cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dominique Bijotat
Ura valmentajana
Joulukuussa 2008 Bijotat palasi valmennustehtäviin, kun Ligue 2:ssa häntäpäähän vajonnut LB Châteauroux palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Bijotat'n johdolla seura onnistui lopulta niukasti säilymään Ligue 2:ssa sijoittuen viidenneksitoista. Eroa putoamisviivaan jäi kuitenkin vain vaivainen piste. Kaudella 2009/10 Châteauroux'n tulokset olivat kuitenkin edelleen mollivoittoisia ja lopulta Bijotat sai potkut joulukuussa 2009.
Đồng Hớin lentoasema
Đồng Hớin lentoasema on lentoasema Đồng Hớissa, Vietnamissa.
Puoliyksinkertainen moduli
Esimerkkejä
Jos K on kunta ja n>0 luonnollinen luku, niin n\times n-matriisien rengas A on vasemmanpuoleinen moduli, jonka kerroinrengas on se itse, eli vasemmanpuoleinen A-moduli. Tämä moduli on puoliyksinkertainen, sillä se on suora summa yksinkertaisista moduleista, jotka koostuvat matriiseista, joissa korkeintaan yhdessä pystysarakkeessa on nollasta poikkeavia K:n alkioita. Jos siis ilmaistaan matriisi pystyvektorien jonona, niin saadaan.
Đồng Hớin lentoasema
Lentoasemalla on kiitotie (2 400 metriä, 45 metriä, betonipinta), jolle A321-koneet voivat laskeutua. Lentoasema voi palvella 300 matkustajaa tunnissa ja 500 000 matkustajaa vuodessa. Se palvelee erityisesti turisteja läheisen Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuiston vuoksi.
Dominique Bijotat
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2010 Bijotat palasi valmennustehtäviin Ligue 2:ssa pelaavan FC Metzin päävalmentajana. Bijotat ei onnistunut nostamaan Metziä takaisin pääsarjaan. Kausi 2011/12 oli täydellinen pannukakku ja seura putosi lopulta Nationaliin. Kauden jälkeen hän sai potkut tehtävästään.
Elokuussa 2015 Bijotat teki kesään 2016 ulottuvan sopimuksen algerialaisen JS Kabylien kanssa. Huonojen tulosten vuoksi Bijotat sai potkut seurasta maaliskuussa 2016.
Torium
Torium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Th ja järjestysluku 90. Torium on radioaktiivinen aktinoidisarjan metalli ja uraanin lisäksi ainut selvästi radioaktiivinen alkuaine, jota esiintyy maankuoressa merkittäviä määriä. Lähes kaikki luonnon torium on sen pitkäikäisintä isotooppia torium-232 (232Th), jonka puoliintumisaika on 14,05 miljardia vuotta.
Toriumia on tutkittu käytettäväksi uraanille vaihtoehtoisena ydinpolttoaineena uudenlaisissa ydinreaktoreissa.
Historia
Ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius löysi toriumin vuonna 1828 Morten Thrane Esmarkin löytämästä norjalaisesta toriittimineraalista. Berzelius nimesi alkuaineen skandinaavisen ukkosenjumala Thorin mukaan. Aineella ei kuitenkaan ollut juuri mitään käyttöä, ennen kuin kaasulyhdyn hehkusukka keksittiin vuonna 1885.
Berzelius ei eristänyt toriumia sen metallisessa muodossa; tämän tekivät ensimmäisinä vuonna 1914 D. Lely Jr. ja L. Hamburger. He valmistivat 99 % puhdasta toriummetallia pelkistämällä toriumkloridia natriumilla. Yksinkertaisemman menetelmän, jolla lisäksi saavutettiin vielä puhtaampi lopputuote, keksivät 1927 Marden ja Rentschler. He pelkistivät toriumoksidia kalsiumilla kalsiumkloridin kanssa.
Radioaktiivisuuden tutkimuksen varhaisvaiheissa muutamille toriumin isotoopeille annettiin omia nimiään: 227Th oli radioaktinium, 228Th:sta on käytetty nimeä radiotorium, 230Th:sta nimeä ionium, 231Th:sta nimeä uraani Y ja 234Th oli uraani X1. Nämä nimet ovat kaikki vanhentuneita, paitsi ionium nimitystä käytetään edelleen merenpohjan sedimenttien ionium-torium iänmääritysmenetelmästä puhuttaessa.
Esiintyminen ja yleisyys
Muita toriumia sisältäviä mineraaleja ovat esimerkiksi brockiitti, cerianiitti, cheraliitti, ekaniitti, eukseniitti, grayiitti, huttoniitti, perrieriitti, torianiitti, toriitti, tshevkiniitti, ja zirkeliitti. Harvinainen torianiitti sisältää yleensä enintään 12 % toriumdioksidia ThO2. Koska ThO2:n ja uraanidioksidin UO2 rakenne on samanlainen, näitä aktinoidien oksideja esiintyy usein samoissa mineraaleissa vaihtelevin pitoisuuksin. Myös mineraalin, josta torium ensiksi löydettiin, toriitin (ThSiO4) toriumpitoisuus voi olla korkea.
Torium on yleisyydeltään noin lyijyn ja molybdeenin luokkaa ja yleisempää kuin sitä paremmin tunnetut alkuaineet tina, vismutti, kadmium, elohopea tai hopea. Se on noin 2–5 kertaa yleisempää maan kuoressa kuin luonnonuraani ja noin 300–400 kertaa yleisempää kuin uraanin harvinaisempi 235U isotooppi. Maankuoressa toriumia on 5–20 μg/g. Torium on jakautunut suhteellisen tasaisesti eri puolilla maapalloa. Merivedessä sitä on vain vähän, noin 6×10-4 μg/l, mikä on paljon vähemmän kuin uraanin pitoisuus merissä.
Käyttö
thumb|Vanha toriumdioksidilla käsitelty kaasulyhdyn hehkusukka. thumb|Toriumdioksidia sisältäviä linssejä. Vasemmanpuoleinen on kellastunut radioaktiivisuuden vaikutuksesta vuosien aikana.
Toriumia ja sen yhdisteitä, varsinkin toriumdioksidia, käytetään mm. seosmetalleina, kaasuvalaisinten hehkusukissa, erikoislaseissa, hehkulangoissa, elektroniikassa, katalysaattoreina ja kaasuja imevänä aineena tyhjiötekniikassa. Torium on uraanin ohella ainoita radioaktiivisia aineita, joilla on muita ominaisuuksia kuin radioaktiivisuutta hyödyntäviä sovellutuksia. Toriumin käyttö on kuitenkin merkittävästi vähentynyt nykyaikana johtuen radioaktiivisuuden aiheuttamista terveys- ja ympäristöhaitoista.
Sovelluksissa toriumdioksidi ThO2 tunnetaan joskus myös englanninkielisellä nimellä thoria. Toriumdioksidin saostaminen lasiin suurentaa sen taitekerrointa ja vähentää dispersiota, minkä johdosta sitä on käytetty korkealaatuisten linssien valmistukseen kameroissa ja tieteellisissä instrumenteissä. Toriumin oksidia voidaan käyttää katalyyttinä typpihapon ja rikkihapon valmistuksessa sekä raakaöljyn krakkauksessa. Sitä käytetään myös joissain kuumuutta kestävissä laboratorioiden upokkaissa.
