cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
3-metyylifentanyyli
Voimakkaampiakin fentanyylin johdannaisia on löydetty, kuten karfentaniili ja Beeta-hydroksi-3-metyylifentanyyli, mutta niitä on vaikeampi valmistaa ja ne eivät ole löytäneet tietään katukauppaan.
3-metyylifentanyyli vaikuttaa samoin kuin fentanyyli, mutta se sitoutuu myy-reseptoriin tehokkaammin. Koska fentanyylin tiedetään aiheuttaneen kuolemia viihdekäytössä, tämä vaara on sitäkin suurempi 3-metyylifentanyylillä. Sen sivuvaikutuksia ovat kutina, pahoinvointi sekä hengityksen lamaantuminen, mikä on hengenvaarallinen tila.
Hermosto
Sympaattinen ja parasympaattinen hermosto
Oman akselinsa ympäri pyörimisen on havaittu rauhoittavan parasympaattista hermostoa.
Kulhia MK 2
Kulhia MK 2 oli suomalaisen Mikko Kulhian rakentama yksimoottorinen yksipaikkainen urheiluilmailukone, joka seurasi Kulhian aiemmin rakentamia MK 1a ja -1b -koneita. Paranneltu MK 2 rakennettiin 1930-luvun alulla, mutta kone ehti lentää vain ensilennon vuonna 1931. Kone jäi muutamaksi vuosikymmeneksi odottamaan varastoituna, kunnes se kunnostettiin lentokuntoon vuonna 1951. Kone ehti tehdä tämän jälkeen joitakin lentoja, mutta vaurioitui korjauskelvottomaan kuntoon viimeiseksi jääneellä, vuonna 1951 tehdyllä lennolla.
Historia
Mikko Kulhia lähti kehittämään MK 2 -konetta edellisen MK 1b:n vaurioiduttua korjauskelvottomaan kuntoon kevättalvella 1930. Uuden koneen piirustukset valmistuivat talven aikana, ja kone rakennettiin hyvin nopealla työtahdilla koulujen päätyttyä alkukesästä 1930.
MK 2 valmistui kolmessa kuukaudessa, mutta joutui odottamaan ensilentoa aina vuoden 1931 alulle, sillä Kulhia joutui palaamaan koulun penkille syksyllä 1930. Koelentoja harkittiin tehtäväksi Parolasta, mutta ensilentoa lähdettiin lopulta yrittämään vasta tammikuussa 1931 järvien jäädyttyä. Valmistelut veivät aikaa, ja koneella päästiin lopulta ilmaan illan jo hämärtyessä. MK 2 oli edeltäjiinsä nähden huomattavasti nopeampi ja nousukykyisempi. Ensilento päättyi laskutelineen murtumiseen oikean siiven osuttua jäähän laskussa.
Vaurioita ei ehditty korjaamaan enää joululoman puitteissa, ja kone jäi jälleen odottamaan. Seuraavana kesänä veljekset rakensivat koneeseen vaneriset kellukkeet, joiden tilavuus oli 350 litraa ja massa 17 kilogrammaa per kelluke. Anzani-moottori sai myös uudet männät, jotka olivat tosin aiempia raskaammat ja pudottivat näin ollen moottorin huippukierroksia. Pudotuksen seurauksena MK 2:lla päästiin tekemään ainoastaan rullauskokeita.
Mikko Kulhia pääsi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, ja seuraavat vuodet kuluivat tiiviisti harjoittelutöiden parissa. Väliin sattui myös toinen maailmansota.
Uudelleenkäyttöönotto 1950-luvulla
Vuosikymmenten tauko ei kuitenkaan vienyt Kulhian kiinnostusta ilmailuun. Hän suoritti kevääseen 1951 mennessä yksityislentäjän lupakirjan ja alkoi samoihin aikoihin suunnitella MK 2 -koneen kunnostamista ja käyttöönottoa.
Hattulaan varastoitu kone tuotiin vuonna 1951 kuorma-autolla Malmille, missä lentokonemekaanikot Vilho Jokinen ja Toivo Hallanranta korjasivat sen iltatöinään. Koneen ohjausvaijerit, polttoainesäiliö ja ohjaajan istuin uusittiin, minkä lisäksi moottori sai perusteellisen huollon ja koko kone uuden maalipinnan. Koneen lujuuslaskelmat toimitettiin ilmailuviranomaiselle, ja kunnostettu kone koekuormitettiin viranomaisen määräyksestä Malmin lentoasemalla. Viranomainen antoi koneen rakenteelle hyväksynnän ja MK 2 sai rekisteritunnuksen OH-MOK.
Kulhia teki MK 2:lla neljä onnistunutta lentoa 16. joulukuuta 1951. Ilo jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä koneen vanha Anzani-moottori hajosi kesken lennon kuusi päivää myöhemmin. Kulhia joutui tekemään pakkolaskun, mikä vaurioitti koneen korjauskelvottomaan kuntoon. Sittemmin kone oli romuna varastossa Hattulassa, mutta sen lopullinen kohtalo on tuntematon.
Rakenne
MK 2:n siipi oli aiempia ohuempi ja pinta-alaltaan pienempi, minkä lisäksi siinä käytettiin yhdysvaltalaista NACA M4 –siipiprofiilia. Siiven rakenne oli pinnoitettu kankaalla johtoreunan vanerista torsiolevyä lukuun ottamatta. Koneen rungossa käytettiin myös ajalle edistyksellistä kuorirakennetta. Rungon sivuilla käytettiin kahden millimetrin vanerilla, päälli- ja alapintojen ollessa millimetrin paksuista vaneria. Pinnoite kiinnittyi neljään pitkittäissuuntaiseen rimaan. Rungon sisällä ei ollut minkäänlaisia vinotukia, vaan rakenteen kantavan osan muodosti pääasiassa vanerinen ulkokuori.
Teatterilaiva (musikaali)
Teatterilaiva (Show Boat) on yhdysvaltalainen Broadway-musikaali, joka sai ensiesityksensä 27. joulukuuta 1927. Musikaalin käsikirjoituksen ja sanoitukset teki Oscar Hammerstein II ja musiikin sävelsi Jerome Kern. Tarina pohjautui Edna Ferberin vuonna 1926 kirjoittamaan romaaniin Show Boat. Näytelmä poikkesi jyrkästi Broadwayn tavanomaisista kevyistä musikaali- ja revyyesityksistä vakavan realistisilla, monessa tapauksessa onnettomilla henkilöhahmoillaan ja Etelävaltioiden mustien vaikean elämän kuvaamisella. Teatterilaivaa pidetäänkin nykyaikaisten dramaattisten musikaalien tyylilajin ensimmäisenä edustajana.
Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Ol’ Man River”, ”Make Believe” ja ”Can't Help Lovin’ Dat Man”.
Juoni
Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva Cotton Blossomin omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julie, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.
Esityksiä
Lähde: Internet Broadway Database.
Esityksiä Suomessa
thumb|upright=0.7|[[Seija Silfverberg ja Heikki Värtsi Kansallisoopperan esityksessä 1960.]] Teatterilaivaa on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio Teaterbåten oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.
Sophia-yliopisto
Sophia-yliopisto (jap. <span lang="ja" class="t_nihongo_kanji">上智大学, <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">,  Jōchi Daigaku) on yksityinen yliopisto Japanissa. Sen pääkampus on Yotsuyan aseman vieressä Tokion Chiyodassa. Nimi tulee kreikan sanasta sofia, "viisaus". Japaninkielinen nimi Jōchi Daigaku tarkoittaa kirjaimellisesti "korkeamman viisauden yliopistoa".
