cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti
MGIMO on kouluttanut enemmän YK:n tai YK:n alaisten organisaatioiden palveluksessa olevaa henkilöstöä kuin mikään toinen yliopisto maailmassa. Useat nykyiset professorit ovat toimineet suurlähettiläinä tai ministereinä. Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista ovat valmistuneet muiden muassa Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov sekä Venäjän rikkain yksityishenkilö Ališer Usmanov.
Katajamittari
Koko ja ulkonäkö
Pienehkö, pohjaväriltään vaaleanharmaa tai ruskeanharmaa mittariperhonen. Etusiivissä tyvipoikkiviiru sekä sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat mustahkot. Etusiiven tyviosa tyvipoikkiviiruun saakka on tummemman harmaa tai tumman ruskeanharmaa. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat voimakkaasti mutkittelevat ja niiden väliin jäävä alue on myös tyviosan värinen. Joskus poikkiviirujen mutkittelu on niin suurta, että tummempi alue jakaantuu siiven takaosaa kohti irrallisiksi laikuiksi. Siiven kärjestä lähtee tumma juomu, joka ulottuu ulompaan poikkiviiruun saakka ja aivan siiven ulkosyrjässä on katkeileva, tumma viiru. Takasiivet ovat harmaanvalkeat ja niissä saattaa näkyä himmeä kaarijuova. Siipiväli 23–27 mm.
Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti
Vuonna 2016 yliopistossa päätti opintonsa Venäjän pääministeri Dmitri Medvedevin poika Ilja Medvedev.
Katajamittari
Levinneisyys ja lentoaika
Holarktinen laji, jonka levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Etelä-Kanadaan ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Suomessa katajamittaria tavataan pitkälle Lappiin saakka. Lento alkaa syyskuun alkupuoliskolla ja jatkuu lokakuun loppuun, joskus marraskuulle saakka, huipun sijoittuessa syyskuun loppupuoliskolle.
Elinympäristö ja elintavat
Katajamittaria tavataan katajia kasvavissa metsissä, rinteillä ja mäillä. Se on elinpaikallaan yleensä runsaslukuinen. Perhoset tulevat valolle, joskus myös syötille. Häirittyinä ne lähtevät herkästi lentoon päivälläkin.
Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti
Tiedekunnat
Yliopistossa on kuusi tiedekuntaa ja neljä erillistä laitosta:
Alumnit
Kaksi presidenttiä, kahdeksan pääministeriä, kymmenen ulkoministeriä sekä 880 Venäjän suurlähettilästä on opiskellut instituutissa. Alumneihin kuuluu myös lukuisa joukko liike-elämän korkeatasoisia vaikuttajia. MGIMO:sta ovat valmistuneet muun muassa:
Kunniatohtoreita
MGIMO:n kunniatohtoreiksi on nimitetty muun muassa:
Katajamittari
Elinympäristö ja elintavat
Toukat elävät katajissa ja koteloituvat lopulta neulasten väleihin. Muna on talvehtiva elämänvaihe.
Ravintokasvi
Toukka elää katajilla (Juniperus).
Ayoze Díaz
Ayoze Díaz Díaz (s. 25. toukokuuta 1982 La Laguna, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Deportivo La Coruñaa.
Ura
Ayoze on Tenerifen kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 2002–2003. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi maan pääsarjaan Primera Divisióniin nousseeseen Racing Santanderiin. Hän pelasi santanderilaisseurassa pääosin joko puolustajana tai keskikenttäpelaajana. Kauden 2006–2007 hän pelasi lainalla Ciudad Murciassa.
Hyvin sujuneen kauden 2007–2008 päätteeksi Racing varmisti seuraavaksi kaudeksi paikkansa ensimmäistä kertaa historiassaan eurokentille. Ayoze nousi joukkueen avauskokoonpanoon syrjäyttäen veteraani Luis Fernándezin vaihtopenkille.
Heinäkuussa 2008 Ayoze teki kolmivuotisen sopimuksen Mallorcan kanssa. Hänet hankittiin korvaamaan Sevillaan siirtynyttä Fernando Navarroa. Hän aloitti ensimmäisen kautensa vaihtopenkiltä, mutta myöhemmin kauden edetessä nousi joukkueen avauskokoonpanoon samalla paikalla pelanneen Enrique Corralesin tilalle.
Jimi Salonen
Jimi Salonen (s. 3. lokakuuta 1994) on suomalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee kumparelaskussa ja parikumpareissa. Hän on kotoisin Muuramesta, on opiskellut Rukan alppikoulussa ja edustaa Jyväskylän Freestyleseuraa.
Salonen on voittanut Euroopan cupin kumparelaskukilpailun La Rosieressa helmikuussa 2013 sekä Jyväskylässä kahdesti maaliskuussa 2016 ja kerran helmikuussa 2021. Parikumpareiden Euroopan cupin kilpailun hän voitti Jyväskylässä maaliskuussa 2017. Hän on sijoittunut Euroopan cupin kilpailuissa lisäksi viisi kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi. Hän sijoittui kumparelaskun Euroopan cupin kokonaiskilpailussa neljänneksi kaudella 2011–2012.
Salonen on kumparelaskun suomenmestari vuodelta 2015. Tästä saavutuksesta hänet palkittiin Muuramen kunnan lahjoittamalla stipendillä. Parikumpareiden suomenmestaruuden hän voitti 2014 ja 2021.
Kaino (kaupunki)
Kaino oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren lounaisrannikon suunnassa jossakin Elyroksen ja Tarrhan kaupunkien tienoilla. Nykyisin se sijoitetaan Samarián rotkon pohjoisosaan lähelle Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkkoa.
Kainon oletetaan sijainneen rotkon pohjalla virtaavan joen rannalla. Pyhän Nikolaoksen kirkon paikalla sijaitsi mahdollisesti Apollonille omistettu temppeli tai pyhäkkö. Paikalla saatettiin palvoa myös nymfi Akakallista.
Kreikkalaisessa mytologiassa Britomartis eli Diktynna syntyi, ainakin Diodoros Sisilialaisen mukaan, Kainossa Zeuksen ja Eubuloksen tyttären Karmen tyttärenä.
Adressi
Adressilla voidaan tarkoittaa myös kirjoitettua tai tekstattua juhlavaa onnittelua, kiitoksen tai surunvalittelun sisältävää julkilausumaa. Esimerkki adressista koristeellisena painatteena on korusähke. Suruadressi on kaksitaitteinen, kauniisti painettu kaavake, jota käytetään varsinaisesti surunvalitteluihin ja onnentoivotuksiin, ja josta koituvat tulot menevät yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Koruadresseja maksua vastaan eri tilaisuuksiin välittävät Suomessa eri avustustahoja edustavat kukkasrahastot.
Adressin ja vieraskirjan välimuotoja ovat surunvalittelu- ja onnittelukirjat esimerkiksi maan suurlähetystöissä valtionpäämiehen kuoleman tai hallitsijaperheen perhetapahtuman johdosta.
Kenneth Wiesner
Kenneth George ”Ken” Wiesner (17. helmikuuta 1925 Milwaukee, Wisconsin – 20. maaliskuuta 2019 Minocqua, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Wiesner saavutti korkeushypyssä olympiahopeaa Helsingissä 1952 tuloksella 201 cm. Hänen lisäkseen vain hänen maanmiehensä Walter Davis ylitti kaksi metriä päästen vielä kolme senttimetriä Wiesneriä korkeammalta. Vuonna 1953 Wiesner rikkoi sisäratojen maailmanennätyksen kolmesti. Wiesner kuoli 94-vuotiaana 20. maaliskuuta 2019.
