cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itäinen aavikko
Itäinen aavikko (vanhalta nimeltään Arabian aavikko, tai Aş-Şaḩrā’ ash-Sharqīyah) on pitkä vuoristoinen aavikkoalue Egyptissä Suezinlahden, Punaisenmeren ja Niilin välissä. Se on osa Saharan aavikkoa. Itäisen aavikon pinta-ala on noin 221 900 neliökilometriä.
Autiomaa alkaa Niilistä ja jatkuu siitä Suezinlahdelle. Niililtä aavikko on hiekkaa, joka jatkuu noin 80–137 kilometriä. Punaisenmeren kohdalla alkaa pohjois–eteläsuunnassa kulkeva vuoristo, joka on autiomaan ja Punaisenmeren välissä. Punaisenmeren rantojen vuoret ovat alueen korkeinta vyöhykettä. Korkein vuori Shāʾib al-Banāt on 2 187 metriä korkea. Alueella sataa satunnaisesti ja sitä halkovat kuivat joenuomat eli vadit.
Väestö elää idässä vuorien takana rannikolla olevissa pienissä kylissä. Alueen elinkeinoina ovat kalastus, kaivostoiminta tai öljyntuotanto. Aavikon itäpuolella on runsaasti fosfaatti-, asbesti-, mangaani-, uraani- ja kultaesiintymiä.
Itäisellä aavikolla on jo varhaisilta ajoilta merkkejä ihmisen toiminnasta siellä. Esidynastiselta ajalta sieltä on löydetty varhaisia kalliopiirroksia. Alueelta on myös jo muinaisen Egyptin ajoista saakka louhittu kultaa, jalokiviä ja graniittia. Sieltä on myös haettu muinaiseen Egyptiin natronsuolaa, alunaa ja muita raaka-aineita. Natronsuolaa tarvittiin muun muassa muumiointiin.
Shepherd's pie
thumb|right|Shepherd's pie lounasravintolassa. thumb|right|Kasvis- ja lihaversio shepherd's piestä myynnissä ruokakaupassa. thumb|right|Shepherd's pie [[tallinnalaisessa ravintolassa.]] Shepherd's pie ("lammaspaimenen piiras"), tunnetaan myös nimellä Hachis Parmentier, on jauhelihalla täytetty piiras jossa on perunasoseesta tehty kuori. Se kuuluu englantilaiseen keittiöön.
Reseptistä on monia muunnelmia, mutta olennaisiin ainesosiin kuuluu liemessä tai kastikkeessa keitetty jauheliha sipuleiden kera, joka peitetään perunasosekerroksella ennen paistamista. Joskus täytteeseen lisätään myös muita vihanneksia, kuten herneitä, sokerimaissia, selleriä tai porkkanoita. Piiras joskus myös gratinoidaan juustoraasteella jolloin sen päälle saadaan kerros sulanutta juustoa.
Etymologia
Ruokalaji tunnettiin nimellä cottage pie ("mökkipiiras") vuodesta 1791.
Termi shepherd's pie ilmaantui vasta vuonna 1854, ja sitä käytettiin aluksi cottage pien synonyyminä riippumatta siitä oliko liha nautaa vai lammasta. Kuitenkin 2000-luvulta lähtien Isossa-Britanniassa termiä shepherd's pie on käytetty yleensä silloin kun ruoassa on käytetty lampaanlihaa.
Historia
Vanhoissa keittokirjoissa ruokalaji esitellään tapana käyttää liharuoan tähteet, ja piiras vuorattiin sivuilta ja pohjalta perunasoseella, ja sen päälle tehtiin perunasoseesta kansi.
Ranskassa hachis Parmentier oli "köyhien ruokaa" ja kuului cuisine bourgeoisieen, mutta sille annettiin silti kunniasija Pariisin ruokanäyttelyssä.
Hachis Parmentier on taloudellinen tapa käyttää liharuoan tähteet, etenkin pot-au-feusta. Henri-Paul Pellaprat listaa sen tähteistä kertovassa luvussaan, kuten myös cuisine bourgeoisien "raamattu" Mme. St-Ange nimellä hachis de bœuf au gratin.
Laadukkaamman version ruokalajista kehitti Auguste Escoffier vuonna 1921 uuniperunasta jonka täyte poistettiin, sekoitettiin jauhelihaan ja lyonilaiskastikkeeseen, ja sitten laitettiin takaisin perunankuoreen paistamista varten. Tätä versiota ei löydy normaaleista keittokirjoista.
Peltoretikka
Peltoretikka (Raphanus raphanistrum) on yksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|oikea|250px|Peltoretikan kukinto lähikuvassa. Peltoretikka kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen karvaiset lehdet muistuttavat retiisin lehtiä. Kukat ovat vaaleankeltaiset, ja niissä on neljä terälehteä. Kuihduttuaan ne kehittyvät 4–8 cm pitkiksi liduiksi.
Elinympäristö
Peltoretikka kasvaa pelloilla ja joutomailla rikkaruohona. Se viihtyy parhaiten happamalla maalla.
Levinneisyys
Peltoretikka on ilmeisesti kotoisin Välimeren Aasian puoleisesta osasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana eri puolille maailmaa. Sitä esiintyy lähes koko Euroopassa sekä paikoin Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Eteläisellä pallonpuoliskolla peltoretikkaa tavataan paikoin Etelä-Afrikassa, Australiassa, Uudessa Seelannissa sekä Uruguayssa ja Argentiinassa.
Suomessa se esiintyy koko maassa ja on yleinen Etelä-Suomessa harvinaistuen pohjoista kohti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on muinaistulokas, Lapissa satunnainen uustulokas.
Macapá
Macapá [maka´-], on Amapán osavaltion pääkaupunki Amazonin pohjoispuolella Brasiliassa. Kaupunki on päiväntasaajan kohdalla. Vuonna 2010 siellä asui 398 000 henkeä.
Macapá on mangaanikaivosalueen, kaupan, liikenteen ja teollisuuden keskus. Siellä on myös satama ja lentokenttä.
CH Jaca
CH Jaca eli Club Hielo Jaca on espanjalainen jääkiekkoseura. Se tulee Jacan kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1972 ja se pelaa maan pääsarjatasolla Superligassa. Se on myös kaikkien aikojen menestynein espanjalainen jääkiekkoseura.
Edward Akufo-Addo
Edward Akufo-Addo (26. kesäkuuta 1906 Dodowa – 17. heinäkuuta 1979 Accra) oli ghanalainen poliitikko, joka toimi maansa valtionpäämiehenä vuosina 1970–1972.
Akufo-Addo opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopistossa. Hän palasi Kultarannikolle vuonna 1941, toimi lakimiehenä mutta lähti pian mukaan politiikkaan. Akufo-Addo oli UGCC-puolueen perustajajäsen ja yksi maansa historian ”kuudesta suurmiehestä”. Hän oli perustuslakikomitean jäsen, joka suunnitteli vuosina 1966–1968 maan paluuta sotilasvallasta demokratiaan. Vuosina 1970–1972 hän oli maansa seremoniallinen presidentti, päätösvaltaa käytti pääministeri Kori Abrefa Busia.
Edward Akufo-Addon vaimo Adeline Akufo-Addo oli Akyem Abuakwan kuninkaan Nana Sir Ofori Atta I:n tytär. Edwardin ja Adelinen poika Nana Akufo-Addo on toiminut Ghanan presidenttinä vuodesta 2016.