Sophian on perustanut jesuiittajärjestö vuonna 1913. Sillä on vaihto-opiskeluohjelmia useiden yliopistojen kanssa eri puolilla maailmaa, mukaan lukien Yalen, Soganging ja Hongkongin yliopistot. Sophia oli ennen vain miesten yliopisto, mutta nykyään se hyväksyy opiskelijoiksi myös naisia; miehiä ja naisia on nyt kutakuinkin saman verran. Sophian alumneihin lukeutuu muun muassa Japanin 79. pääministeri Morihiro Hosokawa, useita poliitikkoja Japanin parlamentissa ja professoreja monissa oppilaitoksissa.
Maghreb
thumb|300px|Maghreb Maghreb (, ’länsi’) on alkuperältään arabiankielinen nimitys Pohjois-Afrikan alueille Niilin länsipuolella ja Saharan pohjoispuolella. Maghreb tarkoittaa ”auringonlaskun maita”. Vastaavasti mashrek tarkoittaa ”auringonnousun maita”, mutta sanaa ei käytetä yhtä yleisesti.
Maghrebilla viitataan yleensä Marokkoon, Algeriaan ja Tunisiaan, mutta Maghrebin maihin kuuluvat myös Libya ja Mauritania.
Arabiankielisessä maailmassa Marokko tunnetaan nimellä Al-Maghreb.
Ruusulokki
Koko ja ulkonäkö
Ruusulokki muistuttaa huomattavasti pikkulokkia. Sen pituus on 29–31 cm, siipien kärkiväli 90–100 cm ja paino 120–250 g. Ruusulokin jalat ovat punaiset ja sen kaulassa on ohut musta raita. Höyhenpuku on muuten melkein valkoinen. Päässä voi olla hento ruusunpunainen sävy. Selkä on vaaleanharmaa. Nuori lintu on vaikea erottaa nuoresta pikkulokista.
Levinneisyys
Ruusulokki pesii Siperian koillisosissa Taimyrin niemimaalta Kolymajoelle ja mahdollisesti myös muualla. Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa ja Grönlannissa sekä mahdollisesti myös Huippuvuorilla on todettu pesintöjä. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 25 000–100 000 yksilöä. Se muuttaa syksyllä vain hiukan etelämmäs avoveden reunaan. Varsinkin Alaskan Point Barrowissa havaitaan joskus syksyisin jopa tuhansia yksilöitä. Se on tavattu Suomessa ensimmäisen kerran 1973, ja sen jälkeen siitä on tehty seitsemän havaintoa.
Lisääntyminen
Ruusulokin pesä on maassa ja naaras munii siihen kaksi tai kolme munaa. Molemmat puolisot hautovat yhteensä 21–23 päivää.
Baby Alice
Baby Alice on ruotsalainen eurodance-yhtye. Yhtyeen jäseninä toimivat Tim Åström, Andrew Smith, ja laulaja Natalie Granath.
Born to Make You Happy
Born to make you happy on Britney Spearsin kappale ja neljäs single hänen debyyttialbumiltaan …Baby One More Time. Kappale julkaistiin vuonna 1999.
Boavista FC
Boavista Futebol Clube on portugalilainen jalkapalloseura, joka tulee Portosta. Seura perustettiin 1. elokuuta 1903 ja sen edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Primeira Ligassa, jonne se palasi pelattuaan kaudet 2008–2014 toisella ja jopa kolmannella sarjatasolla. Joukkueen kotistadionina toimii 30 000-paikkainen Estádio do Bessa Século XXI.
Boavista on voittanut historiansa aikana yhden Portugalin pääsarjamestaruuden kaudella 2000–2001. Joukkue oli vasta maan pääsarjahistorian viides seura, joka on voittanut mestaruuden. Muut seurat ovat Porto, Benfica, Sporting ja Belenenses. Boavistaa valmensi tuolla kaudella puheenjohtaja João Loureiron pestaama Jaime Pacheco, ja merkittäviä pelaajia voiton takana olivat muun muassa maalivahti Ricardo, puolustajat Pedro Emanuel ja Litos, keskikentällä Rui Bento, Petit ja bolivialainen Erwin Sánchez sekä hyökkääjinä Martelinho, brasilialainen Duda ja ennätyssummalla ostettu brasilialainen Elpídio Silva.
Kauden 2001–2002 Mestarien liigan alkulohkossa Boavista pelasi Liverpoolin kanssa kahdesti tasan sekä voitti kerran Kiovan Dynamon ja Borussia Dortmundin, mikä riitti jatkopaikkaan. Jatkolohkossa Manchester United ja Bayern München olivat kuitenkin Boavistaa parempia. Kaudella 2002–2003 Boavista pelasi UEFA-cupissa ja ylsi välieriin, joissa Celtic voitti sen.
Langenneet enkelit
Langenneet enkelit on J. R. Wardin kirjoittama paranormaalia romanttista kirjallisuutta edustava kirjasarja. Sarjan päähenkilö on langennut enkeli Jim Heron, jonka tehtävänä on pelastaa seitsemän ihmissielua seitsemältä kuolemansynniltä. Jokaisessa osassa keskitytään yhteen sieluun, joka päätyy joko helvettiin tai taivaaseen. Jimin arkkivihollinen on demoni Devina, joka kykenee muuntautumaan erilaisiin olomuotoihin. Jimillä on apunaan kaksi langennutta enkeliä, Adrian Vogel ja Eddie Blackhawk.
J. R. Wardilta on myös suomennettu Mustan tikarin veljeskunta -sarjaa.
Ratchet & Clank: Nexus
Ratchet & Clank: Nexus (Euroopan ulkopuolella Ratchet & Clank: Into the Nexus) on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema tasohyppelypeli. Se on "Future"-sarjan neljäs ja viimeinen osa. Se julkaistiin vain PlayStation 3:lle Australiassa 6. marraskuuta, Pohjois-Amerikassa 12. marraskuuta, Euroopassa 22. marraskuuta ja Japanissa 12. joulukuuta 2013.
Insomniac Games on vahvistanut tiedon siitä, että tähän peliin on sisällytetty Ratchet & Clank: Quest for Bootyn latauskoodi.
Carlos María Franzini
pienoiskuva|Carlos María Franzinin piispanvaakuna Carlos María Franzini (6. syyskuuta 1951 Buenos Aires – 8. joulukuuta 2017 ) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 13. elokuuta 1977 ja nimitettiin Rafaelan hiippakunnan johtoon 29. huhtikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Casaretto, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja José María Arancibia.
10. marraskuuta 2012 Franzini sai nimityksen José María Arancibian seuraajaksi Mendozan arkkipiispana.
Akari Kurishima
Akari Kurishima (s. 14. syyskuuta 1994) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kurishima debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Krille Mattsson
Christer "Krille" Mattsson (s. 16. helmikuuta 1964 Maarianhamina ) on ahvenanmaalainen urheilutoimittaja ja kunnallispoliitikko, joka on toiminut Ahvenanmaan jalkapalloliiton puheenjohtajana vuoden 2015 alusta lähtien.