Hysiai (Boiotia)
Hysiai oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Mándra-Eidyllían kunnassa noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Erythréen kaupungista.
Hysiai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) pohjoisrinteellä Parasopian eli Asopos-joen laakson etelälaidalla, itään Plataiaista ja länteen Erythraista. Läheltä kulki Ateenasta Thebaan johtanut tie.
Hysiain sanottiin olleen alun perin Hyrian siirtokunta. Kreikkalaisessa mytologiassa sen perustajana pidettiin Nykteusta, Antiopen isää. Herodotoksen mukaan sekä Hysiai että Oinoe olivat alun perin osa Ateenan vallassa ollutta Attikaa siihen sakka, kun boiotialaiset valtasivat nämä kaupungit vuonna 507 eaa. Todellisuudessa se on saattanut kuitenkin kuului Plataiaille. Oinoen ateenalaiset valtasivat takaisin, mutta Hysiai säilyi osana Boiotiaa, koska Kithairon muodosti Attikan ja Boiotian alueiden luonnollisen rajan. Plataiain taistelussa persialaissotien aikaan vuonna 479 eaa. kaupunki oli yksi paikoista, jonka seudulle persialaiset joukot aluksi ryhmittyivät, ja jonka suuntaan kreikkalaisten armeija alkuvaiheessa siirtyi.
Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina. Hän mainitsee, että paikalla oli keskeneräinen Apollonille omistettu temppeli sekä pyhä kaivo tai lähde. Nykyisin Hysiain arkeologinen kohde on lähellä Neitsyt Maria (Panagía) Pantánassan kirkkoa. Paikalla on joitakin muurien ja rakennusten raunioita.
Salomon Majander
Salomon Majander (28. toukokuuta 1822 Iitti – 2. syyskuuta 1886 Lemi) oli suomalainen pappi, kristillinen kirjailija ja suomentaja.
Henkilöhistoria
Salomon Majanderin vanhemmat olivat talollinen David Mattsson Taavila ja Hedvig Mattsdotter Radansuun kylästä ja puoliso vuodesta 1875 Maria Alexandra Fagerlund. Majander kävi triviaalikoulun Loviisassa ja yläalkeiskoulun Porvoossa ja tuli ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1848. Papiksi hänet vihittiin 1851. Majander toimi pappina Porvoossa ja Valkjärvellä, varapastori hänestä tuli 1860. Toimittuaan ensin Lemin vt. kirkkoherrana vuodesta 1863 hänestä tuli vakinainen vuonna 1874. Rovastin arvon Majander sai 1886.
Karri Kuuttila
Karri Kuuttila (synt. 29. joulukuuta 1987 ) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän on yksi harvoista suomalaisista, joka on päässyt NFL-joukkueen harjoitusleirille. Kuuttila pelaa Vaahteraliiga-seura Helsinki Wolverinesissa. Pelipaikaltaan hän on hyökkäyksen linjamies.
Pelaajaura
Kuuttila pelasi nuoruudessa koripalloa. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin kun hän oli 17-vuotias. High schoolissa Kuuttila pelasi koripalloa ja harrasti yleisurheilua, ja hänen kaverinsa houkuttelivat hänet kokeilemaan amerikkalaista jalkapalloa. Kuuttila kävi Lock Havenin yliopiston avoimessa harjoitustilaisuudessa, jossa hänet huomattiin ja hänelle tarjottiin stipendi yliopistoon.
Kuuttilasta tuli hyökkäyksen linjamies. Hän harjoitteli pelipaikkaa yhden kesän ennen opintojen alkua, mutta onnistui saamaan pelipaikan Lock Havenin kokoonpanosta. Kuuttila pelasi neljä kautta yliopistojoukkueen vasempana tacklena ja NFL:n kykyjenetsijät arvioivat hänet maan 50 parhaimman uloimman linjamiehen joukkoon. Kuuttilaa ei kuitenkaan varattu NFL:n varaustilaisuudessa, mutta hän teki kesällä 2011 sopimuksen St. Louis Ramsin kanssa. Kuuttila osallistui Ramsin harjoitusleirille, mutta hänet leikattiin kokoonpanosta kolmen viikon jälkeen.
Kuuttila pelasi syksyn 2011 puoliammattilaisena Maryland Blizzard -joukkueessa. Hän palasi loppuvuodesta Suomeen ja teki sopimuksen Helsinki Wolverinesin kanssa. Wolverines pelasi Vaahteraliigan finaalissa 2012 häviten sen Helsinki Roostersille. Kaudella 2013 Wolverines hävisi finaalin toistamiseen Roostersille. Kuuttila siirtyi kaudeksi 2014 Turku Trojansiin, ja hänen kolmas kautensa Vaahteraliigassa päättyi jälleen finaalitappioon Roostersia vastaan.
Kauden 2016 jälkeen Kuuttila lopetti pelaajauransa ja marraskuussa hänet nimitettiin Turku Trojansin päävalmentajaksi kaudelle 2017. Peliuran lopetus jäi vain yhden kauden mittaiseksi. Vuonna 2018 Kuuttila teki sopimuksen Helsinki Wolverinesin kanssa.
Orava (Kauhava)
Orava on kylä Kauhavalla yhdystien 7333 varrella. Oravan postinumeroalue on 62260 Hirvijoki. Matkaa kaupungin keskustaan Oravasta on noin 15 kilometriä.
Oravassa on ollut koulu, mutta sen lakkauttamisesta päätettiin vuonna 2007.
Evald Iljenkov
Evald Vasiljevitš Iljenkov (, 18. helmikuuta 1924 Smolensk – 21. maaliskuuta 1979 Moskova) oli neuvostoliittolainen filosofi, pedagogi ja psykologi, joka uudisti neuvostofilosofiaa 1950–1970-luvuilla. Hänen tekstinsä käsittelivät perinteisten marxilaisten teemojen lisäksi muun muassa Baruch Spinozan, Immanuel Kantin ja G.F.W Hegelin filosofiaa, persoonallisuuden ja älykkyyden olemusta, estetiikkaa sekä logiikkaa ja tieto-oppia. Hän ammensi saksalaisen filosofian historiasta niin ”porvarillista psykologiaa” arvostellessaan, kuin myös Neuvostoliiton teknokratian yhteiskunnallista yliotetta suomiessaan.
Iljenkovin psykologinen tutkimus käsitteli muun muassa kuuromykkiä ja kehityspsykologiaa, mutta hänen työnsä tällä saralla oli laajalti psykologian metodologian ja filosofian parissa.
Hän kirjoitti akateemisten tekstiensä lisäksi yleistajuista filosofiaa, kuten suomeksikin ilmestyneen Opi ajattelemaan oikein -teoksen. Hän teki itsemurhan vuonna 1979.
Elämä
Evald Vasiljevitš Iljenkov oli kirjailija Vasili Pavlovitš Iljenkovin ja opettajatar Lisaveta Ilijitsanan lapsi. Vuonna 1928, neljä vuotta Evaldin syntymän jälkeen, perhe muutti Smolenskista Moskovaan. Valmistuttuaan lukiosta, Iljenkov aloitti opintonsa Moskovan filosofian, kirjallisuuden ja historian instituutissa (MIFLI), mutta joutui keskeyttämään opintonsa Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Iljenkov palveli Puna-armeijassa vuoden 1942 heinäkuusta aina sodan loppuun asti, osallistuen myös 1945 Berliinin valloitukseen.
