cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cherokeen piirikunta (Pohjois-Carolina)
Cherokeen piirikunta on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 612 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Murphyn kunta. Piirikunta on perustettu 1839.
Pekka Tuokkola
Ura
Tuokkola muutti Tampereelle opiskelujen vuoksi ja pääsi kaudeksi 1999–2000 Tapparan C-nuorten joukkueeseen. Juniorivuodet sujuivat Tapparan nuorissa, lukuun ottamatta kautta 2001–2002, jolloin hän joutui pelaamaan Tapparaa heikompaan SHT:n 2-divisioonajoukkueeseen. Tapparan A-nuorissa Tuokkolan ura jatkui kevääseen 2004 asti, jolloin joukkue voitti Tuokkolan torjuntojen ansiosta A-nuorten Suomen mestaruuden. Loppuottelussa vastassa ollutta JYP:iä valmensi Tuokkolan oma Tuomas-veli.
Liigauran alku
Kaudella 2004–2005 Tuokkola aloitti aikuisten tasolla. Hän oli pelannut aiemmilla kausilla muutaman liigaottelun, mutta hänen A-nuorten edustuskelpoisuutensa päättyi kevääseen 2004, joten hänen oli aika siirtyä aikuisten sarjoihin. Tuokkola pelasi kahdessa ottelussa torjuntaprosentilla 92,86, mutta Mika Lehdon ja Andrew Raycroftin ottaessa päävastuun maalivahtipelaamisesta Tuokkola jäi vähälle peliajalle ja haki näin ollen pelikokemusta Mestiksen Kajaanin Hokista. Myös kaudella 2005–2006 Tuokkola pääsi pelaavaan kokoonpanoon kahdessa ottelussa, mutta jäi edelleen muutoin Mika Lehdon varjoon. Tuokkola joutuikin pelaamaan alemmalla sarjatasolla Kiekko-Vantaan ja Järvenpään Haukkojen joukkueissa. Kauden päätteeksi Tuokkola lähti Tapparasta, koska Tapparassa vastuuta ei tullut riittävästi ja Tommi Nikkilä siirtyi Tapparan vahvuuteen Lehdon tueksi.
Nousu SM-liigan huipulle
Kaudeksi 2006–2007 Tuokkola siirtyi Jyväskylään JYPin joukkueeseen. Jyväskylän juniorijoukkueiden valmentajana toimi Pekka Tuokkolan veli, Tuomas Tuokkola. Näin ollen kaupunki oli Pekka Tuokkolalle jo tuttu. Tuokkola sai myös peliaikaa, ja JyP:ssä oli hyvä maalivahtivalmennus, jota johti Ari-Pekka Siekkinen. Ensimmäisellä JYP-kaudellaan Tuokkola toimi kakkosmaalivahtina Sinuhe Wallinheimon ottaessa päävastuun, mutta Wallinheimon loukkaantumisten aikana Tuokkola sai vastuuta ja esiinnyttyään vakuuttavasti peliaika kauden aikana lisääntyi. Tuokkola päästi kauden aikana 2,62 maalia ottelua kohden hänen torjuntaprosenttinsa ollessa 91,89. Maalivahtien torjuntaprosentit olivat varsin hyvät ottaen huomioon JYPin 12. sijan runkosarjassa, mikä oli tuolloin joukkueen historian heikoin.
Kausi kauden 2007–2008 alkoi JYPiltä vahvasti. Kauteen panostanut ja hallintonsa uusinut JYP taisteli jo kauden alusta lähtien liigan kärkisijoista. Kesken kauden Tuokkolasta tuli JYPin ykkösmaalivahti, kun tammikuussa 2008 Wallinheimo vuokrattiin loppukaudeksi Venäjälle Moskovan Dynamoon. Tuokkola sai paljon kokemusta ykkösmaalivahtina toimimisesta ja myös tärkeää pudotuspelikokemusta JYPin taipuessa puolivälierissä Tapparalle otteluvoitoin 4–2. Jälkeenpäin Tuokkola on todennut, että pudotuspelit Tapparaa vastaan olivat kokemus, josta oli hyötyä tulevaa mestaruutta ajatellen.
Sinuhe Wallinheimo palasi Venäjän matkaltaan kaudeksi 2008–2009 Tuokkolan maalivahtipariksi. Vaikka Tuokkola oli syyskaudella olkapäävamman vuoksi jonkin aikaa sivussa peleistä, hän osoitti kauden aikana olevansa vastuun arvoinen taistellen ykkösmaalivahdin paikasta Wallinheimon kanssa. Kevään pudotuspeleissä Tuokkola pelasi vuorotellen Wallinheimon kanssa. Kaverukset esittivät toinen toistaan parempia otteita ja JYP voitti Suomen mestaruuden. Kauden päätteeksi SM-liigan pudotuspelien parhaan pelaajan Jari Kurri -palkinto jaettiin Tuokkolan ja Wallinheimon kesken. Heti palkinnon jaon jälkeen Wallinheimo totesi Nelosen haastattelussa, että hänen mielestään palkinto olisi kuulunut yksin Tuokkolalle. Tuokkola oli pelannut 10 ottelua ja Wallinheimo 6. Kauden jälkeen Tuokkola pääsi ehdolle Urpo Ylönen -palkinnon saajaksi.
Kaudella 2008–2009 JYPin maalivahdit olivat sijalla 2. ja 4. SM-liigan torjuntaprosenttitilastossa, ja molempien pelaajien päästettyjen maalien keskiarvo oli noin 2,00. Pudotuspeleissä he paransivat otteitaani: Tuokkola päästi keskimäärin 1,18 maalia ottelua kohden hänen torjuntaprosenttinsa ollessa 95,40.
Kaudella 2010–2011 Tuokkolasta odotettiin JYPin selvää ykkösvahtia, koska Wallinheimo oli lopettanut uransa. Sinuhen korvaajaksi tuli Joni Myllykoski, joka kuitenkin jo alkukaudella kilpaili vastuusta Tuokkolan kanssa. Tuokkola pelasi runkosarjan aikana 28 ottelua ja Myllykoski 32. JYPin maalivahdit pelasivat 16 nollapeliä ja olivat kolmen parhaan maalivahdin joukossa kaikilla tilastoilla mitattuna.
Uran jatko ulkomailla
Tuokkolalla oli sopimus JYPin kanssa vuoteen 2013 asti, mutta hän siirtyi kauden 2010–2011 jälkeen KHL:ään purkaen kuitenkin sopimuksensa kesken kauden perhesyihin vedoten.
Kaudeksi 2012–2013 Tuokkola siirtyi Tapparaan. Tapparassa Tuokkola putosi kakkosvahdiksi ja jäi Juha Metsolan varjoon. Tuokkola pelasi vain 14 ottelua. Tammikuussa 2013 KalPa vahvisti verkkosivuillaan palkanneensa Tuokkolan joukkueeseensa kuluvan kauden ja seuraavan kauden kattavalla sopimuksella.