Toriumvoimalat
Toriumin hyödyntämistä ydinvoimaloissa uraanin sijasta on tutkittu. Torium ei suoraan sovellu ydinreaktorin polttoaineeksi, koska se ei pysty ylläpitämään ketjureaktiota. Luonnossa esiintyvästä torium-232-isotoopista voidaan kuitenkin valmistaa polttoaineeksi kelpaavaa uraani-233:a säteilyttämällä sitä neutroneilla ydinreaktorissa. Toriumia ei tarvitse isotooppisesti rikastaa, kuten uraania, vaan sen käyttö perustuu ns. torium-ydinpolttoainekiertoon. Hyötöreaktorissa toriumista voidaan tuottaa uutta ydinpolttoainetta enemmän kuin vanhaa polttoainetta kuluu. Koska hyötöreaktori tuottaa jatkuvasti lisää polttoainetta, se voi hyödyntää kaivoksesta louhittavan raaka-aineen koko energiasisällön, kun taas tavallinen kevytvesireaktori pystyy käyttämään lähinnä vain uraani-235-isotoopin eli 0,7 prosenttia luonnonuraanista.
Torium-ydinpolttoainekierrossa ei synny plutoniumia. Sen takia toriumreaktorin käytetty polttoaine on kymmenien tuhansien vuosien päästä vähemmän radioaktiivista kuin uraanireaktorin käytetty polttoaine. Toriumreaktorilla ei voi tuottaa ydinaseisiin soveltuvaa plutonium-239:ää. Mutta torium-ydinpolttoainekierto perustuu uraani-233:een, joka myös soveltuu ydinaseen rakentamiseen.
Toriumreaktorit eivät ole yleistyneet, koska uraani on halpaa ja sitä on maankuoressa paljon. Suurimpia toriumpolttoaineen haittoja on 233U:n valmistamisen teknologinen vaikeus ja tästä johtuva prosessin kalleus.
Fysikaaliset ominaisuudet
Puhtaassa muodossaan torium on hopeinen, valkoinen metalli. Sitä voidaan muotoilla, venyttää, takoa ja saostaa muihin metalleihin. Se säilyttää kiiltonsa useita kuukausia. Oksidoituessaan ilman vaikutuksesta se saa pinnalleen oksidikerroksen muuttaen samalla värinsä harmaaksi ja lopulta mustaksi. Yli 130 asteen lämpötilassa hienojakoinen torium syttyy itsestään palamaan. Toriumilla on kaikista aktinoideista korkein sulamispiste, 1 750 °C mutta sen tiheys 11,724×103 kg/m3 on aktinoidisarjan toiseksi alhaisin, aktiniumin jälkeen.
Toriumista tulee suprajohtavaa alle 1,368 K:n lämpötilassa. Yhdisteistä toriumhydridi Th4H15 on suprajohtavaa alle 7,5–8 K:n lämpötilassa. Huoneenlämpötilassa se johtaa sähköä kuten metalli. Torium on paramagneettista ja sen magneettinen suskeptibiliteetti huoneenlämmössä on 0,412×4π×10−9 m3/kg.
Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet
Valkoinen toriumdioksidi ThO2 on eniten tutkittu ja tärkein toriumin yhdiste. Pelkästään sitä käsitteleviä patentteja on myönnetty yli 430, joista 53 liittyy yhdisteen käyttämiseen katalyyttinä. Myös toriummonoksidin ThO olemassaolosta on viitteitä, vaikkakin metallisen toriumin pinnalle muodostuva musta oksidikerros on koostumukseltaan lähinnä ThO(OH,Cl)H, jossa torium esiintyy +IV hapetusluvulla.
Toriumilla on halideja kaikkien halogeenien kanssa: toriumfluoridi ThF4, toriumbromidi ThBr4, toriumkloridi ThCl4 ja toriumjodidit ThI4, ThI3 ja ThI2. Kaikki hapetusluvun +IV tetrahalidit ovat hygroskooppisia aineita, jotka liukenevat hyvin poolisiin liuottimiin kuten veteen. Myös oksyhalideja kuten ThOF2 ja ThOCl2 tunnetaan.
Muita toriumyhdisteitä on mm. toriumnitraatti, toriumkarbidi ja toriumoksalaatti. Torium reagoi vedyn kanssa muodostaen hydridit ThH2 ja Th4H15. Useita binäärisiä toriumin kalkogeenejä ja oksykalkogeenejä tunnetaan rikin, seleenin ja telluurin kanssa.
Isotoopit
Toriumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Luonnossa (lähes 100 %) esiintyvä 232Th-isotooppi on heikosti radioaktiivinen alfasäteilijä. Sen puoliintumisaika on yli 14 miljardia vuotta, mikä on enemmän kuin maapallon ikä ja hieman suurempi kuin arvioitu maailmankaikkeuden ikä. Muita toriumin isotooppeja esiintyy radioaktiivisissa mineraaleissa vain hivenmääriä, ja ne ovat syntyneet radioaktiivisten hajoamisten seurauksena, yleensä uraanin isotoopeista 235U ja 238U, sillä ne ovat näistä alkavien pitkien hajoamissarjojen välijäseniä. 232Th:sta alkava hajoamissarja tunnetaankin nimellä toriumsarja. 232Th alfahajoaa radioaktiiviseksi radium-228:ksi, jonka puoliintumisaika on 5,7 vuotta. Tämä hajoaa välijäsenten kuten toisen toriumisotoopin 228Th ja huoneilmastakin mahdollisesti löytyvän radon-220:n kautta pysyväksi lyijyn isotoopiksi. Toriumsarjan loppupään hajoaminen on nopeaa, koska kaikkien muiden kuin 228Ra:n ja 228Th:n yhteenlasketut puoliintumisajat ovat alle 5 päivää.
Lähde:
β+ = Beeta-plus-hajoaminen
β− = Beeta-miinus-hajoaminen
IT = Isomeerinen transitio
Eri toriumin isotoopin käyttäytyvät kemiallisesti identtisesti, mutta niiden fysikaaliset ominaisuuksissa on jonkin verran vaihtelua: Esimerkiksi isotooppisesti puhtaiden 228Th, 229Th, 230Th, ja 232Th tiheydet ovat 11,52, 11,58, 11,63, ja 11,73 g/cm3. Isotoopin 229Th odotetaan olevan fissiili niin, että sen kriittinen massa olisi 2 839 kg, tosin teräksestä valmistettua neutroniheijastinta käytettäessä se putoaisi 994 kg:aan. Vaikka 232Th ei ole fissiili, se on fertiili nuklidi, joka voidaan muuttaa fissiiliksi 233U:ksi neutronisieppauksella.
Ruusukaali
Ruusukaali eli brysselinkaali (Brassica oleracea var. gemmifera) on Belgiasta kotoisin oleva kaalin muunnos. Ruusukaali on pieni, halkaisijaltaan noin 2–4 cm ja muistuttaa pikkuruista kaalinkerää. Ruusukaalin syötävät osat ovat päävarteen kiinnittyneitä poimuttuneita, avautumattomia lehtiä, jotka muodostavat pieniä keräsiä. Ruusukaalin varsi kasvaa pitkäksi ja siihen kiinnittyy 30–50 pientä kerästä.
Ruusukaalia pidettiin pitkään katkeran makuisena ja pahan hajuisena ruokana, mutta 1990-luvulla hollantilainen tutkija Hans van Doorn selvitti, mitkä kemialliset yhdisteet kasvissa tekivät siitä katkeran. Sen jälkeen ruusukaalin siemeniä myyvät yritykset etsivät varastoistaan ne lajikkeet, joissa pahanmakuisia yhdisteitä oli vähemmän, ja kasvinjalostuksen avulla niistä luotiin uusia lajikkeita, jotka olivat entistä maukkaampia ja satoisampia. Uusista lajikkeista tuli suosittuja erityisesti Yhdysvalloissa, mutta ei niinkään Euroopassa.
