cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Estenomi
Estenomi AMK on kauneudenhoitoalan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinto suoritetaan kauneudenhoitoalan koulutusohjelmassa, ja se on laajuudeltaan 210 opintopistettä. Koulutus kestää 3,5 vuotta ja valmistaa erilaisiin kauneudenhoitoalan asiantuntijatehtäviin. Estenomit voivat työskennellä kauneusalan palveluyrityksen asiantuntijana sekä kosmetiikan osto- ja myyntitehtävissä. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Zaum
Zaum (ven. за 'yli' + ум 'mieli, järki' > заумь 'mielen ylittävä; metalooginen; rikkiviisaus, viisastelu', заумный язык 'hölynpöly, nonsense') on käsite, joka liittyy venäläisten futuristirunoilijoiden kielikokeiluihin. Zaum tarkoittaa mielen tuolla puolen olevaa, loogisen ajattelun ja järjen tavoittamattomissa olevaa. Samalla tavoin kuin dada, zaum kuvastaa ensimmäisen maailmansodan aikana syntynyttä epäluottamusta sanojen ja kielen merkitykseen. Zaum on sukua länsieurooppalaisen kirjallisuuden nonsenselle, esimerkiksi Lewis Carrollin runolle Jabberwocky.
Zaum 1900-luvun alkupuoliskolla
pienoiskuva|[[Velimir Hlebnikov, Supernovel, 1922.]] Zaum-käsitettä käytti ensimmäisenä venäläinen runoilija Aleksei Krutšonyh vuonna 1913. Hän kuului venäläisen futurismin radikaaleimpiin edustajiin. 1900-luvun alkupuolella avantgardistiset runoilijat ja taiteilijat, kuten Velimir Hlebnikov, Vasili Kamenski ja Kazimir Malevitš olivat kiinnostuneita aistihavainnon ylittävän todellisuuden kuvaamisesta.
Suzuki Kantarō
Suzuki oli Kiinan ja Japanin (1894–1895) sekä Japanin ja Venäjän (1904-1905) välisien sotien veteraani. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli laivastoministeriön varaministerinä. Laivastonkomentajan tehtävistä, laivastonesikunnan komentajaksi 1925–1929. Suzuki nimitettiin 1929 suurkamariherraksi (jijucho) ja valtakunnanneuvoston jäseneksi. Vuoden 1936 sotilasvallankumous yrityksen yhteydessä Suzukia ammuttiin rintaan. Suzuki erosi haavoittumisensa jälkeen julkisen vallan palveluksesta.
Zaum
Zaum 1900-luvun alkupuoliskolla
Maalaustaiteessa tämä pyrkimys ilmeni suprematismissa, kubismissa ja kubofuturismissa. Kuvataiteilijat alkoivat maalata abstrakteja teoksia, joissa ei ole aihetta, subjektia, eikä myöskään objektia. Kuvallisuus ja esittävyys oli tahallisesti rikottu. Aiheet muuttuivat abstrakteiksi, geometrisiksi muodoiksi ja kuvakollaaseiksi.
Suzuki Kantarō
Elokuussa 1944 hänet pyydettiin takaisin valtakunnanneuvoston presidentiksi. Suzuki toimi viiden kuukauden ajan pääministerinä. Aikalaislähteiden mukaan Suzuki oli pääministerikaudellaan jo hieman senilisoitunut, mutta Suzukin aiemmat meriitit ja arvovalta mahdollistivat Japanin hallinnon maltillisemman puolen rauhaan pyrkimisen. Suzukin pääministerikausi päättyi Japanin myönnyttyä liittoutuneiden vaatimukseen ehdottomasta antautumisesta. Suzuki piti antautumiskysymyksistä tärkeänä keisarin asemaa, joka olisi säilytettävä ennallaan yhä antautumisen jälkeenkin. 14. elokuuta 1945 Suzuki ilmoitti Japanin hyväksyvän liittoutuneiden Potsdamin julistuksessa määrittelemät ehdot antautumiselle. Suzuki erosi ilmoituksen jälkeen pääministerin tehtävistä. Suzuki joutui tekemänsä ilmoituksen jälkeen vielä murhayrityksen kohteeksi, kun kansallismielisistä nuorista upseereista koostunut joukko tunkeutui hänen kaupunkiasuntoonsa. Suzuki onnistui piiloutumaan vaatekomeroon ja vältti siten upseereiden kostoaikeet.
Zaum
Zaum 1900-luvun alkupuoliskolla
Tambovin alueella Venäjällä toimii Sergei Birjukovin perustama Zaum-akatemia, johon kuuluvat muun muassa Sergei Sigei ja Ry Nikonova.
Runoilija Krutšonyh pakeni Venäjältä Georgian Tiflisiin, jonka gruusialais-armenialaisella kielialueella, Tiflisin keskustassa sijainneen underground-kabareen Futuristiakatemiassa hänelle aukeni uudenlainen, tuoreen ulottuvuuden tarjonnut mahdollisuus kielikokeiluihin, jotka ovat tarjonneet myöhemmille tutkijoille paljon analysoitavaa.
Fjällbackamorden
Fjällbackamorden (Fjällbackan murhat) on ruotsalainen televisioelokuvasarja. Sen jaksot kestävät noin 90 minuuttia, ja kaksi niistä on näytetty elokuvateatterissa. Jaksoja on 12, joista kuusi on näytetty Suomessa. Ohjelma perustuu Camilla Läckbergin Fjällbackamorden-kirjoihin.
Jaksoissa on kaksi eri ohjaajaa, sillä alkuperäinen ohjaaja Daniel Lind Lagerlöf katosi kesken kuvausten 6. lokakuuta 2011, ja hänet julistettiin kuolleeksi. Richard Petrelius ohjasi loput sarjasta. Jaksoja alettiin näyttämään vuonna 2012.
D-4 Revoljutsioner
D-4 Revoljutsioner oli Neuvostoliiton laivaston Dekabrist-luokan sukellusvene. Alus kuului vuoden 1926 laivasto-ohjelmaan.
Valmistus
Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 14. huhtikuuta 1927 telakkanumerolla S-27. Vene laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 30. lokakuuta 1930.
Palvelus
Usein ilmoitetaan, että Saksan laivaston aseistetut troolarit Uj 102, Uj 103, Uj 307, Uj 2305 ja Uj-2308 upottivat D-4:n Jevpatorijan ulkopuolella Krimillä 4. joulukuuta 1943, mutta kyseinen hyökkäys ainoastaan vaurioitti sukellusvenettä Štš-209. D-4 upposi mahdollisesti osuttuaan miinaan Länsi-Krimillä 1. joulukuuta jälkeen.
Mati Unt
thumb|upright|Mati Unt Mati Unt (1. tammikuuta 1944 Voore, Viro – 22. elokuuta 2005 Tallinna, Viro ) oli virolainen kirjailija, esseisti ja teatteriohjaaja. Hän opiskeli kirjallisuutta ja journalismia Tarton yliopistossa.
Tuotanto
Unt sai mainetta jo 19-vuotiaana ensimmäisellä kirjallaan Hüvasti, kollane kass (”Hyvästi, keltainen kissa”). Untin toinen julkaisu, J. D. Salingerin nuorisokuvauksesta Sieppari ruispellossa vaikutteita saanut pienoisromaani Velka, aiheutti ilmestyessään omaperäisyydellään ja teeskentelemättömyydellään skandaalin Neuvostoliiton alaisessa Virossa.
