cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terhi Rannela
Rannela tunnetaan kantaa ottavista, yhteiskunnallisista nuortenromaaneistaan, jotka eivät kaihda vakavia aiheita. Hänen luetuimpia nuortenkirjojaan ovat kouluväkivallasta kertova Taivaan tuuliin sekä suomalaista alkoholikulttuuria tutkiva kertomuskokoelma Yhden promillen juttuja. Rannela on kirjoittanut myös Kuparisaari-fantasiatrilogian yhdessä Anneli Kannon kanssa. Hän vierailee aktiivisesti kouluissa ja kirjastoissa.
Punaisten kyynelten talo (2013) on historiallinen romaani, joka kertoo äidin ja tyttären tarinan punakhmerien hallitsemassa Demokraattisessa Kamputseassa. Vuonna 2016 ilmestyi Rannelan Reinhard Heydrichin vaimosta Lina Heydrichistä kertova kirja Frau ja sähkökirjana teoksen työpäiväkirja. Jatkosodan ajan Tampereelle sijoittuva Kiivaat ilmestyi 2019.
Rannela on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuosina 2009, 2014, 2016 ja 2019. Hänen teoksensa Goa, Ganesha ja minä oli Topelius-palkintoehdokkaana vuonna 2010 ja Jäämeri, jäähyväiset ja minä vuonna 2011.
Rannela asuu Tampereella.
Richard Kiel
Richard Dawson Kiel (13. syyskuuta 1939 Detroit, Michigan – 10. syyskuuta 2014 Fresno, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Rautahampaan roolissa James Bond -elokuvissa 007 rakastettuni (1977) ja Kuuraketti (1979). Vaikka jättikasvua sairastava Kiel sai roolin yleensä suuren kokonsa vuoksi, hän oli myös luonne- ja tunnenäyttelijä.
Elämä ja ura
Kiel oli huomattavan pitkä jättikärkisyys-hormonihäiriön aiheuttaman kasvupoikkeaman vuoksi. Hänen pituutensa oli 217 senttimetriä ja painonsa 145 kilogrammaa.
Kiel tunnetaan kuitenkin ehkä parhaiten roolistaan James Bond -elokuvien Rautahampaana (Jaws). Kiel näytteli roolia Roger Mooren Bondeissa 007 rakastettuni (1977) ja Kuuraketti (1979). Kiel ja Moore olivat hyviä ystäviä siviilielämässä.
Kiel esiintyi myös Visa Mini -luottokortin mainoksessa.
Kiel oli vuonna 1992 liikenneonnettomuudessa, josta seurasi osittainen kävelykyvyn menetys.
Kiel kuoli 74-vuotiaana 10. syyskuuta 2014 Kalifornian Fresnossa. Hän oli sairaalahoidossa murrettuaan jalkansa. Hänet haudattiin Belmont Memorial Parkiin Kaliforniaan.
Matt Helders
Matthew ”Matt” Helders (s. 7. toukokuuta 1986 Sheffield) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten indie rock -yhtye Arctic Monkeysin rumpalina.
Vuonna 2015 Helders aloitti yhteistyön Iggy Popin, Josh Hommen ja Dean Fertitan kanssa. Hän oli mukana soittamassa Iggyn julkaisulla Post Pop Depression (2016).
Sauvasolu
Sauvasolut ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia hämärässä näkemiseen erikoistuneita fotoreseptorisoluja. Värien näkemiseen ovat erikoistuneet verkkokalvon tappisolut. Näiden kahden näköreseptorisolun valoherkät osat sijaitsevat alimmaisena verkkokalvolla. Sauvasoluja on noin 120 miljoonaa. Ne ovat halkaisijaltaan noin kaksi mikrometriä. Sauvasolut aistivat valon intensiteettiä, eivätkä osallistu värien näkemiseen. Siksi hämärässä ihminen pystyy erottamaan vain harmaan eri sävyjä.
Hämäränäkö
Sauvasolujen avulla ihminen aistii valon voimakkuutta harmaan eri vivahteina ja pystyy pimeässä havaitsemaan hyvinkin heikkoja valon lähteitä. Sauvasolujen avulla hämäränäkö on mahdollista. Sauvasoluissa on näköpigmenttinä rodopsiini eli näköpurppura, joka koostuu retinaalista ja opsiinista. Valo vaikuttaakin juuri näihin näköpigmentteihin. Fotonien energia imeytyy eli absorboituu sauvasolujen retinaaliin, jolloin sen tietty sidos muuttuu cis-muodosta trans-muotoon ja samalla myös siihen kovalenttisesti sitoutunut opsiini muuttaa muotoaan. Reaktion tuloksena sauvasolujen solukalvon tietyt kationikanavat sulkeutuvat, minkä seurauksena kalvon kalvojännite kasvaa. Tämä hyperpolarisoituminen aiheuttaa aktiopotentiaalin ensin bipolaarisoluissa, joista se siirtyy gangliosoluihin. Tietyt entsyymit muuttavat retinaalin takaisin aktiiviseen cis-muotoon ja solunsisäisen kalsiumpitoisuuden pieneneminen aiheuttaa kationikanavia avaavien välittäjäaineiden muodostumiseen. Näiden välittäjäaineiden vaikutuksesta kationikanavat aukeavat ja kalvojännite palaa ennalleen.
Ihmisen silmät sopeutuvat helposti pimeästä valoisaan, mutta päinvastoin sopeutuminen on hidasta. Kirkkaasta valosta hämärään siirtyessä ei näe juuri mitään, koska kaikki rodopsiini on hajonnut ja uutta muodostuu hitaasti. Siksi pimeässä käytetään merkkivalona voimakasta punaista, koska se ärsyttää vain tappisoluja. Näin sauvojen valoherkkyys säilyy, eikä silmä sokaistu. Rodopsiinin muodostumiseen tarvitaan retinolia tai beeta-karoteenia, jonka vähäisyyden tyypillinen oire on hämäräsokeus. Rodopsiini hajoaa opsiiniksi ja vitamiini A:ksi. Tämä aktivoi entsyymin, joka sulkee kalvon huokosia ja solun jännite kasvaa. Sauvasoluihin kiinnittynyt gangliosolu alkaa reagoida. Tuotettu pieni energiamäärä kulkee näköhermoa pitkin aivoihin.
Misery Business
Misery Business on Paramoren ensimmäinen julkaistu single heidän toiselta albumiltaan Riot!. ”Misery Business” -musiikkivideo on Paramoren kolmas video, jonka on ohjannut Shane Drake. Video oli ehdolla vuoden 2007 Kerrang! Awards -palkintogaalassa parhaan videon kategoriassa, mutta palkinnon voitti Fall Out Boyn kappaleen ”This Ain’t a Scene, It’s an Arms Race” musiikkivideo.
Single ja video on esiintynyt peleissä Saints Row 2, NHL 08 ja Guitar Hero World Tour.
Listasijoitukset
Kesäkuussa 2007 ”Misery Business” oli Billboard Hot 100 -listalla 99. sijalla. Seuraavalla viikolla kappale nousi 13 paikkaa 86:nneksi. Syyskuussa single oli noussut sijalle 34, missä se pysytteli tammikuuhun 2008. Tämän jälkeen single nousi edelleen ja nappasi 31. sijan. Kappale nousi tämänkin jälkeen vielä sijalle 26, mistä se ei sitten enää noussut. Hot Modern Rock Tracks -listalla se nappasi 3. sijan, kun taas iTunes chart -listalla se sijoittui 7. sijalle. 17. syyskuuta 2008 single myi platinaa Yhdysvalloissa myyden yli miljoona kopiota.