30. tammikuuta 2014 KalPa ilmoitti Tuokkolan siirtyvän Färjestadiin Ruotsin jääkiekkoliigaan. Marraskuussa 2017 Tuokkolan ilmoitettiin siirtyneen KeuPa HT:n joukkueeseen Mestikseen. Kaudella 2017–2018 KeuPa voitti Mestiksen. Tuokkola pelasi joulukuusta lähtien lainalla loppukauden HC Bolzanon joukkueessa ja voitti EBEL-liigan mestaruuden. Seuraavalla kaudella 2018–2019 JYP:n Joona Voutilainen loukkaantui ja joutui pitkälle sairauslomalle. KeuPa vuokrasi Tuokkolan entiseen seuraansa Voutilaisen korvaajaksi. Myöhemmin joulukuussa Lukko teki lyhyen sopimuksen Tuokkolan kanssa. Tuokkola tuli Lukkoon korvaamaan Suomen nuorten maajoukkueen mukaan lähteneen Lassi Lehtisen.
André Bahia
André Luiz Bahia dos Santos Viana (s. 24. marraskuuta 1983 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia. Bahian pelipaikka on keskuspuolustaja.
Harry Siljander
Harry Siljander (10. joulukuuta 1922 Helsinki – 5. toukokuuta 2010 Espoo) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki
thumb|300px|[[Max Weberin malli kapitalismin kehityksestä.]] Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki on Max Weberin vuonna 1905 julkaistu teos, jossa hän kuvaa kuinka kapitalismi kehittyi Pohjois-Euroopassa, kun protestanttinen (erityisesti kalvinistinen) etiikka vaikutti suuren määrän ihmisiä tekemään töitä maallisessa maailmassa; käytännössä tämä tarkoitti omien yritysten kehittämistä, kaupantekoa ja varallisuuden keräämistä investointitarkoituksissa. Weberin mukaan protestanttinen työetiikka oli tärkeä voima sen suunnittelemattoman ja koordinoimattoman joukkotoiminnan takana, joka vaikutti kapitalismin kehitykseen.
Harry Siljander
Siljander harrasti nuoruudessaa nyrkkeilyn ohella pikaluistelua ja uintia. Talvisodan sytyttyä hän liittyi armeijaan vapaaehtoisena ollessaan 17-vuotias. Joukoissa harrastettiin nyrkkeilyä ja vuonna 1943 Siljander voitti divisioonanmestaruuden. Kotiuduttuaan 1944 Siljanderin nyrkkeilyura lähti nousuun. Hän voitti SM-hopeaa keskisarjassa 1946 ja iski raskaassa keskisarjassa viisi mestaruutta vuosina 1947–1952.
Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki
Teosta pidetään taloussosiologian ja yleisen sosiologian perusteoksena. Weberin teoksen suurimpia kriitikoita on ollut ranskalainen historioitsija Fernand Braudel. Yleinen kirjassa esitettyjä väitteitä kohtaan esitetty vastaväite on lukutaidon yleistyminen.
Harry Siljander
Siljander oli Suomen olympiaedustajana 1948 Lontoossa ja 1952 Helsingissä. Lontoossa Siljander hävisi tuomariäänin tulevalle mestarille George Hunterille kamppailussa pääsystä mitaliotteluihin. Helsingissä hän eteni välieriin asti ja sai pronssia.
Uransa jälkeen Siljander perusti oman liha-alan yrityksen ja toimi lihakauppiaana Helsingin Hietalahden kauppahallissa vuoteen 1986. Seuratasolla Siljander edusti Helsingin Atleettiklubia. Eläkevuosinaan hän valmensi Espoon Luolakarhujen nyrkkeilijöitä.
Storviken
Storviken on järvi Lemlandissa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 11 kilometriä kaakkoon.
Maantiede
Storvikenin pituus etelästä pohjoiseen on 400 metriä, leveys lännestä itään on 340 metriä. Saaria ei ole. Järvi sijaitsee Lemlandin pääsaaren länsirannalla, sen lounaispuolella sijaitsee Hamnfjärden, joka on Ahvenanmeren lahti. Lemlandiin kuuluu noin 800 neliökilometriä Ahvenanmerta. Storvikenin rannat ovat osin soistuneet, Storvikenin ja Hamnfjärdenin välisellä kannaksella on asutusta. Storvikeniin virtaa laskuoja pohjoisesta peltomaan halki ja idästä metsämaan halki. Storvikenin etelärannalta lähtee laskuoja Mörkö sundiin, joka on salmi Lemlandin pääsaaren ja Mörkön välissä sijaitseva salmi.
Storviken (94.110.1.011) kuuluu Ahvenanmaan lounaiseen saaristoalueeseen (94.11), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Ahvenanmeren päävesistöalueella (94). Lounaiseen saaristoalueeseen kuuluu seitsemäntoista järveksi luokiteltua vakavettä, joista Kungsöfjärden, Byträsk ja Storviken ovat laajimmat.
Lemlandin alueella sijaitsee neljätoista järveä, joista Västerviken on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Byträsk ja Storviken.
Myanmarin ilmavoimien lento-onnettomuus 2017
Myanmarin ilmavoimien lento-onnettomuus 2017 tapahtui 7. kesäkuuta 2017, kun Myeikistä Yangoniin matkalla ollut Myanmarin ilmavoimien Shaanxi Y-8F-200W -kuljetuskone syöksyi Andamaanienmereen lähellä Dawein kaupunkia. Koneessa oli 14-henkinen miehistö ja matkustajina 108 armeijan henkilöstöön kuuluvaa ja heidän perheenjäsentään. Kaikki 122 kuolivat onnettomuudessa, jonka aiheutti sääolosuhteista seurannut sakkaus.
Kuolonuhrien määrällä mitattuna se on Myanmarin historian ja vuoden 2017 pahin lento-onnettomuus.
Lentokone
Onnettomuuskone, rekisteritunnukseltaan ”5820”, oli kiinalaisen Shaanxi Aircraft Corporationin valmistama nelimoottorinen Shaanxi Y-8F-200W, joka pohjautuu neuvostoliittolaiseen Antonov An-12 -koneeseen. Se oli lentänyt ensilentonsa vuonna 2016, ja sille oli ehtinyt kertyä vain 809 lentotuntia ennen onnettomuutta.
Matkustajat, rahti ja miehistö
Koneessa oli onnettomuslennolla 108 matkustajaa. Heidän joukossaan oli kuusi upseeria ja 29 muuta armeijan henkilöstöön kuuluvaa. Loput matkustajista olivat heidän perheenjäseniään. Lapsia lennolla oli 15. Matkustajien lisäksi lennolla oli 2,4 tonnia rahtia.
Tapahtumat
Kone oli lähtenyt liikkeelle Yangonista, josta sen oli tarkoitus lentää Dawein ja Myeikin kautta Bokpyiniin ja sieltä taas Myeikin kautta takaisin Yangoniin. Onnettomuuslento lähti Myeikistä kohti Yangonia kello 13.06 paikallista aikaa. Sää oli tuolloin viranomaisten mukaan ”tavallinen” ja näkyvyys hyvä. Yhteys koneeseen menetettiin kello 13.35 sen lentäessä Andamaanienmeren yllä 5 500 metrissä. Kone oli katoamishetkellä noin 32 kilometrin päässä Dawein rannikkokaupungista länteen. Koneesta ei lähetetty hätäkutsua ennen katoamista.
