cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiirenloukku (näytelmä)
Kuunnelman tuotantotiedot
Rouva Boyle: Gladys Young
Majuri Metcalf: Richard Williams
Herra Paravicini: Raf de la Torre
Christopher Wren: Allan McClelland
detective sergeant Trotter: Lewis Stringer
Rouva Lyon: Lydia Sherwood
Muissa osissa Marjorie Westbury, David Kossoff ja Duncan McIntyre.
Hiirenloukku-novelli (1948)
Kuunnelman esittämisen jälkeen joku ehdotti Christielle kuunnelman muokkaamista novelliksi. Novelli Three Blind Mice (suom. Hiirenloukku) ilmestyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa Cosmopolitan -lehdessä toukokuussa 1948 ja vuonna 1950 novellikokoelmassa Three Blind Mice And Other Stories (suom. Hiirenloukku. Kahdeksan rikoskertomusta, 1977). Lisäksi Christie pyysi, ettei novellia julkaistaisi Britanniassa niin kauan kuin Hiirenloukkua esitetään.
Simhat Tora
thumb|300px|Toora-käärö ja sen lukemiseen käytetty osoitin, jad.
Tooran ilojuhlassa juutalaiset iloitsevat siitä, että Toora on saatu luettua loppuun. Toora on jaettu osiin siten, että se saadaan luettua vuoden mittaan kokonaan synagogan jumalanpalveluksissa. Simhat Tora -juhlassa luetaan Tooran viimeiset jakeet ja aloitetaan lukeminen taas alusta, luomiskertomuksesta.
Tapoja ja perinteitä
Simhat Toran ilta- ja aamujumalanpalvelukset ovat tunnelmaltaan erityisen iloisia ja hilpeitä. Juhlallisuudet alkavat iltajumalanpalveluksessa. Silloin seurakunnan miehet kantavat Toora-kääröjä ympäri synagogaa seitsemän kertaa. Juutalaiset laulavat ja tanssivat synagogissa, ja ilonpito jatkuu usein vielä ulkona kaduillakin etenkin Israelissa. Monissa synagogissa lapsille annetaan lippuja, joita he voivat heiluttaa tanssin aikana. Heille saatetaan jakaa myös suklaata, karamelleja tai hedelmiä.
Iltajumalanpalveluksessa luetaan viimeinen Tooran viikoittaisista katkelmista (5.Moos 33:1-34) aivan viimeistä osaa lukuun ottamatta. Se kertoo Israelin kansan pääsystä luvattuun maahan ja Mooseksen kuolemasta.
Tooran ilojuhla jatkuu aamulla. Toora-kääröjä kannetaan taas seitsemän kierrosta synagogan ympäri. Viidennen Mooseksen kirjan viimeinen osa luetaan kokonaan ja sen jälkeen ensimmäisen Mooseksen kirjan ensimmäinen luku. Joskus ortodoksijuutalaisissa synagogissa kaikki seurakunnan miehet ja bar mitzva -iän ylittäneet pojat saavat alijan eli kunnian lukea Tooraa. Konservatiivijuutalaisten keskuudessa myös naiset voivat saada alijan. Sen jälkeen kaikki lapset saavat alijan, jota kutsutaan nimellä kol han'arim (kaikki lapset). Lapset kerääntyvät synagogan eteen, ja heidän yläpuolellaan pidetään rukousliinaa eli tallitia. On erityisen suuri kunnia päästä lukemaan Tooran viimeinen osa, samoin Genesiksen alku.
Erkki Moisander
Erkki Tarmo Olavi Moisander (s. 8. elokuuta 1953 Varkaus) on suomalainen yritysjohtaja ja entinen LähiTapiola-ryhmän pääjohtaja. Vuosina 1987–1997 Moisander toimi Kera Oyj:n toimitus- tai varatoimitusjohtajana ja 1983–1987 kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä.
Koulutus ja luottamustoimet
Erkki Moisander on koulutukseltaan ekonomi. Hän toimi opiskeluaikanaan 1970-luvun alkupuolella Kuopion kauppaopiskelijat ry:n toiminnanjohtajana sekä myöhemmin Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuosina 1979–1980.
Moisander oli kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä vuosina 1983–1987. Hän toimi Kuopion kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1981 vuoteen 2007 ja oli ennen luottamustehtävistä pois siirtymistään Kuopion Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja ja kaupunginhallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Työura
Moisander valittiin 29. marraskuuta 2006 Lähivakuutus-ryhmän toimitusjohtajaksi. Hän siirtyi yhtiöön 1. toukokuuta 2007 ja aloitti toimitusjohtajana 1. kesäkuuta, kun edellinen toimitusjohtaja Harri Kainulainen jäi eläkkeelle. Vuosina 2013–2019 Moisander toimi yhdistyneen finanssiryhmä LähiTapiolan pääjohtajana. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuoden 2019 lopussa.
Petit Saint Vincent
Petit Saint Vincent (”PSV”) on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni saari. Se on Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltion eteläisin saari Karibianmerellä ja saanut nimensä maan pohjoisosan pääsaaresta Saint Vincentistä. Petit Saint Vincent on kooltaan vain 0,5 neliökilometriä, ja saari on kokonaan ylellisen lomakeskuksen käytössä. 22 bungalowista muodostuva lomakeskus kuuluu Small Luxury Hotels of the World -ketjuun, ja maksimissaan 44:ää lomailijaa palvelee noin 80-henkinen työvoima.
Historiaa
Vuonna 1962 Yhdysvaltojen ilmavoimien palveluksesta vapautuneet Haze Richardson ja Doug Terman aloittivat veneiden chartertoiminnan Karibianmerellä. Sen puitteissa he tapasivat ohiolaisen H. W. Nicholsin, joka etsi sopivaa saarta eksklusiivisen lomaparatiisin perustamiseksi. He löysivät lopulta asumattoman Petit Saint Vincentin saaren ja onnistuivat ostamaan sen viereisellä Petite Martiniquen saarella asuvalta rouvalta ja perustivat kolmistaan yhtiön saaren kehittämiseksi.
Saaren arkkitehdiksi löytyi ruotsalainen Arne Hasselqvist, joka oli mukana myös läheisen Mustiquen saaren suunnittelussa. Vähitellen muut yhtiökumppanit myivät saaren kokonaan Haze Richardsonin omistukseen.
Vuonna 2010 Richardson myi saaren Robin Patersonille ja Philip Stephensonille, jotka ovat jatkaneet lomaparatiisin ylläpitoa ja kehittämistä.
Jääsken kihlakunta
Jääsken kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 3 597,14 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 79 993 henkeä (31.12.1939).
Hadith
Hadith (h), sananmukaisesti "traditiot", on islamilaisen perimätiedon muoto, joka on kirjattu muistiin suullisista lähteistä. Hadith on tavallisesti lyhyt ja asiayhteydestä irrotettu kertomus siitä, mitä Muhammed sanoi tai teki. Yleensä sen tarkoitus oli vahvistaa jokin asia Jumalan lain mukaiseksi. Tällaisena sen esikuvana oli mišna eli juutalaisten rabbien suullisista tarinoista kokoama tieto Mooseksen laista. Kaikki 800-luvun varhaisten hadith-kokoelmien tekijät olivat kotoisin Persiasta.
