cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihail Paškin
Ura
Asuinpaikaksi Paškineilla vakiintui Trollhättan, mutta seurat vaihtelivat eli Gripen Trollhättan BK ja kaupungin kakkosjääpalloseura Slussen BK, naapurikaupungin IFK Vänersborg ja Katrineholm SK. Keväällä 2006 Misja Paškin teki sopimuksen sen hetken Ruotsin ykkösseuran Edsbyns IF:n kanssa. Tuskin kausi syksyllä 2006 oli alkanut, kun ilmoitettiin Misja Paškinin siirtymisestä vuokralla Zorki Krasnogorskin riveihin.
Seuraavina vuosina ura jatkui melkeinpä kausikohtaisilla seurasiirroilla eli Zorki-kauden jälkeen syksyllä 2007 takaisin Ruotsiin ja Gripen-Trollhättanin riveihin, sen jälkeen syksyllä 2008 kaudeksi jälleen Zorkin riveihin ja syksyllä 2009 Ruotsiin IFK Vänersborgin riveihin. Vajaan kahden Vänersborg-kauden jälkeen tammikuussa 2011 Misja Paškin siirtyi syntymäseudulleen Krasnojarskiin huippuseura Jenisein riveihin. Keväällä 2012 oli vuorossa jälleen paluu Ruotsiin ja nyt Tukholmaan Hammarby IF:n riveihin. Matka vei vielä kerran Venäjälle ja tällä kertaa Uljanovskiin Volgan riveihin.
Toinen Hammarby-jakso alkoi keväälä 2015, kun hän palasi Venäjältä Uljanovskin Volgasta. Mihail Paškin päätti keväällä 2016, että Hammyrby IF oli hänen viimeinen aktiiviuran seuransa. Syynä uran lopettamiseen olivat selkävaivat. Misja jatkoi sen jälkeen Hammarbyn päävalmentajana toimineen isänsä Andrein apuvalmentajana.
Valmentajaura
Keväällä 2022 Paškin siirtyi SKA-Neftjanikin päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella.
Saavutukset pelaajana
Seurajoukkueissa
Max Payne (elokuva)
Max Payne on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut John Moore. Elokuva perustuu suomalaisen Remedy Entertainmentin kehittämään samannimiseen videopeliin. Elokuvan pääosissa esiintyvät Mark Wahlberg, Mila Kunis ja Beau Bridges.
Juoni
Etsivä Max Payne työskentelee New Yorkin poliisin murhatutkimusyksikössä ja yrittää löytää syyllistä Michelle-vaimonsa ja Rose-tyttärensä murhaan. Ilmiantaja Trevor johdattaa Maxin metroasemalle, jossa tämä kuulustelee tuloksetta kolmea narkomaania. Yksi miehistä juoksee pakoon tunneliin, jossa hämärä, siivekäs olento hyökkää hänen kimppuunsa, ja mies jää metron alle.
Trevorin luona järjestettävissä juhlissa Max tapaa Natasha Sax -nimisen naisen. Naisen sisko Mona pelkää Natashan käyttävän huumeita ja yrittää tuloksetta saada tätä lähtemään mukaansa. Max huomaa juhlijoiden käyttävän Valkyr-nimistä huumetta. Max haluaa tietää lisää Natashan tatuoinneista, ja kaksikko päätyy Maxin asunnolle. Natasha viettelee Maxia, mutta samalla pilkkaa tämän vaimoa, jolloin Max käskee naisen poistua. Kujalla siivekkäät olennot hyökkäävät Natashan kimppuun. Kun Natasha löydetään kuolleena ja hänen taskussaan on Maxin lompakko, Maxista tulee pääepäilty.
Mona luulee Maxin tappaneen Natashan, mutta mies vakuuttaa syyttömyytensä ja saa Monan mukaansa etsimään todellista tappajaa. Kaksikko löytää Owen Greenin, mutta tämä putoaa ikkunasta hallusinaatioiden – eli siivekkäiden olentojen – seurauksena ja kuolee. Max tiedustelee Natashan tatuoinnin merkitystä tatuoijalta, joka kertoo sen esittävän valkyriaa, skandinaavisen mytologian olentoa, joka kerää taistelukentiltä kuolleiden sotureiden sielut.
Max tutkii vaimonsa työhistoriaa Aesir-yhtiössä ja alkaa epäillä Michellen esimiestä, Jason Colvinia. Max kuulustelee Jasonia ja saa tietää, että ennen kuolemaansa Michelle työskenteli armeijan projektissa, jonka tarkoituksena oli saada sotilaat aggressiivisemmiksi ja tehokkaammiksi Valkyr-huumeella. Vain muutamalla koehenkilöllä todettiin onnistuneita vaikutuksia, ja loput kärsivät hulluudesta ja hallusinaatioista. Jason lupaa kertoa lisää, mutta vaatii saada suojelua Michellen tappajalta. Kun Max saattaa Jasonia ulos, poliisin erikoisjoukot saapuvat paikalle ja ampuvat Jasonin. Max pakenee todisteiden kanssa ja näyttää Monalle videomateriaalia Valkyr-projektista. Entinen merijalkaväen sotilas Jack Lupino on yksi koehenkilöistä, joka ei kärsi haittavaikutuksista ja kertoo Valkyrin tekevän olon voittamattomaksi.
Max menee Lupinon piilopaikkaan taistelemaan miestä vastaan ja jää alakynteen, mutta paikalle saapuva BB Hensley ampuu Lupinon. BB kertoo tappaneensa Michellen, joka oli vahingossa nähnyt raskauttavia todisteita Valkyr-huumeesta, jota BB myy. BB aikoo hukuttaa Maxin ja jättää tämän taskuun Valkyria, jotta kuolema laitettaisiin huumeen syyksi. Max onnistuu pakenemaan sukeltamalla jokeen, ja rannalle päästessään hän päättää estää hypotermian käyttämällä Valkyria, joka saa Maxin näkemään valkyrioita ja tappamaan tehokkaasti. Monan avustamana Max hyökkää Aesir-yhtiön rakennukseen ja tappaa BB:n.
Lopputeksteihin sijoitetussa kohtauksessa Max astuu sisälle baariin. Mona esittelee uutisartikkelin, jossa kerrotaan Aesir Corporationin osakekurssien nousevan. Vieressä on valokuva yhtiön toimitusjohtajasta, Nicole Hornesta.
Tuotanto
3D Realms julkaisi vuonna 2001 tiedotteen, jossa ilmoitettiin Dimension Filmsin, Collision Entertainmentin ja Abandon Entertainmentin hankkineen oikeudet pelin elokuvasovitukseen. Pitkän hiljaiselon jälkeen elokuvan toisena tuottajana toimiva Scott Faye paljasti eräässä haastattelussa, että rahoittajaksi oli muuttunut 20th Century Fox.
Kuvaukset
Elokuvan kuvaukset alkoivat 2. maaliskuuta 2008 Torontossa, Kanadassa.
Nokia 100
Nokia 100 on elokuussa 2011 julkaistu matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittämä matkapuhelin. Markkinoille puhelin tuli saman vuoden marraskuussa. Se on pelkistetty versio Nokia 101:stä.
Patasalmi
Patasalmi, tai aiemmin myös Pitkäjärvi , on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Koskipään kylän lähellä sijaitseva järvi.
Fabales
Fabales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko, jonka tunnetuimmat edustajat ovat hernekasvit.