Sodan jälkeen Iljenkov siirtyi opiskelemaan filosofiaa Moskovan valtionyliopiston filosofian laitokselle, josta hän valmistui huippuarvosanoin ja sai suosituksen jatko-opintoihin Moskovan valtionyliopiston ulkomaisen filosofian laitoksella.
Iljenkov joutui jo uransa alkuaskeleilla ongelmiin neuvostoliittolaisen tieteen valtavirran kanssa tuettuaan filosofiakäsitystä, jonka mukaan filosofia ei tiedontuotannon muotona sovellu samanlaisen tiedon synnyttämiseen kuin luonnontieteet, eikä sen tehtävänä ole vain luonnontieteiden tuottaman tiedon kirkastaminen. 1955 Kommunistisen puolueen keskuskomitea määritti Iljenkovin näkemykset ”marxilaisen filosofian vääristämisiksi” ja hegeliläisyydeksi, jonka jälkeen hän menetti oikeutensa opettaa Moskovan valtionyliopistossa.
Iljenkov siirtyi episodin jälkeen Venäjän tiedeakatemian filosofiseen instituuttiin, jossa hän työskenteli elämänsä loppuun asti. Hän puolusti klassista saksalaista filosofiaa käsitellyttä väitöskirjaansa Ajattelun luonteesta onnistuneesti vuonna 1968.
Elämänsä viimeisinä vuosina Iljenkov alkoi keskittyä yhä enemmän luovuuden ja estetiikan kysymyksiin. Kärsittyään pitkään masennuksesta, hän teki itsemurhan 21. maaliskuuta 1979.
Samu Brusila
Samu Brusila (s. 30. kesäkuuta 1973 Hämeenlinna) on suomalainen laulaja, joka laulaa vuonna 2003 perustetussa Widescreen Mode -yhtyeessä. Hän on ollut yhtyeen toiminnassa alusta asti ja on yksi yhtyeen perustajajäsenistä.
Diskografia
Albumit
Pallet Town
Esiintymiset
Pallet Town on aloituskaupunki Pokémon Redissä ja Bluessa, Yellow’ssa sekä Fire Redissä ja Leaf Greenissä. Siellä voi myös vierailla Goldissa ja Silverissä, Crystalissa sekä Heart Goldissa ja Soul Silverissä. Se esiintyy myös lukuisia kertoja Pokémon-mangassa ja animessa, muun muassa ensimmäisen kauden ensimmäisessä ja kolmannentoista kauden viimeisessä jaksossa.
Samu Brusila
Diskografia
EP:t
Singlet
H’artsyzk
H'artsyzk on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, noin 30 kilometriä aluekeskus Donetskin itäpuolella sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan H'artsyzkin kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 59 315 ja koko H'artsyzkin kaupunkipiirissä 104 335 asukasta. Kaupunkipiiri sisältää kaksi muutakin kaupunkia - Zuhres (18 553 as.) ja Ilovaisk (15 949 as.) - ja kahdeksan näitä pienempää kaupunkimaista taajamaa sekä joukko maaseutuasukkaita. Kaupungissa on rautatieasema.
Münchenin metro
undefined Münchenin metro on metrojärjestelmä Münchenissä, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Sitä liikennöi Münchner Verkehrsgesellschaft eli MVG. Metrolla on vuosittain yli 360 miljoonaa käyttäjää. Järjestelmä koostuu 100 metroasemasta ja kahdeksasta metrolinjasta. Linjojen yhteispituus on 95 kilometriä. Kaikki linjat paitsi U5 ja U6 kulkevat maan alla.
Münchenin metron vanhin linja on U6. Se avattiin 12 kilometrin pituisena 19. lokakuuta vuonna 1971 välille Kieferngarten-Goetheplatz. Vuoden 1972 toukokuun 8. päivänä avattiin linja U3 eli niin kutsuttu Olympialinja Münchenin vuoden 1972 kesäolympialaisia varten.
Linjat
left|500px|thumb|Münchenin metrolinjasto.
Münchenin metrossa on kahdeksan linjaa.
Kalusto
thumb|A-luokan juna thumb|B-luokan juna thumb|C-luokan juna
Münchenin metro käyttää kolmen eri sukupolven sähkömoottorivaunuja, luokka A, luokka B ja luokka C.
Noah Hawley
Noah Hawley on yhdysvaltalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten luomastaan televisiosarjasta Fargo. Hawley oli tuotti ja käsikirjoitti sarjassa Bones, ja loi myös sarjat The Unusuals, My Generation ja Legion. Hawley on julkaissut myös neljä romaania.
The Searchers
The Searchers on brittiläinen yhtye, joka perustettiin Liverpoolissa vuonna 1960. Se oli 1960-luvun puolivälin suosituimpia niin sanotun brittiläisen invaasion yhtyeitä. Yhtyeen tunnetuimpia hittejä ovat ”Sweets for My Sweet”, ”Needles and Pins”, ”Don’t Throw Your Love Away”, ”Sugar and Spice”, ”When You Walk in the Room” ja ”Love Potion No. 9”. Näistä kolme ensin mainittua ylsivät Britannian listaykkösiksi. Valtaosa Searchersin hiteistä oli alun perin pienelle huomiolle jääneitä yhdysvaltalaisia R&B-kappaleita, jotka yhtye sovitti menestyksekkäiksi cover-versioiksi.
Yhtyeen historiassa on tapahtunut paljon kokoonpanomuutoksia, mutta suurimman suosion aikoina 1963–1964 siinä soittivat John McNally (kitara ja laulu), Mike Pender (kitara ja laulu), Tony Jackson (basso ja laulu) ja Chris Curtis (rummut ja laulu). McNally on heistä ainoana mukana nykyisessä kokoonpanossa. Pender on 1980-luvulta lähtien esiintynyt oman Mike Pender’s Searchers -nimisen kokoonpanon kanssa.
Yhtye otti nimensä vuoden 1956 lännenelokuvan Etsijät mukaan. The Searchersin tavaramerkkejä ovat stemmalaulu ja kirkas kitarasoundi.
Perustaminen ja ensimmäiset vuodet: 1959–1963
John McNally ja Mike Pender olivat innostuneet rock and rollista 1950-luvun lopulla muun muassa Buddy Hollyn innoittamana. He ryhtyivät esiintymään kapakoissa ja muissa julkisissa tiloissa Bootlessa ja Litherlandissa. Kaksikosta kasvoi pian yhtye, kun joukkoon liittyi laulusolisti Big Ron Woodbridge. Hän ei kuitenkaan viipynyt yhtyeessä pitkään, vaan hänet korvasi Johnny Sandon. Samalla siihen liittyivät basisti Tony Jackson ja rumpali Chris Curtis. Yhtye nimettiin John Waynen tähdittämän Etsijät-elokuvan mukaan Johnny Sandon & The Searchersiksi. Vaikka siitä muodostui merkittävä beat-yhtye Merseysiden ympäristössä, Johnny Sandon siirtyi yhtyeestä joulukuussa 1961 The Remo Fouriin.
