cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mika Häkkinen
Uran alku
Nuorena Häkkinen ajoi kartingia, jossa hän voitti peräti viisi kertaa Suomen mestaruuden. Häkkinen kilpaili kartingissa vuosina 1974–1986. Mikroautojen jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1987 Formula Ford -sarjaan. Formula Fordissa hän onnistui voittamaan Suomen, Ruotsin ja Pohjoismaiden mestaruuden. Jotta ura pysyisi nousussa, Häkkinen lähti Britanniaan kilpailemaan Formula Vauxhall Lotus -sarjassa (Britannian ulkopuolella Formula Opel Lotus), jossa kilpailu kovenisi. Samalla kaudella hän sai tuekseen tupakkavalmistaja Marlboron.
Oke Tuuri
Ura
Tuuri näytteli myös televisiotuotannoissa, kuten Samuel Hackettia minisarjassa Noita (1961) ja Annasia televisioelokuvassa Herrat tuomarit (1970).
Yksityiselämä
Oke Tuuri avioitui Elma Helmisen kanssa vuonna 1938. Hän kuoli 67-vuotiaana ja hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Mika Häkkinen
Uran alku
thumb|Kopio Häkkisen [[Macaon GP:ssä vuonna 1990 käyttämästä autosta.]] Vuonna 1988 Häkkinen kilpaili Britannian ja Euroopan sarjan voitoista. Autonaan hänellä oli Dragon Motorsport Marlboro. Hän voitti Euroopan sarjan mestaruuden, mutta Britannian sarjassa hän jäi loppupisteissä toiseksi silloisen tallitoveri Allan McNishin voittaessa.
Regina Jacobs
Jacobs osallistui ensimmäisiin arvokilpailuihinsa vuonna 1987, jolloin hän osallistui Rooman MM-kisoissa 1 500 metrin juoksuun karsiutuen alkuerissä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä. Vuonna 1994 hän sijoittui IAAF:n GP-finaalissa 1 500 metrillä kymmenenneksi. Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 hän voitti MM-kultaa 1 500 metrillä ajalla 4.12,61. Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 1997 hän voitti samalla matkalla hopeaa ajalla 4.04,63.
1998 Jacobs sijoittui yleisurheilun maailmancupissa Johannesburgissa 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ja 5 000 metrin juoksussa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.39,14 ja hopeaa Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä ajalla 4.00,35. Vuonna 2000 hän juoksi Pohjois-Amerikan ennätyksen 5 000 metrillä ajallaan 14.45,35. 2001 hän oli Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä kahdestoista. Seuraavana vuonna hän juoksi neljänneksi maailmancupissa 1 500 metrillä.
Jacobs voitti urallaan 24 Yhdysvaltojen mestaruutta. Hän voitti 800 metrin juoksun mestaruuden 2001, 1 500 metrillä vuosina 1987, 1989, 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2002 sekä 5 000 metrillä vuosina 1998, 1999 ja 2000. Sisäradoilla hän voitti USA:n mestaruuden 1 500 metrillä 2003, maililla 1995, 2000 ja 2002 sekä 3 000 metrillä 1999, 2001 ja 2003. Lisäksi hän voitti maansa maastojuoksumestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2003 hänestä tuli 39-vuotiaana ensimmäinen nainen, joka juoksi sisäradoilla 1 500 metriä alle neljän minuutin, kun hän juoksi 2. helmikuuta Bostonissa ajan 3.59,98. Samana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrillä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 4.01,67, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa loppukilpailusta. Vuonna 2004 uutisoitiin, että Jacobs oli antanut kesällä 2003 tetrahydrogestrinonia sisältäneen doping-näytteen. Hän sai kärystä neljän vuoden kilpailukiellon.
Mika Häkkinen
F3-ura
Kaudella 1989 Häkkisen tallina vuonna 1988 ollut Dragon Motorsport siirtyi F3-luokkaan Vauxhall Lotus -sarjasta. Häkkinen pysyi tiimissä. Kuitenkaan tiimin luokanvaihdos ei sujunut toivotulla tavalla. Kalusto ei ollut kilpailukykyinen ja Häkkinen sijoittui mestaruuskamppailussa vasta sijaluvulle 12. Häkkisen vaihdettua tallia loppukaudella alkoi vauhti löytyä ja tulokset parantua.
Mainiolampi (Jyväskylä)
Mainiolampi Mainiotlammit (l) on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Synsiän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Mika Häkkinen
F3-ura
Autourheilua seuraavien tietoisuuteen Häkkinen nousi vuonna 1990 hallitessaan Mika Salon kanssa Englannin F3-sarjaa ylivoimaisesti ajaen Dick Bennettsin johtamassa West Surrey Racing -tiimissä. Puhuttiin jopa MikaMika-sarjasta. Kyseisenä vuonna Häkkinen vei lopulta sarjan mestaruuden niukasti Mika Salon jäädessä pisteissä toiseksi.
Mainiolampi (Jyväskylä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Mika Häkkinen
F3-ura
Häkkisen manageri Keijo ”Keke” Rosberg osasi kokemuksesta sanoa, että nouseminen F3000-luokkaan on kallis ja epävarma ratkaisu. Niinpä heti kun hänelle tarjoutui mahdollisuus ostaa Häkkiselle paikka Lotus-tallista, hän tarttui siihen. Kyseisen tarjouksen teki Lotuksen tallipäällikkö Peter Collins joulukuussa 1990.
Mainiolampi (Jyväskylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147,5 metriä mpy.
Mika Häkkinen
Formula 1 -ura
Häkkisen Formula 1 -ura alkoi vuonna 1991, jolloin hän pääsi kilpailemaan Lotuksella. Tosin ensimmäistä kertaa, kun Häkkinen kokeili F1-autoa, oli autona Benetton.
Lotus-vuodet 1991–1992
thumb|Häkkisen ensimmäinen F1-auto, [[Lotus 102|Lotus 102B, näyttelyssä vuonna 2007.]] Häkkisen esitykset F3-sarjassa vakuuttivat Lotus-tallin tallipäällikön, Peter Collinsin, joka otti Häkkisen talliinsa kaudelle 1991, ja Häkkinen teki tuohon aikaan epätavallisen loikan F3:sta suoraan F1:een. Hän onnistui debyyttikaudellaan kilpailukyvyttömällä autolla hyvin, parhaina suorituksina ensimmäisten aika-ajojen 13. sija ja ensimmäiset MM-pisteet San Marinon GP:stä viidennellä sijallaan.
Testikuljettajana
Häkkinen löysi paikkansa kaudelle 1993 McLaren-tallissa, jossa hän kuitenkin jäi testikuljettajan rooliin, kun tallin ykköskuljettaja Ayrton Senna päätti empimisistään huolimatta ajaa tallin kilpakuljettajana. Häkkinen kuitenkin pääsi kilpakuljettajaksi, kun kaudella flopannut Michael Andretti luovutti paikkansa kauden kolmeen viimeiseen kilpailuun. Häkkinen sijoittui Estorilin aika-ajoissa tuolloin parhaana aika-ajajana pidetyn tallikaveri Sennan edelle. Itse kisassa Alesin ohitusyrityksessä lähtösuoran alussa McLaren valui ulos radalta ja sinkoutui radan yli varikkomuuriin, seurauksena romua ja kisan keskeytys. Seuraavassa kilpailussa, Japanin GP:ssä Suzukassa, hän pääsi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle sijoittumalla kolmanneksi. Kauden päätöskisa Adelaidessa päättyi tekniikkaongelman vuoksi keskeytykseen.
