cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pokémon Adventures
Hahmot
Pokémon Adventures perustuu vahvasti Pokémon-peleihin. Sarjan päähenkilöistä, Pokédex-haltijoista, kaikki kahta, Yellowia ja Emeraldia, lukuun ottamatta perustuvat ulkonäöltään, ja joissain tapauksissa myös luonteiltaan, pelien pelaaja- ja kilpailijahahmoihin. Uuden luvun alkaessa usein esitellään uudet päähenkilöt, joita seurataan luvun aikana. Aiemminkin mukana olleita hahmoja saattaa esiintyä uudemmissa luvuissa (esimerkiksi luvussa Gold, Silver & Crystal) pääpainon kuitenkin ollessa uudemmissa hahmoissa, ellei luvun tarkoitus ole keskittyä näihin vanhempiin hahmoihin (kuten esimerkiksi luvussa HeartGold & SoulSilver). Kaikki Pokédex-haltijat on Biancaa, Chereniä ja Wallya lukuun ottamatta nimetty Pokémonin pääpelisarjan eri versioiden mukaan (Lack-Twon ja Whi-Twon nimet ovat väännöksiä Pokémon Black 2 ja White 2 -pelien japaninkielisistä äänneasuista). Lisäksi monet peleissä esiintyvät henkilöt, kuten salijohtajat ja vastustajaryhmien tärkeät jäsenet, esiintyvät sarjassa. Joissain tapauksissa hahmo on otettu suoraan peleistä ulkonäöllisesti, mutta hänen tekemisiään tai luonnettaan on muutettu, mistä hyvänä esimerkkinä toimivat Kanto-alueen salipäälliköt, joista puolet kuuluu Pokémon Adventuresissa Rakettiryhmään. Näiden lisäksi sarjassa on muutamia omaperäisiä hahmoja, kuten kolmannen luvun päävastustaja, Jäinen naamio, viidennessä luvussa esiteltävät Kolme petosoturia, sekä Paka ja Ūji, Platinumin oikeat henkivartijat.
Sarjan julkaiseminen
Kesäkuussa 2013 julkaistiin Pokémon the Comic -kirjanen, jossa on asiaa eri Pokémon-aiheisista mangasarjoista. Kirjanen muun muassa sisältää tietoa ensimmäisestä 15:stä Pokédex-haltijasta sekä muutaman kappaleen Black & White -lukua. Kirjasessa julkaistiin myös kaksi erityistä lukua, jotka kertovat Goldin ja Redin ajasta Hopeavuorella toisen luvun tapahtumien jälkeen. Kirjan 50 kanssa julkaistiin sarjaa käsittelevä 64-sivuinen taidekirja.
Kun sarjaa kerätään kirjoiksi, on varsin tavallista, että kappaleita yhdistellään, niissä olevia yksityiskohtia muutellaan tai niihin lisätään uusia kohtauksia; esimerkiksi seitsemännessä luvussa Galactic-tiimin jäsen Mars käytti Electivirea kirjoissa, mutta lehtijulkaisuissa hänellä oli sen sijasta Luxray. Kappaleet myös (viidennen luvun kappaleita lukuun ottamatta) nimetään uudelleen: lehtijulkaisuissa nimi liittyy kappaleen tapahtumiin (esimerkiksi kappaleen 311 alkuperäinen nimi on ふるさとの土,"Synnyinpaikan maaperä"), mutta kirjajulkaisuissa nimi noudattaa yleensä kaavaa, jossa lyhenne VS yhdistyy jonkin kappaleessa esiintyvän Pokémon-lajin nimeen (esimerkiksi kappaleen 311 nimi on VSサマヨール, "VS Dusclops"). Viidennen luvun kappaleilla ei tuntemattomasta syystä ole japanilaisissa kirjajulkaisuissa nimiä. Myös kokonaisia kappaleita, joita ei ole julkaistu lehdissä, saatetaan lisätä kirjoihin esimerkiksi nopeuttamaan sarjan lehtijulkaisua.
11. luvun julkaisu lehdissä loppui varhaisessa vaiheessa muutaman kappaleen jälkeen, mutta lehtijulkaisu on myöhemmin alkanut uudestaan. 12. luvun kappaleita on julkaistu erikseen omina pokkareinaan, kunnes sarjan kirjajulkaisu saavuttaa kyseisen luvun. Ensimmäinen erikoispokkari julkaistiin huhtikuun 2014 lopulla. Myös 13. lukua on julkaistu erillisinä kirjoina ennen varsinaista kirjajulkaisua.
Juhlistaakseen Pokémon Omega Ruby ja Alpha Sapphire -pelien ilmestymistä Shogakukan julkaisi loka-joulukuussa 2014 neljännen luvun uudestaan neljässä erikoiskirjassa, jotka sisältävät kappaleiden lisäksi tietoa muun muassa luvun suunnittelusta.
Sarjaa on sensuroitu jonkin verran VIZ Median käännöksessä; esimerkiksi ihmisiin kohdistuvaa väkivaltaa on poistettu piirroksista.
Andrej Panadić
Andrej Panadić (s. 9. maaliskuuta 1969 Zagreb) on kroatialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Panadić debytoi Jugoslavian maajoukkueessa 1989. Hän kuului Jugoslavian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1990. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Saalistus
thumb|300px|right|Nuori [[haukka syömässä pientä jyrsijää.]] Saalistus eli predaatio on ekologinen vuorovaikutussuhde, jossa eliö, saalistaja, käyttää ravinnokseen toisia eläviä eliöitä, saaliita.
Saalistajat voidaan jakaa esimerkiksi sen mukaan, miten ne sijoittuvat ekologisessa pyramidissa. Autotrofeiksi kutsutaan eliöitä, jotka tuottavat kaikki tarvitsemansa orgaaniset yhdisteet epäorgaanisesta materiaalista ulkoisen energialähteen avulla. Autotrofeja kutsutaan myös ekosysteemin tuottajiksi, ja ne eivät kuulu saalistajiin. Yhteyttävät eliöt, kuten kasvit, ovat tällaisia tuottajia.
Eliöt, jotka käyttävät ravinnokseen autotrofeja, kutsutaan toisenvaraisiksia eliöiksi eli heterotrofeiksi. Heterotrofit ovat ekosysteemin primaarisia kuluttajia ja autotrofien saalistajia. Kasvinsyöjäeläimet ovat tyypillisiä primaarisia saalistajia. Eliöitä, jotka käyttävät ravinnokseen heterotrofeja, kutsutaan puolestaan sekundaarisiksi kuluttajiksi ja vastaavasti sekundaarisiksi saalistajiksi. Leijonat ovat tyypillinen esimerkki sekundaarisista saalistajista. Kolmantena saalistajaluokkana ovat tertiääriset saalistajat, jotka voivat käyttää ravinnokseen joko primaarisia tai sekundaarisia saalistajia. Sekundaariset ja tertiaariset saalistajat saattavat osittain käyttää ravinnokseen myös autotrofeja.
Ravintoketjun huipulla olevaa saalistajaeliötä voidaan kutsua huippusaalistajaksi eli huippupedoiksi, jota mikään muu eliö ei käytä ravinnokseen (lukuun ottamatta mädättäjä-, lahottaja- tai raadonsyöjäeliöitä, jotka eivät kuulu saalistajiin). Esimerkiksi tiikerit tai krokotiilit ovat yleensä ekosysteemin huippusaalistaja, joilla ei ole luontaisia saalistajia. Huippusaalistaja voi myös menettää asemansa ravintoketjun huipulla, jos sen elinympäristö vaihtuu. Ihminen katsotaan usein kaikkiruokaisena huippusaalistajien joukkoon, sillä ihmiset eivät yleensä ole muiden eliöiden saalista ja vastaavasti ihminen kykenee tappamaan mitä tahansa muita huippusaalistajia.