Etsinnät
Kadonnutta konetta etsimään lähetettiin yhdeksän Myanmarin laivaston alusta ja kolme lentokonetta. Vielä onnettomuuspäivän aikana kerrottiin, että Myanmarin laivaston alus oli löytänyt koneen kappaleita 218 kilometrin päässä Daweista. Seuraavaan päivään mennessä merestä oli löytynyt 29 uhrin ruumiit. Eloonjääneitä ei etsinnöissä löytynyt.
Etsinnöissä auttanut kalastusalus löysi koneen pyrstön merestä 15. kesäkuuta. Ohjaamon ääninauhuri ja lentoarvotallennin löytyivät 18. kesäkuuta.
Onnettomuuden tutkinta ja syy
Onnettomuuden tutkimista varten muodostettiin komitea, jossa oli jäseniä Myanmarin asevoimista, Myanmarin onnettomuustutkintakeskuksesta sekä Australian puolustusilmailu- ja ilmavoimaturvallisuusosastolta. Mustien laatikoiden tutkinta tehtiin Kiinassa 6.–7. heinäkuuta, minkä jälkeen tallentimien sisältöä analysoitiin 8.–14. heinäkuuta.
Tutkinnassa selvisi, että lennon aikana kone oli ohittanut kaksi ukkospilvialuetta, ja miehistö oli kytkenyt päälle siipien jäänpoiston. Siitä huolimatta moottorien ilmanoton jäätymisvaroitus alkoi hälyttää kello 13.31. Samaan aikaan, koneen lentäessä jälleen lähellä ukkospilviä, sivutuuli nousi äkisti kahdeksasta solmusta 42 solmuun. Jäätävät olosuhteet ja sivutuuli yhdessä kasvattivat koneen sakkausnopeutta, mikä johtikin sakkaukseen, hallinnan menetykseen ja syöksykierteeseen, jota ei enää saatu oikaistua.
Suomen urheilu 2019
Suomen urheilu 2019 käsittelee vuoden 2019 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden valmentajaksi valittiin toisen peräkkäisen kerran miesten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Markku Kanerva ja vuoden joukkueeksi miesten jalkapallomaajoukkue.
Siili Solutions
Siili Solutions Oyj on suomalainen ohjelmistoyritys, joka on perustettu vuonna 2005. Siili Solutionsilla on toimipisteitä Suomen lisäksi Yhdysvalloissa, Saksassa, Puolassa, Unkarissa, Itävallassa, Hollannissa ja Isossa-Britanniassa. Yhtiön osake noteerataan Helsingin pörssin päälistalla.
Historia
Nopeaa kasvua selittää osaksi useat yritysostot: Siili Solutions osti Solagemin vuonna 2007, Complitin 2009, DevTrainin 2010, Fusionin 2012,, Comvisen 2013, sekä CodeBakersin ja Avaus Consultingin vuonna 2014. Muutaman vuoden tauon jälkeen Siili Solutions jatkoi yritysostoja vuonna 2017 hankkimalla Omenian, Stormbitin ja Comian.
Siili Solutions listautui vuonna 2012 Helsingin pörssin First North -listalle, missä sen osakkeiden noteeraus alkoi 15. lokakuuta. Yhtiö ilmoitti helmikuussa 2015 käynnistävänsä selvitystyön mahdollisuudesta siirtyä First Northista pörssin päälistalle, jonne se siirtyi lopulta 20. huhtikuuta 2016.
Yhtiön alkuperäisiin perustajiin kuuluva Timo Luhtaniemi toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoden 2018 alusta aina vuoden 2019 lokakuun loppuun. 1.11.2019 lähtien uutena toimitusjohtajana aloitti TkL Marko Somerma. Tomi Pienimäki valittiin uudeksi toimitusjohtajaksi 1.2.2022 lähtien.
Liiketoiminta
pienoiskuva|Siili Solutionsin vanha logo Siili Solutionsin ensisijaisia asiakkaita ovat yritykset sekä valtion- ja kunnallishallinto. Asiakkaat toimivat pääosin seuraavilla toimialoilla: finanssi, julkishallinto, tietoliikenne, media, teollisuus ja palvelut. Siili Solutionsin asiakkaita ovat olleet muun muassa OP-ryhmä, Nokia, Suomen maa- ja metsätalousministeriö, Eläketurvakeskus, Elisa, Ruokavirasto, Maanmittauslaitos ja Teosto.
Ite wiki listasi Siili Solutionsin vuonna 2019 Suomen 62. suurimmaksi ICT-yritykseksi.
Vuonna 2014 Siili Solutions aloitti kansainvälisen toiminnan ostamalla elokuussa Avaus Consultingin, joka toimi Helsingin lisäksi Puolan Wrocławissa, sekä perustamalla uuden yhtiön Saksan Berliiniin. Syksyllä 2016 yhtiö ilmoitti laajentavansa toimintaansa Yhdysvaltojen Kalifornian ja New Yorkin osavaltioihin perustuen autoteollisuuden digitalisointihankkeisiin. Helmikuussa 2021 yhtiö ilmoitti hankkineensa 55 prosenttia digitaalisten ratkaisujen toimittamiseen erikoistuneesta unkarilaisesta Supercharge Holding Zrt:stä.
Johan Olof Reinhold von Törne
Johan Olof Reinhold von Törne (23. kesäkuuta 1849 Lauritsala – 8. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen upseeri, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Von Törnen vanhemmat olivat eversti Johan Ulrik von Törne ja Fredrika Juliana von Essen ja puoliso vuodesta 1879 Olga Elisabet Alexandrine von Knorring, senaattori Eugen von Knorringin tytär. Per Olof von Törne, Carl von Törne ja Bengt von Törne olivat heidän poikiaan. Von Törne suoritti Haminan kadettikoulun ja tuli vänrikkinä sotapalvelukseen 1869, mutta erosi palveluksesta aliluutnanttina 1874. Hän oli sitten pankinjohtaja Viipurissa ja Helsingissä.
Von Törne oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1891, 1894 ja 1899.
Sudanin kansalliskirjasto
Sudanin kansalliskirjasto (, lyh. NLS, ) on Sudanin pääkaupunki Khartumissa toimiva kansalliskirjasto. Se on hallinnollisesti maan kulttuuriministeriön alaisuudessa.
Fyysisesti kansalliskirjasto sijaitsee osoitteensa perusteella hyvin lähellä Khartumin yliopiston kirjastoa, jolla on kuitenkin eri katu- ja postiosoite. Varsinaista erillistä kansalliskirjastoa ei maalla ole kuitenkaan ollut (tai ole), jolloin Khartumin yliopiston Sudan Library -kokoelmaa on ainakin osassa lähteistä kutsuttu maan kansalliskirjastoksi.
Kansalliskirjastolla on vapaakappaleoikeus. Se on saanut arabimaista esimerkiksi tietokoneita lahjoituksena.
Messu eli Herran Echtolinen
Messu eli Herran Echtolinen oli Mikael Agricolan kirjoittama messukäsikirja. Se ilmestyi vuonna 1549. Teos sisälsi jumalanpalvelusjärjestyksen eli jumalanpalveluksen vaiheet ja ohjeet sen toimittamiseksi.
Keskiaikana Suomessa oli noudatettu katolisen kirkon messukaavaa, ja uskonpuhdistuksen myötä messu uudistettiin paitsi kieleltään kansankieliseksi, myös sisällöltään. Luterilainen messu korosti erityisesti saarnan merkitystä. Agricola hyödynsi teoksessaan vanhoja käsin kirjoitettuja messun suomennoksia, sekä Olaus Petrin ruotsinkielistä messukirjaa.
Kirjan lopussa oli lisäksi Ensimmäisen Mooseksen kirjan neljä ensimmäistä lukua. Tämä osoittaa, että Agricolalla oli tarkoitus kääntää myös koko Vanha testamentti suomeksi jo ilmestyneiden Uuden testamentin (Se Wsi Testamenti) ja Vanhan testamenentin osien (kuten Weisut ia Ennustoxet, Ne Prophetat) lisäksi.
Dreyer
Dreyer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
A. P. Hill
thumb|200px|Ambrose Powell Hill Ambrose Powell Hill (9. marraskuuta 1825 – 2. huhtikuuta 1865) oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän saavutti mainetta Hillin kevyeksi divisioonaksi kutsutun joukko-osaston johdossa, ja tuli myös yhdeksi kenraali Stonewall Jacksonin tunnetuimmista alaisista. Hän myös komensi yhtä Robert E. Leen komentaman Pohjois-Virginian armeijan armeijakuntaa ennen kuin kaatui taistelussa.
A. P. Hill eli ”Pikku Powell”, kuten hänen sotilaansa häntä kutsuivat, syntyi Culpeperissä Virginiassa vuonna 1825. Hän kävi Yhdysvaltain sotilasakatemian, josta valmistui vuonna 1847. Hänet komennettiin 1. tykistöön, jossa hän palveli toisena luutnanttina. Hän otti osaa Meksikon-sotaan ja hänet ylennettiin ensimmäiseksi luutnantiksi syyskuussa 1851. Vuosina 1855–1860 Hill työskenteli Yhdysvaltain rannikkovartiostossa.
Skottorpin linna
300px|right|thumb|Skottorpin linna. Skottorpin linna on linna Laholmin kunnassa, Ruotsin Hallandissa. Se on alun perin valmistunut vuoden 1670 tienoilla, ja sen rakennutti Frans Joel Örnestedt. Tuolloisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi. Rakennuksessa kuningas Kaarle XI nai tanskalaisen Ulrika Eleonoran 6. toukokuuta vuonna 1680. Linnan nykyinen ulkoasu on peräisin vuosilta 1816-1828, ja siitä on vastannut arkkitehti Carl Fredrik Sundvall. Vuonna 1986 rakennus pääsi Ruotsin historiallisesti merkittävien rakennusten listalle.
A. P. Hill
Vuonna 1859 Hill nai Kitty Morgan McClung -nimisen nuoren lesken, jolloin hänestä tuli kahden tulevan etelävaltioiden ratsuväenkenraalin, John Hunt Morganin ja Basil W. Duken, lanko.
Virginian niemimaalla käytyjen taistelujen aikana 1862 Hill ylennettiin jälleen hänen kunnostauduttuaan Williamsburgin taistelussa. Hänestä tuli kenraalimajuri ja yksi Leen luottoupseereista. Hillin kevyt divisioona, joka oli yksi etelävaltioiden armeijan suurimpia, kunnostautui Seven Daysin, Cedar Mountainin, toisen Bull Runin, Antietamin ja vielä Fredericksburgin taisteluissa. Hänen divisioonansa oli osa Stonewall Jacksonin armeijakuntaa. Sen jälkeen kun Jackson haavoittui kuolettavasti Chancellorsvillessä toukokuussa 1863, Hill otti armeijakunnan komennon ja haavoittui itsekin.
Jacksonin kuoleman jälkeen Hill ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja hänestä tuli Leen kolmannen armeijakunnan komentaja, jota hän johti Gettysburgin kampanjassa 1863. Hän johti myös saman vuoden syyskampanjaa ja Overlandin kampanjaa sekä Petersburgin piiritystä 1864–1865. Hill kaatui Petersburgin taistelussa 2. huhtikuuta 1865. Unionin sotilas, korpraali John W. Mauck 138. Pennsylvanian rykmentistä onnistui ampumaan hänet hengiltä.
Uuselintarvike
Vastuu merkittävän elintarvikekäyttöhistorian todistamisesta on elintarviketoimijalla. Elintarviketurvallisuusvirasto Evira arvioi toimijan toimittaman aineiston yhdessä muiden jäsenmaiden uuselintarvikeasiantuntijoiden kanssa EU:ssa yhdessä laaditun ohjeistuksen avulla. Esimerkiksi merkittävää käyttöhistoriaa arvioitaessa sota-ajan käyttöä ei huomioida, koska ”pula-aikana” ravinnoksi saattoivat kelvata myös elintarvikkeeksi nykykäsityksen mukaan kelpaamattomat kasvit, joiden turvallisuudesta ihmiselle ei voida olla varmoja.
Turvallisuus
Uuselintarvikkeiden turvallisuus ihmiselle on todistettava markkinointiluvan saamiseksi. Ensimmäisen turvallisuusarvion suorittaa jäsenmaa, joka aikoo tuoda tuotteen ensimmäisenä markkinoille. Tämän jälkeen muiden jäsenmaiden asiantuntijoilla on 60 päivää aikaa kommentoida ja esittää mahdollisia vastalauseita. Mikäli hakemuksesta on esitetty perusteltuja vastalauseita, siirtyy asia komission käsiteltäväksi. Komissio konsultoi asiasta EU:n pysyvää elintarvikekomiteaa ja mahdollisesti elintarvikkeiden tiedekomiteaa. Äärimmäisissä tapauksissa hakemuksen käsittely siirtyy vielä Euroopan neuvostolle.
Mikäli tuotteet ovat olennaisesti perinteisten kaltaisia eikä esimerkiksi geenimuunneltu tuote eroa luonnollisesta, voidaan turvallisuusarvioinnissa hyödyntää ilmoitusmenettelyä. Muun muassa kasviöljyjä ja geenimuunnelluista maissista ja rapsista prosessoituja tuotteita on hyväksytty ilmoitusmenettelyllä.
Suomessa markkinointilupahakemukset jätetään Eviraan kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuudessa toimivan uuselintarvikelautakunnan arvioitavaksi.