Hadith-kirjallisuus jakautuu kolmeen tyyppiin, jotka ovat osittain päällekkäisiä. Profeetta Muhammedin elämäntapaa (sunna) koskeva kirjallisuus muodostaa perustan islamilaiselle lainsäädännölle. Koraania selittävä kirjallisuus (tafsir) kertoo, mitä Koraanin eri kohdat tarkoittavat. Varhaisin hadith-kirjallisuuden muoto oli Muhammedin elämäkerta (sira), missä myös asiayhteydet ja aikajärjestys saivat huomiota. Hadith-kirjallisuus alkoi 800-luvulla, jolloin luotiin laajoja hadith-kokoelmia kaikilta kolmelta alueelta. Runsaan islamilaisen kirjallisuuden synnyn tärkeä ehto oli paperinvalmistuksen taidon oppiminen kiinalaisilta 760-luvulla. Kun papyruksesta ja pergamentista voitiin luopua, kirjojen tekemisestä oli tullut helppoa ja halpaa aiempaan verrattuna.
Islam perustuu hadith-kirjallisuuden ohella myös Koraaniin. Vaikka Koraani on periaatteessa islamin korkein auktoriteetti, tiedot Muhammedista, Mekasta, ja uskonnollisista rituaaleista tulevat lähes kokonaan hadith-kirjallisuudesta eivätkä Koraanista. Hadithit myös kertovat, miten Koraanin sanoja on oikealla tavalla tulkittava, joten tässä suhteessa Koraani jää niille alisteiseksi.
Hadithien tyypit ja rakenne
Yksittäinen hadith on lyhyt tarina tai anekdootti, joka usein kertoo siitä, mitä Muhammed sanoi tai teki. Hadith koostuu aina kahdesta osasta: todistajaketjusta, isnad, ja varsinaisesta sisällöstä, matn. Todistajaketjun toi osaksi haditheja al-Shafi'i (k. 820), joka oli nimeään kantavan islamilaisen lakikoulukunnan perustaja. Häntä ennen islamilainen lainsäädäntö nojasi elävään traditioon, jota tuomarit tulkitsivat. Shafi'illa oli pääasiallinen osuus siinä, että islamilainen lainsäädäntö alkoi nojautua Koraaniin, sunnaan, yksimielisyyteen ja analogiaan sekä siihen, että sunna alettiin ymmärtää nimenomaan profeetta Muhammedin esikuvaan nojautuvaksi.
Varhaisimmat hadithit kertoivat profeetan elämäkerrasta (sira). Sen jälkeen yleistyivät profeetan elämäntavasta kertovat tarinat (sunna), jotka olivat tärkeitä islamilaisen lain eli šarian sisällön kannalta. 800-luvun lopulla mukaan tuli Koraania selittävä eksegeettinen kirjallisuus (tafsir). Nämä kolme hadithin muotoa kietoutuvat toisiinsa ja ovat usein päällekkäisiä.
Varsinainen kertomus (matn)
Hadithin ydinkertomus on lyhyt tarina, joka usein keskittyy Muhammediin. Esimerkiksi sopii al-Bukharin hadith, joka kuuluu seuraavasti: "Jabir bin `Abdullah kertoi: Profeetalla oli tapana kaataa kolme kertaa vettä päähänsä."
Todistajaketju (isnād)
Todistajaketjujen käytön aloitti al-Shafi'i vuoden 815 tienoissa. Se oli omaperäinen yritys vastata hadithien luotettavuuteen kohdistuneeseen arvosteluun. Ketju kertoi keneltä tarinan kirjoittaja oli sen kuullut, keneltä tämä sen oli kuullut ja niin edelleen. Lopulta tultiin profeetan seuraajiin, kumppaneihin tai häneen itseensä. Teorian mukaan perimätiedon välittäjät olivat opetelleet ulkoa paitsi itse tarinan, myös siihen liittyvän todistajaketjun.
Hadithit on luokiteltu niihin sisältyvien isnādien avulla neljään kategoriaan: sahih (luotettava tai aito), hasan (hyvä), daif (heikko) ja saqim, (epäilyttävä).
Hadithien velvoittavuuden asteet
Laajin hadithien luokitus jakaa ne laintulkintaa koskeviin (fiqh), Koraanin selityksiin (tafsir) ja Muhammedin elämäkertaan (sira). Profeetan sunnaa koskevat lainsäädännölliset hadithit voidaan edelleen jakaa osiin. Ne hadithit, jotka Muhammed on lausunut profeettana ovat muslimeille velvoittavia, mutta muissa rooleissa, esimerkiksi kauppiaana tai aviomiehenä lausutut ovat vain suosituksia.
Islaminuskossa šarialain säädökset jaetaan viiteen luokkaan:
Iltapäivärukouksen ajankohtaa käsittelevä hadith on esimerkki hadithista, jonka seuraaminen on pakollista: Aiša sanoi: Profeetta rukoili iltapäivärukousta, ja aurinko paistoi huoneeseeni, eikä iltapäivän varjo vielä ollut tullut näkyviin.
Seuraava hadith esittää asian, joka on vain suositeltava (sunna): Abu Huraira sanoi: Kun Jumalan lähettiläs aivasti, hän pani kätensä tai vaatteensa suunsa eteen siten pehmentäen tai vaimentaen aivastuksensa äänen. Hadithin luokitus on hasan ("hyvä").
Hadithit käsittelevät monenlaisia asioita arkipäiväisistä ruokailuihin ja peseytymiseen liittyvistä ohjeista pyhiin haditheihin, joiden katsotaan olevan suoraan Jumalalta. Pyhät hadithit käsittelevät Jumalan ykseyttä, Tuomiopäivää ja moraalia.
Hadith-kokoelmat
thumb|right|Shanûl ojentaa Bayâdille kirjeen  Riyâdilta. 1200-luku.
Sunnalaisille muslimeille vakiintui 1100-luvulle mennessä kuusi arvovaltaista hadith-kokoelmaa, joista arvostetuimmat ovat al-Bukharin (k. 870) ja Muslimin (k. 865) kokoelmat. Eri kokoelmien sisällöt vaihtelevat, ja kertomukset voivat olla keskenään ristiriitaisia myös saman kokoelman sisällä. Esimerkiksi al-Bukharilla on kolme peräkkäistä ohjetta rituaalisesta puhdistautumisesta (wudu). Ensimmäisessä Muhammed kehottaa tekemään wudun yhden kerran (4:23), toisessa kaksi kertaa (4:24) ja kolmannessa kolme kertaa (4:25).
Kuusi kanonisoitua sunni-kokoelmaa ovat yhteisnimitykseltään kutub al-sittah (“kuusi kirjaa”), joiden kokoajia olivat:
Näiden lisäksi on monia muitakin kokoelmia, kuten edellisiä varhaisemmat Aḥmad ibn Ḥanbalin (k. 855) kokoama Musnad ja al-Malikin Muwatta.
Šiialaisille muslimeille on vastaavasti muodostunut neljä hadith-kokoelmaa, "neljä perustaa". Ne muun muassa sisältävät šiialaisten imaamiopin, jota ei ole sunnien kokoelmissa. Hadith-kokoelmia on täydennetty 1600–1700-luvuilla uudelleen järjestelyillä, otsikoinneilla ja kommentoinneilla. Koraanin ja hadithien lisäksi šiialaisten lukemistoon kuuluu rukouskirjoja, marttyyrilegendoja ja marttyyrinäytelmiä.
