cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knalli ja sateenvarjo
Historia
Suomen Yleisradion ohjelmistoon kuunnelma päätyi 1979, kaksi vuotta sen jälkeen, kun se oli loppunut Britanniassa. Radioteatterin ohjaaja Rauni Ranta löysi Ylen arkistoista nipun ruotsiksi käännettyjä kuunnelman käsikirjoituksia, jotka oli merkitty saapuneiksi Ruotsin yleisradiosta vuonna 1974. Käsikirjoituksiin oli liitetty lappu, jossa luki ”Mainio humoorisarja [sic]... keskimäärin 8-9 roolia joka jaksossa, eikä yhtään täysjärkistä.” Lapussa oli nimikirjaimet A. H. eli viihdetoimituksen toimittaja Aune Haarla. Lappuun oli toinen toimittaja Antero Alpola vielä lisännyt ”Lunastamme vuoden 1975 puolella”. Ei ole tietoa, miten käsikirjoitukset olivat päätyneet Ylelle. Rauni Ranta suomensi nämä 14 jaksoa ja ohjasi ne yhdessä Lars Svedbergin kanssa. Kun jaksot saavuttivat suosiota, lisää alettiin kääntää suoraan englannista.
Sarjan ruotsinkielinen nimi oli I plommonstop och paraply, joka käännettiin melko sanatarkasti muotoon Knalli ja sateenvarjo. Samalla muuttui osa roolihahmojen nimistä: sir Gregory Pitkin muuttui sir Henry Pitkiniksi, Roland Hamilton-Jones Hannibal Hamilton-Jonesiksi, Richard Lamb Richard Lammiksi, sekä myöhemmin Deryck Lennox-Brown Roland Lennox-Browniksi.
Suomalaisiksi näyttelijöiksi otettiin Kauko Helovirta (Hamilton-Jones), Pekka Autiovuori (Lamm), Aila Svedberg (Mildred) ja Yrjö Järvinen (sir Henry). Puolet päänelikosta löytyi suoraan ohjaajien perhepiiristä: Kauko Helovirta oli Rauni Rannan aviomies, Aila Svedberg taas Lars Svedbergin vaimo. Helovirran kuoltua 1997 hänet korvasi Heikki Nousiainen, joka alkuperäisen sarjan mallin mukaan nimettiin Lennox-Browniksi. Vaihto vain tapahtui useita jaksoja myöhemmin kuin alkuperäisessä sarjassa, joten suurin osa alkuperäisistä Lennox-Brown-jaksoista on Suomessa kuultu Hamilton-Jones-jaksoina.
2000-luvun alussa alkuperäiset BBC:n esittämät jaksot loppuivat, ja Edward Taylor alkoi kirjoittaa uusia suoraan Ylen Radioteatterille. Näissä jaksoissa Yrjö Järvisen esittämä sir Henry kirjoitettiin sarjasta eläkkeelle ja tilalle tuli Antti Pääkkösen esittämä sir Clive Swift.
Sarjan käsikirjoittaja Edward Taylor on myös sittemmin käsikirjoittanut suomalaiseen käyttöön useita jaksoja, joita ei Britanniassa ole esitetty; viimeisimmät neljä näistä Yleisradio esitti ensimmäistä kertaa 2008. Suomessa Knalli ja sateenvarjo lopetettiin vuoden 2010 lopussa. Se oli radion pitkäaikaisin kuunnelmasarja. Viimeisenä jaksona Knallista ja sateenvarjosta esitettiin kaikkein toivotuin jakso, ”Kyyditys New Yorkissa”.
Teemamusiikki
Kuunnelman aluksi soivat Lontoon Big Benin kellot. Knallin ja sateenvarjon teemamusiikki BBC:n lähetyksiin on peräisin Ivor Slaneyn säveltämästä kappaleesta ”Top Dog” vuonna 1960. Hilversumin radio-orkesterin soittama äänitys taltioitiin De Wolfelle.
Suomalaiseen versioon musiikin on säveltänyt Jani Uhlenius.
Julkaisut
Kuunnelmasarjan jaksoja on julkaistu Yle Tallennemyynnin julkaisemina kirjastotallenteina. Jaksoja on julkaistu myös yksityiseen kotikäyttöön CD-levyinä, jotka sisältävät tavallisesti kaksi sekalaisesti valittua jaksoa. Vuonna 2017 Yle julkaisi kymmenen Knallin ja sateenvarjon jaksoa Yle Areena -verkkopalvelussa, minkä jälkeen palveluun on tullut kuunneltavaksi 30 uutta jaksoa vuosittain. Kukin jakso on vuoden ajan julkaisupäivänsä jälkeen kuunneltavissa verkossa ja useimmat myös ladattavissa MP3-tiedostona.
Hannu Sepponen
Hannu Sepponen (s. 28. elokuuta 1959 Peräseinäjoki ) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Sepponen tuli tunnetuksi 1980-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun toimineesta rock-yhtye Noitalinna huraasta!. Noitalinna huraan! jälkeen Sepponen on soittanut lastenmusiikkiyhtye Tohtori Orff & Herra Dalcrozessa. Muita Sepposen levyttäneitä yhtyeitä ovat olleet Turta Leevi, Uzbekistanian Beasts ja Tilitants. Lisäksi Sepponen on vieraillut joillakin levyillä kuten Kolja- ja Musta köksä-yhtyeiden levyillä muusikkona ja toiminut myös tuottajana muutamien artistien levyille.
Sepponen on työskennellyt myös lastentarhanopettajana ja puuseppänä.
Omien yhtyeiden lisäksi Sepponen on tehnyt lauluja myös muille artisteille, kuten Loiskis-orkesterille. Hän on säveltänyt lastenlauluja myös kahdelle Salossa soi -levylle.
Heikki A. Reenpää
Heikki Allan Reenpää (vuoteen 1935 Renqvist; 14. toukokuuta 1922 – 18. syyskuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen yritysjohtaja ja professori (1978). Hän toimi Otavan toimitusjohtajana vuosina 1968–1978 ja hallituksen puheenjohtajana 1979–2000. Hän kuuluu Otavaa monessa polvessa johtaneeseen Reenpään sukuun, ja myös hänen isänsä Heikki Reenpää (1896–1959) oli Otavan toimitusjohtaja. Heikki A. Reenpää kohosi toimitusjohtajaksi setänsä Kari Reenpään tilalle tämän tehtyä itsemurhan. Reenpään on sanottu vaikuttaneen siihen, että monet 1950-luvun modernistiset kirjailijat tulivat Otavan leipiin.
Reenpää oli keskeinen henkilö perustettaessa Eino Leinon Seuraa, ja hän toimi myös Pro Karelia -yhdistyksessä.
Perhe
Heikki A. Reenpää avioitui keväällä 1944 Lotte Wichmannin (1921—2017) kanssa. Heidän lapsiaan ovat Lauri Reenpää (s. 1944), Maret Antell (s. 1947) ja Timo Reenpää (1949–2020).
Toiminta talvi- ja jatkosodassa
Heikki A. Reenpää ilmoittautui Helsingin ilmatorjuntarykmentin koulutusyksikköön alkuvuodesta 1940, mutta talvisota ehti loppua, ennen kuin hän pääsi rintamalle. Välirauhan aikana Reenpää komennettiin Ahvenanmaalle Eckeröhön, jossa hän toimi 40 mm:n ilmantorjuntatykin suuntaajana. Välirauhan aikana hän kouluttautui Santahaminassa ensin aliupseeriksi ja sen jälkeen IT-RUK:ssa ilmatorjuntaupseeriksi. Jatkosodan alkaessa hänet määrättiin aluksi Santahaminassa perustetun RsItPsto 4:n kevyen 40 mm:n patterin jaosjohtajaksi. Myöhemmin hän siirtyi VII AK:n esikuntaan IT-komentajan apulaiseksi. Keväällä 1943 hän osallistui 12 päivän tutkakurssille natsi-Saksassa. Reenpää osallistui kaikkiin kolmeen Helsingin suurpommitusten torjuntaan helmikuussa 1944 Helsingin ilmatorjuntakeskuksessa majuri Aake Pesosen alaisuudessa.