HMS Splendid (S106)
HMS Splendid (viirinumero S106) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan sukellusvene.
Palvelus
Huhtikuun puolessa välissä 1982 alus saapui Etelä-Atlantille Argentiinan miehittämien Falklandinsaarten vesille. Alus ei osallistunut aktiivisesti sotatoimiin, vaan se seurasi argentiinalaisten liikkeitä ja välitti tietoja laivaston pääosalle.
Aluksesta tuli 1990-luvun lopulla ensimmäinen kuninkaallisen laivaston alus, joka varustettiin Tomahawk-risteilyohjuksin. Alus laukaisi 1999 Kosovon kriisin aikana Tomahawkeja Belgradiin ja toisen kerran se laukaisi Tomahawkeja sotilasoperaatiossa Irakin sodassa 2003. Alus palasi heinäkuussa 2003 Faslaneen. Se poistettiin palveluksesta 2004 devonportissa.
Kuismat
Kuismat (Hypericum) on kuismakasvien (Hypericaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 400 lajia. Kuismia kasvaa kaikissa maanosissa muualla kuin trooppisilla alankoalueilla, autiomaissa ja napaseudulla. Suomessa kasvaa neljä sukuun kuuluvaa lajia.
Käyttö
Muutamia suvun kasveja, esimerkiksi pensaskuismaa (Hypericum patulum) viljellään koristekasveina. Mäkikuismaa on vanhoista ajoista käytetty lääkekasvina.
Eemeli Räsänen
Eemeli Räsänen (s. 6. maaliskuuta 1999 Joensuu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Tingsryds AIF:ssa.
Juniorivuodet
Räsänen on Jokipoikien kasvatti. Sioux City Musketeers varasi hänet 194. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2015, mutta Räsänen teki kuitenkin saman vuoden kesäkuussa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Porin Ässien kanssa. 16-vuotias Räsänen pelasi kauden 2015–2016 lopulta suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa ja hän sai tililleen myös neljä ottelua A-nuorissa.
OHL-joukkue Kingston Frontenacs varasi Räsäsen 113. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017, jolloin Räsänen oli tehoilla 6+33=39 Frontenacsin neljänneksi paras pistemies. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tulokkaiden tähdistökentälliseen. Räsänen pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Toronto Maple Leafs varasi Räsäsen toisella kierroksella 59. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hän nousi kaudella 2017–2018 Kingston Frontenacsin OHL-joukkueen varakapteeniksi ja oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+28=33.
KHL-vuodet Jokereissa 2018–2020
Kaudeksi 2018–2019 Räsänen palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin. Hän sai tililleen ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa runkosarjan avauskierroksella 3. syyskuuta 2018 kiinalaista Kunlun Red Staria vastaan. Räsänen merkittiin Jokereiden seitsemänneksi puolustajaksi, mutta hän jäi ottelussa lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Räsänen sai ensimmäiset jääaikansa KHL:ssä kauden kolmannessa ottelussa 7. syyskuuta 2018 vieraissa Admiral Vladivostokia vastaan. Hänet merkittiin jälleen Jokereiden seitsemänneksi puolustajaksi, mutta Räsänen sai ottelussa jääaikaa 11.45 minuuttia. KHL-uransa avausmaalin hän teki kolmannessa pelaamassaan ottelussa 17. syyskuuta 2018 Traktor Tšeljabinskiä vastaan. Räsänen keräsi Jokereiden 8–0-murskavoittoon päättyneestä ottelusta teholukeman +3. Hän pelasi alkukaudella loukkaantumisen vuoksi vain kuusi ottelua, kunnes tammikuussa 2019 Räsänen siirtyi hakemaan pelituntumaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan vahvuuteen. Hän pelasi kauden aikana Jokereissa 12 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 1+1=2. Kiekko-Vantaassa Räsänen pelasi viisi runkosarjaottelua. KHL-kauden jälkeen, maaliskuussa 2019 Räsänen siirtyi amatöötritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesiin. Hän pelasi siellä viisi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Alkukaudella 2019-2020 Räsänen jäi Jokereissa pieneen rooliin ja hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Räsänen seurasi osan otteluista myös katsomosta ja hän pelasi seitsemän ottelua Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueen vahvuudessa, kunnes marraskuussa 2019 Jokerit lainasi Räsäsen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksiin. Hän pelasi siellä seitsemän ottelua. Räsänen sai Jokereissa kaikkiaan tililleen 17 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi valtaosan loppukaudestaan Kiekko-Vantaassa.
Siirtyminen Tanskaan
Räsänen palasi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella hänen aiempaan lainaseuraansa, Tanskan Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksiin.
Amuré
Amuré on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin lounaispuolella. Kunnan pinta-ala on 14,9 neliökilometriä ja siellä on arviolta 432 asukasta (vuonna 2016). Kunta kuuluu Niortin kaupungin ympärille syntyneeseen 45 kunnan muodostamaan taajamakuntaan Communauté d'agglomération du Niortais (CAN).
Eemeli Räsänen
Maajoukkueura
Räsänen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa. Räsänen valittiin myös Suomen alustavaan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuoden 2018, mutta hänen kisapassinsa jätettiin lopulta kuitenkin leimaamatta. Räsänen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015. Yhteensä hän on pelannut kymmenen nuorten ja 22 poikien maaottelua.
Parhaan dokumentin Oscar-palkinto
Parhaan dokumentin Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama nk. Oscar-palkinto parhaalle pitkälle dokumenttielokuvalle. Sitä on jaettu vuodesta 1942 lähtien. Ensimmäisenä vuonna dokumenteille oli vain yksi kategoria ja neljä voittajaa. Seuraavasta vuodesta lähtien dokumentit jaettiin pitkään ja lyhyeen kategoriaan.
Eemeli Räsänen
Pelityyli
Futureconsiderations.ca  -sivuston mukaan Räsänen on rauhallinen ja kurinalainen puolustaja, joka ei tee hätiköityjä ratkaisuja. Hän avaa peliä hyvin ja omaa hyvän vision. Hockeyprospect.com -sivuston mukaan Räsänen on myös fyysinen pelaaja, joka suojaa kiekkoa hyvin ruuhkatilanteissa ja pelaa hyvin laitojen läheisyydessä. Häntä on verrattu pelityyliltään Chris Prongeriin, mutta Räsänen on itse maininnut ottavansa mallia Rasmus Ristolaisesta.
Varpunen (romaani)
Varpunen on Auli Mantilan vuonna 2005 ilmestynyt esikoisromaani. Sen kustantaja on Teos. Kirja kertoo yksinäisyydestä, mutta se on tyyliltään dekkari. Varpusen pääosassa on nelikymppinen vakuutusvirkailija Inkeri Aho, jolla ei ole perhettä.
Kuvakudos
pienoiskuva|Metsästys alkaa, noin 1495–1505. Osa seitsemän kuvakudoksen sarjasta [[Yksisarvisen metsästys.]] Kuvakudos eli seinäkudos on tavallisimmin kangaspuissa kudottu seinäverho tai muu koristetekstiili. Materiaalina käytetään yleensä villaa, rohdinta ja pellavaa sekä lisäksi muun muassa silkkiä ja metallilankaa.