Nousu kilpakuljettajan rooliin
thumb|Häkkinen [[Silverstone Circuit|Silverstonessa 1994.]] Sennan lähdettyä McLarenilta, tuli Häkkisestä tallin selvä ykköskuljettaja kahdeksi seuraavaksi kaudeksi. Kaudella 1994 Häkkinen suoriutui hienosti epäluotettavalla McLaren–Peugeotilla ajamalla kuudesti palkintokorokkeelle ja Belgian GP:ssä toiseksi. Hän sijoittui 26 pisteellään MM-sarjan neljänneksi. Häkkinen ajoi Japanin GP:tä lukuun ottamatta jokaisessa maaliin ajamassaan kilpailussa palkintokorokkeelle. Seuraavasta kaudesta 1995, Mercedes-Benzin ensimmäisestä McLarenin moottorinvalmistajana, tuli vaikea, ja Häkkisen huippuhetkiksi jäivät kakkossijat Italian ja Japanin GP:issä. Häkkisen kärsimätön voitonjano näkyi useissa kauden aikana sattuneissa ulosajoissa ja kolareissa.
Adelaiden onnettomuus
Kauden 1995 päättäneen Australian GP:n ensimmäisissä aika-ajoissa Adelaiden katuradalla Häkkinen ajoi rajusti ulos Brewery Bend -kaarteessa vasemman takarenkaan tyhjentymisen takia. Häkkisen auto päätyi noin 200 kilometrin tuntinopeudella rengasvalliin. Häkkisen pää paiskautui valtavalla voimalla auton ohjauspyörään ja poukkoili holtittomasti edestakaisin. Häkkinen sai vakavia niskavammoja sekä kallonmurtuman. Hän vajosi koomaan. Häkkinen kuitenkin selvisi onnettomuudesta ja toipui jo seuraavan kauden ensimmäiseen, Melbournessa ajettuun kilpailuun.
Kaudet 1996–1997
Häkkinen osoitti kilpailukykynsä vakavan onnettomuuden jälkeen ajamalla läpi kauden 1996 tuoretta tallikaveriaan, David Coulthardia, paremmin sijoittumalla loppukaudesta neljästi kolmanneksi, keräämällä 31 MM-pistettä ja MM-pisteiden viidennen sijan.
thumb|left|Kauden [[Formula 1 -kausi 1997|1997 McLaren MP4/12. Häkkinen voitti uransa ensimmäisen voiton kauden 1997 päätöskilpailussa Euroopan GP:ssä.]]
Kaudella 1997 epäluotettava auto ja erityisesti moottoririkot vaivasivat Häkkistä: hän joutui keskeyttämään moottoririkon vuoksi johtopaikalta niin Britannian, Itävallan kuin Luxemburgin GP:nkin Nürburgringillä Saksassa, jossa hän myös ajoi uransa ensimmäisen paalupaikan. Häkkinen kuitenkin voitti ensimmäisen kilpailunsa kauden päättäneessä Euroopan GP:ssä Jerezissä, kun ensin tallikaveri Coulthard ja mestaruuteen kurvaileva Williamsin Jacques Villeneuve antoivat hänelle tietä. Kyseessä oli ensimmäinen suomalaiskuljettajan GP-voitto 12 vuoteen, edellisen voiton otti Keke Rosberg Australian GP:ssä 1985.
Kaksi mestaruutta
Kaudella 1998 Häkkinen kävi ensimmäisen mestaruustaistonsa Ferrari-tallin Michael Schumacheria vastaan. Kausi olikin näiden kuljettajien näytöstä: vain kahdesti kauden aikana voitto meni muulle kuljettajalle. Värikäs mestaruustaisto sai huipentumansa, kun kaksi GP:tä ennen kauden loppua kuljettajat olivat tasapisteissä. Mestaruustaisto kääntyi Häkkisen eduksi, kun hän voitti kaksintaistelun Schumacheria vastaan Luxemburgin GP:ssä, ja kauden päättävässä Japanin GP:ssä Schumacherin auto sammui ykkösruutuun. Viimeiseen ruutuun pudotetun Schumacherin kilpailu päättyi rengasrikkoon, Häkkinen voitti kilpailun ja ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Häkkinen voitti kauden aikana kahdeksan GP:tä ja lähti yhdeksän kertaa paalupaikalta. Suomessa hänet valittiin vuoden urheilijaksi.
Kausi 1999 oli sen puoliväliin asti jälleen mestaruustaistoa Häkkisen ja Schumacherin välillä. Britannian GP:ssä tilanne kuitenkin muuttui, kun Schumacher loukkaantui ulosajossa, ja Ferrarin kakkoskuljettaja Eddie Irvine aloitti taistelunsa mestaruudesta Häkkisen kanssa. Vaikka Häkkinen hallitsi aika-ajoja suvereenisti starttaamalla paalulta 11:ssä kauden 17:stä osakilpailusta, tuli mestaruustaistosta tiukka Häkkisen keskeytettyä omaan ajovirheeseen molemmissa Italiassa ajetuissa osakilpailuissa, Imolassa ja Monzassa, ja tallin tehdessä virheitä – muun muassa Britannian GP:ssä – kun Häkkisen kilpailu jäi kesken renkaan irrottua. Kauden toiseksi viimeisen kilpailun, Malesian GP:n, jälkeen Häkkinen ehdittiin kuitenkin jo julistaa maailmanmestariksi, kun Ferrari-tallin kaksoisvoitto hylättiin sääntöjenvastaisen ilmanohjaimen vuoksi ja kolmanneksi sijoittunut Häkkinen nostettiin voittajaksi. Tulokset palautettiin kuitenkin ennalleen, joten Irvine johti MM-sarjaa ennen viimeistä kilpailua, ja Häkkiseltä vaadittiin mestaruuteen voitto kauden päättävästä Japanin GP:stä. Sen Häkkinen myös teki ja voitti uransa toisen mestaruuden. thumb|Mika Häkkinen kauden [[Formula 1 -kausi 2000|2000 Yhdysvaltain GP:ssä.]]
Mestaruuksien jälkeen
Kausi lähti Häkkiseltä vaihtelevasti käyntiin hänen keskeytettyä kauden kaksi ensimmäistä kilpailua Schumacherin hallitessa alkukautta. Schumacherin keskeytettyä kauden puolivälissä kolme kilpailua Häkkinen pääsi hänen kantaansa voittamalla kilpailun ja sijoittumalla kahdesti toiseksi ja siirtyi MM-pistejohtoon kahden seuraavan kilpailun loisteliaalla voitollaan. Vielä kolme kilpailua ennen kauden päätöstä Häkkinen johti kahdella pisteellä Schumacheria, mutta Yhdysvaltain GP:n moottoririkko oli takaisku hänen MM-haaveilleen, ja Schumacherin voitettua myös Japanin GP:n hän voitti maailmanmestaruuden. Häkkinen jäi MM-pisteissä toiseksi. Vuonna 2001 McLarenin tallipäällikkö Ron Dennis sanoi auton luotettavuusongelmien maksaneen Häkkiselle mestaruuden.
