cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cliff Robertson
Nuoruus
Robertson syntyi syyskuussa 1923 La Jollassa. Hänen vanhempansa olivat Clifford Parker Robertson II ja Audrey Winningham, jotka erosivat, kun Robertson oli vuoden vanha. Äiti-Audrey kuoli seuraavana vuonna, ja Robertsonin isoäiti ja täti kasvattivat hänet. Hän ei ollut koskaan läheinen isänsä kanssa. High schoolissa Robertson esiintyi koulunäytelmissä ja palveltuaan hetken kauppalaivastossa aloitti opiskelut Antioch Collegessa, Ohiossa. Hän kiinnostui siellä journalismista ja työskenteli myös paikallisessa sanomalehdessä ja radioasemalla. Koulun dekaani kannusti kuitenkin Robertsonia yrittämään uraa näyttelijänä. Hän jättikin Antiochin ennen valmistumistaan ja muutti New Yorkiin, missä pääsi opiskelemaan The Actors Studiolle.
Ura
Robertson alkoi saada New Yorkissa teatterirooleja, ja Broadway-debyyttinsä hän teki 1953. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuoden 1955 Rakkauden huviretki. Robertsonin seuraava elokuva oli Syyslehtiä (1956), jossa hän esitti Joan Crawfordin skitsofreenista miestä. Hänen seuraavia elokuviaan oli Alamaailma USA (1961) ja Torpedovene PT 109, jossa Robertson esitti John F. Kennedyä, joka itse oli suositellut Robertsonia pääosaan. Samaan aikaan hän esiintyi useissa television antologiasarjoissa, ja hän voittikin Emmy-palkinnon vuonna 1966 antologiasarjan Bob Hope Presents the Chrysler Theatre jaksosta.
Robertson voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon vuoden 1968 elokuvan Charly nimiroolista. Hän esitti elokuvassa jälkeenjäänyttä miestä, jonka älykkyys kasvoi tieteellisen kokeen seurauksena. Robertson tuotti, käsikirjoitti, ohjasi ja näytteli vuoden 1971 elokuvassa J.W. Coop. Muita hänen 1970-luvun elokuviaan olivat Korppikotkan kolme päivää ja Brian De Palman Naisen kahdet kasvot. Vuosikymmenen lopulla Robertson joutui Hollywoodissa mustalle listalle paljastettuaan väärennösskandaalin. Hän havaitsi 1977, että Columbia Picturesin johtaja David Begelman oli väärentänyt Robertsonin nimissä 10 000 dollarin šekin. Columbia Pictures syytti tämän jälkeen Begelmania 61 000 dollarin kavalluksesta. Begelman sai lopulta 5 000 dollarin sakot, potkut ja vaihtoi sen jälkeen toiseen studioon. Robertson sen sijaan joutui Hollywoodin epäviralliselle mustalle listalle eikä saanut useaan vuoteen rooleja isoista elokuvista.
Yksityiselämä ja kuolema
Robertson oli kahdesti naimisissa. Hän nai vuonna 1957 Jack Lemmonin entisen vaimon, näyttelijä Cynthia Stonen, jonka kanssa sai tyttären. Liitto päättyi eroon 1960. Robertsonin toinen vaimo oli näyttelijä Dina Merrill, jonka kanssa hän meni naimisiin 1966 ja jonka kanssa sai myös yhden tyttären. Heidän liittonsa päättyi eroon vuonna 1989.
Robertson oli innokas lentoharrastaja ja keräili lentokoneita. Hänellä oli lisäksi lentolupakirja, ja hän oli lentokonesuunnittelija Burt Rutanin hyvä ystävä. Robertson auttoi järjestelemään Biafran sodan aikaan 1969 avustuskuljetuksia Nigeriaan ja vuonna 1978 nälänhädästä kärsineeseen Etiopiaan.
Robertson kuoli syyskuussa 2011, 88-vuotispäivänsä jälkeisenä päivänä. Hän kuoli Stony Brook University Medical Centerissä, Long Islandilla. Hänen kuolemastaan ilmoitti hänen pitkäaikainen henkilökohtainen sihteerinsä, Evelyn Christel. Perheen mukaan Robertson kuoli luonnollisiin syihin.
Denis Law
Law aloitti uran seuratasolla kakkosdivisioonassa Englannissa edustamalla Huddersfieldia vuonna 1956. Neljää vuotta myöhemmin hän edusti Manchester Cityä solmittuaan siirtosopimuksen 55 000 punnalla, joka oli Ison-Britannian ennätys. Vuotta myöhemmin hän pelasi Italiassa Torinossa, joka oli ostanut hänet 110 000 punnalla. Tähän aikaan tämä oli uusi siirtoennätys englantilaisten ja italialaisten seurojen välillä. Hän edusti Manchester Unitedia ja hänet tunnetaan parhaiten näistä yhdestoista vuodesta, jonka aikana hän teki 236 maalia 409 ottelussa lempinimellä "King". Hän on ainoana skotlantilaisena pelaajana historiassa voittanut Euroopan vuoden jalkapalloilija palkinnon 1964. Manchester Unitedin riveissä Law voitti myös Englannin liigamestaruuden vuosina 1965 ja 1967 sekä FA Cupin vuonna 1963. Pelatessaan keväällä 1974 Manchester Cityn riveissä entistä seuraansa Unitedia vastaan hän teki kantapäällä maalin, joka ratkaisi Unitedin putoamisen I divisioonasta alemmalle sarjatasolle.
Law on Kenny Dalglishin ohella Skotlannin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä tehtyään 30 maalia 55 ottelussa. Hän edusti Skotlantia vuoden 1974 MM-kisoissa. Law oli myös Unitedin toiseksi paras maalintekijä Bobby Charltonin jälkeen. Law pitää hallussaan Unitedin yhden kauden maaliennätystä 46 maalilla.
Seurajoukkueura
thumb|250px|The United Trinity: [[George Best, Denis Law ja Bobby Charlton. Patsas Old Trafford -stadionin ulkopuolella.]]
Huddersfield Town
Kaudella 1954–55, Archie Beattie, Huddersfieldin scoutti kehotti häntä menemään kokeilemaan. Kun hän oli mennyt, manageri sanoi, että poika oli "friikki" ja että hän ei ollut koskaan nähnyt vähemmän sopivampaa pelaajaa jalkapalloon. Lawin yllätykseksi he kirjoittivat sopimuksen 3. huhtikuuta 1956. Ensimmäisen kakkosdivisioonan ottelun hän pelasi 24. joulukuuta 1956, vain 16-vuotiaana, 2-0 voitolla Notts Countista. Manchester Unitedin Matt Busby tarjosi Huddersfieldille 10 000 puntaa Lawista.
Manchester City
Maaliskuussa 1960, Law teki sopimuksen Manchester Cityn kanssa 55 000 punnalla, joka oli brittiläinen siirtoennätys. Ensimmäisessä pelissään Law teki 4-3 voittomaalin Leeds Unitedia vastaan. Huhtikuussa hän teki kaksi maalia 4-1 voitossa Aston Villaa vastaan. Law teki kuusi maalia FA-Cupissa Luton Townia vastaan. Ottelu kuitenkin keskeytettiin, ja niin hänen kuutta maaliaan ei laskettu. Uusintapelissä Luton voitti 3-1, City oli ulkona Cupista. Seuraavassa marraskuussa, Law edusti Jalkapalloliigan Mestarien ottelussa Italian liigaa vastaan, häviten 4-2.
Vaikkakin hän piti ajastaan Cityssä, hän halusi pelata paremmassa joukkueessa ja hänet myytiin italialaisseura Torinolle kesällä 1961.