Mattsson on selostanut Veikkausliigassa pelaavan IFK Mariehamnin kotiotteluita Radio Suomen Jalkapallokierros-ohjelmalle. Omalla urallaan hän pelasi 11 kautta II divisioonassa ja on edelleen IFK Mariehamin kaikkien aikojen paras maalintekijä. Mattsson toimi taustavaikuttajana, kun Suomen Palloliitto valitsi ruotsalaisen Hans Backen Suomen jalkapallomaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi elokuussa 2014. Backe haki tehtävää hänen kehotuksestaan.
Mattsson on työskennellyt pitkään ahvenanmaalaisen rahapeliyhtiön Pafin palveluksessa ja ollut mukana kehittämässä yhtiön verkkopelejä, jotka ovat johtaneet oikeusriitoihin Veikkauksen kanssa. Lisäksi hän on ollut perustamassa ahvenanmaalaista Stallhagen-panimoa. Kunnallispolitiikassa Mattsson on toiminut Sundin kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2008 lähtien. Ahvenanmaan maakuntapäivävaaleissa hän on ollut ehdolla vuonna 1987 sitoutumattoman kokoomuksen (Obunden Samling) ja 2015 maltillisten (Moderaterna på Åland) ehdokkaana. 1980-luvulla hän oli myös mukana perustamassa Obunden Samling -puoluetta.
Krille Mattssonin isä on entinen jalkapalloerotuomari Anders Mattsson.
Tony Trimmer
pienoiskuva|Tony Trimmer FI:n [[Race of Champions (Brands Hatch)|Race of Champions -osakilpailussa vuonna 1975.]] Tony Trimmer (s. 24. tammikuuta 1943 Maidenhead, Englanti, Iso-Britannia) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja.
Formula 1
Trimmer osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausina 1975–1978. Hän karsiutui niistä kaikista eikä päässyt starttaamaan yhteenkään kilpailuun. Hän ajoi Makin sekä Surteesin ja McLarenin yksityistalleissa. Lisäksi hän ajoi mestaruussarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Muut sarjat
Trimmer voitti vuoden 1970 Shell Britannian F3-sarjan mestaruuden ja samana vuonna myös E.R Hall Trophyn. Hän oli kolmas MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa vuoden 1978 BRDC International Trophyn kilpailussa Silverstonessa. Hän voitti myös Britannian Aurora F1-sarjan mestaruuden samana vuonna. Trimmer saavutti yhteensä kuusi voittoa, kymmenen palkintosijaa, viisi paalupaikkaa, kaksi nopeinta kierrosta ja 165 pistettä Britannian F1-sarjassa vuosina 1978, 1980 ja 1982.
Trimmer sai lisäksi kunnian ajaa Connewin autoa viimeistä kertaa F5000 -sarjassa vuonna 1973. Testauksen aikana auto osui rataesteeseen, kun takaiskunvaimennin rikkoontui ajon aikana.
Isäpappa ja keltanokka
Isäpappa ja keltanokka on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1950.
Kaupunkilaiskomediaksi luonnehditussa elokuvassa leskeksi jäänyt perheenisä (Joel Rinne) huolehtii kotiapulaisten avustamana kolmesta lapsestaan (Eila Peitsalo, Lasse Pöysti ja Matti Ranin). Lääkäri (Mirjam Novero) tekeytyy taloudenhoitajaksi. Lapset yrittävät etsiä isälle morsianta toisaalta. Seurauksena on väärinkäsityksiä ja kultakala-aiheeseen perustuvaa huumoria.
Tuotanto
Elokuvassa ei ole ulkokuvia, vaan studion lisäksi elokuvaa on kuvattu Helsingin Eläinmuseossa ja samoissa tiloissa toimineessa yliopiston eläintieteen laitoksessa.
Vastaanotto
Elokuvan replikointi sai aikalaiskriitikoilta sekä moitteita että kiitosta sujuvuudesta ja naurattavuudesta.
Eboniitti
pienoiskuva|Eboniitista valmistettuja esineitä: rasia (1857), naisten kaulaketju (1860) ja medaljonki (1870). Eboniitti eli kovakumi on aine, jota on käytetty aikaisemmin runsaasti sähkötarvikkeiden valmistukseen. Eboniittia valmistetaan vulkanoimalla eli kuumentamalla kautsua yhdessä rikin kanssa, jolloin rikki yhtyy kautsuun. Vulkanoimislämpötila vaikuttaa imeytyvän rikin määrään, mikä puolestaan vaikuttaa syntyvän kumin kovuuteen. Kuumennus 165 °C lämpöön ja 20–40 prosentin rikkipitoisuus tuottaa kovakumia eli eboniittia.
Kouluissa eboniittisauvoja käytetään hankaussähkön havainnollistamiseen. Eboniittia käytetään myös muun muassa keilapallojen ja puupuhallinten suukappaleiden valmistuksessa.
Mopo Sport
Mopo Sport on suomalainen mopoja, skoottereita, mopojen osien ja tarvikkeiden maahantuoja-, myyjä- sekä verkkokauppayritys. Mopo Sport on perustettu vuonna 1974, eli yritys on toiminut yli 40 vuoden ajan. Mopo Sportin myymälä sijaitsee Vantaan Petikossa.
Mopo Sport aloitti toimintansa myymällä mopon viritysohjeita postitse, mutta laajensi nopeasti myös varaosien myyntiin. Nykyään Mopo Sportilla on myös huolto sekä oma Team Mopo Sport niminen mopo endurance talli. Talli on voittanut Helsinki MopoGP:n mm. vuonna 2014.
Japaninmerimetso
Japaninmerimetso (Phalacrocorax capillatus) on itäaasialainen merimetso. Sen esiintymisalue käsittää Koillis-Aasian rannikot Venäjän kaakkoisnurkasta Japaninmerelle Sahaliniin ja Kuriilien eteläisille saarille, sekä Japanin ja Korean niemimaan. Coenraad Jacob Temminck ja Hermann Schlegel kuvailivat lajin holotyypin Japanista vuonna 1850.
Mopo Sport
Maahantuonti
Mopo Sport on tuonut maahan monia alan johtavia varaosa- ja viritysosamerkkejä, kuten italialaisia Dellorto-kaasuttimia, Malossi-viritysosia, Giannelli-pakoputkia sekä espanjalaisia Metrakit-viritysosia, GRO-öljyjä ja -voiteluaineita sekä NG-jarrulevyjä.
Kritiikki "tappajamopojen" kaupustelusta
Mopo Sportia on pitkään syytetty mopojen virityskulttuurin tuomisesta Suomeen. Tekniikan Maailmassa (9/1988) toimittaja Martti Merilinna kirjoitti "Pienen empimisen jälkeen eri mopomerkkien maahantuojat sanoutuivat irti moisesta kuoleman kaupustelusta. Vantaalla toimiva varaosaliike on tällä hetkellä käytännöllisesti katsoen alansa ainoa ja voi hyvin. Nuorta, innostunutta asiakaskuntaa riittää." artikkelissaan otsikolla Tappajamopo, joka käsitteli kahden nuoren miehen kuolemaan johtanutta onnettomuutta.
Drassanesin metroasema
Drassanes on vuonna 1968 avattu Barcelonan metron linjan 3 asema. Se sijaitsee Ciutat Vellan alueella lähellä Port Vellin vanhaa satamaa ja Reials Drassanesin entistä telakka-aluetta, josta asema on myös saanut nimensä.