Ruusukaalin säilytyksessä kannattaa huomioida, että se on herkkä etyleenille, joten sitä ei kannata säilyttää runsaasti etyleeniä tuottavien kasvisten vieressä. Sama ohje pätee myös kaikkiin muihin kaaleihin. Ruusukaalia suositellaan säilyttämään viileässä, +2–5 °C:n lämpötilassa, mielellään muovipussissa.
Ruusukaali valmistetaan ruoaksi yleensä höyryttämällä tai keittämällä, sen voi myös paahtaa uunissa tai pannulla. Ruusukaali on perinteinen voimakkaiden liha- ja riistaruokien lisäke, ja sopii gratiineihin.
Lisäksi kaalista voi tehdä myös keittoa.
Jura (nimi)
Jura on venäläisperäinen miehen etunimi. Se on muunnos kreikkalaisesta nimestä Georgios (latinan Georgius).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 70–80 Jura-nimistä miestä.
Tunnettuja Jura-nimisiä
Jura naisennimenä
Sinikka Kukkonen
Sinikka Maire Kukkonen (1. elokuuta 1947 Tervo – 25. heinäkuuta 2016 Heinola) oli suomalainen suunnistuksen ja hiihtosuunnistuksen maailmanmestari.
Kesäisessä suunnistuksessa Sinikka Kukkonen oli mukana viisissä 1970-luvulla järjestetyissä MM-kisoissa. Hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisella matkalla oli seitsemäs Aviemoren 1976 kisoissa, mutta viesteistä hän sai kahdesti mitalin. Vielä Friedrichrodan 1970 kisoissa Suomi jäi viestissä neljänneksi, vaikka keskimmäisen osuuden suunnistanut Kukkonen tulikin toisena vaihtoon. Stare Splavyssa 1972 Kukkonen jätti avausosuudella Ruotsin puoli minuuttia taakseen, ja kun Pirjo Seppä ja Liisa Veijalainen olivat suorittaneet oman osuutensa, oli Suomi maalissa ensimmäisenä 10 sekuntia ennen Ruotsia. Viborgin 1974 kisoissa Kukkonen jäi avausosuudella kärjestä yli 15 minuuttia ja tuli vaihtoon vasta yhdeksäntenä. Lopputuloksissa Suomi oli viides. Aviemoressa 1976 Kukkonen suunnisti viestin keskimmäisen osuuden ja sai hopeaa Outi Borgenströmin ja Liisa Veijalaisen kanssa Ruotsin oltua kisassa 19 sekuntia Suomea nopeampi. Kongsbergissa 1978 Kukkonen oli henkilökohtaisella matkalla 22:s, eikä häntä valittu enää viestiin.
Sinikka Kukkonen menestyi myös hiihtosuunnistajana. Lajin ensimmäisissä epävirallisissa MM-kisoissa Velingradissa 1972 Kukkonen voitti henkilökohtaisen kilpailun ja joukkuekilpailun. Seuraavana vuonna Sundsvallissa hän jäi 11:nneksi, mutta joukkuekilpailussa Suomi oli toinen. Hiihtosuunnistuksen ensimmäiset viralliset MM-kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975, ja Kukkosesta tuli siellä kaksinkertainen kultamitalisti. Henkilökohtaisessa, 13,8 kilometriä pitkässä mutta vain neljä rastia sisältäneessä kisassa Kukkonen voitti Ruotsin Agneta Månssonin 47 sekunnilla. Viestissä Raili Sallinen, Aila Flöjt ja Kukkonen voittivat kultaa 8 minuutin ja 57 sekunnin erolla Ruotsiin. Seuraavissa kisoissa Velingradissa 1977 Kukkonen saavutti henkilökohtaisen pronssin, ja viesti päättyi Suomen voittoon sekunnilleen samalla erolla hopeajoukkueeseen kuin kaksi vuotta aiemmin. Avestan 1980 kisoissa Kukkonen jäi henkilökohtaisella matkalla neljänneksi, mutta viestissä hän oli jo kolmatta kertaa kultamitalijoukkueen ankkurina. Arvokisaura päättyi 34–vuotiaana Itävallan Aigenissa 1982 viestin hopeamitaliin, jota oli hankkimassa myös Sinikka Kukkosen pikkusisko Sirpa Kukkonen.
Sinikka Kukkonen edusti kotimaassa Pielaveden Sampoa, Juvan Urheilijoita ja Lahden Suunnistajat –37:ää ja saavutti molemmat lajit yhteen laskien 14 henkilökohtaista ja viisi viestin Suomen mestaruutta. Jukolan viestin yhteydessä suunnistetun Venlojen juoksun Kukkonen voitti 1971 ja 1973 ja voitti jälkimmäisenä vuonna toiseksi sijoittuneen Liisa Veijalaisen ennätyksellisellä 9 minuutin ja 13 sekunnin erolla.
Ruotsinraunioyrtti
Ruotsinraunioyrtti (Symphytum × uplandicum) on lemmikkikasveihin ja raunioyrttien sukuun kuuluva lajiristeymä. Sen kantalajit ovat tarharaunioyrtti (Symphytum asperum) ja rohtoraunioyrtti (Symphytum officinale). Sitä käytetään koristekasvina.
Ruotsinraunioyrtti on monivuotinen, rotevakasvuinen ja melko karheakarvainen ruoho, joka kasvaa 50–200 senttimetriä korkeaksi. Risteymänä se on monimuotoinen ja ulkonäöltään vaihteleva. Kukintona on lyhyt kiemura viuhko, kukkien teriö on melkein suppilomainen tai torvimainen. Kukkien väri vaihtelee punaisesta sinipunaiseen ja siniseen, ja joskus harvoin ne voivat olla melkein valkoisia.
Ruotsinraunioyrtti kasvaa Pohjoismaista Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Suomessa melko yleisesti viljelykarkulaisena. Suomessa siitä on melko paljon havaintoja varsinkin eteläosassa. Suomessa sitä pidetään nykyisin vakiintuneena ja leviämiskykyisenä uustulokkaana, joka kuuluu myös haitallisten vieraslajien luetteloon.
Turkkilaiset
Anatolian turkkilaiset eli turkkilaiset ( - myös Türk halkı; Turkin kansa) on isoin turkkilainen kansa, joka puhuu erinäisiä Turkin kielen murteita ja on enemmistönä Turkissa ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisessa tasavallassa. Turkissa asui vuonna 2011 noin 60-65 miljoonaa etnistä turkkilaista. Suurin osa heistä on sunnalaisia muslimeja, joskin osa on maallistuneita.
Genetiikka
2002 julkaistun tutkimuksen mukaan nykyiset Anatolian turkkilaiset eivät geneettisesti erotu muista Välimeren väestöistä merkittävästi. Tulokset viittaavat siihen, että vaikka Aasiasta saapuneet turkkilaiset toivat kulttuurinsa Anatoliaan, eivät he kuitenkaan korvanneet paikallisen väestön geenejä.
2014 julkaistun tutkimuksen mukaan turkkilaiset ovat geneettisesti lähimpinä eteläeurooppalaista tai välimerellistä geenipoolia, mutta kantavat myös huomattavia itäaasialaisia (tai oletettavammin keskiaasialaisia) vaikutteita perimässään.
FS Duguesclin (1883)
Duguesclin oli Ranskan laivaston vuonna 1883 vesillelaskettu teräsrunkoinen Vauban-luokan barbetteristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1878. Alus laskettiin vesille vuonna 1883 ja se otettiin palvelukseen elokuussa 1886.
Palvelus
Duguesclin poistettiin alusluettelosta vuonna 1904.
