cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punapäätikka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 21–25 cm ja paino noin 70 g. Sen pää, niska ja kurkku ovat punaiset, pyrstö, käsisulat, yläselkä ja siiven peitinhöyhenet mustat, sekä alaselkä, yläperä, kyynärsulat ja vatsapuoli valkoiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu käenpiikamaisen harmaanruskean kirjava, ja saa punaisen huppunsa vasta syntymäänsä seuraavana keväänä. Vanhimmat yksilöt ovat eläneet 12-vuotiaiksi.
Esiintyminen
Punapäätikan esiintymisalue on Kalliovuorten länsipuolinen osa Pohjois-Amerikkaa, pohjoisessa Kanadan Manitobaan ja etelässä Teksasiin ja Floridaan saakka. Maailman populaation koko ei ole arvioitu, mutta sen elinympäristön ala noin 4,68 miljoonaa neliökilometriä. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja. Lajin kanta on taantunut 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Vuodesta 1966 vuoteen 2017 vuosittainen vähennys on ollut keskimäärin 0,78 % vuosittain. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto pitää punapäätikkaa silti elinvoimaisena, koska yksilömäärä on edelleen suuri eikä kannan taantuminen ole ollut erityisen suurta.
Eniten kanta on pienentynyt Floridassa ja toisaalla Suurten järvien alueella. Taantuman syitä ovat metsien avohakkuut, lahojen puiden määrän väheneminen talousmetsissä, asutuksen ja maanviljelyn laajentuminen sekä törmäykset liikkuviin ajoneuvoihin. Kottaraisten tuonti Pohjois-Amerikkaan vaikutti lajin kantaa pienentävästi, koska kottaraiset valtasivat tikkojen pesäkoloja. Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Etelä-Carolinasta.
Elinympäristö
Punapäätikat elävät valoisissa, avoimissa metsissä, vanhoissa puistoissa, puutarhoissa, jokivarsien metsiköissä ja harvapuustoisilla avomailla.
Ravinto
Punapäätikka on kaikkiruokainen. Ruokavalio koostuu hyönteisistä, hämähäkeistä, madoista, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, hedelmistä ja joskus pikkunisäkkäistä. Se voi syödä myös koloissa pesivien pienten varpuslintujen munia ja poikasia. Se ruokailee tavallisesti maassa, mistä johtuvat lukuisat törmäykset maantieajoneuvoihin. Muista tikoista poiketen se sieppaa myös lentäviä hyönteisiä.
Palkkasoturien sota
Palkkasoturien sota oli vuosina 240–238 eaa. käyty sota Karthagon ja sitä vastaan kapinoivien libyalaiskaupunkien ja ensimmäisessä puunilaissodassa taistelleen palkka-armeijan välillä.
Karthago oli köyhtynyt ensimmäisen puunilaissodan sotakorvausten vuoksi, eikä siksi kyennyt maksamaan suuren palkka-armeijansa palkkaa. Palkka-armeija nousi kapinaan muutamien Karthagosta irti pyrkivien libyalaiskaupunkien tuella ja valtasi Tunisin sekä Sardinian ja Korsikan saaret. Palkkakiistasta nousi täysimittainen kapina, johon liittyi myös numidialaisia.
Karthagolaiset komentajat Hanno Suuri ja Hamilkar Barka lopulta löivät kapinalliset, jotka kärsivät suuret tappiot.
Saarten kapinalliset kääntyivät kuitenkin Rooman suojelukseen. Rooma vaati Karthagoa luopumaan saarista ja maksamaan lisää korvauksia.
thumb|Sota Afrikassa.
Aftermath (vuoden 2016 televisiosarja)
Aftermath on kanadalainen 13-osainen draamasarja, jonka loivat William Laurin ja Glenn Davis. Sitä esitettiin vuoden 2016 aikana Amerikassa Spacen ja Syfyn kanavilla.
Syfy ilmoitti vuoden 2017 tammikuussa sarjan jääneen yhden kauden mittaiseksi.
Juoni
Tarina seuraa Copelandin perheen matkaa post-apocalyptisessä maailmassa halki Washingtonin tavoitteenaan vain selviytyä hengissä.
Hannu Hietanen
Hannu Hietanen (s. 10. syyskuuta 1972 ) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Laihialla. Hänen veljensä Heikki Hietanen ja isänsä Markku Hietanen ovat myös raviohjastajia. Hänellä on A-ajolupa sekä A-valmentajalisenssi. Vuoden 2014 loppuun mennessä Hietanen on ohjastanut runsaat 13 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 1 400 lähtöä ja palkintorahoja yli 3,7 miljoonaa euroa.
Hietanen pääsi Tuhannen voiton klubiin marraskuussa 2011, ohjastamalla Ylivieskassa uransa tuhannennen voiton hevosella Johnny Savage. Uran 2000. voiton Hietanen ajoi Grand Alella 5. kesäkuuta 2020 Ylivieskassa.
Markku Hietanen
Markku Hietanen (s. 3. marraskuuta 1945 Laihia) on suomalainen menestynyt raviohjastaja ja -valmentaja. "Faari" lempinimellä kutsuttu Hietanen asuu Laihialla ja hänellä on A-ajolupa. Vuoden 2019 loppuun mennessä hän on ohjastanut yli 20 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut 2 243 lähtöä ja voittanut palkintorahoja yli 3,6 miljoonaa euroa. Hietasella on ravivoittoja kahdeksalta eri vuosikymmeneltä. Vuonna 2019 Suomen Hippos myönsi hänelle raviurheilun elämäntyöpalkinnon.
Hietanen aloitti ohjastamisen vuonna 1957 ja voitti ensimmäisen kerran samana vuonna Karma-oriilla. 1000. voittonsa Hietanen ohjasti Veluri-suomenhevosoriilla 13. kesäkuuta 1988 Seinäjoella ja 2000. voittonsa lämminveriruuna Charduksella 7. helmikuuta 2011 Seinäjoella. Hietanen on voittanut suomenhevosten Derbyn Sukkulalla vuonna 1977 ja Linkorilla 2009, kriteriumin Velurilla vuonna 1986 ja Ville Kallen ohjastajana vuonna 2020. Kuningatarkilpailun Hietanen voitti Akaasian kanssa Rovaniemellä vuonna 2018, ja oli Sukkulalla kahdesti toinen. Kuninkuuskilpailussa Heluri oli kolmas. Pikkuprinssi-kilpailun Hietanen on voittanut Velurilla 1986 ja Timantilla 1990.
Hietasen kahdesta tallista toinen tuhoutui tulipalossa 11. marraskuuta 1984. Palossa kuoli 12 hevosta, ainoastaan Heluri saatiin pelastettua palavasta tallista. Kesäkuussa 2020 varsa potkaisi Hietasta hänen mentyä erottamaan laitumella yhteenpäässeitä tammaa ja oria. Hietasella murtui rintaranka ja sormi, ja hän joutui olemaan pois kilparadoilta. Markku Hietaselta on poistettu kaulasta pahanlaatuinen kasvain. Kasvain havaittiin samassa yhteydessä, kun Hietasen niskaa tutkittiin sairaalassa raviradalla tapahtuneen kolarin jälkeen.