Häkkisen viimeinen kilpailukausi oli vaikea. McLarenin ongelmat tuntuivat kasautuvan Häkkisen päälle, josta osoituksena dramaattinen keskeytys ylivoimaisesta johtoasemasta kytkinrikkoon Espanjan GP:n viimeisellä kierroksella. Ferrarin tekninen etumatka etenkin automaattisessa lähtöjärjestelmässä antoi sille huomattavan edun kilpailijoihinsa, ja lehdistö aloitti spekulaatiot Häkkisen lopettamisesta. Häkkinen voitti kauden aikana kaksi kilpailua: Britannian GP:n ja kauden toiseksi viimeisenä ajetun Yhdysvaltain GP:n. Kauden loppupuolella Häkkinen ilmoitti siirtyvänsä vuoden sapattivapaalle F1:stä, ja hänen tuuraajakseen palkattiin toinen suomalainen Kimi Räikkönen. Häkkinen ei kuitenkaan koskaan palannut sapattivapaaltaan, vaikka hänen paluustaan kaudelle huhuttiin vahvasti.
Uran jälkeen
Häkkinen palasi yli viiden vuoden tauon jälkeen 30. marraskuuta 2006 McLarenin F1-testeihin Espanjan Barcelonan kilparadalla ollen noin kolme sekuntia päivän kärkiaikoja hitaampi, joskin käyttäen samaa rengassettiä koko päivän ajan. Häkkinen myönsi, ettei testi välttämättä jäänyt hänen viimeiseksi esiintymisekseen F1-sarjassa. Testin takana oli Gerhard Berger, joka halusi antaa Häkkiselle mahdollisuuden koettaa nykyaikaista F1-autoa.
Syyskuussa 2009 ESPN-kanavalle antamassaan haastattelussa 41-vuotias Häkkinen kertoi ajavansa vielä tulevaisuudessa kilpaa eikä sulkenut pois paluuta F1-sarjaan.
Vuonna 2022 Häkkinen aloitti Viaplayn F1-lähetysten asiantuntijana.
Häkkisestä ilmestyi lokakuussa 2022 Readmen kustantama, Heikki Kullan kirjoittama kirja Mika Häkkinen – Lentävä legenda.
DTM-ura
Kaudella 2005 Häkkinen ajoi DTM-sarjassa, HWA-tallissa, jonka autona toimi AMG-Mercedes C-Class. Häkkinen sijoittui sarjan kokonaispisteissä viidenneksi. Kauden kohokohta oli kolmas kilpailu Span radalla, Häkkinen voitti sen paalupaikalta.
Kaudella 2006 Häkkinen jatkoi DTM-sarjassa, samassa tallissa. Hän sijoittui neljänneksi Hockenheimissä ja kolmanneksi Lausitzissa.
Kaudella 2007 Häkkinen voitti Lausitzringin osakilpailun toukokuussa 2007 sekä Mugellon osakilpailun saman vuoden heinäkuussa. Viimeksi mainitun Häkkinen voitti yllättäen lähtemällä ruudusta 15. Saman kauden Barcelonan osakilpailussa Häkkiselle langetettiin DTM-sarjan siihen asti suurin sakkorangaistus; 20 000 euroa kolaroinnista Martin Tomczykin kanssa. Kauden päätyttyä Häkkinen ilmoitti lopettavansa ajamisen ja siirtyvänsä Mercedes-Benzillä muihin tehtäviin.
Yksityiselämä
Mika Häkkinen vietti lapsuutensa Vantaan Martinlaaksossa, hänen lapsuudentalonsa sijaitsee osoitteessa Raiviosuonmäki 6. Kadun toisella puolella, Raiviosuonmäki 3:ssa, vietti samanaikaisesti lapsuuttaan toinen suomalainen formulakuljettaja Mika Salo. Häkkisen vanhemmat olivat Harri ja Aila Häkkinen, ja hänellä on sisko Nina. Harri Häkkinen kuoli 12. toukokuuta 2010 äkilliseen sydänkohtaukseen. Aila Häkkinen kuoli pitkällisen sairauden jälkeen kotonaan 74-vuotiaana syyskuussa 2019.
Häkkinen meni vuonna 1998 naimisiin Erja Honkasen kanssa. Heillä on kaksi lasta, Hugo (s. 2000) ja Aina (s. 2005). Helmikuussa 2008 ilmoitettiin, että Häkkiset eroavat.
Häkkinen on ollut joulukuusta 2016 lähtien naimisissa tšekkiläisen Marketa Remesovan kanssa; pari oli kihlautunut saman vuoden keväällä. He avioituivat siviilimenoin Monacossa, ja heidän avioliittonsa siunattiin vuoden 2017 alkupuolella Rovaniemellä. Heillä on kolme yhteistä lasta, vuonna 2010 syntynyt tytär ja vuonna 2014 syntyneet kaksoset, tyttö ja poika.
Häkkisen asunto Ranskassa paloi vuonna 2008, ja hän muutti Monacoon.
Muuta
Vuonna 2006 Häkkinen sai suomenkielisen ääniroolin Pixarin animaatioelokuvasta Autot. Hän on tehnyt myös cameoroolin elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).
Häkkinen oli myös mukana 2009 alkuvuoden Tunturirallissa, Rovaniemellä.
Mihail Kasjanov
Mihail Mihailovitš Kasjanov (, s. 8. joulukuuta 1957 Solntsevo) oli Venäjän pääministeri tammikuusta 2000 helmikuuhun 2004. Kasjanov on koulutukseltaan insinööri ja ekonomisti. 80-luvulla Kasjanov työskenteli Gosplanissa ja Jeltsinin aikana Venäjän rahaministeriössä. Pääministerikauden jälkeen Kasjanov yritti vuonna 2008 Venäjän presidentiksi, muttei saanut kyllin nimiä taakseen. Kasjanov on arvostellut Putinin hallintoa ja Venäjällä vallitsevaa laittomuutta ja korruptiota. Kasjanov ei ole automaattisesti kansan suosima, koska hänet liitetään Jeltsinin ajan yksityistämisiin. Länsimielisenä tunnettua Kasjanovia on Venäjällä syytetty lännen rahoittamaksi oppositiohahmoksi ja epäilty korruptiosta 90-luvulla. Venäjän hallitusta kannattavat tšetšeenit ovat uhanneet tappaa Kasjanovin.
Varhainen elämä ja pääministerikausi
Kasjanov opiskeli Moskovan auto- ja liikenneinstituutissa ja työskenteli valtion rakennuskomiteassa ja Neuvostoliiton valtion suunnittelukomiteassa Gosplanissa 1981–1990. Kasjanovilla on vaimo Irina Kasjanova, jonka kanssa hänellä on tytär. Vuonna 1993 hän siirtyi Boris Fjodorovin kutsusta Venäjän federaation valtiovarainministeriöön sopimaan maan ulkomaisista veloista ja hänestä tuli Jeltsinin lähipiirin, ns. "Jeltsinin perheen" jäsen. Kasjanovista tuli varavaltiovarainministeri 1995 ja valtiovarainministeri toukokuussa 1999. Tammikuussa 2000 hänet nimitettiin ensimmäiseksi varapääministeriksi myös presidentin tehtäviä hoitavan pääministeri Vladimir Putinin alaisuuteen. Kasjanov nimitettiin toukokuussa 2000 duuman äänin 325–55 pääministeriksi. Häntä ei pidetty vahvana politiikantekijänä, vaan lähinnä juoksevien asioiden hoitajana. Kun Mihail Hodorkovski pidätettiin lokakuussa 2003, Kasjanov arvosteli päätöstä ja arveli JUKOSin osakkeiden takavarikon vähentävän luottamusta Venäjän talouteen.
Kasjanov toimi pääministerinä 24. helmikuuta 2004 saakka, jolloin Putin erotti koko hallituksen. Pääministeriksi nousi varapääministeri Viktor Hristenko.
