cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ben Hogan
Hoganin uran keskeytti tilapäisesti vakava liikenneonnettomuus, johon hän ja hänen vaimonsa Valerie joutuivat 1. helmikuuta 1949. Hän pääsi sairaalasta vasta 1. huhtikuuta.
Hogan jatkoi menestyksellä uraansa toipumisensa jälkeen. Hänelle myönnettiin vuonna 1974 paikka World Golf Hall of Famesta ja vuonna 1976 Bob Jones -palkinto. Vuonna 2000 Golf Digest -lehti nimesi hänet lajin kaikkien aikojen toiseksi suurimmaksi pelaajaksi. Hogan jakaa Tiger Woodsin kanssa yhden kauden major ennätystä, kolme Majoria samalla kaudella.
Hogan kuoli luonnollisesti kotonaan Fort Worthissa 25. heinäkuuta 1997, jolloin hän oli 84 vuoden ikäinen. Valerie-leski kuoli 87 vuoden ikäisenä 1999.
Glenn Ford esitti Hogania hänen elämästään tehdyssä elokuvassa Follow the Sun (1951), ja lisäksi hän on perustanut mailoja tekevän firman, Ben Hoganin, jonka hän nimesi itsensä mukaan.
Helttaotsa
Helttaotsa (Astrapia carunculata) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Helttaotsaa tavataan pienellä alueella Arfak-vuoristossa, Uuden-Guinean saarella Indonesiassa. Laji on huonosti tunnettu, eikä sen kannan koosta ole arvioita. Populaation arvellaan kuitenkin olevan pieni, ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kärpät (suku)
Kärpät (Mustela) on näätäeläimiin kuuluva suku. Sen edustajat ovat noin 15–35 cm pitkiä petoeläimiä, ja monet niistä ovat tai ovat olleet arvokkaita turkiseläimiä. Ne syövät pääasiassa pieniä nisäkkäitä. Sukuun kuuluu nykyisen luokituksen mukaan 17 lajia.
Blefarospasmi
Blefarospasmi on silmäluomen kouristus. Periaatteessa sellaiseksi katsotaan mikä hyvänsä luomen lihasten epänormaali toiminta, kuten elohiiri. Yleensä sillä kuitenkin tarkoitetaan silmänympäryslihasten benigniä essentielliä blefarospasmia, joka on luonteeltaan paikallinen dystonia. Sen voi aiheuttaa kofeiini, väsymys tai ärsytys. Oireet yleensä katoavat muutamassa päivässä ilman hoitoa. Joissakin tapauksissa ne kuitenkin saattavat kroonistua ja jäädä pysyviksi.
Syyt
Blefarospasmi näyttää useimmissa tapauksissa kehittyvän spontaanisti. Monet sitä sairastavat ovat aiemmin kärsineet silmien kuivuudesta tai valoherkkyydestä. Blefarospasmi voi aiheutua myös aivojen tyvitumakkeiden epänormaalista toiminnasta. Sillä on havaittu samanaikaista ilmenemistä kseroftalmian ja myös muiden dystonioiden, kuten Meigen syndrooman, kanssa. Jotkin lääkeaineet voivat altistaa blefarospasmille. Sellaisia on muiden muassa Parkinsonin taudin hoitoon käytettävissä lääkkeissä. Harvinaisissa tapauksissa myös aivotärähdyksestä voi seurata blefarospasmi, joka tällöin johtuu takaraivoon kohdistuneen iskun vaikutuksesta tyvitumakkeisiin.
Michel Butor
Michel Butor (14. syyskuuta 1926 Mons-en-Barœul, Ranska – 24. elokuuta 2016 Contamine-sur-Arve, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja esseisti. Hän aloitti kirjallisuudessa nouveau roman -tradition. Tunnetuin hänen kirjoistaan on La Modification, 1957. Se on kirjoitettu kokonaan yksikön toisessa persoonassa. Suomennos Tänä yönä nukut levottomasti ilmestyi 1967.
Butorin romaaneissa on ajallista syvyyttä, joka syntyy myyttisistä aineksista. Hän käyttää kollaasiainesta ja typografisia sommitelmia. Keskeistä on paikan henki.
Emil Luukkonen
Viipurista kotoisin ollut Luukkonen työskenteli Iisalmen Työväen Näyttämön johtajana vuodesta 1914 lähtien ja oli myös Iisalmen työväenyhdistyksen johtohahmoja. Marraskuun 1917 yleislakon aikana hän kuului Iisalmen työväenneuvoston johtokuntaan. Iisalmen punakaarti muodostui jo pari viikkoa ennen lakkoa Luukkosen, seppä Juho Pirttiahon ja osuuskauppias Heikki Rytkösen ympärille, ja hänet valittiin sen päälliköksi. Sisällissodan aikana Luukkonen ei osallistunut taisteluihin, mutta häntä epäiltiin muun muassa osallisuudesta Iisalmen rautatieasemalla 18. tammikuuta 1918 tapahtuneeseen aseryöstöön, jossa vietiin Kajaanin suojeluskunnalle tarkoitettuja aseita.
Live in Concert 1972/73
Live in Concert 1972/73 on Deep Purplen live-DVD, joka sisältää KB-Hallenissa Kööpenhaminassa 1972 taltioidun konsertin sekä 3 kappaletta New Yorkista vuodelta 1973. Kööpenhaminan konsertti on aiemmin julkaistu VHS:nä nimillä Scandinavian Nights ja Machine Head Live.
Sisältö
KB-Hallen, Kööpenhamina, Tanska 1.3.1972 (mustavalkoinen):
Hofstra University, Hempstead, Long Island, NY, USA 29.5.1973
Lännenhemlokki
Lännenhemlokki (Tsuga heterophylla) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Lännenhemlokki on suurimmaksi kasvava laji hemlokkien suvussa ja voi saavuttaa 50–70 metrin pituuden ja 2,7 metrin rungonpaksuuden. Laji on Länsi-Kanadassa tärkeä metsätalouspuu.
Lännenhemlokkia on Suomessa koeviljelty arboretumeissa ja kasvitieteellisissä puutarhoissa. Mustilan arboretumissa Elimäellä on yli 60-vuotias ja 25 metriä korkea lännenhemlokkimetsä.
Ruth Fuchs
Ruth Fuchs (o.s. Gamm, s. 14. joulukuuta 1946 Egeln, Saksa) on Itä-Saksaa edustanut keihäänheittäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja sekä saksalainen poliitikko.
250px|thumb|left|Ruth Fuchs, 1980
Fuchs siirtyi politiikkaan urheilu-uransa jälkeen. Hän oli Saksan liittopäivillä Demokraattisen sosialismin puolueen (nyk. Vasemmisto) edustajana vuodet 1990 ja 1992–2002.
Obradoiro Club de Amigos do Baloncesto
Obradoiro Club de Amigos do Baloncesto on koripalloseura galicialaisesta Santiago de Compostelan kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1970 ja se pelaa Liga ACB:ssä. Seuran kotikenttänä toimii Acea de Olgassa sijaitseva 6 666-paikkainen Multiusos Fontes do Sar.
John Merrill
John Harold Merrill (s. 12. marraskuuta 1963) on amerikkalainen poliitikko, joka on toiminut Alabaman 53. ulkoministerinä vuodesta 2015. Hän palveli Alabaman edustajainhuoneessa vuosina 2010-2014. Merrill on republikaanipuolueen jäsen.
