cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deutsche Börse
Muut Saksan pörssit sijaitsevat Berliinissä (Berliinin pörssi fuusioitui vuonna 2003 Bremenin kanssa), Düsseldorfin pörssi, Hampurin pörssi joka fuusioitui Hannoverin pörssin kanssa vuonna 1999, Münchenin pörssi sekä Stuttgartin pörssi.
Yhdistymiskeskustelut ja yhdistyminen Lontoon pörssin kanssa 2016
Helmikuun 23. päivänä sekä Lontoon pörssin (LSE) että Saksan pörssin johto vahvistivat käyvänsä yksityiskohtaisia neuvotteluja mahdollisesta yhtiöittensä yhdistämisestä uuteen holdingyhtiöön. Julkaistun neuvotteluesityksen mukaan Deutsche Börsen osake vastaisi yhtä uutta osaketta uudessa yhtymässä ja kutakin Lontöön pörssin osaketta vastaan saisi 0,4421 uutta osaketta. Näillä perusteilla uudesta yhtiöstä 54,4 prosenttia pohjautuisi Deutsche Börsen ja 45,6 prosenttia Lontoon pörssin osakeomistuksiin. Kaikki nykyisen Deutsche Börsen ja LSE:n liiketoiminnan avainalueet jatkaisivat konsernissa nykyisillä nimillään.
Lontoon ja Saksan pörssien yhdessä muodostama holdingyhtiö olisi markkina-arvoltaan maailman toiseksi tai kolmanneksi suurin pörssikaupan operaattoriyhtiö. Sitä suurempia olisi ainakin New Yorkin pörssi (omistajanaan ICE). Samaa suuruusluokkaa on markkina-arvoltaan Nasdaq Inc. (aiemmalta nimeltään Nasdaq OMX Group, sisältäen Nasdaq OMX Nordic pörssin).
Euroopan komissio esti kuitenkin maaliskuussa 2017 fuusioitumisen ja kertoi että kauppa olisi luonut monopolin.
Madridin pörssi
200px|thumb|right|Madridin pörssi
Madridin pörssi on Madridissa toimiva Espanjan arvopaperipörssi. Pörssi on perustettu vuonna 1831. Pörssin indeksejä ovat IBEX 35, Latibex, FTSE, ja IGBM.
Iivar Ahava
Henkilöhistoria
Ahava harrasti sukututkimusta ja julkaisi muisteluksia Winter-suvun vaiheista, isänsä elämäkerran (1922, 1931) sekä omat muistelmansa (1918). Hän oli naimisissa vuodesta 1899 Natalia Popoffin (k. 1948) kanssa.
Julius Schreck
thumb|275px|Julius Schreck, toinen vasemmalta, Adolf Hitlerin seurassa. Julius Schreck (13. heinäkuuta 1898 München – 16. toukokuuta 1936) oli varhainen Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen, SS:n ensimmäinen komentaja, Adolf Hitlerin ystävä ja autonkuljettaja. Hänen korkein SS-arvonsa oli Oberführer.
Ensimmäisessä maailmansodassa ja Freikorps-joukoissa palvellut Schreck liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1920. Hän oli aktiivijäsen ja teki tiiviisti yhteistyötä Hitlerin kanssa. Epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen Schreck joutui muiden pidätettyjen natsijohtajien lailla vankilaan.
Hitler perusti puolueen uudelleen vuonna 1925. Schreck ja Emil Maurice loivat tuolloin Stosstrupp Adolf Hitler -nimisen henkivartiokaartin johtajansa turvaksi. Myöhemmin samana vuonna kaarti nimettiin uudelleen ”Suojajoukoksi” (Schutzstaffel, lyhyemmin SS) ja Schreckistä tuli tällöin SS-mies numero 5. Hitler pyynnöstä Schreckistä tuli SS:n ensimmäinen Reichsführer, vaikka hän ei koskaan käyttänyt itsestään tätä titteliä. Seuraavana vuonna SS:n johtajaksi astui Joseph Berchtold. Schreck pysyi SS:n listoilla aluksi SS-Führerin ja vuodesta 1930 SS-Standartenführerin arvoisena, vaikka käytännössä hän oli vain Hitlerin autonkuljettaja.
Vuoden 1936 keväällä Schreck sairastui aivokalvontulehdukseen. Hän kuoli lyhyen sairastamisen jälkeen 16. toukokuuta. Hänet ylennettiin postuumisti SS-Brigadeführeriksi ja 1. SS-Standarten ”Münchenin” kunniakomentajaksi.
Reino Myllymäki
Reino Myllymäki on suomalainen liikkeenjohdon konsultti, ammattimentori, tietokirjailija ja IT-alan vaikuttaja. Vuosina 2010–2017 Myllymäki toimi CxO Mentor Oy ja CxO Professional Oy -nimisten ammattimentorointiyritysten mentorina, johtotehtävissä ja osakkaana. Myllymäki on yksi molempien yhtiöiden perustajista. Hän on myös vuonna 2013 perustetun palvelukustantamo Ketterät Kirjat Oy:n toimitusjohtaja ja vuodesta 2017 alkaen yrityksen omistaja.
Myllymäki on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänellä oli pitkä ura YIT:n palveluksessa lähinnä tietohallinnon tehtävissä toimien viimeisinä vuosina konsernin tietohallintojohtajana.
Aikaisemmin Myllymäki toimi myös Kauppalehden Johtamisen Käsikirjojen tietohallinnon käsikirjan päätoimittajana vuosina 2009-2016. Hän on kirjoittanut useita artikkeleita tietohallinnon johtamiseen ja kehitysprojektitoimintaan liittyen.
Myllymäki on kirjoittanut yrityksensä kautta kaikkiaan kahdeksan johtamisen kirjaa: Tietohallinnon organisointi, Muutosjohtamisen opas, Tehokkuus ensin!, Sano se selvästi!, Pöhinää?, Strategiatyökirja, Business Case ja Palvelujen hinnoittelu sekä paikallishistoriaa käsittelevän kirjan Ruohottuneet polut, asvaltoidut kadut ja ilmailuhistoriaa käsittelevän kirjan Ohjaamot - Suomen sotilaslentokoneet sekä viisi VL Myrsky - Historia ja entisöinti -julkaisua. Lisäksi hän ollut pääkirjoittajana kirjoissa: Miksi tietojärjestelmäprojekti epäonnistuu?, Onnistunut tietojärjestelmäprojekti. Osa 1: Neuvoja tietojärjestelmää hankkivalle, Yhdistysjohtamisen opas ja Ohjaamot - Suomen liikennelentokoneet.
Myllymäki on ICT Leaders Finland ry:n perustajajäsen. Hän toimi yhdistyksen hallituksessa vuosina 2012-2015. Vuosina 2016-2019 hän oli Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset TIVIA ry:n hallituksen jäsen sekä tietoyhteiskunta- ja vaikuttamistoimikuntien puheenjohtaja. Hän on myös Ilmailumuseoyhdistys ry:n hallituksen jäsen ja Keski-Uusimaa-lehden kolumnisti.
Tietoviikko-lehti valitsi Myllymäen seitsemän kertaa 100 tivi-vaikuttajan joukkoon vuosina 2008-2014.
Leonard Borgström
Johan Henrik Leonard Borgström (16. toukokuuta 1876 Sipoo – 1. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen mineralogi.
Borgströmin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Lovisa Charlotta Hagströmer. Maanviljelysneuvokset Erik Borgström ja Nils Borgström olivat hänen veljiään.