Kuvakudosten aiheet otettiin aikanaan yleisimmin Raamatun tapahtumista, pyhimystaruista ja ritarirunoudesta. Ranska oli 1400-luvulla alan johtava maa, ja 1500-luvun vaiheilla painopiste siirtyi Brysseliin. Maineikkaimpia valmistajia ovat olleet ranskalainen Les Gobelins -tehdas (josta nimitys gobeliini), Beauvais'n tehdas sekä 1930-luvulla varsinkin J. lurcatin ansiosta uudistunut valmistus Aubussonissa.
Suomessa on säilynyt muun muassa Wismarissa 1500-luvun loppupuolella kudottu raamatullisaiheinen ns. Uudenkaupungin seinäverho (nyk. Kansallismuseossa).
1900-luvun vaihteessa alkoivat suomalaiset taiteilijat muun muassa Väinö Blomstedt, Hugo Simberg ja Akseli Gallen-Kallela suunnitella kuvakudoksia. Myöhempien aikojen taiteilijoista huomattavimpia ovat Margareta Ahlstedt-Willandt, Eva Anttila, Dora Jung, Maija Kansanen, Laila Karttunen, Oili Mäki, Irja Mikkola ja Kirsti Rantanen.
Uniargumentti
Uniargumentti on filosofisessa skeptismissä hyödynnetty argumentti ihmisen aistimusten epäluotettavuudesta. Nähdessään unta ihminen harvemmin tajuaa uneksivansa (pois lukien selkounet). Tämä on johtanut arveluihin, voisiko ihminen olla jatkuvasti unessa valveillaolon sijaan (tai ettei hän ainakaan voi olla varma uneksiiko vai ei).
Kankaan pelimannit
Kankaan pelimannit oli 1960-luvun alussa aloittanut suomalainen kansanmusiikkiyhtye.
Uniargumentti
Länsimaisessa filosofiassa ajatuksen esitti ensimmäisenä René Descartes tutkielmassaan Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta.
Itämaisessa filosofiassa samankaltainen argumentti esiintyy Zhuangzin filosofiassa niin sanottuna ”perhosen uni” -mietelmänä. Mietelmässä Zhuangzi näkee unta jossa hän on perhonen. Herättyään hän havaitsee olevansa Zhuangzi. Mutta miten hän voi määrittää onko hän Zhuangzi, joka on juuri lakannut uneksimasta olevansa perhonen, vai perhonen, joka on juuri alkanut uneksia olevansa Zhuangzi.
The Residents
The Residents on yhdysvaltalainen avantgarde-yhtye. Yhtye perustettiin Shreveportissa, Louisianassa vuonna 1969.
Yhtye on musiikin lisäksi julkaissut myös erilaisia kuvataide- ja multimediateoksia, muun muassa lyhytelokuva-, CD-ROM- ja DVD-muodossa. Yhtyeen jäsenten henkilöllisyydet ovat salaisia, ja yhtyeen puolesta haastatteluita antavat managerit ja muut yhtyeen palkkaamat henkilöt. Yhtyeen jäsenet esiintyvät aina naamioituneita, esimerkiksi frakeissa, silinterihatuissa ja päässään suuri silmämunanaamari.
Saarenmaan yliopistokeskus
Saarenmaan yliopistokeskus on Turun yliopiston, neljän virolaisen yliopiston ja Saarenmaan maakunnan yhteinen yliopistokeskus. Yliopistokeskus on perustettu vuonna 1997 Kuressaareen. Yliopistokeskus järjestää myös koulutusta, mutta sen toiminnan painopiste on aluekehityksessä, jota toteutetaan muun muassa projektein.
Jäsenyliopistot
Yliopistokeskuksen perustajajäseniä olivat Saarenmaan maakunnan lisäksi seuraavat yliopistot:
Lisäksi keskuksen toimintaan osallistuvat Latvian yliopisto, Riian teknillinen yliopisto, Kaunasin teknillinen yliopisto ja Klaipėdan yliopisto.
Ericka Bareigts
thumb|upright|Ericka Bareigts Paule Ericka Bareigts, o.s. Couderc, (s. 16. huhtikuuta 1967 Saint-Denis de la Réunion, Réunion, Ranskan merentakainen hallintoalue) on ranskalainen poliitikko, ministeri, Ranskan kansalliskokouksen jäsen ja myös alue- ja paikallispoliitikko.
Perhe ja lapsuus
Ericka Bareigtsin isänpuoleiset esi-isät olivat tulleet siirtolaisina Korsikasta, ja hänen äitinsä oli puolestaan alkuperältään madagaskarilainen. Isä oli kansakoulun opettaja ja kotoisin hyvin vaatimattomasta viljelijäperheestä. Kun Ericka oli syntyisin Reunionin Saint-Denisistä, niin hän kasvoi Madagaskarilla Sakayn enklaavissa, jonka Reunionilta siirtolaiset olivat perustaneet.
Parhaan lyhytdokumentin Oscar-palkinto
Parhaan lyhytdokumentin Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama nk. Oscar-palkinto parhaalle lyhyelle dokumenttielokuvalle. Sitä on jaettu vuodesta 1941 lähtien. Sitä ei jaettu seuraavana vuonna vaan dokumentit olivat yhdistettynä yhteen kategoriaan. Vuodesta 1943 lähtien dokumentit on jaettu pitkään ja lyhyeen kategoriaan.
Ericka Bareigts
Perhe ja lapsuus
Hänen omassa perheessään on kaksi tytärtä ja hänen aviomiehensä toimii vanhainkodin johtajana.
Opinnot
Bareigts opiskeli Réunionin yliopistossa kaksivuotisen lakitieteen tutkinnon vuonna 1980. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Pariisissa Paris 1 Panthéon-Sorbonnen yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon liikejuridiikassa. Tämän jälkeen hän lähti Lontooseen, jossa hän paransi englannin kielen taitoaan mutta palasi Reunionille, jossa hän suoritti vuonna 1992 uudelleen maisterin tutkinnon.
Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona
'''Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona''' on tällä hetkellä 17 000 sotilaallaan Yhdysvaltain maavoimien suurin divisioona. Se on organisoitu seitsemäksi prikaatin kokoiseksi osastoksi, joista kolme on taistelevia yksiköitä. Divisioona perustettiin vuonna 1921. Toisen maailmansodan aikana divisioona luopui hevosistaan ja soti Tyynellämerellä kevyenä jalkaväkenä. Vietnamin sodassa divisioona käytti liikkumiseen enimmäkseen helikoptereita, koska niillä pystyi liikkumaan helposti Vietnamin ylängöillä ja alangoilla. Nykyään divisioona koostuu yhdistetyistä panssari- ja jalkaväkiyksiköistä.
Avatar (animaatiosarja)
Avatar on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaatiosarja, jonka loivat Michael Dante DiMartino ja Bryan Konietzko. Sarjan tuotti televisioyhtiö Nickelodeon omalle kanavalleen, jossa sen esittäminen alkoi 21. helmikuuta 2005. Sarja päättyi 19. heinäkuuta 2008.
Sarjasta tuli hyvin suosittu Yhdysvalloissa, ja Nickelodeon tilasi sarjaan kaksi tuotantokautta lisää. Sarjan suosion myötä jaksot ovat päätyneet DVD:lle ja sarjan oheistuotantoa on myyty muun muassa lelufiguurien, pelikorttien, videopelien ja pehmolelujen muodossa. Suomessa sarja on näkynyt televisiokanava Nelosella loppuvuodesta 2007 lähtien. Sarjalle julkaistiin jatkoa vuonna 2012. Jatkosarja The Legend of Korra sijoittuu aikaan 70 vuotta tämän sarjan tapahtumien jälkeen.