Kimmo Kapanen
Kimmo Kapanen (s. 12. syyskuuta 1974 Vantaa) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Vasta kaudella 1996–1997 Kapanen nousi ykkösmaalivahdiksi Kiekko-Espoossa. Vuoden Espoon pestin jälkeen hän palasi kahdeksi kaudeksi KalPaan. Jälkimmäinen kausi päättyi pettymykseen, kun kuopiolaisjoukkue putosi SM-liigasta. Kapanen jätti Kuopion ja jatkoi uraansa HPK:ssa, jossa heti ensimmäisellä kaudella Kapanen voitti ensimmäisen mitalinsa, kun HPK ylsi pronssille.
HPK:sta Kapanen lähti ulkomaille. Kausi 2001–2002 meni Saksan DEL-liigan Iserlohn Roostersissa. Kapanen jätti kuitenkin Iserlohnin kesken kauden ja siirtyi Ruotsin Elitserienin Timrå IK:hon, jossa pelasi kaksi ja puoli kautta. Viimeinen Timrå-kausi oli pahasti loukkaantumisten vesittämä ja Kapanen palasi kaudeksi 2005–2006 KalPaan purettuaan sopimuksen Timrån kanssa.
Kapanen oli vajaan parin kauden ajan KalPan avainpelaajia. KalPa kuitenkin kauppasi maalivahtinsa kesken kauden 2006–2007 Elitserienin HV71:een leikatakseen palkkakustannuksiaan.
Maajoukkueessa Kapanen on esiintynyt useissa Euro Hockey Tourin turnauksissa. Ensimmäisen kerran hän esiintyi Suomen väreissä Tšekin turnauksessa syksyllä 1999. Keväällä 2007 Kapanen teki kahden vuoden sopimuksen Ässien kanssa. Kapanen ja Ässät ilmoittivat 7. toukokuuta 2008 purkaneensa sopimuksensa Kapasen pelikyvyttömyyden vuoksi ja Kapanen lopetti pelaajauransa.
Kimmon isä Hannu Kapanen on tunnettu jääkiekkovalmentaja sekä entinen pelaaja ja hänen veljensä Sami Kapanen (s. 1973) ja veljenpoikansa Kasperi Kapanen (s. 1996) ovat myös jääkiekkoilijoita, jotka ovat pelanneet KalPassa. Kimmon poika Oliver Kapanen pelaa kaudella 2021–2022 KalPassa.
Nykyään Kimmo Kapanen toimii KalPan urheilutoimenjohtajana. Kapanen on toiminut KalPassa myös toimitusjohtajan tehtävissä kaudella 2012–2013. Kaudeksi 2013–2014 Toni Saksman siirtyi KalPan toimitusjohtajaksi. Kaudesta 2016–2017 alkaen Kapanen toimii urheilutoimenjohtajan työnsä ohella myös KalPan liigajoukkueen maalivahtivalmentajana. Samassa tehtävässä hän toimi myös vuosina 2008–2011.
Viirurintamuuranen
Viirurintamuuranen (Myrmotherula longicauda) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viirurintamuurasta tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 010 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Keltaraunioyrtti
Keltaraunioyrtti (Symphytum tuberosum) on lemmikkikasveihin ja raunioyrttien sukuun kuuluva kasvilaji. Se esiintyy alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Turkissa. Pohjoismaissa sitä on havaittu Ruotsissa ja Suomessa harvoin uustulokkaana.
Tölbyn baptistiseurakunta
Tölbyn baptistiseurakunta oli vuosina 1885–1925 Mustasaaren Tölbyssä toiminut baptistiseurakunta. Seurakunnassa koettin suuri herätys talvella 1895. 1910-luvulla seurakunnan toiminta vähitellen hiipui ja vuonna 1925 se purettiin.
Keltaraunioyrtti
Keltaraunioyrtti on monivuotinen pystykasvuinen karheakarvainen ruoho, joka kasvaa 15–60 senttimetriä korkeaksi. Varsi on haaraton tai niukkahaarainen. Lehdet ovat leveänsoikeat ja ruodittomat. Kukintona on lyhyt ja tiivis kiemura viuhko, kukkien teriö on kellomainen, väriltään kalpeankeltainen.
Tölbyn baptistiseurakunta
Historia
Tölbyn baptistiseurakunta sai alkunsa saarnaaja Johan Liljestrandin palatessa Ruotsista kotiseudulleen ja aloittaessaan kylissä saarnaamisen. Ensimmäinen saarnatilaisuus järjestettiin 25. toukokuuta 1879 maanviljelijä Gustaf Påfsin luona Tölbyssä. Liljestrandin saarnat vetosivat yleisöön ja piti useita tilaisuuksia Tölbyssä ja Vikbyssä. Heinäkuussa Liljestrand kävi Ruotsissa palaten takaisin Tölbyyn saman vuoden syksyllä. Ensimmäiset kastetilaisuudet järjestettiin kesällä 1881 Vaasassa. Helmikuussa 1881 Petolahden Erik Jansson työskenteli Tölbyssä hyvällä menestyksellä.
Tölbyn baptistiseurakunta perustettiin 31. toukokuuta 1885. Samana vuonna seurakunta rakensi rukoushuoneen, joka vihittiin käyttöön 31. lokakuuta 1885. Tölbyn baptistiseurakunta sai paljon kannattajia, mutta koki myös vainoa. Eräs Sulvalainen häiriköi usein kokouksia niin, että tämä lopulta tuomittiin kahdeksan päivän vankeuteen. Pääsiäisyönä 1889 seurakunnan rukoushuoneen ikkunat rikottiin, mikä kävi kalliiksi pienelle seurakunnalle.
Adam Ledwoń
Adam Ryszard Ledwoń (15. tammikuuta 1974 – 11. kesäkuuta 2008) oli puolalainen jalkapalloilija ja kommentaattori. Hän edusti Puolaa maajoukkueessa 18 kertaa.
Ledwoń pelasi ammattilaistasolla Puolan lisäksi Saksassa ja Itävallassa. Hän teki itsemurhan Klagenfurtissa 34-vuotiaana pelattuaan vuodesta 2007 SK Austria Kärntenissä.
Satuaapinen
Satuaapinen on vuonna 1955 julkaistu Aale Tynnin kirjoittama aapinen, jonka on kuvittanut Maija Karma. Se on yhdessä vuotta myöhemmin ilmestyneen Kultaisen aapisen kanssa Tynnin suosituin teos, josta on otettu 16 painosta ja myyty yli 300 000 kappaletta.
Satuaapinen syntyi Aale Tynnin aviomiehen akateemikko Martti Haavion aloitteesta, kun hän pyysi Tynniä laatimaan lukemaan opetteleville lapsille tarkoitetun aapiskirjan. Sen esikuvana oli Ruotsissa vuonna 1948 julkaistu aapinen Nu ska vi läsa. Satuaapinen sisältää Tynnin runoja, jotka vaikeutuvat alun tavausharjoituksista kirjan loppua kohden. Kuvituksen lisäksi tekstin lomassa on myös pieniä tehtäviä. Teos oli pohjana vuotta myöhemmin julkaistulle Kultaiselle aapiselle, joka muokattiin myös koulukäyttöön sopivaksi Haavion ja kouluneuvos Aleksanteri Hinkkasen avustuksella. Lisäksi samaan sarjaan kuuluvat vielä Tynnin ja Haavion yhdessä laatimat Kultainen lukukirja (1957), Kultaiset aapissadut (1959) ja Kultainen kotiseutu (1960). Kaikkien kuvituksesta vastasi Maija Karma.
Kirja sisältää myös tunnetun, nykyään epäkorrektina pidetyn värssyn ”Neekeri pesee kasvojaan, muttei valkene ollenkaan”, jonka kuvituksena on kasvojaan pesemään kumartunut alkuasukasnainen.