Borgström omisti Sipoossa Majvikin kartanon.
Etelästoa
Etelästoa (myös Eteläinen stoa) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin stoiin eli pylväshalleihin:
Edmund Gwenn
Edmund Gwenn (26. syyskuuta 1875 Vale of Glamorgan, Wales, Iso-Britannia – 6. syyskuuta 1959 Woodland Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä.
Gwenn joutui lähtemään kotoaan 17-vuotiaana, ilmoitettuaan halustaan ryhtyä näyttelijäksi. Hän oli mukana useassa eri kiertävässä teatteriseurueessa, kunnes hän vuonna 1902 asettui Lontooseen, jossa hän vakiinnutti asemansa luonnenäyttelijänä. Elokuvissa Gwenn näytteli vuodesta 1916 alkaen. Hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon vuonna 1947 roolistaan Kris Kringlenä elokuvassa Susanin kääntymys. Samassa kategoriassa hän oli ehdolla 1950 elokuvasta Mister 880. Muita rooleja hänellä oli muun muassa elokuvissa Lassie palaa kotiin (1943), Yön pedot (1954) ja Mutta... kuka murhasi Harryn? (1955).
Gwenn on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Eteläinen basilika
Eteläinen basilika oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla sijainneen niin kutsutun Etelästoan eteläpuolella. Paikka on aivan nykyisen arkeologisen alueen laidalla. Basilika oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa ja muistuttaa monin tavoin agoran itälaidalla sijainnutta varhaisempaa Juliusten basilikaa. Rakennukset olivat myös hyvin saman kokoisia: Eteläisen basilikan alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,5 x 23,5 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,1 x 11,8 metriä. Basilika oli kytketty Etelästoaan ja kuului samaan rakennuskokonaisuuteen sen kanssa.
Herbartilainen kasvatusfilosofia
Herbartilainen kasvatusfilosofia on saksalaisen filosofin J. F. Herbartin (1776–1841) mukaan nimensä saanut kasvatusfilosofinen suuntaus, joka nousi uushumanistisen pedagogiikan rinnalle 1800- ja 1900-lukujen vaihteen tienoilla. Se ei syrjäyttänyt uushumanismia, vaan sulautui siihen uutena tuoreena ajatussuuntana. Herbartilaisuus sai ”ajan sanana” hallitsevan aseman 1900-luvun alkuvuosikymmenien opettajakoulutuksessa, ja siitä tuli virallinen pedagoginen doktriini uushumanismin saadessa vanhentuneisuuden leiman.
Uushumanismista poiketen Herbart ei pitänyt älyä, tahtoa ja tunnetta erillisinä henkisinä kykyinä, vaan tähdensi, että mieli ("sielu") on yksi kokonaisuus. Ihanteena oli monipuolinen harrastuneisuus, toisin sanoen kyky kiinnostua aidosti erilaisista ilmiöistä ja tiedonhalu. Kasvatuksen perimmäinen päämäärä oli siveellisesti luja luonne ja henkinen riippumattomuus, mihin oikein ohjattu harrastuneisuus johtaisi. Se oli pohjimmiltaan eettinen, sillä ihmisen arvo ei ollut siinä, mitä hän tiesi, vaan tietämiseen ja järkeen perustuva siveellinen tahto. Herbart katsoi, että kasvattaminen voi toteutua vain opettamalla eli että kasvattaminen on opettamista. Tärkeintä on herättää kiinnostus ja halu (”harrastus”) tietää ja ohjata tiedonhalua sivistysihanteen mukaisesti tavoitteena ajatteleva eettinen persoonallisuus. Opetussisältöjen hyödyllisyys oli alisteinen kasvatuksen siveellisen päämäärän rinnalla.Herbart loi muodollisen asteen teorian opetukseen:selkeys, assosiaatio,systeemi ja metodi.
Herbartilaisuuden alkuperäinen idealismi vaihtui opetuksen arjessa usein opettajakeskeiseksi kuivakkuudeksi, jolloin tietopainotteisuudesta ja muotojen noudattamisesta tuli tärkeämpi elementti kuin opetuksen kasvattavuudesta, elävyydestä ja elämänläheisyydestä. Sen asemesta päädyttiin usein ”tietojen jakamiseen” ja niiden muistiin pänttäämiseen. Vaikka Herbartin mukaan oppiminen tarkoitti kokonaisuuksien muodostumista ja tietojen kytkeytymistä oppijan aikaisempiin tietoihin ja vaikka hän korosti opetuksen keskittämisen merkitystä, tiedoista muodostui käytännössä usein irrallisia ja ulkokohtaisia ”tiedonjyviä”. Näin kasvatuspäämääränä oleva siveellinen kokonaispersoonallisuus jäi usein taka-alalle tai unohtui kokonaan. Harrastuneisuus voitiin käsittää puuhasteluksi monien asioiden parissa ymmärtämättä, että Herbart tarkoitti käsitteellään ”harrasta”, kysyvää, keskittyvää ja tutkivaa perusasennetta.
Mohnin majakka
Mohnin majakka sijaitsee Suomenlahdessa Mohnin saarella Virossa. Saarella oli puinen majakka jo ennen kuin ensimmäinen tiilinen majakka rakennettiin vuonna 1852.
Historia
Mohnin saarelle rakennettiin puinen majakka vuonna 1806. Vuonna 1852 sen tilalle rakennettiin noin 20 metriä korkea tiilinen. Jo muutaman vuoden kuluttua kävi selväksi etteivät huonolaatuiset tiilet kestäneet kovaa ilmastoa. Vuonna 1871 majakkaa pidennettiin 7 metriä, ja koko rakennus vuorattiin ulkopuolelta uudella tiilikerroksella. Siihen tilattiin lyhtyhuone tehtaalta Latviaan Liepājasta ja linssistö Englannista Chance Brothers & Co nimiseltä yritykseltä. Jatkuvan rapautumisen vuoksi majakka päällystettiin toisen maailmansodan jälkeen betonilla. Betonivuoraus kuitenkin poistettiin vuonna 1998.
Majakan vieressä on erilaisia sivurakennuksia jotka liittyvät sen huoltoon, sekä silloisen henkilökunnan asuntoja jotka kaikki ovat nykyään kansallisia muistomerkkejä.
USS Miantonomoh (BM-5)
USS Miantonomoh (runkonumero BM-5) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1876 vesille laskettu Amphitrite-luokan monitori.
Valmistus
Alus tilattiin John Roach and Sonsilta Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1876 ja otettiin keskeneräisenä palvelukseen 6. lokakuuta 1882 päällikkönään Francis J. Higginson. Alus siirrettiin Philadelphiasta Washingtoniin ja edelleen New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta 13. maaliskuuta 1883. Alus valmistui 1883-1891 New Yorkin laivastontelakalla ja palautettiin palvelukseen 27. lokakuuta 1891 päällikkönään Montgomery Sicard.
Palvelus
Seuraavan vuoden alus risteili Yhdysvaltain itärannikolla New Yorkin ja Charlestonin välillä. Loppuvuodesta 1892 alus makasi ankkurissa New Yorkissa, mutta 1892-1895 alus avusti laivaston maalitoimintaa ja Massachusettsin ja Rhode Islandin naval militiaa. Alus poistettiin palveluksesta 20. marraskuuta 1895 Philadelphiassa.