Patasalmi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Fabales
Lahkon kehittyneitä yhteisominaisuuksia ovat ellaghapon puuttuminen, usein fluoresoiva puu, anomosyyttiset (apusoluttomat) ilmaraot ja vihreä alkio.
Jacob Anderson
Jacob Basil Anderson (s. 18. kesäkuuta 1990), taiteilijanimeltään Raleigh Ritchie, on englantilainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt useissa televisiosarjoissa. Hänet tunnetaan parhaiten Harmaan Madon roolista yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Game of Thrones (2013–2019).
Fabales
Heimot
Lahkossa on neljä heimoa, joista kaksi on edustettuna myös Suomessa: hernekasvit ja linnunruohokasvit.
Jacob Anderson
Perhe
Andersonin isä oli jamaikalainen ja äiti brittiläinen. Hänen vaimonsa on brittiläinen näyttelijä Aisling Loftus.
Patasalmi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,6 metriä mpy.
Matt Targett (jalkapalloilija)
Seurajoukkueura
Targett on Southamptonin kasvatti. Hän pelasi seurassa vuodesta 2003 lähtien. Seuran edustusjoukkueessa Englannin valioliigassa Targett debytoi syyskuussa 2014 Queens Park Rangersia vastaan tullen vaihdosta kentälle. Kaudella 2014–2015 hän pelasi kuudessa valioliigaottelussa. Kaikkiaan hän pelasi kevääseen 2019 mennessä 43 ottelua Valioliigassa ja karsintoineen viisi ottelua Eurooppa-liigassa. Keväällä 2018 hän pelasi lainalla 18 mestaruussarjaottelua Fulhamissa.
Targett siirtyi kesällä 2019 Aston Villaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 28 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Liigacupin toisessa, Aston Villan 2–1-voittoon päättyneessä välieräottelussa hän teki maalin Leicester Cityä vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi joukkueensa kaikki 38 liigaottelua avauskokoonpanossa ja niissä yhtä lukuun ottamatta täydet minuutit. Kaudella 2021–2022 hän pelasi tammikuun loppuun mennessä 17 liigaottelua, kaikki avauskokoonpanossa, ja teki yhden maalin marraskuussa Crystal Palacea vastaan. Tammikuun lopulla hän siirtyi lainalle Newcastle Unitediin ja pelasi loppukauden aikana 16 valioliigaottelua, jotka kaikki alusta loppuun. Kesällä 2022 hän siirtyi pysyvästi Newcastleen. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 17 valioliigaottelussa, mutta oli vain kuusi kertaa avauskokoonpanossa.
Maajoukkueura
Targett voi Englannin sijaan edustaa aikuisten maajoukkuetasolla myös Skotlantia, jossa hänellä on sukujuuria. Targett edustikin alle 19-vuotiaissa sekä Englantia että Skotlantia. Vuosina 2015–2016 hän pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Aidar-pataljoona
200px|pienoiskuva|oikea|Aidar-pataljoona elokuussa 2014. Aidar-pataljoona on Itä-Ukrainan sodan aikana 2014 muodostettu vapaaehtoisjoukko, joka toimii Ukrainan puolustusministeriön alaisuudessa. Kesäkuussa 2014 pataljoonaan kuului noin 400 jäsentä. Pataljoonalla tiedetään olevan yhteyksiä äärioikeistoon.
Amnesty International kertoi syyskuussa 2014 pataljoonan syyllistyneen ihmisoikeusrikkomuksiin, kuten laittomiin pidätyksiin ja pahoinpitelyihin.
Aidar-pataljoonaan kuulunut Nadija Savtšenko siepattiin ja vietiin Venäjälle kesällä 2014.
Vilho Vartiainen
Vilho Bernhard Vartiainen (22. lokakuuta 1927 Sulkava – 22. lokakuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja, tenori, ooppera-, operetti- ja iskelmälaulaja, jonka suurin hitti on ”Nuoruusmuistoja”.
Vilho Vartiainen lauloi nuotilleen jo pikkupoikana, ja vanhemmat passittivat Vilhon Viipurin musiikkiopistoon, jossa hän sai klassisen musiikin koulutuksen. Vuonna 1949 Vartiainen muutti Helsinkiin, jossa hän teki aluksi satunnaisia laulukeikkoja päätyönsä ohella. Hänen ensimmäinen levytyksensä oli Kaarlo Valkaman jenkka ”En enää itke” vuodelta 1951. Vuoteen 1958 mennessä Vartiainen teki 22 levytystä Levytukku-yhtiön Triola-levymerkille, minkä jälkeen levytyksissä seurasi miltei kahden vuosikymmenen tauko.
Hän lauloi Suomen kansallisoopperan kuorossa 27 vuoden ajan vuodesta 1954, laulaen myös solistirooleja (mm. Pohjalaisten Kriivari, Figaron häiden Don Basilio ja Hoffmannin kertomusten neljä karakteritenoriroolia). Vuonna 1978 Vartiainen teki todellisen läpimurtonsa vanhan tanssimusiikin saralla levyttäessään Lasse Pihlajamaan ikivihreän valssin ”Nuoruusmuistoja”. Osallistuessaan Lappeenrannan humppafestivaaleille hän tuli tutuksi laajan tanssiyleisön keskuudessa. ”Nuoruusmuistojen” menestyksen vanavedessä Vartiainen levytti kaikkiaan neljä vanhaa tanssimusiikkia sisältävää albumia vuoteen 1984 mennessä. Näinä vuosina hän teki tiivistä yhteistyötä Rauno Lehtisen kanssa, johon hän oli tutustunut 1960-luvun lopulla.
Vartiaisen laajaa ohjelmistoa konserttimusiikista viihteeseen on kuultu monissa radio- ja televisio-ohjelmissa Suomessa ja Virossa. Vilho Vartiainen myös sävelsi ja sanoitti useita yksinlauluja (mm. Yö haaveita on, Lauluni Sinulle ja Suomenimaa). Vartiainen jatkoi esiintyvän taiteilijan uraansa 2000-luvulle saakka. Hän kuoli lokakuussa 2018 91-vuotissyntymäpäivänään.
International Harvester K- ja KB-sarja
K- ja KB-sarja olivat International Harvester Companyn valmistamia hyötyajoneuvoja. K-sarja esiteltiin vuoden 1940 puolivälissä, mutta sen valmistus lopetettiin USA:n sotatoimien vaatimien tuotannonmuutosten vuoksi. Mallin tuotanto jatkui taas vuonna 1944, kun hyötyajoneuvoja sallittiin rajoitetusti valmistaa siviilimarkkinoille. Erilaisten alustojen valikoima oli laaja, kaikkiaan 50 versiota, lähtien 1/2-tonnisesta pick-upista ja päättyen raskaisiin kolmeakselisiin kuorma-autoihin ja rekkavetureihin.
Vuonna 1947 esiteltiin K-sarjan seuraaja, KB-sarja. Mallisto ei kuitenkaan poikennut edeltäjästään muutoin kuin pienten kosmeettisten muutosten osalta, näkyvimpänä niistä maskin alaosan molemmin puolin muotoillut siivet. Ne ovatkin paras ulkoinen tunnusmerkki, jolla nämä kaksi mallisarjaa voidaan erottaa toisistaan. Vuosien 1947 ja 1949 välissä International Harvester valmisti 122 000 kappaletta KB-1 ja KB-2 pick-up truckia. KB-sarjaa seurasi mallivuodelle 1950 L-sarja.