Pertti Nurmi
Pertti Nurmi on suomalainen päätoimittaja ja valokuvaaja. Nurmi on kuvannut bluesmuusikoita 1970-luvulta lähtien, jolloin hän kuvasi Suomessa konsertoinutta Muddy Watersia.
Nurmi on työskennellyt Blues Newsin päätoimittajana, toimituspäällikkönä ja valokuvaajana.
Blues Foundation myönsi Nurmelle Keeping the Blues Alive -palkinnon sen taide- ja valokuvaussarjassa vuonna 2015.
Mýkonos (kunta)
Mýkonos ( eli Δήμος Μυκόνου, Dímos Mykónou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Mýkonoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 105,2 neliökilometriä ja väkiluku 10 134 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Mýkonos.
Mýkonoksen kunta käsittää koko Mýkonoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Báos eli Ágios Geórgios, Delos (Dílos), Kávouras, Kounelonísi, Ktapódia, Marmaronísi, Prasonísian saaret (Krommýdi, Práso ja Sfontíli), Ríneia sekä Tragonísi.
Kunnan osat
Mýkonoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Mustajuuri
Mustajuuri eli ruokamustajuuri (Scorzonera hispanica) on 20–30 senttimetriä pitkä juures, joka on sukua voikukalle.
Käyttö
Mustajuuresta syödään yleensä sen juuri. Juuri on kuorittuna vaalea, mutta tummuu maitiaisnesteen vaikutuksesta. Tummumisen voi ehkäistä sitruunamehulla. Mustajuuri voidaan tarjoilla lisäkkeenä, keittona tai voisulan kanssa. Se muistuttaa paljon parsaa, ja sitä voidaankin käyttää parsan tavoin.
Kasvatus
Mustajuuri kylvetään joko edellisenä syksynä tai aikaisin keväällä. Kasvupaikan pitää olla kuohkeamultainen.
250px|none|thumb
Kofeiini
Kofeiini on ksantiinijohdannainen, jolla on stimulatiivisia ja väsymystä vähentäviä vaikutuksia. Se on yksi maailman käytetyimmistä päihteistä. Sitä on luontaisesti yli 60:ssä kasvilajissa, joista osasta tehdään ruokia ja juomia, kuten kahvia ja teetä. Kofeiinin tai näiden kofeiinipitoisten elintarvikkeiden käyttö voi lisätä energisyyttä tai valppautta tai vähentää uneliaisuutta usean tunnin ajaksi. Isot annokset taas voivat aiheuttaa esimerkiksi ahdistusta, pahoinvointia tai vapinaa. Vakavat kofeiinin aiheuttamat sivuvaikutukset ovat harvinaisia, ja tappavat yliannostukset ovat usein itsemurhia vahinkojen sijaan.
Ihmisissä kofeiini vaikuttaa sitoutumalla aivojen ja muun kehon A1- ja A2A-adenosiinireseptoreihin antagonistina. Adenosiinia kertyy valveilla oltaessa aivoihin, joissa se aiheuttaa uneliaisuutta sitoutumalla näihin reseptoreihin agonistina. Kofeiini vie siis adenosiinin sitoutumispaikan näissä reseptoreissa estäen adenosiinia aktivoimasta niitä. Kofeiinilla on muitakin vaikutuksia. Se esimerkiksi tehostaa synapsirakoihin vapautuneen dopamiinin vaikutusta adenosiinireseptorivälitteisesti.
Alle 400 milligramman vuorokausiannoksia (mg/vrk) kofeiinia voidaan pitää turvallisina aikuisille. Tätä isommat annokset saattavat pitkäaikaiskäytössä aiheuttaa erinäisiä terveyshaittoja, kuten univaikeuksia. Alle 200 mg/vrk käytöstä ei ole vaaraa raskauden tai imetyksen aikana sikiölle tai imetettävälle lapselle. Taas yli 300 mg/vrk käyttö raskauden aikana lisää muun muassa keskenmenon ja keskosuuden riskiä. Aikuisilla kofeiinin säännöllisen käytön on havaittu liittyvän alentuneeseen Parkinsonin taudin ilmenemisriskiin.
Kemialliset ominaisuudet
pienoiskuva|Kofeiinin anhydridiä. Kofeiini on värittömiä, hajuttomia ja kitkeränmakuisia kiteitä tuottava ksantiinijohdannainen. Vedestä uudelleenkiteytettynä se tuottaa monohydraatin, ja on anhydridi esimerkiksi etanolista, kloroformista tai dietyylieetteristä kiteytettynä. Kofeiinin anhydridin CAS-numero on 58-08-2 ja monohydraatin 5743-12-4. Monohydraatin vesi haihtuu hitaasti huoneenlämmössä muuntuen anhydridiksi 80 °C:ssa. Monohydraatin tiheys on 1.45 g/cm3 (25 °C:ssa). Kofeiinin sulamispiste on 230–239 °C. Se sublimoituu jo 178 °C:ssa. Syövyttävien emästen väkevät liuokset hajottavat sitä. Kofeiinianhydridi on runsasliukoinen pyrroliin ja tetrahydrofuraaniin, ja liukoinen etyyliasetaattiin. Kofeiinin liukoisuus 100 ml:aan vettä on 0.2 g 20 °C:ssa ja 182 g 80 °C:ssa. 25 °C:ssa kofeiinin pKA on 14 ja 40 °C:ssa 10,4. Esimerkki kofeiinin muodostamasta suolasta on kofeiinisitraatti.
Valmistaminen
Puhdasta kofeiinia saadaan synteettisesti tai uuttamalla kasveista. Uutettuna sitä saadaan usein sivutuotteena osana kofeiinittomien elintarvikkeiden tuottoa. Vuosina 2000 ja 2011 pääosa maailmassa elintarvikkeisiin ja muihin tarkoituksiin käytetystä puhtaasta kofeiinista oli synteettistä. Vuonna 1999 puhdasta kofeiinia tuotettiin maailmassa arviolta 10 000–15 000 tonnia.
Synteesi
Kofeiinia saadaan esimerkiksi urasiilista vuonna 2003 kehitetyssä Zajac-synteesissä. Tässä urasiilin amiinit metyloidaan ja saadun 1,3-dimetyyliurasiilin hiilten väliseen kaksoissidokseen liitetään nitrosoryhmä (-N=O) esimerkiksi natriumnitriittikäsittelyn avulla. Nitrosoryhmä pelkistetään amiiniksi, joka asyloidaan muurahaishapolla. Kaksoissidoksen toiseen vapaaseen hiileen liitetään vielä nitrosoryhmä. Tämä ja muurahaishapon karbonyyli pelkistetään. Ne tuottavat molekyylin sisäisessä kondensaatioreaktiossa viisijäsenisen rengasrakenteen. Saatu tuote on teofylliini, jonka renkaan amiini metyloidaan. Täten saadaan kofeiinia. pienoiskuva|Traube-synteesi. Kofeiinia on tuotettu myös vuonna 1900 kehitetyllä Traube-synteesillä, mutta siinä on uusiin synteeseihin verrattuna huono saanto. Traube-synteesissä 1,3-dimetyyliurean ja syanoetikkahapon välisessä reaktiossa saadun kuusijäsenisen renkaan primääriseen amiiniin liitetään muurahaishappo. Muurahaishappo suljetaan viisijäseniseksi renkaaksi edellä kuvaillun Zajac-synteesin kaltaisten nitrosoryhmiä tuottavien reaktioiden ja pelkistysreaktioiden kautta. Siten saatu teofylliini metyloidaan kofeiiniksi.