Torino
Law loukkaantui autokolarissa 7. helmikuuta 1962. Hänen uransa jäi lyhyeksi Torinossa, Law solmi Manchester Unitedin kanssa siirtosopimuksen 115 000 punnasta 10. heinäkuuta 1962.
Manchester United
Law pelasi ensimmäisen ottelunsa Unitedissa West Bromwich Albionia vastaan 18. elokuuta 1962, tekemällä maalin jo. 7. minuutilla. Ottelu päättyi 2-2 tasapeliin. Liigaottelussa Leicester Cityä vastaan Law teki hattutempun, mutta silti joukkue hävisi. FA Cupissa, Law teki toisen hattutempun 5-0 voitossa Huddersfieldiä vastaan. Cupin finaalissa vastaan tuli suuri suosikki, liiganelonen Leicester City. Law teki finaalissa maalin ja United voitti ainoan FA Cup -voittonsa Law'n aikana. Kaudella 1964-65, Law teki 28 liigamaalia ja oli liigan paras maalintekijä Unitedin voitettua liigamestaruuden. Vuonna 1968, United voitti Euroopan Cupin ensimmäistä kertaa. Vuonna 1968–69, United kohtasi kahdesti AC Milanon Euroopan Cupin välierässä. United hävisi ensimmäisen kohtaamisen San Sirolla 2-0, voitti toisen kohtaamisen Old Traffordilla Bobby Charltonin 1-0 voittomaalilla. Law pelasi ottelut polvi puudutettuna. Law jatkoi Manchester Unitedissa vuoteen 1973 saakka ja palasi sen jälkeen vielä yhdeksi kaudeksi Manchester Cityyn.
Maajoukkueura
Häntä ei valittu Skotlannin maajoukkueeseen 1958 jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin, mutta pelasi ensimmäisen maaottelun Walesia vastaan 18. lokakuuta 1958. Law pelasi, mutta ei tehnyt maalia Skotlannin maaottelussa Englantia vastaan 15. huhtikuuta 1961; Skotlanti hävisi ottelun 9-3, Law kuvaili sitä hänen mustimpana päivänään. Hän teki kuuluisan maalin Englantia vastaan Wembleyllä 2-1 päättyneessä ottelussa 1963. Law loukkasi oikean polvensa Skotlannin ottelussa Puolaa vastaan 1965. Law teki kuuluisan 3-2 voittomaalin Englantia vastaan 15. huhtikuuta 1967.
Noita (muumit)
Noita (jap. クラリッサ Kurarissa) on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy sarjassa Muumilaakson tarinoita. Hän asuu pienessä mökissä Muumilaakson laitamilla sijaitsevassa synkässä Noitametsässä. Noita ei varsinaisesti ole paha, vaikka inhoaakin muumien kiltteyttä. Noidan tyttärentytär Aliisa taas on muumien hyvä ystävä ja aina tilaisuuden tullen karkaa mummoltaan muumien luo. Toisin kuin muut sarjan vakiohahmot, Noita ja Aliisa eivät perustu millään lailla Tove Janssonin tuotantoon. Noita osaa muun muassa lentää luudalla, keittää taikajuomia sekä lukea loitsuja. Jaksossa Joulu on ovella hän mainitsee, että hänellä on "kolme diplomia". Ulkonäöltään Noita on pieni, kumara, vanha ja hänen oranssit hiuksensa ovat sidottuna kahdelle tötterölle. Noidan mökki on keskellä Noitametsää ja se on rakennettu valtavan puun juurakkoon. Noidan suomenkielisenä äänenä on Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Carla Rindell.
Noita nähtiin ensimmäisen kerran sarjan jaksossa Noita (jakso 35), tosin Noidan mökki oli esiintynyt jo jaksossa Kultakala (jakso 32). Aluksi Noita suhtautuu varsin kielteisesti Aliisan ja muumien väliseen ystävyyteen, sillä hänestä Aliisan pitäisi keskittyä noitaopintoihinsa. Noita jopa lumoaa jaksossa Loitsu (jakso 38) Muumitalon asukkaat ikiuneen estääkseen tyttärentytärtään leikkimästä muumien kanssa. Noita vaatii Aliisaa olemaan menemättä Muumilaaksoon ja murtaa lumouksen Aliisan suostuessa. Noidan suunnitelma ei kuitenkaan onnistu, sillä Muumitalon lapset tulevat Noitametsään leikkimään Aliisan kanssa.
Jaksossa Auringonpimennys (jakso 42) Muumilaaksossa nähdään auringonpimennys, josta Noita uskoo saavansa lisää voimaa loitsuihinsa. Hän lentää luudalla vuoren päälle ja manaa auringon voimia itselleen. Poistuessaan vuorelta Noita huomaa, että Aliisa ei olekaan kotona. Hän tajuaa Aliisan olevan muumien kanssa ja lähtee "pelastamaan" häntä muumeilta, mutta ei hallitsekaan enää uusien voimien takia luutaansa ja putoaa sen selästä suoraan metsässä olevaan pensaaseen. Haisuli löytää hänet, mutta auttamisen sijaan hän varastaakin luudan. Haisuli ei kuitenkaan hallitse luutaa ja päätyy Muumitaloon, jossa Muumit auttavat Haisulin alas. Haisuli kertoo tapahtuneen heille ja Muumit säntäävät auttamaan Noitaa. Muumit löytävät hänet ja vievät Muumitaloon toipumaan. Kun Noita toivuttuaan tekee lähtöä, hän antaa vastahakoisesti Aliisalle luvan leikkiä muumien kanssa.
Myöhemmin Noidan suhtautuminen muumeihin muuttuu myönteisemmäksi ja hän jopa auttaa heitä joissakin ongelmatilanteissa. Jaksossa Kuuma lähde (jakso 47) hän auttaa muumeja karkottamaan Muumilaaksosta kuumien lähteiden etsijät, jotta nämä eivät tekisi rauhallisesta laaksosta maailmankuulua lomakohdetta. Jaksossa Kuplia (jakso 48) Noita pelastaa Muumipeikon, Niiskuneidin ja Pikku Myyn isojen saippuakuplien sisältä ja jaksossa Noitakävelyä (jakso 59) Noita pelastaa Pikku Myyn joutumasta Mamelukkikalan hampaisiin. Samassa jaksossa hän opettaa Aliisalle kävelyä veden pinnalla.
Jaksossa Suuri lentokilpailu (jakso 77) Noita kilpailee kuumailmapallolla Muumilaaksoon saapuneen Reippailijahemulin kanssa. Noita voittaa kuumailmapallon, liidellen luudallaan määränpäähän Yksinäisille vuorille noutamaan tähden muotoista kukkaa, joka oli tarkoituksena tuoda todisteeksi siitä, että oli käynyt Yksinäisillä vuorilla.
Seuraavassa ja alkuperäissarja Tanoshii Mūmin Ikkan viimeisessä jaksossa Kohti etelää (jakso 78) Noita lähtee Aliisan kanssa etelään noitaluolaan noutamaan Aliisalle hänen ensimmäistä luutaansa. Sarjan seuraavalla kaudella Tanoshii Mūmin Ikka: Bōken Nikki (jaksot 79-104) eivät Noita, Aliisa tai Niiskuneidin veli Niisku esiinny.
Domitianus
Titus Flavius Caesar Domitianus Augustus (synt. Titus Flavius Domitianus, myöh. Titus Flavius Caesar Domitianus Augustus, yleisesti Domitianus) (24. lokakuuta 51 – 18. syyskuuta 96) oli Rooman keisari joka hallitsi 14. syyskuuta 81 – 18. syyskuuta 96.
