa perustuslaki ja muodostaa poliittisia puolueita.
Ranskan ja Japanin vastaiset ryhmittymät muodostivat 1945 järjestön nimeltä Khmer Issarak, ”Itsenäinen Khmer”, joka pääasiassa toimi Thaimaan hallitsemista Băt Dâmbângin ja Siĕm Réabin maakunnista käsin. Vuonna 1947 Kambodžasta tuli perustuslaillinen monarkia ja yleisen armahduksen jälkeen osa Khmer Issarakin jäsenistä siirtyi olemassa oleviin puolueisiin, mutta osa jatkoi taistelua Ranskan siirtomaaherruutta vastaan yhdessä Việt Minhin kanssa.
Kuningas Sihanouk ja Ranska pääsivät 1949 sopimukseen, jonka mukaan Kambodža oli muodollisesti itsenäinen, mutta Ranskan hallintaan jäivät edelleen armeija, poliisi, oikeuslaitos, valuutta ja ulkomaankauppa. Levottomuudet maassa alkoivat uudelleen 1951, jolloin myös buddhalaiset munkit toimivat aktiivisesti hallitusta vastaan. Kaikki osapuolet, muun muassa myös Yhdysvallat, yrittivät voittaa munkit puolelleen, koska munkkien avulla katsottiin pystyvän hallitsemaan koko maaseutuväestöä. Kuningas Sihanouk aloitti Kambodžan itsenäisyyskampanjan 1953 ja julisti Kambodžan itsenäiseksi kesällä 1953. Ranskan sotilaallinen tilanne Indokiinan sodassa oli sen verran huono, että se joutui tunnustamaan Kambodžan itsenäisyyden marraskuussa 1953. Sihanouk luki virallisen itsenäisyysjulistuksen 9. marraskuuta 1953. Kambodžan itsenäisyys vahvistettiin 1954 Geneven rauhankonferenssissa, joka päätti Indokiinan sodan. Kuningas Norodom Sihanouk luopui kruunusta isänsä Norodom Suramaritin hyväksi 1955, sillä hän katsoi että perustuslaillisena monarkkina hän ei voinut johtaa maata riittävän hyvin. Sihanouk ryhtyi johtamaan maata pääministerinä. Vuosina 1955–1970 Sihanouk oli Kambodžan tosiasiallinen hallitsija joko pääministerinä tai valtion päämiehenä.
Kambodžaa yksinvaltaisesti hallinnut Sihanouk pyrki sisäpolitiikassa murskaamaan monipuoluejärjestelmän, ja monet Sihanoukin vastustajat kuolivat hämäräperäisissä olosuhteissa. 1960-luvulla Sihanouk kertoi pyrkivänsä täydelliseen puolueettomuus- ja sitoutumattomuuspolitiikkaan. Suhteet Yhdysvaltoihin viilenivät varsinkin, sen jälkeen kun Sihanouk solmi Neuvostoliiton ja Kiinan kanssa kauppasopimukset. Yhdysvallat alkoi tukea Sihanoukia vastustavaa Son Ngoc Thanhin johtamaa Khmer Serei ”(Vapaa Khmer)” sissiliikettä, joka oli muodostettu Khmer Issarakin oikeistosiivestä. Sihanouk katkaisi kaikki suhteet Yhdysvaltoihin 1965, kun Yhdysvaltojen ilmasota Vietnamin sodassa laajeni Kambodžan alueelle. Oikeiston voitettua Yhdysvaltojen tuella vaalit vuonna 1966 hallitus ryhtyi puhdistamaan maata vasemmistolaisista. Vasemmistolaiset pakenivat maaseudulle ja aloittivat 1967–1968 useita kapinoita, jotka hallitus kuitenkin kukisti verisesti. Kapinalliset alkoivat järjestäytyä kommunistiseksi sissiliikkeeksi, jonka nimeksi tuli punaiset khmerit.
Sisällissota ja Vietnamin sota
FNL:n sissit hyökkäilivät etelävietnamilaisten kimppuun Kambodžasta käsin, joten Yhdysvaltojen ilmavoimat jatkoivat Kambodžan pommitusta myös sotilasvallankaappauksen jälkeen. Richard Nixon oli luopunut suunnitelmista miehittää Kambodža ja ryhtyi avokätisesti tukemaan uutta Lon Nolin johtamaa sotilashallitusta. Pommitukset jatkuivat kuitenkin elokuuhun 1973 asti. Yhdysvallat pudotti Kambodžaan kaiken kaikkiaan 2 756 941 tonnia pommeja. Liittoutuneet käyttivät koko toisen maailmansodan aikana noin 2 miljoonaa tonnia pommeja, Hiroshiman ja Nagasakin atomipommit mukaan luettuina. Aikaisemmin pommituksissa arvioitiin kuolleen 50 000-150 000 ihmistä. Arvio perustui kuitenkin tonnimäärään, joka oli vain viidesosa todellisesta määrästä. Nykyään pommituksissa arvioidaan kuolleen noin 250 000 kambodžalaista.