Untin pääteoksena pidetään usein vuonna 1979 ilmestynyttä Syystanssia. Teos kertoo katkelmallisesti ja näkökulmaa vaihdellen kuuden eri henkilön oudoista, hauskoista ja surullisista ihmiskohtaloista Tallinnan lähiöissä. Veiko Õunpuu ohjasi vuonna 2007 kirjaan löyhästi perustuvan samannimisen elokuvan, joka otettiin maailmanlaajuisesti hyvin vastaan.
Mati Unt on haudattu Metsakalmistun hautausmaalle Tallinnaan.
Punainen kukko
Punainen kukko on suomalaisen metalliyhtye Mokoman ensimmäinen EP. Se ilmestyi vuonna 2003. EP:n nimikappale on julkaistu myös Kurimus-albumilla ja Pillipiipari-kappaleen alkuperäisversio löytyy yhtyeen debyyttialbumilta Valu. H.E.L.L. on cover-versio Chargedin kappaleesta A.C.N.R.
Punainen kukko-EP on Mokoman viimeinen julkaisu, jolla soittaa yhtyeen alkuperäinen basisti Heikki Kärkkäinen.
EP debytoi Suomen virallisen singlelistan sijalla 11.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Mokoma.
Kappaleet ”Täältä etelään” ja ”Marjat” ovat mukana myös Kurimus-albumin vuonna 2005 julkaistulla vinyyliversiolla.
Eduardo Chillida
thumb|right|Eduardo Chillida: Elogio del horizonte ([[1989), Gijón.]] Eduardo Chillida Juantegui (10. tammikuuta 1924 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja – 19. elokuuta 2002 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja) oli espanjalainen baskisukuinen kuvanveistäjä. Veistosten lisäksi hän tuotti myös piirroksia ja maalauksia. Ennen taiteellista menestystään hän opiskeli arkkitehtuuria Madridin teknillisessä yliopistossa ja pelasi jalkapalloa maalivahtina Real Sociedadissa.
Chillida tuli tunnetuksi vuonna 1958 voitettuaan Venetsian biennaalissa veistotaiteen pääpalkinnon. Chillidalle myönnettiin vuonna 1985 Wolfin palkinto ja vuonna 1987 Asturian ruhtinaan palkinto.
Igor (Kiova)
thumb|right|Igor Igor (,, ; noin 878 – 945) oli Kiovan Venäjän ruhtinas vuosina 912–945. Igor oli Novgorodin ruhtinas Rurikin ja norjalaisen prinsessan Efandan poika. Rurikin kuoltua noin vuonna 879 tuli Efandan veljestä varjagipäällikkö Olegista Novgorodin uusi ruhtinas ja Rurikin kruununperijän Igorin sijaishallitsija.
Elämäkerta
Oleg valloitti Kiovan vuonna 882, siirsi valtakuntansa pääkaupungin sinne ja perusti Kiovan Venäjän valtakunnan. Hän toi sinne mukanaan myös kasvattipoikansa Igorin.
Vuonna 903 Igor haki itselleen Pihkovasta vaimokseen Olgan, joka oli ilmeisesti myös varjagisukua. Kun suuriruhtinas Oleg lähti sotaretkelle Bysanttiin vuonna 907, hän jätti Igorin sijaishallitsijaksi.
Olegin kuoltua vuonna 912 Igorista tuli Kiovan Venäjän uusi suuriruhtinas. Igorin valtakausi päättyi vuonna 945, kun hän sai surmansa pakkoverojen keräämisen yhteydessä drevljaanien maassa 33 vuoden hallitusvuoden jälkeen. Igorin kuoltua Kiovan Venäjän hallitsijaksi nousi hänen vaimonsa Olga.
Bysantin ja Rusin sota 941–944
right|thumb|300px|Kreikkalainen tuli käsikirjoituksessa.
Igorin sotaretkestä Konstantinopoliin vuodelta 941 ei ole jäänyt monia mainintoja historiaan. Radzivillin kronikka kertoo siitä: ”11.6.941 seilasimme Konstantinopolin rannoille”. Italian kuninkaan lähettiläs Liutprand Cremonalainen kirjoitti vuonna 949: ”Meritaistelussa syksyllä 941 Rusien kuninkaalla Igorilla oli tuhansia laivoja käytössään. Meritaistelussa bysanttilaiset käyttivät kreikkalaista tulta rusien laivoja vastaan. Vain pieni osa niistä pääsi pakenemaan”. Soturit kertoivat taistelusta: ”Ikään kuin kreikkalaisilla olisi ollut hallussaan taivaallinen salama, sen he päästivät irti ja sillä he polttivat meidät; siksi emme voittaneet heitä.” Tämän jälkeen bysanttilaisiin tietokirjoihin mainittiin 900-luvulta Igor ainoana rusina tietokirjan kohtaan ”Laivat”.
Vuonna 943 Igor kokosi uuden mahtavan sotajoukon, jossa oli varjageja, ruseja, krivitšejä, Ilmajärven sloveeneja, tivertsejä, poljaaneja ja petsenegejä. He kulkivat ratsain kohti Konstantinopolia, ja iso osa meni laivoilla merta pitkin. Bysantin keisari Romanos I kuuli tästä ja lähetti lähettiläänsä jo Tonavalle tapaamaan Igorin sotajoukkoja. Heille annettiin suuret lahjat, jotta he jättäisivät Bysantin rauhaan. Samaan aikaan toiset lähettiläät menivät petsenegien luo viemään lahjoja ja sopimaan rauhasta myös heidän kanssaan, eikä sotaa käyty.
Vuonna 944 Igor teki sotilas- ja kauppasopimuksen Bysantin kanssa. Sopimuksessa mainittiin Igorin sukulaisia, hänen vaimonsa ruhtinatar Olga ja poikansa Svjatoslav.
Igorin kuolema
thumb|250px|right|Ruhtinas Igorin teloitus. Piirros, Fjodor Antonovitš Bruni. thumb|250px|right|Ruhtinatar Olga menee katsomaan ruhtinas Igorin ruumista (Vasili Ivanovitš Surikovin maalaus, 1915.
Syksyllä 945 Igor lähti perimään veroja drevljanien heimolta, koska soturit olivat tyytymättömiä ylöspitoonsa. He kävivät perimässä verot heimolta. Paluumatkalla Igor ilmoitti soturijoukolleen, että he jatkaisivat matkaa Kiovaan ja hän kävisi vielä pienen joukon kanssa lisäveroja perimässä sieltä. Drevljanit päättivät, etteivät maksa veroja. He tappoivat Igorin ja soturit sekä hautasivat heidät Iskorostenin luo. Tästä kimmastuneena ruhtinatar Olga kosti drevljaneille. Hän kutsui ensin heimon vanhimmat juonen avulla kokoon ja tapatti heidät kaikki. Iskorosten poltettiin ja drevljaneille määrättiin raskaat verot. Sijaishallitsijaksi nousi Olga kunnes heidän pojastaan Svjatoslavista tuli täysi-ikäinen.
Igorin hauta
Ensimmäisen maailmansodan aikana Korostenin kaupungin lähellä oli rintama, jolla taisteli arkkitehti P. D. Baranovski. Hän näki kartassa maininnan ”Ruhtinas Igorin hauta”. Hän meni sotilaiden kanssa tarkistamaan paikkaa ja löysi sieltä 3 metriä korkean hautakummun. Sotilaat kaivoivat kummun auki ja löysivät sieltä miekan, luurangon ja miekan jäännökset. Joku upseereista vei miekan mukanaan. Luurangon päällä oli pronssinen miekankahva, joka toimitettiin Moskovaan valtion historialliseen museoon. Luuranko vietiin paikalliseen kirkkoon Korosteniin.