Elämä ennen keisariutta
Domitianus oli 18-vuotias, kun hänen isänsä Vespasianus teki onnistuneen sotilasvallankaappauksen ja nousi Rooman keisariksi. Domitianus toivoi pääsevänsä osalliseksi isänsä keisarillisesta vallasta, mutta joutui pettymyksekseen pian huomaamaan, että hänelle tarjottiin vain erilaisia hienoja arvonimiä, mutta ei todellista valtaa. Erityisen katkeraksi hän tuli siitä, että hän ei saanut tilaisuutta hankkia sotilaallista kunniaa.
Kun Vespasianus kuoli vuonna 79, nousi Domitianuksen isoveli Titus keisariksi. Jälleen Domitianukselle jaettiin erilaisia kunnianosoituksia, mutta ei valtaa. Tässä vaiheessa hän alkoi jo olla niin katkera, että syytti Titusta Vespasianuksen testamentin väärentämisestä. Domitianus näet uskoi, että isän tarkoitus oli ollut siirtää valta molemmille pojille, yhtä suurin valtaoikeuksin.
Sotapäällikkö, hallintomies ja rakennuttaja
Tituksen hallintokausi kesti vain kaksi vuotta, sillä hän kuoli vuonna 81. Tituksella ei ollut poikia, joten Domitianuksesta tuli keisari. Näin hänelle tarjoutui vihdoinkin tilaisuus hankkia sotilaallista kunniaa. Hän saavuttikin pian joitakin voittoja Germaniassa, ja juhlisti asiaa ottamalla lisänimen Germanicus. Sen sijaan sotaretket Daakian kuningas Decebalusta vastaan sujuivat huonommin. Sotaa käytiin myös vaihtelevalla menestyksellä Britanniassa sekä Tonavan rantamilla Pannoniassa.
Domitianus vietti paljon aikaansa rintamalla ja oli hyvin suosittu sotilaiden keskuudessa. Suosioon vaikutti osaltaan hänen sotilaille myöntämänsä runsaat palkankorotukset. Sen sijaan senaatin kanssa hän ei tullut lainkaan toimeen. Hän ei vaivautunut edes teeskentelemään kiinnostusta senaattorien mielipiteitä kohtaan vaan johti valtakuntaa itsevaltaisesti, valiten neuvonantajansa alemman aatelin ja virkamiesten keskuudesta.
Domitianuksen ansiot siviilihallinnon puolella ovat jokseenkin kiistattomat. Historioitsija Theodor Mommsen on jopa sanonut, että Domitianus oli yksi Rooman historian parhaista hallinnon järjestäjistä. Domitianus oli hyvin tarkka sen suhteen, että lakia noudatettiin kaikkialla valtakunnassa. Hän valvoi tunnollisesti virkamiesten toimintaa ja rankaisi väärinkäytöksiin syyllistyneitä. Jopa häneen karsaasti suhtautuva historioitsija Suetonius myönsi myöhemmin, että Domitianuksen hallintokaudella virkamiehet olivat harvinaisen rehellisiä ja oikeamielisiä.
Domitianus oli merkittävä rakennuttaja. Hän mm. kunnosti Rooman Capitolium-kukkulalla sijainneen Juppiterin temppelin. Lisäksi hän tarjosi kansalle runsaasti sirkushuveja ja urheilukilpailuja. Hänen aloitteestaan alettiin Roomassa järjestää ns. Capitoliumin kisoja, joiden malli oli otettu Kreikan Olympian kisoista.
Osa rakennusprojekteista oli tarkoitettu korostamaan keisarin korkea-arvoisuutta. Domitianus piti vanhaa keisarillista palatsia liian vaatimattomana, joten hän rakennutti itselleen uuden, neljän hehtaarin kokoisen palatsin graniitista ja marmorista. Mutta toisin kuin esimerkiksi keisari Nero, Domitianus ei harrastanut palatsissaan suurellisia pitoja.
Despootti
thumb|right|Keisari Domitianuksen rintakuva. Louvre.
Domitianus salli itselleen avioliiton ulkopuoliset suhteet, mutta alamaisiltaan hän vaati siveellistä käytöstä. Hänen tiedetään myös suhtautuneen homoseksuaalisuuteen halveksuvasti. Tämä saattoi olla syynä siihen, että homoseksuaalisuudestaan kuuluisa Ylä-Germanian maaherra Saturninus alkoi suunnitella vallankaappausta. Saturninus sai puolelleen kaksi legioonaa ja yritti niiden avulla vuonna 89 Domitianuksen syrjäyttämistä. Kapina kuitenkin kukistettiin nopeasti ja Saturninus teloitettiin.
Domitianuksen hallintokauden loppuaika oli pelon sävyttämää. Keisari pelkäsi salamurhaajia ja kaikki muut pelkäsivät keisarin vihaa. Kun Domitianusta arvosteltiin vainoharhaisuudesta, puolusti hän itseään sanomalla ”Kukaan ei usko keisarin vastaisiin salaliittoihin ennen kuin sellainen vie keisarilta hengen.” Keisarin hengen vievä salaliitto syntyi lopulta vuonna 96. Sen johdossa olivat pretoriaanikaartin prefektit Norbanus ja Petronius Secundus, ja myös hänen vaimonsa ilmeisesti osallistui siihen. Keisarin murhaaminen annettiin erään Stefanus-nimisen entisen orjan tehtäväksi.
Domitianus oli varautunut hyvin murhayrityksiin. Kerrotaan, että hänen palatsissaan oli paljon peilejä, jotta keisari näkisi takana hiipivät murhaajat. Stefanus valmistautui murhaan siis huolellisesti. Hän piti kättään muutaman päivän ajan siteessä, aivan kuin hän olisi loukannut sen. Murhapäivänä Stefanus piilotti siteeseen tikarin ja pääsi keisarin lähelle. Domitianus ei ollut kuitenkaan helppo murhattava, vaan kuoli vasta pitkällisen kamppailun jälkeen, jossa myös Stefanus sai surmansa.
Senaatti otti riemuiten vastaan tiedon keisarin kuolemasta. Domitianuksen patsaita alettiin välittömästi tuhota, ja hänen nimensä pyrittiin hävittämään historiasta.
Jälkimaine
Domitianuksen suurin heikkous saattoi olla, että hän ei osannut Augustuksen tavoin teeskennellä vaatimatonta, vaan teki tökeröllä tavalla kaikille selväksi, että hän on yksinvaltias, jota tulee kunnioittaa ja palvoa. Vaikka Rooman tasavallan ajat olivat tuolloin jo kaukaista historiaa, halusi Rooman yläluokka ylläpitää tasavallan illuusiota. Domitianuksen itsekorostus rikkoi tuon illuusion, ja sitä ei senaatti voinut antaa hänelle anteeksi.
Kristittyjen vainooja?
Kristillisen perimätiedon mukaan Domitianus vainosi kristittyjä. Luotettavia todisteita tällaisesta ei kuitenkaan ole. Domitianuksen tiedetään kuitenkin kunnioittaneen suuresti Rooman jumalia, joten hän on saattanut hyvinkin olla suvaitsematon juutalaisuutta, kristinuskoa ja muita epäroomalaisia uskontoja kohtaan.
Joidenkin tutkijoiden mukaan Ilmestyskirjassa mainittu ”peto” kuvaa Domitianusta.
Gary Webb
Gary Stephen Webb (31. elokuuta 1955 – 10. joulukuuta 2004) oli yhdysvaltalainen tutkiva journalisti, jonka artikkelisarja Dark Alliance julkaistiin San Jose Mercury News -lehdessä vuonna 1996. Webb tutki Nicaraguan contrien 1980-luvulla käymää kokaiinikauppaa, jolla he rahoittivat toimintaansa. Webbin mukaan CIA tiesi huumekaupasta, jonka merkittävä kohdemaa Yhdysvallat oli, ja Ronald Reaganin hallinto suojeli joitakin henkilöitä joutumasta syytteeseen.