Hänen poikansa Hannu Hietanen ja Heikki Hietanen ovat myös raviohjastajia. Markku Hietasella on myös kaksi tytärtä.
Teemu Okkolin
Teemu Okkolin (s. 15. huhtikuuta 1977 Hollolan kirkonkylä ) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Orimattilassa. Hänellä on A-ajolupa sekä A-valmentajalisenssi. Hän ajoi 1000. voittonsa kesäkuussa 2021.
Okkolinilla on ollut oma talli Orimattilassa vuodesta 2002. Hänellä oli jonkin aikaa talli myös Jokimaalla Markku Iivarin kanssa. Hän kuuluu Suomen ravivalmentajien kärkinimiin.
Kate Slatter
Kate Elizabeth Slatter (myöh. Allen, s. 10. marraskuuta 1971 Adelaide, Australia) on australialainen soutaja, joka voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa.
Slatter osallistui ensimmäisiin MM-kilpailuihinsa vuonna 1991 perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kuudenneksi ja MM-kilpailuissa 1994 hän saavutti pronssia. MM-kilpailuissa 1995 hän voitti Megan Stillin kanssa kultaa perämiehettömässä kaksikossa, ja seuraavana vuonna Atlantassa he voittivat olympiakultaa. Vuonna 1999 Slatter saavutti Rachael Taylorin parina MM-pronssia, ja Sydneyn olympialaisissa 2000 he saavuttivat olympiahopeaa. Slatter lopetti kilpauransa vuonna 2000.
Elisabeth Risdon
Houkuttelevan nuoruuden kauneutensa ansiosta Risdon näytteli teatterissa yhteiskunnallisia rooleja. Vuosia myöhemmin hän siirtyi teatterin lavoilta varhaisien mykkäelokuvien kautta äänielokuviin.
Elämä ja ura
Risdon aloitti näyttelijänuransa Lontoossa ja opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa, jossa hän opettikin myöhemmin. Hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1912 näytelmässä Fanny's First Play. Sen jälkeen hän palasi Englantiin, jossa hän näytteli brittiläisissä mykkäelokuvissa. Elokuvadebyyttinsä Risdon teki vuonna 1913 elokuvassa Bridegrooms Beware.
Pieni, kurvikas ja monipuolinen Risdon oli hyvin suosittu brittiläisissä yleisöissä ja vuonna 1915 Risdon äänestettiin Englannin vuoden suosituimmaksi mykkäelokuvatähdeksi. Hänen tunnettuja mykkäelokuviaan ovat The Idol of Paris (1914), Florence Nightingale (1915), The Manxman (1916) ja The Mother of Dartmoor (1917). Vuonna 1916 Risdon meni vihille elokuvaohjaaja George Loane Tuckerin (1872–1921) kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna. Vuonna 1918 Risdonista tuli Theatre Guildin jäsen.
Tuckerin kuoleman jälkeen vuonna 1921 Risdon opetti Royal Academy of Dramatic Artissa sekä näytteli koko 1920-luvun ajan vuorotellen Lontoon ja New Yorkin teatterilavoilla. Myöhemmin Risdon meni toisen kerran naimisiin näyttelijä Brandon Evansin (1878–1958) kanssa. Vuosia kestäneen yhteistyön Theatre Guildin kanssa Risdon erosi siitä ja asettui Hollywoodiin vuonna 1934.
Risdonin äänielokuvauran roolit sisälsi enimmäkseen kovatahtoisia matriarkkoja, itsevaltaisia tätejä ja rahvaanomaisia sekä tyylikkäitä äitejä, mutta työhön sisältyi myös kevyitä komedioita. Hänen tunnetuimpiin rooleihin kuuluvat äänielokuvissa Rikos ja rangaistus (1935), Theodora leikkii tulella (1936), Varjojen kadut (1937), Kuohuva 20-luku (1939), Sattuma korjaa satoa (1942), Cowboy puhdistaa kaupungin (1944), Muna ja minä (1947), Isä ja me (1947) ja Risdonin viimeiseksi jäänyt elokuvarooli Scaramouche – säilän sankari (1952).
Vuonna 1950 Risdon aloitti televisiouransa sarjassa The Bigelow Theatre. Risdon näytteli The Bigelow Theatren kahdessa jaksossa: "The Man Who Had Nothing to Lose" (1950) ja "The Other Jessie Grant" (1951). Sen jälkeen hän teki yksittäisiä vierailurooleja sarjoissa Schlitz Playhouse of Stars (1953), The Ford Television Theatre (1955 ja 1956) ja Ethel Barrymore Theater (1956).
Elisabeth Risdon kuoli 71-vuotiaana aivoverenvuotoon 20. joulukuuta vuonna 1958 Santa Monicassa, Kaliforniassa. Hänen ruumiinsa lahjoitettiin lääketiedellisiin tutkimuksiin UCLA Medical Schoolille.
Absurd
Absurd on saksalainen black metal -yhtye. Yhtye perustettiin 2. tammikuuta 1992 osana black metalin toista aaltoa. Yhtyeen alkuperäiset jäsenet ovat Sebastian Schauseil, Ronald Möbus ja Hendrik Möbus.
Uransa alkuvaiheessa Absurdin ydinkolmikko Hendrik Möbus, Sebastian Schauseil ja Andreas Kirchner murhasivat 15-vuotiaan koulutoverinsa Sandro Beyerin, koska tämä oli juorunnut opettajille bändin satanistisista touhuista ja siitä, että Schauseil vehtasi erään oppilaan äidin kanssa. Rangaistukseksi tuli viiden vuoden vankilatuomio, jonka aikana Absurd teki musiikkia nimellä In Ketten (Kahleissa). Vuonna 1995 bändi julkaisi demon Thuringian Pagan Madness, jonka kanteen tuli valokuva Sando Beyerin haudasta. Absurd lisäsi kansilehtiseen tekstin: ”The cover shows the grave of Sandro B. murdered by horde ABSURD on 29.04.93 AB.”
Vuonna 1998 Absurdin jäsenet pääsivät ehdonalaiseen vapauteen, koska olivat tehneet rikoksena alle 18-vuotiaina. Ei mennyt kuitenkaan kauan, kun Möbus rikkoi ehdonalaissääntöjä aloittamalla Absurdin keikan natsitervehdyksellä, joka on Saksassa lailla kielletty. Möbus pakeni Yhdysvaltoihin, jossa hän lyöttäytyi yhteen valkoisten ylivaltaa ajavan National Alliance -organisaation johtajan William Luther Piercen kanssa. Vuonna 2001 Möbus kuitenkin palautettiin Saksaan, jossa hän istui vankilassa seuraavat viisi vuotta. Tämän vuoksi häntä pidettiin NSBM-piireissä poliittisena vankina.
