cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Beach Boys
Varhaiset vuodet
Vuonna 1965 Beach Boys julkaisi suuren hitin ”Help Me, Rhonda” sekä surffityylin klassikkosinglen ”California Girls”. Samana vuonna nauhoitetut albumit The Beach Boys Today! ja Summer Days (And Summer Nights!!) panostivat jo selvästi kokonaisuuteen vastapainoksi aikaisemmille yhtyeen levyille, jotka oli rakennettu lähinnä yksittäisten hittien varaan. Samana vuonna Brian Wilson jättäytyi pois yhtyeen konserttikiertueilta. Yhtyeen levytyksiin osallistunut studiomuusikko Glen Campbell liittyi lyhyeksi aikaa kokoonpanoon kunnes Bruce Johnston liittyi mukaan yhtyeeseen vakituiseksi jäseneksi.
Pet Sounds
Beach Boys kehittyi musiikillisesti 1960-luvun puolessa välissä hyvin nopeasti. Brian Wilson alkoi keskittyä yhä enemmän studiotyöskentelyyn ja kehittyi lauluntekijänä. 16. toukokuuta 1966 ilmestyi Beach Boysin uran mestariteoksena pidetty Pet Sounds. Sen klassisia lauluja ovat muun muassa ”Wouldn’t It Be Nice”, ”Sloop John B”, ”God Only Knows” ja Brian Wilsonin soolosinglenä julkaisu ”Caroline, No”. Levyä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista ja merkittävimmistä pop-levyistä. Albumi sijoittui ykköseksi sekä Mojo Magazinen että New Musical Expressin teettämällä listalla The Greatest Albums of All Time.
Pet Soundsin jälkeen Brian Wilson halusi kuitenkin viedä Beach Boysin soundia vielä pidemmälle: lokakuussa 1966 julkaistiin single ”Good Vibrations”, joka nousi yhtyeen kaikkien aikojen suurimmaksi hitiksi ollen ykkösenä sekä Yhdysvaltain että Ison-Britannian listoilla (ja oli samalla kaikkien aikojen kustannuksiltaan kallein amerikkalainen single). Samaan aikaan Brian kärsi huumeongelmasta, masennuksesta ja ylipainosta – henkiset ongelmat diagnosoitiin myöhemmin skitsofreniaksi. Samoin työympäristö oli hyvin epämukava: siinä missä The Beatlesin musiikkia ymmärrettiin ja he saivat työskennellä rauhassa, ei Wilsonin uudistuksellista musiikkia otettu vastaan kovin hyvin Amerikassa, ja levy-yhtiö painosti häntä tekemään varmemmin kaupaksi menevää materiaalia.
Smile
pienois|oikea|The Beach Boys vuonna 1967. Vasemmalta oikealle: [[Carl Wilson, Al Jardine, Brian Wilson, Mike Love ja Dennis Wilson.]] Pian ”Good Vibrationsin” jälkeen Brian Wilson tapasi lauluntekijän ja sessiomuusikon Van Dyke Parksin ja kutsui hänet kirjoittamaan lauluihinsa sanoitukset. Wilson alkoi säveltää ja äänittää uutta albumia vuoden 1966 loppupuolella ja vuoden 1967 alkupuolella. Albumin nimeksi piti tulla Smile. Levy oli lähes valmis (monet kappaleista kuten ”Heroes and Villains”, ”Cabin Essence” ja ”Wind Chimes” olivat käytännössä valmiit), mutta vain muutamaa viikkoa ennen The Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin julkaisua levyn julkaisua päätettiin siirtää. Yhtye julkaisi ”korvikealbumin” Smiley Smile syyskuussa 1967, ja myöhemmin kävi selväksi, että Smilea ei julkaista alkuperäisessä muodossaan koskaan. Siitä tuli populaarimusiikin historian kuuluisin julkaisematon levy, kunnes Brian Wilson julkaisi Smilen sooloprojektina ja uudelleenäänitettynä vuonna 2004.
Smilen jälkeen
pienois|vasen|The Beach Boys esiintymässä [[New Yorkin Central Parkissa heinäkuussa 1971.]] Smile-projektin epäonnistuminen oli Brian Wilsonille raskas henkilökohtainen pettymys, mutta The Beach Boys ei silti lakannut levyttämästä uutta musiikkia. Vaikka kaupallinen suosio ja mediahuomio laskivat, pidetään 1960-luvun lopussa ja 1960- ja 1970-luvun taitteessa tehtyjä levyjä yleisesti yhtyeen parhaimpiin kuuluvina. Syvästi masentunut Wilson sai kirjoitettua albumeille Sunflower ja Surf’s Up useita lauluja. Myös hänen Smile-hankkeeseen säveltämiään kappaleita käytettiin myöhemmillä albumeilla (esimerkiksi Surf’s Up -sävelmä oli alun perin Smilelle suunniteltu). Vaikka Brian Wilsonin kädenjälki onkin vahvasti kuultavissa myöhemmillä albumeilla, olivat LP-kokonaisuudet 20/20, Sunflower, Surf’s Up ja Holland ensisijaisesti erinomainen näytön paikka muille yhtyeen jäsenille. Al Jardine, Carl Wilson, Mike Love sekä varsinkin Bruce Johnston ja Dennis Wilson osoittivat hekin osaavansa säveltää popmusiikkia, ja esimerkiksi Surf’s Up -albumilla oli enimmäkseen muiden kuin Brian Wilsonin säveltämiä lauluja.
Vuonna 1973 yhtye julkaisi livelevyn The Beach Boys in Concert. Vuonna 1976 yhtye julkaisi 15 Big Ones -levyn, joka nousi Yhdysvaltain Billboard-listoilla sijalle 8, ja siltä singlenä julkaistu Chuck Berry -cover ”Rock and Roll Music” singlelistan sijalle 5. Myöhemmät 1970-luvun albumit eivät saavuttaneet enää kaupallista, eivätkä juurikaan myöskään kriitikoiden suosiota.
Beach Boys 1980-luvulta eteenpäin
1980-luvulle tultaessa The Beach Boys jatkoi edelleen konsertointia ja julkaisi vuonna 1980 albumin Keeping The Summer Alive. Vuoden 1983 lopulla rumpali Dennis Wilson hukkui sukellellessaan alkoholin vaikutuksen alaisena ystävänsä veneellä. Yhtye jatkoi toimintaansa ja julkaisi kaksi vuotta myöhemmin albumin The Beach Boys. Yhtyeen 1980-luvun albumeista tunnetuimpia lienee lähinnä 1970-luvun tuotantoa sisältänyt kokoelma-albumi Ten Years of Harmony sekä ”Kokomo”-hitin sisältänyt Still Cruisin’. ”Kokomosta” tuli Beach Boysin viimeinen listan ykköshitti ja yksi koko uran suosituimmista kappaleista. Se kirjoitettiin elokuvaan Cocktail ja julkaistiin vuonna 1988. ”Kokomo” kuuluu suosiostaan huolimatta yhtyeen vähiten arvostettuihin singleihin.
Vuonna 1993 julkaistiin kuuden CD:n kokoelma, joka sisälsi lähes kaikki yhtyeen tärkeät kappaleet. Vuonna 1996 yhtye julkaisi albumin Stars and Stripes Vol. 1, joka sisältää muiden artistien levyttämiä versioita vanhoista klassikoista.
Mike Lovea ei ollut alun perin mainittu 1960-luvulla sanoittamiensa hittien kuten "California Girls", "Surfin’ USA" ja "I Get Around" tekijätiedoissa. Hän sai nimensä tekijöiden joukkoon ja tekijänoikeuskorvauksensa vasta vuonna 1993 haastettuaan Brian Wilsonin oikeuteen.
