cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Air Force One (elokuva)
Air Force One on yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. heinäkuuta 1997 ja Suomessa 24. lokakuuta 1997. Elokuvan on ohjannut Wolfgang Petersen, ja sen pääosia näyttelevät Harrison Ford, Gary Oldman ja Glenn Close. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaan leikkauksen ja äänitehosteiden palkinnosta, mutta se hävisi molemmat palkinnot Titanicille.
Suomen ulkoministeriö
Tehtävät
Valtioneuvoston asetus ulkoministeriöstä sisältää yksityiskohtaisemman listan ministeriön tehtävistä.
Thomas Parr
thumb|Thomas Parrin muotokuva. Thomas Parr oli englantilainen mies, jonka tunnettu legenda väittää eläneen 152-vuotiaaksi. Viskimerkki Old Parr on nimetty hänen mukaansa.
Suomen ulkoministeriö
Strategia
Ulkoministeriön strategiaa linjattiin asiakirjassa ”Suomen etu – globaali vastuu”, joka julkaistiin vuonna 2005. Selvityksessä todetaan: ”Ulkoministeriö toteuttaa toiminta-ajatustaan viiden strategisen tavoitteen avulla, joiden pohjalta yksiköt ja edustustot myös laativat vuosittaiset tulostavoitteensa.” Keskeisenä väylänä tavoitteiden toteuttamisessa toimii Suomen jäsenyys Euroopan unionissa. Ulkoministeriön tavoitteet:
Air Force One (elokuva)
Air Force One kertoo kuvitteellisesta Yhdysvaltain presidentistä James Marshallista, jonka matkustajalentokone Air Force One joutuu terroristien kaappaamaksi. Presidentti joutuu pelastamaan terroristien panttivangit lentokoneesta, mukaan lukien Valkoisen talon virkailijoita ja oman perheensä. Elokuvassa seurataan myös varapresidentti Kathleen Bennettin ja muun kabinetin yrityksiä neuvotella terroristien kanssa. Elokuvassa esitellään katsojalle Air Force Onen piirteitä, kuten sisätiloja ja turvatoimia, mutta osa niistä on liioiteltuja; Air Force Onessa ei esimerkiksi oikeasti ole pakokapselia presidentille.
Juoni
Yhdysvaltalaiset ja venäläiset kaappaavat kommandoiskulla Kazakstanin diktaattoriksi julistautuneen kenraali Ivan Radekin, joka suljetaan venäläiseen vankilaan. Menestyksekkään operaation jälkeen Yhdysvaltain presidentti James Marshall matkustaa Venäjän presidentti Petrovin vieraaksi Moskovaan ja julistaa puheessaan, että Yhdysvallat ei enää neuvottele terroristien kanssa. Puheen jälkeen presidentti aikoo palata Air Force Onen kyydissä Yhdysvaltoihin, mutta koneeseen nousee myös joukko uutisryhmän jäseniksi naamioituneita terroristeja, joita johtaa kiihkomielinen Egor Korshunov. Kun lentokone on Saksan ilmatilassa, terroristien kanssa liittoutunut salaisen palvelun agentti Gibbs avaa koneen asevaraston terroristeille. Saamillaan käsiaseilla nämä tappavat suurimman osan presidentin henkivartijoista. Salaisen palvelun agentit vievät presidentin lentokoneen ruumassa olevaan pakokapseliin, ja lentäjät laskeutuvat Yhdysvaltain ilmavoimille kuuluvaan Ramsteinin lentotukikohtaan. Terroristit kuitenkin murtautuvat ohjaamoon, ampuvat lentäjät ja ohjaavat Air Force Onen nousuun kiitotieltä. Vaikka presidentti näyttää paenneen täpärästi, terroristit saavat panttivangeiksi 50 ihmistä, mukaan lukien presidentin vaimon Gracen ja tyttären Alicen sekä joukon tämän neuvonantajia.
Washingtonissa varapresidentti Kathleen Bennett, puolustusministeri Walter Dean ja armeijan johtajat kokoontuvat Valkoisessa talossa ja yrittävät saada tilanteen haltuunsa. Korshunov vaatii Radekin vapauttamista, jotta tämä palauttaisi Venäjän mahdin ja järjestyksen kapitalistisen rappion tilalle, ja hän uhkaa tappaa yhden panttivangin puolen tunnin välein kunnes vaatimukseen suostutaan. Bennett soittaa Venäjän presidentti Petroville, mutta tämä kieltäytyy vapauttamasta kansanmurhasta tuomittua Radekia, joka voisi kaapata vallan Venäjällä. Tyytymätön Korshunov toteuttaa uhkauksensa ampumalla presidentin turvallisuusneuvonantaja Jack Dohertyn. Bennetille ja kabinetille ilmoitetaan, että Air Force Onesta laukaistu pakokapseli on paikannettu, mutta presidentti Marshall ei ollut sen sisällä. Todellisuudessa Marshall on piiloutunut Air Force Onen rahtiruumaan, koska Vietnamin sodan veteraanina hän aikoo pelastaa itse perheensä ja muut panttivangit. Ruumassa Marshall tappaa yhden terroristeista, mutta muut terroristit havaitsevat hänen läsnäolonsa. Korshunov ilmoittaa koneen keskusradiossa teloittavansa yhden panttivangeista, ellei ruumassa piileskelevä ”agentti” antaudu heille. Marshall ei antaudu, jolloin Korshunov ampuu hänen lehdistöpäällikkönsä.
Marshall onnistuu soittamaan satelliittipuhelimella valkoiseen taloon ja saamiensa neuvojen avulla hän aiheuttaa polttoainevuodon. Polttoaineen ehtyessä terroristit vaativat apuun amerikkalaisen KC-10 Extender -ilmatankkauslentokoneen, mutta ilmatankkauksen aikana presidentti Marshall vapauttaa panttivangit ja suurin osa onnistuu pakenemaan koneesta laskuvarjoilla. Marshall itse ei suostu lähtemään, sillä hänen perheensä on yhä Korshunovin käsissä, joten terroristit saavat vangittua presidentin. Lisäksi koneeseen jäävät vielä vankeina majuri Joe Caldwell, kansliapäällikkö Lloyd Shepard sekä agentti Gibbs, jonka petos ei ole paljastunut muille. Korshunov kertoo ampuvansa Gracen ja Alicen, ellei presidentti soita puhelimella Petroville ja vaadi Radekin vapauttamista. Washingtonissa Yhdysvaltain terrorismin vastaisen politiikan murtumista pelkäävä Dean suostuttelee Bennettiä allekirjoittamaan asiakirjan, jolla presidentin valta siirtyisi varapresidentille, mutta Bennett epäröi ja kieltäytyy allekirjoittamasta. Pakon edessä Marshall soittaa Petroville, joka vastentahtoisesti antaa määräyksen Radekin vapauttamisesta. Air Force One saapuu Kazakstanin ilmatilaan ja Korshunov paljastaa Marshallille, ettei aiokaan vapauttaa arvokasta vankiaan, vaan lypsää tämän avulla lisää etuja maalleen. Terroristien juhliessa kenraali Radekin vapautumista Marshall onnistuu vapautumaan siteistään ja tappaa kaikki terroristit Korshunovia lukuun ottamatta, joka pakenee Gracen kanssa. Korshunov pyrkii pakoon koneesta laskuvarjolla, mutta tappelun aikana presidentti onnistuu kietomaan köyden hänen kaulansa ympärille, jolloin Korshunov kuristuu varjon auetessa. Saatuaan koneen takaisin haltuunsa Marshall käskee peruuttamaan Radekin vapautuksen. Jo lähes vankilan portille saakka päässyt kenraali yrittää paeta kannattajiensa turvaan, jolloin vartijat ampuvat hänet.
Thomas Parr
Parrin kerrotaan syntyneen vuonna 1483 lähellä Shrewsburya ja menneen naimisiin ensimmäistä kertaa 80-vuotiaana. Väitetään, että Parr sai noin 100-vuotiaana aviottoman lapsen. Hänen väitetään menneen uusiin naimisiin 122 vuoden iässä, jossa virallisesti kaikkien aikojen vanhimmaksi ihmiseksi tunnustettu Jeanne Calment jo kuoli.
Suomen ulkoministeriö
Ministerit
Ulkoministeriön johdossa on ollut kahdesta kolmeen ministeriä. Nykyisessä Orpon hallituksessa ulkoministerinä toimii Elina Valtonen (Kok.) ja ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä Ville Tavio (PS). Ulkoministeriön hallinnonalaan kuuluvat pohjoismaisen yhteistyön asiat käsittelee Orpon hallituksessa opetusministeri Anna-Maja Henriksson (RKP).
Thomas Parr
Thomas Parr haudattiin 15. marraskuuta 1635.
Suomen ulkoministeriö
Valtio- ja alivaltiosihteerit
Ulkoministeriön ylimpänä pysyvänä virkamiehenä toimii valtiosihteeri, joka vastaa ulkoasiainhallinnon toiminnasta ja taloudesta. Valtiosihteerinä on 1. toukokuuta 2022 lähtien toiminut Jukka Salovaara.
Thomas Parr
Runoilija John Taylor kirjoitti Parrin kuoltua hänestä runon The Old, Old, Very Old Man or the Age and Long Life of Thomas Parr. Uskottaviksi luonnehdittujen lähteiden mukaan Parr oli elämänsä viimeiset vuosikymmenet sokea ja huonokuntoinen.
Suomen ulkoministeriö
Valtio- ja alivaltiosihteerit
Ministereiden ja valtiosihteerin apuna toimivat alivaltiosihteerit hoitavat omien vastuualueidensa lisäksi yhteistoimintaa muiden viranomaisten kanssa kansainvälisissä asioissa. Alivaltiosihteeri toimii myös vastuualueensa yksikköjen toiminnan yhteensovittajana ja ohjaajana. Vastuualueita ovat sisäiset ja ulkoiset palvelut, ulko- ja turvallisuuspolitiikka, taloudelliset ulkosuhteet sekä kehitysyhteistyö ja kehityspolitiikka.
Diana l’affascinatrice
Diana l’affascinatrice (”Viettelijätär Diana”) on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Gustavo Serenan ohjaaman romanttisen vakoiluseikkailun pääosaa näyttelee Francesca Bertini.
Thomas Parr
On myös esitetty Parrin pitkäikäisyyden johtuvan sekaannuksesta hänen samannimisen isoisänsä kanssa. Legendaa on tutkittu, ja on käynyt ilmi, että samassa talossa olivat itse asiassa aikojen kuluessa eläneet sekä isä, poika että pojanpoika, joiden kaikkien nimi oli Thomas Parr.
Hieman samankaltainen legenda on brittiläisen Henry Jenkinsin tarina. Miehen väitettiin syntyneen vuonna 1501 ja kuolleen joulukuussa 1670, jolloin hän olisi ollut 169-vuotias.
Suomen ulkoministeriö
Osastot
Osastojaon ulkopuolisina toimintoina ministeriössä ovat oikeuspalvelu, konsulipalvelut, protokollapalvelut, hallintopalvelut, talousyksikkö, sisäisen tarkastuksen yksikkö, suunnittelu- ja tutkimusyksikkö, kansallinen turvallisuusviranomainen sekä kehitysevaluoinnin yksikkö. Ulkoasiainhallinnon organisaatioon kuuluvat ulkoministeriön lisäksi myös sen alaisuudessa toimivat Suomen ulkomaanedustustot.
Diana l’affascinatrice
Juoni
Diana on vihollisvaltion lähettämä seikkailijatar, jonka tehtävänä on varastaa kapteeni Newselle uskotut linnoituslaitteiden piirustukset. Hän hankkiutuu suhteeseen upseerin kanssa ja saa käsiinsä piirustukset, mutta päättää pelastaa rakastamansa miehen ja kadota sen jälkeen ikuisiksi ajoiksi.
Suomen ulkoministeriö
Virat, tehtävät ja virka-arvot
Ulkoasiainhallinnon yleisuran virassa voidaan toimia eri tehtävissä ja virkapaikoissa ulkoasiainhallinnon organisaatiossa.
Diana l’affascinatrice
Tuotanto
Roomalaisen Caesar Filmin tuottama Diana l’affascinatrice on tavanomainen ja juoneltaan epäuskottava mykkäfilmin agenttiseikkailu. Sen arviointia vaikeuttaa säilyneiden osien hajanaisuus ja varsinkin loppuratkaisun puuttuminen. Elokuvan tekevät kiinnostavaksi Francesca Bertinin näyttelijäntyöskentely ja ohjaaja Gustavo Serenan vaihtelevat kuvakulmat. Aikalaiskriitikko piti elokuvaa kaupallisuutta tavoittelevana näyttelijälahjakkuuksien tuhlauksena.
Restaurointi
Elokuvan ranskan- ja hollanninkielinen versio on restauroitu Belgian elokuva-arkistossa vuonna 2003. Alkuperäisestä 1654 metrin pituudesta on säilynyt 1232 metriä. Restaurointi on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Suomen ulkoministeriö
Virat, tehtävät ja virka-arvot
Yleisuran virkoja ovat ulkoasiainneuvoksen, lähetystöneuvoksen, ulkoasiainsihteerin, kehitysyhteistyöneuvoksen, kehitysyhteistyösihteerin, lehdistöneuvoksen, lehdistösihteerin, hallinnollisen ulkoasiainsihteerin, avustajan, hallinnollisen avustajan, osastosihteerin, toimistosihteerin, toimistovirkailijan, virastomestarin ja vahtimestarin virat.
Yleisuran virkamiehet ulkoasiainneuvoksesta hallinnolliseen avustajaan ovat määrättäessä velvollisia siirtymään virassaan toiseen tehtävään ulkoministeriössä, ministeriöstä ulkomaaedustukseen tai edustustosta takaisin ministeriöön. Muussa yleisuran virassa olevat ovat siirtymävelvollisia edustustosta ulkoministeriöön ja ministeriössä tehtävästä toiseen.
Yleisuran virkamiesten lisäksi ulkoministeriössä on tiettyyn tehtävään otettuja erityisvirkamiehiä. Valtiosihteeri kansliapäällikkönä ja alivaltiosihteeri ovat myös erityisvirkoja, mutta niihin sisältyy sama siirtymävelvollisuus kuin yleisuran virkoihin.
Ulkomaanedustuksessa käytetään myös virkamiehen arvoa ja asemaa osoittavaa nimikettä, virka-arvoa. Näitä ovat muun muassa suurlähettiläs, ministeri, ministerineuvos, pääkonsuli, konsuli, varakonsuli ja 1- ja 2-sihteeri. Samalla virkamiehellä voi siis olla erilaisia titteleitä: hän on ulkoasiainneuvoksen virassa, mutta virka-arvoltaan suurlähettiläs ja tehtävänimikkeeltään edustuston päällikkö.
Virkamiesten lisäksi ulkoministeriössä on työsopimussuhteessa olevaa henkilökuntaa ja harjoittelijoita.
Henkilöstö ja budjetti
Ulkoministeriössä työskenteli vuoden 2010 lopussa 1 531 henkilöä, joista 953 työskenteli itse ministeriössä ja 578 edustustoissa. Lisäksi edustustoissa työskenteli 1 163 asemamaista (maista, joissa edustustot sijaitsevat) palkattua henkilöä, eli käytännössä paikallisia avustajia.
Ulkoasiainhallinnon toimintamenot vuonna 2009 olivat 204,3 miljoonaa euroa. Suurin kuluerä tässä ovat henkilökunnan palkat sekä kiinteistöjen vuokra- ja hoitokulut sekä erilaisiin kansalaispalveluihin liittyvät kulut. Kansainvälisen kehitysyhteistyön varat hallinnoidaan ulkoministeriössä. Sen määrä oli 732,9 miljoonaa euroa. Ulkoministeriön kautta maksetaan myös Suomen osuudet kansainvälisissä järjestöissä sekä kriisinhallinta- ja siviilikriisinhallintakulut. Niiden määrä oli 77,2 miljoonaa euroa. Lähialueyhteistyön osuus budjetista oli 19,5 miljoonaa euroa. Ulkoasiainhallinnon kokonaisbudjetti mukaan lukien lisätalousarviot oli 1 181,2 miljoonaa euroa.
Sijainti
Ulkoministeriö toimii Merikasarmin rakennusryhmässä Helsingin Kataja­nokalla. 1980-luvulle saakka se toimi pääosin Valtioneuvoston linnan itäisessä, Ritari­kadun puoleisessa siipi­rakennuksessa, minkä vuoksi Ritari­kadun nimeä on toisinaan käytetty tarkoittamaan ulkoministeriötä.
Verkkohyökkäys
Ulkoministeriö joutui vuonna 2013 verkkohyökkäyksen kohteeksi. Venäläinen tietoturvayhtiö Kaspersky Lab kertoi Yle Uutisille tammikuussa 2016, että sen selvityksen mukaan hyökkäyksen takana oli Venäjän valtion rahoittama verkkohyökkäysryhmä Turla. Hyökkäys kohdistui instituutioihin 50 maassa. Jäljet häivytettiin ohjaamalla varastetut tiedot kulkemaan tietoliikennesatelliittien kautta.
Valtiosihteerit
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet ulkoministeriön korkeimpana virkamiehenä:
Kansliapäällikkö:
Valtiosihteeri:
Abbasidit
thumb|Abbasidien kalifaatti suurimmillaan 700-luvulla. Tummennettuja alueita abbasidit eivät koskaan saaneet haltuunsa. Abbasidien dynastia oli dynastianimi Bagdadin kalifeille, umaijadien dynastian jälkeen toiselle suurelle islamilaisen maailman sunnidynastialle. Se syöksi umaijadit vallasta voitettuaan taistelun vuonna 750. Dynastia hallitsi arabien valtakuntaa 200 vuotta, mutta alkoi vähitellen hiipua mamelukkiarmeijan voiman kasvaessa. Abbasidikalifien valta loppui vuonna 1258, kun mongolikenraali Hülegü-kaani tuhosi Bagdadin. Abbasidit tosin hallitsivat vielä Kairossa nimellisesti kalifeina vuoteen 1517 saakka, mutta todellinen valta oli mamelukeilla.
Historia
Valtansa varmistaakseen as-Saffah ryhtyi säälimättä vainoamaan umaijadidynastian miespuolisia jäseniä, ja lopulta vain yksi heistä, Abd ar-Rahman, onnistui pakenemaan Tunisian emiirin suojaan. Sieltä Abd ar-Rahman jatkoi matkaansa Iberian niemimaalle, joka säilyi sittemmin umaijadien hallinnassa vuoteen 1031 saakka.
As-Saffah kuoli vuonna 754, ja hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä al-Mansur. Hänen setänsä, Syyrian emiiri Abdullah ibn Ali nousi pian tämän jälkeen kapinaan, jonka Abu Muslim joukkoineen kuitenkin tukahdutti. Kalifi al-Mansur pelkäsi Abu Muslimin vallan kasvua ja murhautti hänet vielä saman vuoden kuluessa.
Al-Mansurilla oli tämän jälkeenkin vastuksia voitettavanaan. Vuonna 762 puhkesi Medinassa kapinaliike, ja kaupungin asukkaat julistivat profeetta Muhammadin tyttären Fatiman ja tämän puolison Alin jälkeläisen Muhammedin vastakalifiksi. Samalla tämän veli Ibrahim nostatti Alin suvun kannattajat eli alidit vastarintaan Basrassa. Al-Mansurin joukot kykenivät kuitenkin kukistamaan kapinoinnin sekä valtaamaan Medinan, ja tuossa yhteydessä vastakalifi Muhammad sai surmansa. Seuraavana vuonna al-Mansur teki tuolloin pienestä Bagdadista valtakuntansa pääkaupungin. Mansurin pojanpojan, Tuhannen ja yhden yön tarinoissa mainitun Harun ar-Rašidin aikana Bagdadista kasvoi Aasian ja Välimeren alueen välisen kaupan keskus ja suurkaupunki, jota isompi oli vain Konstantinopoli.
Abbasidien arkkitehtuuri
Esimerkkejä abbasidien arkkitehtuurista ovat al-Mansurin pyöreä "Rauhan kaupunki", josta kasvoi nykyinen Bagdad, Al-Ukhaidirin linnake Karbalan lähellä Irakissa ja Tigrisin rannalle Samarraan rakennettu uusi hallituskaupunki.
Hajaannus alkaa
Kalifaatin sisäinen hajaannus kasvoi valtaistuinkiistojen myötä, ja vuonna 785 profeetta Muhammedin sedän Alin jälkeläinen, Idris ibn Abdullah, muodosti nykyisen Marokon alueelle oman kalifaattinsa, jota idrisidien dynastia hallitsi vuoteen 985 saakka.
Musa al-Hadid ehti hallita arabien kalifaattia vain vajaan vuoden, kun eräs hänen äitinsä orjattarista tukehdutti hänet ja joukko upseereita pakotti hänen poikansa Džofarin tunnustamaan Harun ar-Rašidin kalifiksi. Vuonna 787 kalifin sotapäällikkö Ibrahim ibn al-Aghlab kukisti berbereiden kapinan Tunisiassa ja sai palkkioksi nykyisen Tunisian ja Libyan rannikkoalueet perinnölliseksi läänitykseksi suvulleen.
Espanja irtosi abbasidien vallasta vuonna 756, Marokko vuonna 788, Tunisia vuonna 800 ja Egypti vuonna 868. Iraniin syntyi joukko paikallisia dynastioita, ja Irakin eteläosassa nousi kilpaileva mustien orjien Zanj-valtio jonka abbasidit kuitenkin kukistivat.
Abbasidien vallan heiketessä turkkilaiset työntyivät Lähi-itään. Erilaiset turkkilaisten heimot etsivät alueelta laidunmaita. Monet värväytyivät alueen armeijoihin palkkasotureiksi eli mamelukeiksi. 900-luvun lopulla tuli toinen aalto turkkilaisia. He valtasivat Bagdadin ja alensivat abbasidi-kalifin nukkehallitsijaksi. Turkkilaisten jälkeen mongolit hyökkäsivät Lähi-itään, ja surmasivat viimeisen abbasidikalifin Bagdadissa vuonna 1258.
Ultra Trail Tour Finland
Kisojen pistelaskussa jokainen kisa pisteytetään siten, että voittaja saa 100 pistettä ja muiden pisteet lasketaan aikaeron perusteella niin, että pisteet puoliintuvat aina aikaeron kasvaessa 25 prosenttia voittajan aikaan nähden. Kaikkien kolmen kisan pisteet lasketaan lopputuloksiin.
pienoiskuva|Ultra Trail Tour Finland 2021 Finisher -liivi
Ultra Trail Tour Finlandin osakilpailut ovat
Morningrise
Morningrise on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin toinen studioalbumi. Candlelight Records julkaisi albumin Euroopassa vuonna 1996 ja Century Media Records Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Candlelight Records julkaisi sen uudelleen vuonna 2000. Albumin kannessa on palladonilainen silta, joka sijaitsi Englannissa. Tähän mennessä albumi on ainoa Opethin levyistä, jonka jokainen kappale on yli 10 minuutin mittainen.
Levystä on julkaistu myös kahdentuhannen kappaleen rajoitettu kuvavinyylipainos.
Kappaleet
Vuoden 2000 uudelleenjulkaisu
Ice Hockey Aquile FVG
Ice Hockey Aquile FVG  (tunnettiin aikaisemmin nimellä Sport Ghiaccio Pontebba eli SHC Fontebba) on jääkiekkojoukkue Pontebbasta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.
Mainalia
Mainalia oli yksi Arkadian neljästä heimoalueesta tai heimovaltiosta Eutresian, Kynurian ja Parrhasian ohella. Kukin näistä alueesta oli Arkadian valtiomallissa samantasoinen Arkadian polisten eli kaupunkivaltioiden, kuten Tegea, Mantineia ja Orkhomenos, kanssa.
Maantiede
Mainalia sai nimensä Mainalos- tai Mainalon-vuoresta (nyk. Maínalo). Sen itäpuolella sijaitsi Tegeatis eli Tegean kaupunkivaltion alue ja itä- ja pohjoispuolella Mantinike eli Mantineian kaupunkivaltion alue. Mainalos-vuoret toimivat rajana kummankin suuntaan. Mainalian eteläpuolella sijaitsi Maleatis eli Malean kaupungin alue. Se oli alun perin osa Arkadiaa, mutta myöhemmin Spartan valloittama ja osa Lakoniaa.
Polikset
Vaikka Mainalia muodosti kokonaisuudessaan eräänlaisen polista eli kaupunkivaltiota vastanneen heimovaltion, osa sen paikallisyhteisöistä voidaan myös lukea poliksiksi. Mainalian polikset olivat:
Muut asutukset
Mainalian muita kaupunkeja tai kyliä olivat:
Historia
Mainalialaisista käytettiin etnonyymiä Mainalios. Suurin osa Mainalian kaupunkien asukkaista siirrettiin Megalopoliin kaupunkiin sen perustamisen vuonna 371/370 eaa. jälkeen. Tämän jälkeen Megalopoliissa oli mainalialaisten fyle. Kaupunki perustettiin Mainalian alueelle sen lounaiskulmaan, ja sen perustamista johtaneista kymmenestä perustajasta (oikistēs) kaksi oli mainalialaisia.
Myöhemmin ainakin osa mainalialaisista oli mukana Arkadian liitossa. Näin Mainalian heimovaltio vaikuttaa säilyneen olemassa myös Megalopoliin perustamisen jälkeen.
Arvid Lindeqvist
Arvid Mikael Lindeqvist (9. lokakuuta 1891 Karstula – 17. lokakuuta 1971 Joensuu) oli suomalainen (jääkäri)everstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat asioitsija Karl Lindegvist ja Agda Eufrosyne Tommelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Saima Adelaide Riikosen kanssa.
Kynuria
pienoiskuva|upright=1.1|Kynuria sekä muut antiikin ajan Peloponnesoksen alueet kartalla. Kynuria ( tai Kynouria, myös tai Kynouriakē, ) oli antiikin aikainen alue Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Kreikassa. Se kuului osan historiastaan Argoliihin ja osan Lakoniaan.
Arvid Lindeqvist
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja Hämeenlinnan 2-vuotisen ammattikoulun sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan Töölön yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti Jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Kynuria
Peloponnesoksen itärannikon Kynuriaa ei tule sekoittaa Kynuriaan, joka oli yksi Arkadian heimoalueista.
Arvid Lindeqvist
Jääkäriaika
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin hänen sairautensa takia 12. elokuuta 1917.
Kynuria
Maantiede
Kynuriaan kuului alue Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla eli Egeanmeren rannikolla. Sen pohjoispuolella sijaitsi Argolis, länsipuolella Arkadia ja eteläpuolella Lakonia.
Arvid Lindeqvist
Sisällissodan jälkeinen aika
Hän palasi Suomeen sisällissodan loppuvaiheissa 9. toukokuuta 1918 ja astui 13. toukokuuta 1918 aliupseerina armeijan palvelukseen 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän hoiti mm. I pataljoonan lähettiupseerin tehtäviä ja toimi 1. huhtikuuta 1919 alkaen 3. komppanian vääpelinä. Hänet määrättiin 28. lokakuuta 1920 alkaen Vaasan pataljoonan esikunnan vääpeliksi ja 11. tammikuuta 1921 alkaen pataljoonan taloudenhoitajaksi. Hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1921. Savon jääkärirykmentin 7. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja määrättiin 1. elokuuta 1921 alkaen III pataljoonan adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 20. syyskuuta 1924 alkaen 8. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja edelleen 1. syyskuuta 1925 alkaen 4:nnen ja 1. tammikuuta 1926 alkaen 8. komppanian varapäälliköksi. Hän on hoitanut lyhyitä aikoja komppanianpäällikön tehtäviä vuonna 1926 ja 1927 sekä talouspäällikön tehtäviä vuonna 1927. Hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1928 Polkupyöräpataljoona 2:een (myöhempi nimi Jääkäripataljoona 2) ja sijoitettiin aliupseerikoulun johtajaksi ja 1. heinäkuuta 1933 alkaen yleisesikuntaupseeriksi. Hän toimi reserviharjoituksiin kutsuttujen reservialiupseerien harjoitusosaston päällikkönä vuosina 1929–1932.
Kynuria
Maantiede
Kynurian alueen rajat tunnetaan suhteellisen huonosti. Sen ydinalue, jonka varmuudella voidaan sanoa kuuluneen Kynuriaan, oli nimeltään Thyreatis, toisin sanoen Thyrean poliksen alue. Se sijaitsi Kynurian pohjoisosassa ja oli yksi koko Peloponnesoksen hedelmällisimpiä tasankoja. Tasangolla virtasi Tanos-joki (myös Tanaos), joka sai alkunsa tasangon laidalla sijaitsevalta Parnon-vuorelta (nyk. Párnonas). Joki toimi usein Argoliin ja Lakonian rajana. Thyreatiin alue luettiin historiassa välillä Argoliihin ja välillä Lakoniaan.
Arvid Lindeqvist
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Lindequist osallistui YH:n aikana yleisesikuntaupseerina 3. Prikaatin 3. pataljoonassa, josta hänet siirrettiin Prikaatin 3. pataljoonan komentajaksi. Jalkaväkirykmentti 23:ssa hän osallistui pataljoonan komentajana taisteluihin Taipaleessa, missä haavoittui Koukunniemessä. Välirauhan aikana hän paranteli haavojaan ja oli kirjoilla Jalkaväenkoulutuskeskus 2:ssa ja 6:ssa ja toimi Kuopion komendanttina, kunnes hänet siirrettiin 12. Divisioonan esikunnan osasto 2:n koulutusosaston päälliköksi ja vielä ennen Jatkosodan syttymistä hänet siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi 9. Prikaatiin. Jatkosotaan hänet komennettiin 7. Divisioonan esikuntaan, missä hänet sijoitettiin operatiivisen osaston päälliköksi ja osallistui taisteluihin Laatokan Karjalassa, Aunuksella ja Syvärillä. Sodan jo melkein loputtua hänet siirrettiin Vakka-suomen sotilasläänin esikuntaan yleisesikuntaupseeriksi, josta hän erosi vakinaisesta palveluksesta jatkosodan päätyttyä vuonna 1944.
Kynuria
Polikset
Kynurian polikset olivat (kaikki luetaan usein osaksi Lakoniaa):
Arvid Lindeqvist
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän siirtyi Repola-Viipuri Oy:n (myöh. Rauma-Repola) sosiaalipäälliköksi, missä tehtävässä oli aina vuoteen 1959 saakka.
Kynuria
Muut kaupungit
Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:
Arvid Lindeqvist
Luottamustoimet
Hän toimi Savon prikaatin kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1927–1928 ja Polkupyöräpataljoona 2:n kunnianeuvoston varajäsenenä vuosina 1931–1933 ja puheenjohtajana vuosina 1934–1935. Hän toimi Sotainvalidien Joensuun osaston johtokunnan jäsenenä vuosina 1947–1949 ja puheenjohtajana vuosina 1950–1967 ja kunniapuheenjohtajana vuodesta 1968 alkaen. Joensuun Reserviupseerikerhon johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1947–1957 ja Repola-Viipuri Oy:n virkailijakerhon perustajana ja puheenjohtajana vuosina 1945 – 1950. Sotainvalidien Asunto Oy:n perustajana ja hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1949–1952 ja Karjalan Poikain Killan hallituksen jäsenenä ja kunniakiltajääkärinä. Karjalan Jääkäripataljoonan Killan kunniajäsenyyden hän sai vuonna 1966.
Kynuria
Historia
Kynuriaa asutti kynurialaisten ) heimo. Herodotoksen mukaan heimo oli arkadialaisten ohella Peloponnesoksen ainoa autoktooninen heimo, toisin sanoen alkuperäisiä asukkaita, jotka eivät olleet vaihtaneet asuinpaikkaansa. Näin kynurialaiset olisivat asuneet alueella jo ennen doorilaisvalloitusta ja mahdollisesti pidempäänkin. Tämän perusteella kynurialaisia on arveltu alkuperältään pelasgeiksi, ja mahdollisesti joonialaisiksi erotuksena Arkadian pelasgeista.
Kynurialaiset kuvataan puolibarbaariseksi heimoksi, joka asutti Parnon-vuoren itärinnettä. Heimon asuma-alueen tarkkoja rajoja on kuitenkin hankala määrittää. Myöhemmin heimo asutti ennen kaikkea Thyreatiin aluetta. Doorilaisvalloituksen seurauksena alue tuli Argoksen valtaan, sillä laajimmillaan argoslaiset hallitsivat koko Peloponnesoksen itä- ja kaakkoisrannikkoa Malean niemelle saakka. Tämän jälkeen kynurialaiset olivat Argoksen perioikkeja.
Spartan noustua Kynurian ja erityisesti Thyreatiin alue oli pitkään sen ja Argoksen kiistojen kohteena ja vaihtoi usein omistajaa. Spartan sanotaan saaneen Kynurian haltuunsa jo kuningas Ekhestratoksen aikana noin 900–870 eaa., mutta argoslaiset ajoivat spartalaiset pois. Sparta valtasi Kynurian Argokselta noin 546/545 eaa., jolloin se kukisti argoslaiset niin kutsutussa 300:n taistelussa. Pysyvästi Sparta sai Kynurian Kleomeneen voitettua argoslaiset 400-luvun eaa. alussa hieman ennen persialaissotia.
Kun ateenalaiset ajoivat aiginalaiset pois kotisaareltaan peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa., spartalaiset asuttivat nämä Thyreatiin alueelle. Tuohon aikaan siellä oli kaksi kaupunkia, Thyrea ja Anthana, jotka kummatkin aiginalaiset saivat. Ateenalaiset hyökkäsivät alueelle noin 423 eaa., löivät aiginalaiset ja veivät nämä orjiksi.
Filippos II antoi Thyreatiin sekä koko rannikon aina Zaraksiin saakka takaisin argoslaisille. Alue kuului Argokselle edelleen Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa., mutta rajariidat argoslaisten ja spartalaisten välillä jatkuivat vielä tuolloinkin.
Nykykreikan murteista eniten muinaiskreikkaa muistuttavaa tsakonian kieltä puhuvien tsakonien alue sijaitsee vuoristossa Kynurian alueella, ja näiden on joskus arveltu säilyttäneen kynurialaisten kielen ja olevan kynurialaisten jälkeläisiä. Nykyiset Arkadian alueyksikön kunnat Vóreia Kynouría (”Pohjoinen Kynouría”) ja Nótia Kynouría (”Eteläinen Kynouría”) ovat saaneet nimensä antiikin aikaisesta alueesta ja käsittävät jotakuinkin sen pohjois- ja eteläosat nimiensä mukaisesti.
Arvid Lindeqvist
Toimittajana
Hän toimi Tehdaslahti Puukellon toimittajana vuosina 1945–1951 ja Rauma-Repola Oy:n henkilökuntalehden päätoimittajana vuosina 1952–1960.
Suomen oikeusministeriö
Oikeusministeriö (OM ) on yksi Suomen kahdestatoista valtioneuvoston alaisuudessa toimivasta ministeriöstä. Se kehittää säädöspolitiikkaa ja ohjaa hallinnonalaa. Oikeusministeriö vastaa Suomessa myös vaalien järjestämisestä.
Oikeusministeriön tehtävänä on ylläpitää ja kehittää oikeusjärjestystä ja oikeusturvaa sekä huolehtia demokratian rakenteista ja kansalaisten perusoikeuksista. Ministeriö vastaa keskeisimpien lakien valmistelusta, oikeuslaitoksen toimintakyvystä ja tuomioiden täytäntöönpanosta. Rikosseuraamuslaitos, joka vastaa vankilatuomioiden täytäntöönpanosta, toimii oikeusministeriön ohjauksessa. Tuomiovalta kuuluu riippumattomille tuomioistuimille ja niiden keskushallintotehtävät on eriytetty oikeusministeriöstä vuonna 2020 toimintansa aloittaneeseen Tuomioistuinvirastoon.
Oikeusministeriön ja sen hallinnonalan toimintaa johtaa oikeusministeri. Ministeriä avustavat kansliapäällikkö sekä ministeriön johtoryhmä, johon kuuluvat ministeriön osastojen ja erillisyksiköiden johtajat. Nykyinen oikeusministeri on Perussuomalaisten kansanedustaja Leena Meri.
Oikeusministeriön osastot ovat hallinto- ja ohjausosasto (HOO), demokratia- ja julkisoikeusosasto (DJO), kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosasto (KRO) sekä yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osasto (YOO) sekä osastoihin kuulumaton esikunta. Oikeusministeriön kansliapäällikkönä toimii Pekka Timonen.
Oikeusministeriön toimitilat sijaitsevat Helsingissä Eteläesplanadi 10:ssä. Ministeriön koulutusyksikkö ja koulutustilat ovat osoitteessa Snellmaninkatu 5 (Pihapaviljonki).
Oikeusministeriön historiaa
Oikeusministeriö perustettiin vuonna 1918 heti Suomen itsenäistyttyä. Sen edeltäjänä toimi vuodesta 1892 senaatin talousosaston oikeustoimituskunta. Vuonna 1919 oikeusministeriöön yhdistettiin painoasiain ylihallitus ja vuonna 1922 vankeinhoitohallitus sekä lainvalmistelukunta.
Suomen oikeudellisella elämällä on vuosisataiset perinteet. Lainkäyttö- ja tuomioistuinjärjestelmä sai alkunsa Ruotsin vallan aikana (1100-luvulta vuoteen 1809) ja kehittyi edelleen Suomen ollessa Venäjään liitetty autonominen suuriruhtinaskunta (1809–1917).
Osastot ja yksiköt
Oikeusministeriön osastot ovat hallinto- ja ohjausosasto, demokratia- ja julkisoikeusosasto, kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosasto sekä yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osasto sekä osastoihin kuulumaton esikunta.
Esikunta
Esikunnassa on neljä yksikköä: johdon tuki, viestintä, EU- ja kansainväliset asiat sekä lainsäädännön kehittäminen ja laintarkastus. Tämän lisäksi esikuntaan kuuluvat kehitysjohtaja ja tarkastusjohtaja.
Esikunta vastaa ministeriön ylimmän johdon strategisen valmistelun kehittämisestä sekä valtioneuvoston lainvalmistelun kehittämisestä. Se koordinoi ministeriön kansainvälisiä ja EU-asioita, tutkimustoimintaa sekä ministeriön ja hallinnonalan viestintää. Esikunnalle kuuluvat myös laintarkastus sekä sisäisen tarkastuksen tehtävät.
Hallinto- ja ohjausosasto
Hallinto- ja ohjausosaston kolme yksikköä ovat: henkilöstö, ohjaus, tieto sekä erillisenä toimintona assistenttipalvelut.
Hallinto- ja ohjausosasto vastaa hallinnonalan toiminnan ja talouden suunnittelusta ja raportoinnista, yhtenäisestä tulosohjauksesta ja tietohallinnon kehittämisestä. Osasto vastaa myös ministeriön henkilöstöasioista ja ministeriölle kuuluvista hallinnonalan työnantajavelvoitteista. Lisäksi hallinnonalan tiedonhallintaa, tietoturvallisuutta ja tietosuojaa koskevat ministeriövastuut kuuluvat osastolle.
Demokratia- ja julkisoikeusosasto
Demokratia- ja julkisoikeusosastoon kuuluu neljä yksikköä: demokratia ja vaalit, EU-oikeus ja tietosuoja, itsehallinto ja yhdenvertaisuus sekä julkisoikeus.
Demokratia- ja julkisoikeusosasto vastaa perusoikeuspolitiikkaan liittyvistä tehtävistä, julkisoikeuden alan lainsäädännöstä sekä vaali- ja muiden osallistumisoikeuksien toteutumisesta. Osasto edistää yhdenvertaisuutta, hyviä etnisiä suhteita ja kielellisten oikeuksien toteutumista sekä koordinoi saamelaisasioita.
Osasto vastaa valtiosääntöoikeuteen, hallinto-oikeuteen, hallintolainkäyttöön, tietosuojaan ja julkisuuteen liittyvistä lainvalmistelutehtävistä. Osastolle kuuluvat Ahvenanmaan asiat sekä eurooppaoikeudelliset asiantuntijatehtävät.
Osastolle kuuluu tietosuojavaltuutetun toimiston, lapsiasiavaltuutetun toimiston, tasa-arvovaltuutetun toimiston ja yhdenvertaisuusvaltuutetun toimiston tulosohjaus.
Kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosasto
Kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosaston kolme yksikköä ovat: rikoksentorjunta ja seuraamukset, rikosoikeus sekä rikosprosessi.
Kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosasto vastaa kriminaalipolitiikan, rikosseuraamusjärjestelmän ja rikoksentorjunnan suunnittelusta ja kehittämisestä. Osaston tehtävänä on rikosoikeuden ja rikosprosessioikeuden lainvalmistelu. Sille kuuluvat rikoksen uhrin asemaa ja korruption vastaista toimintaa koskevat asiat.
Osastolle kuuluu Rikosseuraamuslaitoksen, syyttäjälaitoksen sekä Yhdistyneiden kansakuntien yhteydessä toimivan Euroopan kriminaalipolitiikan instituutin tulosohjaustehtäviä. Myös armahduksia koskevat anomukset ovat osaston asioita.
Ilmari Krohn
Ilmari Henrik Reinhold Krohn [kru:n] (8. marraskuuta 1867 Helsinki – 25. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kirkkomuusikko ja musiikkitieteilijä. Ilmari Krohn kuului Krohnin saksalaisperäiseen sukuun; hänen isänsä oli kansanrunouden tutkija Julius Krohn.
Suomen oikeusministeriö
Yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osasto
Yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osasto vastaa yksityisoikeutta, riita-ja hakemusasioiden oikeudenkäyntimenettelyä sekä maksukyvyttömyysoikeutta koskevasta lainvalmistelusta.
Osastolle kuuluu tuomioistuinten, Ulosottolaitoksen, oikeusapu- ja edunvalvontapiirien, konkurssiasiamiehen toimiston ja kuluttajariitalautakunnan tulosohjaus sekä kansainvälisen oikeusavun viranomaistehtäviä. Lisäksi osasto käsittelee muun muassa tuomarinimityksiä ja nimilautakuntaan liittyviä asioita.
Ilmari Krohn
Elämä
Krohn opetti Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa, Helsingin musiikkiopistossa (nykyinen Sibelius-Akatemia) ja Helsingin kirkkomusiikkiopistossa. Kirkkomuusikkona hän toimi Tampereella Aleksanterin kirkossa (1894–1905) ja Helsingin eteläisessä (Sörnäisten) suomalaisessa seurakunnassa Kallion kirkossa (1911–1944; Kallion kirkko rakennettiin vuonna 1912). Hän sävelsi pääasiassa hengellistä musiikkia, kuten kuoro- ja yksinlauluja, viisi kantaattia, oratoriot Ikiaartehet ja Voittajat, Johannes-passion, oopperan Tuhotulva (1916–18) ja ainoana säveltäjänä maailmassa koko Psalmien kirjan sisältävän Psalttarin.
Suomen oikeusministeriö
Kansliapäälliköt
Seuraavat henkilöt ovat toimineet oikeusministeriön kansliapäällikköinä:
Ilmari Krohn
Elämä
Ikiaartehet on ensimmäinen suomalainen oratorio, ja tekstin kirjoitti puoliso Hilja Haahti. Krohn ja Haahti vierailivat Roomassa pääsiäisenä 1911 ja Krohn kiinnostui armenialaisesta liturgiasta. Oratoriossa on kolme kuvaelmaa, ja ne sijoittuvat alkukristittyjen aikaan. Oratorion kantaesitys oli vuonna 1914. Soitinnusta arvosteltiin, ja Krohn uudisti oratoriota 1930-luvun alussa. Uusi versio kantaesitettiin vuonna 1935.
Krohn oli tuottelias tutkija, ja hän käsitteli hengellisen musiikin lisäksi muun muassa Richard Wagnerin, Anton Brucknerin ja Jean Sibeliuksen tuotantoa. Hän kehitti kattavan musiikinteorian, joka käsitti rytmi-, sävel-, sointu-, kontrapunkti- ja muoto-opin. Krohnin tutkijantyölle olivat ominaisia pyrkimys ilmiöiden täydelliseen systematisoimiseen, klassistinen estetiikka, sisällön kuvailu, kansalliset ja uskonnolliset painotukset sekä konservatiivisuus. Hän toimi myös musiikkiarvostelijana. Ilmari Krohn vihittiin Helsingin yliopistossa teologian kunniatohtoriksi vuonna 1955. Hän sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1954.
Ilmari Krohnin 1. puoliso vuodesta 1893 oli Emilie von Dittmann (1870−1905) ja 2. puoliso vuodesta 1906 kirjailija Hilja Haahti. Ensimmäisestä avioliitosta syntyneitä poikia olivat lääkäri ja runoilija Ensio Kurki-Suonio (1896−1993), säveltäjä Felix Krohn (1898−1963) ja Helsingin Johanneksen seurakunnan kirkkoherra ja hengellisen kansanmusiikin tutkija, teologian tohtori Erkki Kurki-Suonio (1901−1985).
Teoksia
thumb|right|Nuorena maisterina Ilmari Krohn kiersi Suomea ja keräsi kansanmusiikkia. Kuva 1880-luvulta.
Tellervo
Tellervo on erityisen viehkeä ja leikkisä metsän jumalan Tapion tytär suomalaisessa tarustossa.
Mistral-luokka
Mistral-luokka on Ranskan merivoimien komento- ja hyökkäysalusluokka (BPC, ), jonka alukset on varustettu maihinnousuihin ja helikopteritukialuksiksi. Lisäksi niitä voi käyttää evakuointeihin ja niiden tiloihin kuuluu sairaala. Nato-luokitus on Landing Helicopter Dock (LHD).
Tellervo
Kalevalassa paimen pyytää Tellervoa avuksi karjan kaitsemiseen:
Mistral-luokka
Alusten hangaareihin mahtuu kuusitoista helikopteria, kuten Eurocopter Tiger tai NHIndustries NH90, tai niille voi sijoittaa 450 miestä (700 lyhyiksi ajoiksi), 60 panssariajoneuvoa (korkeintaan 230) tai 13 taistelupanssarivaunua. Maihinnousu voi tapahtua neljällä maihinnousualuksella tai kahdella ilmatyynyaluksella. Kevyempiin operaatioihin alukselle voi sijoittaa esimerkiksi 60 kommandoa tai jalkaväkikomppanian ja 3–6 helikopteria. Lisäksi aluksella on 850 neliömetrin tila 150 hengen esikunnan perustamista varten. Alus voi evakuoida 700 henkilöä ja sillä on 69-paikkainen hangaareihin laajennettavissa oleva sairaala, kaksi leikkaussalia ja röntgensali.
Aluksen itsepuolustusaseistukseen kuuluvat Simbad-ohjuslaukaisimet ja neljä 12,7 millimetrin konekivääriä.
Aluksilla korvattiin 1960-luvulla valmistuneet Ouragan-luokan alukset Ouragan ja Orage. Luokan ensimmäiset alukset Mistral (L9013) ja Tonnerre (L9014) rakennettiin STX:n Brestin telakalla, jossa ne valmistuivat vuosina 2004 ja 2005. Alukset otettiin palveluskäyttöön vuosina 2006 ja 2007. Luokan kolmas alus Dixmude (L9015) otettiin palveluskäyttöön vuonna 2012.
Taustaa
Ranskan laivasto aloitti 1990-luvun lopulla suunnittelutyön 1960-luvun puolivälissä palvelukseenotettujen Ouragan-luokan alusten Ouraganin ja Oragen korvaamiseksi. Merkittävänä osana suunnittelutyötä oli vuonna 1997 julkistettu kansallinen maihinnousujoukkojen käyttöön liittyvä uusi konsepti, joka asetti suuremmat vaatimukset ilma-aseen tarpeille kuin korvattavissa aluksissa oli tarjolla. Samoin hissien nostokykyä tuli lisätä. Tuloksena saatiin täysin uudentyyppinen alus, joka poikkesi sekä kooltaan että ominaisuuksiltaan edeltäjistään.
Suunnittelu
Suunnittelun lähtökohtana oli sisätilojen maksimointi, minkä tuloksena suhteellisen lyhyt alus on leveä ja korkea. Aluksen leveys vesirajassa on lähes yhtä suuri kuin paljon suuremman lentotukialus Charles de Gaullen ja lentokansi on korkeammalla. Aluksen etuosassa on majoitustilat ja niitä tukevat tilat, kuten sairaala sekä suurimmat konehuoneet. Etuosassa on lisäksi suuri komento- ja taistelunjohtokeskus. Takaosassa ovat varsinaiset operatiiviset tilat, kuten telakka-alue, ajoneuvokannet ja helikopterihangaari. Kansirakenne sisältää sekä aluksen ohjaamiseen että lentokannen toiminnan johtamiseen tarvittavat tilat. Lisäksi kansirakenteessa on tilat maihinnousujoukoille, jotka odottavat kuormausta helikoptereihin. Alusten kokonaispituus on 199, leveys 32 ja niiden syväys 6,2 metriä.
Luokan alukset ovat Ranskan laivaston ensimmäiset alukset, joiden propulsiojärjestelmä on täysin sähköinen. Järjestelmä koostuu kolmesta Wärtsilän 16V32- ja yhdestä Wärtsilä 18V200 -dieselgeneraattorista, jotka tuottavat yli 20 megawattia. Sähkökäyttöiset kaksi seitsenmän megawatin Rolls-Royce Mermaid -azimuthpodiin. Järjestelmä poistaa vaihteistojen ja akselilinjojen tarpeen, mikä vähentää kustannuksia ja lyhentää valmistusaikaa. Järjestelmä täydennettynä lisääntyneellä automaatiolla vähensi aluksen miehistötarpeen 160 henkeen, mikä on noin 60 vähemmän kuin edeltäneessä puolta pienemmässä Foudre-luokassa. Järjestelmä mahdollistaa 19 solmun huippunopeuden ja 15 solmun nopeudella 11 000 merimailin toimintamatkan.
Alusten telakka-alue (57,5 m × 15,4 m) on riittävän leveä, jotta alus voi vastaanottaa kaksi yhdysvaltalaista LCAC-tyypin ilmatyynyalusta. Aluksen normaalina maihinnousualuskalustona on neljä CTM-tyyppistä maihinnousualusta. Suunnitteilla olevia L-CAT-katamaraaneja on myös mahdollista käyttää aluksilla. Ajoneuvokannelle (2 650 m²) alus voi ottaa kolmetoista Leclerc-panssarivaunua, joiden lisäksi alukselle voidaan sijoittaa 60 pienempää ajoneuvoa.
Aluksen mittainen (199 × 32 m) lentokansi mahdollistaa kuuden keskiraskaan helikopterin saman aikaisen operoinnin. Lisäksi hangaari (1 800 m²) mahdollistaa 16 helikopterin sijoittamisen. Aluksella on kaksi hissiä helikoptereiden siirtämiseen hangaarista lentokannelle, päähissi perän puolella ja pienempi apuhissi kansirakenteen vieressä. Apuhissi mahdollistaa myös materiaalin siirtämisen autokannen ja lentokannen välillä. Aluksella voidaan käyttää kaikkia Ranskan asevoimilla olevia helikoptereita, mutta Yhdysvaltain CH-53 ja V-22 voivat operoida vain ainoastaan keulan ykkösellä merkityllä laskeutumispaikalla. Aluksella ei ole hyppyriä STOVL-operaatioita varten.
Alusten omasuojajärjestelmät ovat rajalliset. Aluksilla on kaksi SIMBAD-laukaisualustaa Mistral-ohjuksille sekä muutama kevyt konekivääri. Siten alukset eivät voi toimia ilmauhan alla ilman saattajia.
Alukset
Kahden ensimmäisen aluksen tilaukset julkistettiin joulukuussa 2000 ja vahvistettiin heinäkuussa. Päätoimittajana oli Ranskan valtion omistama DCN. Lopulta aluksen keulaosa tilattiin Saint-Nazairessa sijaitsevalta Chantiers de l’Atlantiquelta, joka erityisalana oli risteily- ja matkustaja-alukset. Tarkoituksena oli supistaa valmistuskustannuksia ja -aikaa kauppa-alusten valmistusstandardeja hyödyntämällä ei-sotilaallista osaamista vaativissa osissa alusta. Peräosan valmistus samoin kuin osien yhteenliittäminen ohjattiin DCN:n hallinnoimalle Brestin laivastontelakalle. Kustannusten hillitsemiseksi peräosan varsinainen valmistus tilattiin alihankintana puolalaiselta telakalta, mikä aiheutti suurta kritiikkiä Ranskassa.
Työt Mistralilla alkoivat vuonna 2002. Etuosa hinattiin kesällä 2004 Brestiin ja virallinen vesillelasku osien yhteenliittämisen jälkeen tapahtui 6. lokakuuta. Tämän jälkeen viiveet SENIT 9 -taistelunhallintajärjestelmän valmistuksessa ja integroinnissa hidastivat aluksen luovuttamista laivastolle. Laivasto vastaanotti aluksen helmikuussa 2006, ja se otettiin virallisesti palvelukseen 15. joulukuuta, vaikka se oli osallistunut jo heinäkuussa Ranskan kansalaisten evakuointiin Libanonista. Tonnerre laskettiin vesille 26. heinäkuuta 2005, mutta senkin valmistuminen viivästyi laaduntarkastuksessa majoitustilojen linoleumlevyjen kiinnityksessä havaittujen puutteiden korjaamisen seurauksena. Alus luovutettiin laivastolle helmikuussa 2007, ja se otettiin palvelukseen 1. elokuuta.
Ranskan kesäkuussa 2008 julkisttu puolustusselonteko sisälsi toisen alusparin hankinnan vuoteen 2020 mennessä. Kolmannen aluksen tilausta nopeutti hallituksen suunnitelma vuosien 2008–2009 talouskriisistä selviämiseksi. Tarkoituksena oli pelastaa tilauspulasta kärsivän Chantiers d’Atlantiquen työpaikat. Lopulta kolmas alus tilattiin huhtikuussa 2009 STX:n omistukseen siirtyneeltä telakalta. Dixmudeksi nimetyn aluksen kölinlaskuseremonia järjestettiin Saint Nazairessa 20. tammikuuta 2010. DCS, joka oli muuttunut DCNS:ksi, vastasi edelleen integroinnista.
Venäjän kauppojen peruuntuminen
Ranska ja Venäjä neuvottelivat vuodesta 2009 asti alustyypin ostosta. Alkuvuodesta 2011 allekirjoitetun aiesopimuksen mukaan Venäjä ostaisi neljä alusta, joista kaksi ensimmäistä rakennetaan Ranskassa Saint-Nazairessa, Venäjän osallistuessa viidenneksen ja 40 prosentin panoksella, ja kaksi lisää Pietarissa Venäjällä, jolloin venäläisten osuudeksi tulisi 80 prosenttia. Ensimmäisen aluksen hinnaksi arvioitiin noin 720 miljoonaa euroa.
Sternopygus
Sternopygus on lasiveitsikalojen heimoon (Sternopygidae) kuuluva kalasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu seuraavat 9 lajia:
Suomen puolustusministeriö
Puolustusministeriö (PLM ) on ministeriö Suomen valtionhallinnossa. Se vastaa puolustuspolitiikkaan, sotilaalliseen maanpuolustukseen, puolustusvoimiin sekä kansainväliseen sotilaalliseen kriisinhallintaan liittyvistä asioista ja sovittaa yhteen eri hallinnonalojen toimenpiteet kokonaismaanpuolustukseen kuuluvissa asioissa.
Historia
Suomen senaatin talousosastoon perustettiin 14. kesäkuuta 1918 sota-asiaintoimituskunta. Saman vuoden marraskuussa sen nimeksi tuli sotaministeriö ja vuonna 1922 puolustusministeriö.
Toimenkuva
Sotilaalliseen maanpuolustukseen sisältyvät sotilaallisen maanpuolustuksen suorituskykyvaatimusten määrittäminen ja yhteensovittaminen, hallinnonalan materiaalipolitiikka ja hankeohjaus, hallinnonalan henkilöstö- ja työnantajapolitiikan linjaukset, henkilöstövoimavarojen ohjaus ja muut laaja-alaiset henkilöstöasiat. Lisäksi sotilaalliseen maanpuolustukseen kuuluvat virka-apu- ja työvoima-apuasioiden sekä pelastustoimintaan osallistumisen perusteiden määrittäminen, kehittäminen ja ohjaaminen sekä vapaaehtoisen maanpuolustustyön tukeminen, ohjaaminen, kehittäminen ja yhteen sovittaminen puolustusvoimien suuntaan.
Puolustusministeriö vastaa myös sotilaallisen kriisinhallinnan toimintaedellytysten, voimavarojen ja yleisjärjestelyjen sekä keskeisten toimintaperiaatteiden määrittämisestä.
Pysyvät toimielimet
Puolustusministeriön yhteydessä toimii Turvallisuuskomitea, jonka tehtävänä on avustaa valtioneuvostoa ja ministeriöitä laajoissa kokonaisturvallisuuteen liittyvissä asioissa. thumb|[[Suomen puolustusministeriön päärakennus Kasarmitorilla Helsingissä.]] Kokonaismaanpuolustuksen yhteen sovittamiseen kuuluvat julkisen sektorin eli valtioneuvoston, valtion viranomaisten ja kuntien sekä yksityisen sektorin toimenpiteiden ja kansalaisten vapaaehtoisen toiminnan yhteen sovittaminen yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen ylläpitämiseksi kaikissa tilanteissa. Lisäksi yhteen sovittamiseen sisältyy turvallisuus- ja puolustusasiankomitealle kuuluvien tehtävien hoitaminen.
Myös Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunta, MTS, on ministeriön alainen.
Budjetti ja talous
Vuonna 2017 Suomen puolustusbudjetti on 2,829 miljardia euroa. Sen osuus BKT:sta on 1,3 prosenttia. 2010-luvulla puolustusbudjetti on vaihdellut noin 2,6 miljardista lähes 2,9 miljardiin. Budjetin osuus BKT:sta oli korkeimmillaan vuonna 2010, jolloin osuus oli 1,46 prosenttia. Alimmillaan osuus oli 1,29 prosenttia vuonna 2015.