The Circle
The Circle debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla. Suomessa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 6.
Drassanesin metroasema
Asemalla on kaksi sisäänkäyntiä, joista toinen on Avinguda de les Drassanesin varrella ja toinen La Rambla -kävelykalla.
Aiheesta muualla
thumb|left|Aseman sisäänkäyntiaulaa, rahastusportit oikealla.
Juan Ferrer
Juan Ferrer Lahera (24. elokuuta 1955 Santiago de Cuba – 22. lokakuuta 2015 Havanna) oli kuubalainen judoka ja olympiamitalisti.
Ferrer saavutti 78 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Moskovassa 1980. Hän voitti mitaleita myös alueellisista mestaruuskilpailuista.
Ferrer kuoli Havannassa 60-vuotiaana 22. lokakuuta 2015.
Jane Tuovinen
Jane Tuovinen (25. syyskuuta 1937 Tampere – 29. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija. Tuovinen kirjoitti erityisesti terveysaiheista.
Tuovinen suoritti sosionomin tutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Kiinnostus terveysaiheisiin heräsi omasta sairastumisesta MS-tautiin. Hän pyrki vaikuttamaan yhteiskunnan päätöksentekoon niin kirjoittamalla kuin MS-liiton jäsenenä ja järjestöaktiivinakin. Hän oli myös perustamassa vuonna 1993 Suomen eutanasiayhdistys Exitus ry:tä, jonka puheenjohtajana ja myöhemmin sihteerinä hän toimi. Pyörätuolin käyttö 20 viime vuotena ei rajoittanut hänen toimintaansa.
Kotkan Vapaakirkko
Kotkan Vapaakirkko eli Vapaakirkko Beetel on puukirkko Kotkan kaupungin keskustassa Kotkansaarella osoitteessa Mariankatu 18. Rakennuksen on suunnitellut Arthur Gauffin ja se valmistui vuonna 1914. Kirkko on Suomen Vapaakirkkoon kuuluvan Kotkan Vapaaseurakunnan toimitila.
Salviakistus
Salviakistus (Cistus salviifolius) on matala valkokukkainen päivännoutokasvi. Sen varret suikertavat lähellä maanpintaa jopa metrin mittaisina. Varret ja lehtien alapinnat ovat karvan peitossa. Se kasvaa Etelä-Euroopassa ja on Kreetan yleisimpiä luonnonkukkia.
thumb|none|200px|Salviakistuksen hedelmä. thumb|none|200px|Salviakistuksen lehti.
Tyrskymerimetso
Tyrskymerimetso (Phalacrocorax penicillatus) on pohjoisamerikkalainen merimetso. Sen esiintymisalue käsittää mantereen länsirannikon Alaskan kaakkoisosasta Meksikon Baja Californiaan. Johann Friedrich von Brandt kuvaili lajin holotyypin vuonna 1837.
Mikki Hiiri – Joulu Ankkalinnassa
Mikki Hiiri – Joulu Ankkalinnassa (myös Mikki Hiiri ja Ankkalinnan joulu, engl. Mickey's Twice Upon a Christmas) on Disneyn piirroselokuva vuodelta 2004. Elokuva koostuu viidestä itsenäisestä jaksosta, joita yhdistää jouluteema. Elokuvan hahmot ovat Mikki Hiiri, Aku Ankka, Hessu Hopo, Minni Hiiri, Iines Ankka, Pluto, Max Hopo, Roope Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu.
Elokuvan jaksot
1. Jääprinsessa
3. Jouluksi kotiin
4. Akun rauhaton joulu
5. Joulukoiruuksia
Michael Wolgemut
pienoiskuva|[[Albrecht Dürer|Albrecht Dürerin maalaama muotokuva Michael Wolgemutista.]] pienoiskuva|Luurankojen tanssi, Schedel’sche Weltchronik sivu 261, vuodelta 1493.
Honoka Hayashi
Honoka Hayashi (s. 19. toukokuuta 1998 Kioto) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa West Ham Unitedia ja on pelannut myös ruotsalaisseura AIK:ssa.
M/S Beluga SkySails
M/S Beluga SkySails on saksalaisen Beluga Group -laivayhtiön omistama maailman ensimmäinen osittain leijavetoinen rahtialus. Beluga SkySailsin alustyyppi on konttialus. Alus on valmistunut vuonna 2008 Volharding Shipyardsin telakalla, Harlingenissa, Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 9 821 tonnia. Beluga SkySails on rekisteröity Saksan lipun alle ja sen kotisatama on Bremen.
Beluga SkySailsin sisaraluksia ovat M/S Beluga Nomination, M/S Beluga Navigation, M/S Beluga Nation, M/S Beluga Negotiation, M/S Beluga Notion, M/S Beluga Novation, M/S Beluga Notification ja M/S Beluga Notation.
Osittain leijavetoinen
SkySails-yhtiön perustajan ja keksijän Stefan Wragen mukaan leija toimii kahdeksan boforin myrskytuuliin saakka. Leijan kiinnitysvaijeri on rakenteeltaan sellainen, että aluksen potkuri voi sen leikata poikki. Vaijeri on myös mahdollista räjäyttää irti.
Suunnittelijoiden mukaan leijaa voidaan käyttää keskikokoisten rahtilaivojen lisäksi myös troolareissa ja risteilyaluksissa. Rahtilaivoilla leija on parempi ratkaisu kuin purje, koska mastoa ei tällöin tarvita. Masto olisi hankala rahdin käsittelyn kannalta.
Leijan tuotekehittelyyn SkySails-yhtiö on saanut esimerkiksi Saksan liittovaltiolta ja EU:n LIFE-rahastosta tukea. Beluga SkySailsiin leijatekniikka maksoi puoli miljoonaa euroa. Laskelmien mukaan investointi on kuoletettu kolmessa tai neljässä vuodessa.
Käyttöhistoria
17. joulukuuta 2007 alus laskettiin vesille ja vuonna 2008 se luovutettiin Beluga Groupin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle nimellä Beluga SkySails. Kotisatamaksi tuli Bremen. 22. tammikuuta alus lähti neitsytmatkalleen Saksan Bremerhavenista kohti Venezuelaa lastinaan puutavaraa. Neitsytmatkallaan SkySails-yhtiö testasi leijan vaikutusta aluksen polttoaineenkulutukseen. Venezuelasta matka suuntautui Norjaan.
Marisanna Jarva
Koulutukseltaan Jarva on hallintotieteiden maisteri ja siviiliammatiltaan yrittäjä.
Paavali II
thumb|Paavali II:n vaakuna. thumb|Paavali II:n hauta. Paavali II alk. Pietro Barbo, (23. helmikuuta 1417 – 26. heinäkuuta 1471) oli paavina 30. elokuuta 1464 – 26. heinäkuuta 1471. Paavali II oli paavi Eugenius IV:n (1431–47) sisarenpoika. Hänet valittiin kardinaaliksi vuonna 1440 ja paaviksi 30. elokuuta 1464.
Paavali II pyrki hillitsemään kuuriassa vallinnutta nepotismia. Hän myös vastusti lahjontaa. Toisaalta hän rakasti loistoa ja ylellisyyttä eikä erityisesti suosinut humanisteja.
Rypsi
Rypsi (Brassica rapa Oleifera-ryhmä, Brassica rapa subsp. oleifera, ennen B. campestris) on viljelykäyttöön otettu nauriin alalaji. Rypsi kuuluu ristikukkaisiin kasveihin ja sillä on keltaiset kukinnot.
