cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julius Caesar
Triumviraatti
Pompeiuksella oli myös suuri kansansuosio ja paljon veteraaneja tukenaan. Tasavallan lopunaikojen sekavassa ilmapiirissä poliittisia päätöksiä vauhditettiin usein väkivallalla, ja veteraanit muodostivat uskollisen tukijoukon, joka voitiin tarvittaessa mobilisoida rähinöimään kaduilla tai äänestyksiin. Caesarin konsulikumppaniksi optimaatit saivat valituksi Marcus Calpurnius Bibuluksen. Senaatti yritti suitsia Caesarin valtaa määräämällä hänen konsulikautensa jälkeiseksi provinssiksi eli vastuualueeksi tyhjänpäiväisen toimen "metsät ja karjapolut", joka ilmeisesti tarkoitti jonkinlaista metsänhoitajan tointa.
Konsuli
Caesar ryhtyi täyttämään lupauksiaan kumppaneilleen tultuaan valituksi. Hän esitti senaatille Pompeiukselle mieluisen maalain, joka kuitenkin hylättiin. Niinpä Caesar vei esityksensä kansankokoukseen. Optimaattien kanssa liittoutuneet kansantribuunit kuitenkin kaatoivat lain veto-oikeudellaan. Tämän seurauksena Pompeius lähetti veteraanisotilaansa mellakoimaan Forumille. Lain vastustajat heitettiin väkivalloin ulos Forumilta ja laki hyväksyttiin. Bibulus yritti vielä estää lain voimaantulon kutsumalla senaatin koolle kotiinsa. Tämä ei onnistunut, joten Bibulus vetäytyi kotiinsa eikä suostunut tulemaan ulos, vaan ilmoitti odottavansa enteitä. Bibuluksen olisi teknisesti ottaen pitänyt pystyä estämään lain voimaantulo, mutta (laittomasti) kukaan ei välittänyt konsulin mielipiteestä, ja näin Caesarin laki tuli voimaan. Maalaki toimi kuitenkin puutteellisesti. Sen oli tarkoitus asuttaa kyllästyneitä veteraaneja ja helpottaa kaupunkiköyhälistön asemaa, mutta maanjakotoimikunnan toiminta kangerteli. Pompeiukselle kuitenkin riitti, että hänen veteraaninsa saatiin asutettua. Tämä lailla jotenkuten saavutettiin. Kun Bibulus ei hoitanut konsulintehtäviään, Roomassa viisasteltiin, että sen ja sen asiakirjan ovat kirjoittaneet Julius ja Caesar.
Seuraavaksi saatettiin virallisesti voimaan Pompeiuksen sotaretkillään valtakunnan itäosiin luoma hallintomalli. Crassuksen toiveesta publikaaneille palautettiin osa heidän keräämistään tuloista hämäräperäisessä rahansiirtelyoperaatiossa. Caesarille annettiin seuraavaksi poikkeuksellinen neljän vuoden prokonsulin imperium Galliaan ja Illyriaan. Tästä seurasi yksi maailmanhistorian kuuluisimmista sotaretkistä. On ironista, että Pompeius oli näin keskeisellä sijalla tapahtumaketjussa, jonka seurauksena hän menetti päänsä kaukaisessa Egyptissä vuosia myöhemmin.
Gallian sota
right|thumb|upright=1.25|Caesarin tärkeimmät taistelut. Konsulikautensa loputtua Caesar pääsi viideksi vuodeksi prokonsuliksi Gallia Cisalpinaan ja Illyriaan. Hän kuitenkin aloitti Gallian sodan, jossa Gallia ja osa Germaniaa liitettiin Roomaan. Kun Caesar vuonna 59 eaa. otti provinssin haltuunsa, hän sai kuulla helvetialaisten aikeista kulkea Roomalle kuuluvien alueiden läpi. Helvetialaiset olivat joutuneet liikkeelle germaaniheimo sveebien luoman paineen vuoksi. Caesar katsoi hetkensä tulleen. Hän viivytteli ensin vastausta helvetialaisten läpikulkupyyntöön. Kun turhautuneet helvetialaiset yrittivät tulla alueelle väkisin, Caesar kokosi heti yhteen saatavilla olevat joukot ja aloitti taistelun. Caesarin omien propagandaksi tarkoitettujen sanojen mukaan 370 000 vastustajasta (joihin kuului naisia ja lapsia) vain 130 000 selvisi taistelusta hengissä. Samalla hän kulki armeijoineen pitkälle Rooman alueiden ulkopuolelle. Vieras armeija luonnollisesti vihastutti monia itsenäisiä gallialaisheimoja. Caesarin voitto herätti huomiota myös Roomassa.
Seuraavaksi Caesar hyökkäsi sveebien kimppuun, joita vastaan gallialaisheimot olivat pyytäneet Caesarilta apua. Vuonna 57 eaa. Caesar löi belgit, jotka olivat koonneet armeijaa roomalaisten aiheuttaman uhan varalle. Seuraavana vuonna Caesar joutui lähettämään joukkojaan ympäri Galliaa kukistamaan pienempiä kapinayrityksiä. Muun muassa Crassuksen poika Publius Crassus lähetettiin Akvitaniaan ja Decimus Junius Brutus Albinus, sittemmin Caesarin murhaaja, lähetettiin kukistamaan rannikolla eläviä venetejä. Lopulta monet heimot saatiin kukistettua ja Roomaan lähetettiin satoja tuhansia vankeja orjiksi.
Silta Reinillä ja retki Britanniaan
thumb|Roomalaisten Reinin yli rakentama silta. Vuonna 56 eaa. Caesar sopi Crassuksen ja Pompeiuksen kanssa, että hänen prokonsulikauttaan jatkettaisiin ja että Crassus ja Pompeius valittaisiin konsuleiksi seuraavana vuonna. Crassuksen tuli saada konsulikautensa jälkeen provinssikseen Syyria ja Pompeiuksen Hispania. Tämän jälkeen Caesar palasi joukkojensa pariin valmistelemaan hyökkäystä Britanniaan. Mutta ennen sitä hän joutui taistelemaan germaaneja vastaan, jotka olivat ylittäneet Reinin. Lyötyään Galliaan hyökänneet germaanit Caesar päätti rakennuttaa sillan Reinin yli. Tarkoituksena oli näyttää "barbaareille", kuinka mahtava Rooman armeija oli. Pian sillan valmistuttua läheiset heimot lähettivät panttivankeja Caesarille. Saatuaan näin selustansa suojattua Caesar lähti kahden legioonan voimin Britanniaan. Vaikka roomalaiset löivätkin paikalliset heimot, oli heidän palattava sen jälkeen, kun heidän laivastonsa vaurioitui myrskyssä. Vuonna 54 eaa. Caesar teki uuden yrityksen 800 laivan voimin, mutta tämäkään hyökkäys ei tuottanut pysyviä tuloksia. Samana vuonna Caesarin tytär Julia kuoli synnytyksen yhteydessä. Seuraavana vuonna Crassus sai surmansa sodassa parthialaisia vastaan. Pompeiuksen ja Caesarin välit viilenivät, ja Pompeius menikin naimisiin Caesarin vihamiehen, Metellus Scipion, tyttären kanssa.
Vuonna 52 eaa. Galliassa syttyi suuri kapina erään nuoren gallialaispäällikön, Vercingetorixin, johdolla. Moninaisten vaiheiden jälkeen Caesar sai Vercingetorixin ja tämän 80 000 sotilasta piiritettyä Alesian kaupunkiin. Alesian piiritys on eräs sotahistorian kuuluisimmista piirityksistä. Caesar rakennutti kaupungin ympärille muureja ja vallihautoja, joiden tarkoitus oli pitää gallit kaupungissa. Piiritysrenkaan ympärille rakennettiin myös ulospäin suuntautuvia puolustusasemia estämään Vercingetorixin veljen johtamien liittolaisten pääsy kaupunkiin ja sitä piirittävien roomalaisten kimppuun. Vaikka liittolaiset yrittivätkin murtaa roomalaisten saartorenkaan, saivat roomalaiset lopulta heidät lyötyä. Vercingetorixin oli pakko antautua.