Sodanjälkeinen toiminta
Reenpää valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1948. Hän lahjoitti vuonna 2004 Kansalliskirjastolle yksityiskirjastonsa, johon kuului yli 20 000 nidettä. Tämä oli yksi arvokkaimmista lahjoituksista, mitä Kansalliskirjastolle koskaan on tehty.
Mies Kaliningradista
Mies Kaliningradista (I nationens intresse) on Jan Guilloun romaani vuodelta 1988. Kirja kertoo loikkaavasta neuvostolaivaston amiraalista, joka hakee turvapaikkaa Ruotsin kautta Yhdysvalloista.
Juoni
Osoittaakseen aitoutensa virka-asemansa suhteen amiraali Koskov paljastaa ruotsalaisille tietoja liittyen Neuvostoliiton meripuolustukseen. Käy ilmi, että neuvostoliitolla on spetsnaz-miehitettyjä vedenalaisia asemia Ruotsin merialueella. Asiaa hoitamaan laitetaan jälleen Carl Hamilton.
In the Interest of the Nation
Venäjän rupla
100 px|thumb|Venäjän ruplan symboli Venäjän rupla (, symboli ₽, lyhenne r, ISO 4217 -valuuttatunnus RUB)  on Venäjän valuutta. Yksi rupla jakautuu sataan kopeekkaan (, lyh. kop ). Käytössä ovat 1, 5, 10 ja 50 kopeekan sekä 1, 2, 5 ja 10 ruplan kolikot. Setelit ovat arvoiltaan 5, 10, 50, 100, 500, 1 000, 2 000 ja 5 000 ruplaa. 10 ruplan metalliraha on tällä hetkellä seteliä yleisemmin käytössä.
Rupla oli myös Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton rahayksikkö. Valko-Venäjä ja Transnistria käyttävät saman nimistä valuuttaa.
Keisarivallan lopulle
Rupla on ollut Venäjän rahayksikkönä satoja vuosia, jopa 1100-luvulta. Ruplan nimi tulee venäjän kielen paloittelemista merkitsevästä verbistä rubit (рубить); aikoinaan rupla oli hopeaharkosta eli riunasta leikattu määrätyn painoinen palanen. Kopeekan nimi tulee keihästä merkitsevästä sanasta kopjo (копьё), joka viittaa kolikoissa olevaan kuva-aiheeseen lohikäärmeen keihästävästä Pyhästä Yrjöstä.
C-duurimessu (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin messu C-duuri op. 86 on sävelletty solisteille, kuorolle ja orkesterille vuonna 1807.
Venäjän rupla
Keisarivallan lopulle
Ensimmäiset maininnat ruplasta vaihdon välineenä ovat Novgorodin tasavallasta vuosilta 1281–1299, jolloin rupla vastasi pientä osaa hopeaharkosta melkein puoleen väliin 1400-lukua. Ensimmäiset ruplan kolikot ilmestyivät Venäjän tsaarikunnassa vuonna 1654 suoritetussa taalerien luetteloinnissa, jolloin rupla koostui 64 kopeekasta. Vuoden 1710 rahauudistuksen jälkeen rupla käsitti 100 kopeekkaa.
C-duurimessu (Beethoven)
Ruhtinas Nikolaus II Esterházy tilasi vuosittain vaimonsa nimipäivän (8. syyskuuta) kunniaksi uuden messun esitettäväksi Eisenstadtissa. Vuonna 1807 teos tilattiin Beethovenilta. Aiemmin Joseph Haydn oli säveltänyt kuusi tällaista messua Esterházylle, mikä hermostutti Beethovenia; hän pelkäsi itsensä vertailua vanhempaan mestariin. Silti hän työskenteli kesällä Badenissa messun parissa. Se valmistui Heiligenstadtissa samalla, kun myös 5. ja 6. sinfonia olivat työn alla.
Venäjän rupla
Keisarivallan lopulle
Tsaari Pietari I:n aikana 1704 rupla määriteltiin 28 grammaksi hopeaa. Hopeakantaisena rupla ei ollut kovin vakaa, mikä Saksan ja Britannian kanssa kone-, paperi- ja elintarvikekauppaa käyneessä Suomen suuriruhtinaskunnassakin huomattiin Krimin sodan aikana. Tämä vahvisti Suomen senaatin pyrkimystä omaan markkaan, joka toteutui hopeakantaisena 1860.
C-duurimessu (Beethoven)
Messu esitettiin 13. syyskuuta 1807 säveltäjän johdolla. Beethoven oli ilmeisesti varsin tyytyväinen ensimmäiseen messuunsa toisin kuin Esterházy, joka piti sitä "sietämättömän naurettavana ja inhottavana". Vuoden 1812 esitys ruhtinas Karl Lichnowskyn asunnolla Troppaun lähellä sai suopeamman vastaanoton. Osia oli esitetty jo tunnetussa 22. joulukuuta 1808 järjestetyssä Akademie-konsertissa. Lopulta säveltäjä omisti messun ruhtinas Ferdinand Kinskylle.
Venäjän rupla
Keisarivallan lopulle
Berliinin kongressin 1878 jälkeen Euroopassa kultakanta yleistyi, mutta Venäjän keisarikunnassa ruplan vakauttaminen kultakantaan 0,774235 kultagramman arvoisena tapahtui vasta valtiovarainministeri Sergei Witten kaudella 1897 hallinnollisin päätöksin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana inflaatio riistäytyi ja ruplan arvo heikkeni nopeasti.
Neuvostoaika
Lokakuun vallankaappauksen 1917 jälkeen syttyneen Venäjän sisällissodan aikana 1918–1920 bolševikkihallitusta vastaan taistelleet tasavaltalaisten, monarkistien, nationalistien ja anarkistien joukot laskivat liikkeelle omia rupliaan.
Sisällissodan voitettuaan bolševikit pyrkivät uuteen talouspolitiikkaan, mikä edellytti yksityisen investoimisen vuoksi vakaita rahaoloja. Neuvostoliiton perustamisen myötä valuutan nimeksi muuttui vuonna 1923 Neuvostoliiton rupla (myöhempi valuuttakoodi SUR). Neuvostojohto vakautti rahaolot 1924 sitomalla ruplan kultakantaan ja vaihtamalla 50 000 vanhaa ruplaa yhteen uuteen ruplaan. Toinen inflaatiokausi sattui toisen maailmansodan aikaan. Vuonna 1947 toteutettiin rahaolojen vakautus leikkaamalla talletuksia.
Itsenäisen Venäjän aika
Kolmas inflaatiokausi alkoi Neuvostoliiton loppu- ja itsenäiseksi nousseen Venäjän alkuaikoina. Neuvostoliiton hajottua 1991 rahayksikön nimeksi palautui Venäjän rupla (valuuttakoodi RUR). Korkeilla koroilla taltutetun inflaation tasoituttua vaihdettiin 1 000 vanhaa ruplaa yhteen uuteen (valuuttakoodi RUB). Runsaan öljyn ja maakaasun viennin vuoksi rupla on kurssikäyttäytymiseltään lähempänä Yhdysvaltain dollaria kuin euroa.
Vuonna 2014 Venäjän keskuspankki päästi ruplan vapaasti kellumaan markkinoille.
Suomen maajoukkue
Suomen maajoukkue voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sagaholmin hautakumpu
Sagaholmin hautakumpu oli Skandinavian pronssikaudella rakennettu hautakumpu, joka sijaitsi Ruotsissa Jönköpingissä Vätternjärven eteläpäässä. Jäänteitä hautakummun vainajasta ei kaivauksissa löydetty, mutta sen sijaan löydettiin 46 hiekkakivestä valmistettua kivilaattaa, joista 15 kiven pintaan oli hakattu kalliopiiroksista tuttuja kuvioita. Hautakumpu on arkeologisten kaivauksien jälkeen poistettu ja tasoitettu. Alueella on nykyään teollisuusalue. Sagaholmin nimi tulee lähellä sijainneen torpan nimestä.
Kirjalliset maininnat
Petrus Magni Nicander kirjoitti vuonna 1670, että tämän viljavan laitumen alareunassa Vätternin ranta-alueella sijaitsee kumpuja, joiden sisään kansa kertoo kätkeytyvän enemmän kultaa, hopeaa ja penninkejä, kuin mitä missään kaupungissa tai linnassa voi olla. Hän huomauttaa vielä, että seudun kumpuja on kaivettu vuosisatojen aikana. Ensimmäiset maininnat Sagaholmin hautakummusta kirjoitti kirkkoherra Samuel Rogberg (1698–1760). Hänen ja muutaman muun ennen 1800-lukua eläneen kirjoittajan muistiinpanot kuvailevat kummuista kaivettujen esineiden olemusta. Rogberg kertoo, että vuonna 1758 hautakumpua tonkineet kaivajat olivat kuvailleet hautakummun kivirakennetta, jonka päällä seisoi keraaminen uurna täynnä tuhkaa ja palaneita luunkappaleita.
Vuonna 1883 mainitsee kaupungin reviisori Axel Ramm, että Smedsbon talon lähellä sijaitsee hautakumpu, jonka korkeus on neljä metriä ja ympärysmitta on 75 metriä. Kummusta on useasta kohdasta ajettu hiekkaa, ja kummun eteläpuolella sijaitsee lisäksi muutama matalampi kumpu. Hän kertoo vielä, että Sagaholmin suuresta hautakummusta pohjoiseen on sijainnut toinenkin yhtä suuri hautakumpu, mutta se oli jo ehditty tasoittaa aikaisemmissa hiekanotoissa. Vuonna 1927 kirjoitti Algot Friberg, että 43 metriä Sagaholmin talosta on jäänteet kummusta, joka on 2,3 metriä korkea ja halkaisijaltaan 24 metriä. 1880-luvulla oli kummun länsipuoli jo hävinnyt soranajossa, mutta sen itäpuoli teki Fribergiin vielä suuren vaikutuksen. Hänelle kerrottiin kummun sisältä paljastuneista isoista kivistä ja keihäänkärjestä, joka oli ollut pronssia. Keihäänkärki oli paroni Knut von Essenin hallussa.
Kaivaukset vuonna 1971
Rakennustoiminta Jönköpingin hautakummun alueella pakotti lääninmuseon aloittamaan alueen muinaisjäännösten tutkimukset. Anders Wihlborg johti Sagaholmin hautakummun jäänteiden kaivauksia 27.9.–17.12.1971. Hän julkaisi itse myöhemmin sen kaivaustulokset. Hautakummun ympäristöstä kaadettiin ensin puut ja alueen päältä kuorittiin pois 650 neliömetriä turvetta. Alueen maata tutkittiin koneellisesti ja käsin lapioimalla. Wihlborgin raportissa kumpu oli mitattu noin 2,0 metriä korkeaksi ja 22 metriä leveäksi.
Ajoitukset
Aikakauden kaivausmetodien vuoksi hautakummun ajoittaminen on vaikeaa. Kuitenkin jo haudan luonne ja kivipiirrokset ajoittavat sen pronssikaudelle. Piirrosten aiheet ja muotoilu ajoittavat sen varhaisen ja myöhäisen Skandinavian pronssikauden Monteliuksen periodien II ja III vaihteeseen eli noin 1400–1100 eaa. Radiohiiliajoitukseen otettiin hiilinäytteitä hautakummun rakenteiden pohjalta maanpinnan tasolta. Analyysin tulos 3265±130 BP tarkoittaa kalenterivuosina 1700–1420 eaa. Koska puuhiili säilyy luonnossa lahoamatta tuhansia vuosia, hautakumpu on täytynyt rakentaa tämän ajankohdan jälkeen. Goldhahn päätyy ehdottamaan aikaväliä 1500–1100 eaa. eli periodeja II ja III.
Tutkittu ympäristö
Sagaholmin hautakummun eteläpuolella sijaitsi neljä pienempää kumpua. Niistä kolme osoittautui tutkimuksissa haudoiksi, sillä niistä löytyi uurnia. Keraamisissa uurnissa oli tuhkaa ja palaneen luun kappaleita. Uurnien viereen oli laskettu vainajalle kuuluneita esineitä, joiden avulla hautaukset voitiin ajoittaa. Yksi kummuista muodostui vain palaneiden kivien kappaleista. Wihlborg esitti kaivausraportissa, että pienet hautaukset olivat kansainvaellusajalta.
Koska suurta hautakumpua oli kaiveltu vuosisatoja, olivat muinaiset kaivajat olivat löytäneet myös kivilaatat. Hautakummun ympäristöä tutkittaessa löydettiinkin eräästä maakellarin seinärakenteesta useita kivilaattoja, joissa oli myös kalliopiirroksia.
Hautakummun rakenne
thumb|Hautakummun kaivaukset vuonna 1971. Hautakumpu on poistettu, mutta kivilaatat ja ulkoreunuskivet on jätetty paikalleen. Alavasemmalla ovat kansainvaellusajan haudanpohjat. Suuren hautakummun alkuperäisistä mitoista voidaan esittää arvioita. Wihlborgin (1974) mukaan hautakumpu oli 22 metriä leveä ja 2,0 metriä korkea. Fribergin (1927) mukaan se oli 24 metriä leveä ja 2,3 metriä korkea. Rammin (1883) mukaan sen ympärysmitta oli 75 metriä ja korkeus 4 metriä. Jos hautakumpu ajatellaan pallon kalotiksi, sen tilavuus olisi ollut 130 kuutiometriä (m³, Wihlborg), 187 m³ (Friberg) tai 536 m³ (Ramm). Myöhemmissä kirjoituksissaan Wihlborg korjaa kummun korkeudeksi kolme metriä perustelematta tätä mitenkään, mikä kasvattaa kummun tilavuuden arvoon 283 m³.
Kaivauksissa erottui kummun halkileikkauksessa kahdenlaista täytemateriaalia. Hautakummun sisimmän osan rakennusmateriaalina oli käytetty ruohoturpeen paakkuja, jotka oli lapioitu irti maasta ja ladottu päällekkäin kummuksi. Vaikka kumpu oli puoliksi tuhottu, voitiin kaivauksissa vielä nähdä tämä sisärakenteen kalottimainen muoto. Sen pohjahalkaisija oli 9 metriä ja koskeus 1,5 metriä, jolloin kalottimaisena sen tilavuus olisi ollut noin 50 m³. Sisäosan rakentamiseksi oli Wihlborgin mukaan pitänyt kuoria noin 380 neliömetriä maata haudan alta. Muut osat kummusta on muodostettu kasaamalla se sorasta ja hiekasta. Halkileikkauksissa siitäkin kerroksesta erottui kolme eriväristä osaa. Kummun pohjalla ja sen ulkoreunaa seuraten kiersi kivistä rakennettu kivikehä. Se oli noin kolme metriä leveä ja korkeimmillaan metrin paksu. Kivireunuksen sisäreunaa seurasi kivilaattojen reunus ja sen ulkoreunaa pyöreäkivinen reunus. Ulkoreuna oli rakennettu arviolta 140 suuresta pyöreästä kivestä, kooltaan 0,3–1,0 metriä, joista kaivauksessa löytyi 68. Näytti siltä, että ulko- ja sisäreunan kivireunukset sitoivat paikalleen niiden väliin kasatun kivireunuksen. Kivilaatat nojasivat kevyesti kehän ulkopuolelle. Laatat oli työstetty huolellisesti ja aseteltu tiivisti toisiinsa kiinni ympyräkehän muotoon. Kummun pohjalla sijaitsi keskellä vielä yksi kivilatomus, joka oli ollut myös pyöreä. Siitä oli säilynyt vain viisi kiveä, jotka olivat kooltaan 0,3–0,5 metriä. Jos tämän latomuksen sisällä oli sijainnut hautaus, siitä ei enää löytynyt mitään jälkeä.
Hiekkakivestä valmistetut paadet oli irrotettu kalliosta levyinä, joiden leveys oli 0,25–0,85 metriä ja korkeus 0,4–1,0 metriä. Laatat olivat 7–14 senttimetriä paksuja. Joidenkin laattojen ulkosivuilla oli kaiverruksia eri aiheista, jotka ovat tuttuja pronssikauden maanviljelykseen liittyvistä kalliopiirroksista.
Hiekkakivilaatat
thumb|Valokuvassa ovat laatat 4, 6 ja 8 Jönköpings läns museumin näyttelyssä. Hautakummun sisältä löytyi 46 hiekkakivilaatasta ladottu reunus, joka oli siis vain osittain säilynyt. Löydetyistä laatoista saattoi nähdä, että ne oli aseteltu maahan niin, että niiden yläreuna kulki laatasta toiseen hammastamatta. Koska laatat ovat eri kokoisia, on tämä täytynyt tehdä kaivamalla laatat eri syvyyteen maahan. Laattojen yläreunoista erottuu vielä piikkausten jälkiä, joten paikalleen asentamisen jälkeen laattojen yläreuna oli piikkaamalla tasattu. Näistä 46 laatasta 15:n pintaan oli piirretty kuvioita. Laattareunus kiersi hautakummun keskustaa 17 metrin säteellä.
Kivilaattoja on täytynyt alun perin olla noin 100, jotta niistä olisi syntynyt ympyrän muotoinen kivireunus. Jos kuvioituja laattoja oli yhtä paljon haudan toisella puoliskolla, on kuvitettuja laattoja kadonnut noin 15. Hautakumpua kaivaneet paikallisasukkaat ovat kuljettaneet puolet kivilaatoista muualle. Niitä löytyi kaivauksien jälkeen lähimaastosta ja erästä maakellarista hautakummun läheltä. Näistä laatoista oli kuvitettuja kolme.
Kivilaatat numeroitiin etelästä pohjoiseen numeroilla 1–46. Muualta löytyneet laatat saivat tunnuksiksi aakkoset. Kuvitettuja laattoja olivat laatat 4, 6, 8, 13, 21, 22, 23, 25, 26, 30, 31, 32, 34, 36, 42, A, B, C, D ja E. Seuraavissa kuvauksissa "eläin" tarkoittaa kaksijalkaisesti piirrettyä nelijalkaista eläintä, joka on usein tulkittu hevoseksi (kuvituksesta ):
Laattojen kuviot piirrettiin neljällä eri tekniikalla. Yleinen piirrostekniikka oli pistehakkaus, jossa piikillä hakattiin pistemäisiä jälkiä kuvion muotoon. Raaputtaminen tehtiin vetämällä edestakaisin terävää esinettä. Hiominen aiheutti tasasyvyisen jäljen, joka oli sileälinjainen. Pistehakattuja kuvioita saatettiin myös hioa jälkeenpäin tasapintaisiksi. Syvähakattu kuvio erottuu paremmin kuin raaputettu. Reunaviivalla voi seurata motiivin reunaa. Umpeisesti hakatulla kuviolla ei ole erikseen reunaviivaa. Pistehakkausta esiintyy 44 kuviossa, syvähakkausta 7 kuviossa, hiomista 23 kuviossa ja raaputtamista 11 kuviossa. Kuvioita on kaikkiaan 46, joista 31 eli 68 % esittää eläintä (hevosta), 9 eli 20 % esittää laivaa, ihmishamoa 4 eli 9 % ja muita motiiveja 2 eli 4 %.
Hiekkakivilaattojen louhintapaikkaa ei ole ollut vaikeaa löytää. Vätternin eteläosassa sijaitsee kalliomuodostuma, joka näkyy maanpinnalla eteläpään lounaisrannalla ja itärannalla Grännassa sekä järvellä sijaitsevalla Visingön saarella. Seudulla ei maanpinnalla esiinny muualla tätä hiekkakiveä. Kivi lohkeaa luontaisesti ohuiksi laatoiksi, joten se sopi hyvin laattojen materiaaliksi. Monet kalliolla makaavat irtolaatat ovat olleet valmiiksi samankokoisia kuin hautakummun laatat. Laatan piirtäjän on vain tarvinnut hieman tasoitella laatan pintaa ja suoristaa sen reunoja, niin se on kelvannut kivikehään pystytettäväksi.
Joakim Goldhahn: Hautaamisen riitit Sagaholmin hautakummussa
Sagaholmin hautakummista erottui melko selvästi sen sisin rakenne, joka oli rakennettu ruohoturpeita pinoamalla kummuksi. Sen halkaisija oli 9 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Tätä Goldhahn pitää siirtymäriitin alkuvaiheen, eli preliminaalisen riitin, jäänteenä. Tässä enimmäisessä riitissä vainaja huollettiin, hyvästeltiin, hänelle rakennettiin hautakammio tai -arkku, jonne kerättiin hänelle hauta-antimet mukaan. Hänet suljettiin tässä muodossa hautausalueen keskelle arkkuun ja arkku peitettiin turpeilla, jotka oli irroitettu hautausalueen maapohjasta. On pohdittu, pystytettiinkö hiekkakiviset laatat ympyrän muotoon tässä ensimmäisessä vaiheessa. Silloin ne olisivat rajanneet kummun ympärille neljä metriä leveän alueen, joka kiertäisi kumpua. Jos kivilaatat tuotiin paikalle vasta toisessa vaiheessa, liittynee siihen myös lisämaan tuonti kummun laajentamiseksi.
Kivilaattojen tekemiseen on osallistunut monia ihmisiä, koska niissä olevien kivipiirroksien tyyli, aiheet ja valmistustekniikka ovat kovin erilaisia. Osa piirtäjistä olivat selvästi taitavampia kuin toiset piirtäjät. Myös lisämaan tuominen kummun laajentamiseksi yli 15 metriä leveäksi on vaatinut paljon työtä. Täyttömaa tuotiin peittämään alue kivilaattojen luo, mutta sitä ei riittänyt kummun korottamiseksi. Goldhahn väittää, että silloin on voitu suorittaa siirtymäriitin välivaihe eli liminaalinen riitti. Siinä vainaja oli ollut kuolleena jo jonkin aikaa ja hän olisi maanut haudassaan tämän ajan. Voidaan ajatella, että vainajan henki viipyi ruumiissa vielä kuoleman jälkeen ja että se vapautui siitä lopulta, kun ruumis maatui. Jääkö henki asumaan hautaan ja vaatiko se ulkoista ohjausta yhteisön taholta siirtyäkseen eteenpäin? Koska tätä rakennusvaihetta seurasi edelleen vielä kaksi vaihetta, voidaan ajatella laattojen jääneen tässä vaiheessa näkyviin.
Kolmas rakennusvaihe sisälsi kiveysreunuksen latomisen kivilaattojen taakse noin kolmen metrin levyiseksi ja korkeintaan metrin korkuiseksi muodostelmaksi. Kivireunuksen ulkoreunaan on vieritetty Goldhahnin tulkinnan mukaan vasta tässä vaiheessa reunakiveys, joka tuki kolmatta lisätäyttömaan levitystä. Nyt siis kummun kiviset rakenteet peitetään, mutta kummun korkeutta ei vieläkään lisätä merkittävästi. Goldhahn liittää tämän vaiheen siirtymäriitin viimeiseen vaiheeseen eli postliminaaliseen riittiin. Jos näin on, herää kysymys, miten suhtautua hautakummun jälkeenpäin tehtyyn korkeuden lisäämiseen. Onko kumpuun tehty jälkeenpäin lisähautaus? Tällöin hautaa olisi varmasti korotettu lisää. Mitään jälkiä tästä hautauksesta ei ole havaittu kaivauksissa.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2001
36. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Itävallan St. Antonissa 29. tammikuuta – 10. helmikuuta 2001.
Syöksylasku
<br style="clear:both" />
Supersuurpujottelu
<br style="clear:both" />
Pujottelu
<br style="clear:both" />
Alppiyhdistetty
<br style="clear:both" />
Suurpujottelu
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Olavi Kanerva
Olavi Kanerva (20. toukokuuta 1913 Lahti – 29. heinäkuuta 1974 Lahti) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja. Hän toimi Kanervan kirjapaino Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1948−1972. Kanervan kirjapaino julkaisi albumina hänen ja serkkunsa Reino Helismaan käsikirjoittaman ja Ami Hauhion piirtämän seikkailusarjakuvan Maan mies Marsissa. Sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran Isku-lehdessä. Olavi Kanerva toimitti lehteä Reino Helismaan kanssa. Kanervan käyttämiä salanimiä olivat ainakin Ivalo Averna ja Trapper.
Kanervan kirjapaino
Kanervan kirjapainon perustaja oli Olavi Kanervan isä August Kanerva, joka kustansi muun muassa J. Alfred Tannerin lauluvihkoja. Reino Helismaa työskenteli latojana Kanervan kirjapainossa 1930-luvulla ennen Viipuriin muuttoaan. Kirjapaino meni konkurssiin vuonna 1977, ja sen talo purettiin vuonna 1984.
Seinäjoen Tango
Seinäjoen Tango on entinen naisten huippulentopalloon keskittynyt seura. Se toimi kahden merkittävän seuran yhteistyönä, kun Seinäjoen Maila-Jussit ja Nurmon Jymy tekivät yhteistyötä naislentiksen hyväksi. Seura pelasikin kolme kautta SM-liigassa, mutta luopui paikastaan talousongelmien vuoksi.
Alkutaival
Seinäjoen Maila-Jussien sekä Nurmon Jymyn yhteistyö lentopallon osalta oli jo pitkään kehitteillä, kunnes se viimein tapahtui vuonna 1997. Tuolloin päätettiin perustaa uusi naislentopalloon keskittyvä joukkue, joka nousisi naisten pääsarjaan muutaman vuoden kuluessa. Syntyi Jymy-Jussit -niminen seura, joka aloitti nousunsa kakkossarjasta ylöspäin.
SM-liigaan
Lopulta naisjoukkue nousi lentopallon SM-liigaan kaudeksi 2000 historiansa ensimmäisen kerran. Ensimmäisellä kaudella liigassa joukkue oli nuori eikä pystynyt voittamaan peliäkään. Toisella liigakaudellaan joukkue teki merkittäviä hankintoja kun amerikkalainen Kimberly Hoppes Soininen liittyi sen riveihin, kuten myös suomalainen huippupassari Mariliisa Salmi. Tangoksi nimensä vaihtanut joukkue sijoittui seitsemänneksi liigan runkosarjassa, ja eteni puolivälieriin jossa se lopulta putosi. Joukkue eteni myös kaudella 2003 SM-liigan pudotuspeleihin, mutta putosi puolivälierissä sijoituksen oltua lopulta seitsemäs toisen kerran peräkkäin. Joukkue lopetti kauden jälkeen toiminsa sillä liigavuodet olivat olleet taloudellisesti vaikeita.
Muuta
Joukkueessa pelasi nykyisin naisten maajoukkueeseen kuuluvat Leena Havunen, Tanja Eteläaho sekä Annukka Talvitie ja Suvi Tuomaala.
Tribologia
Sana on johdettu kreikan kielen hankausta tarkoittavasta tribos-sanasta.
Seppo Hiitelä
Seppo Hiitelä (s. 26. maaliskuuta 1954 Tampere) on suomalainen nykyinen jääkiekkovalmentaja, aiemmin jääkiekkoilija.
Kauden 1979–1980 jälkeen Hiitelä siirtyi valmennustehtäviin. Hän oli vuoden A-nuorten kakkosvalmentajana ja Kauden 1981–1982 Raimo Määttäsen apulaisvalmentajana liigajoukkueessa. Kaudeksi 1982–1983 Hiitelä nousi Ilveksen päävalmentajaksi. Hän toimi tehtävässään neljä kautta. Keväällä 1985 Hiitelän valmentama Ilves nousi liigamestariksi. Hiitelä palkittiin kauden päätteeksi SM-liigan parhaana valmentajana. Hiitelä palasi vielä Ilveksen päävalmentajaksi kesken kauden 1990–1991 korvaamaan erotettua Matti Kaariota. Hiitelä kutsuttiin maaliskuussa 2010 Ilveksen urheilujohtajaksi tehtävänään urheilutoiminnan kehittäminen ja edustusjoukkueen kokoaminen. 30. lokakuuta 2011 Ilveksen hallitus päätti erottaa päävalmentaja Juha Pajuojan ja nimitti Hiitelän päävalmentajaksi.
Seppo Hiitelä toimii myös urheiluvälinekauppiaana Tampereella. Hänen poikansa Juha Hiitelä on tunnettu jääkiekkojournalisti.
James Hartle
pienoiskuva|James Hartle James Hartle (s. 20. elokuuta 1939) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hän on toiminut fysiikan professorina vuodesta 1966 lähtien Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa.
Hartle opiskeli Princetonissa ja väitteli Caltechissa vuonna 1964 nobelisti Murray Gell-Mannin oppilaana.
Työskennellessään vuonna 1983 Chicagon yliopiston Enrico Fermi Instituutissa hän kehitti Hartlen–Hawkingin universumin aaltofunktion yhteistyössä Stephen Hawkingin kanssa. Tämä erikoisratkaisu Wheeler–DeWitt-yhtälöön on tarkoitettu selittämään alkuvaiheen tilat alkuräjähdys-kosmologiassa.
Hartle sai vuonna 2009 Einstein-palkinnon.
Matěj Vydra
pienoiskuva|Matěj Vydra Tšekin maajoukkueen pelaajana kesäkuussa 2014. Matěj Vydra (s. 1. toukokuuta 1992 Chotěboř) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa ja edustaa seuratasolla Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleyä.
Vydra siirtyi kotimaastaan kesällä 2010 italialaisseura Udineseen mutta pelasi Serie A:ssa vain kaksi ottelua. Seuraavat vuodet hän vietti lainalla ensin belgialaisseura Club Bruggessa, jossa hän pelasi vain yhden liigaottelun, ja sitten Englannissa Watfordin ja West Bromwich Albionin joukkueissa. Kesällä 2015 hän siirtyi Watfordin omistukseen mutta pelasi lähes koko seuraavan kauden lainalla Readingissä. Elokuussa 2016 hän siirtyi Derby Countyyn ja kaksi vuotta myöhemmin Burnleyyn. Kauden 2020–2021 loppuun mennessä hän on pelannut Valioliigassa 84 ottelua, joista West Bromwichissa 23, Watfordissa yhden ja Burnleyssä 60. Maaleja hän on näissä otteluissa tehnyt West Bromwichissa kolme ja Burnleyssä kuusi. Englannin mestaruussarjassa Vydra on pelannut 187 ottelua ja tehnyt niissä 65 maalia. Kaudella 2012–2013 hän teki Watfordille 20 maalia, millä hän oli mestaruussarjan maalintekijätilastossa jaetulla neljännellä sijalla, ja hänet valittiin mestaruussarjan kauden pelaajaksi. Kaudella 2017–2018 hän teki Derby Countylle 21 maalia ja oli mestaruussarjan paras maalintekijä.
Vydra on pelannut useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2012 Kööpenhaminassa MM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan. Kaksi ensimmäistä maaottelumaaliaan hän teki maaliskuussa 2013 MM-karsinnan vierasottelussa Armeniaa vastaan. Tämän jälkeen hän on tehnyt maalin maaliskuussa 2014 ystävyysottelussa Norjaa, toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Suomea, maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan ja lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Israelia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä hän on pelannut 39 A-maaottelua, joista 18 ottelua avauskokoonpanossa. EM-turnauksessa hän pääsi vaihdosta kentälle kolmessa Tšekin viidestä ottelusta.
Hotingin rautatieasema
Hotingin rautatieasema on rautatieasema Hotingin taajamassa Strömsundin kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka on risteysasema, jossa Inlandsbanan-rataan kuuluvasta pohjois–eteläsuuntaisesta -rataosasta haarautuu poikkirata.
I Want Out
I Want Out on Power metal -yhtye Helloweenin kolmannelta albumiltaan Keeper of the Seven Keys part II irrottama single, joka ilmestyi vuonna 1988. Kitaristi Kai Hansenin kirjoittamasta kappaleesta on vuosien saatossa tullut yksi yhtyeen tunnetuimmista. Kappaleen ovat myöhemmin levyttäneet muun muassa Sonata Arctica ja Hammerfall.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Ståle Solbakken
Ståle Solbakken (s. 27. helmikuuta 1968) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Norjan maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Solbakken aloitti peliuransa pienen norjalaisseura Gruen riveissä. 21-vuotiaana vuonna 1989 Solbakken otti ison askeleen urallaan eteenpäin ja siirtyi Hamarkamerateneen. Hamarilaisseuran riveissä Solbakken pelasi seuran noustessa ykkösdivisioonasta ylimmälle sarjatasolle Tippeligaeniin mestarina. Solbakken pelasi Ham-Kamissa 100 ottelua tehden niissä 35 osumaa, kunnes 1994 siirtyi Lillestrømiin. Tuolloin Solbakken sai myös kutsun Norjan maajoukkueeseen, jossa hän olikin myöhemmin tärkeä mies pelaten 58 A-maaottelua. Hän osallistui myös MM-kisoihin 1998 ja EM-kisoihin 2000. Solbakken siirtyi ulkomaille 1997, mutta visiitti jäi lyhyeksi. Hän pelasi Wimbledonissa 6 ottelua tehden yhden maalin. Jouduttuaan riitoihin päävalmentaja Joe Kinnearin kanssa, hänet myytiin 1998 tanskalaiseen Aalborgiin. Aalborgissa Solbakken voitti Tanskan mestaruuden 1999 ja Tanskan Cupin 2000, jolloin hänet palkittiin myös Vuoden pelaajana Tanskassa. Solbakken halusi siirtyä isompiin ympyröihin, mutta vuonna 2000 hän siirtyi FC Kööpenhaminan riveihin. Solbakken ehätti pelata seurassa vain neljätoista ottelua, kun hän maaliskuussa 2001 sai sydänkohtauksen harjoituksissa. Solbakken todettiin kliinisesti kuolleeksi, mutta hänet onnistuttiin elvyttämään ambulanssissa. Solbakkenin pelaajaura päättyi kyseiseen onnettomuuteen.
Ura valmentajana
2002 Solbakken palasi kentälle, tai oikeammin kentän laidalle aloittaen valmennusuransa Ham-Kamissa. Ensimmäisenä valmennusvuonnaan Solbakken johdatti seuran ykkösdivisioonan voittoon ja liigaan.
1. tammikuuta 2006 Solbakkenista tuli FC Kööpenhaminan päävalmentaja ruotsalaisen Hans Backen erottua kesken kauden. Solbakkenin johdolla joukkue selviytyi Mestarien liigaan 2006 pudottaen kolmannella karsintakierroksella jatkosta AFC Ajaxin. Liigan lohkovaiheessa syksyllä 2006 FCK voitti Manchester Unitedin sensaatiomaisesti.
Solbakkenin johdolla FCK on jatkanut menestyskulkuaan Tanskan superliigassa ja voittanut kaksi perättäistä Tanskan mestaruutta. Lisäksi FCK voitti Royal Leaguen kaudella 2005–06. Vaikka kausi 2007/08 päättyikin pettymykseen ja mestaruus karkasi vuosien tauon jälkeen Aalborg BK:lle sai Solbakken jatkaa tehtävässään. Kiitokseksi luottamuksesta hän palautti FCK:n komeasti mestariksi kaudella 2008/09. Kauden kruunasi FCK:n seurahistorian toinen tuplamestaruus.
Marraskuussa 2009 Solbakken ilmoitti, ettei aio jatkaa FC Kööpenhaminassa kesäkuussa 2011 päättyvän sopimuksensa jälkeen, vaan jatkaa uraansa Norjan maajoukkueen päävalmentajana. Solbakken ottaa maajoukkuevalmentajan tehtävät hoitaakseen Egil Olsenilta EM2012-projektin jälkeen. Toukokuussa 2011 Solbakken kuitenkin allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen saksalaisseura 1. FC Kölnin kanssa. Seura osti hänet ulos Norjan maajoukkuesopimuksesta 750 000 eurolla ja Solbakken aloittaa Kilipukeissa kesällä 2011. Kausi 2011/12 sujui Kölniltä ailahdellen, sillä parhaimmillaan keskikastissa majaillut seura vajosi kehnon kevään myötä taistelemaan sarjapaikastaan. Lopulta seurajohto sai tarpeekseen 12. huhtikuuta 2012 ja erotti Solbakkenin Kölnin pelattua viisi perättäistä ottelua ilman voittoa.
Toukokuussa 2012 Solbakken allekirjoitti valmennussopimuksen Englannin Valioliigasta pudonneen Wolverhamptonin kanssa. Wolves ei onnistunut Solbakkenin alaisuudessa taistelemaan paluusta Valioliigaan, vaan juuttui Mestaruussarjan keskikastiin. Kun joukkue putosi tammikuun alussa FA Cupin kolmannella kierroksella Luton Townille, sai Solbakken potkut tehtävästään.
Solbakken palasi FC Kööpenhaminan päävalmentajaksi elokuussa 2013. Solbakkenin johdolla FCK jatkoi menestyksekkäästi Tanskan liigan kärkikahinoissa, mutta hävisi mestaruuden kaudella 2013/14 sekä liigassa että cupissa Aalborgille. Kaudella 2014/15 FCK joutui jälleen tyytymään liigan kakkossijaan, kun FC Midtjylland vei mestaruuden. Cupissa Solbakken pääsi juhlimaan uransa toista mestaruutta, kun FCK kukisti jatkoajan jälkeen FC Vestsjællandin 3–2. Kaudella 2015/16 Solbakken johdatti FCK:n Tanskan superliigan mestaruuteen peräti yhdeksän pisteen erolla SønderjyskEen. Kausi huipentui seuran ja Solbakkenin ensimmäiseen tuplamestaruuteen seitsemään vuoteen, kun FCK kaatoi Aarhusin 2-1.
Kaudella 2016/17 FCK jatkoi vahvoja otteitaan Tanskan liigassa. Joukkue voitti liigan runkosarjan 12 pisteen erolla Brøndbyyn häviämättä yhtään ottelua. Voittokulku jatkui mestaruuden ratkaisseessa loppusarjassa ja Solbakkenin seitsemäs mestaruus FCK:n peräsimessä ratkesi jo viisi kierrosta ennen sarjakauden päättymistä. Mestarien liigassa FCK selvitti tiensä karsintojen läpi lohkovaiheeseen, jossa joukkue pelasi vahvasti. Kaksi tasapeliä FC Portoa vastaan, voitot Club Bruggesta ja tasapeli Leicester Cityä vastaan riittivät lohkon kolmanteen sijaan. FCK:n europelit päättyivät Eurooppa-liigassa neljännesvälierätappioon AFC Ajaxille.
Kaudella 2017/18 oli Solbakkenin FCK:lle edellistä heikompi ja joukkue sijoittui runkosarjassa vasta neljänneksi jääden paikallisvastustaja Brøndbystä 16 pisteen päähän. Ylemmässä loppusarjassa voittoja kertyi vain neljä kymmenestä ottelusta ja lopullinen sijoitus neljäs. FCK jäi kolmen parhaan ulkopuolelle ensimmäistä kertaa 18 vuoteen. Eurooppa-liigassa FCK etenei pudotuspeleihin, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella Atlético Madridille.
Kaudella 2018/19 FCK palasi jälleen mestaruuskantaan, kun joukkue varmisti Solbakkenin johdolla norjalaisen 7. liigamestaruuden kolme kierrosta ennen sarjakauden päättymistä. Eurooppa-liigassa kausi oli heikompi ja FCK voitti vain yhden alkulohko-ottelunsa ja putosi jo lohkovaiheen jälkeen. Tanskan cupissa Solbakkenin suojattien tie katkesi edellisvuoden tapaan jo 4. kierroksella. Mestaruuden myötä seurajohto teki Solbakkenin kanssa toukokuussa 2019 neljän vuoden jatkosopimuksen. Kaudella 2019/20 FCK jäi liigassa hopealle ja hävisi mestaruuden FC Midtjyllandille peräti 14 pisteellä. Kausi 2020/21 alkoi kehnosti ja joukkue putosi Eurooppa-liigan lohkovaiheesta, eivätkä tulokset kotimaan sarjassakaan olleet vahvoja. Seurajohto päätyi erottamaan yli 7 vuotta seuraa valmentaneen Solbakkenin lokakuussa 2020.
Eurobarometri
Eurobarometri on Euroopan komission rahoittama, kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa samanaikaisesti tehtävä kyselytutkimus, jolla komissio mittaa ja analysoi julkisen mielipiteen kehitystä kaikissa jäsenvaltioissa sekä ehdokasmaissa. Kyselytutkimus on seurannut mielipiteiden kehitystä vuodesta 1973 lähtien ja tutkimus toteutetaan kahdesti vuodessa. Kyselytutkimuksessa käsitellään keskeisiä EU-kansalaisuuteen liittyviä teemoja. Osa kysymyksistä on pysyviä ja osa vaihtuu kulloinkin valitun erityisteeman mukaan. Kysely järjestetään yhdenmukaisesti kaikissa unionin jäsenmaissa, ja sen otos edustaa unionin kansalaisia.
Amiga 2. AmigaBasic
'''Amiga 2. AmigaBasic''' on suomalainen kirja Amiga-tietokoneelle julkaistusta BASIC-ohjelmointikielen versiosta.
Eurobarometri
Toteutus
Kysely järjestetään kahdesti vuodessa yhdenmukaisesti kaikissa unionin jäsenmaissa, ja sen otos edustaa unionin kansalaisia. Tutkimukset toteutetaan käyntihaastatteluina, joissa käytetään säännöllisesti toistettavia kysymyksiä ja kunakin ajankohtana tärkeäksi katsottujen aihealueiden kysymyksiä.
Bižbuljakin piiri
Bižbuljakin piiri on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin länsiosassa Orenburgin alueen rajalla. Piirin hallinnollinen keskus on Bižbuljakin kylä, joka sijaitsee 230 kilometriä pääkaupungista Ufasta. Piiri on perustettu vuonna 1930 ja siihen kuuluu 13 maalaiskuntaa. Piirin pinta-ala on 2 134 km².
Eurobarometri
Toteutus
Tutkimuksessa käsitellään keskeisiä EU-kansalaisuuteen liittyviä kysymyksiä. Toistuvissa kysymyksissä kartoitetaan vastaajien mielipiteitä Euroopan yhteisöstä/unionista, parlamentista sekä vastaajien omasta yhteiskunnasta ja sen demokratian toimivuudesta. Vaihtuvissa kysymyksissä aiheena on ollut muun muassa työllisyys, työttömyys, sukupuoliroolit, ekologia, energiapolitiikka, lasten ja nuorten asema, köyhyys, terveys, bioteknologia, alueellinen kehitys, kulutustottumukset sekä koulutus.
Bižbuljakin piiri
Bižbuljakin piirissä oli 27 500 asukasta vuonna 2010 ja asukastiheys oli 13 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tšuvassit, tataarit ja baškiirit.
Eurobarometri
Käyttö
Euroopan parlamentin mukaan mielipidetutkimukset ovat tärkeä apuväline päätöksenteossa ja Euroopan parlamentin työn valmistelussa ja arvioinnissa.
Historia
Ensimmäinen eurobarometri kerättiin vuonna 1974, minkä jälkeen se on toteutettu EU:n jäsenmaissa vähintään kahdesti vuodessa. Suomessa barometri on kerätty kokonaisuudessaan vuodesta 1995 alkaen ja EU-aiheisten kysymysten osalta vuodesta 1993 alkaen. Kerääjänä on Suomessa toiminut TNS Gallup.
Myös joistain EU:n ulkopuolisista Euroopan maista on joinain vuosina kerätty aineistoa. Lisäksi on täydennykseksi kerätty suppeita puhelinhaastatteluja.
Amiga 2. AmigaBasic
Kirja on osa Bitti-kirjojen sarjaa.
Eumenes I
Eumenes I (kuoli 241 eaa. ) oli Pergamonin hallitsija vuodesta 263 eaa. kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Filetairos, joka oli Pergamonin ensimmäinen Attalidien hallitsijasuvun jäsen. Filetairos adoptoi veljenpoikansa ja teki hänestä perillisensä.
Eumeneen seuraaja oli hänen serkkunsa poika Attalos I.
ARA Guerrico (P-32)
ARA Guerrico (runkonumerot P-2 ja P-32) on Argentiinan laivaston Drummond-luokan korvetti.
Valmistus
Etelä-Afrikan hallitus tilasi helmikuussa 1976 aluksen Ranskasta Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1976. Se laskettiin vesille 13. syyskuuta 1977 nimettynä SAS Transvaaliksi. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma UNSCR 418 Etelä-Afrikan asekauppakiellosta esti aluksen luovutuksen tilaajalle. Alus poistettiin Etelä-Afrikan alusluettelosta 17. marraskuuta 1977 ja myytiin Argentiinalle, joka liitti sen laivastoonsa 9. marraskuuta 1978 nimellä ARA Guerrico. Aluksen runkonumerona oli P-1.
Palvelus
Vain kuukausi palvelukseen oton jälkeen alus osallistui Chilen vastaisiin toimiin operaatio Soberaníassa. Alus osallistui Falklandin sotaan ja se oli mukana Etelä-Georgian valtauksessa. Alus vaurioitui valtauksessa Britannian merijalkaväen aseiden tulessa. Se joutui kolmeksi vuorokaudeksi telakalle kunnostettavaksi ennen kuin se pystyi liittymään sisaraluksiinsa, jotka operoivat Falklandin pohjoispuolella Task Group 79.4:ssä. Espora-luokan korvettien astuttua palvelukseen 1985 aluksen viirinumeroksi vaihdettiin P-32.
1971
Vuosi 1971 oli normaalivuosi, joka alkoi perjantaista.
heinäkuu
thumb|right|200px|[[Kuuauto]]
Dormagen
Dormagen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Düsseldorf–Köln–Mönchengladbach-alueella ja kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin sekä Rhein-Kreis Neussin piirikuntaan.
Kaupungin pinta-ala on 85,50 neliökilometriä, ja se on jaettu 16 kaupunginosaan. Vuoden 2022 lopussa Dormagenissa oli 65 147 asukasta. Asukastiheys on 762 as./km². Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 62 208 asukasta, ja sen asukkaista noin 50 prosenttia oli roomalaiskatolisia ja noin 20 prosenttia evankelisia.
Nimi Dormagen juontuu nimestä Durnomagus, jota antiikin roomalaiset käyttivät paikalla olleesta sotilastukikohdasta.
Hans-Joachim Marseille
thumb|Marseille alas ampumansa Hurricanen kanssa 31. maaliskuuta 1942. thumb|280px|Messerschmitt Bf 109 F-4/trop, Werk Nummer 8673 Hans-Joachim Marseille (13. joulukuuta 1919 Berliini – 30. syyskuuta 1942 Sidi-Abd-el-Rahman, Egypti) oli toisen maailmansodan tunnetumpia Saksan Luftwaffen hävittäjä-ässiä. Hänestä käytettiin nimitystä Der Stern von Afrika (Afrikan tähti). Hän sai lentourallaan 158 ilmavoittoa, niistä 151 Pohjois-Afrikan rintamalla brittejä vastaan. Marseillen pudotussuhde oli 2.42.
Mika Maliranta
Mika Juhani Maliranta (s. 3. toukokuuta 1968 Kotka ) on suomalainen taloustieteilijä, filosofian tohtori ja Laboren johtaja vuodesta 2021.
Hans-Joachim Marseille
Taistelu Britanniasta
Taistelun Britanniasta aikana Marseille palveli Jagdgeschwader 52:ssa, jossa hän saavutti seitsemän pudotusta Messerschmitt Bf 109 E -hävittäjällään. Rangaistuksena niskoittelusta (huhujen mukaan yhdysvaltalaisen jazzmusiikin kuuntelun ja vilkkaan ”yöelämän” vuoksi) hänet siirrettiin Jagdgeschwader 27:ään, joka pian siirtyi Pohjois-Afrikkaan.
Mika Maliranta
Ura
Maliranta on työskennellyt vuodesta 2009 tutkimusjohtajana Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa ja osa-aikaisena professorina Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa. Kun hänet valittiin Palkansaajien tutkimuslaitoksen (PT) eli nykyisen Laboren johtajaksi vuonna 2021, hän päätti työnsä Kilpailu- ja kuluttajaviraston tutkimusprofessorina mutta jatkoi yhä Jyväskylän yliopiston osa-aikaisena taloustieteen professorina.
Maliranta on tutkinut muun muassa talouskasvua, tuottavuutta, työntekijöiden liikkuvuutta, innovaatioita ja kilpailua. Mediassa hän on profiloitunut luovan tuhon puolestapuhujana.
Hans-Joachim Marseille
Taistelu Afrikassa
Siirron jälkeen Marseille sai kaksi pudotusta, ennen kuin Vapaan Ranskan lentäjä ampui hänet alas Hawker Hurricanellaan. Marseillen rykmentinkomentaja Eduard Neumann huomasi nuoren lentäjän potentiaalin ja kannusti häntä kehittämään kykyjään. Tähän mennessä Marseillelta oli romuttunut neljä konetta, mukaan lukien hänen Afrikan siirtolennolla käyttämänsä Bf 109 E/Trop.
Mika Maliranta
Ura
Maliranta valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1993 ja lisensiaatiksi 1997. Hän väitteli tohtoriksi kansantaloustieteestä Helsingin kauppakorkeakoulussa vuonna 2003.
Malirannan ja Ari Hyytisen teos Yritysjohdon taloustiede: Yritykset taloudessa ja taloustieteessä on valintakoekirjana kauppatieteellisen alan yhteisvalinnan valintakokeessa vuonna 2016.
Hans-Joachim Marseille
Taistelu Afrikassa
Yksikkö kierrätettiin takaisin Saksaan vuodenvaihteessa 1941–1942, ja sen koneet vaihdettiin Bf 109 F-4/Trop-malliin ennen paluuta Pohjois-Afrikkaan.
Mika Maliranta
Talouspoliittisia näkemyksiä
Maliranta sanoo olevansa oikeistodemari. Hänellä on aina ollut John Rawlsin oikeudenmukaisuuskäsitys: ”Kaikista heikoimmilla olevien asema pitäisi olla mahdollisimman hyvä.” Ihannemaailmassa ei olisi tuloeroja, mutta todellisuudessa pitää ottaa kannustimet huomioon, ja koska jotkut pitävät enemmän vapaa-ajasta tai eri asioista, tuloerot ovat väistämättömiä. Hänestä pohjoismaisen hyvinvointivaltion turvaamiseen kuuluu pitää talous kunnossa. Huoltosuhde, eläkepommi ja jossain määrin velkaantuminenkin huolestuttavat häntä. Keväällä 2022 hän arvioi, ettei Suomessa tulisi tuolloin ryhtyä veronkevennyksiin.
Yksityiselämä
Maliranta on kotkalaisesta työläisperheestä. Hän opiskeli tilastotiedettä ja sosiologiaa ja jälkimmäisestä kiinnostunut mutta päätyi taloustieteilijäksi professori Matti Pohjolan rekrytoitua hänet tutkimusprojektiin valtiotieteellisen hississä. Malirannan puoliso on toimittaja Krista Taubert.
Hans-Joachim Marseille
Kohtalo
Marseille kuoli lento-onnettomuudessa Pohjois-Afrikassa syksyllä 1942. Hänen Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjänsä moottori alkoi savuttaa pahasti, mutta hänen toverinsa kannustivat häntä jatkamaan omalle rintamalinjalle, jotta hän voisi hypätä laskuvarjolla saksalaisten alueelle. Kun Marseille pääsi rintamalinjan yli hän yritti pelastautua, mutta hypätessään koneestaan hän osui sen pyrstöön ennen kuin sai avatuksi laskuvarjon, ja hän putosi tajuttomana maahan. Hänen toverinsa päättivät, että Marseillen hautakiveen kirjoitetaan vain yksi sana, voittamaton.