K-sarja
K-sarja oli markkinoille tullessaan aikakaudelle tyypillisesti muotoiltu. Kevyen sarjan malleissa ajovaloumpiot oli upotettu modernisti lokasuojien sisään mutta lokasuojat olivat edelleen erilleen keulasta muotoillut. Konepelti oli saranoitu takareunastaan. Heavy duty -versiot, eli mallit K-6:sta ylöspäin, muistuttivat edeltäjäänsä, D-sarjaa. Hytti, lokasuojat ja erilliset ajovaloumpiot olivat perua edeltävästä mallisarjasta. Vain keulan ilme poikkesi vanhasta, virtaviivainen maski oli nyt vaihtunut enemmän pystyssä olevaan ja konepeitto kapeni keulaa kohti voimakkaammin.
K-sarjan mallien numerointi noudatti kaavaa jossa mallinumero 1 – 12 kuvasi auton kantavuusluokkaa amerikkalaisen järjestelmän mukaisesti. (K-1 = 1/2-tonninen, K-2 = 3/4-tonninen, K-3 = 1-tonninen jne.) K-sarjan light duty -mallien raskain versio oli 1 1/2-tonninen K-5. Linjaan ei jostain syystä kuulunut K-9- ja K-13-malleja.
Light duty
thumb|International K-3 Kevyimpien K-1- ja K-2-mallien eroavaisuudet ovat hyvin vähäiset. Molemmissa on sama tekniikka ja koripellit. Takakselin laakerointi oli näissä malleissa puolikelluva (semi-float). Jämerämmästä jousituksesta johtuen K-2-mallin kantavuus on suurempi.
Versiosta K3 ylöspäin autoissa oli tukevampi runko, paripyörät takana, suuremmat jarrut ja taka-akselin laakerointi oli täyskelluva (full-float). Voimanlähteenä light-duty -sarjan autoissa oli päivitetyt versiot entisestä HD-sarjan L-head (sivuventtiili) -rivikuutosesta, joka oli nyt nimetty "Green Diamond" -sarjaksi. K-1 – K-4 -mallien keulalle oli valittavissa 175- (2,8 l) tai 214-kuutiotuumainen (3,5 l) moottori. K-5:n vaihtoehdot olivat Green Diamond 175 tai 233 (3,8 l)
Cyndi Lauper
Cynthia Ann Stephanie ”Cyndi” Lauper (s. 22. kesäkuuta 1953) on 1980-luvulla tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen säveltäjä, poplaulaja, näyttelijä, tuottaja ja filantrooppi.
International Harvester K- ja KB-sarja
Light duty
K-1 – K-3 -mallien vaihteisto oli kolmi- ja K-4 sekä K-5 -mallien neliportainen. Kaksi viimeksi mainittua oli mahdollista saada alennusvaihteisella tasauspyörästöllä (double-reduction gear).
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Cyndi Lauper syntyi New Yorkissa sveitsiläis-amerikkalais-saksalaiselle Fred Lauperille ja sisilialais-amerikkalaiselle Catrine Dominiquelle. Hän vietti lapsuutensa Ozone Parkin kaupunginosassa Queensissä. Hän aloitti uransa cover-yhteessä, mutta ryhtyi jo varhain esittämään omia kappaleitaan. 1980-luvulla hän julkaisi rockabillyalbumin Blue Angel -yhtyeessä, mutta yhtye hajosi ja Lauper ajautui taloudellisiin ongelmiin.
International Harvester K- ja KB-sarja
Medium- ja heavy duty
right|250px right|250px Raskas K-sarja alkoi kokonaispainoltaan 10 000 lbs:n (4,5 t) K-6-mallista ja päättyi kokonaispainoltaan 18 000 lbs:n (8,1 t) KR-11 -malliin. Malli KR-12 oli kokonaispainoltaan 28 500 lbs:n (13 t) kaksiakselinen rekkaveturi. K-sarjaan kuului lisäksi pystykeulainen (cab-over-engine) -malli K-7-COE.
Raskaan malliston kevyen pään voimanlähteenä oli entisistä Internationalin FAB-sarjan moottoreista päivitetty FAC-sarja. Kuusisylinteriset OHV-rivimoottorit olivat iskutilavuudeltaan K-6-mallissa 241,5 cid (4,0 l) ja K-7-mallissa 260 cid (4,3 l). Vuonna 1942 FAC-moottoreita muokattiin jälleen ja ne nimettiin "Blue Diamond"-sarjaksi. Samalla niiden iskutilavuudet nostettiin 250,5- (4,1 l) ja 269 (4,4 l) kuutiotuumaan.
Raskaampien mallien voimanlähteenä oli edellisestä Internationalin FBB-sarjasta päivitetty FBC-sarja, jonka kuusisylinteriset OHV-rivimoottorit olivat iskutilavuudeltaan 318 cid (5,2 l), 361 cid (5,9 l) ja 401 cid (6,6 l). Vuonna 1942 FBC-sarja uudistettiin "Red Diamond" -sarjaksi, jota käytettiin armeijalle toimitetuissa kuorma-autoissa.
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Vuonna 1983 musiikkituottaja David Wolff tuotti Cyndi Lauperin albumin She's So Unusual, josta tuli suuri menestys. Poppia ja rockia yhdistelevä albumi tuotti popklassikot ”Girls Just Wanna Have Fun” ja ”Time After Time”. Lauper voitti albumilla parhaan uuden tulokkaan Grammy-palkinnon, ja hänestä tuli ensimmäinen naisartisti, jolla oli samalta albumilta neljä singleä top 5 -singlelistalla. Laulaja oli suosittu teini-ikäisten keskuudessa ja toi 1970-luvun punk-sävytteisen tyylin jälleen muotiin. Lauperin uskottiin kestävän jopa samana vuonna laulamisen aloittanutta Madonnaa kauemmin pop-ikonina. She's So Unusualia myytiin yli 16 miljoonaa kappaletta. Albumin tuottanut Wolff ja Cyndi Lauper alkoivat seurustella albumin työstämisen yhteydessä. Lauper esiintyi WWE:n showpainitapahtumien avajaisissa joitakin kertoja vuosina 1984 ja 1985, koska hän oli painija Wendi Richterin manageri. Joitakin painijoita esiintyi myös Lauperin videoilla. Myöhemmin hän on kuvaillut yhteistyökautta painijoiden kanssa hauskaksi, mutta hänen mukaansa se vähensi hänen kunnianhimoaan.
International Harvester K- ja KB-sarja
Medium- ja heavy duty
Vuonna 1944 Yhdysvaltain hallitus antoi Internationalille luvan valmistaa rajoitettu erä kuorma-autoja siviilimarkkinoille. Nämä oli varustettu 134 hevosvoimaisella, Red Diamond 450 (7,4 l) -moottorilla. Kun täysimittainen siviilituotanto jälleen sallittiin, Red Diamond -moottorit korvasivat kaikki aiemmat FBC-moottorit. Vuonna 1946 mallistoon lisätty, kokonaispainoltaan 28 500 lbs:n (13 t) KR-12 -malli käytti voimanlähteenään 200 hevosvoimaista (A.M.A. - Automobile Manufacturers Association (United States)), 586-kuutiotuumaista (9,6 l), kuusisylinteristä Continental-bensiinimoottoria.