Sarjan fantasiamaailmassa itämaisiin taistelulajeihin perustuvien liikesarjojen avulla voi hallita klassisia alkuaineita. Aasialais-vaikutteisen maailman neljä suurinta kansaa on nimetty näiden elementtien (sarjan jälkiäänityksessä "alkuvoimien") mukaan Tulen, Veden, Maan ja Tuulen kansoiksi, joiden jäsenet voivat hallita ainoastaan omaa elementtiään. Nimihahmo Avatar on ikuisesti uudelleensyntyvä silta fyysisen maailman ja animististen henkien välillä, ja jo kuolleiden avatarien henget auttavat joskus myöhempää inkarnaatiotaan. Tämä mystinen yhteys ilmenee myös luontaisena kykynä oppia hallitsemaan kaikkia neljää voimaa, jokaista paremmin kuin lahjakkainkaan normaali ihminen. Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Avatar oli sijalla 35.
Ennen sarjan tapahtumia
Tarina sijoittuu sekä ihmisten ja kimeeristen eläinlajien asuttamaan maailmaan että rinnakkaismaailmaan nimeltä "henkimaailma". Ihmiset ovat jakautuneet neljäksi kansakunnaksi – Vesiheimot, Maan valtakunta , Tulikansa ja Tuulenkulkijat. Jokaisen kansan joukossa oli miehiä ja naisia, jotka pystyivät hallitsemaan kansansa alkuvoimia eli elementtejä erilaisten taistelulajien avulla. Ainoa olento, joka pystyy taitamaan kaikkia neljää alkuvoimaa, on Avatar. Aina kun edellinen Avatar kuolee, Avatarin henki syntyy uudelleen kiertokulun mukaisesti seuraavaan kansakuntaan.
100 vuotta ennen sarjan alkua Tulikansan silloinen hallitsija Tulen valtias Sozin halusi laajentaa valtakuntaansa. Hän uskoi tuovansa siten maailmaan lisää hyvinvointia. Mutta toinen tulentaitaja ja hänen entinen ystävänsä, Avatar Roku, vastusti päätöstä. Sozin aloitti sodan muita kansoja vastaan, kun Roku kuoli. Tuulenkulkijoiden joukkoon syntynyt uusi Avatar Aang ei halunnut ottaa vastuuta sodan lopettamisesta, eikä erota mentoristaan munkki Gyatsosta. Aang karkasi asuinpaikastaan Eteläisestä tuulitemppelistä lentobiisoninsa Appan kanssa. He joutuivat myrskyyn ja Aang jäädytti Avatar-tilassa itsensä ja Appan jään sisään noin sadaksi vuodeksi. Sinä aikana Sozin surmasi kaikki maailman Tuulenkulkijat. Näin Aangista tuli kansansa viimeinen jäsen.
Kirja yksi: Vesi (水)
Katara, 14-vuotias vedentaitaja Eteläisestä vesiheimosta ja hänen 15-vuotias veljensä Sokka löytävät Aangin ja Appan jään sisältä. Aang palaa kotiinsa, mutta se onkin aikoja sitten tuhoutunut. Aang ottaa toiseksi lemmikikseen viimeisen elävän lentolemurin Momon.
Aldo Duscher
Duscherin ammattilaisura alkoi vuonna 1996 Newell's Old Boysin riveissä. Vuonna 1998 hän siirtyi portugalilaiseen Lissabonin Sportingiin, jossa hän pelasi vuoteen 2000 asti, kunnes teki sopimuksen espanjalaisen Deportivo La Coruñan kanssa. Duscherista maksettiin tuolloin 13 miljoonan euron siirtokorvaus. Kesällä 2008 hän siirtyi Racing Santanderista Sevillaan, kolmen vuoden sopimuksella. Sevillan jälkeen Duscher edusti Espanyolia ja lainalla ecuadorilaista Barcelona Sporting Clubia, kunnes siirtyi kyproslaiseen Enosis Neon Paralimniin.
Avatar (animaatiosarja)
Kirja yksi: Vesi (水)
Aang lähtee kohti pohjoista mukanaan Katara, Sokka, Appa ja Momo. Määränpää on Pohjoinen vesiheimo, jonka luona Aangin on tarkoitus oppia vedentaitamista. Matkan aikana häntä jahtaavat Ozain karkotettu poika prinssi Zuko ja tämän setä Iroh. Iroh on Tulikansan entinen kenraali ja Ozain isoveli. Zukon lisäksi Aangia jahtaa myös komentaja Zhao, jonka Ozai ylentää myöhemmin amiraaliksi.
Aldo Duscher
Argentiinan maajoukkueessa Duscher on pelannut kolme ottelua.
Avatar (animaatiosarja)
Kirja yksi: Vesi (水)
Matkan aikana Aang tapaa muun muassa Sukin johtamat Kyoshi-soturit, lapsuudenystävänsä Bumin, Jetin ja tämän vapaustaistelijat, sekä Zhaon entisen opettajan, Jeong Jeongin. Aang puhuu Avatar Rokun hengen kanssa ja saa tietää, että hänen on kukistettava Tulen valtias Ozai ennen seuraavan kesän päättymistä, koska sadan vuoden välein planeetan ohi kulkeva Sozinin komeetta palaa silloin takaisin ja antaa tulentaitajille väliaikaisesti suuremmat voimat. Tämän saman komeetan voimilla aikoinaan tuhottiin myös Tuulitemppelit.
Pohjoisessa vesiheimossa Aang ja Katara oppivat vedentaitamista mestari Pakkun opastuksella ja Sokka rakastuu päällikön tyttäreen Yueen. Yue kantaa sisällään osaa Kuuhengen elinvoimasta. Amiraali Zhaon johdolla Tulikansa tekee hyökkäyksen ja pyrkii tappamaan Kuuhengen ja Merihengen kuolevaiset muodot. Zhao onnistuu surmaamaan Kuuhengen, mutta Yue uhraa itsensä elvyttääkseen tämän. Aang yhdistää voimansa Merihengen kanssa ja tuhoaa Tulikansan laivaston, minkä jälkeen Merihenki kostaa Zhaolle.
Ozai julistaa Zukon ja veljensä Irohin maanpettureiksi, koska he vastustivat Zhaon aikeita. Niinpä Ozai lähettää lahjakkaan mutta sadistisen tyttärensä Azulan vangitsemaan heidät.
Kirja kaksi: Maa (土)
Aang jättää Pohjoisen vesiheimon taakseen ja jatkaa vedentaitamisopintojaan Kataran avulla. Seuraavaksi Aang etsii maantaitajaopettajaa ja tapaa Toph Beifongin, 12-vuotiaan sokean maantaitajan. Toph liittyy joukkoon.