Vuonna 2012 The Beach Boysin klassisen kokoonpanon elossa olevat jäsenet Brian Wilson, Mike Love, Al Jardine ja Bruce Johnston sekä yhtyeessä alkuaikoina kitaraa soittanut David Marks lähtivät The Beach Boys 50th Anniversary Tour -nimiselle juhlakiertueelle. Kesällä 2012 julkaistiin myös uusi studioalbumi That’s Why God Made The Radio. Levy ylsi kesäkuussa kolmanneksi Billboard-lehden Top 200 -listalla, ollen täten heidän kaikkien aikojen paras listadebyyttinsä.
Uudelleenfilmatisointi
Uudelleenfilmatisointi tarkoittaa uudempaa versiota aikaisemmin julkaistusta elokuvasta.
The Beach Boys
Beach Boys 1980-luvulta eteenpäin
pienois|oikea|The Beach Boys esiintymässä [[Honolulussa Havaijilla tammikuussa 2014. Etualalla vasemmalla Mike Love, oikealla Bruce Johnston.]] Mike Love ja Bruce Johnston kiertävät yhä esiintymässä yhtyeensä kanssa The Beach Boysin nimellä, vaikkei muita alkuperäisiä jäseniä olekaan mukana. Brian Wilson kiertää oman yhtyeensä ja Al Jardinen kanssa.
Uudelleenfilmatisointi
Videopelien uusintaversio on vastaava käsite. Se on yleistynyt myös elokuvakäytössä samalla kun kaikki filmi-sanaan perustuvat elokuvatermit ovat alkaneet digitaalisuuden myötä vanhentua.
The Beach Boys
Esiintymiset Suomessa
The Beach Boys on vieraillut Suomessa kuusi kertaa:
Brian Wilson ei ole ollut mukana yhdelläkään The Beach Boysin Suomen-vierailuista, mutta on esiintynyt sooloartistina Pori Jazzeilla 13. heinäkuuta 2017.
The Beach Boysin oli tarkoitus esiintyä Helsingin Kulttuuritalolla 29. kesäkuuta 2010, mutta konsertti jouduttiin keskelle lomasesonkia sattuneen huonon lipunmyynnin vuoksi perumaan. Seuraavan kerran yhtye kutsuttiin konsertoimaan Suomeen vuotta myöhemmin Porin Yyteriin, mutta myös se peruuntui samasta syystä. The Beach Boys nähtiin kuitenkin esiintymässä Suomessa sovittuna päivänä. Yyterin keikan peruunnuttua heidät pyydettiin esiintymään nopealla varoitusajalla euralaisessa Sieravuoren lomakeskuksessa samana päivänä pidetyille festivaaleille.
Sãotoménkuhankeittäjä
Sãotoménkuhankeittäjä (Oriolus crassirostris) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sãotoménkuhankeittäjää tavataan kotoperäisenä São Tomélla. Lajin kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat pienet.
Irina Arhipova
pienoiskuva|Irina Arhipova venäläisessä postimerkissä vuodelta 2012.Irina Konstantinovna Arhipova (, 2. tammikuuta 1925 – 11. helmikuuta 2010) oli venäläinen oopperalaulaja. Hän oli äänialaltaan ensin mezzosopraano, sittemmin kontra-altto. Ennen laulamiselle omistautumistaan hän opiskeli arkkitehtuuria.
Arhipova sai laulunopetusta Moskovan konservatoriossa ja hänen ensiesiintymisensä oli Sverdlovskissa vuonna 1954. Hän sai vuonna 1956 kiinnityksen Bolšoi-teatteriin ja tuli vuosikymmen myöhemmin nimitetyksi Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi.
Arhipova oli uransa huipulla 1960–1970-luvuilla, jolloin hän oli kansainvälinen tähti. Eräs hänen tunnetuimmista tulkinnoistaan oli Marfan rooli Modest Mussorgskin oopperassa Hovanštšina.
Oscar Camenzind
Oscar Camenzind (s. 12. syyskuuta 1971, Schwyz, Schwyzin kantoni) on entinen sveitsiläinen maantiepyöräilijä, lajin maailmanmestari.
Remake
Remake on suomalainen yritys, joka kuuluu niin sanottuun yhteiskunnalliseen yritystoimintaan.
Oscar Camenzind
Camenzind voitti maantieajon MM-kultaa Valkenburgissa 1998 ennen Peter Van Petegemiä ja Michele Bartolia. Samana syksynä Camenzind voitti vielä Lombardian ympäriajon, vuonna 2000 Sveitsin ympäriajon ja vuonna 2001 Liège–Bastogne–Liège'n.
Remake
Yritys hyödyntää kierrätystekstiilejä ja tekee niistä asiakkaan toiveiden mukaisia tuotteita. Yrityksen ovat perustaneet Mirjami Malleus ja Pia Leikas.
Pikku Hyöhyjärvi
Pikku Hyöhyjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Mustajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 160,4 metriä mpy.
Oscar Camenzind
Camenzindin ura päättyi hänen jäätyään kiinni EPO:n käytöstä kesällä 2004.
Batman: Salaperäinen Batwoman
Batman: Salaperäinen Batwoman (Batman: Mystery of the Batwoman) on vuonna 2003 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva, jonka ohjasi Curt Geda ja käsikirjoitti Alan Burnett. Pääosassa ääninäyttelijävät muun muassa Kevin Conroy, Kimberly Brooks ja Hector Elizondo.
Elokuva sijoittuu samaan DC-animaatiouniversumiin, kuin The New Batman Adventures.
Rachael Taylor
Rachael May Taylor (s. 11. heinäkuuta 1984 Launceston, Tasmania) on australialainen näyttelijä ja malli, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Headland ja myöhemmin elokuvasta Transformers.
Elämäkerta
Taylor syntyi Launcestonissa, Tasmaniassa, mutta muutti 16-vuotiaana Sydneyn, jossa hän kävi Riverside High Schoolin. Taylor teki hetken aikaa mallin töitä ja kilpaili Miss Teen Tasmania- ja Miss Universe-/Miss World -kauneuskilpailuissa. Hän opiskeli Sydneyn yliopistossa politiikkaa ja historiaa, kunnes siirtyi laki ja taide alueelle.
Näyttelijänä
Näyttelijänä Taylor teki ensiesiintymisensä vuonna 2004 elokuvassa The Mystery of Natalie Wood, jonka jälkeen hän teki muutamia pieniä rooleja elokuvissa ja televisiosarjoissa. Taylor tunnetaan parhaiten vuoden 2007 Transformers-elokuvasta, jossa hän näytteli Maggieta. Hän on myös esittänyt tohtori Lucy Fieldsiä televisiosarjassa Greyn anatomia. Vuonna 2011 Taylor esiintyi yhdessä päärooleista ABC:n Charlien enkelit -sarjassa. Vuonna 2015 hän esitti Trish ”Patsy” Walkeria Netflixin Jessica Jonesissa.
Littoistenjärvi
Littoistenjärvi on järvi Littoisten kylässä Kaarinan ja Liedon kuntien rajalla. Järvi on pinta-alaltaan 147,5 hehtaaria. Littoistenjärven keskisyvyys on noin kaksi metriä ja se on enimmillään kolme metriä syvä. Rantaviivaa järvellä on noin kuusi kilometriä. Vettä altaassa on noin 3 250 000 kuutiometriä. Järvessä on kaksi pientä saarta ja luoto.
