cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maranhão
Aluejako
Maranhão on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Keski-, Itä-, Länsi-, Etelä- ja Pohjois-Maranhão. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 21 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 217 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Almelo
Almelo on kunta Alankomaissa Overijsselin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 72 629 (30.11.2009) ja väestötiheys on 1 077 as./km². Kunnan pinta-ala on 69,4 neliökilometriä, josta vettä on 2 km². Almelon pormestarina toimii Jon Hermans-Vloedbeld.
Irvin Kershner
Kershner ohjasi myös muita tunnettuja elokuvia, kuten epävirallisen James Bond -jännärin Älä kieltäydy kahdesti ja RoboCop 2:n. Ensiesiintymisensä näyttelijänä hän teki vuonna 1988 Martin Scorsesen elokuvassa Kristuksen viimeinen kiusaus.
Jo vuonna 1961 Kershner oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi elokuvallaan En tahdo kuolla. Hän oli lisäksi vuoden 1977 Emmy-ehdokas. Hän ei tehnyt ohjaajan- eikä näyttelijäntöitä sitten 1990-luvun.
Soul (musiikki)
Soul on Yhdysvaltojen afroamerikkalaisen väestön keskuudessa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa kehittynyt populaarimusiikin tyylilaji.
Almelo
Almelo muun Twenten alueen kanssa koki 1800-luvulla kasvun, joka oli tekstiiliteollisuuden ansiota. Nykyisin tekstiiliteollisuus on Almelossa jäänyt taka-alalle, mutta muunlaista teollisuutta paikkakunnalla on. Vuonna 1913 Ambt Almelon kunta liitettiin Almeloon. Ambt Almelo sijaitsi nykyisen Almelon keskustan alueella.
Soul (musiikki)
Alkuperä ja piirteet
Soulin juuret ovat 1950-luvun gospelissa ja rhythm and bluesissa. Moni soul-laulaja aloitti uransa laulamalla mustaa gospelia, josta he toivat maalliseen souliin intensiivisen tunnelatauksen. Soulin tärkeimpiä kehittäjiä 1950-luvulla olivat laulajat Ray Charles, James Brown, Sam Cooke ja Jackie Wilson.
Almelo
Tunnettuja rakennuksia paikkakunnalla ovat muun muassa 1500-luvulta peräisin oleva kaupungintalo, joka nykyisin toimii matkailuinfona sekä 1600-luvulla rakennettu reformoitu kirkko.
Soul (musiikki)
Alkuperä ja piirteet
Soulissa yhdistyvät rhythm and bluesin tarttuvat rytmit ja gospelmusiikin elämäniloinen riehakkuus. Kun gospelissa ylistetään kiihkeästi Jumalaa, soulissa sama intohimo kohdistuu ihmisten väliseen rakkauteen ja ihmissuhteisiin. Kuten gospelissakin, myös soulissa laulaja voi esimerkiksi lisätä melismojen avulla melodiaan nopeita tunnetilojen vaihteluja, ja hänen äänensävynsä voi vaihdella nyyhkytyksestä huutoon ja falsettiin.
Almelo
Almelon ystävyyskaupungit ovat Preston Britanniassa (vuodesta 1948), Iserlohn Saksassa (vuodesta 1954) ja Denizli Turkissa (vuodesta 1975).
thumb|right|250px|Kartta Almelon kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Soul (musiikki)
Alkuperä ja piirteet
Soulissa käytetään vaihtelevia rytmityksiä, takapotkua sekä voimakkaita torvi- ja saksofonisooloja. Usein soulissa on sitä edeltävän rhythm and blues -musiikin tapaan yksi laulaja sekä perinteinen rytmi- ja puhallinsoittimista koostuva orkesteri, mutta myös useampia laulajia käytetään usein. Monien soul-artistien keskeisimmät levyt ovat sisällöltään painottuneet hitaampiin balladeihin, mutta nopeatempoisemmissa soul-kappaleissa painotetaan rytmin osuutta.
Rytmikkäämpään souliin keskittynyt James Brown alkoi kehittää soulia suuntaan, josta syntyi 1960-luvun lopussa funkmusiikki. Marvin Gayen ja Stevie Wonderin myötä myös soul-musiikissa alettiin tehdä albumeja kokonaisina teoksina pelkkien yksittäisten kappaleiden sijaan, ja musiikissa pyrittiin toisinaan myös käsittelemään vakavia yhteiskunnallisia aiheita.
1960-luvulla
Soul nousi 1960-luvulta alkaen hyvin suosituksi. Samalla se jakaantui moneksi paikalliseksi soulmusiikkityyliksi, jotka erosivat toisistaan eri kaupungeissa toimineiden tuottajien erilaisten soitinvalintojen ja sovitusten suhteen.
Soulin keskuksiksi 1960-luvulla muodostuivat Chicago, Memphis, New York, Detroit ja Philadelphia. Suurimmat soulia tuottaneet levy-yhtiöt olivat Chess ja Vee Jay Chicagossa, Stax ja Volt Memphisissä, Atlantic Records New Yorkissa, Motown Detroitissa ja Philadelphia International Philadelphiassa.
Chicagossa syntyi pehmeä soultyyli, jossa käytettiin doo-wop-tyylistä taustalaulua. Tyylin merkittävin edustaja oli The Impressions, jonka jäsen Curtis Mayfield teki myös menestyneen soolouran.
Memphis-soulin levytyksillä taustoja soitti usein Booker T. & the M.G.’s. Memphisin soulin tunnetuimpia laulajia olivat esimerkiksi Wilson Pickett, Otis Redding, Johnnie Taylor, Rufus Thomas ja Carla Thomas.
New Yorkissa Atlantic Recordsille soulia levyttivät esimerkiksi Aretha Franklin, Ray Charles, Wilson Pickett ja Otis Redding.
Motownin perusti Detroitissa Berry Gordy. Yhtiön levymerkkejä olivat muun muassa Tamla, Gordy, Soul, VIP, Mowest ja Melody. Motownille levyttivät 1960-luvulla muun muassa Smokey Robinson, The Miracles, Marvin Gaye, The Marvelettes, The Supremes, Martha & the Vandellas ja The Temptations. Seuraavalla vuosikymmenillä suursuosioon nousivat myös Stevie Wonder, The Jacksons, The Commodores ja Lionel Richie.
Philadelphian soulin tunnetuimpia edustajia olivat esimerkiksi O’Jays ja Teddy Pendergrass.
Instrumentaali-soul
Oma lukunsa oli instrumentaalinen soulmusiikki, jossa keskityttiin yleensä enemmän grooven luomiseen kuin balladien täyttämissä soul-laulajien levyissä. Urut olivat instrumentaali-soulissa usein korostetussa asemassa, muuten käytettiin samoja soittimia kuin laulajaa säestäessä. Instrumentaalisen soulin sävelkieli on hieman vokaalisoulista poikkeavaa ja siihen lainataan enemmän vaikutteita laajemmin tuon ajan pop-musiikista. Tunnettuja instrumentaali-soulin esittäjiä ovat esimerkiksi Bar-Kays (1960-luvun kokoonpanossaan, tunnetuin levy on Soul Finger), Stax-levy-yhtiön taustaryhmä, Booker T. & the M.G.’s (esimerkiksi levyt Green Onions ja Hip-hug Her) sekä saksofonisti King Curtis (tunnetuin kappale "Memphis Soul Stew" levyltä Live at Fillmore West). Myös James Brownin yhtye levytti 1960-luvulla instrumentaali-soulia, tunnetuimpana kappaleenaan "Night Train".