Halo (albumi)
Halo on Jonna Tervomaan aikuisiän neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. huhtikuuta 2004. Levy debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja se pysytteli listalla yhteensä 34 viikon ajan.
Indrek Hargla
Indrek Hargla (oik. Indrek Sootak, 12. heinäkuuta 1970 Tallinna) on virolainen kirjailija.
Hän on kirjoittanut apteekkari Melchiorista sarjan, jossa on rikoskertomuksia yhdistettynä historiaan.
Teokset
pienoiskuva|left|Indrek Hargla (2021).
Windows Defender
Aiemmin samalla nimellä tunnettiin Microsoftin kehittämä haittaohjelmien poistotyökalu.
Ohjelma toimii tietokoneen käyttöjärjestelmän taustalla pyrkien suojaamaan sitä kaikilta tunnetuilta uhkilta. Ohjelma on saatavilla useilla eri kielillä, myös suomeksi.
Historia
Windows Defender oli aikanaan nimeä GIANT AntiSpyware kantava ohjelma, kunnes Microsoft osti sen. Oston seurauksena nimi muuttui ensin Windows AntiSpywareksi, jolla ei juurikaan ollut eroa Giantin ohjelmaan. Windows Defender -nimiseksi muuttuessaan ohjelma sai lukuisia uusia ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi uudistettu käyttöliittymä, parannetut tutka- ja poisto-ominaisuudet, kaikkien käyttäjien suojaus sekä automaattiset päivitykset. Tämä Windows Defender -nimeä kantanut haittaohjelmien poistotyökalu sisältyi Windows Vista ja Windows 7 -käyttöjärjestelmiin.
Windows 8 -käyttöjärjestelmään aiemmin erillinen Microsoftin virustorjuntaohjelma Microsoft Security Essentials sulautettiin aiemman Windows Defender haittaohjelmien poistotyökalun kanssa. Näin syntyi uusi Windows Defender -nimeä kantava täysimittainen viruksien ja haittaohjelmien torjuntaohjelma sisäänrakennettuna käyttöjärjestelmään.
Menestyminen
Alkuperäinen Windows Defender haittaohjelmien poistotyökalu on kevyt, mutta se ei ole menestynyt hyvin testeissä heikon haittaohjelmien tunnistuksen takia.
Seldžuk
Seldžuk oli 1000-luvun alussa keski-Aasiassa elänyt oguz-turkkilainen sotapäällikkö, jonka mukaan seldžukit ja Seldžukkien valtakunta saivat nimensä.
900-luvun alkupuolella oguz-turkkilaiset heimot olivat asettuneet alueelle Syrdarjajoen, Araljärven ja Kaspianmeren välille. Oguz-turkkilaiset poikkesivat muista turkkilaisista heimoista kieleltään, joista polveutuvat nykyiset turkkilaiset oguz-kielet. Heimoja yhdisti myös syntytarina, jonka mukaan he polveutuivat Oguz-nimisestä khaganista. Seldžukin isä Daquq oli oguz-turkkilaisen hallitsijan (yabghu) sotapäällikkö eli subaşi. Seldžuk oli kääntynyt islamiin 1000-luvun alussa ja paennut kääntymistään vastustanutta yabghua Jandiin Syrdarjan varrelle.
Jandissa Seldžuk alkoi kerätä seuraajia oman valtansa alle. Sittemmät seldžukkivaltakunnan kronikoitsijat, kuten Zahir al-Din Nishapuri, kirjoittivat seldžukkien nousseen asemaansa heidän klaninsa omistusten kautta, mikä sai oguz-turkkilaiset heimot siirtymään heidän puolelleen. Seldžukilla oli kolme poikaa nimeltä Mika’il, Musa ja Arslan. Mika’il sai surmansa jo nuorena, mutta hänen kahta poikaansa Tughril Begiä ja Chaghri Begiä pidetään Seldžukkien valtakunnan perustajina.
Lepidosauria
Lepidosauria on nykyisten matelijoiden menestynein ylälahko, johon kuuluvat liskot, tuatarat ja käärmeet.
Limehousen asema
Limehousen asema on Lontoossa Tower Hamletsin alueella sijaitseva c2c:n operoimien lähijunien ja Docklands Light Railwayn asema. Asema on Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Limehousen asema sijaitsee rautatielinjojen haarautumiskohdassa kahdella eri suuntiin erkanevalla viaduktilla. Näistä toisella on lähijunien ja toisella Docklands Light Railwayn raiteet. Rautatieasema on avattu vuonna 1840 nimellä Stepney. Nykyisen nimensä asema sai vuonna 1987, kun DLR:n liikennöinti asemalla alkoi.
Limehousen asemalla pysähtyvät Fenchurch Streetin asemalta Shoeburynessiin, Graysiin ja Southendiin kulkevat junat. Aseman kautta kulkevat DLR-junat puolestaan liikennöivät Lontoon Citystä Bankin ja Tower Gatewayn asemilta Becktonin, Lewishamin ja Woolwich Arsenalin suuntiin.
Pietari Kurvinen
pienoiskuva|Pietari Kurvinen vuonna 1909. Pietari Kurvinen (18. heinäkuuta 1842 Ilomantsi – 25. marraskuuta 1925 Karkku) oli yksi ensimmäisistä Ambomaalla toimineista suomalaisista lähetys­saarnaajista vuosina 1868–1875. Kurvinen oli kansanomainen julistaja, jonka vaikutus monissa paikoissa oli huomattava. Hän oli luonteeltaan toiminnallinen mies, aina tekemässä asioita siellä ja täällä. Pietari Kurvisen muistomerkki on pystytetty Ilo­mantsin kirkon pihalle.
Lapsuus
Pietari Kurvisen isä oli Paavo Kurvinen ja äiti Kristiina Ikonen. Hänen äitinsä oli tunnetun lauluntekijän ja laulajan Mateli Kuivalatar Ikosen tytär. Perheessä oli 10 lasta, viisi poikaa ja viisi tyttöä. Pietarin vanhemmat olivat heränneitä. Lapsuutensa Kurvinen vietti Ilomantsin Lapinniemessä Harkkojärven rannalla sijaitsevassa kodissaan. Hän kävi lyhyen ajan kiertokoulua, mutta joutui keskeyttämään isänsä kuoltua 1854.
Lähetyskoulussa Helsingissä
Kurvinen pääsi vuonna 1862 perustettuun Helsingin Lähetyskouluun, sen toiminnan ensimmäiselle vuosikurssille. Lähetyskoulu oli porvarinleski Klingströmin talossa Vuorikatu 7:ssä. Talon viidestä huoneesta kaksi oli varattu oppilaiden asunnoiksi. Koulussa opetettiin uskon oppia, suomen kieltä, kielioppia, saksan kieltä, matematiikkaa, kirjoittamista, piirtämistä, laulua ja soittoa. Lomien aikana hän usein käveli 500 kilometrin matkan kotiinsa Ilomantsiin.