Hadithien luotettavuus
Islamilainen uskonoppineisuus on keskittynyt hadithien luotettavuuden ja aitouden selvittämiseen. Tämä on välttämätöntä, sillä jopa samoissa kokoelmissa voi olla useita keskenään ristiriitaisia haditheja. Uskonoppineiden mukaan jopa kaikkein luotettavimmissa kokoelmissa on mukana myös epäaitoja haditheja, vaikka tärkeimpien kokoelmien aitous on periaatteessa hyväksytty. Yksittäinen hadith on tapana arvioida luotettavuutensa suhteen neljään mahdolliseen luokkaan:
Islamissa on perinteisesti turvauduttu myös heikkoihin haditheihin, vaikka siihen kohdistuvaa arvostelua on esiintynyt historiassa aika ajoin. Nykyään salafistit ovat tärkein islamin suuntaus, joka pyrkii puhdistamaan uskoa heikoksi arvioidusta perimätiedosta. Jonathan Brown on käsitellyt syitä, miksi valtavirtainen sunni-islam on halunnut jatkaa heikoksi hyväksyttyjen hadithien käyttämistä.
Hadith -mestari
Hadith-mestari eli hafiz on henkilö, joka osaa ulkoa vähintään 100 000 hadithia kertojaketjuineen. Tällainen henkilö on oikeutettu antamaan arvioita yksittäisten hadithien luotettavuudesta. Heitä olivat muun muassa al-Bukhari, Muslim ibn al-Hajjaj, al-Dhahabi ja Ibn Kathir. Nykyään ei enää ole hafizeja, ja sen takia oppineiden on vain turvauduttava keskiajan hafiz -oppineiden tekemiin luotettavuuden luokituksiin.
Länsimainen kritiikki
Monet länsimaiset tutkijat ovat hyväksyneet islamilaisten hadith-oppineiden tulokset ja pitäneet perimätietoa suhteellisen luotettavana. Tilanne on kuitenkin muuttunut viime vuosikymmenten aikana. Jaakko Hämeen-Anttila on vuonna 2004 todennut, että "nykyään valtaosa islamin varhaishistorian tutkijoista katsookin, että yksittäisten hadithien kohdalla on lähes mahdotonta sanoa, ovatko ne aitoja". Hänen mukaansa hadithit ovat pääosin syntyneet vasta 700-luvulla ja Arabian niemimaan sijasta Syyriassa tai Irakissa. Alkuperä voi todellisuudessa olla vielä kauempana, sillä melkein kaikki hadith-kirjallisuuden kokoajat 800-luvulla olivat kotoisin Iranista tai Keski-Aasiasta. Esimerkiksi nimi al-Bukhari viittaa Buharan kaupunkiin.
Länsimaisen tutkimusperinteen aloitti vuonna 1843 Gustav Weil. Kun al-Bukharin kerrotaan seuloneen 600 000 hadithia ja löytäneen niiden joukosta 4 000 aitoa, Weil päätteli, että vähintään puolet myös Bukharin hyväksymistä haditheista oli epäaitoja. Ignaz Goldziher vei tämän kritiikin loppuun 1800-luvun lopussa, kun hän arvioi, ettei yksikään hadith täyttänyt tieteellisen tiedon vaatimuksia. Oletettujen tapahtumien ja niiden muistiin kirjoittamisen väliaika oli siihen liian pitkä. 1900-luvulla Joseph Schacht selvitti lainsäädännöllisten hadithien historiaa kirjassaan The Origins of Muhammadan Jurisprudence (1950). Hän päätyi siihen, että islamilainen lainsäädäntöperinne alkoi vasta umaijadihallinnon loppuvuosina 700-luvulla ja sai vasta Shafi'in toimesta nykyisen kurinalaisen muotonsa 800-luvun alussa. Hän osoitti myös, että todistajaketjut alkoivat kasvaa taaksepäin siten, että myöhemmät hadithit alkoivat vedota seuraajien asemesta Muhammedin kumppaneihin ja lopulta häneen itseensä. Herbert Berg osoitti tilastollisen analyysin avulla, että al-Tabarin eksegeettiset hadithit, jotka johtivat isnadeissa Ibn Abbasiin, osoittivat sellaista rakenteellista yhteyttä todistajaketjujen myöhempiin jäseniin, että isnadit eivät voineet olla aitoja.
Kaiken kaikkiaan länsimainen tutkimus on Goldziherin päivistä lähtien alkanut nähdä haditheissa mieluummin 800-luvulla vallinneita käsityksiä islamin synnystä kuin vahvistettuja faktoja siitä, mitä todella tapahtui. Tämä lopputulos on kuitenkin islamin kannalta haastava, sillä islam perustuu siihen, että Muhammed ja hänen saamansa ilmestykset 600-luvun alussa ovat historiallisia tosiseikkoja, eivät vain 800-luvulla vallinneita uskomuksia.
Pulkkosieni
pienoiskuva|Pulkkosienen itiöitä pienoiskuva|Kalifornian Folsomista kerättyjä pulkkosieniä Pulkkosieni (Paxillus involutus) on kellertävänruskea ja myrkyllinen pulkkosienten sukuun ja Boletales-lahkoon kuuluva sienilaji. Se on Suomessa erittäin yleinen.
Tuntomerkit
Pulkkosienen ruskeansävyinen lakki on 5–15 senttimetriä leveä. Nuorilla yksilöillä lakin reunat ovat kiertyneet alas. Sienen heltat ovat tiheät, johteiset ja väriltään kellertävät. Ne lähtevät irti samaan tapaan kuin samaan lahkoon kuuluvilta tateilta. Helttojen väri tummenee nopeasti koskettaessa. Pulkkosienen jalka on kellanruskea ja tyveen päin suippeneva. Sen pituus on 3–6 senttimetriä. Malto on kellanvaaleaa ja sitkeää. Vahingoittuneista kohdista malto muuttuu ruskeaksi. Sienen itiöpöly on ruskeaa.
Samannäköisiä lajeja
Pulkkosienen voi sekoittaa mustarouskuun (Lactarius necator). Pulkkosienen heltat eivät vuoda maitiaista lainkaan ja tummuvat nopeasti kun niitä koskee. Mustarouskun heltat vuotavat runsaasti pysyvästi valkoista nestettä.
Kasvuaika ja -paikka
Pulkkosieni kasvaa yleisenä erilaisissa metsissä, puistoissa, hakkuualueilla, joutomailla, pihoilla ja puutarhoissa. Sieni viihtyy erityisesti taajamien metsissä ja ihmistoiminnan vaikuttamilla paikoilla. Sientä tavataan alkukesästä loppusyksyyn ja kanta on usein melko runsas.
Pulkkosieni on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Myrkyllisyys ja käyttö ravintona
Pulkkosientä on ennen vanhaan käytetty melko runsaasti ruokasienenä, mutta nykyisin sitä pidetään myrkkysienenä. Pulkkosienen myrkyllisyyden aiheuttavaa yhdistettä ei tunneta, joskin epäiltynä on ainakin involutiini, joka on pulkkosienestä eristetty fenolijohdos. Pulkkosienen myrkyn arvellaan kuitenkin aiheuttavan herkistymistä tai keräytyvän elimistöön. Myrkyn vaikutus voimistuu syöntikertojen toistuessa. Se aiheuttaa elimistössä vakavan ruoka-aineallergiaa muistuttavan vasta-ainereaktion, jolloin kehittynyt vasta-aine tuhoaa veren punasoluja. Tämä voi johtaa veren rasvojen nopeaan sakkautumiseen sisäelinten hiussuoniin. Jatkuva pulkkosienen syönti saattaa johtaa jopa kuolemaan.