Uutto
Kofeiini uutetaan kasveista orgaanisilla aineilla, kuumalla vedellä tai ylikriittisellä hiilidioksidilla. Täten saadaan kofeiinittomia ruokia ja kofeiinia, jota voidaan lisätä vaikkapa elintarvikkeisiin. Esimerkiksi kahvipavuista kofeiini uutetaan niiden ollessa raakoja eli paahtamattomia. Täten niistä ei poistu paahdossa kahville aromin antavia aineita. 1970-luvulle asti kahvin uutossa orgaanisena liuottimena käytettiin pääosin trikloorietyleeniä. Tämä korvattiin karsinogeenisuutensa takia lähinnä dikloorimetaanilla ja etyyliasetaatilla, joiden käyttö liuottimina on edelleen yleistä. Vesiuutossa taas käytetään uuton vanhaa vettä. Vedessä on siksi kahvin aromiaineita, mutta siitä on sakkautettu kofeiini ulos sen lämpötilaan perustuvan liukoisuuden avulla. Tällöin tasapainoreaktioon perustuen aromit eivät liukene pois pavuista kierrätettyyn veteen, jossa aromeita on jo paljon.
Lääkekäyttö
Kofeiinia käytetään lääkkeenä lähinnä kofeiinisitraattina. Suomessa sitraattisuolaa annetaan keskosille hengityskatkosten hoitoon infuusiona. Kofeiinia lisätään myös osaan asetyylisalisyylihappo-, ibuprofeeni- ja parasetamolipohjaisista lääkkeistä lisäämään niiden kipua poistavaa vaikutusta.
Dopingkäyttö
Kofeiinia voidaan käyttää dopingaineena, joka parantaa kestävyyttä, anaerobista suoritusta ja voimaa. Kofeiini oli vuodesta 1984 asti WADA:n kiellettyjen dopingaineiden listalta, josta se poistettiin 1. tammikuuta 2004. Syytä muutokselle WADA ei kertonut. Nykyisin se on WADA:n seurattavien aineiden listalla. Kofeiinin pitoisuuksia seurataan muun muassa urheilijoiden virtsanäytteissä väärinkäytön varalta. Laajan väärinkäytön havaitseminen urheilijapiireissä voisi johtaa sen palauttamiseen kiellettyjen aineiden listalle.
Pitoisuudet elintarvikkeissa ja kasveissa
Alla on taulukoituna joidenkin elintarvikkeiden tyypillisiä kofeiinipitoisuuksia. Elintarvikkeiden kofeiinipitoisuudet vaihtelevat niiden valmistustavoista riippuen. Esimerkiksi eri teelaatujen kohdalla pidempi teelehtien haudutusaika lisää merkittävästi valmiin juoman kofeiinipitoisuutta. Alle on myös taulukoitu kasvien luontaisia kofeiinipitoisuuksia. Sitä on paljon monissa Coffea-suvun kasveissa ja joissain Camellia-kasveissa. Jälkimmäisessä sitä on lähinnä Camellia sinensis-, Camellia assamica- ja Camellia taliensis -kasveissa. Sitä on paljon myös guaranan (Paullinia cupana) siemenissä, Cola-kolapähkinöissä ja joissain Ilex-kasvien lehdissä. Sitä on vähän myös Citrus-kasvien kukissa.
Akuutit vaikutukset
Aikuisilla noin 250 milligramman (mg) niellyt kofeiiniannokset voivat lisätä energisyyttä, valppautta, keskittymiskykyä, viihtyvyyden tunnetta tai rauhallisuuden tunnetta. Noin 500 mg niellyt annokset voivat aiheuttaa jännittyneisyyttä, ahdistusta, pahoinvointia, poikkeavia ihotuntemuksia (parestesiaa), vapinaa, hikoilua, sydämentykytystä, rauhattomuutta, sekavuutta, vilunväristyksiä, punastumista tai päänsärkyä. Aikuisilla jo 100 mg nielty kofeiiniannos hieman ennen nukahtamista heikentää kykyä nukahtaa ja lyhentää unen pituutta. Kofeiini nostaa hieman verenpainetta ja sydämen syketiheyttä. Se myös lisää virtsaamistarvetta. Se on siis diureetti; joskin diureettivaikutus on merkittävää aikuisilla vain, jos kofeiiniannos on yli 6 mg per kehonpainokilogramma.
Toistuva kofeiinin käyttö kehittää toleranssin sitä kohtaan, jolloin muun muassa sen uneen, verenkiertoon ja virtsan tuottoon kohdistuvat vaikutukset vähenevät. Vaikutuksia kohtaan ei silti kehity täydellistä toleranssia. Toleranssin mekanismia ei tunneta hyvin, mutta se voi johtua A1-adenosiinireseptorien määrän lisääntymisestä hermostossa vasteena kofeiinin niitä estävään vaikutukseen (ks. toimintamekanismi). Toleranssi verenpainevaikutuksiin ilmenee jo parin päivän toistuvan käytön aikana, ja se liittyy kofeiinin aiheuttamaan epinefriinin, norepinefriinin ja reniinin erityksen vähentymiseen.
Annoskoko
Ihmisten herkkyys kofeiinin vaikutuksille vaihtelee henkilöstä toiseen. Terveillä aikuisilla usein noin gramma (g) kofeiinia nieltynä kerta-annoksena aiheuttaa yliannostuksen oireita. 2 g kerta-annokset vaativat sairaalahoitoa. Yli 5 g kerta-annokset ovat usein tappavia, mutta jo 3 g kerta-annos voi olla hengenvaarallinen. Kofeiiniyliannostukset ovat usein itsemurhayrityksiä.
Nieltynä kofeiinin LD50 on noin 367 mg kofeiinia per kehonpainokilogramma (mg/kg) urospuolisille rotille. Suun kautta LD50 vaihtelee ainakin rottien sukupuolen ja ruokavalion mukaan. Verenkiertoon pistettynä kofeiinin LD50 on rotille 101–108 mg/kg.
Oireet
Yleisimmin kofeiini tappaa rytmihäiriön tai sydäninfarktin kautta. Yliannostuksen verenkierrollisia oireita ovat korkea verenpaine tai eritoten isoin annoksin matala verenpaine, korkeaa verenpainetta kompensoiva refleksinen bradykardia tai eritoten isoin annoksin takykardia, eteis-kammiokatkos, supraventrikulaarinen takykardia, kammiovärinä, sydäninfarkti ja sydänhalvaus. Ruuansulatuksellisia oireita ovat pahoinvointi, oksentelu, vatsakipu ja ripuli. Psyykkisiä oireita ovat sekavuus, hallusinaatiot, ahdistus ja hermostuneisuus. Aineenvaihdunnallisia oireita ovat hyponatremia, hypokalemia, hypokalsemia, metabolinen tai respiratorinen asidoosi, hyperglykemia ja kuume. Muita oireita ovat kouristuskohtaukset, päänsärky, aivoturvotus, kooma, lihasheikkous, lihasjännitys, rabdomyolyysi, hyperventilaatio, hengityskatko ja tinnitus.
Hoito
Yliannostuksen hoito on oireiden mukaista. Noin gramman kerta-annoksen nielemisen aiheuttamat oireet voivat vaatia pelkkää valvontaa ja enintään sopivan bentsodiatsepiinin antoa ahdistukseen. Aktiivihiilen antaminen varhaisvaiheessa (enintään 1–2 tunnissa yliannostuksen otosta) estää tehokkaasti kofeiinin imeytymistä ruuansulatuksesta. Vatsahuuhtelu voi olla tarpeen hyvin suurissa yliannostuksissa. Hemodialyysi poistaa kofeiinia tehokkaasti verestä ja Intralipid-infuusioliuos estää jo imeytyneen kofeiinin vaikutusta. Hyvin matala verenpaine vaatii nesteinfuusiota. Infuusioon tulee tarvittaessa lisätä sopivia suoloja, jotka korjaavat elektrolyyttihäiriöitä, kuten hypokalemiaa. Joskus verisuonia supistavia aineita, kuten epinefriiniä tai fenyyliefriiniä, tulee käyttää verenpaineen kohottamiseen. Supraventikulaarista takykardiaa voidaan hoitaa kalsiumakanavan salpaajilla, kuten diltiatseemilla tai verapamiililla. Kammiotakykardiaa voidaan hoitaa esimerkiksi amiodaronilla, lidokaiinilla tai prokainamidilla.