Varhainen elämä
Merrill syntyi Wedoweessä Alabamassa ja kasvoi Heflinissä. Hänen isänsä toimi Cleburnen piirikunnan virkailijana ja testamenttituomarina. Kuusitoistavuotiaana hän sai Eagle Scout -palkinnon paikallisen partiojoukkonsa jäsenenä. Vuonna 1982 hän valmistui Cleburnen piirikunnan lukiosta; kandidaatin tutkinnon Merrill sai vuonna 1987. Merrill internoitui Yhdysvaltain kongressiin toukokuusta heinäkuuhun 1983, jossa hän tapasi edustajan William Flynt Nicholsin, josta tuli hänen mentorinsa. Hän palveli Alabaman yliopiston ylioppilashallituksen yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1986-1987.
Ura
Merrill toimi Tuscaloosan piirikunnan koulupiirin tiedottajana ja Tuscaloosan ensimmäisen liittopankin liiketoiminnan kehityspäällikkönä. Hänet valittiin edustamaan Alabaman edustajainhuoneen 62. aluetta vuoden 2010 vaaleissa. Hän oli aikaisemmin ehdolla ja hävinnyt samasta paikasta vuonna 2002 demokraattina. Hän palveli edustajainhuoneessa yhden kauden vuosina 2010–2014.
Merrill ilmoitti tammikuussa 2013 ehdokkuutensa Alabaman ulkoministeriksi vuoden 2014 vaaleissa. Kesäkuussa 2014 pidettiin republikaanipuolueen esivaalit, jotka Merrill voitti. Tämän jälkeen hän eteni yleisvaaleihin. Yleisvaaleissa 3. marraskuuta 2014 hän voitti demokraattisen puolueen ehdokkaan Lula Albert-Kaiglerin yli 60% äänistä. Merrill valittiin toiselle täyskaudelle vuonna 2018.
Äänestäjien pääsy
Auburnin yliopiston professoreiden Bridget A. Kingin ja Norman E. Youngbloodin vuonna 2016 tekemässä tutkimuksessa todettiin, että Alabaman piirikunnanvaalien ja äänestyssivustojen sisällöstä ja laadusta puuttui asiaankuuluvia tietoja määräajoista, äänestyspaikoista ja äänestäjien vaatimuksista. Kingin ja Youngbloodin arvio äänestysjärjestelmien ja läänien "väestötieteellisen, sosioekonomisen, puolueellisen ja osallistavan kokoonpanon" välisestä suhteesta osoitti, että "äänestys- ja vaalitiedot olivat rajalliset eivätkä ne ole täysin saavutettavuus-, käytettävyys- ja mobiilivalmiusstandardien mukaisia. Lisäksi he havaitsivat, että äänestys- ja vaalitietojen toimittaminen liittyy "läänin kokoonpanoon".
Äänestäjän tunnistus
Vuonna 2016 Yhdysvaltojen DC Circuit -päätöstä käsittelevässä muutoksenhakutuomioistuimessa ulkoministeri Merrilliä oli estetty panemasta käytäntöön Alabaman kansalaisuustodistusta koskevia asiakirjatodistuksia, koska tuomioistuin katsoi, että tämän vaatimuksen lisääminen liittovaltion äänestäjien rekisteröintilomakkeisiin rikkoi vuoden 1993 kansallista äänestäjien rekisteröintilakia. Alabaman laki kyseenalaistettiin Naisten äänestäjien liigassa. Päätöksellä saatiin aikaan tosiasiallisesti sääntö, joka vaati Alabaman äänestäjiä todistamaan olevansa Amerikan kansalaisia. Liittovaltion lain mukaan äänestäjien on vain vannottava olevansa kansalaisia voidakseen rekisteröityä äänestämään.
Merrill kehui vuoden 2013 Yhdysvaltain korkeimman oikeuden Shelby County v. Holder päätöstä, joka muun muassa rajoittaa liittovaltion suorittamaa vaalien seurantaa eteläisissä osavaltioissa. Demokraattiset ja liberaalit ryhmät, kuten Advancement Project, kritisoivat tuomioistuimen päätöstä.
Äänestysseuranta
Merrill oli osa amerikkalaisten vaalivirkailijoiden koalitiota, joka matkusti muiden Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) kyselyvalvojien kanssa Venäjälle kyselyseurantaa varten 18. syyskuuta 2016 pidetyissä parlamenttivaaleissa. Vaikka Merrill ei todistanut henkilökohtaisesti korruptoituneita tai sopimattomia menettelyjä, raportissa todettiin systeemisiä ongelmia "vakavien sääntöjenvastaisuuksien kanssa äänestysten aikana" ja vielä pahemmilla käytänteillä ääntenlaskun aikana.
Yhdysvaltain senaattikampanja 2020
Merrill ilmoitti 25. kesäkuuta 2019 ehdokkuudestaan Alabaman Yhdysvaltain senaatin paikalle vuoden 2020 vaaleissa nykyistä demokraattista senaattoria Doug Jonesia vastaan. Hän oli yksi viidestä GOP-ehdokkaasta.
17. heinäkuuta 2019 Fort Paynessa järjestetyssä kampanjatapahtumassa hän totesi, että valtavirran tiedotusvälineissä levinnyt "homoseksuaalinen toiminta" oli osittain johtanut kansakunnan moraaliseen romahtamiseen. Kun kysyttiin seurantahaastattelussa, Merrill viittasi esimerkiksi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueen voittoon maailmancupissa tiedotusvälineissä. Merrillin mukaan ei ole enää yhtään "raamatulliseen perustaan perustuvia" televisio-ohjelmia, jotka "edistävät perhettä ja kulttuuria isän, äidin ja lasten läsnä ollessa".
Covid-19-pandemia
COVID-19-pandemian aikana Merrill yritti lopettaa immuunipuutteisten äänestäjien äänioikeuden.
Lammala
right|thumb|200px|Lammalan venesatama Lammala on taajama Kemiönsaaren kunnassa Varsinais-Suomessa. Taajama oli entisen Västanfjärdin kunnan keskusta, joka on muodostunut Norrlammalan ja Söderlammalan yhteenkasvaneista kylistä. Lammalan taajama-alueen koko on 1,41 neliökilometriä ja sen asukasluku on 217.
Kowloonin niemimaa
thumb|Ilmakuva Kowloonin niemimaasta Hongkongin saarelta päin kuvattuna. Kowloonin niemimaa on niemimaa, joka sijaitsee Kiinan mantereella, mutta kuuluu Hongkongin alueeseen. Kowloon, toinen Hongkongin suurista taajamista, on niemimaalla. Kowloonin niemimaalla on Kai Takin lentoasema ja tähtitorni.
Maantiede
thumb|keski|600px|Näkymä Kowloonin niemimaalle Hongkongin saarelta käsin. Kowloonin niemimaa voidaan jakaa maantieteellisesti kahteen alueeseen. Uudet territoriot pohjoisessa ja lännessä ovat maaseutumaisempia ja käsittävät mäkistä maastoa. Kaupunkimaisempi asutuksen keskus käsittää puolestaan alueita idässä ja etelässä.
Historia
250px|thumb|Sotilaiden majoitusaluetta Kowloonilla 1860-luvulla. Kowloonin niemimaa oli tunnettu pienenä, mutta tärkeänä suolankaivuun keskuksena jo Song-dynastian aikakaudella 1000- ja 1100-luvuilla. Alue kuitenkin kärsi Ming-dynastian merirosvouden vastaisista operaatioista ja paikalla oli vain muutama kylä ja vähän asukkaita, kun Britannia sai haltuunsa Hongkongin saaren (Brittiläinen Hongkong) useiden eri Kiinan Qing-dynastian kanssa solmituilla sopimuksilla. Pelkän saaren miehitystä alettiin kuitenkin pitää riittämättömänä puolustuksen kannalta. Britit pelkäsivät Kiinaa enemmän Venäjää, jota alettiin pitää uhkana Krimin sodan myötä. Niemimaa täytyi saada brittien haltuun, jotta he voisivat turvata saaren ja mantereen välisen salmen.