Neuvostoliitossa sitä pidettiin kauppasienenä vuoteen 1981 saakka, jonka jälkeen sen myyminen kiellettiin poistamalla se kauppasienten luettelosta. Venäjällä pulkkosienet on perinteisesti keitetty ja suolattu. Siitä saatetaan tehdä myös salaattia. Joidenkin lähteiden mukaan sitä edelleen käytetään runsassatoisena ruokasienenä 2000-luvulla Venäjällä huolimatta siitä, että sitä pidetään myrkyllisenä ja että myös sienioppaat pitävät sitä myrkyllisenä. Sienen nimi on svinuška tonkaja ("ohut porsas"), mutta sitä kutsutaan myös nimillä svinuška tonkonogaja ("ohutjalkainen porsas"), svinoje uho ("siankorva") tai dunka.
Koulukatu–Puistokatu
Puistokatu
thumb|Puistokadun pohjoispää Ratapihankadun suunnasta Aurajoelle päin katsottuna. thumb|Puistokadun eteläpää Aurajoelta (Martinsillalta) katsottuna.
Puistokatu alkaa Köydenpunojankadun risteyksestä, alittaa rautatien ja päättyy Aurajoen ylittävään Martinsiltaan, jonka jälkeen katulinja jatkuu Martinkatuna. Kadun jalkakäytäviä reunustavat puurivit muualla paitsi Mikaelinkirkon kohdalla. Puistokatu on runsaat 1200 metriä pitkä.
Puistokadun osoitenumerointi kulkee liikennesuuntaa vastaan, sillä Aurajokea vastaan kohtisuorassa olevien katujen numerointi alkaa aina joelta päin.
Carl Ludvig Engelin Turun palon jälkeen vuonna 1827 laatimassa Turun asemakaavassa Puistokatu ja sen jatkeena oleva Martinkatu muodostivat yhden kolmesta muita leveämmistä kaduista, ns. perspektiivikaduista, joille oli määrä rakentaa myös silta Aurajoen yli. . Muut perspektiivikadut olivat Kaskenkatu–Aurakatu sekä Uudenmaankatu–Aninkaistenkatu. Puisto- ja Martinkadun yhdistävän Martinsillan rakentaminen kuitenkin lykkäytyi vuoteen 1940 saakka.
Cumbia
thumb|Kolumbialaisen Los Gaiteros de San Jacinto -yhtyeen cumbiamuusikko esiintymässä harmonikkansa kanssa. Cumbia on eräs kolumbialaisen kansanmusiikin tyylilaji.
Cumbia syntyi Panamassa. Alkuaikoina se oli hidasta tanssimusikkia, jota soittivat orjat ja intiaanit. Kun Panama itsenäistyi Kolumbiasta vuonna 1903, cumbia oli jo noussut Kolumbian kansallismusiikiksi.
Looney Tunes
Looney Tunes on yhdysvaltalainen lyhytanimaatiosarja, jota Warner Bros. tuotti ja levitti vuosina 1930–1969. Jaksoja ohjasivat muun muassa Tex Avery ja Chuck Jones. Looney Tunesin kuuluisimpia tähtiä ovat Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa ja Putte Possu sekä Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä. Lähes kaikkien hahmojen äänenä toimi Mel Blanc.
Cumbia
Nykyajan cumbia perustuu 1800-luvun alkuvuosikymmenien Kolumbian itsenäisyyssotien ajan lauluihin, joita esitti Los Gaiteros de San Jacinto -yhtye. Eräs tunnetuimmista cumbiakappaleista on ”La pollera colorá” 1950-luvulta, ja yksi menestyneimmistä yhtyeistä on La Sonora Dinamita, joka nousi suosituksi kautta Latinalaisen Amerikan. Kolumbiassa on satoja cumbiayhtyeitä, ja cumbiaa soitetaan joka tammikuisessa Fiesta de Nuestra Señora de La Candelaria -juhlassa.
Looney Tunes
Ensimmäinen Looney Tunes -animaatio oli mustavalkoinen Sinkin' in the Bathtub, jonka pääosassa oli hahmo nimeltä Bosko. Vuonna 1931 aloitettiin rinnakkaissarja Merrie Melodies, joka oli musiikkipainotteisempi. Animaatioiden suosio alkoi nousta vuonna 1935, jolloin Putte Possu esiintyi ensimmäistä kertaa piirretyssä I Haven't Got a Hat. Kaksi vuotta myöhemmin Repe Sorsa luotiin Porky's Duck Hunt piirrettyä varten. Vuonna 1940 luotiin yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista piirroshahmoista, Väiski Vemmelsääri ja kaksi vuotta siitä Looney Tunesit siirtyivät väreihin. Sen jälkeen luotiin vielä monia tunnettuja hahmoja, kuten Sylvesteri, Tipi ja Kukko Koppava.
Cumbia
Cumbiaorkesteria johtaa yleensä harmonikka. Nykyisin cumbiaa soitetaan joskus kolumbialaisen big band -musiikin tyyliin, ja on olemassa myös esimerkiksi teknocumbiaa. Nykyajan cumbian sanoituksissa on paljon arkikielisyyksiä ja kaksimielisyyksiä, ja ne kertovat jokapäiväisestä elämästä Kolumbiassa.
Looney Tunes
Erityisesti 2000-luvulla lyhytanimaatioita on esitetty televisiossa noin puolen tunnin kestoisena animaatiosarjana, jonka myötä muun muassa IGN-sivusta listasi Looney Tunesin 100 parhaan animaatiosarjan listalla sijalle kolme.
Suomenkieliset äänet(osa)
Seuraavat ääninäyttelijät ovat Tuotantotalo Wernen dubbaamissa jaksoissa.
Vanhemmissa dubbauksissa ääninä muun muassa Pekka Autiovuori, Elli Castrén, Soila Komi, Jukka Puotila, Matti Ranin, Matti Olavi Ranin ja Harri Hyttinen.
Mervi Pakkanen
Aikaisemmalta ammatiltaan hän on psykologi, josta nykyään on eläkkeellä.
Kirjat
Tekstejä ollut noin 15 antologiassa.
Perhe: aviomies, kolme lasta, yhdeksän lastenlasta
Semnonit
thumb|Germaaniheimojen asuinalueita noin vuonna 50. Semnonien alue on merkitty oranssilla kartan keskiosaan, langobardien eteläpuolelle. Semnonit olivat germaaniheimo, joka eli ensimmäisellä vuosisadalla Elben ja Oderin välimaastossa. Tacituksen mukaan he lukeutuivat sveebeihin, ja olivat vanhin sveebiheimoista. Tacitus kuvaa teoksessaan Germania, kuinka semnonit uhrasivat pyhässä lehdossa ihmisiä ja palvoivat siten lehdossa asunutta jumalaa ja omaa myyttistä alkukotiaan. Kolmannella vuosisadalla semnonit siirtyivät etelämmäs ja sulautuivat alemanneihin.
