cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al-Aksan marttyyrien prikaatit
Al-Aksan marttyyrien prikaatit on palestiinalainen vasemmistolainen puolisotilaallinen järjestö. Sen luokittelevat terroristijärjestöksi Israel, Yhdysvallat, Euroopan unioni, Kanada, Japani ja Uusi-Seelanti.
Al-Aksan marttyyrien prikaatit perustettiin marraskuussa 2000 Fatah-puolueen itsemurhaiskujoukoiksi. Toisen intifadan aikana vuosien 2000 ja 2002 välillä se oli Hamasin ohella toinen pääasiallinen Israelia vastaan iskuja tehnyt järjestö. Vuonna 2002 tehdyistä 59:tä iskusta al-Aksan marttyyrien prikaatit syylistyivät lähes kahteen kolmasosaan. Järjestö toimi sekä Palestiinalaishallinnon alueilla että varsinaisen Israelin alueella. Vuonna 2002 järjestö otti vastuun ensimmäisestä palestiinalaisen naisen tekemästä itsemurhaiskusta Jerusalemissa, jonka seurauksena kuoli yksi ja haavoittui 114. Israelilaisten sotilaslähteiden mukaan järjestö rekrytoi naisia erityisesti siksi, että Hamas ja Islamilainen jihad eivät halunneet toteuttaa iskuja tähän tapaan. Al-Aksan marttyyrien prikaatien iskujen määrä väheni turvallisuustilanteen paranemisen myötä vuoden 2002 jälkeen. Järjestö ilmaantui uudelleen Gazan alueella vuonna 2006, jolloin se oli yksi pääasiallisista Hamasia vastaan taistelleista järjestöistä.
Fatahin edesmennyt johtaja Jasser Arafat ei kuitenkaan koskaan tunnustanut järjestöä Fatahin osaksi ja tuomitsi julkisesti sen iskut. Muukaan Fatah ei ole tunnustanut prikaateja osakseen. Suuri osa al-Aksan marttyyrien prikaatien jäsenistä oli kuitenkin myös Fatahin kannattajia. Joidenkin tutkijoiden mukaan al-Aksan marttyyrien prikaatit eivät Hamasin tapaan aja islamilaisen valtion perustamista, mutte järjestö käytti uskontoa jäsenten rekrytoimisen apuna.
Chaim Rumkowski
Ennen toisen maailmansodan syttymistä Rumkowski oli toiminut liikemiehenä ja orpokodin johtajana. Saksan armeijan vallattua Puolan saksalaiset viranomaiset nimittivät hänet 13. lokakuuta 1939 Łódźin kaupunkiin perustettuun suureen ghettoon juutalaisneuvoston eli Judenratin johtajaksi. Tässä asemassa Rumkowski oli suoraan vastuussa saksalaiselle miehityshallinnolle ja sen johtajalle Hans Biebowille. Rumkowski vastasi gheton asukkaiden ruoasta, terveydestä, asuinoloista, työstä ja lämmityksestä. Hän johti ghettoa itsevaltaisen hallitsijan tavoin: hänen kuvansa oli gheton postimerkissä, ja ghettoraha sai nimen hänen mukaansa.
Rumkowskin kiistelty asema
Rumkowski on ollut holokaustin historiassa kiistelty hahmo. Hänen aktiivinen roolinsa kuljetusten järjestelyssä ja voimakastahtoinen hallintonsa aiheuttivat gheton asukkaissa kapinamieltä. Jotkut historioitsijat näkevät hänet natsien yhteistyötoverina, koska hän myöntyi saksalaisten vaatimuksiin. Rumkowski osoitti kuitenkin järjestelykykyä ja voimakastahtoisuutta vaikeassa ja ristiriitaisessa johtoasemassa. Kuuluisassa puheessaan Rumkowski suostutteli gheton vanhempia luovuttamaan alle kymmenvuotiaat lapset natseille sanoen: ”Minun on amputoitava raajoja voidakseni pelastaa ruumiin.” Hänen mielestään oli noudatettava myöntyväistä linjaa, jotta edes osa gheton asukkaista pelastuisi. Łódźin ghetto tyhjennettiinkin Puolan ghetoista viimeisenä.
Chełmnon leirin perustamisen jälkeen natsit pakottivat Rumkowskin järjestämään gheton asukkaiden kuljetukset tuhoamisleireille. Rumkowski itse väitti yrittäneensä neuvotella kuljetettavien lukumäärää alhaisemmaksi. Siksi onkin epäselvää, olisiko Rumkowski saanut sodan päätyttyä kiitosta ihmishenkien pelastamisesta vai vankilatuomion niin monen juutalaisen lähettämisestä kuolemaan.
Radja Jerošina
Radja Nikolajevna Jerošina (, 17. syyskuuta 1930 Iževsk, Votjakkien autonominen alue, Neuvostoliitto – 23. syyskuuta 2012) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut maastohiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Cortina d’Ampezzon olympialaisissa 1956 Jerošina sai hopeaa molemmilla naisten hiihtomatkoilla: 10 kilometrillä ja 3 × 5 kilometrin viestissä. Hän pääsi viestin ankkuriosuudelle kuuden sekunnin johtoasemassa, mutta saapui maaliin vasta 27 sekuntia Suomen Siiri Rantasen jälkeen.
Lahden MM-kilpailuissa 1958 Jerošina hiihti viestin ensimmäisen osuuden ja voitti kultaa. Henkilökohtaisella 10 kilometrillä hän sijoittui neljänneksi 19 sekuntia pronssille hiihtänyttä Siiri Rantasta hitaampana. Squaw Valleyn 1960 olympialaisissa hän sai pronssia 10 kilometrillä, joka päättyi Neuvostoliiton neloisvoittoon. Aiemmin Neuvostoliitto ei talviolympialaisissa ollut voittanut yhdessä lajissa kaikkia mitaleita. Hopeaa hän sai 3 × 5 kilometrin viestissä. Hän kaatui avausosuudella hajottaen suksensa eikä saanut tarpeeksi nopeasti uutta suksea tilalle, joten Ruotsi pääsi tavoittamattomalle karkumatkalle. Neuvostoliitto teki protestin väittäen Jerošinan kaatumisen aiheutuneen Irma Johanssonin kiilaamisesta, mutta veti protestinsa pois, kun tapauksesta kuvattu filmi osoitti tilanteen olleen sääntöjen mukainen.
Jerošina kuoli 23. syyskuuta 2012, 82-vuotiaana.
Partsimaan hautausmaa
Partsimaan hautausmaa on pieni hautausmaa Mäntyharjulla. Se vihittiin käyttöön vuonna 1949. Hautausmaalla on vain arkkuhautapaikkoja.
Kanariku järv
Maantietoa
Järvi on 230 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee Parksepan kauppalan länsilaidalla. Sen eteläpuolella on asuinalue, itäpuolella teollisuusalue ja luoteispuolella peltomaan ja sen metsäreunan muodostama viljelyalue. Itärannat ovat metsää ja itärannat niittyä tai virkistysaluetta. Rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen koillisrannassa yleinen uimaranta. Uimarannassa on suuri laituri. Järven ympäri kiertää polku.
Luontoarvoja
Ilmakuvista huomaa, että järven rannat ovat vesikasvilluuden vallassa ja rannat ovat soistuneita. Vain yleisön käytössä oleva uimaranta on raivattu puhtaaksi kasveista.