Roomassa järjestettiin Caesarin Alesiassa saaman voiton kunniaksi kahdenkymmenen päivän supplicatio-juhla. Sota jatkui kuitenkin yhä, koska yksittäiset heimot jatkoivat vastarintaa. Viimein vuonna 50 eaa. merkittävät kapinat oli saatu kukistettua. Caesarin menestys oli kuitenkin aiheuttanut närää Roomassa, jossa epäiltiin menestyksekkään sotapäällikön pyrkivän Rooman kuninkaaksi. Sodan loputtua poliittisen tilanteen kärjistyminen oli väistämätöntä.
Kansalaissota
upright|thumb|Caesaria esittävä patsas [[Vatikaanivaltio|Vatikaanin museossa Roomassa. Tarinan mukaan Caesar tapasi kammata tukkansa eteenpäin peittääkseen vetäytyvän hiusrajansa.]] Gallian sota kasvatti Caesarin mainetta Roomassa nopeasti. Tämä kasvatti myös hänen vastustajiensa epäilyjä. Caesaria oli yritetty saada palaamaan Roomaan jo 51 eaa. Lopulta vuonna 50 eaa. Caesar määrättiin palaamaan Roomaan, koska hänen virka-aikansa prokonsulina oli ohi. Lisäksi senaatti kielsi häntä asettumasta ehdolle konsuliksi poissa olevana. Caesar tiesi, että hänet eliminoitaisiin Roomassa ilman konsulin aseman tuomaa immuniteettia. Samalla Pompeiuksen, joka oli ainoa henkilö, joka olisi voinut auttaa Caesaria, edut olivat yhä selvemmin ristiriidassa Caesarin etujen kanssa. Erimielisyyksiä soviteltiin kiivaasti mutta tuloksetta. Tilanne senaatissa kärjistyi, kun Caesarin tukijat vaativat, että valtatasapainon säilyttämiseksi myös Pompeiuksen olisi luovuttava legioonistaan. Vuoden 49 eaa. tammikuussa senaatti hylkäsi Pompeiuksen tuella Caesarin viimeisen sovintoehdotuksen. Senaatti antoi senatus consultum ultimum -päätöksen, jossa konsuleita ja muita valittuja virkamiehiä vaadittiin suojelemaan tasavaltaa Caesarilta.
Italiasta Egyptiin
Caesarin saapuessa Italiaan Pompeiuksella oli siellä kaksi legioonaa ja kutsunnat käynnissä. Pompeiuksen legioonat olivat kuitenkin epäluotettavia ja uusista joukoista ei ollut vastusta Caesarin kokeneille sotilaille. Caesar pystyi etenemään lähes ilman vastarintaa. Caesarin viholliset pakenivat Roomasta. Taitava sotapäällikkö Pompeius ymmärsi, ettei hän kyennyt enää puolustamaan Italiaa ja päätti vetäytyä Kreikkaan hankkimaan vahvistuksia. Pompeius vei mukanaan myös joukon Caesaria vastustaneita senaattoreita ja virkamiehiä. Kaikki eivät kuitenkaan lähteneet. Esimerkiksi Cicero oli siirtynyt Formiaehen. Matkallaan Roomaan Caesar pysähtyi siellä ja koetti taivutella Ciceron palaamaan Roomaan, koska tämä oli arvostettu henkilö senaattorien joukossa. Cicero kirjoitti myöhemmin ystävälleen, että Caesar ei ollut ilahtunut hänen vastauksestaan.
Kun Caesar saapui Roomaan, hän ryösti valtion vararahaston sotimisensa rahoittamiseen. Hänet valittiin diktaattoriksi. Vain yhdentoista päivän päästä hän luopui diktaattorinvallasta ja tyytyi konsulin arvoon. Kun Caesarin Gallian legioonat saapuivat, hän lähti yhdeksän legioonan voimin Hispaniaan, jonne Pompeius oli jättänyt seitsemän legioonaa. Kukistettuaan Hispanian legioonat miltei verettömässä kampanjassa Caesar palasi lyhyeksi aikaa Italiaan, ennen kuin jatkoi matkaansa Kreikkaan kahdeksan legioonan kanssa. Caesar ja Pompeius kohtasivat 10. heinäkuuta 48 eaa. Dyrrhakhionin taistelussa. Caesar oli vähällä hävitä, mutta hänen onnistui perääntyä Thessaliaan, jossa hän kukisti Pompeiuksen Farsaloksen taistelussa. Taistelun jälkeen Pompeius pakeni itään ja suuri osa hänen joukoistaan antautui Caesarille. Kun uutiset ratkaisevasta voitosta saapuivat Roomaan, Caesaria kannattaneet juhlivat. Ilohuutoihin yhtyivät myös sekä Pompeiuksen kannattajat että yleensä Caesaria vastustaneet, joskin vastentahtoisesti ja tulevaisuudeestaan huolehtien, sillä Caesarilla oli runsaasti vakoojia ja ilmiantajia Roomassa. Hänet nimitettiin diktaattoriksi uudelleen, mutta sen sijaan, että Caesar olisi palannut Roomaan juhlimaan hän jatkoi Pompeiuksen metsästämistä ja lähetti sijaishallitsijakseen Italian kuvernööriksi nimittämänsä Marcus Antoniuksen. Uusi valta ei sujunut ilman ongelmia, sillä Marcus Antonius keskittyi lähinnä ylelliseen elämään ja huolehtimaan oman varallisuutensa kartuttamisesta.
Pompeius etsi turvapaikkaa Egyptistä. Tämä huolestutti lapsikuningas Ptolemaios XIII:n neuvonantajia, sillä he eivät halunneet Egyptistä Rooman sisällissodan uutta näyttämöä, joten he päättivät salamurhauttaa hänet. Ptolemaioksen armeijaan loikanneet Pompeiuksen omat upseerit surmasivat hänet rantautumisen yhteydessä. Caesarin saapui Egyptiin 35 sotalaivasta ja 4 000 miehestä koostuvat kaartin kanssa. Vastaanottotilaisuudessa Pompeiuksen upseerit ojensivat hänelle entisen komentajansa palsamoidun pään ja tämän sinettisormuksen odottaen kiitosta, mutta sen sijaan Caesar kauhistui nähtyään aiemman ystävänsä ja kaltaisensa roomalaisen suurmiehen jäännökset. Plutarkhoksen mukaan Caesar itki tilaisuudessa, mutta hän otti kuitenkin vastaan Pompeiuksen sormuksen.