Ristikko
Ristikko viittaa muun muassa seuraaviin:
International Harvester K- ja KB-sarja
KB-sarja
thumb|1949 International KB-5 Uusi KB-sarja toi lähinnä kevyempiin malleihin (KB-5 ja kevyemmät) ulkonäkömuutoksia. Maskin alaosassa kromiritilä levisi "siipinä" maskin molemmin puolin, keulassa oli enemmän kromikoristeita ja keulan sivupelleissä oli molemmin puolin "International"-merkin alla kromiset merkit, jotka ilmaisivat auton kokoluokan. KB-sarjan myötä raskaan KBR-12 rekkaveturin kokonaispaino nousi 35 000 paunaan (15,8 t) ja myös muiden mallien kokonaispaino oli noussut, sarjan kevyimpiä KB-1 – KB-3-malleja lukuun ottamatta.
Lakshadweep
Lakshadweep on Intian pienin liittovaltioalue, jonka nimi tulee sanasta lakh, joka tarkoittaa sataa tuhatta. Se koostuu kymmenestä asutetusta ja useista asumattomista saarista Intian valtameressä. Saaret sijaitsevat 200–300 kilometriä länteen Intian rannikolta. Alueen pääkaupunki on samannimisellä saarella sijaitseva Kavaratti. Lakshadweepissä on 64 473 asukasta (2011).
Saaret, ja varsinkin Minicoy, tunnetaan värikkäästä Lava-tanssista.
Lakshadweepin asutetut saaret saariryhmittäin jaoteltuna:
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Vuonna 1985 Lauper lauloi Michael Jacksonin sekä Lionel Richien kirjoittamassa kappaleessa ”We Are the World”, jonka tuotto meni Afrikan nälkäänäkeville.
Levytettyään kappaleen ”The Goonies 'R' Good Enough” vuonna 1986 elokuvaa Arkajalat (alkuperäiseltä nimeltään The Goonies) varten Lauper julkaisi toisen studioalbuminsa True Colors. Esikoisalbumia kypsempi ja rauhallisempi albumi nousi Billboard-listan neloseksi, ja albumin nimikappaleesta ”True Colors” tuli Cyndi Lauperin toinen platinalevyn edestä myynyt listaykkönen. Albumi sisälsi myös Lauperin laulaman tunnusmusiikin televisiosarjalle Pee-wee's Playhouse nimellä ”Ellen Shaw”. True Colors -albumia myytiin kaikkiaan yli 12 miljoonaa kappaletta. Jo toisen menestysalbuminsa julkaisun jälkeen Lauper lähti True Colors World Tour-konserttikiertueelle, joka kattoi koko maailman ja kesti lähes koko vuoden 1987.
Vuonna 1988 Lauper esiintyi komediassa Vibes, joka sai kriitikoilta huonot arvostelut ja jäi myös menestykseltään vaatimattomaksi. Myöskään komediaa varten tehty soundtrack Hole in My Heart (All the Way to China) ei menestynyt.
Cyndi Lauperin kolmas studioalbumi, vuonna 1989 julkaistu A Night to Remember, sai hyvät arvostelut, mutta jäi myynniltään odotettua heikommaksi. Albumilta julkaistiin vain yksi single, I Drove All Night, joka oli Billy Steinbergin and Tom Kellyn alun perin Roy Orbisonlle tekemä kappale. Albumia A Night to Remember myytiin noin viisi miljoonaa kappaletta, ja Lauper sai Grammy-ehdokkuuden laulustaan kappaleessa ”I Drove All Night”.
Vuonna 1990 laulaja vieraili Roger Watersin suuressa The Wall -konsertissa Berliinissä, mutta sai ”Another Brick in the Wall” -esityksestään kielteiset arvostelut. Samana vuonna ensi-iltansa saanut Lauperin toinen elokuva Off and Running jäi vähälle huomiolle, mutta elokuvan kuvauksissa Lauper tapasi näyttelijä David Thorntonin, jonka kanssa hän avioitui 24. marraskuuta 1991.
Saatuaan vuonna 1990 kielteistä kritiikkiä Lauper jäi tauolle. Hän teki kuitenkin paluun vuonna 1993 albumillaan Hat Full of Stars, joka sai hyvät arvostelut, mutta jäi silti myynnillisesti pettymykseksi. Albumilla Lauper kokeili uutta musiikkityyliä, R&B:tä, ja albumin tuotti Junior Vasquez. Albumin kappaleissa hän käsitteli muun muassa perheväkivaltaa ja aborttia.
Patrik Lilius
Patrik Johan Arvid Lilius (1. maaliskuuta 1920 Helsinki – 7. lokakuuta 1999 ) oli suomalainen poliitikko ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) puoluesihteerinä vuosina 1957–1971.
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Vuoden 1996 Sisters of Avalon toi Lauperin takaisin julkisuuteen. Hän omaksui vaikutteita homoseksuaalien tanssityyleistä ja klubielämästä. Albumi herätti keskustelua seksuaalivähemmistöjä koskevilla aiheillaan; kappaleessa ”Ballad of Cleo and Joe” drag queen kertoi kaksoiselämästä, ja ”You Don't Know” kertoi ”kaapista tulemisen” hankaluudesta. Lauper alkoi esiintyä Gay pride -kulkueissa ympäri maailmaa.
Patrik Lilius
Patrik Lilius kuului Lilius-sukuun. Hänen vanhempansa olivat pankinjohtaja Harry Lilius ja Märta Rundberg. Lilius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja maisteriksi 1950 sekä valtiotieteen lisensiaatiksi Åbo Akademista vuonna 1971. Hän toimi Nylands Nation -osakunnan kuraattorina 1948–1951, aikakauslehti Appellin toimittajana 1948–1956, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan varapuheenjohtajana 1953–1955, RKP:n keskushallinnon sihteerinä 1953–1957 ja puoluesihteerinä 1957–1971 sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) hallinnollisen osaston päällikkönä 1971–1985. Hän oli RKP:n oikeisto -ryhmittymän puheenjohtaja 1974–1984 sekä puolueen keskushallituksen jäsen 1974–1985 ja kolmas varapuheenjohtaja 1983–1985.
Lilius kuului vuosina 1955–1975 John Stenbergin ja Oy Arma Ab:n sekä vuodesta 1969 Tampereen Verkatehtaan johtokuntaan. Hän kuului myös Suomen YK-valtuuskuntaan vuosina 1972 ja 1975, ulkoministeriön kehitysyhteistyöneuvottelukuntaan vuodesta 1973, A-klinikkasäätiön hallitukseen vuodesta 1974, ulkoministeriön kehitysyhteistyörahaston hallintoneuvostoon 1979–1987, Taloudellisten kehitysmaasuhteiden neuvottelukuntaan 1980–1985, Elinkeinoelämän keskusarkiston hallitukseen 1982–1985 sekä vakuutusyhtiö Suomi-Salaman edustajistoon vuodesta 1983. Hän oli Suomen Kamarimusiikkiseuran puheenjohtaja vuosina 1950–1953, Svenska Oratorieföreningenin puheenjohtaja 1967–1972, Helsingin kaupungin musiikkilautakunnan jäsen 1953–1972 ja Helsingin kaupunginorkesterin johtokunnan jäsen vuodesta 1981 sekä sen puheenjohtaja vuodesta 1989.
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Marraskuussa 2005 julkaistiin The Body Acoustic, joka sisältää akustisia versioita Lauperin aiemmista kappaleista. Kokoelmalla vierailivat Shaggy, Ani DiFranco ja Sarah McLachlan, ja se sijoittui Billboardin listalla parhaimmillaan sijalle 112. Albumista tuli Isossa-Britanniassa Lauperin suurin menestys kahteentoista vuoteen, vaikka albumi nousi Britannian albumilistalla parhaimmillaan vain sijalle 55.