Syke (2. tuotantokausi)
Suomalaisen sairaalan traumaosastolle sijoittuvan Syke-draamasarjan toinen tuotantokausi esitettiin heti ensimmäisen päätyttyä tammikuusta 2015 alkaen. Kauden viisi ensimmäistä jaksoa julkaistiin Yle Areenassa 4. tammikuuta 2015 ennakkoon katsottaviksi. Toisen kauden viisi viimeistä jaksoa julkaistiin Yle Areenassa 8. helmikuuta 2015.
Toisen kauden ohjasi Aleksi Mäkelä. Kauden pääsikirjoittajana jatkoi sarjan luoja Petja Peltomaa ja jaksokäsikirjoittajina toimivat Terhi Arola, Jari Rantala ja Outi Keskevaari.
Toinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä 27. huhtikuuta 2015.
Jaksot
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa
Sulo Honkanen
Sulo Emil Honkanen (1. tammikuuta 1905 Turku – 10. heinäkuuta 1962 Iisalmi) oli suomalainen kuvataiteilija. Muotokuviakin tehnyt Honkanen kuvasi iisalmelaisia ja yläsavolaisia näkymiä maisemamaalauksissaan.
Honkanen kävi oppikoulua Iisalmessa vuosina 1915–1919, josta siirtyi Kajaanin yhteiskouluun. Kadettikoulussa hän oli vuosina 1923–1924. Honkanen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1930–1934 ja teki opintomatkan Ruotsiin vuonna 1936 sekä oli professori Wilho Sjöströmin oppilaana. Vuonna 1935 Honkanen opetti piirustusta ja kaunokirjoitusta Iisalmen yhteislyseossa. Sotavuosien jälkeen Honkanen toimi opettajana Iisalmen Kuvaamataidekerhossa.
Honkanen järjesti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Iisalmen seurahuoneella vuonna 1933. Siilinjärven seurakunta päätti vuonna 1934 tilata Siilinjärven kirkon alttaritaulun Honkaselta, ja hän toteutti alttaritaulun yhdessä Santeri Salokiven kanssa. Nuoruusvuosinaan Honkanen oli innokas urheilija.
Honkanen oli suojeluskuntaupseeri. Toisessa maailmansodassa hän toimi jalkaväenkomppanian päällikkönä vuosina 1939–1940 ja 1941–1944. Sotilasarvoltaan Honkanen oli luutnantti. Honkasen vanhemmat olivat kirjansitoja Eemil Viktor Honkanen ja Maria Vilhelmiina (o.s. Ihalainen). Puoliso oli kassanhoitaja Hulda Sofia (o.s. Kavander).
Jason Lewis
thumb|Jason Lewis Jason Lewis (s. 25. kesäkuuta 1971 Newport Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Lewis muistetaan parhaiten roolistaan HBO:n komediasarjassa Sinkkuelämää. Lewis on tehnyt myös pienempiä rooleja muun muassa sarjoissa Beverly Hills 90210, Siskoni on noita sekä CSI: Miami.
Lewis vietti nuoruutensa kotiseudullaan eteläisessä Kaliforniassa. Teini-ikäisenä hän halusi ansaita rahaa ja lähteä katsomaan maailmaa. Hän ansaitsi aluksi rahaa tarjoilijana ja putkimiehenä tehden 55-tuntisia työviikkoja. Kesäkuussa 1993 Lewis sai koottua tarpeeksi rahaa matkustaakseen Pariisiin, missä hänen mallinuransa urkeni. Lewis teki lyhyen aikaa töitä Pariisissa, mistä jatkoi matkaansa Milanoon. Hän teki kampanjoita muoti- ja kosmetiikkayrityksille kuten Tommy Hilfiger, Boss ja Ray-Ban. Vuonna 1996 Lewis nimettiin vuoden miesmalli -ehdokkaaksi VH1 Fashion Awardsissa.
Mallintöiden ohella Jason Lewis opiskeli myös näyttelemistä tulevaisuuden roolit mielessään. Hän saikin pienen osan 1990-luvun menestyssarjasta Beverly Hills 90210, mutta isomman osan huippusuositusta Sinkkuelämää-sarjasta.
Greg McKegg
Greg McKegg (s. 17. kesäkuuta 1992) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Rangersin organisaatiossa. Hänet varattiin Toronto Maple Leafsiin kolmannella kierroksella vuoden 2010 NHL:n varaustilaisuudessa.
Pelaajaura
McKegg pelasi vuosina 2008–2012 neljän kauden aikana korkeimmalla junioritasolla Ontario Hockey Leaguessa. Hän teki 125 maalia ja 145 syöttöpistettä eli yhteensä 270 tehopistettä saaden myös 143 rangaistusminuuttia pelaamissaan 262 ottelussa.
6. huhtikuuta 2011 Toronto Maple Leafs solmi McKeggin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
1. helmikuuta 2014 Toronto Maple Leafs kutsui McKeggin NHL-kokoonpanoon AHL-farmijoukkue Toronto Marliesista. McKegg otti Peter Hollandin paikan kokoonpanossa ja teki NHL-debyyttinsä samana iltana pelaten kolmen minuutin ja 43 sekunnin ajan. Ensimmäisessä ottelussaan hänelle kertyi kaksi taklausta, yksi laukaus maalia kohti sekä yksi voitto kuudesta aloituksesta. Toronto voitti ottelussa Ottawa Senatorsin lukemin 6–3.
19. kesäkuuta 2015 Toronto Maple Leafs kauppasi McKeggin Florida Panthersiin vaihdossa Zach Hymaniin ja mahdolliseen varauvuoroon vuoden 2017 varaustilaisuudessa.
Akrítes
Akrítes (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ακριτών, Dimotikí Enótita Akritón) on yksi Nestórion kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kastorián alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 669 (vuonna 2011).
Kunnallisyksikön osat
Akrítesin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Adam G. Sevani
thumb|Adam Sevani vuonna 2008. Adam G. Sevani (syntyjään Aram Manucharian, 29. kesäkuuta 1992) on armenialais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Adam G. Sevanin vanhemmat ovat Edita Sevani ja Gagik Sevani. Hänellä on myös veli V Sevani, joka on poikabändi NLT:n jäsen. Adam on esiintynyt NLT:n ensimmäisessä musiikkivideossa That Girl. Hän loi myös koreografian NLT:n musiikkivideolle Karma.
The Hypothesis
The Hypothesis on vuonna 2009 Kouvolassa perustettu melodista death metalia soittava yhtye. 1. syyskuuta 2021 uutisoitiin yhtyeen laulajan Antti Seppälän kuolleen.
Adam G. Sevani
Sevani kasvatettiin tanssin ympärillä, hänen vanhempansa omistavat tanssistudion Kaliforniassa. Sevani rakastaa esiintyviä taiteita ja hän osaakin näytellä, tanssia ja laulaa. Hän uskoo, että tanssi on ilmaisun tapa ja kieli, jota kaikki puhuvat. Vuonna 2004 Sevani esiintyi Masen videossa Breathe, Stretch, Shake. Hän on myös esiintynyt muun muassa T-Painin musiikkivideolla Church ja Missy Elliottin videolla I'm really hot.