Kasvikunnassa muun muassa lihansyöjäkasvit edustavat joko sekundaarisia tai tertiaarisia saalistajia. Eläinkunnassa termillä petoeläimet voidaan suomen kielessä tarkoittaa suppeasti vain tiettyä nisäkkäiden tieteellisen luokittelun lahkoa, Carnivora, vaikka saalistajia on runsaasti myös lintujen, matelijoiden ja kalojen joukossa. Saalistajan yleisen ja laajan määritelmän tarkennuksena voidaan lisäksi varsinaisilla saalistajilla tarkoittaa eliöitä, jotka aiheuttavat saaliseliön kuoleman käyttäessään niitä ravinnokseen. Esimerkiksi laiduntavat eläimet tai loiseläimet eivät kuulu tämän kapeamman määritelmän piiriin, mutta toisaalta esimerkiksi siemeniä syövät linnut kuuluvat siihen, sillä ne aiheuttavat kasvukelpoisen alkion menehtymisen.
Vihertiikeripeippo
Vihertiikeripeippo, aikaisemmalta nimeltään oliivitiikeripeippo (Amandava formosa) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Vihertiikeripeippoa tavataan Intian keskiosissa. Laji on vähenemässä nopeasti pyydystämisen ja elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Matti Ijäs
Matti Kalevi Ijäs (s. 25. helmikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Ijäksen elokuvien tyylilajin ja huumorin yhteydessä on usein viitattu Veijo Mereen. Hänen elokuviensa tarinoita luonnehditaan usein hillityn novellimaisiksi ja dialogia hersyvän moniulotteiseksi. Usein Ijäksen elokuvissa käsitellään syntymisen ja kuoleman tematiikkaa, alkamisia ja loppumisia. Näitä outoja, mutta lämpimän huumorin siivittämiä näkyjään Ijäs toteuttaa tarkoin, pienin keinoin.
Matti Ijäs on Suomessa Aki Kaurismäen ohella harvoja edelleen aktiivisia niin sanottuja auteur-ohjaajia; hän käsikirjoittaa ja ohjaa elokuvansa pääosin itse. Lisäksi auteur-statukseen kuuluu tekijän persoonallinen, valtavirran elokuvista poikkeava kerrontatyyli.
Ura
Matti Ijäs kasvoi Helsingin Töölössä arkkitehtiäidin ja armeijan rakennusmestarina toimineen isän viisilapsisessa perheessä. Hän ylsi uimahyppääjänä Pohjoismaiden nuorten mestariksi ja kiersi kesäisin Suomea pellehyppy seurueessa. Ijäs opiskeli tiedotusoppia Tampereen yliopistossa ja työskenteli Tukholmassa Ruotsin radiossa välillä tiskaajana, välillä suomenkielisen toimituksen reportterina. 1970-luvun alkupuolella Ijäs muutti kahdeksaksi vuodeksi Turkuun, jossa pääsi tekemään lastenohjelmia Ylen aluestudiossa muun muassa Pentti Järvisen ja Erkki Mäkisen kanssa. Ensimmäinen ohjaustyö oli Vieras poika, vuonna 1974 ensiesitetty dokumentti kymmenvuotiaasta chileläisestä pakolaisesta. Laajin projekti tältä ajalta oli neliosainen nuortensarja Läskilinssi (1976–1977). Hänen lastenelokuvansa saivat Tampereen lyhytelokuvajuhlilla monia palkintoja.
1980-luvun alkupuolella Ijäs siirtyi TV1:n televisioteatteriin, jossa syntyi sarja omaleimaisia televisioelokuvia, kuten Venla-palkittu Viimeinen keikka (1984), Painija (1985) sekä kulttimainetta nauttiva Katsastus (1988), joka perustui Joni Skiftesvikin novelleihin.
Ijäksen ensimmäistä teatterielokuvaa Koomikko (1983) on pidetty hahmotukseltaan vielä jokseenkin haparoivana tuotoksena, mutta vuonna 1990 valmistunut Räpsy & Dolly eli Pariisi odottaa lunasti katsojien odotukset. Groteskin ja surrealistisen huumorin siivittämä elokuva sai hyvän vastaanoton, aivan kuten myös pari vuotta myöhemmin valmistunut Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992).
Matti Ijäksen ura on jatkunut tasaisesti vuorotellen television ja teatterielokuvien välillä. Hetken aikaa Ijäs toimi myös TV1:n Kotikatu-sarjan ohjaajana 1990-luvun lopulla. Ijäksen tuoreemmista teatterielokuvista Sokkotanssi (1999) ja Haaveiden kehä (2002) keskittyvät kuvaamaan lapsen kokemusmaailmaa, kun taas televisioelokuvissa Pala valkoista marmoria (1998), Lahja (1997), Aita (2001) ja Tuulikaappimaa (2003) henkilökohtaisia irtiottojaan ottavat niin keski-ikäiset kuin vanhuksetkin.
Vuonna 2000 Ijäkselle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto. Vuonna 2002 hän oli yksi Pro Finlandia -palkituista. Ijäs sai vuonna 2019 Kultaisen Venlan elämäntyöstään.
Yksityiselämä
Matti Ijäs oli naimisissa näyttelijä Marja Packalénin kanssa vuosina 1973–1991, ja heillä on kolme lasta. Ijäksen toinen vaimo on vuodesta 1993 saakka ollut näyttelijä Milka Ahlroth ja heillä on yksi lapsi.
ActRaiser
Pelin kulku
Pelissä ohjataan "Herraa", kaikkivoipaista johtajaa, jonka tehtävänä on kehittää sivilisaatioita ja auttaa ihmisiä niiden muodostamisessa. Simulaatiojaksoissa pelaaja voi ohjata kaupunkien rakentamista SimCityn tapaan ja käyttää luonnonvoimia pelimaailman muokkaamiseen. Välillä kansoja kohtaa jonkinlainen katastrofi, jolloin Herran on laskeuduttava maahan taistelemaan demoneja vastaan. Koska pelihahmona on Jumala, ei pelissä voi koskaan kuolla lopullisesti.
Pohjois-Amerikan ja Euroopan levitykseen tehdyssä versiossa pelihahmon nimi on "Master", eikä pelin ohjekirja tai peli itse viittaa kertaakaan mihinkään jumalalliseen voimaan. Tämä siitä syystä, että Nintendon silloisten ohjesääntöjen mukaan peleissä ei saanut olla mitään uskonnollisia teemoja.
П
П on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ääntäminen
П ääntyy tavallisesti joko soinnittomana bilabiaalisena klusiilina /p/ tai soinnittomana liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /pʲ/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /p/ tai /pʲ/, makedoniassa /p/, marissa /p/, serbiassa /p/, ukrainassa /p/, valkovenäjässä /p/ ja venäjässä /p/ tai /pʲ/.
Silba
Silba on Kroatian saari Adrianmerellä Lošinjista kaakkoon. Sen pinta-ala on 12,27 neliökilometriä, ja se kuuluu Zadarin piirikuntaan. Saaren korkein kohta on Varh, jonka korkeus on 83 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuonna 2001 Silballa oli 265 vakituista asukasta. Saarella vallitsee välimerenilmasto.
pienoiskuva|vasen|Ilmakuva Silban saaresta. Silballa on kuusi kirkkoa, useita kahviloita, ravintoloita, kauppoja, postitoimisto sekä yleisiä uimarantoja, joista suurin on Sotorišće.
