cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balbinus
Levottomuuksia Roomassa ja sota gootteja vastaan
Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla, ennen kuin nämä ehtivät lähteä. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun, mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti, mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta, he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa, jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit huusivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Balbinuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.
Kuolema ja spekulaatiot hallituskaudesta
Vuoden 238 tapahtumien kronologia on osoittautunut ristiriitaisten papyruksien ja piirtokirjoitusten takia poikkeuksellisen vaikeaksi määrittää. On esitetty, että Pupienuksen ja Balbinuksen hallituskausi alkoikin jo tammi-helmikuussa ja päättyi toukokuussa. Nykytutkijat ovat kuitenkin päässeet yhteisymmärrykseen asiasta, ja Robin Mc Mahon esittää seuraavat päivämäärät: 12. huhtikuuta Gordianus I ja Gordianus II saavat surmansa hallittuaan 20 päivää, 22. huhtikuuta Pupienus ja Balbinus julistetaan keisareiksi Roomassa, 24. kesäkuuta Maximinus ja hänen poikansa murhataan Aquileian edustalla ja 29. heinäkuuta Pupienus ja Balbinus murhataan.
Ohjaustehostin
Ohjaustehostin on ajoneuvojen apulaite, joka vähentää ohjaamiseen tarvittavaa voiman määrää ja auttaa kuljettajaa pyörien kääntämisessä (vrt. servo). Ohjaustehostimen keksijäksi mainitaan 1920-luvulla eläneet Klara Gailis ja George Jessup Massachusettsista Yhdysvalloista,  mutta sen patentoi ensimmäisenä Francis W. Davis (US Patent Office 30.8.1932). Ensimmäinen kaupallinen ohjaustehostin oli vuosimallin 1951 Chrysler Imperialissa, ja sitä kutsuttiin nimellä Hydraguide. 2000-luvun alussa esitelty automaattinen pysäköinti on jatkoa ohjaustehostimen toimintoihin.
Ohjaustehostimet toimivat hydraulisesti, sähköisesti tai sähkön ja hydrauliikan yhdistelmänä.
Sähköjärjestelmät
Sähköiset järjestelmät ovat uudempaa teknologiaa. Ne käyttävät nimensä mukaisesti sähköisiä komponentteja. Niiden toiminta perustuu pitkälti antureihin. Kun ohjauspyörää käännetään, anturit lähettävät siitä tiedon ohjausyksikölle ja tietokone laskee tarvittavan voiman. Tarvittava lisävoima tuotetaan sähkömoottorin avulla. Sähköisen järjestelmän etuina pidetään parempaa hyötysuhdetta, haittoina rajoitettua voimaa ja ohjaustuntumaa.
Sähkö-hydraulijärjestelmät
Sähköhydraulijärjestelmät, myös hybridijärjestelmät, käyttävät samaa toimintatapaa kuin hydraulinen järjestelmä. Hybridijärjestelmässä hydraulista painetta tuottavaa hydraulimoottoria ei kuitenkaan pyöritetä hihnavedolla auton moottorista, vaan erillisellä sähkömoottorilla.
Toivo Kärnä
Toivo Kärnä (8. tammikuuta 1895 Lappajärvi – 10. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni ja Väinö Linnan Tuntematon sotilas -romaanin kapteeni Kaarnan todennäköinen esikuva.
Opinnot
Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kärnä ja Maria Luoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lilja Maria Aholan kanssa. Kärnä kävi kansakoulun ja Haminan Taistelukoulun vuonna 1918 sekä Reservin upseerikoulun vuonna 1926 ja kaasunsuojelukurssin vuonna 1927.
Suomen sisällissota
Kärnä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Kärnä palveli sisällissodan jälkeen aluksi samassa joukko-osastossa 3. komppanian koulutusaliupseerina, kunnes hänet siirrettiin samoihin tehtäviin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vielä vuoden 1918 puolella hänet komennettiin Sortavalan Rajavartioryhmän 3. pataljoonaan, missä hän palveli kunnes vuonna 1920 hänet siirrettiin takaisin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vuonna 1921 hänet siirrettiin komppanianvääpeliksi Suomen Valkoisen kaartin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna koulutusaliupseeriksi Porin rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1923 saakka, jolloin hänet siirrettiin rajavartiolaitoksen palvelukseen ja sijoitettiin aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin nuoremmaksi upseeriksi Joensuun Rajavartiostoon. Tässä toimessa hän oli aina vuoteen 1937 saakka tehden sinä aikana useasti myös komppanianpäällikön viransijaisuuksia. Vakinaisesta palveluksesta Kärnä erosi vuonna 1937 ja siirtyi vakuutusasiamieheksi Vakuutusyhtiö Suomen palvelukseen ollen vakuutusyhtiön palveluksessa talvisodan kynnykselle saakka.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Kärnä osallistui komppanianpäällikkönä Erillinen Pataljoona 23:ssa ja myöhemmin saman pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Valamossa ja Mantsinsaaressa. Välirauhan aikana hän palveli edelleen samassa joukossa, kunnes hänet siirrettiin tuttuun ympäristöön Joensuun Rajavartiostoon, mutta siirrettiin myöhemmin komppanianpäälliköksi 10. prikaatiin. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 29:n I pataljoonan 1. Konekiväärikomppaniaan, missä joukossa hän haavoittui 9. heinäkuuta 1941 Tsiipakassa ja menehtyi saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä. Kärnä haudattiin Joensuun sankarihautaan.
Luottamustoimet
Kärnä toimi Pohjois-Karjalan ampujapiirin johtokunnan jäsenenä vuosina 1930–1931 ja Joensuun Rajavartioston upseerien kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.
Palokuja
Palokuja on tonttien perällä yleensä korttelin läpi kulkeva lehtipuuvyöhyke, jonka tarkoituksena on estää tulipalojen leviämistä. Palokujia sijoitti Suomessa 1800-luvulla ruutukaavoihin ainakin Carl Ludvig Engel. Palokujat olivat yksi paloturvallisuusjärjestelyistä, jotka hän sijoitti vuonna 1828 laatimaansa Turun palon jälkeiseen Turun asemakaavaan. Asemakaava määräsi, että rakennuksia sai sijoittaa tontin laidoista vain kolmelle sivulle, neljännelle oli istutettava lehtipuita. Engel sijoitti palokujia myös uusien kaupunkien asemakaavoihin (ainakin Jyväskylän ja Mikkelin asemakaavoihin).
Palokujien lisäksi joihinkin kaupunkeihin on jätetty palokatuja ja puistikoita estemään tulipalojen leviämistä. Esimerkiksi Vaasan Keskuspuistikot ja palokadut periytyvät lääninarkkitehti C.A. Setterbergin vuoden 1855 asemakaavasta.
Saivaara
thumb|300px|Saivaara lounaan suunnasta nähtynä. Saivaara on Enontekiöllä Suomessa sijaitseva tunturi, jonka huippu on noin 830 metrin korkeudella merenpinnasta. Saivaaran huipulla on Pentti Papinahon tekemä presidentti Urho Kekkosen 80-vuotissyntymäpäivän kunniaksi kiinnitetty muistolaatta.
Saivaaran länsipuolelta kulkee Kalottireitin Kilpisjärveltä Haltille johtava osuus.