Sandonin lähtö merkitsi muutoksia lauluosuuksien jakoon. Jackson, Pender ja Curtis ryhtyivät kaikki päälaulajiksi, kun taas McNally vastasi taustaharmonioista. Yhtye harjoitteli muutaman kuukauden, minkä jälkeen siitä tuli liverpoolilaisen The Iron Door -klubin vakioesiintyjä. Toinen liverpoolilaisyhtye, The Beatles, nousi listoille marraskuussa 1962 kappaleellaan ”Love Me Do”, mikä innoitti Searchersin managerinsa Les Ackerleyn avittamana tekemään demon levytyssopimuksen toivossa. Iron Doorissa nauhoitetun äänitteen kolme lainakappaletta olivat The Driftersin hitti ”Sweets for My Sweet”, The Kingston Trion ”All My Sorrows” ja Bobby Comstockin ”Let’s Stomp”. Pye Recordsin Tony Hatch vakuuttui kuulemastaan ja teki sopimuksen Searchersin kanssa.
The Beatlesin tavoin myös The Searchers esiintyi Hampurin Star-Clubilla. 1. maaliskuuta 1963 sen esiintyminen nauhoitettiin ja kappaleet julkaistiin myöhemmin albumilla. Lisäksi Philips Records julkaisi ”Sweet Nothin’s” -nimisen singlen, joka nousi sijalle 48 lokakuussa 1963. Kyseessä oli cover-versio alun perin Brenda Leen esittämästä kappaleesta.
Menestyksen huipulla: 1963–1964
thumb|left|Basisti Frank Allen liittyi yhtyeeseen vuonna 1964. Kuva vuodelta 2015. Yhtyeen kolmas hitti oli Sonny Bonon ja Jack Nitzschen kirjoittama ”Needles and Pins”, joka nousi Britannian listaykköseksi vuoden 1964 alussa. Searchersin jäsenet olivat kuulleet kappaleen ensi kerran Hampurissa, missä sen oli esittänyt Cliff Bennett and The Rebel Rousers. Samoihin aikoihin Beatlesin manageri Brian Epstein lähestyi Searchersia, mutta yhtye ei halunnut itselleen manageria, jonka alaisuudessa se jäisi toisen yhtyeen varjoon. Yhtyeelle kaavailtiin myös osaa Synnin enkelit -elokuvasta, mutta tekijöiden kiinnostus Searchersia kohtaan hiipui, kun basisti Tony Jackson jätti yhtyeen. Hänen mielestään Searchers oli ajatunut alkuperäisestä rock and rollista liian kevyeen ja melodiseen ilmaisuun. Jacksonin korvasi yhtyeen jäsenten vanha ystävä, entinen Cliff Bennett and The Rebel Rousers -jäsen Frank Allen.
Searchers saavutti kolmannen listaykkösensä neljän Pye Recordsin julkaiseman singlen aikana, kun ”Don’t Throw Your Love Away” nousi brittilistan kärkeen keväällä 1964. Kappale oli alkujaan The Orlons -yhtyeen esittämä, ja sen esitteli Searchersille Pye Recordsin tiedottaja Pat Pretty. ”Don’t Throw Your Love Away” jäi samalla alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi singleksi. Toukokuussa 1964 ilmestyi yhtyeen kolmas albumi It’s The Searchers, joka sisälsi muun muassa viimeisimmät listahitit ”Needles and Pins” ja ”Don’t Throw Your Love Away”. Mukana oli myös cover-versio Don Gibsonin country-laulusta ”Sea of Heartbreak”.
Alkujaan Barbara Lewisin tulkitsema ”Someday We’re Gonna Love Again” ylsi myös Britannian top 20:een. Sitä seurasi Jackie DeShannonin ”When You Walk in the Room”, joka nousi kolmannelle sijalle, ja on säilyttänyt maailmanlaajuisesti suosionsa oldies-radiokanavien soittolistoilla. ”Bumble Bee” ylsi puolestaan Yhdysvaltain top 30:een. Rumpali Chris Curtisin suostuttelemana Searchers levytti uransa aikana myös lukuisia folk-lauluja. Yksi niistä oli Malvina Reynoldsin ”What Have They Done to the Rain”, jonka sanoitus käsitteli ydintuhoa. Searchersin levyttämänä sekin nousi Britanniassa top 20:een.
Suosion taantuminen: 1965–1967
thumb|left|upright|Searchersin alkuperäinen rumpali [[Chris Curtis oli yhtyeen sisällä merkittävä hahmo.]] The Searchersin neljäs albumi Sounds Like Searchers ilmestyi maaliskuussa 1965. Se nousi Britannian listasijalle kahdeksan ja oli viimeinen Britanniassa listalle noussut Searchersin studiolevy. Yhtye saavutti myös top 10 -hitin amerikkalaista alkuperää olleella kappaleella ”Goodbye My Love”, jonka alkuperäinen sanoitus sisälsi homoseksuaalisia viittauksia. Ne kuitenkin poistettiin Searchersin versiosta. Yhdysvalloissa kappale julkaistiin nimellä ”Goodbye My Lover, Goodbye”, koska paikallisella julkaisijalla oli ennestään oikeudet samannimiseen lauluun. Vuonna 1965 julkaistiin myös Searchersin ensimmäinen single, jonka yhtyeen jäsenet olivat itse tehneet. Kyseessä oli Chris Curtisin ja Tony Penderin kirjoittama ”He’s Got No Love”. Curtis tosin myönsi myöhemmin, että kappaleen sävel oli varastettu The Rolling Stonesin ”The Last Timesta”. ”He’s Got No Love” pääsi Britannian listasijalle kaksitoista. Seuraava single, alkujaan Bobby Darinin esittämä ”When I Get Home”, ylsi sijalle 35. Sitä seurannut P. F. Sloanin ”Take Me for What I’m Worth” nousi sijalle 20 jääden samalla Searchersin viimeiseksi kahdenkymmenen myydyimmän joukkoon nousseeksi singleksi. Joulukuussa 1965 ilmestyi toinen albumi saman vuoden aikana, Take Me for What I’m Worth, jolla oli niin rock-, pop- kuin folk-laulujakin. Tämän jälkeen Searchersilta ei ilmestynyt uutta studioalbumia ennen vuotta 1972.
Vuoden 1966 keväällä Searchers julkaisi singlenä versionsa Rolling Stonesin kappaleesta ”Take It or Leave It”. Yleisön kiinnostus yhtyeeseen oli kuitenkin alkanut hiipua, eikä kappale noussut Britanniassa sijaa 31 korkeammalle. Saman vuoden Australian-kiertueella rumpali Chris Curtis riitanntui yhtyekavereidensa kanssa ja erosi yhtyeestä. Menetys oli huomattava, sillä Curtisilla oli merkittävä osuus niin levytettyjen kappaleiden valinnassa kuin lavaesiintyjänäkin. Samoihin aikoihin The Hollies oli antanut ”Have You Ever Loved Somebody” -kappaleensa Searchersin levytettäväksi. Uuden rumpalin John Bluntin kanssa äänitetty ”Have You Ever Loved Somebody” nousi lokakuussa sijalle 48, eikä Searchers sen jälkeen enää koskaan palannut Britannian singlelistalle.
Tammikuussa 1967 ilmestynyt single ”Popcorn, Double Feature” oli psykedeelisvaikutteinen protestilaulu, jota on samalla pidetty osoituksena siitä, ettei yhtye ollut varma musiikillisesta suunnastaan. Sitä seurannut ”Western Union” oli hitti Ruotsissa. Marraskuussa 1967 ilmestynyt ”Second Hand Dealer” jäi yhtyeen viimeiseksi singleksi, jonka julkaisi Pye Records. Kappale oli yhtyeen jäsenten, Mike Penderin ja Frank Allenin yhdessä kirjoittama, ja se käsitteli Penderin mieltymistä vanhoihin esineisiin.