USS Mainen tuhouduttua 15. helmikuuta 1898 Havannan satamassa alus palautettiin palvelukseen 10. maaliskuuta päällikkönään Mortimer L. Johnson. Espanjan ja Yhdysvaltain kiristynyt poliittinen tilanne johti 21. huhtikuuta sodanjulstukseen ja seuraavana päivänä presidentti William McKinley määräsi kontra-amiraali William T. Sampsonin sulkemaan Kuuban pohjoisrannikon satamat.
Mon-khmer-kielet
Mon-khmer-kielet on kaakkoisaasialainen kieliryhmä. Yhdessä Intian munda-kielien kanssa se muodostaa  austroaasialaisten kielten ryhmän, joka oli alueella vallitsevana ennen thaimaalaisten, burmalaisten, malajien ja indo-arjalaisten tuloa. Ryhmään kuuluu yli sata kieltä.
Uushumanismi
Uushumanismi on eräs kasvatusfilosofinen suuntaus. Se oli syntynyt 1800-luvulla reaktiona valistuksen utilitarismille. Uushumanistit näkivät koulutuksen tehtäväksi älyn ja ajattelun koulimisen sekä henkisten kykyjen kehittämisen ja jalostamisen. Suuntauksen kannattajat uskoivat, että ihmismieli jakautui "sielunkykyihin", älyyn, tahtoon ja tunteeseen. Opetuksen tuli kehittää erityisesti ensin mainittua. Keskeisintä oli perustan luominen tieteelliselle ajattelulle. Koulukasvatuksen tuli juurruttaa kasvatettaviin sivistyksellistä potentiaalia, eli kykyä osallistua kasvuympäristönsä kulttuuriin.
Mon-khmer-kielet
Vietnamin kieli ja khmerin kieli (Kambodža) ovat kieliryhmän ainoat kielet, joilla on virallisen kielen asema maassaan.
Uushumanismi
Uushumanistista kasvatusnäkemystä voi pitää ylevän humanistisena ja olemukseltaan elitistisenä. Seuraava kohta vuosina 1862–1882 kasvatus- ja opetusopin professorina toimineen Z. J. Cleven Koulujen kasvatusopista antaa hyvän kuvan suuntauksen pedagogisesta ajattelusta:
Kokonaispersoonallisuuden kehittäminen oli ensisijaista. Suuntaus luotti esimerkin ja mallikelpoisen voimaan. Uskottiin, että opitulla on "siirtovaikutus", esimerkiksi että klassisisten kielten taito siirtyy muiden kielten oppimiseen. Muutenkin opetuksessa klassisella aineksella oli keskeinen asema. Lisäksi malleja saatiin myös esimerkiksi kirjallisuudesta ja oman kielen vanhoilta mestareilta. Matematiikka edusti puhdasta logiikkaa ja järkeä ja oli ajattelun malli. Historiasta poimittiin esimerkillisiä ihmismielen saavutuksia ja henkilöhistorioita. Näin uskottiin ihmisen ominaisimpien henkisten kykyjen (”funktioiden”), esimerkiksi ajattelu- arviointi- ja arvostuskyvyn realisoituvan sekä mielikuvituksen ja tahdon jalostuvan. Tavoitteena ei ollut valmiita tietoja omaava henkilö, vaan ihminen, jolla oli tiedollisia, siveellisiä ja sivistyksellisiä valmiuksia, jotka voivat ”funktionalisoitua” eri aloilla ja tilanteissa.
Suomen oppikoulujärjestelmä rakennettiin uushumanistisille aatteille.
Pispan asuinpaikka
Pispan kivikautinen asuinpaikka on hyvin säilynyt ja löydöiltään rikas tyypilliseen kampakeraamiseen ja nuorakeraamiseen kauteen kuuluva kivikautinen asuinpaikka ja kalmisto, joka sijaitsee Satakunnan Kokemäellä Risten Säpilässä. Pispan löydöistä, ja erityisesti sen punamultahaudoista, on runsaasti mainitoja kirjallisuudessa.
Ki Hong Lee
Ki Hong Lee (s. 30. syyskuuta 1986) on korealaissyntyinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan elokuvassa Labyrintti.
Pispan asuinpaikka
Asuinpaikan sijainti
Pispan kivikautinen asuinpaikka sijaitsee noin 3 kilometriä Kokemäen kirkolta koilliseen Säpilänniemen lounaisosassa noin 400 metriä Kokemäenjoen Säpilänniemen länsipuolta kiertävän joenuoman itärannalla. Nykyään muinainen asuinpaikka on peltomaata, metsänreunaa ja Pispan talon pihamaata. Kivikautinen asuinpaikka sijaitsi muinaisen merenrannan äärellä. Asuinpaikkavyöhyke ulottui pohjois-etelä-suuntaisena kapeana toista kilometriä pitkänä kaistaleena. Vyöhyke alkoi pohjoisessa olevalta Hurun tilan mailta ja jatkoi kauaksi Pispan talon ohi etelän suuntaan. Kivikautisten löydösten alue seuraa pääosin 42,5 metrin korkeuskäyrää, joka oli tuolloin merenrannan tasolla. Suurimmat kaivaukset tehtiin aivan Pispan pihapiirin läheisyydessä, joten potentiaalisesta alueesta on tutkittu alle prosentti. Kaikki mainitut kohteet ovat yksityisellä maalla.
Ki Hong Lee
Lee syntyi Soulissa, Etelä-Koreassa. Hänen ollessaan kuusivuotias perhe muutti Uuteen-Seelantiin, jossa hän oppi puhumaan englantia. Kaksi vuotta myöhemmin Leen ollessa kahdeksanvuotias he muuttivat Los Angelesiin.
Pispan asuinpaikka
Asuinpaikan muinainen elinympäristö
Suomessa kivikauden asukkaat on yleensä havaittu asuvan aivan veden äärellä. Tämä on ymmärrettävää, sillä esimerkiksi juomavesi on silloin ollut helposti saatavilla, kalastuksella on ollut suuri merkitys ravinnonsaannissa ja liikkuminen vesitse on ollut helppoa. Mikäli Pispan asuinpaikalla toimittiin samalla tavalla, voidaan asuinpaikka ajoittaa karkeasti muinaisen rantaviivan sijainnin avulla maankohoamisen perusteella. Säpilän länsipuolen kivikautiset löydöt on tehty maastossa selvästi erottuvan töyrään rinteiltä ja sen päältä. Havainto on vahvistunut kaivauksissa, jonka alimmat löydökset sijaitsevat rinteen alareunalla noin 42,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Tätä korkeutta voidaan myös pitää kriittisenä rajana, sillä asukkaiden suullisen tiedon mukaan Kokemäenjoen keväiset tulvat ulottuivat tälle korkeudelle asti ennen Kolsin voimalaitoksen rakentamista.
Ki Hong Lee
Lee opiskeli opettajaksi Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Näyttelemiseen hän alkoi perehtyä vakavammin viimeisenä yliopistovuotenaan. Yliopiston jälkeen hän työskenteli vanhempiensa ravintolassa.
Pispan asuinpaikka
Asuinpaikan muinainen elinympäristö
Asuinpaikan edustaa suojasi muinoin joukko pieniä saaria. Merenlahti, joka aukesi oikealle luoteeseen, sijaitsi suojassa avomeren aallokolta Järilänkankaan ja Hiittenharjun takana. Joensuun makea vesi piti suolapitoisuuden pienenä asuinpaikan läheisyydessä.