Korruptioepäilyt
Kasjanovia pidettiin hänen aloittaessaan pääministerinä 2000 riippumattomana oligarkeista, mutta toisaalta hänellä on myös väitetty olevan läheiset suhteet Boris Berezovskiin, joka käytti huomattavaa vaikutusvaltaa Boris Jeltsinin sisäpiiriin. Kasjanov on myös saanut lempinimen "Miša 2%" ("миша 2%") väitetyistä voitelurahavaatimuksistaan. Näistä ei ole kuitenkaan minkäänlaisia todisteita. Kommersantin haastattelussa Kasjanov tunnustaa olevansa useiden oligarkkien hyvä ystävä tai tuttu, mutta kieltää näiden johdattelevan hänen politiikkaansa. Hänen toimiaan juuri ennen pääministerikauden päättymistä alettiin tutkia heinäkuussa 2005 mahdollisen miljardin dollarin kavallusepäilyn vuoksi ja oikeus tuomitsi hänet alkuvuodesta 2006 menettämään kaksi omistamaansa datšaa takaisin valtiolle.
Oppositiossa
thumb|right|350px|Kasjanov opposition tapaamisessa vuonna 2009. Kasjanov ilmoitti lokakuussa 2005 osallistuvansa Venäjän presidentinvaaliin 2008 ja syyttänyt Vladimir Putinia demokratian katoamisesta ja itseensä kohdistuvasta poliittisesta ajojahdista. Hän kirjoitti esipuheen lontoolaisen think tankin Foreign Policy Centren elokuun 2005 julkaisuun Blueprint for Russia, jossa hän arvosteli kovin sanoin Putinin hallintoa ja väittää demokraattisen valtion piirteiden hävinneen Venäjältä lyhyessä ajassa. Näinä merkkeinä hän pitää vallanjaon häviämistä, valtiosta riippumattoman median häviämistä, kuvernöörien nimitysoikeuden siirtymistä presidentille, korruption lisääntymistä ja valtionyritysten merkityksen kasvua.
Joulukuussa 2005 hän yritti ottaa johdon pienessä Venäjän demokraattisessa puolueessa, mutta epäonnistui. Hän perusti 15. maaliskuuta 2006 liberaalin kansan demokraattisen unionin tuomaan yhteen vasemmistolaiset ja demokraattiset voimat saman lipun alle. Oppositio järjesti 11. heinäkuuta 2006 Moskovassa Toinen Venäjä -varjokokouksen ennen Pietarin G8-kokouksen alkua. Paikalla olivat ainakin Kasjanov, Andrei Illarionov ja Garry Kasparov. Liberaalit Jabloko ja Oikeistovoimien liitto jättäytyivät ulkopuolelle, koska ne eivät pitäneet ääri- ja kansallismielisten järjestöjen osallistumisesta. Tuolloin Kasjanov joutui tapahtumaan osallistuneen Euraasian nuorisoliiton aktivistin pahoinpitelemäksi.
Kasjanovin mukaan Kreml oli irtisanonut häneltä valtion henkivartijat ainoana entisenä pääministerinä pois. Kasjanov sai vuosina 2015-2016 ennen parlamenttivaaleja monia tappouhkauksia. Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrov julkaisi tammikuussa 2016 Instagramissa videon, jossa Kasjanov oli kiikarikiväärin tähtäimessä. Kasjanov sai helmikuussa 2016 myös eräässä moskovalaisessa ravintolassa luultavasti tšetšeeniltä kakun päähänsä. Pari päivää myöhemmin aktivistit heittivät Kasjanovia kohti kananmunia osumatta kohteeseensa.
Venäjän hallituksen valvoma NTV-kanava esitti maaliskuussa 2016 turvallisuuspalvelun salaa kuvaaman paljastusvideon. Siinä Mihail Kasjanovin ja oppositiopoliitikko Natalia Pelevinen näköiset ihmiset harjoittivat keskenään seksiä. Intiimeimmät kohtaukset on jätetty dokumentista pois. Ohjelmasta kertova NTV:n uutinen oli otsikoitu "Kasjanov lörpötteli rakastajattaren kanssa opposition likaisista salaisuuksista”. Pitkään naimisissa ollut Kasjanov ei kommentoinut heti videota. Pelevine uhkasi nostaa oikeusjutun NTV:tä vastaan . P
Jari Kainulainen
Jari Kainulainen (s. 29. huhtikuuta 1970 Helsinki, Suomi) on suomalainen basisti. Hänet tunnetaan parhaiten Stratovarius-yhtyeestä, jossa hän soitti vuosina 1993–2005. Hän erosi yhtyeestä henkilökohtaisiin syihin vedoten, ja hänet korvasi Lauri Porra.
Ennen Stratovariusta Kainulainen soitti yhtyeissä Wastage, Moonchild, Christine ja H.E.A.T. Hän on soittanut myös Stratovarius-laulaja Timo Kotipellon sooloalbumeilla Waiting for the Dawn ja Coldness sekä vieraillut Warmenin Unknown Soldier -albumilla.
Vuonna 2001 Kainulainen oli mukana perustamassa yhtyettä nimeltä Mess, jonka nykykokoonpanoon kuuluvat hänen ohellaan Tommi Salmela (laulu), Atte Sarkima (rummut) ja Elias Viljanen (kitara). Yhtye julkaisi vuonna 2006 viisi kappaletta sisältävän demo-EP:n. Tätä nykyä Kainulainen soittaa Elias Viljasen taustayhtyeessä Evil Spirit. 6. elokuuta 2007 hänet julkistettiin ruotsalaisen Evergreyn uudeksi basistiksi.
Jari Kainulainen lopetti Evergreyssä 2010 ja siirtyi yhtyeeseen Killing Machine, josta parin kuukauden jälkeen Symfoniaan.
Kainulainen käyttää Ibanezin kuusikielisiä bassokitaroita sekä Ampegin vahvistimia.
Veronan tuomiokirkko
pienoiskuva|Tuomiokirkon pääfasadi pienoiskuva|Tuomiokirkon interiööri pienoiskuva|Tuomiokirkon torni ja kaniikkien ristikäytävä pienoiskuva|Pääsisäänkäynnin pylvästä kannattava griippi Veronan tuomiokirkko Santa Maria Matricolare on suuri, kolmilaivainen basilika, jolla on takanaan pitkä rakennushistoria. Nykyinen rakennus on romaaniselta ja goottilaiselta kaudelta. Myös kellotorni on aloitettu romaanisella ajalla, sen keskiosa on renessanssiajalta ja huippu valmistunut vasta 1927.
Historia
Tuomiokirkon sakraalialue käsittää monia historiallisia kerrostumia aina 300-luvulta. Ensimmäinen kirkkorakennus tällä alueella (Kirkko A) oli rakennettu jo 300-luvun alkupuolella. Tätä kirkkoa uudistettiin Piispa S. Zenon aikana (n. 362 – 372). Tästä vaiheesta on säilynyt jäännöksiä myöhemmin rakennetun Sant'Elenan alla. Kirkko A korvattiin 400-luvulla suuremmalla basilikalla (Kirkko B), josta on säilynyt mm. osa mosaiikkipermantoa ja yksi pylväs. Kirkko oli käytössä langobardiajan loppuun asti ja tuhoutui todennäköisesti tulipalossa 700- ja 800-lukujen vaihteen tienoilla. Karolingit uudistivat tuomiokirkon rakennuskokonaisuuden vastaamaan omaa liturgista ja kirkollista käytäntöään. 800-luvun alkupuolella valmistui uusi, entistä suurempi katedraali Santa Maria Matricolare. Varhaiskristillisten kirkkojen jäännösten päälle rakennettiin samalla pieni kirkko Santi Giorgio e Zeno, josta alettiin käyttää kansanomaista nimitystä Sant'Elena. Se toimi kapitulin kaniikkien kirkkona; kaniikit eivät olleet Veronan piispan, vaan Aquileian patriarkan alaisia. S. Elena on restauroitu 1960 – 1970 ja sen yhteydessä on nähtävissä vanhimpien kirkkorakennusten jäännöksiä.