Dark Alliance oli vuoden 1996 puhutuin lehtijuttu Yhdysvalloissa ja yksi vuosikymmenen merkittävimmistä. Juttu vaikutti internetin yleistymiseen, koska Webb julkaisi todistusaineistoa netissä ja monet käyttivät nettiä ensimmäisen kerran elämässään nähdäkseen juttuun liittyviä todisteita ja artikkeleita. Valtamediassa Dark Alliance ei saanut hyvää vastaanottoa ja sen uskottavuutta epäiltiin. Webb siirrettiin toisiin tehtäviin työpaikallaan ja lopulta hän irtisanoutui.
Maaliskuussa 1998 CIA julkisti oman tutkimusraportin, jossa se myönsi että tiedustelupalvelu oli peitellyt contrien huumesalakuljetuksia yli kymmenen vuotta. Raportti ei herättänyt tuolloin suurta huomiota muun muassa siksi, että Lewinsky-skandaali oli silloin kuumimmillaan ja tiedotusvälineet keskittyivät mieluummin siihen. Webbille CIA:n raportin julkistamisesta ei koitunut mitään arvostuksen nousua eikä parannusta työtilanteeseen.
Joulukuussa 2004 Webb löydettiin kuolleena. Kuolinsyyksi todettiin itsemurha, vaikka häntä oli ammuttu kahdesti päähän.
Sun Ra
Sun Ra (entinen Herman Boole Blount, 22. toukokuuta 1914 Birmingham, Alabama – 30. toukokuuta 1993 Philadelphia) oli jazzsäveltäjä, orkesterinjohtaja ja pianisti. Hänet tunnetaan avantgarde-jazzin keskeisimpiin nimiin kuuluvana musiikillisena innovaattorina sekä koko musiikin historian eriskummallisimpiin hahmoihin kuuluvana henkilönä.
Omituinen persoona
Sun Ra väitti kuuluvansa enkelirotuun ja olevansa kotoisin Saturnus-planeetalta. Hän kehitti oman monimutkaisen kosmisen filosofiansa sekä valveutuneisuutta (”awareness”) ja rauhaa korostavan, usein runojen muotoon puetun sanoman. Sun Ra vastusti myös usein puheissaan rasismia sekä huumeiden käyttöä. Sun Ran syntymäajasta ei ole varmaa tietoa. Hän on antanut lukuisia eri päivämääriä siitä, milloin hän ”saapui maan päälle”. Monet näistä päivämääristä ovat ajoitukseltaan varsin muinaisia. Ulkopuoliset yleensä sanovat hänen syntyneen joskus vuosien 1910 ja 1918 välillä (artikkelin alussa oleva tieto perustuu hänen passiinsa). Sun Ra ei koskaan mennyt naimisiin, ja hänen tuttavansa ovat sanoneet, ettei hän näyttänyt olevan kiinnostunut seksuaalisista tai romanttisista suhteista muihin ihmisiin.
Uran alkupuoli
Syntymänimeltään Sun Ra on Herman Boole Blount. Hän syntyi Birminghamissa, Alabaman osavaltiossa. Hänen nuoruudestaan ei tiedetä kovin paljoa. Hän soitti jo ammattimuusikkona pianoa 1930-luvun alkuvuosina. Hän siirtyi vuonna 1934 Chicagoon ja johti 1940-luvun alussa jo omia pieniä yhtyeitään. Hän esiintyi Fletcher Hendersonin ja Wyonie Harrisin kanssa. Toisen maailmansodan kuluessa hän oli vankilassa aseistakieltäytymisen vuoksi. Myöhemmin hän hylkäsi syntymänimensä kokonaan ja omaksui egyptiläisen Ra-jumalan nimen. Hän kokosi myös oman yhtyeensä, Arkestran, jonka jäsenet ovat vaihdelleen jatkuvasti vuosien varrella. Sun Ran pianonsoittotekniikka oli saanut vaikutteita bluesista, Count Basielta, Thelonious Monkilta ja eurooppalaisesta impressionismista.
1950-luku
Sun Ra aloitti big band -yhtyejohtajan tehtävänsä Chicagossa 1950-luvun alkupuolella. Jo tällöin hän alkoi kehittää big band -ohjelmistoaan "kosmisen musiikin" suuntaan, vaikka hänen musiikkinsa oli vielä tuolloin tiukasti etukäteen sovitettua ja siinä oli kuultavissa vaikutteita Duke Ellingtonilta ja Count Basielta. Mukana oli jo tuolloin saksofonistit Marshall Allen, John Gilmore ja Pat Patrick, joista kukin oli Sun Ran yhteistyökumppani seuraavien 40 vuoden ajan. Sun Ran oma filosofia ja maailmankuva sai ilmeisesti kypsän muotonsa jo vuonna 1952, jolloin hän vaihtoi virallisesti nimeään. Muinaisesta Egyptistä ja science fictionista vaikutteita saaneet asusteet tulivat osaksi Sun Ran persoonaa 1950-luvun lopulla.
1960-luku
Vuonna 1961 Sun Ra orkestereineen siirtyi Chicagosta New Yorkiin. Aluksi hänen oli vaikeaa löytää esiintymispaikkoja. Samoihin aikoihin Sun Ran musiikki muuttui huomattavasti kokeellisemmaksi ja sai vaikutteita samoihin aikoihin syntyneestä free jazzista. Kollektiivinen improvisointi nousi keskeiseen asemaan. Sun Ra alkoi myös tehdä kokeita mitä erilaisimmilla yhdistelmillä eri soittimia ja hän hyödynsi uutta nauhoitusteknologiaa kuten nauhakaikua ja muita erikoisia ääniä. Sun Ra laittoi muusikkonsa usein soittamaan rumpuja ottaen näin vaikutteita etnisestä musiikista. Saksofonistinsa hän laittoi soittamaan muita puhallinsoittimia kuten oboeta, huilua ja klarinettia. Lisäksi Sun Ra alkoi kokeilla ensimmäisten muusikkojen joukossa syntetisaattoreita ja muita uusia sähköisiä soittimia. Lisäksi show’ta täydensivät tanssijat. Sun Ra nousi suosionsa huipulle niin sanotun beat-sukupolven aikana. 1960-luvun lopulla hän muutti Philadelphiaan, joka pysyi hänen majapaikkanaan hänen kuolemaansa asti.
Tuotanto
Sun Ralta on julkaistu yli sata levyä. Monet niistä julkaistiin alun perin vain hyvin pieninä painoksina, joita levitettiin konserteissa. Myöhemmin isommat levymerkit ovat julkaisseet niitä uudestaan. Tunnetumpien levyjen joukkoon kuuluvat esimerkiksi:
Luis Herrera Campins
Luis Herrera Campins (4. toukokuuta 1925 – 9. marraskuuta 2007 Caracas) oli venezuelalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1979–1984. Herrera kuului kristillisdemokraattisen puolueen perustajiin. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli maan toiseksi suurin puolue.
Luettelo Formula 1 -valmistajista
Tämä on luettelo vähintään yhteen Formula 1:n MM-sarjan kilpailuun osallistuneista valmistajista. Pisteet on laskettu kaudesta 1958 lähtien, jolloin valmistajien mestaruudesta kilpailtiin ensimmäistä kertaa. Kaikkia pisteitä ei laskettu mukaan lopputuloksiin kauteen 1990 saakka, joten ainoastaan lasketut pisteet ovat luettelossa. Tilastot on päivitetty Belgian GP 2023 jälkeen.