1960-luvun jälkeen
Soulin suosio säilyi korkeana myös 1960-lukua seuraavilla vuosikymmenillä.
Soulin perillinen, intensiivistä rytmiä korostanut funk, pystyi rinnakkaiseloon soulin kanssa, mutta vuosikymmenen lopussa disko-inferno nousi jo uhkaamaan soulin asemaa. 1980-luvulla soul ja funk koneellistuivat nopeasti, mutta vuosikymmenen loppua hallitsivat soul-musiikissa vahvat balladilaulajat erityisesti Anita Bakerin Rapture-levyn myötävaikutuksesta. 1980-luvun loppupuolen merkittäviä soul-laulajia olivat Anita Bakerin ohella muun muassa Alexander O'Neal, Regina Belle, Stephanie Mills, Miki Howard, Johnny Gill, Luther Vandross, Freddie Jackson ja Angela Winbush.
1990-luvun loppupuolella soul-musiikkia elvyttivät uuden sukupolven artistit, joiden musiikkia alettiin kutsua neo souliksi, vaikkakin se oli tyylillisesti sekoitus usein 1970-lukulaisia soul-vaikutteita ja 1990-luvun rytmiikkaa. D’Angelo, Maxwell, Erykah Badu, Jill Scott ja Lauryn Hill olivat 1990-luvun lopun suosittuja neo-soul-artisteja. Myös monet artistit itse kritisoivat neo-soul-termiä keinotekoiseksi ja kutsuivat itseään mieluummin soul-laulajiksi.
2000-luvun menestyneimpiä soul-laulajia on Duffy. Kappale ”Mercy” hänen esikoisalbumiltaan Rockferry (2008) nousi menestykseen listasuosikiksi monessa maassa ja muun muassa Britteinsaarilla listojen kärkeen.
Ihmeellinen elämä (kirja)
Ihmeellinen elämä: Burgessin esiintymä ja historian kulku on Stephen Jay Gouldin vuonna 1989 ilmestynyt kirja evoluutiobiologiasta. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1991 Art Housen kustantamana.
Piauí
Piauí on osavaltio Brasilian koillisosassa. Siellä on arviolta 3 273 227 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 251 577 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Teresina. Osavaltiolla on rantaviivaa 64 kilometriä.
Torninosturi
Torninosturi on nosturityyppi, jota käytetään erityisesti rakennustyömailla. Torninosturilla tarkoitetaan nosturia, jossa kantavana rakenteena on torni ja sen yläosassa ulokepuomi, joka on kiinnitetty köysillä tai tangoilla tornin yläosaan taikka tornin huipun kautta kulkevilla köysillä tornin juureen.
Piauí
Osavaltio on eräs Brasilian köyhimmistä. Siellä on matkailijaa houkuttavia luontokohteita kuten Parnaíbajoen delta mangrovemetsineen ja Sete Cidadesin ja Serra da Capivaran kansallispuistot.
Maantiede
Parnaíba-joki muodostaa rajan Maranhãota vastaan, ja suurin osa osavaltiosta kuuluu sen valuma-alueeseen.
Torninosturi
Torninosturin osat
frame|right|Torninosturin keskeisimmät rakenneosat
Piauí
Aluejako
Piauí on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Keski-pohjoinen Piauí, Pohjois-Piauí, Lounais-Piauí ja Kaakkois-Piauí. Hallinnollisesti osavaltio on jaettu 15 ala-alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 224 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Torninosturi
Perusrakenne
Tuulikuorman vähentämiseksi nosturit yleensä valmistetaan ristikkorakenteisiksi ja käyttäen mahdollisimman pienen ilmanvastuksen aiheuttavia teräsprofiileja.
Vaihtoehtoiset perustamistavat
Telien varassa liikkuvan alavaunun sijaan voidaan tilanteen niin vaatiessa käyttää muunlaisia rakenteita:
frame|none|Perustamistapoja
Mastonhuiputtomat torninosturit
1990-luvulla yleistyi jo 1970-luvulla kehitetty rakenne, jossa ei käytetä maston huippua lainkaan, vaan puomi ja vastapainopuomi on kiinnitetty suoraan toisiinsa. Tällä saadaan useita etuja, muun muassa
Huiputtomalla rakenteella on myös kääntöpuolensa:
Life Is Killing Me
Life Is Killing Me on Type O Negativen kuudes albumi, joka ilmestyi vuonna 2003. Alun perin albumille suunniteltiin myös nimeä The Dream Is Dead.
Torninosturi
Nosturin liikkeet
frame|right|Vaunun liikkuessa koukun korkeus ei muutu.
Nosturilla voidaan tehdä neljää liikettä:
Life Is Killing Me
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Torninosturi
Nosturin liikkeet
Liikkeitä ohjataan yleensä kahta ohjaussauvaa käyttäen.
Life Is Killing Me
Katsaus
Life Is Killing Me on ensimmäinen Type O Negative -albumi ilman soundscape-kappaleita, mutta se sisältää instrumentaalikappale ”Drunk in Parisin” ja erikoisversiolla löytyy bonusinstrumentaali "Out of the Fire", jota WWE-painija Kane käytti teemanaan. Kaksi kappaletta albumilla kertovat Peter Steelen vanhemmista. ”Todd’s Ship Gods (Above All Things)” kertoo hänen isästään ja ”Nettie” hänen äidistään. ”Angry Inch” -kappale on lainattu Broadway-musikaalista Hedwig and the Angry Inch.
Torninosturi
Nosturin liikkeet
Torninosturin keskeinen innovaatio on se, että nostoköysi ei pääty koukkuun, vaan se kuljetetaan koukun väkipyörästön avulla takaisin vaunuun ja edelleen yleensä puomin päähän. Tällöin vaunun liikkuminen ei aiheuta koukun nousemista tai laskeutumista.
Käyttökoneiston sijainti vaihtelee nosturimalleittain. Usein käytetty rakenne on se, että nostokoneisto sijaitsee vastapainopuomissa, vaunun koneisto vastapainopuomissa tai puomin tyvessä, kääntömoottorit kääntökehään kiinnitettyinä ja kulkumoottorit teleissä.
Life Is Killing Me
Katsaus
Albumin kansissa on piilotettuna viesti ”Type O Negative is a non-prophet organization”. ”I Don’t Wanna Be Me” -kappaleen alku kuullaan samplena Grand Theft Auto IV -pelin Liberty Rock Radio -radiokanavalla.
Kappaleet
Sävellys ja sanoitus Peter Steele, paitsi jos toisin mainitaan.
Torninosturi
Nosturin kuormitus
Nosturin kuormankantokyky ilmaistaan usein tonnimetreinä. Tämä yksikkö kertoo nosturin suurimman sallitun momentin. Esimerkiksi 200 tonnimetrin nosturi kykenee nostamaan 10 tonnin kuorman 20 metrin etäisyydelle mastosta. Tonnimetri ei ole täsmällinen yksikkö, koska suurimpaan sallittuun momenttiin tulee kuormana laskea myös puomin painon vaikutus (joka riippuu puomin pituudesta) sekä nostoköysien, vaunun ja koukun paino.