Aleksios I Komnenos
Aleksioksen aikanaan Bysantin valtakunnan rappeutuminen saatiin seisautettua. Aleksios kukisti muun muassa Bysantin rikkauksia havitelleen Robert Guiscardin ja tämän normannit. Vaarallisimmaksi uhaksi valtakuntaa kohtaan osoittautui kuitenkin ensimmäinen ristiretki, joka toi suuret joukot länsimaisia ritareita Konstantinopoliin vuonna 1096. Aleksios sai kuitenkin ristiretken joukkojen ansiosta vallattua takaisin useita seldžukeille menetettyjä kaupunkeja. Vuonna 1108 Robert Guiscardin poika Bohemund yritti jälleen hyökätä Bysanttia vastaan. Aleksios kukisti normannit toistamiseen ja pakotti Bohemundin allekirjoittamaan nöyryyttävän rauhansopimuksen.
Aleksioksen tytär Anna Komnena kirjoitti isänsä elämästä imartelevan elämäkerran Aleksiaan. Anna yritti myös äitinsä Irene Dukainan kanssa saada Aleksioksen tekemään Annan miehestä Nikeforos Bryennioksesta kruununperillisen. Aleksios pysyi kuitenkin tiukkana ja luovutti kuolinvuoteellaan vallan vanhimmalle pojalleen Johannekselle, joka jatkoi isänsä aloittamaa valtakunnan vahvistamista.
Nuoruus
Vuonna 1057 Aleksioksen setä Isaak syrjäytti keisari Mikael IV:n ja julistautui itse keisariksi, mutta hän luopui vallasta sairauden takia hallittuaan vähemmän kun kaksi vuotta. Aleksioksen isä kieltäytyi keisariudesta, vaikka Isaak olisi halunnut hänet seuraajakseen. Aleksioksen äiti Anna Dalassena yritti suostutella miestään keisariksi, mutta lopulta Isaak valitsi Konstantinos Dukaksen seuraajakseen. Aleksioksen isä Johannes kuoli vuonna 1067. Samana vuonna kuoli myös keisari Konstantinos, ja kaikkien yllätykseksi hänen leskensä Eudokia Makrembolitissa meni naimisiin erään kenraalin, Romanos Diogenesin, kanssa. Dukaksen suku pelkäsi pahoin ettei Konstantinoksen ja Eudokian poikaa Mikaelia päästettäisi valtaistuimelle. Kun turkkilaiset kukistivat Romanoksen Manzikertin taistelussa Mikael julistautui keisariksi. Saadakseen mahtavan Komnenosten suvun puolelleen Mikael teki Aleksioksen veljestä Isaakista Aasian armeijan komentajan. Isaak otti mukaansa Aleksioksen, kun hän lähti taistelemaan Romanosta vastaan. Romanos kukistettiin ja hänet lähetettiin luostariin. Isaakin ja Aleksioksen suosio alkoi nyt nousta. Pian liian suositut veljekset lähetettiin pois pääkaupungista. Aleksios lähetettiin myös taistelemaan Manzikertissa palkkasotilaita johtanutta normanni Roussel de Bailleulta vastaan. Roussel oli kapinoinut keisaria vastaan Manzikertin jälkeen. Aleksios onnistui kukistamaan Rousselin, vaikka hänelle ei ollut annettu tarpeeksi joukkoja.
Vuonna 1077 valtakunta oli tuhon partaalla. Balkanilla slaavit kapinoivat, ja Vähässä-Aasiassa turkkilaiset etenivät uhkaavasti. Samalla normannit valtasivat alueita Dalmatiassa. Armeija oli Manzikertin jälkeen rappiolla, ja sen iskukykyisimmät joukot olivat ulkomaalaisia palkkasotilaita. Valtakunnan kassakirstut ammottivat tyhjyyttään, ja kaiken lisäksi alkoi kaksi vaarallista kapinaa. Ensimmäistä kapinaa johti Nikeforos Botaniates ja toista Nikeforos Bryennios vanhempi. Botaniates onnistui syrjäyttämään Mikaelin ja meni naimisiin tämän vaimon Marian kanssa. Päästäkseen keisariksi Botaniates lupasi tehdä Mikaelin ja Marian nuoresta pojasta Konstantinoksesta kruununperillisen, mutta hän rikkoi tämän lupauksen melkein heti. Botaniates kutsui Aleksioksen johtamaan joukkoja Bryenniosta vastaan. Bryennios oli saanut valtansa alle suuren osan Bysantille kuuluvasta Balkanista. Aleksios onnistui kuitenkin kukistamaan kapinallisen joukot. Aleksios oli tämän jälkeen erittäin suosittu armeijan ja kansan parissa. Huhuttiin myös, että hän olisi keisarinna Marian rakastaja. Maria lähtikin pian mukaan Aleksioksen ja tämä veljen Isaakin suunnittelemaan salajuoneen Botaniatesta vastaan. Veljesten salaliittoon kuului myös muita korkea-arvoisia upseereita kuten Mikael IV:n setä caesar Johannes Dukas ja Palaiologos-suvun kantaisä Georgios Palaiologos. Varmistaakseen Dukasten ja Komnenosten siteet Aleksios meni naimisiin Johannes Dukaksen lapsenlapsen Irene Dukainan kanssa. 1081 veljekset panivat suunnitelmansa käytäntöön ja syrjäyttivät Botaniateksen. Aluksi salaliiton jäsenet halusivat että vanhempi Isaak julistettaisiin keisariksi, mutta hän sanoutui irti kruunusta ja antoi sen Aleksiokselle. Aleksios oli tuolloin vain 33-vuotias.
Aleksios muutti pian asumaan keisarilliseen palatsiin keisarinna Marian kanssa ja antoi julistaa nuoren Konstantinoksen kruununperillisekseen. Tällä tavoin hän sai oman vallankaappauksen vaikuttamaan lailliselta. Kun Aleksios kruunattiin keisariksi syntyi skandaali kun Aleksioksen vaimoa Ireneä ei kruunattu samaan aikaan. Tämän takana oli Aleksioksen voimakastahtoinen äiti Anna Dalassena joka vihasi Dukasten sukua. Dukakset tietysti suuttuivat tästä ja pakottivat Konstantinopolin patriarkka Kosmas I:n kruunaamaan Irenen keisarinnaksi viikkoa Aleksiosta myöhemmin. Irene muutti tämän jälkeen Aleksioksen kanssa asumaan keisarilliseen palatsiin. Keisariparin elämä oli aika ajoin vähemmän ruusuinen; etenkin koska Aleksioksen äiti Anna asui palatsissa keisariperheen kanssa aina kuolemaansa asti. Huhujen mukaan Aleksioksella oli vielä pitkän aikaa suhde entisen keisarinna Marian kanssa, joka myös sai jatkossa asua valtavassa keisarillisessa palatsissa. 1. joulukuuta 1083 Aleksios ja Irene saivat ensimmäisen lapsensa Annan, joka pian syntymänsä jälkeen kihlattiin kruununperillisen Konstantinoksen kanssa.
Normannien hyökkäys
Keisariksi tultuaan Aleksios joutui käyttämään diplomaattisia taitojaan ja oveluutta selvitäkseen valtakuntaa uhkaavien kansojen paineelta. Seldžukit olivat sotaisa kansa, joka valloitti 1070-luvulla Vähää-Aasiaa. Aleksios solmi rauhan seldžukkisulttaani Suleiman ibn Kutulmišin kanssa voidakseen keskittää sotatoimet normanneja vastaan.