Stu Hart
Stewart Edward (Stu) Hart CM (3. maaliskuuta 1915 – 16. lokakuuta 2003) oli kanadalainen painija. 1930-luvulla Hart oli kanadalaisen jalkapallon pelaaja ja amatööripainija. Hän oli maansa olympiajoukkueessa, mutta ei päässyt olympialaisiin sodan takia. Hän liittyi laivastoon ja ryhtyi ammattilaispainijaksi. Myöhemmin hänestä tuli painipromoottori.
Stu Hart oli kahdentoista lapsen isä. Seitsemästä pojasta tuli ammattilaispainijoita, joista kuuluisimpia ovat Bret ja Owen.
Tiofosgeeni
Tiofosgeeni eli tiokarbonyylikloridi (CSCl2) on myrkyllinen epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdiste on fosgeenin tioanalogia, ja sitä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
Tiofosgeeni on huoneenlämpötilassa väriltään punakeltaista nestettä, ja sillä on voimakas epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee huonosti veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta rikkivedyksi, vetykloridiksi ja hiilidioksidiksi. Orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin, se sen sijaan liukenee hyvin.
Tiofosgeeni on voimakkaasti elektrofiilinen, ja se reagoi alkoholien ja fenolien kanssa muodostaen tiokarbonaatteja ja primääristen amiinien kanssa isotiosyanaatteja. Sekundaaristen amiinien kanssa muodostuu tiokarbomyyliklorideja. Lisäksi yhdiste reagoi useiden nukleofiilien kanssa muodostaen heterosyklisiä yhdisteitä ja voi toimia dienofiilinä Diels–Alder-reaktioissa.
Tiofosgeeni on hyvin myrkyllinen, voimakkaasti silmiä ja ihoa ärsyttävä sekä syövyttävä yhdiste. Yhdiste aiheuttaa kyynelvuotoa eli on lakrymaattori. Tiofosgeeni voi hengitettynä, nieltynä tai ihon läpi imeytyneenä aiheuttaa jopa hengenvaarallisen myrkytyksen.
Valmistus ja käyttö
Tiofosgeenia voidaan valmistaa kuumentamalla tetrakloorimetaania rikin, vetysulfidin tai sulfidien kanssa. Käytetympi tapa on kuitenkin hiilidisulfidista saatavan trikloorimetaanisulfenyylikloridin pelkistys tinan, tina(II)kloridin tai raudan avulla happamissa olosuhteissa.
Tiofosgeenia voidaan käyttää orgaanisten yhdisteiden, kuten lääkeaineiden ja maatalouskemikaalien sekä polytiokarbonaattien, valmistukseen.
Storträsk (Finström)
Storträsk on rantaviivaltaan epämääräinen järvi Finströmissä Ahvenanmaan keskiosassa. Sen pinta-ala on 60 hehtaaria; ranta20-menetelmällä pinta-ala on 80 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 14 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Storträskin pituus etelästä pohjoiseen on noin 1,6 kilometriä. Järven leveys on noin puoli kilometriä. Saaria ja luotoja on muutama. Storträskin rannat ovat soistuneet. Järveen virtaa noin 300 metriä pitkä laskuoja lännestä Västerträskistä. Storträskin itäpuolella sijaitsee Länabba träsk.
Storträsk (82.A38.1.001) kuuluu kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen 82.038A. Päävesistö on Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan vesistö (82). Alueeseen 82.038A kuuluu Storträskin ohella Västerträsk ja Koträsk.
Finströmin Storträsk on toiseksi laajin Suomen yhdestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta Storträskistä.
Tony Richards
Tony Richards (s. Anthony Richard Orlando) on yhdysvaltalainen muusikko, jonka pääinstrumentti on rummut. Richards tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in alkuperäisenä rumpalina vuosina 1982-1984.
Uransa alkuaikoina Richards soitti eri yhtyeissä ilman mainittavaa menestystä. Muutettuaan Phoenixistä Arizonasta Los Angelesiin Kaliforniaan hän liittyi yhtyeeseen nimeltä Dante Fox, josta myöhemmin muotoutui glam metal -yhtye Great White. Tony Richards jätti Dante Foxin ystävänsä Don Costan kanssa vuonna 1982 ja he liittyivät Blackie Lawlessin pyynnöstä W.A.S.P.:iin. Don Costa ei ehtinyt levyttää W.A.S.P.:in riveissä, vaan liittyi Ozzy Osbournen yhtyeeseen vuonna 1983. Tony Richards sen sijaan soitti rumpuja W.A.S.P.:in debyyttialbumilla W.A.S.P. Yhteistyö Blackie Lawlessin kanssa ei kuitenkaan sujunut ja Richards jätti yhtyeen vuonna 1984.
Nykyään Tony Richards soittaa DellaVella-yhtyeessä basisti Carl Della Vellan ja kitaristi Lee Oliverin kanssa.
Rajinikanth
Rajinikanth (oik. Shivaji Rao Gaikwad; s. 12. joulukuuta 1950 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen elokuvanäyttelijä, joka on myös tuottanut ja käsikirjoittanut elokuvia. 40-vuotisen uransa aikana hän on esiintynyt yli 150 elokuvassa, joihin kuuluu tamilin-, hindin-, kannadan-, telugun-, malajalamin-, englannin- ja bengalinkielisiä elokuvia. Roolillaan elokuvassa Sivaji (2007) Rajinikanthista tuli Aasian toiseksi korkeimmin palkattu näyttelijä Jackie Chanin jälkeen.
Yksityiselämä
Rajinikanth meni naimisiin Latha Rangacharin kanssa 26. helmikuuta 1981. Heillä on kaksi tytärtä, Aishwarya Rajinikanth ja Soundarya Rajinikanth, jotka työskentelevät myös elokuva-alalla. Aishwarya on naimisissa näyttelijä Dhanushin kanssa.
Ura
Rajinikanthin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1975 ilmestynyt tamilinkielinen K. Balachanderin ohjaama ihmissuhteiden suuria ikäeroja käsittelevä draamaelokuva Apoorva Raagangal, jossa Rajinikanth oli suhteellisen pienessä sivuosaroolissa. Elokuva kuitenkin voitti parhaan tamilinkielisen elokuvan National Film Awards -palkinnon, ja Rajinikanth sai medianäkyvyyttä kun The Hindu kehui hänen roolisuoritustaan. Apoorva Raagangalin jälkeen Rajinikanth alkoi saada yhä enemmän elokuvarooleja ja vuoden 1978 loppuun mennessä hän oli esiintynyt jo neljässäkymmenessä elokuvassa. Vuoden 1978 M. Bhaskarin ohjaamassa elokuvassa Bairavi Rajinikanth esiintyi ensimmäistä kertaa pääosaroolissa. Bairavin vuoksi Rajinikanth sai lisänimen Superstar (”Supertähti”), jota useiden elokuvien alkutekstit käyttävät hänen nimensä yhteydessä vielä tänäkin päivänä.
pienoiskuva|200px|vasen|Rajinikanth elokuvan Raja Chinna Roja kuvauksissa vuonna 1989.
Saavutettuaan suuren suosion Etelä-Intiassa Rajinikanth esiintyi myös ensimmäisessä Bollywood-elokuvassaan Andha Kanoon vuonna 1983 Amitabh Bachchanin ja Hema Malinin kanssa. Vuonna 1988 hän esiintyi merkittävässä sivuosaroolissa uransa toistaiseksi ainoassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa Bloodstone – rubiinin kirous, joka ei kuitenkaan Yhdysvalloissa saavuttanut suurta suosiota lähes tuntemattomien pääosanäyttelijöidensä takia.
Yksi 1990-luvun menestyneimmistä Rajinikanthin elokuvista oli K. S. Ravikumarin Muthu vuodelta 1995. Vuonna 1998 elokuva ilmestyi myös Japanissa, jossa se sai erinomaisen vastaanoton. Menestyksen jälkeen myös Rajinikanthin seuraavia elokuvia myytiin Japaniin, mutta ne eivät menestyneet yhtä hyvin.
Vuoden 2005 Chandramukhi, jossa Rajinikanth oli pääosassa, pysyi teatterilevityksessä 890 päivää ja teki näin Etelä-Intian elokuvateollisuuksien ennätyksen. Vuonna 2010 ilmestyneessä S. Shankarin elokuvassa Enthiran Rajinikanth esitti Chitti-nimistä androidihumanoidirobottia sekä robotin luonutta tiedemiestä. Elokuvasta tuli 2,8 miljardin rupian tuotollaan historian tuottoisin tamilielokuva. Elokuvan saaman suosion myötä Rajinikanth teki myös erikoisesiintymisen Chittinä Shah Rukh Khanin Bollywood-elokuvassa Ra.One vuonna 2011.
Vuonna 2011 Rana-elokuvan kuvauksissa Rajinikanth sairastui ruokamyrkytykseen ja joutui sairaalaan. Sairaalasta päästyään hän joutui sinne pian uudestaan. Rajinikanthin sairastelun vuoksi pahasti viivästynyt Rana aiottiin aikataulusyistä tehdä animaationa, mutta sen sijaan päädyttiinkin tekemään Kochadaiiyaan, jolle Rana olisi mahdollisesti jatko-osa. Elokuvan ohjasi Rajinikanthin tytär Soundarya ja ilmestyessään vuonna 2014 siitä tuli Intian ensimmäinen liikkeenkaappaustekniikalla toteutettu animaatioelokuva, joka kuitenkin sai osakseen paljon kritiikkiä viimeistelemättömästä grafiikasta. Sairaalasta kotiutumisensa jälkeen Rajinikanthin ensimmäinen elokuva ei-animaatiohahmona oli vuonna 2014 ilmestynyt K. S. Ravikumarin ohjaama Lingaa.
Seka
Seka aloitti uransa 1970-luvulla ja jatkoi sitä 1980-luvulle saakka. Seka kuuluu sekä AVN että XRCO Hall of Fameen. Hän julkaisi omaelämäkertansa Inside Seka: The Platinum Princess of Porn vuonna 2013.
Rajinikanth
Palkinnot
pienoiskuva|220px|Rajinikanth ottamassa vastaan Padma Vibhushan -palkinnon Intian presidentiltä [[Pranab Mukherjeelta vuonna 2016.]]
Rajinikanth on saanut elokuvillaan yli neljäkymmentä palkintoa, joihin sisältyy myös parhaan miesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinto vuonna 1984 tamilinkielisestä elokuvasta Nallavanuku Nallavan. Vuonna 2011 hän sai elokuvassa Enthiran esittämästään kaksoisroolista sekä parhaan sankarin että parhaan konnan Vijay Awards -palkinnon.
Intian valtio myönsi hänelle Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2000 ja Padma Vibhushan -palkinnon vuonna 2016.
Fouta Toro
Fouta Toro oli Senegal-joen varrella sijainnut islamilainen valtio. Sen perusti tukulori-kansan tukema Abd al-Kadir vuonna 1776 kukistamalla aiemman ei-islamilaisen Denianken kuningaskunnan. Khasson ja Fouta Djallonin puristuksessa sekä Saharan paimentolaisten ryöstöretkien kohteena ollut valtio ei 1800-luvulla jaksanut vastustaa Ranskaa, joka lopullisesti valtasi ja liitti sen 1860-luvun lopulla Senegaliin. thumb|left|Kaupunki Fouta Torossa eurooppalaisen taiteilijan kuvaamana 1850-luvulla.
Celal Bayar
Mahmut Celal Bayar (16. toukokuuta 1883 – 22. elokuuta 1986) oli turkkilainen poliitikko ja valtiomies. Bayar toimi Turkin pääministerinä 1937–1939 ja kolmantena presidenttinä 1950–1960.
Elämä
Bayar opiskeli Istanbulin yliopistossa. Hän oli Kemal Atatürkin läheinen ystävä ja Turkin vallankumouksen johtohahmoja. Poliittisen uransa ohella hän toimi Banque d'Affaires de Turquie -pankin pääjohtajana. Ministeriksi hänet valittiin ensimmäisen kerran 1920 ja hän otti osaa Lausannen rauhankokoukseen. Atatürk nimitti Bayarin pääministeriksi vuonna 1937, mutta İsmet İnönün tultua presidentiksi Atatürkin kuoleman jälkeen Bayar erosi erimielisyyksien vuoksi.
Vuoteen 1945 asti Bayar oli maallisen ja sosiaalidemokraattisen Tasavaltalaisen kansanpuolueen jäsen. Tammikuussa 1946 hän perusti konservatiivis-islamistisen Demokraattisen puolueen yhdessä Adnan Menderesin, Mehmed Fuad Köprülün ja Refik Koraltanin kanssa. Demokraattinen puolue sai toukokuun 1950 vaaleissa 408 paikkaa, eli suuren enemmistön parlamentin 487 paikasta. Bayar valittiin presidentiksi 22. toukokuuta 1950. Hänen kymmenvuotisella kaudellaan Adnan Menderes toimi pääministerinä.
Bayar syrjäytettiin armeijan vallankaappauksella 27. toukokuuta 1960. Hänet tuomittiin kuolemaan "perustuslain rikkomisesta", mutta tuomio muutettiin elinikäiseksi vankeusrangaistukseksi. Bayar vapautettiin 1964 huonon terveyden vuoksi ja armahdettiin 1966. Hänen poliittiset oikeutensa palautettiin 1974, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta päästä elinikäiseksi senaattoriksi ja kuoli Istanbulissa 103-vuotiaana.
Bayar sai vuonna 1958 Berliinin vapaalta yliopistolta kunniatohtorin arvon, ja Manisassa vuonna 1992 perustettu yliopisto nimettiin hänen mukaansa.
Alan A’Court
Alan A’Court (30. syyskuuta 1934 Rainhill, Englanti – 15. joulukuuta 2009) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän pelasi vasempana laitahyökkääjänä.
A’Court edusti lähes koko uransa Liverpool FC:tä. Hän siirtyi seuraan 18-vuotiaana syyskuussa 1952 amatöörijoukkue Preston Cablesista ja pelasi Liverpoolissa aina vuoteen 1964 asti. Suurimman osan tuosta ajasta Liverpool oli 2. divisioonassa. A’Court oli mukana, kun Liverpool voitti 2. divisioonan vuonna 1962. Sen sijaan hän ei loukkaantumisen vuoksi pelannut yhtään ottelua kaudella 1963–1964, jolloin Liverpool voitti 1. divisioonan mestaruuden.
Vaikka Liverpool ei pelannutkaan 1950-luvun lopulla pääsarjatasolla, A’Court nousi Englannin maajoukkueeseen. Hän pelasi vuosina 1958–1959 yhteensä viisi maaottelua, joista kolme Ruotsin MM-kisoissa 1958. A’Court on edelleen nuorin pelaaja, joka on saavuttanut 200 ottelua Liverpoolissa. Hän oli tuolloin hieman yli 24-vuotias. Uransa aikana A’Court pelasi Liverpoolissa kaikissa kilpailuissa yhteensä 381 ottelua, joissa hän teki 63 maalia.
Kesällä 1964 A’Court siirtyi Tranmere Roversiin, jossa hän jatkoi pelaamista vielä muutaman kauden ajan. Vuonna 1966 hän siirtyi Norwich Cityyn pelaajavalmentajaksi ja 1960-luvun lopussa hän toimi Chesterin ja Crewe Alexandran kakkosvalmentajana. Vuodesta 1970 lähtien A’Court oli Stoke Cityssä valmentajana ja kuukauden ajan myös väliaikaisena päävalmentajana. Myöhempinä vuosina hän valmensi myös joukkueita Sambiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Lokakuussa 2006 Liverpoolin kannattajat äänestivät A’Courtin 100 Players Who Shook the Kop -äänestyksessä sijalle 81.
Aleksandr Evenson
Aleksandr Moisejevitš Evenson (myös Evensohn) (Александр Моисеевич Эвенсон) (1892 – 1919) oli ukrainanjuutalainen shakinpelaaja.
Vuonna 1909 Evenson sijoittui sijalle 7 Kiovan turnauksessa, jonka voitti Nikolajev. Vuonna 1911 Evenson sijoittui kahdessa Kiovassa pelatussa turnauksessa kolmanneksi ja neljänneksi. Vuonna 1913 hän voitti Pietarissa pidetyn turnauksen. Vuonna 1914 hän voitti neljän vahvan kiovalaisen pelaajan turnauksen ennen Jefim Bogoljubovia and Fedir Bohatyrtšukia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Evenshon hävisi pienoisottelun Aleksandr Alehinia vastaan Kiovassa, ja toisen ottelun vuonna 1918.
Evenson oli koulutukseltaan lakimies ja hän toimi sodan aikana sotilastuomioistuimessa. Venäjän vallankumouksen jälkeen hänet ammuttiin.
Ali Boussaboun
thumb Ali Boussaboun (s. 11. kesäkuuta 1979 Tanger, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden pääsarjassa, Eredivisiessä pelaavaa ADO Den Haagia. Boussabounin pelipaikka on hyökkääjä.
Ura
178 senttimetriä pitkä Boussaboun on marokkolaisuudestaan huolimatta pelannut lähes koko ammattilaisuransa Alankomaissa. Ennen siirtymistään FC Utrechtiin kesällä 2008, hän on edustanut ADO Den Haagia, FC Groningenia, NAC Bredaa ja Feyenoord Rotterdamia. Utrechtissa hän pelasi lainalla jo keväällä 2007. Kauden 2007–2008 hän pelasi qatarilaisessa Al-Wakrassa. Kauden 2010–2011 jälkeen hän oli viisi kuukautta ilman seuraa, kunnes siirtyi kasvattaja seuraansa ADO Den Haagin joulukuussa 2011.
Boussaboun on pelannut Marokon maajoukkueessa 12 ottelua.
Tjolöholmin linna
thumb|300px|Tjolöholmin linna. Tjolöholmin linna on linna Kungsbackan kunnassa, Ruotsin Hallandin maakunnassa. Se on rakennettu Tudor-tyyliin, ja sen on suunnitellut arkkitehti Lars Israel Wahlman. Linnan on rakennuttanut James Fredrik Dickson, ja rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1904. Dickson kuitenkin kuoli ennen linnan valmistumista, ja sen rakentamisen saatti päätökseen hänen puolisonsa Blanche. Rakennuksen julkisivu on graniittia. Graniittia tuotiin linnaa varten Skotlannista.
Jalkapallo (täsmennyssivu)
Jalkapallo voi tarkoittaa seuraavia urheilulajeja tai niissä käytettävää pelivälinettä:
Budumat
Budumat ovat tšadilaista kieltä puhuva kansa Tšadjärven saarilla. Heitä on noin 65 000 Tšadissa, 5 000 Nigerissä ja 4 000 Nigeriassa.
Budunat harjoittavat karjanhoitoa ja kalastusta Tšadjärvellä. Asuinympäristö on tehnyt heistä eristäytyneitä, ja he ovat säilyttäneet paljon vanhoja kulttuuripiirteitä. Ranskan siirtomaa-aikana omaksutun islamin ohella harjoitetaan perinteistä uskontoa.
Vaaralliset lelut
Vaaralliset lelut oli Tampereella alkukesästä vuonna 1980 perustettu rockyhtye. Sen keulahahmoina olivat Kollaa kestään rumpali Jyrki Siukonen ja saksofonisti Jukka Mikkola.
Aku Ankka -sarjakuvasta ”Vaarallinen lelu” nimensä ottaneen yhtyeen ensisingle ”Viidakko kotona” äänitettiin Finnvoxin studioilla ja se ilmestyi Johannan julkaisemana kesällä 1980. Debyyttialbumi Lasisilmäpeli ilmestyi vuodenvaihteessa 1980/1981. Albumilla olivat mukana myös Erik Ahonen (perkussiot), Eeva Koivusalo (basso) ja Jouko Turunen (basso).
Vuonna 1981 ilmestyi Vaarallisten lelujen kokeellista rokkia sisältänyt, pääosin Siukosen olohuoneessa äänitetty Ystävämme hyönteiset. Yhtyeen viimeiseksi albumiksi jäi vuonna 1982 ilmestynyt Seppo ja Antero, jonka A-puoli oli studiomateriaalia ja B-puoli livenä äänitettyjä kappaleita. Vuonna 1984 Power julkaisi yhtyeen jälkeenjääneistä äänityksistä koostetun Hedelmiä-kasetin.
Vaaralliset lelut esiintyi Avanto-festivaaleilla marraskuussa 2005.
Sotainvalidien Veljesliitto
thumb|upright = 1.0|Liiton syyskeräys vuonna 2006 [[Kamppi|Kampissa.]] Sotainvalidien Veljesliitto – Krigsinvalidernas Brödraförbund ry on 18. elokuuta 1940 perustettu Suomen sodissa vammautuneiden suomalaisten huolto- ja veljesjärjestö.