Lähetyskoulussa ollessa hänelle selvisi uskon salaisuus, ja hän sai elävän vakuutuksen syntiensä anteeksisaamisesta. Lähetysseuran vuosijuhlassa 1868 Porvoon piispa F. L. Schauman vihki viisi lähetyskoulun käynyttä nuorukaista, B. B. Björklundin, K. L. Tolosen, Martti Rautasen, K. A. Weikkolinin ja Pietari Kurvisen.
Lähetyskoulun jälkeen lähetystyöntekijät matkustivat K. J. G. Sireliuksen kanssa Saksaan, jonne he jäivät Barnemiin joksikin aikaa kieltä oppimaan.
Lähetystyö Ambomaalla
Lähetyskoulusta valmistuneet viisi lähettiä lähtivät vuonna 1868 Afrikkaan Ambomaalle. Ensin he saapuivat Etelä-Afrikkaan, Kapkaupunkiin 30. joulukuuta 1869. Sieltä he vuokrasivat yhdessä rheiniläisten lähettien kanssa Flibberty-nimisen purjelaivan, jolla he aloittivat matkansa 4. helmikuuta 1868, purjehtien 10 päivää Valas­kala­lahteen, josta he kolmen päivän kuluttua jatkoivat matkaa maitse vuokratuilla härkävankkureilla Otjimbingueen.
Lähetystyöntekijöitä varten vuokrattiin laiva, ostettiin viisi härkävankkuria ja 100 härkää, palkattiin vankkurien ja härkien kuljettajia, ajureita, oppaita, paimenia ja hankittiin kymmeniä teuraseläimiä. Kauppatavaroiksi ostettiin vanhanaikaisia saksalaisia miekkoja ja pyssyjä. Lähetysseura velkaantui saksalaiselle lähetysseuralle useita satoja tuhansia markkoja.
Ondongassa
Ambomaalle härkävaljakoilla saavuttuaan lähetystyöntekijät saivat asunnokseen Hugo Hahnin Suomen Lähetysseuralle lahjoitettaman, irlantilaisen kauppiaan Grendonin rakentaman pienen talon.
Seuraavana päivänä 10. heinäkuuta 1870, saapumisensa jälkeen, Pietari Kurvinen piti Omandongon kuninkaalle Shikongo sha Kalululle hererokielisen puheen:" Nyt olemme tulleet. Ollessamme kaukaisessa kotimaassamme kuulimme teistä ambomaalaisista. Kuulimme että haluatte opettajia ja Jumalan sanaa. Tätä kuultuamme syttyi sydämemme rakkaudesta teihin palamaan. Me sanoimme: me tahdomme mennä. Nyt olemme täällä ja meidän sydämemme suuresti iloitsee nähdessämme teitä. Emme etsi maallisia tavaroita, vaan sielujanne autuaiksi. Siitä tahdomme teille opettaa."
Kuningas vastasi: "Sanasi olivat hyviä sanoja. Kaikki mitä te sanotte, me tahdomme tehdä.".
Jarmo Saarela
Jarmo Saarela (s. 24. toukokuuta 1965 Kiiminki) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hämeenkoskella. Saarelalla on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi.
Pietari Kurvinen
Ondongassa
Sen jälkeen kuningas tiedusteli toivatko he mukanansa pyssyseppiä. Puheen jälkeen lähetystyöntekijät pitivät suuren viikunapuun alla ensimmäisen jumalan­palveluksen Ambomaalla, puhuen hereron kielellä kuninkaan lapsille ja alamaisille. Aiheena oli Psalmit 2:8-12.
Puolet lähetystyöntekijöistä jäi Ondongan lähetysasemalle, ja Kurvinen ja Martti Rautanen, Veikkolin ja Piironen matkustivat 60 kilometrin päähän Uukuambiin.
Jarmo Saarela
Saarela aloitti uransa vuonna 1982. Hänellä on omia hevosia mutta hän toimii myös lainaohjastajana. Hän on kesäkuuhun 2023 mennessä ajanut noin 24 600 starttia,voittaen niistä yli 1900. Voittorahoja Saarelan ajot ovat tuoneet yli 7,2 miljoonaa euroa.
Pietari Kurvinen
Ondongan Uukuambissa
Kun lähetyssaarnaajat, K. A. Weikkolin ja Martti Rautanen, Pietari Kurvinen ja puuseppä Antti Piirainen saapuivat 16. heinäkuuta (tai 13 päivä -> Kilpeläinen, s. 74) 1870 Uukuambiin, kuningas Nuujoma käski naapuriheimoja ryöstämässä olevat alamaisensa takaisin. Koko kansa omaisuuksineen oli kuningas Nuujoman vallassa, hän karkotti ja tapatti kenet tahtoi, turhien luulojensa ja arvelujensa vuoksi. Hän harjoitti orjakauppaa myyden naapuriheimojen siepattuja jäseniä portugalilaisille orjakauppiaille ja sai maksuksi aseita, viinaa ja vaatteita. Pietari Kurvinen piti hänelle puheen orjakaupasta, ja kuningas Nuujoma liikuttui puheesta ja totesi: "Se oli kova puhe". Orjakauppa lakkasi pitkäksi ajaksi.
Uukuambiin he rakensivat kahdessa vuodessa Eelimin-nimisen lähetysaseman ja pienen pajan. Kuningas Nuujoman miehet auttoivat veden kantamisessa ja saven sekoittamisessa. Kuningas Nuujoma lähetti jauhoja ja jyviä lähetyssaarnaajille, näiden ollessa köyhyydessä. Kurvinen kävi naapuriheimon alueella Uukuanjamassa myyden siellä pyssynsä, revolverinsa ja vaatteitaan, ostaakseen karjaa. Kuningas Shipandata otti hänet hyvin vastaan ja lähetti kaljaa, jauhoja ja teurasmullikan. Hän esitteli Kurviselle hovinsa ja komean kuningattarensa ja toimitti Kurviselle joitakin huonoja elukoita ja lähetti muutamia jälkeenpäin.
Pietari Kurvinen lähti kulkemaan Hereromaalle Otjimbinguehen ottaakseen vastaan uudet lähetystyöntekijät ja tavatakseen Suomesta saapuneen Wilhelmiinansa. Hereromaalta Ondongaan tulossa olevat veljet K. L. Tolonen ja Tobias Reijonen olivat janoon nääntymässä autiomaassa, koska matkan varrella olevat kaivot olivat olleet kuivia, monet härät olivat kuolleet ja osa oli karannut. Pietari Kurvinen kohtasi matkallaan erään näiden veljien palvelijan kuivuneen kaivon luona, ja hän kiiruhti yksi vesileili mukanaan etsimään heitä ja löydettyään heidät, pelasti heidät janoon kuolemasta. Ilman ruokaa, heinänjuuria syöden, he saapuvat lähetysasemalle. Pietari Kurvinen oli niin laihtunut ja nääntynyt, ettei hänen morsiamensa Wilhelmiina ollut tuntea häntä, mutta kun Kurvinen alkoi puhumaan, tunnisti hän tämän. Pietari Kurvisen ja Wilhelmiinan sekä Matilda Segerin ja Antti Piiraisen häät vietettiin Otjimbinguen kirkossa keskiviikkona 23. helmikuuta 1871. Lähetyssaarnaaja Hugo Hahn vihki heidät. Seurakunta lauloi hengellisiä onnittelulauluja.
Kuningas Nuujoma lahjoitti Kurviselle kaksi orjatyttöä, jotka olivat hyvänä apuna Kurvisen opiskellessa ndongan kieltä. Kuningas Nuujoma opiskeli aakkosia ja kävi väkensä kanssa sunnuntaisin saarnoja kuuntelemassa. Portugalilaisten orjakauppiaiden painostuksesta ja lahjojen johdosta Kuningas Nuujoma ajoi toukokuussa 1872 lähetystyöntekijät pois ja hävitti lähetysaseman.
Ondongan Onipassa
Pietari Kurvinen matkusti Ondongan Onipaan, Karl August Weikkolin Ondjumban asemalle, 15 kilometrin päähän. Pietari Kurvinen aloitti tiilien valmistamisen ja uuden lähetysaseman muuraamisen. Beetel-lähetysaseman valmistuttua he pitivät siellä koulua lapsille ja kokouksia aikuisille. Kurvinen jatkoi kreikan kielen opiskelua ja piti päämääränään kääntää Raamattu ndongan kielelle suoraan alkukielistä.
Kurvinen metsästi ja hänellä ja hänen vaimollaan oli riistaa ruokana pitkän aikaa. Kurvinen sairastui lavantautiin ja hänen puolisonsa Wilhelmiina malariaan, minkä vuoksi he lähtivät Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin, jossa heidän puolivuotias pienokaisensa Pietari Topias kuoli 14. toukokuuta 1875. He päättivät matkustaa Suomeen 1875 ottaen mukaansa ensimmäisen ambomaalaisen kristityn, Nangoroshi-tytön. Pietari Kurvinen vietti Afrikassa seitsemän vuotta.
Sananjulistajana Suomessa
Paluunsa jälkeen Pietari Kurvinen toimi sananjulistajana. Hän kulki Lähetysseuran kiertävänä julistajana yhdeksän vuoden ajan. Lähetysseuran rahapulan takia oli kierrettävä koko maan kaikki pitäjät pitämässä lähetyssaarnoja ja levittämässä kirjasia. Lähetysseuran työn jälkeen Kurvinen toimi Turun Meri­mies­lähetyksen julistajana. Silloin hän alkoi painattaa suomen- ja ruotsinkielisiä herätyslehtisiä. Myöhemmin hän toimi sekä Evankelisen liikkeen että Luterilaisen Evankeliumi­yhdistyksen asioilla. Kurvisen kokouksissa laulettiin paljon. Evankelisella liikkeellä oli Forssassa, Kurvisen asuinpaikalla 1880-luvulla myös rukoushuone, jossa Kurvinen paljon julisti.
Kirjallinen työ
Sananjulistuksen lisäksi Pietari Kurvinen julkaisi paljon erilaisia hengellisiä kirjoituksia ja monta saarna- ym. kirjaa. Hän painatti suomen- ja ruotsinkielisiä herätyslehtisiä, Kotimainen lähetys -kuukausilehteä, vuosina 1889–1890 ilmestyi vihkosia Iloja ja suruja Afrikassa, laulukokoelma Lunastettuin lauluja, johon hän oli paitsi tehnyt itse runot, myös laulanut sävelmät. Lunastettuin laulujen viidennessä painoksessa oli jo 225 laulua. Ensimmäinen kirja Taivaallisen isämme testamentti eli Armo ja Lahja ilmestyi 1884. Teosta voidaan pitää Kurvisen uskonoppina. Forssassa asuessaan hän alkoi toimittaa Todistusten joukko -nimistä lehteä, joka ilmestyi kymmenen vuoden ajan, vuoteen 1899 asti. Hän kirjoitti myös ystävänsä, Evankelisen liikkeen perustajan F. G. Hedbergin laajan elämäkerran. Omasta elämästään hän kirjoitti omaelämäkerran Elämäni uralta – Ihmeellisiä teitä vuonna 1913. Vielä pari päivää ennen kuolemaansa Kurvinen oli kirjoituspöytänsä ääressä ja valmisteli tutkielmaa Paavalin kirjeistä.
Entinen arkkipiispa Martti Simojoki on tutkinut Pietari Kurvisen tuotantoa väitöskirjassaan.
Työ lasten ja nuorten hyväksi
Viimeiset kaksitoista vuottaan Pietari Kurvinen antoi lasten ja nuorten hyväksi. Hän teki paljon työtä Nokian Siunaukselan orpokodin sekä Karkun kansanopiston hyväksi.
Yksityiselämä
Pietari Kurvisen puoliso oli Wilhelmina Rosvall (1846−1913). Heidän poikansa Pietari Jonas Immanuel Kurvinen (1882−1970) toimi Karkun kansanopiston rehtorina isänsä jälkeen vuoteen 1949 saakka. P. J. I. Kurvisen tytär, filosofian tohtori Auvo Kurvinen toimi englantilaisen kirjallisuuden professorina Helsingin yliopistossa.
Pietari Kurvisen tytär Ester avioitui kirkkoherra ja kansanedustaja Frans Kärjen kanssa. Heidän poikansa oli viihdesäveltäjä ja -kapellimestari Toivo Kärki.
Pietari ja Wilhelmina Kurvinen on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Harmony Korine
Harmony Korine (s. 4. tammikuuta 1973 Bolinas, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, näyttelijä, kirjailija, taiteilija, valokuvaaja ja rullalautailija. Hän on käsikirjoittanut Larry Clarkin elokuvat Kids – tämän päivän lapsia (1995) ja Ken Park (2002) sekä ohjannut elokuvat Gummo (1997), Julien Donkey-Boy (1999), Mister Lonely (2007), Trash Humpers (2009), Spring Breakers (2012) ja The Beach Bum (2019).
Vuonna 2007 Korine nai näyttelijä Rachel Simonin, joka esiintyi elokuvassa Spring Breakers. Heillä on kaksi lasta.
Björnholmen (Ekerö)
pienoiskuva|Stora Villan pienoiskuva|Kartta vuodelta 1900 Björnholmen on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa Tukholman läänissä.