Sisilian normanneja ja heidän johtajaansa Robert Guiscardia vastaan Aleksios joutui taistelemaan, kun normannit nousivat maihin nykyisessä Albaniassa toukokuussa 1081. Heidän tarkoituksenaan oli vallata Balkanin niemimaa Bysantin valtakunnalta. Väitetään, että Robert Guiscardilla olisi ollut myös suunnitelmia koko valtakunnan valtaamiseksi, sillä normannijoukoissa oli mies, jonka sanottiinn olleen syrjäytetty Mikael VII. Guiscard oli jopa antanut tälle yhden tyttäristään vaimoksi. Kesäkuussa normannit alkoivat piirittää Dyrrakionia, mutta kaupunkia puolustanut Georgios Palaiologos piti pintansa. Kaupungin avuksi tuli myös venetsialainen laivasto, joka kukisti Guiscardin pojan Bohemundin johtaman laivaston. Aleksios marssi Konstantinopolista Dyrrakionin avuksi. Anna Komnenan mukaan Guiscardilla oli noin 30 000 miestä ja Aleksioksella jonkin verran vähemmän, ehkä 20 000. Aleksios kärsi murskatappion Dyrrhakionin taistelussa, joka käytiin 18. lokakuuta 1081. Anna Komnenan mukaan Aleksios menetti noin 5 000 miestä. Taistelun jälkeen Robert valtasi Dyrrakionin ja suuren osan Pohjois-Kreikkaa. Aleksios itse pääsi pakenemaan Thessalonikaan.
Hyökkäyksillään Guiscard valtasi Dyrrakionin ja Korfun. Normannien uhka ei hellittänyt ennen kuin Robert kuoli vuonna 1085. Tällöin Aleksios valtasi takaisin menetetyt alueet. Seuraavaksi Aleksioksen oli torjuttava petšenegien ja kiptšakien hyökkäykset Traakiassa sekä uudelleen aktivoituneiden aloittaneiden seldžukkien hyökkäykset Vähässä-Aasiassa.
Aleksioksen uudistukset
Armeijan rappeutuminen oli yksi suurin huolen aihe sen jälkeen kun suurin osa parhaista värväysalueista oli joutunut selžukkien valtaan. Toinen Aleksiosta vaivannut ongelma oli valtakunnan rahavarojen vähyys. Valtakunnan rahojen arvo oli romahtanut koska valtio oli antanut lyödä tavallisen nomisma kultarahjan lisäksi erilaisia halvemmista metalleista tehtyjä rahoja. Verot piti myös maksaa kultarahoissa, mutta valtio saattoi maksaa omat velkansa vähäarvoisimmilla rahoilla. Tämä oli tietysi aiheuttanut paljon taloudellista sekaannusta ja vahinkoa. Aleksios määräsikin uuden vaihtokurssin nomisman ja muiden rahojen välille. Hän sääti myös useita lisäveroja.
Ristiretki
Vuonna 1095 Aleksios oli lähettänyt paavi Urbanus II:lle avunpyynnön. Paavi innostui tästä ja alkoi saarnata ristiretkeä pakanoita vastaan. Aleksios olisi itse asiassa halunnut lännestä palkkasotilaita, mutta saikin paljon enemmän kuin oli pyytänyt. Ensimmäinen ryhmä huonosti varustettuja ristirekeilijöitä Pietari Erakon johdolla saapui vuonna 1096. Aleksios antoi heti siirtää heidät Vähään-Aasiaan jossa he joutuivat pian turkkilaisten uhreiksi. Ensimmäisen ristiretken pääjoukon saavuttua Konstantinopolin edustalle Aleksios vaati, että ristiretken johtajat vannoisivat uskollisuutta hänelle ja lupautuisivat palauttamaan valtaamansa maat keisarille. Bysantti saikin takaisin suuria alueita Vähästä-Aasiasta ristiretken yhteydessä.
Aleksioksen tytär Anna Komnena kirjoitti isästään imartelevan elämäkerran Aleksiaan.
Perhe
Aleksios ja Irene Dukaina saivat seitsemän lasta:
Olof Heinrichs
thumb|150px|Olof Heinrichs Olof Heinrichs (9. syyskuuta 1891 Helsinki – 9. maaliskuuta 1983) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat filosofian tohtori Axel Ossian Andreas Heinrichs ja Johanna Matilda Rönnholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1916 Signe Bengtströmin kanssa, josta hän erosi vuonna 1933 ja avioitui uudelleen vuonna 1933 Maja Alleenin kanssa.
Nuoruusvuodet
Lukiolaisena Heinrichs kuului helsinkiläisen Unitaksen jalkapallojoukkueeseen, joka vuonna 1908 voitti ensimmäisen jalkapallon Suomen mestaruuden. Hän palveli opintojensa jälkeen toiminimi M. A. Schroederin palveluksessa Odessassa vuosina 1911–1913 ja Suomen paperiyhdistyksen konttorissa Helsingissä vuosina 1913–1914.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 13. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 5. kesäkuuta 1917 ja komennettiin Saksan meriesikunnan käyttöön, joka lähetti hänet erikoistehtäviin Ruotsiin.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 ja hänet ylennettiin samalla yliluutnantiksi. Sisällissodan aikana hän toimi Suomen lähetystössä Ruotsissa passitoimiston päällikkönä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 9. joulukuuta 1918 Yleisesikuntaan, missä oli ensin osasto 3:ssa sekä myöhemmin liikekannallepano-osastossa toimistoupseerina. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 24. huhtikuuta 1919 ja siirtyi Tallqvist, Tollet & Co oy:n konttoripäälliköksi ja Suomen kauppaosakeyhtiön osastopäälliköksi. Tehtävissä hän toimi vuosina 1919–1923, jonka jälkeen hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja määrättiin Yliesikunnan talousjaoston päälliköksi 10. huhtikuuta 1923. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 26. huhtikuuta 1933 ja siirtyi Åström-yhtymän palvelukseen konttoripäälliköksi Ouluun, missä tehtävässä palveli vuodet 1935–1937, kunnes siirtyi toiseksi johtajaksi Veljekset Åström oy:lle, Oy veljekset Åströmin valjastehtaat ja Åström, Åström oy:lle. Vuonna 1937 hän siirtyi apulaisjohtajaksi oy Vuoksenniska ab:lle.
Talvi- ja jatkosota
Heinrichs osallistui talvisotaan ensin YH:n aikana toimistoupseerina Kotijoukkojen esikunnassa ja sodan syttyessä puolustusministeriön huoltoupseerina, josta hänet komennettiin 1. Armeijakunnan intendentiksi, mutta lomautettiin myöhemmin. Välirauhan aikana hän toimi Oy Vuoksenniska Ab:n apulaisjohtajana hoitaen sen ohella puolustusministeriön erikoistehtäviä Baltian maissa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Sotatalousosaston esikuntaan Vuoksenlaaksoon, josta hänet siirrettiin Päämajan Huoltopäällikön esikunnan esikuntapäälliköksi. Päämajan erikoistehtäviin hänet komennettiin vuonna 1942 ja kotiutettiin vielä samana vuonna ja hän siirtyi Outokumpu Oy:n apulaisjohtajaksi.
Sotien jälkeinen aika
Heinrichs toimi sodan vielä kestäessä Outokumpu Oy:n apulaisjohtajana vuoteen 1945 saakka, jolloin siirtyi toimitusjohtajaksi Oy Exim Ab:en, jossa toimi vuoteen 1947 saakka ja siirtyi toimitusjohtajaksi Nauhavalmiste Oy:lle. Vuonna 1952 hän siirtyi konttoripäälliköksi Helsingin Verkatehdas Oy:lle ja edelleen vuonna 1954 toimitusjohtajaksi Oy Basis Ab:lle, missä hän toimikin aina vuoteen 1967 saakka.