Kathekon ja katorthoma
Kathēkon tarkoittaa ”oikeaa toimintaa”, ”soveliasta toimintaa”, ”luonnonmukaista toimintaa” tai ”velvollisuutta”. Stoalaisen ajattelun mukaan ihmisten (ja kaikkien elävien olentojen) tulee toimia oman luontonsa mukaisesti. Tämä on termin kathēkon ensisijainen merkitys. Käsite on peräisin stoalaisuuden perustajalta Zenon Kitionilaiselta. Termin latinankielinen Ciceron kehittämä vastine on officium. Seneca käytti käännöstä convenentia.
Kathēkonta ja katorthōmata
Stoalaisen filosofian mukaan jokainen olento, oli se sitten elävä (kasvi, eläin tai ihminen) tai eloton, omaa sen luontoa vastaavia sille soveliaita toimintoja, kathēkonta. Stoalaiset tekivät eron termien kathēkon ja katorthōmata välille. Heidän mukaansa viisaan teot ovat välttämättä katorthōmata, eli hyveellisiä kathēkonta.
Se mikä erotti nämä kaksi toisistaan, ei ollut se mitä tehtiin, vaan tapa jolla toimittiin. Näin poikkeuksellisissa oloissa viisas voisi tehdä katorthōmata jotka olisivat tavallisen mittapuun mukaan kauhistuttavia, kuten runnella itseään tai olla seksuaalisessa kanssakäymisessä oman tyttärensä kanssa. Näin stoalaisessa etiikassa teon moraalisuutta arvioitaessa keskeisellä sijalla on teon intentionaalisuus: teon moraali ei ole teossa itsessään, vaan teon intentionaalisuudessa ja siinä tavassa, jolla teko tehtiin; toisin sanoen, teon toteuttajassa.
Eräs toinen tapa määritellä ero termien kathēkon ja katorthōmata välillä on sanoa, että katorthōmata ovat kathēkonta, joilla on ”kaikki luvut kokonaisuudessaan” (pantas apekhon tous arithmous), mikä on stoalainen täydellistymää tarkoittava ilmaus. Longin ja Sedleyn mukaan tällaisen kaikkiin lukuihin viittaavan ilmauksen alkuperä on ajatuksessa musikaalisesta harmoniasta. Tällaiset katorthōmata tehdään harmoniassa kaikkiin hyveisiin nähden, kun taas maallikko voi toimia vain suhteessa yhteen hyveistä. Stoalaiset katsoivat, että kaikki hyveet ovat kietoutuneet toisiinsa ja että täydellinen toiminta käsittää siksi ne kaikki. .
Suhde muihin eettisiin käsitteisiin
Stoalainen etiikka on monimutkaista, ja siinä on erilaisia hierarkiatasoja. Tavallisen maallikon tasolla ihmisen on toimittava oman luontonsa mukaisesti. Tiukkojen stoalaisten moraaliajatusten mukaan tavallisten ihmisten teot ovat kuitenkin aina mielipuolisia (, hamartemata, "erehdyksiä"), kun taas harvojen viisaiden teot ovat katorthōmata, täydellisiä tekoja. Viisas toimii pitäen katseensa hyvässä, kun taas tavalliset ihmiset (kuten eläimet ja kasvit) pyrkivät vain selviytymään. Kuitenkin kummatkin toimivat oman luontonsa mukaisesti.
Stoalaiset tunnistivat kolmannen, kathēkontan ja katorthōmatan väliin sijoittuvan tason: mesa kathēkonta, ”yhdentekevät teot”. Ne eivät olleet sen enempää hyviä kuin pahojakaan. Kathēkontaan kuuluvia tekoja olisivat esimerkiksi terveenä pysyminen, vanhempien kunnioittaminen, jne. Para to kathēkon, teot jotka ovat vastakohtaisia oikealle toiminnalle, olisivat näiden vastakohtia (vanhempien loukkaaminen, jne.). ”Yhdentekevät teot” liittyvät ”yhdentekeviin asioihin” (, adiafora), jotka eivät ole itsessään hyviä eivätkä pahoja, mutta joita voidaan käyttää hyödyksi tai haitaksi. Tällaisiin kuuluvat muun muassa terveys, varallisuus jne.
San Miguel Corporation
San Miguel Corporation on filippiiniläinen holdingyhtiö, joka sijaitsee Mandaluyongissa. Se on perustettu vuonna 1890.
Tracy Hickman
Tracy Raye Hickman (26. marraskuuta 1955 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija, jonka yhteistyössä Margaret Weisin kanssa kirjoittamat kirjasarjat ovat maailmankuuluja. Hänet tunnetaan parhaiten Dragonlance-sarjaan kirjoittamistaan kirjoista. Hän on myös kirjoittanut kirjoja vaimonsa Laura Hickmanin (o.s. Curtis) kanssa.
Elämä
Tracy Hickman syntyi Salt Lake Cityssä ja kävi lukion Provossa, Utahissa. Hän toimi mormoniuskonnon lähetystyöntekijänä Havaijilla ja Indonesiassa kaksi vuotta. Palattuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1977 hän meni pian naimisiin lukioajan tyttöystävänsä Lauran kanssa.
Hickmanit olivat kiinnostuneet Dungeons & Dragons -roolipelistä ja he kehittivät yhdessä peliin seikkailumoduuleita omaksi ilokseen. Vuonna 1980 Tracy julkaisi yhden tekemänsä moduulin omakustanteena ja se päätyi Dungeons & Dragonsin julkaisijalle TSR:lle. Yhtiössä oltiin vakuuttuneita Hickmanin taidoista ja hänet kutsuttiin työhaastatteluun. Hickmanit lähtivät autolla kohti Wisconsinia, jossa TSR:n pääkonttori sijaitsi.
Automatkalla aviopari alkoi ajankulukseen kehitellä fantasiamaailmaa, jota he olivat työstäneet jo useita vuosia. Heillä oli ajatus maailmasta, jota lohikäärmeet hallitsisivat, ja joka voisi olla runkona pitkälle tarinalle. Perillä ajatus esiteltiin TSR:lle ja se sai suosiota. Tracy ehdotti 12:n seikkailumoduulin sarjaa, joista jokaisessa olisi mukana lohikäärme. Ehdotus hyväksyttiin ja Hickmaneille annettiin mahdollisuus pyytää lisäapua TSR:n muilta osastoilta projektiin.
Alkoi uuden Dragonlance-kampanjamaailman suunnittelu noin kymmenen hengen työryhmässä. Pelisuunnittelijoiden kesken ilmeni, että seikkailumoduulien lisäksi tarvittaisiin romaaneja kertomaan fantasiamaailmaan liittyvää tarinaa. TSR palkkasi tehtävään kirjailijan, mutta suunnittelijat eivät olleet tyytyväisiä syntyneeseen materiaaliin. Ehdotettiin, että sopivampia kirjan kirjoittamiseen olisivat Hickman ja Margaret Weis, joka oli hiljan liittynyt työryhmään mukaan kustannustoimittajaksi.
Hickman ja Weis ryhtyivät toimeen ja työskentelivät viikonlopun yli saaden valmiiksi kirjan viisi ensimmäistä lukua. He toimittivat käsikirjoituksen TSR:n kirjaosaston päällikölle, joka oli heti myyty. Alkuperäinen kirjailija erotettiin ja Weis ja Hickman palkattiin kirjoittamaan kirja loppuun. Syyshämärän lohikäärmeet julkaistiin keväällä 1984, mutta vasta sen jatko-osa Talviyön lohikäärmeet nousi suureksi myyntimenestykseksi.