Karolinkiajan tuomiokirkko tuhoutui tai vaurioitui pahoin vuoden 1117 maanjäristyksessä. Sen jälkeen alettiin rakentaa uutta, romaanista tuomiokirkkoa, joka vihittiin 1187. Länsifasadin portaali kaksikerroksisine baldakiinikatoksineen on kuuluisan kuvanveistäjä-arkkitehdin Nicolòn käsialaa. Kirkkoa korotettiin ja uudistettiin 1444 – 1513, jolloin se sai nykyisen pääasiassa goottilaistyylisen asunsa. Romaanisesta rakennuksesta säilyivät lähinnä vain muurit, Nicolòn suunnittelemat pääfasadin osat ja itäpäädyn yksinkertaisen jalomuotoinen absidi.
Interiööri
Kirkon nykyinen goottilaistyylinen interiööri kimppupilareineen ja suippokaarimuotoineen on peräisin 1400-luvun uudistuksesta. Renessanssikaudella, 1530-luvulla siihen lisättiin puolipyöreä kuoriaitaus, jonka suunnitteli Michele Sanmicheli. Kuorin freskot toteutettiin Giulio Romanon luonnosten mukaan. Kirkkoon on haudattu paavi Lucius III, joka kuoli Veronassa 25. marraskuuta 1185.
Rakennuskokonaisuuden muut osat
Paitsi S. Elenaa, tuomiokirkon rakennuskokonaisuuteen liittyvät kaniikkien asuinsiivet ja ristikäytävä sekä romaaninen kastekirkko San Giovanni in Fonte. Kastekirkon suuri, punaisesta marmorista veistetty kahdeksankulmainen kasteallas veistoskoristeluineen on todennäköisesti kuvanveistäjä-arkkitehti Brioloton ja hänen koulukuntansa työtä ja valmistunut vuoden 1200 tienoilla. Tuomiokirkon vieressä on venetsialaistyylinen piispanpalatsi.
Kasvihuone
thumb|Kasvihuone, jossa kasvatetaan mansikkaa. Kasvihuone on kasvien kasvatukseen tarkoitettu, lasilla tai muovilla päällystetty tila tai rakennelma, joka sijaitsee ulkotiloissa. Kasvihuoneessa on mahdollista kasvattaa lämpöä vaativia kasveja, sillä auringon säteily läpäisee lasi- tai muovikaton ja -seinät, ja lämmittää maaperää ja kasveja.
Historia
pienoiskuva|upright|Yksityinen kasvihuone sisältä. Kasvihuoneita alettiin entisaikoina pystyttää seuduille, joissa talvet ovat liian kylmiä lämpöä vaativille kasveille, kuten sitrushedelmille ja oliivipuulle. Pohjois-Italiasta kasvihuoneiden rakentaminen levisi muihinkin maihin. Aluksi näiden kasvihuoneiden tai talvipuutarhojen kolme seinää muodostuivat muurista ja neljäs seinä lasista, ja niitä lämmitettiin tavallisimmin hiilellä. Nykyajan talvipuutarhat tai kasvihuoneet nojaavat taloon tavallisesti korkeintaan yhdellä seinällään.
Käyttö
Talvisin kasvit talvehtivat kasvihuoneissa suojassa pakkaselta. Keväisin kasvihuoneessa voidaan aloittaa kasvatus kylvämällä kesäkukkia ruukkuihin kesää varten ja esikasvattamalla vihanneksia. Kasvit voidaan istuttaa suoraan maahan, tai ruukkuihin, joita voidaan sijoittaa hyllyille. Taimet istutetaan melko tiheään.
Kasvihuonetta voidaan käyttää myös tilapäisenä oleskelutilana talvisin.
Sijainti
Kasvihuone sijoitetaan usein aurinkoiseen mutta tuulelta suojaiseen paikkaan. Kesällä lehtipuiden luoma varjo estää kasvihuoneen kuumumisen liiaksi, ja talvella samat puut pudottavat lehtensä eivätkä pimennä auringonvaloa. Jos kasvihuone pystytetään talon seinää vasten, länsiseinusta on usein parempi kuin liian kuuma eteläseinusta.
Rakenne ja sisätilat
thumb|Pieni lasinen kasvihuone, jossa tuuletusluukut katolla. thumb|Muovisia kasvihuoneita. Kasvihuoneelle rakennettu perusta suojaa routimiselta. Perustuksen voi tehdä esimerkiksi betonista ja sorasta.
Kasvihuoneessa on kehikko, joka voi olla alumiinia tai puuta. Puinen kehikko vaatii enemmän huoltoa kuin alumiininen. Kehikkoon kiinnitetään seinät, jotka voivat olla lasia tai polykarbonaattia. Lasi läpäisee valoa paremmin kuin polykarbonaatti. Seinässä on yksi tai useampi ovi. Lasikatossa tai oven yläpuolella voi olla tuuletusluukut. Katolle satava vesi pyritään johtamaan räystääseen ja ränniä pitkin maahan. Tämän vuoksi vapaasti seisovan kasvihuoneen katon kattokulma on usein 25–27 astetta ja seinälle pystytetyn 10–30 astetta. Kasvihuoneen muoto on makuasia. Pyöreä kasvihuone antaa huvimajamaisen vaikutelman.
Kasvihuoneen sisällä voi olla muun muassa tiililattia, työpöytiä, verhot, lämpöpuhallin, kasvivalaisimia, kastelujärjestelmä, viljelykouruja ja viljelyhyllyjä sekä erilaisia välineitä ja tarvikkeita. Kasvihuoneeseen voidaan vetää sähköt ja vedet.
Kauppapuutarhoissa kasvihuoneiden koko on ajan saatossa kasvanut ja automatiikka sekä lämmityksessä, kastelussa että tuuletuksessa lisääntynyt tuotantokustannusten alentamiseksi.
Valo ja lämpö
Kasvihuoneita valaistaan usein syksy- ja talvi-iltaisin, jotta kasvit pystyisivät kasvamaan. Lisävalon tarve riippuu leveysasteista, ja Pohjolassa luonnonvaloa alkaa olla kasveille riittävästi vasta noin maaliskuusta alkaen. Esimerkiksi tomaatintaimet tarvitsevat lisävaloa keväisin, jotta niistä kasvaisi tukevia. Kasvun tehostamisen ohella kasvihuoneita valaistaan myös kasvien kukinnan vauhdittamiseksi. Kasvivalojen lisäksi kasvihuoneissa käytetään työvaloja.
Kasvivalo ripustetaan kasvin valontarpeesta riippuen oikealle korkeudelle. Pienet taimet ja kukkivat kasvit tarvitsevat valoa noin 40 wattia neliömetriä kohti, ja vihannekset 120 wattia neliölle. Kylvöksiä valaistaan noin 14–16 tuntia päivässä, kunnes päivänvaloa on keväällä jo riittävästi. Lasinen kasvihuone päästää päivänvalosta noin 90 prosenttia sisään.
Kasvihuone sijoitetaan usein niin, että puut varjostavat sitä kuumimpina kesäpäivinä, sillä kasvihuone kuumenee helposti liikaa auringon paahteessa. Liikaa lämpöä voi poistaa tuuletusikkunan kautta, ja kasvihuoneeseen voi ripustaa verhot. Lämpöpuhaltimen avulla kasvihuoneen lämmennyt ilma voidaan jakaa tasaisesti koko huoneeseen.
Kesäkaudella kasvihuoneen lämpötilan on oltava vähintään 12 celsiusastetta. Syksystä kevääseen kasvinhuonetta lämmitetään niin, että sisälämpötila pysyy 5 asteessa. Lämmityksen voi toteuttaa esimerkiksi lämpöpuhaltimilla tai maanlämmityskaapeleilla, jotka pitävät myös kasvualustan lämpimänä.
Vuosittainen huolto
Kun sato on korjattu, viljelytarvikkeet joko poltetaan tai pestään ja desinfioidaan. Myös seinät pestään. Kasvualusta tulisi vaihtaa joka toinen vuosi.
Aleksandr Lebed
Aleksandr Ivanovitš Lebed (, 20. huhtikuuta 1950 Novotšerkassk Rostov – 28. huhtikuuta 2002 ) oli venäläinen kenraali ja poliitikko.
Lebed valmistui Rjazanin laskuvarjojoukkojen koulusta 1973. Vuosina 1981–1982 hän komensi pataljoonaa Afganistanissa, josta sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen, opiskeli 1982–1985 Frunzen sotilasakatemiassa ja sai komentoonsa 1988 laskuvarjodivisioonan, joka oli sijoitettu räjähdysherkille alueilla Tbilisissä ja Bakussa. Lebed nimitettiin laskuvarjojoukkojen varakomentajaksi tammikuussa 1991.
Lebed oli kesäkuusta 1992 Moldovaan sijoitetun Venäjän 14. armeijan komentaja Moldovaan kuuluvassa Transnistriassa. Vuonna 1993 hän kieltäytyi tukemasta Jeltsiniä tai Jeltsinin vastustajia vuoden 1993 perustuslaillisessa kiistassa, arvosteli kollegaansa, puolustusministeri Pavel Gratševia armeijan tilasta ja Jeltsiniä Tšetšenian operaatiosta 1994, jonka jälkeen Jeltsin määräsi hänet eläkkeelle asevoimista 1995.
Joulukuussa 1995 Lebed valittiin duumaan ja osallistui 1996 presidentinvaaliin nationalistis-populistisella kampanjalla, mutta jäi kolmanneksi Jeltsinin ja kommunistien Gennadi Zjuganovin jälkeen. Jeltsin otti Lebedin kansallisen turvallisuusneuvoston johtoon turvatakseen uudelleenvalintansa toisella kierroksella. Lebed toimi kuitenkin itsenäisesti ja hyväksyi elokuussa aselevon Itškerian tšetšeenitasavallan kanssa joka solmittiin Hasavjurtin sopimuksessa Itškerian tšetšeenitasavallan presidentin Aslan Mashadovin kanssa. Tämä suututti hallituksen sisäpiirin ja Lebed järjestettiin ulos hallituksesta lokakuussa 1996.
Vuonna 1998 Lebed valittiin Krasnojarskin aluepiirin kuvernööriksi. 28. huhtikuuta 2002 Lebed ja seitsemän muuta kuolivat helikopteriturmassa Krasnojarskin ulkopuolella.
Paneelikeskustelu
Paneelikeskustelu on kahden tai useamman henkilön yleisön edessä käymä keskustelu. Keskustelulla on yleensä johtaja, vetäjä tai juontaja, joka jakaa puheenvuoroja panelisteille. Paneelikeskustelulla voidaan mm. jakaa tietoa, etsiä ratkaisua ongelmiin tai muokata mielipiteitä.
Paneelikeskustelu alkaa vetäjän alustuksella, jossa hän esittelee aiheen, perustelee sen ajankohtaisuuden ja esittelee lyhyesti paneelin osanottajat. Osanottajat voivat myös itse (lyhyesti) esitellä itsensä.
Paneelikeskustelijoita ei saa olla liikaa (2–6), jotta keskustelu säilyy elävänä. Puhujat on hyvä sijoittaa niin, että heillä on katsekontakti – esimerkiksi puoliympyrä on toimiva ratkaisu. Paneelin vetäjä kertoo heille etukäteen pelisäännöistä, mm. että puheenvuorot on syytä pitää lyhyinä ja keskustelu vapaamuotoisena. Keskustelijoille voi lähettää etukäteen tiedon ajasta, paikasta, aiheesta ja näkökulmasta, muista osanottajista, teknisistä järjestelyistä (mikrofonit, kuvaus) jne.
Paneelikeskusteluun osallistuvat voivat kukin vuorollaan kertoa ajatuksensa käsiteltävästä aiheesta ja sen jälkeen keskustella siitä vapaasti. Osanottajat valitaan siten, että erilaiset mielipiteet pääsevät esiin. Edustettavana voivat olla esimerkiksi puolueiden, etujärjestöjen, opiskelijoiden, viranomaisten, tutkijoiden, asukkaiden ja muiden vastaavien aihetta tuntevien ryhmien edustajat. Keskustelussa jokaisen odotetaan kuitenkin kunnioittavan toisten näkemyksiä, vaikka ei niitä hyväksyisi.
Erilaisia paneelikeskusteluja
Vaalipaneelissa ehdokkaat keskustelevat käsiteltävästä aiheesta. Yleisö saa näin informaatiota kunkin ehdokkaan mielipiteistä, persoonasta ja teeseistä.
Arviointipaneeli on esimerkiksi elintarvikealalla käytetty aistinvaraisen tutkimuksen menetelmä. Arviointipaneelin jäsenet ovat arviointiin koulutettuja henkilöitä.
Arviointia tekevää paneelia voidaan käyttää musiikki- tai urheiluesitysten tuomarointiin. Tällaista ryhmää nimitetään myös raadiksi. Kuluttajaraati on koottu tuotteen käyttäjistä tai mahdollisista käyttäjistä (kohderyhmästä), ja se osallistuu kuluttajatutkimukseen.
Paneelishow on television viihdeohjelmatyyppi, joka perustuu sanavalmiiden julkisuuden henkilöiden käymään humoristiseen, enemmän tai vähemmän ennalta käsikirjoitettuun keskusteluun.
Leksa
Leksassa toimi vuodesta 1706 lähtien Uikujoen vanhauskoisyhteisöön kuulunut naisluostari, jonka toiminta lakkasi 1850-luvun vainojen seurauksena. Myöhemmin kylä kuului Danilovan volostiin ja kyläneuvostoon. Vuonna 1926 siellä oli 87 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Vuoden 1960 kyläluettelossa Leksaa ei enää mainita. Nykyään lähin asutuskeskus on Sergijevon taajama.
Kylässä sijaitsee 1800-luvun puolivälissä rakennettu Johannes Kastajan kirkko. Historiallinen kohde on entisen naisluostarin sijaintipaikka.
Atomi
Atomi (, jakamaton) on alkuaineen kemiallisesti pienin osa. Toisin kuin sanan alkuperäinen merkitys antaa ymmärtää, nykyisin atomien katsotaan koostuvan pienemmistä osista.
Nürnbergin säännöstö
Nürnbergin säännöstö on Nürnbergin oikeudenkäyntien lääkärioikeudenkäynnin tuomiolauselmaan vuonna 1949 kirjattu ihmisillä tehtäviä lääketieteellisiä kokeita koskeva eettisten periaatteiden säännöstö. Säännöstön ensimmäinen kohta on ehdoton koehenkilön tietoisen suostumuksen periaate. Kokeen tavoitteen on oltava lääketieteellisesti perusteltu, eikä se saa vaarantaa koehenkilön terveyttä.