Eilert Määttä
Määttä saavutti Ruotsin joukkueessa olympiahopeaa Innsbruckissa vuonna 1964 ja viisi maailmanmestaruuskilpailujen mitalia, joista kaksi kultaista.
Decius
thumb|200px|[[Philippus Arabs, Rooman keisari 244–249.]] 200px|thumb|Deciuksen lyöttämä [[sestertius. Arvopuolella keisarin kuva ja teksti "IMP C M Q TRAIANVS DECIVS AVG" (Imperator Caesar Messius Quintus Traianus Decius Augustus). Tunnuspuolella roomalaisten hedelmällisyyden, vaurauden ja menestyksen jumalatar Felicitas. Reunoilla kiertää teksti "FELICITAS SAECVLI".]]
Gaius Messius Quintus Trajanus Decius (noin vuosien 190–200 välillä – kesäkuu 251) oli Rooman keisari vuosina 249–251. Hän oli ensimmäinen keisari, joka oli kotoisin Tonavan raja-alueen provinsseista. Keisari Philippus Arabs nimitti Deciuksen Moesian ja Pannonian joukkojen komentajaksi vuonna 249. Decius kuitenkin kapinoi Philippusta vastaan ja kukisti tämän joukot taistelussa. Philippus sai surmansa ja Deciuksesta tuli keisari. Hän nimitti poikansa Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen perijöikseen ja korotti myöhemmin Herenniuksen kanssahallitsijakseen. Deciuksen lyhyenä hallitusaikana hän joutui taistelemaan Daakiaan ja Moesiaan hyökänneitä karpeja ja gootteja vastaan. Hän rakennutti myös kylpylän Roomaan Aventinukselle ja pani toimeen järjestelmälliset kristittyjen vainot. Decius ehti hallita vain kaksi vuotta ennen kuin hän ja hänen poikansa Herennius kuolivat kesäkuussa 251 taistelussa gootteja vastaan Moesiassa. He olivat näin ensimmäiset Rooman keisarit, jotka kaatuivat taistelussa ulkoista vihollista vastaan.
Deciuksesta on säilynyt vain vähän luotettavaa tietoa. Hänen elämästään ennen keisariutta ei tiedetä juuri mitään, ja keisariudenkin aikaisia tapahtumia on pystytty selvittämään erittäin vajavaisesti.
Ura ennen keisariutta
Gaius Messius Quintus Decius syntyi Sirmiumin kaupungin lähistöllä sijainneessa Budalian kylässä noin vuosien 190–200 välillä. Deciuksen vanhemmista ei ole tietoa, mutta hänen isänsä oli luultavasti armeijan upseeri, ehkä eräs Quintus Decius Vindex, joka toimi Daakian prokuraattorina. Hänen sukunsa saattoi olla kotoisin Italiasta, mistä antaa viitteitä nimet "Decius" ja "Messius", jotka ovat vanhoja oskalaisia nimiä Italiasta.
Decius toimi noin vuosien 215–225 aikana kvestorina. Vuonna 234 hänet nimitettiin Moesian maaherraksi ja oli samoihin aikoihin myös consul suffectus, eli hänet nimitettiin kesken vuotta edellisen konsulin tilalle. Vuonna 238 hän oli Hispania Tarraconensiksen maaherra. Samana vuonna syttyi sisällissota, jossa Decius tuki senaatin vihollista keisari Maximinusta. Tämä ei kuitenkaan vaikuttanut Deciuksen ja senaatin suhteisiin vaan hän pysyi suosittuna senaatissa. Hän oli myös Germania Inferiorin maaherrana 230-luvulla. Tämän perusteella hän olisi luultavasti ollut myös senaatin jäsen. Oletusta tukee myös se, että hän solmi avioliiton ylhäiseen etruskisukuun kuuluvan Herennia Etruscillan kanssa 230-luvun alussa. Decius sai Etruscillan kanssa kaksi poikaa: Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen. Philippus Arabsin kauden alussa Decius oli kaupunginprefektinä ja vuonna 249 ehkä myös consul suffectus. Zosimoksen mukaan Philippus murtui kapinoiden takia paineen alla ja tarjoutui jopa luopumaan vallasta. Decius kuitenkin rauhoitteli häntä ja ennusti kapinoiden päättyvän itsestään, kuten lopulta kävikin.
Nousu valtaan
Deciusta tukivat Pannonian legioonat, joihin kuului muun muassa Legio X Gemina, jota Decius myöhemmin kunnioitti lisänimellä Deciana. Zosimoksen ja Zonaraksen mukaan Decius kohtasi Philippuksen joukot Veronan luona ja voitti taistelun. Johannes Antiokialainen taas kertoo, että Philippus oli matkalla Byzantioniin, kun hän kuuli kapinasta ja sai surmansa Beroiassa Macedonian provinssissa. Hän kaatui joko taistelussa tai murhattiin pian sen jälkeen. Kun tieto Philippuksen tappiosta kantautui Roomaan asti, pretoriaanikaarti murhasi Philippuksen pojan, Philippus nuoremman. Decius marssi Roomaan ja sai senaatin vahvistuksen keisariudelleen, luultavasti syksyllä 249. Egyptistä löydetyssä papyrusdokumentissa kerrotaan Deciuksen valtakauden alkaneen 28. marraskuuta mutta myös 16. lokakuuta on mahdollinen päivämäärä.
Keisarina
Heti keisariksi tulonsa jälkeen Decius päätti liittää nimiensä joukkoon nimen Traianus viitatakseen noin 150 vuotta aiemmin hallinneeseen valloittajakeisari Trajanukseen, jota pidettiin yhtenä suurimmista keisareista Augustuksen jälkeen. Lisäys oli tarkoin mietitty, sillä Trajanus oli itsekin toiminut Germania Superiorin legioonien komentajana ja hänellä oli ollut myös yhteyksiä Pannonian ja Moesian provinsseihin. Deciuksesta ei kuitenkaan tullut uutta Trajanusta.
Vuoden 251 alussa Decius otti vastaan konsulinviran yhdessä erään Vettius Gratuksen kanssa. Deciuksen ajan kolikoiden kääntöpuolien aiheista on voitu päätellä, että hän noudatti hyvin konservatiivista politiikkaa. Hän yritti jopa palauttaa vanhan lakkautetun kensorinviran tarjoamalla sitä senaattori Publius Licinius Valerianukselle. Tätä ei kuitenkaan nimitetty virkaan.
Decius kuvasi itseään aktiiviseksi kenraaliksi ja sotilaaksi. Hän johti usein sotaretkiään ja kunnioitti joukkojaan erilaisilla arvonimillä ja tunnustuksilla. Hän yritti myös perustaa oman dynastian nimittämällä vuonna 250 poikansa Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen caesareiksi, eli hänen seuraajikseen. Myöhemmin vanhempi Herennius korotettiin Augustukseksi eli samanarvoiseksi kanssahallitsijaksi.
Kristittyjen vainot
Decius käynnisti vuoden 249 lopussa ensimmäiset järjestelmälliset ja siihen asti laajimmat kristittyjen vainot, joissa sai surmansa lukuisia kristittyjä eri puolilla valtakuntaa. Papyruslöytöjen perusteella tiedetään, että Deciuksen aikana jokaisen roomalaisen oli määräaikaan mennessä hankittava todistus (libellus) siitä, että he olivat osallistuneet Rooman jumalien palvontarituaaleihin. Määräajan jälkeen todistuksen puute saattoi johtaa vankeuteen tai jopa kuolemantuomioon.