Rypsin siemenistä puristetaan öljyä, jota käytettiin aikaisemmin lamppujen polttoaineena ja nykyisin ruokaöljynä. Sivutuotteena syntyy valkuaispitoista puristetta, jota voidaan käyttää eläinten rehuna. Rypsipuristeesta voidaan valmistaa rypsirouhetta, jossa on huomattavasti vähemmän rasvaa kuin puristeessa.
Pohjoisemmassa menestyvä rypsi muistuttaa ulkonäöltään paljon rapsia, joka on lantun alalaji. Kasvit erottaa toisistaan siitä, että rypsin kukinnossa aukeavat ensimmäisinä ylimmäiset ja rapsin kukinnossa alimmaiset kukat.
Historia
Rypsiä on viljelty Kiinassa ja Intiassa jo 1500 eaa. Siitä tehtiin lamppuöljyä 1800-luvulle asti. Suomessa sitä alettiin viljellä laajemmin vasta 1980-luvulla.
Viljely
Rypsiä voidaan viljellä samalla paikalla korkeintaan kerran viidessä vuodessa. Kevätrypsiä voidaan viljellä Etelä- ja Länsi-Suomessa lähinnä Vaasa-Tampere-Joensuu -linjalle asti. Sen kasvuaika on noin 105 päivää. Etelämpänä voidaan viljellä myös syysrypsiä.
Rypsiä viljeltiin Suomessa vuonna 2014 28 700 hehtaarilla. 2020-luvun rapsikuoriaistuhot ovat kuitenkin saaneet monet suomalaiset luopumaan sen viljelystä.
Aiheesta muualla
250px|thumb|left|Rypsipelto [[Parikkalan Savikummunsalolla.]]
Apolipoproteiini A-1 Milano
Apolipoproteiini A-1 Milano on Apo A-1 -nimisen proteiinin dimeeri, joka ehkäisee valtimonkovettumistautia. Se löydettiin pohjoisitalialaisen Limone sul Garda -nimisen kylän ihmisistä, joilla ei ollut valtimonkovettumaa. Apolipoproteiini A-1 Milanoon perustuvia lääkkeitä ei ole vielä saatavilla.
Apo A-1 Milano poikkeaa tavallisesta A-1:stä vain hieman. Mutatoituneessa proteiinissa geenin 173. aminohappo, arginiini, on korvautunut kysteiinillä.
Apo A-1 Milano koostuu kahdesta Apo A-1 -proteiinista, jotka ovat kiinnittyneet toisiinsa rikkisidoksella kysteiineistä. Apo A-1 voi muodostaa myös heterodimeerin Apo A-2 -proteiinin kanssa. Apo A-1 on yksi pääkomponenteista HDL-kolesterolissa veriplasmassa.
Aiheesta muualla
Cedars-Sinai Heart Institute
Kasserinesolan taistelu
Kasserinesolan taistelu oli 19. helmikuuta – 25. helmikuuta 1943 käyty toisen maailmansodan taistelu Pohjois-Afrikan rintamalla osana Tunisian taisteluita. Taistelu käytiin kenraali Erwin Rommelin komentaman Deutsches Afrikakorpsin ja kenraali Lloyd Fredendallin komentaman Yhdysvaltain II armeijakunnan välillä Kasserinesolassa, joka on noin kolme kilometriä leveä aukko Atlasvuorilla keskisessä Tunisiassa.
Tausta
Yhdysvaltalaiset ja brittiläiset joukot nousivat maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942, vain päiviä sen jälkeen, kun kenraali Bernard Montgomeryn joukot olivat murtaneet saksalaisten linjat toisessa El Alameinin taistelussa.
Vastatakseen kahden rintaman uhkaan ja turvatakseen mahdollisimman lyhyet huoltoreitit saksalaisia ja italialaisia joukkoja siirrettiin Sisiliasta valtaamaan Tunisiaa, jonka maasto soveltui hyvin puolustukseen.
Maihinnousun aikaan läntinen autiomaa oli lähes ilman puolustajia, mutta yhdysvaltalaiset yrittivät neuvotella Vichyn Ranskan komentajien kanssa liittymisestä liittoutuneisiin, eivätkä käyttäneet hyväkseen tilaisuutta sulkea Rommelin selusta ajoissa. Useita yrityksiä tehtiin Tunisian valloittamiseksi ennen saksalaisten saapumista, mutta huono koordinointi ja erinomainen puolustusmaasto mahdollistivat pienten saksalais- ja italialaisjoukkojen torjua nämä yritykset.
23. tammikuuta 1943 Montgomeryn brittiläinen 8. armeija valtasi Rommelin päähuoltotukikohdan Tripolin, mihin Rommel oli varautunut ottamalla haltuun ranskalaisten italialaisten hyökkäyksen varalle rakentaman puolustuslinjan (Mareth-linja) estääkseen liittoutuneiden pääsyn Libyasta eteläiseen Tunisiaan. Näin Atlasvuoret lännessä ja Syrtinlahti idässä muodostivat luonnolliset puolustuslinjat, joiden avulla liittoutuneiden joukkoja oli helppo pidätellä.
Faïd
Tätä suunnitelmaa horjutti ainoastaan se, että pieni joukko Yhdysvaltain sotilaita oli jo ylittänyt Atlasvuoret perustaen eteentyönnetyn tukikohdan Faïdiin vuorten itäpuolelle. Tämä asetti heidät erinomaiseen asemaan eristää Rommelin joukot pohjoisempana olevista joukoista ja katkaista hänen huoltoreittinsä, mitä saksalaiset eivät voineet sallia tapahtuvan.
Deutsches Afrikakorpsin joukot saavuttivat linjan 30. tammikuuta, jolloin Saksan 21. panssaridivisioona jyräsi ranskalaiset puolustajat. Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona teki useita yrityksiä pysäyttää saksalaisten eteneminen, mutta kaikki kolme divisioonan taisteluosastoa huomasivat olevansa salamasodassa, sillä joka kerta yrittäessään asemiin, he joutuivat toteamaan asemat jo vallatuiksi ja kärsivät raskaita tappioita saksalaisten puolustajien vastahyökkäyksistä. Kolmen päivän kuluttua yhdysvaltalaiset joukot vetäytyivät vuorten juurelle.
Tästä hetkestä alkaen Tunisia oli saksalaisten hallinnassa ja pääsy rannikolle oli estetty. Yhdysvaltain joukot hallitsivat vielä Atlasvuorten keskellä olevaa karkeasti kolmionmuotoista aluetta, mutta tiet sieltä itään oli suljettu. Kahden viikon ajan Rommel esikuntineen harkitsi seuraavaa siirtoa. Lopulta Rommel päätti, että hän voisi parantaa huoltotilannetta ja edelleen vähentää yhdysvaltalaisista hänen sivustalleen aiheutuvaa uhkaa hyökkäämällä kohti kahta yhdysvaltalaista huoltovarikkoa, jotka sijaitsivat vähän länteen vuorten Algerian puoleisesta läntisestä haarasta. Vaikka hänellä ei ollut kiinnostusta vuorten keskellä sijaitsevia tasankoja kohtaan, nopea isku tuottaisi huoltotarvikkeita ja osaltaan sekoittaisi Yhdysvaltain suunnitelmia.