Single sijoittui 17. sijalle Britannian singlelistalla. Se on myös Paramoren ensimmäinen single, joka on päässyt listoille Britanniassa.
Vuonna 2007 aikakauslehti Alternative Press nimesi singlen musiikkivideon ”vuoden videoksi”.
Musiikkivideo
Musiikkivideo kuvattiin Reseda High Schoolissa Los Angelesissa 21. joulukuuta 2006. Musiikkivideolla esiintyy koulua sekä yhtyeen soittoa. Musiikkivideon on ohjannut Shane Drake, joka on ohjannut myös Paramoren edelliset videot ”Pressure” ja ”Emergency”. Näyttelijä Amy Paffrath esiintyy kiusaajan roolissa.
Video alkaa yhtyeen soitolla huoneessa, jonka seinät ovat täynnä ”RIOT!”-tekstejä (viitaten albumin nimeen). Kuva siirtyy high schooliin, missä runsaasti meikannut tyttö sinisessä asussa tekee erilaisia kiusantekoja koulutovereilleen. Välillä kuvataan yhtyeen soittoa. Lopulta näytetään, kuinka yhtye astuu ulos luokkahuoneesta ja näkee tytön käytävällä. Hayley Williams ottaa tytön rintaliiveihin piilotetut täytteet ja heittää ne menemään. Tämän jälkeen hän ottaa vessapaperia ja pyyhkii tytön meikit pois, vaikka osa niistä leviääkin tytön naamalle. Videon lopussa yhtye kävelee pois käytävää pitkin, Zac Farro kääntyy ympäri ja nauraa.
Raul Reiman
Raul Tapio Reiman (11. syyskuuta 1950 Helsinki – 12. helmikuuta 1987) oli suomalainen sanoittaja ja säveltäjänä, joka työskenteli myös muusikkona. Hän oli alkuperäiseltä ammatiltaan sähköasentaja. Reiman soitti myös kitaraa.
Ura
Raul Reiman syntyi Helsingissä, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Toijalassa ja Sääksmäen Tarttilassa. Opiskeltuaan sähköasentajaksi 1960-luvun lopussa hän työskenteli sekä sähköasentajana että keikkamuusikkona 1970-luvun puoliväliin saakka, jolloin hän ryhtyi päätoimiseksi sanoittajaksi. Reiman harrasti DX-kuuntelua, minkä ansiosta hän oli oppinut englannin, saksan ja espanjan kielet. Iskelmätekstejään hän kävi näyttämässä levytuottaja Toivo Kärjelle, joka huomasi nuoren kirjoittajan kyvyt ja opasti häntä runotekniikassa. Reimanin ensimmäinen levytetty teksti oli Kirkan laulama ”Pintaa” vuodelta 1974, ja tuona vuonna hänen sanoituksiaan päätyi levylle kahdeksan.
Sanoittaja ja levytuottaja Vexi Salmi muisteli 2000-luvun alussa ensitapaamistaan Reimanin kanssa:
Reiman teki elämänsä aikana yhteensä lähes 1 300 tekstitystä, joista vajaat 900 on päätynyt levylle saakka. Monien Reimanin tekstien aiheina olivat suomalaisten henkilökohtaiset tragediat, kuten epäonnistunut parisuhde, avioero ja työttömyys. Reimanin kynästä ovat syntyneet muun muassa kappaleet ”Titanic”, ”Minttu sekä Ville”, "Bussi Somerolle", ”Puhtaat purjeet”, ”Aamulla rakkaani näin” ja ”Kyyneleet”. Lisäksi Reiman teki suomenkielisen tekstin Marie Myriamin kappaleeseen "Le cœur somnambule", josta tuli suomalaisena versiona Paula Koivuniemen hitti "Tummat silmät, ruskea tukka", sekä suomenkielisen tekstin Toto Cutugnon kappaleeseen ”L'italiano”, josta puolestaan tuli suomalaisena versiona Kari Tapion hitti ”Olen suomalainen”. Reiman teki 1970-luvun lopulta lähtien paljon yhteistyötä säveltäjä Jori Sivosen kanssa. Hän ei ollut missään vaiheessa kuukausipalkkaisena sanoittajana, mutta hän oli solminut Finnlevyn kanssa sopimuksen, joka velvoitti hänet kirjoittamaan työnantajalleen tietyn määrän tekstejä kuukaudessa.
Raul Reiman osallistui esittävänä artistina vuoden 1978 Syksyn Sävel -laulukilpailuun Prinsessa Kultakutri -yhtyeensä kanssa, mutta ei menestynyt mainittavammin. Varsin melankolinen ja mollisointuinen ”Viimeinen kesä” -niminen kappale kertoo katkerasta henkilöstä jota kuolema lähestyy. Arvoitukseksi jää vain, suunnitteleeko kappaleen ”minähenkilö” varsinaisesti itsemurhaa, vai onko tämä juuri vastikään saanut kuulla olevansa kuolemansairas. Eräässä haastattelussa Reiman myönsi olevansa kiinnostunut kuolemanjälkeisestä elämästä ja kuoleman vaikutuksesta kuolevan lähimmäisiin, mutta kiisti haluavansa mässäillä kuolemalla.
Eurovision laulukilpailujen kotimaisessa karsinnassa samana vuonna 1978 Reiman tuli Lea Lavenin esittämällä tulkinnalla Aamulla rakkaani näin toiseksi ja hävisi vain niukasti Seija Simolan esitykselle. Vuonna 1981 Taiska esitti Suomen Euroviisu-karsinnoissa Reimanin säveltämän ja sanoittaman kappaleen Hiroshima. Se tuli kilpailussa kolmanneksi. Niin ikään Reimanin sanoittama, Jori Sivosen säveltämä ja Frederikin esittämä Titanic tuli samassa karsinnassa seitsemännelle sijalle. Reimanin käsialaa oli myös Teuvo Valon elämäkertalaulu ”Miehen ikään” ja tribuutti Olavi Virralle ”Muistatko Olavi Virran”. Nämä laulut Reiman sekä sanoitti että sävelsi.
Raul Reiman kuvaili työnsä tarkoitusta iskelmäsanoittajana Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon Iskelmän kultaisessa kirjassa vuonna 1986:
Reiman oli työtoveriensa mukaan luonteeltaan äärimmäisen ujo ja herkkä, jopa arka, minkä vuoksi häntä ei juuri nähty levynjulkistamistilaisuuksissa eikä muissakaan viihdealan tapahtumissa. Parhaiten hän viihtyi kotonaan Kirkkonummen Masalassa kirjoittamassa. 1980-luvulla vallinnut ylenkatseellinen suhtautuminen iskelmämusiikkiin erityisesti rockväen taholta haavoitti Reimania enemmän kuin hänen parkkiintuneempia kollegojaan. Jori Sivosen mukaan Reimaniin koski erityisen kipeästi Outi Poppin Ilta-Sanomiin kirjoittama murskaava arvio Reimanin sanoittamasta Kake Randelinin albumista. Toisaalta Reiman arvosti suuresti sitä, että Juha Vainio sävelsi hänen tekstinsä ”Jaska ja Eetu ja Eikka”, jonka Vainio otti myös mukaan vuonna 1981 ilmestyneelle albumilleen ”Albatrossi ja sorsa”. Lisäksi Vainio piti ”Olen suomalainen” -kappaleen sanoitusta Reimanin mestarinäytteenä ja tunnusti, ettei hän olisi itse kyennyt tekemään parempaa tekstiä.