Sihanouk johti nimellisesti Kambodžan kansallista yhtenäisyysrintamaa (FUNK) ja Kambodžan kansallisen yhtenäisyyden kuninkaallista hallitusta (GRUNK) Pekingistä käsin. Kummankin vahvin ryhmittymä olivat kuitenkin punaiset khmerit. Lopulta punakhmerit hallitsivat käytännössä koko maaseutua.
Lon Nolin hallinto pysyi pystyssä vain Yhdysvaltojen avun turvin. Kun Yhdysvallat lähti Vietnamista ja FNL Kambodžasta, punaiset khmerit jatkoivat taistelua ja syrjäyttivät Lon Nolin hallinnon. Kambodžan kommunistinen puolue valloitti Phnom Penhin 17. huhtikuuta 1975, ja Lon Nol pakeni Yhdysvaltoihin. Norodom Sihanouk palasi valtaan, mutta joutui pian radikaalien kommunistien syrjäyttämäksi. Jäljellä oleva hallitus hajotettiin nopeasti ja Sihanouk menetti virallisesti asemansa valtion päämiehenä. Kambodžasta tuli kommunistinen tasavalta ja Khieu Samphanista ensimmäinen presidentti.
Punaiset khmerit
Punaiset khmerit vastustivat kaupunkielämää, ja kaupunkiväestö määrättiin palaamaan välittömästi maaseudulle. Phnom Penhin väestö oli sodan aikana kasvanut moninkertaiseksi, mutta kaupungit tyhjennettiin muutamien päivien kuluessa. Punaiset khmerit käyttivät hyödykseen vanhaa, kaupunkilais- ja maalaisväestön välistä juopaa ja voimistivat sitä. Maaseutuväestö jaettiin kahteen kastiin, vanhoihin asukkaisiin ja uusiin kaupungeista häädettyihin ihmisiin, ja ryhmien välit saattoivat olla hyvin huonot. Kaupunkilaisväestö joutui sopeutumaan ankariin olosuhteisiin, joissa maalaiset olivat punaisten khmerien mukaan joutuneet aina elämään. Koska punaisten khmerien ideologian kulmakiviin kuului myös ”yltiöpäinen khmer-sovinismi”, vihan kohteeksi joutuivat myös vähemmistöt: chamit, vietnamilaiset ja kiinalaiset.
Sisällissodan, Pol Potin ohjelmien ja Vietnamin miehityksen uhriluvusta kiistellään. Maltillisempienkin arvioiden mukaan ainakin miljoona ihmistä sai Punakhmerien hirmuhallinnon aikana surmansa vuosien 1975–1979 välillä. Arviot Pol Potin ajan uhriluvuista vaihtelevat 1–3 miljoonan välillä. Suurin osa uhreista kuoli nälkään, sairauksiin tai pakkotyöhön. Teloituksissa kuoli kuitenkin ainakin satoja tuhansia, ehkä jopa miljoona henkeä. Joka tapauksessa Kambodžan kansanmurha oli yksi vuosisadan pahimmista inhimillisistä katastrofeista: erään arvion mukaan surmansa sai yli viidesosa maan väestöstä.
Rauhanaika
Vietnam miehitti Kambodžaa vuoteen 1989 asti. Vuonna 1991 solmittiin eri osapuolten välillä rauhansopimus ja kuningas Norodom Sihanouk palasi maahan. Maa palautettiin monarkiaksi ja Sihanoukista tuli jälleen kuningas, nyt ilman poliittista valtaa. Hän jätti kruunun vuonna 2004 Norodom Sihamonille. YK:n operaatio UNAMIC perustettiin auttamaan miinanraivauksessa ja tukemaan noin 370 000 pakolaisen paluuta Thaimaasta. YK lähetti maahan 22 000 rauhanturvaajaa, joiden tehtävä oli riisua eri osapuolet aseista ja valvoa demokraattisia vaaleja vuonna 1993.
Marmara
Marmara tai Mármara voi viitata seuraaviin:
Kambodžan historia
Rauhanaika
Vuoden 1993 tasaisten vaalien jälkeen kanssapääministereiksi nimitettiin Kambodžan kansanpuolueen Hun Sen ja monarkistisen Funcinpec-puolueen prinssi Norodom Ranariddh, Norodom Sihanoukin vanhin poika. Hun Sen järjesti verisen vallankaappauksen 7. heinäkuuta 1997, joka syöksi Ranariddhin vallasta. Vuoden 1998 vaalien jälkeen Hun Sen jatkoi ainoana pääministerinä ja Norodom Ranariddh parlamentin puhemiehenä. Kambodžan kansanpuolue voitti myös vuoden 2003 vaalit mutta ei taaskaan saanut yksinkertaista enemmistöä.
Vuonna 2006 Funinpec erotti prinssi Norodom Ranariddhin johdostaan ja maaliskuussa 2007 Norodom Ranariddh tuomittiin poissaolevana vankilaan varojen väärinkäytöstä.
Punakhmerien johtajia tuomitsemaan perustettu tuomioistuin käynnistyi hitaasti vuodesta 2005 alkaen. Yksi liikkeen kärkihahmoista, Ta Mok kuoli vuonna 2006 ennen kuulustelujen alkua. Nuon Chea joutui oikeuden eteen 2007. Duch eli Kang Kek Ieu tuomittiin 35 vuodeksi vankilaan vuonna 2010.