Salvis Cielavs
250px|pienoiskuva|Salvis Cielavs Salvis Cielavs (s. 13. joulukuuta 1974) on latvialaissyntyinen lentopalloilija. Vuodesta 2009 lähtien hän on pelannut Oulun Ettassa Mestaruusliigassa. Ennen Ettaa Cielavs on pelannut Santasportissa ja Pielaveden Sammossa. Hänet on valittu kaksi kertaa SM-liigan parhaimmaksi hakkuriksi.
Littoistenjärvi
Littoistenjärven rannat ovat Kaarinan puolella asemakaavoitettua pientaloaluetta, kun taas Liedon puolella on metsäistä. Moottoriliikenne järvellä on kielletty kaikkina vuodenaikoina.
Fakiiri joka juuttui vaatekaappiin
Fakiiri joka juuttui vaatekaappiin (The Extraordinary Journey of the Fakir) on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut seikkailukomediaelokuva. Sen on ohjannut Ken Scott ja pääosia näyttelevät Dhanush, Bérénice Bejo, Erin Moriarty, Barkhad Abdi ja Gérard Jugnot. Elokuva perustuu Romain Puértolasin romaaniin Fakiiri joka juuttui Ikea-kaappiin.
Littoistenjärvi
Littoistenjärvi kärsii tyypillisistä liiallisen ravinnesaannin aiheuttamista ongelmista, joista pahimpia ovat syanobakteerien (sinilevä) massaesiintymät kesäkuukausina, uppokasvien kuten vesiruton liiallinen kasvu ja jäänalaiset happikadot talvikuukausina. Ongelmat ovat vähentäneet alueen virkistyskäyttöä.
Salvis Cielavs
Alkutaival
Cielavs aloitti lentopallouransa jo nuorena. Nopeasti hän nousi Latvian juniorimaajoukkueeseen. Hän pelasi uransa ensimmäiset aikuisten pelit Latvian pääsarjassa Dynamo Rikan väreissä, jonka jälkeen hän pelasi myös Original Polmosin väreissä Ranskassa. Vuonna 2000 SM-liigaan noussut Pielaveden Sampo hankki Latvian miesten maajoukkueen hakkurin riveihinsä.
Littoistenjärvi
Littoistenjärveltä on myös löydetty ensimmäistä kertaa Suomessa haitallista tulokaslajia, lammikkia.
Salvis Cielavs
Pielaveden Sampo
Cielavsin hankinta oli Sampolle loistava löytö sillä joukkue nousi räjähdysmäisesti SM-liigan yhdeksi kärkijoukkueeksi Cielavsin ja muutaman tarkkaan mietityn täsmähankinnan avulla. Heti seuraavalla kaudella Cielavsin ja nousijajoukkueen työ alkoi tuottaa tulosta kun joukkue eteni SM-finaaliehin, jossa se kuitenkin lopulta hävisi Raision Loimulle. Cielavs valittiin liigan tähtiseitsikkoon Samposta. Seuraavalla kaudella Cielavs pääsi joukkueen kanssa jälleen mitalin makuun kun mitali oli tällä kertaa pronssin värinen. Pronssia joukkue otti jälleen myös kaudella 2003 ja Cielavs valittiin toisen kerran urallaan tähtiseitsikkoon liigassa.
Littoistenjärvi
Littoistenjärvellä on suoritettu hoitokalastusta vuodesta 2006. Vuonna 2016 Littoistenjärveä pitkään tutkinut Jouko Sarvala suositti hoitotoimenpiteeksi kemiallista saostusta. Keväällä 2017 järveen päästettiin polyalumiinikloridia fosforin saostamiseksi, ja ainakin alkuvaiheessa vesi on näyttänyt tavallista kirkkaammalta. Kemiallisen saostuksen seurauksena järvestä nostettiin viisi tonnia kuollutta kalaa, enimmäkseen lahnaa.
Salvis Cielavs
Pielaveden Sampo
Viimein koitti ensimmäinen täysosuma Cielavsille ja koko joukkueelle, kun Sampo juhli historiansa ensimmäistä suomenmestaruutta kaudella 2004. Sama kaava toistui myös seuraavalla kaudella Sampon juhliessa SM-kultaa. Finaalisarjassa oli kuitenkin käydä huonosti Sampolle kun kolmannen finaalin avauspallossa Cielavsilta murtui ranne. Sampo hävisi kyseisen pelin mutta nousi neljännessä pelissä voittoon ja suomenmestaruuteen. Cielavs nosti kauden aikana myös pienen kohun kun hän potkaisi kesken runkosarjan ottelun Isku-Volleyn pelaaja Tuomas Tihistä päähän. Myöhemmin Sampo teki valituksen myös Tuomas Tihisestä, koska videonauhalla oli paljastanut että Tihinenkin oli potkaissut myös Cielavsia.
Kaudella 2006 Sampolla oli historiansa huonoin kausi. Cielavs ja koko joukkue olivat unella ja Sampo tippui puolivälierissä. Kausi 2007 oli jälleen Cielavsille ja Sampolle hyvä kun joukkue otti Suomen Cupin kultaa, ja eteni Euroopan Cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. SM-liigassa joukkue jäi täpärästi toiseksi. Cielavsilla oli käydä jälleen ennen finaaleja köpelösti kun hänen nilkkansa vääntyi runkosarjan viimeisellä kierroksella. Cielavs pystyi kuitenkin pelaamaan finaalit.
Rovaniemen Santasport
Kaudella 2009 Cielavsin piti pelata Kyproksen pääsarjassa. Pielaveden Sampo myi hänet pois Omonia Nikosian joukkueeseen, koska joukkueella oli jo kaksi huippuhakkuria. Sopimus oli jo viittä vaille valmis mutta se kuitenkin kariutui lopulta. Cielavs palasi Suomeen ja Sampon pääkiistakumppanin Rovaniemen Santasportin riveihin.
Santasportissa Cielavs palasi huippukausiensa kuntoon. Hän oli lähes kaikissa henkilökohtaisissa tilastoissa kymmenen parhaimman pelaajan joukossa. Santasportissa Cielavs voitti SM-hopeaa kaudelta 2009. Tämän jälkeen hän siirtyi 1-sarjassa pelanneen Oulun Ettan riveihin, jonka nousua liigakentille hän oli edesauttamassa. Etta voitti 1-sarjan mestaruuden ja pudotti liigakarsinnoissa Isku-Veikot SM-liigasta. Cielavs oli läpi kauden tärkeässä roolissa joukkueessa.
Kaudella 2010–2011 latvialaishakkuri jatkoi oululaisseurassa. Etta sijoittui liigassa yllättäen neljänneksi nousijajoukkueena.
Muuta
Cielavs on myös kirjauttanut enimmäisulottuvuudekseen 370 cm Suomen Cupin finaalitapahtumassa 2004. 370 cm:n ulottuvuutta ei maailmalla ole kuin alle 10 pelaajalla. Pielaveden Sampossa pelatessaan Cielavs nousi yhdeksi seuran historian pidetyimmäksi pelaajapersoonaksi. Hän asui myös Pielavedellä toisin kuin kaikki muut sampolaisten pelaajat.
Cielavs sai vuonna 2011 Suomen kansalaisuuden.
Luettelo pikkuplaneetoista: 11001–12000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 11001:stä ja päättyen 12000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Monzan ralli 2020
Monzan ralli 2020 oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2020. Kilpailu ajettiin lyhyessä muodossa. Kilpailu ajettiin 3.–6 joulukuuta 2020.
Kilpailua on järjestetty vuodesta 1978 ja se otettiin kaudella 2020 MM-sarjaan koronapandemian johdosta toisena Italiassa järjestettävänä kilpailuna Sardinian rallin ohella. Kilpailu oli kauden viimeinen osakilpailu.