4. helmikuuta 21. panssaridivisioona aloitti hyökkäyksen kohti Sidi Bou Zidiä lännessä, noin 16 kilometriä Faïdista Atlasvuorten keskisillä tasangoilla. Yhdysvaltalaiset kärsivät taistelussa tappion samana iltana. Seuraavana päivänä Yhdysvaltalaiset yrittivät vastahyökkäystä, joka kuitenkin torjuttiin helposti. 16. helmikuuta saksalaiset jatkoivat etenemistä vallatakseen Sbeitlan.
Koska puolustukselle sopivaa maastoa ei ollut, Yhdysvaltain joukot vetäytyivät uusiin asemiin helpommin puolustettavaan Kasserinesolaan vuoriston läntisessä haarassa. Tähän mennessä yhdysvaltalaiset olivat menettäneet 2 546 miestä kadonneina, 103 panssaria, 280 ajoneuvoa, 18 kenttätykkiä, kolme panssarintorjuntatykkiä ja ilmatorjuntapatterin.
Kasserine
Rommel teki useita tiedusteluhyökkäyksiä 19. helmikuuta, joiden perusteella hän päätteli Kasserinesolan olevan paras paikka hyökkäykselle. Seuraavana päivänä hän henkilökohtaisesti johti vastamuodostetun Saksan 10. panssaridivisioonan hyökkäystä. Rommel toivoi valtaavansa huoltovarastoja sillä aikaa, kun 21. panssaridivisioona jatkaisi hyökkäystä pohjoiseen Sbiban aukosta.
Yhdysvaltalaisten puolustuslinjat murtuivat muutamassa minuutissa. Saksalaisten raskas kalusto oli ylivoimainen Yhdysvaltojen kevyille tykeille ja panssareille. Yhdysvaltojen joukoilla ei myöskään ollut juuri kokemusta panssarisodankäynnistä. Saksalaiset panssarivaunut Panzer IV ja Tiger torjuivat kaikki M3 Lee- ja Grant-panssarivaunujen hyökkäykset.
Samaan aikaan yhdysvaltalaiset komentajat pyysivät epätoivoisesti radiolla lupaa vastahyökkäykseen tai tykistökeskitykseen, mutta saivat usein etenemisluvan vasta taistelulinjan ohitettua heidät. Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona huomasi jälleen, että heidät oltiin komennettu hyödyttömiin asemiin. Hyökkäyksen toisena päivänä kaksi sen taisteluosastoista oli tuhoutunut ja kolmas oli toimintakyvytön.
Murtauduttuaan solaan saksalaiset joukot jakaantuivat kahtia edetäkseen solasta luoteeseen johtavia teitä pitkin. Rommel pysytteli 10. panssaridivisioonan pääjoukon mukana pohjoisemmalla tiellä Thalaan, kun taas italialais-saksalainen osasto eteni eteläistä tietä kohti Haidraa. Torjuakseen eteläisen osaston 1. panssaridivisioonan, jäljellä oleva taisteluosasto B siirtyi yli 30 kilometriä 20. helmikuuta, mutta se oli kyvytön pysäyttämään saksalaisten etenemistä seuraavana päivänä.
Yhdysvaltain joukkojen taistelutahto alkoi jyrkästi laskea ja iltaan mennessä enenevissä määrin joukkoja oli vetäytynyt jättäen varusteensa kentälle. Sola oli nyt kokonaan avoin ja näytti, että Tébessan varikko olisi saksalaisten ulottuvilla. Erilliset taistelusta poisjätetyt joukot kuitenkin hidastivat puolustusyrityksillään saksalaisten etenemistä ja toisena päivänä taistelukentän puhdistaminen vihollisista oli edelleen kesken, kun panssarikärjet jatkoivat etenemistä teitä pitkin.
Tultaessa 21. päivän yöhön 10. panssaridivisioona oli Thalan kaupungin ulkopuolella, josta oli kaksi tietä Tébessaan. Jos kaupunki joutuisi saksalaisten haltuun ja divisioona päättäisi edetä eteläisempää kahdesta tiestä, Yhdysvaltain 9. divisioona pohjoisessa menettäisi huoltoyhteytensä ja 1. panssaridivisioonan taisteluosasto B olisi motissa 10. panssaridivisioonan ja sitä tukevien joukkojen välissä. Samana yönä pieniä brittiläisiä, ranskalaisia ja yhdysvaltalaisia yksiköitä vedettiin rintamalinjasta pohjoisessa ja lähetettiin vahvistuksina linjaan Thalaan. Kun taistelu seuraavana aamuna jatkui, oli puolustus hiukan vahvistunut.
Liian pitkälle edenneenä ja huollon vähäisyyden takia, Rommel päätti keskeyttää hyökkäyksen. Tähän vaikutti myös arvelu, että lähestyvä brittien 8. armeija saattaisi murtautua Mareth-linjan lävitse, jos sitä ei vahvistettaisi, joten saksalaiset irtaantuivat ja vetäytyivät itään. Yhdysvaltain massiivinen ilmahyökkäys solaan 23. helmikuuta nopeutti saksalaisten vetäytymistä ja 25. helmikuuta sola oli taas yhdysvaltalaisten hallussa.
Jälkipyykki
Taistelun jälkeen molemmat osapuolet tutkivat tuloksia. Rommel oli ylimielinen sekä yhdysvaltalaisten kalustoa että taistelukykyä kohtaan eikä pitänyt heitä uhkana. Tämä osoittautui myöhemmin virheeksi, sillä joukot kehittyivät ja sivuuttamalla heidät kykenevinä joukkoina Rommel mahdollisti yhdysvaltalaisille saavuttaa useita tärkeitä voittoja häntä vastaan vuonna 1944.
Yhdysvallat tutki taistelun tuloksia vielä tarkemmin ja käynnisti välittömästi joukkojensa uudistamisen. Komentajille annettiin lupa tehdä päätöksiä ilman luvan kysymistä ylemmistä esikunnista ja tehtiin yrityksiä mahdollistaa massiivinen tykistö- ja ilmatuki, jotka aikaisemmin olivat olleet lähes mahdottomia erilaisen komentorakenteen takia. Myös kaluston puutteisiin puututtiin ja Sherman-panssarivaunusta tehtiin standardikalustoa. Sisiliaan saavuttaessa joukot olivat jo huomattavasti vahvempia.
Välittömästi seuraavaan taisteluun Dwight D. Eisenhower päätti alistaa pääosan yhdysvaltalaisista joukoista brittikenraali Harold Alexanderin komentoon. Kun kenraali George S. Patton saapui, joukot palautettiin yhdysvaltalaiseen komentoon ja niiden suorituskyky parantui huomattavasti. Maaliskuun puolessavälissä joukot jatkoivat hyökkäysoperaatioita huomattavasti tehokkaammin ja työnsivät hitaasti saksalaisia pois niiden puolustusasemista, kunnes saksalaiset päättivät vetäytyä pohjoiseen Tunisiaan toukokuun alussa.