Vesistösuhteita
Kanariku järv kuuluu Väiso peakraavin valuma-alueeseen, jossa Väiso peakraav on Võhandu jõen sivu-uoma. Kanariko järvi on Kanariku ojan läpivirtausjärvi. Oja alkaa kaksi kilometriä pohjoisessa ja siihen yhtyy lyhyitä ojia peltomaalta. Laskuoja alkaa järven lounaispäästä ja senyhtyy, joka yhtyy Väiso peakraaviin 400 metrin päässä. Peakraavi laskee Mäejärven ja Alajärven kautta Võhanduun. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Phillip Cocu
Phillip Cocu (s. 29. lokakuuta 1970) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, joka viihtyi yleensä puolustavan keskikenttäpelaajan roolissa. Syyskuusta 2022 lähtien hän on toiminut Vitessen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Cocu aloitti ammattilaisuransa AZ Alkmaarin riveissä vuonna 1988. Vuonna 1990 hän siirtyi Vitesseen ja teki seurassa lopullisen läpimurtonsa. Alankomaiden suurseuroihin lukeutuva PSV Eindhoven hankki Cocun Vitessestä vuonna 1995. Hän saavutti seuran riveissä yhden Alankomaiden-mestaruuden ja yhden cup-mestaruuden. Vuonna 1998 Cocu siirtyi Espanjaan FC Barcelonan riveihin. Hän edusti Barcelonaa kuuden kauden ajan ja saavutti seuran riveissä yhden Espanjan-mestaruuden. Vuonna 2004 Cocu palasi PSV:n riveihin. Hän saavutti seurassa kolme Alankomaiden-mestaruutta ja yhden cup-mestaruuden. Vuonna 2007 Cocu siirtyi Al-Jaziran riveihin ja lopetti uransa Al-Jazirassa vuonna 2008.
Ura valmentajana
Cocu aloitti valmennusuransa kesällä 2008, kun hänestä tuli Frank de Boerin ohella Alankomaiden maajoukkueen apulaisvalmentaja. Tiimi luotsasi Alankomaat menestyksekkäästi MM-kisoihin 2010 ja palkittiin kahden vuoden jatkosopimuksella maaliskuussa 2010.
Kauden 2008/09 alusta lähtien Cocu on toiminut valmennustehtävissä myös PSV Eindhovenin organisaatiossa ensin juniorivalmentajana ja Fred Ruttenin tultua seuran valmentajaksi kaudelle 2009/10 edustusjoukkueen apulaisvalmentajana. Maaliskuussa 2012 Cocu nousi loppukauden mittaisella sopimuksella PSV:n päävalmentajaksi Ruttenin saatua potkut. Cocu luotsasi PSV:n Alankomaiden cupin mestariksi seitsemän vuoden tauon jälkeen. Finaalissa PSV kaatoi Heracles Almelon 3–0. Kauden jälkeen Cocu sai tehdä tilaa Dick Advocaatille. Cocu jatkaa kuitenkin seuran apulaisvalmentajana. Advocaatin jätettyä päävalmentajan tehtävät kesällä 2013, tuli Cocusta nelivuotisella sopimuksella PSV:n päävalmentaja.
Cocun johdolla PSV palasi kaudella 2014/15 Eredivisien mestariksi seitsemän vuoden tauon jälkeen. Kaudella 2015/16 Cocu luotsasi PSV:n Mestarien liigan alkulohkosta jatkoon pudottaen Manchester Unitedin pudotuspeleistä. PSV taisteli puolivälieräpaikasta Atlético Madridia vastaan ja putosi jatkosta vasta toisen osaottelun dramaattisen rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Eredivisiessä Cocu johdatti PSV:n toiseen perättäiseen mestaruuteen, joka ratkesi vasta liigan päätöskierroksella PSV:n voitettua FC Zwollen ja Ajaxin jäätyä tasapeliin De Graafschapia vastaan.
Kaudella 2016/17 PSV kävi mestaruustaistelua AFC Ajaxin ja Feyenoordin kanssa. PSV hävisi kauden aikana vain kaksi liigaottelua, mutta 10 tasapeliä oli liikaa ja PSV jäi lopulta kolmanneksi häviten mestari-Feyenoordille kuusi pistettä. Kaudella 2017/18 Cocu palautti PSV:n mestaruuskantaan. Valmennusuran kolmas liigamestaruus varmistui kolme kierrosta ennen sarjan päätöstä, kun PSV murskasi Ajaxin kotikentällään 3-0 ja karkasi tavoittamattomaan johtoon.
Heinäkuussa 2018 Cocu siirtyi Turkin Superliigan Fenerbahçen päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Cocun pesti päättyi kuitenkin jo lokakuun lopussa 2018 potkuihin, kun Fenerbahçe oli aloittanut kautensa heikosti ja oli vajonnut Turkin liigassa putoamisviivan tuntumaan.
Likolampi (Ähtäri, Rämälä)
Likolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Rämälän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Phillip Cocu
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2019 Cocu teki nelivuotisen sopimuksen Englannin Mestaruussarjassa pelanneen Derby Countyn päävalmentajana. Cocun johdolla Derby sijoittui kaudella 2019/20 kymmenenneksi. Hän kehitti seuran pelitapaa alankomaalaisen totaalisen jalkapallon suuntaan, mutta "Cocu-pallo" ei tuonut aivan toivottuja tuloksia. Cocun toinen kausi seurassa alkoi tuloksellisesti heikosti. Avainpelaajiaan mennettänyt seura voitti vain yhden kauden 11 ensimmäisestä ottelusta. Seura erotti alankomaalaisvalmentajan marraskuun puolivälissä 2020.
Likolampi (Ähtäri, Rämälä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,2 metriä mpy.
Phillip Cocu
Ura valmentajana
Cocu palasi valmennustehtäviin syyskuussa 2022, lähes kahden vuoden tauon jälkeen, kun hänestä tuli Eredivisie-seura Vitessen päävalmentaja.
Avosettiankerias
Avosettiankerias (Avocettina infans) on nokka-ankeriaiden heimoon (Nemichthyidae) kuuluva kala, joka elää trooppisissa ja lauhkeissa merissä ympäri maapallon. Se voi kasvaa 80 senttiä pitkäksi. Avosettiankerias käyttää ravinnokseen äyriäisiä.
Oyfn Pripetshik
Oyfn Pripetshik (Der alef-beyz tai Afn pripetshikon ) (Jiddiš: אויפן פריפעטשיק) Mark Warshawskyn säveltämä ja sanoittama laulu, joka kertoo rabbista, joka opettaa esikoulussa lapsille jiddišin kielisiä aakkosia. Laulu on tehty 1800-luvun lopulla, jolloin se oli yksi keskisen ja itäisen Euroopan juutalaisten suosituimista kappaleista, ja sellaisena on tärkeä musiikillinen muisto Euroopasta ennen Holokaustia. Se on vielä tänäpäivänäkin suosittu juutalaisissa päiväkodeissa. Sävelmä soi muun muassa elokuvassa Schindlerin lista. Sävelmän on levyttänyt Suomessa Hazamir-kuoro (nimellä Der AlefBeis, Simon Parmetin ja Samuel Rubinsteinin sovituksena) ja Marion Rung (nimellä Tuvan lämmössä, Rauno Lehtisen sovituksena 1972).
Laulun sanat
Uunissa on tuli ja tuvassa on lämmintä, rabbi opettaa pienille lapsille aakkosia.
"Muistakaa, lapset, mitä täällä olette oppineet ja sanokaa uudelleen aakkoset a:sta ö:hön.
Kun te lapsukaiset kasvatte isoiksi, ymmärrätte itsekin, miten paljon kyyneliä ja itkua aakkosiin sisältyy.
Kun te lapsukaiset lähdette kiertämään maailmaa, tulee teillä olla voimaa oppia ymmärtämään, mitä kaikkea aakkosiin todella sisältyy.
Uunissa on tuli ja tuvassa on lämmintä, rabbi opettaa pienille lapsille aakkosia. (Suomennos Hazamir-kuoron levyn kannessa.)
Koroinen
Koroinen on nykyisen Turun itäiseen osaan kuuluva kaupunginosa, pieni niemi Aurajoen oikealla rannalla Aurajoen ja Vähäjoen haarassa noin kahden kilometrin päässä Turun keskustasta. Vuonna 2016 sen asukasluku oli 15.
Koroistenniemi on toiminut varhaisessa vaiheessa kaupan ja kulttuurisuhteiden keskuksena, ja siellä on säilynyt useita muinaisjäännöksiä. Paikka on toiminut piispanistuimen ja piispankirkon paikkana vuodesta 1229 Turun tuomiokirkon valmistumiseen noin vuonna 1300. Itse niemellä on näkyvissä vain kirkon perustuksia sekä Aurajoen puolella piispantaloon kuuluneiden rakennusten nelikulmaisia perustuksia. Paikalla on myös valkoinen muistoristi ja nähtävyydestä kertova laatta. Museovirasto on määritellyt Koroistenniemen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia
Aluksi paikalla lienee ollut puinen kirkko, joka rakennettiin jo piispanistuimen siirtämisen aikaan. Saman vuosisadan puolivälissä rakennettiin laajempi kirkko sekä piispan hallintorakennuksia. Kahta muuta rakennusta nimitetään piispan palatsiksi ja puolustustorniksi. Koroistenniemien ympärille oli rakennettu puinen puolustusaita. Aluetta oli helppo puolustaa etelästä, lännestä ja pohjoisesta, josta se oli veden ympäröimä. Sen itäpuolelle rakennettiin valli ja kaivettiin vallihauta, joka oli ylitettävä laskusiltaa pitkin.
Koroinen menetti maankohoamisen vuoksi 1300-luvun kuluessa keskusasemansa. Piispanistuin oli siirretty nykyisen Turun tuomiokirkon kohdalle jo vuonna 1290. Uuden kirkon käyttöönoton jälkeen Koroisten piispankirkko toimi kuitenkin vielä Räntämäen piispankirkkona lähes koko 1300-luvun. Lopulta vitaaliveljet tuhosivat sen vuonna 1396.
Myöhemmin Koroinen toimi piispojen palkkatilana ja 1600-luvun alusta lähtien lampuotitilana. Vuonna 1898 paikalla aloitettiin arkeologiset kaivaukset. Hjalmar Appelgrenin aloittamat työt saivat jatkajakseen maisteri Juhani Rinteen, jonka johdolla työskentely jatkui vuoteen 1902 saakka. Koroistenniemi rauhoitettiin vuonna 1905 muinaismuistoalueeksi. Maarian kunta, johon Koroinen kuului, liitettiin Turkuun vuonna 1944. Kunta on saanut nimensä Koroisten piispankirkon nimikkopyhimyksestä Neitsyt Mariasta.
Julie Andrews
Julie Andrews, alkuperäiseltä nimeltään Julia Elizabeth Wells, (s. 1. lokakuuta 1935 Walton-on-Thames, Surrey, Englanti) on englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä, laulaja ja lastenkirjailija. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan musikaalielokuvissa Maija Poppanen (1964) ja Sound of Music (1965).
Andrews on palkittu uransa aikana muun muassa Oscarilla, viidellä Golden Globella, Baftalla, kahdella Primetime Emmyllä, kolmella Grammyllä sekä Disney Legends -palkinnolla. Vuonna 2001 hän sai Kennedy Center Honors -palkinnon myötävaikutuksestaan Yhdysvaltain kulttuurissa ja vuonna 2007 hän sai Screen Actors Guild -elämäntyöpalkinnon. Vuonna 2022 hänet palkittiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämätyöpalkinnolla. Hänen kirjoittamansa kirjat ovat lähes kaikki nousseet Yhdysvalloissa bestseller-listojen kärkeen.
Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Andrews sijoittui 59. tilalle.
1940- ja 1950-luku: My Fair Lady
Esiinnyttyään joitakin vuosia Lontoon teatterilavoilla Andrews siirtyi Yhdysvaltoihin. Ensiesiintymisensä Broadwaylla hän teki musikaalissa The Boy Friend vuonna 1954, vain 18-vuotiaana. Vuonna 1956 Andrews sai Eliza Doolittlen roolin musikaalista My Fair Lady, josta tuli menestys ja Andrewsin läpimurtorooli.
1960-luku: Maija Poppanen ja Sound of Music
thumb|Julie Andrews 1960-luvulla.
Valtavan suosion saavuttaneesta My Fair Ladystä tehtiin nopeasti elokuvaversio, mutta Andrews ei saanut elokuvan pääosaa. Tuottaja Jack Warner, joka halusi pelata varman päälle ja varmistaa elokuvan suosion, antoi pääroolin aikansa suosituimmalle naisnäyttelijälle Audrey Hepburnille. Tämän ei kuitenkaan annettu laulaa, vaan Marni Nixon toimi elokuvassa Hepburnin haamulaulajana.
thumb|left|Julie Andrews elokuvassa [[Maija Poppanen (elokuva)|Maija Poppanen.]] Andrews teki kuitenkin elokuvadebyyttinsä samana vuonna kuin My Fair Lady -elokuva sai ensi-iltansa. Walt Disney palkkasi hänet päärooliin vuoden 1964 musikaalielokuvaansa Maija Poppanen nähtyään Andrewsin Broadwayllä näyttelemässä kuningatar Guinevereä musikaalissa Camelot. Elokuvasta tuli Disney-yhtiön suurin menestys siihen mennessä. Andrewsin roolisuoritus oli kriitikoiden ylistämä ja hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla ja Golden Globella sekä Grammyllä elokuvan musiikista tehdystä levystä. Andrews on ainoa näyttelijä, joka on voittanut pääosa-Oscarin Disneyn elokuvasta. Päihitettyään Audrey Hepburnin Golden Globe -kisassa Andrews päätti kiitospuheensa sarkastisesti kiittämällä "miestä joka teki tämän mahdolliseksi, Mr. Jack Warneria".
Seuraavana vuonna 1965 Andrews näytteli ja lauloi pääroolin elokuvassa Sound of Music, josta tuli vielä Maija Poppastakin suurempi menestys, yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä elokuvista sekä kaikkien aikojen menestynein musikaalielokuva. On arvioitu, että Sound of Musicin on nähnyt jopa miljardi ihmistä. Ohjaaja Robert Wise päätti palkata Andrewsin pääosaan nähtyään kaksi minuuttia Andrewsin roolisuoritusta Maija Poppasen leikkaamattomasta versiosta. Sound of Musicin soundtrack-levyä, jonka useimmat laulut esittää Andrews, on myyty yli kymmenen miljoonaa kappaletta.
Maija Poppasen ja Sound of Musicin jälkeen Andrewsista tuli hetkeksi Hollywoodin tavoitelluin naistähti, joka vieraili lukuisissa tv-ohjelmissa ja sai muun muassa jalanjälkensä Grauman’s Chinese Theatren edustan betonilaattaan. Sound of Musicia seuraavana vuonna hän näytteli naispääosat George Roy Hillin kolmetuntisessa historiallisessa eepoksessa Havaiji (Hawaii, 1966) ja Alfred Hitchcockin jännityselokuvassa Revitty esirippu (Torn Curtain, 1966).
1960-luvun lopulla Andrews esiintyi kahden suuren musikaalielokuvan päärooleissa. ''Star! – tähti (1968) oli elämäkerrallinen elokuva musikaalitähti Gertrude Lawrencen elämästä, Darling Lili'' (1970) komediallinen musikaali. Suurten musikaalien aika alkoi kuitenkin olla ohi Hollywoodissa. Kumpikaan elokuva ei yltänyt Maija Poppasen tai Sound of Musicin suosioon. Tämän jälkeen Andrews keskittyi lähinnä perheeseensä ja muutti perheineen Sveitsiin.
Vuonna 1982 Andrews näytteli musikaalikomediassa Victor/Victoria, jonka ohjasi hänen silloinen aviomiehensä Blake Edwards. Andrews palkittiin roolistaan viidennellä Golden Globe -palkinnolla, ja hän sai myös parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Andrews näyttelee naista, joka näyttelee miestä, joka näyttelee naista saadakseen töitä. Vuonna 1995 Edwards muokkasi Victor/Victoria-elokuvasta näyttämökäsikirjoituksen, joka mahdollisti hänen vaimolleen paluun Broadwayn musikaalilavoille, joilta hän oli ollut poissa yli 30 vuotta. Musikaali pyöri 18 kuukautta loppuunmyydyille katsomoille, kunnes Andrews joutui vetäytymään ääniongelmien vuoksi. Ääniongelmat saivat hänet turvautumaan leikkaukseen, johon suostumistaan hän on jälkikäteen katunut.
1990-luvulta 2010-luvulle
Andrewsin yhtenä tavaramerkkinä ollut neljän oktaavin lauluääni vaimentui pysyvästi kyseisessä leikkauksessa vuonna 1997. Leikkauksen jälkeen Andrews ei kyennyt laulamaan ja hänen puheääntäänkin vaivaa lievä käheys. Leikkauksensa jälkeen Andrews on toiminut aktiivisesti vaurioituneista äänihuulista kärsivien ihmisten auttamiseksi tukemalla tutkimusta äänihuulivaurioiden korjaamiseksi. Laulu-uransa päätyttyä Andrews ryhtyi kirjoittamaan lastenkirjoja ja hän omistaa Emma-tyttärensä kanssa pienen kustannusyhtiön, Julie Andrews Collectionin, jolle he kirjoittavat kirjoja yhdessä. Kirjat kuvittaa usein Tony Walton.
thumb|Julie Andrews vuonna 2003. Vuonna 2001 Andrews näytteli elokuvassa Prinsessapäiväkirjat, joka oli hänen ensimmäinen Disney-elokuva sitten Maija Poppasen. Andrew näyttelee kuningatar Clarisse Marie Renaldia ja hän uusi roolin elokuvan jatko-osassa Prinsessapäiväkirjat 2 vuonna 2004. Jatko-osassa Andrews lauloi ensi kertaa elokuvassa sitten hänen leikkauksensa. Hän lauloi kappaleen ”Your Crowning Glory” yhdessä Raven-Symonén kanssa ja kappale oli sävellajiltaan sopiva Andewsille, että hän pystyi laulamaan kappaleen. Elokuvan musiikkivastaava Dawn Soler kertoi Andrewsin onnistuneen ensimmäisellä otolla ja että koko työryhmä oli liikuttunut kohtausta kuvatessa.
Vuodesta 2004 Andrews on ääninäytellyt useissa elokuvissa. Hän ääninäytteli kuningatar Lilliania Shrek-elokuvasarjan elokuvissa Shrek 2 (2004), Shrek kolmas (2007) ja Shrek ja ikuinen onni (2010). Andrews on ääninäytellyt myös muun muassa elokuvissa Lumottu (2007) ja Itse ilkimys (2010).
Vuonna 2016 Andrews ohjasi Australian oopperalle My Fair Lady -musikaalin, joka esitettiin Sydneyn oopperatalossa. Andrews on luonut lastensarjan Julie's Greenroom, jossa hän näyttelee pääosaa ja jonka hän myös tuottaa. Sarja julkaistiin Netflixissä vuonna 2017.
Andrewes julkaisi toisen muistelmansa ”Home Work: A Memoir of My Hollywood Years” vuonna 2018.
Vuonna 2020 Andrews ääninäytteli Lady Whistledownin kertojaroolin Netflixin draamasarjassa Bridgerton. Sarjasta tuli pian julkaisun jälkeen Netflixin kaikkien aikojen katsotuin sarja yli 82 miljoonalla katsojalla.
Andrews palkitaan Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämätyöpalkinnolla.
Yksityiselämä
Andrewsilla on kolme lasta: tytär Emma Katherine Walton Hamilton ensimmäisen miehensä Tony Waltonin kanssa ja kaksi Vietnamista 1970-luvun alussa adoptoitua tytärtä, Amelia (Amy) Leigh ja Joanna Lynne, Blake Edwardsin kanssa. Lisäksi perheeseen kuuluvat myös Edwardsin kaksi lasta aiemmasta avioliitosta: tytär Jennifer ja poika Geoffrey. Lastenlapsia Andrewsilla ja Edwardsilla on yhdeksän ja lapsenlapsenlapsia on kaksi. Lapsenlapsista kaksi on Andrewsin biologisia lapsenlapsia: Emma-tyttären 1990-luvulla syntynyt poika ja 2000-luvun alussa syntynyt tytär.
Keisarinvihreä
pienoiskuva|Keisarinvihreän myyntipakkaus Keisarinvihreä on erittäin myrkyllinen kupariasetoarsenaatti eli kupariarseniitin ja kupariasetaatin seos, joka on väriltään hyvin kirkkaan vihreää. Ainetta on käytetty väriaineena ja hyönteismyrkkynä. Keisarinvihreällä värjättiin vaatteita, tapetteja ja jopa makeisiakin. Sitä käytettiin myös maalien väriaineena. Tapeteista vapautunut arseeni aiheutti usein myrkytysoireita kun kosteissa huonetiloissa homesieni hajotti arseenia sisältävää väriainetta, jolloin huoneilmaan haihtui arseeniyhdisteitä.
Keisarinvihreän käyttö kiellettiin sen myrkyllisyyden vuoksi useissa maissa jo 1920-luvulla ja lopullisesti se poistui käytöstä 1960-luvulla.
Keisarinvihreästä on käytetty myös nimityksiä Schweinfurter Grün, kasselinvihreä tai pariisinvihreä. Siitä johtuu myös sana myrkynvihreä.
Orografinen pilvi
thumb|right|250px|Orografinen pilvi thumb|right|250px|Orografinen aaltopilvi [[Korsikassa]]
Orografinen pilvi on pilvi, joka syntyy pakotetun konvektion johdosta. Ympäristöään korkeampi maasto kuten rannikko, korkea harju tai vuoristo ohjaa kostean ilmavirtauksen nousemaan ylös. Mikäli ilma on riittävän kosteaa, syntyy pilviä kosteuden tiivistyessä pieniksi pilvipisaroiksi tai jääkiteiksi. Vuoren rinteeltä, pilven sisältä katsottuna orografinen pilvi on sumua.
Monesti orografisiin pilviin liittyy ja niiden esiintymisseuduilla tavataan suuria sademääriä, esimerkiksi Norjan vuoristossa.
Orografisesti muodostuneen ja sadetta synnyttävän pilvikerroksen alaraja (ilmanpaketin tiivistymiskorkeus) on vuoriston suojanpuolella usein korkeampi kuin tuulen puolella. Tämä johtuu siitä, että osa ilmankosteudesta on poistunut vuoriston ylittäneestä ilmamassasta sateen johdosta.
Vuoristot synnyttävät myös aaltoliikettä, josta syystä näillä seuduilla tavataan aaltomaisia pilviä. Esimerkiksi Alpeilla esiintyy Föhn-tuuleen liittyviä mantelipilviä, joiden alkuperä on orografinen. Ilmavirtauksen aaltomaisen liikkeen nousevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista jäähtymistä, joka voi näkyä ilmankosteuden tiivistymisenä pilveksi. Vastaavasti laskevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista lämpenemistä ja ilman suhteellisen kosteuden pienenemistä.
Travisin piirikunta
Travisin piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 290 188 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 2 650 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Austin on myös sen suurin kaupunki. Austin on myös Texasin pääkaupunki.
Väestö
Piirikunnan asukkaista 48,8 prosenttia on valkoisia, 31,18 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 7,78 prosenttia mustia. 88,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 34,8 vuotta.
Victorian putoukset
Victorian putoukset on vesiputous Afrikassa Sambesijoessa Sambian ja Zimbabwen rajalla. Se on maailman ainoa vesiputous, joka on sekä yli kilometrin levyinen että yli sata metriä korkea. Putouksen keskimääräinen korkeus on 100 metriä ja suurin korkeus 108 metriä. Leveydeltään se on noin 1 708 metriä. Se sijaitsee 915 metriä merenpinnan yläpuolella.
Geologia
thumb|Sambesi syöksyy putouksen kohdalla useina uomina sata metriä syvään rotkoon. Putousten kohdalla Sambesi putoaa itä–länsisuuntaiseen rotkoon. Ensimmäistä rotkoa seuraa vielä seitsemän peräkkäisen itä–länsisuuntaisen rotkon siksakkimainen sarja, jonka joki on uurtanut basalttiin. Rotkot sijaitsevat nykyisten putousten alavirrassa 150 kilometrin matkalla. Näissä rotkoissa putous on aiemmin sijainnut.
Victorian putous vetäytyy hitaasti ylävirtaa kohti. Se on viimeisten 100 000 vuoden aikana rapauttanut kovassa basalttikalliossa olevia pehmeämmällä hiekkakivellä täyttyneitä itä–länsisuuntaisia halkeamia. Kun uusi halkeama on rapautunut, putouksen alle on syntynyt uusi rotko, ja joki on pudonnut siihen leveänä putouksena. Putouksesta ylävirtaan joki uurtaa tiensä pohjois–eteläsuuntaisiin halkeamiin. Kun joki ensin siirtyy virtaamaan tällaiseen kapeaan halkeamaan ja leveä putouslinja on tyrehtynyt, alkaa muodostua uusi itä–länsisuuntainen rotko, ja sen jälkeen putous levenee jälleen.
Parhaillaan joki uurtaa uutta putousta nykyisen putouksen yläjuoksulle Devil’s Cataractiin. Joessa on muitakin uuden putouksen mahdollisia syntypaikkoja.
Virtaus
thumb|Juuri ennen jyrkännettä on allas nimeltä Devil's Pool, johon turistit voivat pulahtaa turvallisesti. Sambesijoen virtaama putouksen kohdalla on keskimäärin 935 kuutiometriä sekunnissa. Virtaama on suurimmillaan huhtikuussa sadekauden lopulla. Pienimmillään virtaama on lokakuussa ja marraskuun alussa. Silloin vettä on niin vähän, että putouksen läpi voi kävellä. Kuivalla kaudella putouksen itäiset osat ovat yleensä kuivina.
Joen virtausnopeus ei kiihdy ennen putousta, vaan putouksen lähestymisen merkkejä ovat jylinä ja sumupilvi. Vedet putoavat pystysuoran jyrkänteen reunalta 25–75 metrin levyiseen rotkoon, jonka kumpikin reunajyrkänne on yhtä korkea. Joki jatkaa kulkuaan 65 metriä leveän kurun kautta, joka sijaitsee putouksen länsipuolen kohdalla. Kurun päässä on allas nimeltä Boiling Pot, ’keittopata’, jossa vedet vellovat ja vaahtoavat tulvan aikana. Heti altaan alapuolella on rautatie- ja autosilta.
Ympäristö
Jyrkänteen yläreunalla lukuisat saaret, painaumat ja niemekkeet jakavat joen erillisiin uomiin. Putouksen alapuolella on sademetsää.
Putouksen tuottama sumu näkyy 50 kilometrin päähän Zimbabween ja 30 kilometrin päähän Sambiaan.
Historia
thumb|[[David Livingstonen patsas Victorian putousten Zimbabwen-puoleisessa osassa]] Skotlantilainen tutkimusmatkailija David Livingstone saapui 17. marraskuuta 1855 putoukselle ensimmäisenä eurooppalaisena ja nimesi sen kuningatar Viktorian mukaan. Paikalliset asukkaat tunsivat toki putouksen entuudestaan ja käyttivät siitä nimeä Mosi-oa-Tunya.
Putouksen alavirtaan rakennettiin vuonna 1905 rautatiesilta Bulawayoon. Rautatien valmistumisen jälkeen putouksille alkoi tulla matkailijoita. Britannian siirtomaa-ajan loppuvaiheissa alueella oli sissitoimintaa, joten matkailu alkoi hiipua. Zimbabwen itsenäistyttyä putoukset ovat alkaneet vedota uudestaan turisteihin, ja 1900-luvun lopulla siellä vieraili jo lähes 300 000 ihmistä vuosittain.
Putouksen seudulla kummankin valtion puolella on kansallispuistot. Unesco nimesi vuonna 1989 putouksen ja kansallispuistot maailmanperintökohteeksi.
Aiheesta muualla
-17.92444°N, 25.85667°W
Guinea
Guinean tasavalta eli Guinea on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat Sierra Leone, Liberia, Norsunluurannikko, Mali, Senegal ja Guinea-Bissau. Nimi ”guinea” tulee Saharan berberien kielestä ja tarkoittaa ”mustien miesten maata”.
Guineassa on sademetsää, savannia, vuoristoa ja mangrovesoita. Sillä on hyvät mineraalivarat sekä potentiaalia vesivoiman ja maatalouden kehittämiseen. Epävakaiden olojen takia se on kuitenkin köyhä kehitysmaa. Guinea on entinen Ranskan siirtomaa ja itsenäistyi vuonna 1958. Maata hallitsi yli 25 vuotta Ahmed Sékou Touré, ja pian hänen jälkeensä 24 vuoden ajan Lansana Conté. Hänen kuolemansa jälkeen maassa on ollut useita vallankaappauksia.
Maastonmuodot ja kasvillisuusvyöhykkeet
thumb|left|Guinean kartta. thumb|Guinean yksityiskohtaisempi kartta. Guinea voidaan jakaa neljään maastovyöhykkeeseen. Rannikolla on mangrovesoita ja ruohikkoisia alluviaalitasankoja. Alue on susujen kotimaata, ja siellä asuu myös muita pienempiä heimoja. Tärkeimmät kaupungit ovat pääkaupunki Conakry sekä bauksiitti-kaivoskaupungit Fria ja Kamsar.
thumb|Lapsia Fouta Djallonissa. Sisämaassa on Fouta Djallonin vuoristoalue. Alueella on niin viileää, että siellä voi kasvattaa perunaa. Monet Guinean joista saavat alkunsa tältä alueelta. Fulbet ovat suurin etninen ryhmä. Labé on alueen suurin kaupunki, Timbo oli alueen pääkaupunki ennen siirtomaa-aikaa.
Fouta Djallonin itäpuolella on Ylä-Guinean seutu. Se on savannia, jonka tasankoja halkovat jokilaaksot. Milo- ja Nigerjokia käytetään kasteluun ja kalastukseen sekä kulkuväylinä. Suurin etninen ryhmä on mandinkat. Siguiri ja Kankan ovat tämän alueen suurimmat kaupungit.
Eteläisin osa on metsäaluetta. Sademäärä on suuri, ja metsässä kasvaa mahonkia, tiikkiä ja eebenpuuta. Näiden jalopuiden hyödyntäminen sekä maanviljelyn laajeneminen ovat johtaneet osittaiseen metsien hävitykseen. Alueella on myös muita luonnonvaroja kuten kultaa, timantteja ja rautamalmia. Suurimmat etniset ryhmät ovat guerzet, tomat ja kissit. 1990-luvulta alkaen alueelle on tulvinut pakolaisia Sierra Leonesta ja Liberiasta.
Maan korkein kohta, Mont Nimba, kohoaa 1 752 metriä merenpinnan yläpuolelelle.
Ilmasto
Rannikolla Conakryssa sataa noin 4 800 millimetriä vuodessa, koillisen ylänköalueella vain 1 500 millimetriä.
Keskimääräinen ylin lämpötila on Conakryssa ylimmillään huhtikuussa 31,6 astetta, alimmillaan elokuussa 27,7 astetta. Kuukauden keskimääräinen alin lämpötila on ympäri vuoden 22–24 astetta.
Luonto ja luonnonsuojelu
Afrikkalaista suurriistaa on Guineassa vain vähän. Hyeenat ja paviaanit ovat yleisiä, ja joitakin virtahepoja ja manaatteja elää joissa.
Guineassa on kaksi kansallispuistoa, Badiarin kansallispuisto ja Ylä-Nigerin kansallispuisto, joista jälkimmäinen jakautuu kahteen alueeseen. Ne kuuluvat myös Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaan samoin kuin Mont Nimba ja Massif du Ziama. Ramsarin sopimus kattaa 12 vesistö- ja kosteikkoaluetta.
Historia
Nykyisen Guinean alue on kuulunut moniin suuriin valtakuntiin 900-luvulta alkaen: Ghanan, Sosson, Malin ja Songhain valtioihin, jotka vuorollaan hallitsivat Saharan poikki kulkevia kauppareittejä.
Alue joutui Ranskan yliherruuden alaisuuteen 1800-luvun puolivälin aikoihin, ja vuonna 1891 siitä tehtiin erillinen siirtomaa, Ranskan Guinea, josta myöhemmin tuli osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Aluetta olivat vaatineet itselleen myös Iso-Britannia, Saksa ja Portugali, jotka kuitenkin olivat jo sitä ennen luopuneet vaatimukistaan.
Guinea itsenäistyi vuonna 1958. Maan johti itsenäisyyteen ja sitä johti aina vuoteen 1984 sosialisti Ahmed Sékou Touré. Sékou Tourén kuoleman jälkeen vallan kaappasi armeijan esikuntapäällikkö Lansana Conté Diarra Traorén kanssa. Armeijan ”Kansallisen elvytyksen sotilaskomitea” vapautti poliittiset vangit ja houkutteli 200 000 Sékou Tourén aikana maasta paennutta palaamaan.
Conté käänsi talouspolitiikan oikeistolaisemmaksi ja länsimielisemmäksi, mutta jatkoi autoritaarista hallintoa. Ylennettyään itsensä kenraaliksi hän kirjoitutti uuden perustuslain ja valitutti itsensä siviilipresidentiksi vuonna 1993. Hänet on valittu sittemmin uudelleen vuosina 1998 ja 2003. Conté oli loppuaikoinaan huonossa kunnossa ja kärsi diabeteksesta ja leukemiasta. Hän kuoli 22. joulukuuta 2008.
Noin kuuden tunnin kuluessa presidentin kuolemasta vallan kaappasi tuntematon asevoimien ryhmä ”Demokratian ja kehityksen kansallinen neuvosto” (Conseil National de la Démocratie et du Développement, CNDD), joka ilmoitti televisiolähetyksessä, että maan perustuslaki on kumottu ja hallitus hajotettu. Parlamentin puhemies Abubakar Sompare ja pääministeri Ahmed Tidiane Souaré kiistivät aluksi kaappauksen onnistumisen, mutta hallitus tunnusti 25. joulukuuta kapteeni Moussa Dadis Camaran johtaman neuvoston. Juntta lupasi järjestää vaalit kahden vuoden kuluessa.
Dadis Camara joutui murhayrityksen kohteeksi 3. joulukuuta 2009, minkä jälkeen hänet lennätettiin hoitoon Marokkoon. Hänen poissa ollessaan johtoon nousi puolustusministerinä toiminut kenraali Sékouba Konaté, jolle Dadis Camara luovutti virallisesti vallan ”toipumisensa ajaksi” 15. tammikuuta 2010 Burkina Fason presidentin välittämänä solmitulla sopimuksella. Samalla luvattiin vaalit järjestettävän kuuden kuukauden sisällä.
Politiikka
Itsenäisen Guinean ensimmäiset vapaat presidentinvaalit järjestettiin 27. kesäkuuta 2010. Kukaan 24 ehdokkaasta ei kuitenkaan saanut enemmistöä äänistä, joten vaali siirtyi toiselle kierrokselle, joka alun perin oli määrä järjestää 18. heinäkuuta. Päivää jouduttiin kuitenkin siirtämään vaalivilppiepäilyjen vuoksi. Toisella kierroksella 7. marraskuuta olivat vastakkain Alpha Condé ja Cellou Dalein Diallo. Condé julistettiin voittajaksi, mutta hänen vastaehdokkaansa kieltäytyi hyväksymästä tulosta ja vei asian oikeuteen. Korkein oikeus vahvisti vaalituloksen ja julisti presidentinvaalien voittajaksi Alpha Condén joulukuun alussa. Eri ehdokkaiden kannattajien yhteenotoissa kuoli useita.
Guineassa on yksikamarinen, 114-jäseninen parlamentti. Sotilasjuntta hajotti parlamentin vuosina 2008 ja 2010 ja asetti tilalle siirtymäkauden 155-jäsenisen kansanedustuslaitoksen. Vuodeksi 2010 luvattuja vaaleja siirrettiin useita kertoja ja ne järjestettiin lopulta syyskuussa 2013. Presidentti Condén puolue voitti. Kansainväliset tarkkailijat raportoivat epäselvyyksistä, ja oppositiopuolueet syyttivät hallitusta lopputuloksen vääristelystä, mutta korkein oikeus vahvisti tuloksen.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Guinea ei ole vapaa maa. Sen asema heikkeni osittain vapaasta ei-vapaaseen, koska sotilaskomentajat ottivat vallan vallankaappauksella, syrjäyttäen presidentti Alpha Condén ja hajottaen parlamentin.
Guinea koki siirtymisen siviilihallintoon vuonna 2010 vuoden 2008 sotilasvallankaappauksen ja vuosikymmeniä jatkuneen autoritaarisen hallinnon jälkeen. Seuraavia vuosia leimasivat etninen jakautuminen, korruptio, toisinajattelijoiden tukahduttaminen ja turvallisuusjoukkojen siviilien hyväksikäyttö. Sotilaat käynnistivät uuden vallankaappauksen syyskuussa 2021, jolloin perustuslain täytäntöönpano keskeytettiin ja presidentti pidätettiin. Juntta vannoi johtavansa paluuta siviilihallintoon, mutta ei heti asettanut vaalien päivämäärää.
Hallinnollinen jako
Guinea on jaettu seitsemään hallintoalueeseen, jotka on nimetty hallinnollisen keskuskaupunkinsa mukaan. Lisäksi pääkaupunki Conakry muodostaa vastaavantasoisen kuvernoraatin. Kuhunkin hallintoalueeseen kuuluu 3–6 prefektuuria, jotka jakautuvat paikallistasolla edelleen enimmillään 14 aliprefektuuriin. Guinean tasavallassa prefektuureja on yhteensä 33 ja aliprefektuureja 305. Kussakin prefektuurissa on yksi kaupunkialue, mutta pääkaupungin kuvernoraatissa kaupunkialueita on viisi.
Suluissa on esitetty kunkin alueen asukasluku 1. maaliskuuta 2014.
Talous
thumb|Kultakaivoksella työskentelevä nainen. Guinealla on hyvät mineraalivarat ja potentiaalia vesivoiman ja maatalouden kehittämiseen. Silti se on kehitysmaa.
Guinean bauksiittivarat on arvioitu 25 miljardiksi tonniksi, mikä saattaa olla puolet koko maailman bauksiitista. Tuotantokapasiteetiltaan suurimmat bauksiittikaivokset olivat vuonna 2013 Sangarédin, Kindian ja Frian kaupunkien alueella tai näiden lähistöllä. Maassa on myös merkittävät rautamalmi-, timantti- ja kultavarat sekä vielä määrittelemätön määrä uraania. Korruptio ja kehittymätön infrastruktuuri ovat kuitenkin näiden potentiaalisten mineraalivarojen laajamittaisen hyödyntämisen esteenä.
Vuonna 1972 Guinea perusti Neuvostoliiton kanssa Office des Bauxites de Kindian (ODK). Ennen vuotta 1985 Neuvostoliitto toi noin 30 prosenttia bauksiitistaan Guineasta. Pääosa vietiin Ukrainaan Nikolajevin tehtaalle. Vuonna 2002 Guinea antoi Frian Friguian jalostamon toiminnot venäläiselle alumiiniteollisuusjätti RUSALille 22 vuodeksi. Huhtikuussa 2006 Guinea yksityisti yhtiön. Contén kuoleman jälkeen sotilashallitus väitti RUSALin maksaneen tehtaasta alle kymmenesosan todellisesta hinnasta ja vaati sitä takaisin. RusAl voitti vaatimusta koskeneen oikeudenkäynnin kansainvälisessä rikostuomioistuimessa (ICC) vuonna 2014. Kiistojen takia Friguian bauksiittikaivoksen ja alumiinitehtaan tuotanto oli suljettuna vuodesta 2012 lähtien, mutta toiminnot on tarkoitus käynnistää uudelleen vuosien 2016–2017 aikana. RusAl kuitenkin ilmoitti alkuvuodesta 2016 lykkäävänsä jatkoinvestointejaan Guinean alumiinituotantoonsa vuoden 2017 loppuun saakka alumiinin heikon kysynnän johdosta.
Kansainvälinen valuuttarahasto ja maailmanpankki ovat keskeyttäneet Guinean avustamisen kaksi kertaa, vuosina 2002 ja 2009. Vuonna 2002 keskeytys johtui siitä, ettei valtion talousohjelma pysynyt kurissa ja varsinkin puolustusmenot kasvoivat liikaa. Tiukan kuriohjelman jälkeen maalle myönnettiin vuonna 2007 rahoitusta HIPC-ohjelmassa (Heavily Indebted Poor Countries, vaikeasti velkaantuneet köyhät maat). Toinen keskeytys liittyi loppuvuoden 2008 vallankaappaukseen.
Guinea on Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) jäsen. Yhdessä Gambian, Ghanan, Nigerian ja Sierra Leonen kanssa Guinea on perustanut West African Monetary Zonen (WAMZ), joka valmistelee yhteisvaluutta Econ käyttöönottoa.
Bauksiitin osuus Guinean viennistä on 80 prosenttia. Kolme neljännestä työvoimasta toimii kuitenkin maataloudessa. Perusruoka-aineita kuten riisiä joudutaan silti tuomaan ulkomailta. Fouta Djallonin ylängöt ovat ajoittain laitumina, rinteillä kasvatetaan maapähkinää ja foniota ja jokilaaksoissa kasvavat riisi, banaanit, tomaatit, mansikat ja sitrushedelmät. Vihanneksia ja hedelmiä kasvatetaan myös myyntiin. Ala-Guineassa on suuria ananas- ja banaanitiloja, ja riisi sekä kookos- ja öljypalmut antavat tuloja. Ylä-Guineassa kasvatetaan viljaa ja kassavaa ruoaksi ja vihanneksia, tupakkaa ja karitea myyntiin. Metsäalueen perusruokaa ovat sekä riisi että kassava, maapähkinät ja maissi. Myyntiin kasvatetaan kahvia, kolapähkinöitä ja öljypalmua.
Guinean liikenne perustuu maanteihin ja kotimaan lentoihin. Rautatieverkko on rapistunut eikä henkilöliikennettä enää ole. Bauksiitin louhinta-alueilta kulkee teollisuusratoja rannikolle. Maassa on 16 lentokenttää, mutta niistä vain neljän kiitotie on päällystetty ja yhden kiitotie on yli kolme kilometriä pitkä. Satamakaupunkeja ovat Conakry ja Kamsar.
Espanjantauti
pienoiskuva|Sotilassairaala [[Kansas|Kansasissa espanjantaudin aikana.]] Espanjantauti oli vuosina 1918–1920 riehunut pandemia, jonka aiheutti harvinaisen tappava influenssa A:n alatyyppi H1N1. Nimestään huolimatta tauti ei ollut lähtöisin Espanjasta. Arviot kuolleiden määrästä vaihtelevat suuresti, noin 30 miljoonasta 100 miljoonaan. Luonteeltaan espanjantauti oli influenssa, jonka oireina olivat yskä, kuume ja särky. Jälkitauteina se saattoi aiheuttaa muun muassa keuhkokuumeen. Pelkästään Suomessa espanjantautiin kuoli noin 20 000 ihmistä.
Guinea
Väestö
Guinealaiset jakaantuvat etnisesti useaan ryhmään, joista tärkeimmät ovat fulbet (40 % väestöstä), mandinkat (30 %) ja susut (20 %). Fulbet asuvat pääasiassa vuoristoisella Fouta Djallonin alueella, mandinkat maan savanni- ja metsäalueella, susut taas pääosin rannikkoseudulla.
Espanjantauti
Viruksen uskotaan hävinneen maailmasta epidemioiden jälkeen, mutta vuonna 2006 tutkijat onnistuivat jäätyneistä uhreista saatujen kudosnäytteiden avulla luomaan vaurioituneista geeneistä viruksen uudelleen tutkimustarkoituksia varten. Viimeaikainen tutkimus on osoittanut, että taudista aikanaan selvinneet nykyiset vanhukset kantavat edelleen espanjantautia aiheuttavan influenssaviruksen vasta-aineita veressään.
Alkuperä
pienoiskuva|Kuolleisuus New Yorkissa, Lontoossa, Berliinissä ja Pariisissa vuosina 1918–1919. Ensimmäiset espanjantautitapaukset havaittiin yhdysvaltalaisella sotilasleirillä 11. maaliskuuta 1918. Pandemian, maailmanlaajuisen epidemian, alkuperämaasta ei ole varmuutta. Koska sotivissa maissa sotasensuuri salasi tautiuutiset, pandemia tuli julkisuuteen vasta, kun tauti levisi sodan ulkopuolella olleeseen Espanjaan. Näin sen nimeksi vakiintui espanjantauti.
Guinea
Väestö
Aikuisväestöstä 41 prosenttia on lukutaitoisia (2010), mikä on alle läntisen Afrikan keskiarvojen. Koulujärjestelmä koostuu kuusivuotisesta pakollisesta alakoulusta ja kuusivuotisesta yläkoulusta. Opetusta annetaan sekä ranskaksi että paikallisilla kielillä. Valtion hallinnassa on kaksi yliopistoa: Conakryn yliopisto ja Kankanin yliopisto.
Itsenäistymisestä asti hallitus on panostanut kansanterveyteen, ja vuosituhannen vaihtuessa lapsikuolleisuus oli pienentynyt puoleen itsenäisyyden alkuajoista. Laitteiden ja koulutetun henkilöstön puute haittaavat kuitenkin terveydenhuoltoa. Vuonna 2014 lapsikuolleisuus oli 55,24 tuhatta elävänä syntynyttä kohti eli maailman 30. huonoin. Äitiyskuolleisuus on yhä eräs maailman korkeimmista. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 679 äitiä 100 000 synnytystä kohden (maailman 11. suurin lukema).
Espanjantauti
Alkuperä
Erään tutkimuksen mukaan taudin sairastaneilta saadulla verellä tehdyt verensiirrot ovat saattaneet auttaa tautiin sairastuneita. Tutkimuksen tehneet uskovat että vastaavassa pandemiatapauksessa verensiirrot olisivat kehitysmaille lupaava hoitokeino.
Guinea
Väestö
HIV-positiivisia oli 1,7 prosenttia aikuisväestöstä vuonna 2012. Luku on maailman 28. suurin.
Espanjantauti
Alkuperä
Vuonna 1993 Pasteur-instituutin vuoden 1918 influenssan johtavan asiantuntijan Claude Hannounin mukaan viruksen esiaste oli tullut Kiinasta. Virus muuntui Yhdysvalloissa ja levisi joukkojen mukana ensin Ranskaan ja  Euroopan taistelukentille. Muualle Eurooppaan ja muuhun maailmaan virus levisi sotilaiden mukana. Hannoun tutki muitakin vaihtoehtoisia alkuperähypoteeseja kuten Espanjaa, Kansasia Yhdysvalloissa sekä Brestiä Ranskassa. Näitä hän ei pitänyt todennäköisinä virusten lähteinä.
Guinea
Väestö
Vuosina 2014 ja 2015 Guineassa havaittiin tuhansia ebolatapauksia osana Länsi-Afrikan ebolaepidemiaa. Sittemmin tämä merkittävän osan siihen sairastuneista tappanut virustauti on saatu hallintaan eikä matkailijoita enää niin painokkaasti varoiteta ebolasta. Ebolavirusta voi yhä esiintyä esimerkiksi taudin sairastaneiden kehon nesteissä (silmissä, aivossa, selkäytimessä ja siemennesteessä). Myös eläinkontakteja (kuten lepakoita ja apinoita) ja raakaa tai vähän kypsennettyä lihaa sekä riistasta valmistettua ruokaa on syytä välttää.
Espanjantauti
Kuolleisuus
Espanjantauti on ollut kaikkien aikojen tuhoisin influenssapandemia, ja siihen kuoli 30–100 miljoonaa ihmistä. Tautiin sairastui arviolta 20–50 prosenttia maapallon kaikista ihmisistä, ja heistä jopa yli kolme prosenttia kuoli. Erään arvion mukaan tautiin olisi sairastunut maailmalla noin miljardi ihmistä. Suomessa tautiin kuoli noin 20 000 ja Yhdysvalloissa yli 500 000 ihmistä.
Guinea
Kulttuuri
Tourén hallintokaudella maan talous kurjistui alimmilleen, mutta monet pitävät häntä kansan yhdistäjänä. Tourén periaate suosia afrikkalaisia kieliä kasvatti niiden määrää, jotka osaavat lukea omaa kieltään. Koulutetun väestön venäjän- ja kiinantaito kertovat silloisista suhteista itäblokkiin. Talousvaikeuksien takia etniset ristiriidat ovat kasvaneet jälleen. Presidentti Contéa on syytetty oman etnisen ryhmänsä susujen suosimisesta. Myös pakolaisvirrat ovat herättäneet närää. Conté toivotti aluksi sierraleonelaiset pakolaiset tervetulleiksi, mutta asenteet muuttuivat kun Guinean omiin rajakaupunkeihin kohdistui hyökkäyksiä.
thumb|Kylä Dabolan alueella. Guinean kaupunkiarkkitehtuurissa näkyy ranskalaisten siirtomaaisäntien ja itäblokin kauppakumppanien vaikutus. Maaseudulla ja pikkukaupungeissa eletään perinteisemmin. Kankanissa monet asuvat olkikattoisissa savimajoissa. Perheenjäsenten omat nukkumamajat aukeavat yhteiselle keskusalueelle, jossa syödään, laitetaan ruokaa ja seurustellaan. Tällainen rakenne sopii hyvin moniavioiseen kulttuuriin, joka on ominaista etenkin mandinkoille.
Espanjantauti
Kuolleisuus
Poikkeuksellista espanjantaudissa oli se, että siihen kuoli etenkin terveitä, nuoria aikuisia. Syytä ei tiedetä, mutta on arveltu, että virus olisi saanut nuorten aikuisten vahvan immuunipuolustuksen riehaantumaan ylikierroksille, jolloin se tuotti liikaa potilaan omaa elimistöä vastaan hyökänneitä tulehdusta välittäviä sytokiineja, jotka auttavat elimistöä tuhoamaan viruksen infektoimia soluja. Iäkkäämmät säästyivät toisen teorian mukaan useammin siksi, että he olivat ehtineet sairastaa aiemmin samankaltaisen taudin, mikä oli koulinut heidän immuunipuolustustaan. Toisaalta sairastamisen virittämä immuniteetti voi olla liian tehokas, jolloin se voi aiheuttaa vakavan taudinkuvan.
Espanjantauti Suomessa
Espanjantautia esiintyi Suomessa neljässä aallossa muutamien kuukausien välein. Se saapui maahan kesäkuussa 1918 laivojen mukana. Suomi oli saman vuoden alussa käydyn sisällissodan takia sekavassa tilassa, ja tauti levisi nopeasti. Kuolleisuus oli kuitenkin tässä vaiheessa vähäistä. Kesän päättyessä tautikin oli poissa.