Samaan aikaan Zuko ja Iroh aikovat aloittaa uuden elämän Maan valtakunnassa Tulikansan pakolaisina. Azula värvää avuksi sukulaistensa ja Avatarin metsästykseen lapsuudenystävänsä Main ja Ty Leen. Aang ja hänen ystävänsä löytävät Wan Shi Tong -nimisen hengen vartioiman kirjaston ja saavat selville, että muutama viikko ennen Sozinin komeetan saapumista tapahtuu auringonpimennys. Pimennyksen aikana tulentaitajat eivät voisi käyttää voimiaan, mikä antaisi Aangille mahdollisuuden päihittää Tulen valtias. Mutta sitten Appa joutuu hiekantaitajien vangiksi.
Aang ystävineen lähtee kohti Maan valtakunnan pääkaupunkia Ba Sing Seitä. He aikovat kertoa auringonpimennyksestä Maan valtias Kueille. Myös vanhat tutut Vapaustaistelijat Jet, Haisu ja Pitkula lähtevät sinne – hekin aikovat aloittaa alusta ja parantaa tapansa.
Ba Sing Sein salaisen poliisin Dai Lin johtaja Long Feng on kuitenkin salannut sodan olemassaolon Maan valtiaalta, sillä tosiasiassa hän hallitsee kaupunkia itse. Dai Li lähettää kepulikonsteja käyttämällä Jetin hämäämään Avatar-tiimiä, mutta hänet saadaan palautettua takaisin selväjärkiseksi. Jet auttaa Avatar-tiimiä löytämään Appan. Sen jälkeen Long Feng tappaa Jetin Dai Lin päämajassa Laogai-järvellä. Lopulta Aang löytää Appan ja paljastaa Maan valtiaalle Long Fengin juonittelun. Azula, Mai ja Ty Lee naamioituvat Kyoshi-sotureiksi ja soluttautuvat Ba Sing Seihin. He saavat Dai Lin agentit liittolaisikseen.
Aang lähtee Itäisen tuulitemppelin raunioilla oleskelevan Guru Pathikin luokse, jotta oppisi avaamaan kehonsa seitsemän chakraa ja saisi Avatar-tilan täyteen hallintaansa. Hän kuitenkin keskeyttää opinnot kun huomaa, että viimeisen chakran avaamiseksi hänen pitäisi luopua tunteistaan Kataraa kohtaan.
Zuko ja Katara joutuvat Azulan vangeiksi. Katara yrittää saada Zukon puolelleen, mutta Zuko liittoutuukin sisarensa kanssa. Aang tajuaa vihollisen ylivoiman ja siirtyy lopulta Avatar-tilaan, mutta Azula ampuu häntä salamalla selkään ja haavoittaa samalla Avatarin henkeä. Katara onnistuu estämään Aangin kuoleman ja Avatarin kiertokulun katkeamisen Pohjoisen vesiheimon henkien lähteestä saadulla vedellä. Ba Sing Sei kuitenkin kukistuu, ja niin Maan valtakunta valloitettiin.
Kirja kolme: Tuli (火)
Aang herää koomasta ja huomaa, että hän on ystäviensä kaappaamassa Tulikansan aluksessa. Jälleen luullaan että hän on kuollut – ja tätä huhua on pidettävä yllä. Tarkoitus on toteuttaa auringonpimennyksen aikana liittolaisten kanssa valloitushyökkäys Tulimaan pääkaupunkiin Sokan suunnitelman avulla.
Samaan aikaan Zuko saa takaisin paikkansa Tulikansan kruununprinssinä. Iroh-setä sen sijaan joutui vankityrmään maanpetoksen vuoksi. Mutta Zuko ei silti tunne itseään onnelliseksi. Hänelle myös selviää, että hänen äitinsä on rauhantahtoisen Avatar Rokun tyttärentytär.
Valloitus sujui aluksi hyvin sinä päivänä, jona auringonpimennyksen pitäisi tapahtua – mutta Tulen valtiaan palatsi onkin tyhjä. Koko palatsi on evakuoitu, sillä Azula tiesi Aangin ja kumppaneiden suunnitelmista.
Iroh onnistuu pakenemaan vankilasta, ja Zuko puolestaan kohtaa isänsä. Zuko kääntyy lopulta isäänsä vastaan ja lupaa opettaa Aangille tulentaitamista. Sokka ja Zuko vapauttavat myös Sukin Kiehuvan kiven vankilasta. Pian Mai ja Ty Lee kääntyvät Azulaa vastaan, ja heidät vangitaan pettureina.
Iroh johtaa Valkoisen Lootuksen seuraa, johon kuuluvat myös Bumi, mestari Pakku, Jeong Jeong ja mestari Piandao, joka opetti Sokkalle miekkailua. Valkoisen Lootuksen seura hyökkää Ba Sing Seihin ja aikoo valloittaa sen takaisin Maan valtakunnalle.
Sokka, Toph ja Suki tuhoavat Tulikansan ilmalaivoja ja Zuko haastaa Azulan kaksintaisteluun. Mutta Azula ampuukin salaman Kataraa kohti. Zuko yrittää suojella Kataraa ja haavoittuu. Lopulta Katara kahlitsee Azulan ja parantaa Zukon.
Aang keskustee edellisten Avatarien henkien ja valtavan leijonakonnan kanssa. Sitten hän on valmis palaamaan ja haastaa Ozain kaksintaisteluun. Taistelun aikana hän saa Avatar-tilan hallintaansa ja saa näin etulyöntiaseman, mutta edelleen hän kieltäytyy tappamasta. Surmaamisen sijaan Aang poistaa tulentaitajuuden Ozailta ”voimantaitamisella”, jonka hän oppi leijonakonnalta.
Zuko kruunataan uudeksi Tulen valtiaaksi. Myöhemmin Aang ystävineen juhlii voittoaan Irohin Jasmiinilohikäärme-teehuoneessa. Sarja päättyy kun Aang ja Katara halaavat ja suutelevat auringon alla.
Elokuva
Avatarista julkaistiin elokuvaversio The Last Airbender vuonna 2010. Sen ohjasi ja käsikirjoitti M. Night Shyamalan. Sen oli tarkoitus olla ensimmäinen osa trilogiasta, jokaisen elokuvan perustuessa yhteen animaatiosarjan tuotantokausista. Elokuvaa kuitenkin kritisoitiin hahmojen etnisyyksien muuttamisesta, sekä ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja näyttelijöiden roolisuorituksesta. Ja Rotten Tomatoesissa vain 5% kriitikoista piti elokuvasta. The Last Airbenderin pääosissa Noah Ringer näytteli Aangia, Nicola Peltz näytteli Kataraa, Jackson Rathbone näytteli Sokkaa, Dev Patel näytteli Zukoa, Shaun Toub näytteli Irohia, Aasif Mandvi näytteli komentaja Zhaota, ja Cliff Curtis näytteli Tulen valtias Ozaita.
Laila Pullinen
Laila Annikki Pullinen (vuodesta 1971 Pullinen-Ramsay; 21. heinäkuuta 1933 Terijoki – 4. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Materiaaleina hän käytti lähinnä kiveä ja pronssia, mutta hänet tunnetaan myös räjäytystekniikalla muokatuista kuparilevyistä. Hän oli tunnetuimpia suomalaisia kuvanveistäjiä.