Lohja (yritys)
Oy Lohja Ab (vuoteen 1975 Lohjan Kalkkitehdas Oy) oli suomalainen monialayhtiö, joka sulautettiin vuonna 1990 silloisen Wärtsilä Oy:n kanssa Metra Oy:ksi.
Historia
Lohjan Kalkkitehdas sai alkunsa merikapteeni Karl Forsströmin vuonna 1897 Lohjan Virkkalaan perustamasta kalkkiuunista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhtiö aloitti Virkkalassa myös sementin valmistuksen.
Yhtiöstä muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1914 ja se listattiin Helsingin pörssiin vuonna 1927. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli kalkkitehdasta alusta alkaen johtanut Petter Forsström, joka oli Karl Forsströmin poika. Hänen toimitusjohtajakautensa jatkui vuoteen 1962 saakka. Forsström näki kalkkitehtaalla olevan myös tärkeän poliittisen tehtävän Suomen radikaalin äärioikeiston tukena ja mainostikin yritystä vuonna 1941 Kustaa Vaasa -lehdessä julkaisemassaan kokosivun ilmoituksessa iskulauseella "kansallissosialistinen pienoisyhdyskunta keskellä liberalistis-demokraattista järjestelmää".
Kalkin ja sementin rinnalle valmistusohjelmaan tulivat myöhemmin kalkkihiekkatiilet, Siporex-kevytbetoni, kiviainekset, valmisbetoni ja betonituotteet. Kalkkilouhoksia ja -kaivoksia yhtiöllä oli Lohjan Ojamolla ja Tytyrissä sekä Sipoossa. Nykyisin Helsinkiin kuuluvan Vuosaaren alueella yhtiöllä oli kaivos, josta louhittiin marmoria. Vuosaaressa toimi myös kalkkihiekkatiiliä ja Siporex-kevytbetonia valmistava tehdas Saseka. Vuonna 1978 Siporexin tuotanto keskitettiin Ikaalisiin vuonna 1972 perustetulle tehtaalle. Vuonna 1968 yhtiö laajeni muoviteollisuuteen ostamalla Uniplast- ja Finnacryl-nimiset yritykset.
Yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1973 lähtien toiminut Risto K. Alanko kuoli Rissalan lentoturmassa 1978. Vuonna 1979 toimitusjohtajaksi nimettiin Georg Ehrnrooth, ja samana vuonna Oy Lohja Ab osti turkulaisen televisioita valmistavan Asa Radion sekä osake-enemmistön teuvalaisesta asuntovaunuja valmistavasta Oy Kafi Ab:stä.
Iskumetalli
Lohjan kalkkitehdas osti Iskumetalli Oy:n vuonna 1946. Tuolloin yhtiön päätuotteena olivat pumput. Kaksi vuotta myöhemmin Iskumetalli aloitti Luxor-radioiden valmistamisen lisenssillä. Vuonna 1958 alkoi mustavalkotelevisioiden tuotanto.
Iskumetalli Oy fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1964, ja vuonna 1971 se sai nimekseen Finlux. Seuraavana vuonna alkoi väritelevisioiden valmistus Finlux-merkillä.
Yhtiön alkuperäistä tuotantoa, pumppuja ja paineastioita, jatkaa nykyään MBO-kaupalla vuonna 1991 syntynyt Oy Pumppulohja Ab.
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
thumb|300px|Virkkalan tehdas 14 vuotta sulkemisen jälkeen.
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas oli Lohjan Kalkkitehtaan ensimmäinen tehdas. Tehtaan ensimmäisen kalkkiuunin rakennutti Karl Forsström vuonna 1897. Vuonna 1919 tehdasta laajennettiin 50 metriä pitkällä, pyörivällä sementtiuunilla. Myöhemmin kalkin poltto ja valmistus siirrettiin Tytyrin kaivoksen yhteydessä toimivaan kalkkitehtaaseen.
Virkkalan tehdas työllisti parhaimmillaan yli 1 000 työntekijää. Kalkkitehdas sai vuoteen 1965 saakka raaka-aineensa Ojamon kaivokselta Virkkalan–Ojamon rautatietä pitkin.
Tehdas suljettiin vuonna 1994 Suomessa vallinneen laman vuoksi.
Nykyään tehdasalueella toimii noin 60 yritystä, muun muassa toimistohotelli, saastuneiden maiden puhdistuskeskus, lounasruokala ja kattopeltimyyntiä harjoittava yritys.
James Patrick
James Alan Patrick (s. 6. kesäkuuta 1963 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän toimii tällä hetkellä NHL-seura Buffalo Sabresin apuvalmentajana.
James Patrick pelasi pitkällä NHL-urallaan 1280 runkosarjaottelua tehden niissä tehot 149 maalia ja 490 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 117 ottelussa tehden 38 pistettä, kahdeksan maalia ja 32 syöttöpistettä.
Juniorivaihe
Ennen ammattilaisuraansa Patrick pelasi vuosina 1980–1983 ensin yhden kauden Prince Albert Raidersin kokoonpanossa Saskatchewan Junior Hockey Leaguessa (SJHL) ja sitten kaksi kautta yliopistokiekkoa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa (Fighting Sioux). Hän oli voittamassa Raidersissa vuonna 1981 Manitoba Centennial Cupin mestaruutta ja vuonna 1982 Fighting Siouxissa NCAA:n jääkiekkomestaruutta. NHL-varauksen Patrick sai vuonna 1981, jolloin New York Rangers varasi hänet numerolla yhdeksän varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella.
Rangers
Patrick aloitti NHL-uransa keväällä 1984, jolloin hän pelasi Rangersin paidassa 12 runkosarjaottelua; ennen Rangersiin siirtymistään hän oli pelannut alkukauden Kanadan Sarajevon kisoihin osallistuneessa olympiajoukkueessa. Syksystä 1984 eteenpäin Patrick pelasi Rangersissa yhdeksän täyden kauden ajan. Hän oli kolmesti seuran tehokkain puolustaja (kausina 1986–87, 1987–88 ja 1989–90) ja vuonna 1988 hänet palkittiin seuran arvokkaimpana pelaajana. Rangers-aikansa ja samalla koko uransa parhaan pistesaldon Patrick keräsi kaudella 1991–92, jolla hän iski tehot 14 maalia ja 57 syöttöpistettä 80:ssä runkosarjaottelussa. Plusmiinustilastossa Patrick saavutti Rangers-vuosinaan parhaimmillaan lukeman +34 (kaudella 1991-92) ja positiivisen lukeman kahta kautta lukuun ottamatta joka vuosi.
Hartford ja Calgary
Kauden 1993–94 alussa, vain muutaman ottelukierroksen jälkeen, Rangers kauppasi Patrickin Hartford Whalersiin yhdessä Darren Turcotten kanssa vaihdossa Nick Kypreosiin, Steve Larmeriin, Barry Richteriin ja kuudennen kierroksen varausvuoroon. Patrick ehti pelata Whalersissa vain vajaan puolen vuoden ajan ennen maaliskuussa 1994 tapahtunutta siirtoa Calgary Flamesiin yhdessä Zarley Zalapskin ja Michael Nylanderin kanssa vaihdossa Gary Suteriin, Paul Ranheimiin ja Ted Druryyn. Flamesissa hän pelasi kauden 1993–94 lopun ja neljä seuraavaa kautta (1996–97 hän oli sivussa suurimman osan kaudesta sivussa loukkaantumisten vuoksi).
Buffalo, peruttu lopettamispäätös ja Frankfurt
Lokakuussa 1998 Patrick teki vapaana agenttina sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, jossa pelasi NHL-uransa loppuun asti, kuuden kauden ajan. Hän keräsi Sabres-vuosinaan viidellä kaudella positiivisen lukeman plusmiinustilastossa ja vuonna 1999 hän pelasi Sabresin paidassa Stanley Cupin loppuottelusarjassa Dallas Starsia vastaan; Stars otti mestaruuden voitoin 4–2.
Syyskuussa 2005, oltuaan pelaamatta NHL:n työsulkukauden 2004–05, Patrick ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja hänet palkattiin muihin tehtäviin Sabresin organisaatioon. Hän kuitenkin pyörsi pian päätöksensä ja pelasi vielä kauden 2005–06 Frankfurt Lionsin riveissä Saksan pääsarjassa DEL-liigassa. Hän pelasi Lionsin paidassa 42 runkosarjaottelua, joissa hän teki seitsemän tehopistettä, maalin ja kuusi syöttöpistettä.
Siirtyminen valmentajaksi
Patrick ilmoitti kiekkouransa lopullisesta päättymisestä kesällä 2006 ja syyskuusta 2006 hän on toiminut päävalmentaja Lindy Ruffin apuvalmentajana Buffalo Sabresissa.
Maajoukkue
Isoissa kansainvälisissä turnauksissa Patrick edusti maataan seitsemästi, Sarajevon olympialaisten lisäksi viisissä maailmanmestaruuskisoissa ja kerran Kanada-cupissa, vuoden 1987 mestaruuden voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa Patrick oli voittamassa kahta mitalia, pronssia vuonna 1983 ja hopeaa vuonna 1989. Lisäksi hän oli mukana Kanadan kokoonpanossa myös vuoden 1984 voitokkaassa Kanada-cup -joukkueessa, muttei pelannut turnauksessa otteluakaan.
Nuorten maailmanmestaruuskisoissa Patrick edusti maataan kahdesti, vuonna 1982, jolloin Kanada voitti kultaa, ja vuonna 1983, jolloin maa otti pronssia.
Pathé
thumb|175px|Pathén veljekset maailmaa valloittamassa. [[Adrien Barrèren piirros.]] Pathé on eurooppalainen elokuvayhtiö, joka on saanut alkunsa Charles Pathén ja hänen veljiensä Pariisissa vuonna 1896 perustamasta Société Pathé Frères -yhtiöstä. 1900-luvun alussa siitä tuli yksi maailman suurimmista elokuvatuottajista ja elokuvalaitteiden valmistajista sekä huomattava äänilevy-yhtiö.
Nykyään Pathé harjoittaa elokuvien tuotantoa ja jakelua Ranskassa, Britanniassa ja Sveitsissä. Sen tytäryhtiö Les Cinémas Gaumont Pathé toimii elokuvateatterialalla Ranskassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Vuonna 2014 Pathén liikevaihto oli 863 miljoonaa euroa ja se työllisti yli 3 700 henkilöä. Yhtiön kotipaikka on Pariisi.
Antarktis
thumb|Antarktiksen alue Eteläisellä jäämerellä. Aluetta rajaava antarktinen konvergenssi on merkitty vihreällä viivalla. Antarktis on maapallon eteläosassa sijaitseva alue, johon sisältyy Etelämanner ja sitä ympäröiviä saaria Eteläisessä jäämeressä. Aluetta rajaa luonnollinen raja nimeltä antarktinen konvergenssi, jonka kohdalla eteläiset kylmät merivirrat virtaavat pohjoisempien lämpimämpien vesien alle.
Antarktiksen saaria ovat muun muassa Eteläiset Orkneysaaret, Eteläiset Shetlandsaaret, Ballenysaaret, Pietari I:n saari, Aleksanterinsaari ja Grahaminmaata reunustavat saaret. Laajemmassa mielessä Antarktikseen voidaan lukea myös joukko kauempana navasta sijaitsevia subantarktisia saaria: brittiläiset Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret ja Norjalle kuuluva Bouvet’nsaari eteläisellä Atlantilla, Ranskalle kuuluvat Crozetsaaret ja Kerguelen eteläisellä Intian valtamerellä sekä Australialle kuuluva Macquariensaari.
Etelämantereen pinta-ala on noin 14 000 000 neliökilometriä. Sitä ympäröivien, Antarktikseen kuuluvien saarien pinta-ala on noin 89 000 neliökilometriä.
Gackt
Gackt Camui on Okinawalla, Japanissa syntynyt laulaja.
Ura muusikkona
Ensimmäinen kokoonpano, jossa Gackt on ollut mukana, oli nimeltään Cain's Feel. Yhtyeessä oli mukana myös Gacktin nykyinen kitaristi You. Alun perin Gacktin tuli soittaa yhtyeessä rumpuja, mutta sopivan laulajan puuttuessa Gacktista tuli yhtyeen solisti. Vuonna 1995 Gackt muutti Tokioon ja astui parrasvaloihin Malice Mizer -nimisen visual kei -tyylisen yhtyeen laulajana. Hän ystävystyi erityisesti Malice Mizerin rumpalin Kamin kanssa, vaikka tulikin hyvin toimeen kaikkien yhtyeen jäsenten kanssa. Vuonna 1999 Gackt erosi Malice Mizeristä, ja vielä samana vuonna Kami menehtyi aivoverenvuotoon, mikä oli raskas menetys Gacktille. Eron syyksi on arveltu riitaantumista yhtyeen keulakuvan, kitaristi Manan, kanssa. Gackt laulaa Malice Mizerin levyillä Voyage ~Sans Retour~ ja Merveilles.
G&Lovers on Gacktin virallinen faniklubi.
Gackt on tehnyt yhteistyötä X-Japanin Yoshikin ja Luna Sean Sugizon sekä sooloartistina parhaiten tunnetun Miyavin kanssa S.K.I.N-projektissa, jonka tavoitteena oli tehdä japanilaista musiikkia tunnetuksi maailmalla. Tämän jälkeen Gackt oli mukana yhtyeessä nimeltä Yellow Fried Chickenz.
Yksityiselämä
Gackt on syntynyt 4. heinäkuuta 1973. Hän on saanut varsin ankaran kasvatuksen ja hänet pakotettiin soittamaan pianoa. Vaikka hän ei nuorena pitänytkään pianonsoitosta, on aikaisesta harjoittelusta ollut myöhemmin hyötyä. Gackt on tarkka yksityiselämästään ja häntä nähdään harvoin lehdissä - ellei kyse ole hänen urastaan. Gackt on ollut naimisissa 90-luvulla, mutta hän erosi korealaisesta vaimostaan, kun fanit alkoivat olla liian tunkeilevia, ja yhteistä aikaa oli liian vähän.
Carl Alfthan
Carl Johan Woldemar Alfthan (, Vladimir Aleksejevitš Alftan; 29. huhtikuuta 1860 Bežetsk, Tverin kuvernementti, Venäjä – 19. joulukuuta 1940 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Elämäkerta
Carl Alfthanin isä oli Venäjän armeijassa koko ikänsä palvellut kenraaliluutnantti Alexis Alfthan. Alfthan kävi Suomessa Haminan kadettikoulun 1873–1879 ja sen jälkeen Pietarissa Nikolain ratsuväkikoulun. Palveltuaan kuusi vuotta upseerina Henkikaartin ulaanirykmentissä hän suoritti 1887–1889 yleisesikunta-akatemian ja toimi vuodesta 1890 esikuntaupseerina. Hänet ylennettiin 1893 everstiluutnantiksi ja komennettiin eteläisen Ussurin alueen joukkojen komentajan erikoistehtäviin. Kiinan–Japanin sodan aikana Alfthan lähetettiin 1896 puoli vuotta kestäneelle tiedustelumatkalle vasta itsenäistyneeseen Koreaan ja palkittiin seuraavana vuonna everstin arvolla. Sen jälkeen hän oli kuuden vuoden ajan esikuntatehtävissä Kaukasiassa ja vuosina 1903–1904 113. Staraja Russan jalkaväkirykmentin komentajana Kiovassa.
Venäjän–Japanin sodan alussa Alfthan nimitettiin 77. tenginiläisen jalkaväkirykmentin komentajaksi Kutaisiin, mistä hänet kuitenkin pian siirrettiin Tbilisin sotilaskuvernööriksi Georgiaan ja Kaukasian rautateiden sotilasylivalvojaksi ja vuoden 1904 aikana edelleen Jelisavetpolin sotilaskuvernööriksi. Sodan jälkeen hänet ylennettiin 1905 kenraalimajuriksi. Alfthan toimi 1906–1907 Mihailovin linnoituksen komendanttina Batumissa ja 1907–1908 Dagestanin sotilaskuvernöörinä, jolloin hän tilapäisesti tukahdutti armenialaisten ja tataarien väliset väkivaltaisuudet. Hän erosi palveluksesta 1908, mutta palasi jo seuraavana vuonna prikaatinkomentajaksi.
Ensimmäisen maailmansodan alussa Alfthan toimi 78. jalkaväkidivisioonan komentajana ja saavutti menestystä eräissä sodan ensiviikkoina itävaltalaisia vastaan käydyissä taisteluissa. Tammi–helmikuussa 1915 hän komensi Taka-Karpatiassa 78. jalkaväkidivisioonasta muodostettua Stryin ryhmää ja onnistui viivyttämään saksalaisten hyökkäystä Karpaattien yli. Hänet palkittiin ylennyksellä kenraaliluutnantiksi ja 3. luokan Pyhän Yrjön ristillä, jota ei ole myönnetty kenellekään muulle suomalaiselle kadettiupseerille. Toukokuussa 1915 Alfthan nimitettiin ensin 9. ja pian 12. armeijakunnan komentajaksi, mistä hänet siirrettiin saman vuoden elokuussa 3. armeijakunnan komentajaksi pohjoiselle rintamalle. Hän ajautui kuitenkin erimielisyyksiin esimiestensä kanssa ja pyysi eroa huhtikuussa 1916.
Alfthanin puoliso oli vuodesta 1909 kreikkalaisen kenraalin tytär Sofia Mavrokordatos. Vaimonsa kuoltua kesäkuussa 1917 Alfthan asettui asumaan Rylskiin Kurskin kuvernementtiin. Puna-armeijan vallattua kaupungin vuonna 1919 bolševikit vangitsivat hänet ja veivät vankina Kurskiin, josta hän onnistui pakenemaan, mutta jäi uudelleen kiinni. Valkoiset vapauttivat hänet vallattuaan Rylskin tilapäisesti takaisin. Vuonna 1920 Alfthan muutti asumaan Pjatigorskiin Kaukasiaan, josta hän pääsi Venäjän sisällissodan päätyttyä siirtymään 1922 Pietariin ja kesäkuussa 1923 Suomeen. Hän asui loppuikänsä Helsingissä. Eräiden tietojen mukaan hän oli valkoisen emigranttijärjestö ROVS:n ja venäläisten sotainvalidien liiton Suomen-johtaja.
Hadrianus
Caesar Publius Aelius Traianus Hadrianus Augustus (synt. Publius Aelius Hadrianus, yleisesti Hadrianus) (24. tammikuuta 76 – 10. heinäkuuta 138) oli Rooman keisari, joka hallitsi vuosina 117–138.
Varhainen elämä
Publius Aelius Hadrianus syntyi todennäköisesti Italicassa, Hispaniassa. Hänen isänsä Publius Aelius Hadrianus Afer oli roomalaista senaattorisukua ja keisari Trajanuksen serkku. Äiti Domitia Paulina oli kotoisin Gadesista (nyk. Cádiz).
Nuoren Hadrianuksen kerrotaan olleen taiteellisesti ja matemaattisesti lahjakas sekä kiinnostunut kreikkalaisesta kulttuurista.
Hadrianus järjestettiin 24-vuotiaana naimisiin Vibia Sabinan kanssa, joka oli keisarin sisarentyttären tytär. Hadrianuksen kerrotaan tosin pitäneen nuorista miehistä ja naimisissa olevista naisista, mutta pari oli naimisissa Vibian kuolemaan saakka - vaikkakin ilman jälkeläisiä. Avioliiton kautta Hadrianus sai hyvät suhteet keisarilliseen sukuun.
Hadrianus osallistui Trajanuksen sotaretkille Daakiaan 101–102 ja 105–106. Hän sai korkeita virkoja ja pääsi konsuliksi vuonna 108. Trajanus ei kuitenkaan vielä tuolloin adoptoinut Hadrianusta eikä nimennyt häntä seuraajakseen.
Konsulikautensa jälkeen Hadrianus oli jostain syystä lähes vuosikymmenen ajan poissa politiikan huipulta ja matkusti Kreikkaan. Hän sai tärkeän paikan Syyrian maaherrana Trajanuksen sotiessa Parthiassa.
Keisarina
Trajanus kuoli elokuussa 117. Kuolinvuoteellaan hän adoptoi Hadrianuksen, yleisen käsityksen mukaan vaimonsa vaikutuksesta. Hadrianuksesta tuli 41-vuotiaana hallitsija Syyrian armeijan julistettua hänet keisariksi, eikä senaatti uskaltanut vastustaa armeijan julistusta. Ennen saapumistaan Roomaan Hadrianus kiersi pohjoisessa järjestelemässä armeijan asioita ja tarkistaakseen joukkojen tuen. Hän käski armeijan myös vetäytymään Tigris-joen takaisilta alueilta.
Hadrianus saapui Roomaan lopulta heinäkuussa 118. Sillä välin Roomassa oli teloitettu neljä vallankaappauksesta syytettyä senaattoria, jotka olivat mahdollisesti suunnitelleet Hadrianuksen syöksemistä vallasta, koska tämä oli vetäytynyt Trajanuksen valloittamilta alueilta. Hadrianus syytti tapahtuneesta henkivartiokaartin päällikköä ja antoi tälle potkut.
Hadrianuksen ja senaatin välejä huononsi se, että Hadrianus virallisti omien neuvonantajiensa neuvoston, eikä sen jälkeen enää paljonkaan kuunnellut senaattia. Hän varmisti kansan suosion järjestämällä ilmaisia näytäntöjä ja antamalla kansalaisten erääntyneet verovelat anteeksi. Hän kehitti myös orpojen lasten elatusrahastojärjestelmää.
Hadrianus vietti 21 hallitusvuodestaan 12 vuotta matkoilla. Hän kiersi Rooman valtakunnan provinssit Germaniasta Afrikkaan ja Jerusalemiin. Hadrianus halusi nähdä omin silmin kaiken sen mistä oli kuullut ja lukenut, ja samalla hän myös järjesteli provinssien asioita, paransi valtakunnan rajojen vartiointia, perusti kaupunkeja, rakennutti sekä harjoitti hyväntekeväisyyttä. Hän kehitti valtiollisen keskushallinnon toimintaa edellyttävää verkostoa ja kiinnitti huomiota virkamiesten toimintaan. Hän kehitti myös valtakunnan oikeuslaitosta yhtenäisemmäksi ja johdonmukaisemmaksi. Matkaa hän teki esimerkkiä näyttääkseen vaatimattomasti ratsain tai kävellen, ei koskaan vaunuilla.
Pohjois-Turkissa matkatessaan Hadrianus otti rakastajakseen nuoren Antinoosin. Tämä kuoli hukkuessaan Niiliin. Varmistaakseen Antinooksen muiston pysyvyyden surun murtama Hardianus julisti tämän jumalaksi, perusti hänelle kaupungin (Antinoopolis), lyötätti kolikkoja hänen kasvokuvallaan, nimesi tähtikuvion sekä pystytti hänelle patsaita pitkin valtakuntaa.
thumb|Hadrianuksen mausoleumi [[Castel Sant'Angelo ja Pons Aelius (Hadrianuksen rakennuttama silta, nykyään Ponte S. Angelo)]] Hadrianus rakennutti Roomaan Pantheonin temppelin, Rooman ja Venuksen temppelin, itselleen hautamuistomerkiksi Hadrianuksen mausoleumin sekä Pons Aelius -sillan. Arkkitehtuurissa hän suosi ympyrän ja pallon muotoa ja kupoleita. Hän rakennutti paljon myös Ateenaan, esimerkiksi Olympieionin, Zeuksen temppelin.
Hadrianus vakautti valtakuntaa tekemällä alueluovutuksia itäosissa. Hän vahvisti puolustusta muun muassa rakennuttamalla Britanniaan Hadrianuksen vallin. Juudeassa hän kukisti Simon bar Kokhban kapinan. Jerusalem sai uuden nimen Aelia Capitolina keisarin toisen nimen mukaan.
Kristittyihin Hadrianus suhtautui edeltäjänsä Trajanuksen tavoin: kristinuskon tunnustamisesta seurasi kuolema, mutta kristittyjä ei vainottu aktiivisesti. Jerusalemin hävityksen yhteydessä Pyhän Haudan kirkon tilalle pystytettiin Venuksen temppeli.
Hadrianus oli hyvin koulutettu, sivistynyt ja oppinut. Luonteeltaan hän oli julma ja tunteiltaan äärimmäisyyksiin taipuvainen.
Viimeiset vuodet ja seuraajan valinta
Hadrianus kuoli vanhana miehenä kivuliaasti ja hitaasti. Ennen kuolemaansa Hadrianus oli adoptoinut Lucius Aeliuksen ja tehnyt tästä seuraajansa. Aelius kuitenkin kuoli ennen Hadrianusta. Tämän jälkeen Hadrianus adoptoi Antoninus Piuksen sillä ehdolla, että tämä vuorostaan adoptoisi Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen, joka oli Lucius Aeliuksen poika, sekä tekisi heistä seuraajansa. Kaikista kolmesta tulikin aikanaan keisareita. Hadrianuksen kuoleman jälkeen vihamielinen senaatti kirosi keisarin muiston (damnatio memoriae) ja päätti poistaa historiasta jäljet Hadrianuksesta. Uusi keisari Antoninus Pius sai senaatin pyörtämään päätöksensä, ja Hadrianus julistettiin jumalaksi.
Runous
Hadrianus harrasti kirjallisuutta, arkkitehtuuria, runoutta ja kuvataiteita. Ruonoilijankyvyistä kertoo pieni runo hänen kuolinvuoteeltaan:
Runoilija Florus kirjoitti Hadrianuksen matkustelusta (kolmas säe on hukkunut): Hadrianus vastasi terävällä kynällä:
Elgin (Skotlanti)
Elgin on kaupunki Skotlannissa, jonkin verran etelään Lossiemouthista. Pääteollisuus alueella on villa.
Vuonna 2011 kaupungissa oli runsaat 23 000 asukasta.
Kaupungissa oli 1200-luvulla rakennettu linna, joka tuhoutui vuoden 1314 taisteluissa, ja vuonna 1224 rakennettu katedraali, joka on nykyisin raunioina.
Kama
thumb|250px|Kama [[Sarapulin lähellä.]] Kama (, tataariksi Чулман, Çulman) on 1 805 kilometriä pitkä Volgan sivujoki Itä-Euroopassa Venäjällä.
Kama saa alkunsa Udmurtian pohjoisimmasta osasta, Kaman ylängöltä, josta se virtaa aluksi pohjoiseen Kirovin alueelle, kääntyy sitten itään, virtaa Permin Komin halki Permin alueelle ja kääntyy etelään. Sitten se virtaa Udmurtian kaakkoisosan halki Baškirian rajalle ja virtaa rajaa seuraillen lounaaseen Tatarstanin puolelle. Tatarstanin halki virrattuaan se laskee Volgaan Tatarstanin länsiosassa.
Kama on yksi Volgan suurimmista sivujoista ja tärkeä vesiliikenneväylä. Kaman omista sivujoista suurimmat ovat Vjatka ja Belaja. Joessa on suuria voimalaitoksia ja tekojärviä, ylävirrasta lukien Kaman tekojärvi (1 915 km²), Votkinskin tekojärvi (1 120 km²) ja Ala-Kaman tekojärvi (1 080 km²). Kama yhtyy Volgaan Kuibyševin tekojärven kohdalla, joka ulottuu Kaman alajuoksulle ja on Euroopan tekojärvistä suurin (6 450 km²).
Tärkeimmät kaupungit Kaman varrella tai sen tuntumassa, latvalta lukien, ovat
Marraskesi
Marraskesi on ihon orvaskeden uloin kerros.
Ihmisen iho rakentuu kolmesta kerroksesta, joista uloin on orvaskesi. Orvaskeden ulointa kerrosta sanotaan marraskedeksi. Marraskesi koostuu kuolleista sarveisainetta sisältävistä soluista. Sen tehtävä ihon suojaamisessa on tärkeä, sillä se estää vieraiden aineiden tunkeutumisen elimistöön ja liiallisen veden haihtumisen elimistöstä.
Epidermis (Wirbeltiere)
Ilmatorjunta-alus
Ilmatorjunta-alus oli erityisesti ilmahyökkäysten torjuntaan varustettu sotalaiva. Ne olivat normaalisti kooltaan keveän risteilijän kokoisia ja siten niiden runkona käytettiin esimerkiksi käytöstä poistettuja risteilijöitä, joiden pääaseistus oli korvattu ilmatorjunta-aseilla.
MOSFET
pienoiskuva|MOS-transistoreita
MOS-transistori eli MOSFET on  kanavatransistori, jossa hilaelektrodi on eristetty kanavasta. Sitä käytetään sekä digitaalisissa että analogisissa piireissä.
Sanatarkasti ymmärrettynä MOS-transistori eli metallioksidi-puolijohdekanavatransistori kattaa vain tapaukset, jossa eriste on metallioksidi. Eristyshilainen kanavatransistori eli IGFET (insulated-gate field-effect transistor) on tällöin MOSFETiä yleisempi termi, joka käsittää myös tapaukset, joissa eriste ei ole metallioksidi. Tälläistä erottelua ei kuitenkaan käytännössä yleensä noudateta, vaan kaikkia eristyshilaisia kanavatransistoreita kutsutaan MOSFETeiksi. Nykyaikaisissa integroiduissa piireissä käytetään eristeenä yleensä monikiteistä piitä.
Historia
Mohamed Atalla ja Dawon Kahng keksivät MOSFETin (yleisesti lyhyesti MOS) Bell Labsissa vuonna 1959. Kahng ja Atalla valmistivat PMOS- ja NMOS-tekniikalla, mutta vain PMOS-laitteet toimivat.
Ennen kuin Bell Labs esitteli toimivaa MOS-transistoria Paul K. Weimer ja J. Torkel Wallmark RCA:n laboratorioissa tekivät pohjatyön ohutkalvoihin perustuville MOS-transistoreille.
MOS-transistorit korvasivat bipolaaritransistorit 99 prosentissa tapauksista.