Toinen kuormankantokyvyn tunnusluku on maksimikuorma, joka riippuu nostolaitteiden mitoituksesta.
Kuormankantokyky yleensä havainnollistetaan kuormituskäyrän avulla. Käyrä ilmoittaa sen, kuinka suuri kuorma kullakin etäisyydellä enintään on sallittu. Kuormituskäyristä on helposti nähtävissä se, että lyhyellä puomilla saavutetaan jonkin verran suurempi kuormankantokyky kuin pitkällä.
Kuormankantokykyyn vaikuttaa myös nosturin korkeus. Erittäin korkeilla nostokorkeuksilla nostoköyden paino nousee merkittäväksi ja pienentää hyötykuormaa.
Ripustus
frame|right|Ripustuksen toteutustavat
Eri kuormitustilanteissa voidaan käyttää erilaista ripustusta. Yksinkertaisessa ripustuksessa koukku riippuu kahden köyden varassa, kaksinkertaisessa neljän, kolminkertaisessa kuuden jne. Mitä useampikertaista ripustusta käytetään, sen suurempi on maksiminostokuorma ja sen hitaampi nostonopeus.
Moninkertaista ripustusta saatetaan käyttää myös kevyiden kuormien nostoon silloin, kun nostoliikkeiden pitää olla mahdollisimman hitaita tarvittavan tarkkuuden takia.
Koska moninkertainen ripustus moninkertaistaa myös nostoköyden painon aiheuttaman kuormituksen, sitä ei useinkaan käytetä kuin tarvittaessa. Ripustustapa onkin mahdollista vaihtaa varsin nopeasti. Käytettäviä perustoteutustapoja on kaksi:
Pystytys ja purkaminen
Aikaisemmin oli tärkeää, että nosturi oli mahdollisimman laajasti pystytettävissä ja purettavissa omin konein, koska pystytyksessä käytettävien siirrettävien nostureiden määrä oli vähäinen ja niiden nostokyky pieni.
Nosturin purkaminen tapahtuu periaatteessa samalla tavoin kuin pystytyskin; päinvastaisessa järjestyksessä tietenkin. Nosturin sijoitus täytyy alun perin suunnitella purkaminen mielessä, koska valmistuva rakennus rajoittaa purkamistöitä.
Ylikorkeat nosturit
Nosturin maksimikorkeutta rajoittavat monet tekijät, kuten raideleveys, vastapainojen määrä, tuulikuorma, nostoköysien paino, maston lujuus jne.
Torninosturin korkeutta voidaan kasvattaa tukemalla se. Tukeminen tapahtuu yleensä ankkuroimalla nosturi terästangoin rakenteilla olevaan rakennukseen. Toinen vaihtoehto on harustaa nosturi kiinnittämällä se maahan vinossa olevin vaijerein.
Ankkurointia käytetään yleisesti, koska harustaminen vaatii tilaa ja harusvaijerit haittaavat usein toimintaa. Ankkurointi edellyttää sitä, että nosturin mastoa jatketaan rakennustyön edistyessä ja että rakennus on riittävän lähellä nosturin mastoa. Jos nosturi halutaan pystyttää lopulliseen korkeuteensa tai jos lähellä ei ole rakennusta, johon tukeutua, käytetään harustamista.
Markkinatilanne yleisesti
Torninosturiteollisuudessa on eletty erittäin voimakkaan keskittymisen aikaa. Erityisesti Ranskassa keskittyminen on tapahtunut yrityskauppojen myötä, kun muun muassa valmistajat Weitz, Richier, Pingon, Boilot, Cadillon ja Peingeon-Somalev ovat eri vaiheiden jälkeen päätyneet markkinajohtajan Potainin syliin. Potain on nykyisin yhdysvaltalaisen Manitowoc-konsernin omistuksessa.
Tunnettu ruotsalainen nosturivalmistaja Linden ajautui talousvaikeuksien takia espanjalaisen Comansa-ryhmän omistukseen. Tanskalainen Krøll A/S jatkaa toimintaansa osana malesialaista Muhibbah-konsernia. Saksalainen Peiner on nykyisin osa saksalaista Terex-konsernia.
Kahden suurimman valmistajan, Potainin ja saksalaisen Liebherrin yhteiseksi markkinaosuudeksi arvioidaan maailmanlaajuisesti noin 50 prosenttia. Kummankin asema kotimarkkinallaan, Potainin Ranskassa ja Liebherrin Saksassa, on erittäin vahva.
Markkinatilanne Suomessa
Suomessa on aiemmin ollut torninosturivalmistusta.
Wärtsilä valmisti 1960- ja 1970-luvuilla Weitzin ja Richierin lisenssillä nostureita nimellä Wärtsilä-Weitz ja Wärtsilä-Richier. Nämä nosturit ovat ikänsä takia pääosin poistuneet käytöstä.
Vuosina 1968–1997 valmisti Rakennusväline Oy, sittemmin Betox Oy, Betox-merkkisiä torninostureita. Betox Oy ei selvinnyt 1990-luvun lamasta, vaan sen liiketoiminta siirtyi Potainin maahantuojan A-Rakennusmies Oy:n haltuun vuonna 1995 ja nosturien valmistus lopetettiin. A-Rakennusmies Oy on nykyisin Ramirent Oyj, jonka vuokrakalustoon Betox-nosturit edelleen kuuluvat.
Tällä hetkellä Potainin ja Liebherrin markkinaosuus Suomessa on erittäin suuri. Virallisia lukuja ei ole, mutta näiden merkkien osuus käytössä olevasta torninosturikannasta todennäköisesti ylittää 80 prosenttia.
Viitteet
Lyftkran
FA Cup 2006–2007
FA Cup 2006-07 on järjestyksessään 126:s kausi maailman vanhimmassa jalkapalloturnauksessa FA Cupissa. Tämän vuoden turnauksen pääsponsorina toimii saksalainen E.ON.
Kaiturinjärvi (Kuhmoinen)
Kaiturinjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Hahmajärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen itäinen osa on kapeampi kuin muu osa järvestä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Sen itäpäässä sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie yhdystieltä 16977. Järven eteläpuolelta sen kiertää korkeajännitelinja.
FA Cup 2006–2007
Turnaus alkoi 18. elokuuta 2006 ja siihen osallistui 687 joukkuetta. Loppuottelu pelattiin uudella Wembleylla 19. toukokuuta 2007 ja voittajaksi selviytyi jatkoajan jälkeen Chelsea, jolle cupin voitto oli sen historian neljäs.
Kaiturinjärvi (Kuhmoinen)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,8 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu ojia, mutta sen laskuoja lähtee järven länsipäästä ja se virtaa Vehkojärven läpi ja laskee Lievejärveen.
FA Cup 2006–2007
1. kierros
Ottelut pelattiin 11. marraskuuta 2006.
Kaiturinjärvi (Kuhmoinen)
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järven itä- ja lounaisrannoilla oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä itärannan pellot olivat metsittyneet ja järven eteläpuolelta oli rakennettu sähkölinja.
FA Cup 2006–2007
2. kierros
Ottelut pelattiin 2. joulukuuta, 2006.
3. kierros
Kolmannelle kierrokselle osallistui myös kaikki liigajoukkueet -- ottelut pelattiin lauantaina, 6. tammikuuta, 2007
4. kierros
Ottelut pelattiin lauantaina, 27. tammikuuta, 2007.
Minusio
Minusio on kunta Locarnon hallintoalueella Ticinon kantonissa Sveitsin eteläosassa. Kaupunkirakenteellisesti se on osa Locarnoa.
Maantiede
Minusio sijaitsee Ticinon keskiosassa Lago Maggioren pohjoisrannalla kaksi kilometriä Locarnosta. Se kuuluu Navegnan piirikuntaan, jonka pinta-ala on 52 neliökilometriä ja asukasluku noin 19 000. Maantie-etäisyys Zürichistä on 200 kilometriä etelään ja Luganosta 40 kilometriä pohjoiseen.
Minusion frazionet ovat Mappo ja Mondacce.
Historia
Varhaisin asiakirjamaininta Minusiosta on vuodelta 1061 muodossa Menuxio. Paikkakunnan vanha saksankielinen nimi on Maniss. Alueella on asuttu kuitenkin jo kauan ennen keskiaikaa, siellä on sijainnut roomalainen vicus satamineen, kauppaliikkeineen ja asuinkortteleineen. Vuosina 1803–1839 Minusio toimi Navegnan piirin pääkaupunkina. Vuoden 1839 levottomuuksien yhteydessä Minusio miehitettiin ja Tenerosta tuli piirikunnan pääpaikka. Maatalous oli vuosisatoja Minusion pääelinkeino, mutta 1800-luvun jälkipuoliskolla turismi alkoi vallata alaa.
FA Cup 2006–2007
6. kierros (Puolivälierät)
Ottelut pelattiin lauantaina 10. maaliskuuta 2007. Ottelun päättyessä tasapeliin, uusintaottelu pelattaisiin maanantaina 19. helmikuuta 2007.
Loppuottelu
Välierien tapaan loppuottelu oli yksiosainen ja se pelattiin puolueettomalla kentällä, uudella Wembleylla. Finaali pelattiin viimeksi Englannin maaperällä vuonna 2000. Ottelun erotuomarina toimi kentilainen Steve Bennett ja avustajina Peter Kirkup ja Dave Bryan. Neljäs tuomari on Howard Webb.
89 826:n katsojan edessä pelattu ottelu alkoi varovaisesti, eikä tilanteita ensimmäisellä puoliajalla ollut paljon. Toisella puoliajalla maalintekotilanteita alkoi tulla ja Chelsean maalivahti Petr Čech joutui pariin otteeseen väläyttelemään osaamistaan. Toinen puoliaikakaan ei tuonut maalia, joten siirryttiin jatkoajalle. Jatkoajan ensimmäisen neljännestunnin aikana Manchester Unitedilla oli loistava tilaisuus mennä ratkaisevaan johtoon, kun ottelussa pirteästi pelannut Wayne Rooney syötti oikealta Ryan Giggsille, joka ohjasi pallon kohti Cechia. Cech vangitsi pallon syliinsä ja Giggs liukui itse perään. Hidastuskuvat todistivat pallon käyneen maalin sisällä. Erotuomari Steve Bennett ei maalia kuitenkaan hyväksynyt. Ottelu näytti menevän jo rangaistuslaukauskilpailuun, kunnes 116. minuutilla Didier Drogba iski pallon maaliin ohi Edwin van der Sarin hienon kuvion päätteeksi ja ratkaisi pelin Chelsean hyväksi.
Saul Weigopwa
Saul Weigopwa (s. 14. kesäkuuta 1984 Song, Nigeria) on nigerialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
FA Cup 2006–2007
Loppuottelu
Mestaruuskannun kapteeni John Terrylle luovutti Englannin prinssi William. FA Cup -mestaruus oli ensimmäinen manageri Jose Mourinholle.
Saul Weigopwa
Weigopwa kilpaili vuonna 2001 Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 22,02. Seuraavana vuonna hän karsiutui Kingstonin nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,86. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa välierissä ajalla 45,67, mutta oli mukana Nigerian joukkueessa voittamassa olympiapronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 Weigopwa karsiutui 400 metrin välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,02 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 alkuerissä ajalla 46,42.
Alejandro Silva
Alejandro Silva on chileläinen rock-kitaristi. Yleensä hänen musiikkinsa on instrumentaalista ja ilman laulua.
Paul Dini
Paul Dini (s. 7. elokuuta 1957 New York, New York) on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja tuottaja. Hän tuli tunnetuksi Tiny Toons -animaatiosarjasta, josta Dini voitti Daytime Emmy -palkinnon ja erityisesti käsikirjoittaessaan ja tuottaessaan useita animaatioita Warner Bros. -yhtiölle. Hän muun muassa loi Animaanisista tutun Minerva-minkin.
Ura
Paul Dini syntyi New Yorkissa ja opiskeli muun muassa Pebble Beachissa, Kaliforniassa Stevenson koulussa taidetta ja Emerson Collegea Bostonissa, jossa hän ansaitsi BFA-tutkinnon luovasta kirjoittamisesta. Samaan aikaan hän aloitti freelancerina tekemään käsikirjoituksia muun muassa Filmationille. Pian hän myös käsikirjoitti jaksoja He-Maniin, mutta jälkeenpäin kertoi He-Manin DVD:n haastattelussa pitäneensä Filmationin tuotoksia huonona, eikä myöskään pitänyt koko He-Man-käsitteestä. Vuonna 1984 Dini sai samalla töitä George Lucasin tekemiin animaatio projekteihin ja käsikirjoitti jaksoja muun muassa animaatiohin Ewokit ja Droidit. Hän käsikirjoitti myös jakson The Transformersiin vuonna 1986, jonka jälkeen Dini sai töitä Warner Bros. -animaatiostudiolta vuonna 1989. Tämän myötä hän tuli tunnetuksi Tiny Toonsien myötä, josta Dini palkittiin Daytime Emmyllä. Sarjan jälkeen hän siirtyi tekemään Batman-animaatiosarjaa, jossa Dini toimi käsikirjoittajana, tuottajana ja tarinoiden muokkaajana. Tästä alkoi myös hänen työskentelynsä DC Comics -animaatioiden parissa aina vuoteen 2002 asti. Dini teki tarinoita myös muihin animaatioihin muun muassa Duck Dodgersiin, kunnes jätti Warnerin yhtiön vuonna 2004. Hän kuitenkin käsikirjoitti vielä vuosien 2005–2007 aikana muutamia jaksoja Krypto the Superdogiin, Justice League Unlimitediin ja Batmaniin sekä yhden jakson Lostiin, josta hänet palkittiin Writers Guild of America -palkinnolla vuonna 2006. Warnerissa vietettyjen vuosien aikana Dini palkittiin yhteensä kolme kertaa Daytime Emmyllä ja sai useita Annie- ja Emmy-ehdokkuuksia.
Dini on myös kirjoittanut vakituisesti sarjakuvia DC Comicsille vuodesta 2006 lähtien ja sitä ennen loi muun muassa Harley Quinn -hahmon yhdessä Bruce Timmin kanssa Batman-animaatiosarjaan ja myöhemmin hahmo sai oman nimikkosarjakuvalehtensä. Liittyessään DC Comicsin sarjakuvien pariin hän julkisti kirjoittavansa kovakantisen novellin Zatannasta ja Mustasta Kanarialinnusta. Muuten sarjakuvissa Dini käyttää mielellään luomaansa Harleytä luomissaan tarinoissa Teräsmiehen, Batmanin, Kapteeni Marvelin ja Zatannan ohella. Sarjakuvien ohella Dini loi Jingle Belle internetanimaation ja sarjakuvan, joka kertoo Joulupukin kapinallisesta teini-ikäisestä tyttärestä. Lisäksi hän on luonut sarjakuvaan supervoimia omaavan sheriffi Ida Redin, joka seikkailee kuvitteellisessa kaupungissa Mutantissa, Texasissa.
Haapaniemenkatu (Helsinki)
right|thumb|200px|Haapaniemenkatu Hämeentien risteyksestä katsottuna. Vasemmalla puita Väinö Tannerin kentän reunalla, oikealla asuintalojen jälkeen Kone ja Silta Oy:n entinen separaattoritehdas. Taustalla Merihaan tornitaloja. right|thumb|200px|Haapaniemenkatu Sörnäisten rantatien risteyksestä etelään katsottuna. Kadun näkyvissä oleva osuus johtaa tunneliin. right|thumb|200px|Haapaniemenkadun tunneli Merihaassa Haapaniemenkatu on katu Helsingin Sörnäisissä. Se kulkee Hämeentieltä Sörnäisten rantatien yli Merihakaan. Sen alkupäässä on Väinö Tannerin kenttä, jonka varhaisempi nimi oli Haapaniemen urheilukenttä. Kentän ja kadun nimi on vuonna 1928 käyttöön otettu suomennos Aspnäsistä, joka on vanha paikannimi. Kadun nimeksi otettiin vuonna 1893 Aspnäsgatan, joka johtuu vanhasta vuokra-alueen nimestä Aspnäs. Ehdotettiin myös nimeä Aspnäs allen. Suomenkieliseksi nimeksi tuli vuonna 1909 Aspnäsinkatu ja 1928 siis Haapaniemenkatu, jota ehdotettiin jo 1908.
Haapaniemenkadun Merihaassa oleva osuus Sörnäisten rantatien ja Hakaniemenrannan välillä kulkee katetussa tunnelissa, jonka yläpuolella betonikannella on jalankulkutaso. Tunnelin kautta on ajoyhteys kannen alla oleville pysäköintipaikoille.
O tempora, o mores
thumb|Marcus Tullius Cicero puhujalavalla. Patsas kaupungintalon edessä Ciceron synnyinkaupungissa [[Arpino|Arpinossa.]]
Puheensa alussa Cicero valittaa ensin oman aikansa kataluutta ja rappiota. Hän on turhautunut siitä, että huolimatta kaikista todisteista Catilinaa vastaan, joka puuhasi kaataakseen Rooman hallinnon ja salamurhatakseen Ciceron, ja huolimatta siitä, että senaatti oli antanut päätöksensä Senatus consultum ultimum, Catilinaa ei vielä ollut vangittu. Cicero jatkaa puhetta ja kuvaa Rooman historian eri vaiheita, joissa konsulit olivat tuominneet salaliittolaisia kuolemaan pienempienkin todisteiden varassa. Puheen aloitus on yhtä kuuluisa kuin puhetta huipentava päivittely: "Milloin, oi Catilina, aiot lakata koettelemasta kärsivällisyyttämme?" (lat. Quo usque tandem abutere, Catilina, patientia nostra?).
Huudahdusta "voi aikoja, voi tapoja!" käytetään nykyajan tapoja ja ilmiöitä päiviteltäessä, usein ironiseen sävyyn.
Vähä Hankalammi
Vähä Hankalammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Leppäkoskella sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee samalla suolla yhdessä Ison Hankalammin kanssa ja järvet ovatkin ojitetty toistensa yhteyteen. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat suota.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,2 metriä mpy. Lammesta on kaivettu johto-oja, joka yhtyy idässä Mauharinjokeen. Joki laskee pian Lahnajärveen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa Vähä Hankalammi oli ojittamaton. Vuoden 1986 peruskartassa siihen oli johdettu oja.
Marcus Grönholm
Marcus Ulf Johan "Bosse" Grönholm (s. 5. helmikuuta 1968 Kauniainen) on suomalainen uransa lopettanut ralliautoilija. Hän on kaksinkertainen ralliautoilun maailmanmestari ja eniten rallin MM-osakilpailuvoittoja saavuttanut suomalainen. Kartanlukijana Grönholmilla oli menestysvuosinaan Timo Rautiainen.
Alkuvuodet
Grönholm aloitti moottoriurheilu-uransa vuonna 1981 motocrossilla, josta hän polvien loukkaantumisten vuoksi siirtyi ralliin vuonna 1987. Hänen ensimmäinen MM-rallinsa oli vuoden 1989 Jyväskylän suurajot, jossa hän ylsi Lancian N-ryhmän autolla sijalle 23. Vuonna 1994 Grönholm voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa ajettuaan Suurajoissa viidennelle sijalle.
Vuonna 1998 Grönholm ajoi korkeilla sijoituksilla kärjen tuntumassa Jyväskylässä Toyota Corolla WRC -autollaan mutta joutui jättämään kisan kesken. Hänen ajamisensa kisassa oli kuitenkin sen verran vakuuttavaa, että jopa kolme tallia (Toyota, Ford ja Peugeot) ilmaisivat kiinnostuksensa nousevaan rallitähteen. Grönholm olisi itse halunnut Toyotalle, mutta Toyota ei tarjonnut vastakaikua hänen toiveilleen. Niinpä Grönholm otti vastaan Peugeotin tekemän tarjouksen.
Peugeotilla maailmanmestariksi
Vuonna 1999 Grönholm ajoi Peugeotilla kahdesti MM-pisteille. Suomen rallissa hän sijoittui neljänneksi ja Australian rallissa viidenneksi.
Kauden 2000 avaus Monte Carlossa jäi Grönholmilta kesken auton sammumisen vuoksi. Ruotsin rallin hän voitti vajaan seitsemän sekunnin erolla hallitsevaan maailmanmestariin Tommi Mäkiseen. Safari-ralli ei tuonut Grönholmille lisäpisteitä mutta Portugalissa hän sijoittui toiseksi vajaa kuusi sekuntia Englannin Richard Burnsille hävinneenä. Katalonian rallissa hän oli viides, Argentiinan rallissa toinen, ja Akropolis-rallissa hän jäi pisteittä. Uuden-Seelannin ja Suomen ralleissa Grönholm ajoi voittoon mutta keskeytti Kyproksella. Asvalttiralleissa Grönholm sijoittui Korsikalla viidenneksi ja Sanremossa neljänneksi, ja hänen tallitoverinsa Gilles Panizzi ja François Delecour ajoivat molemmissa kisoissa kaksoisvoittoon haitaten Grönholmin pahimpien kilpailijoiden pistesaalistusta. Grönholm nousi Australian rallin voittajaksi, kun kisan nopeimmin ajanut Tommi Mäkinen hylättiin sääntöjen vastaisen turbon vuoksi. Kauden päättäneessä Walesin rallissa Grönholmin maailmanmestaruutta uhkasi enää Richard Burns, joka ajoikin kotimaassaan voittoon, mutta Grönholmin kakkossija riitti tuomaan hänelle maailmanmestaruuden viiden pisteen erolla Burnsiin. Grönholmin ajama Peugeot voitti automerkkien mestaruuden.
Vuosi 2001 oli Grönholmille menestykseltään vaisumpi. Kahdessa ensimmäisessä MM-osakilpailussa hän keskeytti teknisten ongelmien vuoksi, ja kahdeksassa ensimmäisessä osakilpailussa hän pääsi pisteille vain kerran sijoittuessaan Portugalissa kolmanneksi. Suomen rallissa hän pääsi toisen kerran kauden aikana maaliin saakka, tällä kertaa voittajana. Uuden-Seelannin rallissa Grönholm sijoittui viidenneksi eivätkä kaksi seuraavaksi ajettua asvalttirallia tuoneet hänelle lisäpisteitä. Australian rallissa hän ajoi kauden toisen voittonsa ja kauden päättäneessä Walesin rallissa kolmannen. Loppupisteissä Grönholm oli neljäs 36 pisteellä, vain kahdeksan pistettä maailmanmestari Richard Burnsille hävinneenä. Peugeot uusi automerkkien mestaruutensa.
Kauden 2002 Grönholm aloitti sijoittumalla Monte Carlo -rallissa viidenneksi. Ruotsin rallin hän voitti ja sijoittui sitten tallitoverinsa, asvalttirallispesialisti Gilles Panizzin voittamissa ralleissa Korsikalla toiseksi ja Kataloniassa neljänneksi. Peugeotille siirtynyt Richard Burns varmisti Korsikalla tallille kolmoisvoiton. Kyproksen rallin Grönholm voitti ajamatta yhdelläkään erikoiskokeella nopeinta aikaa. Argentiinan rallissa hän ajoi ykkösenä maaliin oltuaan nopein yhdeksällä erikoiskokeella mutta tuli hylätyksi mekaanikkojen neuvottua häntä virallisen huoltoalueen ulkopuolella. Kesäkuussa Grönholm sijoittui Akropolis-rallissa toiseksi.
Safari-rallissa Grönholm keskeytti jo alkumatkasta auton kampiakselin katkettua. Suomen rallin hän voitti, sijoittui ensi kertaa MM-sarjaan kuuluneessa Saksan asvalttirallissa kolmanneksi ja oli Sanremon rallissa toinen tallitoverinsa Gilles Panizzin takana. Kauden kolmanneksi viimeisen osakilpailun, Uuden-Seelannin rallin Grönholm voitti ja varmisti jo maailmanmestaruuden. Australian rallissa hän ajoi kauden viidennen voittonsa ja hänen tallitoverinsa Harri Rovanperä oli edellisen osakilpailun tapaan toinen. Kauden päättäneessä Walesin rallissa Grönholm ajoi ulos ja keskeytti. Uransa toisen maailmanmestaruuden hän voitti 40 pisteen erolla Subaru-kuljettaja Petter Solbergiin. Peugeot voitti jälleen merkkimestaruuden.
Vuodet 2003–2005
MM-kauden 2003 avauskilpailussa Monte Carlossa Grönholm jäi kauas pistesijoista mutta Ruotsin rallissa hän ajoi voittoon. Turkin rallissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Uuden-Seelannin ja Argentiinan rallit Grönholm voitti ja oli MM-pisteissä toisena kaksi pistettä tasaisemmin alkukaudella ajaneen tallitoverinsa Richard Burnsin takana. Kahden heikomman kilpailun jälkeen Grönholm sijoittui Saksan rallissa toiseksi 3,6 sekuntia Citroën-kuljettaja Sébastien Loebille hävinneenä. Kolme seuraavaa rallia päättyivät Grönholmilta keskeytykseen, minkä jälkeen hän sijoittui Korsikalla neljänneksi ja Kataloniassa kuudenneksi. Kauden lopuksi Grönholm keskeytti Walesissa. Hän sijoittui 46 pisteellään MM-tuloksissa kuudenneksi. Maailmanmestaruuden voitti Norjan Petter Solberg 72 pisteellä.
Vuodeksi 2004 MM-sarja laajentui 16 osakilpailun mittaiseksi. Grönholm aloitti kauden uudella Peugeot 307:llä sijoittumalla Monte Carlossa vaihdelaatikko-ongelmien vaivaamana neljänneksi, Ruotsissa toiseksi ja Meksikossa kuudenneksi. Uuden-Seelannin rallissa Grönholm ajoi autonsa nurin ensimmäisenä päivänä mutta sijoittui toiseksi vain 5,9 sekuntia Petter Solbergiä hitaampana. Kyproksen rallissa Grönholm ajoi ykkösenä maaliin mutta sekä hänet että Harri Rovanperä hylättiin Peugeotin sääntöjen vastaisen vesipumpun vuoksi. Akropolis-rallissa Grönholm keskeytti ajettuaan kiveen ja Turkin rallissa hän sijoittui toiseksi Peugeotin vaihteiston edelleen oikutellessa. Argentiinan ralli ei tuottanut hänelle lisää MM-pisteitä.
Elokuussa 2004 Grönholm ajoi Suomen rallissa Peugeot 307 -mallille ensimmäisen MM-voiton. Saksan rallissa hän ajoi ulos jo ensimmäisellä erikoiskokeella. MM-sarjaan ensi kertaa kuuluneessa Japanin rallissa hän sijoittui neljänneksi. Walesin rallissa Grönholm ei päässyt maaliin saakka, Sardiniassa hän sijoittui seitsemänneksi ja Korsikalla hän ajoi neljänneksi Sébastien Loebin varmistaessa maailmanmestaruuden kakkossijallaan. Kataloniassa Grönholm sijoittui toiseksi ja kausi päättyi ulosajoon Australian rallissa. MM-sarjassa Grönholm sijoittui viidenneksi 62 pisteellä mestari Loebin kerättyä 118 pistettä.
MM-kauden 2005 alkupuoliskolla Grönholm keräsi pisteitä sijoittumalla Monte Carlossa viidenneksi, Meksikossa ja Uudessa-Seelannissa toiseksi, Sardiniassa ja Turkissa kolmanneksi sekä Akropolis-rallissa neljänneksi. Kauden yhdeksäs osakilpailu Argentiinassa toi kakkossijan ja Suomen ralli kauden ensimmäisen voiton. Saksan rallissa Grönholm oli kolmas mutta jäi ilman pisteitä Walesin rallissa, joka keskeytettiin Markko Märtinin kartanlukijan Michael Parkin kuoltua ulosajossa. Grönholm voitti Japanin rallin mutta ei päässyt kolmessa viimeisessä osakilpailussa enää pisteille. MM-sarjan lopputuloksissa hän oli kolmas tasapisteissä toiseksi sijoittuneen Petter Solbergin kanssa mutta 56 pistettä Sébastien Loebille hävinneenä.
Peugeotin ilmoitettua vetäytymisestään rallin MM-sarjasta kauden 2005 jälkeen Grönholm teki kahden vuoden sopimuksen Fordin tehdastallin kanssa.
Ford-kaudet
thumb|Grönholm Australian rallissa vuonna 2006. Vuoden 2006 MM-sarjaan osallistui vain kolme tehdas- tai sen kaltaista tallia sekä lisäksi yksityis- ja satelliittitalleja. Grönholm ajoi Fordilla ykköskuljettajana ja toisena kuljettajana oli maanmies Mikko Hirvonen. Grönholm aloitti kauden voittamalla Monte Carlo -rallin ja Ruotsin rallin. Meksikon rallissa hän ajoi ulos ja sijoittui superralli-säännön ansiosta matkaa jatkettuaan kahdeksanneksi mutta kisan voittanut Sébastien Loeb nousi MM-pisteissä hänen ohitseen. Kataloniassa Grönholm oli kolmas ja Korsikalla toinen. Argentiinassa Grönholm kärsi auton voimansiirto-ongelmista ja jäi kymmenenneksi. Sardinian rallissa hän keskeytti johtoasemasta kiven rikottua auton öljypohjan ja Loeb otti jo viidennen peräkkäisen voittonsa. Akropolis-rallin Grönholm voitti Loebin kärsittyä rikkoutuneista renkaista.
MM-sarja jatkui kahden kuukauden kesätauon jälkeen Saksan rallilla, jossa Grönholm sijoittui kolmanneksi. Suomen rallin hän voitti oltuaan 21 erikoiskokeesta nopein 12:lla. Japanin ja Kyproksen ralleissa Grönholm sijoittui toiseksi Loebin jälkeen. Ennen Turkin rallia Loeb mursi kätensä kaaduttuaan maastopyörällä eikä ajanut enää jäljellä olleissa neljässä osakilpailussa. Tämän ansiosta Grönholmilla oli vielä mahdollisuus voittaa maailmanmestaruus. Hän ajoi Turkin rallin voittoon mutta Australian rallissa toisena kilpailupäivänä tapahtunut auton kaatuminen pudotti hänet kärkitaistelusta ja hän sijoittui maalissa viidenneksi, mikä varmisti Loebille mestaruuden. Grönholm voitti vielä Uuden-Seelannin ja Walesin rallit mutta jäi kokonaispisteissä toiseksi yhden pisteen Loebille hävinneenä (112–111). Grönholmin ja Hirvosen Ford voitti valmistajien merkkimestaruuden. Walesin rallin voitto oli Grönholmin uran 25. MM-osakilpailuvoitto ja hän ohitti Tommi Mäkisen eniten MM-voittoja ajaneena suomalaisena.
Grönholm ajoi Fordilla vielä kauden 2007. Hän sijoittui kolmanneksi Monte Carlo -rallissa ja voitti Ruotsin rallin. Seuraavat neljä kilpailua toivat hänelle neljä kakkossijaa, Norjassa Mikko Hirvosen sekä Meksikossa, Portugalissa ja Argentiinassa Sébastien Loebin takana. Sardinian rallissa, Akropolis-rallissa ja Suomen rallissa Grönholm otti kolme peräkkäistä voittoa. Saksan rallissa hän putosi neljänneksi viimeisen erikoiskokeen ajovirheen seurauksena.
Uuden-Seelannin rallissa elo-syyskuussa 2007 Grönholm ajoi voittoon 0,3 sekunnin erolla Sébastien Loebiin. Kataloniassa Grönholm sijoittui kolmanneksi ja Korsikalla toiseksi Loebin voittaessa molemmat kilpailut ja kaventaessa Grönholmin MM-johdon neljään pisteeseen. Japanin rallissa Grönholm keskeytti jo ensimmäisenä päivänä mutta myös Loeb ajoi ulos seuraavana päivänä. Irlannin rallin neljännellä erikoiskokeella Grönholm ajoi kiviaitaan ja keskeytti, joten kilpailun voittanut Loeb nousi MM-pisteissä johtoon. Kauden päättäneessä Walesin rallissa Grönholm sijoittui toiseksi tallitoverinsa Mikko Hirvosen jälkeen mutta Loebin kolmas sija varmisti hänelle maailmanmestaruuden neljän pisteen erolla 112 pistettä keränneeseen Grönholmiin.
Grönholm ilmoitti 14. syyskuuta 2007 uransa päättämisestä vuoteen 2007. Lopettamispäätös oli Grönholmille vaikea, etenkin kun halu ajaa voitoista oli vielä jäljellä.
Myöhemmät vuodet
Helmikuussa 2009 uutisoitiin Grönholmin tehneen yhden rallin ajosopimuksen englantilaisen Prodrive-tallin kanssa. Grönholm osallistui kartanlukijansa Timo Rautiaisen kanssa tallin tarjoamalla Subarun WRC-autolla huhtikuun alussa ajettuun Portugalin ralliin. Parhaimmillaan kisassa toisena ollut Grönholm joutui keskeyttämään moottoririkkoon neljänneltä sijalta ajettuaan ulos lauantaipäivän avaustaipaleella. Kaudella 2010 Grönholm osallistui Ruotsin ralliin Fordin kauden 2008 WRC-autolla.
Vuonna 2011 Grönholm voitti X Games -kilpailuissa kaksi mitalia, hopeaa RallyCar Racingistä ja pronssia RallyCrossista. Grönholmin oli määrä osallistua myös vuoden 2012 X Games -tapahtuman Rallycrossiin, mutta hän ajoi harjoituksessa betoniseinään menettäen tajuntansa. Grönholm ei loukkaantunut rytäkässä erityisen vakavasti, mutta menetti mahdollisuuden osallistua kisaan ja kilpailla vanhaa kilpakumppania Sébastien Loebia vastaan.
Grönholm palasi ralliauton rattiin Ruotsin rallissa vuonna 2019 Toyota Yarisilla.
Yksityiselämä
Grönholm on ralliautoilija toisessa sukupolvessa. Hänen isänsä oli menestyksekäs rallikuljettaja Ulf Grönholm, joka kuoli 26. helmikuuta vuonna 1981 kartanlukijansa Bob Rehnströmin kanssa ajettuaan päin aura-autoa ollessaan harjoittelemassa. Marcus Grönholmin serkku Sebastian Lindholm on myös menestynyt ralliautoilija. Grönholm on suomenruotsalainen, ja hänen äidinkielensä on ruotsi, mutta hän puhuu myös suomea virheettömästi. Ennen ralliammattilaiseksi ryhtymistään hän toimi maanviljelijänä kotitilallaan Inkoossa. Hän laittoi tilansa pellot vuokralle ja siirtyi täysipäiväiseksi ralliautoilijaksi keväällä 1997.
Grönholm asuu Teresa-vaimonsa kanssa Inkoossa ja heillä on kolme lasta: kaksi tytärtä ja poika. Uransa jälkeen Grönholm on ryhtynyt liikeyrittäjäksi ja pitää vaimonsa kanssa Strand-nimistä kauppakeskusta Inkoossa.
Grönholmin poika Niclas on myös autourheilija, ja kilpailee Rallicrossin maailmanmestaruussarjassa.
Martti Könönen
Martti Könönen (8. syyskuuta 1928 Joensuu – 20. tammikuuta 2012 Tuusula) oli suomalainen taidemaalari, joka tunnetaan erityisesti muotokuvamaalarina.
Könösen vanhemmat olivat Joensuun lyseon rehtori Aulis V.A. Könönen ja Erda Hallberg. Hänellä oli kolme veljeä, joista vanhin oli joensuulainen historioitsija ja lauluntekijä Terho A. Könönen. Hänen nuorempi veljensä Seppo Könönen oli myös taidemaalari.
Martti Könönen opiskeli aluksi kansakoulun opettajaksi Kajaanin seminaarissa. Vähitellen Könönen keskittyi muotokuvamaalaukseen ja muihin tilaustöihin luopuen luokanopettajan töistä 1970-luvun puoliväliin mennessä. Hän maalasi muotokuvia aina vuoteen 2003. Oman arvionsa mukaan Könönen maalasi 420 taulua. Tilaustöitä Könönen maalasi pääosin hallitusvallan ja politiikan johtohenkilöistä sekä yliopistojen ja talouselämän johtajista. Hänellä oli malleina muun muassa 25 vuorineuvosta, useita eduskunnan puhemiehiä, viisi yliopiston kansleria, KHO:n presidenttejä, kansliapäälliköitä, kaupunginjohtajia sekä pankkien pääjohtajia. Könönen maalasi 1980-luvulla tasavallan presidentti Mauno Koiviston muotokuvan. Hän sai professorin arvonimen 1982 ansioistaan muotokuvamaalarina.
Kiikala
Kiikala on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Ennen kuntaliitosta se oli osa Länsi-Suomen lääniä ja aiemmin Turun ja Porin lääniä. Vuodesta 2009 lähtien Kiikala on ollut osa Salon kaupunkia.
Itsenäisen Kiikalan kunnan rajanaapureita olivat ennen kuntaliitosta Somero, Kuusjoki, Pertteli, Kisko, Suomusjärvi ja Nummi-Pusula. Aiemmin sen rajanaapureita olivat myös Somerniemi, joka vuodesta 1977 on ollut osa Someroa, sekä Nummi ja Pusula, jotka vuonna 1981 yhdistyivät Nummi-Pusulaksi ja ovat vuodesta 2013 olleet osa Lohjaa.
"Kotoinen Kiikala, kauneinta Suomea" oli kunnan motto.
Luonto
Kiikalan läpi lounaasta koilliseen kulkee Kolmas Salpausselkä, jonka Kiikalaan, Suomusjärvelle, Somerniemelle ja Nummelle ulottuvalla, Kiikalannumeksi kutsutulla osuudella on Hyyppärän harjualue -niminen Natura 2000 -suojelualue. Harjualueella on muun muassa arvokkaita lähteikköjä, ja siellä sijaitsee myös Varsinais-Suomen korkein kohta, 163,9 metriä korkea kallioinen Särämäki.
Luoteisosat Kiikalasta ovat savitasankoa, joka jatkuu Kiikalasta ja Kuusjoelta Someron kautta Loimaalle ja Marttilaan. Siellä savitasankoon syvään uurtuneet Rekijoen rotkolaaksot Rekijokilaakson Natura 2000 -suojelualueella muodostavat arvokkaita perinnemaisemia, jotka jatkuvat myös Someron puolella.
Pohjoisosa Kiikalasta kuuluu Uskelanjoen vesistöalueeseen ja eteläosa Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöalueeseen.
Uskelanjoen latvahaaroja Kiikalassa ovat pohjoisesta Someron alueelta alkunsa saavat Rekijoki ja Terttilänjoki sekä kokonaan Kiikalan alueella virtaava Hitolanjoki, jotka yhtyvät Uskelanjoeksi Kiikalan Rekijoella. Rekijokeen ja Terttilänjokeen ei laske Kiikalasta järviä. Hitolanjoen latvoilla, Kiikalan kirkon luona, asutuksen ja peltojen ympäröimänä sen sijaan levittäytyi aiemmin Kiikalan kirkkojärveksi kutsuttu savipohjainen Kurajärvi. Sitä laskettiin kahteen otteeseen, ensin 1900-luvun alussa ja toisen kerran 1950–1960-luvuilla, jolloin koko järvi saatiin pumppuasemien avulla viljelysmaaksi. Hitolanjoen valuma-alueella Kiikalassa sijaitsevat Lammenjärvi, jonka rannassa on Kiikalan seurakunnan perustama, nykyään Salon seurakunnalle kuuluva leirikeskus, sekä Kiikalan seurakunnan jo 1950-luvulla rauhoittama Kultalähde.
Historia
Kiikalassa toimi vuosina 1813–1960 Johannislundin lasitehdas, joka on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. 1960-luvun lopulla Kiikalaan Härjänvatsan teollisuusalueelle rakennettiin silloisen Suomen suurin kalkkitiilitehdas, Paraisten Kalkki Oy:n Kahi-tiiliä valmistava tuotantolaitos, joka nykyisin on ranskalaisen Saint-Gobain Weberin omistuksessa.
Kiikalan kunta yhdistettiin yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.
Kylät
Hitola, Hirvelä, Johannislund, Kesälä, Lasikylä (vir., aiemmin Hidoisenpyöli), Kiikala, Komisuo, Kruusila, Kärkelä, Pappila, Peltola, Pirilä, Rasvala, Rekijoki, Revä, Saari, Satakoski, Silva, Säräjärvi, Vanhakylä, Yltäkylä.
Muuta
Kiikalan lentokentällä järjestetään bomber-näytöksiä. Myös katuautojen kiihdytystapahtuma Burnout Party sekä VW-harrastajien VW Open -kiihdytyspäivä järjestetään siellä vuosittain. Merivoimat toimii aika-ajoin lentokentän ympärillä olevilla harjualueilla.
Kiikalan pitäjäruoaksi valittiin 1980-luvulla ohraryynipuuroon tehty rusinaton maksalaatikko.
Giuseppe Guerrini
pienoiskuva Giuseppe Guerrini (s. 7. lokakuuta 1941) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cuneon hiippakuntaan 28. kesäkuuta 1964 ja nimitettiin Saluzzon hiippakunnan piispaksi 16. huhtikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Severino Poletto, jota avustivat Natalino Pescarolo ja Diego Natale Bona.
Kumykin kieli
Kumykin kieli (kumykiksi къумукъ тил, qumuq til) on kumykkien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä
Kumykkia puhutaan lähinnä Dagestanissa. Sen ulkopuolella kumykkeja asuu Tšetšenian Gudermesin ja Groznyin piireissä, Pohjois-Ossetian Mozdokin piirissä sekä Turkissa, Iranissa ja Irakissa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan kumykin puhujia oli Venäjällä 286 700 henkeä, joista 244 800 asui Dagestanissa, 9 400 Tšetšeniassa ja 9 300 Pohjois-Ossetiassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan kumykkia puhui 458 100 henkeä, joista 405 300 Dagestanissa, 12 700 Pohjois-Ossetiassa ja 9 400 Tšetšeniassa. Lukuihin sisältyvät myös kymykkia toisena tai vieraana kielenä puhuvat.
Kansallisuudeltaan kumykeista 90,9 % osaa venäjää (76,5 % vuonna 1989). Pieni osa kumykeista puhuu myös tšetšeeniä, avaaria ja dargia.