Ura
thumb|left|upright|Laila Pullinen ja Auringonkukka vuonna 1966. Pullinen opiskeli Helsingissä Suomen taideakatemiassa (nyk. Kuvataideakatemia) 1953–1956, Accademia Pietro Vanuccissa Perugiassa vuonna 1958 ja Accademia delle Belle Artissa Roomassa 1961–1962. 1950-luvun loppupuolelta alkaen hänen töitään oli esillä kymmenissä näyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla. Tärkeimpien kotimaisten taidemuseoiden kokoelmiin kuuluu Pullisen töitä, minkä lisäksi niitä on ostettu myös muun muassa Vatikaanin taidemuseoon Roomaan sekä Kööpenhaminaan, Tukholmaan, Hampuriin ynnä muualle. Useita kymmeniä hänen veistoksiaan on nähtävissä myös monissa julkisissa ja yritysten tiloissa, esimerkiksi Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Pulliselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969, ja hän oli Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija vuonna 1975. Pullisen töitä on vuodesta 1985 ollut pysyvänä näyttelynä esillä Nissbackan kartanon veistospuistossa Vantaalla. Laila Pullinen oli Helsingin Taiteilijaseuran puheenjohtaja 1968–1969. Suomen kuvanveistäjäliiton kunniajäseneksi Laila Pullinen kutsuttiin vuonna 1988; liiton puheenjohtaja hän oli 1990–1993. Vuosina 1990–1995 Pullinen toimi taiteilijaprofessorina. Helsingin Taiteilijaseura kutsui vuonna 2007 Pullisen ensimmäiseksi kunniajäsenekseen.
Professorin arvonimi Laila Pulliselle myönnettiin 1995. Vuonna 2006 hänet promovoitiin Kuvataideakatemian kunniatohtoriksi.
Pullinen kuului Maaliskuulaisten ryhmään, joka esiintyi ensi kerran yhteisessä näyttelyssä Helsingin taidehallissa 1964.
Pullinen on haudattu puolisonsa kanssa Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Jarkko Juselius
Jarkko Juselius on suomalainen eläkkeellä oleva Yleisradion radiouutisten politiikan toimittaja. Hän oli Yleisradion Nairobin kirjeenvaihtajana Keniassa 1981–1986. Mäntsälästä kotoisin oleva Juselius asuu nykyisin Kärkölässä. Hän on naimisissa lastenkirjojen kustantaja Leena Reimanin kanssa.
Those Whom the Gods Detest
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 160. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 35.
Kra (suomalainen yhtye)
Kra on suomalainen vuonna 1981 perustettu progeyhtye, joka sekoittaa musiikissaan huumorin keinoin mitä erilaisimpia musiikkityylejä eri maiden kansanmusiikista länsimaisen rytmimusiikin tyyleihin: eteläamerikkalaisia rytmejä, reggaeta, makedonialaista kansanmusiikkia, poppia, jazzia, Indonesian gamelania, rockia ja taidemusiikkia. ”Koomisen vallankumouksen armeijaksi” itseään kutsuvan yhtyeen johtohahmoja ovat Helsingin konservatoriossa opiskelleet Stäni Steinbock ja Reijo ”Reizu” Lainela.
Yhtyeen synty juontaa juurensa Yleisradion syksyllä 1979 järjestämään sävellyskilpailuun, jonka tuore Kra-niminen kokoonpano voitti ja sai palkinnoksi yhden työpäivän neliraitastudiossa. Sen aikana äänitettiin ja miksattiin yhtyeen ensimmäinen single ”Pikku poliitikko / Udas Rehana”, joka julkaistiin vuonna 1981 Kra Records -levymerkillä. Sillä soittivat Steinbockin ja Lainelan lisäksi Lasse Lundbom (rummut), Björn Hellström (puhaltimet), Janne Strömberg (tuuba) ja Janne Tapper (viulu ja laulu). Ensimmäinen albumi Doing The Impossibull ilmestyi vuonna 1986 Uffe Ahrenbergin Megafon Records -merkillä ja toinen, nimeltään Still Going Sproing, Olarin Musiikin kautta vuonna 1990. Kra esiintyi ensi kerran Helsingin yliopiston juhlasalissa vuonna 1981, ja vuoteen 1987 sen riveissä oli käynyt jopa 60 ihmistä.
Stäni Steinbock muutti 1980-luvun puolivälissä Tukholmaan ja sai sitten Vaasasta paikan Wasa Teaterin äänisuunnittelijana. Tämän myötä yhtye jäi pitkälle tauolle, kunnes kokoontui uudelleen vuonna 2000 juhlimaan 20-vuotista toimintaansa. Tuolloin julkaistiin myös muutama uusi kappale alle 20 minuutin mittaisella CD-levyllä Guttural Shock.
Stäni Steinbock on sittemmin julkaissut omalla nimellään albumit Kantele karkuteillä (Doinx Doinx Music, 2010) ja Krazy kantele (Digelius Music, 2019). Yhtyeen toinen keskeinen henkilö Reijo Lainela väitteli vuonna 2010 filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa aiheenaan indonesialainen musiikki ja teatteri.
Fromelennes
Fromelennes on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen ja rajoittuu Belgian rajaan.
pienoiskuva|vasen|Nichetin luola Grotte de Nichet eli Nichetin luola on luonnon kalkkikiveen muodostama luola. Luolat ovat mytologiassa nutoneiden asuinpaikka. Nutonit ovat Ardenneilla tontun tapaisia pieniä olentoja. Luola on ollut avoin vuodesta 1895 lähtien, ja se avattiin uudelleen yleisölle vuonna 1987. Luolaan tehdään opastettuja kierroksia.
Saint-Alban-sur-Limagnole
Saint-Alban-sur-Limagnole on kunta Ranskan eteläosassa Lozèren departementissa Occitanien alueella.
thumb|left|Saint-Albanin linna Saint-Albanin kautta kulkeva Via Podiensis on yksi Ranskassa kulkevia Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreittejä kohti Santiago de Compostelaa. Tärkeitä pyhiinvaeltajien pysähdyspaikkoja olivat Saint-Albanin linna ja Saint-Albanin kirkko, jotka molemmat ovat historiallisia monumentteja.
Catalina Lancasterilainen
thumb|Lancasterin Catalina Catalina Lancasterilainen oli Kastilian kuningatar naituaan kuningas Henrik III:n ja miehensä kuoleman 1406 jälkeen alaikäisen poikansa Juhana II:n sijaishallitsija. Catalinan isä oli englantilainen Juhana Gent ja äitinsä vuonna 1369 syrjäytetyn Kastilian kuninkaan Pietari I Julman tytär Constanza.
Vuonna 1406 kruununperijä Juhana II oli kaksivuotias, kun hallitusvalta jaettiin Catalinan ja Juhanan sedän Aragonian kuninkaan Ferdinand I:n kesken. Sijaishallitsijat sopivat 1407 keskinäisestä jaosta siten, että Catalina hallitsi pohjoisosia ja Ferdinand I Toledoa, Extremaduraa, Murciaa ja Andalusiaa. Ferdinandin kuoleman jälkeen Catalina jatkoi yksin poikansa sijaishallitsijana aina kuolemaansa 1418 saakka.
Catalina lähetti edustajansa Konstanzin kirkolliskokoukseen pohtimaan paavin asemaa. Vaikka hallitsijat sanoutuivat irti kuuliaisuudesta Avignonin paaville, Catalina antoi salaisen tukensa syrjäytetylle vastapaavi Benediktus XIII:lle.