Maantietoa
Björnholmen on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se kuuluu edelleen kruunulle (Drottningholms kungsgård ). Saari sijaitsee Mälarenin itäosassa kohdassa, jossa Tukholman keskustasta alkava lahti haarautuu Fiskarfjärdenin ja Lambarfjärdeniin johtaviksi salmiksi. Björnholmen on siellä sijaitsevan saariryhmän ensimmäinen saari. Sen taakse jää Fågelön ja luoteispuolelle Kärsön. Saarien välissä sijaitsee lisäksi pienet Krankholmen, Granholmen ja Tallholmen. Salmen pohjoispuolella 600 metrin päässä sijaitsee Bromman Ålstensparken ja yhtä kaukana kaakossa Hägerstenin rannat. Kummallakin rannalla on pienvenesatamat. Viimeiset ympärivuotiset asukkaat jättivät saaren 1950-luvun jälkeen ja saarella on enää kuudella perheellä vapaa-ajan asuntoja. Saarella ei ole vieläkään sähköä.
Luontoarvoja
Saari liitettiin vuonna 2014 Lovön luonnonsuojelualueeseen (Lovö naturreservat, 3 228 hehtaaria, josta maa-alaa 2 090 hehtaaria, Natura 2000 -hankkeessa Lovö Kärsö (SE0110186)). Siihen kuuluvat Lovön (lukuun ottamatta Lindön niemeä) ja itäpuoliset saaret kuten esimerkiksi Kärsön, Fågelön, Skräddarholmen, Krankholmen, Granholmen, Tallholmen, Björnholmen ja Fläsket. Saaren asuintontit on rajattu pois suojelualueesta.
Megan Still
Megan Still (myöh. Marcks, s. 19. lokakuuta 1972 Queanbeyan, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen soutaja, joka voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa.
Still kilpaili Barcelonan olympialaisissa 1992 Australian perämiehettömässä nelosessa, joka sijoittui kuudenneksi MM-kilpailuissa 1994 joukkue saavutti pronssia. MM-kilpailuissa 1995 Still voitti Kate Slatterin kanssa kultaa perämiehettömässä kaksikossa, ja seuraavana vuonna Atlantassa he voittivat olympiakultaa.
Krankholmen
Krankholmen on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.
Maantietoa
Krankholmen sijaitsee Mälarenin itäosassa kohdassa, jossa Tukholman keskustasta alkava lahti haarautuu Fiskarfjärdenin ja Lambarfjärdeniin johtaviksi salmiksi. Saari sijaitsee Kärsönin ja Fågelönin välisessä salmessa ja sen etäisyydet naapurisaariin on 120–150 metriä. Sen itäpuolella sijaitsevat Granholmen, Tallholmen ja Björnholmen. Pieni Krankholmen on 400 metriä pitkä ja 330 metriä leveä. Se on metsäinen saari, jonka keskellä sijaitsee niitty. Se on autio saari, jolle ei tule teitä tai eikä siellä käy yhteysaluksia.
Luontoarvoja
Saari liitettiin vuonna 2014 Lovön luonnonsuojelualueeseen (Lovö naturreservat, 3 228 hehtaaria, josta maa-alaa 2 090 hehtaaria, Natura 2000 -hankkeessa Lovö Kärsö (SE0110186)). Siihen kuuluvat Lovön (lukuun ottamatta Lindön niemeä) ja itäpuoliset saaret, joita ovat esimerkiksi Kärsön, Fågelön, Skräddarholmen, Krankholmen, Granholmen, Tallholmen, Björnholmen ja Fläsket.
Vaxholmin kunta
thumb|right|250px|[[Vaxholmin linnoitus on nykyisin museona.]] thumb|right|250px|[[Oskar-Fredriksborgin linnoitus on myös nykyään museo.]]
Vaxholmin kunta on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Uplantiin. Kunnan keskustaajama on Vaxholm.
Kunnan maapinta-ala on 57,84 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 11 996 henkeä (31.12.2021).
Vaxholmin naapurikuntia ovat Värmdö, Nacka, Lidingö, Danderyd, Täby ja Österåker.
Vaxholmin kuntaan kuuluvassa Resarön saaressa sijaitsee Ytterbyn kaivos, joka on antanut nimensä neljälle alkuaineelle. Nykyään museona olevien Vaxholmin linnoituksen ja Oskar-Fredriksborgin linnoituksen tarkoituksena on ollut puolustaa reittiä Tukholmaan.
Kuntajaon kehitys
Vaxholmin kaupunkiin kuului alun perin vain Vaxönin saari. Rindö liitettiin kaupunkiin vuonna 1913 sekä Tynningö, Skarpö ja muita saaria 1950. 1970-luvun kuntauudistuksessa kaupunki muutettiin ensin kunnaksi vuonna 1971, jolloin siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Vuonna 1974 Vaxholm (4 952 asukasta) ja Österåker (19 806 asukasta) yhdistettiin. Uuden kunnan nimeksi tuli Vaxholm ja keskustaajamaksi Österåkerin keskustaajama Åkersberga. Vaxholm ei olisi halunnut luopua itsenäisyydestään ja monet asukkaat pyrkivät kunnan jakamiseen.
Vaxholmin kunta jaettiin vuonna 1983. Aikaisemman Vaxholmin alueella asuneet 5 000 asukasta muodostivat kuitenkin liian pienen asukaspohjan. Ratkaisuna oli liittää Bogesundslandet (196 asukasta) Östra Rydin seurakunnasta ja Resarö (903 asukasta) Österåkerin seurakunnasta Vaxholmin seurakuntaan. Uudesta Vaxholmin kunnasta tuli vanhaa kuntaa hieman laajempi, ja siellä oli noin 6 000 asukasta. Jäljelle jääneestä osasta muodostettiin noin 25 000 asukkaan Österåkerin kunta.
Vaxholm on yksi niistä 14:stä Ruotsin kunnasta, jotka käyttävät kaupunkinimitystä niissä yhteyksissä, joissa se on mahdollista.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 6,2 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 157 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 237 713 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 195 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Vaxholmin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Vaxholmin piiri.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Winona Oak
Johanna Ewana Ekmark (taiteilijanimeltään Winona Oak, s. 8. lokakuuta 1994 Sollerön, Mora, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2018 esiinnyttyään australialaisen DJ-tuottajan What So Notin kappaleella "Beautiful", joka voitti AIR Independent Music Awardsin vuonna 2019 kategorioissa "Best Independent Dance/Electronica/Club single". Sen jälkeen hän on saanut julkisuutta esiinnyttyään muun muassa The Chainsmokersin kappaleella "Hope".
"Oak" on kotoisin Morassa, Siljan järvellä sijaitsevasta Sollerönin saaresta. Hän valmistui Moran lukiosta vuonna 2013 ja muutti myöhemmin Tukholmaan. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltään "Don’t Save Me" vuonna 2018 joka on cover-versio yhdysvaltalaisyhtyeen Haimin samannimisestä kappaleesta.