Levy-yhtiön vaihdoksia: 1968–1972
Pye Recordsilta The Searchers siirtyi Liberty Recordsille, jonka usko yhtyeen kykyihin oli kuitenkin alhainen. Vuonna 1968 ilmestynyt single ”Umbrella Man” ei saanut osakseen radiosoittoa. Samoin kävi myös vuoden 1969 singleille ”Kinky Kathy Abernathy” ja ”Somebody Shot the Lollipop Man”, joista jälkimmäinen julkaistiin pseudonyymillä Pasha. Kaikki kolme edellä mainittua singleä kirjoitti Kenny Young, joka tunnetaan parhaiten The Driftersin ”Under the Boardwalk” -hitin tekijänä. Searchersin viimeinen Libertyn julkaisema single oli Andy Kimin ”Shoot ’Em Up Baby”, joka julkaistiin ainoastaan Länsi-Saksassa vuonna 1969.
Searchersin uusi levy-yhtiö RCA Records oli Libertya selkeämmin perillä siitä, mitä se halusi yhtyeen kanssa tehdä. Ensimmäinen RCA:n julkaisema single oli vuonna 1971 julkaistu ”Desdemona”, joka nousi Yhdysvalloissa top 100:aan. Se oli samalla ensimmäinen äänite, jolla oli mukana uusi rumpali Billy Adamson. Vuonna 1972 ilmestynyt karibialaistyylinen ”Vahevala” on puolestaan Searchersin ainoa kappale, jossa soitetaan steel pan -rumpua. Samana vuonna ilmestyi studioalbumi Second Take, joka sisälsi muun muassa uusia versioita yhtyeen vanhoista hiteistä. Vuonna 1973 julkaistiin singlenä Neil Sedakan kirjoittama ”Solitaire”, jonka levyttivät myöhemmin myös Andy Williams ja The Carpenters.
Vuosina 1974–78 Searchersilta ei ilmestynyt lainkaan uutta materiaalia. Keikkailu kuitenkin jatkui läpi vuosikymmenen niin Britanniassa kuin muuallakin Euroopassa.
Tauon jälkeen uudestaan levyttämään: 1979–1982
Searchers palasi levyttämään vuonna 1979, jolloin ilmestyi Sire Recordsin julkaisema albumi Searchers. Siltä julkaistiin singlenä The Recordsin Will Birchin kirjoittama ”Stars in Her Eyes”, joka päivitti ”Needles and Pins” -hitin soundia. Birch kirjoitti kappaleen myös yhtyeen seuraavalle albumille, vuonna 1981 ilmestyneelle Play for Todaylle. Levy-yhtiö Sire piti kyseistä ”Love’s Melodya” niin vakuuttavana, että albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Love’s Melodies. Sekä Searchers että Play for Today saivat kehuja kriitikoita, mutta eivät menestyneet kaupallisesti. Play for Todayn kappale ”Radio Romance” oli kuitenkin pieni hitti Euroopassa. Mike Penderin mukaan Sirelle oli tarkoitus tehdä vielä kolmaskin albumi, mutta muutokset levy-yhtiön organisaatiossa johtivat levytyssopimuksen purkamiseen.
Vuonna 1982 Searchers siirtyi PRT Recordsille, joka omisti yhtyeen Pye-aikakauden materiaalin. Asiat eivät kuitenkaan sujuneet. Yhtyeeltä ilmestyi samana vuonna single I Don’t Want to Be the One / Hollywood, mutta uutta studioalbumia ei koskaan saatu valmiiksi.
Kaksi Searchersia: 1986–
thumb|upright|Alkuperäisjäsen John McNally vuonna 2015. Searchersin jäsenet alkoivat lähestyä keski-ikää, joten Mike Pender päätti perustaa oman yhtyeensä nuorempien muusikoiden kanssa. Ero tapahtui katkerissa merkeissä. Penderiä kiellettiin esiintymästä The Searchersin nimellä, joten näistä ajoista lähtien on The Searchersin lisäksi esiintynyt myös erillinen Mike Pender’s Searchers. Uudeksi solistiksi otettiin entinen The First Class -jäsen Spencer James, joka lauloi myös yhtyeen toistaiseksi viimeisellä, vuonna 1990 ilmestyneellä studioalbumilla Hungry Hearts. Se sisälsi muun muassa uusioversiot ”Sweets for My Sweet”- ja ”Needles and Pins” -hiteistä. Albumi ei ollut suuri menestys, mutta auttoi yhtyettä pysymään julkisuudessa. Kesällä 1989 The Searchers oli esiintynyt Lontoon Wembleyllä yli 75 000 ihmiselle, mikä oli sen uran suurin yleisö.
Rumpali Billy Adamson lähti yhtyeestä vuonna 1998 siirtyen vaimonsa johtamalle catering-alalle. Adamsonin korvasi Eddie Rothe.
Vuonna 2003 oli kulunut 40 vuotta yhtyeen ensimmäisestä ykköshitistä ”Sweets for My Sweet”, minkä kunniaksi The Searchers järjesti suosiota saavuttaneen Solid Silver 60s Tour -kiertueen.
Yhtyeestä vuonna 1964 eronnut basisti Tony Jackson kuoli 18. elokuuta 2003 raskaasta alkoholin käytöstä seuranneeseen diabetekseen, sydänvaivoihin sekä kirroosiin. Alkuperäinen rumpali Chris Curtis kuoli 28. helmikuuta 2005.
The Searchers oli pääesiintyjä Joensuun Ilovaarirockissa 15. heinäkuuta 2011 ja seuraavana päivänä yksi Parikkalan Kovan päivän illan esiintyjistä. Yhtye oli esiintynyt Suomessa myös joulukuussa 1964 kaikkiaan neljässä konsertissa Lahdessa, Helsingissä ja Tampereella. Lisäksi se soitti Nuorten tanssihetki -ohjelmassa.
Musiikkityyli
Searchersin juuret ovat skiffle-musiikissa sekä rock and rollissa, josta yhtyeen jäsenet John McNally ja Mike Pender olivat 1950-luvun lopulla kiinnostuneet. Vuoden 1961 aikoihin The Searchersista oli muodostunut merkittävä beatmusiikkia esittävä yhtye Merseysiden ympäristössä. Uransa aikana yhtye esitti myös muun muassa rock-, pop- ja folk-lauluja. Yhtyeen suurimmat hitit edustavat 1960-luvun melodista brittipoppia. Yhtyeen tavaramerkkejä ovat stemmalaulu ja kirkas kitarasoundi.