Kristityille ajatus Rooman jumalien palvomisesta oli mahdoton. Niinpä muun muassa paavi Fabianus teloitettiin 20. tammikuuta 250. Kovimmat vainot koettiin Karthagossa ja Aleksandriassa. Kaikki kristityt eivät kuitenkaan lähteneet marttyyriuden tielle, vaan osa sortui painostuksen alla palvomaan Rooman jumalia. Osa saattoi myös turvautua lahjontaan saadakseen tarpeellisen "palvontatodistuksen". Decius sai joka tapauksessa kristittyjen keskuudessa ikävän maineen. Uskontoedikti ei kuitenkaan ollut suunnattu yksinomaan kristittyjä vastaan. Omasta näkökulmastaan Decius ei vaatinut kristityiltä sen enempää kuin muiltakaan alamaisiltaan. Ja jos kristitty osoitti Rooman jumalille asianmukaista palvontaa, saattoi hän rauhassa jatkaa myös Jeesuksen palvomista.
Ei ole myöskään varmaa mitkä olivat Deciuksen syyt kristittyjen vainoamiselle. Eusebios Kesarealaisen mukaan hän teki niin koska hän vihasi keisari Philippusta, joka puolestaan suosi kristittyjä. Eusebioksen mukaan Philippus oli jopa itsekin kristitty, mutta tämä on epätodennäköistä. Decius yritti ilmeisesti palauttaa uskomuksen vanhaan roomalaiseen uskontoon ja oli sitä mieltä, että valtakuntaa ei puolusteta vain aseilla. Tarvittiin myös oikeaa asennetta, eli vahvaa kiintymystä roomalaisiin perinteisiin. Ennen kaikkea piti kunnioittaa Rooman jumalia, joiden katsottiin takaavan Rooman imperiumin jatkuvuuden.
Goottisodat
thumb|Goottien hyökkäykset vuosina 250–251.
Talvella 250 germaanikansoihin kuuluneet gootit hyödynsivät jäätynyttä Tonavaa ja sisällissodan heikentämiä puolustuksia tunkeutumalla kuninkaansa Knivan johdolla Moesiaan. Gootit jakoivat armeijansa kahteen osaan, joista ensimmäinen piiritti Novaen kaupungin ja toinen jatkoi etelään piirittäen Philippopoliksen ja sulkien provinssin maaherran Lucius Priscuksen kaupunkiin. Decius lähetti caesariksi korotetun Herennius Etruscuksen armeijan kanssa Moesiaan. Pannonian tai Moesian maaherra Gaius Vibius Trebonianus Gallus kukisti Knivan johtamat gootit Novaessa jolloin nämä kääntyivät etelään kohti Nicopolista. Myöhään keväällä 250 myös karpit tekivät ryöstöretkiä Daakiaan sekä Tonavan yli itäiseen Moesia Superioriin ja läntiseen Moesia Inferioriin. Decius joutui koko kautensa ajan taistelemaan näitä hyökkääjiä vastaan.
Kesä- heinäkuussa 250 Decius päätti lähteä Roomasta ottaakseen Rooman armeijan komennon Balkanilla. Nuorempi poika Hostilianus jäi Roomaan hoitamaan hallinnollisia asioita yhdessä senaattori Publius Licinius Valerianuksen kanssa. Roomalaiset vapauttivat Nicopoliksen piirittäjistä, jolloin Knivan johtamat gootit jatkoivat matkaansa etelään kohti Philippopolista, jota piiritti toinen goottiarmeija. Decius kukisti myös karpit ja ajoi nämä pois Daakiasta. Tästä Decius otti arvonimet Dacicus Maximus ja restitutor Daciarum, joita juhlistettiin lukuisissa kolikoissa. Viestiyhteyksiä ja teitä korjattiin ja Decius perusti useita sotilassiirtokuntia Balkanille. Armeija nimesi hänet tänä aikana myös imperaattoriksi ainakin kaksi kertaa.
Vuoden 250 lopulla Decius päätti hyökätä Philippopolista piirittäviä gootteja vastaan. Tiedot tapahtumista ovat epäselviä, mutta roomalaisten pysähtyessä lepäämään Beroeen, Philippopoliksesta koilliseen, Knivan johtamat gootit hyökkäsivät ja aiheuttivat raskaita tappioita roomalaisille. Decius perääntyi joukkojensa kanssa Oescukseen ja liittyi Trebonianus Galluksen armeijaan. Samaan aikaan kaupunkiin saarrettu Priscus julistautui keisariksi, ehkä goottien kanssa solmitun sopimuksen mukaisesti. Kaupunki kuitenkin vallattiin rynnäköllä ja ryöstettiin. Priscuksen tarkasti kohtalosta ei ole tietoa mutta hän sai luultavammin surmansa. Kun tieto Deciuksen tappiosta kantautui Roomaan asti, eräs senaattori Julius Valens Licinianus yritti vallankaappausta. Kapina kuitenkin kukistettiin pian, kukistajana ehkä Valerianus.
Abrittuksen taistelu ja kuolema
thumb|pysty|Trebonianus Gallus.
Keväällä 251 Decius ja Gallus päättivät hyökätä uudestaan gootteja vastaan, jotka olivat vallanneet Philippopoliksen ja olivat nyt perääntymässä ryöstösaaliinsa kanssa takaisin pohjoiseen kotiseuduilleen. Decius toivoi katkaisevansa goottien perääntymisreitin Abrittuksessa (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa). Eräässä kahakassa Deciuksen poika Herennius sai kuitenkin surmansa, ilmeisesti nuolesta. Kohottaakseen joukkojen taistelutahtoa Decius julisti ”ettei yhden miehen kuolema ollut suuri menetys tasavallalle”. Viimein roomalaiset kohtasivat Knivan armeijan soisessa maastossa Abrittuksen lähellä. Tiedot tapahtumista ovat epäselviä, mutta ilmeisesti Decius uskoi saaneensa vihollisen ansaan ja aloitti hyökkäyksen roomalaisille epäedullisessa maastossa. Kniva jakoi armeijansa kolmeen osaan ja piiritti Deciuksen joukot. Keisari sekä suurin osa hänen armeijastaan sai surmansa. Deciuksen ja Herenniuksen ruumiit katosivat suolle eikä niitä koskaan löydetty.
Trebonianus Gallus ei osallistunut taisteluun, ja hänet julistettiin keisariksi heti taistelun jälkeen. Joko hän ei ollut tilanteen tasalla tai sitten Deciuksen kuolema sopi hänen suunnitelmiinsa. Zosimoksen mukaan Gallus antoi ennalta tehdyn sopimuksen mukaan merkin gooteille, jotka piirittivät ja tuhosivat Rooman armeijan. Tämä saattaa kuitenkin olla pelkkää tarua, sillä Galluksen petoksesta ei ole luotettavia todisteita.
Perintö
Decius oli ensimmäinen Rooman keisari, joka kaatui taistelussa ulkoista vihollista vastaan. Taistelun paikalle pystytettiin myöhemmin alttari, joka oli yhä kuuluisa 400-luvulla. Vaikka antiikin aikaiset kristityt historioitsijat suhtautuivatkin Deciukseen vihamielisesti, ei-kristityt historioitsijat puhuivat Deciuksesta aina myönteiseen sävyyn. Abrittuksen katastrofin jälkeen Decius ja Herennius julistettiin luultavasti jumaliksi, ehkä kesäkuun 251 jälkimmäisellä puoliskolla. On kuitenkin todisteita siitä, että mahdollisesti suojellakseen omaa mainettaan Gallus olisi määrännyt Deciuksen ja Herenniuksen muistot kirottaviksi (damnatio memoriae) heinäkuussa 251.