Tutkimukset
Pispan kivikautinen asuinpaikka on Satakunnassa eniten tutkittu tyypillinen kampakeraaminen asuinpaikka. Sen tutkimushistoria alkoi paikallisten asukkaiden havainnoista ja yhteydenotoista Kansallismuseoon. Vuonna 1950 toimittaja Antti Prusi toimitti Kansallismuseoon löytämiään esineitä, jotka hän oli poiminut maasta. Myöhemmin, vuonna 1954, Pispan talon poika Markku Ryömä löysi nelisivuisen poikkiteräisen kivikirveen terän. Näiden löytöjen jälkeen Ville Luho toimitti vuonna 1955 santakuopan pohjalla pienen kaivauksen. Asia jäi tämän jälkeen lepäämään, mutta sitten vuonna 1957 Rauha Prusi löysi liuskeisen rengaskorun ja Mikko Ryömä löysi vielä useita muita esineitä, jotka hän toimitti vuoden 1960 alussa Kansallismuseoon. Nyt Muinaistieteellinen toimikunta lähetti Ville Luhon tutkimaan paikkaa tarkemmin. Hän järjesti kaivauksen Pispan talon viereen 4.8.−12.8.1960 apulaisinaan Arne Kopisto ja J. Ennilä. Näissä kaivauksissa tehtiin runsaasti erilaisia löytöjä. Vasta vuonna 1989 Leena Ruonavaara jatkoi tutkimuksia koekaivauksella, joka oli löydöiltään myös runsas. Koekaivaukseen herättiin Kokemäenjoen oikaisuhankkeen johdosta, joka tulisi kulkemaan tutkitun alueen yli ja vaatisi useampivuotisen pelastukaivauksen. Lukuun ottamatta Kokemäen kunnan tilamaa inventointia, jonka Nina Strandberg teki vuonna 1998, ja vesiputken kaivun valvontaa, jonka suoritti Taina Pietikäinen vuonna 2002, Pispalle ei ole tämän jälkeen palattu.
Kaivausalue
Vuosina 1955 ja 1960−61 kaivettiin yhteensä 876 m². Avatut alueet sijaitsivat seuraavasti: hiekkakuopan pohja (vuonna 1955), hiekkakuopan reuna (1960), rinne sähkölinjan alla (1960), pieni alue pihan pohjoispuolella (1960) ja kaksi aluetta tämän molemmilta puolilta (1961). Nämä kaivaukset vietiin koskemattomaan pohjahiekkaan asti.
Vuonna 1989 tutkittiin vielä 144 m² Pispan ja Hurun talojen väliseltä rajalla. Koekaivauksessa avattiin pitkä oja ja sen läheltä tutkittiin 33 erillistä ruutua. Useimmista paikoista seulottiin vain peltomulta, jonne oli auraamisesta johtuen noussut runsaasti löytyaineistoa. Erityisesti pitkässä ojassa oli tuhoutumisvaarassa olleita liesiä, joten ne kaivettiin esille ja tutkittiin. Muut hiekkassa olleet kohteet jätettiin tuleville tutkimuskerroille. Alueella suoritettiin vielä erilaisia fysikaalisia ja kemiallisia mittauksia noin 4800 m² suuruisella alueella.
Vuonna 2002 kaivettiin rantamökin vesijohtoa varten syvä oja, jonka esille tuomia löytöjä tutkittiin silmämääräisesti. Oja oli noin metrin leveä ja 65 metriä pitkä, ja sen varrelta huomattiin kolme punamultalaikkua.
Kiinteät löytökohteet
Ertyisesti Ruonanvaara ilmaisi vuoden 1989 kaivausraportissaan, että Pispasta löytyi pinta-alaan nähden runsaasti ihmistoiminnan jäänteitä. Erityisesti esineitä ja niiden katkelmia sekä työstöjätettä löytyi runsaasti.
Asuinpainanteet ja jätekuopat
Monelta kivikautiselta asuinpaikalta on löytynyt suuriakin kuoppia, jotka ovat peittyneet tai peitetty myöhemmin hiekalla. Ne erottuvat likamaana, joka ulottuu puhtaan hiekkakerroksen läpi. Havaittu jälki on tulkittu jätekuopaksi, jos sen pohjalta on löytynyt rikoutunutta keramiikkaa, kiven siruja, luujäänteitä, tuhkaa tai muuta jätemateriaalia. Pispassa jätekuopat ovat pieniä, mutta joskus ne ovat halkaisijaltaan jopa 2−3 metriä ja toista metriä syviä.
Pispassa vieläkin suurempien kuoppien tarkoituksesta Luho tarjoaa selitykseksi asumuksien maanalaisia syvennyksiä. Neoliittisella kivikaudella tuli tavaksi kaivaa asumuksen pohja noin metrin verran maahan ja tukea kattorakenteet kuopan reunoille. Asumuksen lämpötalous on ilmeisesti silloin ollut parempi kuin maan päälle rakennetussa asumuksessa. Asuinpainanteen erottaminen suuresta jätekuopasta on kuitenkin ongelmallista. Rakennuksen puiset rakenteet ovat Suomessa yleensä maatuneet pois ja kuopan reunat sortuneet kuoppaan. Suorakaiteen muotoinen asumuksen pohja muutuu eroosion vaikutuksesta soikon muotoiseksi loivaksi kuopaksi, jonka muotoa on voitu jälkeenpäin kaivamalla tai täyttämällä vielä muuttaa.
Pispan suurimpien kuoppien todistaminen asuinpainanteiksi on ollut vaikeaa, koska ne ovat olleet pieniä mahdollisille asumukselle. Erään suuren kuopan mitat olivat 6,75 metriä pitkä ja 2−4 metriä leveä, josta 2 metrin leveyttä oli yli 4 metriä. Epätavallisen muotoisen kuopan toisessa päässä oli 2 metriä halkaisijaltaan oleva liesi. Kun kuopan molemmissa päissä oli paalun jäljet, mainitsi Luho kuopan oleva asumuksen jäänne. Asumusten vertaaminen (vuonna 1960) Madennevan tyyppisiin asumuksiin lienee vieläkin ennenaikaista, sillä niitä ei ole vieläkään päästy tutkimaan nykyaikaisin menetelmin.
Haudat ja punamultaläiskät
Koska alueen harjut sisältävät happamien kivilajien hiekkaa, on kaikki orgaaninen materiaali maatunut olemattomiin. Orgaanisilla materiaaleilla tarkoitetaan hautoja, niiden vainajia, vainajien vaatetusta, työvälineiden puu- ja luuosia, puu- ja tuohiastioita ja niissä ollutta ruokaa, ja niin edelleen. Kaivauksissa kuopat ja haudat erottuvat likaisen hiekan värisävyistä verrattuna ympäröivästä koskemattomasta ja puhtaasta hiekasta. Kulttuurimaaksi tai likahiekaksi kutsuttu maa on usein rasvan tai tuhkan värjäämää, kun taas luonnollinen koskematon hiekka on mineraalipintaista maata. Tätä taustaa vasten onkin arkeologeille onnekasta, että vainajat peitettiin usein punamullalla. Haudat erottuvatkin silloin helposti puhtaassa hiekassa.
Hauta XIV
Esimerkkinä siitä, millainen punahaudan jäännös oli Pispassa, esitellään tässä hauta numero XIV (Luhon numerointi). Se sijaitsi varsinaisen pihapiirin eli kulttuurimaannoksen ulkopuolella, mutta oli ylempänä rinteessä sijaitsevan karkean hiekan alueella. Punamullalla värjäytyneen alueen suurin pituus oli noin 2 metriä ja leveys noin 1,5 metriä. Haudan pituusakseli asettui pohjois-eteläsuuntaan. Haudan poikki oli myöhemmin kaivettu oja, mikä tuhosi hautaa sen eteläpäässä. Punamullan värjäämän maannoksen paksuus oli noin 70 senttimetriä. Vainajasta ei löytynyt edes jälkiä saati sitten luita, vaan kaikki orgaaninen oli maatunut olemattomiin. Vaikka punamultaa on saatettu ripotella vainajan ja esineiden päälle, ei niiden maatuminenkaan jättänyt edes punamultaan poikkeavia jälkiä. Vaikuttaa siltä, että punamulta kulkeutuu pintavesien mukana syvemmälle ja kohoaa joskus nousevan pohjaveden vaikutuksesta myös ylöspäin.
Haudan pohjoispäässä oli vaakatasossa laakakivi. Tämä on voinut olla vainajan päänalunen, kuten on havaittu ulkomaisissa kivikautisissa haudoissa. Hautaan oli joutunut muutama piikivi- ja kvartsi-iskos. Mielenkiitoisimmat löydökset olivat isot piikivikärjet, joita oli neljä kappaletta. Kolme niistä löytyivät lähes samalta syvyydeltä vierekkäin ja neljäs 20 senttimetriä niistä pohjoiseen. Näitä voidaan muotonsa vuoksi pitää nuolenkärkinä. Kaikkien kärkien kanta osoitti etelään, joten ne on ilmeisesti pantu hautaan nipussa nuoliin vartettuina. Niiden vieressä on saattanut olla myös jousi, mutta se olisi kuitenkin maatunut olemattomiin. Kaikki löydöt olivat punamullan värjäämiä ja peittämiä. Koruja ei löytynyt, joten tässä oli kaikki, mitä vainajasta jäi hautaan.
Hauta IX
Toinen hauta on Pispalle tyypillinen. Vainaja on haudattu 2 metriä pitkään ja 90 senttimetriä leveään kuoppaan, joka on pohjois-etelä-suuntainen. Haudan täytteenä on käytetty likamaata, jonka vuoksi hauta erottui puhtaan hiekan joukosta selvästi. Vain toisessa päässä oli käytetty punamultaa noin 70×70 senttimetrin alueella ja noin 25 senttimetrin syvyydeltä. Vain punamullan joukosta löytyi hauta-antimeksi luonnehdittu piikivinen nuolenkärki.
Haudat III, IV, V ja VI
Suuret hiekassa erottuvat likamaa-alueet on tulkittu olevan umpeen peitetyiksi asumuskuopiksi. Myös näissä on löytynyt punamultaläiskiä. Yhdessä kohtaa asumuskuopan täytteessä löytyi neljä punamultaläikkää. Kolme niistä löytyi kuopan leveimässä itäpäässä ja yksi kuopan kapeassa länsipäässä. Leveän pään haudan V pienen punamultaläiskän (70×30 senttimetriä) alla ollut kuopan jäänne ulottui 80 senttimetrin syvyyteen ja sen pohjalta löytyi kivinen kourutaltta. Hauta oli muuten normaalin kokoinen eli 2 metriä pitkä ja 1 metriä leveä. Haudan III punamulta-alue oli kooltaan 65×45 senttimetriä ja 19 senttimetriä syvä ja haudan IV oli halkaisijaltaan 30 senttimetriä. Hauta VI oli vastaavan kokoinen kuin hauta V. Esinelöytöjä ei tehty, joten jää arkeologeille päätettäväksi, olivatko kaikki kohteet hautoja.
Liedet ja nuotiot
Nuotion tai lieden erottaa jätekuopasta suuri tuhkan määrä ja tulen rikkomat mustat kivet. Tulisijat eli liedet olivat halkaisijaltaan noin 1−2 metriä ja 30−60 senttimetriä syviä. Liedet olivat patamaisesti keskeltä syvempiä ja ne olivat täynnä tulen halkomia kiviä. Joskus päällimmäiset kivet on siirretty uuteen lieteen, mikä näkyi myös Pispassa. Tulisijoja löytyi vuoden 1960 aikana 20 ja nuotiopaikkoja 9. Nuotiopaikka polttaa hiekan punaiseksi ja jättää jäljelle tuhkaisen kerroksen, mutta sille ei ole tehty kivettyä kuoppaa. Nuotiot saattoivat silti olla yli kaksimetrisiä.
Korut
Vain epäorgaanisia koruja on jäänyt jäljelle. Näistä meripihkakorut herättävät aina huomiota. Ville Luho on löytänyt niitä 12, joista vain 6 olivat ehjiä. Muissa lähteissä mainitaan jopa 21 meripihkakorua tai korun katkelmaa. Yksi koruista oli linssin muotoinen riipus, kaksi olivat katkelmia renkaan muotoisista koruista ja kaksi olivat helmiä, joiden läpi oli porattu pitkittäinen reikä naruun ripustamista varten.
Toinen korutyyppi on liuskerangas, joka on valmistettu ohuesta liuskekivestä harppimaisella työkalulla ympyrän muotoon leikkaamalla. Jo vuonna 1955 löytyi ehjä liuskerengas ja vuoden 1989 kaivauksissa renkaan kappale.
Keramiikka
Erityinen löytö liittyy astian reunapalaan, jonka kuviot muistuttavat vesilintua. Linnut on painettu ruukkuun suorilla kampaleimoilla tyylitellen linnun kaulaa, päätä, siipiä ja sen vesirajaa, että vaikutelmaksi tulee kaksi vasemmalle uivaa vesilintua. Ruukuissa on vain harvoin tunnistettavia geometrisiä kuvioita.
Työvälineet
Työvälineitä on löytynyt kaivauksilla muutama. Veitset on vaikeaa erottaa keihäänkärjistä, mutta Pispan veitsi oli työstetty epäsymmetriseksi. Mahdollisia veitsen kärkien katkelmia on löytynyt 10, joista yksi on Kokemäen museossa näytteillä. Ne ovat muuten piikiveä, mutta yksi on kvartsia. Kourutalttoja on löytynyt 3, tasatalttoja 4, purasimia 2, kaapimia 45 ja kivihioimia on löytynyt 13. Eräs veitstä oli liuskeinen Z-muotoinen veitsi, johon oli hiottu koristelovia.
Metsästys- ja kalastusvälineet
Nuolenkärjiksi kelpaavia teräväkärkisiä teriä on löytynyt 24, joista osa on löytynyt katkenneina. Niistä 17 on piikiveä ja loput kvartsia (katso valokuva ). Näillä on metsästetty lintuja, pienriistaa ja myös suurempia nisäkkäitä. Kalastukseen liittyy vain yksi ongenkoukun kivinen varsi, joka löytyi haudasta. Koukun luinen väkänen oli maatunut pois.
Asukkaat
Kun alue nousi merestä, asettuivat sinne seudun vakinaiset asukkaat. Ylempänä, merellisen lahden perällä, oli muutama sata vuotta aikaisemmin ollut Kraviojankankaan asuinpaikka, josta väki on siirtynyt asteittain pohjoisemmaksi saavuttaen lopulta Pispan.
Paikka saatettiin välillä hylätä, koska kaivauksissa on löytynyt merkkejä myöhäisemmäst asutuksesta. Edullinen sijainti kalaisan joen rannalla sen hiekkaisella harjulla on varmasti houkutellut asukkaita kaikkina aikoina. Tämä koskee myös vasarakirveskansaa, jonka nuorakeramiikkaa on löytynyt heidän erilaisen lieden läheisyydestä.
Víctor Balaguer
Victor Balaguer (1824−1901) oli espanjalainen runoilija, historiankirjoittaja ja poliitikko.
Balaguer oli kotoisin Barcelonasta. Poliittisilta mielipiteiltään Balaguer oli innokas Mateo Sagastan puoluelainen. Hän oli historian professori, cortesin jäsen ja jonkin aikaa sisäasiain- ja siirtomaaministeri.
Interscope Records
Interscope Records on Jimmy Iovinen ja Ted Fieldin vuonna 1990 perustama yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka emoyhtiönä toimii Universal Music Group. Yhtiön perustamisvaiheessa Iovine ja Field saivat rahallista tukea Atlantic Recordsilta, joka omisti 53 prosenttia yhtiön osakkeista.
Päävirta
Päävirta on virtavedessä se kohta uomassa, jossa virtaa suurin osa sen vedestä. Sen virtaus on lähes uoman suuntaista laminaarista virtausta, jota kutsutaan myös primäärivirtaukseksi.
Nopean virtauksen keskus
Veden virtausnopeus on pienintä rannoilla ja pohjan läheisyydessä, joka johtuu veden ja pohjan välisestä kitkavaikutuksesta ja veden viskositeetistä. Veden virtausnopeus on tämän vuoksi suurinta yleensä vedenpinnalla ja uoman keskivaiheella, jotka ovat kaukana joen pohjasta ja rannoilta. Suoralla joella tämä nopean virtauksen keskus sijaitsee keskellä uomaa, mutta sen sijaintiin vaikuttavat monet muutkin seikat.
Mutkittelevassa eli meanderoivassa joessa päävirta hakeutuu yleensä ulkokaarteeseen, jonne muodostuu eroosion vuoksi myös syvänne. Kun vesi saapuu mutkaan, kulkee nopean virran keskus uoman keskivaiheella. Kun vesi on tunkeutunut mutkaan sisälle, ovat poikittaiset sekundäärivirtaukset työntäneet nopean virtauksen keskuksen uoman ulkolaitaan. Vesi saapuu ulos mutkasta niin, että nopean virtauksen keskus on vielä ulkolaidassa, mutta nyt se on lähellä pohjaa. Joen päävirta veden pinnalla kulkee silloin yleensä nopean virtauksen keskuksen yläpuolella.
Suorissa ja esteettömissä uomissa päävirta kulkee yleensä keskellä jokea. Joen pohjassa oleva peruskallio, isot kivet, kivisärkät tai hiekkasärkät voivat siirtää päävirran pois keskeltä. Hiekkapohjaisilla suorilla uomilla päävirta alkaa mutkitella rannasta rantaa pohjaan kohdistamansa eroosiovaikutuksensa ja kasautumisvaikutuksensa vuoksi.
Jukka Leskinen
Jukka Tapani Leskinen (s. 17. helmikuuta 1951 Kuopio) on Maanpuolustuskorkeakoulun professori emeritus.
Jukka Leskinen syntyi veturinkuljettaja Unto Leskisen ja Senja Knuutisen perheeseen. Hänen puolisonsa on lastentarhanopettaja Leena-Maija Lohiniemi-Leskinen. Leskinen väitteli psykologian tohtoriksi 2004. Hän oli terveyskeskuspsykologi Harjavallassa 1977–1981 ja Savonlinnassa 1981–1983. Työterveyslaitoksen tutkijapsykologina Leskinen toimi 1983–1990, Työterveystaito Oy:n toimitusjohtajana ja konsulttina 1990–1995, Työturvallisuuskeskuksen kehityspäällikkönä 1995–2002 ja Aktiivi-instituutin rehtorina 2002–2005. Maanpuolustuskorkeakoulun professori hänestä tuli vuonna 2005. Leskinen toimi Maanpuolustuskorkeakoulussa myös laitosjohtajana. Hän on edelleen korkeakoulun sotilaspsykologian dosentti.
Ola Beyrath
Olga Wilhelmina (Ola) Beyrath (23. heinäkuuta 1876 Rantasalmi – 24. helmikuuta 1961) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut lastenkirjailija.
Karl Erikson
Karl Erik Israel Erikson (20. elokuuta 1873 Turku − 27. marraskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Eriksonin vanhemmat olivat merikapteeni Carl Petter Erikson ja Matilda Aurora Amnorin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1897. Erikson sai varatuomarin arvon 1900.
Erikson oli asianajajana Turussa 1902−1911, Turun hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1910, kirjaajana vuodesta 1911, notaarina vuodesta 1912, viskaalina vuodesta 1917 ja asessorina vuodesta 1918. Hän oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1927−1930 ja korkeimman oikeuden apujäsenenä 1925−1930 ja oikeusneuvoksena 1930−1943. Erikson oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911−1925 ja valtuuston varapuheenjohtajana 1919−1921 sekä 1924−1925.
Dennis Lehane
thumb|220px|Dennis Lehane (2010) Dennis Lehane (s. 4. elokuuta 1965 Dorchester, Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Lehanen teosten pohjalta on tehty elokuvia. Martin Scorsesen ohjaus Suljettu saari perustuu Lehanen saman nimiseen romaaniin. Lehanen kirjaan pohjautuvat myös Clint Eastwoodin ohjaama elokuva Menneisyyden ote ja Ben Affleckin ohjaus Gone Baby Gone.
Bury FC
Vuonna 1885 perustetun Bury FC:n kotikenttä on ollut alusta lähtien Gigg Lane. Seura kuului Lancashire Leaguen perustajajäseniin 1889. Se voitti sarjan mestaruuden kaksi kertaa ennen kuin valittiin Englannin liigan 2. divisioonaan 1894. Se voitti heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden ja nousi voittoisan "testiottelun" jälkeen 1 divisioonaan 1895.
Bury voitti FA Cupin mestaruuden ensimmäisen kerran vuonna 1900 kukistettuaan Crystal Palacen stadionilla pelatussa loppuottelussa Southamptonin 4–0. Vuonna 1903 Bury voitti FA Cupin toistamiseen. Se kukisti loppuottelussa Derby Countyn 6–0, mikä on edelleen suurin voitto FA Cupin finaaleissa. Bury ei päästänyt kauden aikana cupissa yhtään maalia.
Bury sijoittui 1. divisioonassa viidenneksi kaudella 1900–1901. Se sijoittui 1. divisioonan toiseksi viimeiseksi 24 pisteellä kaudella 1904–1905, mutta ei pudonnut 2. divisioonaan, sillä 1. divisioonaa laajennettiin seuraavaksi kaudeksi kahdeksastatoista joukkueesta kahteenkymmeneen. Se putosi 2. divisioonaan 1912, mutta palasi takaisin pääsarjaan 1924. Se sijoittui viidenneksi 1925, neljänneksi 1926 ja jälleen viidenneksi 1928. Seuraavalla kaudella seura kuitenkin putosi 2. divisioonaan, eikä ole sen jälkeen pelannut maan pääsarjassa.
Bury pelasi 2. divisioonassa vuosina 1929–1957, kunnes putosi 3. divisioonan pohjoislohkoon. Se palasi maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1961 ja selviytyi liigacupin välieriin 1963. Pelattuaan 2. divisioonassa kuusi kautta seura putosi kolmosdivisioonaan 1967, palasi vuoden kuluttua takaisin 2. divisioonaan, mutta putosi jälleen 1969. Se pelasi kolmannella ja neljännellä sarjatasolla vuoteen 1997 saakka, jolloin voitti uuden 2. divisioonan mestaruuden. Pelattuaan kaudet 1997–1999 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla – tuolloisessa 1. divisioonassa – Bury putosi 2. divisioonaan, eikä ole sen jälkeen pelannut kahdella ylimmällä sarjatasolla.
Elokuussa 2019 talousvaikeuksissa ollut Bury suljettiin Ykkösliigasta, jonne se oli juuri noussut, ja erotettiin Football Leaguesta.
Roller Girl
Roller Girl on näyttelijänä tunnetuksi tulleen Drew Barrymoren vuonna 2009 ensi-iltansa saanut esikoisohjaus. Elokuva on teinitytön kasvutarina, jossa yritetään löytää oma paikka. Shauna Crossin käsikirjoitus perustuu hänen omaan romaaniinsa Derby Girl (2007).
Ellen Page esittää texasilaisen Bodeenin pikkukaupungin tyttöä Bliss Cavendaria, joka on kyllästynyt elämäänsä. Äiti (Marcia Gay Harden) haluaisi tyttären olevan kaupungin seuraava kauneuskuningatar, kun taas Bliss itse käyttäisi mieluummin Doc Martenseja kukkamekkojen sijaan. Hänen elämänsä saa uuden suunnan, kun hän liittyy roller derby -joukkueeseen nimeltä Hurl Scouts.
Sivuosissa esiintyvät muiden muassa Kristen Wiig, Juliette Lewis, Drew Barrymore, Zoë Bell ja Alia Shawkat.
Elokuvan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 26. maaliskuuta 2009. Roller Girl näytettiin Artisokka – Helsinki Woman Film Festivaleilla 16. huhtikuuta 2010, DVD:nä se julkaistiin 24. toukokuuta 2010.
Kerttu Hämeranta
Kerttu Hämeranta o.s. Vaara (8. elokuuta 1907 Pori – 16. marraskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja, elokuvanäyttelijä ja lastenkirjailija.
Hämeranta johti ja ohjasi 1940- ja 1950-luvuilla toiminutta Turun Lapsiteatteria. Hän esiintyi myös näyttelijänä useissa kotimaisissa elokuvissa.
Kerttu Hämeranta oli naimisissa 1930–1953 elokuvaohjaaja ja näyttelijä Toivo Hämerannan kanssa. Tästä avioliitosta on yksi lapsi, Irja Ranin (os. Hämeranta, s. 7.4.1930 ja k. 2.8.1995), joka on haudattu yhdessä äitinsä Kertun kanssa Raninien sukuhautaan Hietaniemen hautausmaan Uurnalehtoon (5-05-0048).
Vita Semerenko
Viktorija Oleksandrivna ”Vita” Semerenko (, s. 18. tammikuuta 1986) on ukrainalainen ampumahiihtäjä.
Semerenko hiihti Östersundin MM-kilpailuissa 2008 toisen osuuden Ukrainan hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. Hän sijoittui samoissa kisoissa yhteislähtökilpailun neljänneksi. Pyeongchangin MM-kisoissa 2009 hän oli yhteislähdössä niin ikään neljäs. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia normaalimatkalla. Hän hiihti toisen osuuden Ukrainan viestijoukkueessa, joka menetti hopeamitalinsa Oksana H’vostenkon jäätyä kiinni dopingista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sai sprinttikilpailussa pronssia sekä oli yhteislähdössä seitsemäs ja takaa-ajossa kahdeksas. Nové Měston MM-kisoissa 2013 hän oli niin ikään sprintissä kolmas ja hiihti lisäksi toisen osuuden Ukrainan hopeajoukkueessa naisten viestissä. Yhteislähdössä hän sijoittui neljänneksi, normaalimatkalla viidenneksi ja takaa-ajossa yhdeksänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 Semerenko sijoittui sprintissä kolmanneksi, takaa-ajossa kymmenenneksi ja oli mukana Ukrainan naisten olympiakultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli sprintissä neljästoista. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia viestissä. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän voitti viestissä pronssia.
Semerenko on saavuttanut EM-kilpailuissa hopeaa pikakilpailussa ja pronssia viestissä Banskossa 2007, kultaa viestissä Nové Městossa 2008, kultaa viestissä ja hopeaa takaa-ajossa Ufassa 2009, kultaa takaa-ajossa, hopeaa viestissä ja pronssia pikakilpailussa Otepäässä 2010, kultaa viestissä Ridnaunissa 2011 ja Breznosa 2012 sekä pronssia sekaviestissä Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa normaalimatkalla ja viestissä Kontiolahdella 2005 sekä junioreiden EM-kilpailuissa pronssia viestissä Novosibirskissä 2005.
Semerenko on saanut rulla-ampumahiihdon MM-kilpailujen juniorisarjassa kultaa viestissä ja pronssia pikakilpailussa ja yhteislähdössä Muoniossa 2005 sekä hopeaa viestissä ja pronssia pikakilpailussa Ufassa 2006. Naisten sarjassa hän sai hopeaa takaa-ajossa ja viestissä sekä pronssia pikakilpailussa Otepäässä 2008. Hän sai pronssia takaa-ajossa Minskissä 2019.
Hän oli kaudella 2006−2007 maailmancupin kokonaistilanteessa sijalla 46, 2007–2008 37, 2008–2009 sijalla 13, 2009–2010 18, 2010–2011 14, 2011–2012 12., 2012–2013 kymmenen, 2013–2014 31, 2017–2018 15, 2018–2019 46 ja 2019–2020 sijalla 41. Yhteislähtöcupissa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2012–2013. Kausille 2014-2015, 2015-2016 ja 2016-2017 hän ei osallistunut.
Hänen kaksoissiskonsa Valja Semerenko on myös ampumahiihtäjä.
Ukrainan uudistettu kommunistinen puolue (KPUO)
Historia
Syyskuun 2007 parlamenttivaaleissa puolue sai 0,29 % äänistä. Puoluetta äänesti 68 127 ihmistä. KPUO ei osallistunut lokakuun 2012 eikä lokakuun 2014 parlamenttivaaleihin.
3. syyskuuta 2015 Kiovan hallinto-oikeus kielsi oikeusministeriön vaatimuksesta KPUO:n toiminnan ja Työläisten ja maanviljelijöiden kommunistisen puolueen toiminnan. Ukrainan kommunistinen puolue KPU sen sijaan valitti oikeusministeriön määräyksestä.
Etelästoa (Korintti)
Etelästoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Etelästoa sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla. Se rakennettiin alun perin hellenistisellä ajalla 200-luvun eaa. alkupuolella. Rakennus tuhoutui roomalaisten vallattua ja hävitettyä Korintin vuonna 146 eaa. Myöhemmin roomalaiset rakensivat sen uudelleen erilaisena ja suurempana vaiheittain noin vuosien 50–150 jaa. välisenä aikana.
Laajimmillaan stoan koko oli noin 164,4 x 25,2 metriä. Se oli kaksikerroksinen ja siinä oli julkisivun puolella 71 doorilaista pylvästä ja sisäpuolella kattoa tukemassa 34 joonialaista pylvästä. Pylväikön takana oli 33 kauppa- ja työpajahuonetta. Rakennus oli valmistuessaan koko Kreikan suurin julkinen rakennus.
Rakennuksen eteläpuolelle rakennettiin myöhemmin niin kutsuttu Eteläinen basilika. Sen sisäänkäynti kytkettiin stoaan. Lisäksi rakennuskokonaisuuteen kuuluivat muun muassa buleuterion eli neuvoston kokoontumistila, duovirien ja ediilien toimitilat, Isthmian kisoja järjestäneiden virkamiesten (agonothetes) toimitilat sekä mahdollisesti muita julkisia toimintoja. Kokonaisuuteen liitettiin myös kylpylä, latriini eli käymälä sekä lähdekaivorakennus. Stoan edustalla sijaitsi bema eli puhujankoroke.
Lotte Lenya
thumb|Lotte Lenya Lotte Lenya (oik. Karoline Wilhelmine Charlotte Blamauer, 18. lokakuuta 1898 Wien – 27. marraskuuta 1981 New York) oli itävaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten miehensä Kurt Weillin laulujen esittäjänä. Populaarikulttuurissa hänet muistetaan myös Rosa Klebbin roolista James Bond -elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa vuonna 1963.
1914 Lenya muutti opiskelemaan Zürichiin, Sveitsiin ja otti ensimmäisessä teatterityössään itselleen nimen Lotte Lenja. Vuonna 1921 hän lähti työnhakuun Berliiniin.
Vuonna 1922 hänen tuleva miehensä, Kurt Weill, näki hänet pyrkimässä näytelmään Zaubernacht. Lenya näytteli Jennyn osan ensimmäisessä Kolmen pennin oopperan esityksessä 1928 ja siitä tuli hänen läpimurtoroolinsa. Seuraavina vuosina hän esiintyi ahkerasti elokuvissa ja näyttämöllä erikoisesti Brecht-Weill-rooleissa. Hän teki myös useita levytyksiä Weillin lauluista.
Kansallissosialismin nousun myötä Lenya muutti pois Saksasta. Maaliskuussa 1933 hän lensi Pariisiin, jossa lauloi pääroolin Brecht-Weillin Seitsemässä kuolemansynnissä. 1935 Lenya muutti USA:han.
Toisen maailmansodan aikana Lenya esiintyi runsaasti näyttämöllä, levytyksissä ja radiossa. Vuonna 1945 hän kuitenkin lopetti näyttämöesiintymiset eikä jatkanut niitä ennen kuin miehensä kuoleman jälkeen. Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä Barefoot in Athens ja meni naimisiin amerikkalaisen tuottajan George Davisin kanssa. Lenya esiintyi 50-luvulla maineikkaassa 'Three Penny Opera':n englanninkielisessä läpimurtonäytöksessä New Yorkissa; esitykset jatkuivat useiden vuosien ajan rikkoen kaikki siihenastiset yleisöennätykset. Lenya oli perustamassa 'The Kurt Weill Foundation for Music'-säätiötä, http://www.kwf.org/, joka on omistettu Weill:n musiikkiperinnön vaalimiseen ja järjestää vuosittain mm. 'Lenya Competition'-nimisen solistikilpailun nuorille lupauksille.
Lenya sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta sivuosasta 1961. Hänen roolinsa elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa toi hänelle lisää kuuluisuutta.
Lotte Lenya kuoli syöpään New Yorkissa 1981 83-vuotiaana. Hänet on haudattu Weillin viereen Haverstrawiin, New Yorkiin.
Sulawesinmakaki
Sulawesinmakaki tai celebesinmakaki (Macaca nigra) on Indonesiaan kuuluvalla Sulawesin saaren koilliskärjessä ja muutamalla pienemmällä saarella tavattava makaki. Lajia uhkaa elinympäristön tuhoutuminen ja metsästys. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Keskenään yhteen ottavia sulawesinmakakeja. Sulawesinmakaki kuuluu kädellisten lahkon makakien heimoon. Sen kaksiosaisen tieteellisen nimen Macaca nigra  on antanut Anselme Gaëtan Desmarest vuonna 1822. Sen synonyymejä ovat Macaca malayanus ja Macaca lembicus. Laji on historiallisesti sekoittunut makakilaji Macaca nigrescensin kanssa esiintymisalueidensa rajalla, mutta lajien kannat eivät enää ole yhteyksissä toisiinsa.
Koko ja ulkonäkö
Sulawesinmakakien urokset ovat suurin piirtein kaksi kertaa naaraita kookkaampia. Urosten paino keskimäärin 9,9 kiloa ja pituus 520–570 mm. Naaraiden paino on keskimäärin 5,5 kiloa ja pituus 445–570 mm. Uroksilla on lisäksi naaraita suuremmat kulmahampaat. Makakeilla on kokonaan musta turkki ja musta karvaton naama. Takamuksen nahka on kirkkaan vaaleanpunainen. Lyhyt häntä on pituudeltaan noin 20 mm.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sulawesinmakakeja tavataan neljällä saarella Indonesiassa, Sulawesilla, Pulau Manadotualla, Pulau Talisella ja Pulau Bacanilla. Sulawesin saarella lajin esiintymisalue käsittää saaren koillisen niemimaan kärjen. Pulau Bacanin kanta satojen kilometrien päässä muista makakeista on peräisin ihmisen saarelle vuonna 1867 tuomista yksilöistä. Historiallisesti makakeja on ilmeisesti tavattu myös Pulau Lembehin saarella, josta ne ovat kuitenkin todennäköisesti sittemmin hävinneet.
Sademetsät ovat sulawesinmakakien luonnollista elinympäristöä. Ihmisen toiminnan takia lajin levinneisyysalue käsittää myös hakattuja metsiä ja maanviljelyskäyttöön otettuja metsäalueita. Suurin osa makakien esiintymisalueesta on alle 700 metrin korkeudella merenpinnasta ja yli 1 250 metrin korkeudella niitä ei esiinny lainkaan.
Elintavat
thumb|vasen|Lehtiä syövä sulawesinmakaki. Sulawesinmakit ovat päiväaktiivisia ja ne liikkuvat niin maassa, kuin puissakin. Maassa liikkuminen on jonkin verran yleisempää. Noin 59 % päivästä kuluu liikkumiseen ja ravinnon hankintaan. Muun ajan makakit käyttävät esimerkiksi keskenään sosialisoimiseen ja lepäilyyn. Makakit kerääntyvät ryhmiksi, joiden koko Sulawesilla on 27–97 yksilöä. Bacanilla ryhmissä on keskimäärin 20 yksilöä. Keskimääräinen elinikä on noin 18 vuotta.
Sulawesinmakait syövät etupäässä hedelmiä, mutta myös esimerkiksi siemeniä, lehtiä, kukkia, sieniä, munia, lintuja, matelijoita ja sammakoita.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sulawesinmakakin äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Lajin luontaisten kantojen, eli suurehkoa siirrettyä kantaa huomioon ottamatta kannan on arvioitu vähentyneen yli 80 % viimeisten 40 vuoden aikana. Lajin elinympäristö on pienentynyt nopeasti esimerkiksi hakkuiden ja laittoman kaivostoiminnan takia. Makakeja metsästetään myös huomattavia määriä ruuaksi, ja joitakin pyydystetään laitonta eläinkauppaa varten. Lajin esiintymisalue käsittää useita suojeltuja alueita, joilla lajia kuitenkin uhkaa esimerkiksi yllä kuvailtu laiton toiminta.