Suomalaisen musiikkitoimittaja Jake Nymanin mukaan Searchers oli taidoiltaan useimpia 1960-luvun puolivälin brittiyhtyeitä selvästi edellä. Vaikka yhtyeellä oli vain vähän omia sävellyksiä, se osasi etsiä itselleen sopivia kappaleita levytettäväksi amerikkalaisesta rock and rollista ja R&B:stä. Sopivien kappaleiden löytämistä helpotti se, että kitaristi John McNally oli entinen merimies, joka oli tuonut matkoiltaan paljon amerikkalaisia rock and roll- ja R&B-levyjä. Lisäksi yhtyeellä oli kyky sovittaa lainakappaleet luontevaksi ja sujuvaksi popmusiikiksi. Monet aikakauden brittiyhtyeet pyrkivät jäljitelemään amerikkalaisia afromusiikin levytyksiä, mutta Searchers muokkasi tällaiset kappaleet omaan tyyliinsä sopiviksi. Yhtyeen heikkous piili Nymanin mukaan oman materiaalin vähyydessä sekä ulkopuolisen materiaalin epätasaisuudessa, sillä yhtye esitti kaikenlaista musiikkia R&B:n ja folkin väliltä. Erityisesti albumiensa materiaalin kokoamiseen Searchers olisi Nymanin mukaan tarvinnut näkemystä ja tyylitajua omaavan taustahahmon. Yhtyeen 1960-luvun albumit olivat ajalleen tyypillisiä teoksia, joissa yhden hitin ympärille oli koottu joukko tasoltaan vaihtelevia täytekappaleita.
Suosio
1960-luvun puolivälissä The Searchers oli maailmanlaajuisesti suosituimpia brittiläisen invaasion yhtyeitä. Suosituimmillaan Searchers oli vuonna 1964, jolloin se oli Englannin toiseksi suosituin pop-yhtye The Beatlesin jälkeen. Yhtyeen vuositulot nousivat yli 150 000:een puntaan, ja sen ihailijakerho oli maan toiseksi suurin. Lisäksi The Beatlesin jäsenet mainitsivat The Searchersin omaksi suosikkiyhtyeekseen. The Searchersin suosio alkoi hiipua vuonna 1966. The Beatles julkaisi nähin aikoihin albuminsa Rubber Soul ja Revolver, jotka näyttivät esimerkkiä muuttuneesta musiikkimausta. Searchers pysyi kuitenkin uskollisena vanhalle tyylilleen, mitä on pidetty syynä tuolloin kadonneeseen menestykseen.
Encyclopedia of Rock -kirjan (1977) kirjoittaneiden Phil Hardyn ja Dave Laingin mukaan The Searchers voidaan merseybeat-yhtyeistä puhuttaessa asettaa kakkossijalle The Beatlesin jälkeen niin musiikin kuin paikallisen suosion suhteen.
Kotimaassaan Britanniassa Searchers saavutti kolmetoista top 50 -hittiä vuosina 1963–1966. Listaykkösiä olivat ”Sweets for My Sweet” (1963), ”Needles and Pins” (1964) ja ”Don’t Throw Your Love Away” (1964). Lisäksi neljä albumia nousi top 10:een vuosina 1963–1965. Vuonna 2008 kokoelma-albumi The Very Best of The Searchers ylsi vielä sijalle 11. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalle The Searchers sai neljätoista kappaletta vuosina 1964–1971. Parhaiten menestyi vuonna 1965 kolmanneksi yltänyt ”Love Potion No. 9”. Kuitenkaan albumeista yksikään ei ole noussut Billboard 200 -listalle.
Last.fm-musiikkiyhteisöverkkosivustolla kuunnelluimmat The Searchersin kappaleet ovat järjestyksessään ”Needles and Pins”, ”Sweets for My Sweet”, ”Sugar and Spice”, ”Don’t Throw Your Love Away”, ”When You Walk in the Room” ja ”Love Potion No. 9”.
Jäsenet
1960 – elokuu 1964
elokuu 1964 – maaliskuu 1966
maaliskuu 1966 – joulukuu 1969
joulukuu 1969 – tammikuu 1986
tammikuu 1986 – marraskuu 1998
marraskuu 1998 – helmikuu 2010
helmikuu 2010–
Iso Kivijärvi (Parkano, Kirjaskylä)
Iso Kivijärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Kirjaskylällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Iso Kivijärvi on osa Kivijoen-Jämijoen valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on1,4 kilometriä, leveys 600 metriä ja sen pinta-ala on 47 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Parkanon kunnan länsiosissa. Kaikki ympäristön suot ovat tiheästi ojitettuja. Parikymmentä suo-ojaa laskee vetensä järveen ja luoteispäässä sijaitseva laskuoja on sekin alkuosuudeltaan koneellisesti kaivettu suora ja leveä oja. Latvaosuuden jälkeen sitä kutsutaan Kivijoeksi. Järvessä on kuusi saarta tai luotoa. Latosaari ja Pikkusaari ovat 50 metriä pitkiä ja muut saaret ovat pieniä luotoja. Järvi on paikoin kivinen. Rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä. Rannat ovat puoliksi suota ja puoliksi kovaa metsämaata. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet kylätieltä, joka yhdistää Karvian Kantin ja Parkanon Kirjaskylän.
Historiaa
Iso Kivijärven nimi johtuu siitä, että sen vieressä on ollut Vähä Kivijärvi, joka on kuivatettu suoksi. Iso Kivijärven kaakkoisrannassa on sijainnut "Kiviholma" eli nykyään "Kivijärven" maatalo. Järviä kuivatettiin yleensä heinäniityiksi ja vielä vuoden 1959 painetussa peruskartassa näkyy entisen Vähä Kivjärven ympärillä latoja.
Niilo Saarinen
Niilo Saarinen (28. syyskuuta 1896 Kalanti – 4. joulukuuta 1976 Hanko) oli suomalainen merikapteeni ja Suomen Meripelastusseuran pitkäaikainen päällikkö.
Saarinen lähti merelle nuorena miehenä ja sai merikapteeninkirjan Rauman Merenkulkuopistosta vuonna 1926. Saarinen oli moottorikuunari Drakenin kapteenina, kun laiva haaksirikkoutui 11. marraskuuta 1929 Utön lähellä. Viisi miehistön jäsentä menehtyi ennen kuin pelastajat pääsivät myrskyn laannuttua pelastamaan kallioluodolle jääneet miehistön jäsenet. Drakenin haaksirikon seurauksena meripelastustoimintaa alettiin uudistaa Suomessa. Vuonna 1936 Meripelastusseura kutsui Saarisen valvomaan Suomen ensimmäisen pelastusaluksen rakentamista. Tämä alus, pelastusristeilijä Outoori, laskettiin vesille seuraavana keväänä ja Saarinen nimitettiin sen päälliköksi.
Hän muun muassa valvoi kaikkien vuosina 1936–1947 valmistuneiden pelastusalusten rakentamista. Näitä aluksia oli kahta mallia: yksikoneiset ja -potkuriset Anna Gadd, Haapasaari, Kokkoluoto ja Ledsund sekä kaksikoneiset ja -potkuriset Hailuoto, Hans Helenius, Merikokko, Seiskari, Siilinkari, Syväri (1945 alkaen Reposaari), Sälgrund, Tankar ja Ääninen (1945 alkaen Valsörn). Vuonna 1950 Meripelastusseuran valtuuskunta nimitti Saarisen virallisesti seuran lippukapteeniksi.
Saarisen ura meripelastajana oli pitkä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1960 ja jäi edelleen asumaan vanhaan kotitaloonsa Hangon Korkeavuorenkadulle. Seuraavana vuonna valmistui ensimmäinen jäätä murtava pelastusalus, joka nimettiin Saarisen mukaan. Kun Isokari (1965–1988 p/r Russarö) meni vuonna 1967 täyskorjaukseen, jossa siitä poistettiin mastot, vanha keulamasto lahjoitettiin Saariselle.
Saarinen kuoli joulukuussa 1976, ja Meripelastusseura järjesti hänelle juhlalliset hautajaiset.
Korpinpolska
Korpinpolska on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut suomalais-ruotsalainen näytelmäelokuva. Sen käsikirjoitti, ohjasi, kuvasi ja tuotti Markku Lehmuskallio. Elokuva oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa ja ensimmäinen näytelmäelokuvansa.
Korpinpolska sai ensi-iltansa helmikuussa 1980 Berliinin elokuvajuhlilla. Suomen-ensi-ilta oli 14. maaliskuuta ja Ruotsin 5. toukokuuta 1980. Elokuva esitettiin samana vuonna myös Chicagon ja New Yorkin elokuvajuhlilla sekä Japanissa.
Juoni
Ensimmäiset puoli tuntia elokuva keskittyy kuvaamaan Oulangan kansallispuiston maisemia ja luonnon tapahtumia eri vuodenaikoina. Vähitellen kehkeytyvä tarina kertoo avioparista ja vanhasta miehestä, jotka asuvat Suomen syrjäseudulla. Nuori aviomies kulkee metsällä vain sen verran, että kykenee elättämään itsensä ja vaimonsa. Hän asettaa eläimille kiellettyjä ansoja, joista joutuu hankauksiin viranomaisten kanssa. Tietyömiehet kaatavat alueen metsää, ja ristiriidat perinteisen elämänmuodon ja nykyajan välillä kärjistyvät.
Vastaanotto
Elokuva sai parhaan työryhmän Jussi-palkinnon. Se sai kunniamaininnan Berliinin elokuvajuhlilla ja tuomariston erikoismaininnan Cannesin elokuvajuhlien kilpailusarjassa 1980. Kansainvälinen katolinen elokuvaraati (Office Catholique Internationale du Cinéma, OCIC) antoi elokuvalle erikoissuosituksensa.
Mikael Fränti kritisoi Projektio-lehdessä 2/1980 Korpinpolskan kahtiajakautunutta rakennetta. Hänen mukaansa elokuvan alkupuolen luontokuvaus on taitavaa, Lehmuskallion jo lyhytelokuvassa Pohjoisten metsien äänet vakiinnuttamaa tyyliä aitoine äänineen, kun taas loppupuolen ihmiskuvaus on hänestä dramaturgisesti kankeaa ja jopa pitkäveteistä. Fränti kuvaa elokuvan yleistunnelmaa pessimistiseksi.
Berlin Alexanderplatz
Berlin Alexanderplatz on Alfred Döblinin vuonna 1929 ilmestynyt romaani. Se on kuuluu saksalaisen kirjallisuuden suuriin klassikoihin.
Berliinin Alexanderplatzin työläiskaupunginosan mukaan nimetyn kirjan keskiössä on Franz Biberkopf -niminen pikkurikollinen ja satunnainen tappaja. Tarina alkaa, kun hän vapautuu vankilasta, ja kuvaa hänen hankalaa tasapainotteluaan vankilan ulkopuolella. Miestä vetävät syrjään kaidalta polulta niin hänen omat demoninsa kuin uudet ystävänsäkin, joista läheisin on Reinhold. Reinhold saa Franzin mukaan moneen pulmaan niin naisineen kuin rikollisine juonineenkin.
Jukka-Pekka Pelto-Arvo
Jukka-Pekka Pelto-Arvo (s. 30. kesäkuuta 1993 Kannus ) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Salibandyliigassa pelaavia Seinäjoen Peliveljiä.
Berlin Alexanderplatz
Teoksen rakenne
Teos koostuu yhdeksästä "kirjasta". Döblinin pyrkimyksenä oli, että kunkin kirjan voisi lukea erikseenkin, vaikka lukija ei tuntisi teoksen muita osia. Döblin sovelsi kirjaansa musiikissa käytettävää johtoaihetekniikkaa: tietyt aiheet toistuvat välillä vaimentuen. Näitä ovat vastoinkäymiset, alistuminen, kuolema, uhri ja uudestisyntyminen.
Jukka-Pekka Pelto-Arvo
Läpimurtonsa Salibandyliigassa kaudella 2014–2015 tehnyt Pelto-Arvo valittiin keväällä 2015 ensimmäistä kertaa A-maajoukkueeseen. Kauden päätteeksi Pelto-Arvo juhli SPV:n kanssa myös Suomen mestaruutta.
Berlin Alexanderplatz
Filmatisoinnit
Romaani on filmatisoitu kolmeen otteeseen. Döblin oli itse muokkaamassa käsikirjoitusta Piel Jutzin vuonna 1931 ohjaamaan Berlin – Alexanderplatz -elokuvaan. Vuonna 1980 Rainer Werner Fassbinder teki romaanista 14-osaisen televisiosarjan. Vuonna 2020 tuli ensi-iltaan Burhan Qurbanin ohjaama elokuva.
Marion Ross
Marion Ross (s. 25. lokakuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Watertown'ssa Minnesotassa. Hän sai alun alkaen nimen Marian, mutta muutti sen kirjoitusasun 13-vuotiaana.
Kirsi Pyrhönen
Kirsi Pyrhönen (s. 12. joulukuuta 1993 Espoo) on suomalainen malli. Pyrhönen on esiintynyt muun muassa toukokuun 2010 Italian Voguen kannessa. Aiemmin kansainvälisille catwalkeille noussut suomalaismalli Suvi Koponen pääsi Portugalin Voguen kanteen maaliskuussa 2008.
Marion Ross
Marion Ross pääsi Paramountille 22-vuotiaana. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Ikuinen naisellisuus (1953). Ross esiintyi useissa elokuvarooleissa 1950-luvulta alkaen, mutta tuli tunnetuksi varsinkin televisiosarjasta Onnen päivät (1974–1984). Onnen Päivien jälkeen hän näytteli monipuolisesti eri televisiosarjoissa ja teatteriesityksissä.
Kirsi Pyrhönen
Pyrhönen on yksi menestyneimmistä suomalaismalleista – iästään huolimatta.
Marion Ross
2000-luvulla Ross on esiintynyt useissa elokuvissa ja tv-sarjoissa, kuten Enkelin kosketus, Gilmoren tytöt, Perhesiteet, Greyn anatomia ja Senior Entourage.
Kirsi Pyrhönen
Pyrhönen on osallistunut Lontoon, Pariisin ja New Yorkin muotiviikoille. Helmikuussa 2010 hän avasi ja päätti Christopher Kanen 2010–11 syys-talvimalliston näytöksen sekä osallistui muun muassa Pringlen ja Ann-Sofie Backin näytöksiin. Hän on esiintynyt myös Pradan ja Givenchyn näytöksissä. Huhtikuussa 2010 Pyrhönen valittiin tunnetulla Models.com-mallisivustolla kevään kuumimpien tulokkaiden top-10:een.
Marion Ross
Hän on ollut ehdolla viiden Emmyn ja yhden Golden Globen saajaksi. Ross sai vuonna 2001 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Kirsi Pyrhönen
Pyrhöstä edustaa Suomessa Brand Model Management, Lontoossa Viva London, Pariisissa Viva Paris ja New Yorkissa DNA.
Uleksiitti
thumb|Hiottu uleksiittikide tekstitetyn paperin päällä.
Uleksiitti (NaCaB5O6(OH)6 · 5H2O) on mineraali, jolla on lähinnä nimellistä korukivikäyttöä. Pääasiallisesti kivien keräilijät suosivat sitä kokoelmissaan sen erikoisten optisten ominaisuuksien vuoksi.
Se on kemialliselta koostumukseltaan vesipitoista natrium-kalsiumboraattia. Sen väri on valkoinen, ja se muodostaa sedimenttikivissä pieniä, kuituisia kasaumia.