Catalina pakotti muslimit kantamaan kirkkaankeltaista sinisellä kuulla koristeltua viittaa ja määräsi näille monia jokapäiväistä elämää vaikeuttaneita säädöksiä: muslimien tuli kaupungeissa elää omilla asuinalueillaan, heitä ei hyväksytty julkisiin virkoihin eikä moniin muihin tehtäviin. Hän myös ahdisti juutalaisia ja määräsi 1412 Valladolidissa juutalaiset kantamaan erityistä keltaista vaatetta sekä elämään getoissa, jotka oli öisin lukittu, jotta juutalaisten ja kristittyjen kanssakäyminen hankaloituisi. Kristittyjä kiellettiin asettumasta juutalaisten palvelukseen tai syömään juutalaisten kanssa. Vielä vuonna 1465 johtavat aateliset vaativat vuoden 1412 Vallodolidin säädösten hengessä inkvisitiota koetellakseen kristityiksi kääntyneiden juutalaisten oikeaa uskoa.
Kuvasto
Kuvasto ry on visuaalisen alan taiteilijoiden tekijänoikeusjärjestö. Se on perustettu 1987. Siihen kuuluvat yhdistysjäseninä Suomen Taiteilijaseura, Taidemaalariliitto, Suomen Kuvanveistäjäliitto, Suomen Taidegraafikot, Suomen Kuvataidejärjestöjen liitto, Valokuvataiteilijoiden liitto, Muu ry ja Teollisuustaiteen Liitto Ornamo, mutta myös yksittäinen taiteilija voi liittyä jäseneksi.
Kuvasto valvoo ja edistää tekijänoikeuslainsäädännössä säädettyjä visuaalisen alan taiteilijoiden oikeuksia. Se edustaa kotimaisten taiteilijoiden lisäksi myös 50 000 ulkomaista taiteilijaa.
Kuvaston puheenjohtajana toimii Jaakko Rustanius.
Kuvasto jakaa Erik Enrothin muistopalkintoa ja sen yhteydessä toimii Visuaalisen taiteen edistämiskeskus VISEK.
Muistopalkinto
Erik Enrothin muistopalkinon saaneet
Back Door
Back Door oli vuonna 1971 perustettu brittiläinen jazz-rock-trio.
Vaiheet
Colin Hodgkinson tapasi Ron Asperyn molempien soittaessa Eric Delaneyn yhtyeessä. Kaksikko alkoi suunnitella oman yhtyeen perustamista vuoden 1969 tienoilla, ja lopulta Back Door toteutui 1971. Trion kolmanneksi jäseneksi saatiin rumpali Tony Hicks.
Hodgkinson soitti sähköbassoa omaperäisellä tavalla ja teki siitä pikemminkin soolosoittimen kuin osan yhtyeen rytmisektiota. Back Doorin erityislaatuinen jazz-rock teki yhtyeestä suositun vakituisessa keikkapaikassaan, joka oli The Lion Inn Blakey Ridgessä, Yorkshiressä.
Levy kulkeutui New Musical Express -musiikkilehden pääkonttoriin Lontoossa, ja lehden toimittaja Charles Shaar Murray teki levystä myönteisen arvostelun. Yhtyeen nimi alkoi esiintyä muissakin lehdissä ja Back Door alkoi soittaa vakituisesti The Senate -nimisessä paikassa Peterleessä.
Yhtyeen suosio kasvoi edelleen kun heitä pyydettiin soittamaan kahden viikon ajan Ronnie Scottin kuuluisalla klubilla Lontoossa Chick Corean lämmittely-yhtyeenä. Esiintymistä pidennettiin lopulta viikolla. Levy-yhtiöiden asenne yhtyettä kohtaan muuttui, ja monista saamistaan tarjouksista trio päätti hyväksyä Warner Brothersin. Yhtye muuten hylkäsi tarjouksen Richard Bransonilta, joka oli tuolloin vasta perustamassa Virgin Recordsia. Warner Brothers sitten julkaisi uudelleen Back Door -esikoisalbumin. Se oli sen verran kovatasoinen, että muun muassa MUSA-lehden toimittajista Kari Kantalainen ja Dave Nummelin valitsivat sen vuoden 1973 kärkikymmenikköön.
Vuonna 1974 trio matkusti New Yorkiin äänittämään toista albumiaan 8th Street Nites. Sen tuotti Creamin entinen tuottaja Felix Pappalardi. Albumi oli ensimmäinen Back Doorin levy jolla oli mukana laulua. Sitä esitti Hodgkinson, koska hän oli yhtyeen "vähiten huono" laulaja. Pappalardi myös soitti muutamilla raidoilla. Albumin myötä yhtye teki kiertueen Yhdysvalloissa Emerson, Lake & Palmerin ollessa pääesiintyjä. Seuraavillakin kiertueilla yhtye oli vielä tavallisesti toisena esiintyjänä. Näistä voisi mainita konsertit The J. Geils Bandin mukana Yhdysvalloissa ja Alexis Kornerin mukana Saksassa. Tämä johti pitkäaikaiseen yhteistyöhön Kornerin ja Hodgkinsonin välillä. Kotimaassaan yhtye teki pääesiintyjänä yliopistokiertueen.
Back Doorin äänittäessä kolmatta LP-levyään Another Fine Mess pianisti Dave McRae oli jo liittynyt kokoonpanoon. Hän oli ennestään Tony Hicksin ystävä ja he olivat tutustuneet Australiassa. Back Door muutti hieman tyyliään tällä albumilla ja käytti enemmän efektejä, elektronista prosessointia ja soundeja. McRaen pesti yhtyeessä kesti kuitenkin vain noin vuoden ja hän ei ollut enää mukana vuoden 1976 albumilla Activate. Sama koskee rumpali Tony Hicksiä. Tämän tilalle tuli Adrian Tilbrook. Activate-albumin tuotti Carl Palmer. Samoihin aikoihin yhtye oli kotimaan kiertueella italialaisen P.F.M.-yhtyeen kanssa.
Activaten julkaisun jälkeen yhtye soitti vähemmän yhdessä ja lopulta hajosi vuoden 1977 tienoilla. Aspery jatkoi sessiomuusikkona ja Hodgkinsonia työllistivät The Spencer Davis Group, Alexis Kornerin konsertit, Jan Hammer, Whitesnake ja The Mahavishnu Orchestra.
Back Doorin alkuperäinen kokoonpano liittyi jälleen yhteen vuonna 1986, jolloin tarkoituksena oli soittaa yksi konsertti Ronnie Scottin klubilla. Sitä seurasi kuitenkin vielä lyhyt kotimaan kiertue.
Vuonna 2003 Back Doorin alkuperäinen miehistö kokoontui jälleen levyttääkseen albumin nimeltään Askin' the Way. Se koostuu kolmestatoista uudesta kappaleesta ja kuudesta vanhasta, uudelleen työstetystä suosikkikappaleesta. Tony Hicks soitti tämän albumin parilla raidalla myös hanuria. Virallinen uusintaesiintyminen tapahtui The Lionissa Blakey Ridgessä, missä yhtye oli aloittanut toimintansa vuonna 1971. Sitten yhtye soitti vielä muutamia keikkoja. Ron Aspery oli kuitenkin sairastellut jo melko pitkään ja joutui lopettamaan esiintymiset. Hän kuoli saman vuoden joulukuun 10. päivänä kotonaan Saltdeanissa Sussexissa.