Andreas Baader
thumb|Punaisen armeijakunnan tunnus. thumb|Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Jan Carl Raspen hauta.
Andreas Baader (6. toukokuuta 1943 – 18. lokakuuta 1977) oli saksalaisen terroristiryhmittymä Punaisen armeijakunnan johtohahmo. Lukionsa kesken lopettaneena Baader oli yksi harvoja ryhmittymän jäseniä, jotka eivät olleet opiskelleet yliopistossa.
Vuonna 1968 Baader ja hänen tyttöystävänsä Gudrun Ensslin tuomittiin vankeuteen tuhopolttoon johtaneesta frankfurtilaisen tavaratalon pommi-iskusta. Kaksi vuotta myöhemmin Baader pakeni vankilasta muun muassa tunnetun vasemmistojournalisti Ulrike Meinhofin avustamana. Paon jälkeen muodostettiin ryhmä, joka tunnettiin julkisuudessa yleisesti nimellä Baader-Meinhof, mutta joka kutsui itseään nimellä Punainen armeijakunta.
Vuosina 1970–1972 Baader ja RAF ryöstivät pankkeja ja tekivät pommi-iskuja rakennuksissa. Ryhmä sai lähtöpassit PLO:n isännöimältä harjoitusleiriltä Jordaniasta, jonne RAF oli mennyt hiomaan kaupunkisissin tarvitsemia taitoja.
Kiinnijääminen
1. kesäkuuta 1972 Baader ja hänen toverinsa Jan-Carl Raspe ja Holger Meins pidätettiin pitkän tulitaistelun jälkeen Frankfurtissa. Baader ja Raspe olivat linnoittautuneet autotalliin, josta heidät saatiin ulos vasta sen jälkeen, kun Baaderia oli ammuttu jalkaan ja talli ammuttu täyteen kyynelkaasua.
Oikeudenkäynti
Ryhmän oikeudenkäynti oli pisin ja kallein Saksan historiassa ja ryhmää varten rakennettiin oma erityinen siipensä Stammheimin vankilaan. Oikeudenkäynnissä Baader esiintyi vähättelevästi ja häiritsi kaikin tavoin käsittelyn etenemistä, ja hänet jouduttiin poistamaan pitkiksi ajoiksi oikeussalista. Samasta syystä säädettiin myös erityinen laki, Lex Baader-Meinhof, jonka tarkoitus oli mahdollistaa ensinnäkin terroristien kanssa yhteistyössä olevien puolustusasianajajien toimiminen virassa ja toisaalta mahdollistaa oikeudenkäynti vastaajien ollessa poissa oikeussalista - ryhmän tapauksessa joko jatkuvan häiriökäyttäytymisen tai nälkälakosta aiheutuneen heikkouden takia. Lopulta, lähes kahden vuoden oikeudenkäynnin jälkeen, Baader, Raspe ja Ensslin tuomittiin elinkautiseen neljästä murhasta ja yli kolmestakymmenestä murhayrityksestä.
Itsemurha
Viranomaisten mukaan ampuma-aseet sekä veitsen olivat salakuljettaneet vangeille näiden asianajajat. Asianajajat väittivät, että kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.
Elokuvat aiheesta
Ohjaaja Uli Edel on ohjannut Punaista armeijakuntaa käsittelevän vuonna 2008 valmistuneen elokuvan Baader Meinhof Komplex. . Vuonna 2002 valmistunut elokuva Baader Meinhof oli Christopher Rothin ohjaama.
Paini kesäolympialaisissa 1920
Kesäolympialaisten 1920 painissa kilpailtiin viidessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestyneimmät maat olivat viisi kultamitalia voittanut Suomi ja kolme kultaa voittanut Ruotsi.
Pleuronectoidei
Pleuronectoidei on kampelakalojen lahkoon (Pleuronectiformes) kuuluva kalojen alalahko.
Heimot
Alalahkoon kuuluu 13 heimoa.
Primus (kouluhallinto-ohjelma)
Primus on suomalaisissa oppilaitoksissa laajasti käytössä oleva kouluhallinto-ohjelma. Sen kehittäjä on Visma Enterprise Oy. Primusta käyttää erityisesti oppilaitosten hallintohenkilöstö, sillä ohjelmalla voi esimerkiksi käsitellä henkilökunnan tietoja ja luoda todistuksia. Varhaiskasvatuksessa ja oppilaitoksissa käytössä oleva verkkopalvelu Wilma pohjautuu Primus-ohjelmaan, ja Wilmaan syötetyt tiedot tallentuvat myös Primukseen.
Etelä-Afrikka yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Etelä-Afrikka on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Se on saavuttanut 27 mitalia, joista 12 on kultaisia.
Etelä-Afrikan menestynein MM-kisaurheilija on Caster Semenya, joka on voittanut kolme kultaa ja yhden pronssin. Kahteen kultaan ovat yltäneet korkeushyppääjä Hestrie Cloete ja pikajuoksija Wayde van Niekerk. Maan ensimmäinen maailmanmestari oli keihäänheiton vuonna 1997 voittanut Marius Corbett. Cloete voitti kultaa vuosina 2001 ja 2003. Vuoden 2001 kisojen miesten 4 × 100 metrin viestistä Etelä-Afrikka sai jälkikäteen kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue hylättiin dopingtapauksen vuoksi. Kultajoukkueessa juoksivat Morne Nagel, Corne du Plessis, Lee-Roy Newton ja Matthew Quinn. Vuonna 2003 miesten korkeushypyn voitti Jacques Freitag. Berliinissä 2009 kultaa voittivat 800 metrin juoksijat Mbulaeni Mulaudzi ja Caster Semenya. Daegussa 2011 Semenya sijoittui 800 metrillä alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2017 kultamitalistiksi kun Marija Savinova hylättiin dopingin takia. Pekingissä 2015 kultamitalin voitti Wayde van Niekerk 400 metrin juoksussa. Lontoossa 2017 kultaa voittivat Wayde van Niekerk 400 metrin juoksussa, Caster Semenya 800 metrin juoksussa ja Luvo Manyonga pituushypyssä ja kaikkiaan Etelä-Afrikka sai kuusi mitalia ja sijoittui kisojen mitalitaulukossa kolmanneksi.
Vuosina 2005, 2007, 2019 ja 2022 Etelä-Afrikka jäi ilman mitaleja. Helsingissä 2005 maa saavutti vain kolme pistesijaa, kun L. J. van Zyl sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi, sittemmin Suomea edustanut Frantz Kruger kiekonheitossa kuudenneksi ja Godfrey Khotso Mokoena pituushypyssä seitsemänneksi. Osakassa 2007 pisteille yltivät Mokoena pituushypyssä viidenneksi, John Robert Oosthuizen keihäänheitossa kuudenneksi ja Mbulaeni Mulaudzi 800 metrin juoksussa seitsemänneksi. Dohassa 2019 pisteille yltivät Akani Simbine 100 metrillä neljänneksi, Luvo Manyonga pituushypyssä neljänneksi, Stephen Mokoka maratonilla viidenneksi, Ruswahl Samaai pituushypyssä viidenneksi ja miesten pikaviestijoukkue viidenneksi. Eugenessa 2022 pisteille yltivät Akani Simbine 100 metrillä viidenneksi, Wayde van Niekerk 400 metrillä viidenneksi, miesten pikaviestijoukkue kuudenneksi ja Luxolo Adams 200 metrillä kahdeksanneksi.
Kaija Kärkinen & Ile Kallio
Kaija Kärkinen & Ile Kallio on vuonna 1991 perustettu suomalainen duo-yhtye. Laulaja Kaija Kärkisen ja kitaristi Ile Kallion lisäksi vakioyhtyeessä soittaa kolme muuta muusikkoa. Pariskunnan työnjako on Lupaus-albumista lähtien ollut se, että Kaija sanoittaa ja laulaa ja Ile säveltää, soittaa kitaraa ja laulaa taustoja. Ile on joskus merkitty myös toiseksi sanoittajaksi. Sade-levyllä oli vielä useita ulkopuolisten tekemiä sanoituksia ja pari coveria.
Ayana Angel
Ayana Angel (s. 28. kesäkuuta 1975, Miami) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja malli. Hänellä on afroamerikkalaiset ja panamalaiset sukujuuret.
Angel syntyi Miamissa, Floridan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Hän muutti vuonna 2002 Kaliforniaan, jossa hän aloitti uransa pornoalalla. Hän esiintyi juhlijan roolissa rap-yhtye D4L:n kappaleen I’m the Man musiikkivideolla vuonna 2006.
Iranin avaruusjärjestö
Iranin avaruusjärjestö (engl. kielen lyhenn ISA) on Iranin islamilaisen tasavallan avaruustoimintaa johtava valtion organisaatio.
Avaruusjärjestön pääjohtaja on Tietoliikenne- ja informaatioteknologiaministeriön apulaisministeri tai valtiosihteeri. Organisaatio perustettiin johtamaan Iranin ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimustyötä. Avaruusteknologian keskeisiin alueisiin kuuluu kaukokartoitus. Iranin avaruusjärjestö toimii Iranin avaruusneuvoston suuntaviivojen puitteissa. Avaruusneuvosto perustettiin rauhanomaisen avaruustoiminnan kehittämistä ja rahoittamista varten.
Merkittävä osa Iranin avaruusohjelmasta on oman kantoraketin kehittäminen. Toinen puoli on satelliittien kehitys. Sina-1-satelliitti laukaistiin Venäjältä vuonna 2005. Vuoteen 2010 mennessä Iran aikoo laukaista viisi satelliittia.
Iranin pääasiallinen avaruuskeskus on Shahrud (aiemmalta nimeltään Emamshahr), josta on tehty mm. Shahab 3-raketin ballistisia lentoja. Qom on toinen avaruuskeskus. Helmikuussa 2011 satelliittikuvakeskus aloitti toimintansa.
Pallivahan kirkko
Pallivahan kirkko on Pallivahan seurakuntakeskuksessa sijaitseva sakraalitila Turussa Kärsämäen kaupunginosassa, valtatie 9:n välittömässä läheisyydessä, Paltantien ja Kaerlantien kulmassa. Se on toinen Maarian seurakunnan kahdesta kirkosta. Rakennus valmistui vuonna 1968 ja sen on suunnitellut arkkitehti Pekka Pitkänen.
Kirkon urut ovat Kangasalan Urkutehtaan rakentamat.
Pohjoismaiden suurimmaksi kasvanut kristillinen nuorisotapahtuma Maata näkyvissä -festarit järjestettiin kolme ensimmäistä kertaa (1985, 1986 ja 1987) Pallivahan seurakuntakeskuksessa.
Erich Hartmann
Erich Alfred ”Bubi” Hartmann (19. huhtikuuta 1922 – 20. syyskuuta 1993) oli ilmailuhistorian menestynein hävittäjälentäjä. Hän saavutti toisessa maailmansodassa Luftwaffen palveluksessa 352 ilmavoittoa pudotussuhteen ollessa 4.05.
Ässien ässä
Hartmann palveli Saksan Luftwaffessa toisen maailmansodan aikaan kuuluen siihen ikäluokkaan hävittäjälentäjiä, joka sai vielä hyvin perusteellisen (18 kuukautta) koulutuksen ennen rintamalle siirtymistä. Ennen toista maailmansotaa hän oli lentänyt purjekoneella äitinsä opettamana. Hän aloitti hävittäjälentäjänä kersanttina itärintamalla liittyen JG 52 (Jagdgeschwader 52) -yksikköön lokakuussa 1942. Hänen Walter Krupinskilta saamansa lempinimi ”Bubi”, ”poju”, kuvaa hänen nuorekasta olemustaan.
Hänen lentueensa kutsumanimi oli ”Karaya” Hartmannin radiokutsun ollessa ”Karaya 1”. Sen tunnus oli ”Punainen, nuolen lävistämä sydän.” Hartmann lisäsi siihen eri muotoja tyttöystävänsä ja sittemmin vaimonsa nimestä kuten ”Usch” tai ”Ursel”. Henkilökohtaisena tunnuksena hän käytti koneen nokkaan maalattua tyyliteltyä mustaa tulppaanin lehteä, josta vastustajat antoivat hänelle nimeksi ”Musta Piru”. Tämä kuvio tosin alkoi toimia Hartmannia vastaan pudotuslukujen pienenemisenä kun neuvostolentäjät oppivat varomaan tulppaanikuvioitua konetta. Tämän seurauksena Hartmann alkoi hiljalleen palata käyttämään perusvärityksellistä konetta, antaessa uusien lentäjien tutustua rintamalentämiseen "turvallisella tulppaanikuvioisella koneella."
Hän taisteli pääosin Neuvostoliiton rintamalla vuosina 1942–1945. Hän kieltäytyi liittymästä Adolf Gallandin kokoamaan Me-262 yksikköön palaten itärintamalle I/JG 52:n komentajan everstiluutnantti Herman Grafin (202 pudotusta) toiveesta.
Ennen nousuaan parinjohtajaksi hän oli lentänyt useiden ässien siipimiehenä oppien näiltä erilaisia taistelutekniikoita. Näitä oppeja yhdistellen Hartmann kehitti itselleen sopivan taistelutaktiikan ”havaitse-päätä-hyökkää-irrottaudu”. Hartmann ampuikin enintään 140 metrin päästä, jolloin ohiampumisen riski pieneni huomattavasti.
Hartmann teki pakkolaskun 14 kertaa, mutta säästyi loukkaantumisilta. Erään alasampumisen jälkeen hän jäi muutamaksi tunniksi venäläisten vangiksi, mutta pakeni omien puolelle.
Hartmann palkittiin 25. heinäkuuta 1944 rautaristin ritariristillä tammenlehvin, miekoin ja timantein (Ritterkreuz des Eisernes Kreuzes mit Eichenlaub, Schwertern und Brillianten)
Viimeinen ilmavoitto tuli Jakovlev Jak-7 -hävittäjästä 8. toukokuuta 1945, jona päivänä hän antautui amerikkalaisille joukoille. He luovuttivat kuitenkin Hartmannin Puna-armeijalle.
Vankeus
Hartmann joutui Neuvostoliitossa sotarikosoikeudenkäyntiin. Eräs syy oli tietenkin se, että häntä oli käytetty natsi-Saksan propagandassa. Neuvostoliitto oli luvannut hänen alasampumisestaan rahapalkkion sodan aikana. Sotarikosoikeudenkäynnissä hänet tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen. Rangaistus suoritettiin työvankilassa. Hän oli vankeudessa vuodet 1945–1955 eri sotavankileireillä Neuvostoliitossa. Tammikuussa 1997 Venäjän hallitus myönsi Hartmannin tuomion olleen laiton vapauttaen hänet samalla kaikista syytteistä.
Takaisin sotilaslentäjäksi
Hartmann liittyi vuonna 1959 Länsi-Saksan ilmavoimiin aloittaen kapteenina. Koulutus suihkuhävittäjien käyttöön tapahtui Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohdassa New Mexicossa. Hän saavutti lopulta everstin arvon. Hän erosi jouduttuaan epäsuosioon kritisoituaan voimakkaasti Bundesluftwaffen F-104 Starfighter -hankintaa. Hän siirtyi eläkkeelle everstinä 1970-luvulla.
Hartmann kuoli syöpään vuonna 1993, mutta näki ajan, jolloin toisen maailmansodan eri puolten hävittäjälentäjät kiersivät puhumassa ilmailuväelle ja sotaveteraaneille eri puolella maailmaa.
Leipäpuut
Leipäpuut (Artocarpus) on kasvisuku mulperikasvien heimossa. Sukuun kuuluu noin 50 lajia Kaakkois-Aasiassa kasvavia puita. Niiden lehdet ovat muodoltaan yksinkertaiset–liuskaiset ja korvakkeet ovat yleensä suuret. Leipäpuut ovat kaksikotisia. Emikukat turpoavat usein jättikokoisiksi hedelmiksi, joiden vahamaisessa tai mehevässä mallossa ovat siemenet. Lukuisia leipäpuulajeja viljellään Aasiassa muun muassa hedelmien ja puuaineksen vuoksi.
Koiramäki
Koiramäki on Mauri Kunnaksen luoma lastenkirjasarja, joissa kerrotaan kuvitteellisesta suomalaisesta suvusta ja talosta 1800-luvulla. Suvun jäsenet ovat koiria, mutta tarinoissa esiintyy myös muita eläimiä. Tarinat kertovat elämästä suomalaisessa kylässä ja sen ympäristössä, ja ne pohjautuvat usein suomalaisiin kansantarinoihin. Esikuvana kirjoissa esiintyvälle Koiramäen talolle on ollut nykyään museona oleva Yli-Kirran talo Punkalaitumella. Kirjasarjaan perustuen on tehty myös Yleisradion tuottama animaatiosarja Koiramäki.
Väisälä
Väisälä-nimi liittyy mm. seuraaviin:
Varissuon kirkko
Varissuon kirkko on Turussa sijaitseva Turun Katariinanseurakunnan kirkkorakennus. Varissuon seurakuntakeskus valmistui vuonna 1981 ja kellotapuli 1997. Arkkipiispa John Vikström vihki kirkon vuonna 1997. Varissuon kirkon on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio.
Varissuon kirkko on nykyään toinen Turun Katariinanseurakunnan kahdesta kirkosta – toinen on Pyhän Katariinan kirkko.
Colosseum
Colosseum on antiikin Rooman aikainen amfiteatteri Roomassa Italiassa. Colosseum oli koko Rooman valtakunnan suurin amfiteatteri, ja sinne mahtui ilmeisesti yli 50 000 katsojaa.
Colosseumin rakentamisen aloitti keisari Vespasianus 70-luvun alussa, ja se vihittiin käyttöön vuonna 80 Tituksen hallituskaudella. Colosseumilla järjestettiin sen ensimmäisten vuosisatojen aikana gladiaattoritaisteluita, metsästysnäytöksiä ja muita näytöksiä sekä teloituksia.
Nykyisin Colosseum on osittain raunioitunut maanjäristyksien ja kiviaineksen ryöstön takia. Se on Rooman suosituimpia nähtävyyksiä ja katolisen kirkon pyhä paikka.
Nimi
Antiikin aikana rakennus tunnettiin nimellä Amphitheatrum Flavium, ”Flaviusten amfiteatteri”. Colosseum-nimitys otettiin käyttöön vasta keskiajalla. Nimi tulee rakennuksen suuresta koosta tai todennäköisimmin sen edustalla aikoinaan sijainneesta keisari Neron kolossaalisesta pronssipatsaasta eli Neron kolossista, jonka perustukset ovat edelleen nähtävissä.
Historia
thumb|400px|Antiikin ajan Rooman keskustan kartta. Soikionmuotoinen Colosseum on kartan oikeassa yläkulmassa.
Rakentaminen
Keisari Vespasianus (69–79) aloitti Colosseumin rakentamisen vuonna 72. Rakennus sijoitettiin keisari Neron yksityispalatsin Domus Aurean puutarhassa sijainneen tekojärven paikalle. Colosseumin rakentaminen oli osa keisarin suurempaa hanketta, jolla Rooma palautettaisiin entiseen loistoonsa edellisen sisällissodan jäljiltä.
Vespanius ja hänen seuraajansa muuttivat alueen ulkomuotoa laajalti. Vaikka Neron patsas Colossus säästettiin, suurin osa muusta Domus Aureasta hävitettiin. Neron tekojärvi täytettiin, ja alue otettiin uuden amfiteatterin käyttöön. Entisen Domus Aurean alueelle rakennettiin lisäksi gladiaattorikouluja ja muita amfiteatterin toimintaa tukevia rakennuksia. Rakennustyömaalta löytyneen kaiverruksen mukaan ”keisari Vespasianus määräsi tämän uuden amfiteatterin rakennettavaksi kenraalinsa ryöstösaaliilla”. Tämän on ajateltu viittaavan roomalaisten keräämään valtavaan sotasaaliiseen ensimmäisen juutalaissodan loputtua vuonna 73. Colosseumin voidaan siis tulkita olleen suuren voiton mahtava muistomerkki.
Amfiteatterin vihki vuonna 80 käyttöön Vespasianuksen poika ja seuraaja, keisari Titus. Dion Kassios kertoi, että vihkiäisjuhlien aikana surmattiin 11 000 eläintä ja että juhla kesti sata päivää. Colosseum viimeisteltiin Vespaniuksen nuoremman pojan Domitianuksen aikana (81–96).
Näytökset
thumb|300px|[[Jean-Léon Gérômen gladiaattoritaistelua kuvaava maalaus Pollice Verso vuodelta 1872.]] Colosseumista tuli valmistuttuaan Rooman valtakunnan merkittävin gladiaattorinäytäntöjen tapahtumapaikka. Colosseumin myötä gladiaattoritaistelut laajenivat ja ohjelmanumeroista tuli kerta kerralta monipuolisempia.
Colosseumin päiväohjelma noudatti vakiintunutta kaavaa. Aamulla nähtiin ensin eläintaisteluita, sitten eläinten metsästystä. Keskipäivällä teloitettiin karanneita orjia ja rikollisia, ja iltapäivällä esitettiin päänumero, gladiaattoritaistelut. Joskus ohjelmien välillä oli kevyempää viihdettä. Rooman keisarit olivat usein katsomassa näytöksiä, ja keisari Commodus esiintyi itsekin satoja kertoja.
Colosseumilla järjestettiin lisäksi vanhojen taistelujen toisintoja ja mytologiaan pohjautuvia näytelmiä. Niitä varten areena maisemoitiin puilla ja kivenlohkareilla. Areena pystyttiin myös täyttämään vedellä meritaisteluita varten.
Colosseumia on pidetty kristityssä perinteessä paikkana, jossa monia kristittyjä surmattiin heidän uskontonsa vuoksi. Ensimmäinen Colosseumilla surmattu kristitty marttyyri oli perimätiedon mukaan leijonille heitetty Pyhä Ignatius. Kristittyjen surmaamisesta Colosseumilla nimenomaan uskonsa vuoksi ei kuitenkaan ole luotettavaa näyttöä.
Myöhäisantiikki
Colosseum vaurioitui vuonna 217 tulipalossa, jonka Dion Kassioksen mukaan aiheutti salama. Palossa tuhoutuivat amfiteatterin ylimmät puiset osat. Amfiteatteria ei kunnostettu ennen kuin vasta vuonna 240, ja uudestaan sitä kunnostettiin 250 tai 252 sekä jälleen vuonna 320. Kaiverrukset kertovat, että useita osia Colosseumista korjattiin keisareiden Theodosius II ja Valentinianus III hallintovuosina 425–450. Korjaukset johtuivat luultavasti vuoden 443 suuresta maanjäristyksestä. Uusia korjauksia tehtiin vuosina 484 ja 508. Areenaa käytettiin kilpailuihin vielä 400-luvulla. Viimeiset maininnat gladiaattoriotteluista ovat vuodelta 435. Eläinten metsästysnäytökset jatkuivat ainakin vuoteen 525 asti.
Keskiaika
Teologi Beda Venerabilis kirjoitti 600-luvulla epigrammin, jossa hän viittasi luultavasti keisari Neron patsaaseen (coliseus), mutta säkeet on myöhemmin liitetty Colosseumiin.
Amfiteatterin sisäpuolelle valmistui 500-luvun lopulla pieni kirkko ja areena muutettiin hautausmaaksi. Katsomoiden alla olevat holvit ja syvennykset muutettiin asunnoiksi ja työpajoiksi, ja niitä käytettiin historiallisten lähteiden mukaan vielä 1100-luvulla. 1200-luvulla Frangipanien suku teki Colosseumista linnoituksen.
Colosseumin lounainen ulkoseinä sortui vuoden 1281 maanjäristyksessä. Sen jälkeen rakennuksen kiviä alettiin käyttää rakennusmateriaalina, metallipatsaat sulatettiin ja rakennuksen metallikiinnikkeet sulatettiin uutta käyttöä varten. Paavi Aleksanteri VI vuokrasi rakennusta louhokseksi. Rapistumisestaan huolimatta Colosseumilla järjestettiin yhä toisinaan uskonnollisia kulkueita ja näytelmiä.
Uusi aika
thumb|Colosseumin uloin seinä (vasemmalla) on osittain jo kadonnut, ja sisemmät kerrokset näkyvät sen takaa. 1700- ja 1800-lukujen aikana paavit etsivät uusia keinoja hyödyntää käyttämättömiä Colosseumin raunioita. Paavi Sixtus V suunnitteli raunioiden muuttamista suureksi villatehtaaksi. Tämä suunnitelma kuitenkin kaatui Sixtus V:n kuoltua. Kardinaali Altieri järjesti vuonna 1671 Colosseumilla härkätaisteluja, mutta ne lopetettiin julkisen vastustuksen takia. 1740-luvulla Colosseumin pieni kirkko kunnostettiin. 1800-luvulla kirkkovaltio aloitti Colosseumissa laajemmat entistämistyöt.
Vuonna 1749 paavi Benedictus XIV kielsi raunioiden käyttämisen kivilouhoksena. Samalla hän antoi Colosseumille virallisen aseman Rooman pääsiäisjuhlallisuuksissa. Edelleenkin joka pitkäperjantaina paavi johtaa Ristin tien soihtukulkuetta Colosseumille.
Syksyllä 2013 käynnistettiin projekti Colosseumin puhdistamiseksi ilmansaasteista, jotka ovat värjänneet sen seinät likaisenharmaiksi.
Italian valtio suunnittelee rakentavansa areenalle jälleen lattian ja alkavansa järjestää siellä erilaisia viihdetapahtumia, kuten konsertteja. Liikuteltavan puisen lattian on tarkoitus valmistua vuoteen 2023 mennessä.
Colosseum valittiin sveitsiläisen NewOpenWorld Corporation -yrityksen vuonna 2007 järjestämässä avoimessa äänestyksessä yhdeksi uuden ajan seitsemästä ihmeestä.
Arkkitehtuuri
thumb|350px|Colosseumin leikkaus ja yhteiskuntaluokkien istuma-alueet. Soikionmuotoisen rakennuksen pituusakseli on 188 metriä ja poikittaisakseli 156 metriä. Rakennuksen 50 metriä korkeat ulkoseinät ovat travertiiniä ja seinistä on pystyssä nykyään noin kaksi kolmasosaa. Nelikerroksisen rakennuksen kolme alinta kerrosta muodostuvat kukin 80 arkadista.
Jokaisessa kerroksessa on erilainen pylväsjärjestelmä. Ensimmäisen kerroksen pylväät edustavat doorilaista, toisen joonialaista ja kolmannen korinttilaista tyyliä. Neljännessä kerroksessa on korinttilaisia pilastereita ja suorakulmaiset ikkunat.
Colosseumin seinät ovat nykyisin muuttuneet harmaiksi, mutta alun perin rakennus oli kirkkaanvärinen. Ulkoseinät olivat travertiinin norsunluunvalkoisia, ja sisäseinät päällystettiin punaisella ja mustalla travertiinilla sekä atsuriitinsinisellä rappauksella.
Colosseumin yleisökapasiteetiksi on esitetty arvioita 50 000:sta 73 000:een. Sisäänpääsy näytöksiin oli maksutonta, mutta kansalaiset saivat kukin oman lippunsa, jossa jokaiselle oli osoitettu katsomopaikka. Lehterit oli jaettu yhteiskuntaluokittain. Lähinnä areenaa istuivat senaattorit, joilla oli henkilökohtaiset, nimilaatalla osoitetut paikat. Heidän takanaan istui muu ylimystö ja ylemmillä penkkiriveillä alemmat luokat arvojärjestyksessä. Naiset istuivat alkuaikoina miesten joukossa, mutta myöhemmin heidät sijoitettiin ylimmille riveille. Myös eri etnisillä ryhmillä sekä esimerkiksi opettajilla, lähettiläillä ja diplomaateilla oli omat istumaosionsa. Preettorin tribunaalia vastapäätä oli Vestan neitsyiden aitio.
thumb|Areenan roomalaisaikainen kansi ei ole säilynyt, minkä vuoksi eläinhäkit ja käytävät ovat nykyään nähtävissä. Soikionmuotoinen areena on kooltaan 80 × 54 metriä. Areenalle tultiin kahdesta portista, jotka sijaitsivat pitkällä akselilla. Läntinen Porta Triumphalis oli gladiaattorien sisäänkäynti, ja itäisen Porta Libitinarian kautta heidän ruumiinsa kannettiin pois. Kummastakin portista johtivat jyrkät portaat areenan alle, missä eläimiä ja aseita säilytettiin. Areenan alapuoliset rakenteet jaettiin neljään lohkoon, joissa oli kammioita ja käytäviä. Kellarista nostettiin areenalle monimutkaisia ja raskaita lavasteita, ja kellarin lattiassa näkyy vielä vinssien kolot. Kellarin keskuskäytävästä oli yhteys Colosseumin itäpuolella olevaan Ludus Magnus -gladiaattorikasarmiin. Vuosisatojen aikana areenan puinen lattia ja kellarin kalusteet tuhoutuivat monta kertaa maanjäristyksissä ja tulipaloissa, ja ne rakennettiin uudelleen.
Jordanian ralli 2011
Jordanian ralli 2011 (virallisesti 3. Jordan Rally WRC 2011) oli Rallin MM-sarjan kauden 2011 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 14.–16. huhtikuuta
Sähkömagneettinen energia
Sähkömagneettinen energia on sähkömagneettiseen säteilyyn liittyvää energiaa. Mitä pienempi säteilyn aallonpituus on, sitä suurempi on yksittäisen säteilykvantin energia. Lyhytaaltoiset ja runsasenergiset säteilylajit, kuten gammasäteily ja röntgensäteily, pystyvät rikkomaan useiden aineiden kemiallisia rakenteita.
Apinanleipäpuut
Apinanleipäpuut (Adansonia) on kasvisuku malvakasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia, joista luonnonvaraisena kasvaa Afrikan mantereella yksi, Madagaskarilla kuusi ja Luoteis-Australiassa yksi. Apinanleipäpuut ovat puita, joiden runko on paisunut. Suvun tunnetuimpia lajeja on trooppisessa Afrikassa kasvava apinanleipäpuu (Adansonia digitata), joka voi elää 2000-vuotiaaksi. Apinanleipäpuusta saadaan esimerkiksi kuituna käytettävää kuorta. Myös sen hedelmät ja siemenet ovat syötäviä, ihmisen lisäksi niitä syövät ja levittävät erityisesti norsut ja paviaanit. Samoin australialaisen Adansonia gregoriin siemeniä on syöty ja sen runko on vesivarasto eläimille ja alkuasukkaille.
Gramex
thumb|270px|Sisäänkäynti Gramexin silloisiin tiloihin Helsingissä vuonna 2016. Gramex äänitemusiikin tekijänoikeusjärjestö ry on muusikoiden, solistien, kapellimestarien ja äänitteiden tuottajien oikeuksien valvomiseksi perustettu tekijänoikeusjärjestö. Se valvoo oikeuksia, joista säädetään tekijänoikeuslainsäädännössä. Yhdistys kerää musiikin esittämisestä ja muusta kuin yksityiskäyttöön kopioinnista korvauksia. Kerätyt varat Gramex välittää asiakkailleen muun muassa musiikin radiosoiton perusteella.
Gramex perustettiin 12. toukokuuta 1967. Gramex muodostuu kolmesta yhdistyksestä, jotka ovat Muusikkojen Liitto ry, Musiikkituottajat ry ja Solo ry. Gramexin toimitusjohtajana toimii Ilmo Laevuo. Esittävät taiteilijat ja äänitteiden tuottajat ovat puolestaan asiakassuhteessa Gramexiin.
Gramexin asiakkaat
Gramexin korvauksensaaja-asiakkaaksi voi liittyä asiakassopimuksen solmimalla. Asiakassuhde voi syntyä sen jälkeen, kun tuottaja on tuottanut äänitteen tai taiteilijan esitys on tallennettu äänitteelle. Gramexilla ei ole liittymis- tai jäsenmaksuja. Lisäksi Gramex edustaa ulkomaisia korvauksensaajia tekijänoikeusjärjestöjen välisten vastavuoroisuussopimusten nojalla.
Gramexpress-lehti
Gramexin asiakaslehti on Gramexpress. Se ilmestyy neljästi vuodessa ja sen levikki on 48 000. Lehteä saavat sekä korvauksia maksavat että korvauksia saavat asiakkaat. Lehden päätoimittaja on Gramexin apulaisjohtaja Lauri Kaira.
Musiikin edistäminen
Gramexin tehtävänä on valvoa ja edistää äänitteillä esiintyvien taiteilijoiden ja äänitteiden tuottajien tekijänoikeuslaissa säädettyjä oikeuksia, kerätä näille korvauksia sekä edistää suomalaisen säveltaiteen ja äänitetuotannon toimintaedellytyksiä. Vuonna 2010 Gramex jakoi korvauksia yhteensä 14,7 miljoonaa euroa. Siitä kotimaiselle musiikille meni 11,2 miljoonaa euroa ja ulkomaiselle 3,5 miljoonaa. Gramex on myös tärkeä rahoittaja Esittävän Säveltaiteen Edistämiskeskuksen (ESEK), Tekijänoikeuden tiedotus- ja valvontakeskus ry:n sekä Finnish Music Quarterlyn toiminnassa.
Esittävän Säveltaiteen Edistämiskeskus (ESEK)
ESEK on Gramexin yhteydessä toimiva erillinen yksikkö, jonka tarkoitus on edistää erilaisin tukitoimenpitein kotimaista esittävää taidetta. Yksikön toiminta rahoitetaan pääosin tekijänoikeusvaroista ja toiminnan piiriin kuuluu kaikki ammattimainen musiikin tekeminen. Edistämistoiminnan tarkoituksena on muun muassa äänitetuotannon, markkinoinnin, viennin, elävän musiikin tilaisuuksien ja koulutuksen tukeminen. Vuonna 2010 ESEK myönsi tukia noin 2,3 miljoonan euron edestä. Tukianomuksia tehtiin noin 2 100, joista 1 098 sai myönteisen päätöksen.
ESEK:n puheenjohtajana toimii (2011–2012) Hannu Saha, varapuheenjohtajana Juhani Merimaa ja hallituksen jäseninä Kai Amberla, Jutta Jaakkola, Minna Lindgren, Kimmo Valtanen ja Ahti Vänttinen. ESEK:n johtokuntaan kuului 1980-luvun ja vuoden 2007 välillä vakituisesti myös opetusministeriön edustaja. Käytäntö loppui, kun opetusministeriön johtaja Jukka Liedes valmistellessaan vuoden 2005 tekijänoikeuslain muutosta istui myös ESEKin hallituksessa ja sitä pidettiin sopimattomana.
Suomen ratifioitua Rooman sopimuksen vuonna 1983 ja ulkomaisten äänitteiden tultua näin korvausten alaisiksi Gramex sopi tuolloin ulkomaisten oikeudenomistajien kanssa järjestelyistä, joiden nojalla pääosa ulkomaisille oikeudenhaltijoille kuuluvista äänitteiden esityskorvauksista jäi Suomeen käytettäväksi alan yleisten toimintaedellytysten edistämiseen. Käytännössä raha kanavoidaan Esittävän säveltaiteen edistämiskeskuksen (ESEK) kautta. Vuoden 2010 toimintakertomuksen mukaan ESEKillä on 18,6 miljoonaa euroa tällaisia varoja. Vuodesta 1996 alkaen vuosittain yhä suurempi osa korvauksista on tilitetty ulkomaisille oikeudenhaltijoille.
Rights Agency Limitedin Gramex-haaste
Vuonna 2006 brittiläinen yksityinen tekijänoikeuksien valvontayritys haastoi Gramexin oikeuteen toimittamattomista tekijänoikeusmaksuista. Digitodayn ja Taloussanomien mukaan haasteessa olisi ollut kyse siitä, että Gramex on kerännyt Rights Agency Limitedin (RAL) edustamien ulkomaalaisten muusikoiden puolesta suomalaisilta musiikin käyttäjiltä tekijänoikeuslain mukaiset korvaukset, mutta on jättänyt ne tilittämättä oikeudenhaltijoille. Gramexin mukaan kyse on siitä, että RAL vaatii maksamaan korvaukset tililleen – muttei suostu hoitamaan kansainvälisen käytännön mukaisesti valtakirjoja ja asiakassopimuksia, joiden mukaan sillä olisi oikeus kerätä rahat kyseisten taiteilijoiden puolesta. . RAL:n mukaan Suomen laki ei vaadi sopimusta ja ihmetteli lisäksi miksi Gramex kieltäytyi tilittämästä rahaa myöskään hollantilaisen Sema-tekijänoikeusjärjestön kautta, jonka kanssa molemmilla osapuolilla oli sopimukset. Vuoden 2007 lopulla Gramex taipui maksamaan RAL:lle korvauksia ja RAL perui kanteen.
Suomen nettiradioiden hiljeneminen 2001–2007
2000-luvun alussa suomalaiset radiokanavat ja Gramex eivät onnistuneet sopimaan nettiradiokäytön korvauksista, jolloin ensin kaupalliset nettiradiot hiljenivät vuonna 2001 ja vuonna 2003 Yleisradiokin lopetti omat nettiradiolähetyksensä. Radio Helsinki oli ainoa musiikkia soittanut suomalainen radio, joka piti nettiradionsa toiminnassa koko ajan.
Nettiradiosoiton sopimista vaikeutti osin myös radiokanavien ja Gramexin välinen oikeusjuttu siitä, että Gramexin asiakaskohtaiset sopimukset korvausten suuruudesta asettivat eri radioasemat eriarvoiseen asemaan. Vuonna 2005 korkein hallinto-oikeus vahvisti käräjäoikeuden päätöksen Gramexin 250 000 euron sakoista valtiolle määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. Samalla päätös vahvisti useiden radiokanavien osalta alhaisemmat tekijänoikeuskorvaukset. Vuonna 2006 käräjäoikeus antoi päätöksen Ylen vastaavasta oikeusjutusta, joka laski Ylen maksamia korvauksia Gramexille neljänneksellä.
Seuraavana vuonna myös nettiradioiden umpikuja alkoi selvitä ja ensin keväällä 2007 New York Times kirjoitti Gramexin tehneen kansainvälisen musiikin nettijakelun korvauksia hallinnoivan lisensointisopimuksen yhdysvaltalaisen IFPI:n kanssa. Kuukausi tämän jälkeen myös isot suomalaiset radioasemat ilmoittivat päässeensä sopimukseen Gramexin kanssa ja aloittavansa uudestaan nettiradiolähetykset.
Gramex tiedotti 1. heinäkuuta 2009 sopineensa kaupallisten radioiden kanssa uudesta korvausmallista. Samalla Gramexin ja Radio Novan välillä käyty oikeusprosessi tariffien tasosta keskeytettiin. Lyhytaikaisilla toimiluvilla toimivat paikallisradiot maksavat Gramex-korvauksia 37€/päivä 14 vuorokauteen saakka. Samanaikaisesta nettoradiolähetyksestä maksetaan 70€/viikko.
Celia Rees
Celia Rees (s. 1949) on englantilainen kirjailija. Suomessa hänen kirjoistaan tunnetaan muun muassa Noitalapsi ja sen jatko-osasta Näkijä sekä Merirosvoja!. Celia Rees on opiskellut Warwickin yliopistossa historiaa ja toiminut pitkään opettajana.
Teoksista
Teos kertoo Mary-nimisestä tytöstä, joka lähtee Englannista pakoon noidaksi syytettynä. Hän saapuu Yhdysvaltoihin puritaanien joukossa, ja jää heidän luokseen asumaan. Lopulta häntä syytetään noidaksi jälleen ja hän joutuu pakenemaan kylästä.
Teos sijoittuu nykyaikaan. Se kertoo Maryn jälkeläisestä, joka näkee näkyjä esiäidistään Marysta. Tarina sijoittuu vuoroin nykyaikaan, vuoroin Maryn aikaan, ja se kertoo Maryn sopeutumisesta elämään intiaanien kanssa ja siitä mitä hänelle sittemmin tapahtui.
Teos sijoittuu 1700-luvulle. Se kertoo Nancy Kingtonin elämästä. Se alkaa lapsuudesta, jolloin hänen isänsä oli sokerikauppias Bristolissa ja hän leikki majatalon pojan Williamin kanssa. Tarina jatkuu, William lähetetään merille ja Nancy saa äitipuolen, joka tahtoo tehdä villistä poikatytöstä hienon naisen. Ja vuosien kuluttua Nancyn isä kuolee ja tytär lähetetään sokerifarmille kauas kotoa. Siellä hän saa todeta orjien julman kohtelun, ja pakenee lopulta farmilta mukanaan Minerva, entinen orjansa. He liittyvät merirosvoihin ja kokevat huimia seikkailuja yhdessä.
Wolfmen
Wolfmen on vuonna 1984 perustettu porilainen rock-yhtye.
Wolfmenin musiikkia kuvastaa ehkä parhaiten ilmaisu "punkin saastuttamaa kitararockia", jossa kohtaavat 70-luvun alun ihanteet - kuten Slade sekä saman vuosikymmenen lopun tajunnanräjäyttäjät Sex Pistols, Ramones ja The Clash. Tästä huolimatta Wolfmen kuulostaa kuitenkin täysin omanlaiseltaan rock-musiikilta, jota on vaikea rajata mihinkään määrättyyn genreen. Wolfmen on perustettu alun perin jo vuonna 1984 ja sai nimensä The Vibrators- yhtyeen "Wolfman Howl" biisistä. Yhtye julkaisi ensimmäiset biisinsä "Vamp/Machine Gun Jesus" 7" split EP:llä 1988, jota seurasi omakustannesingle "Zombie Hop/A Hectic Mission" 1990. Singlen A-puoli päätyi arvostetun yhdysvaltalaisen kitararock-fanzine Noise for Heroesin kokoelma-CD:lle ja keräsi kosolti radiosoittoa.
Vuonna -91 tuli ulos ensimmäinen Hiljaiset Levyt-julkaisu, 7" single "I'm Insane/ Lost". Wolfmen on julkaissut aikaisemmin neljä Hiljaisten Levyjen kustantamaa albumia. "The Shadow War" (-92), keräsi upeat neljä K:ta Kerrang!: lta ja täydet viisi tähteä tanskalaisesta Moshablesta. Kakkosalbumi "Brutal" julkaistiin vuonna 1994, jonka jälkeen yhtye vieraili soittamassa muun muassa Saksassa. "Urban Voodoo" (-98) sai loistavia arvosteluja Keski-Euroopan, Yhdysvaltojen ja Kanadan rock-lehdistöltä. Wolfmen piti jonkin aikaa levytystaukoa mutta palasi bisnekseen 2010 julkaisten neljännen albuminsa 'Boothill Express'. Tuotannosta ja äänityksestä vastasi Jani Viitanen ja masterointi oli puolestaan alan kotimaisen huipun Svante Forsbäckin (Chartmakers) käsialaa. Samalla koplalla viritetty A.N.G.R.Y-albumi ilmestyi helmikuussa 2014.
Katri Viinikka
Katri Elina Viinikka (s. 3. syyskuuta 1965) on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1992.
Jukka Ranta (professori)
Professori Jukka Ranta työskentelee Teknillisessä korkeakoulussa. Hän on opiskellut muun muassa Britanniassa. Hänen erityisosaamisaluettaan on verkostoitumisen merkitys kilpailukykyyn. Häntä on käytetty myös Sitran luennoitsijana.
Katri Viinikka
Viinikka on työskennellyt Suomen suurlähettiläänä Haagissa 1. joulukuuta 2015 alkaen. Sitä ennen hän oli YK- ja yleisten globaaliasiain yksikön päällikkönä ulkoministeriön poliittisella osastolla ja on aiemmin palvelut myös Brysselissä Suomen pysyvässä edustustossa EU:ssa sekä Suomen edustustoissa Berliinissä ja Bonnissa. Kotimaassa hän on työskennellyt ulkoministeriön Afrikan- ja Lähi-idän osastolla, kehityspoliittisella osastolla sekä poliittisen osaston ihmisoikeusyksikössä ja vuosina 2005–2007 ulkoministerin virkamiessihteerinä.
Live in California 1974
Live in California on Deep Purplen California Jam-festivaaleilla 1974 taltioitu DVD. Sen kuvasi alun perin ABC-TV ja TV-versiosta on julkaistu VHS-tallenteita sekä laserlevyversioita, joista on puuttunut "Lay Down Stay Down"-kappale. DVD:n lähteenä on käytetty 2-tuumaisia videonauhoja jotka sisältävät koko keikan ja joiden äänenlaatu on vanhoja versioita parempi.
Katri Viinikka
Viinikalle myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki 2008.
Live in California 1974
Sisältö
California Jam, Ontario Motor Speedway, LA, CA, USA 6.4.1974
Katri Viinikka
Viinikan puoliso on lähetystöneuvos Pekka Puustinen.
Oowee – Oohla
Oowee - Oohla on vuonna 2007 julkaistu Hurriganesin DVD.