Sevanin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Step Up 2 the Streets, jossa hän esitti roolihahmoa nimeltä Moose. Hän voitti 2008 Young Hollywood Award -palkinnon "Best Scene Stealer" roolistaan.
Golden Globe
Golden Globe (joskus suomeksi Kultainen maapallo ) on vuosittain jaettava elokuva- ja televisioalan palkinto. Palkintoa on jakanut vuodesta 1944 alkaen Hollywood Foreign Press Association (HFPA), joka koostuu Yhdysvalloissa asuvista ulkomaisista toimittajista. Yhdistyksessä on noin 90 jäsentä.
Palkinnot jaetaan tammikuussa ja niitä pidetään yleensä hyvinä suunnannäyttäjinä myöhemmin järjestettävää Oscar-gaalaa ajatellen.
Palkintogaalan valtakunnallinen televisiointi aloitettiin 1960-luvun puolivälissä. 78. gaala järjestettiin 28. helmikuuta 2021 Beverly Hilton -hotellissa.
Canadian cur
Canadian cur on kanadalainen koirarotu.
Golden Globe
Palkintoveistos
thumb|Palkintoveistos, joka oli käytössä vuoteen 2019 saakka. Voittajat saavat jalustalla seisovan 24 karaatin kullalla päällystetyn veistoksen, jonka huipulla on filminauhaan kiedottu maapallo. Veistos on 29 senttimetriä korkea ja painaa 3,5 kilogrammaa. Kullatun pinnan alla veistos on sinkkiä, messinkiä ja pronssia.
Canadian cur
Ulkonäkö
Canadian cur on atleettinen ja tasapainoinen. Korvat ovat riippuvat ja häntä luonnostaan lyhyt. 80 % pennuista syntyy töpöhäntäisinä. Karvapeite on lyhyt ja väritys vaihtelee suuresti.
Golden Globe
Palkintoveistos
Nykyinen malli otettiin käyttöön vuoden 2019 gaalaa varten. Se on pitempi, varreltaan kapeampi ja modernimpi kuin edeltäjänsä, ja siinä on enemmän kultaa. Lisäksi uudessa palkinnossa lukee voittajan nimi, kategoria ja vuosi. Elokuva- ja televisiokategorioiden voittajien palkinto on kauttaaltaan kullattu, ja erikoispalkintojen voittajien palkinnossa vain maapallo on kullattu.
Canadian cur
Luonne ja käyttäytyminen
Canadian cur jäljestää yleensä pää ylhäällä. Toisin kuin tietyt muut puuhun ajavat koirat, se on vainua seuratessaan äänekäs; osa yksilöistä on hiljaisia metsästäessään päivisin, mutta äänekkäitä öisin.
Tiktakin diskografia
Tämä on suomalaisen Tiktak-yhtyeen diskografia. Listasijoitukset viittaavat Suomen viralliseen albumi-, single- ja musiikki-DVD-listaan sekä Suomen viralliseen latauslistaan.
Golden Globe
Kritiikkiä
Palkintoa on kritisoitu myös siitä, että valintaryhmä on muiden vastaavien palkintojen taustaryhmiin verrattuna pieni ja siihen on vaikea päästä. HFPA:n jäsenistö ei myöskään koostu elokuva-alan ammattilaisista vaan ulkomaisista viihdetoimittajista. Myös palkinnosta äänestävien toimittajien riippumattomuuteen suhtaudutaan epäillen. Kriittisimpänä äänenä on Yhdysvalloissa ollut toimittaja Sharon Waxman. Hän on syyttänyt HFPA:ta muun muassa kapea-alaisuudesta ja mustien jäsenten puuttumisesta. .
Canadian cur
Alkuperä
David Rogers ja Larry Smith kehittivät canadian curin 1980-luvulla Ontariossa. Heidän päämääränään oli luoda rotu, joka oli älykäs, kestävä, ystävällinen, uskollinen, omistautunut ja sekä hyvä jäljestäjä että puuhun ajava koira. He käyttivät jalostuksessa mountain curia, kemmer stock curia, amerikanleopardikoiraa, bordercollieta ja pointteria. Vuonna 1995 perustettiin Canadian Cur Breeders Association.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (treeing dogs). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Canadian cur ajaa puuhun lähinnä pesukarhua, mutta se soveltuu myös oravan, peuran, villisian, kojootin, puuman ja karhun metsästykseen. Lisäksi sitä on käytetty karjapaimenena.
Armonistuin
Armonistuin on kristillisessä perinteessä kuva Jumalasta ottamassa vastaan uhrattua poikaansa.
Armonistuin on kristinuskon vahvimpia symboleita. Siihen liitetään Raamatun teksti "Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut" tai katkelmia Paavalin kirjeistä. Juutalaisen perimätiedon ja Raamatun mukaan armonistuin on liitonarkin kultainen kansi, jonka päissä kaksi kerubia peittää kannen siivillään.
Keskiajalla armonistuin kuvattiin Pyhänä kolminaisuutena ensin niin, että Jumala pitää edessään ristiinnaulittua poikaansa ja heidän yläpuolellaan leijuu Pyhän Hengen kyyhkynen. Myöhäiskeskiajan kuvaesityksissä taas Jumala istuu valtaistuimellaan kuollut poikansa sylissään.
Marianne Stone
Marianne Stone (23. elokuuta 1922 – 21. joulukuuta 2009) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin Carry On -komediaelokuvasarjan osista, joskaan hän ei rajoittanut uraansa niihin; hänet nähtiin lisäksi muun muassa elokuvassa Lolita (1962).
Sammalinen (Jämsä)
Sammalinen on Keski-Suomessa Jämsässä Ylä-Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,8 metriä mpy.
D-5 Spartakovets
Valmistus
Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 14. huhtikuuta 1927 telakkanumerolla S-28. Vene laskettiin vesille 28. syyskuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 5. huhtikuuta 1931.
Bofors-skandaali
thumb|250px|Bofors FH-77B haupitsi. Bofors-skandaali oli suuren luokan korruptioskandaali Intiassa 1980-luvulla. Useita intialaisia poliitikkoja, myös pääministeri Rajiv Gandhia, syytettiin lahjusten vastaanottamisesta Bofors-yhtiöltä, jotta yhtiö voittaisi tarjouskilpailun Intian 155 mm kenttätykeistä.
Vuonna 1986 AB Bofors sai Intian hallitukselta jättitilauksen. Intian aikomuksena oli ostaa 1 500 155 mm:n Bofors FH-77B-haupitseja, mutta julkisen kohun vuoksi se ostikin niitä lopulta vain 410 kappaletta.
Korruptio oli laajempaa kuin koskaan aikaisemmin Intian historiassa, ja sen seurauksena Gandhin valtaapitävä Intian kongressipuolue hävisi vuoden 1989 marraskuussa parlamenttivaalit. Joutuminen pois hallituksesta kävi kohtalokkaaksi Rajiv Gandhille, sillä hänen turvallisuusmiestensä määrä pieneni ja hänet salamurhattiin 21. toukokuuta 1991. 5. helmikuuta 2004 Delhin hovioikeus vapautti Rajiv Gandhin kaikista kytköksistä skandaaliin.
Skandaaliin kytketty agentti oli Ottavio Quattrocchi. Delhin tutkimuksia suorittava oikeus haluaisi edelleen hänet kuultavaksi, ja hänet on etsintäkuulutettu Interpolin kautta. Hänen väitetään yrittäneen suhteillaan Intian valtion virkamiehiin ja myös pääministeri Rajiv Gandhiin saada asekaupat Bofors-yhtiölle.