Patrik Lilius
Lilius kuului RKP:n edustajana vaalilakikomiteaan, joka valmisteli vuoden 1969 puoluelain. Hän jätti komitean mietintöön eriävän mielipiteen koskien puoluetuen käyttöönottoa.
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Kaikkiaan Lauper on ollut Grammy-ehdokkaana 14 kertaa.
Patrik Lilius
Yritysjohtaja Henrik Lilius oli Patrik Liliuksen veli. Liliuksen puolisona oli vuodesta 1948 Britt-Inger Kullberg, jonka isä oli toimitusjohtaja Percy Kullberg. Heillä oli neljä lasta, joihin kuuluvat Fortumin toimitusjohtajana tunnettu Mikael Lilius ja Scandicin varatoimitusjohtajana toiminut Anders Lilius. Patrik Lilius omisti historiallisen Koivuniemen tilan Sipoossa.
Cyndi Lauper
Elämäkerta
Lauper asuu New Yorkissa miehensä David Thorntonin ja heidän poikansa Declynin kanssa. Hän on myynyt yli 50 miljoonaa albumia.
Albumit
(vuonna 1980 Blue Angel-albumi Blue Angelin kanssa)
Singlet
thumb|Cyndi Lauper esiintyy [[Gay Games VII -päätösjuhlassa Wrigley Field -stadionilla Chicagossa 22. heinäkuuta 2006.]] Blue Angelin singlet
Albumin She's So Unusual singlet
Albumin True Colors singlet
Albumin A Night to Remember singlet
Albumin Hat Full of Stars singlet
Albumin Sisters of Avalon singlet
Albumin Shine singlet
Krupina (piiri)
Krupinan piiri on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 22 909.
Jan Fitschen
Jan Fitschen (s. 2. toukokuuta 1977 Nordhorn) on saksalainen kestävyysjuoksija ja 10 000 metrin juoksun euroopanmestari vuodelta 2006.
Krupina (piiri)
Krupinan piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 713 (noin 16,2 %) oli 0–14-vuotiaita, 14 094 (n. 61,5 %) työikäisiä ja 5 102 (n. 22,3 %) eläkeikäisiä.
Jan Fitschen
Fitschen sijoittui viidenneksi 1 500 metrillä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1999. Vuoden 2003 universiadeissa hän voitti 10 000 metrin juoksun ja sijoittui toiseksi 5 000 metrillä.
Krupina (piiri)
Kunnat
Krupinan piirin 36 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.
Jan Fitschen
Vuoden 2006 Göteborgin EM-kisoissa hän voitti 10 000 metrillä kultaa omalla henkilökohtaisella ennätyksellään 28.10,94. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kahdenneksitoista. Barcelonan EM-kilpailuiden jälkeen hän ilmoitti siirtyvänsä maratonjuoksuun. Toukokuussa 2011 hän juoksi Düsseldorfin maratonilla ajan 2.20.15 ja lokakuussa 2011 Frankfurtissa ajan 2.15.40. Vuonna 2012 hän juoksi Berliinin maratonilla ajan 2.13.10.
Fitschen on voittanut Saksan-mestaruuden 5 000 metrillä vuosina 2001, 2002, 2005, 2006, 10 000 metrillä vuosina 2005, 2006, 2007, 10 kilometrin tiejuoksussa vuosina 2005 ja 2010 sekä puolimaratonilla vuonna 2013. Sisäradoilla hän on voittanut Saksan-mestaruuden 3 000 metrillä vuosina 2002–2008.
Mare Dibaba
Hän ei tiettävästi ole sukua olympiavoittaja Tirunesh Dibaballe.
Dibaba voitti kultaa maratonilta vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä ajalla 2.27.35. Hän oli mukana myös vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa sijoittuen sijalle 22. Vuoden 2011 Afrikan kisoista Dibaba voitti kultaa puolimaratonilta. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Dibaba saavutti pronssia maratonilta ajalla 2.24.30. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli maratonilla kahdeksas.
Dibaba voitti Chicagon maratonin 2014 sekä Xiamenin maratonin 2014 ja 2015.
Dibaba siirtyi vuonna 2009 edustamaan Azerbaidžania ja muutti nimensä muotoon Mare Ibrahimova, mutta palasi pian takaisin Etiopiaan, sillä hän oli liian vanha kilpailemaan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
Karhunpalvonta
Karhunpalvonta on ihmisen suhtautumista karhuun yliluonnollisena olentona. Karhu on suurin petoeläin subarktisella ja kylmällä ilmastovyöhykkeellä ja lukuisat näiden alueiden kansat ovat vanhastaan pitäneet karhua pyhänä eläimenä.
Karhut ovat eri tavoin mukana myös monien kansojen satu- ja tarinaperinteessä, usein tavalla, joka viittaa uskomuksiin niiden erityisasemasta kaikkien eläinten joukossa. Karhu on keskeinen eläin eräiden Pohjois-Amerikan intiaaniheimojen perinteessä. Se tavataan usein sankarien opastajana tai auttajana. Pohjois-Amerikan intiaanit tuntevat myös yleisesti sadun karhunaisesta, joka ottaa aviomiehekseen heimon miehen, tai kansainvälisesti laajalti tunnetun sadun karhun ja heimon naisen liitosta, josta syntyy epätavallisin kyvyin varustettu sankarihahmo. Karhuun liittyy eri kansoilla myös paitsi edellä kerrotun tapaisia myyttisiä käsityksiä myös pienimuotoisempaa perinnettä. Karhunrasvaa käytetään paikoin edelleen särkyjen ja kipujen poistoon, ja karhuntaljalla makaamisen uskotaan parantavan selkäsäryn.
thumb|Maamme-kirjan kuvitusta, Karhunpyyntiä talvella, 1876. Karhulla on useita kiertoilmauksia, kuten mesikämmen, kontio, metsän omena, metsän kuningas ja nalle. Myös 'karhu' on alun perin kiertoilmaus, joka tarkoittaa karheaa turkkia, mutta sittemmin se on vakiintunut karhun nimeksi. Kiertoilmauksia käyttämällä muinaissuomalaiset ovat halunneet välttää kutsumasta petoa luokseen. Karhun ehkä vanhin ja alkuperäisin nimitys on oksi (taipuu kuten "kaksi"). Sanalle 'oksi' on vastineita kaukaisemmissa suomalais-ugrilaisissa kielissä, joten se on ikivanha omaperäinen sana. Sanan oksi vastine on nykysuomessa otso. Otso-sana on kirjakielinen muunnos oksi-sanan karjalaisesta ja itäsuomalaisesta deminutiivista ohto.
Jo ennen vanhaan tiedettiin, että karhut eivät viihdy ihmisasutuksen lähellä. Erään kivijärveläisen kansantarinan mukaan ensimmäinen karhu tuli ihmisten asumusten luokse tekemään pahaa, mutta sitten jättikokoinen mies iski karhua korvalliselle, ja karhu joutui anomaan armoa. Tehtiin sopimus: karhu lupasi siitä lähtien pysyä metsässä, syödä marjoja ja kuopia kusiaisia; lupasipa karhu myös nukkua koko talven mahtavana pesässään. Jos se kuitenkin tulisi takaisin, saisivat ihmiset sen sitten ampua ja keihästää. Lupauksensa se pitikin muutoin, mitä nyt joskus söi karjaa metsästä, omalta alueeltaan. Kertomus sivuaa myös uskomusta siitä, miksi kotieläimet tulivat ihmisten ilmoille: karhua pakoon.