Deciuksen kohtalona oli hallita poikkeuksellisen vaikeana aikana Roomaa. Jonain muuna aikana hän olisi saattanut olla hyväkin hallitsija. Vaikka hän pyrki kuvaamaan itseään tarmokkaana hallitsijana, hänen uskotaan olleen osittain ahdistunut ja väsynyt valtion taakkojen kantamisesta. Nyt hänet muistetaan miehenä, joka yritti vahvistaa Roomaa, mutta epäonnistui täydellisesti.
Antiikin lähteet
Deciuksen elämästä on nykypäivään säilynyt erittäin vähän lähteitä. Tärkeimmät ovat kahden bysanttilaisen historioitsijan, Zonaraksen ja Zosimoksen historiateokset. Myös Aurelius Victor, Eutropius, Jordanes ja Silvius Polemius kirjoittivat lyhyesti Deciuksesta. Katkelmia löytyy Johannes Antiokialaisen ja Deksippoksen teoksista. Kirkkohistorioitsija Eusebios Kesarealainen kertoo Deciuksen vainoista ja viittauksia niihin löytyy bysanttilaisen historioitsija Sokrateen ja Lactantiuksen teoksista. Historia Augustassa saattoi olla Deciuksesta kertova luku mutta se ei ole säilynyt. Lisätietoa löytyy piirtokirjoituksista ja kolikoista, joita on säilynyt runsaasti.
Jouni Tilli
Jouni Tilli (s. 1979 Jyväskylä) on suomalainen valtiotieteilijä. Hän toimii Pyhäjärven kunnan hyvinvointijohtajana. Aiemmin Tilli työskenteli tutkijana Jyväskylän yliopistossa.
Tilli valmistui ylioppilaaksi Reisjärven lukiosta vuonna 1998 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2007 pääaineenaan valtio-oppi. Hän väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2012. Väitöskirja valittiin samana vuonna yliopiston parhaaksi.
Tilli on tutkinut muun muassa uskonnon ja politiikan suhdetta, sotiin liittyvää historiapolitiikkaa ja uskonnollista retoriikkaa. Hänen kirjansa Suomen pyhä sota: papit jatkosodan julistajina valittiin vuoden 2014 kristilliseksi kirjaksi.
Rousseaun gambiitti
Rousseaun gambiitti on shakkiavaus, jota luonnehtivat siirrot
Avaus on nimetty ranskalaisen Eugène Rousseaun mukaan.
Seurasaartensirrit
Seurasaartensirrit (Prosobonia) on kurppien heimoon kuuluva lintusuku. Seurasaartensirrien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan neljä lajia. Suvun lajien sisällössä on hajontaa lähteestä riippuen.
Trebonianus Gallus
thumb|200px|[[Decius, Rooman keisari vuosina 249–251.]]
thumb|Trebonianus Gallusta esittävä pronssiveistos hallituskaudeltaan. 2,413 metriä korkea veistos rekonstruoitiin monesta eri kappaleesta ja se on ainoa lähes täysin säilynyt suurikokoinen pronssiveistos Rooman valtakunnan 200-luvulta. Patsas sijaitsee [[New Yorkin Metropolitan Museum of Art -taidemuseossa. ]]
Gaius Vibius Trebonianus Gallus (noin 206 – elokuu 253) oli Rooman keisari vuosina 251–253. Hän ehti hallita vain kaksi vuotta ja hänen hallintokaudellaan aiemmin alkanut Rooman valtakunnan heikentyminen jatkui. Gallus julistettiin keisariksi kesäkuussa 251 sen jälkeen kun keisari Decius ja hänen poikansa Herennius Etruscus olivat saaneet surmansa gootteja vastaan käydyssä Abrittuksen taistelussa nykyisessä Bulgariassa. Gallus adoptoi Deciuksen Roomaan jääneen pojan Hostilianuksen ja nimitti tämän kanssahallitsijakseen. Hostilianus kuitenkin kuoli jo samana kesänä, jolloin Gallus korotti poikansa Volusianuksen kanssahallitsijakseen. Vuonna 252 sassanidien Persian suurkuningas Sapor I hyökkäsi Armeniaan ja Syyriaan. Kulkutaudin heikentämä Rooman armeija ei pystynyt pysäyttämään hyökkääjiä ja sotilaat menettivät luottamuksensa Gallukseen. Kesällä 253 Moesia Superiorin maaherra Marcus Aemilius Aemilianus kapinoi häntä vastaan ja julistettiin keisariksi. Gallus lähti armeijan kanssa Aemilianusta vastaan mutta pian hänen omat sotilaansa murhasivat hänet ja Volusianuksen.
Syntyperä ja ura ennen keisariutta
Gaius Vibius Trebonianus Gallus syntyi noin vuonna 206 Perusiassa, Italiassa. Hän kuului vanhaan etruskisukuun, joka oli kotoisin Perusiasta. Jossakin vaiheessa Gallus otti vaimokseen Afinia Gemina Baebianan, jonka kanssa hän sai pojan, Gaius Vibius Volusianuksen ja tyttären, Vibia Gallan.
Galluksen ura näyttää olleen tavanomainen ja hän toimi senaattorina sekä konsulina. Vuonna 250 hänestä tuli Moesia Superiorin maaherra ja oli tärkeässä roolissa keisari Deciuksen goottisodassa. Galluksen johtamat joukot kukistivat Novaen kaupunkia piirittäneen goottiarmeijan ja ajoivat sen etelään. Hän ei kuitenkaan pystynyt estämään Rooman armeijan tuhoutumista Abrittuksen taistelussa kesäkuussa 251. Taistelussa sai surmansa keisari Decius ja hänen poikansa Herennius Etruscus. Eloonjääneet julistivat Galluksen keisariksi mutta samalla ilmassa alkoi pyöriä huhuja siitä, että Gallus olisi solminut goottien kanssa sopimuksen ja johdattanut Rooman armeijan tahallaan tuhoon päästäkseen keisariksi. Mitään todisteita petoksesta ei kuitenkaan ole ja Gallus julisti pian Deciuksen sekä Herenniuksen jumaliksi, Robin McMahonin mukaan kesäkuun 251 toisella puoliskolla. David Potterin mukaan Deciuksen jumalaksi julistuttaminen tapahtui 24. kesäkuuta. On myös epätodennäköistä, että armeija olisi julistanut keisariksi miehen, jonka toimet aiheuttivat armeijan tuhon ja monien sotilaiden kuoleman.