Delhin hovioikeus vapautti 31. toukokuuta 2005 brittiläiset liikemiesveljekset Shrichand, Gopichand ja Prakash Hindujan Bofors-juttuun liittyvistä syytteistä.
Elizabeth Cotten
Elizabeth "Libba" Cotten (syntymäsukunimeltään Nevills, 5. tammikuuta 1893 - 29. kesäkuuta 1987) oli yhdysvaltalainen folk- ja bluesmuusikko.
Cotten syntyi musiikilliseen perheeseen ja aloitti ensimmäisten kappaleiden soittamisen kahdeksanvuotiaana. Hän joutui lopettamaan koulunkäynnin jo yhdeksän iässä ja aloittamaan työskentelyn palvelijana, seuraten 13-vuotiaana äitiään kotipiian ammattiin. Hän säästi rahaa ensimmäistä kitaraansa varten, jonka sai ostetuksi 12-vuotiaana, opetellen soittamaan sitä itse. Cotten kirjoitti ensimmäiset kappaleensa teini-ikäisenä. Tällöin syntyi hänen kappaleensa Freight Train. Hän luopui kuitenkin kitaransoitosta nuorena, mentyään naimisiin ja saatuaan lapsia, jotta voisi omistautua perheelleen.
Cottenin kitaratekniikka oli omaperäinen: hän soitti vasenkätisenä oikeakätisille tehtyä kitaraa, soittaen korkeat melodiat peukalollaan ja bassokielet muilla sormillaan. Tämä tapa tuli tunnetuksi muusikkopiireissä "Cotten-näppäilynä".
Mike Seeger alkoi tekemään ensimmäisiä kotiäänityksiä Cottenin kappaleista 1950-luvun jälkipuoliskolla. Nämä äänitykset muodostivat Cottenin ensimmäisen julkaiseman albumin, Folksongs and Instrumentals with Guitar (1958). Cottenin Freight Train -kappale muodostui standardiksi Englannin folkmusiikkipiireissä. Siitä tehtiin monta levytystä ja artistit laittoivat sen usein omiin nimiinsä. Cotten sai sen tekijänoikeudet takaisin vasta myöhemmin, Seegerin perheen avustuksella.
Cotten esiintyi lisääntyvässä määrin 1960-luvulla, folkmusiikin kiinnostuksen ollessa samalla korkea. Cottenin toinen albumi Vol.2: Shake Sugaree ilmestyi vuonna 1967, ja sen nimikappaleen lauluosuudet lauloi hänen lapsenlapsenlapsensa, 12-vuotias Brenda Joyce Evans (myöhemmin The Undisputed Truth -yhtyeen laulaja).
John Aston, Jr.
John Aston (s. 28. kesäkuuta 1947 Manchester, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Manchester Unitedin junioriakatemiasta ykkösjoukkueeseen nousut Aston debytoi Unitedissa vuonna 1965 ottelussa Leicester Citya vastaan. Hän oli auttamassa seuraa liigamestaruuteen vuonna 1967 ja seuraavana vuonna Euroopan Cupin voittoon. Aston teki ManUssa 27 maalia ennen siirtymistään Luton Towniin vuonna 1972.
Hänen isänsä John Aston Sr. pelasi urallaan myös Manchester Unitedissa.
Amerikansuomalainen lehdistö
thumb|300px|Amerikansuomalaisia sanomalehtiä. thumb|300px|Amerikansuomalaisen työväenliikkeen aikakaus- ja vuosijulkaisuja. Amerikansuomalainen lehdistö on historiansa aikana käsittänyt ainakin 360 sanomalehteä, aikakauslehteä sekä kevät- ja joululehden kaltaista vuotuisjulkaisua. Vähintään kerran viikossa ilmestyneitä lehtiä on ollut yli sata, ja niistä kymmenkunta on ilmestynyt ainakin jossain vaiheessa päivälehtinä. Suurin osa lehdistä oli hyvin lyhytikäisiä.
Julkaisutoiminnan kehitys
Amerikansuomalaisten julkaisutoiminta oli aktiivisinta Suomesta Yhdysvaltoihin suuntautuneen siirtolaisuuden huippukautena, 1890-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan asti, ja alkoi hiipua 1920- ja 1930-luvuilla. Kanadansuomalainen lehdistö oli vahvimmillaan 1930-luvulla. Julkaisutoiminnan keskuksia olivat varsinkin alkuvaiheessa Michiganin Hancock ja Calumet, Minnesotan New York Mills ja Ohion Ashtabula sekä myöhemmin Massachusettsin Fitchburg, New Yorkin kaupunki, Oregonin Astoria, Wisconsinin Superior ja Minnesotan Duluth. Kanadan suomenkieliset lehdet keskittyivät Ontarion Port Arthuriin (nykyinen Thunder Bay) ja Sudburyyn.
Varhaiset amerikansuomalaiset lehdet olivat levikiltään pieniä. 1910- ja 1920-luvuilla suurimpien lehtien tilaajamäärät kohosivat 10 000 kappaleen tuntumaan. Vuonna 1929 Yhdysvalloissa ilmestyneiden suomenkielisten sanomalehtien yhteinen levikki oli arviolta 100 000 kappaletta. Suurimman ryhmän muodostivat vasemmistolehdet (noin 63 000 kappaletta). Kirkollisten sanomalehtien levikki oli noin 17 000 ja riippumattomien sanomalehtien 21 000–23 000 kappaletta. Neljällä kanadansuomalaisella sanomalehdellä oli vuonna 1936 noin 11 000 tilaajaa.
Suomen kieltä puhuvan siirtolaispolven ikääntyessä ja harventuessa amerikansuomalaisen lehdistön toimintaedellytykset muuttuivat yhä heikommiksi ja lehtien määrä alkoi vähentyä. Vuonna 1954 Yhdysvaltojen suomalaisten sanomalehtien levikki oli yhteensä noin 45 000, ja vuonna 1967 jäljellä olleilla lehdillä oli alle 20 000 tilaajaa. Kanadan pienten suomalaislehtien tilannetta helpotti toisen maailmansodan jälkeenkin jatkunut siirtolaisuus. Nykyään Yhdysvalloissa ja Kanadassa ilmestyy vain muutama amerikansuomalainen lehti, joiden joukossa on myös englanninkielisiä julkaisuja.
Varhaiset lehdet
Ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti oli Antti J. Muikun Hancockiin vuonna 1876 perustama Amerikan Suomalainen Lehti, joka ilmestyi vain muutaman kuukauden ajan. Sitä seurasivat Matti Fredin Swen Tuuva ja Sankarin Maine (1878–1881). Edeltäjiään paremmin menestyi Alexander Leinosen Calumetissa toimittama uusi Amerikan Suomalainen Lehti (1879–1894). Toinen pitkäikäinen lehti oli Minneapolisissa vuonna 1881 perustettu Uusi Kotimaa. Kolmas varhaisvaiheen lehti oli August Edwardsin Ashtabulassa julkaisema Yhdysvaltain Sanomat (1885–1893). 1890-luvulla syntyneitä riippumattomia lehtiä olivat Amerikan Uutiset (1893–1914) ja Amerikan Sanomat (myöhemmin Amerikan Sanomat ja Suometar, 1897–1913). New Yorkin Brooklynissa toiminut Siirtolainen (1893–1937) oli vuosisatojen vaihteessa luetuin amerikansuomalainen lehti.