Luottamustoimet
Heinrichs toimi Kauniaisten verotuslautakunnan jäsenenä vuosina 1922–1923 ja Oy Skoha Ab:n johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1923–1939 sekä Oy SAKO Ab:n johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1923–1930. Suojeluskuntain kauppa oy:n johtokunnan puheenjohtajana hän toimi vuonna 1927 ja Suojeluskuntain ase- ja konepaja oy:n johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1929 sekä  Yliesikunnan huoltokonttorin johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1933. Hän toimi kouluttajana Helsingin ja Espoon suojeluskunnissa sekä Espoon suojeluskunnan esikunnan jäsenenä vuosina 1919–1923 ja oli Jääkäriliiton Oulun alaosaston varapuheenjohtajana vuodesta 1935 sekä Åström yhtymän eri yhtiöitten ja Työväen asunto oy:n Intiön johtokuntain puheenjohtajana vuodesta 1933. Hän toimi Hata Oy:n johtokunnan jäsenenä ja kuului Etelä-Saimaan suojeluskuntapiirin piiriesikuntaan.
Harri Haatainen
Harri Juhani Haatainen (s. 5. tammikuuta 1978 Lapua) on suomalainen keihäänheittäjä ja opettaja, joka edustaa seuratasolla Lapuan Virkiää. Häntä valmentaa Ari Weckström. Vuoteen 2002 saakka häntä valmensi Tapio Korjus ja vuosina 2002–2009 Leo Pusa.
Haatainen saavutti hopeaa 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Nyíregyházassa vuonna 1995 tuloksella 74,28 m. Vuonna 1996 hän saavutti samassa ikäluokassa MM-hopeaa Sydneyssä heitettyään 76,12. Samana vuonna Haatainen rikkoi silloisen 19-vuotiaiden maailmanennätyksen heittämällä 82,52. Vuonna 1999 Haatainen voitti 22-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Göteborgissa tuloksella 83,02. Samana vuonna hän debytoi aikuisten arvokilpailuissa sijoittuen Sevillan MM-kisoissa yhdenneksitoista tuloksella 80,92.
Haatainen putosi karsinnassa sekä Sydneyn olympialaisissa 2000 että Edmontonin MM-kilpailuissa 2001. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän sijoittui yhdeksänneksi heitettyään 78,27. Kaudet 2003–2007 sujuivat Haataiselta loukkaantumisten takia heikosti, eikä hän heittänyt yli 80 metrin viiteen vuoteen. Kaudella 2008 Haatainen voitti Lapuan eliittikisat tuloksella 81,08 ja hänet valittiin Suomen edustajana Eurooppa Cupiin.
Valentina Cernoia
pienoiskuva|Valentina Cernoia Valentina Cernoia (s. 22. kesäkuuta 1991) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Italian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 46 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Italian kaikki viisi ottelua alusta loppuun.
Harri Haatainen
Haatainen heitti ennätyksensä 86,63 Gatesheadissä elokuussa 2001. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi Seinäjoella 1999, Turussa 2001, Joensuussa 2002, Kuopiossa 2014 ja Oulussa 2016.
Haatainen voitti vuoden 2010 Pihtiputaan keihäskarnevaalit tuloksella 84,53. Suomen Urheiluliitto tiedotti ennen kilpailua, että yli 84 metriä heittänyt voittaja valitaan Barcelonan EM-kisoihin. EM-kilpailuissa Haatainen karsiutui loppukilpailusta.
Valentina Cernoia
Cernoia edustaa kotimaassaan Juventusta, jonne hän siirtyi vuonna 2017 Bresciasta.
Teisko-Aitolahti
Teisko-Aitolahti-lehti on suomalainen Ruovedellä ilmestyvä Teiskon ja Aitolahden paikallislehti jota on julkaissut vuodesta 2001 Ruoveden Sanomalehti Oy. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin ja se on perustettu 1925.
Ruoveden Sanomalehti Oy julkaisee myös Ruovesi-paikallislehteä.
Manuela Giugliano
Giugliano edustaa kotimaassaan AC Milania.
Gertrude Baines
thumb|250px|Gertrude Baines 115-vuotissyntymäpäivänään. Gertrude Baines (6. huhtikuuta 1894 Shellman, Georgia, Yhdysvallat – 11. syyskuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kuollessaan maailman vanhin ihminen. Hän asui Kaliforniassa.
113-vuotiaana artriitista kärsivä Baines ei kyennyt enää kävelemään, mutta saattoi yhä puhua ja syödä. Hänellä ei omien sanojensa mukaan ollut erityistä pitkän iän salaisuutta.
Baines meni naimisiin Sam Conleyn kanssa ja synnytti tytär Annabellen, joka kuoli lavantautiin 18-vuotiaana. Baines kykeni elämään omillaan 105-vuotiaaksi.
Maria de Jesusin kuoltua tammikuussa 2009 Bainesista tuli maailman vanhin elossa ollut ihminen. Bainesin kuoltua 115-vuotiaana titteli siirtyi japanilaiselle Kama Chinenille.
Saterland
Saterland (saterlandinfriisiksi Seelterlound) on kunta Cloppenburgin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2006 lopussa 12 869 ja pinta-ala on 123,62 neliökilometriä. Kunnan pormestari on Hubert Frye. Kunta sijaitsee Leerin, Cloppenburgin ja Oldenburgin välillä.
Saterlandin alue asutettiin 900- ja 1200-lukujen välillä. Asukkaat olivat friisejä Itä-Friisiasta. Asukkaiden keskuudessa kehittyi itäfriisin kielestä uusi muoto, Saterlandin friisi. Tämä muoto on säilynyt tähän päivään saakka. Tämän kielen puhujat ovat Saksan pienin vähemmistö, jonka valtio on tunnustanut. Saterland muodostettiin 1. maaliskuuta 1974, kun pienemmät Strücklingenin (saterlandin friisiksi: Strukelje), Ramslohin (Roomelse) ja Scharrelin kunnat (Schäddel) yhdistyivät.
Kunnassa on neljä katolilaista kirkkoa ja yksi evankelis-luterilainen.
Aiheesta muualla
200px|thumb|left|Kaksikielinen kyltti Scharrelin kylässä (saterlandin friisiksi Schäddel)
Syvä uni (täsmennyssivu)
Syvä uni voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Ihme-nykytaidefestivaali
thumb|IHME-nykytaidefestivaalin logo Ihme-nykytaidefestivaali (vuosina 2009–2018), vuodesta 2019 lähtien IHME Helsinki on Taidesäätiö Pro Arten ylläpitämä nykytaideorganisaatio, jonka toiminnan keskiössä on vuosittainen nykytaiteen tilausteos julkisessa tilassa. Teostuotannon lisäksi Ihme tuottaa puheohjelmaa ja tapahtumia. Vuonna 2019 toteutetun toimintamuutoksen myötä Ihme Helsingin toiminnassa keskeistä on taiteen ja tieteen yhteistyö sekä ympäristökysymykset. Myös festivaalitapahtumasta on luovuttu ja puheohjelmaa ja tapahtumia järjestetään nykyisin ympäri vuotta.
Ihme-nykytaidefestivaalin aikana tilausteoksen ympärille rakentui festivaalimuotoinen tapahtumakokonaisuus ja taidekasvatushankkeita. Teoksen äärellä koettua jatkoi kaikille avoin ja ilmainen festivaaliohjelma, joka koostuu muun muassa keskusteluista ja elokuvanäytöksistä. Ihme-koulu sisälsi taidekasvatusta ja yleisötyöprojekteja yhteistyössä koulujen ja muiden toimijoiden kanssa. Ihmeen järjestämiin tapahtumiin on vapaa pääsy.
Taidesäätiö Pro Arte haluaa edistää taidetta demokraattisessa yhteiskunnassa, tärkeänä osana ihmisten elämää ja arkea. Sen tarkoituksena on edistää kuvataiteen asemaa ja näkyvyyttä sekä kehittää yleisösuhdetta ja saavutettavuutta. Säätiön toiminta on kansainvälistä ja suunnattu kaikille kulttuurista kiinnostuneille. Säätiön asiantuntijatyöryhmä vastaa tilausteoksen toteuttavan taiteilijan valinnasta sekä toiminnan kehittämisestä. Vuoteen 2019 saakka työryhmään kuuluivat Tuula Arkio (pj.), Leevi Haapala, Hanna Johansson, Paula Toppila ja Timo Valjakka. Nykyisessä asiantuntijatyöryhmässä toimivat Hannaellen Guttorm, Antti Majava, Jussi Parikka, Ute Meta Bauer ja Paula Toppilia työryhmän puheenjohtajana.
Vuosittain Ihme-teos, -festivaali, -koulu ja julkaisu
Festivaalin julkaisut dokumentoivat vuosittaisen festivaalin tapahtumat digitaalisena verkkojulkaisuna.
Festivaalivuosina toteutettu Ihme-koulu sisälsi taidekasvatusohjelmaa ja työpajoja. Festivaali teki yhteistyötä Helsingin kaupungin nuorison palvelukokonaisuuden, oppilaitosten ja yliopistojen kanssa ja tuottaa ohjelmakokonaisuuksia erilaisille kohderyhmille avatakseen nykytaiteen sisältöjä. Taidekasvatusohjelman puitteissa toteutettiin Ihme-teokseen liittyvä virike- ja opetusmateriaali kouluille.
Kutsu osallistua teokseen 2008
Ensimmäinen Ihme-editio oli brittiläisen kuvanveistäjän Antony Gormleyn sanomalehti-ilmoitus. Editio ilmestyi Helsingin Sanomissa ja Metro-lehdessä 28.3.2008 sekä Hufvudstadsbladetissa 29.3.2008. Sanomalehti-ilmoitus tiedotti Taidesäätiö Pro Artesta sekä kutsui lukijat osallistumaan seuraavana vuonna toteutettuun Gormleyn Ihme-teokseen.
Ihme 0 2008
Taidesäätiö Pro Arten ensimmäinen tuotanto oli taiteilijoiden elokuvista ja videoista koostunut Ihme 0. Kokonaisuus esitettiin elokuvateatteri Bio Rexissä 29.3.2008.
2009: Savi ja kollektiivinen keho ja taiteen tekeminen
Ensimmäisen Ihme-teoksen taiteilija oli brittiläinen kuvanveistäjä Antony Gormley Helsingin Kaisaniemen kentälle sijoittuneella teoksella Savi ja kollektiivinen keho. Teos toteutui kahdessa jaksossa. Ensimmäisen jakson kuluessa yleisö sai käydä kuplahallissa katsomassa koskematonta savikuutiota 22.3.-24.3.2009. Toisen jakson aikana 25.3.-3.4.2009 yleisöllä oli mahdollisuus työstää savea. Työskentely tapahtui neljän tunnin jaksoissa ja siihen oli mahdollisuus yhteensä noin 2000 osallistujalla.
Ensimmäiset Ihme-päivät järjestettiin 3.-5.4.2009 Vanhalla Ylioppilastalolla Helsingissä. Ihme-päivien teemoina olivat kysymykset: ketkä taidetta tekevät ja kenelle taidetta tehdään.
Ihme-editio 2009 oli kuvataiteilija Susan Philipszin teos After Closedown, jonka ensiesitys tapahtui Yle Teemalla 24.9.2009. Elokuvista Uhrijuhla ja Rosemaryn painajainen peräisin olevat laulut kuultiin Teemalla taiteilijan itsensä laulamana. Kuvaruutu oli esityksen ajan musta. Teos nähtiin kanavalla kahden viikon ajan illan viimeisenä ohjelmana.
2010: Kun päivä laskee ja ääni taideteoksena
Vuoden 2010 Ihme-teos oli kuvataiteilija Susan Philipszin suunnittelema ääni-installaatio Kun päivä laskee. Teoksessa taiteilija esitti ilman säestystä Sibeliuksen Sydämeni laulun, joka on sävelletty Aleksis Kiven samannimiseen runoon. Teos oli esillä Helsingin Rautatieaseman keskushallissa 12.3.-11.4.2010 ja se oli kuultavissa päivittäin kello 15-23 välisenä aikana.
Ihme-päivien 2010 teemoja olivat teemoja olivat ääni taideteoksena ja taide julkisessa tilassa. Päivät järjestettiin 26.-28.3.2010 Vanhalla Ylioppilastalolla Helsingissä.
Ihme-editio 2010 oli Superflexin Free Shop, jolloin kaikki kaupasta ostettava on asiakkaalle ilmaista. Free Shop toteutui Helsingissä ajanjaksolla syyskuu 2010 - maaliskuu 2011.
2011: Eläköön nykyaika ja kaupunkisuunnittelu
Tanskalaisen Superflex-ryhmän Ihme-nykytaidefestivaalille laatima tilausteos oli elokuva ja veistos Eläköön nykyaika Stora Enson talon edessä Helsingissä 23.3-2.4.2011. Elokuva esitettiin Kauppatorilla 40 m²-kokoiselta LED-taululta siten, että alkuperäisen talon näki yhtä aikaa elokuvan rakennuksen kanssa. Elokuvan kesto oli kymmenen vuorokautta ja se oli katsottavissa ympäri vuorokauden. Elokuva on yksi maailman pisimmistä elokuvista.
Ihme-päivillä 1.-3.4.2011 teemat liittyivät kaupunkiin, kaupunkisuunnitteluun ja tulevaisuuteen.
2012: Sydänarkisto ja keräily
Vuoden 2012 Ihme-teos oli ranskalaisen taiteilijan Christian Boltanskin Sydänarkisto-teos. Se tapahtui kirjastoissa Helsingissä, Joensuussa, Rovaniemellä ja Vaasassa 12.3.-1.4.2012. Sydänarkisto toteutui tiloina, joissa kerättiin sydänäänitallenteita. Vuodesta 2008 lähtien sydänääniä on kerätty eri puolilta maapalloa yhteiseksi arkistoksi Teshiman saarelle Japaniin.
Vuoden 2012 Ihme-päivien teemoja olivat keräily ja arkisto. Päivät järjestettiin Vanhalla ylioppilastalolla 23.-25.3.2012.
Ihme-teoksen 2012 taiteilijan Christian Boltanskin Ihme-editio toteutui lehti-ilmoituksina Pohjalaisessa, Karjalaisessa ja Lapin Kansassa sekä Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä.