cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sápes
Sápes on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Maróneia-Sápeen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Σαπών, Dimotikí Enótita Sapón) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 8 383 ja varsinaisen Sápeen kaupungin väkiluku 3 351 (vuonna 2011). Sápes on Maróneia-Sápeen kunnan kuntakeskus.
Sápeen kaupunki sijaitsee noin 27 kilometriä Komotinísta kaakkoon ja noin 24 kilometriä luoteeseen Alexandroúpolista. Sápes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Maróneia-Sápeen kunnaksi yhdessä Maróneian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Sápeen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Association of Tennis Professionals
Association of Tennis Professionals (ATP) on vuonna 1972 perustettu tenniksen miesammattilaispelaajien etujärjestö. Vuodesta 1990 lähtien järjestö on vastannut vuosittaisen ATP-kiertueen järjestämisestä.
ATP päivittää sivuillaan viikoittain miesten maailmanlistaa sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. ATP-sivusto pitää myös kilpailukalenteria ja antaa mahdollisuuden selailla valokuvia ja videoita otteluista. Sivusto sisältää lisäksi jokaisen pelaajan henkilökohtaisen pelaajaprofiilin.
Merenkulkukoulutus Ahvenanmaan ammattikoululla
Merenkulkukoulutus Ahvenanmaan ammattikoululla (aiemmin Ålands sjömansskola) on osa Ahvenanmaan ammattikoulua Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Koulutus tarjoaa neljä suuntausta: korjaaja, vahtiperämies, vahtikonemestari ja laivasähköasentaja. Opetuksen kieli on ruotsi. Opetus on käytännönläheinen ja sisältää harjoittelua koululaivalla M/S Michael Sars.
Ammatilliset tutkinnot
pienoiskuva|Oppilaita koulutuslaivalla M/S Michael Sars Merenkulkualan tutkinnot koululla ovat:
Historia
pienoiskuva|Ilmakuva koulurakennuksesta Koulutus sai alun perin alkuunsa nimellä Ålands sjömansskola (Ahvenanmaan merenkulkijakoulu) vuonna 1961. Vuonna 2011 koulu tuli osaksi Ahvenanmaan ammattikorkeakoulua (ruots. Högskolan på Åland) jonka jälkeen se siirtyi osaksi Ahvenanmaan ammattikoulua (ruots. Ålands yrkesgymnasium). Vuodesta 2020 koulutus on myös ollut osa Alandica Shipping Academya johon sisältyy kaikki merenkulkukoulutukset Ahvenanmaalla.
Cheryl Chase
Cheryl Chase (s. 25. joulukuuta 1958 Manville, New Jersey) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Annikan ääniroolistaan animaatiosarjassa Ipanat.
Ura
Chase aloitteli uraansa 1990-luvulla tehden ääniä Ren ja Stimpy -animaatioon, sitä ennen hän kuitenkin sai pitkäaikaisimman ääniroolinsa Ipanat-animaatiosta. Chase ääninäytteli Annikaa vuosien 1991–2002 välisenä aikana ja oli mukana myös Ipanat-sarjaan perustuvissa elokuvissa ja videopeleissä. Vuonna 2003 hän jatkoi Annikan ääniroolissa Ipanoiden spin-off-sarjassa All Grown Up aina vuoteen 2006 asti.
Ipanat ja All Grown Up -animaatioiden lisäksi Chase on ääninäytellyt animaatioissa, kuten Roni Neutroni, ''Random! Cartoons, Foster’s Home for Imaginary Friends ja dubannut muun muassa Dragon Ballia''.
Bend of the Boyne
250px|thumb|Hautakumpuja [[Knowthissa, Bend of the Boynen alueella]] Bend of the Boyne (virheellinen käännös iirinkielisestä nimestä Brú na Bóinne) on tunnettu kivi- ja rautakautisten löytöjen ryhmä Boynejoen mutkassa, Meathin kreivikunnassa Irlannissa noin 40 km Dublinista pohjoiseen. Normannit asuttivat alueen keskiajalla, ja vuonna 1690 siellä käytiin Boynen taistelu.
Alue on laajuudeltaan 780 hehtaaria, ja siihen kuuluu nelisenkymmentä hautakammiota sekä muita rakennelmia. Niillä on ollut taloudellista, yhteiskunnallista ja uskonnollista merkitystä. Merkittävimmät kohteet ovat kolme hautakumpua Newgrange, Knowth ja Dowth. Knowthissa on osia neoliittiseltä ajalta aina normanniajalle, Newgrangen kaikki rakennelmat ovat esihistoriallisia kun taas Dowthissa on esihistoriallisten rakenteiden lisäksi keskiaikainen kirkko ja linnoitus. Bend of the Boyne on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1993.
Jukonen
Jukonen on Keski-Suomessa Keuruulla ja Multialla Jukojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 187 700 kuutiometriä eli 0,188 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 10,0 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Keltalapinvuokko
Keltalapinvuokko (Dryas drummondii) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, lapinvuokkojen (Dryas) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja hidaskasvuinen kasvi, joka muodostaa mattomaisia kasvustoja. Kasvustoissa on runsaasti lehtiä, jotka ovat soikeita, nahkamaisia sekä nyhälaitaisia. Lehdet säilyvät talven yli tummanvihreinä, mutta kuihtuvat keväällä nopeasti uusien lehtien puhjetessa. Kukat ovat keltaisia ja sijaitsevat yksittäin 5–20 cm korkeiksi kasvavien kukkavarsien päissä. Keltalapinvuokko kukkii touko–heinäkuussa. Kukat tosin näyttävät siltä, etteivät ne missään vaiheessa avautuisi aivan kokonaan. Kesällä kehittyvät hedelmät ovat hahtuvallisia.
Keltalapinvuokko kasvaa vuorten rinteillä, kalliohyllyillä ja purojen varsilla. Joskus sitä tavataan myös soraikoilla. Lajia kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen luoteisosassa Washingtonin, Oregonin, Idahon ja Montanan osavaltioissa, Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa sekä Alaskassa.
Keltalapinvuokon tieteellisen nimen lajinimi (drummondii) on annettu skottisyntyisen Thomas Drummondin mukaan.
New Protection
New Protection on power metal -yhtye Ride the Skyn ainoa studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 Nuclear Blastin kautta.
Sekunti (intervalli)
Sekunti on diatonisella asteikolla toonikasta lukien toinen intervalli.
Pieni sekunti vastaa yhtä puolisävelaskelta (esimerkiksi C-duuriasteikolla e-f) ja suuri sekunti puolestaan yhtä kokosävelaskelta (esimerkiksi c-d).
BTR-152
BTR-152 on ensimmäinen Neuvostoliitossa rakennettu panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo. Lyhenne BTR tulee edellä mainittua venäjäksi tarkoittavasta sanasta бронетранспортёр (bronetransportjor). BTR-152 otettiin käyttöön Neuvostoliiton armeijassa 1950-luvulla.
Uudempi versio, BTR-152B tuli palvelukseen vuonna 1951. Uusi malli korjasi edellisen epäkohtia, kuten avoimen katon ja huonon liikkuvuuden. Uudessa mallissa oli vinssi edessä ja renkaiden paineita voitiin säätää maastoliikkuvuuden parantamiseksi.
Parannuksista huolimatta BTR-152 oli vain halpa ajoneuvo armeijan liikkuvuuden parantamiseksi kunnes sopivampi ajoneuvo saataisiin kehitettyä. Muunnoksiin kuuluvat komentoajoneuvo ja versiot aseistettuina kahdella 14,5 mm konekiväärillä ja kahdella 23 mm ilmatorjuntatykillä.
Tuotanto loppui vuoden 1962 alussa ja Neuvostoliitossa vaunun korvasi BTR-60-sarja. Komentovaunuina ajoneuvo jäi kuitenkin käyttöön 1980-luvulle asti. Sitä ovat myös käyttäneet useat Varsovan liiton ja muut maat, kuten Afganistan, Albania, Algeria, Bulgaria, Kamputsia, Kiina (tyyppi 56 miehistönkuljetusvaunu), Kongo, Kuuba, Egypti, Intia, Iran, Irak, Pohjois-Korea, Syyria ja muut. Myös Israel käytti sotasaaliiksi saamiaan vaunuja.
Markus Jämsen
thumb|Markus Jämsen Markus Jämsen on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa yhtyeissä Swallow the Sun ja Rautakello.
Schimatári
Schimatári on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Tanágran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Σχηματαρίου, Dimotikí Enótita Schimataríou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 173 ja varsinaisen Schimatárin kaupungin väkiluku 4 035 (vuonna 2011). Schimatári on Tanágran kunnan kuntakeskus.
Kunnallisyksikön osat
Schimatárin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylistä, kaupungeista tai muista asutuksista:
Double Star
Double Star on Kiinan kansantasavallan tiedesatelliittipari, johon ESA osallistui toimittamalla siihen tieteellisiä laitteita. Se tutkii Maan magnetosfääriä.
Satelliitit
"Ekvaattorin tasossa lentävä" TC-1-satelliitti laukaistiin Kiinasta 29. joulukuuta 2003 elliptiselle radalle, jonka perigeum on 550 km ja apogeum on 66 970 km. Ratatason kaltevuus on 28,5 astetta. Se tutkii Maan magnetosfäärin pyrstöä.
Naparadalla lentävä TC-2 laukaistiin Kiinasta 25. heinäkuuta 2004. Se tutkii napoja ja revontulien muodostumista. Sen perigeum on 700 km ja apogeum 39 000 km.
Haapakangas
Haapakangas on historiallinen sekä nykyinen seurakunta Pohjois-Inkerissä Pietarin kaupungin pohjoisosassa. Haapakangas on myös taajama, joka sijaitsee Pietarista Viipuriin vievän valtatien varrella. Levassovassa on myös Stalinin vainojen aikainen teloituspaikka. Alueella on myös jäänteitä keisarinna Katariina II rakennuttamasta Pietarin pohjoisesta suojalinnoituksesta.
Haapakankaan kylät
Enkkola, Haapakangas, Haapaoja, Hyväselki, Kasimo, Kissula, Korpiselkä, Luuppola, Mistola, Mäntysaari, Poroskylä, Saarselki, Sierattala, Vartiamäki.
Himno Nacional Argentino
Toukokuun 24. päivänä 1812, Vicente López kävi katsomassa näytelmää nimeltä El 25 de Mayo Buenos Airesin Casa de la Comedia -teatterissa. Näytelmä kertoi tarinan kahden vuoden takaisesta toukokuun vallankumouksesta. Näytelmä, jonka oli kirjoittanut Luis Ambrosio Morante päättyi näyttelijöiden esittämään isänmaalliseen lauluun, jonka oli säveltänyt Blas Parera. Laulun innoittamana López kirjoitti jo samana yönä ensimmäisen version Pareran sävellykseen tekemästä laulustaan Oid, mortales.
Argentiinan perustuslakia säätävä kansalliskokous hyväksyi Lópezin isänmaallisen laulun uudeksi kansallislauluksi nimellä Marcha Patriótica ("Isänmaallinen marssi") 11. toukokuuta 1813. Samalla se käski Pareraa laatimaan laululle uuden sävelen. Parera kuitenkin kieltäytyi. Hän oli itse espanjalainen, ja hänen mielestään Lópezin runo loukkasi hänen isänmaataan. Kansalliskokous julisti hänet vangituksi ja pakotti hänet säveltämään kuolemanrangaistuksen uhalla. Parera valmisti sävellyksen yhdessä yössä, mutta tosiasiassa hän vain kopioi näytelmää varten laatimansa sävellyksen. Kansalliskokous ei tajunnut tulleensa petetyksi, vaan vapautti Pareran, joka pakeni maasta. Hän ei koskaan palannut takaisin Argentiinaan.
Laulu esitettiin ensimmäistä kertaa yksityistilaisuudessa toukokuun 14. päivänä 1813, toukokuun 25. päivänä se esitettiin julkisesti. Vuonna 1847 laululle annettiin virallisesti nimi Himno Nacional Argentino ("Argentiinan kansallislaulu").
Lópezin laulun alkuperäinen versio ei puhu vain Argentiinan, vaan koko Latinalaisen Amerikan vapaustaistelusta. Laululle on leimaa-antava voimakas vapaudenkaipuu ja Espanjan vastainen tunnelma. Kautta 1800-luvun laulu esitettiin sen alkuperäisessä muodossa (vaikka sen säveltä hieman muunnettiinkin 1860). Espanjan vastaisten tunteiden laimentuessa ja espanjalaisten siirtolaisten tulviessa maahan laulu alkoi kuitenkin tuntua sopimattomalta. Maaliskuun 30. päivänä 1900 maan presidentti Julio Argentino Roca antoi siksi asetuksen, jossa hän määräsi laulun Espanjan vastaiset sanat muutettavaksi. Samalla hän määräsi, että laulusta tuli virallisissa tilaisuuksissa, samoin kuin julkisissa kouluissakin, esittää vain sen ensimmäinen ja viimeinen säkeistö sekä kuoro. Elokuun 2. päivänä 1924 kansalliskokous päätti lisäksi, että laulu tuli aina esittää Pareran alkuperäisellä sävelmällä ja vuoden 1860 muutoksin. Siten laulusta liikkuvat lukuisat musikaaliset variantit kiellettiin.
Kansallislaulu esitetään kaikissa virallisissa juhlissa. Samoin se soitetaan radio- ja televisiolähetysten päätteeksi. Kansallisina juhlapäivinä laulun esittäminen joukkotiedotusvälineissä on pakollista keskipäivänä ja keskiyöllä.
Nykyinen versio
Nykyinen, vuodesta 1900 käytössä oleva versio, joka ei sisällä hyökkäyksiä Espanjaa vastaan.
Alkuperäinen versio
Laulun alkuperäinen versio, Marcha Patriótica ("Isänmaallinen marssi"):
Kaija (Keuruu)
Kaija on Keski-Suomessa Keuruulla Jukojärven kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä.Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 596 400 kuutiometriä eli 0,596 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 9,6 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä. .
Grand Cayman
Grand Cayman on Caymansaarten suurin ja väkirikkain saari. Siellä sijaitsee muun muassa saarten pääkaupunki George Town.
Grand Cayman on noin 35 kilometriä pitkä ja 13 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 197 neliökilometriä. Saaren väkiluku oli noin 63 800 vuoden 2018 arvioiden mukaan. Grand Cayman asutettiin Caymansaarista ensimmäisenä. Syyskuussa 2004 saarelle iskenyt hurrikaani Ivan oli sen tuhoisin 86 vuoteen.
Grand Caymanilla sijaitsee Owen Robertsin kansainvälinen lentoasema, joka toimii myös Cayman Airwaysin kotikenttänä. Saarella on sairaala.
Cayman Airways
Cayman Airways (IATA: KX, ICAO: CAY) on caymansaarelainen lentoyhtiö. Sen kotikenttä on Owen Robertsin kansainvälinen lentoasema Grand Caymanin saarella.
Cayman Airways aloitti toimintansa heinäkuussa 1968. Se tuli kokonaan hallituksen omistamaksi joulukuussa 1977.
Laivasto
thumb|Cayman Airwaysin [[Boeing 737|Boeing 737-300]] Heinäkuussa 2015:
Jacek Krzynówek
thumb|Jacek Krzynówek Jacek Kamil Krzynówek (s. 15. toukokuuta 1976 Puola) on Puolan maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija, joka seuratasolla pelasi kotimaansa lisäksi useissa saksalaisseuroissa. Hänen pelipaikkansa maajoukkueessa oli keskikentän vasen laitalinkki.
Krzynówek kuului Puolan maajoukkueeseen muun muassa MM-kilpailuissa 2002 ja 2006 sekä EM-kilpailuissa 2008, joissa kaikissa hän pelasi Puolan jokaisessa ottelussa avauskokoonpanossa. Hän pelasi urallaan 96 A-maaottelua ja teki niissä 15 maalia.
Richard Lewontin
Richard Charles "Dick" Lewontin (29. maaliskuuta 1929 – 4. heinäkuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen evoluutiobiologi, geneetikko ja yhteiskunnallinen keskustelija. Hän on johtavia matematiikan populaatiogenetiikkaan ja evoluutioteoriaan soveltajia.
Grzegorz Rasiak
thumb|Grzegorz Rasiak Grzegorz Rasiak (s. 12. tammikuuta 1979 Puola) on puolalainen maajoukkuejalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Rasiak kuului Puolan maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta pääsi pelaamaan vain kolmannen alkulohko-ottelun viime minuuteille. Ennen MM-kisoja Rasiakilla oli tilillään 30 A-maaottelua, joissa hän oli tehnyt kahdeksan maalia.
Syyspäivät
Talvipäivillä on muun muassa käsitelty helluntailiikkeen järjestäytymistä rekisteröidyksi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, helluntailaisten aktiivista osallistumista puoluepolitiikkaan ja pastoreiden valtakirjojen valmistelua, päätetty helluntaiherätyksen ja evankelis-luterilaisen kirkon yhteisen neuvottelukunnan jäsenistä sekä lausuttu helluntaiherätyksen yhteisiä julkilausumia.
Pola Negri
Pola Negri, (oik. Barbara Apolonia Chałupiec; 3. tammikuuta 1897 Lipno, Puola – 1. elokuuta 1987 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli puolalaissyntyinen näyttelijä ja mykkäelokuvan tunnetuimpia tähtiä.
Negri opiskeli tanssi- ja teatterikoulussa Varsovassa. Opiskelujen jälkeen hänestä tuli suuri mykkäelokuvien tähti Saksassa. Sieltä hän lähti Hollywoodiin ja teki ensimmäisen elokuvansa Yhdysvalloissa 1923. Hänestä tulikin 1920-luvulla yksi Hollywoodin suurimmista tähdistä. Hänen näkyvyytensä oli suuri myös Euroopassa: esimerkiksi Ayn Rand teki esikoisteoksensa hänestä.
Negrin suosio laski Hollywoodin siirtyessä äänielokuviin, eikä hänen puolalaiskorostuksensa ollut vakuuttava englanninkielisissä elokuvissa. Hän palasi Saksaan, jossa teki näyttävän paluun alalle. Hänellä huhuttiin olleen rakkaussuhde Adolf Hitlerin kanssa. Vuonna 1938 hänen oli kuitenkin lähdettävä Saksasta joidenkin natsien epäillessä hänen olevan osaksi juutalainen. Hän muutti Ranskaan.
Toisen maailmansodan sytyttyä Pola Negri palasi vuonna 1941 Yhdysvaltoihin. Hän näytteli siellä vuonna 1943 valmistuneessa elokuvassa, jonka jälkeen hän jäi pitkäksi aikaa pois elokuvista. Hän palasi elokuviin vuonna 1964, jolloin ilmestyi hänen viimeiseksi jäänyt elokuvansa. Vuonna 1951 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Vuonna 1970 ilmestyivät hänen muistelmansa, Memoirs of a Star.
Negri kuoli vuonna 1987 keuhkokuumeeseen. Hän oli kuitenkin jo ennen sitä kärsinyt aivokasvaimesta.
Ormio
Ormio (Pilularia globulifera) (aiemmin myös pallero-ormio ) on ormiokasveihin (Marsileaceae) kuuluva saniaislaji. Se on vedessä elävä hentovartinen, suikertava, matalakasvuinen itiökasvi. Ormion esiintymisalueeseen kuuluu Euroopan länsipuoli Portugalista Suomeen asti. Se on taantunut koko Euroopassa ja se on luokiteltu Suomessa uhanalaiseksi. Ormio kuuluu myös Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien luetteloon.
Ulkonäkö
thumb|left|Piirroskuva ormiosta.
Ormion pinnanmyötäisesti kasvava varsi on pitkä, haarova ja langanohut. Ormiokasvustot ovat tiheitä, matalia mattoja. Varren väri vaihtelee vaaleasta vihreään. Verson ja haarojen kärjet ovat karvaisia. Juuret kasvavat varren nivelkohdista. Nivelkohdista kasvavat myös yksittäiset, 4–15 cm pitkät, äimämäiset, vaaleanvihreät ohuet lehdet. Nuorina lehdet ovat kärkikierteisiä. Ormion itiöpesäkekotelot kehittyvät yksittäin lehtihankoihin. Ne ovat pyöreitä, ruskeita, halkaisijaltaan noin 3 mm ja voivat olla valkokarvaisia. Itiökotelot eivät kehity uposkasvustoissa.
Lisääntyminen
Ormio lisääntyy suvullisesti itiöistä, joita on kahdenlaisia: isoitiöitä ja pikkuitiöitä. Tämä erilaisitiöisyydeksi kutsuttu ominaisuus on vain vedessä kasvavilla saniaisilla. Ormion iso- ja pikkuitiöt kehittyvät itiöpesäkekotelon eri lokeroissa. Suomessa lajin esiintymisalueen pohjoisrajalla itiöpesäkkeet kehittyvät hyvin harvoin, niitä on löydetty vain kerran erityisen lämpimänä kesänä. Pohjoisessa jää rajoittaa lajin kasvamista aivan matalassa vedessä, missä itiöitä voisi kehittyä. Toisaalta ormio lisääntyy helposti myös suvuttomasti versonpaloista.
Maailma
Ormio on levinneisyydeltään eurooppalainen ja mereinen laji. Sen kasvualue kattaa Atlantin rannikkoalueet Portugalista Etelä-Skandinaviaan, Britteinsaaret sekä Länsi- ja Keski-Euroopan sisäosat. Ormion esiintymisalue on kuitenkin laikuttainen eikä se kasva missään kovin yleisenä.
Suomi
Suomessa ormiota tavataan vain kirkasvetisessä Kukkiassa ja sen läheisyydessä Kuohijärvessä, Vihajärvessä, ja Iso Roineveden pohjoisessa osassa Vähä-Roineessa. Kaikki esiintymät sijaitsevat Pälkäneen (entinen Luopioinen) ja Hämeenlinnan (entinen Hauho) kuntien alueella. Suomen esiintymä on lajin pohjoisin ja itäisin maailmassa ja on kaukana muista esiintymistä. Lähimmillään lajia tavataan Etelä-Ruotsissa noin 60. leveysasteen korkeudella. Ormio löydettiin Suomesta vasta vuonna 1933. Lajin pääesiintymäjärvi Kukkia on Euroopan unionin luontodirektiiviin perustuva Natura 2000-alue ja se edustaa niukkaravinteista järvityyppiä, jossa on runsaasti pohjaversoiskasvillisuutta.
Elinympäristö
Ormiota tavataan suolammikoissa, kuivuvissa lätäköissä, järvissä ja ajoittain vedestä paljastuvilla jokirannoilla. Suomessa se kasvaa kirkasvetisissä järvissä mineraalimaapohjalla. Kasvustot sijaitsevat valtaosin jäältä suojassa puolta metriä syvemmässä vedessä. Syvimmillään laji on tavattu kahden metrin syvyydestä.
Uhanalaisuus
Vaikka ormiota pidetään harvinaisena lajina, se on Kansainvälinen luonnonsuojeluliitton luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi, koska sillä on laaja levinneisyysalue ja koska se on sitkeä laji, joka säilyy itiönä useita vuosikymmeniä.
Alueellisesti ormio on luokiteltu uhanalaiseksi Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa ja Saksassa. Ormion lähilaji tai joissain luokitteluissa alalaji, Välimeren ympäristön maissa tavattava Pilularia minuta, on arvioitu kansainvälisesti erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Suomessa ormio on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi vuosina 2000 ja 2010. Tätä aiemmin laji on ollut harvinainen silmälläpidettävä. Ormion uhkatekijäksi on arvioitu kemialliset haittavaikutukset. Myös esimerkiksi vieraslaji vesirutto (Elodea canadensis) on lisääntynyt muutamassa vuosikymmenessä kasvupaikoilla. Suomen esiintymät eivät liene vaarassa tuhoutua, jos veden laatu ei kasvupaikoilla heikkene olennaisesti.
Telluuritetrajodidi
Telluuritetrajodidi (TeI4) on telluurin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi valosähköisiin sovellutuksiin.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa telluuritetrajodidi on tummanharmaata tai mustaa kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja sillä on viisi kidemuotoa, jotka ovat α-ε-muodot. Näistä vain alkeiskopiltaan ortorombinen δ-muoto on stabiili huoneenlämpötilassa ja se on rakenteeltaan tetrameeri. Muut muodot ovat trigonaalinen α-muoto, ortorombinen β-muoto, monokliininen γ-muoto ja tetragonaalinen ε-muoto. Telluuritetrajodidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta telluuridioksidiksi ja vetyjodidiksi, mutta liukenee hieman asetoniin. Kuumennettaessa aine alkaa hajota telluuridijodidiksi noin 100 °C:n lämpötilassa ja telluuriksi ja jodiksi noin 400 °C:n lämpötilassa. Jodidien kansssa se muodostaa kompleksisen pentajodotelluraatti(V)ionin ([TeI5]-).
Telluuritetrajodidia voidaan valmistaa telluurista ja jodista ja vaihtoehtoisesti telluuridioksidin tai telluurihapon ja vetyjodidin reaktiolla.
Telluuritetrajodidia on tutkittu käytettäväksi aurinkokennojen materiaalina.
Virkajärvi (Keuruu)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,7 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 450 metriä leveä.Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 384 000 kuutiometriä eli 0,384 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 7,0 metriä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Johan Jauhiainen
Johan Benjamin Jauhiainen (31. heinäkuuta 1895 Pielavesi – 30. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Paavo Jauhiainen ja Hilda Laitinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Saima Johanna Vihosen kanssa.
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Haminan yhteiskoulussa vuonna 1923. Taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1927 ja kaasusuojelukurssin vuonna 1928 sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkäriaika
thumb|200px|Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis Tämä pielavetinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 27. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi). 250px|thumb|left|Aselaiva S/S EquityKursseilta hänet komennettiin Suomeen 2. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityllä. Suomeen hän saapui 8. joulukuuta 1917 ja rantautui Apuskäriin Merikarvialle, mistä hänet komennettiin Kajaaniin harjoittamaan paikallisia suojeluskuntajoukkoja.
Suomen sisällissota
Suomen sisällissotaan hän osallistui ensin Kajaanin sissirykmentin 1. komppanian konekivääriosaston johtajana ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 1. pataljoonan konekiväärikomppanian päällikkönä. Hän otti osaa Kuopion, Mäntyharjun, Varkauden ja Mouhun taisteluihin sekä Viipurin ja Haminan valloituksiin.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen komppanianpäällikkönä Pohjois-Savon rykmentissä, mistä sittemmin muodostettiin Helsingin vartiopataljoona. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, minkä nimeksi myöhemmin tuli Viipurin rykmentti, missä hänet sijoitettiin ensin 2. konekiväärikomppanian päälliköksi ja 1. marraskuuta 1922 alkaen ase- ja konekivääriupseeriksi ja edelleen 8. lokakuuta 1924 alkaen 5. komppanian ja 1. syyskuuta 1925 alkaen 4. komppanian päälliköksi. Aliupseerikoulun johtajana hän toimi vuosina 1926–1928 ja 1933–1934 sekä vuonna 1935. Haminan varuskunnan komendanttina hän toimi vuosina 1922–1924. Viipurin rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä hän toimi vuonna 1928 ja varapuheenjohtajana vuosina 1934 ja 1936.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 35:n (JR 35) 2. pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Kollaalla ja Laatokan pohjoispuolella sekä Pitkärannassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin pataljoonan komentajaksi 8. Prikaatiin. Hän toimi myös Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajana. Jatkosotaan hän osallistui pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 51:n (JR 51) 3. pataljoonassa, jossa joukossa osallistui taisteluihin Pälkjärvellä, Hämeenkoskella, Multamäellä ja Sortavalassa sekä Syvärinniskalla Itä-Karjalassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 1:een, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna toimistopäälliköksi Päämajan Huolto-osastolle, jonka lähettämänä hän oli vuonna 1944 komennuksella Saksassa.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän toimi samoissa tehtävissä ja erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja siirtyi Oy Veikkaus Ab: palvelukseen, missä työssä olikin aina vuoteen 1959 saakka. Vuodesta 1950 hän toimi kyseisen yrityksen Seinäjoen piirikonttorin johtajana. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Through the Wall (EP)
Through the Wall on suomalaisen hard rock -yhtyeen Peer Güntin ensimmäinen EP-levy. Se äänitettiin Millbrook-studiolla vuonna 1985. Osa EP:n kappaleista on julkaistu myöhemmin yhtyeen kokoelmalevyillä.
Suomalainen rautalankametalli-yhtye Viikate on tehnyt suomenkielisen version kappaleesta "Losing My Mind" nimellä "Köysistä parhain".
Kappaleet
Kaikki kappaleet Timo Nikki, Teijo Erkinharju ja Teijo Kettula.
Kokoonpano
Peer Günt
Muut
Partakorppikotka
Partakorppikotkan vartalo on kellertävä, samoin pää, jossa on musta ”parta”, joka on antanut lajille nimen. Selkä ja siivet ovat harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Linnun pituus on 94–125 cm, siipien kärkiväli 231–283 cm ja paino 4,5–7,2 kg. Naaras on suurempi kuin koiras.
Partakorppikotkat ovat melko pitkäikäisiä. Ne voivat elää tarhattuna jopa 40-vuotiaiksi. Sukukypsiksi ne tulevat vasta noin viisivuotiaina.
Partakorppikotka ei yleensä ääntele. Soidinlennolla saattaa kuulla kotkan kokoon nähden hämmästyttävän hiljaista viheltävää ääntä. Kutsuäänenä voi kuulla pehmeän pie-äänen. Poikaset kerjäävät ruokaa kiihkeällä piiskutuksella ja nuoret lentokykyiset linnut naukuvat hiirihaukkamaisesti.
Alalajit ja levinneisyys
Partakorppikotka on jakautunut kolmeen eri alalajiin: barbarus, aureus ja meridionalis. Barbatus elää Pohjois-Afrikassa, alalaji aureus Pyreneillä, Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa, sekä pienikokoisin alalaji meridionalis pesii pienillä alueilla eteläisimmässä ja itäisimmässä Afrikassa, sekä ehkä myös Arabian niemimaan lounaiskulmassa. Lajin elinympäristön ala on 110 miljoonaa neliökilometriä.
Partakorppikotka on paikkalintu, joten se pysyttelee pesimäpaikoillaan koko vuoden. Nuoret yksilöt kiertelevät laajemmalti, mutta harhautuvat vain harvoin vuoristoalueen ulkopuolelle. Suomessa lajia ei ole tavattu luonnonvaraisena.
Kannanarviot
Lajin maailmanlaajuiseksi kannaksi on arvioitu 1675-6700 yksilöä ja kannan suunta on laskeva. Euroopan ja läntisen palearktisen alueen koko kanta on luultavasti noin 330–700 paria, josta itse Euroopassa elää vain noin 100 paria. Partakorppikotka on Euroopan korppikotkista harvalukuisin ja yksi Euroopan harvinaisimmista petolinnuista. Se onkin luokiteltu Välimeren alueella erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Alueellinen häviäminen
Heikentyneet elinolot johtivat alueelliseen sukupuuttoon Saksassa vuonna 1855, Sveitsissä 1884, Bosniassa ja Hertsegovinassa 1893, Itävallassa 1906, Italiassa 1913, Romaniassa 1935, entisessä Tšekkoslovakiassa 1942, Serbiassa ja Montenegrossa 1956, Bulgariassa 1966 ja Makedoniassa 1990.
Luontoonpalautukset
Ensimmäiset partakorppikotkien luontoonpalautukset tehtiin vuonna 1986 Itävallan Hohe Tauernin kansallispuistossa. Vuoteen 2019 mennessä Alpeille on vapautettu yhteensä 227 nuorta, tarhaoloissa kuoriutunutta partakorppikotkaa. Alueen nykyinen populaatio muodostuu lähes kokonaan näistä vapautetuista yksilöistä sekä niiden jälkeläisistä. Lisäksi lajia on palautettu luontoon muuallakin Euroopassa.
Luontoonpalautukset ovat mahdollisia eläintarhojen ylläpitämän EEP-ohjelman ansiosta. Myös Suomessa Korkeasaaren eläintarhassa kuoriutuneita partakorppikotkia on lähetetty luontoon.
Elinympäristö
Partakorppikotka pesii rotkojen, laaksojen ja erikorkuisten huippujen pirstomissa jyrkissä vuoristoalueissa. Alueella on myös oltava tiheä kanta gemssejä, mufloneita tai vuorikauriita. Sudet, ilvekset, kotkat ja muut petoeläimet ovat myös välttämättömiä naapureita, sillä niiltä partakorppikotka voi saada saalisjätteitä. Euroopassa pesimäalueet sijaitsevat noin 1 000–2 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pesintä
Partakorppikotkat alkavat pesiä muiden korppikotkien tapaan vasta 4–5-vuotiaana. Puolisot ovat uskollisia toisilleen koko elämänsä ajan. Partakorppikotkat alkavat oleskella pesillään jo loka- ja marraskuussa. Soidinlento tapahtuu joulu-tammikuussa, jolloin puolisot leijailevat ylöspäin, ja tarrautuvat toistensa jalkoihin ja pudottautuvat kohti maata.
Molemmat emot rakentavat jopa 2,5 m korkean risupesän, joka on luoksepääsemättömässä paikassa kalliojyrkänteellä tai pienessä luolassa. Etelä-Espanjassa naaras munii 1–2 munaa joulu-tammikuussa, ja Pyreneillä tammi-helmikuun vaihteessa. Munintaväli on 4–5 päivää. Molemmat puolisot hautovat, mutta naaras hautoo pääosan 53–60 vuorokauden haudonta-ajasta.
Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti, pesäpoikasaika kestää noin 100–130 vuorokautta. Vaikka kaksimunainen pesue on tavallisin, yleensä vain yksi poikanen selviää hengissä lentokykyiseksi.
Ravinto
Partakorppikotka on siitä erikoinen korppikotkalaji, että vaikka se käykin haaskoilla, se ei välitä lihasta, vaan syö luita. Se valitsee sopivan kokoisen luun, jonka lennättää riittävän korkealle, pudottaa sen kalliota vasten niin että se murskaantuu, ja syö ravinteikkaan luuytimen. Se nielee myös kokonaisia luita. Samalla tavoin se myös murskaa maakilpikonnan kuoren. Se voi syödä myös lintuja, jäniksiä ja murmeleita. Se voi ahdistaa saaliseläimiä, kuten lampaita, vuohia ja muita sorkkaeläimiä, myös ihmisen, jyrkänteeltä alas, jonka jälkeen se pääsee aterioimaan.
Schwan-Stabilo
Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG on saksalainen kirjoitusväline- ja kosmetiikka-alan perheyritys, joka valmistaa muun muassa korostuskyniä, muita huopakyniä, kuulakärkikyniä ja kosmetiikkakyniä. Yhtiöllä on 2 600 työntekijää.
Historia
Georg Conrad Grossberger ja Hermann Christian Kurz perustivat lyijykyniä valmistavan tehtaan Grossberger & Kurz Bleistiftfabrik vuonna 1855 Nürnbergissä, Baijerin kuningaskunnassa. Gustav Adam Schwanhäusser hankki pahasti velkaantuneen yhtiön omistukseensa vuonna 1865. Tehdas alkoi käyttää tuotemerkkiä Schwan vuonna 1875. Myöhemmin yhtiö nimettiin Schwan Bleistiftfabrikiksi. Yhtiön nimeksi muutettiin 1976 Schwan-Stabilo. Vuonna 2006 yhtiö työllisti 3 000 henkeä ja teki 260 miljoonan euron liikevoiton.
Kosmetiikka
Vuonna 1927 yhtiö laajensi tuotevalikoimaansa kosmetiikkakyniin ja tämä liiketoiminta-alue on kasvanut huomattavaksi toiminnaksi 1970-luvulta lähtien. Kosmetiikkakynät valmistetaan Heroldsbergissä Saksassa sekä Tšekissä, tosin ilman Stabilo-brändiä.
Tuotanto
Schwan-Stabilo kyniä valmistetaan kolmessa tuotantolaitoksessa. Vanhin sijaitsee Weißenburgissa Saksassa, vuonna 1967 aloittanut Swan Malaysia Sdn Bhd Johor Bahrussa Malesiassa sekä vuodesta 1991 lähtien toiminut puukyniä valmistava laitos Český Krumlovissa Tšekissä.
Nummenharju
Nummenharju on asuinalue Tuusulassa. Se sijaitsee kilometrin päässä Hyrylästä pohjoiseen. Nummenharjua rakennettiin 1990-luvun loppupuolella entiselle soranottopaikalle, ja siellä pidettiin asuntomessut vuonna 2000. Se on Tuusulan kalleinta asuinaluetta ja koostuu lähinnä omakotitaloista.
Elokuvassa Nousukausi alue esitti elokuvan päähenkilöiden Jannen ja Katrin asuinpaikkaa Espoon Westendissä.
Kristuksen kirkko (cutlerilaiset)
thumb Jeesuksen Kristuksen kirkko on eräs pienimmistä myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvista uskonnollisista yhdyskunnista. Yhteisö on saanut lisänimensä Alpheus Cutlerilta, joka oli eräs Joseph Smithin aikaisia Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon johtavia jäseniä. Hän kuului Nauvoon kaudella kirkon korkeaan neuvostoon. Nykyään kirkkoon kuuluu vain parisenkymmentä jäseniä ja sillä on yksi pieni seurakunta Independencessä, Missourissa Yhdysvalloissa.
Hieman ennen kuolemaansa 27. kesäkuuta 1844 Joseph Smith lähetti Cutlerin tekemään lähetystyötä "laamanilaisten" eli intiaanien keskuuteen. Kun Brigham Young päätti johdattaa johtamansa yhteisön länteen, kohti Ison Suolajärven laaksoa, nykyistä Utahia, hän kutsui myös Cultlerin mukaansa. Tämä kuitenkin kieltäytyi, koska hän halusi saattaa loppuun intiaanien parissa tekemänsä lähetystyön. Tämä johti Cutlerin ja Youngin välien rikkoutumiseen. Cutler järjesti oman kirkkonsa, Smithin perustaman kirkon alkuperäisen nimen mukaan nimetyn "Kristuksen kirkon", Mantissa, Iowassa 19. syyskuuta 1853. Virallisesti yhteisö selittää, että Joseph Smith järjesti Kristuksen kirkon 6. huhtikuuta 1830 ja Cutler järjesti sen hajaannuksen jälkeen uudelleen 1853.
Anatoli Krikun
Anatoli Krikun (, s. 24. maaliskuuta 1948 Tartto) on virolainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja koripallovalmentaja, joka edusti maajoukkuetasolla Neuvostoliittoa.
Kristuksen kirkko (cutlerilaiset)
1860-luvulla Reorganisoidun myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon lähetyssaarnaajia saapui cutlerilaisten yhteisöön. He selittivät Joseph Smithin pojan Joseph Smith III:n olevan profeetan oikea seuraaja, jolloin suuri osa cutlerilaisista kääntyi Reorganisoidun kirkon jäseniksi. Hieman ennen Cutlerin kuolemaa 10. elokuuta 1864 hänelle uskolliset kirkon jäsenet muuttivat Clitheralliin, Minnesotaan, koska Cutler oli nähnyt asiaa koskevan näyn. Huomattava osa heistä kääntyi kuitenkin Reorganisoidun kirkon jäseniksi. 1928 jäljelle jääneet Cutlerin seuraajat muuttivat Independenceen, Missouriin.
Anatoli Krikun
Krikun saavutti Neuvostoliiton joukkueessa olympiapronssia Méxicossa 1968. MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 1970, EM-kilpailuissa kultaa 1967 ja universiadeissa kultaa 1970.
Kristuksen kirkko (cutlerilaiset)
Opillisesti cutlerilaiset seuraavat pitkälti Smithin kauden ilmoituksia. He eivät ole koskaan pitäneet moniavioisuuden lakia Jumalan ilmoituksena. Sen sijaan he noudattavat MAP-kirkon alkuaikoina käytössä ollutta omaisuuden yhteyttä eli ”Eenokin järjestystä”. Cutlerilaisilla on myös käytössään Nauvoon kauden endaumenttiseremonia, jonka he tosin panevat temppelin puuttuessa toimeen kirkossaan. Cutlerilaiset eivät kuitenkaan usko Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin iankaikkisen edistymisen lakiin, eli että Jumala on joskus ollut ihmisen kaltainen, ja että ihmisellä on mahdollisuus kehittyä jumalaksi.
Cutlerilaisten Jeesuksen Kristuksen kirkko hyväksyy pyhiksi kirjoituksikseen Raamatun Joseph Smithin Innoitettuna käännöksenä, Mormonin kirjan sekä Oppi ja liitot-kirjan vuoden 1846 versiona. Kallisarvoista helmeä ei sinällään pidetä pyhänä kirjoituksena, mutta sen sisältämät Mooseksen kirja sekä Smithin innoitettu käännös Matteuksen evankeliumin 24. luvusta sisältyvät kirkon käyttämään Raamattuun. Uskonkappaleita ei pidetä sinällään inspiroituina tai sitovina, mutta käytännössä ne tiivistävät cutlerilaisten uskon sisällön.
Anatoli Krikun
Viron mestaruuden Krikun voitti seitsemän kertaa. Pelaajauransa jälkeen hän toimi muun muassa Suomen maajoukkueen apuvalmentajana. Krikun jäi asumaan Suomeen ja valmensi muun muassa ToPossa ja Pussihukissa. Hän työskenteli Helmi Liiketalousopiston liikunnanopettajana.
Usko Katto
Usko Katto (s. 2. marraskuuta 1966 Evijärvi) on suomalainen helluntailainen pastori ja seurakuntavaikuttaja. Katto on valmistunut teologian maisteriksi belgialaisesta Continental Theological Seminarysta. Katto toimii Tampereen helluntaiseurakunnan johtajana. Vuonna 2016 hän toimi Suomen Helluntaikirkon puheenjohtajana. Katto on toiminut myös Suomen luterilaisten ja helluntailaisten neuvottelukunnassa helluntailaisen delegaation puheenjohtajana.
Pop Rocks
Pop Rocks (esitetty televisiossa nimellä Metallifaija) on vuonna 2004 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva. Elokuvan on ohjannut Ron Lagomarsino ja sen pääosissa ovat Gary Cole, Sherilyn Fenn, David Jensen, Douglas M. Griffin ja Dane Hereford. Elokuva kertoo pankkiiri-isä Jerry Hardenista, joka yrittää salata menneisyytensä perheeltään rockbändistä Rock Toxinista.
Juoni
Jerry Harden (Gary Cole) on töissä pankissa ja hänellä on vaimo ja tytär ja poika. Eräänä päivänä eräs mies soittaa hänelle ja pyytää häntä tapaamaan hänet. Jerry menee tapaamaan miestä ja katsojille paljastuu salaisuus Jerryn menneisyydestä: Jerry on ollut nuoruudessaan rockyhtye Rock Toxinin peruukkia pitävä ja meikkaava laulusolisti. Jerry ei halua salaisuutensa paljastuvan perheelleen ja onkin haukkunut bändin jäsenet vastuuttomiksi nilkeiksi. Jerryn vanha bändikaveri pyytää häntä tulemaan uudelleen perustetun Rock Toxinin laulusolistiksi. Jerry ei haluaisi suostua, mutta hänen on pakko, koska hänellä ei ole rahaa maksaa tyttärensä collegea. Rock Toxin perustetaan uudelleen ja aloittaa keikkailun uudestaan lähes samalla kokoonpanolla kuin ennen. Vain basisti on vaihtunut.
Haastattelun jälkeen Jerry on kävelemässä autolleen kunnes eräs nainen tulee hänen luokseen ja haluaa alkaa seurustella tämän kanssa. Jerry yrittää pitää hänet loitolla ja hän lopulta luovuttaa, mutta jättää pikkuhousunsa Jerryn auton takapenkille. Jerry saapuu kotiin ja hänen vaimonsa käy hänen autossaan. Hän löytää pikkuhousut ja Jerry kertoo vaimolleen olevansa Rock Toxinin laulusolisti Dagger.
Jerryn pojalla on kavereidensa kanssa bändi, mutta Jerry suhtautuu kielteisesti tähän. Jerryn lapsetkin saavat selville, että hän on Dagger. Jerry ei pidä hänen työpaikastaan pankissa ja lopulta haukkuu hänen pomonsa kun tämä alkaa kommentoida hänen työtään. Jerry eroaa pankista ja päättää alkaa ammattimuusikoksi jälleen kerran.
Jerryn perhe on Rock Toxinin keikalla ja Jerry saapuu paikalle. Hän kysyy bändiläisiltä missä basisti on ja he sanovat, että hän meni jonkun tytön kanssa jonnekin. Jerry löytää heidät ja huomaa, että basisti yrittää raiskata Jerryn tytärtä. Jerry hakkaa hänet ja lähtee lavalle. Hän pyytää poikaansa soittamaan bändiin bassoa ja bändi alkaa soittaa.
Köpänlampi
Köpänlampi on Keski-Suomessa Keuruulla Jukojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Demon’s Souls
Demon’s Souls on From Softwaren ja SCE Japan Studion kehittämä toimintaroolipeli, joka julkaistiin PlayStation 3:lle vuonna. Pelistä on julkaistu uusintaversio uusilla grafiikoilla PlayStation 5:lle 12. marraskuuta 2020. Uusintaversion kehityksestä vastaa Bluepoint Games.
Playstation 3 julkaisun Japanin julkaisusta vastasi Sony Computer Entertainment ja Pohjois-Amerikassa Atlus. Peli ilmestyi Euroopassa joissakin maissa rajoitetusti saatavana Black Phantom Editionina.
Pelaaminen
thumb|250px|left|Pelaaja haastamassa lohikäärmettä Pelaaja luo hahmonsa ennen varsinaisen kampanjan alkamista. Editorilla voi muokata nimeä, kasvonpiirteitä, ihonväriä ja ikää. Pelaaja saa valita myös hahmoluokkansa, jolla on eniten vaikutusta pelin alussa. Pelin jokaisella kymmennellä hahmoluokalla on omat erityispiirteensä, tiettyihin osa-alueisiin painottuvat aloitustaitonsa ja varusteensa. Hahmonluonnin jälkeen kehitys on kuitenkin vapaata, eivätkä hahmoluokat rajoita pelityyliä. Lähitaisteluun painottunut barbaari voi esimerkiksi kehittyä tehokkaaksi taikuudessa.
Itse pelaaminen tapahtuu kolmannen persoonan näkökulmasta. Vaikka kyseessä on toiminnallinen roolipeli, Demon’s Souls eroaa suuresti tavanomaisista hack and slash -lajityypin tuotoksista. Jokainen vihollinen on luotu kriittisen vaarallisiksi, eikä niiden päihittäminen onnistu suoraviivaisella lyömisellä. Pelin haasteellisuus ei kuitenkaan pohjaudu monimutkaisten näppäinyhdistelmien toteuttamiseen, vaan osumavahinkojen suuruuteen ja vastustajien ”anteeksiantamattomaan” tekniikkaan. Pelaajan täytyy reagoida siihen tarkalla ja jopa passiivisella pelityylillä, mikä painottaa torjunta- ja väistöliikkeitä. Demon’s Soulsin mekaniikka nojaa myös paljon henkilökohtaiseen kokemukseen, sillä vihollisten taistelutavat saattavat poiketa suuresti toisistaan. Paikkojen ja taistelutyylien tuntemisella onkin suuri osa yliotteen saavuttamisessa.
Demon’s Soulsissa hahmonkehitys tapahtuu sieluja keräämällä. Tätä pelin valuuttaa ja kokemuspisteitä vastaavaa kauppatavaraa, jota saa kuolleilta vihollisilta ja erilaisista sielukivistä, voi käyttää esimerkiksi hahmon ominaisuuksien parantamiseen tai tarvikkeiden, varusteiden ja aseiden ostamiseen sekä huoltamiseen. Demon’s Souls -pelin asevalikoima koostuu lähinnä keskiajalle tyypillisistä välineistä kuten miekoista, keihäistä, kirveistä sekä jousiaseista. Aseiden tehokas käyttö saattaa edellyttää jonkin tietyn ominaisuuden – kuten voiman – kehittämistä, minkä myötä pelaajan sielutaso myös nousee. Kun pelaaja kuolee, hän säilyttää varusteensa, mutta menettää käyttämättömät sielunsa sekä osan terveyskapasiteetistaan. Viholliset syntyvät takaisin paikoilleen ja kentän joutuu aloittamaan kokonaan alusta. Sielut voi käydä keräämässä takaisin ruumiiltaan, mutta matkan varrella kuoleminen hävittää ne lopullisesti. Tehtävien välillä hahmo voi oleskella Nexuksessa, sielujen valtakunnassa, joka toimii eräänlaisena turvapaikkana. Siellä pelaaja voi kaupata sielujaan, varastoida tarvikkeita ja siirtyä kentältä toiselle. Ensimmäisen alueen läpäisemisen jälkeen päämäärän saa valita vapaasti.
Demon’s Souls sisältää ”World Tendency” -järjestelmän, jossa pelattavuus muuttuu maailman suuntauksesta riippuen. Suuntautuminen on sidoksissa pelaajan menestykseen, jolloin kuoleminen tummentaa maailmaa ja vihollisten tappaminen puolestaan vaalentaa. Kun ympäristö muuttuu mustaksi, tekoälyvastustajat vahvistuvat entisestään, mutta niiden päihittämisestä saatava palkkio kasvaa; valkoisen vallatessa päinvastoin.
Verkkopeli
Verkkopelissä pelaajat voivat nähdä muiden henkilöiden jättämiä aavehahmoja, eli uusintoja siitä, kuinka he ovat pelanneet. Käyttäjät tiputtavat kuollessaan paikalle veritahroja, joista muut pelaajat kykenevät ”aktivoimalla” katselemaan hänen viimeisiä hetkiään. Pelissä voi myös jättää jälkeensä pikavalikosta valittuja viestejä, joissa saa antaa vinkkejä vaikkapa tuleviin ansoihin tai vihollisiin liittyen.
Yhteistyöpelitila tukee kolmea käyttäjää, jotka voivat kokoontua sielumuodossa samaan maailmaan. Pelaajat saavat palata varsinaisiin kehoihinsa vasta päävastuksen päihitettyään. Kilpailuhenkisessä pelimuodossa voi puolestaan tunkeutua toisen henkilön yksinpeliin ja pyrkiä tappamaan hänet. Vihamielinen osapuoli esiintyy tällöin punertavan mustana aaveena (Black Phantom).
Pelin Playstation 3 version palvelimet suljettiin 2018 vuoden maaliskuussa, mutta pelaaja nimeltä ymgve ohjelmoi oman palvelinohjelmiston, jonka avulla kuka tahansa pystyy luomaan Demon's Souls peliä tukevan palvelimen. Toisin sanoen Demon's Souls verkkopeli toimii edelleen Playstation 3 pelikonsolilla, mikäli pelaaja vaihtaa Playstation 3 konsolinsa DNS asetukset, niin että se yhdistää pelin datan yksityisille, epävirallisille palvelimille. Tällä hetkellä suurinta Demon's Souls verkkopelipalvelinta ylläpitää pelaaja nimeltä Yuvi.
Tarina
Pelin tapahtumat sijoittuvat keskiaikaisen Euroopan inspiroimaan ympäristöön, fiktiivisen Boletarian kuningaskuntaan, joka on ajautunut kirotusta usvasta ilmestyvien, sieluja metsästävien demonien turmelemaksi. Pelaaja ohjaa kustomoitavaa ritariaan läpi epälineaaristen kenttien ja pyrkii kehittämään hahmoaan vihollisten sieluja keräämällä. SCEJ:n tuottaja, Takeshi Kajii kuvaili Demon’s Soulsia synkän fantasia-teemansa vuoksi King’s Field -pelisarjan henkiseksi seuraajaksi.
Kehitys
Ennen kaksivuotisen kehitystyön alkamista studioiden lähtökohtana ei ollut pyrkiä uuteen King’s Fieldin jatko-osaan. SCEJ:n tuottaja Takeshi Kajii kuvaili projektia enemmänkin sen ”henkiseksi seuraajaksi” ja tuki lausuntoaan seuraavasti: ”Olen From Softwaren fani, mutta se tarkoittaa luonnollisesti sitä, että heidän peleissään on kohtia, joihin en toisaalta ole tyytyväinen.” Hänen mielestään itsenäinen kehitystyyli avasi ovia luovempaa ja potentiaalisesti innovatiivisempaa pelattavuutta kohtaan: ”Jos kyseessä olisi uusi King's Field -peli, siinä olisi asioita joihin emme voisi puuttua, sillä ne ovat osa sarjaa; tämänkaltaisella yhteistyöllä voimme pyrkiä luomaan jotain aivan uutta.” Monia yhtäläisyyksiä King’s Field -sarjaan voidaan kuitenkin löytää; esimerkiksi synkkä, fantasia-aiheinen miljöö, roolipelielementit sekä korkea vaikeusaste. King’s Fieldin lisäksi Kajii mainitsi myös pelikirja Fighting Fantasyn ja sen sisältämän tapahtumapaikan, Titanin, toimineen inspiraation lähteinä usealle Demon’s Soulsin kentälle. Hahmosuunnittelu ja etenkin loppuvastukset saivat puolestaan vaikutteita pakanallisesta kansanrunoudesta. Muun muassa ohjaaja Hidetaka Miyazakin lempihahmo, Adjudicator, kehitettiin alkukantaisten jumalien kuvia sekoittamalla. Tällä hän pyrki luomaan konseptin tunnelmasta ”epätavallisen ja kaaoottisen”.