Entisaikoina karhut pysyivätkin yleensä kaukana ihmisten asumuksista, koska rakentaminen, metsäteollisuus, tieverkosto ja muu ihmistoiminta ei ollut vielä samassa määrin pirstonut niiden ensisijaista elinympäristöä.
Valkohai
Valkohai (Carcharodon carcharias) on Karibianmeressä, Tyynessämeressä ja Intian valtameressä elävä suurikokoinen hai. Jopa 6 metrin pituiseksi ja 2 tonnin painoiseksi kasvava valkohai on maailman kookkain petokala ja yksi suurikokoisimmista rustokaloista. Valkohait saattavat elää jopa 70-vuotiaiksi. Valkohai on pääasiallisesti yksineläjä: tiettyjen hyljeyhdyskuntien läheisyydessä voi väliaikaisesti elää useita yksilöitä.
Taksonomia ja evoluutio
Viimeisten 150 vuoden ajan paleontologit ovat keskustelleet valkohain alkuperästä. Fossiilisten tietojen mukaan nykyaikaiset valkohait kehittyivät joskus 10–4 miljoonaa vuotta sitten, mioseenikauden puolivälistä (23–5,3 miljoonaa vuotta sitten) aina plioseenikauden ensimmäiseen puoliskoon asti (5,3–2,6 miljoonaa vuotta sitten), mutta valkohain esi-isät voivat olla peräisin ainakin eoseenikaudelta (noin 56–34 miljoonaa vuotta sitten. Monet tutkijat ovat väittäneet valkohain kehittyneen sukupuuttoon kuolleesta megalodonista, jota pidetään fossiilihistorian suurimpana lajina.  Vuoden 2012 marraskuussa löydetyn fossiilin perusteella voidaan olettaa valkohain olleen läheisempää sukua makohaille.
Levinneisyys ja elinalue
Tieteellisten tutkimusten perusteella valkohait voivat tehdä erittäin pitkiä matkoja elinalueiltaan. Vuonna 2003 käynnistetyssä tutkimuksessa eteläafrikkalaiset meritieteilijät kiinnittivät naaraspuoliseen valkohaihin seurantalaitteen, jonka antamat tiedot kertoivat hain tehneen seuraavan yhdeksän kuukauden aikana matkan Etelä-Afrikasta Australiaan ja takaisin – matka oli 20 000 kilometrin pituinen. Poikkeustilanteissa muutamat Tyynestämerestä kotoisin olleet valkohait ovat saattaneet matkustaa jopa Alaskan rannikolle saakka.
Ulkonäkö
Valkohaiden keho on tylpän torpedon muotoinen. Nilllä on kartiomainen kuono, suuret rinta- ja selkäevät sekä vahva puolikuun muotoinen häntä. Haiden vatsa on valkeahko. Niiden selässä ja sivuilla on kontrastinen tummansininen, harmaa tai ruskea kuvio. Valkohai omistaa erittäin vahvat leuat täynnä teräviä hampaita. Jokainen hammas on kykenevä murskaamaan luun ja leikkaamaan lihaa. Valkohain purentavoimaa on mitattu tietokonemallinnuksella, ja tutkimusta on johtanut Steve Wroe New South Walesin yliopistosta. Kalojen kallon ja lihasten anatomiaa ja biomekaniikkaa analysoitiin, ja purentavoimaksi saatiin 1,8 tonnia, jota pidetään voimakkaimpana mitä nykyeläimillä on.
Suurimmat täysikasvuiset yksilöt kasvavat enintään 6,4 metrin mittaisiksi, usein huomattavasti lyhyemmiksi. Naaraat ovat yleensä suurempia kuin urokset. Suurin osa heistä painaa 680–1 800 kg, mutta jotkut voivat painaa yli 2270 kg. Suurin koskaan mitattu valkohai on 6,1 metriä pitkä ja painaa 2270 kg. Valkohait ovat syntyessään noin 1,2 metriä pitkiä ja ne kasvavat joka vuosi 25 cm.
Valkohailla on monimutkainen verenkiertojärjestelmä, joka jakautuu sen koko kehoon kriittisten alueiden lämmittämiseksi. Tämän johdosta valkohain kehon lämpötila on korkeampi, kuin ympäröivän veden, minkä johdosta valkohai pystyy uimaan viileissäkin vesissä.
Ravinto
Useimpien muiden hailajien tavoin valkohai on lihansyöjä. Sen ravinto koostuu enimmäkseen rauskuista, pyöriäisistä, merinorsuista, turkishylkeistä, merileijonista, merisaukoista, merikilpikonnista ja erilaisista luukaloista. Valkohait ovat kuitenkin tunnettuja tavastaan syödä myös ihmisten mereen heittämiä syömäkelvottomia esineitä, ja kuolleiden yksilöiden mahalaukusta onkin löydetty esimerkiksi peltitölkkejä, autonrenkaita, rannekelloja ja jopa moottoriveneen moottorin osia. Toisinaan kookkaiden valkohaiden on nähty saalistavan jopa pienikokoisempia hailajeja.
Vaikka useimmat ihmiset pitävät valkohaita äkkipikaisena saalistajana, todellisuudessa valkohait ovat saalistaessaan hyvin valikoivia ja voivat seurata saaliikseen valitsemaansa eläintä jopa kahden tunnin ajan. Hyökätessään valkohai syöksyy valtavalla voimalla kohti saalistaan ja kirjaimellisesti repii sen kappaleiksi terävillä hampaillaan. Koska valkohailla ei ole silmäluomia, se joutuu kääntämään molemmat silmänsä iskiessään pinnalla uivien saaliiden kimppuun.
Valkohait saalistavat yleensä vedenpinnalla tai sen läheisyydessä uivia eläimiä, jolloin hai voi hyökätä niiden kimppuun alhaalta. Kalojen ja hylkeiden kimppuun hyökätessään valkohai pyrkii osumaan kohteensa evään, jolloin saalis usein menettää uimakykynsä ja menehtyy nopeasti šokkiin tai verenhukkaan. Valkohaiden näköaisti on heikko, joten saalistaessaan ne hyödyntävät herkkää haju- ja kuuloaistiaan. Niiden ja tuntokarvojensa avulla hai havaitsee uivan saaliin kaukaakin.
Lisääntyminen
Valkohaiden lisääntymiskautena, joka on tyypillisesti kesällä, suuri määrä valkohaita kokoontuu samaan paikkaan parittelemaan ja seurustelemaan. Tutkijoiden mukaan valkohait ovat tällöin aktiivisempia ja aggressiivisempia. Uros on sukukypsä 9–10-vuotiaana ja naaras 12–15-vuotiaana ja aina uudestaan noin kolmen vuoden välein. Uusimpien tutkimuksien mukaan uroksien sukukypsyyden saavuttaminen kestää 26 vuotta, kun taas naarailla se kestää 33 vuotta.
Valkohain lisääntymisväli on noin yksi vuosi. Sen tiineysaika on 2–2½ vuotta ja se saa 2–10 jälkeläistä. Lisääntymisaika ulottuu keväästä myöhäiskesään. Uros on sukukypsä 9–10-vuotiaana ja naaras 12–15-vuotiaana.
Hengittäminen
Valkohai ei pysty hengittämään liikkumatta, koska sen uidessa vedestä irtoaa happea sen kiduksille. Valaista poiketen valkohai ei pysty hengittämään vedenpinnan yläpuolella.
Uhanalaisuus
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on luokitellut valkohain vaarantuneeksi lajiksi vuodesta 2016 lähtien. Sen uhanalaisuuteen suurin vaikuttava tekijä on ihmisten siihen kohdistama metsästys. Valkohai on erityisesti Välimerellä erittäin uhanalainen. Valkohaita metsästetään useista syistä: ruoaksi, sekä niistä maksetaan runsaasti monissa maissa. Valkohain hampaista tehdään usein koruja.
Valkohain ainoaksi luonnolliseksi uhaksi tiedetään miekkavalas, jonka on parvena tai pareittain todistettu saalistavan valkohaita. Tapettuaan hain miekkavalaat syövät erityisesti sen ison ja ravinteikkaan maksan. Miekkavalailla on saattanut olla vaikutusta valkohain vähenemiseen esimerkiksi Etelä-Afrikan vesillä.
Hyökkäykset ihmisen kimppuun
Valkohai on toisinaan hyökännyt uimarien kimppuun. Valkohai on tiikerihain ja härkähain ohella ainoa toistuvasti ihmisen kimppuun hyökännyt hailaji, mutta 75 prosenttia hain hyökkäyksen kohteeksi joutuneista ihmisistä on selvinnyt hengissä. Useimmissa hyökkäyksissä ihmisen selviäminen on johtunut ruokailutottumuksista, koska tutkimusten perusteella hait eivät itse asiassa pidä ihmislihan mausta. Heinäkuussa 1916 ilmeisesti yksi valkohaiyksilö hyökkäsi New Jerseyn rannikolla kahden viikon aikana viiden uimarin kimppuun surmaten heistä neljä. Hyökkäykset synnyttivät laajan paniikin, joka autioitti rannat lomailijoista. 16. heinäkuuta saatiin pyydystettyä 2,5-metrinen valkohai, jonka vatsasta löytyi ihmisen jäänteitä, ja hyökkäykset loppuivat vuosiksi. Vuosien 1926 ja 1991 välisenä aikana arkistoitiin yhteensä vain 115 valkohain hyökkäystä ympäri maailmaa, ja tutkijoiden mukaan ainoastaan 12 prosenttia haiden hyökkäyksistä on varmuudella tunnistettu valkohain aiheuttamiksi.
Valkohaiden hyökkäykset johtuvat siitä, että hai on erehtynyt luulemaan ihmistä hylkeeksi tai kilpikonnaksi (heidän maatessaan surffilaudalla raajat vedessä). Valkohailla on heikko näköaisti, joten se ei kykene erottamaan ihmistä ja hyljettä toisistaan. Kehittyneen kuuloaistinsa avulla se havaitsee helposti vedessä kantautuvat äänet, ja ihmisten uimarannalla aikaansaama voimakas ääni houkuttelee haita rannan läheisyyteen. Monilla uimarannoilla haiden hyökkäyksiä on pyritty ehkäisemään esimerkiksi laittamalla uimarannan läheisyyteen turvaverkkoja, joiden tarkoituksena on estää haiden pääsy uimarien joukkoon. Lisäksi valkohain hyökkäyksiä on raportoitu Australiassa, Havaijilla, Kaliforniassa, Floridassa ja Etelä-Afrikassa.
Turismi
Monissa paikoissa, joissa valkohait ovat yleisiä, järjestetään häkkisukelluksia. Näitä paikkoja ovat varsinkin Etelä-Afrikan rannikko, Australia ja Kalifornia. Häkkisukellus on merkittävä tulonlähde ja yleinen turistien ajanviettomuoto. Välillä hait saattavat päästä jopa sisälle häkkeihin, mutta ne saavat harvoin aikaan mitään vakavaa.
Populaarikulttuurissa
Valkohai tuli tunnetuksi populaarikulttuurissa Peter Benchleyn kirjoittamaan samannimiseen romaaniin pohjautuvan kauhuelokuvan Tappajahai ilmestymisen myötä. Elokuvassa hain suurikokoisuutta (7 m) ja aggressiivista käyttäytymistä liioiteltiin, mutta elokuvan julkaisun jälkeen valkohai on usein esitetty älykkäänä ja verenhimoisena ihmissyöjänä. Toisaalta valkohai on toisinaan esitetty myönteisessä valossa; esimerkiksi elokuvassa Nemoa etsimässä Pomo-niminen valkohai on ystäviensä mako- ja vasarahain kanssa ryhtynyt kasvissyöjäksi.
Elokuvissa
Elokuvat haista:
Missi Pyle
Andrea Kay ”Missi” Pyle (s. 16. marraskuuta 1972 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa mukaan lukien The Artist, Dodgeball – boltsit pelissä, Big Fish, Aina eka kerta, Jali ja suklaatehdas ja Harold & Kumar 2: Pako Guantanamosta. Hän on esiintynyt myös useissa televisiosarjoissa mukaan lukien Hulluna sinuun, Frendit, Heroes, Miehen puolikkaat, Frasier, Kovan onnen kundi ja Tyhjätaskut.
Siniviivamalawinahven
Kartiopesäutaka (Pseudotropheus cyaneorhabdos) on uhanalainen kirjoahvenlaji. Se kasvaa noin 7,5 cm pitkäksi. Sitä on tavattu vain Malawijärvestä Likoman saaren koillispuolelta. Pyydystys akvaariokauppaan uhkaa lajin populaatiota. Levänsyöjänä se kärsii myös sedimentin lisääntymisestä järvessä.
Bernarr Macfadden
thumb|right|200px|Macfadden esittää [[Michelangelon veistosta “Daavid” 1905]] Bernarr Macfadden (16. elokuuta 1868 Mill Spring, Missouri, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1955) oli liikuntakulttuurin edustaja. Hän yhdisti kehonrakennukseen ravitsemuksen ja terveyttä koskevia teorioita. Hän perusti lehtiyhtiö Macfadden Publicationsin.
Elämänvaiheet
Bernarr Macfadden oli alkuperäiseltä nimeltään Bernard Adolphus McFadden, mutta hän muutti nimensä saadakseen siihen vaikutelman suuremmasta voimasta. Macfadden perusti Physical Culture -nimisen lehden 1899 ja loi myöhemmin kustannuskonsernin, johon kuului muun muassa elokuvalehti Photoplay ja roskalehti The New York Graphic. Hän oli aikansa kuuluisuuksia, jonka tuttavapiiriin kuuluivat Shirley Temple, Clark Gable, Franklin D. Roosevelt, Will Rogers ja Rudolph Valentino. Uransa huipulla hän omisti hotelleja ja kerrostalon New Yorkissa.
Hän yritti perustaa uskonnon, jonka taustana olisi ollut liikuntakulttuuri. Hän väitti, että hänen elämänohjeitaan noudattamalla ihminen voi elää 150-vuotiaaksi. Hän oli naimisissa neljä kertaa ja hänellä oli seitsemän lasta. Hän kuoli virtsateiden tulehdukseen.