Hickman palasi pian Dragonlancen pariin ja vuonna 1997 hän otti Weisin kanssa yhteyttä Wizards of the Coastiin, jolle TSR oli juuri myyty kertoakseen ideastaan uudesta Dragonlance-trilogiasta. Lopputuloksena oli Sielujen sota -trilogia, jonka kaikki osat olivat bestsellereitä. Weisin kanssa syntyi myös Kaikkeuden kivi-trilogia.
Vuonna 1998 Hickmanit muuttivat Wisconsinista takaisin Utahiin, St. Georgen kaupunkiin. He olivat jo pitkään halunneet kirjoittaa taas yhdessä ja vuonna 2004 he aloittivat Pronssikronikat-trilogian. Vuonna 2008 hän aloitti kaksi uutta sarjaa: kuusiosaisen Lohikäärmelaivat-sarjan Margaret Weisin kanssa ja The Annals of Drakis -trilogian Laura Hickmanin kanssa. Vuonna 2010 hän aloitti vaimonsa kanssa vielä Dragon's Bard -trilogian, jota julkaistiin ensin Internetissä jatkotarinana.
Tracy ja Laura Hickmanilla on neljä lasta. Nykyisin he asuvat South Jordanissa, Utahissa.
Vaikutus
Tracy Hickmanin ja Margaret Weisin kirjojen suomennokset ovat olleet myyntimenestyksiä, mikä on edistänyt fantasiakirjallisuuden julkaisemista Suomessa.
Tunnustukset
Pelialan aikakauslehti Pyramid mainitsi Tracy Hickmanin yhtenä vaikutusvaltaisimmista ihmisistä roolipelien alalla vuonna 1999. Lehti totesi, että Hickmanin ja Weisin ansiosta peleihin perustuvaa kirjallisuutta tehdään yhä.
Ottavio Missoni
thumb Ottavio Missoni (11. helmikuuta 1921 – 9. toukokuuta 2013) oli menestyksekäs italialainen muotisuunnittelija, joka perusti vaimonsa Rosita Jelminin kanssa nimeään kantavan menestyksekkään Missoni-muotihuoneen.
Myöhemmin yrityksen toimitusjohtajana oli heidän poikansa Vittorio Missoni, joka katosi lento-onnettomuudessa Venezuelan rannikolla tammikuun alussa 2013.
Ottavio Missoni oli myös menestynyt urheilija ja sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa.
Kulttuurilehti
Kulttuurilehti on kulttuuriaiheisiin keskittyvä aikakauslehti ja mielipidelehti. Niiden levikki on yleensä pienehkö, Suomessa muutamista sadoista kymmeniin tuhansiin. Suomalaisten kultturilehtien yhteisjärjestönä toimii Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry.
Freeform
Freeform-musiikki on konemusiikkia, joka on syntynyt hollantilaisen gabber-hardcore-musiikin ja nopean hardtrance-musiikin yhteisvaikutuksena. Freeformista on havaittavissa hollantilaisen gabber-musiikin, englantilaisen hardcoren, happy hardcoren ja hardtrance-musiikin vaikutuksia. Kappaleille ominaisiksi tunnuspiirteiksi voidaan lukea energisyys ja nopea tempo (170-200bpm).
Suomeen kyseinen tyylilaji tuli 1990-luvun lopussa ja asettui klubi-kulttuuriin 2000-luvun alussa, jolloin sitä soittivat suomalaiset yhtyeet Pain On Creation, Carbon Based, Alek Száhala, Epyx & Cyrez, Re-Form, Nomic ja Tr3oX. Suomalainen freeform on tunnettua maailmanlaajuisesti. FINRG Recordings on suomalainen levymerkki, joka on painottunut freeform-musiikin tuottamiseen ja sen digitaalisen jakeluun.
Essalamin moskeija
Moskeijan rakennustyöt keskeytyivät välillä muun muassa rahapulan vuoksi. Hollannin turvallisuuspalvelu tutki rakentamisen rahoittajien taustoja. Rakennustöistä vastasi saksalainen yritys, kun hollantilaiset ovat luopuneet työstä.
Freeform
Modernin freeformin kärkinimiä vuonna 2019 ovat erityisesti suomalainen tuottaja ja dj Substanced ja brittiläinen Transcend.
Peloponnesolaissota
Peloponnesolaissota käytiin pääasiassa Ateenan ja Spartan johtamien liittojen välillä vuosina 431–404 eaa. Persialaissotien jälkeen Ateenan valta oli kasvanut valtavasti, ja muut kaupunkivaltiot pelkäsivät, että Ateenasta tulisi liian voimakas. Lopulta sota syttyi Spartan ja Ateenan välillä. Peloponnesolaissota oli yksi antiikin Kreikan historian käännekohdista. Sota veti mukaansa miltei kaikki kreikkalaiset kaupunkivaltiot, ja sen aikana kuoli ennennäkemätön määrä ihmisiä. Sodan aikana kumpikin osapuoli teki myös julmuuksia, joilta aikaisemmin oli säästytty.
Sodan alkuvaihetta kutsutaan yleensä nimellä Arkhidamoksen sota Spartan kuninkaan Arkhidamoksen mukaan. Sodan alkuvuosina Perikleen johtama Ateena yritti välttää taisteluja. Perikles kuitenkin kuoli ruttoon, joka iski Ateenaan vuonna 430 eaa. Sodan ensimmäinen vaihe loppui vuonna 421 eaa., kun osapuolet solmivat niin sanotun Nikiaan rauhan. Rauha kesti vuoteen 415 eaa., jolloin ateenalaiset lähettivät Nikiaan johdolla retkikunnan Sisiliaan avustamaan liittolaisiaan Syrakusaa vastaan. Ateenalaisten Sisilian sotaretki epäonnistui, kun spartalaisten oma retkikunta kukisti ateenalaiset täydellisesti. Sisilian sotaretken epäonnistuttua Ateenan vallassa olleet Joonian kaupungit kapinoivat spartalaisten innoittamina. Myös Persian valtakunta alkoi tämän jälkeen avustaa Spartaa. Alkibiadeen johdolla Ateenan laivasto voitti kuitenkin Spartan laivaston, ja vuoteen 406 eaa. mennessä Ateena oli vallannut takaisin suurimman osan entisestä valtakunnastaan. Sodan lopullinen käännekohta oli, kun spartalainen Lysandros sai vallattua Hellespontoksen. Spartalainen laivasto tuhosi täydellisesti ateenalaisten laivaston vuonna 405 eaa., ja Ateena antautui vuonna 404 eaa.
Sodan osapuolet
thumb|400px|Peloponnesolaissodan osapuolet vuonna 431 eaa.
Deloksen meriliitto eli Ateenan imperiumi
Persialaissotien jälkeen osa kreikkalaisista kaupunkivaltioista muodosti Ateenan johdolla Deloksen meriliiton, jonka jäsenten tuli varustaa liiton käyttöön laivoja yhteistä puolustusta varten ja turvata Kreikka persialaisia vastaan. Liitto sai nimensä Deloksen saaresta, johon liiton yhteinen kassa oli säilötty. Ajan myötä liiton jäsenet alkoivat maksaa liitolle rahaa laivojen varustamisen sijasta. Peloponnesolaissodan alkaessa Ateenan lisäksi ainoastaan Khios ja Lesbos ylläpitivät omia laivastoja. Vuonna 454 eaa. liiton varat siirrettiin myös Ateenaan, joka olikin liiton selvästi vahvin jäsen. Seuraavien vuosikymmenien aikana Ateena käytti johtavaa asemaansa hyväkseen ja sekaantui liiton muiden jäsenten sisäisiin asioihin. Liitosta käytetään joskus anakronistista nimitystä "Ateenan imperiumi".
Peloponnesolaisliitto
Kreikan toisella johtavalla kaupunkivaltiolla Spartalla oli myös oma liittonsa, johon kuului suurin osa Peloponnesoksen kaupungeista. Liittoon kuuluivat myös Korintti ja Theba. Vaikka Sparta olikin selvästi liiton vahvin jäsen, kaikilla jäsenillä oli yksi ääni liiton päätöksissä.
Spartan ja sen liittolaisten sotavoimat olivat suurimmaksi osaksi jalkaväkipainotteisia. Spartan armeija oli kiistatta Kreikan parhaiten koulutettu ja paljon suurempi kuin Ateenan. Peloponnesolaisliiton jäsenistä ainoastaan Korintilla oli merkittävä laivasto. Ateena ja sen liittolaiset pystyivät laivastoillaan hallitsemaan Aigeianmerta ja häiritsemään kaupankäyntiä Spartan ja sen liittolaisten välillä. Koska sodan osapuolet olivat niin erilaisia, oli niiden vaikea saada aikaan ratkaisevaa taistelua.
Sodan tausta
right|thumb|250px|Perikleen rintakuva. Roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisestä patsaasta.
Ateenan ja Spartan vihanpito oli alkanut jo niin sanotun ensimmäisen peloponnesolaissodan aikana 460–445 eaa.
Sodan syiksi lasketaan yleensä Ateenan mielivaltainen käyttäytyminen Spartan liittolaisia vastaan. Thukydideen mukaan sodan tärkein syy oli se, että Sparta pelkäsi Ateenan kasvavaa valtaa. Sotaan johtaneita tapahtumia oli monia. Korintti valitti liittolaiselleen Spartalle siitä, että Ateena oli sekaantunut sen ja Kerkyran (nykyinen Korfu) väliseen kiistaan. Kerkyra oli Korintin entinen kolonia, ja sillä oli vuonna 435 eaa. alkanut kiista oman koloniansa Epidamnoksen (nykyinen Durrës Albaniassa) kanssa. Korinttilaiset puuttuivat kiistaan epidamnoslaisia avustaen. Ateena antoi vuorostaan tukensa Kerkyralle. Koska Kerkyralla oli tuolloin eräs kreikkalaisen maailman suurimmista laivastoista, oli Korintti huolissaan siitä, että Ateenan ja Kerkyran laivastot olisivat yhdessä liian vaikea vastus voitettavaksi.
Vuoden 433 eaa. lopulla Ateena asetti myös Spartan liittolaisen Megaran kauppasaartoon, koska megaralaiset olivat viljelleet Demeterille pyhitettyä maata. Todellisuudessa kauppasaarto oli varmaankin kosto siitä, että Megara oli lähettänyt laivoja Korintin avuksi Kerkyraa vastaan. Ateena olisi myös halunnut Megaran eroavan liitostaan Spartan kanssa. Megara sijaitsi nimittäin Attikan länsiosassa, ja peloponnesolainen armeija saattoi helposti hyökätä Ateenan kimppuun sen kautta. Megaralaiset valittivat tietysti Ateenan käytöksestä Spartalle. Myös Ateenan lähellä oleva Aiginan saaren asukkaat valittivat Spartalle, että ateenalaiset olivat riistäneet saarelta itsemääräämisoikeuden asettamalla saarelle oman varuskuntansa.
Sodan alkuhetkenä pidetään maaliskuuta 431 eaa., kun 300 thebalaista yritti vallata Plataiain yllätyshyökkäyksellä. Plataiain hallitsema alue sijaitsi Theban ja Megaran välissä, ja se esti thebalaisia pääsemästä liittolaistensa luokse. Theba ja Plataiai olivat tietysti vanhoja vihollisia, ja thebalaiset olivat kauan haaveilleet Plataiain valloituksesta. Eräs plataiailainen petturi päästi thebalaiset sotilaat kaupunkiinsa, mutta yllättyneet platailaiset saivat vangittua kaikki hyökkääjät ja raivoissaan tappoivat heidät kaikki. Thebalaisten kavala yllätyshyökkäys ja plataiailaisten raaka sotavankien teloittaminen oli vastaan sitä käsitystä, mikä kreikkalaisilla tuolloin oli sodankäynnistä.
Sodan kulku
Peloponnesolaissota voidaan jakaa eri vaiheisiin:
Arkhidamoksen sota
thumb|right|300px|Attika peloponnesolaissodan aikaan.
Ateenan ja Spartan suunnitelmat
Sodan alkuvaiheessa Ateenan vaikutusvaltaisen poliitikon Perikleen suunnitelma oli evakuoida Attikan maaseudun asukkaat Ateenaa ja sen satamakaupunkia Pireusta ympäröineiden nykyisin Themistokleen muureina tunnettujen kaupunginmuurien suojaan. Karja taas lähetettäisiin Euboian saarelle. Perikleen suunnitelman mukaan Sparta ei pystyisi millään kukistamaan Ateenaa. Spartan strategia oli hyökätä kuningas Arkhidamos II:n johdolla Ateenaa ympäröivään Attikaan ja pakottaa ateenalaiset ratkaisevaan taisteluun. Vaikka spartalaiset hävittivät Ateenan ympäristöä sodan ensimmäisenä vuonna, ei itse kaupungille koitunut suurempaa kärsimystä, koska sitä pystyttiin huoltamaan meriteitse. Spartan sotajoukot pystyisivät pitämään hallussaan Attikaa vain lyhyen ajan, ennen kuin heidän ruokavaransa loppuisivat.
Perikleen suunnitelma ei kuitenkaan ollut kaikkien ateenalaisten mieleen. Kun spartalaiset ryöstivät Attikan maaseutua, alkoivat eräät ateenalaiset, joista muuan Kleon oli äänekkäin, syyttää Periklestä pelkuruudesta. Spartalaiset eivät kuitenkaan pystyneet tekemään mitään pysyvää vahinkoa. Arkhidamos oli myös ollut alkujaan sotaa vastaan ja toivoi, että koko kiista saataisiin vielä selvitettyä neuvotteluilla. Perikleen strategian mukaan Ateena voittaisi, jos se välttelisi suurempia taisteluja.
Rutto iskee Ateenaan
Vuoden 430 eaa. kesällä Ateenaan levisi rutto. Thukydideen mukaan rutto levisi Egyptistä aluksi Ateenan satamakaupunkiin Pireukseen. Sieltä se levisi itse Ateenaan, jossa suurin osa Attikan asukkaista oli sullottuna muurien sisään spartalaisia paossa. Tällaisissa olosuhteissa ruton oli varmaankin helppo levitä ateenalaisten keskuudessa. Kun ateenalaiset lähettivät lisäjoukkoja Poteidaian piiritykseen, levisi rutto myös piirittäjien joukossa. Rutto ei iskenyt yhtä rajusti muualle Kreikkaan. Kulkutauti tappoi kolmasosan Ateenan asukkaista, mukaan lukien Perikleen ja hänen poikansa. Rutto oli suuri isku Ateenalle, joka menetti merkittävän osan miesvoimastaan.
Seuraavana vuonna spartalaiset alkoivat piirittää Plataiaita, Theban painostuksesta ja ehkä siksi, että he eivät halunneet hyökätä ruton riivaamaan Attikaan. Plataiailaiset lähettivät naisensa ja lapsensa evakkoon Ateenaan ja jättivät itse kaupunkiin vain 400 sotilasta, jotka pystyivät helposti puolustamaan kaupunkia ylivoimaisia vihollisjoukkoja vastaan.