Keisarina
Gallus suoritti pikamarssin Roomaan ja hankki senaatin vahvistuksen keisariudelleen. Korostaakseen ettei ollut vallananastaja, hän säästi Deciuksen nuoren pojan Hostilianuksen hengen ja jopa adoptoi hänet alkaen kasvattaa häntä yhdessä Volusianuksen kanssa. Gallus ei myöskään nimittänyt puolisoaan Baebianaa augustaksi, koska Deciuksen leski Herennia Etruscilla oli vielä elossa. Tapahtumien kronologia on kuitenkin todella sekavaa eikä ole varmaa pitikö Gallus todella Hostilianusta perintöjärjestyksessä ensimmäisenä vai yrittikö hän välttää ongelmia kohtelemalla kumpaakin poikaa samanarvoisena. Näyttää kuitenkin siltä, että Hostilianus nimitettiin ensin Galluksen perijäksi (caesar) ja sitten hänen kanssahallitsijakseen (augustus) samalla kun Volusianus sai tyytyä caesarin arvonimeen. Hostilianus kuitenkin kuoli heinä- tai elokuussa 251 joko Roomassa raivonneeseen kulkutautiin tai mahdollisesti Galluksen murhauttamana. Volusianus korotettiin pian Galluksen kanssahallitsijaksi.
McMahonin mukaan on mahdollista, että Gallus olisi määrännyt Deciuksen ja hänen poikiensa muiston kiroamisen (damnatio memoriae) jo heinäkuussa. Lukuisista piirtokirjoituksista on poistettu Deciuksen ja hänen poikiensa nimet. Pitkään uskottiin, että kristityt tai joku Deciuksen ajan vastakeisareista olisi tehnyt tämän mutta eräiden Rooman armeijan asiakirjojen löytyminen osoitti, että teko tehtiin Galluksen käskystä. Asiakirjoista on poistettu Deciuksen ja Herenniuksen nimet ja ne päivätty aikaisintaan 15. heinäkuuta 251. Tämä saattaa osoittaa, että joko Hostilianus oli tällöin kuollut tai Gallus käski suorittaa kiroamisen vaikka hän olikin elossa. On mahdollista, että vihamielisten huhujen keskellä Gallus yritti suojella itseään käskemällä kiroamaan Deciuksen ja hänen poikiensa muiston sekä mahdollisesti murhauttamalla Hostilianuksen. Käsiteltyjen piirtokirjoitusten määrä ei kuitenkaan ole kovin suuri verrattuna Philippus Arabsiin ja jotkut on jopa korjattu jälkeenpäin mikä osoittaa pientä intoa Galluksen käskyjen toteuttamiseen. Monet olivat ehkä tyytymättömiä päätökseen. Potterin mukaan Deciuksen nimen hävittäminen piirtokirjoituksista saattoi tapahtua heti Abrittuksen tappion jälkeen eikä hän usko, että Galluksella olisi ollut mitään osuutta tekoihin.
Sisäiset ja ulkoiset ongelmat
Rooman tilanne idässä oli kaoottinen. Antiokian rahapaja alkoi Galluksen valtaannousun jälkeen lyöttää suuria määriä antoninianuksia. Gallus saattoi suunnitella sotaretkeä itään persialaisia vastaan. Vuonna 251 Persian kuningas Sapor I valloitti Armenian ja liitti sen valtakuntaansa. Armenian kuningas Tiridates II pakeni roomalaisten luokse mikä kuitenkin rikkoi Saporin keisari Philippus Arabsin kanssa tehtyä rauhansopimusta. Persian kuningas käytti tätä oikeutuksena sodalle ja hyökkäsi Rooman hallitsemaan Syyriaan. Jo vuoden 251 lopulla hän saattoi vallata Nisibiksen kaupungin. Vuonna 252 persialaiset ylittivät Eufratin, ohittivat roomalaisten linnoitukset Dura-Europoksen ja Circesiumin sekä kukistivat Rooman armeijan Barbalissoksen taistelussa. Samaan aikaan hänen poikansa Hormizd saattoi tehdä harhautushyökkäyksen Kappadokiaan. Nopean hyökkäyksen ja sisäisten petosten avulla Sapor valtasi Antiokian helposti. Vuosina 252–253 persialaiset ryöstelivät aluetta ja kaupunkeja ja aiheuttivat hävitystä mutta kohtasivat suurta paikallista vastarintaa. Kesällä 253 mahdollisesti Baalin ylipappi Samsigeramus (Uranius Antoninus) julistautui keisariksi kotikaupungissaan Emesassa ja torjui persialaisten hyökkäyksen sinne. Mahdollisesti samaan aikaan palmyralainen aristokraatti Septimius Odaenathus taisteli myös persialaisia vastaan. Tämän jälkeen Saporin joukot vetäytyivät.
Goottien laivasto teki hävitysretkiä Vähän-Aasian alueelle, ryöstäen muun muassa Efesoksen vauraan kaupungin. Kulkutaudit vaivasivat valtakuntaa, talous oli vararikon partaalla. Eikä Galluksella ollut ilmeisesti mitään ideoita sen suhteen, miten asiat saataisiin kääntymään parempaan suuntaan. Hän todennäköisesti yritti jatkaa edeltäjänsä Deciuksen konservatiivisella linjalla, ts. korosti roomalaisten perinteiden tärkeyttä ja vaati Rooman jumalien kunnioittamista myös kristityiltä.
Aemilianuksen kapina ja Galluksen kuolema
Gootit olivat jättäneet Traakian ja Moesian provinssit rauhaan Abrittuksen taistelun jälkeen. He olivat kuitenkin asettuneet Dobrogeaan ja olivat edelleen uhkana roomalaisille. Rooman armeijan joukot alueella olivat turhautuneita tilanteeseen ja Galluksen poissaoloon. Vuonna 253 Moesia Superiorin maaherra Marcus Aemilius Aemilianus päätti ottaa asiat omiin käsiinsä. Hän ei maksanut vuotuista veroa gooteille, jolloin nämä hyökkäsivät uudelleen Moesiaan. Aemilianus kuitenkin kukisti heidät, jolloin sotilaat julistivat hänet keisariksi. Tämän jälkeen Aemilianus lähti armeijan kanssa kohti Italiaa varmistamaan valtansa. Gallus ja Volusianus kokosivat välittömästi armeijan ja marssivat pohjoiseen tavoitteenaan estää Aemilianuksen pääsyn Italiaan. Gallus lähetti myös käskyn senaattori Publius Licinius Valerianukselle tuoda vahvistuksia Reinin alueen provinsseista. Galluksen armeija liikkui kuitenkin hitaasti ja se oli elokuussa 253 ehtinyt vasta italialaisen Interamnan kaupungin edustalle kun tuli tieto, että Aemilianus oli jo päässyt Italiaan ja eteni nopeasti kohti Roomaa. Kun yhteenotto Galluksen ja Aemilianuksen välillä lähestyi, Galluksen sotilaat tekivät oman tilannearvionsa ja tulivat siihen tulokseen, että on aika vaihtaa puolta. Niinpä he murhasivat Galluksen ja tämän pojan Volusianuksen. Tosin joidenkin lähteiden mukaan Aemilianus kukisti ensin Galluksen joukot taistelussa, jonka jälkeen Gallus pakeni pohjoiseen pienen joukon kanssa. Hänet ja hänen poikansa Volusianus kuitenkin murhattiin Forum Flaminiissa (nykyinen Foligno).
Korean International Circuit
Korean International Circuit on 5,62 kilometrin pituinen, Etelä-Korean Jeollanam-don provinssissa, Yeongamin piirikunnassa lähellä Mokpoa sijaitseva autourheilurata. Radalla ajettiin neljä Formula 1 -sarjan osakilpailua vuodesta 2010 lähtien. Rata on saksalaisen arkkitehdin Hermann Tilken suunnittelema.
Kilpailun järjestämisestä vastaavan KAVOn (Korean Auto Valley Operation) ja Bernie Ecclestonen tekemän sopimuksen arvoksi on kerrottu 264 miljoonaa dollaria. Sopimus pitää radan F1-kalenterissa seitsemän vuotta ja sisältää option viidestä lisävuodesta. Lopulta radalla ei ajettu kuin 4 Grand Prix'tä.
Radan valmistumisajankohdaksi kaavailtiin alun perin heinäkuuta 2010. Elokuun lopulla rata oli 90-prosenttisesti valmis, kilpailun järjestäjät kertoivat. Rata sai myös kritiikkiä syrjäisen sijainnin takia.
Kongenitaalinen analgesia
Kongenitaalinen analgesia eli synnynnäinen kiputunnottomuus (lyhenne ”CIP”, ”congenital insensitivity to pain”) on tila, jossa henkilö voi erottaa terävän ja tylpän kosketuksen tai kylmän ja kuuman, mutta äärimmäiset voimakkaat tuntoaistimukset eivät aiheuta kipua.
BZNS
pienoiskuva|BZNS:n lippu. Bălgarski zemedelski naroden săjuz (”Bulgarian kansallinen maalaisliitto”) on bulgarialainen agraaripuolue, joka oli vaikutusvaltaisimmillaan välittömästi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja piti hallitusvaltaa vuosina 1919–1923. Nykyisin se on vähäpätöinen.
Historia
Bulgarian maalaisliitto perustettiin vuonna 1899 talonpoikien etujärjestöksi, mutta se muuttui 1901 poliittiseksi puolueeksi. Puolueen kannatus kasvoi maailmansodan jälkeen ja se sai elokuun 1919 parlamenttivaaleissa 31 prosenttia äänistä. Puolueen johtaja Aleksandăr Stambolijski tuli lokakuussa 1919 pääministeriksi, ja hänen hallituksensa toteutti uudistusohjelman, johon kuului maiden jakamista pientalonpojille, verotuksen uudistus ja pakollisen työvelvollisuuden käyttöönotto. Myös Bulgarian ulkopolitiikan suunta muuttui. Hallinnon diktatorisuudesta huolimatta BNZS:n kannatus oli suurta, ja se sai vuoden 1923 vaaleissa 52 prosenttia äänistä. Muut puolueet ja sotilasjohto eivät kuitenkaan hyväksyneet BZNS:n vallankäyttöä, joten ne toteuttivat kesäkuussa 1923 vallankaappauksen, jonka yhteydessä Stambolijski ja muut maalaispuolueen johtajat surmattiin. Stambolijskin aikana BZNS osallistui agraaripuolueiden kansainvälisen järjestön eli niin sanotun vihreän internationaalin perustamiseen.
Julius Vähätalo
Julius Juho Vähätalo (s. 23. maaliskuuta 1995 Vahto) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Slovakian Extraliga-joukkue HK 32 Liptovský Mikulášia. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Isokokoista Vähätaloa on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi.
Seuraura
Vähätalo on TuTon kasvatti. Hän ylsi kaudella 2010–2011 seuran C-nuorten sisäisen pistepörssin voittoon sekä SM-karsinnoissa että I-divisioonan runkosarjassa (Topias Vilanderin kanssa). Kesken kauden 2011–2012 Vähätalo siirtyi TuTosta B-nuorten SM-karsintojen jälkeen Turun Palloseuraan, jossa hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
BZNS
Historia
Vallasta syrjäyttämisen jälkeen BZNS hajosi kahtia. Äärivasemmistolainen siipi pyrki kaatamaan Bulgarian hallituksen terroritaktiikalla, mitä yrittivät samaan aikaan myös kommunistit. Maltillisempi siipi jatkoi tavanomaista oppositiopolitiikkaa ja osallistui vuosina 1931–1934 koalitiohallitukseen. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina BZNS oli johtava kommunistien valtaannousua jarruttamaan pyrkinyt voima, mutta hävisi kamppailun. Puolueen tuolloinen johtaja Nikola Petkov teloitettiin vuonna 1947. Puolueen vasemmistosiipi jatkoi olemassaoloaan koko kommunistien vallan ajan blokkipuolueeksi muuttuneena.
Julius Vähätalo
Seuraura
Kausi 2012–2013 Vähätalolla jäi varsin rikkonaiseksi loukkaantumisten vuoksi. Hänelle kertyi kauden aikana pelejä vain 14 ottelua B-nuorissa ja kahdeksan ottelua A-nuorissa. Kaudella 2013–2014 Vähätalo nousi TPS:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jasper Lindstenin jälkeen. Vähätalo teki 3. tammikuuta 2014 kevääseen 2016 asti kestävän sopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa. Samana päivänä Vähätalo teki liigadebyyttinsä Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa kolmossentteriksi laidoilleen Camilo Miettinen ja Mikko Rantanen. Vähätalo sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen niin ikään hänen kanssaan A-nuorissakin pelanneen vain 16-vuotiaan Rantasen tekemään avausmaaliin. Liigauransa avausmaalin hän teki 1. maaliskuuta 2014 Rauman Lukkoa vastaan. Kaikkiaan Vähätalo pelasi SM-liigassa kauden aikana 18 runkosarjaottelua tehden kolme maalia.
Detroit Red Wings varasi Vähätalon kuudennella kierroksella 166. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2014–2015 hän teki 36 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Vähätalo pelasi osan kaudestaan myös TPS:n A-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli kevään 2015 pudotuspeleissä Oskari Siikin kanssa seitsemällä osumallaan. Vähätalo voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Tammikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
BZNS
Historia
BZNS perustettiin uudelleen itsenäisenä puolueena kommunistien vallan kaaduttua vuonna 1989. 1990-luvulla puolueesta irtosi useita sirpaleryhmiä ja 2000-luvun aikana sen kannatus on romahtanut.
Julius Vähätalo
Seuraura
Kesällä 2016 Vähätalo onnistui tekemään Detroit Red Wingsin kehitysleirillä kypärätempun viimeisteltyään joukkueensa 3–2-voitossa kaksi maalia varsinaisella peliajalla ja kolmannen voittomaalikilpailuissa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi TPS:n ohella myös kaksi Mestis-ottelua lainalla kasvattajaseurassaan TUTO Hockeyssa lokakuussa 2016.
Kaudeksi 2017–2018 Vähätalo siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Maaliskuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 Vähätalo oli Miika Roineen kanssa Jukureiden ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+10=21. Helmikuussa 2019 Vähätalon sopimusta joukkueen kanssa jatkettiin kahdella vuodella.
Vähätalo oli kaudella 2020–2021 Jukureiden ainoa kauden kaikki joukkueensa 57 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Hän pelasi kuitenkin pisteiden valossa heikoimman kautensa joukkueessa ja teki vain 11 tehopistettä.
Jotši-kaani
Jotši-kaani (, Züchi, noin 1185–1227) oli Tšingis-kaanin Börte-vaimon ensimmäinen poika.
Jotši oli tärkeä osallinen Tšingis-kaanin sodissa 1220-luvun alkuvuosiin asti, mutta nuorempien poikien tultua täysi-ikäisiksi oli nähtävissä merkkejä Tšingis-kaanin ja Jotšin suhteiden viilentymisestä. Jotši sai hallittavakseen valtakunnan läntisimmät osat Ural- ja Irtyš-jokien välissä. Mongoliperinteiden mukaisesti hän sai kahden muun vanhemman pojan tapaan alueelleen vain 4 000 mongolisotilasta, kun taas nuorin poika Tolui sai 101 000. Niinpä Batu ja muut Jotšin perilliset laajensivat aluetta, josta tuli Kultaisen ordan valtakunta, pääosin paikallisista turkkilaisväestöistä rekrytoiduilla sotilailla.
Trygve Bratteli
pienois|Trygve Bratteli (vasemmalla) ja [[Erich Honecker Helsingissä vuonna 1975.]] Trygve Marton Bratteli (11. tammikuuta 1910 Nøtterøy, Norja – 20. marraskuuta 1984 Oslo, Norja) oli norjalainen poliitikko, Työväenpuolueen edustaja ja Norjan pääministeri vuosina 1971–1972 ja 1973–1976.
Pentakloorifenoli
Pentakloorifenoli on organoklooriyhdiste, jota on aikaisemmin käytetty torjunta-aineena ja desinfiointiaineena. Yhdisteestä käytetään myös nimeä PCP (ei tule sekoittaa fensyklidiiniin, josta käytetään myös lyhennettä PCP). Suomessa pentakloorifenolia on käytetty erityisesti puunkäsittelyssä sinistymisen estoon ja sienten tuhoamiseen. Pentakloorifenolia ja sen suoloja ja estereitä ei Suomessa saa nykyisen lain mukaan käyttää eikä luovuttaa markkinoille.
Trygve Bratteli
Bratteli syntyi Nøtterøyssä, jossa hän kävi kansakoulun. Hän oli jonkin aikaa työttömänä ja työskenteli sitten muun muassa valaanpyytäjänä ja rakennustyöläisenä. Hän toimi Työväenpuolueen kriisikomitean sihteerinä Norjan natsimiehityksen aikana. Saksalaiset vangitsivat hänet vuonna 1942, ja hän oli poliittisena vankina useilla Saksan keskitysleireillä vuosina 1943–1945.
Cognac
Cognac on kunta Charenten departementissa Ranskassa ja Cognacin arrondissementin pääkaupunki. Cognac sijaitsee Charentejoella Angoulêmen ja Saintesin kaupunkien välissä. Cognacin mukaan nimensä saanut konjakki valmistetaan kaupungin ympäristössä.
Pentakloorifenoli
Pentakloorifenoli on orgaaninen yhdiste (kloorifenoli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ainetta.
Trygve Bratteli
Brattelin palattua Norjaan vuonna 1945 hänestä tuli Työväenpuolueen varapuheenjohtaja. Hän työskenteli puolustuskomiteassa ja hänestä tuli puolueen johtaja 1965. Bratteli oli kansanedustajana Norjan suurkäräjillä vuosina 1950–1981 ja toimi myös finanssi- ja liikenneministerinä. Työväenpuolueen ensimmäisen pääministerin Einar Gerhardsenin erottua Brattelin vastuulla oli löytää Työväenpuolueen hallituksille uusi suunta.
Räppäys
pienoiskuva|[[Kendrick Lamar on yksi 2010-luvun menestyksekkäimmistä rap-artisteista.]] Räppäys on riimien rytmillistä artikulointia. Se on yksi hip hop -musiikin keskeisimmistä elementeistä ja olennainen osa hip hop -kulttuuria.
Kuuluisia räppäreitä ovat muun muassa Tupac Shakur, The Notorious B.I.G., Eazy-E, 50 Cent, Eminem ja Ice Cube. Suomessa tunnetuimpiin rap-artisteihin kuuluvat mm. Cheek, Juno, Altis, Kajo, Elastinen, Iso H, Juju, Pyhimys, Gettomasa ja Kube. Heistä Altis ja Kajo ovat kummatkin kaksinkertaisia räppäyksen suomenmestareita.
Jotkut arvelevat afroamerikkalaisen rap-kulttuurin olevan yhteydessä Länsi-Afrikan kierteleviin runoilijoihin, griootteihin.
American Gangster
American Gangster on syksyllä 2007 Yhdysvalloissa julkaistu rikoselokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Steven Zaillian ja ohjannut Ridley Scott. Pääosissa näyttelevät Denzel Washington, joka esittää Harlemin kuuluisaa huumeparonia Frank Lucasia, sekä Russell Crowe, joka näyttelee Lucasia jahdannutta rikosetsivää Richie Robertsia. Elokuva sijoittuu New Yorkiin, jossa elokuva myös kuvattiin.
Vastaanotto
American Gangster on saanut pääosin hyviä arvosteluja elokuvakriitikoilta. Elokuvaa pidettiin myös potentiaalisena Oscar-palkintojen saajana, ja se saikin ehdokkuuden kategorioissa paras naissivuosa (Ruby Dee) ja paras lavastus (Arthur Max, Beth A. Rubino).
Neitsyttorni
pienoiskuva|Neitsyttorni on yksi [[Azerbaidžanin tunnetuimmista maamerkeistä.]] Neitsyttorni (aze. Qız Qalası,, vanha nimi: Göz Qalası – Silmätorni) on torni Bakun vanhassa kaupungissa Azerbaidžanissa. Se sijaitsi alkujaan Kaspianmeren rannassa, mutta 1900-luvun alkupuolella maanvaltauksen jälkeen tornin erottaa järvestä vilkas päätie ja monta puistoa. Se rakennettiin 1100-luvulla tai mahdollisesti aiemmin, joidenkin tietojen mukaan jopa 600–500-luvulla eaa.
Trygve Bratteli
Bratteli kirjoitti lukuisia muistelmia ja poliittisia kirjoja. Hänen muistelmistaan Saksan keskitysleireiltä (Fange i natt og tåke, 1980) tuli Norjassa yksi aikansa myydyimmistä kirjoista.
Neitsyttorni
Neitsyttorni on merkittävä maamerkki ja yksi Azerbaidžanille ominaisista tunnuksista. Sen kuva on mukana Azerbaidžanin manatin seteleissä ja monissa virallisissa papereissa. Rakennuksessa sijaitsee museo ja lahjapuoti, joka myy perinteisiä tekstiilejä ja keramiikkaa. Tornin huipulta on hieno näköala Bakun vanhan kaupungin kujille ja minareeteille.
Tornin halkaisija on 16 metriä ja se on kahdeksan kerrosta korkea.
Cognac
Antiikin aikana nykyisen Cognacin paikalla tai lähellä sijaitsi Condaten kaupunki.
Cognacissa syntyneitä / vaikuttaneita henkilöitä
pienoiskuva|none|pysty=1.5|Näkymä cognacilaiseen puistoon.
Power Grid
Power Grid eli Funkenschlag on Friedemann Friesen suunnittelema ja alun perin 2F-Spielen vuonna 2004 julkaisema lautapeli, jossa pelaajat johtavat energiayhtiöitä ja kilpailevat kaupunkien sähköistämisestä. Pelin aikana pelaajat ostavat itselleen uusia voimaloita, raaka-aineita ja laajentavat sähköverkkoaan uusiin kaupunkeihin. Peli on julkaistu lähes 20 kielellä. Lautapelit.fi julkaisi keväällä 2011 pohjoismaisen painoksen pelistä.
Peli sisältää yhteensä 42 erilaista voimalaitosta, jotka tarvitsevat sähkön tuottamiseen eri raaka-aineita. Sähköä voi tuottaa hiilellä, öljyllä, jätteellä, uraanilla tai tuulivoimalla. Pelin alussa voimaloiden hyötysuhde on melko huono, eli ne tuottavat vähän sähköä ja käyttävät paljon raaka-aineita, mutta pelin edetessä voimalat muuttuvat taloudellisemmiksi. On melko tärkeää kehittää jatkuvasti voimaloitaan, mutta toisaalta silloin rahaa ei riitä niin paljon laajentamista varten.
Power Gridin pelilauta on kaksipuolinen. Toisella puolella on Yhdysvaltojen ja toisella Saksan kartta. Peliin on olemassa useita lisäosia, joissa on eri maiden karttoja. Pelin kulku jakautuu kolmeen kauteen. Ensimmäinen kausi päättyy, kun joku pelaaja laajentaa sähköverkkoaan riittävästi. Toinen kausi loppuu, kun voimalapakka on käyty läpi. Kolmannen kauden lopussa peli päättyy ja voittaja on se pelaaja, joka sähköistää eniten kaupunkeja kyseisellä vuorolla. Kaudet vaikuttavat muun muassa raaka-aineiden tuloon markkinoille sekä siihen montako energiayhtiötä mahtuu samaan kaupunkiin.
Peli on tasapainotettu siten, että se pelaaja, jolla on laajin sähköverkko ostaa raaka-aineita viimeisenä ja joutuu aloittamaan voimalahuutokaupan. Molemmat ovat varsin epäedullisia asioita, koska raaka-aineiden hinta nousee niitä ostettaessa.
Pelin kulku
Yksi vuoro pelissä etenee seuraavasti:
Károlos Papoúlias
Károlos Papoúlias (, 4. kesäkuuta 1929 Ioánnina, Kreikka – 26. joulukuuta 2021 ) oli kreikkalainen juristi ja poliitikko, joka toimi Kreikan presidenttinä 12. maaliskuuta 2005 – 13. maaliskuuta 2015.
Elämä ja ura
Papoúlias syntyi Ioánninassa Epeiroksessa vuonna 1929. Hän opiskeli Pogonianíssa ja Ateenassa, ja osallistui Natsi-Saksan miehityksen aikaan vastarintajoukkojen toimintaan. Papoúlias opiskeli lakia Ateenan yliopistossa sekä Milanon ja Kölnin yliopistoissa, joista viimeksi mainitusta väitteli tohtoriksi kansainvälisessä yksityisoikeudessa. Vuoden 1967 sotilasvallankaappauksen jälkeen Papoúlias siirtyi Länsi-Saksaan ja toimi junttaa vastaan.
Juntan kaaduttua vuonna 1974 Papoúlias toimi sosialidemokraattisessa PASOK-puolueessa. Papoúlias on valittu Kreikan parlamenttiin 1977, 1981, 1985, kesä- ja marraskuussa 1989, 1990, 1993, 1996 ja 2000. Hän toimi useita kertoja ulko- ja puolustusministerinä vuosina 1981–1989 ja 1993–1996. Papoúlias toimi monipuolisesti Kreikan ja muiden maiden suhteiden parantamiseksi ja pyrki edistämään rauhantyötä ja aseidenriisuntaa. Hän toimi muun muassa Lähi-idän rauhan sekä Kyproksen EU-jäsenyyden edistämiseksi, ja tuki myös Turkin lähentymistä EU:iin.
Papoúlias oli naimisissa María Pánoun kanssa, ja heillä on kolme tytärtä. Kreikan lisäksi hän puhui saksaa, italiaa ja ranskaa. Nuorempana Papoúlias oli Kreikan mestari seiväshypyssä sekä jäsenenä maan lentopallojoukkueessa.
Obafemi Martins
Seurajoukkueura
Martins siirtyi kotimaastaan Nigeriasta italialaisen Reggianan riveihin vuonna 2000. Vuotta myöhemmin Internazionale osti hänet 750 000 eurolla, joka oli kova hinta 17-vuotiaasta pelaajasta. Martins osoitti olevansa hintansa arvoinen tehden 23 maalia Interin nuorten joukkueessa. Joulukuussa 2002 Martins debytoi edustusjoukkueessa ottelussa Parmaa vastaan.
Martins pärjäsi kohtalaisesti, ja teki 88:ssa Serie A:n ottelussa 28 maalia sekä muutaman tärkeän maalin Mestarien liigassa, mutta kesällä 2006 Inter hankki Zlatan Ibrahimovićin ja Hernan Crespon, ja Martins sai luvan etsiä uutta seuraa. Elokuussa 2006 hän siirtyi Newcastle Unitediin 10,1 miljoonan punnan siirtosummalla. Ennen lopullista siirtoa mediassa pyöri huhuja siirron mahdollisesta peruuntumisesta, joidenkin lähteiden väittäessä Martinsin olleen kuusi vuotta vanhempi pelattuaan samaan aikaan Celestine Babayaron kanssa Nigerian nuorten maajoukkueessa. Jo vuotta aikaisemmin Italian mediassa oli pyörinyt samanlainen kohu-uutinen, kun journalisti Filippo Ricci oli huomannut Nigerian jalkapalloliiton nettisivuilla Martinsin syntymäajan kohdalla lukeneen 1. toukokuuta 1978. Sittemmin syntymäaika korjattiin liiton sivuilla.
Martins kantoi Newcastlessa pelipaidassaan numeroa 9 Alan Shearerin lopetettua uransa kauden 2005–2006 päätteeksi. Martinsilla riitti englantilaisseurassa epäilijöitä, koska Newcastlella on tunnetusti ollut huonoa onnea ulkomaalaisten hyökkääjien pestaamisessa. Muun muassa Jon Dahl Tomasson, Stéphane Guivarc'h, Daniel Cordone ja Albert Luque tulivat seuraan suurella kohulla, mutta epäonnistuivat. Martinsin debyyttikausi Englannissa oli kuitenkin menestys ja hänestä tuli nopeasti kannattajien suosikki. Newcastlen pudottua Mestaruussarjaan kaudeksi 2009–2010, Martins siirtyi kesällä 2009 Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburgiin.
Heinäkuussa 2010 Martins siirtyi yhden Saksassa vietetyn kauden jälkeen Venäjälle, solmittuaan kolmivuotisen sopimuksen Rubin Kazanin kanssa. Avauskaudellaan Martins onnistui maalinteossa kahdesti pelaamassaan 12 ottelussa.
Tammikuun lopulla 2011 Martins siirtyi takaisin Englantiin puolen vuoden lainasopimuksella Birmingham Cityyn. Syyskuussa 2012 hän siirtyi Primera Divisiónissa pelaavaan Levanteen.
Jänninjärvi
Jänninjärvi on Pirkanmaalla Nokian ja Sastamalan rajalla sijaitseva pieni järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen.
Maantietoa
Pitkän ja kapean järven pituus on 200 metriä ja leveys 30 metriä. Se sijaitsee mäkien välisessä notkelmassa, jossa metsä on soistunutta ja ojitettu. Ojat laskevat järveen ja yksi niistä toimii samalla laskuojan alkuna. Se virtaa Pahlavanvuoren rinteessä olevan notkelman kautta koilliseen Hämeenkyrön puolelle, missä se yhtyy alajuoksulla Kolunojaan. Jänninjärvi on valuma-alueensa ainoa järvi.