Aleksandrian sota
Egyptin tilanne oli Caesarin saapuessa epävakaa. Sijaishallitsijansa Potheinoksen ohjaama Ptolemaios oli parhaillaan sodassa aikaisemman hallitsijakumppaninsa ja siskonsa Kleopatra VII:n kanssa, jonka hän oli onnistunut ajamaan pois maasta. Kleopatra oli kuitenkin palannut vaatimaan oikeuttaan valtaistuimeen johtaen uutta armeijaa. Caesar päätti ryhtyä sovittelijaksi ja otti majapaikakseen kuninkaan palatsin Aleksandriassa, vaikka hänellä ei ollut edes kokonaista legioonaa mukanaan. Hän nosti itsensä tuomarin asemaan ja vaati, että sekä Ptolemaioksen että Kleopatran tulisi esittää valtavaatimuksensa suoraan hänelle. Egyptiläiset eivät yleensä olleet ollenkaan tyytyväisiä Caesarin imperialistiseen käyttäytymiseen ja osoittivat voimakkaasti mieltään häntä vastaan, mutta kun Kleopatra kuuli Caesarin vaatimuksesta, hän päätti turvautua rohkeaan juoneen. Hän salakuljetutti itsensä käärittynä sisilialaisen kauppiaan Apollodoruksen koristeelliseen lahjamattoon. Matto avattiin palatsissa Caesarin edessä ja yllätyksenä roomalaiselle esiin pomppasi 21-vuotias viehätysvoimainen kuningatar. Kleopatran tempaus miellytti 52-vuotiasta Caesaria suuresti. Hän löysi Kleopatrasta monia yhtäläisyyksiä itseensä, sillä nuoresta iästään huolimatta Kleopatra oli korkeasti oppinut ja älykäs, sekä lisäksi hyvin määrätietoinen ja kunnianhimoinen. Caesar teki päätöksensä saman päivän aikana: Kleopatra sai takaisin hallitsijuutensa Ptolemaioksen kanssa ja sisaruspari vihittäisiin nimelliseen avioliittoon egyptiläisen kuninkaallisen tavan mukaan. Päätöksenteon jälkeen Caesarista ja Kleopatrasta tuli nopeasti lemmenpari.
thumb|upright=1.25|Caesar oli ensimmäinen ihminen, joka kuvattiin Rooman tasavallan kolikossa jo elinaikanaan. Päätös ei tyydyttänyt kaikkia osapuolia. Potheinos ja Ptolemaios karkasivat palatsista, nostattivat mellakoita ja lietsoivat vastarintaa. Aleksandrian kuninkaallinen palatsi joutui pian piiritetyksi. Ptolemaioksen vastustus sinetöi Caesarin ja Kleopatran liittolaisuuden. Caesarin avuksi riensi lopulta hänen liittolaisensa Mithridates Pergamonilainen ja muita roomalaisille uskollisia joukkoja. Heidän avullaan Caesar sai lyötyä Ptolemaioksen joukot niin merellä kuin maalla. Sisällissota ratkesi Niilin taistelussa ja pakoon ajettu Ptolemaios kuoli tapaturmaisesti. Caesar asetti Kleopatran valtaistuimelle. Kleopatra meni myös tavan mukaan naimisiin nuoremman veljensä Ptolemaios XIV:n kanssa. Vaikka Caesarilla oli yhä vastustajia Egyptissä, Kleopatra houkutteli Caesarin jäämään lomalle, kaksi kuukautta kestäneelle Niilin yläjuoksulle suuntautuneelle jokiristeilylle. Loman jälkeen Caesar palasi Roomaan jättäen taakseen avioliittoa toivoneen Kleopatran, joka synnytti pian pojan, Ptolemaios XV:n. Kuningatar nimesi Caesarin pojan isäksi, mitä tämä ei koskaan julkisesti tunnustanut.
Kansalaissodan loppu
Caesarin poissa ollessa hänen vastustajansa olivat taas alkaneet toimiin. Samalla myös Rooman vanhan vihollisen Pontoksen kuninkaan Mithridates VI:n poika Farnakes oli hyökännyt Roomaa vastaan. Caesar murskasi Farnakeen joukot Zelan taistelussa täydellisesti. Yksi päätekijä tähän oli Farnakeen joukkojen virheellinen taistelutaktiikka: he hyökkäsivät mäelle leiriytyneiden roomalaisten kimppuun ylämäkeen. Taistelun jälkeen hän tiettävästi kirjoitti ystävälleen "Veni, vidi, vici" (Tulin, näin, voitin), tarkoittaen taistelun suhteellista helppoutta.
Palattuaan vähäksi aikaa Roomaan Caesar matkusti Afrikkaan, jonne hänen vastustajansa olivat kokoontuneet. Vuonna 46 eaa. Caesar kukisti Cato nuoremman ja Metellus Scipion joukot Thapsuksen taistelussa. Pompeiuksen pojat Gnaeus Pompeius ja Sextus Pompeius pakenivat Hispaniaan, jonne Caesar saapui vuoden 46 eaa. joulukuussa. Vuoden 45 eaa. maaliskuussa joukot kohtasivat Mundan taistelussa. Vihollisella oli hyvät asemat, ja Caesarin väsyneet sotilaat niskuroivat. Vasta pitkän ja verisen taistelun jälkeen saivat Caesarin joukot heidät kukistettua.
Diktaattori
Caesar palasi Italiaan syyskuussa 45 eaa. Senaatti ei enää vastustanut Caesaria, ja hän armahtikin melkein kaikki entiset vihollisensa. Palatessaan Roomaan Caesar luopui neljännestä konsulikaudestaan, jonka aikana hän oli toiminut konsulina yksinään. Senaatti kuitenkin teki Caesarista elinikäisen konsulin. Hän sai myös vallan päättää provinssien maaherrojen viroista; tätä ennen ne oli valittu arvalla. Caesarin syntymäkuukausi Quintilis nimettiin uudelleen hänen mukaansa Iuliukseksi (heinäkuu). Hänelle annettiin myös arvonimi pater patriae (isänmaan isä). Vuonna 44 eaa. Caesarista tehtiin elinikäinen diktaattori, dictator perpetuus. Jotkut Rooman asukkaista alkoivatkin kutsua Caesaria kuninkaaksi. 15. helmikuuta Lupercalia-juhlan aikana Marcus Antonius yritti asettaa diadeemin Caesarin päähän. Caesar kuitenkin hylkäsi tämän tarjouksen ja julisti, ettei halunnut kuninkaaksi.
Kuninkaaksi julistautuminen oli pahinta, mitä Caesar olisi voinut tehdä, sillä tasavaltalaisuudestaan ylpeät roomalaiset olivat erittäin epäluuloisia kaikkien kuninkuuden tavoittelijoiden suhteen. Perinteistä diktaattorin virkaa karsastettiin selvästi vähemmän. Kansa puhkesikin suosionosoituksiin, kun Caesar kieltäytyi diadeemista.
Huhtikuussa 44 eaa. Caesar aikoi lähteä sotaretkelle Parthiaa vastaan aikeinaan kostaa Crassuksen tappio. Caesar oli aina enemmän sotapäällikkö kuin poliitikko, ja hän oli nopeasti kyllästynyt pääkaupungin elämään. Hänen vastustajansa päättivät, että heidän oli toimittava ennen Caesarin matkaanlähtöä, jos he aikoivat koskaan päästä hänestä eroon.
Kuolema
thumb|[[Vincenzo Camuccinin maalaus Caesarin murhasta, 1798.]] thumb|[[Keskiaikaista kuvitusta Ovidiuksen Muodonmuutoksiin. Caesar muuttuu kuvassa murhan jälkeen jumalaksi.]] Gaius Julius Caesarin viimeinen päivä alkoi tyypilliseen tapaan 15. maaliskuuta 44 eaa. Oli maaliskuun idus, joten Caesar osallistui tapansa mukaisesti senaatin kokoukseen. Kirjailijat kertovat päivän alun olleen täynnä huonoja enteitä, muun muassa etruski haruspeksi Spurinna oli kuulemma vihjaillut Caesarin viimeisen päivän tulleen.
Senaatissa alun uhriseremonioiden jälkeen hän asettui paikalleen kultaiselle tuolille senaatin suuressa kokoontumissalissa, kuten useasti aiemminkin. Caesar ei kuitenkaan aavistanut, että lukuisten senaattorien joukossa oli jo pitkään kytenyt ajatus diktaattorin murhasta ja vanhan hallitustavan palauttamisesta. Hän ei myöskään näin ollen tiennyt sitä, että murhan ajankohdaksi oli valittu juuri tuo päivä, 15. maaliskuuta, senaatin kokoontuessa. Senaatin kokous pidettiin tuolloin Pompeiuksen kuuriassa.