Sanoittajana Reiman oli valmis muokkaamaan tekstejään tuottajan tai laulajan toiveiden mukaan, toisin kuin arvostaan ja asemastaan tietoiset vanhemmat kollegat Juha Vainio tai Vexi Salmi. Ensimmäisenä suomalaisena sanoittajana Reiman kehitteli tietokoneelleen riimi- ja fraasipankin, josta oli helppo poimia oikeansävyisiä ilmaisuja kulloisiinkin tilanteisiin.
Reiman teki itsemurhan, vaikka iltapäivälehdet kertoivatkin hänen kuolleen pitkällisen sairauden seurauksena. Reimanin sanoittajakollega Vexi Salmi muisteli, että työpaineiden kasvaessa Reiman alkoi käyttää yhä enemmän alkoholia ja myöhemmin kuvaan tulivat myös rauhoittavat lääkkeet. Humalassa ollessaan Reiman alkoi toistuvasti puhua itsemurhasta, ja toistuvia puheita ei kukaan ottanut enää vakavasti. Lopulta Reiman toteutti uhkauksensa ottamalla ylisuuren lääkeannoksen.
Lokakuussa 2006 sai Toijalan Kellariteatterissa ensi-iltansa Raul Reimanista kertova esitys Iskelmärunoilija Raul Reiman, jonka nimiroolia näytteli muusikko Ville Leinonen. Leinonen on myös julkaissut kaksi cover-albumia, jotka sisältävät paljon Raul Reimanin sanoittamaa musiikkia (Hei! 2007 ja Hei taas 2017). Samaan aikaan näytelmän kanssa ilmestyi myös kirja Raul Reiman – iskelmärunoilija, joka sisältää hänen musiikillisen elämäkertansa sekä kattavan teosluettelon.
Voronin
Voronin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
José María Morelos
José María Morelos y Pavón (1765–1815) oli meksikolainen roomalais-katolinen pappi, joka komensi joukkoja Meksikon itsenäisyyssodassa kapinallisten puolella. Hänen kuvansa on ollut 50 peson setelissä 1997 lähtien. Morelos syntyi köyhähköön perheeseen Valladolidissa ja opiskeli papiksi, jonka virkaan hänet vihittiin 1797. Morelos liittyi Meksikon itsenäisyyssotaan kapinallisten puolelle kapinan alettua. Morelos vangittiin Tezmalacan taistelussa marraskuussa 1815 ja teloitettiin saman vuoden joulukuussa.
Tarikh al-fattaš
Ghanan, Malin ja Songhaivaltakunnan historiasta kertova teos päättyy 1500-luvun lopun marokkolaismiehitykseen. Octave Houdas ja Maurice Delafosse julkaisivat sen arabiaksi ja ranskaksi vuonna 1913. Julkaisu pohjautuu osittain 1800-luvulla tehtyyn väärennökseen, jonka tarkoituksena oli perustella Ahmadu Lobbon asemaa Macinan hallitsijana ja valtion feodalistista järjestystä.
Toinen tärkeä Länsi-Sudanin historian lähde on 1600-luvun puoliväliin saakka jatkuva Tarikh al-Sudan.
Luxemburgin historia toisen maailmansodan aikana
Hyökkäystä edeltävä aika
thumb|200px|Schuster-linja. Toisen maailmansodan puhkeaminen 1. syyskuuta 1939 laittoi Luxemburgin hallituksen vaikeaan tilanteeseen. Osa kansasta oli halukas ystävystymään liittoutuneiden kanssa, osa taas halusi pitää kiinni vuoden 1867 Lontoon sopimuksen suomasta puolueettomuudesta. Hallitus aloitti lähestymisen naapurimaihinsa välttääkseen saksalaisten invaasion. Heti sodan puhkeamispäivänä Radio Luxembourg lopetti lähetyksensä.
Vuoden 1940 keväällä Saksan ja Ranskan vastaisia rajoja alettiin vahvistaa. Niin kutsuttu ”Schuster-linja”, joka nimettiin luojansa mukaan, muodostui massiivisista teräsovisista betonitiesuluista. Linjan virallinen tarkoitus oli hidastaa mahdollisia hyökkääviä armeijoita ja antaa Luxemburgin puolueettomuuden takaajille aikaa vastatoimiin hyökkääjää vastaan. Ottaen huomioon saksalaisten massiivisen sotilasvoiman linjalla oli kuitenkin lähinnä vain symbolinen merkitys, mutta se auttoi kansalaisten rauhoittamisessa.
Lukuun ottamatta muutamia vapaaehtoisjoukkoja, Luxemburgilla ei ollut armeijaa vuoden 1867 Lontoon sopimuksen vuoksi. Muutaman väärän hälytyksen jälkeen keväällä 1940 Saksan ja Ranskan välisen sotilaskonfliktin syttyminen muuttui yhä varmemmaksi.
Saksa lopetti koksin viennin luxemburgilaiselle terästeollisuudelle. Tämä esti maata viemästä terästä ja rautaa Isoon-Britanniaan ja Belgiaan, mikä vaikeutti hallituksen asemaa ja pakotti Luxemburgin jossain määrin myötäilemään Saksaa.
Hyökkäys
thumb|200px|[[Wehrmacht-offenssiivi alkaa 9. toukokuuta 1940.]] thumb|200px|[[Wehrmachtin eteneminen Luxemburgin halki.]] Schuster-linjan teräsovet määrättiin suljettavaksi 10. toukokuuta 1940, kun saksalaisjoukkojen oli havaittu liikehtivän Our-, Sauer- ja Moseljokien itäpuolella. Samanaikaisesti saksalaisten siviilipukuiset erikoisjoukot, joita maassa asuvat saksalaiset tukivat, niin kutsutut ”Stoßtrupp Lützelburg”, yrittivät sabotoida radiolähetyksiä ja barrikadeja saksalais-luxemburgilaisella rajalla, mutta epäonnistuivat hankkeessaan. Kuninkaallinen perhe evakuoitiin Colmar-Bergin asunnostaan Luxemburgin kaupungin suureen herttuanpalatsiin.
Offensiivi alkoi 4:35 aamulla. Saksalaiset eivät kohdanneet huomattavaa vastarintaa, sillä vapaaehtoisjoukot pysyivät reservissä. Ennen iltaa pääkaupunki oli jo miehitetty. Kahdeksalta aamulta ranskalainen kenraali Petietin johtama 3. kevyt ratsuväkidivisioona, jota tuki eversti Jouffaultin komentama 1. spahiprikaati ja 5. panssaripataljoona, ylitti etelärajan, jotta voisi tiedustella saksalaisten liikkeitä. Lopulta nämä joukot perääntyivät Maginot-linjan taakse. Illalla 10. toukokuuta koko maa etelää lukuun ottamatta oli jo miehityksen alainen. Yli 90 000 siviiliä jouduttiin evakuoimaan Esch-sur-Alzetesta Wehrmachtin tieltä. 47 000 pakeni Ranskaan ja 45 000 maan keski- ja pohjoisosiin. Kuninkaallinen perhe pakeni ensin Ranskaan ja Portugaliin ja sittemmin Isoon-Britanniaan.
Saksalaisvalta Luxemburgissa
Aluksi luultiin, että miehityksestä selvittäisiin ilman suurempia ongelmia, kuten ensimmäisen maailmansodan aikana tapahtui. Kuitenkin saksalaiset tekivät nopeasti selväksi, että tällä kertaa näin ei tulisi käymään. Saksalaiset laskivat luxemburgilaiset vain yhdeksi saksalaisten alaryhmäksi ja itse maan osaksi kolmatta valtakuntaa. Elokuussa 1942 Luxemburg liitettiin virallisestikin Saksaan.
17. toukokuuta 1940 Volksdeutsche Bewegung perustettiin Luxemburgin kaupungissa Damian Kratzenbergin alaisuuteen. Sen päämääränä oli kääntää yleiset mielipiteet Saksan puolelle propagandan keinoin. 29. heinäkuuta Luxemburg siirrettiin Mosellandin Gauleiterin Gustav Simonin alaisuuteen. Korkea-arvoisena puoluehenkilönä vain itse Adolf Hitler oli hänen yläpuolellansa puoluehierarkiassa. Simonilla oli kaksi hyvin selkeää päämäärää:
Hän aloitti toimensa voimakkailla toimenpiteillä:
6. elokuuta 1940 ranskan kielen käyttö kiellettiin. Kielto sisälsi katujen ja kaupunkien ranskankieliset nimet ja jopa sellaisetkin ilmaisut kuten Bonjour, Monsieur ja Madame. Ranskalaiset nimet muunnettiin niiden saksalaisiin vastineisiin, tai korvattiin jollain, joka kuulosti saksalaisemmalta. Henristä tuli Heinrich, Dupontista tuli Brückner.
Syksyllä 1940 poliittiset puolueet, itsenäiset ammattiliitot, parlamentti ja Conseil d’Etat lakkautettiin. Lehdistö ja yhteiskunnalliset järjestöt alistettiin saksalaiskontrolliin. Suuri osa luxemburgilaisesta nuorisosta joutui Reichsarbeitsdienstin palvelukseen.
Luxemburgin juutalaiset
thumb|left|240px|SS-upseereja kierroksella Hinzertin keskitysleirissä. Ennen hyökkäystä maassa asui yli 3 500 juutalaista, moni heistä pakolaisia Saksasta. Sen jälkeen kun Nürnbergin lait 5. syyskuuta 1940 tulivat voimaan myös Luxemburgissa, juutalaisten elämä muuttui hyvin epäsuotuisaksi. Heidän myymälänsä, omistuksensa ja varallisuutensa takavarikoitiin, ja kaikki juutalaiset työntekijät erotettiin töistään. Heitä ei päästetty julkisiin rakennuksiin, eivätkä he saaneet omistaa lemmikkejä. Elokuun 1940 ja lokakuun 1941 välillä yli 2 500 juutalaista poistui maasta, useimmat heistä Ranskan miehittämättömälle vyöhykkeelle. Myöhemmin monet heistäkin joutuivat miehitetyssä Puolassa sijainneille tuhoamisleireille.
23. elokuuta 1941 juutalaisille asetettiin ulkonaliikkumiskielto, ja heistä tehtiin toisen luokan kansalaisia. Synagogia hävitettiin. Natsit internoivat maahan jääneet 800 juutalaista vanhaan Fünfbrunnenin luostariin. Lokakuun 1941 ja huhtikuun 1943 välisenä aikana heistä 674 siirrettiin Łódźin, Auschwitzin ja Theresienstadtin tuhoamisleireille.
17. kesäkuuta 1943 Gustav Simon julisti, että Luxemburg on juutalaisista vapaa. Tuhoamisleireille siirretyistä 674 juutalaisista vain 36 selvisi hengissä.
Kansan suhtautuminen
Julkinen reaktio oli aluksi hiljainen, sillä ensimmäisen maailmansodan muistot eivät olleet pyyhkiytyneet kansan muisteista. Unohtamatta sitä, että kuninkaallinen perhe oli ilmoittamatta paennut maasta. Yleisesti kansan suhtautumisen pystyi jakamaan seuraaviin kategorioihin:
Vastarinta
Maaliskuussa 1944 järjestöt yhdistyivät. Toimenpiteet natsivaltaa olivat yleisesti rajoitettuja psykologiseen sodankäyntiin, ja aseellinen vastarinta oli harvinaisempaa. Monet nuoret miehet liittyivät aseelliseen vastarintaan Ranskassa ja Belgiassa. Kuitenkin, vastarinnan saavutuksia ei tule aliarvioida: vastarinta turvasi moraalisen tuen kansalle graffitien ja lentolappusten keinoin, sekä piilottamalla nuoria, jotka eivät halunneet Wehrmachtin palvelukseen.
Yhteistyö
Yhteistyö miehittäjien kanssa on jotain, mistä ei paljoa puhuta Luxemburgissa. Yhteistyön harjoittajat olivat usein Volkdeutschen Bewegungin riveissä, järjestön, joka tuki natsivaltaa ja osallistui Luxemburgin valtion lakkauttamiseen. Kaikkein uskollisimpien jäsenten lisäksi liittyneitä olivat sellaiset yksilöt, jotka olivat paineen murtamana luopuneet toivosta. Monet historioitsijat arvelevat yhteistyöjärjestelmän olevan suunnilleen yhtä suuri kuin vastarinnan. 2 000 yhteistyöjärjestelmän jäsentä tuomittiin maanpetoksesta sodan lopussa, sisältäen seitsemän teloitettua. Loput heistä armahdettiin 1950-luvulla.
Enemmistö
Enemmistö kansasta piti päänsä maassa välttääkseen konflikteja viranomaisten kanssa. Kuitenkin, he eivät pitäneet asenteitaan ja mielipiteitään täysin piilossa. Tämä asenne tulee selväksi seuraavista toimenpiteistä:
Saksalaisten poliisien paraatin aikana 6. elokuuta 1940 Luxemburgin kaupungissa katselijat pitivät pinssiä, jossa oli Luxemburgin valtion vaakuna. Seurauksena oli viranomaisten väkivaltatoimenpiteitä.
21. lokakuuta 1940 kansallismonumentti Gëlle Fra, muisto vapaaehtoisille luxemburgilaissotilaille, jotka palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa ranskalaisten rinnalla, purettiin. Satoja ihmisiä liittyivät mielenosoituksiin, mutta Gestapo hajotti mielenilmaisut. 13 ihmistä pidätettiin.
10. lokakuuta 1941 saksalaiset olettivat, että heidän propagandakampanjansa oli sen verran menestyksekäs, että he voisivat järjestää väestönlaskennan, jossa he kysyivät viattoman oloisia kysymyksiä kansallisuudesta, äidinkielestä ja etnisestä taustasta. Vastarintajärjestöt tajusivat, että tämä oli naamioitu yritys sulattaa Luxemburg Saksan valtakuntaan, ja järjestivät massiivisen kampanjan tiedottamaan kansaa asiasta. Dräimol Lëtzebuergesch, ”Kolminkertainen luxemburgilainen”, joka muutti väestönlaskennan kansanäänestykseksi. 97 % ilmoitti olevansa etnisesti luxemburgilaisia, ja kirjoittivat usein Mir wëlle bleiwen wat mir sin, (”Haluamme pysyä minä olemme”) kyselylomakkeisiin. Kun vallanpitäjät tulivat tietoisiksi fiaskosta, kysely lopetettiin. Alistetulle kansalle tämä oli suunnaton moraalivoitto.
30. elokuuta 1942 Reichsarbeitsdienst ja asevelvollisuus tuli voimaan sellaisten henkilöiden kohdalla, jotka olivat syntyneet vuosien 1920 ja 1927 välillä. Wehrmachtiin kutsunnat aiheuttivat yleislakon miehittäjiä vastaan, joka alkoi Wiltzistä 31. elokuuta 1942 ja levisi pian koko maahan. Tämä toimenpide kukistettiin väkivaltaisesti: 21 lakkoilijaa teloitettiin ja satoja lähetettiin keskitysleireille. Pienen valtion rauhanomainen kansannousu suurvaltaa vastaan tuli laajalti tunnetuksi ulkomailla.
Arviolta 40 % Wehrmachtiin kutsutuista kieltäytyi ja pakeni miehittäjien silmistä, puolet maan sisälle. Ne, jotka pakenivat Isoon-Britanniaan, liittyivät liittoutuneiden puolelle, ja ottivat osaa Normandian maihinnousuun osana Ensimmäistä Belgialaisprikaatia eli Piron-prikaatia.
Kauhun valtakausi
thumb|280px|SS:n johtaja Heinrich Himmler saapuu vierailulle Luxemburgiin 1940. Jouduttuaan kasvokkain kansan vastarinnan kanssa saksalaiset päättivät ottaa brutaalit keinot käyttöön mitä tahansa vastarinnan muotoa vastaan. Yleislakon jälkeen Gustav Simon julisti hätätilan. Tuhansia pidätettiin ja kidutettiin. Sadat kuolivat keskitysleireillä. Kokonaisia perheitä passitettiin Itä-Saksaan, ja heitä korvattiin saksalaisperheillä. Gestapon päämaja, Villa Pauly, tuli fasistien terrorin tunnuskuvaksi.
Vapautus
Syyskuussa 1944 Yhdysvallat vapautti Luxemburgin. He marssivat Luxemburgin kaupunkiin 10. syyskuuta 1944. Saksalaiset perääntyivät ilman taistelua. Ardennien taistelun aikana pohjoisosat uudelleenmiehitettiin. Maaliskuussa 1945 liittoutuneet vapauttivat maan jo toisen kerran. Sodan aaltoliikemäisestä luonteesta johtuen maa raunioitui.
Kuolonuhrit ja vahingot
Sodan aikana kuoli kaikkiaan 5 703 ihmistä. Tämä oli arviolta 1,8 % maan väestöstä, joka oli tuohon aikaan arviolta 209 000 henkilöä.
Kansallissosialismi
thumb|upright|Kansallissosialistisen Saksan tunnus [[hakaristi.]] Kansallissosialismi eli natsismi  oli Adolf Hitlerin johtaman Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) ideologia. Kansallissosialismi oli nationalistista, ihmisoikeuksia polkevaa ja epädemokraattista, ja siihen sisältyi myös rotuoppia ja antisemitismiä. Rudolf Hessin vuoden 1934 lausunnon määritelmän mukaan kansallissosialismi ei ole mitään muuta kuin sovellettua biologiaa.
Kansallissosialismin on monissa suhteissa katsottu muistuttaneen fasismia ja se luetaan yhdeksi fasismin muodoksi. Vaikka ideologian nimessä esiintyy sana sosialismi, sen sosialistisuus on laajasti kyseenalaistettu. Kansallissosialisteja kutsuttiin yleisesti myös hitleriläisiksi, ja kun Neuvostoliitto pyrki omimaan sosialismin oikean tulkinnan, heitä kutsuttiin myös saksalais-fasistisiksi. Sosialistisen talousmallin, jossa ei olisi ollut yksityisomaisuutta, sijasta kansallissosialismi kannatti korporativismia.
NSDAP hallitsi totalitaristisesti Saksaa vuosina 1933–1945, jolloin Hitler oli maan diktaattorina. Kansallissosialistisia puolueita perustettiin myös useisiin muihin maihin. Sellaisia oli muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Belgiassa, Alankomaissa, Ruotsissa, Suomessa, Norjassa ja Tanskassa. Useimmat niistä kiellettiin toisen maailmansodan jälkeen. Myöhemmistä kansallissosialistisista ryhmistä on yleensä käytetty nimitystä uusnatsismi.
Aate
Kansallissosialismi on tyypillisesti luokiteltu äärioikeistolaiseksi politiikaksi. Aate käsittää kuitenkin sekä vasemmistolaisiksi että oikeistolaisiksi miellettyjä elementtejä.
Vasemmistolaisia elementtejä ovat sääntelevä valtiovalta, työnarvon antikapitalistinen korostus ja pyrkimys rajoittaa plutokratiaa sekä koron ja ulkomaanvelan vaikutusta kansallisessa talouselämässä. Suunnitelmatalouden suuntaan Saksan kansallissosialismissa viittasivat nelivuotissuunnitelma, samoin kuin se, että vuodesta 1934 alkaen Saksa yritti saada vaihtotaseensa tasapainoon kiintiöimällä maahantuonnin ja suosimalla niitä maita, jotka vastavuoroisesti ostivat Saksasta. He käyttivät siihen tavaroiden vaihtokauppaa, jolloin rahan käyttäminen kaupankäynnissä syrjäytettiin. Filosofisesti työnarvoa korosti kansallissosialismissa keynesiläinen elvyttäminen julkiseen rakentamiseen, kuten maanrakennustöihin.
Saksalainen kansallissosialismi ilmensi myös antikirkollisuutta erityisesti katolisen kirkon ja lopulta myös koko kristinuskon vastustamisessa, koska erityisesti roomalaiskatolisen kirkon etiikka asetti rajoituksia valtiovallan käyttömahdollisuudelle epäsuosittuja väestöryhmiä vastaan. Protestanttisia kirkkoja kontrolloimaan luotiin Saksalais-kristillinen kirkko.
Kansallissosialismin oikeistolaisiin piirteisiin kuului kielteinen suhtautuminen marxilaisuuteen, jonkinasteinen markkinatalous, yksityisomistus, nationalismi ja konservatiivisten arvojen arvostaminen. Saksan ammattiliitot kiellettiin toukokuussa 1933.
Käytännössä NSDAP:n äänestäjäkunta oli tyypillisesti keskiluokkaa ja vanhojen oikeistopuolueiden entisiä äänestäjiä. Saksalaiskansallinen kansanpuolue romahti natsismin nousun myötä, samoin kävi monille pienemmille keskiluokan puolueille. Selkeä esimerkki natseja tukeneesta suurkapitalistista oli tehtailija Emil Kirdorf, jonka haaveena oli omistavan luokan ja valtion yhteiskomento työläisten kontrolloimiseksi.
Hitler totesi 1930 yksiselitteisesti Otto Strasserille: ”Kapitalistit ovat saavuttaneet asemansa kyvykkyydellään, ja tämän valinnan perusteella, joka osoittaa että he ovat ylempää rotua, heillä on oikeus johtaa.”
Kansallissosialismi kieltäytyi myös vapaakauppaliberalismille tyypillisestä internationalismista. Kansallissosialismi Saksassa korosti saksalaista kansallisuutta valtakunnankansleri Bismarckin tapaan: saksalainen oli jokainen saksalaisen kulttuurin piirissä oleva riippumatta siitä, missä saksalaisista valtiosta hän asuu, ja siitä, asuuko hän ensinkään saksalaisessa valtiossa. Saksalaisia vähemmistöjä oli monissa valtioissa, kuten Puolassa, Romaniassa ja Neuvostoliitossa niin sanotut Volgan saksalaiset, jotka olivat muuttaneet Venäjän keisarikuntaan Katariina II Suuren ajoista alkaen.
Saksalainen kansallissosialismi korosti sosialistisia piirteitään ja sosiaalisen vallankumouksen luonnettaan pitkien puukkojen yöhön saakka, jolloin Wehrmachtin salliessa ja SS:n tuella murhattiin muun muassa SA:n johto, jossa oli ajatuksia siitä, että SA:sta tulisi Saksan valtakunnan armeija. SA:n johdossa oli myös vasemmistokansallissosialisteja, joilla oli sosialistisia ajatuksia. Käytännössä Saksa kääntyi tielle, jossa suurteollisuuteen tukeutuen maata varusteltiin valmiiksi Ranskan ja Neuvostoliiton vastaiseen sotaan ja jossa kansallinen yksityinen suuromistus tuki kansallissosialistista valtiota ja sen puoluetta samoin kuin armeija.
thumb|Mein Kampfin ranskankielinen käännös vuodelta 1934. Kansallissosialismin ideologia pohjautui esimerkiksi Georges Sorelin, Arthur de Gobineaun, Houston Stewart Chamberlainin, Herbert Spencerin, Friedrich Nietzschen, Heinrich von Treitschken, Henri Bergsonin ja Alfred Rosenbergin ajatuksiin. Kuitenkin esimerkiksi Nietzschen ja kansallissosialismin välinen yhteys on monimutkainen. Toiset katsovat kansallissosialistisen aatemaailman saaneen vaikutteita Nietzschen ajatuksista, toiset katsovat kansallissosialistien vain käyttäneen Nietzchen kirjoituksia ja käsitteitä ja antaneen niille haluamansa merkityksen propagandatarkoituksessa, mikä onnistui erityisesti Nietzschen ajatusten yleisestä vaikeaselkoisuudesta.
Kansallissosialismin aatteesta kertoo lähinnä Adolf Hitlerin kirja Taisteluni. Hitler kirjoittaa siinä kehittäneensä poliittiset oppinsa tarkkaillessaan Itävalta-Unkarin keisarikunnan käytäntöjä. Syntyperäisenä itävaltalaisena Hitler oli tarkkaillut hallinnon politiikkaa ja havainnut, että kielellinen ja kansallinen hajanaisuus hajotti keisarikuntaa. Lisäksi hän näki demokratian haitallisena, koska se antoi valtaa hallinnolle vihamielisten vähemmistöjen käsiin.
Puolueen alkuperäiseen ohjelmaan, jota Hitler oli yhtenä kolmesta laatimassa, kirjattiin lähes kaikki mahdolliset ja ristiriitaisetkin vaatimukset, kuten lisää elintilaa, uhrauksia valtiolle, kansalaisuutta vain saksalaisille ja maahanmuuton lopettamista ja toisaalta korkojen ja pääomatulojen lakkauttamista ”kuolemanrangaistuksen uhalla”, maan, suurmyymälöiden ja trustien sosialisoimista, sosiaalietujen suurta kasvattamista ja vahvaa valtiota. Ohjelmaa ei todellisuudessa pyrittykään toteuttamaan Hitlerin päästyä puolueensa diktaattoriksi, vaikka se julistettiin myöhemmin ”muuttumattomaksi”.
Kansallissosialismissa valtion ajatellaan muodostavan "elävän kansanyhteisön", josta on käytetty sanaa kansankokonaisuus. Saksaksi tämä kansankokonaisuus on Volksgemeinschaft, ja sillä on rodullisia vihollisia.
Vilho Musta
Vilho (Ville) Musta, sukunimi aik. Mykkänen (17. tammikuuta 1886 Kuopio – 6. maaliskuuta 1932) oli suomalainen taidemaalari.
Kansallissosialismi
Aate
Yleinen selitys kansallissosialismin suosiolle on se, että se yhdisti eri aatteista populistisia piirteitä, vieläpä otollisena ajankohtana Saksan kärsiessä Versaillesin rauhanehtojen tuomasta köyhyydestä ja nöyryytyksestä ja keskiluokan menetettyä varallisuutensa Weimarin aikaisen hyperinflaation aikana.
Vilho Musta
Musta opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1903–1906 ja sitä ennen Taideteollisessa keskuskoulussa 1902–1903. Hän työskenteli myös ammatti- ja koristemaalarina.
Kansallissosialismi
Aate
Maailmalle tutuksi tulleen ”hitleriläisen” kansallissosialismin lisäksi alussa suosiota nautti Gregor ja Otto Strasserin johtama vasemmistosiipi, jonka aatesuuntausta on kutsuttu strasserismiksi. NSDAP:n valtaannousun yhteydessä strasserismin johtajat kuitenkin syrjäytettiin puolueesta.
Kansallissosialismi ja sosialismi
On kiistelty paljon kansallissosialismin ja natsi-Saksan sosialistisuudesta ilman yksimielisyyttä.
Puolueen 25-kohtaisessa puolueohjelmassa esitettiin kymmenen sosialismille ominaista vaatimusta, kuten ”tulot muusta kuin työstä on lakkautettava”, ”kaikki yritykset on kansallistettava”, ”sotavoitot konfiskoidaan”, ”suurten yritysten voitot jaetaan”, ”laajennetaan eläkkeitä”, ”maareformi”). Hitler julisti: ”Me olemme sosialisteja, me olemme nykypäivän kapitalistisen talousjärjestelmän vihollisia”, mutta hän korosti, ettei hänen sosialisminsa ole marxilaista sosialismia, jota hän vastusti. Hitlerin puheita on pidetty ristiriitaisina ja tilanteeseen ja yleisöön sovitettuina.
Hitlerin mukaan sosialismiin ei kuulunut yksityisomistuksen vastustaminen. Hänen mielestään marxilaisuudessa sosialismi oli määritelty väärin ja koko termi oli ”varastettu” virheelliseen käyttöön. Hän sanoi, että kansallissosialistisen puolueen nimikin olisi voinut olla Liberaalinen puolue.
Kansallissosialismin kapitalismin vastaista aspektia voimakkaammin korostaneet strasseristit – joilla oli kannatusta erityisesti SA-järjestössä – olivat tyytymättömiä NSDAP:n valtaannousua seuraanneeseen politiikkaan ja vaativat "toista vallankumousta". Heidät kuitenkin hävitettiin puolueesta pitkien puukkojen yön verilöylyssä vuonna 1934.
Valtiojohtoisen politiikan seurauksena työllisyys parani mutta reaalipalkat laskivat 25 % vuosina 1933–1938.
Joka tapauksessa on selvää, että historiallisessa kontekstissa "kansallis"mielisyyttä Saksan kansallissosialismissa edusti oman kansan oletettu paremmuus verrattuna muihin kansoihin. "Sosialismia" saattoi edustaa se, että valtio hankki koulutuksen nuorisolleen, sotilaallisen tai muun. Mutta oman maan suurkapitalistien omaisuuden yksityisyyden kyseenalaistaminen ei vastaa kuvaa sosialismista yleisesti.
Juho Karttunen
Karttunen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1926–1930 ja sitä ennen Taideteollisessa keskuskoulussa 1924–1926. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1947.
Kansallissosialismi
Kansallissosialismin edeltäjät
Vuonna 1891 perustettu ”Suursaksalainen liitto” (Alldeutscher Verband, ADV) ja sen johtajan Heinrich Classin kirjoitukset pohjustivat myös osaltaan hitleriläistä kansallissosialismia.
Sojuz 11
Soyuz 11 oli toinen Neuvostoliiton yrittämä ja ensimmäinen onnistunut telakoituminen maailman ensimmäiseen avaruusasemaan, Saljut 1:een. Lento päättyi miehistön menehtymiseen paineentasausventtiilin hajottua korkealla maan ilmakehässä.
Kansallissosialismi
Kansallissosialismin edeltäjät
Itävalta-Unkarin alueella perustettiin ADV:n tukemana 1903 ”Itävaltalainen työväenpuolue”, jonka ideologi Rudolf Jung nosti esiin käsitteen ”kansallissosialismi”. Jung ja Itävallan kansallissosialistit toimivat sittemmin Hitlerin NSDAP:n innoittajina. Ilmeisesti tähän viitaten kansallissosialismin pääideologi Alfred Rosenberg kirjoitti myöhemmin: ”Kansallissosialismin nimi – – on peräisin Sudeetti-Saksan alueelta.”
Sojuz 11
Sojuz 11 laukaistiin 6. kesäkuuta 1971 kello 7.55.09 UTC Baikonurin kosmodromilta, sen radiokutsutunnus oli Jantar (Янтарь, meripihka).
Kansallissosialismi
Kansallissosialismin edeltäjät
Varhaiset kansallissosialistiset järjestöt olivat konservatiivisia tai nationalistisia, mutta ne omaksuivat sosialistisia tunnuksia ja tavoitteita. Luokkataistelun ja marxilaisuuden sijasta ne kuitenkin julistivat Otto Glagaun muotoilemaa teoriaa ”riistävän” (= juutalainen, kansainvälinen) ja ”tuottavan” (= saksalainen; kansallinen) pääoman ristiriidasta.
Sojuz 11
Alus telakoitui asemaan, jossa miehistö toimi tuolloin ennätyksellisen 21 päivän ajan. Avaruusaseman ilma oli miehistön sinne tullessa savuista mahdollisesti sähkölaitepalon vuoksi, mutta puhdistui ilmastoinnin avulla. Asemalta lähetettiin suoria televisiolähetyksiä. Lennon aikana sattui pieni tulipalo, joka miltei johti miehistön evakuointiin. Lennolla kokeillut harjoituspuvut, joihin kiinnitetyillä kuminauhoilla oli tarkoitus tuottaa lihaksia harjoittavaa painovoimaa vastaavaa vastusta, eivät toimineet valmistusvikojen vuoksi. Kun joku miehistöstä polki kuntopyörällä, koko asema tärisi. Liikkumisen aikaansaama tärinäongelma on jatkunut kaikilla avaruusasemilla mukaan lukien ISS.
Kansallissosialismi
NSDAP:n puolueohjelma
Natsipuolueen ainoaksi jäänyt puolueohjelma julkaistiin vuonna 1920. Natsismiin on liitetty kollektivismi, totalitarismi, pangermanismi, rasismi, eugeniikka, antisemitismi, antikommunismi sekä vapaan markkinatalouden ja liberalismin vastustaminen. Hitlerin julistama puolueohjelma painottaa erityisesti äärimmäistä nationalismia, vahvaa valtiota, rotupolitiikkaa, saksalaisen työväestön asiaa, keskiluokan oikeutta omaisuuteensa ja kapitalismin vastustamista.
Heran temppeli
Heran temppeli/pyhäkkö tai Heraion voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin Heralle omistettuihin temppeleihin tai pyhäköihin:
Kansallissosialismi
Adolf Hitlerin Taisteluni
Kansallissosialismin aatesisältö, jota Hitler muotoili osittain teoksessa Taisteluni, on jäänyt epämääräiseksi, vaikka sitä on tutkittu paljon. Sen sisältöä ei ideologiana määritelty tarkoin. Sen keskeisintä sisältöä olivat kuitenkin eri ihmisryhmien välinen epätasa-arvo, johtajan (, johtajaperiaate) seuraaminen ja ekspansionistinen nationalismi. Se käytti ideologiassaan hyväksi Arthur de Gobineaun rotuoppeja, Heinrich von Treitschken nationalismia ja Friedrich Nietzschen sankarikulttia. Natsit glorifioivat kuria ja voimaa ja hylkäsivät demokratian rappeutuneena järjestelmänä, joka suojeli heikkoja ja keskinkertaisia. Sillä oli monia yhteisiä piirteitä italialaisen fasismin kanssa, kuten korporativismin, kollektivismin ja valtiokeskeisyyden. Kansallissosialismi korosti johtajan merkitystä arjalaisen kansan johtajana ja sen vihollisten tuhoamisessa. Natsit syyttivät juutalaisia ”herrarodun” vastaisesta toiminnasta ja pitivät marxismia, kansainvälisiä finanssilaitoksia ja vapaamuurareita juutalaisina maailmanvallan välineinä. Natsi-ideologi Alfred Rosenbergin mukaan myös kristinusko oli juutalainen luomus. Juutalaisia syytettiin erityisesti Saksan pettämisestä ensimmäisessä maailmansodassa ja nöyryyttämisestä sodan päättäneessä Versaillesin rauhansopimuksessa.
Rotuoppi
thumb|150px|left|Kansallissosialistien miespuolisen "rodunhäpäisijän" tunnus. Rodunhäpäisijä tarkoitti arjalaista, joka oli naimisissa juutalaisen kanssa.
Sojuz 11
30. kesäkuuta 1971 Sojuz 11 palasi maahan normaalisti, kunnes laskeutumismoduulin irrottaminen huoltomoduulista räjähtävillä pulteilla aukaisi paineentasausventtiilin, jonka olisi pitänyt toimia vasta aivan laskeutumisen loppuvaiheessa 4 kilometrin korkeudessa. Se päästi aluksen ilman ulos ja koko miehistö tukehtui.
Kosmonauteille toimitettiin valtiolliset hautajaiset ja heidän haudattiin Kremlin muuriin. Heidän mukaansa nimettiin kraatterit Kuussa.
Sojuz-avaruusalukseen tehtiin runsaasti muutoksia onnettomuuden jälkeen. Alus muutettiin lisätilan saamiseksi kaksipaikkaiseksi, jotta miehistö pystyi käyttämään avaruuspukua laukaisun ja laskun aikana. Tämä avaruuslento oli viimeinen, jossa jokainen miehistön jäsen oli avaruuslennolla ensi kertaa.
Kansallissosialismi
Rotuoppi
Kansallissosialismin aatteelle on myös keskeistä rotu, jonka suurin saavutus on nationalistisen ajatusmallin mukaan yhtenäinen valtio. Saksan tapauksessa ylivertainen "arjalainen herrarotu" on luotu muodostamaan Saksan valtiossa kulttuurisesti, sotilaallisesti ja taloudellisesti väkevin kansakunta ja valtio, jonka kohtalona on hallita alempia rotuja. Vahvojen rotujen vastakohtina olivat heikot valtiot ja kulttuurit, joita riitely, etninen ja kielellinen hajaannus ja ali-ihmiset heikensivät. Kolmannen pykälän muodostivat kotimaattomat ihmiset eli loisrodut (esimerkiksi juutalaiset, romanit ja puolalaiset), jotka poistamalla herrarotu vahvistuisi.
Herrarotu-aatteella perusteltiin myös vaatimus elintilasta, joka toisessa maailmansodassa toteutui konkreettisena sotaretkenä. Alempien rotujen kohtalona tuli olla sotilaallisesti heikompia ja siten herrarodun laajenemisetujen edessä väistyviä. Näkökulmassa on selvä viite 1900-luvun alkuvuosikymmenten muodikkaaseen sosiaalidarvinistiseen teoriaan.
Uskonnot, jotka hyväksyivät nämä ”elämän julmat tosiasiat” olivat hyviä uskontoja. Tämä viittaa kansallissosialismin pyrkimykseen luoda uusi uskonto muinaisten skandinaavisten uskomusten mytologiselle pohjalle.
Talouspolitiikka
Tullessaan valtaan kansallissosialistit olivat osin luopuneet puolueohjelman tavoitteistaan sosialisoida tuotantovälineitä, ja sosialisointi rajoittui lähinnä vainottujen ryhmien ja valloitettujen alueiden omaisuuteen. Osittainen suunnitelmatalous ”nelivuotissuunnitelma” toteutettiinkin ilman de jure sosialisointia: nähtiin tehokkaammaksi antaa osaavien suuromistajien hoitaa yrityksiään jatkossakin, mutta valtion komentojen mukaan, valtion takavarikoidessa yritysten tuotot itselleen. Tässä mielessä kansallissosialismi eroaa valtion suoraan omistukseen pyrkivistä kommunisteista mutta muistuttaa sosialidemokratiaa, jossa verotuksella ja sääntelyllä ohjataan muodollisesti yksityisen tuotannollisen omaisuuden tuottoa ja käyttötarkoituksia.
Tapa poika
Tapa poika on Pyhimyksen yhdeksäs kokopitkä sooloalbumi. Levy julkaistiin 23. helmikuuta 2018 CD:nä, LP:nä sekä suoratoistopalveluissa.
Pyhimys esitti tulevan albuminsa ennakkoon Helsingissä Valkoisessa salissa 18. marraskuuta 2017. Maaliskuussa 2018 Pyhimys aloitti Tapa poika -kiertueen joka kattoi 14 konserttia ympäri Suomea.
Albumi voitti Emma-gaalassa 2019 Vuoden albumin ja Vuoden hip hop/R&B -Emmat, samana vuonna kun Pyhimys voitti Vuoden artistin ja Vuoden miessolisti -Emmat.
Kansallissosialismi
Talouspolitiikka
1930-luvun puolivälissä Saksassa toteutettiin talouden yksityistämisohjelma, jossa valtion omaisuutta myytiin yksityiselle sektorille. Tämä oli päinvastaista politiikkaa kuin yleensä länsimaissa siihen aikaan. Sana privatization tuli englannin kieleen Saksan 1930-luvun talouspolitiikkaa käsittelevissä teksteissä.
Kansallisella tasolla kansallissosialistien tärkeimmät tavoitteet taloudessa olivat työttömyyden ja hyperinflaation poistaminen ja keski- ja alaluokkien käytössä olevien kulutushyödykkeiden tuotannon laajentaminen.
Nämä olivat keskeisiä poliittisen suosion lisäämiseen pyrkiviä tavoitteita ja vastasivat omalta osaltaan Weimarin tasavallan puutteisiin. Kansallissosialistinen puolue oli toimissaan tuloksekas ja talous kasvoikin huippuvauhtia vuosina 1933–1936 (keskimäärin 9,5 prosenttia vuodessa, teollisuuden kasvaessa 17,2 prosenttia).
Joidenkin taloustieteilijöiden mukaan tämä ei kuitenkaan ollut varsinaisesti kansallissosialistien ansiota, vaan heidän mukaansa talouskasvun itse asiassa aiheuttivat Weimarin tasavallan loppuaikojen talouspoliittiset ratkaisut. Vaikka hyperinflaation päättyminen usein luetaan kansallissosialistien menestyksien joukkoon, sen päättyminen sijoittuu kuitenkin valtaannousua edeltäneisiin vuosiin.
Talouden laajeneminen nosti Saksan syvästä lamasta ja täystyöllisyyteen alle neljässä vuodessa. Julkinen ja yksityinen kulutus kasvoivat nopeasti. Tämän kasvun ollessa kulutuksellista eikä tuotannollista (sotakoneiston laajentaminen, työhankkeet ja niin edelleen), inflaatio nosti jälleen päätään, ei kuitenkaan samoihin lukuihin kuin Weimarin tasavallan aikaan.
Kansainvälisen talouden kannalta voidaan nähdä, ettei kansallissosialistisen puolueen tavoitteena ollut niinkään yhdentää kolmatta valtakuntaa kansainväliseen talousjärjestelmään kaupan välityksellä, vaan pyrkiä omavaraisuuteen ja valloittaa voimavarat valtion haltuun asein. Omavaraisuuteen pyrkimisen syynä oli myös valmistautuminen tulevaan sotaan. Yleensäkin epäluuloa kansainvälistä kauppaa kohtaan lisäsi varmuus juutalaisen pankkiirisalaliiton hallussa olevista maailmanmarkkinoista, joka ajatuksena sopi hyvin juutalaisvastaiseen propagandaan. Taustalla oli ajatus siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat kykenevät hallitsemaan maita myöntämillään lainoilla ja niistä maksettavilla koroilla. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen niin kuin toisenkin maailmansodan jälkeen Yhdysvalloista tuli suuri luotottaja Euroopalle, Neuvostoliittoa sekä sen liittolaisia lukuun ottamatta.
Naisten asema
thumb|Nuori [[Bund Deutscher Mädelin jäsen.]] Kansallissosialismin ihanteelliseen perhemalliin kuului selkeästi rooleihin jaettu perhe. Kulttuurielämä ja taide korostivat voimakkaasti miehen miehekkyyttä, kun taas naisen osa kansallissosialistisessa Saksassa oli pitää huolta kodista ja huolehtia lapsista. Saksassa kotiäitiyden korostaminen liittyi myös korkeaan työttömyyteen toista maailmansotaa edeltävänä aikana – palauttamalla työssä käyvät naiset takaisin huolehtimaan kodista vapautettiin työpaikkoja miehille ja vähennettiin siten työttömyyttä.
Avioliitossa korostettiin erityisesti rotupuhtauden ja perinnöllisen terveyden vaalimista.
Naisen yhteiskunnallinen asema oli syrjäänvetäytyvä ja poissa julkisuudesta. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen merkkihenkilöihin kuuluikin vain vähän naisia. Yhteiskunnassa saatettiin suhtautua naisiin ja heidän saavutuksiinsa väheksyvästi, kuten Olavi Paavolainenkin silminnäkijänä havainnoi.
Eläinsuojelu
Kolmannen valtakunnan eläinsuojelulait kuuluivat aikansa edistyksellisimpiin. Sota-ajan olot haittasivat lakien toimeenpanoa, mutta eläinsuojelutyö oli Saksassa laajaa ja järjestäytynyttä. Eläinlääkärien ammattikunnan keskuudessa kansallissosialismin kannatus oli varsin korkeaa. Juutalaisvastaisessa propagandassa hyödynnettiin usein teemaa juutalaisista eläinrääkkääjinä. Eläin- ja luonnonrakkaus olivat natsi-ihanteiden mukaan perisaksalaisia hyveitä, mutta käytäntö saattoi olla toisenlainen: esimerkiksi Hitler-Jugend-kasvatukseen kuuluivat usein ”karaisevat” teurastus- ja eläinrääkkäysharjoitukset.