Singlet
Pääartistina
Vierailevana artistina
Jillian Harris
Jillian Harris (s. 30. joulukuuta 1979 Peace River, Alberta, Kanada) on kanadalainen televisiopersoona ja sisustussuunnittelija, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjan Remppa vai muutto Vancouver remontti- ja sisustussuunnittelijana ja Hurja remontti -tositelevisiosarjasta. Harris on ollut myös Unelmien poikamies -televisiosarjan 13. tuotantokaudella ja Unelmien poikamiestyttö -televisiosarjan viidennen tuotantokauden poikamiestyttö.
Harris ja hänen poikaystävänsä Justin Pasutto saivat pojan vuonna 2016. Joulukuussa vuonna 2016 Harris ja Pasutto kihlautuivat.
Vuonna 2017 esitettiin Kanadassa Harriksen ja Pasutton neljäosainen dokumenttitelevisiosarja, jossa käsitellään parin yhteistä elämää, taloprojektia ja parin vanhemmuutta saadessaan ensimmäisen lapsensa. Suomessa sarja esitettiin nimellä Remppa vai muutto: Jillian ja Justin.
Huhtikuussa 2018 Harris ilmoitti odottavansa toista lastaan. Harris ja Pasutto saivat tytön 28. syyskuuta 2018.
Jeesuksen Kristuksen palautettu kirkko
Jeesuksen Kristuksen palautettu kirkko (engl. Restored Church of Jesus Christ) on pieni myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Siihen kuuluu noin 25 jäsentä Independencessä, Missourissa Yhdysvalloissa. Yhteisön perusti vuonna 1980 Eugene O. Walton, joka kuului ennen Kristuksen kirkkoon. Yhteisö ei hyväksy Brigham Youngia profeetta Joseph Smithin laillisena seuraajana. Se mieltää itsensä Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman Kristuksen kirkon seuraajaksi, muttei ole pystynyt esittämään suoraa historiallista jatkumoa Smithistä Waltoniin.
Opillinen erikoisuus Jeesuksen Kristuksen palautetussa kirkossa on, että se opettaa oppia kahdesta jumalallisesta persoonasta, Isästä ja Pojasta. Se kiistää siis Pyhän Hengen jumaluuden.
Anders Hedberg
Anders Hedberg (s. 25. helmikuuta 1951 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja ensimmäisiä Pohjois-Amerikassa menestyneitä eurooppalaispelaajia. Ruotsissa hänen seuransa olivat MODO Hockey (1967–1972) ja Djurgårdens IF Hockey (1972–1974).
Maanmiehensä Ulf Nilssonin kanssa Hedberg siirtyi vuonna 1974 Winnipeg Jets -seuraan, joka pelasi World Hockey Association -liigassa. Laitahyökkääjä Hedberg oli pian sensaatio WHA:ssa tehtyään 100 tehopistettä vain 65:ssä tulokaskaudella pelaamassaan ottelussa. Hänen ketjunsa keskushyökkääjä oli Ulf Nilsson ja sen toisessa laidassa pelasi jääkiekon supertähti Bobby Hull.
Hedberg oli keskeisessä osassa joukkueensa Jetsin voittaessa WHA-mestaruuden Avco World Trophyn vuosina 1976 ja 1978. Kesällä 1978 Nilsson ja Hedberg allekirjoittivat sopimuksen NHL-seura New York Rangersin kanssa. Hedberg keräsi kaikkiaan 856 pistettä Pohjois-Amerikan ammattisarjoissa pelaamissaan 751 ottelussa. Hän päätti uransa Rangersissa 1985.
Hän pelasi NHL:n tähtijoukkueessa Challenge Cupissa 1979.
Anders Hedberg oli AIK:n General Manager vuosina 1987–1991 ja tämän jälkeen Toronto Maple Leafsin Euroopan pelaajatarkkailun johtaja vuosina 1991–1997. Kaudesta 1996–1997 alkaen hän toimi myös Toronton pelaajakehityksen johtajana ja apulais-GM:na. Ruotsin jääkiekkomaajoukkueen General Managerina hän toimi vuosina 2000–2002. Tämän jälkeen hän palasi NHL:aan ja toimi 2002–2007 Ottawa Senatorsin henkilöstöjohtajana (Director of Player Personnel). 2007–2015 kausilla hän toimi New York Rangersin Euroopan pelaajatarkkailun johtajana ja uransa kaksi viimeistä vuotta MODO Hockeyn Senior Advisorin ja hallituksen jäsenen tehtävissä ennen eläköitymistään.
Lauri Malmberg
Kaarlo Lauri Torvald Malmberg (8. toukokuuta 1888 Helsinki – 14. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi sotaväen päällikkönä vuonna 1925 ja suojeluskuntien komentajana vuosina 1921–1944. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka osallistui Suomen sisällissotaan tykistökomentajana. Malmberg oli myös Suomen puolustusministerinä vuosina 1924–1925 sekä kotijoukkojen komentajana toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1944.
Perhetausta
Malmberg kuului kuopiolaiseen Malmberg-sukuun. Hänen vanhempansa olivat lehtori Emil Othniel Malmberg ja Aino Emma Wilhelmina Perenius, veli oli jääkärieverstiluutnantti Erik Malmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 hammaslääkäri Ragni Ståhlbergin (1890–1965) kanssa,  joka oli jääkärimajuri Armas Ståhlbergin sisar. Luonnontutkija ja tietokirjailija A. J. Mela oli Lauri Malmbergin setä.
Opinnot
Malmberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan vuosina 1908–1914 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla ja suoritti niiden päätteeksi diplomi-insinöörin tutkinnon. Myöhemmin Malmberg teki useita armeijan toimeksiantamia opintomatkoja ulkomaille muun muassa Ruotsiin, Englantiin ja Saksaan.
Jääkärikausi
thumb|vasen|upright|Malmberg ja kenttähaupitsi ensimmäisessä maailmansodassa. thumb|left|upright|Malmberg saa [[rautaristin Sihlessä 4. elokuuta 1916.]] Malmberg osallistui aktiivisena jääkäriliikkeen toimintaan Helsingissä jo vuodesta 1914 alkaen, kunnes liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan.
Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Malmberg pyrki kumminkin vapaaehtoisena perusteilla olevaan jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella sekä Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Malmberg astui Suomen armeijan palvelukseen majuriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen Suomen valkoiselle armeijalle. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasasta hänet komennettiin Pietarsaareen, missä hänen tehtävänään oli muodostaa ja kouluttaa jääkäritykistö.
Pietarsaaressa Malmberg johti kuuden punakaartilaiseksi epäillyn teloitusta. Seitsemäs Malmbergin ja eversti Adolf Hamiltonin käskystä ammuttu oli lääninsihteeri Johannes Jääskeläinen. Jääskeläisen teloitusta pidetään suoranaisena murhana. Malmberg ja muut lääninsihteerin ja punaisten teloittamiseen osallistuneet olivat humalassa. Myös tarina punaisten suunnitelmasta räjäyttää Jääskeläisen johdolla Pietarsaaren tykistökoulu on todettu Jaakko Paavolaisen Valkoinen terrori -kirjassa perättömäksi. Jääskeläisen murhatapausta peitteli sittemmin esimerkiksi kirjailija Erkki Kivijärvi sisällissotaa koskevissa teoksissaan.