Pian Caesar kuitenkin tajusi ympärilleen kerääntyneiden vihollisten ylivoiman. Hän oli joutunut loukkuun senaatin saliin eikä voinut paeta minnekään. Caesar ehti saada lukuisia tikariniskuja ennen kuin lyyhistyi maahan entisen ystävänsä ja vihollisensa Pompeiuksen patsaan juureen. Viimeisillä hetkillään hän veti voitettuna toogansa päänsä yli ja lakkasi tekemästä vastarintaa. Jokainen salaliittolainen iski Caesaria tikarillaan, ja nämä 23 haavaa koituivat nopeasti hänen kuolemakseen.
Murhan syyt
thumb|Dramatisoitu näkemys Julius Caesarin murhasta. [[Karl von Pilotyn maalaus vuodelta 1865.]]
Murhaajien julkilausuttuna motiivina oli pyrkimys palauttaa tasavaltainen hallitusmuoto Caesarin yksinvallan sijaan. Murhaajien on kuitenkin arveltu pyrkineen parantamaan ennen muuta senaattorisäädyn Caesarin aikana heikentynyttä asemaa. Yksi murhaajista oli Caesarin adoptoima Marcus Junius Brutus Albinus, jolle Caesar oli avannut tien menestykseen. Murhaajien joukossa oli monia, jotka Caesar oli armahtanut ja joiden uraa hän oli edistänyt. Rooman politiikassa liittolaissuhteet kuitenkin vaihtuivat nopeasti (tämän tiesi Caesarkin varsin hyvin) ja tyytymättömyys Caesarin kopeaan käytökseen lienee ollut laajalle levinnyttä.
Caesarin lausumista viimeisistä sanoista on monta eri versiota. Kreikkalaista kulttuuria ihaillut Caesar lienee lausunut tämän alun perin kreikaksi, kuten useimmat muistakin lentävistä lauseistaan. Suetonius kertoo niiden olleen "" (kai sy teknon?, sinäkin poikani?). William Shakespearen näytelmässä Julius Caesar viimeiset sanat ovat "Et tu, Brute" (Sinäkin Brutukseni). Tälle versiolle ei ole mitään historiallista lähdettä ja se on todennäköisesti Shakespearen keksintöä. Caesarin kerrotaan sanoneen myös: "Sed ista vis est!" ("Tämähän on väkivaltaa!"), kun hän ensimmäisen kerran tajusi senaattorien aikeet.
Perhe
Caesar oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen vaimo, Lucius Cornelius Cinnan tytär Cornelia Cinnilla, kuoli synnytyksessä. Toisesta vaimostaan, Lucius Cornelius Sullan lapsenlapsesta Pompeia Sullasta, Caesar erosi. Caesarin kolmas vaimo oli Calpurnia, Lucius Calpurnius Pison tytär.
Caesar sai Cornelia Cinnillan kanssa tyttären, Julian. Testamentissaan Caesar myös adoptoi Gaius Octaviuksen, josta tuli näin Gaius Julius Caesar ja sittemmin pitkien sotien jälkeen Rooman ensimmäinen keisari nimellä Augustus.
Alfred Hettner
Hettner pyrki perustamaan maantieteen tieteenalana vankalle filosofiselle ja tieteelliselle perustalle. Hänellä oli merkittävä vaikutus saksalaisen maantieteen moderniin kehittymiseen. Hettner suoritti tohtoritutkinnon Strasbourgin yliopistossa ja perehtyi opiskelujensa aikana syvällisesti filosofiaan saaden vaikutteita Immanuel Kantilta. Hänet nimitettiin titularprofessoriksi Leipzigin yliopistoon, ylimääräiseksi professoriksi Tübingenin yliopistoon 1897 ja lopulta professoriksi Heidelbergin yliopistoon vuonna 1899, missä hän toimi vuoteen 1928 saakka.
Julius Caesar
Perhe
Egyptin kuningattaren Kleopatra VII:n väittämän mukaan Caesar olisi ollut hänen poikansa, ja myöhemmän Egyptin kuningas Ptolemaios XV:n, isä. Tähän viitaten Ptolemaiosta kutsuttiin jopa nimellä Caesarion (kreikkalaisittain Kaisarion, oik. Ptolemaios XV Filopator Filometor Kaisar). Ptolemaioksen syntymäpäivästä on jäänyt todisteeksi tämän hautakivi, jossa syntymäpäiväksi ilmoitetaan 23. kesäkuuta vuonna 47 eaa. nykyisen ajanlaskun mukaan. Mikäli syntymäpäivä pitää paikkansa Caesarin isyys jää melko epätodennäköiseksi. Ptolemaioksen syntymän aikaan Caesar oli 53-vuotias, kolmatta kertaa naimisissa ja hänellä oli ollut vuosikymmenten aikana useita rakastajattaria, mutta tytärtään lukuun ottamatta Caesar oli ollut hedelmätön koko elämänsä ajan. Tämän vuoksi pojan syntyminen nopeasti lyhyen tuttavuuden aikana on biologisesti katsoen epätodennäköistä. Lisäksi Kleopatralla saattoi olla muitakin motiiveja ilmoittaa Caesar poikansa isäksi, sillä Caesar oli tuolloin Rooman ja koko Välimeren alueen mahtavin mies. Hänen isyytensä toi sekä Ptolemaiokselle että Kleopatralle hallinnollista ja poliittista uskottavuutta, oli se sitten todellinen tai pelkästään nimellinen. Marcus Antoniuksen senaatille kertoman mukaan Caesar oli jopa tunnustanut Ptolemaioksen isyyden lähimmille ystävilleen. Tämäkään ei vielä varmista isyyttä, sillä puheillaan Caesar saattoi vain pyrkiä vahvistamaan kuvaa viriiliydestään ja Kleopatran suhteen hän saattoi tehdä sen turvallisesti, sillä hänen ei voitu odottaa avioituvan kenenkään muun kuin roomalaisen kanssa.
Antiikin lähteissä mainitaan myös usein, että Caesarilla oli homoseksuaalisia suhteita, yksi näistä olisi ollut Bithynian kuningas Nikomedes IV:n, jonka hovissa Caesar oli nauttinut kestiystävyyttä nuorena miehenä. Caesaria tiettävästi pilkattiin pitkään tämän jälkeen "Bithynian kuningattareksi". Homoseksuaaliset suhteet olivat antiikin maailmassa erilaisessa asemassa kuin myöhempinä aikoina kristillisessä maailmassa, ja etenkin yläluokan keskuudessa ja Kreikassa niiden katsottiin olevan normaaleja. Epäsopivana pidettiin kuitenkin ylhäisen miehen esiintymistä alisteisessa tai feminiinisessä roolissa homoseksuaalisessa suhteessa, niin kuin Caesarin väitettiin nuoruudessaan tehneen.
Jälkivaikutuksia
thumb|Julius Caesarin patsas Forum Romanumin laidalla.Caesar on yksi parhaiten tunnetuista antiikin Rooman hahmoista: "poikkeusyksilö", jonka toimet niin hyvässä kuin pahassakin ovat vaikuttaneet pitkään. Sotapäälliköt, valtiomiehet ja diktaattorit ovat usein tutkineet, ihailleet tai yrittäneet jäljitellä hänen toimintaansa. Yhdysvaltojen kouluissa Caesarin teoksia on käytetty latinan lukemistona 1700-luvun loppupuolelta asti, ja ainakin alkuvaiheessa teosvalinnalla oli myös poliittisia motiiveja.