Yhtye soitti muutamia konsertteja vuonna 2005 Rod Masonin ollessa saksofonistina. Keikoista voisi mainita Guildhallin Breconin jazz-festivaaleilla, Hullin jazz-festivaalit ja loppuunmyydyt Blakeyn konsertit.
Tony Hicks kuoli Sydneyssä, Australiassa 13. elokuuta 2006.
Vuonna 2007 Colin Hodgkinson muodosti uuden trion nimeltään Colin Hodgkinson Group ja sen muut jäsenet olivat Rod Mason ja rumpali Paul Robinson. Vuonna 2008 he julkaisivat albumin nimeltä Back Door Too!, jossa Back Doorin vanhojen kappaleiden lisäksi on joukko uusia.
FS Atalante (1868)
Atalante oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen Alma-luokan panssarikorvetti. Alus osallistui Ranskan–Saksan sotaan vuosina 1870–1871, tulitti tykein Vietnamin linnakkeita Thuan Anin taistelussa vuonna 1884 ja osallistui Ranskan–Kiinan sotaan vuosina 1884–1885. Alus siirrettiin 1885 Saigonissa reserviin ja upposi kaksi vuotta myöhemmin ollessaan edelleen Saigonissa.
Valmistus
Alus tilattiin tammikuussa 1966 Cherbourgin laivastotelakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1865. Se laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1868 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1869 koeajoja varten. Alus otettiin varsinaisesti palvelukseen kesäkuussa.
Palvelus
Valmistuttuaan alus sijoitettiin 11. heinäkuuta 1869 Brestissä reserviin. Se palautettiin palvelukseen 4. maaliskuuta 1870, jolloin se sijoitettiin kehityslaivueeseen ennen siirtoa Itämeren laivueeseen heinäkuussa Ranskan–Saksan sotaan. Laivueen tehtävänä ollut Saksan satamien saarto keskeytettiin 16. syyskuuta ja alukset palasivat Cherbourgiin. Alus palautettiin 6. marraskuuta reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen jo 18. tammikuuta 1871 Cherbourgissa. Alus kuitenkin poistettiin palveluksesta 17. elokuuta Lorientissa, kunnes se palautettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1872 Tyynenmeren asemalle. Alus siirrettiin huoltoon 19. joulukuuta 1874, minkä jälkeen se oli 1. joulukuuta 1875 - 9. kesäkuuta 1878 Kiinan asemalla korvaamassa Montcalmia.
Aluksen kattilat vaihdettiin 1880. Alus oli Saigonissa tukikohta-aluksena kesäkuussa 1885, kunnes purjein varustettu kuljetusalus Loire (entinen taistelulaiva Prince Jérôme) korvasi sen 1887. Alus poistettiin 2. helmikuuta 1887 laivastoluettelosta ja myytiin Cochinkiinassa 1887-1890. Alus upposi hylättynä lokakuussa 1890 Saigonissa, jonne hylky hylättiin.
The General Strike
The General Strike on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Anti-Flagin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2012. Ennen virallista julkaisuaan se vuoti kokonaisuudessaan internetiin jo 19. tammikuuta.
7. maaliskuuta Anti-Flag julkaisi yhteistyössä ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin kanssa musiikkivideon albumin kappaleelle This Is The New Sound. Videolla yhtyeen jäsenet kidnapataan ja kuljetetaan salaiselle, Guantanamo Bayta jäljittelevälle vankileirille. Vankileirillä Seesamtie-lastenohjelman Muppet-hahmot kiduttavat yhtyeen jäseniä muun muassa sähköšokeilla ja vesikidutuksella. Musiikkivideo ottaa vahvasti kantaa Yhdysvalloissa hyväksyttyyn National Defense Authorization Act (NDAA) -lakiin, joka antaa Yhdysvalloille oikeuden pidättää terrorismista epäillyn henkilön määräämättömäksi ajaksi ilman oikeudenkäyntiä.
Anton Nilson
Amalthean pommiattentaatti
Malmön satamatyöläiset lakkoilivat kesällä 1908 parempien työolojen puolesta. Poliisi ja armeija kutsuttiin pitämään järjestystä, samalla kun työnantaja hankki brittiläisiä rikkureita murtamaan lakkoa. Tämä johti jännityksen kiristymiseen, sillä työntekijäpuoli piti rikkureiden palkkaamista suurena provokaationa.
Brittiläiset rikkurit asuivat väliaikaisesti Amalthea-laivalla. Kesäkuun 11. ja 12. päivän välisenä yönä Ungsocialisterna-järjestöön kuulunut Anton Nilson souti kahden toverinsa kanssa Amalthean luo ja kiinnitti laivan runkoon pommin. Pommi räjähti ja yksi kuoli ja 23 brittiläistä rikkuria haavoittaen.
frame|left|Amalthea pommin jäljiltä. Nilson tuomittiin kuolemaan, ja hänen kaksi rikostoveriaan, nuoret, työttömät Ungsocialisterna-järjestön jäsenet Algot Rosberg ja Alfred Stern tuomittiin pakkotyöhön elinkaudeksi. Ennen teloitusta Nilson kuitenkin sai armahduksen, ja hänenkin rangaistuksekseen tuli elinkautinen pakkotyö. Aluksi yleinen mielipide ja työväenliike tuomitsivat pommiattentaatin kauhistuneina, mutta myöhemmin mielipiteet muuttuivat, samalla kun työväenliikkeen vaikutusvalta Ruotsissa kasvoi.
Vankien vapauttamiseksi alkoi valtava kampanja, joka sai pian kansainväliset mittasuhteet. Heidän tuekseen järjestettiin tuhansia kansainvälisiä kokouksia, muun muassa yli 600 Yhdysvalloissa Joe Hillin johdolla. Ruotsissa kerättiin vankien vapauttamiseksi 130 000 nimen adressi, joka jätettiin korkeimmalle oikeudelle.
Vappuna 1917 10 000 työläistä marssi Härnösandin vankilaan aikomuksenaan vapauttaa Anton Nilson väkivalloin. Vankilan muureille asetettiin konekiväärein aseistetut vartijat, ja armeija kutsuttiin apuun. Vanginvartijoiden käskettiin mieluummin ampua Nilson kuin antaa hänen päästä pakoon. Lopulta vankilan ulkopuolella mieltään osoittaneet joukot hajaantuivat.
Lokakuussa 1917 Ruotsin vastanimitetty liberaalien ja sosiaalidemokraattien koalitiohallitus ensimmäisenä päätöksenään armahti Nilsonin ja hänen vankitoverinsa.
Venäjän vallankumous
Vapauduttuaan Nilson hankki levolupakirjan Enoch Thulinin lentokoulussa Ljungbyhedissä. Hänen opettajakseen sattui Nils Kindberg, joka lensi ensimmäisen koneen Suomeen sisällissodan valkoisten avuksi.
Lokakuun vallankumous oli 1918 juuri alkanut Venäjällä. Ilman epäilyksen häivääkään Nilson lähti ruotsalaisen sosialistijohtajan Ture Nermanin kanssa Venäjälle auttamaan punaisia vallankumouksessa.
Venäjällä Nilson liittyi puna-armeijaan ja toimi sisällissodassa lentäjänä. Hän osallistui Moskovan ilmapuolustuksen järjestämiseen ja toimi myöhemmin Baltian rintaman ilmavoimien johdossa. Hän sai palveluksistaan huomionosoitukseksi nahkatakin Lev Trotskilta.