Japani yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Maratonjuoksu
Ensimmäisissä MM-kilpailuissa Helsingissä 1983 japanilaismaratoonarit esiintyivät vielä vaatimattomasti; naisten maratonilla paras japanilainen oli 31:nneksi sijoittunut Mieko Tajima ja miesten puolella 35:nneksi jäänyt Yoshihiro Nishimura. Roomassa 1987 Miyuki Yamashita sijoittui naisten maratonilla kymmenenneksi ja Masayuki Nishi miesten puolella 22:nneksi. Kotikisoissaan Tokiossa 1991 japanilaiset saavuttivat ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Miesten maratonilla Hiromi Taniguchi voitti kultaa ja Futoshi Shinohara sijoittui viidenneksi. Kisojen toisen mitalinsa maa sai naisten maratonilla, jossa Sachiko Yamashita sijoittui hopealle ja Yūko Arimori neljänneksi.
Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Japani saavutti toisen maailmanmestaruutensa. Maan ainoat mitalistit olivat naisten maratonilla kultaa voittanut Junko Asari ja pronssille sijoittunut Tomoe Abe. Miesmaratoonareista Tadao Uchikoshi sijoittui viidenneksi. Göteborgissa 1995 Japanin maratonjuoksijoiden parhaat sijoitukset olivat miesten matkalla Yuji Nakamuran 12. sija ja naisissa Sachiyo Seiyaman yhdeksäs sija. Ateenassa 1997 naisten maratonilla Hiromi Suzuki voitti kultaa. Takako Tobise sijoittui lajissa neljänneksi ja Nobuko Fujimura kymmenenneksi. Miesten puolella paras oli 22:nneksi sijoittunut Akira Manai. Sevillassa 1999 maratoonarit vastasivat jälleen Japanin kaikista mitalisuorituksista, kun naisissa Ari Ichihashi saavutti hopeaa ja miehissä Nobuyuki Sato pronssia. Lisäksi naisten puolella Kayoko Obata oli kahdeksas ja miesten puolella Atsushi Fujita kuudes ja Koji Shimizu seitsemäs.
Edmontonissa 2001 Japanin ainoa maratonmitalisti oli naisten matkalla hopealle sijoittunut Reiko Tosa. Yoko Shibui sijoittui neljänneksi ja Kazumi Matsuo yhdeksänneksi. Miesten puolella Shigeru Aburaya oli viides, Yoshiteru Morishita kahdeksas ja Takayuki Nishida yhdeksäs. Pariisissa 2003 naisten maratonilla Mizuki Noguchi saavutti hopeaa, Masako Chiba pronssia ja Naoko Sakamoto neljännen sijan. Miesten maratonilla Shigeru Aburaya oli viides, Atsushi Sato kymmenes ja Tsuyoshi Ogata 12:s. Helsingissä 2005 Ogata saavutti pronssia ja Toshinari Takaoka sijoittui neljänneksi. Naisten maratonilla Yumiko Hara oli kuudes, Harumi Hiroyama kahdeksas ja Megumi Oshima kymmenes. Osakassa 2007 Reiko Tosa saavutti toisen MM-mitalinsa sijoittumalla pronssille. Naisten matkalla Kiyoko Shimahara oli kuudes ja miesten puolella Tsuyoshi Ogata viides, Satoshi Osaki kuudes ja Toshinari Suwa seitsemäs. Berliinissä 2009 Yoshimi Ozaki saavutti naisten maratonilla hopeaa, Yuri Kanō sijoittui seitsemänneksi ja Yoshiko Fujinaga oli neljästoista. Miesten maratonilla Atsushi Sato oli kuudes, Masaya Shimizu yhdestoista ja Satoshi Irifune neljästoista. Daegussa 2011 paras japanilainen maratoonari oli naisten kisassa viidenneksi sijoittunut Yukiko Akaba. Remi Nakazato sijoittui kymmenenneksi. Miesten maratonilla Hiroyuki Horibata oli seitsemäs ja Kentaro Nakamoto kymmenes. Moskovassa 2013 Kayoko Fukushi saavutti naisten maratonilla pronssia ja Ryoko Kizaki sijoittui neljänneksi. Miesten maratonilla Kentaro Nakamoto oli viides ja kolme muutakin japanilaista sijoittui 18 parhaan joukkoon. Pekingissä 2015 japanilaismaratoonarien paras saavutus oli Mai Iton seitsemäs sija naisten maratonilla. Lontoossa 2017 paras japanilaissijoitus oli Yuki Kawauchin yhdeksäs sija miesten maratonilla. Dohassa 2019 paras japanilaismaratoonarin sijoitus oli Mizuki Tanimoton seitsemäs sija naisten maratonilla. Eugenessa 2022 paras japanilaissijoitus oli Mizuki Matsudan yhdeksäs sija naisten maratonilla.
Vuosina 1997–2011 MM-kilpailujen maratonjuoksujen yhteydessä kilpailtiin myös maitten välinen maailmancup, jonka tuloksiin laskettiin kunkin maan kolmen parhaan maratoonarin aika. Naisten maailmancupin Japani voitti vuosina 1997, 1999, 2001 ja 2003 sekä sijoittui toiseksi vuosina 2005 ja 2009 sekä kolmanneksi vuonna 2007 ja neljänneksi vuonna 2011. Miesten maailmancupin Japani voitti vuosina 2003, 2005 ja 2007. Toiseksi se sijoittui vuonna 1999 Italian, vuonna 2001 Etiopian ja vuonna 2011 Kenian jälkeen. Vuonna 2009 Japani sijoittui miesten cupissa kolmanneksi ja vuonna 1997 viidenneksi.
Muut lajit
Muissa lajeissa kuin maratonissa Japani on saavuttanut 19 MM-mitalia. Moukarinheittäjä Kōji Murofushi voitti kultaa vuonna 2011, hopeaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2003. Dai Tamesue juoksi 400 metrin aidoissa pronssille vuosina 2001 ja 2005. Shingo Suetsugu saavutti pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 2003. Myöhemmin maratonilla MM-mitalille yltänyt Masako Chiba saavutti pronssia 10 000 metrin juoksussa vuonna 1997. Osakan kisoissa 2007 parhaat ei-maratoonarit olivat viidenneksi sijoittunut miesten 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkue ja kuudenneksi sijoittunut Kōji Murofushi. Berliinissä 2009 Japani saavutti ainoat mitalinsa viimeisenä kilpailupäivänä, kun naisten maratonmitalin lisäksi Yukifumi Murakami ylsi miesten keihäänheitossa pronssille. Pekingissä 2015 Takayuki Tanii saavutti pronssia 50 kilometrin kävelyssä ja samassa lajissa Hirooki Arai sijoittui neljänneksi. Lontoossa 2017 Hirooki Arai saavutti hopeaa ja Kai Kobayashi pronssia 50 kilometrin kävelyssä ja miesten pikaviestijoukkue pronssia. Dohassa 2019 Toshikazu Yamanishi voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä ja Yusuke Suzuki kultaa 50 kilometrin kävelyssä ja miesten pikaviestijoukkue saavutti pronssia.
Eugenessa 2022 Toshikazu Yamanishi voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä, Koki Ikeda hopeaa 20 kilometrin kävelyssä, Masatora Kawano hopeaa 35 kilometrin kävelyssä ja Haruka Kitaguchi pronssia keihäänheitossa.
GP2 Portugalin Grand Prix 2009
GP2 Portugalin Grand Prix 2009 oli GP2-kauden 2009 kymmenes ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 19.–20. syyskuuta Autódromo Internacional do Algarven moottoriradalla Portugalissa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Nico Hülkenberg. Sunnuntain kilpailun voitti Super Nova Racing -tallin Luca Filippi.
Perälänlampi (Alavus)
Perälänlampi on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Koskipään kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy.