cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tähtien lähiohitukset
Lähiohituksen vaikutuksia tähtiin
Kun kaksi tähteä ohittavat toisensa hyvin läheltä, niiden keskinäinen vetovoima muuttaa ainakin jonkin verran molempien tähtien ratoja. Kevyemmän tähden liiketila muuttuu enemmän, raskaamman vähemmän. Tähdet syntyvät tähtijoukoissa tai assosiaatioissa, joissa tähdet ovat lähempänä toisiaan, jolloin tähtien väliset törmäykset ovat mahdollisia. Lähiohittajatähdet joko etääntyvät toisistaan tai syntyy kaksoistähti. Erityisen yleisiä tähtien lähiohitukset ovat pallomaisissa tähtijoukoissa, joissa kevyt tähti usein ohittaa raskaan tähden ja sinkoutuu itse joukosta pois, kun raskas tähti muuttaa kiertorataansa lähemmäs joukon keskustaa.
Lähiohitus ja planeettakunta
Tähtien lähiohitus saattaa ajaa planeetat esimerkiksi soikeille radoille, ja nämä radat muuttua edelleen planeettojen keskinäisissä vetovoimavuorovaikutuksissa huomattavasti. Näin ollen noin viidesosa aurinkokunnista olisi häiriintymättömiä niiden keskustähtien keskinäisten lähiohitusten takia, ja voisi sisältää elämää omaavia planeettoja. Eräässä simulaatiossa törmäyksen kokemattomien tähtien luku oli vielä pienempi, 95/700.
Nykyisen näkemyksen mukaan monet Aurinkoa kiertävistä komeetoista olisivat hypänneet meidän aurinkokuntaamme alkujaan toisten tähtien ympäriltä. Tähtien lähiohitusten on myös väitetty ajoittain syöksevän komeettoja Aurinkokunnan sisäosiin. Erään näkemyksen mukaan Aurinkoa kiertää ruskea kääpiö Nemesis, joka ajautui 400 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneen lähiohituksen jälkeen sellaiselle radalle, jolla kääpiö syöksee ajoittain vetovoimallaan komeettoja aurinkokunnan sisäosiin ja törmäämään Maahan.
Jos tähdet ohittavat toisensa alle 1000 AUn päästä, planeettojen radat häiriintyvät pahoin. Tämä voi tuhota jo olemassa olevan elämän tai estää elämän synnyn.
Jos esimerkiksi komeettojen radat muuttuvat, se saattaa johtaa sisemmässä planeettakunnassa komeettatörmäyksiin, jotka ovat mahdolliselle elämälle tuhoisia.
Maa saattaa syöksyä Aurinkoon, ohittavaan tähteen tai karata ulompaan avaruuteen, jolloin meret ja ilmakehä jäätyvät. Punaiset kääpiöt ovat yleisiä tähtiä. Aurinko laajenee ja tuhoaa siten elämän Maasta jo kahden miljardin vuoden kuluessa. Se, että 0,25 Auringon massainen punainen kääpiö ohittaisi Auringon kahden miljardin vuoden sisään läheltä ja sinkoaisi Maan tähtienväliseen avaruuteen jäätymään, on arviolta 1:100000. Ennen jäätymistään Maassa olisi punaisen kääpiön vetovoiman aiheuttamia valtavia hyökyaaltoja. Kun Maa karkaisi, ensin vedet jäätyisivät, sitten ilmakehän typpi sataisi lumen päälle, ja valuisi merialtaisin noin kahden metrin syvyisiksi järviksi. Sitten ilmakehän happikin sataisi alas. .
Erään tietokonemallinnuksen mukaan Aurinkoa läheltä ohittava punaisista kääpiöistä vievä kaksoistähti saattaa viedä Maan mukaansa siten että Maa päätyy kiertämään toista punaista kääpiötä soikealle radalle, jolla elämä voi ehkä säilyä.
Jos kahden Auringon massainen musta aukko syöksyisi kohti Maata halki aurinkokunnan, se ajaisi Saturnuksen ja Neptunuksen pois, sitten kaappaisi Uranuksen ja Jupiterin kiertolaisikseen. Musta aukko muuttaisi vetovoimallaan ensin Auringon paikkaa, jolloin Etelämantereen jää sulaisi ja pyörremyrskyt pyyhkisivät Maan pintaa. Lopulta musta aukko repisi Maan vetovoimallaan kappaleiksi ja imaisisi sen jäännökset itseensä. Tämä tuhoaisi kaiken elämän, joka ei olisi paennut Maasta. . Tällaisen törmäyksen todennäköisyys olisi vain 1/1026.
Ljusnarsbergin kunta
Kunta sijaitsee Bergslagenin alueella. Sen halki kulkevat maantiet 50 ja 63 sekä rautatiet Frövi–Ludvika ja Ställdalen-Kil. Pohjoisena rajanaapurina on Ludvika ja koillisessa Smedjebackenin kunta, molemmat Taalainmaalla. Eteläpuolella sijaitsee Lindesberg ja lännessä Hälleforsin kunta.
Kunta sijaitsee Arbogajoen yläjuoksulla. Maasto on Bergslagenin tyypillisesti kumpuilevaa. Kunnan korkein piste on Älvhöjden koillisessa, 431 metriä merenpinnan yläpuolella. Pitäjä on kehittynyt kaivostoiminnan ympärille.
Ljusnarsbergin kunta on väkiluvultaan Örebron läänin pienin: vuoden 2011 lopussa siellä oli 4870 asukasta.
Vuonna 2007 kunnassa oli 5,97 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,0 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Ljusnarsbergin maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1887 Nya Kopparbergin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1908 se erotettiin Kopparbergin kauppalaksi. Vuonna 1962 Kopparbergin kauppala ja maalaiskunta yhdistettiin Ljusnarsbergin kauppalaksi. Vuonna 1971 kauppala muutettiin nykyiseksi Ljusnarsbergin kunnaksi ilman rajamuutoksia.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Ljusnarsbergin maalaiskunnan vaakuna. Myös Kopparbergin kauppalalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 220 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 7,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 286 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 156 682 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 33 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 2 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 72,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 376 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Ljusnarsbergin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Ljusnarsbergin piiri.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Sakata
Sakata on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Japaninmeren rannikolla. Kaupunki on rakentunut Mogamijoen suulle Shōnain tasangolle. Sisämaassa sen alue nousee Dewavuorille ja rajautuu pohjoisessa Akitan prefektuuriin. Sakatassa on 100 433 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 602,97 neliökilometriä.
Sakata kehittyi historiallisesti Mogamijoen suun satamana ja etenkin 1600-luvun loppupuolelta lähtien riisin kauppasatamana, kun sieltä avattiin säännöllinen laivareitti Osakaan. Kaupungin satamaa nykyaikaistettiin 1900-luvun alkupuolella, ja 1930-luvulla sinne alkoi sijoittua kemianteollisuutta. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Sakatalle myönnettiin vuonna 1933. Sittemmin satama-alueelle on rakennettu muun muassa lämpövoimalaitos. Osa Sakatan keskustasta tuhoutui vuoden 1976 Sakatan suurpalossa. Kaupunki on laajentunut huomattavasti vuoden 1954 laajassa kuntaliitoksessa ja vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Hiratan, Matsuyaman ja Yawatan maaseutukaupungit. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi hedelmiä ja koristekukkia.
Sakatan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi riisin varastointiin 1800-luvun lopulla rakennetut Sankyon varastot, Honma-suvun entinen residenssi, historiallinen asuintalo Abumiya ja Sōkō-jin temppelin puutarha. Kaupungissa toimivat Sakatan kaupungin taidemuseo, Honma-taidemuseo ja valokuvaaja Ken Domonin muistomuseo. Japaninmeressä sijaitseva Tobishiman saari on liitetty Chōkain puolikansallispuistoon. Se tunnetaan japaninlokin pesimäalueena. Sakataa palvelee JR Higashi-Nihonin Uetsu-päälinja. Kaupungin lounaisrajalla on Shōnain lentoasema, jolta on reittilentoja Tokioon.
Nautintaselitelmä
Nautintaselitelmä on aiemmin käytössä ollut asiakirja, joka maa-alueen jakotoimituksessa laadittiin varsinaisen maanjaon perustaksi. Siinä lueteltiin kullekin jako-osakkeelle kuuluvat tilukset sekä niiden pinta-alat ja jyvitysarvot. Nautintaselitelmään kuului kartta ja karttaselitelmä, johon tiluskuvion tiedot merkittiin. Nautintaselitelmästä nähtiin kuinka suuren osan jako-osakkaan omistamat jyvitysarvot olivat kaikkien jaettavien tilusten yhteisestä jyvitysarvosta. Jakotoimitusta ei voinut suorittaa ennen kuin jako-osakkaat olivat hyväksyneet nautintaselitelmän tai se oli hyväksytty tuomioistuimen päätöksellä joko sellaisenaan tai muutettuna.
Nautintaselitelmästä säädettiin asetuksessa jakolaitoksesta (82/1916) sen 97–100 pykälissä. Sitä käytettiin myös asetuksen kumonneessa jakolaissa (604/1951) 106 pykälässä ja lain nojalla annetussa jakoasetuksessa (407/1952) 7 luvussa. Jakolaki kumottiin kiinteistönmuodostamislailla (554/1995).
Music x Media
Music x Media (aimmin Musiikki & Media) on Suomen suurin musiikkialan ammattilaistapahtuma. Tampereella järjestettävä seminaari- ja verkostoitumistapahtuma kerää vuosittain yhteen yli 1 000 musiikkialan toimijaa Suomesta ja muualta maailmasta. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1989 saakka. Vuosi 2019 oli tapahtuman 30-vuotisjuhlavuosi.
Music x Median seminaareissa ovat olleet aikaisempina vuosina puhujina muun muassa Seymour Stein, David Fricke, Roger Mavity, Mikael Jungner, Jim Griffin, Jonathan Forster, Tommy Ramone, Harvey Goldsmith, John Peel, Geoff Travis, Jeanette Lee, Artemy Troitsky ja Sylvia Massy. Tapahtuman yhteydessä jaetaan alan sisäiset Industry Awards -palkinnot ja Tampere Music Award.
Vuodesta 2022 lähtien tapahtuma on laajentanut sisältöjään koko luovalle alalle.
Historiaa
Kaikkien aikojen ensimmäistä Musiikki & Media -tapahtumaa alettiin suunnitella keväällä 1989. Tamperelaiset musiikkialan vaikuttajat Epe Helenius, Jouko Karppanen, Tapio Korjus ja Pentti Teräväinen halusivat järjestää tapahtuman, joka kokoaa yhteen Suomen musiikki- ja media-alan ammattilaiset. Mukana tapahtumaa ideoimassa olivat muun muassa Yleisradion Jukka Haarma ja Matti Grönberg. Tapahtuman taustalle perustettiin Suomen Musiikki & Media-Tapahtumat S.M.M. Oy.
Ensimmäinen tapahtuma pidettiin syyskuussa 1989. Sen Ajan sävelet/Vuosisadan iskelmäparaati -pääkonsertissa esiintyi kunniavieraana Eugen Malmsten, joka oli maan ensimmäisiä jazz- ja pop-laulajia jo 1920-luvulla. Estradilla nähtiin myös Pate Mustajärvi, Mari Rantasila, Topi Sorsakoski, Solistiyhtye Suomi, Rainer Friman ja Erkki Junkkarinen.
Musiikki & Media vakiinnutti nopeasti paikkansa vuoden tärkeimpänä musiikkialan verkostoitumistapahtumana. Seminaareissa ja paneeleissa on käsitelty vuosien mittaan erilaisia musiikki- ja media-alan ajankohtaisia asioita. Esimerkiksi vuoden 2018 teemoja olivat musiikkialan yhdenvertaisuus, kumppanuudet ja brändiyhteistyöt sekä ilmastonmuutos ja musiikkiala.
Musiikki & Medialla on ollut merkittävä rooli suomalaisen musiikin viennin ja kansainvälistymisen edistämisessä. Tapahtumaan osallistuu vuosittain kolminumeroinen määrä musiikkibisneksen vaikuttajia ympäri maailmaa. Seminaarien lisäksi ulkomailta saapuvat delegaatit tutustuvat suomalaiseen musiikkiin ja potentiaalisiin vientiartisteihin Lost in Musicin showcase-keikoilla. Tapahtuma toimii tiiviissä yhteistyössä Music Finlandin kanssa.
Vuosina 2007–2009 Musiikki & Median tuotannosta vastasivat Lauri Laurila ja Kimmo Pekari. Vuosina 2010–2013 tapahtuman tuottajana työskenteli Anu Aittoniemi, joka valittiin vuonna 2011 myös Suomen Musiikki & Media-Tapahtumat S.M.M. Oy:n toimitusjohtajaksi. Vuosina 2014–2018 tuottajana toimi Kreetta Luoma ja vuosina 2016–2018 myös Kristiina Paananen. Vuonna 2018 yhtiön toimitusjohtajana toimi Rähinä Recordsilta siirtynyt Essi Kivitie, ja lokakuusta 2018 alkaen toimitusjohtajana on työskennellyt Elif Tähtinen. Vuoden 2019 tapahtuman tuottajana toimi Fiona Jokivuolle ja vuoden 2020 sekä 2021 tapahtumissa Petra Kytölä. Vuonna 2022 toimitusjohtajana aloitti Kaisa Rönkkö, joka siirtyi rooliin Music Finlandin toiminnanjohtajan paikalta.
Musiikki & Median omistajat vaihtuivat loppuvuodesta 2017. Uudet omistajat ovat Tampere-talo Oy, Tiketti Oy, Sublime Music Agency Oy ja Rauha Kyyrö. Uudessa hallituksessa vaikuttivat omistajavaihdoksen jälkeen Paulina Ahokas (Tampere-talo), Rauha Kyyrö (Fullsteam Agency), Tiina Vihtkari (Sublime Music Agency Oy), Mirva Merimaa (Tiketti) ja hallituksen puheenjohtaja Riku Salomaa (Music Finland). Kesällä 2021 hallituksen kokoonpano on seuraava: Kaisa Rönkkö (Music Finland) – Puheenjohtaja, Paulina Ahokas (Tampere-talo) – Varapuheenjohtaja, Tiina Vihtkari (Sublime Music Agency Oy), Mirva Merimaa (Tiketti), Mikko Koivusipilä (Nelonen Media) ja Rauha Kyyrö (Fullsteam﻿﻿).
Vuonna 2020 Musiikki & Media jouduttiin perumaan koronatilanteen vuoksi. Tilalla järjestettiin pienempi Matkalla uuteen -tapahtuma, minkä lisäksi kaksi tapahtumaa toteutettiin verkossa: Kansainväliseen musiikkiteollisuuteen keskittyvä seminaaripäivä Music & Media 2020 International Day marraskuussa ja Industry Awards -gaala vuoden 2020 osalta toukokuussa 2021.
Vuoden 2021 tapahtuman ohjelmakokonaisuus rakentui vahvasti musiikkialan elpymisen, jälleenrakennuksen ja alan uusien kasvumahdollisuuksien ympärille. Seminaarin kansainvälisen ohjelman sekä tapahtuman ohessa järjestettävän showcase-festivaalin Lost in Musicin kantavana teemana oli vuonna 2021 Pohjoismaat.
Industry Awards -gaala
Music x Median yhteydessä järjestettävässä Industry Awards -gaalassa jaetaan musiikkialan sisäisiä huomionosoituksia, joilla palkitaan kuluneen vuoden aikana työssään ansioituneet alan ammattilaiset. Palkinnot ovat tunnustus niille toimijoille, joiden työn tulokset ovat usein tuntuvampia ja näkyvämpiä kuin tekijät itse. Industry Awards -palkintoja on jaettu tapahtuman yhteydessä vuodesta 1995 alkaen. Perinteisten palkintokategorioiden lisäksi jaetaan vuosittain yksi tai useampia erikoispalkintoja.
Yksi erikoispalkinnoista on Music x Median ja Tampereen kaupungin yhdessä myöntämä Tampere Music Award. Se on erityinen kunnianosoitus henkilölle, taholle tai ajatukselle, jolla on ollut merkittävä rooli suomalaisen ja pohjoismaalaisen musiikkialan kehityksessä. Palkintoteoksen suunnittelee vuosittain paikallinen taiteilija, ja teos luovutetaan voittajalle Industry Awards -gaalassa. Vuodesta 2019 alkaen Tampere Music Award -voittajien nimet ikuistetaan Tähtikadulle.
Lost in Music -festivaali
Music x Median yhteydessä järjestetään Lost in Music -kaupunkifestivaali. Suomen suurin klubifestivaali levittyy lokakuussa ympäri Tamperetta ja esittelee tuoreita artisteja paitsi Musiikki & Median delegaateille, myös lipun ostaneille kuulijoille. Festivaali on järjestetty vuodesta 2007 alkaen. Tapahtuman promoottorina on aiemmin toiminut mm. Nem Agencyn Rowan Rafferty.
Vuonna 2020 tapahtuman promoottoriksi vaihtui Sunborn Liven Pietu Sepponen. Vuonna 2020 tapahtuma jouduttiin perumaan koronatilanteen vuoksi. Vuoden 2021 Lost in Musicin teemana oli Pohjoismaat.
A New Bohemia
A New Bohemia on Lapkon neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 2. toukokuuta 2010.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Luettelo Kemijoen sivujoista
Tämä on luettelo Suomen pisimpään jokeen, Kemijokeen laskevista sivuhaaroista. Lähteenä on käytetty Kansalaisen karttapaikka -palvelua. Sivujokien luettelointi alkaa Kemijoen alkulähteeltä ja etenee kohti joen suistoa
-Pikku Akanjoki saa alkunsa Vasatunturilta ja laskee Kemijoen Pikku Akansuvantoon.
Kemijoen vesistön keskusjärvi on Kemijärvi. Merkittävimmät Kemijärveen laskevat joet ovat Ruopsanjoki, Ailanganjoki, Jumiskojoki, Käsmäjoki ja Kotajoki.
Joen latvoilla sijaitseva Näskäjärvi on harvinainen bifurkaatiojärvi, joka valuttaa vesiään kahteen eri vesistöön. Näskäjärven länsipäästä alkaa Kahavetolaiseksi kutsuttu uoma, joka johtaa Juotasjokeen ja sitä kautta Kemijokeen. Itäpäästä alkava Näskänjoki taas laskee Simojärven Näskänselkään ja sitä kautta Simojoen vesistöön.
Kevyt risteilijä
thumb|[[USS Atlanta (CL-51)|USS Atlanta]] Kevyt risteilijä on keskikokoinen sotalaiva. Termi on lyhenne kevyestä panssaroidusta risteilijästä, joka oli suojattu joko vesirajaan asennetulla panssarivyöllä tai panssarikannella (panssarikansiristeilijä). Vuoden 1930 Lontoon laivastosopimuksen mukaan alustyyppi oli sotalaiva, jonka pääaseiden kaliiperi ei ylitä 6,1 tuumaa (155 mm) ja uppouma 10 000 tonnia.
Ensimmäiset kevyet risteilijät laskettiin vesille vuonna 1878. Ensimmäisen (1914–1918) ja toisen maailmansodan (1939–1945) aikaisissa kevyissä risteilijöissä oli usein joko neljä- (102 mm) tai kuusituumaiset (152 mm) tykit.
Gustaf Thordén
thumb|300px|Gustaf Thordén seurassaan kuvanveistäjä [[Matti Haupt vuonna 1949.]] Gustaf Birger Thordén (25. toukokuuta 1894 Uddevalla, Ruotsi – 30. kesäkuuta 1963 onnettomuudessa Sotekanalenissa) oli ruotsalais-suomalainen laivanvarustaja. Hän muutti Suomeen 1920.
Thordén perusti laivanvarustamon Thordénrederierna, jonka alkuna oli hänen 1926 hankkimansa varustamo AB Suomi.
Suomen joutuessa jatkosodan jälkeen maksamaan sotakorvauksia Neuvostoliitolle, Gustaf Thordén vältti osallistumisen tähän kansalliseen ponnistukseen siirtämällä laivansa Ruotsin lipun alle ja järjestelemällä valmistumassa oleville laivoilleen suojan tekaistujen velkasitoumusten avulla. Suomalaiset rahdinantajat kieltäytyivät tämän jälkeen käyttämästä kuljetuksiinsa Thordénin laivoja.
Hän perusti 1946 Ruotsiin telakan Uddevallavarvet, jolla rakennettiin rahtilaivoja ja tankkereita. Telakan palveluksessa oli parhaimmillaan 2 600 työntekijää. Vuonna 1961 varustamo siirtyi taloudellisten vaikeuksien vuoksi erään säätiön hallintaan. Thordénin suomalainen varustamo ajautui konkurssiin 1960.
Thordénin varustamotoiminta ja Thordén Lines, jolla oli enimmillään 18 alusta, vaikutti Suomessa ja Ruotsissa 1924–1963, ja hänen kuolemansa jälkeen toiminta jatkui vielä muutaman vuoden.
Tsutomu Koyama
Tsutomu Koyama (26. heinäkuuta 1936 Kagawan prefektuuri – 2. heinäkuuta 2012) oli japanilainen lentopalloilija, joka oli mukana saamassa lajissaan pronssia vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Myöhemmin hän toimi Japanin joukkueen valmentajana muun muassa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Hän oli lisäksi vuosina 1989–1995 Japanin lentopalloliiton toimitusjohtaja. Hänen kuolemansa 75-vuotiaana aiheutti ruokatorven syöpä.
Nikkelioksalaatti
Nikkelioksalaatti (C2O4Ni) on nikkeli- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden nikkeliyhdisteiden ja hienojakoisen metallisen nikkelin valmistukseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa nikkelioksalaatti on vaalean vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste esiintyy yleisimmin kidevedellisenä dihydraattina (C2O4Ni·2H2O), josta saadaan kidevedetöntä nikkelioksalaattia kuumennettaessa alennetussa paineessa 150 °C:n lämpötilaan. Nikkelioksalaatin dihydraatilla on kaksi kidemuotoa, jotka ovat alkeiskopiltaan monokliininen α-muoto ja ortorombinen β-muoto. Nikkelioksalaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin sekä komplekseja muodostaen ammoniakin tai ammoniumsuolojen liuoksiin. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa ensin noin 300 °C:n lämpötilassa metalliseksi nikkeliksi ja hiilidioksidiksi ja voimakkaammin kuumennettaessa nikkelioksidiksi.
Valmistus ja käyttö
Nikkelioksalaattia voidaan valmistaa saostamalla liukoisten nikkelisuolojen vesiliuoksista alkalimetallien oksalaattisuoloilla tai oksaalihapolla.
Nikkelioksalaattia käytetään erittäin puhtaan ja hienojakoisen katalyytiksi soveltuvan nikkelijauheen valmistamiseen kuumentamalla. Aineesta voidaan valmistaa myös muita nikkeliyhdisteitä kuten nikkelioksidia tai nikkelikarbonyyliä.
HMS Ark Royal (R09)
HMS Ark Royal (viirinumero R09) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Audacious-luokan lentotukialus, jonka rakentaminen aloitettiin toisen maailmansodan lopulla.Alus laskettiin vasta 1950 vesille, joten siihen tehtiin runsaasti uudistuksia ennen palvelukseen ottoa 25. helmikuuta 1955. Kun alus poistettiin käytöstä helmikuussa 1979, se oli Kuninkaallisen laivaston viimeinen perinteinen katapultein ja jarruvaijerein varustettu lentotukialus. Ark Royal oli maailman ensimmäinen viistokannella varustettu lentotukialus.
Käyttöön otettaessa aluksella oli 5,5° kulmassa osittain viisto lentokansi, kaksi höyrykatapulttia, joilla kyettiin lähettämään ilmaan 14 tonnin painoinen lentokone, lentokonehissi laivan kyljellä, uudistettu aseistus sekä peililaskeutumisjärjestelmä. Näiden järjestelmien avulla lentokoneita voi olla nousussa ja laskussa saman aikaisesti.
Valmistus
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdilta, missä köli laskettiin 3. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1950 ja otettiin palvelukseen 25. helmikuuta 1955.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa aluksen lentokoneina olivat Hawker Sea Hawkit, De Havilland Sea Venomit, Fairey Gannet, Douglas A-1 Skyraiderit sekä erilaiset helikopterit. Yhteensä 50 lentokonetta ja helikopteria. Alus osallistui moniin harjoituksiin osana brittilaivastoa ja Natolaivastoa, mutta ei osallistunut taistelutoimiin, koska Suezin kriisin aikaan 1955 se oli vielä koeajossa.
Noin vuosi palvelukseenoton jälkeen edessä oikealla olleet 4,5 tuuman tykit poistettiin, jotta lentokoneiden toimintaan tarvittavaa tilaa saatiin lisättyä. Neljä vuotta myöhemmin poistettiin lentokonehissi aluksen kyljeltä sekä loput aseet aluksen keulasta. Loput 4,5 tuuman tykit poistettiin 1964 huollon yhteydessä. Aluksella testattiin 1963 Hawker P.1127, josta myöhemmin kehitettiin Hawker Siddeley Harrier.
Maaliskuussa 1967 tehtiin alukselle suurempi modernisointi, mikä valmistui helmikuussa 1970. Aluksella mahdollistettiin lentokoneiden vaihtaminen suurempiin Phantom FG.1- ja Blackburn Buccaneer Mk.2 -koneisiin. Samassa yhteydessä myös lentokannen kulmaa kasvatettiin 8,5 asteeseen, uudistettiin katapultit ja jarruvaijerit. Näkyvin muutos oli kuitenkin komentosillan uudistaminen ja uusien elektronisten järjestelmien asentaminen. Tykkien poistamisen jälkeen oli tarkoitus ilmatorjunta hoitaa neljällä Sea Cat -ohjusjärjestelmällä, mutta niitä ei koskaan asennettu.
Alus törmäsi 9. marraskuuta 1970 Välimerellä Neuvostoliiton laivaston Kotlin-luokan hävittäjään Bravyyn, joka varjosti harjoittelemassa ollutta Naton laivasto-osastoa (Exercise Lime Jug 70). Kumpikaan aluksista ei vaurioitunut vakavasti, mutta kaksi venäläistä merimiestä katosi.
Alus saapui kotisatamaansa Devonportiin viimeisen kerran 4. joulukuuta 1978 ja se poistettiin käytöstä 14. helmikuuta 1979. Britannian puolustusministeriö ilmoitti 29. maaliskuuta 1980 aluksen myynnistä romutettavaksi. Alus hinattiin 22. syyskuuta Cairnryaniin Skotlantiin, jonne se saapui 28. syyskuuta.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Topias Huttari
Topias (Tobias) Huttari, kirjailijanimiä Lea Helo, L. Helo (29. tammikuuta 1907 Muja, Inkerinmaa – joulukuu 1953 ) oli inkeriläinen Neuvostoliitossa asunut opettaja ja runoilija.
Huttari opetti suomen kieltä ja kirjallisuutta Petroskoin kouluissa 1926–1928, ja samoihin aikoihin 1927 julkaistiin hänen ensimmäiset runonsa Soihtu- ja Punainen Karjala-lehdissä. Huttari oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1934.
Huttari suomensi useita venäläisten klassikkojen ja neuvostokirjailijoiden teoksia.
Roberto Martínez Montoliú
Ura pelaajana
Martínez aloitti pelaajauransa Real Zaragozan organisaatiossa 1992, mutta pelasi ensimmäisellä kaudellaan reservijoukkueessa. 1993 hän siirtyikin CF Balagueriin hakemaan peliaikaa ja pelasikin seuraavalla kaudella 48 ottelua Espanjan kolmanneksi ylimmällä sarjatasolla. Hän palasi Zaragozaan 1994, muttei onnistunut vakiinnuttamaan asemaansa seurassa.
Kesällä 1995 Martínez jätti kotimaansa kentät ja siirtyi maamiestensä Jesús Seban ja Isidro Diázin tavoin Englantiin ja Wigan Athleticiin. Martínez juhli Wiganissa 3.divisioonan voittoa kaudella 1996/97 ja oli edelliskaudella 13 osumallaan seuran paras maalintekijä. Espanjalainen edusti seuraa kaikkiaan kuusi kautta kunnes siirtyi heinäkuussa 2001 Skotlantiin Motherwelliin. Peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi ja 2002 Martínez palasi Englantiin, tällä kertaa Walsalliin.
Syyskausi ei tarjonnut Martínezille uranäkymiä Walsallissa ja niinpä hän suuntasi tammikuussa 2003 Swansea Cityyn. Alun perin hänen piti pelata walesilaisseurassa vain kauden loppuun, mutta Martínez nousi myös seuran kapteeniksi. Hän jatkoi kesällä sopimustaan seuran kanssa ja edusti Swanseata 122 ottelussa. Kaudella 2004/05 hän oli tärkeässä roolissa seuran sijoittuessa Englannin kakkosliigassa kolmanneksi ja noustessa sarjaporrasta ylemmäksi ykkösliigaan.
Martínez jätti Swansean kesällä 2006 ja siirtyi ilmaisella siirrolla Chester Cityyn. Hän ennätti pelata seurassa 31 ottelua, kunnes lopetti pelaajauransa helmikuussa 2007.
Ura valmentajana
Martínez aloitti valmennusuransa Swansean päävalmentajana helmikuussa 2007. Espanjalaisvalmentaja nosti Swansean pelillisestä suosta ja kaudella 2007/08 hän teki läpimurtonsa valmentajana voittaen kauden aikana kolme Kuukauden valmentaja -titteliä. Kausi päättyi Martínezin ja Swansean osalta komeasti ykkösliigan mestaruuteen ja nousuun Englannin Mestaruussarjaan. Kauden päätteeksi espanjalainen valittiin Vuoden valmentajaksi Ykkösliigassa.
Ensimmäinen kausi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 24 vuoteen ei alkanut Swansean kannalta ruusuisesti, mutta pikkuhiljaa Martínez sai pelin kulkemaan ja seura oli lopulta sarjassa hienosti kahdeksas. Loistava työ piskuisen seuran peräsimessä nosti Martínezin nimen myös valioliigaseurojen huulille ja loppukeväästä 2009 Martíneziä tavoittelivat niin Wigan Athletic FC kuin skottiseura Celtic.
Lopulta kissa ja hiiri -leikki sai päätöksensä kesäkuun alussa kun Martínez allekirjoitti Wiganin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Martínezin johdolla Wigan taisteli materiaalinsa rajoilla sarjapaikastaan joka kausi. Parhaimmillaan Wigan sijoittui espanjalaisen opissa sijalle 15 kauden 2011/12 päätteeksi. Kaudella 2012/13 Martínez johdatti joukkueen yllättäen FA Cupin loppuotteluun. Finaalissa vastaan asettui Manchester City FC, joten odotukset eivät olleet korkealla. Wigan kuitenkin pelasi loistavan finaalin ja otti Ben Watsonin viime hetken maalilla seurahistorian ensimmäisen cup-mestaruuden. Kausi päättyi Valioliigassa pettymykseen, kun Wigan putosi sarjasta kolmen pisteen erolla Sunderlandiin. Wigan oli pelannut Valioliigassa kahdeksan perättäistä kautta. Kauden jälkeen Martínez ilmoitti jättävänsä Wiganin. Kesäkuun alussa hänestä tuli Evertonin uusi päävalmentaja.
Evertonissa Martínezin debyyttikausi 2013/14 oli menestyksekäs ja seura sijoittui Valioliigassa viidenneksi ja selvisi mukaan Eurooppa-liigaan. Vaikeuksia tuli kuitenkin kaudella 2014/15, kun Evertonin peli ei kulkenut ja seura valui Valioliigassa keskikastiin ollen lopulta 11:s. Sijoitus oli seuran huonoin yhdeksään vuoteen. Europeleissä Everton raivasi tiensä pudotuspeleihin voittamalla lohkonsa, mutta putosi lopulta neljännesvälierissä FK Dynamo Kiovalle. Kaudella 2015/16 paineet Martínezia kohtaan kasvoivat, vaikka Everton eteni välieriin sekä FA Cupissa että Englannin liigacupissa. Valioliigassa Everton pelasi heikosti voittaen vain viisi kauden kotipeleistään. Joukkueen pistesaalis jäi heikoimmaksi vuosikymmeniin ja lopulta kritisoitu Martínez sai potkut kierros ennen Valioliigan päätöstä toukokuussa 2016.
Elokuussa 2016 Martínez aloitti Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hänet valittiin tehtävään avoimella haulla. Martínezin johdolla Belgia raivasi tiensä FIFA:n rankingin kärkeen. Joukkue voitti 58 ensimmäisestä ottelustaan Martínezin kaudella peräti 46 ja kärsi vain kolme tappiota. Tähtipelaajia vilissyt Belgia omaksui hänen alaisuudessaan aktiivisen ja prässipeliin perustuvan pelitavan, jota hän muutti vasta kautensa loppupuolella vastahyökkäyksiin perustuvammaksi. Martínez luotsasi Belgiaa MM-kisoissa 2018 ja 2022 sekä EM-kisoissa 2020. Kovista odotuksista ja peräti 3,5 vuoden rankingin ykköspaikasta huolimatta Belgian parhaaksi saavutukseksi jäi lopulta vuoden 2018 MM-kisojen pronssi. Kansojen liigasakin parhaaksi saavutukseksi jäi selviytyminen finaaliturnaukseen ja jääminen neljänneksi kaudella 2020/21. Martínezin ura Belgiassa päättyi MM-lopputurnaukseen 2022, jossa Belgia jäi alkulohkoon. Kisoja ja niihin valmistautumista leimasivat joukkueen sisäiset riidat sekä avainpelaajien loukkaantumiset. Martínez jätti tehtävänsä kisojen jälkeen joulukuussa 2022.
Martinez nimettiin Portugalin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi 9. tammikuuta 2023.
Orthos
thumb|240px|Orthos kuolleena Geryonin ja Herakleen jalkojen juuressa, attikalainen punakuvio[[kyliks, 510–500 eaa.]] Orthos tai Orthros oli kreikkalaisessa mytologiassa kaksipäinen koira, jolla oli käärme häntänä. Se vahti isäntänsä Geryon-jättiläisen punakarjaa Erytheian saarella.
Roberto Martínez Montoliú
Yksityiselämä
Martínez avioitui kesäkuussa 2009 skotlantilaisen Beth Thompsonin kanssa Swanseassa katolisin menoin. Heillä on marraskuussa 2013 syntynyt tytär Luella.
Orthos
Herakles saapui saarelle saatuaan kymmenenneksi tehtäväkseen noutaa Eurystheukselle Geryonin karja. Orthoksen saatua vainun Herakleesta se lähti tämän perään, mutta Herakles tappoi Orthoksen nuijallaan.
Orthos oli Tyfonin ja Ekhidnan jälkeläinen ja siten Kerberoksen ja Khimairan veli. Sen itse sanotaan siittäneen Ekhidnan kanssa sfinksin ja Nemean leijonan.
Orthos on mahdollisesti edustanut mytologiassa alun perin Ison koiran ja Pienen koiran tähdistöjä.
Copa América 2015
Vuoden 2015 Etelä-Amerikan jalkapalloliiton CONMEBOL:n mestaruusturnaus Copa América järjestettiin Chilessä 11. kesäkuuta – 4. heinäkuuta. Turnaukseen osallistui 12 maata.
Hakuprosessi
Uuden kierrätysperiaatteen mukaan vuoden 2015 turnaus oli alun perin määrä järjestää Brasiliassa. Maa alkoi kuitenkin harkita järjestämisoikeudestaan luopumista, koska sille oli jo ennestään myönnetty järjestettäviksi maanosaliittojen cup vuonna 2013, jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2014 ja kesäolympialaiset 2016.
CONMEBOLin puheenjohtaja Nicolás Leoz oli ehdottanut turnauksen järjestämistä Meksikossa, vaikka tämä ei olekaan CONMEBOLin jäsenmaa. Brasilia ja Chile ryhtyivät kuitenkin neuvottelemaan siitä, että ne vaihtaisivat keskenään vuosien 2015 ja 2019 turnausten järjestämisoikeudet. Bolivian presidentti Evo Morales vastusti tätä järjestelyä ilmoittaen, että hänen maansa järjestäisi vuoden 2015 Copa Américan. Turnaus myönnettiin Chilelle toukokuussa 2014.
Pelipaikat
Otteluita pelattiin yhdeksällä eri stadionilla kahdeksassa eri kaupungissa. Loppuottelun pelipaikka oli Santiagion Estadio Nacional.
Osallistujamaat
Mukana olevista maista Jamaika, joka korvasi turnauksesta vetäytyneen Japanin, ja Meksiko osallistuvat turnaukseen kutsuttuina, muut 10 kuuluvat CONMEBOLin alaisiin maihin. Kutsupaikkaa turnaukseen tarjottiin myös Kiinalle, josta maa kuitenkin kieltäytyi vedoten samaan aikaan pelattaviin vuoden 2018 MM-karsintaotteluihin.
Lohkoarvonta
Turnaukseen osallistuvat 12 joukkuetta oli jaettu neljään eri arvontakoriin.
Kokoonpanot
Joukkueiden piti ilmoittaa 23 pelaajan nimilistansa 1. kesäkuuta 2015 mennessä. 6. kesäkuuta 2015 pelattavan UEFA:n Mestarien liigan loppuottelun ajankohta aiheutti ongelmia FC Barcelonan ja Juventuksen eteläamerikkalaisille pelaajille, jotka valittiin maansa kokoonpanoon. Turnaus alkoi 11. kesäkuuta 2015 ja FIFAn sääntöjen mukaan seurajoukkueiden piti vapauttaa pelaajansa maajoukkueen käyttöön 14 päivää ennen kansainvälisen turnauksen alkua. Tämä jätti pelaajille alle viiden päivän valmistautumisajan turnaukseen.
Le maschere
Le maschere on Pietro Mascagnin prologista ja kolmesta näytöksestä koostuva ooppera (commedia lirica). Se kantaesitettiin 17. tammikuuta 1901 Milanossa, Genovassa, Torinossa, Roomassa, Venetsiassa ja Veronassa. Teoksen libretto on Luigi Illican käsialaa.
Copa América 2015
Lohkovaihe
Sijoitusten määräytyminen alkulohkoissa
Lohkosijoitukset ratkaistiin seuraavasti:
Kellonajat Chilen normaaliaikaa (GMT–3).
Kolmanneksi sijoittuneet
Lohkovaiheen päätyttyä lohkossaan kolmanneksi sijoittuneet joukkueet asetettiin keskinäiseen vertailuun, josta kaksi parasta joukkuetta selvisi puolivälieriin.
Pudotuspelit
Pudotuspeleissä (pl. loppuottelu) ottelun ollessa tasatuloksessa varsinaisen peliajan jälkeen, tulos ratkaistaan rangaistuspotkukilpailulla. Loppuottelussa pelataan ensin 30 minuutin jatkoaika, kahdessa 15 minuutin jaksossa. Jos tilanne on tasan jatkoajankin jälkeen, ottelun tulos ratkaistiin rangaistuspotkukilpailulla.
Maalintekijät
Turnauksen parhaat maalintekijät olivat neljä maalia viimeistelleet Perun Paolo Guerrero ja Chilen Eduardo Vargas.
4 maalia:
3 maalia:
2 maalia:
1 maali:
Oma maali:
Kirkkopuisto (Mikkeli)
thumb|upright=1.5|Yleiskuva Kirkkopuistosta, keskellä soittolava. thumb|upright=1.2|Kirkkopuisto [[Naisvuori|Naisvuorelta nähtynä.]]
Kirkkopuisto on korttelin kokoinen puisto Mikkelin keskustassa Savilahden kaupunginosassa. Puistoa ympäröivät kadut ovat Savilahdenkatu, Maaherrankatu, Porrassalmenkatu ja Vuorikatu.
Kirkkopuisto sai alkunsa arkkitehti Carl Ludvig Engelin vuonna 1837 laatimasta ja vuonna 1838 vahvistetusta Mikkelin asemakaavasta. Paikalla oli ennen kaupungin perustamista sijainnut vuosina 1754–1806 Mikkelin pitäjän vanha kirkko ja sen kirkkomaa. Jo ennen kirkkoa paikalla oli Hämeestä ja Loviisasta tulevien maanteiden risteys ja sen luona kauppapuoteja, siis eräänlainen Mikkelin historiallinen ydin. Kirkkomaalle haudattiin muun muassa vuoden 1789 Porrassalmen taistelussa kaatuneet kuusi aliupseeria. Vanha pitäjänkirkko tuhoutui salaman sytyttämässä tulipalossa vuonna 1806 ja kirkkomaan hautakivet vietiin pois puiston perustamisen jälkeen vuonna 1841. Engelin suunnitelmasta poiketen kaupungin kirkko rakennettiin myöhemmin toiseen paikkaan, eikä Kirkkopuistossa siten nimestään huolimatta ole kirkkoa.
Kirkkopuiston keskellä on 1910-luvulla rakennettu suihkukaivo, joka uusittiin nykyiseen muotoonsa 1950-luvun lopulla. Sen vieressä on arkkitehti John L. Lybeckin suunnittelema puinen soittolava, joka rakennettiin vuoden 1897 Mikkelin laulujuhlia varten. Puistossa on useita muistomerkkejä ja veistoksia: Johannes Haapasalon veistämä Porrassalmen taistelussa kaatuneiden upseerien muistomerkki (1929), Eino Räsäsen Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki (1953) ja Armas Hutrin suihkukaivoveistos Nelisiipi (1959–1960).
Kirkkopuiston alta löydettiin vuonna 2003 viemäritöiden yhteydessä pätkä 1700-luvulla rakennettua kirkkomaan ympärysmuuria ja joukko entisiä hautoja. Museovirasto on määritellyt löydöt kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
Antti Timonen (kirjailija)
Antti Timonen (1. toukokuuta 1915 Luusalmi, Uhtua, Venäjä – 24. maaliskuuta 1990 ) oli Neuvostoliitossa asunut, suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.
Elämä
Timonen asui vuosina 1922–1926 Suomessa. Hän opiskeli Petroskoin pedagogisessa instituutissa ja työskenteli valmistuttuaan ensin radiokomiteassa ja sitten toimittajana lastenlehti Kipinässä sekä Totuus-lehdessä. Timonen oli vuonna 1934 mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa. Hänet hyväksyttiin vuonna 1946 Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Toisen maailmansodan aikana Timonen palveli radistina, tulkkina ja tiedustelijana. Sodan päättyessään toukokuussa 1945 hän oli Tšekkoslovakiassa, mutta kiersi vielä sodan jälkeen ympäri Eurooppaa kotiuttamassa saksalaisten sinne pakkosiirtämiä siviilejä. Muistiinpanojensa ja kokemustensa pohjalta Timonen kirjoitti näistä ajoista kirjan Karjalasta Karpaateille ja sanotaankin, että sota teki Timosesta kirjailijan.
Päästyään armeijasta Timonen ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Hän oli Karjalan kirjailijaliiton sihteerinä vuodesta 1947 ja liiton puheenjohtajana 1957–1967 sekä 1975–1978. Timonen oli perustamassa 1958 Neuvostoliitto-Suomi-seuraa ja neljä vuotta myöhemmin 1962 seuran Karjalan osastoa. Hän vieraili 1960-luvulla Suomessa useissa kirjailijaseminaareissa, muun muassa Mukkulassa.
Timosen tuotanto edustaa perinteistä eeppistä realismia ja värikästä kansankuvausta. Hänen pääteoksensa on vuonna 1971 ilmestynyt romaani Me karjalaiset. Hänen teoksiaan käännettiin venäjäksi ja useiden entisen Neuvostoliiton tasavaltojen kielille sekä espanjaksi, englanniksi, ranskaksi ja ruotsiksi.
Reetta Huhtanen
Reetta Huhtanen (s. 1981) on suomalainen elokuvaohjaaja.
Taiteen maisteri Huhtanen on Aalto-yliopiston tohtoriopiskelija.
Huhtasen ensimmäinen pitkä fiktioelokuva on joulukuussa 2022 ensi-iltansa saanut Kiljuset! Elokuva perustuu Jalmari Finnen Kiljusen herrasväki -lastenkirjoihin, jotka julkaistiin ensimmäisen kerran 1914–1925.
Pekka Perttu
Pekka Perttu (ven. Пётр Алексеевич Пертту, Pjotr Alekseevitš Perttu; 14. lokakuuta 1917 – 10. elokuuta 1992) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.
Sjundbyn kartano
thumb|250px|Sjundbyn kartano vuoden 1982 postimerkissä. Sjundbyn kartano on kartanolinna Siuntiossa Uudellamaalla. Kartanon historia tunnetaan vuodesta 1417. 1560-luvulla Kustaa Vaasan tallimestari Jakob Henrikinpoika rakennutti paikalle harmaakivisen linnan. Sjundby on ehtinyt historiansa aikana kuulua monelle aatelissuvulle. Tunnetuin omistaja oli Sigrid Vaasa, Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n ja Kaarina Maununtyttären tytär, joka emännöi linnaa vuosikymmenien ajan. Lohjalta peräisin oleva Adlercreutzin suku on hallinnut tilaa 1700-luvulta lähtien lukuun ottamatta Porkkalan vuokra-aikaa. Neuvostoliittolaisten sotilaiden jäljiltä linna piti remontoida täysin. Nykyisin se on yksityiskotina.
Pekka Perttu
Perttusten runonlaulajasukuun kuulunut Pekka Perttu syntyi Köynäsjärven kylässä Vienan Karjalassa. Hän valmistui Uhtuan keskikoulusta 1937 ja lähti sitten Petroskoihin opiskelemaan opettajaksi. Talvisodan aikana Perttu oli asepalveluksessa työskennellen rintamalehdessä. Jatkosodan vuosina hän palveli hävittäjäpataljoonassa sekä sissiosastossa. Perttu haavoittui 1944 ja siirtyi sen jälkeen siviiliin Totuus-lehden osastonjohtajaksi. Perttu opiskeli 1950–1955 Moskovan Gorki-kirjallisuusinstituutissa ja palattuaan Moskovasta Karjalaan hän oli toimittajana Punalippu-lehdessä vuoteen 1968 saakka ja toimi Karjalan kirjailijaliiton konsulttina.
Sjundbyn kartano
1500-luku
Sjundbyn linnan omistaja mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1417. Tuolloin tilan omisti Lasse Skytte.
Pekka Perttu
Pertun ensimmäinen kertomuskokoelma Ruuhka ilmestyi 1955, ja sen jälkeen hän kirjoitti useita novelleja, esseitä ja kertomuksia. Pertun teosten aiheet tulivat Karjalan luonnosta, Kalevalasta sekä karjalaisesta kansanperinteestä. Hän kirjoitti myös pakinoita vienankarjalan murteella ja niitä julkaistiin kokoelmassa Vesiperän paikinoita.
Sjundbyn kartano
1500-luku
Seuraavan kerran Sjundby mainitaan Jakob Henrikinpoika Hästeskon omistaessa Sjundbyn 1500-luvun puolivälissä. Hästeskon aikana tilasta rakennettiin nykyisenlainen suurtila linnamaisine päärakennuksineen. Kuningas Kustaa Vaasa vieraili Sjundbyn tilalla 1. joulukuuta 1555 ja vaikuttui kartanosta niin paljon, että halusi ehdottomasti tehdä siitä kuninkaankartanon. Jo vuonna 1556 Sjundby oli nimetty kuninkaankartanoksi ja perustettu uusi "Sjundbygårdin lääni", joka kattoi Siuntion, Kirkkonummen, Inkoon ja myöhemmin myös Espoon alueet. Kartano antoi varusteita, ruokaa ja hevosia kaikille, jotka matkasivat kruunun asioilla. Aika lääninä ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Vuonna 1558 Raasepori nousi Sjundbyn ohi.
Pekka Perttu
Pekka Perttu oli naimisissa inkerinsuomalaisen kansanrunouden tutkijan Unelma Konkan kanssa. Heidän poikansa on kirjailija Arvi Perttu, joka on asunut vuodesta 2001 Suomessa.
Sjundbyn kartano
1600-luku
Sigrid Vaasa saapui Sjundbyhyn vuonna 1603. Hänen ajastaan Sjundbyssä ei ole säilynyt paljoa tarkkaa tietoa. Tiedetään kuitenkin, että hänen äitinsä Kaarina Maununtytär vieraili Sjundbyssä, jonka kunniaksi kartanolinnassa on nimetty Kaarina Maununtyttären huone. Sigrid Vaasa palasi Ruotsiin hoviin mennessään naimisiin. Vuonna 1618 kartanon omistajuus siirtyi Åke Tottille. Tott tuli tunnetuksi hakkapeliittojen johtajana, ja monet hakkapeliitat olivatkin alun perin siuntiolaisia.
Vuoden 1660 joulukuussa Ernst Johan Creutz ostaa Sjundbyn. Creutz remontoi kartanolinnaa ja perusti pihapiiriin uuden puutarhan.
1700-luku
Tomas Teuterström osti Sjundbyn 1600-luvun lopussa ja vuonna 1700 Ruotsin kuningas aateloi hänet nimellä Adlercreutz. Tästä alkoi Adlercreutzien yli 300-vuotinen historia Sjundbyn kartanolinnassa.
Isonvihan aikaan Sjundby kärsi suuria vaurioita. Muun muassa kaakeliuunit ja ikkunat tuhoutuivat, kun kartano ryöstettiin. Siuntion Pyhän Pietarin kirkkokin kärsi isonvihan aikana suuria tuhoja, jonka takia siuntiolaiset pitivät jonkin aikaa jumalanpalveluksia Sjundbyssä.
Uudenkaupungin rauhan jälkeen kartanon uusi omistaja Helena Adlercreutz alkoi remontoida pahoin kärsinyttä päärakennusta. Kuitenkin 1. toukokuuta 1723 tuli pääsi irti ja tuhosi kartanolinnan katon kokonaan.
1800-luku
1800-luvulla Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Sjundbyhyn rakennettiin muun muassa näköalatorni Helene Schjerfbeckin veljen Magnus Schjerfbeckin piirustusten mukaan vuonna 1892. Kartanolinnan tuolloinen omistaja Tomas Adlercreutz oli taiteilija Helene Schjerfbeckin kummi ja Schjerfbeck vietti useita kesiä Sjundbyssä. Taiteilija on taulussaan kuvannut Sjundbytä.
Arkkitehti Berndt Ivar Aminoff laati vuosina 1908–1910 Sjundbyn kartanolle kattavan mittauspiirustuskokoelman kartanosta ja sen piharakennuksista.
1900-luku
1900-luvulle tullessa Sjundbyn kartano työllisti lähes 500 ihmistä. Sjundby sai oman rautatieasemansa Vikin, kun Siuntioon rakennettiin rantarata. Rautatien myötä höyrylaivaliikenne lakkasi pikkuhiljaa kokonaan kartanolle.
Suomen sisällissodan aikaan vuonna 1918 punaiset valtasivat Sjundbyn hetkeksi, ennen kuin saksalaiset joukot vapauttivat sen.
Toisen maailmansodan puhjetessa Helsinkiä pommitettiin ja Sjundbyhyn saapui useita perheitä asutettavaksi. Kansallismuseon kokoelmia, osia Kansallisarkistosta ja Helsingin yliopiston arkistosta evakuoitiin Helsingistä Sjundbyn keskiaikaisen kivikellarin suojiin.
Sodan jälkeen Sjundbyn kartano jäi Neuvostoliiton vuokraaman Porkkalan parenteesin alueelle. Linna toimi parenteesin aikaan neuvostoarmeijan päällystön päämajana. 26. tammikuuta 1956 Porkkalan alue palautettiin ja Suomen puolustusvoimien tarkistettua Sjundbyn alueen Adlercreutzit saivat sen takaisin. Linna oli kärsinyt vakavia vaurioita ja muun muassa yläkerran lattiaan oli tehty reikiä, joita oli käytetty käymälöinä.
Nykyään
Sjundbyn kartano on yksityisomistuksessa ja tila toimii maatalousyhtymänä. Kartano ei ole avoinna yleisölle.
Annika Mannström
Annika Elisabeth Mannström (o.s. Lemström, s. 10. heinäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt kilpapurjehtija ja lastenkirjailija. Hän purjehti 470-luokassa yhdessä sisarensa Bettina Lemströmin kanssa.
Kaksikko osallistui Soulin olympialaisiin 1988, jossa he sijoittuivat neljänneksi. MM-kilpailuissa he voittivat hopeaa vuonna 1986. EM-kilpailuista he saavuttivat kultaa 1987 ja pronssia 1989.
He lopettivat kilpauransa vuonna 1990.
Ammatiltaan Mannström on graafinen suunnittelija ja kuvittaja. Hän sai vuonna 2006 Parnasson pilakuvakilpailussa 2. palkinnon ja vuonna 2011 Sitran valokuvakilpailu Brändää provinssissa 1. palkinnon.
Samaa uudestaan
"Samaa uudestaan" on rap-artisti Seppo Lampelan Steen1 -nimellä julkaistu single, jolla vierailee Saimaa. Kappaleen perusversio löytyy Steen1:sen Ajatusrikoksia -kokoelmalta. Single julkaistiin alkuvuodesta 2005.