Uleksiitin Mohsin kovuus on 2, ja sen ominaispaino on 1,9–2. Uleksiitti on kuituinen kivi, jossa esiintyy kissansilmäilmiö. Sen yhdensuuntaiset kiteet aiheuttavat sen, että esimerkiksi kiven alle pantu teksti ilmestyy kiven pinnalle (katso kuva). Tämän takia uleksiittia kutsutaankin TV-kiveksi.
Uleksiitin yleisin hiontamuoto on edellä mainituista ominaisuuksista johtuen tasapohjainen pyöröhionta (cabouchon), jolloin myös pohja on kiillotettu, tai yksioikoisesti hionta, jossa kiteen molemmat päät ovat leikattu yhdensuuntaisiksi ja kiillotettu.
Uleksiittia esiintyy Kaliforniassa ja Nevadassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Perussa, Chilessä, Turkissa ja Italiassa. Uleksiitin voi sekoittaa colemaniittiin tai seleniittiin.
André Vingt-Trois
André Armand Vingt-Trois (s. 7. marraskuuta 1942) on ranskalainen katolisen kirkon kardinaali ja Pariisin arkkihiippakunnan emeritusarkkipiispa. Hän sai vihkimyksensä papiksi 28. kesäkuuta 1969 ja piispaksi 14. lokakuuta 1988.
Elliot Pinhey
Elliot Charles Gordon Pinhey (10. heinäkuuta 1910 – 7. toukokuuta 1999 ) oli brittiläinen entomologi, joka tutki erityisesti Afrikan perhosia ja sudenkorentoja.
André Vingt-Trois
Hän toimi vuosina 1999-2005 Toursin ja 2005-2017 Pariisin arkkipiispana. Pariisissa häntä edelsi Jean-Marie Lustiger ja hänen seuraajakseen valittiin aikaisemmin Nanterren piispana toiminut Michel Aupetit.
Vingt-Trois yleni kardinaaliksi konsistoriossa 24. marraskuuta 2007 S. Luigi dei Francesin kardinaalipappina.
Elliot Pinhey
Pinhey aloitti uransa tiedeopettajana Britanniassa, mutta hän lähti maasta, kun hänen lääkärinsä oli kehottanut muuttamaan kroonisen sairastelun takia suotuisampaan ilmastoon. Pinhey saapui Etelä-Rhodesiaan vuonna 1939 ja jatkoi uraansa tiedeopettajana. Hän toimi myös hetken Rhodesian maatalousministerin tutkijana, jonka alaa oli hyönteisten vaikutus ihmistoimintaan.
Pinhey muutti vuonna 1948 Etelä-Afrikkaan Transvaal-museon palvelukseen. Seuraavana vuonna hän sai paikan Nairobista Coryndon-museon hyönteistieteen intendenttinä. Hän työskenteli Nairobissa Louis Leakeyn alaisuudessa ja pystyi keräämään laajan hyönteiskokoelman itäisestä ja keskisestä Afrikasta. Pinhey siirtyi 1955 Zimbabwen luonnonhistoriallisen museon selkärangattomien osaston intendentiksi. Sieltä hän jäi eläkkeelle vuonna 1980, ja siellä työskennellessään hän teki useita matkoja vaikeakulkuisille alueille Kongon tasavallan koillisosiin sekä Angolan, Kongon demokraattisen tasavallan ja Sambian rajaseudulle.
Pälkäneen puuaapinen
Suomalaisten kirjapainojen siirryttyä isonvihan vuoksi Tukholmaan aiheuttaen pulan lasten aapiskirjoissa kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puulaatoille ja painoi niillä Pälkäneen puuaapisen. Aapisen etulehdellä oli teksti "Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpeen tähden leicattu Puuhun ja Pälkänen Seurakunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändätty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralan Kylässä 1719". Ainoa jäljelle jäänyt kappale tuhoutui Turun palossa 1827.
Elliot Pinhey
Pinhey julkaisi uransa aikana yli 60 tutkimusta, mukaan luettuna useita kirjoja. Vuonna 1962 julkaistua kirjaa A Descriptive Catalogue of the Odonata of the African Continent voidaan kutsua modernin afrikkalaisen sudenkorentotutkimuksen käynnistäjänä. Pinhey nimesi yli 400 hyönteislajia ja noin kymmenesosan kaikista afrotropiikin sudenkorennoista.
Meredith Gourdine
Meredith Gourdine (26. syyskuuta 1929 – 20. marraskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Gourdine saavutti pituushypyssä olympiahopeaa Helsingissä 1952 tuloksella 753 cm. Hän hävisi vain neljä senttimetriä maanmiehelleen Jerome Bifflelle.
Jean-Marc Furlan
Jean-Marc Furlan (s. 20. marraskuuta 1957) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Ura pelaajana
Furlan pelasi kahdenkymmenen vuoden aikana yhdeksässä ranskalaisseurassa. Menestys jäi vaatimattomaksi, palkintokaappia koristaa ainoastaan nuorten Coupe Gambardellan voittopokaali vuodelta 1976.
Ura valmentajana
Furlan aloitti uransa FC Libourne-Saint-Seurinin nuorisojoukkueen valmentajana 1993. Hän toimi päävalmentajana 1997–1998 ja seuran fuusioiduttua Saint-Seurin-sur-l'Islen kanssa 1998 Furlan jatkoi samassa tehtävässä. Vuodesta 2004 lähtien Furlan on valmentanut ESTAC Troyes'ta. Kauden 2006–07 päätteeksi Furlan jätti Troyes'n sen pudottua Ligue 2:een.
Kesäkuussa 2007 Furlan teki sopimuksen Ligue 1:een nousseen RC Strasbourgin kanssa. Hyvin alkanut kausi 2007–08 päättyi kuitenkin kevätkauden hyytymisen seurauksena toiseksi viimeiseen sijaan ja Strasbourg putosi kauden jälkeen takaisin Ligue 2:een. Hän sai kuitenkin jatkaa tehtävissään tavoitteena Strasbourgin pikainen palauttaminen pääsarjatasolle. Furlan kuitenkin epäonnistui tässä Strasbourgin jäätyä neljänneksi Ligue 2:ssa kaudella 2008/09. Kauden jälkeen Furlan sai potkut tehtävistään.
Joulukuun alussa 2009 Furlan siirtyi Ligue 2:ssa pelaavan FC Nantes'n päävalmentajaksi. Furlan ei onnistunut kääntämään Nantes'n kehnoa tulosputkea, vaan seura vajosi entistä kauemmas kärjestä. Hän saikin lopulta potkut helmikuussa 2010.
Kausi 2013/14 oli liigasta pudonneelle Troyes'lle vaikea. Pikainen paluu liigaan jäi Furlanin suojateilta haaveeksi ja joukkue taisteli itsensä vasta sijalle 10. Luottamus valmentajaan säilyi ja se palkittiin keväällä 2015. Troyes varmisti nousunsa takaisin pääsarjatasolle neljä kierrosta ennen kauden loppua. Kausi 2015/16 sujui Troyes'lta mollivoittoisesti. Seura ei onnistunut voittamaan ainoatakaan kauden 16 ensimmäisestä ottelusta ja juuttui tukevasti liigan viimeiseksi. Lopulta seuran päävalmentajana viisi ja puoli vuotta kaikkiaan 344 ottelussa toiminut Furlan sai potkut joulukuun alussa 2015.