Senegal yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Senegal on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–2015 ja 2019–2022. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, jotka molemmat ovat neljännesmaileri Amy Mbacke Thiamin saavuttamia. Hän voitti kultaa Edmontonissa 2001 ja saavutti pronssia kaksi vuotta myöhemmin Pariisin kisoissa. Senegalin miesten paras MM-kisasaavutus on Amadou Dia Ban viides sija 400 metrin aitajuoksussa Roomassa 1987. Dia Ba sijoittui Helsingissä 1983 seitsemänneksi ja hänen lisäkseen pistesijoille ovat yltäneet Cheikh Touré seitsemänneksi pituushypyssä 1997, 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue seitsemänneksi 1999, Kéné Ndoye kuudenneksi kolmiloikassa ja Amy Mbacke Thiam kahdeksanneksi 400 metrillä 2005, Ndiss Kaba Badji seitsemänneksi pituushypyssä 2007 sekä Mamadou Kasse Hanne seitsemänneksi 400 metrin aitajuoksussa 2013. Lontoon MM-kilpailuista 2017 Senegal jäi viime hetkellä pois kisoihin valitun pikajuoksijan Moulaye Sonkon loukkaannuttua.
Novaja Zemlja
Novaja Zemlja on Venäjälle kuuluva kaksoissaari ja sitä ympäröivä pienten saarten ryhmä Manner-Venäjän pohjoispuolella Pohjoisella jäämerellä.
Maantiede ja luonto
thumb|left|250px|Novaja Zemlja [[NASAn satelliittikuvassa.]] Novaja Zemljan kaksi pääsaarta ovat pohjoinen (Severnyi, 48 904 km²) ja eteläinen (Južnyi, 33 275 km²). Pohjoissaari on Euroopan neljänneksi suurin saari ja eteläsaari kuudenneksi suurin. Saariston kokonaispinta-ala on 82 179 km2. Pääsaaret erottaa toisistaan Matotškin Šar -salmi ja mantereen puoleisesta Vaigatšin saaresta Karansalmi. Lisäksi saaret erottavat Pohjoiseen jäämereen kuuluvat kaksi merialuetta toisistaan: itäisemmän Karanmeren ja läntisemmän Barentsinmeren.
Saaret ovat vuoristoisia ja geologisesti ne ovat Uralvuorten jatke. Pohjoissaaren korkein kohta on Gora Sedova (1 591 m) ja eteläsaaren 1 292 metrin korkuinen vuori. Pohjoissaaren peittävät suurimmaksi osaksi jäätiköt, eteläsaarella on jäätöntä, karua tundraa.
Luonnonvaroihin kuuluvat kupari, lyijy, sinkki ja asfaltti. Eläimiä ovat muun muassa naali, jääkarhu, mursu ja valkoposkihanhi.
Historia
Tutkimusmatkailija Hugh Willoughby kävi saarilla 1553 ja Willem Barents 1596, koillisväylän etsimisen yhteydessä, mutta Pohjois-Venäjän asukkaat tunsivat saaret jo keskiajalla.
Novaja Zemlja, sen ilmatila ja läheiset merialueet toimivat ydinaseiden testipaikkana kylmän sodan aikana. Yhteensä alueella tehtiin syyskuun 21. päivän 1955 ja lokakuun 24. päivän 1990 välillä 132 ydinräjäytystä. Näistä 87 tehtiin ilmakehässä, yksi pinnalla, kaksi veden pinnalla, kolme veden alla ja 42 maan alla.
Testialue rakennettiin 1950-luvulla. ”Alue A”, Tšоrnaja Guba (70,7° N, 54,6° E), oli käytössä 1955–1962. Aluetta B, Matotškin Šar (73,4° N, 54,9° E), käytettiin maanalaisissa kokeissa 1964–1990. Alue C, Suhoi Nos (73,7° N, 54,0° E), oli käytössä 1957–1962 ja 1961 siellä räjäytettiin 50 megatonnin kokoinen Tsar-bomba. Novaja Zemljalle on myös haudattu paljon radioaktiivista jätettä aina käytetyistä polttoainesauvoista ydinreaktoreihin saakka.
Hallinto
Hallinnollisesti saaret muodostavat Arkangelin alueeseen kuuluvan Novaja Zemljan kaupunkipiirikunnan (ven. gorodskoi okrug Novaja Zemlja), jonka keskus on Belušja Guban kaupunkityyppinen taajama (71,537 °N, 52,343 °E).
Väestö
Novaja Zemljan kaupunkipiirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 2 429, josta 1 972 henkeä asui Belušja Guban taajamassa ja 457 oli kirjattu maaseutuasukkaiksi. Kaikki maaseutuasukkaat on kirjattu Rogatšovon (Рогачёво) taajaman asukkaiksi. Heinäkuun 2013 alun asukasluvuksi kaupunkipiiri ilmoitti 2 623, josta sotilashenkilöitä oli 1 736. Siviilejä oli 603 ja lisäksi lapsia 284. Kaupunkipiirikunta ilmoittaa pinta-alakseen 137 800 neliökilometriä.
Rogatšovossa toimii sotilaslentokenttä, kansallinen lentopaikkatunnus ЬЛДР). Saarilla on useita sää- ja geofysikaalisia asemia.
Saarilla asuu pääasiassa länsirannikolla alkuperäisväestönä noin 100 nenetsiä. Valtaosa väestöstä saa elantonsa kalastuksesta, metsästyksestä ja hylkeenpyynnistä..
Winner Anacona
Winner Andrew Anacona Gómez (s. 11. elokuuta 1988) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka on kilpaillut myös ratapyöräilyssä. Hän aloitti ammattilaisuransa Lampre-joukkueessa 2012, ja siirtyi Movistar Teamiin 2015. Kausilla 2020–2022 hän edusti Arkéa-Samsicia ja vuodesta 2023 lähtien Colombia Pacto por el Deporte -joukkuetta.
Anacona saavutti junioreiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2006 ratapyöräilyssä hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia henkilökohtaisessa takaa-ajossa sekä maantiepyöräilyssä hopeaa maantieajossa. Hän voitti samana vuonna junioreiden Kolumbian-mestaruuden maantieajossa sekä ratapyöräilyn takaa-ajossa ja pisteajossa.
Anacona voitti Trofeo Matteotti -kilpailun alle 23-vuotiaiden sarjan 2010. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten Italian ympäriajoksi kutsutun Baby Giron viidennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Hän sijoittui 19:nneksi Espanjan ympäriajossa 2012. Hän voitti yhdeksännen etapin Espanjan ympäriajossa 2014 ja oli kolmas 18. etapilla Ranskan ympäriajossa 2015. Hän voitti kokonaiskilpailun ja viidennen etapin Vuelta a San Juan -kilpailussa 2019. Hän voitti Trofeo Andratx -kilpailun 2021 ja Route d'Occitanien mäkikirikilpailun 2022.
Kiki Bertens
Kiki Bertens (s. 10. joulukuuta 1991 Wateringen) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listalla kaksinpelissä neljäntenä toukokuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 16 huhtikuussa 2018. Hän on voittanut yhdeksän WTA-turnausta kaksinpelissä ja kymmenen nelinpelissä.
Huhtikuussa 2012 Bertens pääsi karsintojen kautta mukaan Fèsin WTA-turnaukseen. Ennen turnausta Bertens ei ollut voittanut yhtään WTA-tason ottelua, mutta eteni loppuotteluun asti voittamalla välierässä Simona Halepin. Loppuottelussa hän voitti Laura Pous Tión luvuin 7–5, 6–0. Hänestä tuli ensimmäinen alankomaalainen WTA-turnausvoittaja vuoden 2006 jälkeen, jolloin Michaëlla Krajicek voitti viimeksi.
Bertens on Fèsin jälkeen voittanut kaksinpelin WTA-turnauksia Nürnbergissä 2016 ja 2017, Gstaadissa 2017 sekä Soulissa, Cincinnatissa ja Charlestonissa 2018. Vuonna 2016 hän ylsi Ranskan avoimissa välieriin voitettuaan muun muassa ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi sijoitetun Angelique Kerberin.
Hermosolu
thumb|250px|Hermosolu mikroskoopilla tarkasteltuna. Hermosolu eli neuroni on hermokudoksen solu, jonka päätehtävänä on käsitellä ja välittää tietoa sähköisen hermoimpulssin avulla. Selkärankaisilla on hermosoluja aivoissa ja selkäytimessä eli ääreishermoston hermoissa sekä ganglioissa eli hermosoluryppäissä. Nimestään huolimatta kaikki hermosolut eivät osallistu hermojen muodostamiseen.
Elimistön tuottama glutamaatti aktivoi hermosolujen toimintaa ja gamma-aminoboihappo (GABA) jarruttaa sitä. Hermosolujen liian suuri aktivaatio vaurioittaa niitä ja saattaa johtaa solukuolemaan.
Hermosolun rakenne
pienoiskuva|350px|Hermosolun rakenne.
Yksi hermosolun erikoisominaisuuksista on sen ärsykeherkkä solukalvo, joka mahdollistaa aktiopotentiaalien eli sähköisten impulssien syntymisen ja niiden avulla tapahtuvan informaationkulun.
Hermosolut ovat epäsymmetrisiä ja ne koostuvat kolmesta osasta: soomasta eli solukeskuksesta, tuojahaarakkeista ja viejähaarakkeesta.
Sooma
Sooma on hermosolun runko-osa, risteymäkohta hermosolun haarakkeiden eli dendriittien eli tuojahaarakkeiden ja aksonin eli viejähaarakkeen välillä. Solun tuma sijaitsee soomassa ja siellä tapahtuu suurin osa solun toiminnoista, kuten proteiinisynteesi.
Tuojahaarake
Tuojahaarakkeet eli dendriitit ovat haarautuneita, soomasta lähteviä ristikkosolun haarakkeita. Rakennetta kutsutaan usein dendriittipuuksi, ja tuojahaarakkeen nimi onkin tästä peräisin. Hermosolulla on yleensä useita tuojahaarakkeita, ihmisen hermostossa keskimäärin 10 000 kappaletta hermosolua kohden. Dendriittipuuta on perinteisesti pidetty hermosolun pääasiallisena tiedonkeräämisvälineenä, mutta myös informaation ylivuotoa esimerkiksi tuojahaarakkeista toisiin hermosoluihin tiedetään tapahtuvan.
Viejähaarake
Viejähaarake eli aksoni on kaapelimainen väylä, jonka pituus voi olla jopa kymmentuhatkertainen soomaosan halkaisijaan nähden. Esimerkiksi ihmisessä on peräti yli metrin mittaisia viejähaarakkeita. Kullakin hermosolulla on yksi viejähaarake, joka haarautuu moneen otteeseen ja päättyy synapseihin, jotka kytkeytyvät muiden hermosolujen tuojahaarakkeisiin, soomaan, toiseen viejähaarakkeeseen tai kohdesoluun.
Viejähaarake kuljettaa hermosoluun tulleen sähköisen hermoimpulssin eteenpäin synapsin välityksellä joko toiseen hermosoluun tai kohde-elimeen. Useimmiten hermosolussa on vain yksi viejähaarake, jonka tyviosa liittyy soomaan aksonikeon kohdalla. Viejähaarakkeen pää on runsaasti haaroittunut mahdollistaen näin viestinviennin useille muille hermosoluille tai kohdesoluille. Ihmisellä ääreishermostossa hermosolun viejähaaraketta peittää usein Schwannin soluista rakentuva sähköeristeenä toimiva myeliinituppi. Hermoimpulssi kulkee myelinisoituneessa viejähaarakkeessa nopeammin (100 m/s) kuin myelinisoitumattomassa. Keskushermostossa myeliinituppia muodostavat Schwannin solujen sijasta oligodendrosyytit. Viejähaarakkeita, jotka kuljettavat hermoimpulsseja kohti keskushermostoa, kutsutaan afferenteiksi ja keskushermostosta poispäin hermoimpulsseja kuljettavia viejähaarakkeita kutsutaan puolestaan efferenteiksi. Esimerkiksi hypotalamuksen sisäisiä viejähaarakkeita sanotaan intrinsisiksi. (Kaikilla intrinsisillä hermosoluilla eli interneuroneilla ei edes ole viejähaaraketta, tai se on suhteessa hyvin lyhyt.)
Hermosolujen liitokset
Kahden hermosolun välillä olevaa yhteyttä kutsutaan synapsiksi. Jos hermosolu liittyy lihassoluun, kutsutaan niiden yhtymäkohtaa hermo-lihasliitokseksi. Yhden hermosolun yhteydet kasvavat ihmisellä aivoissa vastasyntyneen noin 2 500 yhteydestä hermosolua kohden 20-vuotiaan noin 15 000 yhteyteen hermosolua kohden.
Hermosolun toiminta
Hermosolu lähettää viejähaarakettaan pitkin kulkevia sähköisiä hermoimpulsseja eli hermosolun kalvoa pitkin kulkevia sähköisen latauksen aaltoja.
Hermosolut poikkeavat muista soluista siten, että ne pystyvät muuttamaan hetkellisesti solun sisä- ja ulkopuolen sähköistä varausta solukalvolle huokosia muodostavien proteiinirakenteiden ansiosta, joita kutsutaan ionikanaviksi ja -pumpuiksi. Ionipumput ja -kanavat säätelevät sähköisesti varautuneiden ionien kulkua siten, että solukalvon pinnalla olevat huokoset avautuvat ja sulkeutuvat. Kun hermosolu on lepotilassa, ionipumput pitävät ionit solukalvon sisä- tai ulkopuolella, jolloin ionit ovat jakautuneet epätasaisesti. Esimerkiksi positiivisesti varautuneet natrium-ionit pidetään silloin solun ulkopuolella, mikä aiheuttaa solun ulkopuolelle positiivisen ja sisäpuolelle negatiivisen varauksen.
Kun sähköinen tasapaino hermosolussa muuttuu, solu stimuloituu. Kun solun jännite  on  pudonnut tarpeeksi,  natriumkanavat  aukeavat  ja positiivisesti varautuneet natrium-ionit virtaavat solun sisään, jolloin tapahtuu depolarisaatio eli solun sisäpuoli tulee positiivisemmin varautuneeksi kuin ulkopuoli. Tämän jälkeen viereiset natriumkanavat reagoivat jännitteen putoamiseen avaten omat kanavansa, mikä johtaa depolarisaatioiden sarjaan eli hermoimpulssin etenemiseen viejähaarakkeella.
Depolarisaation jälkeen natrium-ionikanavat sulkeutuvat, minkä jälkeen kaliumionikanavat aukeavat päästäen postitiivisesti varautuneet kaliumionit solun ulkopuolelle, jolloin solunsisäinen jännite kasvaa 90 millivolttiin, mitä kutsutaan hyperpolarisaatioksi. Sen jälkeen ionipumput palauttavat ionien jakautumisen hermosolun lepotilatasolle, jolloin solun sisäinen jännite laskee takaisin 70 millivolttiin.