Pitkäaikaiskäytön terveysvaikutukset
Vuonna 2004 julkaistussa kreikkalaistutkimuksessa havaittiin, että kahvinjuojien veressä esiintyy tavallista selvästi korkeampia elimistön systeemisen tulehdustilan biomarkkereita, jotka lisäävät esimerkiksi sydän- ja verisuonitautien sekä diabeteksen riskiä.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto EFSA:n vuonna 2015 julkaiseman arvion mukaan aikuisilla suun kautta käytetyt 400 milligramman vuorokausittaiset (mg/vrk) annokset kofeiinia eivät kuitenkaan lisää tai vähennä sydän- ja verisuonitautien, syöpien, luuston sairauksien tai miesten hedelmättömyyden ilmenemisen todennäköisyyttä. EFSA pitää 200 mg nieltyjä kerta-annoksia kofeiinia turvallisina aikuisille, eivätkä ne esimerkiksi aiheuta nestehukkaa tai elektrolyyttihäiriöitä. EFSA pitää lapsille ja nuorille turvallisena vuorokausittaisia kofeiiniannoksia, jotka ovat enintään 5,7 mg/kg (milligrammaa kofeiinia per kehonpainokilogramma). Kahvin ja muiden kuumien kofeiinipitoisten juomien kohdalla huomionarvoista on se, että kansainvälinen syöväntutkimuskeskus IARC pitää vuoden 2016 arviossaan kaikkien nesteiden nielemistä yli 65 °C lämpöisinä "todennäköisesti syöpää aiheuttavana" (luokka 2A IARC:n luokituksessa). Viileämpiä nesteitä IARC ei pidä syöpävaarallisina. Itse kahvin tai mateen juomisen syöpävaarallisuutta IARC ei ole kuitenkaan arvioinut (luokka 3 IARC:n luokituksessa).
Vuonna 2017 julkaistussa meta-analyysissä havaittiin, että aikuisilla yli 400 mg/vrk kofeiiniannokset voivat aiheuttaa univaikeuksia, masennusta ja ahdistusta sekä lisätä kuolleisuutta sydän- ja verisuonitauteihin ja miesten kohdalla heikentää siemennesteen hedelmöittämiskykyä. Toisaalta analyysissä todetaan, että 400 mg/vrk raja voi olla masennuksen kannalta liian matala, sillä kofeiini voi vastavuoroisesti kohentaa mielialaa, eivätkä 1200 mg/vrk annoksetkaan ole lisänneet masennusriskiä kaikissa tutkimuksissa. 400 mg/vrk raja sydän- ja verisuonitautikuolleisuuden kannalta voi myös olla liian matala, sillä joissain tutkimuksissa edes 1050 mg/vrk eivät lisänneet kuolleisuutta. Kofeiini lisää kalsiumin poistumista kehosta, mutta yli 400 mg/vrk kofeiiniannosten vaikutus esimerkiksi osteoporoosiriskiin ei ole toistaiseksi tiedossa. Kuitenkin yli 400 mg/vrk kofeiiniannokset yhdistettynä alhaiseen kalsiumin saantiin (esimerkiksi alle 700 mg/vrk kalsiumia) voivat lisätä luunmurtumariskiä. Kofeiini ei vaikuta merkittävästi veren lipoproteiiniarvoihin, mutta yli 400 mg/vrk kofeiiniannosten kohdalla vaikutusta lipoproteiineihin ei ole tutkittu kovin laajalti.
2016 julkaistussa meta-analyysissä ei-alkoholiperäistä rasvamaksaa sairastavilla kofeiinin säännöllisen käytön ei havaittu ehkäisevän maksan arpeutumista, mutta kahvin käytön havaittiin. 2014 julkaistussa meta-analyysissä tavallisen kahvin havaittiin suojaavan tyypin 2 diabetekselta, mutta myös kofeiinittomalla kahvilla oli suojaavaa vaikutusta, vaikkakin vähemmän kuin kofeiinipitoisella.
Rytmihäiriöt
Kofeiinin käyttö ei ainakaan alle 300 mg/vrk annoksin lisää eteisvärinän tai kammiovärinän uusiutumisriskiä. Kofeiinipitoisen kahvin säännöllisen käytön on päinvastoin todettu vähentävän monien erilaisten rytmihäiriöiden ilmenemisriskiä sitä enemmän, mitä enemmän kahvia juo vuonna 2021 julkaistun noin 390 000 henkilöä koskeneen prospektiivisen pitkittäistutkimuksen mukaan, jossa sovellettiin mendelististä satunnaistamista. Monet aiemmat tutkimukset tukevat tätä päätelmää. Kofeiinia ei silti kannata käyttää, jos se vaikuttaa toistuvasti laukaisevan rytmihäiriön. Hyvin isoin annoksin kofeiini voi edistää rytmihäiriön ilmenemistä.
Parkinsonin tauti ja dementiat
Kofeiinin tai kofeiinipitoisten juomien säännöllisen käytön on havaittu vähentävän sairastumisriskiä Parkinsonin tautiin terveillä aikuisilla ihmisillä useissa meta-analyyseissä. Yleensä riskin alenema on sitä isompi, mitä isompia vuorokausiannoksia käyttää. Kofeiinin tai ainakin kofeiinipitoisten juomien on myös havaittu hidastavan Parkinsonin taudin pahenemista sitä sairastavilla vuonna 2020 julkaistussa meta-analyysissä.
Yli kuusi kuppia kofeiinipitoista kahvia päivittäin juovilla sairastumisriski eri dementioihin, kuten Alzheimerin tautiin, on kaksinkertainen suhteessa 1–2 kuppia päivittäin juoviin vuonna 2021 julkaistun prospektiivisen pitkittäistutkimuksen mukaan. Tutkimus kattoi noin 400 000 henkilöä. Näistä henkilöistä noin 18 000:n aivot tutkittiin magneettikuvauksella. Kuvauksissa runsaasti kahvia juovilla aivojen tilavuus oli pienempi kuin vähän (1–2 kuppia päivittäin) juovilla. Vähän juovilla sairastumisriski dementiaan oli myös hiukan matalampi kuin kofeiinitonta kahvia käyttävillä tai niillä, jotka eivät juoneet lainkaan kahvia.
Käyttö raskauden tai imetyksen aikana
EFSA:n vuoden 2015 arvion mukaan aikuisilla naisilla alle 200 milligramman kofeiiniannosten käyttö vuorokausittain (mg/vrk) ei ole vaarallista raskauden tai imetyksen aikana sikiölle tai imetettävälle lapselle.
Vuonna 2017 julkaistussa meta-analyysissä yli 300 mg/vrk kofeiiniannosten käytön raskauden ajan on todettiin lisäävän merkittävästi keskenmenon, kohtukuoleman, ennenaikaisen synnytyksen ja alhaisen syntymäpainon riskiä. Yhdessä analyysiin sisällytetyssä tutkimuksessa syntymäpainon havaittiin olevan alhaisempi jo 25–300 mg/vrk annoksin, joskaan ei merkittävästi.
Riippuvuus
Erään tutkimuksen mukaan kofeiinia säännöllisesti käyttävistä yhdysvaltalaisista noin 8%:lla ilmenee DSM-5:ssä ehdotetun määritelmän mukainen kofeiiniriippuvuus, joka ilmenee esimerkiksi vieroitusoireina, tarkoitettua isompien annosten käyttönä tai kyvyttömyytenä vähentää kofeiinin käyttöä huolimatta haittavaikutuksista, joita sen tiedostaa aiheuttavan.
Kulutus
Pääosa ihmisten käyttämästä kofeiinista ilmenee ruuissa luontaisesti, eikä se ole synteettistä. Maailmassa käytettiin vuosina 2009–2015 kasviperäistä kofeiinia 300 000 tonnia per vuosi puhtaana kofeiinina ilmaistuna. Tästä pääosa oli kahvin ja teen kofeiinia. Arvio pohjautuu tuolloin maailmassa tuotettujen kofeiinipitoisten kasvien määrään ja niiden keskimääräisiin luontaisiin kofeiinipitoisuuksiin.
EFSA:n vuoden 2015 katsauksen mukaan EU-maissa aikuisilla kahvi on merkittävin kofeiinilähde. Toiseksi tärkein on tee. Suklaa on yleisin kofeiinin lähde alle 10-vuotiailla. Suomessa yli 18-vuotiailla keskimäärin yli 90 % vuorokausittain saadusta kofeiinista on peräisin kahvista. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuoden 2017 FinRavinto-tutkimuksen mukaan Suomessa 18–44-vuotiaat (v), 45–64-v ja 65–74-v miehet joivat tuolloin päivittäin vastaavasti 469, 545 ja 455 grammaa kahvia ja 59, 110 ja 82 grammaa teetä. Vastaavan ikäiset naiset joivat päivittäin vastaavasti 329, 449 ja 400 grammaa kahvia ja 142, 156 ja 132 grammaa teetä.
Euromonitor-yrityksen vuoden 2013 markkinatutkimuksen mukaan kahvia kului maailmassa tuolloin suhteessa väkilukuun eniten Suomessa, jossa kulutus oli tuolloin 9,6 kilogrammaa jauhettua kahvia vuodessa per henkilö (kg/v/hlö). Toiseksi eniten kahvia kului Norjassa (7,2 kg/v/hlö), sitten Alankomaissa (6,7 kg/v/hlö), sitten Sloveniassa (6,1 kg/v/hlö) ja sitten Itävallassa (5,5 kg/v/hlö).
Vaikutusmekanismi
Ihmisillä aivoihin kertyy aineenvaihdunnassa sitä enemmän adenosiinia, mitä pidempään valvoo. Se muodostuu ATP:stä, joten sen korkea pitoisuus kertoo pitkään jatkuneesta kiihtyneestä aineenvaihdunnasta. Adenosiini sitoutuu aktivoivana aineena eli agonistina muun muassa A1- ja A2A-adenosiinireseptoreihin. Tämä aiheuttaa valvomisen jatkuessa yhä vahvempaa uneliaisuutta lisäämällä A1- ja A2A-reseptoriaktivaation kautta muun muassa vähentämällä oreksiinien vapautumista aivoissa. Kofeiini taas sitoutuu näihin reseptoreihin kilpailevana antagonistina. Se siis estää adenosiinin sitoutumista reseptoreihin, mutta ei aktivoi niitä. Tällöin adenosiinin unettava vaikutus estyy.
Kofeiini ei tiettävästi vapauta dopamiinia, mutta tehostaa aivoissa synapsirakoihin jo vapautuneen dopamiinin riippuvuutta, kiihtymystä ja liikkumistarvetta aiheuttavaa vaikutusta adenosiini- ja dopamiinireseptorien yhdistelmien eli heteromeerien kautta allosteerisesti (ks. allosteeriset vaikutukset). Kofeiinin A2A-reseptoriantagonismi on sen dopamiinivaikutuksissa keskeisintä.
Reseptori- ja entsyymisitoutuminen
Ihmisillä on neljä adenosiinireseptorityyppiä: A1-, A2A-, A2B- ja A3-reseptorit, joille kofeiinin dissosiaatiovakiot (KD) ovat vastaavasti 12, 2,4, 13 ja 80 mikromoolia kofeiinia per litra (µM). Sitoutuminen on siis vahvinta A2A-reseptoriin. Kofeiinin vaikutukset johtuvat sen A1- ja A2A-reseptoriantagonismista. A2B-adenosiinireseptoriantagonismi ei ole kofeiinin toiminnan kannalta tärkeää, sillä tätä reseptoria ei ole niissä elimissä, kuten keskushermostossa ja sydämessä, joihin kofeiini vaikuttaa selkeiten.
Adenosiinireseptorit ovat G-proteiinikytkentäisiä. Ne vaikuttavat adenylaattisyklaasien cAMP:n tuottoon soluissa. A1-reseptorin aktivaatio estää tätä tuottoa, eli reseptori on Gi, ja A2A-reseptorin aktivaatio lisää, eli se on Gs. Koska kofeiini on antagonisti, sen vaikutus on näissä reseptoreissa päinvastainen. Reseptorien vaikutukset välittyvät cAMP:n kautta moniin eri proteiineihin adenosiinireseptoreita sisältävissä soluissa. Kofeiinin A1-reseptoriantagonismi on tärkeää käytettäessä kofeiinia ilman kofeiinitoleranssia, mutta toleranssin kasvaessa tämän reseptorin vaikutus heikkenee merkittävästi. A2A-reseptoriantagonismi taas ei juuri vähene jatkuvassa kofeiinin käytössä, joten A2A-reseptoriantagonismi on tärkeämpää kofeiinia usein käyttävillä.
Kofeiini on myös tiettyjen cAMP:tä hajottavien fosfodiesteraasien estäjä, mutta tällä ei ole merkitystä kuin enintään vaarallisessa kofeiiniyliannostuksessa, sillä ihmisissä sen IC50 näille fosfodiesteraaseille on 500–1000 µM.
Allosteeriset vaikutukset
Suoran cAMP-vaikutuksen lisäksi adenosiinireseptorit vaikuttavat allosteerisesti. A2A-reseptorien (A2AR) parit eli homodimeerit ilmenevät ihmisten aivojuoviossa D2-dopamiinireseptorien (D2R) parien kanssa neljän reseptorin ryhminä eli heterotetrameereinä. Näissä yhdistelmissä adenosiini sitoutuu vain yhteen A2AR:ään, sillä sen pitoisuudet ovat normaalisti matalat ja siten riittämättömät molempien paikkojen sitomiseen. Adenosiini heikentää sitten negatiivisena allosteerisena säätelijänä (NAM) dopamiinin D2R-välitteistä vaikutusta. Kofeiini on myös NAM, mutta D2R:n sijaan se heikentää ilmeisesti A2AR-parissa toisen A2AR:n vaikutusta estäen siis adenosiinin vaikutuksen. Isoissa kofeiinipitoisuuksissa kofeiinit sitovat todennäköisemmin molemmat tetrameerin A2AR:t estäen tällöin D2R:n toimintaa adenosiinin tapaan. Tästä johtuvat ehkä eläinkokeissa havaitut isojen kofeiiniannosten liikkumishalua (lokomootiota) vähentävät vaikutukset.
Metabolia
Ihmisissä nielty kofeiini imeytyy suolistosta lähes täysin ja ilman merkittävää ensikierron metaboliaa. Se saavuttaa maksimipitoisuuden veriplasmassa 30–120 minuutissa annoksen nielemisestä ja läpäisee helposti veri-aivoesteen. Kofeiinin puoliintumisaika aikuisissa on 2–8 tuntia ja keskimäärin 4 tuntia. Raskauden aikana tämä pitenee ja voi olla 6–16 tuntia.