Säännöstön periaatteita on kirjattu monien lääkärijärjestöjen eettisiin säännöstöihin ja myös ihmisoikeussopimuksiin. Erityisenä sysäyksenä julistuksen tekemiseen olivat natsi-Saksan ihmiskokeet, joita käsiteltiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä vuosina 1946–1949.
Atomi
Rakenne
Protonit ja neutronit ovat massaltaan moninkertaisesti elektroneja suurempia, ja atomin massa onkin pitkälti keskittynyt ytimeen. Elektronien kulloistakin todennäköistä sijaintia kuvataan teoreettisella todennäköisyysjakaumalla. Tätä aluetta, missä elektroni voi teoreettisesti sijaita, kutsutaan myös elektronipilveksi, -verhoksi tai -kuoreksi. Ytimen ja elektronipilven väliin jää täysin tyhjää tilaa ja suurin osa atomin tilavuudesta onkin tyhjää.
Atomin todellista rakennetta on hankala kuvata täsmällisesti, ja atomia kuvatessa joudutaan käyttämään eri tasoisia malleja, jotka antavat atomista suurpiirteisen ja yksinkertaistetun kuvan. Rutherfordin atomimallissa elektroni kuvataan kiertämään tiettyä, usein pyöreää rataa, vaikka todellisuudessa tarkkaa rataa ei voi laskea. Ytimen ja elektroniverhon välinen etäisyys joudutaan kuvaamaan hyvin yksinkertaisesti, sillä jos atomin ydin olisi marmorikuulan kokoinen, elektroni sijaitsisi 50 metrin päässä.
Ydin
Atomin ydin sijaitsee keskellä atomia ja on varaukseltaan positiivinen. Ydin muodostuu nukleoneista: positiivisesti varautuneista protoneista (p+) ja varauksettomista neutroneista (n0). Eri alkuaineissa ytimessä on eri määrä nukleoneja. Ytimessä sijaitsevien hiukkasten lukumäärää sanotaan massaluvuksi.
Protonin ja neutronin on todettu koostuvan vielä pienemmistä osasista, kvarkeista. Protoni koostuu kahdesta ylös-kvarkista ja yhdestä alas-kvarkista. Neutroni vastaavasti kahdesta alas-kvarkista ja yhdestä ylös-kvarkista.
Elektronipilvi
Atomiytimen ympärillä sijaitsee protoneihin nähden sama määrä elektroneja (e−), joiden todennäköistä sijaintia kuvastaa teoreettinen todennäköisyysjakauma. Elektronit eivät kulje ympyräradalla eivätkä edes jatkuvaa käyrää pitkin, niillä ei ole määriteltyä kulmanopeutta eikä hetkellistä nopeutta. Elektroni ei sanan varsinaisessa merkityksessä siten "liiku" tai "kierrä" lainkaan vaan "on olemassa" tietyssä pisteessä tietyllä hetkellä, todennäköisyydellä ja etäisyydellä atomiytimestä.
Saman alkuaineen kaikissa atomeissa on yhtä monta protonia. Protonien lukumäärä on samalla alkuaineen järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä. Saman alkuaineen atomeilla voi kuitenkin olla eri määrä neutroneja ja sen mukaisesti eri massaluku. Tällä tavalla toisistaan eroavia atomeja sanotaan alkuaineen eri isotoopeiksi. Saman alkuaineen eri isotooppien kemialliset ominaisuudet ovat samanlaisia, mutta ne voivat erota esimerkiksi radioaktiivisuutensa puolesta.
Elektronit jakaantuvat eri pääkvanttitasoille eli elektronikuorille. Ytimestä ulospäin tasot ovat joko 1, 2, 3, 4, 5, 6 ja 7 tai vaihtoehtoisesti K-, L-, M-, N-, O-, P- ja Q-tasot. Elektroneja mahtuu ensimmäiselle eli K-tasolle vain kaksi kappaletta. Toiselle energiatasolle mahtuu 8 elektronia, kolmannelle tasolle 18 kappaletta, neljännelle 32 kappaletta, viidennelle 50 kappaletta, kuudennelle 72 kappaletta ja seitsemännelle 98 kappaletta. Q-taso on ytimestä katsottuna etäisin, jossa ei minkään nykyisin tunnetun alkuaineen atomilla ole perustilassa elektroneja. Elektronien maksimilukumäärä yhdellä energiatasolla voidaan laskea yksinkertaisella laskutoimituksella 2 · n², missä ’n’ korvataan tason järjestysluvulla. Näin teoreettisesti kuvitteelliselle kahdeksannelle tasolle mahtuvat elektronit lasketaan 2 · 8² = 128, eli kahdeksannelle tasolle mahtuisi teoriassa 128 elektronia.
Ioneja muodostuu, kun atomi tai kemiallinen yhdiste luovuttaa tai ottaa vastaan yhden tai useamman elektronin.
Kemiallisissa reaktioissa osa atomien elektroneista voi siirtyä myös kahden atomin yhteisille orbitaaleille. Tällä tavoin atomien välille syntyy kovalenttinen sidos, joka yhdistää atomit molekyyliksi. Kemialliset yhdisteet koostuvat yleensä joko tällä tavoin muodostuneista molekyyleistä tai positiivisista ja negatiivisista ioneista. Useat alkuaineetkin esiintyvät kahden tai useamman samanlaisen atomin muodostamina molekyyleinä.
Elektronipilven tarkempi rakenne
250px|thumb|Vetyatomin elektronitasoja / energiatiloja. Kuvat ovat todennäköisyystiheyden väärikoodauksia (valkoinen = todennäköisin ja musta = epäodennäköisin). Sarakkeittain [[kulmamomentin kvanttiluku (l) spektroskooppisen tunnuksen mukaisesti; "s": l=0; "p": l=1; "d": l=2. Pääkvanttiluvut riveittäin. Kaikille magneettikvanttiluku m on asetettu arvoon 0 ja poikkileikkaustaso on x-z-taso (z on pystyakseli).]]
Eri atomien elektronipilvet vaihtelevat elektronien määrästä riippuen, niitä voidaan kuvailla erilaisina atomin ympärillä olevina tilvauusmalleina, joissa elektronit todennäköisimmiten ovat. Kvanttimekaaninen atomimalli kuitenkin antaa tarkemman kuvauksen elektronien paikasta elektronipilvessä. Kvanttimekaaninen atomimalli lähtee ajatuksesta, että elektronin sijainnin määrää neljä tekijää: pääkvanttiluku n, sivukvanttiluku l, magneettinen kvanttiluku ml ja spin s.
Jokainen elektronitaso eli pääkvanttiluku jakaantuu useisiin sivukvanttilukuihin eli orbitaaleihin. Jokaista pääkvanttilukua kohti on sivukvanttilukuja yksi vähemmän kuin pääkvanttiluvun järjestysnumero on eli tottelee kaavaa l = n − 1. Näin ollen se voi saada arvon nolla. Jokaista arvoa kohti on annettu oma kirjainsymboli, ja ne näkyvät taulukosta:
Jokaista pääkvanttilukua kohden ovat mahdollisia kaikki sivukvanttilukuarvot, jotka ovat itseään vähintään yhtä pienempiä. Toisin sanoen toinen energiataso saa sivukvanttiluvut 1 ja 0 eli toisella energiatasolla on sekä s-orbitaali ja p-orbitaali (p-orbitaaleja on kolme). Jokaisella orbitaalilla on yksilöllinen muoto: S-orbitaalit on pallomaisia ja p-orbitaalit ovat muodoltaan kahdeksikkoja. P-orbitaaleja on aina kolme kullakin energiatasolla; jokaiselle ulottuvuudelle yksi. Eri p-orbitaaleja merkitään px-, py- ja pz-orbitaaleiksi. Yleensä erikseen merkitseminen on turhaa, ja kaikki orbitaalit ilmoitetaan kuin yhtenä orbitaalina. Kaikki samalla energiatasolla olevat p-orbitaalit ovat samanenergisiä. Magneettinen kvanttiluku saa samat arvot kuin sivukvanttiluku, mutta se saa vastaavat arvot myös negatiivisina.