Varhaiset suomenkieliset julkaisut olivat yksityishenkilöiden omistamia kaupallisia sanomalehtiä, jotka pyrkivät vetoamaan mahdollisimman laajaan lukijakuntaan. Puolueettomia ne eivät silti aina olleet. Esimerkiksi Siirtolainen kannatti Suomi-synodia ja Suomalaista Kansallis-Raittius-Veljeysseuraa, kun taas Amerikan Uutiset suhtautui suopeasti kilpailevan Kansalliskirkon perustamiseen.
Kirkkokuntien lehdet
Uskonnollisista lehdistä suurin osa on ollut pieniä ja harvoin ilmestyviä. Hartauslehtien ohella eri kirkkokunnat julkaisivat myös sanomalehtiä.
Suomi-synodin julkaisutoiminnan edeltäjänä voidaan pitää J. W. Lähteen Ashtabula Harborissa perustamaa hengellistä kuukausijulkaisua Valvojaa (1884–1888). Sen seuraajana ilmestyi viikkolehti Paimen-Sanomia, joka tunnustettiin kirkkokunnan äänenkannattajaksi vuonna 1890. Hancockissa ilmestyneiden hartauslehtien yhteyteen syntyi vuonna 1899 uutislehti Amerikan Suometar. Sen perustamisen syynä oli eräiden kaupallisten lehtien Suomi-synodia vastaan käymä polemiikki. Poliittisesti Amerikan Suometar oli konservatiivinen. Sen toimintaa vaikeutti siirtolaisyhteisön alueellinen hajanaisuus, minkä johdosta Astoriaan perustettiin vuonna 1922 sisarlehti Lännen Suometar. Kanadaa varten syntyi vuonna 1936 kuukausilehti Isien Usko.
Evankelis-luterilaisen kansalliskirkon ensimmäinen äänenkannattaja oli vuonna 1901 perustettu uskonnollissisältöinen Todistusten Joukko. Vuonna 1903 sen rinnalle perustettiin sanomalehti Kansan Lehti, joka pian veti molemmat julkaisut konkurssiin. Uusi äänenkannattaja saatiin vuonna 1906 perustetusta Auttajasta, joka toimi myös uutislehtenä.
Lestadiolaisten ensimmäinen oma äänenkannattaja oli Calumetissa vuosina 1891–1896 ilmestynyt viikkolehti Siionin Sanomat. Suurseuralaisten hartauslehdeksi perustettiin vuonna 1916 Kristillinen Kuukausilehti ja liikkeen sanomalehdeksi omaksuttiin Valvoja (1915–1957). Vanhalestadiolaiset perustivat vuonna 1922 hartauslehden Rauhan Tervehdys ja vuonna 1930 sanomalehden nimeltä Opas. Lestadiolaisten molemmat sanomalehdet välttivät kirkollisia kiistakysymyksiä ja saavuttivat varsin laajan lukijakunnan. Myös eräillä pienemmillä kirkkokunnilla on ollut suomenkieliset äänenkannattajansa.
Amerikan Suomettaren ja Paimen-Sanomien taloudellinen tilanne heikkeni 1950-luvulla, ja ne lakkasivat vuonna 1962, jolloin Suomi-synodi liittyi Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Auttaja muuttui hartauslehdeksi vuonna 1964 Kansalliskirkon liittyessä Missouri-synodiin. Lestadiolaisten levikkiään menettäneet Valvoja ja Opas yhdistettiin vuonna 1957 Pohjolan Sanomiksi, joka lakkasi Amerikan Sanomat -nimisenä vuonna 1960.
Työväenliikkeen sanomalehdet
Ensimmäinen varsinainen työväenlehti oli A. F. Tannerin toimittama Amerikan Työmies, joka ilmestyi vähän aikaa New Yorkissa vuonna 1900. Matti Kurikan Aika ilmestyi ensin sanomalehtenä ja sitten aikakauslehtenä Sointulassa vuosina 1901–1904. Työväestön pyrkimyksiin ja ammattiyhdistystoimintaan suhtautuivat aluksi myönteisesti myös eräät porvarilehdet kuten Eero Erkon vuonna 1903 perustama Amerikan Kaiku.
Amerikansuomalainen työväenliike teki läpimurtonsa 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Sen yhdyssiteeksi perustettiin Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö. Järjestön äänenkannattajaksi hyväksyttiin Massachusettsin Worcesterissa vuonna 1903 perustettu Työmies, joka pian siirrettiin Keskilännen Hancockiin ja sittemmin Superioriin. Idän sosialistit perustivat vuonna 1905 Fitchburgiin Raivaajan ja Astoriassa alkoi vuonna 1907 ilmestyä läntisten osavaltioiden Toveri. Kanadan Port Arthuriin syntyi vuonna 1907 Canadan Suomalaisen Sosialistijärjestön Työkansa, joka teki vararikon vuonna 1915.
Sosialistinen liike hajaantui ensimmäisen kerran vuonna 1914, jolloin syndikalistisen Industrial Workers of the World -järjestön kannattajat perustivat omaksi lehdekseen Sosialistin (sittemmin Teollisuustyöläinen ja vuodesta 1917 lähtien Industrialisti). Toinen hajaannus tapahtui Venäjän vallankumouksen jälkeen. Työmies ja Toveri asettuivat kommunistiselle kannalle, kun taas Raivaaja valitsi sosiaalidemokratian. Kommunistit perustivat vuonna 1921 Raivaajan kilpailijaksi uuden Eteenpäin-lehden. Kanadassa vuonna 1917 perustetusta Vapaudesta tuli myös kommunistilehti.
Työväen sanomalehdistä kehittyi järjestöjensä tuella menestyviä kustannusliikkeitä, jotka julkaisivat myös monia muita aikakausjulkaisuja sekä suuren määrän kirjallisuutta. Maltillinen Raivaaja ryhtyi tavoittelemaan laajempaa yleisöä, kun taas kommunistien suuntataistelut johtivat uusien lehtien perustamiseen. Yhdysvaltain kommunistisen puolueen määräysvallasta vapautunut Keskusosuuskunta perusti 1930-luvun alussa äänenkannattajakseen Työväen Osuustoimintalehden. Canadan Suomalaisen Järjestön erimielisyydet synnyttivät vuonna 1931 Vapaan Sanan, joka sittemmin muuttui riippumattomaksi sanomalehdeksi.
Vasemmiston päivälehtien ilmestymistiheys ja lukijakunta harveni liikkeen kannattajien ikääntyessä toisen maailmansodan jälkeen. Kommunistien Työmies ja Eteenpäin yhdistettiin vuonna 1950 Työmies–Eteenpäin -lehdeksi, joka lakkasi pitkällisen kuihtumisen jälkeen vasta 1990-luvulla. IWW:n Industrialisti kuoli toimittajapulaan vuonna 1975. Tavalliseksi siirtolaislehdeksi muuttunut Raivaaja lopetti toimintansa taloudellisista syistä vuonna 2009. Canadan Suomalaisen Järjestön Vapaus ja Liekki yhdistettiin vuonna 1974 Viikkosanomiksi, joka lakkasi uudelleen Vapaudeksi nimettynä vuonna 1990.
Riippumattomat sanomalehdet
Riippumattomien kaupallisten sanomalehtien määrä ja menestymismahdollisuudet olivat parhaimmillaan ennen työväenliikkeen ja sen lehdistön esiinmarssia. Esimerkiksi Ashtabulassa ilmestynyt Amerikan Sanomat ja Suometar saavutti huomattavan levikin, mutta sortui 1910-luvulla poliittisten lehtien kilpailuun. Myös Fitchburgissa vuonna 1902 perustettu Pohjan Tähti menetti lukijoitaan työväenlehdille ja muuttui linjaltaan konservatiiviseksi, kunnes se vuonna 1926 myytiin Raivaajalle. New York Millsissä ilmestynyt Uusi Kotimaa joutui vasemmiston haltuun vuonna 1919.
New Yorkissa ilmestynyt Siirtolainen siirtyi vuonna 1901 Michiganin Kalevan maanviljelysyhdyskuntaan ja vuonna 1910 Duluthiin, jonne 1914 muutti myös Calumetissa vuonna 1901 perustettu Päivälehti. Carl H. Salmisen omistamat lehdet menestyivät 1920-luvulla varsin hyvin, mutta alkoivat seuraavalla vuosikymmenellä menettää lukijoitaan. Siirtolainen lopetettiin vuonna 1937 ja Päivälehti myytiin vuonna 1940 Raivaajan kustannusyhtiölle. Päivälehden lakattua vuonna 1948 sen tilalle syntyi uusi lehti Keskilännen Sanomat (1949–1956).
Yksi pitkäikäisimmistä ja menestyneimmistä suomalaisista sanomalehdistä oli vuonna 1906 perustettu New Yorkin Uutiset. Ei-sosialistisen työväenyhdistys Imatran piirissä syntynyt lehti oli välillä hyvin oikeistolainen. New York Millsissä vuonna 1932 perustettu Minnesotan Uutiset kasvatti toisen maailmansodan jälkeen levikkiään ilmestymästä lakanneiden lehtien kustannuksella. Valtakunnalliseksi muuttunut, poliittisia kiistakysymyksiä välttänyt lehti vaihtoi vuonna 1962 nimensä Amerikan Uutisiksi. Lehti muutti vuonna 1986 Floridaan ja New Yorkin Uutiset liitettiin siihen vuonna 1996. Kanadan pitkäikäisin lehti oli Thunder Bayssä vuodesta 1915 ilmestynyt Canadan Uutiset, joka yhdistettiin Amerikan Uutisiin vuonna 2000. Vuonna 2001 Thunder Bayhin perustettiin uusi lehti Canadan Sanomat.
Erityislehdet
Kirkkokuntien ja työväenliikkeen lisäksi eräitä julkaisuja on ollut myös amerikansuomalaisella raittiusliikkeellä ja muilla järjestöillä. Calumetissa vuosina 1897–1909 ilmestynyttä Naisten Lehteä merkittävämmäksi kehittyi astorialaisen Toverin yhteyteen vuonna 1911 perustettu sosialistinen ja myöhemmin kommunistinen naisten viikkolehti Toveritar. Vuonna 1930 sen korvasi Työläisnainen ja vuonna 1936 Naisten Viiri, joka ilmestyi vuoteen 1978 asti. Lasten- ja nuortenlehtiä oli lähinnä Suomi-synodilla ja Kansalliskirkkokunnalla. Maanviljelijöitä palvelivat sosialistien Pelto ja Koti (1912–1920) ja Suomi-synodin kustannusliikkeen Aura (1914–1923).
Kirjallisuuslehdet kuten Edistys (1898–1899) ja Kansan Kuvalehti (1901–1903) jäivät yleensä lyhytikäisiksi. Poikkeuksen muodosti kanadalaisen Vapauden yhteydessä ilmestynyt Liekki (1936–1974). Kaunokirjallista ainesta sisälsivät myös sanomalehdet ja työväenliikkeen aikakausjulkaisut. Menestyksekkäimmät pilalehdet olivat sosialistien Väkäleuka (1908–1915) ja Lapatossu (1911–1921) sekä jälkimmäistä seurannut kommunistien Punikki (1921–1936).
Ruotsinkieliset lehdet
Suomenruotsalaisilla siirtolaisilla on laajan amerikanruotsalaisen lehdistön ohella ollut myös omia lehtiä. Niistä merkittävin oli vuonna 1897 perustettu sanomalehti Finska Amerikanaren, joka myöhemmin sai nimen Norden. Runebergorden-järjestön äänenkannattajana on ilmestynyt aikakauslehti Ledstjärnan. Lisäksi julkaistiin muutamia uskonnollisia lehtiä.
Lehtien talous, sisältö ja merkitys
Suhteellisen suuresta lukumäärästään huolimatta, ja osittain myös sen takia, amerikansuomalaisen lehdistön taloudellinen tilanne oli yleensä hankala. Lehdet saivat tuloja tilauksista, siirtolaisten omista ja englanninkielisten liikeyritysten ilmoituksista, oman kirjapainon tilaustöistä sekä rahalähetysten välittämisen ja laivalippujen myymisen kaltaisista sivutoiminnoista. Suurimmat lehtiliikkeet harjoittivat laajahkoa kirjankustannustoimintaa ja kirjakauppaa. Toimitusten resurssit olivat vaatimattomat ja ammattitaitoisen työvoiman saaminen vaikeaa. Toimittajien joukossa oli Suomessa työskennelleitä sanomalehtimiehiä ja akateemisesti koulutettuja henkilöitä kuten Eero Erkko, Matti Kurikka tai Severi Alanne, mutta yleensä henkilöstö sai oppinsa käytännön työssä siirtolaislehden palveluksessa.
Lehtien sisältö koostui englanninkielisistä lähteistä käännetystä uutisaineistosta, entisen kotimaan tapahtumista, siirtolaisyhteisön kuulumisista, kantaa ottavasta aineistosta, lukijainkirjeistä, kaunokirjallisuudesta, viihteestä ja ilmoituksista. Varsinkin toiseen maailmansotaan saakka kirjoittelu oli vahvasti aatteellista. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa amerikansuomalaiset lehdet ottivat voimakkaasti kantaa Venäjän hallituksen yhtenäistämispolitiikkaan Suomessa. Vasemmistolehdet suhtautuivat sisällissodan jälkeen hyvin kriittisesti Suomen oloihin. Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset eivät yleensä puuttuneet lehtien kirjoitteluun, mutta maailmansotien ja 1930-luvun alun pulavuosien kaltaisissa poikkeusoloissa vasemmistolehtien toimintaa pyrittiin rajoittamaan.
Nykytilanne
Floridan Lake Worthissa joka toinen viikko ilmestyvä Amerikan Uutiset on nykyään Yhdysvaltojen ainoa suomenkielinen sanomalehti. Hancockin Finlandia Universityn yhteydessä toimiva Finnish American Heritage Center julkaisee englanninkielistä kuukausilehteä Finnish American Reporter. Suomenruotsalaisten Norden yhdistettiin vuonna 2014 Est Elle -aikakauslehteen, joka sai nimen Est Elle & Norden USA. Vuonna 2014 lakkautetun Runeberg-seuran paikallisosastot ovat jatkaneet englanninkielisen Leading Star – Ledstjärnan -lehden julkaisemista.
Torontolainen Vapaa Sana ja Thunder Bayn Canadan Sanomat yhdistettiin vuonna 2012 Kanadan Sanomat -viikkolehdeksi. Muita kanadalaisia lehtiä ovat Vancouverin Finlandia Clubin kaksikielinen Länsirannikon Uutiset ja samassa kaupungissa ilmestyvä helluntailaisten Todistaja. Kanadan evankelis-luterilaisen kirkon Isien Usko ilmestyi ainakin vielä vuonna 2014.
Inkeri Uusmaa
Inkeri Uusmaa (s. 1957) on suomalainen kirjailija, joka on julkaissut nuorten tieteisromaanin Kielletty metsä (Karisto, 2000). Inkeri Uusmaa on kotoisin Tuusulasta. Hän on työskennellyt lastentarhanopettajana, tietopalvelusihteerinä ja uutistoimittajana.
Contax
Contax oli kameramerkki, joka tunnettiin yksilöllisistä ja joskus erikoisista teknisistä innovaatioistaan ja laadukkaista Zeissin valmistamista objektiiveista.
Ensimmäisen Contax-kameran valmisti Zeiss Ikon AG vuonna 1932. Yhtiö julkisti vuonna 1949 ensimmäisen kinofilmikoon peiliheijastuskameransa nimeltään Contax S. Se oli maailman ensimmäisiä pentaprismaetsimellä varustettuja ja siis silmän korkeudelta käytettäviä, kun peiliheijastuskamerat olivat siihen asti käyttäneet ylhäältä päin katsottavaa kuiluetsintä.
1960-luvulla Contax ryhtyi yhteistyöhön Yashican kanssa, josta tuli osa Kyocera-elektroniikkajättiä 1990-luvun puolivälissä. 12. huhtikuuta 2005 Kyocera ilmoitti lopettavansa Contax-kameroiden valmistamisen.
Laura Huttunen
Laura Huttunen (s. 1965) on suomalainen antropologi, joka on toiminut sosiaaliantropologian professorina Tampereen yliopistossa tammikuusta 2013 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2002.
Huttunen tutkii muun muassa globaalia muuttoliikettä, transnationaalisuutta, diasporia ja ihmisten katoamista. Hän on tehnyt etnografista tutkimusta bosnialaisen diasporan parissa Suomessa ja Bosnia-Hertsegovinassa.
Poikkileikkausaineisto
Jos mittaus toistetaan samoilta yksilöiltä myöhemmin, aineistoon saadaan myös aikaulottuvuus ja sitä kutsutaan pitkittäisaineistoksi tai paneeliaineistoksi. Koska poikkileikkausaineistossa on havainto vain yhdeltä ajanhetkeltä, on kausaliteettien päättely sen perusteella vaikeaa. Toistuvat mittaukset helpottavat kausaliteettien päättelemistä. Lisäksi ne mahdollistavat tehokkaampien menetelmien käytön mittausvirheiden ja puuttuvien muuttujien aiheuttaman virheiden korjaamisessa.
Kaanaan vesitorni
Kaanaan vesitorni on Porissa sijaitseva vesitorni. Tornin vesitilavuus on 1 250 kuutiometriä ja se valmistui vuonna 1963. Huipulla toimiva näkötorni-ravintola avattiin yleisölle saman vuoden heinäkuussa. Virallisesti Kaanaan vesitorni vihittiin käyttöön Porin päivänä 29. syyskuuta 1963.
Meri-Porissa Kaanaan kaupunginosassa sijaitseva 56,7 metriä korkea vesitorni oli valmistuessaan Suomen korkein. Sen ulkoseinää käytetään myös seinäkiipeilyyn.
Stefan Fölster
pienoiskuva|Stefan Fölster vuonna 2014. Stefan Fölster on ruotsalainen taloustieteilijä ja Ruotsin elinkeinoelämän kattojärjestön pääekonomisti. Hän on väitellyt Oxfordin yliopistosta. Fölsterin isovanhemmat olivat rauhannobelisti Alva Myrdal ja yhteiskuntatieteilijä Gunnar Myrdal. Hänen tunnetuin kirjansa on ilmastonmuutosta käsittelevä Maailmanloppu on peruttu.
2. česká hokejová liga
2. česká hokejová liga on Tšekin jääkiekon kolmanneksi korkein sarjataso. Liiga on perustettu kotimaansa itsenäistyttyä vuonna 1993.
Yves Saint-Laurent
Yves Henri Donat Dave Mathieu-Saint-Laurent (1. elokuuta 1936 Oran, Ranskan Algeria – 1. kesäkuuta 2008 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen muotipiirtäjä ja -suunnittelija, joka on tunnettu etenkin modernin naisten housupuvun le smokingin (variaatio miesten smokista) suunnittelemisesta. Hän tuli tunnetuksi heti ensimmäisellä kokoelmallaan ja Trapeze-linjasta eli kapeaolkainen puku joka laajenee juuri polven päälle, variaatio Diorin vuoden 1955 A-linjasta. Saint-Laurentin muusia olivat muun muassa malli Betty Catroux, asuste- ja korusuunnittelija Loulou de la Falaise ja Catherine Deneuve.
Elämä ja ura
pienois|Saint-Laurentin ateljee. Voitettuaan International Wool Secreteriatin miestenpukukilpailun vuonna 1954, Saint-Laurent pääsi jo 18-vuotiaana työskentelemään Christian Diorille. Kun Dior vuonna 1957 kuoli, nostettiin hänen seuraajakseen nimeämä 21-vuotias Saint-Laurent johtamaan Diorin muotitaloa, jotta se välttyisi taloudelliselta katastrofilta. Hän toimi Diorin johtajana vuosina 1957–1960.
Vuonna 1961 hän perusti omaa nimeään kantavan muotitalon, jonka talousjohtajana toimi hänen kumppaninsa Pierre Bergé. Pari erosi ystävinä vuonna 1976, ja he pysyivät yhtiökumppaneina. Ensimmäinen Saint-Laurent-Boutique avattiin vuonna 1966.
Vuonna 2002 Saint-Laurent jäi eläkkeelle työstään 65 vuoden ikäisenä ja alkoi viettää aikaa Marrakechin asunnossaan Marokossa. Saint-Laurent kuoli kotonaan Pariisissa 1. kesäkuuta 2008 sairastettuaan reilun vuoden aivosyöpää. Hän oli kuollessaan 71-vuotias.
Yves Saint Laurentin muotitalo
Vuonna 1993 Yves Saint Laurentin muotitalo myytiin arviolta 600 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla lääketehdas Sanofille. Vuonna 1999 italialainen muotitalo Gucci osti tuotemerkin, ja yhdysvaltalainen muotisuunnittelija Tom Ford alkoi suunnitella brändin valmisvaatemallistot, samalla kun Saint-Laurent keskittyi muotitalon haute couture -luomuksiin.
Vuonna 2002 monien vaikeuksien jälkeen Saint-Laurent ja Gucci sulkivat Yves Saint Laurentin maineikkaan muotitalon. Vaikka itse muotitalo suljettiinkin, tuotemerkki elää yhä Guccin omistuksessa. Muun muassa merkin valmisvaatteita valmistetaan ja myydään edelleen. Merkin pääsuunnittelijana on toiminut vuodesta 2004 asti Stefano Pilati.
Yves Saint Laurent tuottaa vaatteiden ja asusteiden lisäksi myös kosmetiikkaa ja parfyymeja, kuten Opium, Kouros, Rive Gauche ja Paris. Saint-Laurent suunnitteli myös lukuisia elokuvapuvustuksia, esimerkiksi Catherine Deneuven elokuviin Päiväperho ja Mississipin velho.
Vähä-Sammalinen
Vähä-Sammalinen on Keski-Suomessa Jämsässä Ylä-Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. Rannat ovat pääosin metsämaata. Järven eteläpuolelta kulkee sähkölinja ja Orivesi–Jyväskylä-rata. Länsirannalla on kaksi vapaa-ajan asuntoa.