Jääkäritykistön muodostamisen jälkeen Malmberg toimi Tampereen valtauksen aikana aluksi sen sekä loppuvaiheessa rintamaosasto A:n komentajana. Tampereen valtauksen jälkeen hänet nimitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostetun Jääkäritykistöprikaatin komentajaksi. Sodan viimeisessä isossa operaatiossa Viipurin valloituksessa hän toimi koko piiritystykistön komentajana. Hänet komennettiin 8. toukokuuta 1918 Päämajaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hänen nimikkeekseen tuli 25. toukokuuta 1928 armeijan vakinaiselle kannalle asettamisen yhteydessä suojeluskuntain päällikkö. Hän toimi puolustusministerinä Ingmanin II hallituksessa vuosina 1924–1925 ja hoiti sotaväenpäällikön tehtäviä 16. huhtikuuta – 2. lokakuuta 1925 välisen ajan.
Talvi- ja jatkosota
thumb|Malmberg (vas.) [[Immolan lentokenttä|Immolan lentokentällä Adolf Hitlerin Suomen vierailun aikana kesäkuussa 1942.]] Malmberg toimi talvi- ja jatkosodan aikana Kotijoukkojen komentajana aina vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Malmberg on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Vuonna 1963 paljastetussa hautakivessä on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen toteuttama sotilasta esittävä veistos.
Gregory Hoblit
Gregory King Hoblit (s. 27. marraskuuta 1944 Abilene, Texas) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen isänsä oli poliisi ja useat Hoblitin elokuvat ovatkin poliisielokuvia. Elokuvien lisäksi Hoblit on ohjannut jaksoja televisiosarjoihin kuten Cop Rock, Hooperman, L.A. Law ja Hill Street Blues.
Kristuksen kirkko, morsian, Karitsan vaimo
Kristuksen kirkko, morsian, Karitsan vaimo (engl. The Church of Jesus Christ, the Bride, the Lamb's Wife) oli lyhytikäinen myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Kirkon perusti 24. kesäkuuta 1840 Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta erotettu George M. Hinkle. Liike sai kannattajia ennen muuta niistä myöhempien aikojen pyhistä, jotka olivat jättäneet kirkon sen päämajan ollessa Far Westissa, Missourissa 1838.
Georga M. Hinkle opetti, että Joseph Smith ei ollut Jumalan profeetta ja että Mormonin kirja ei ollut Jumalan sanaa. Hänen perustamansa kirkko piti ensimmäisen yleiskonferenssinsa Moscowin kaupungissa Iowan territoriossa vuonna 1842. Liikkeen toiminta hiipui kuitenkin pian.
Bradfordin piirikunta
Bradfordin piirikunta on kahden yhdysvaltalaisen piirikunnan nimi:
Kimmo Tuuri
Kimmo Tuuri (s. 15. elokuuta 1965) on suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja muusikko. Hänen osaamisaluettaan ovat musiikinopettajan, kuoronjohtajan ja pianisti-muusikon monipuoliset tehtävät: erilaisten soitinkokoonpanojen ja kuorojen harjoittaminen ja johtaminen sekä säveltäminen ja sovittaminen. Hän myös opettaa pianonsoittoa (vapaa säestys ja klassinen) ja toimii laulajana (tenori), pianistina ja kitaristina.
Kimmo Tuuri on toiminut Jyväskylän yliopiston musiikkikasvatuksen vs. lehtorina ja tuntiopettajana (pianon vapaa säestys, orkesterinjohto, vokaali- ja orkesterimusiikin sovitus ja sivusoitinorkesterin johtaminen) sekä opettajainkoulutuslaitoksen vs. yliassistenttina. Samoin hän on toiminut perusopetuksen ja kansalaisopistojen (mm. Joutsa, Karstula, Kouvola) musiikin opettajana (laulu, pianonsoitto, bändisoitto ja teatteri-ilmaisu).
Lisäksi hän on toiminut teatterimuusikkona (koulutus, musiikin johto ja sovitukset) mm. Kouvolan teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Jyväskylän Työväen Teatterissa sekä Kirjurinluodon kesäteatterissa.
Tuuri on johtanut Mieskuoro Metsoja 2004–2017, Lauluyhtye KaruSointia 2005–2007, Lauluyhtye Lux Auribusta v. 2010 lähtien ja Jyväskylän oopperakuoroa v. 2017 lähtien  sekä Mieskuoro Sirkkoja v. 2018 lähtien.
Tuuri on toiminut keikka- ja studiomuusikkona, säveltäjänä ja sovittajana erilaisissa rockin, kansanmusiikin ja klassisen musiikin projekteissa ja levyillä. Näitä ovat esimerkiksi Folk-yhtye Kolmastoista Kuu, rock-yhtyeet Wanha Laine (rock SM-finaalissa 1983) ja Jussi Hakulisen Kinsky ja vanhan musiikin yhtye Vox Minima.
Tuuri on ollut myös musiikkiteknologiaa ja laulua yhdistävän Hubi-kvartetin jäsen v. 2015 lähtien Hubi-kvartetti yhdistelee erilaisia musiikkityylejä ja teknologiaa pyrkien löytämään musiikin uusia horisontteja mieskvartetin ja musahanskan avulla. Muut jäsenet ovat Jukka Louhivuori, Esa Viirret ja Sampo Hankama.
Tuuri on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena musiikkikasvatus (1996). Lisäksi hän on suorittanut kuoronjohtaja-muusikon tutkinnon Jyväskylän ammattikorkeakoulussa (2011). Tutkintoon liittyen hän oli vuoden Rennesissä Ranskassa vaihto-oppilaana opettajanaan Régine Theodoresco. Muita opettajia ovat olleet Rita Varonen (kuoronjohto), Riikka Strandman ja Seppo Ruohonen (laulu). Karjaan Vanhan musiikin kurssilla hän opiskeli Veikko Kiiverin johdolla. Lisäksi hän on suorittanut mehiläistarhaajan ammattitutkinnon Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksessa. Hänen harrastuksiaan ovat mehiläistarhaus, purjehdus, lukeminen ja musiikki (mm. kanteleen ja kaksirivisen haitarin soitto).
Transport for London
250px|right|TFL:n logo Transport for London (lyh. TfL) vastaa joukkoliikenteen suunnittelusta ja järjestämisestä Suur-Lontoon alueella Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Transport for London on perustettu vuonna 2000. Se hallinnoi Lontoon metroa, Overgroundia, Docklands Light Railwayta, bussi- ja raitioliikennettä sekä Thamesin lauttaliikennettä. Joukkoliikenteen lisäksi TFL vastaa myös monista muista liikenteeseen liittyvistä toiminnoista, kuten teiden kunnossapidosta, taksiliikenteen sääntelystä ja ruuhkamaksujärjestelmästä.