Spin on yksi tärkeimmistä elektronin ominaisuuksista, kun mietitään atomin elektronikonfiguraatiota eli elektronien sijoittumista elektronipilveen. Spinin voidaan ajatella olevan tietynlaista elektronin pyörimistä. Elektronin pyörimistä ei pidä sekoittaa pyörimiseen, jonka ihminen havaitsee, vaan se on jotakin muuta. Jos elektronin pyöriminen akselinsa ympäri olisi vastaavaa kuin klassisen fysiikan ymmärtämä pyöriminen, elektroni pyörisi lähes kymmenkertaisella valonnopeudella akselinsa ympäri. Elektronin spin voi olla joko ½ tai −½. Spin ilmoittaa ”pyörimissuunnan”.
Elektroneja sijoitetaan orbitaaleille kolmen säännön avulla: minimienergiaperiaatteen, Paulin kieltosäännön ja Hundin säännön avulla. Alkuaineen järjestysluvun ja samalla elektronien lukumäärän kasvaessa eri orbitaalit täyttyvät seuraavassa järjestyksessä:
1s, 2s, 2p, 3s, 3p, 4s, 3d, 4p, 5s, 4d, 5p, 6s, 4f, 5d, 6p, 7s, 5f, 6d, 7p.
Näissä merkinnöissä numerot tarkoittavat pääkvanttilukua, jäljessä olevat kirjaimet sivukvanttiluvun mukaan määräytyviä orbitaaleja. Huomattava on, että ylemmän kuoren s-orbitaalit täyttyvät ennen alemman kuoren d- ja f-orbitaaleja. Alkuaineet, joilla viimeksi tulleet elektronit ovat d-orbitaaleilla, ovat siirtymämetalleja. Alkuaineet, joilla ne ovat f-orbitaalilla, ovat lantanoideja tai aktinoideja.
Atomiteorian historia
Kemiassa atomin käsitteen otti käyttöön John Dalton 1800-luvun alussa. Sen avulla hän selitti etenkin kerrannaisten painosuhteiden lain. Tämä laki sanoo, että jos kaksi alkuainetta muodostaa useampia yhdisteitä keskenään, niin ne määrät yhtä alkuainetta, jotka voivat yhtyä samaan määrään toista alkuainetta, ovat yksinkertaisessa, yleensä pienillä kokonaisluvuilla ilmaistavassa suhteessa toisiinsa. Esimerkiksi 12 grammaa hiiltä voi yhtyä joko 16 grammaan happea muodostaen hiilimonoksidia tai tarkalleen kaksinkertaiseen määrään, 32 grammaan happea muodostaen hiilidioksidia. Tämä selittyy sillä, että hiilimonoksidin molekyylissä on yksi hiili- ja yksi happiatomi, hiilidioksidin molekyylissä taas yksi hiili- ja kaksi happiatomia.
Tämän teorian ja kemiallisten reaktioiden avulla pystyttiin jo 1800-luvun alkupuolella määrittämään varsin tarkoin eri alkuaineiden atomien massojen suhteet toisiinsa. Ei kuitenkaan vielä tiedetty, kuinka suuria niiden massat olivat gramman murto-osina, vain niiden suhteelliset massat tunnettiin. Siksi olikin otettava käyttöön erityinen atomimassayksikkö, joka alkujaan määriteltiin vetyatomin massaksi. (Nykyisin se on määritelty 1/12-osaksi hiili-12-atomin massasta.) Samoihin aikoihin kehittyivät nopeasti myös lämpöoppi ja siihen läheisesti liittyvä kineettinen kaasuteoria, joka myös edellytti kaasun koostuvat molekyyleistä. Kineettiseen kaasuteoriaan perustuva Avogadron laki osoittautui myös hyödylliseksi kaasumaisten alkuaineiden atomimassojen määrityksessä.
1800-luvulla atomiteoria sai kuitenkin erityisen suuren merkityksen orgaanisessa kemiassa. Erilaisten kemiallisten reaktioiden avulla tehtiin pitkälle meneviä päätelmiä orgaanisten molekyylien rakenteesta ja siitä, missä järjestyksessä niissä atomit sijaitsevat toisiinsa nähden. Kun paljon myöhemmin orgaanisten molekyylien rakenteita pystyttiin tutkimaan myös röntgensäteiden avulla, kemistien tekemät päätelmät osoittautuivat useimmissa tapauksissa oikeiksi.
Demokritoksen tavoin myös Dalton ja tiedeyhteisö vielä kauan hänen jälkeensäkin piti atomia jakamattomana. Elektrolyysin tutkimus johti kuitenkin vähitellen siihen päätelmään, että atomi voi saada sähkövarauksen eli ionisoitua, mikä antoi aihetta olettaa, että on olemassa atomiakin pienempiä sähköisesti varattuja hiukkasia.
Atomimalleja
thumb|right|200px|Thomsonin "rusinapullamalli". thumb|right|200px|Rutherfordin atomimallissa on keskellä ydin, jonka ympärillä elektronit kiertävät. thumb|200px|Bohrin atomimallissa elektronit kiertävät vain määräetäisyyksillä olevia ratoja pitkin.
Runsaat 2 000 vuotta sitten filosofi Platon esitteli teoksessaan Timaios eri alkuaineiden atomeja. Hän yhdisti jokaiseen klassiseen alkuaineeseen – maahan, ilmaan, tuleen ja veteen – säännöllisen monikulmion, niin kutsutun Platonin kappaleen, niin että maata vastasi kuutio, ilmaa oktaedri, vettä ikosaedri ja tulta tetraedri. Platon ajatteli jokaisen alkuaineen koostuvan omanlaisistaan atomeista, kuten nykyteoriatkin olettavat.
Nykyisistä, tieteellisiin havaintoihin perustuvista atomimalleista ensimmäinen on elektronin löytäjän Joseph Thomsonin rusinapullamalli. Atomin oli havaittu olevan sähköisesti neutraali, mutta koostuvan erimerkkisesti varautuneista hiukkasista. Klassisen teorian mukaan ainoa mahdollinen pysyvä atomimalli oli sellainen, jossa positiiviset ja negatiiviset hiukkaset ovat tasaisesti levittyneet atomiin kuin rusinat pullaan.
Ernest Rutherford teki kuitenkin kokeen, jossa hän pommitti ohutta kultakalvoa alfahiukkasilla. Suureksi yllätyksekseen hän havaitsi, että pieni osa hiukkasista kimposi kalvosta takaisin muiden mennessä läpi, ikään kuin suurin osa atomista olisi tyhjää täynnä ja vain pieni ydin sisältäisi kaiken massan. Rutherford päätyi aurinkokuntamalliin, jossa elektronit kiertävät positiivista ydintä samaan tapaan kuin planeetat aurinkoa. Rutherfordin atomimallin mukainen atomi ei kuitenkaan klassisen fysiikan mukaan olisi vakaa, sillä ympyräliikkeessä olevat elektronit säteilisivät energiansa pian pois.