Vuonna 428 eaa. Ateenan liittolainen Mytilene Lesboksen saarella alkoi kapinoida, ja pian koko saari Methymnaa lukuun ottamatta oli asettunut Mytilenen taakse. Ateenalaiset lähettivät heti 40 laivaa kukistamaan kapinalliset. Samalla mytileneläiset pyysivät apua Spartalta, joka päätti lähettää omista ja liittolaistensa laivoista koostuvan laivaston Mytilenen avuksi. Samalla spartalaiset päättivät tehdä uuden hyökkäyksen Attikaan. Laivastoa ei kuitenkaan saatu valmiiksi samana vuonna. Ateenalaiset eivät myöskään saaneet Lesbosta kukistettua, mutta saivat Mytilenen saarrettua maalta ja mereltä. Mytileneläiset pitivät pintansa koska uskoivat spartalaisten pian tulevan heidän avukseen.
Vuoden 427 eaa. kesällä Spartan laivasto Alkidaan johdolla lähti matkaan Lesbosta kohti. Alkidas sai kuitenkin pian kuulla, että Mytilene oli antautunut ateenalaisille. Samana kesänä antautuivat myös Plataiain kaupunkia puolustaneet plataiailaiset. Spartalaiset tuomitsivat heidät kaikki kuolemaan. Ateenalaiset päättivät myös tuomita Mytilenen asukkaat kuolemaan, mutta he katuivat päätöstään jo seuraavana päivänä. Pikavauhtia Mytileneen lähetetty laiva pääsi perille juuri ennen kuin tuomio ehdittiin panna käytäntöön.
Perikleen kuoleman myötä Ateena oli menettänyt selvän johtohahmonsa. Uutta sotaisampaa linjaa alkoi ajaa Perikleen suurin vastustaja Kleon. Ateenan strategia muuttui tämän jälkeen paljon aggressiivisemmaksi, ja vuonna 427 eaa. ateenalainen strategi Nikias valtasi Minoan saaren, jolta saattoi saartaa Megaran sataman.
Imperiumin vastaisku
Ateenalaiset tekivät sodan aikana useita hyökkäyksiä Peloponnesokselle mereltä, mutta nämä eivät olleet tähän asti tuottaneet Spartalle suurempaa vahinkoa. Demostheneen suunnitelman mukaan ateenalaiset linnoittivat pienen Pyloksen niemen Peloponnesoksella vuonna 425 eaa. Tarkoituksena oli tehdä Pyloksesta tukikohta, josta tehtäisiin sotaretkiä Spartaa vastaan ja jonne spartalaisten valtaan kyllästyneet helootit saattaisivat paeta. Spartalaiset linnoittivat vuorostaan viereisen Sfakterian saaren, mutta he jäivät saarelle loukkuun sen jälkeen, kun paikalle saapunut ateenalainen laivasto kukisti spartalaisten laivaston Pyloksen taistelussa. Demosthenes ja Kleon kukistivat jäljelle jääneet spartalaiset Sfakterian taistelussa ja ottivat vangiksi 292 spartalaista sotilasta. Sotavangit kuljetettiin Ateenaan, jossa heidät uhattiin teloittaa, jos Sparta vielä hyökkäisi Attikaan.
Pyloksen ja Sfakterian voittojen jälkeen ateenalaisten into kasvoi, ja he päättivät hyökätä Spartan liittolaisia vastaan. Ensimmäiseksi kohteeksi otettiin Megara, jossa demokraatit olivat valmiita syöksemään vallasta kaupungin oligarkkisen johdon. Ateenalaisten hyökkäys epäonnistui, kun spartalainen sotapäällikkö Brasidas saapui yllättäen paikalle armeijan kanssa. Vuonna 424 eaa. ateenalaiset tekivät hyökkäyksen Boiotiaan, jossa he aikoivat linnoittaa Delionin temppelin. Ateenalaisten tarkoitus oli katkaista Spartan ja sen boiotialaisten liittolaisten välinen maayhteys. Ateenan joukot ja Theban johtamat boiotialaiset ottivat yhteen Delionin taistelussa. Ateenalaiset hävisivät tämän taistelun, joka on tunnettu siitä että filosofi Sokrates otti osaa siihen.
Samaan aikaan Delionin taistelun kanssa Brasidas johti liittolaisista ja helooteista koostuvan armeijan Thessalian läpi Traakiaan. Brasidas sai tukea Makedonian kuninkaalta Perdikkas II:lta. Traakiassa hän valtasi Ateenan kolonian Amfipoliin, jolle kuului monta hopeakaivosta. Muutama muu lähiseudun kaupunki kapinoi myös ja asettui Spartan puolelle. Lähistöllä ollut ateenalaisen laivaston komentaja Thukydides lähetettiin estämään Amfipoliin valtaus, mutta hän ei ehtinyt pelastamaan kaupunkia. Tästä hyvästä hänet karkotettiin Ateenasta, ja hän kierteli Kreikkaa ennen kuin alkoi kirjoittaa peloponnesolaissotaa käsittelevää kirjaa. Pian Amfipoliin valtauksen jälkeen sodan rasittamat Ateena ja Sparta solmivat rauhan vuodeksi. Heti rauhansopimuksen päätyttyä ateenalaiset lähettivät Kleonin johdolla armeijan valtaamaan takaisin Amfipoliin. Brasidas sai kuitenkin ateenalaiset yllätettyä ja kukisti heidät Amfipoliin taistelussa. Kleon ja Brasidas kuolivat kummatkin taistelussa. Sodan jatkamista kannattaneet ateenalaiset menettivät Kleonin myötä johtohahmonsa, ja rauhaa haluavien oli helppo taivutella muut hyväksymään rauhansopimus Spartan kanssa. Spartalaiset olivat jo Sfakterian tappion jälkeen olleet valmiita jonkinlaiseen rauhaan.
Nikiaan rauha
Ateenan ja Spartan välille vuonna 421 eaa. solmittua rauhaa kutsutaan Nikiaan rauhaksi Ateenan silloisen johtohahmon ja rauhansopimuksen suurimman puolestapuhujan Nikiaan mukaan. Rauhansopimuksen mukaan Spartan tuli luovuttaa takaisin Amfipolis Ateenalle. Spartan kannalta tärkeintä oli se, että Ateenan hallussa olleet spartalaiset sotavangit luovutettiin takaisin. Ateenan tuli vuorostaan luovuttaa takaisin Sfakteria ja Pylos. Plataiain ateenalaiset luovuttivat Theballe. Thebalaiset pelkäsivät kuitenkin, että ilman Spartan uhkaa tulisi Ateena pian hyökkäämään heidän kimppuunsa. Ateena sai vuorostaan pitää Megaran satamakaupungin Nisaian. Rauhansopimus raivostutti Spartan liittolaisia, jotka tunsivat itsensä petetyiksi. Boiotia, Megara, Korintti ja Elis eivät suostuneet hyväksymään sopimusta ollenkaan.
Koska spartalaiset eivät pystyneet saamaan liittolaisiaan hyväksymään Nikiaan rauhaa, päättivät he yrittää solmia liiton Ateenan kanssa. Pian rauhansopimuksen hyväksymisen jälkeen Ateena ja Sparta sopivat vielä yhteisestä puolustusliitosta viideksikymmeneksi vuodeksi. Ateenan tuli myös avustaa Spartaa, jos helootit kapinoisivat.
Argoksen ja Ateenan liitto
Rauhasta ei tullut pitkäikäinen, koska kummankaan osapuolen mielestä sotaa ei ollut saatu ratkaistua. Etenkin Spartan liittolaiset olivat tyytymättömiä rauhaan. Ateenassa sotaa kannattavien johtoon nousi nyt Perikleen veljenpoika Alkibiades, joka aikoi saada Spartan kukistettua ilman sotaa.
Spartasta riippumaton Argos, yksi Peloponnesoksen suurimmista kaupungeista, liittoutui Mantineian kanssa ja yritti saada Spartan liittolaiset nousemaan kapinaan Spartaa vastaan. Argos oli demokratia kuten Ateenakin, ja heidät nähtiin luonnollisina Ateenan liittolaisina. Myös demokraattinen Elis meni mukaan Argoksen liittoon. Alkibiadeen sai Ateenan liittoutumaan Argoksen kanssa ja sai näin kolme liittolaista Spartan kotikentällä, Peloponnesoksella. Samalla se sai katkaistua maayhteyden Spartan ja sen tärkeimpien liittolaisten Korintin ja Theban välillä. Sparta yritti kaikin keinoin estää Argoksen liiton syntymisen, mutta epäonnistui. Vaikka ateenalaiset olivatkin jo rikkoneet Nikiaan rauhaa, ei kukaan kuitenkaan halunnut palata ennen rauhaa edeltäneeseen tilanteeseen.
Vuonna 419 eaa. Argos uhkasi vallata pienen Epidauroksen kaupungin. Spartalaiset joukot olivat kahdesti valmiita hyökkäämään Argosta vastaan, mutta enteet olivat heistä huonot, ja he kääntyivät takaisin kotiin. Sparta sai kuitenkin avustettua Epidaurousta lähettämällä sinne salaa 300 sotilasta. Ateenalaiset puolestaan miehittivät uudelleen Pyloksen. Vuonna 418 eaa. spartalaiset hyökkäsivät liittolaistensa kanssa Argosta vastaan nuoren kuninkaansa Agis II:n johdolla. Spartalaiset saivatkin Argoksen joukot täysin yllätettyä. Agis sopi kuitenkin argoslaisten kanssa aselevon, vaikka hänen joukoillaan olikin taktisesti erittäin hyvät asemat. Agiksen päätös olla hyökkäämättä aiheutti kiukkua Spartassa. Agista syytettiin pelkuruudesta, ja hänet oltiin vähällä syrjäyttää.
Meloksen valtaus
Vuonna 416 eaa. ateenalaiset aloittivat Meloksen piirityksen. Melos oli ainut Aigeianmeren saarista, joka ei ollut Ateenan liittolainen. Se olikin alkujaan doorialaisten asuttama, ja se oli ehkä tukenut Spartaa sodan alkuvuosina. Melos vallattiin, ja se koki saman kohtelun kun Skione, kaikki miespuoliset asukkaat tapettiin. Naiset ja lapset myytiin orjuuteen.
Sisilian sotaretki
right|thumb|350px|Sisilia peloponnesolaissodan aikaan.
Ateenalaiset päättävät lähettää laivaston Sisiliaan
Vuonna 415 eaa. ateenalaiset saivat avunpyynnön sisilialaiselta liittolaiseltaan Segestalta (myös Egesta). Segestalaiset halusivat Ateenalta apua naapurikaupunkiaan Selinusta vastaan. He lähettivät myös rahaa, jolla saattoi varustaa 60 laivaa kuukauden ajaksi. Ateena oli jo aikaisemmin sodan aikana lähettänyt pienempiä laivastoja Sisiliaan avustamaan siellä olevia liittolaisiaan. Päävastustajana Sisiliassa Ateenalla oli Syrakusa, joka oli Korintin vanha kolonia. Nikias vastusti koko laivaston lähettämistä ja yritti kaikin keinon estää laivaston lähtemisen. Nikiaan mielestä Ateenan ei pitäisi sekaantua uuteen kaukaiseen sotaan samalla, kun todellista vihollista, Spartaa, ei ollut vielä kukistettu. Nikias huomasi kuitenkin pian, etteivät hänen sanansa purreet ateenalaisiin. Lopulta hän päätti vaihtaa taktiikkaa ja alkoi väittää, että lähetettävän retkikunnan pitäisi olla paljon isompi, jos haluttiin, että se saavuttaisi jotain. Nikias esitti, että lähetettäisiin 100 laivaa ja yli 5 000 sotilasta. Hän uskoi, että ateenalaiset eivät uskaltaisi lähettää näin suurta laivastoa vaan peruisivat koko suunnitelman. Nikiaan kauhistukseksi ateenalaiset suostuivat hänen ehdotukseensa ja päättivät myös, että Alkibiades, Nikias ja eräs Lamakhos lähetettäisiin johtamaan laivastoa.
Vähän ennen kuin laivasto oli valmis lähtemään, tapahtui Ateenassa ihmisiä järkyttänyt teko. Joku häpäisi kaupungissa olleet Hermes-jumalan patsaat. Hermes oli matkamiesten jumala, ja häpäisijät halusivat ilmeisesti aiheuttaa vahinkoa tulevalle Sisilian retkelle. Samalla esitettiin myös syytöksiä siitä, että Alkibiades olisi ottanut osaa Eleusiin mysteereitä parodioiviin menoihin. Alkibiadeen poliittiset viholliset syyttivät häntä myös Hermeen häpäisemisestä. Alkibiades vastasi syytöksiin sanomalla olevansa heti valmis oikeudenkäyntiin. Hänen vastustajansa halusivat kuitenkin aloittaa oikeudenkäynnin vasta sen jälkeen kun laivasto oli lähtenyt, koska tiesivät Alkibiadeen olevan suosittu sotilaiden keskuudessa. Lopulta laivasto lähti Sisiliaan, mutta Ateenassa jatkettiin syyllisten etsimistä. Pian päätettiin muuttaa lakia niin, että Ateenan kansalaisia saataisiin kiduttaa todisteiden hankkimisen jouduttamiseksi. Eräät syytetyistä valitsivat maanpaon, joitain myös teloitettiin.
Laivasto saapuu Sisiliaan
Laivasto purjehti aluksi Kerkyralle, jossa sen oli määrä tavata liittolaisten lähettämät laivastot. Yhteensä laivoja oli 134. Kerkyrasta laivasto jatkoi matkaa Etelä-Italiaan. Italiassa ateenalaisilla oli vaikeuksia saada liittolaisia, ehkä siksi että nämä pelästyivät nähdessään Ateenan valtavan laivaston. Selvästi ateenalaisten tarkoitus ei ollut enää vain auttaa liittolaisiaan, vaan vallata koko Sisilia. Samalla ateenalaiset saivat tietää, että Segestalla ei ollutkaan varaa maksaa lupaamaansa summaa. Nikias ehdotti, että laivasto purjehtisi Sisilian rannikkoa pitkin näyttäen muille Ateenan mahdin palatakseen tämän jälkeen kotiin. Alkibiades taas halusi, että ateenalaiset yrittäisivät saada aikaan kapinoita sisilialaisten keskuudessa ja samalla hyökkäisivät Syrakusaa ja Selinusta vastaan. Laivasto jatkoi matkaansa Ateenan liittolaisen Katanen luokse. Laivaston ollessa Katanessa saapui viesti, joka määräsi Alkibiadeen palaamaan Ateenaan oikeudenkäyntiä varten. Alkibiades pääsi kuitenkin matkalla Ateenaan pakenemaan ja hakeutui suojaan Spartaan, jossa hän yritti saada spartalaiset lähettämään oman retkikuntansa Sisiliaan. Ateenassa Alkibiades tuomittiin poissa ollessaan kuolemaan.
Ennen ateenalaisen laivaston saapumista Syrakusassa pelättiin, että laivasto oli suunnattu heitä vastaan. Syrakusalainen sotapäällikkö Hermokrates ehdotti, että Syrakusa pyytäisi apua muilta Sisilian kaupungeilta Ateenaa vastaan. Hän ehdotti myös, että hankittaisiin apua Karthagolta, Syrakusan vanhalta viholliselta.
Ateenalaiset joukot laskeutuivat maihin Syrakusan lähistölle. Heitä vastaan lähetetty syrakusalaisten armeija oli yhtä suuri kuin ateenalaisten, mutta syrakusalaisilla oli paljon enemmän ratsuväkeä. Tästä huolimatta ateenalaiset ja heidän liittolaisensa kukistivat vastustajansa. Syrakusalainen ratsuväki sai kuitenkin suojattua oman armeijansa vetäytymisen kaupungin muurien suojaan. Ateenalaiset palasivat tämän jälkeen Kataneen talven yli.
Syrakusan piiritys
right|thumb|200px|Spartalaista sotilasta esittävä patsas 400-luvulta eaa. Patsas esittää luultavasti [[Thermopylain taistelu|Thermopylain sankaria Leonidasta.]]
Hermokrateksen johdolla Syrakusa uudisti armeijaansa, jonka johtoon tuli nyt kolme sotapäällikköä: Hermokrates itse, Herakleides ja Sikanos. Syrakusa lähetti myös avunpyynnön Korinttiin ja Spartaan. Spartassa Alkibiades neuvoi spartalaisia lähettämään oman retkikuntansa Sisiliaan ja myös linnoittamaan Ateenan lähellä sijaitsevan Dekeleian. Spartalaiset päättivät lähettää Gylippoksen Sisiliaan, tosin vain neljän laivan kanssa.
Pian tämän jälkeen Gylippos nousi maihin Himerassa ja keräsi kokoon armeijan, joka koostui etupäässä Ateenaa vastustavista sisilialaisista. Gylippos marssi Syrakusaan, jossa hän löi ateenalaiset ja rakennutti oman vastamuurin, joka katkaisi ateenalaisten saartorenkaan.
Nikias luuli, että tapahtuneen jälkeen Syrakusan valtaaminen olisi mahdotonta. Hän lähetti Ateenaan viestin, jossa hän pyysi että ateenalaiset joko kutsuisivat takaisin koko retkikunnan tai lähettäisivät lisäjoukkoja. Ateenalaiset päättivät lähettää lisäjoukkoja Pyloksen sankarin Demostheneksen ja Eurymedonin johdolla. Uuteen laivastoon kuului 5 000 sotilasta ja 73 laivaa. Heti päästyään perille Demosthenes päätti hyökätä vihollisen kimppuun ja vallata tämän rakentamat muurit. Demostheneen johtama yöllinen hyökkäys epäonnistui, ja ateenalaiset kärsivät suuria tappioita. Demosthenes ja Eurymedon päättivät, että ateenalaisten tilanne oli nyt toivoton ja heidän olisi pakko perääntyä. He saivat taivuteltua Nikiaan antamaan käskyn, että retkikunta palaisi Ateenaan. Lähtöä edeltäneenä yönä tapahtui kuitenkin kuunpimennys, joka pelästytti ateenalaiset niin pahasti että Nikias perui päätöksensä. Syrakusalaiset näkivät nyt tilaisuutensa ja hyökkäsivät ateenalaisten laivaston kimppuun. Laivastoa johtanut Eurymedon kuoli Syrakusan suuressa satamassa käydyssä taistelussa.
Taistelun jälkeen syrakusalaiset alkoivat piirittää ateenalaisia mereltä käsin sitomalla yhteen laivoja. 9. syyskuuta ateenalaiset päättivät hyökätä vihollisen piiritysrengasta vastaan, mutta tämäkin hyökkäys epäonnistui. Tämän jälkeen ateenalaisten moraali romahti täydellisesti. Ainoaksi mahdollisuudeksi nähtiin perääntyminen maitse johonkin ateenalaisille ystävälliseen kaupunkiin. Ateenalaisten armeija marssi kahdeksan päivää syrakusalaisen ratsuväen koko ajan seuratessa heidän kintereillään. Syrakusalaiset hyökkäsivät aina pienenkin tilaisuuden tullessa ateenalaisia vastaan. Lopulta Demostheneen ja Nikiaan johtamat joukot joutuivat erilleen. Kun Demostheneen joukot joutuivat saarretuksi, päätti hän antautua. Nikiaan johtamat joukot jäivät pian loukkuun erään joen rannalle, kun he janoisina ryntäsivät sinne juomaan. Syrakusalaiset teloittivat Demostheneen ja Nikiaan, vaikka Gylippos olisikin halunnut viedä heidät vankeina Spartaan. Vangeiksi jääneet ateenalaiset ja heidän liittolaisensa, joita oli noin 7 000, sullottiin hylätylle kivilouhokselle, jossa suurin osa myös menehtyi.
Joonian sota
right|thumb|300px|Joonia Peloponnesolaissodan aikaan.
Karhusiilikäs
Karhusiilikäs (Diacrisia sannio) on siilikkäisiin (Arctiidae) kuuluva perhoslaji.
Peloponnesolaissota
Persian uhka
Myös persialaisilta maaherroilta eli satraapeilta Tissafernes ja Farnabazos saapui lähettiläitä spartalaisten luokse. Tissafernes hallitsi Persian vallan alla olevaa Kaariaa sekä Lyydiaa. Farnabazos puolestaan hallitsi Hellespontoksen Fryygiaa. Satraapit toivoivat, että Ateena kukistuisi ja että Joonian kreikkalaiskaupungit jälleen joutuisivat Persian vallan alle.
Karhusiilikäs
Koko ja ulkonäkö
Sukupuolidimorfinen perhoslaji. Koiraan etusiivet ovat vaaleankeltaiset ja niissä on ruusunpunaiset reunat sekä siipitäplä. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset. Siipiväli on 35–45 mm. Naaraan etusiivet ovat oranssinruskeat ja niissä on punaiset siipisuonet sekä punainen siipitäplä. Takasiivet ovat tummanharmaat ja niissä on punainen reunus. Naaras on myös selvästi koirasta pienempi mutta ruumiinrakenteeltaan rotevampi. Sen siipiväli on vain 32–40 millimetriä. pienoiskuva|left|upright=0.5|Toukka
Peloponnesolaissota
Persian uhka
Spartalaiset päättivät auttaa khioslaisia, koska heillä oli vielä oma laivasto. Samalla he päättivät ottaa vastaan apua Tissaferneeltä. Spartalaiset lähettivät oman laivaston, joka koostui lakonialaisista ja liittolaisten laivoista. Kun spartalaisten laivasto oli matkalla Aigeianmerelle, joutui se ateenalaisen laivaston hyökkäyksen kohteeksi. Spartalaiset hakeutuivat suojaan erääseen hylättyyn satamaan, jonne ateenalaiset saartoivat heidät. Yllättävä vastoinkäyminen sai spartalaiset melkein luopumaan aikeistaan avustaa joonialaisia. Alkibiades sai kuitenkin spartalaiset ylipuhuttua lähettämään hänet ja viisi laivaa yllyttämään joonialaisia kapinoimaan, ennen kuin tieto spartalaisten tappiosta kiiri heidän korviinsa. Päästyään perille Jooniaan Alkibiades yllytti khioslaiset avoimeen kapinaan Ateenaa vastaan. Pian myös Miletos, Mytilene, Efesos, Lesbos ja useat muut kaupungit nousivat kapinaan.