Eräs näkyvä jälki Caesarista on ajanlaskussa, jossa heinäkuun nimi on edelleen useilla kielillä johdos nimestä Julius. Lisäksi hänen Egyptistä mukanaan tuoma kalenteriuudistuksensa oli varsin pysyvää laatua.
Caesarista on kirjoitettu lukuisia kirjoja ja näytelmiä, tunnetuimpana William Shakespearen näytelmä Julius Caesar. Caesaria on käytetty myös nykyisessä populaarikulttuurissa, kuten elokuvissa ja sarjakuvissa, ehkä kuuluisimpana esimerkkinä Asterix seikkailee -sarjassa, jossa hän toimii antagonistina. Elokuvasovitukset ovat yleensä perustuneet Shakespearen näytelmään. Ensimmäinen näistä tehtiin jo vuonna 1908, ja yksi tunnetuimmista lienee vuoden 1953 versio, jossa Marlon Brando näytteli Marcus Antoniusta. Vuosina 2005–2007 ilmestyi HBO:n televisiosarja Rooma, joka kuvaa muun muassa Caesarin ja hänen lähipiirinsä elämää Gallian valloituksesta eteenpäin.
Caesarin oma tuotanto
Omana elinaikanaan Caesaria pidettiin yhtenä Rooman taidokkaimmista puhujista ja proosakirjailijoista; jopa Cicero arvosti Caesarin tyyliä. Caesarin tunnetuimpia teoksia olivat hänen tädistään laatima hautapuheensa sekä Anticato, joka oli vastine Cicerolle. Caesar laati myös kielitieteellisiä teoksia. Valitettavasti suurin osa Caesarin teoksista on kadonnut. Caesarin nimissä säilyneestä kirjallisuudesta Commentarii de bello Gallico (Gallian sota) ja Commentarii de bello civile (Sisällissota) ovat varmuudella hänen laatimiaan. Gallian sodan viimeinen kirja on Caesarin alaisen Aulus Hirtiuksen kirjoittama. Caesarin nimiin on myös pantu De bello Hispaniensi (Espanjan sodasta) ja De bello Africo (Afrikan sodasta), mutta ne ovat jonkun muun kirjoittamia. Hirtius kirjoitti vielä teoksen De bello Alexandrino (Aleksandrian sodasta).
Caesarin pääteos De bello Gallico on suomennettu:
Antiikin muut lähteet
Julius Caesarista ja tasavallan ajan lopusta on säilynyt antiikin ajoilta suhteellisen runsas lähdeaineisto.
Suetonius ja Plutarkhos kirjoittivat kummatkin Caesarin elämäkerran. Myös Dio Cassius ja Appianos käsittelevät historianteoksissaan Caesaria. Historiankirjoituksen lisäksi keskeisen tärkeitä lähteitä ovat Marcus Tullius Ciceron laatimat oikeuspuheet sekä hänen kirjekokoelmansa.
M/S Nordstjernen
M/S Nordstjernen on norjalaisen M/S Nordstjernen A/S:n omistama ja Vestland Rederi A/S -varustamon operoima vuonna 1956 valmistunut matkustaja-alus.
Liikennöintihistoria
Alus asetettiin maaliskuussa 1956 Hurtigruten-reitille Bergenin ja Kirkenesin väliseen liikenteeseen. Se myytiin tammikuussa 1979 Troms Fylkes Dampskibsselskab A/S:lle Tromssaan aluksen jatkaessa liikennöintiä Hurtigrutenilla.
Alus oli 1982-1983 Bergenissä Mjellem & Karlsenin telakalla, missä se uudistettiin ja aluksen moottorit vaihdettiin. Alus palasi liikenteeseen 23. maaliskuuta 1983, kunnes se poistettiin Hurtigrutenilta 4. huhtikuuta 1994. Alus sijoitettiin Tromssan ja Huippuvuorten välisiin risteilyihin.
Alus palasi 5. syyskuuta 1995 Hurtigrutenille Bergenin ja Kirkenesin välille, mistä se poistettiin 17. huhtikuuta 1996. Alus palasi Tromssan ja Huippuvuorten välisille risteilyille. Alus aloitti kolmannen kerran Hurtigrutenilla 26. syyskuuta 2005.
Nordstjernen siirtyi Hurtigruten ASA:n omistukseen maaliskuussa 2006. Aluksen moottorit pysähtyivät 22. helmikuuta 2007 ja se ajautui karille Bulandetilla. Irrotettu alus hinattiin Floröhön. Hurtigruten ASA poisti aluksen liikenteestä 22. maaliskuuta 2012.
Marraskuussa M/S Nordstjernen A/S rekisteröi aluksen nimiinsä ja saman kuukauden aikana se rekisteröitiin edelleen Vestland Rederi A/S:lle. Alus saapui marraskuussa Gdanskiin kunnostettavaksi, mistä se lähti paluumatkalle Bergeniin 29. heinäkuuta 2013. Elokuussa alus lähti paluumatkalle Puolaan jatkaakseen huoltoa, mistä se aloitti matkan Bergeniin 10. marraskuuta. Seuraavana iltana alus ajoi karille Karmsundetissa. Aamulla 12. marraskuuta alus irrotettiin karilta ja se hinattiin Haugesundiin.
Oiva Lehto
Oiva Lehto (17. toukokuuta 1915 – 2. marraskuuta 2008 ) oli suomalainen kommunistipoliitikko, joka toimi Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) eri johtotehtävissä 1940-luvulta 1980-luvulle. Lehto oli SKP:n varapuheenjohtaja vuodet 1963–1966. 1970-luvulla hän oli puolueen ”taistolaisen” opposition johtajia ja poliittisen toimikunnan jäsen.
Turkulainen kommunistinuori Oiva Lehto sai ensimmäisen syytteensä poliittisesta toiminnasta jo 1932, mutta hän välttyi tuolloin tuomiolta ollessaan alaikäinen. Lehto liittyi SKP:hen vuonna 1934. Sota-ajan hän vietti vankilassa turvasäilössä. Vapauduttuaan 1944 Lehto ryhtyi organisoimaan puolueensa toimintaa Turussa ja Lapissa. Vuonna 1947 hänet valittiin SKP:n Turun piirisihteeriksi.
Turun piirijärjestöä johtaessaan (1947–1956) Lehto ajautui helposti konflikteihin rivikommunistien kanssa. Puolueen ”kovanaamalla” oli esimerkiksi taipumus löytää ”kavaltajia” omiensa joukosta usein. Hän oli kuitenkin puheenjohtaja Aimo Aaltosen luottomies, joka sai puutteistaan huolimatta tärkeitä tehtäviä. Lehto valittiin SKP:n maaseutusihteeriksi 1956 ja varapuheenjohtajaksi 1963. Edustajakokouksessa 1966 epäsuosioon joutunut kaksikko sai kuitenkin lähteä eikä Lehtoa valittu edes keskuskomitean jäseneksi.
Lehto oli SKP:n opposition tärkeimpiä johtajia syrjäyttämisestään lähtien. Maaseutusihteerin tehtävissä jatkanut Lehto aloitti vastatoimenpiteet yhdessä Aaltosen, Lars Junttilan ja Urho Jokisen kanssa. Hän onnistui turvaamaan esimerkiksi Turun piirijärjestön pysymisen opposition käsissä. SKP:n osapuolisopimuksessa 1970 Lehto nostettiin takaisin puoluejohtoon ja hän kuului poliittiseen toimikuntaan opposition edustajana koko 1970-luvun. Lehto kuului samanaikaisesti myös Tiedonantaja-yhdistyksen johtoon. Lehto jäi eläkkeelle 19. edustajakokouksessa 1981.
Otto Hjelt
Otto Hjelt voi tarkoittaa jotain seuraavista suomalaisista henkilöistä:
Osoitinlaite
Osoitinlaite on tietokoneen tai muun tietoteknisen laitteen kanssa käytettävä HID-laite (Human interface device), jolla käyttäjä antaa ohjeita. Kannettavien tietokoneiden kanssa on erityisiä malleja, joita ei muutoin käytetä.
Osoitinlaitteet
Yleisin osoituslaite tietokoneissa on hiiri. Kannettavissa tietokoneissa ei siirrettävyytensä takia yleensä ole mukana erillistä perinteistä hiirtä, vaan kannettavat tietokoneet on yleensä varustettu tappihiirellä ja/tai kosketukseen reagoivalla tasohiirellä. Kosketusnäyttöjä varten on vielä omat osoitinlaitteensa. Hieman tuntemattomampia hiiren kaltaisia osoituslaitteita ovat kynähiiri ja pallohiiri.
Valopistooli
pienoiskuva|SAGE-konsoli ja valopistooli. Valopistooli on varhainen osoitinlaite, joka kehitettiin SAGE-tutkajärjestelmää varten.
Perinteinen hiiri
Perinteistä hiirtä voi käyttää kannettavassa tietokoneessa yksinkertaisesti liittämällä sellainen tietokoneen sarja- tai USB-porttiin. Nykyisin käytössä olevat hiiret ovat pääsääntöisesti USB-porttiin liitettäviä, ja kuten tietokoneiden yleensäkin, voi kannettavan tietokoneen kanssa käytettävä hiiren tekniikka ja toimintatapa olla. Erityisesti kannettavia tietokoneita varten on suunniteltu hieman normaalia pienempiä matkahiiriä, jotka on pienen kokonsa takia helpompi ottaa mukaan. Usein näissä hiirissä on myös kelattava hiiren johto, mutta muuten näiden hiirten toiminta on samanlaista kuin tavallisten pöytäkoneille suunniteltujen hiirtenkin. Langatonta hiirtä kannettavan tietokoneen kanssa käytettäessä liitetään hiiren lähettämän signaalin vastaanottolaite tietokoneen USB-porttiin. Perinteistä, alun perin pöytäkoneille suunniteltua hiirtä käytettäessä kannettava tietokone on sijoitettava pöydälle tai muulle tasaiselle ja kovalle pinnalle, koska perinteisen hiiren käyttö sylissä tai muualla epätasaisella alustalla on lähes mahdotonta. Perinteisen hiiren kanssa ongelmana on myös hiiren ergonomia ja käytettävyys.
Tappihiiri
Tappihiiri (pointing stick) on erityisesti kannettaville tietokoneille soveltuva osoituslaite. Tappihiiri on näppäimistön keskelle, yleensä G-, B- ja H-näppäinten väliin sijoitettu tappi, jota ohjataan kevyesti etusormella painamalla ja ohjaamalla. Itse tappi ei liiku minnekään eikä siinä varsinaisesti ole liikkuvia osia. Tappihiiri on suunniteltu alun perin IBM:n ThinkPad–malleihin.
Kosketuslevy
Kosketuslevy eli tasohiiri on erityisesti kannettaville tietokoneille suunniteltu osoituslaite, jota käytetään liikuttelemalla sormea kannettavan tietokoneen etureunassa olevalla, kosketukseen reagoivalla tasolla. Ensimmäinen tasohiiri on kehitetty Applen kannettavaan tietokoneeseen (MacKenzie, Scott et. al) ja sittemmin syöttölaite on siirtynyt muidenkin laitevalmistajien koneisiin. Tasohiiri on samanlainen suhteelliseen sijaintiin/paikannukseen perustuva syöttölaite kuin perinteinen hiirikin, eli tietty käyttäjän tekemä liikemäärä hiirellä vastaa tiettyä liikemäärää näytöllä. Perinteisessä hiiressä liike tehdään liikuttamalla hiirilaitetta, mutta tasohiiressä itse laite ei liiku, vaan osoittimen paikannus näytöllä suhteutetaan sormen liikkeeseen ja sijaintiin tasohiiren pinnalla. Kohteen valinta tehdään tasohiirellä joko perinteisen hiiren kanssa samantyyppisillä valintapainikkeilla, tai sitten napauttamalla tasohiiren pintaa sormella. Painikkeita käytetään yleensä etusormella, mutta joissain malleissa valintaan käytetään peukaloa. Painikkeiden käyttäminen on kuitenkin jossain määrin hankalaa, koska esimerkiksi raahatessa jotain näytöllä pitäisi samanaikaisesti sekä liikuttaa sormea tasohiiren pinnalla että painaa sormella valintapainiketta. Tasohiiressä ongelmana on, että se ei anna juurikaan tuntopalautetta. Kehitteillä on tosin malleja, jotka antaisivat tavallista hiirtä matkivan tunteen hiiren painikkeen painamisesta ja vapauttamisesta. Tämä helpottaisi kohteiden valitsemista ja siirtämistä.
Wii Remote
Wii Remote on Nintendo Wiin ohjain, jossa on infrapunaosoitin ja liikkeentunnistus.
Osoitinkynä
Osoitinkynä on kynän tapaan kädessä pidettävä osoituslaite, jonka avulla voi mm. kirjoittaa, piirtää ja käsitellä kohteita. Kynää käytetään yleensä sitä varten suunnitelluilla alustoilla, ja yksi yleisin tapa hyödyntää osoitinkynää on käyttää sitä erityisen piirtopöydän kanssa piirtämiseen.
Trackball
pienoiskuva|oikea|Kensington Expert Mouse 5
Trackball on osoitinlaite, jossa pallo ei ole pohjassa kuten hiiressä, vaan osoitinta ohjataan pyörittelemällä laitteen päällä olevaa palloa. Yleensä palloa pyöritellään peukalolla ja valintapainikkeita käytetään muilla sormilla. Trackballin sanotaan olevan ergonomisempi kuin tavallisen hiiren, koska sen liikuttaminen ei rasita rannetta.
Joystick
Joystick on usein käytetty peliohjaimena, mutta se on toisinaan integroitu erilaisiin tietoteknisiin laitteisiin.
3D-hiiri
pienoiskuva|vasen|[[Silicon Graphicsin SpaceBall.]] 3D-hiiri on suunniteltu graafiseen työskentelyyn ja se voi mahdollistaa kuusisuuntaisen vapauden.
Kosketusnäyttöjen osoitusvälineet
Kosketusnäytöt ovat näyttöjä, jotka reagoivat kosketukseen. Kosketusnäyttöjä käytetään mm. teollisuudessa sellaisissa tiloissa, joissa näppäimistön ja hiiren käyttö on työskentelyolosuhteiden tai laitteiden käyttötilanteiden takia hankalaa tai mahdotonta. Kosketusnäyttöjä on myös mm. yleisöpäätteiksi tarkoitetuissa tietokoneissa, kopiokoneissa ja muissa oheislaiteissa, pienissä kämmentietokoneissa sekä kannettavissa tietokoneissa. Kosketusnäyttö on suora syöttölaite, mikä tarkoittaa sitä, että tieto syötetään suoraan siihen kohtaan kuvaruutua, johon kosketaan – ilman mitään tietoa välittävää laitetta (3). Se, mitä kosketusnäytöllä tehdään, riippuu näytön käyttötarkoituksesta. Kannettavilla tietokoneilla ja kämmentietokoneilla käyttö saattaa olla monipuolisempaa kuin teollisuuden kosketusnäytöillä, mutta teollisuudessa näytöiltä taas vaaditaan suurempaa kestävyyttä ja käyttövarmuutta. Kaikille näytöille yhteistä on kuitenkin se, että niiden avulla sekä katsellaan että syötetään tietoa. Kosketusnäyttöä käytetään joko koskettamalla näyttöä sormella tai käyttämällä erityistä kosketusnäytöille tarkoitettua kynää. Kosketusnäytöllisissä kämmentietokoneissa ja kannettavissa tietokoneissa käytössä on voi olla kynä (stylus), kun taas teollisuuden näytöt ja yleisöpäätteet sekä oheislaitteet ovat yleensä käytettävissä sormin koskettamalla.
Yleinen käyttökohde kosketusnäytöille ovat älypuhelimet ja taulutietokoneet.
Söderskog
thumb|300px|Söderskogin kartanon kyläkukkula läntiseltä pellolta, Finnoontien toiselta puolelta, kuvattuna. Keltainen, tien suuntainen rakennus on 1800-luvulla rakennettu uusi päärakennus. Söderskog on kartano Espoossa Espoon keskuksesta Suomenojalle lähtevän Finnoontien varrella. Vuonna 1965 tilan pinta-ala oli 150 hehtaaria, josta peltoa oli 49 hehtaaria ja yksi hehtaari oli puutarhaa. Espoon kaupunginmuseon kustantaman Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisema -kirjan mukaan Söderskogin tila on ”selkeästi rajautuva kaunis maisemakokonaisuus, johon kuuluvat kyläkukkulalla neliömäisen pihan ympärillä olevat asuin- ja talousrakennukset, kaksi torppaa, kaunis puusto, peltoaukea ja vanhat tielinjat'”. Vanha päärakennus on todennäköisesti Espoon vanhimpia säilyneitä asuinrakennuksia.
Historia
Söderskogin uudisviljelmä raivattiin Morbyn kylän yhteismaille 1500-luvulla. Vuonna 1540 siihen kuului neljä taloa. 1600-luvulla Söderskogin siirtokylään kuului enää kaksi taloa, ja kun toisen isäntä, Klemet Hansson, hankki toisenkin talon omistukseensa, kylästä tuli yksinäistalo. Aluksi Söderskog oli amiraliteettitalo, jonka verot menivät meripuolustukseen. Vuonna 1646 Söderskogista tuli sotamiestalo ja samoihin aikoihin se osoitettiin kapteeni Johan Gyldenärin vapaatilaksi. Gyldenär asui Albergan kartanossa ja vuokrasi Söderskogia. Ruotujakouudistuksessa vuonna 1696 Söderskogista tuli Uudenmaan ratsuväkirykmentin everstin palkkatila. Isonvihan jälkeen tilan isäntä oli nimismies Jonas Omander, jolta tila periytyi hänen pojalleen varanimismies Mårten Omanderille. Vuodesta 1815 lähtien kartano on kuulunut Nymalmin suvulle.
Tilan rakennukset
Vanha päärakennus 1600-luvun ja 1700-luvun taitteesta.|thumb
Söderskogin vanha päärakennus on todennäköisesti Espoon vanhimpia säilyneitä asuinrakennuksia. Rakennus valmistui mahdollisesti 1600-luvun lopulla, sillä silloin siitä tuli everstin puustelli, ja se noudattelee Erik Dahlbergin 1600-luvun lopulla upseerien virkataloja varten laatimien mallipiirrosten pohjaa ja vanhanmallista rakennustapaa. Koska suurin osa Espoon rakennuksista tuhoutui isonvihan aikana, on todennäköistä, että rakennus on valmistunut kuitenkin vasta 1700-luvun alussa. Rakennus on pitkänurkkainen paritupatyypin hirsitalo, melko pitkä ja matala. Myöhemmin sen ikkunoita on suurennettu ja sitä on jatkettu itään. Katonlappeita kannattavat vaakasuorat hirret, jotka ulottuvat seinärungon ulkopuolelle. Vanhan päärakennuksen tupa on säilynyt hyvin vanhanaikaisessa asussaan ja siitä onkin tehty kotimuseo. Kaupunginmuseon julkaisun mukaan talo on ”rakennushistoriallisesti hyvin arvokas asuinrakennus”.
Uusi päärakennus 1800-luvulta.|thumb|left
Söderskogin uusi päärakennus rakennettiin vanhassa tuuliviirissä olevan vuosiluvun perusteella vuonna 1818, mutta on mahdollista että se on vasta 1850-luvulta. Rakennuksesta tehtiin alun perin uusklassinen, mutta vuoden 1909 korjauksessa siitä tuli jugendtyylinen. Tuolloin sen ikkunoista tuli moniosaisia ja sille rakennettiin nurkista viistetty viisikulmainen lasikuisti, jonka kerrotaan jäljittelevän Kilon kartanon kuistia. Uuden päärakennuksen nurkissa on harkkopilasterit. Vuonna 1926 rakennusta pidennettiin viisi metriä pohjoiseen ja vuonna 1961 se peruskorjattiin. Uudessa päärakennuksessa on nykyään kahdeksan huonetta ja halli.
thumb|Kartanon itäistä peltoa.
Neliömäisen pihapiirin laidalla on päärakennusten lisäksi vuonna 1818 valmistunut kolmiosainen luhtiaitta. Aitalla on koristeltu kattolista ja rakennuksen katolla on vellikello. Pihapiirin rakennusten lisäksi Söderskogin tilaan kuuluu muun muassa vanha riihi, joka on mahdollisesti 1700-luvulta, kaksi kellaria, rakennusmestari Emil Nordqvistin suunnittelema riihi vuodelta 1910, navettahenkilökunnan asuinrakennus vuodelta 1910 (”Elsan huone”), sauna vuodelta 1910 ja navetta vuodelta 1933. Pihapiiristä pohjoiseen, peltojen ympäröimällä matalalla lehtevällä kukkulalla on Söderskogin torpat, kaksi pitkänurkkaista, pienehköä hirsitorppaa. Torpilta kartanolle kulkee vanha paikallistie. Torppia on levennetty lautaosilla, joskaan harjakaton linjaa ei ole muutettu. Perimätiedon mukaan mäellä oli 1500-luvulla Söderskogin kylän toinen talo. Maanmittari Friedrich Johan Fonseenin laatiman kartan mukaan mäellä ei ollut asutusta vuonna 1750. Nykyiset rakennukset ovat 1700-luvun ja 1800-luvun taitteesta.
Viitteet
60.18889°N, 24.66639°W
Ihmisoikeuskeskus
Ihmisoikeuskeskus on riippumaton ja itsenäinen asiantuntijaelin. Sen lakisääteisiin tehtäviin kuuluvat perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien edistäminen muun muassa koulutuksen, tutkimuksen, selvitysten ja kansainvälisen yhteistyön kautta. Se toimii hallinnollisesti eduskunnan oikeusasiamiehen yhteydessä. Ihmisoikeuskeskus aloitti toimintansa vuonna 2012, kun siitä määräävä laki astui voimaan. Ihmisoikeuskeskuksen johtajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Sirpa Rautio.
Tennesseen lippu
thumb|300px|Tennesseen lippu (1905–) Tennesseen lippu on Yhdysvaltain osavaltio Tennesseen virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on punaisella taustalla valkoreunainen sininen ympyrä, jonka sisällä on kolme valkoista tähteä. Lipun oikeassa reunassa on kapea valkoreunainen sininen alue. Lipun mittasuhteet ovat 3:5.
Nykyinen lippu otettiin käyttöön 17. huhtikuuta 1905.
Waverly Placen velhot
Waverly Placen velhot on Disneyn tuottama ja Emmy-palkittu tilannekomedia. Sarja kuuluu Disney Channel Series -ryhmään. Sarjan ensimmäinen jakso nähtiin Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2007. Ensi-ilta keräsi USA :ssa 5,9 miljoonaa katsojaa. Sarjan on luonut Todd J. Greenwald ja tuottanut It's a Laugh Productions, Inc. Sarjan pääosassa olevat Selena Gomez, David Henrie ja Jake T. Austin näyttelevät Russon perheen kolmea sisarusta, Alexia, Justinia ja Maxia, joilla on maagisia kykyjä.
Disney Channel on julkistanut jatkavansa sarjaa kolmannelle tuotantokaudelle aloittaen sen valmistamisen kesällä 2009. Kolmas tuotantokausi tulee myös todennäköisesti olemaan sarjan ensimmäinen kausi, joka tuotetaan korkealaatuisessa 720:n pikselin resoluutiossa.
Sarja
Ohjelma kertoo Alex Russosta (Selena Gomez), hänen vanhemmasta veljestään Justinista (David Henrie), heidän nuoremmasta veljestä Maxista (Jake T. Austin), sekä Alexin parhaasta ystävästä Harperista (Jennifer Stone). Sisarukset ovat velhoja ja asuvat yhdessä italialais-amerikkalaisen isänsä Jerryn ja meksikolais-amerikkalaisen äitinsä Theresan kanssa. Lasten ei ole sallittua käyttää taikaa ilman valvontaa, ja heidän kasvaessa aikuisiksi vain yksi kolmesta saa pitää taikavoimansa. Se, kuka saa pitää taikavoimansa, päätetään velhokilpailun perusteella. Heidän isänsä Jerry voitti saman kilpailun nuoruudessaan, mutta luopui voimistaan naidakseen lasten äidin Theresan, sillä velhojen ei ole sallittua mennä naimisiin kuolevaisten kanssa.
Alex usein joutuu ongelmiin käyttämällä taikaa ilman valvontaa, ja saa opetuksensa oppien samalla olemaan moraalinen liittyen ystäviinsä, perheeseensä ja kouluun. Silti hän päätyy uudestaan ja uudestaan hankaluuksiin, jotka hän oli jo muka kantapään kautta oppinut.
Tunnuslaulu
Sarjan tunnuslaulun Everything is Not What It Seems ovat kirjoittaneet John Adair ja Steve Hampton. Tunnuslaulun esittää Selena Gomez. Kappale on mukana Disneyn koostelevyllä Disney Channel Playlist, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 9. kesäkuuta 2009.
Elokuva
Sarjaan pohjautuvan Disney Channel Original Moviesin televisioelokuvan Wizards of Waverly Place: The Movie ensiesitys oli Yhdysvalloissa Disney-kanavalla 28. elokuuta 2009. Suurin osa elokuvasta on kuvattu Puerto Ricossa.
István Sofron
István Sofron (s. 24. helmikuuta 1988 Miercurea Ciuc, Romania ) on unkarilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi kauden 2022–2023 romanialaisessa HSC Csíkszeredassa monikansallista Erste Ligaa.
Aiemmin ammattilaisurallaan Sofron on pelannut kotimaansa Fehérvárissa Keski-Euroopan EBEL-liigaa, Krefeld Pinguinessa Saksan DEL-liiga, itävaltalaisissa Klagenfurtissa ja Villacherissa, Wichita Thunderissa ECHL-liigaa sekä Erste Ligan unkarilaisessa MAC Újbudassa.
Maajoukkuetasolla Sofron on edustanut Unkaria arvokisoissa useaan otteeseen.
Navi Mumbain kansainvälinen lentoasema
Navi Mumbain kansainvälinen lentoasema (Navi Mumbai International Airport) rakenteilla oleva lentoasema Mumbain metropolialueella. Se tulee olemaan toinen metropolialueen lentoasema Chhatrapati Shivajin kansainvälinen lentoaseman lisäksi. Lentokentälle tulee kaksi samansuuntaista 3 700 metrin pituista 60 metriä leveää kiitotietä jotka ovat toisistaan 1 550 metrin etäisyydellä.
Hankkeen käynnistymiseen menee vielä ainakin kaksi vuotta. Hanke vaatii kokonaisuudessaan 2 268 hehtaaria maata joista suurin osa on valtion omistamaa, mutta kiitotien kohdalla olevien 10 kylän maanomistajat eivät halua luopua maalueistaan. Sen vuoksi alueella on tehty vasta tasoitustöitä, mutta kiitotien ja lentoaseman rakentamista ei ole vielä aloitettu. Alun perin ensimmäisen lennon piti lähteä lentoasemalta vuoden 2020 joulukuussa.
Lentoasema on tarkoitus yhdistää hyperloopilla Mumbaihin ja Puneen. pienoiskuva|vasen|Pääministeri [[Narendra Modi Navi Mumbain kansainvälisen len­to­ken­tän pe­rus­ta­mis­ta­pah­tu­mas­sa 18. hel­mi­kuu­ta 2018.]]
Jóannes Patursson
Jóannes Patursson (6. toukokuuta 1866 Kirkjubøur, Färsaaret – 2. elokuuta 1946 Kirkjubøur, Färsaaret) oli färsaarelainen poliitikko, joka oli 1900-luvun alussa saarten kansallisliikkeen merkittävimpiä edustajia. Hän oli 1901–1906 Färsaarten edustajana Tanskan parlamenttissa ja 1901–1946 Färsaarten omassa parlamentissa. Patursson kirjoitti uransa aikana myös useita runoja.
Elämäkerta
Jóannes Patursson syntyi vuonna 1866 Färsaarilla, Kirkjubøurin kylässä. Hänen isänsä omisti Färsaarten suurimman vuokramaatilan. Hän kävi koulunsa Tórshavnissa ja muutti sen jälkeen Norjaan opiskelemaan. Yleensä färsaarelaiset jatkoivat opintojaan Kööpenhaminassa, mutta Patursson meni opiskelemaan Stendin maatalousoppilaitokseen. Patursson vaikuttui Norjassa norjalaisten kansallismielisten aatteista.
Sydämen kuiskaus
Sydämen kuiskaus on Studio Ghiblin vuonna 1995 tuottama romanttinen anime-elokuva, joka perustuu Aoi Hiiragin luomaan mangaan. Elokuvan ohjasi Yoshifumi Kondō (1950–1998). Japaninkielinen nimi Mimi o Sumaseba tarkoittaa suomeksi käännettynä 'jos kuuntelet tarkasti'. Elokuvan Suomen-ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 2009.
Jóannes Patursson
Elämäkerta
Føringafelag hajosi 1890-luvun aikana, ja Patursson lähti siitä 1896. Paturssonin mielestä järjestö oli turhan maltillinen ja keskittyi jatkossa politiikkaan. Hänet valittiin vuonna 1901 sekä Färsaarten että saarten edustajana Tanskan parlamenttiin. Färsaarten parlamentissa hän oli vuoteen 1946 ja Tanskan parlamentissa vuoteen 1906. Paturssonista tuli 1900-luvun alussa Färsaarten itsehallintopolitiikan merkittävimpiä kehittäjiä. Hän esitti Tanskan parlamentissa vuonna 1906 näkemyksensä Färsaarten itsehallinnosta; ehdotus oli todennäköisesti saanut inspiraationsa Islannin vuoden 1904 itsehallintolaista.
Färsaarten parlamentin vuoden 1906 vaalien jälkeen maan separitistiset ja liittoutumista kannattaneet tahot perustivat omat puolueensa. Patursson perusti kannattjiensa kanssa itsehallintopuolueen. Patursson johti puoluetta vuoteen 1936 saakka, jolloin puolue hajosi maauudistuskysymyksen takia. Patursson vastusti voimakkaasti maauudistusta, mutta pääosa puolueen jäsenistä oli sen kannalla. Edward Mitens valittiin Paturssonin korvaajaksi. Patursson edusti parlamentissa muutaman vuoden sitoutumattomana, mutta sitten hän oli perustamassa kansanpuoluetta. Patursson istui lopulta Färsaarten parlamentissa kuolemaansa vuoteen 1946 asti. Hän kirjoitti elämänsä aikana useita poliittisia tekstejä, runoja ja lauluja.