Tapahtumia
Ennen kilpailua Elfyn Evans johti mestaruussarjaa 14 pisteen erolla ennen Sébastien Ogieria. Evans oli kilpailun johdossa kun hän suistui lumisella reitillä. Kilpailun voiton myötä Ogier voitti kuljettajien mestaruuden kahdeksan pisteen erolla. Hyundai Motorsport voitti valmistajien mestaruuden viiden pisteen erolla ennen Toyota Gazoo Racingia.
Erikoiskokeet
Shakedown ja ensimmäinen erikoiskoe ajettiin torstaina 3. joulukuuta 2020. Kilpailussa oli kaikkiaan 16 erikoiskoetta ja yhteensä ajoitettua reittiä. Kilpailun erikoiskokeet ja voittajat: Erikoiskoe 10 keskeytettiin. Erikoiskoe 12 peruttiin.
Roland Carey
Roland Carey (Henri Louis Roland Carey, 20. helmikuuta 1933 Lausanne – 17. toukokuuta 2019 Saint-Saphorin ) oli sveitsiläissyntyinen elokuvanäyttelijä.
Sveitsin ja Ranskan kansalaisuudet omaava Carey syntyi irlantilais-ranskalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja työskenteli näyttelijänä Pariisin teattereissa. Vuodesta 1951 lähtien hän esitti sivuosia ranskalaisissa elokuvissa ja toimi vuonna 1956 Burt Lancasterin sijaisnäyttelijänä elokuvassa Trapetsi (Trapeze). 1950-luvun lopussa Carey kokeili onneaan Hollywoodissa, mutta palasi pian Eurooppaan, jossa hän sai pääosan italialaisessa Riccardo Fredan elokuvassa I giganti della Tessaglia (1960). Sen jälkeen Carey näytteli italialaisissa peplumfilmeissä, esiintyi muutamissa toimintaelokuvissa taiteilijanimellä Rod Carter sekä työskenteli paljon ääninäyttelijänä. 1980-luvun alussa hänet nähtiin myös pornoelokuvissa. Sveitsissä ja Firenzen lähellä asuvan näyttelijän ura jatkui 2000-luvun alkuun saakka.
Damageplan
Damageplan oli Panteran rumpalin Vinnie Paulin ja kitaristin "Dimebag" Darrell Abbottin perustama post-thrash/groove metal -yhtye. Muut jäsenet olivat Rob Halfordin yhtyeessä kitaraa soittanut Patrick Lachman ja basisti Bob Zilla. Yhtye sekoitti musiikissaan Panteraa ja Halfordia ottaen myös vaikutteita muilta yhtyeiltä kuten Slipknot ja Alice in Chains. Esikoisalbumi New Found Power julkaistiin Yhdysvalloissa 10. helmikuuta 2004.
Dimebag Darrell, turvamies ja kaksi yleisön jäsentä saivat surmansa 8. joulukuuta 2004, kun Abbottia Panteran hajoamisesta syyttänyt mielenterveysongelmainen fani Nathan Gale avasi tulen kesken Damageplanin konsertin Ohiossa. Darrell Abbott oli 38-vuotias.
Rumpali Vinnie Paul kuoli sydänkohtaukseen 54-vuotiaana kesäkuussa 2018.
Dipropyylitryptamiini
N,N-Dipropyylitryptamiini (DPT) on 1972 kehitetty psykedeelinen huume ja hallusinogeeni, joka kuuluu tryptamiineihin. Se esiintyy joko kiteisenä hydrokloridi suolana tai öljyisenä/kiteisenä vapaa emäksenä. Sitä ei tiedetä löytyvän eliöistä luontaisesti. Se on dimetyylitryptamiinin (DMT) läheinen homologi.
Farmakologia
Jyrsijöillä tehdyt kokeet ovat osoittaneet DPT:n olevan todennäköisesti tiettyjen serotoniinireseptorien aktivoija: 5-HT2A ja 5-HT1A reseptorien agonisti. Psykedeeliset vaikutukset välittyvät 5-HT2A reseptorin kautta.
Kemia
Ehrlich reagenssi värjää DPT:n violetiksi. Marquis reagenssi värjää DPT:n keltaiseksi.
Annostus ja vaikutusten kesto
Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 150–250 mg suun kautta ja vaikutusaika 2–4 tuntia. Täydet vaikutukset ilmenevät vasta noin 1 tunnin jälkeen annoksen ottamisesta. TiHKAL-kirjan mukaan annostus on 100–250 mg suun kautta ja kesto 2–4 tuntia.
Sivuvaikutukset
DPT:n käytön yleisiin fyysisiin vaikutuksiin kuuluu pahoinvointi, tunnottomuus kielessä tai kurkussa ja pupillien laajeneminen.
Yksittäinen kuolintapaus DPT:hen liittyen tunnetaan.
Uskonnollinen käyttö
Temple of the True Inner Light uskonnollinen yhdyskunta Yhdysvaltojen New Yorkissa käyttää DPT:tä uskonnollisissa menoissaan.
Takaa haettu
Takaa haettu (eng. Wrongfully Accused) on vuonna 1998 kuvattu komediaelokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Leslie Nielsen, Richard Crenna, Kelly LeBrock, Melinda McGraw ja Michael York. Elokuva parodioi lukuisia elokuvia ja televisiosarjoja kuten Takaa-ajettu, Näkymätön vihollinen, Tähtien sota, Kummisetä, Casablanca, Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli, Vaarallinen tehtävä, Titanic, Vaarallinen suhde, Charlien enkelit, Baywatch, Ace Ventura – luonto kutsuu, Unelmien kenttä ja Epäillyt. Elokuvan on ohjannut Pat Proft.
Rise of the Triad
Rise of the Triad: Dark War on Apogee Softwaren kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu DOSille vuonna. Pelin shareware-version nimi on Rise of the Triad: The HUNT Begins.
Juoni
Erikoisagenttiryhmä nimeltään HUNT (High-risk United Nations Task Force) lähetetään San Nicolas -saarelle Kalifornian edustalle vakoilemaan vaarallista kulttia, joka toimii vanhassa luostarissa. Viholliset kuitenkin havaitsevat päähenkilöt ja estävät näitä vetäytymästä, joten nämä eivät voi muuta kuin tappaa kaikki.
Pelinkehityksen varhaisessa vaiheessa Rise of the Triadista piti tulla jatko-osa Wolfenstein 3D:lle nimeltään Wolfenstein 3D II: Rise of the Triad. Tästä on muistona joidenkin aseiden ja vihollisunivormujen tyyli.
Pelaaminen
pienoiskuva|Pelinaikainen näkymä.
Yksinpelissä on rajallinen määrä elämiä ja pistelasku. Valittavana on viisi pelihahmoa, jotka eroavat toisistaan kestävyyden, nopeuden ja ampumatarkkuuden osalta.
Pelaajan on kerättävä avaimia päästäkseen kulkemaan ovista. Kentissä voi olla monta uloskäyntiä. Maassa olevat hyppyalustat heittävät pelaajan ilmaan, jolloin tämä voi kerätä bonusesineitä tai päästä korkealla oleviin paikkoihin. Muutoin pelissä eteneminen on suoraviivaista. Pelikentissä olevaa irtaimistoa ja ikkunoita voi rikkoa. Peliengine perustuu Wolfenstein 3D:hen, ja vaikka parannuksia onkin paljon, kaikki seinät ovat edelleen pohjois-etelä- tai länsi-itä-suuntaisia.
Pelaajan käytettävissä on 13 asetta. Osa ampuu luoteja, osa on erilaisia sinkoja ja loput taika-aseita. Luotiaseet ovat heikoimpia mutta niihin on rajattomasti ammuksia. Pelaaja voi kantaa yhtä aikaa kaikkia luotiaseita mutta vain yhtä muuta asetta. Pelissä on myös rajoitetun ajan vaikuttavia bonusesineitä kuten luodinkestävät liivit.
Joillakin vihollisilla on erikoisia kykyjä: ne osaavat väistellä pelaajan ammuksia, yllättää tämän tekeytymällä kuolleeksi, vangita tämän verkon sisään tai varastaa tältä aseen. Pomovihollisia on neljä.
Moninpeliä (COMM-BAT) voi pelata yksitoista pelaajaa yhtä aikaa. Moninpelimuotoja on yhdeksän ja niissä on säädeltäviä asetuksia.
Tuhannen tanssin tasavalta
Tuhannen tanssin tasavalta on laulaja ja lauluntekijä Niko Ahvosen vuonna 2001 julkaistu studiolevy. Se sisältää pääasiassa R&B/soul-vaikutteista rytmimusiikkia. Nimi tuo mieleen Wilson Pickettin soul-hitin Land of a Thousand Dances. Albumilla edustava esimerkki tanssimusiikista on Eeva Koivusalon ja Panu Syrjäsen säveltämä "K-18 (Mä haluun mennä)". Albumin tunnetuimpia kappaleita on iskelmällisempi, Leri Leskisen säveltämä "Penelopé", jonka sanoitus viittaa Odysseuksen tarinaan. Hitaampaa tanssi/kuuntelumusiikkia edustaa Koivusalon säveltämä "Viereisessä pöydässä". Albumin tuottaja on Eeva Koivusalo ja levy-yhtiö BMG Finland.
Kansikuvassa Ahvonen on nyrkkeilykehän ääressä ja taustalla näkyvässä julisteessa mainostetaan Mark Brelandin ja Lloyd "Honey" Ghanin välistä nyrkkeilyn välisarjan maailmanmestaruusottelua Wembley Arenalla 3. maaliskuuta 1990.
Kappaleet
Niko Ahvonen on tehnyt kaikkien laulujen sanoitukset. Kustantaja on Manus.
Kiitokset
Kiitoksissa on mainittu mm. Juha Laakso, Ville Hukkinen, Tanja Savolainen, Cool Sheiks, Eternal Erection, Rocktops, Mare Ciaro Secondo, SFOR Bosnia99, Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus, Helsingin Tarmo – Ilmo Lindqvist ja José Tuominen, Pearson / Ari Lohenoja.
Jonquière Marquis
Jonquière Marquis on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Saguenaysta Quebecista. Se pelaa LNAH-liigaa.
Apollonin temppeli (Aigina)
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollon-jumalalle omistettu kreikkalainen temppeli Aiginan kaupungissa Aiginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, joka tunnetaan myös nimellä Kolóna (Κολώνα, ”Pylväs”), sijaitsee nykyisen Aíginan kaupungin luoteispuolella.
pienoiskuva|upright|vasen|Apollonin temppelin pylväs eli Kolóna. Temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 520–500 eaa. Samalla paikalla on ollut jo aiemmin jonkinlainen varhaisempi pyhäkkö. Arkaainen temppeli oli omistettu Apollonille, jota kutsuttiin myös Apollon Delfinokseksi. Jumalan kunniaksi järjestettiin vuosittain Delfinion-kuussa kilpailut, joihin kuului juoksu vesiruukkuja kantaen. Roomalaisella kaudella temppelin paikalla oli linnoitus.
Temppeli sijaitsee pienellä kukkulalla antiikin Aiginan kaupungin arkeologisella alueella. Paikka on ollut kaupungin akropolis eli linnavuori jo mykeneläisellä ajalla. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli 11 pylvästä pitkillä sivuilla ja kuusi pylvästä lyhyillä sivuilla, eli yhteensä 30 pylvästä. Temppelissä oli pronaos, naos eli cella sekä opisthodomos. Temppeli oli tehty paikallisesta huokoisesta hiekkakivestä. Päätykolmiot oli koristeltu paroslaisesta marmorista tehdyillä veistoksilla, jotka esittivät muun muassa amatsonomakhiaa. Temppelin eteläpuolella oli jonkinlainen porttirakennelma, kun taas pohjoispuolelta on löydetty muun muassa esihistoriallisen ajan hautoja.
Temppelistä on säilynyt vain yksi pylväs, josta paikka on saanut nykyisen nimensä. Pylväs oli osa temppelin takaosan opisthodomosta, ja sen säilyneen osan korkeus on noin kahdeksan metriä. Pylvään yläosa, mukaan lukien osa arkkitraavista, oli paikallaan ainakin vielä vuonna 1765. Kokonainen toinen pylväs oli pystyssä vielä vuonna 1802, jolloin se kaatui myrskyssä.
Temppelin raunioiden lähellä sijaitsee Aíginan arkeologinen museo.
Artemis Agroteran temppeli
Artemis Agroteran temppeli oli antiikin aikainen Artemis-jumalattarelle omistettu kreikkalainen temppeli Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisten Ardittoú- ja Koútoula-katujen kulmauksessa Metsin kaupunginosan alueella. Temppeli oli olemassa vielä 1700-luvulla, mutta se ei ole säilynyt nykyaikaan.
Temppeli rakennettiin tutkimusten perusteella klassisella kaudella vuonna 448 eaa. Antiikin aikana paikka oli Ilissos-joen rantaa ja tunnettiin nimellä Agrai tai Agra. Pausanias viittaa 100-luvulla jaa. temppeliin nimellä Artemis Agrotera, ”Artemis pelloilla”, ja sanoo paikan olleen myyteissä ensimmäinen, jossa Artemis metsästi tultuaan Delokselta. Temppeliin liittyi Kharisteria-juhla, jota vietettiin vuosittain aina Boedromion-kuun 6. päivä, ja joka kytkeytyi myös ateenalaisten voittoon Marathonin taistelussa, sillä juhlassa Artemiille uhrattiin voiton kiitosuhrina 500 vuohta. Temppelin lähelle Ilissoksen rannalle sijoittuivat myös Eleusiin mysteerien pienten mysteerien puhdistautumismenot.
Temppeli edusti joonialaista tyyliä ja se oli tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Temppeli oli amfiprostyylitemppeli, ja sen kummassakin päässä oli neljä pylvästä. Etupuolella temppelissä oli pronaos, jonka oviaukossa oli kaksi pylvästä, ja sen takana naos eli cella. Arkkitehtuuriltaan temppeli muistutti monin tavoin Athene Niken temppeliä Akropoliilla, mutta oli tätä noin 20 vuotta varhaisempi. Temppeleillä oli todennäköisesti sama arkkitehti, Kallikrates.
Temppeli muutettiin kirkoksi varhaiskristillisellä ajalla 400-luvun puolessa välissä jaa. Kirkko oli omistettu Neitsyt Marialle, ja tunnettiin nimellä Panagiá stin pétra, ”Neitsyt Maria kalliolla”. Kirkoksi muuttaminen edesauttoi rakennuksen säilymistä läpi keskiajan. 1600-luvulla kirkkoon lisättiin kupoli.
Temppeli-kirkko oli pystyssä vielä 1700-luvulla. Se tunnetaan ennen kaikkea siksi, että arkkitehdit James Stuart ja Nicholas Revett tutkivat sen ja kuvasivat sen ulkoasun, pohjakaavan ja koristelut piirroksissaan käydessään Ateenassa vuosina 1751–1753. Ne julkaistiin vuonna 1762. Osmanit purkivat temppelin vuonna 1778, ja sen osat käytettiin uuden kaupunginmuurin rakentamiseen.
Temppelin paikkaa tutkittiin ensimmäisen kerran vuonna 1897. Tuolloin temppelin yhdisti kirjallisuudessa kuvattuun Artemis Agroteran temppeliin ensimmäisenä Wilhelm Dörpfeld. Alueelta pakkolunastettiin rakennuksia vuonna 1964, ja osa purettiin vuonna 2010. Tämän jälkeen paikalla on suoritettu kaivauksia muun muassa vuosina 2010–2015. Temppelistä on säilynyt joitakin koristeosia, joita on Berliinin valtionmuseoissa sekä Venetsiassa. Kaksi joonialaisen pylvään jalustaa on Kreikan kulttuuriministeriön hallussa.
Eeki Mantere
Erik Kristian ”Eeki” Mantere (25. tammikuuta 1949 Helsinki – 30. huhtikuuta 2007 Espoo ) oli suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi 1970-luvulla Hullujussi-huumoripopyhtyeen solistina nimeltä Viktor Kalborrek. Hullujussin hajottua 1976 Mantere konsertoi Viktor Kalborrekina lähinnä ravintoloissa ja tavarataloissa aina 2000-luvulle asti. Kalborrekia muistuttavaa hahmoa hän näytteli Seppo Huunosen elokuvassa Karvat (1974). Kalborrek-hahmona Mantere esitti sivuroolia Visa Mäkisen elokuvassa Ruuvit löysällä (1989). Juha Tapanisen elokuvassa Iskelmäprinssi (1991) Eeki Mantere näytteli italialaista muotigurua.
Mantere oli myös kitaristi, säveltäjä ja sanoittaja. Omalla nimellään hän teki albumin Synnyin kiertämään (1987). Lisäksi hän on esiintynyt televisio-ohjelmien juontajana ja mainoksissa. Yksi Mantereen mainoshahmoista oli Valion Grandi-mehujen Kari Grandi. Mantere on toiminut myös ääninäyttelijänä, kuten Disneyn elokuvassa Viidakkokirja 1990-luvulla tehdyssä jälkiäänityksessä "Kuningas Louien" äänenä.
Mantereen viimeiseksi työksi jäi Romano-tv, joka esitettiin Yle TV1:ssä.
Mantere kuoli vuonna 2007 keuhkokuumeeseen 58 vuoden ikäisenä Jorvin sairaalassa.
Uran alku
Eeki Mantere soitti Arto Sotavallan taustayhtyeessä vuoden 1972 kiertueella nimeltä Täyttä häkää, mistä yhtyeenkin nimeksi tuli Häkäpönttö. Siinä soittivat Mantereen lisäksi Heimo Holopainen, Tapio Niemelä ja Hessu Salmijärvi. Yhtye soitti vuonna 1972 Deep Purplen konsertissa Helsingin jäähallissa Arto Sotavalta solistinaan. Toukokuussa 1973 Sotavalta myöhästyi neljä tuntia esiintymisestä Oravaisissa, ja yhtye joutui improvisoimaan. Mantere pukeutui pelleksi nimeltä Erik Warpower, joka oli parodinen yhdistelmä Mantereen ja Sotavallan nimistä. Viktor Kalborrek -hahmo sai alkunsa heinäkuussa 1973 Sotavallan ja Häkäpöntön esiintyessä Nilsiän Tahkovuoressa. Saman vuoden elokuussa Mantere, Holopainen ja Niemelä perustivat Hullujussi-yhtyeen. Kesäkiertueen 1973 viimeiset konsertit yhtye teki nimellä Arto Sotavalta & Hullujussi.
Viktor Kalborrek -nimeä oli aiemmin käyttänyt Edward Vesala kirjautuessaan Oulun Kauppahotelliin 1960-luvun lopulla Paroni Paakkunaisen seurassa. Virallisesti Viktor Kalborrek suoritti ensiesiintymisensä 11. elokuuta 1973 Kermankosken Kerman lavalla Heinävedellä. Antti Einiö järjesti Hullujussin lokakuun 8. päiväksi esiintymään suositun Gary Glitterin lämmittely-yhtyeeksi. Hullujussi esiintyi Leo Lastumäen Musikaalinen tunti -ohjelmassa, joka äänitettiin 12. marraskuuta 1973. Yhtye pyydettiin vakioesiintyjäksi TV1:n uuteen viihdesarjaan Merirosvoradio 16. maaliskuuta 1974 alkaen. Konserteilla oli suursuosio.
Hullujussi huippusuosioon ja ensimmäinen elokuva
Hullujussi kehitteli show'taan ja "Rockin' Pneumonia and the Boogie Woogie Flu / Friduna Skikuna" -single äänitettiin helmikuussa 1974 studiossa ja ilmestyi heti kauppoihin. Ensimmäinen LP Hullujussi äänitettiin livenä Alibi-ravintolassa kahdessa konsertissa 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 1974. Levy ilmestyi keväällä 1974 ja se myi 80 000 kappaletta. Elokuussa Finnvox-studiossa äänitetty Hullujussin toinen LP Bulvania myi 46 000 kappaletta.
Eeki Mantere esiintyi vuonna 1974 Seppo Huunosen ohjaamassa elokuvassa Karvat. Se sai ensi-iltansa teattereissa 24. heinäkuuta. Hullujussi esiintyi television Iltatähdessä 3. lokakuuta 1974, 11. lokakuuta 1974 ja 26. joulukuuta 1974. Näin meillä -ohjelmassa Hullujussi oli 6. lokakuuta 1974 ja MTV:n Kuukauden sävel -ohjelmassa 2. tammikuuta 1975.
Hullujussi vanhenee
Alkuvuoden 1976 single "Helsinki City" / "Polta tupakkaa!" oli nauhoitettu Kulttuuritalon Alppi-studiolla. Finnvox oli toisena varattuna studiona albumille. Viimeisen keikkansa Hullujussi teki Virtasalmella 18. syyskuuta 1976 miehistövaihdosten jälkeen. Syksyllä 1975 äänitetty LP Olympia myi enää vain 3 000 kappaletta.
CD:llä ovat ilmestyneet kokoelmalevyt Harva meistä on rautaa (1990, 5 bonuskappaletta), Tyttö lilla nakkikioskilla (1995, Fazerin 20 suosikkia) ja Bingo Bulvania (2003).
Vuonna 2003 Hullujussi teki 30-vuotisjuhlakiertueen. CD-levyt Hullujussi, Bulvania ja Olympia ilmestyivät helmikuussa 2004.
Viktor Kalborrekin sooloura
Maaliskuussa 1975 Viktor Kalborrek teki soolo-LP:n Con Amore Finnvox-studiolla. Levyn taustoista vastasi Hullujussi Aarno Raninen mukanaan. Levy myi noin 20 000 kappaletta. Levystä ilmestyi CD-versio helmikuussa 2002. Toisen sooloalbumin ilmestymistä Viktor sai odottaa vuoteen 1979. Levy-yhtiönä oli Vexi Salmen Gold Disc.
Viktor Kalborrek esitti Miss Märkäpaita -kilpailun juontajaa elokuvassa Ruuvit löysällä vuonna 1989. Elokuvan ohjasi Visa Mäkinen.
Sittemmin Mantereen ohjelmistoon kuului myös "Viktor Kalborrek plays Hullujussi". Hänellä oli myös yhtye Viktor Kalborrek & The Copacabana Trio. Uusimpia Viktor Kalborrek tuotoksia on Manneradio, jolta ilmestyi CD-levy Kreizit mustalaisvitzit.
H. E. C. tien päällä
Vuonna 1977 syntyi yhtye H. E. C. eli Hector, Eeki & Co. Hectorin 10-vuotiskiertuetta varten. Heimo Holopainen suunnitteli Hectorin kanssa mukaan Antero Jakoilan ja Hasse Wallin sekä kosketinsoittajaksi Kaj Westerlundin. Rumpaliksi tuli Vando Suvanto. H.E.C. teki vuonna 1977 Love Recordsille kaksi singleä ja loppuvuodesta yhden pitkäsoittolevyn H.E.C..
Mantereen muita hahmoja
Vuosien saatossa Valion mainoksiin Mantereelle kehkeytyi hahmo Kari Grandi. Hän tuli kuuluisaksi janoisten sankarina ja fiksaatiota on kehuttu suomalaisena brandin luojana. Kari Grandi oli kaikkien janoisten sankari yli 30 vuotta, apunaan legioonallinen maukkaita Grandeja. Hän toimi myöskin Shellin öljysheikkinä. Mainosvälineenä oli Shellin pieni säiliöauto. Kari tunnettiin useasta kulkupelistään, joita on vuosien mittaan esitelty eri medioissa.
Mantere sävellys- ja sanoitustuotannossa myös:
Eeki Mantere ja Kadonneet Pojat
Eeki Mantereen nimellä julkaistiin LP Synnyin kiertämään vuonna 1987. Sitä oli edeltänyt vierailu Jussi Ketun LP-levyllä Tuli rautatie, jolla Eeki esitti kappaleen "Viime yö". Eeki Mantere & Kadonneet Pojat -yhtye toimi vuosina 1987–1990. Levyn ilmestyttyä yhtye teki laajemman kiertueen. Yhtyeen kappaleista vastasi osin Jussi Kettu.
Eeki Mantere & Kadonneet Pojat -yhtyeen kokoonpano oli:
Eeki Mantere Duo
Eeki Mantere Duon aisaparina toimi 1980-luvulta asti Jussi Kettu, joka myös jatkaa esiintymisiä trubaduurina. Duo soitti myös lainakappaleina rhythm and blues -klassikoita. Duon konsertointi jatkui 2000-luvulle asti.
Chevrolet Malibu
Chevrolet Malibu on mid-size-luokan automalli, jota Chevrolet valmistaa Yhdysvalloissa, Etelä-Koreassa ja Kiinassa.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Malibu sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Flying Tiger Line
Flying Tiger Line (IATA: FT, ICAO: FTL, kutsukoodi: Tiger, tunnetaan myös nimellä Flying Tigers) oli Yhdysvaltain ensimmäinen säännöllisiä lentoja lentänyt rahtilentoyhtiö. Se lensi paljon asevoimien tilauslentoja kylmän sodan aikana sekä omilla rahtikoneillaan että vuokratuilla matkustajakoneilla. Federal Express osti Flying Tiger Linen vuonna 1988, ja yhtiö lopetti toimintansa seuraavana vuonna.
İbrahim Kakış
İbrahim Kakış (s. 21. heinäkuuta 1959) on turkkilainen entinen kilpapurjehtija. Hän osallistui olympialaisiin kerran, Soulissa 1988. Kakış oli tuolloin kokonaiskilpailun 34. ja sai parhaan sijoituksensa toisesta lähdöstä, jossa hän oli 28. paras.
Flying Tiger Line
Historia
Flying Tiger Linen perusti lentäjä Robert William Prescott. Yhtiön kotipaikka oli Kalifornian Westchesterissä Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman alueella.
İbrahim Kakış
Myös İbrahimin isä Haluk oli olympiatason purjehtija.
Flying Tiger Line
Historia
Vuonna 1949 Civil Aeronautics Board antoi Flying Tiger Linelle luvan lentää Yhdysvaltain ensimmäistä säännöllistä rahtireittiä Los Angelesista San Franciscon kautta Bostoniin. Pian sen jälkeen yhtiö alkoi myös vuokrata matkustajakoneita ryhmille. Se oli Super Constellation-, DC-4- ja DC-6- koneillaan 1950-luvun suurin Atlantin ylittävien tilauslentojen liikennöitsijä.
thumb|Yhtiön ensimmäinen [[Douglas DC-8|DC-8 Seattlessa vuonna 1972.]] Korean sodan aikana Flying Tiger Line lennätti joukkoja ja tarvikkeita Yhdysvalloista Aasiaan. Yhtiö sai myöhemmin palkinnoksi luvan avata rahtireitin Japaniin, Kiinaan ja Kaakkois-Aasiaan. Yhtiö oli merkittävä myös Distant Early Warning Line -varhaisvaroitusjärjestelmän rakentamisessa, sillä se lennätti välineistöä Pohjois-Kanadan ja Alaskan syrjäseuduille.
Flying Tiger Line otti vuonna 1961 käyttöön kääntyväpyrstöisen Canadair CL-44 -rahtikoneen. Siitä tuli yksi maailman ensimmäisistä rahtilavallisia kuljettavista lentoyhtiöistä. Sen laivastoon liittyi vuonna 1965 ensimmäinen suihkukone, ensimmäinen neljästä sen tilaamasta Boeing 707 -koneesta. Konetyyppi oli kuitenkin käytössä vain joitakin vuosia ennen kuin se korvattiin Douglas DC-8 -koneilla, joiden lentoonlähtöpaino oli suurempi. Yhtiön ensimmäinen Douglas DC-8-63F toimitettiin 26. kesäkuuta 1968, ja loput 18 vuoteen 1972 mennessä.
Flying Tiger Line sai vuonna 1974 ensimmäisen Boeing 747 -koneensa. Sen jälkeen yhtiö tilasi uusia Boeing 747-249F -rahtikoneita, jotka olivat 373 000 kilogramman painoisina aikansa raskaimpia kaupallisia lentokoneita. Näissä koneissa oli vahvat laskutelineet ja tehokkaammat moottorit, ja niihin mahtui yhtä aikaa yli 110 000 kg polttoainetta ja yhtä paljon rahtia, jota voitiin lastata samaan aikaan sekä nokan kautta että sivuovesta. Lastaajat olivat kieltäytyneet työskentelemästä lähes kymmenen metrin korkeudella maanpinnasta, mikä olisi ollut tarpeen lastattaessa rahtia koneen ylätasolle. Niinpä 747:n "kyttyrään" asennettiin 19 ensimmäisen luokan istuinta. Niillä matkusti muun muassa karjankäsittelijöitä ja mekaanikkoja sekä siirtolennolla olevia lentäjiä ja lentoemäntiä.
Flying Tiger Line kuljetti tilauslennoilla myös karjaa ja muita eläimiä. Yhtiö kuljetti lämminverisiä kilpahevosia ja näyttelyeläimiä Englannin Stanstedista Melbourne Cupiin ja siitoskarjaa esimerkiksi Japaniin ja Thaimaahan. Yhtiö sai mainetta kuljettamalla erikoisia lasteja, kuten SeaWorldin Shamu-miekkavalaan ja Vapaudenpatsaan soihdun.
1980-luvun puolivälissä Flying Tiger Line lensi säännöllisiä rahtilentoja 58 maahan kuudessa maanosassa. Se nousi Pan American World Airwaysin ohi maailman suurimmaksi lentorahdin kuljettajaksi vuonna 1980 hankittuaan omistukseensa kilpailevan Seabord World Airlinesin. Yhtiö lensi lentoja myös asevoimille, huomattavimpana esimerkkinä DC-8-lennot 1970-luvulla Travisin lentotukikohdasta Kaliforniasta Japaniin ja 1980-luvulla viikoittaiset 747-matkustajalennot Clarkin lentotukikohdasta Filippiineiltä St. Louisiin Japanin, Alaskan ja Los Angelesin kautta.
Flying Tiger Linen palveluksessa oli enimmillään noin 251 lentoemäntää ja 998 lentäjää. Suuria miehistötukikohtia olivat Los Angeles, New York ja Ohion Lockbourne (Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema). Los Angelesissa yhtiöllä oli omat tilat lentokoneiden ja suihkumoottorien huollolle. Flyin Tiger Line valmisti myös lentokoneisiin sopivia eläinkuljetuskontteja, joista jotkut olivat samankokoisia ja -muotoisia kuin FedExin lentotoiminnassaan käyttämät AMJ-kontit. Yhtiöllä oli vuosina 1969–1971 jopa oma levymerkki Happy Tiger Records.
Lentoliikenteen sääntelyn loputtua Yhdysvalloissa lisääntynyt kilpailu pienensi yhtiön tuloja. Emoyhtiö Tiger International yritti monipuolistaa Flying Tiger Linen toimintaa, mutta yhtiö teki tappiota vuonna 1981. Federal Express osti Flying Tiger Linen joulukuussa 1988. Yhtiö liitettiin FedEx Expressiin 7. elokuuta 1989.
Laivasto
thumb|Flying Tiger Linen väreissä oleva [[FedEx Expressin Boeing 747-200F (pieni FedExin logo ohjaamon ikkunan takana).]] Myyntinsä aikaan Flying Tiger Linella oli käytössä seuraavat lentokoneet:
Ansajärvi (Ruovesi)
Ansajärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Mustajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Pro forma
Yrityskauppojen lisäksi pro forma -lukuja voidaan ilmoittaa esimerkiksi silloin, jos yhtiö päättää muuttaa tilikauden pituutta.
Esimerkkejä
Mediakonserni Keskisuomalaisen liikevaihto oli vuonna 2020 noin 206,8 miljoonaa euroa. Keskisuomalainen osti kesäkuussa 2021 Hämeen Sanomat -konsernin, jonka liikevaihto oli samana vuonna 17,3 miljoonaa euroa. Yrityskaupan jälkeen Keskisuomalainen kertoi edellisvuoden pro forma -liikevaihtonsa olleen 224,1 miljoonaa euroa, eli Keskisuomalaisen ja Hämeen Sanomien edellisvuoden todellisten liikevaihtojen summa.
Troikka (Jari Tervon romaani)
Troikka on suomalaisen kirjailija Jari Tervon vuonna 2008 julkaistu romaani. Teos käsittelee kolmen Suomen sisällissodassa punaisten puolella taistelleen miehen vaiheita sodan jälkeen. Romaani on Suomen itsenäisyyden ajan poliittista historiaa käsittelevän trilogian kolmas osa. Sen aiempia osia ovat Myyrä (2004) ja Ohrana (2006).
Maria Sofia De la Gardie
Maria Sofia De la Gardie (1627 – 22. elokuuta 1694) oli ruotsalainen kreivitär, maanomistaja ja teollisuuspatruuna. Hän oli Ebba Brahen ja Jakob De la Gardien neljästätoista lapsesta seitsemäs. Kuusitoistavuotiaana hänet naitettiin Gustaf Oxenstiernalle, jolloin hän sai huomenlahjaksi maatilan Tyresössä. Oxenstierna oli juuri nimitetty Viron kuvernööriksi ja pari muutti sinne. Siellä De la Gardie synnytti neljä lasta, kunnes Gustaf yllättäen kuoli ja Maria jäi leskeksi vain viiden vuoden avioliiton jälkeen.
De la Gardie sai kuningatar Kristiinan myöntämän leskeneläkkeen ja tyttäret taloudelliseksi turvakseen lahjoitusmaata. De la Gardie myös nimitettiin ylihovimestarittareksi. Hän johti innokkaasti omistamiaan tiloja ja harjoitti muutakin liiketoimintaa, muun muassa lainanantoa, sekä perusti Tyresön tiluksilleen vaatetehtaan. Skånessa hän omisti kaivoksia, joiden toimintaa Skoonen sota hankaloitti. De la Gardie ajautui usein oikeusriitoihin, ja isossa reduktiossa hän menetti osan omaisuudestaan. Hän kuoli vuonna 1694 ja hänen hautajaisensa pidettiin Riddarholmenin kirkossa. Hänet haudattiin Tyresöhön.
Maria Sofia De la Gardieta on kutsuttu Ruotsin ensimmäiseksi suurliikenaiseksi.
Tietokonetaide
pienoiskuva|[[Säteenseuranta|Säteenseurannalla tehty kuva.]] Tietokonetaiteessa eli digitaalisessa taiteessa on joko tekemisen apuvälineenä tai sen esittämisessä tietokoneella, siihen liittyvillä lisälaitteilla, ohjelmilla tai näiden kokonaisuuksilla eli järjestelmillä keskeinen osa. Suurin osa tietokonetaiteesta kytkeytyy perinteisempiin taiteenaloihin kuten animaatioon, typografiaan, kuvataiteisiin ja musiikkiin, mutta tietokoneilla on luotu myös vuorovaikutuksellista eli interaktiivista ja ohjelmien avulla syntyvää taidetta.
Tietokoneistuminen on aiheuttanut digitaalitaiteen ja monien perinteisten taiteiden tekemisen välisen rajan hämärtymisen. Tietokoneesta on tullut yksi väline muiden joukkoon.
Mainonta ja graafinen suunnittelu ovat käyttäneet tietokoneen avulla valmistettavia ja muokattavia kuvia hyväkseen varsinkin siitä asti, kun kuvalliset käyttöliittymät yleistyivät ja näyttötekniikka parani 1990-luvulla. Graafiset ohjelmat mahdollistavat nykyisin erilaisten maalausten ja piirustusten tekemisen piirtopöydän avulla.
Tietokonetta voidaan käyttää myös muun muassa sarjakuvien piirtämisessä.
Tietokonetaidetta voidaan tehdä myös algoritmien avulla kuten fraktaalitaidetta.
Historia
Tietokonetaiteen edeltäjiin kuuluu muun muassa Andy Warhol. Warhol teki Debbie Harryn maalauksen Commodore Amigalla yleisön edessä kesällä 1985. Videokameralla digitoitu kuva tuotiin tietokoneen näytölle, jossa Warhol muokkasi kuvaa ohjelmalla. Warhol teki Amigalla myös muita töitä, jotka on saatu talteen levykkeiltä.
Aiheesta muualla
אמנות דיגיטלית डिजिटल आर्ट فن رقمي Digitale Kunst Art numérique Arte digitale Digitale kunst Компьютерное искусство Digital konst Dijital sanat 数字艺术
Enrique Bernoldi
Enrique Antônio Langue de Silvério e Bernoldi (s. 19. lokakuuta 1978 Curitiba, Brasilia ) on brasilialainen autourheilija. Hän ajoi Formula 1 -sarjassa kausilla 2001–2002. Vuonna 2008 Bernoldi siirtyi kilpailemaan Amerikassa IndyCar-sarjassa.
Bernoldi ajoi kausilla 2001–2002 Arrows-tallissa. Hän starttasi 29 F1-kilpailuun keräten kokonaisuudessaan nolla pistettä. Hän on sen jälkeen toiminut BAR-tallin testikuljettajana vuonna 2005.