cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomalaisuuden liitto
Arvostelua
Helsingin Sanomien pääkirjoituspalstalla päätoimittaja Erkki Pennanen kirjoitti vuonna 2002, että ”hienon nimen omaava järjestö on joutunut virallisesti hyvän kielisovun maassa ahdasmielisten kielikiihkoilijoiden johtamaksi. Liitto on keskittynyt nostattamaan suomalaista kansallistuntoa kampanjoimalla ruotsin kieltä, suomenruotsalaista vähemmistöämme sekä 'entistä siirtomaavaltaa' Ruotsia vastaan 1930-luvun henkeen, vaikka tämän päivän Suomi on aivan toinen maa”. Sanomalehti Karjalaisen pääkirjoitustoimittajan Helena Tahvanainen kirjoitti vuonna 2007, että ”Suomalaisuuden liittoa piinaa patologinen kauna ja viha ruotsin kieltä ja sen opettamista kohtaan”.
Suomenruotsalaisten kansankäräjien pääsihteeri Erik Mickwitz totesi vuonna 2004, että Suomalaisuuden Liitto on valinnut avoimen konfliktin tien tukemalla internetistä löytyvää vihanlietsontaa.
Tunnukset
thumb|150px|Suomalaisuuden Liiton jäsenmerkki, jossa on [[mursunsydän.]] Suomalaisuuden Liiton virallinen tunnus on kannuksenpyörä. Sama tunnus on myös Suomalaisuuden Liiton virallisessa lipussa, joka vihittiin käyttöön vuonna 2018.
Liitolla on myös jäsenmerkki, jonka vaakunataiteilija Olof Eriksson suunnitteli Suomalaisuuden Liitolle. Sinivalkoinen tunnus perustuu kannuksenpyörä-aiheeseen. Tunnus laadittiin vuonna 1976 pidettyjä yhdistyksen 70-vuotisjuhlia varten, mutta se otettiin käyttöön vasta 100-vuotisjuhlavuonna 2006. Liiton vanhoilla kotisivuilla jäsenmerkkiä kuvataan seuraavasti: "Siihen sisältyy seuraavanlaista vertauskuvallisuutta. Se kuvastaa joko suksisauvan sompaa tai muinaissuomalaisten kalottipäähinettä ylhäältäpäin katsottuna. Päällikkeenä siinä on mursunsydän, jonka kaksi pystysuoraa kenttää on sinisinä muodostaen S-kirjaimen. Se tarkoittaa Suomalaisuuden liittoa. Värit ovat Suomen lipun."
Vuonna 1998 Suomalaisuuden Liitto sai Erikssonin tunnuksella olevan jäsenmerkin, jotka suunnitteli kunniamerkkien asiantuntija ja kunniamerkkikirjan kirjoittaja Juha E. Tetri. Vuonna 2006 perustettiin myös Liiton ansiomitali. Sitä kannetaan sinivalkoisessa nauhassa ja sen mitaliosa on Liiton jäsenmerkkii.
Schirmeck
Schirmeck on kunta Pohjois-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen Bruchejoen varrella.
pienoiskuva|vasen|Alsace-Moselle -muistomerkki Kunnan nähtävyyksiä on Alsace-Moselle -muistomerkki (Mémorial de l'Alsace-Moselle). Se avattiin vuonna 2005, ja siellä voi tutustua alueen historiaan vuosina 1871–1945. Tuona ajanjaksona Alsacen ja Mosellen asukkaiden kansalaisuus vaihtui neljästi. Toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1945 nämä departementit olivat ainoat osat Ranskaa, jotka Kolmas Valtakunta liitti osakseen. Schirmeckissä oli tuolloin natsien ylläpitämä leiri Sicherungslager Vorbruck-Schirmeck. Siellä oli noin kymmenen tuhatta poliittista vankia.
Sawai Madhopur
Nykyisin Sawai Madhopur tunnetaan Ranthamboren kansallispuistosta ja villieläinten suojelualueesta, jossa elää intiantiikereitä.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asuu 121 106 henkeä. Heistä lähes 75 prosenttia on hindulaisia, 20 % muslimeita ja 4 % jainalaisia. Lukutaitoisten osuus väestöstä on 79 prosenttia.
OnLive
OnLive oli vuonna 2010 avattu pelipalvelu, jossa pelejä pelattiin verkon kautta niin, että pelien grafiikka ja muu sisältö laskettiin OnLiven palvelimilla, ja tapahtumat välittyivät pelaajalle nettiyhteyttä pitkin.
Sony osti OnLiven keskeiset osat ja lakkautti palvelun 30. huhtikuuta 2015.
Jacques Dupont (elokuvaohjaaja)
Jacques Dupont (21. huhtikuuta 1921 Ruelle-sur-Touvre – 10. maaliskuuta 2013 ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän oli Institut des hautes études cinématographiquesin jäsen ja eksoottisen elokuvan spesialisti. Hänen ohjaustensa joukossa ovat Aarniometsän salaisuus (1950), Crèvecoeur (1955) ja Les distractions (1960).
21st Century Breakdown
21st Century Breakdown on yhdysvaltalaisen Green Day -yhtyeen 15. toukokuuta 2009 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Albumissa on kolme osiota: Act 1 – Heroes and Cons, Act 2 – Charlatans and Saints ja Act 3 – Horseshoes and Handgrenades. Kappaleita levyltä löytyy 18.
Albumin tuottajana toimi Garbagesta tuttu Butch Vig, joka on tuottanut muun muassa Nirvanaa ja Smashing Pumpkinsia. Albumilta on julkaistu singlet ”Know Your Enemy”, ”21 Guns”, ”East Jesus Nowhere”, ”21st Century Breakdown” ja ”Last of the American Girls”
Floridanmatolisko
Floridanmatolisko (Rhineura floridana) on maan alla elävä jalaton matelija ja suvun Rhineura ainoa laji. Se on myös ainoa matoliskolaji, jolla ei ole pigmenttiä toisin sanoen se on vaaleanpunainen. Pitkää lieriömäistä vartaloa peittävät neliömäiset rengassuomut. Lyhyessä hännässä on kyhmyjä. Floridanmatoliskon kuono on kiilamainen ja pää litteä sopeumana maanalaiseen elämään. Pigmenttiä sisältävät silmät ovat suomujen peitossa, eikä sillä ole korva-aukkojakaan. Floridanmatolisko kasvaa 25–35 cm pitkäksi. Sen ravintona ovat erilaiset madot. Laji elää Floridan ja Georgian osavaltioissa Yhdysvalloissa kuivilla ja pensaikkoisilla hiekkamailla. Floridanmatoliskoa pääsee näkemään harvoin sen piilottelevien elintapojensa takia. Yleensä sitä näkee vain sen tultua vahingossa esiin maata kaivettaessa. Floridanmatolisko munii 1–3 munaa.
Jäyste
Jäysteellä tarkoitetaan kone- ja metallitekniikassa metallin työstöstä johtuvaa, yleensä esimerkiksi urituksen aikaansaamaa metallin lohkeamista. Jäysteen suuri määrä on epähaluttu ominaisuus, joka lopputuotteessa halutaan mahdollisimman vähäiseksi. Vielä nykyäänkin jäysteen määrää tarkkaillaan lähinnä käsin tehtävillä mittauksilla.
Jäysteen määritelmänä voidaan pitää seuraavaa: Jäyste on lastuavassa työstössä työkappaleen särmiin plastisen muodonmuutoksen seurauksena syntynyt ei-toivottava materiaalimuodostuma (Gillespie 1999).
Singaporensalmi
300px|thumb|[[Riausaaret keskellä, yläpuolella Singapore ja vasemmassa alakulmassa Sumatran saari.]] Singaporensalmi on salmi ja merkittävä laivareitti Singaporen saaren etelärannikon ja Indonesialle kuuluvien Riausaarten välissä. Salmi yhdistää Malakansalmen Etelä-Kiinan mereen. Salmi on noin 105 kilometriä pitkä ja 16 kilometriä leveä.
Kai R. Lehtonen
Kai Rikhard Lehtonen (s. 5. marraskuuta 1930 Lahti) on suomalainen lehtori, filosofian tohtori, kirjailija ja pakinoitsija.
Lehtosen vanhemmat olivat Oskari Lehtonen ja Armi Sulamith Bonsdorff.
Lehtonen on toiminut historian ja yhteiskuntaopin opettajana, oppikirjantekijänä, BBC:n suomenkielisen osaston toimittajana, Yleisradion kouluradion toimituspäällikkönä ja Yleisradion asiaohjelmien toimittajana.
Lehtosen ensimmäiset pakinakokoelmat ovat kaksi 1990-luvun alkupuolen tietokoneaiheista teosta. Radioon toimittamistaan puhepakinoista Lehtonen on koostanut kaksi kirjaa, Briljantti juttu (1993) sekä Yhdeksän muusaa ja kolme miljoonaa suudelmaa (1995). Ne sisältävät herkullisia historiallisia tarinoita. Lisämausteena on historian rinnastaminen nykyajan ilmiöihin. Vaikka teksti on asiapitoista, se tarjoillaan keveällä tyylillä.
Lehtonen on myös ilmailun ja valokuvauksen harrastaja ja hän on ollut mukana Helsinki-Malmin lentoaseman säilyttämistä vaativassa kansanliikkeessä. Lehtonen on tallettanut lentoaseman historiaa kaitafilmille ja videonauhalle.
Belaja Struga
Belaja Struga on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Palkinon piirissä. Järven nimi voidaan osittain kääntää suomeksi ”Valkoinen Struga”.
Maantietoa
Järvi on 5,6 kilometriä pitkä, 2,9 kilometriä leveä ja sen vesialueen pinta-ala on 5,96 neliökilometriä eli 596 hehtaaria. Järven eteläpäässä on noin kaksi kilometriä pitkä lahti, joka työntyy etelään päin, ja toinen noin 900 metriä pitkä ja kapea lahti työntyy itään päin. Järven keskivaiheilla on saari, jonka pinta-ala on 6 hehtaaria. Saari suojaa osittain kahta pikkulahtea, mutta järven pohjoispäässä sen järvenpää kääntyy itään ja muodostaa sinne avoimen lahden. Järven keskisyvyys on 3,2 metriä ja syvin kohta ylettyy 7 metrin syvyyteen. Järven ympäristö muodostuu metsämaista ja peltoalueista. Järvellä on sen eteläpäässä kaksi pientä järveä seuralaisenaan. Järven lähiympäristössä sijaitsee myös pieniä kyliä, jotka viljelevät peltoalueita: Naumki (Наумки), Usadištše (Усадище), Dobytši (Добычи), Vandyši (Вандыши) ja suurin kaikista eteläässä sijaitseva Novaja Usitva (Новая Уситва).
Luontoarvoja
Järven rannat matalia ja soistuneita. Rantasuot voivat muodostaa kelluvia hetteikköjä, joista irtoaa kelluvia mättäitä. Rannat ovat metsämaata, jonka välissä on niityjä ja peltopalstoja. Järven pohjassa on tiivistä mutaa, mutta rantavedessä on savea, hiekkaa ja kivistä soraa. Järvessä on runsas kalalajisto, johon kuuluvat esimerkiksi hauki, ahven, lahna, salakka, kiiski, pasuri, carassius, suutari, sorva, made, törö, allikkosalakka, mutakala ja nieriä, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös jokirapu.
Vesistösuhteita
Järven laskujoki on Struglitsa (Струглица). Se lähtee järven pohjoispäästä ja yhtyy noin kolmen kilometrin päässä Velikajaan, joten oja on Velikajan sivujoki. Järvi kuuluu siten myös Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Belaja Strugan viereiset pikkujärvet ovat Tšornoje ja Štšadritskoje. Ne molemmat laskevat siihen pieniä ojia myöten. Etelälahteen tulee myös puro Romanovskaja (Романοвская), jolla on monta haaraa ja haarat levittäytyvät kaakossa lavealle alueelle. Belaja Strugan valuma-alueen koko on lähteistä riippuen 74,6 tai 70,4 neliökilometriä.
Arklow
Arklow on kaupunki Irlannin tasavallan itärannikolla Wicklow’n kreivikunnassa. Kaupungin perustivat viikingit 800-luvulla. Kaupunki sijaitsee Avoca-joen suulla.
Thomas Richards
Thomas Richards (15. maaliskuuta 1910 – 19. tammikuuta 1985) oli brittiläinen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Richards voitti maratonilla olympiahopeaa Lontoossa 1948 ajalla 2.35.07,6. Hän hävisi Argentiinan Delfo Cabreralle 16 sekuntia. Stadionilla hän ohitti täysin uupuneen belgialaisen Étienne Gaillyn, joka lopulta hävisi Richardsille 26 sekuntia ja sai pronssia.
Akustikusneurinooma
Akustikusneurinooma eli vestibulaari schwannooma (schwannoma nervi vestibuli) on kuulo-tasapainohermon hyvänlaatuinen kasvain. Se aiheuttaa tyypillisesti vuosien kuluessa etenevää kuulon heikkenemistä. Noin kymmenesosa potilaista kuitenkin kokee korvan äkillisen kuuroutumisen. Useimmiten oireisiin kuuluu myös tasapainovaikeuksia. Kasvain voi aiheuttaa vaihtelevaa korvan soimista tai suhinaa. Tavallisesti kuulo alenee toispuolisesti; vain viidellä prosentilla sairaus on molemminpuoleinen. Molemminpuoleiset akustikusneurinoomat ovat tyypillisiä tyypin 2 neurofibromatoosissa. Akustikusneurinooma on yleisin kallon sisällä esiintyvä schwannooma.
Varmin tapa päästä diagnoosiin on magneettikuvaus.
Leikkaus saattaa pelastaa korvan kuulon. Hoito ei kuitenkaan auta jo heikentyneeseen kuuloon. Leikkaushoitoon liittyy myös kuulon menetyksen vaara; lisäksi potilaalle saattaa kehittyä kasvohermohalvaus tai pitkäaikainenkin päänsärky. Yleensä leikkauksella pyritään poistamaan koko kasvain. Vaihtoehtoisesti kasvaimen hoidossa voidaan käyttää stereotaktista sädehoitoa.
Suomessa akustikusneurinooman potilaita edustaa Suomen Akustikusneurinoomayhdistys ry. Sillä on valtakunnallisen toimintansa lisäksi myös alueellisia piirejä.
United Artists Records
United Artists Records oli amerikkalainen vuonna 1958 perustettu levy-yhtiö. Sen perusti United Artists -yhtiön tuottaja Max E. Youngstein. Yhtiön alkuperäinen tarkoitus oli toimia pelkästään elokuvamusiikin ja soundtrackien julkaisijana, mutta piakkoin myös muut genret tulivat yhtiön listoille.
Goncourt-palkinto
Goncourt-palkinto on ranskalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuoden parhaan ja omaperäisimmän proosateoksen kirjoittajalle.
United Artists Records
1950- ja 1960-lukujen taitteessa yhtiölle levyttivät monet rock and roll - ja r & b -artistit, kuten The Clovers, Marv Johnson, The Falcons, The Exciters, Patty Duke, Bobby Goldsboro ja myöhemmin Manfred Mann sekä The Easybeats.
Goncourt-palkinto
Menestyvä kirjailija, kriitikko ja kustantaja Edmond de Goncourt testamenttasi koko omaisuutensa Académie Goncourt -säätiölle. Hänen veljensä ja työtoverinsa Jules Alfred Huot de Goncourtin (1830–1870) kunniaksi Académie on myöntänyt Goncourt-palkinnon joka joulukuussa vuodesta 1903. Palkinnon saajan valitsee lautakunta, joka kokoontuu Drouant-nimiseen ravintolaan tekemään ratkaisua. Vaikka palkinto on arvoltaan nimellinen, kymmenen euroa, se tuo mainetta ja lisää teosten myyntiä.
Palkinto voidaan myöntää kirjailijalle vain kerran, ja näin on tapahtunut yhtä poikkeusta lukuun ottamatta. Romain Gary sai sen 1956 teoksestaan Les racines du ciel ja uudestaan kirjailijanimellä Émile Ajar vuonna 1975 teoksesta La vie devant soi.
Palkittuja ovat muiden muassa Marcel Proust, Jean Fayard, Simone de Beauvoir, Georges Duhamel, Alphonse de Châteaubriant, Antonine Maillet ja Marguerite Duras.
Joskus palkintoratkaisut ovat olleet ristiriitaisia, ja tunnetuin tapaus oli palkinnon myöntäminen Marcel Proustille vuonna 1919. Päätös herätti närkästystä, sillä julkisuudessa monet esittivät, että se olisi pitänyt myöntää Roland Dorgelèsille teoksesta Les Croix de bois, joka käsittelee ensimmäistä maailmansotaa.
United Artists Records
1969 yhtiö fuusioitui Liberty Recordsin kanssa ja pari vuotta myöhemmin Libertyn nimi pudotettiin ja levyt julkaistiin United Artists Records -nimellä. 1960- ja 1970-lukujen artisteja olivat mm. Traffic, Spencer Davis Group, Peter Sarstedt, Shirley Bassey, Don McLean, Merrilee Rush, Paul Anka, Chris Rea, Dusty Springfield, Bill Conti, Ferrante & Teicher, Johnny Rivers, Ike & Tina Turner, Gerry Rafferty, Crystal Gayle, Electric Light Orchestra, Grateful Dead ja Hawkwind.
1979 EMI osti United Artists Recordsin ja otti vanhan Liberty Records -nimen käyttöön pudottaen vuorostaan United Artists Recordsin. Tästä lähtien katalogia julkaistiin Libertyn nimen alla aina 1980-luvun puoliväliin saakka. Tällä hetkellä United Artists Recordsin katalogia kontrolloi Capitol Records.
Goncourt-palkinto
Vuonna 1932 Célinen jättäminen ilman palkintoa herätti myös ristiriitaisia ajatuksia, ja äänestys oli aikanaan Eugène Saccomanon 1992 ilmestyneen teoksen Goncourt 32 taustalla. Julien Gracq kieltäytyi vuonna 1951 vastaanottamasta palkintoa.
Vuonna 1987 perustettiin Prix Goncourt des Lycéens Académie Goncourtin, Ranskan opetusministeriön ja FNAC:n yhteistyöelimeksi.
Druidi
Druidit olivat pappisluokan jäseniä, joita roomalaisten tekstien perusteella esiintyi Britteinsaarilla ja Galliassa kelttiläisten väestöjen keskuudessa noin 2 000 vuotta sitten. Druidien uskomuksista, rituaaleista, pukeutumisesta ja muusta on vain vähän tietoa.
Sana ”druidi” lienee alun perin lausuttu dru-vid tai dru-vind (’tietäjä’ tai ’tammen tuntija’ ). Druidit valittiin ylimystön joukosta, ja kokelaitten oli opeteltava ulkoa suuret määrät runoja, lakeja ja loitsuja. Druidien päätehtävänä oli uskonnollisten menojen johtaminen, mutta he vastasivat usein myös oikeudenkäytöstä ja toimivat parantajina. He tulkitsivat lisäksi unia ja taivaankappaleiden liikkeitä. Druidien tärkeimmät uskonkappaleet olivat sielun kuolemattomuus ja jälleensyntyminen.
Historiaa
Tunnetuimpia antiikin lähteistä on kreikkalainen oppinut, kelttien keskuudessa matkustanut Poseidonios (n. 135 – 51 eaa.), jonka jo kadonneita kirjoituksia myöhemmät kirjoittajat lainasivat paljon. Heihin kuuluivat kreikkalainen Strabon, Diodoros Sisilialainen ja merkittävimpänä Julius Caesar (102 – 44 eaa.), joka kuvaili teoksessaan Gallian sota laajasti druideja. Myöhemmin roomalainen historioitsija Plinius vanhempi (23–79 jaa.) keskittyi erityisesti druideihin teoksissaan, jotka perustuivat osin ensi käden tietoon.
Galliassa yksi druidi valittiin päädruidiksi, ja hän toimi virassa kuolemaansa asti. Päädruidin kuoltua valittiin uusi. Kerran vuodessa druidit kokoontuivat karnuuttien alueella olevaan pyhään paikkaan, ja siellä druidien tuomioistuin käsitteli kaikki sille tuodut riita-asiat. Myös irlantilaiset tarut kertovat päädruidin eli arkkidruidin valinnasta.
Ylhäisen syntyperänsä ja oppineisuutensa vuoksi druidien asema kelttiyhteisöissä oli korkea. He eivät maksaneet veroa ja heidät oli vapautettu sotapalveluksesta. Heidän asemaansa korosti salaperäisyys, sillä druidit eivät kirjoittaneet mitään oppejaan muistiin. Kaikki tieto välitettiin uusille druidisukupolville suullisesti. Druidikokelaitten opinnot saattoivat kestää jopa kaksikymmentä vuotta.
Antiikin lähteiden mukaan druidit uhrasivat joissakin tapauksissa myös ihmisiä. Yleensä uhrattavat olivat jostain rikoksesta tuomittuja. Uhrirituaaleissa käytettiin oksista punottuja koreja, joihin uhrattavat suljettiin, ja sen jälkeen korit poltettiin. Ihmisuhreja käytettiin myös ennustamiseen. Uhrit surmattiin puukottamalla, ja sen jälkeen heidän kuolonkouristuksiaan ja veren valumajälkiä tulkittiin ennusmerkkeinä.
Roomalaiset pitivät druideja Rooman valtaa vastustaneen liikehdinnän johtajina, minkä vuoksi druidit joutuivat roomalaisten erityisen vainon kohteiksi. Druidit nujerrettiin Galliassa keisari Tiberiuksen aikana, Britanniassa luultavasti vähän myöhemmin. Irlannissa druidien perinteet säilyivät pidempään, mutta he menettivät asemansa pappeina kristinuskon tultua saarelle.
Nykyaikainen druidismi
pienois|Druideja Stonehengessa.
Druidit alkoivat kiehtoa 1600- ja 1700-lukujen brittiläisiä historiantutkijoita, jotka virheellisesti kuvittelivat Stonehengen kaltaisten esihistoriallisten megaliittien olleen druidien pyhättöjä. 1700-luvulla alkoi Isossa-Britanniassa myös muodostua uusi druidiliike, joka katsoi elvyttävänsä muinaisten druidien uskonnon. Nykyaikainen druidismi syntyi 1960-luvulla, ja sillä on kannattajia Ison-Britannian lisäksi myös Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Keski-Euroopassa.
Druidit populaarikulttuurissa
Viihteen tunnetuimmat druidihahmot ovat epäilemättä Asterix seikkailee -sarjakuvan Akvavitix ja kuningas Arthurin kasvattaja Merlin. Akvavitixin edustama mielikuva druideista valkoiseen kaapuun pukeutuneina, valkopartaisina vanhuksina on 1800-luvun romantiikan tuotetta.
Bœrsch
Bœrsch on kunta Pohjois-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen.
Bœrsch on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki, jossa on yhä jäljellä kaupungin valleja ja portteja. Lisäksi kaupungissa on 1500-luvulta peräisin oleva kaupungintalo, jonka tornissa on näyttävät kierreportaat. Torilla oleva Kuuden ämpärin kaivo (Puits à six seaux) on vuodelta 1617. Saksalaisen ritarikunnan talo on vuodelta 1499. Lisäksi kaupungissa on useita puurakenteisia ristikkotaloja.
Kiikalan vaakuna
thumb|150px|Kiikalan vaakuna (1960–2008) Kiikalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa paikkakuntalaisten liikanimestä. Kiikalalaisia kutsuttiin leikillisesti ”Kiikalan naurisäijiksi”.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 4. tammikuuta 1960. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen nauris”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kiikala liittyi kahdeksan ympäröivän kunnan kanssa Saloon muodostaen uuden Salon kaupungin.
Estelle (Ruotsin prinsessa)
Prinsessa Estelle, Itä-Götanmaan herttuatar (Estelle Silvia Ewa Mary; s. 23. helmikuuta 2012) on Ruotsin kruununprinsessa Victorian ja prinssi Danielin ensimmäinen lapsi. Hän on Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä toinen heti äitinsä kruununprinsessa Victorian jälkeen ennen pikkuveljeään Oscaria (s. 2016) ja enoaan prinssi Carl Philipiä. Prinsessa Estelle kuuluu Bernadotten hallitsijasukuun äitinsä kautta; isänsä kautta hän kuuluu aatelittomaan Westling-sukuun, ja on sitä kautta taustaltaan osin metsäsuomalainen.
Syntymä
thumb|left|Kunnialaukaukset prinsessan syntymän johdosta. left|thumb|Juuri kastettu Estelle vanhempien, isovanhempien ja kummien saattelemana. thumb|left|upright|Prinsessa Estelle vanhempiensa ja isoäitinsä seurassa [[Kaarle XVI Kustaa|kuninkaan syntymäpäivänä 2015.]] Prinsessa Estelle syntyi Solnan Karoliinisessa sairaalassa 23. helmikuuta 2012 kello 4.26. Kahdeksalta aamulla Suomen aikaa prinsessan isä, prinssi Daniel, piti tiedotustilaisuuden, jossa hän kertoi esikoisensa syntymästä seuraavasti: "Aamulla klo 4:26 syntyi 51 senttiä pitkä ja 3 280 gramman painoinen aivan ihana pikkuprinsessa". Estellen syntymä pantiin merkille kansainvälisissä tiedotusvälineissä laajasti, esimerkiksi Saksassa ja Suomessa se oli pääaiheena uutisissa. Hänen syntymänsä kunniaksi Skeppsholmenilta ammuttiin kaksi 21 tykinlaukauksen sarjaa.
24. helmikuuta pääministeri Fredrik Reinfeldt tutki prinsessan 1500-luvulta alkaneen perinteen mukaisesti ja allekirjoitti kolmen muun todistajan kanssa virallisen todistuksen, ettei Estelleä ole vaihdettu toiseen vauvaan. Samana päivänä prinsessan isoisä kuningas Kaarle XVI Kustaa ilmoitti hänen nimensä ja herttuakunnan nimen.
Kuninkaalliset perinteet
Ruotsissa on noudatettu vanhoja perinteitä kuninkaallisen vauvan syntymän jälkeen, niin myös prinsessa Estellen synnyttyä. Hovimarsalkka kertoi lapsen syntymästä pääministerille ja hovi tiedotti uutisen kansalle, tässä tapauksessa kuningashuoneen verkkosivuilla ja Facebookissa. Pääministeri, valtiopäivien puhemies, hovimarsalkka ja ylihovimestari kävivät vahvistamassa lapsen syntymän. Kuningas kutsui koolle hallituksen kuulemaan, mikä on syntyneen lapsen koko nimi ja kutsumanimi. Samassa tilaisuudessa hän ilmoitti herttuakunnan. Kunnialaukaukset ja kiitosjumanlanpalvelus Te Deum Linnankirkossa kuuluivat vielä saman päivän ohjelmaan.
Koulutaival
Estelle aloitti vuonna 2018 esikoulun Campus Manilla -nimisessä yksityiskoulussa. Hän on ensimmäinen kuningasperheen jäsen kyseisessä koulussa.
Aili Hildén
Aili Dagmar Hildén (o.s. Kuutti, 19. marraskuuta 1898 Mikkeli – 19. kesäkuuta 1984) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli parhaimmillaan kultivoituneiden kypsien tai suorasanaisten naishahmojen tulkitsijana.
Elämä ja ura
Aili Hildénin vanhemmat olivat leipuri Evert Aleksander Kuutti ja Marianne Hagelberg. Hän aloitti näyttelijänuransa Kansan Näyttämöllä 1927–1929. Sen jälkeen hän oli kiinnitettynä Viipurin Kaupunginteatteriin 1929–1936 ja Tampereen Teatteriin 1936–1956.
Hildénin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Marietta (näytelmässä Bajadeeri), Fiammetta (Boccaccio), rouva Phelps (Hopeaside) ja Lavinia (Murheesta nousee Elektra). Keith Winterin avioliittodraamassa Kirkas hetki Hildén näytteli Mariellan roolin, luonnetehtävän jossa hänen hieman epäsuomalainen näyttelijänlaatunsa pääsi oikeuksiinsa.
Aili Hildén palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1952.
Hildénin aviopuoliso oli näyttämötaiteilija Sven Hildén. Hänellä oli poika Pertti (s. 1929).
Salmijärvi
Salmijärvi voi tarkoittaa:
Viherkobra
Viherkobra eli kapinkobra (Naja nivea) on myrkyllinen käärme, joka elää Afrikan eteläosassa.
Se kasvaa 120–160 cm pitkäksi, joskus jopa kaksimetriseksi. Sen väri vaihtelee suuresti keltaisesta tummanruskeaan. Sen pää on suuri ja ärsytettynä käärme nostaa päänsä ylös, pullistaa kaulan ulokkeet ja sihisee. Viherkobrat syövät sammakkoeläimiä, matelijoita, käärmeitä ja pieniä nisäkkäitä.
Viherkobra on erittäin myrkyllinen, ja sen aiheuttaa eniten kuolemaan johtavia käärmeenpuremia Etelä-Afrikan Länsi-Kapin provinssissa.
Viherkobra on yleensä aktiivinen päiväaikaan. Todella kuumana vuodenaikana se voi siirtyä saalistamaan hämärissä, mutta silloinkaan se ei liiku öisin.
Lauro Mumar
Lauro G. Mumar (6. joulukuuta 1924 Talibon, Yhdysvaltain miehittämä Filippiinit – 20. joulukuuta 1990) oli filippiiniläinen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Mumar pelasi 1950- ja 1960-luvuilla Filippiinien miesten maajoukkueessa, joka voitti MM-pronssia Brasiliassa 1954 Mumarin oltua joukkueen kapteeni. Filippiinien MM-mitali on vuoteen 2022 mennessä ainoa aasialaisen maan voittama miesten koripallossa. Mumar edusti Filippiinejä myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä maa sijoittui 12:nneksi.
Mumar valmensi Filippiinien miesten maajoukkuetta vuoden 1969 Aasian-mestaruuskilpailuissa, missä maa ylsi pronssille. Tämän jälkeen hän siirtyi valmentamaan Intiaan ja toimi lopulta myös Intian miesten maajoukkueen päävalmentajana.
Kalle Taipale
Kalle Taipale on suomalainen geologi ja projektijohtaja. Hänen on sanottu olevan pitkän linjan geologian popularisoija.
John Kerry
John Forbes Kerry (s. 11. joulukuuta 1943) on yhdysvaltalainen diplomaatti, poliitikko ja nykyinen Yhdysvaltain ilmastoerityislähettiläs. Hän on entinen Massachusettsin senaattori ja Yhdysvaltain ulkoministeri. Aiemmin Yhdysvaltain senaatin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana toiminut Kerry nimitettiin Hillary Clintonin seuraajaksi Yhdysvaltain ulkoministeriksi 2013. Hänen virkakautensa alkoi helmikuussa 2013 ja päättyi 20. tammikuuta 2017. Presidentiksi valittu Joe Biden nimitti Kerryn marraskuussa 2020 Yhdysvaltain ilmastoerityislähettilään tehtävään ja samalla hallintonsa ydinryhmään kansallisen turvallisuusneuvoston jäseneksi.
Elämä
John Kerry syntyi 11. joulukuuta 1943 Rosemary Isabel Forbesille ja Richard Kerrylle Aurorassa, Coloradossa.
Kerry taisteli Vietnamin sodassa luutnanttina vuosina 1966–1970. Hän sai ansioistaan kaksi urhoollisuusmitalia ja kolme Purple Heart -mitalia haavoittumisistaan, mutta myöhemmin profiloitui sodan vastustajana. Hän muun muassa osallistui mielenosoitukseen Yhdysvaltain kongressitalon edustalla.
Kerry vastusti myös presidentti George H. W. Bushin hyökkäystä Irakiin 1991. Sen sijaan hän kannatti Yhdysvaltain hyökkäystä Irakiin 2003, mutta kritisoi myöhemmin presidentti George W. Bushia kansan johtamisesta harhaan, kun väitettyjä Irakin joukkotuhoaseita ei löytynytkään.
Kerry valittiin senaattoriksi Massachusettsin osavaltiosta 1984, ja hänet valittiin uudelleen 1990, 1996, 2002 ja 2008.
Yksityiselämä
Kerryn suvun sukunimi on ollut alun perin Kohn, sillä hänen isänpuoleiset isovanhempansa olivat juutalaisia, jotka vuonna 1901 vaihtoivat sukunimensä Kerryksi roomalaiskatolilaisuuteen kääntymisen myötä. Lempinimi Kerryllä on perhe- ja kaveripiirissä Johnny. Hän puhuu sujuvasti ranskaa, ja hänen harrastuksiinsa kuuluvat surffaus, jääkiekko, metsästys ja kitaransoitto. Hän on naimisissa ketsuppiyhtiö Heinzin omistajan Teresa Heinz Kerryn kanssa. Hänellä on kaksi tytärtä, Alexandra ja Vanessa Kerry.
Presidenttiehdokkuus
Kerry oli Yhdysvaltojen demokraattisen puolueen ehdokas vuoden 2004 presidentinvaalissa varapresidenttiehdokkaanaan John Edwards. Kerry sai 2. marraskuuta pidetyssä vaalissa 48,3 prosenttia äänistä ja 251 valitsijamiestä. Vastaehdokas George W. Bushin äänisaalis oli 50,7 prosenttia ja 286 valitsijamiestä.
Yhtenä ratkaisevana tekijänä häviössä pidettiin mustamaalauskampanjaa, jossa kyseenalaistettiin Kerryn ansiot Vietnamin sodassa. Vietnamin sodan veteraaneista koottu Swift Boat Veterans for Truth esitti paljon julkisuutta saaneita väitteitä, jotka olivat täysin ristiriidassa Kerryn tukijoiden ja laivaston asiakirjojen kanssa. Järjestö sai runsaasti varoja Bushin kampanjatoimistolta. Mustamaalauskampanjasta vakiintui poliittiseen slangiin termi "swiftboating".
Kerryn sukujuuret johtavat neljään eri Yhdysvaltain presidenttiin. Kerry on kaukaista sukua myös presidentinvaalivastustajalleen George W. Bushille.
Warcraft II: Tides of Darkness
Warcraft II: Tides of Darkness (yleisesti Warcraft II tai Warcraft 2) on Blizzard Entertainmentin kehittämä ja alun perin 1995 MS-DOSille julkaisema Warcraft-tietokonestrategiapelisarjan videopeli.
Blizzard kehitti ja julkaisi 1996 vuoden huhtikuussa pelille Warcraft II: Beyond the Dark Portal-laajennuksen. Blizzard teki myös uuden version Warcraft II:ta vuonna 1999 nimeltään Warcraft II: Battle.net Edition, joka yhdisti nämä kaksi edellistä versiota ja lisäsi mahdollisuuden pelata moninpeliä Battle.netissä.
Pelaajat voivat pelata keskenään käyttäen pelin moninpelikarttoja tai itse tehtyjä karttoja. Käyttäjät voivat myös pelata peliä yksin ja osallistua tarinaan, jossa örkit ja ihmiset ovat sodassa. Pelin tapahtuvat sijoittuvat Warcraft-sarjan toiseen suureen sotaan. Örkit hyökkäävät ihmisiä vastaan uudestaan, entistä vahvempina, ja koko Azeroth on vaarassa.
Graafisesti Warcraft II:ta pidetään hienomman näköisenä kuin ensimmäistä osaa. Kaksiulotteisuudesta ja piirrosmaisesta tyylistään huolimatta rakennusten ja yksiköiden grafiikat ovat renderöityjä kolmiulotteisia malleja, mikä todetaan demoversion README.txt-tiedostossa. Ihmisten ja örkkien joukot ovat yhä melkein samanlaisia keskenään, samoin kuin edellisessä pelissä, mutta asia muuttuu kolmannessa osassa.
Tarina
Pelin tarina sijoittuu aikaan kuusi vuotta ihmisten ja örkkien ensimmäisen sodan välillä. Ihmisten asuttama Stormwind Keep oli tuhoutunut ja nyt örkit olivat Orgrim Doomhammerin johdolla seilanneet meriä pitkin muualle päin maailmaa levittääkseen sotaa eteenpäin. Myrskytuulen ihmiset ovat paenneet Lordaeroniin ja muodostavat Liittouman yhdessä Quel'Thalasin korkeahaltioiden, Khaz Modanin kääpiöiden sekä maahisten kanssa. Örkit ja jätit ovat puolestaan keränneet liittolaisikseen Laumaan Zul'Amanin metsäpeikot sekä teknologiaan ja kaupankäyntiin erikoistuneet hiidet.
Örkkien kampanja
Koko kampanjan ajan tarkoitus on kehittää örkkien joukkoja ja vallata Azeroth.
Ihmisten kampanja
Ihmisten kampanjassa on tarkoitus tuhota örkit ja palauttaa rauha Azerothiin.
Beyond the Dark Portalin tarina
Kun Liittouma oli voittanut sodan örkkejä vastaan, arkkimaagi Khadgar käytti taikavoimiaan tuhotakseen pahan käytävän, Synkän portaalin, jonka kautta örkit pääsivät Azerothiin. Portaali tuhoutui, mutta käytävä, jonka perustalle portaali oli rakennettu, säilyi yhä.
Ei kestänyt kauankaan, kun örkit palasivat aloittaen uuden hyökkäyksen. Ihmiset olivat kuitenkin varautuneita tähän ja onnistuivat ajamaan örkit takaisin portaalille. Khadgar kuitenkin uskoi, että örkkien tavoite ei tällä kertaa ollut valloitus vaan jokin muu. Niinpä hän käski ihmisiä kaappaamaan portaali, jotta hän voisi ottaa selvää örkkien suunnitelmista.
Valitettavasti örkkien suuri shamaani, Ner'zhul, ryösti New Stormwindin linnan ja sai sieltä haltuunsa mahtavan artefaktin, Medivhin loitsukirjan. Kirjan ja oppilaansa, Gul'danin, kallon avulla Ner'zhul pystyi käyttämään Synkkää portaalia ja sen avulla avaamaan useita portaaleja muihin maailmoihin. Ihmiset matkasivat örkkien kotimaahan Draenoriin, jotta he voisivat sulkea käytävän Azerothin ja Draenorin välillä. Siihen tarvittiin molemmat artefaktit.
Pitkän kampanjan päätteeksi ihmiset onnistuivat saamaan ne, mutta he olivat kuitenkin myöhässä. Ner'zhul oli jo ehtinyt saada tarpeeksi tietoa Medivhin loitsukirjasta ja hän oli jo ehtinyt suorittaa pimeimmän taikansa avatakseen portaaleja muihin maailmoihin. Sen seurauksena Draenor alkoi tuhoutua ja ihmisten piti toimia nopeasti jotta he ehtisivät sulkea käytävän Azerothin ja Draenorin välillä. Tiukasta tilanteesta huolimatta he onnistuivat. Mutta paluuta Azerothiin ei enää ollut.
Ihmisten joukot pysyivät Draenorilla, eivätkä lähteneet Ner'zhulin perään Twisting Netheriin. He ovat edelleen elossa särkyneellä Draenorilla ja taistelevat tällä hetkellä estääkseen uuden hyökkäyksen Azerothiin (tämä asia paljastui World of Warcraft: The Burning Crusade -pelin ilmestymisen myötä).
Aiheesta muualla
Warcraft
Albin Granlund
Granlund on Pargas IF:n kasvatti ja hän edusti Turun Palloseuran reservijoukkue Åbo IFK:ta ennen siirtymistään Rovaniemen Palloseuraan. Rovaniemelle hän tuli John Allenin houkuttelemana. Granlund antoi RoPS:lle näyttöjä mm. Umbro Cupissa Oulussa ja vakuutti valmennusjohdon sopimuksen arvoisesti. Kauden 2011 jälkeen Granlund oli Veikkausliiga-seura JJK:n testissä, muttei saanut sopimusta. Hän solmi Rovaniemen Palloseuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen toukokuussa 2012. Kaudeksi 2014 Granlund siirtyi IFK Mariehamniin, jossa hän voitti Suomen Cupin vuonna 2015 ja Veikkausliigan mestaruuden kaudella 2016. Marraskuussa 2017 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Örebron kanssa. Kolmen kauden ja 65 Allsvenskan-ottelun jälkeen Granlund siirtyi Puolan Ekstraklasaan Stal Mielecin riveihin vapaalla siirrolla tammikuussa 2021. Sopimus Stal Mielecissä ulottui kesään 2022. Sopimuksen umpeuduttua Granlund palasi elokuussa 2022 Suomeen ja IFK Mariehamnin riveihin loppukauden kattavalla sopimuksella.
Saavutukset
IFK Mariehamn
Irlannin kapina 1798
Irlannin kapina oli Society of United Irishmen -järjestön Irlannissa vuonna 1798 nostattama separatistinen kapina, jonka tarkoituksena oli irrottaa Irlanti Englannin vallasta. Ranska tuki kapinaa lähettämällä joukkoja Irlantiin, mutta apu oli liian vähäistä ja saapui liian myöhään. Kapina kukistettiin kovin ottein.
Tausta
thumb|300px|Kuva Society of United Irishmen -järjestön johtajista. United Irishmen -järjestö oli perustettu vuonna 1791, ja sen toiminnan keskukset olivat Belfastissa ja Dublinissa. Järjestössä oli mukana Irlannin eri uskonnollisten ryhmien edustajia, sekä protestantteja, presbyteerejä että katolisia. Järjestöä olivat innoittaneet muun muassa Amerikan ja Ranskan vallankumoukset, ja se ajoi yleistä äänioikeutta, katolisten emansipaatiota sekä Irlannin vapauttamista Englannin vallasta. Kun Englannin ja Ranskan välillä vallitsi helmikuusta 1793 alkaen sotatila, alkoivat brittiviranomaiset pitää järjestön Ranskaan kohdistamaa ihailua maanpetokseen vihjaavana. United Irishmenin toiminta pyrittiin tukahduttamaan toukokuussa 1794, kun sen johtajan Wolfe Tonen salaiset neuvottelut ranskalaisten kanssa paljastuivat. Vuodesta 1795 alkaen järjestö radikalisoitui ja muuttui maanalaiseksi salaseuraksi, jonka tavoitteena oli aseellisella kapinalla ja Ranskan sotilaallisella tuella saavutettava itsenäinen Irlannin tasavalta. Tähän vaikutti suositun lordi Fitzwilliamin erottaminen Irlannin varakuninkaan paikalta samana vuonna. Järjestöön alkoi nyt liittyä paljon oloihinsa tyytymättömiä talonpoikia ja työläisiä.
Vuonna 1796 Wolfe Tone sai Ranskan hallituksen suostuteltua lähettämään maihinnousuarmeijan Irlantiin. Kenraali Lazare Hochen komentama 43 aluksen laivasto mukanaan 15 000 miestä lähti matkaan 15. joulukuuta 1796 ja onnistui pääsemään Bantrynlahdelle, mutta talvimyrsky hajotti laivaston ja esti maihinnousun. Kesällä 1797 Irlantiin lähetettiin samassa tarkoituksessa suuri ranskalais-hollantilainen laivasto, mutta brittiläinen eskaaderi tuhosi sen Camperdownin edustalla. Pelätessään kapinallisten irlantilaisten ja Ranskan salaliittoa britit ryhtyivät tämän jälkeen ankariin vastatoimiin. Vuonna 1797 kenraali Gerard Lake ryhtyi järjestelmällisesti riisumaan kansalaisia aseista Ulsterissa ja lakkautti Belfastissa ilmestyneen United Irishmenin lehden, Northern Starin. Itse järjestö kiellettiin virallisesti, ja sen valajäsenet määrättiin karkotettavaksi maasta eliniäksi. Maan alle siirtyneen järjestön jäseneksi liittyminen kiellettiin kuolemanrangaistuksen uhalla. Varakuninkaalle annettiin valtuudet poikkeustilan julistamiseen.
Tapahtumien kulku
Vuoden 1798 alussa United Irishmen ryhtyi valmistelemaan kapinaa. Brittiviranomaiset onnistuivat pidättämään useita järjestön johtajia maaliskuussa, ja toukokuussa järjestön johtoon kuulunut lordi Edward Fitzgerald sai surmansa pidätyksen yhteydessä. Britit julistivat koko Leinsterin provinssin sotatilaan ja ryhtyivät seulomaan United Irishmenin jäseniä siviiliväestön keskuudesta julmilla keinoilla, hyökkäilemällä kyliin ja polttamalla viljaa. Kapina puhkesi toukokuun lopussa ilman johdonmukaista suunnitelmaa eri puolilla Irlantia, Meathissa, Ulsterissa, Antrimissa, Downissa ja Wexfordissa. Liikehdintää esiintyi sekä protestanttien että katolisten keskuudessa. Lähtölaukauksena toimi ennaltasovitusti Dublinista lähteneiden postivaunujen sieppaus 23. ja 24. toukokuuta välisenä yönä. United Irishmenin johtajat olivat suunnitelleet pääkansannousua Dubliniin, mutta kun siitä ei tullut mitään, vastuu kapinan menestyksestä jäi muiden maakuntien oma-aloitteisuuden varaan. Dublinin linnassa toiminut Irlannin brittihallinto ei joutunut missään vaiheessa suoraan kapinallisten uhkaamaksi. Monet Irlannin protestantit, joskaan eivät kaikki, tukivat brittejä kapinan kukistamisessa.
thumb|255px|[[Vinegar Hillin taistelua esittävä piirros.]] Protestanttisessa Ulsterissa oli kapinan alussa hiljaista, mutta toukokuun lopussa paikallinen United Irishmenin johto vaihdettiin, minkä jälkeen kansannousun suunnittelu aloitettiin kiireesti Henry Joy McCrackenin johdolla. Ulsterin kapinalliset kuitenkin lyötiin nopeasti, Antrimin kreivikunnan alueelle kokoontunut pääjoukko 7.–8. kesäkuuta Antrimin taistelussa ja Downin alueen joukot 12.–13. kesäkuuta Ballynahinchin taistelussa. Kun kapinapesäkkeet muualla Irlannissa oli kukistettu, jäljelle jääneet Wexfordin kapinalliset kerääntyivät Enniscorthyn Vinegar Hilliin. Kesäkuussa Wexfordiin keskitettiin suuret määrät kenraali Laken komentamia brittijoukkoja. Lake saartoi Vinegar Hillin 20 000 miehen voimin ja saavutti ratkaisevan voiton kapinallisista 21. kesäkuuta käydyssä taistelussa. Pakoon päässeet kapinallisten joukot hajaantuivat. Kaikki vangeiksi jääneet kapinajohtajat teloitettiin pikaisesti. McCracken teloitettiin, samoin kaikki Wexfordin johtajat. Downin alueen komentaja Henry Monro hirtettiin kotiovelleen. Pastori Murphy piestiin, hirtettiin ja mestattiin, minkä jälkeen hänen ruumiinsa poltettiin ja pää laitettiin seipään nokkaan.
Kun kenraali Lake oli kukistanut kapinallisten pääjoukot, Englannin hallitus nimitti kenraali Charles Cornwallisin Irlannin varakuninkaaksi ja ylipäälliköksi tehtävänään palauttaa järjestys maahan. Saadakseen tilanteen rauhoitettua Cornwallis antoi 17. heinäkuuta julistuksen, jossa hän myönsi yleisen armahduksen kapinallisten rivimiehille.
Kapinan puhjetessa Pariisissa oleskellut Wolfe Tone sai suostuteltua Ranskan hallituksen lähettämään kaksi pienehköä laivasto-osastoa Irlannin kapinallisten tueksi. Kun ne saapuivat perille elokuussa, irlantilaisten kapinointi oli jo käytännössä tukahdutettu sekä maan pohjois- että eteläosassa. Lisäksi ranskalaiset päättivät nousta maihin Länsi-Irlannissa, kaukana keskeisistä kapinapesäkkeistä. Kenraali Jean Humbertin komentama 1 100 miehen vahvuinen Ranskan ensimmäinen laivasto-osasto nousi 22. elokuuta maihin Kilcumminissa, lähellä Killalaa Mayossa. Humbert onnistui aluksi voittamaan britit Castlebarin taistelussa, mutta hänen joukkonsa jäivät pian saarroksiin ja joutuivat antautumaan kohdattuaan 8. syyskuuta brittien ylivoiman Ballinamuckin taistelussa Longfordissa. Antautuneita ranskalaisia kohdeltiin sotavankeina, mutta heihin liittyneitä irlantilaisia surmattiin surutta. Seuraavaksi Ranskasta pienen joukon kanssa purjehtinut James Napper Tandy nousi 4. syyskuuta maihin Donegalin edustalla, mutta kuultuaan Humbertin antautumisesta hän lähti Irlannista vain muutaman päivän jälkeen. Kapinan viimeiseksi yhteenotoksi jäi 12. lokakuuta ranskalaisten ja brittien välillä käyty meritaistelu, jossa britit löivät kymmenen alusta ja 3 000 miestä käsittäneen ranskalaisten toisen laivasto-osaston ennen kuin se ehti nousta maihin. Tässä yhteydessä myös ranskalaisten mukana tullut Tone jäi vangiksi.
Seuraukset
Irlannin kapinassa ja sen jälkiselvittelyissä surmattiin arvioiden mukaan 10 000 – 25 000 kapinallista irlantilaista, joista monet olivat taisteluihin osallistumattomia siviilejä. Britit menettivät vain noin 600 sotilasta. Uskonnollisten ryhmien väliset väkivaltaisuudet Ulsterissa syvensivät niiden välistä katkeruutta tavalla, joka vaikutti pitkään.
Irlannin nationalistien ajattelussa vuoden 1798 tapahtumat kohosivat myöhemmin suorastaan legendaariseen asemaan. Kapina ja sen jälkimaine pönkittivät ajattelutavan, jossa väkivaltainen kansannousu nähtiin ensisijaisena keinona Irlannin vapauttamiseen.
Bertil Albertsson
Bertil Albertsson (1. syyskuuta 1921 – 3. maaliskuuta 2008) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Lomakeskus
Lomakeskus on rentoutumiseen ja virkistäytymiseen tarkoitettu keskus. Lomakeskuksissa on hotelleja ja aktiviteetteja.
Ahvenlampi
Ahvenlampi tarkoittaa seuraavia:
Evelyn Hooker
Evelyn Hooker (o.s. Gentry; 2. syyskuuta 1907 – 18. marraskuuta 1996) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka tutki erityisesti homoseksuaalisuutta. Hän tuli tunnetuksi kokeestaan, jolla hän osoitti, ettei homoseksuaalisia miehiä pysty erottelemaan heteroseksuaalisista miehistä mielenterveyden perusteella. Hänen tutkimustyönsä loi perustelut homoseksuaalisuuden poistamiseksi mielenterveyshäiriöitä listaavasta Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders -luettelosta vuonna 1973. Hän vaikutti huomattavasti homoseksuaalisuuden tulemisessa yleisesti hyväksytyksi tutkimuskohteeksi.
South Tarawa
South Tarawa (kiribatiksi Tarawa Teinainano) on noin 30 pikkusaaresta koostuva kaupunki, jossa toimiva Teinainano Urban Council (TUC) muodostaa virallisesti Kiribatin pääkaupungin. Kaupunkiin kuuluvat teiden yhdistämät saaret Bairikista Bonrikiin, jossa sijaitsee kansainvälinen lentoasema. Parlamentti sijaitsee Ambon saarella.
Bairikia pidetään joskus pääkaupunkina, koska aiemmin siellä työskentelivät sekä parlamentti että presidentti, ja se on tärkein hallinnollinen keskus, mutta Bairiki ei ole kaupunki, eikä valtuusto (council). Ministeriöitä on sekä South Tarawalla, Betiolla että Kiritimatilla.
Evelyn Hooker
Varhainen elämä ja koulutus
Hooker haki tohtoriohjelmaan Yalen yliopistoon, mutta psykologian osaston johtaja, joka itse oli valmistunut Yalesta, kieltäytyi suosittelemasta häntä sukupuolensa perusteella. Sen sijaan hän sai paikan Johns Hopkinsin yliopistosta, saaden tohtorin arvon vuonna 1932. Hän sairastui tuberkuloosiin vuonna 1934 ja vietti ystäviensä rahoituksella kaksi vuotta parantolassa Kaliforniassa. Hän sai nimettömän stipendin ja siirtyi Berliinin psykoterapian instituuttiin vuosiksi 1937–1938. Berliinissä hän asui juutalaisperheen luona. Vuonna 1938 hän kävi Neuvostoliitossa. Parantolassa sekä totalitaristisissa Saksassa ja Neuvostoliitossa vietetty aika vaikuttivat hänen haluunsa auttaa ihmisiä.
Ura
Hooker haki paikkaa psykologian laitokselta Kalifornian yliopistosta Los Angelesista (UCLA) vuonna 1939, mutta häntä ei valittu, koska laitokselle ei haluttu enempää naistyöntekijöitä. Sen sijaan hänet ohjattiin yliopiston laajennusosastolle, jossa hän opetti useita vuosia. Hän tapasi pitämällään psykologian perusteiden kurssilla huippuopiskelija Sam Fromin, joka tarjosi Hookerille kyytejä autollaan. Hooker tutustui homoseksuaaliseen Fromiin ja tämän homoystäviin, joihin kuului filosofeja, runoilijoita ja insinöörejä. From kehotti Hookeria tutkimaan homoseksuaalisuutta, josta tämä oli myöntänyt, ettei tiennyt mitään.
Psykiatrinen koe vuonna 1957
Hooker päätti Fromin kehotuksesta tutkia homoseksuaalisten miesten mielenterveyttä. Hän oli vakuuttunut, että hänen tapaansa homoseksuaaliset miehet eivät olleet mielisairaita, kuten tuolloin yleisesti uskottiin. Hän haki rahoitusta tutkimuksilleen National Institute of Mental Healthilta, joka lähetti hänen luokseen tarkastajan, jolle hänen oli muun muassa osoitettava heteroseksuaalisuutensa. National Institute of Mental Health myönsi rahoituksen, vaikka sen saamisen epävarmuudesta oli varoiteltu ja projektiin oli suhtauduttu epäilyksellä. Hänellä oli myös vaikeuksia löytää sopivaa psykiatrista konsulttia, joka ei olisi kieltänyt ”normaalien homoseksuaalien” olemassaoloa.
Hooker valitsi kolmekymmentä homoseksuaalista ja kolmekymmentä heteroseksuaalista mieskoehenkilöä. Koehenkilöiden valitseminen oli vaikeaa, koska homoseksuaalisille koehenkilöille täytyi taata yksityisyys ja heteroseksuaalisille koehenkilöille ei voinut alussa paljastaa tutkimuksen liittyvän homoseksuaalisuuteen, koska he eivät olisi välttämättä suostuneet osallistumiseen. Lisäksi hänen piti hylätä kaikki heteroseksuaalisiksi tunnistautuneet hakijat, jotka reagoivat voimakkaasti kysymykseen heidän seksuaalisesta suuntautumisestaan. Hän pyysi koehenkilöitä tekemään joukon psykologisia testejä. Hän asetti koehenkilöiden testivastaukset pareihin siten, että vastaajien ikä, koulutustaso ja älykkyysosamäärä olivat vastaavia ja toinen vastaajista oli homoseksuaali ja toinen heteroseksuaali. Hän pyysi sitten psykiatrian asiantuntijoita vastausten perusteella arvioimaan, kumpi parista oli homoseksuaali. Asiantuntijoiden vastaukset eivät osuneet oikeaan satunnaisuutta paremmin.
Trofiataso
Trofiataso tarkoittaa ravintoketjun tasoa eli eliön trofiataso on sen paikka ravintoverkossa. Ravintoverkossa eliöt syövät toisia eliöitä ja tulevat itse syödyiksi. Energia siirtyy trofiatasojen välillä. Eliön trofiataso voidaan määritellä sen perusteella, montako askelta ravintoketjun alusta sen paikka on. Raymong Lindeman kehitti trofiatason käsitteen kehitti vuonna 1942 August Thienemannin (1926) termistöön pohjautuen.
Yleisesti
Eliöt voidaan jakaa karkeasti kolmeen ryhmään sen perusteella, kuinka ne saavat ravintonsa: tuottajat, kuluttajat ja hajottajat. Monimuotoisissa eliöyhteisöissä on useampia trofiatasoja kuin yksinkertaisissa eliöyhteisöissä. Tuottajien ja kuluttajien trofiatasot voivat muodostua esimerkiksi seuraavasti:
Ensimmäinen trofiataso koostuu tuottajista eli omavaraisista eliöistä, yleisimmin kasveista tai levistä. Tuottajat voivat tuottavat tarvitsemansa ravinnon yhteyttämällä fotosynteesin tai kemosynteesin avulla. Tästä syystä tuottajia kutsutaan myös autotrofeiksi. Fotoautotrofi on yhteyttämiskykyinen eliö, joka osaa käyttää auringonvaloa energianlähteenä ja tuottaa monimutkaisia kemiallisia yhdisteitä. Kemoautotrofit kykenevät käyttämään pelkistettyjä inorgaanisiä yhdisteitä yhteyttämiseen vaadittavana enrgianlähteenä. Autotrofeja ovat lähes kaikki kasvit ja levät sekä merkittävä osa bakteereista ja arkeoneista.
Toinen trofiataso koostuu kuluttajista eli toisenvaraisista eliöistä, esimerkiksi eläimistä. Kuluttajia kutsutaan myös heterotrofeiksi. Eläimet ja muut kuluttajat voivat käyttää ravintonaan joko tuottajia tai muita kuluttajia. Kuluttajia, jotka syövät tuottajia, kutsutaan kasvinsyöjiksi (herbivoreiksi). Kuluttajia, jotka syövät muita kuluttajia kutsutaan lihansyöjiksi (karnivoreiksi), kun taas sekä tuottajia että muita kuluttajia syöviä kuluttajia kutsutaan kaikkiruokaisiksi (omnivoreiksi). Ravintoketjussa voi olla useita kuluttajien trofiatasoja, joista korkeimmalla tasolla ovat huippupedot. Ne ovat ravintoketjun korkeimmalla tasolla eivätkä muut pedot käytä niitä ravintonaan.
Kolmas trofiataso koostuu hajottajista, jotka hajottavat tuottajista ja kuluttajista muodostuvaa kuollutta materiaalia ja vapauttavat energiaa ja ravinteita takaisin ekosysteemiin. Hajottajia ovat esimerkiksi bakteerit ja sienet.
Donald Sinden
Donald Sinden (9. lokakuuta 1923 – 11. syyskuuta 2014) oli brittiläinen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1948. Hänen merkittäviin elokuvarooleihinsa lukeutui esiintyminen Julmassa meressä (1953), joka johti sopimukseen Rank Organisationin kanssa. Sinden oli Rankin johtavia tähtiä vuosina 1954–1958 ja ansioitui varsinkin kevyissä komediarooleissa. Sindenin eräs menestys oli rooli Ralph Thomasin elokuvassa Leivottiin lääkäri (1954).