Liiton perustavassa kokouksessa Jyväskylässä olivat läsnä muun muassa sotamarsalkka Mannerheim, lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti ja eversti Matti Laurila, joka edusti kokouksessa Vapaussodan invalideja, joka oli tavallaan perustetun liiton kummi. Vapaussodan invalidit lahjoittikin uudelle liitolle 1,2 miljoonaa silloista markkaa huoltotyön aloittamiseksi. Puheenjohtajaksi valittiin eversti Matti Tiiainen ja pääsihteeriksi hovioikeuden auskultantti Olavi Porras.
Liiton toiminta lähti kangerrellen käyntiin jo senkin vuoksi, kun jatkosodan puhjettua suuri osa liiton toimihenkilöistä kutsuttiin palvelukseen. Lisäksi liitto sai suruviestin, kun sen ensimmäinen puheenjohtaja eversti Tiiainen menehtyi Viipurin valtauksessa saamiinsa vammoihin 29. elokuuta 1941. Tiiainen komensi tuolloin 18. divisioonaan kuulunutta Kevyt prikaati T:tä.
Liitto oli puoli vuotta ilman puheenjohtajaa, kunnes sille valittiin uudeksi puheenjohtajaksi Mannerheimin esityksestä yksimielisesti kenraaliluutnantti Väinö Valve.
Huhtikuussa 1945 pidetyssä liittokokouksessaan liitto muutti sääntöjään niin, että jäseniksi hyväksyttiin kaikkien Suomen sotien invalidit. Muutoksen myötä jäsenyys avautui myös taistelevia joukkoja avustaneille henkilöille. Osana tätä muutosta liitto laajensi toimintaansa myös Suomen sisällissodan hävinneen puolen invalideihin.
Ennen Sotainvalidien veljesliiton sääntömuutosta olivat sisällissodan invalidit toimineet osapuolittain jakautuneina omiin järjestöihinsä Vapaussodan invalidit ja Vuoden 1918 punainvaliidit.
Vuoden 1945 lopussa jäseniä oli noin 40 500 jaettuna kahteen jäsenyysluokkaan työkyvyttömyysasteen (invaliditeetin) mukaan. Vähintään 10 prosentin työkyvyttömyysasteiset olivat A-jäseniä ja muut B-jäseniä. Vuoden 2021 alussa liittoon kuului noin 900 sotainvalidia ja 4 000 sotainvalidin puolisoa tai -leskeä.
Liiton toimintaa on rahoitettu kolmen tulonlähteen avulla: yksityisin lahjoitusvaroin, valtion avustuksilla sekä liiton harjoittaman liiketoiminnan tuotoilla. Liitto järjesti vuosittain syyskeräyksen vuodesta 1944 vuoteen 2005. Vuonna 2006 muiden sotaveteraaniliittojen keräykset yhdistyivät Sotiemme Veteraanit-keräykseksi, mutta Sotainvalidien veljesliitto liittyi yhteiseen keräykseen mukaan vasta vuonna 2007.
Liiton toiminnan on suunniteltu jatkuvan sotainvalideista huolehtien 2020-luvun puoliväliin, jonka jälkeen toimintaa jatkaa perinteitä vaaliva Sotainvalidien Perinnejärjestö. Järjestö on kuitenkin kertonut, että siltä ei jää rahaa säätiöihin tai rahastoihin, vaan rahat käytetään loppuun sotainvalidien elinaikana.
Toimintamuotoja
Liiton toimintaan ovat kuuluneet muun muassa varainkeräykset, hoito- ja kuntoutuslaitosten perustaminen ja ylläpito sekä sotainvalidien asemaan vaikuttaminen. Yhteensä liiton sairas- ja veljeskoteja on 21. Toisen maailmansodan jälkeen Veljesliitto järjesti esimerkiksi ammatillista koulutusta jäsenilleen.
Vuotuinen sotainvalidiviikko-tapahtuma käynnistettiin vuonna 1944. Ensimmäisen tapahtuman avajaiset pidettiin Kansallisteatterissa 1. lokakuuta 1944. Yrjö Jylhän kirjoittaman juhlarunon Marttyyrin päivä lausui presidentti Paasikiven ja marsalkka Mannerheimin läsnä ollessa näyttelijä Ella Eronen. Sotainvalidiviikkoon liittyvä keräys muodostui perinteeksi, vaikka sen lopettamistakin harkittiin 1970-luvulla.
1970-luvulla rakennettu Kaunialan sotavammasairaala Vantaalla ja Vapaussodan Invaliidien liitolta Veljesliitolle vuonna 1970 siirtynyt Kyyhkylän kuntoutussairaala Mikkelissä ovat osa Veljesliiton toimintaa sairas- ja veljeskotien ohella. Liperiin 1948 valmistunut 150-paikkainen tuberkuloosipotilaiden hoito- ja koulutuslaitos, Liperin ammattioppilaitos, oli valmistuessaan ainutlaatuinen yhdistelmä parantolaa ja teollisuuslaitosta, jonka palveluita alkoivat käyttää siviilipotilaat sotatuberkuloositapausten osuuden laskiessa nopeasti. Liperin laitos siirtyi Tuberkuloosiliitolle (myöhemmin Keuhkovammaliitto ja Hengitysliitto) vuonna 1957.
Sotainvalidien työllistyminen yhdessä muiden rintamalta palanneiden kanssa kohtasi vaikeuksia. Huomionarvoista on, että työllistymisongelmista raportoitiin erityisesti kuntien ja valtion työpaikkojen osalta. Veljesliitolla oli omaa työnvälitystoimintaa. Erityinen sotainvalidien työhuoltolaki oli voimassa vuoteen 1951 asti.
Sotainvalideille järjestettiin ammatillista uudelleenkoulutusta esimerkiksi Ammattienedistämislaitoksella. Kursseilla koulutettiin muun muassa hienomekaanikoita, huonekaluverhoilijoita ja suutareita. Sotasokeiden koulutuksesta huolehti Suomen Punainen Risti.
Pienimuotoisiksi jääneiden liiketoimintakokeilujen kirjo oli laaja. Veljesliitto organisoi vuonna 1946 koululaisten keräämien romujen ja lumppujen kokoamisen ns. Iskukeräyksenä ja oli mukana muun muassa tanskalaisen sirkuksen tuonnissa Suomeen kesiksi 1950 ja 1951 ja Eläintarhan ajojen järjestelyissä. Helsingin sotainvalidien naisjaosto puolestaan toi halloweenin Suomeen niin ikään vuonna 1950 ensimmäistä kertaa Kalastajatorpalla järjestetyn Halloween Partyn muodossa.
Sotainvalidien Veljesliiton julkaisu on Sotainvalidi. Se alkoi ilmestyä nimellä Sotainvaliidi vuonna 1940. Äänilehtenä Sotainvalidi alkoi ilmestyä vuonna 1994 kuusi kertaa vuodessa. Sähköinen näköislehti on ollut saatavissa vuodesta 2009 lähtien.
Joan Blondellin filmografia
thumb|260px|right|Joan Blondell elokuvan [[Shanghai Lil trailerissa vuonna 1933]] Joan Blondell (1906–1979) näytteli yli viisikymmentä vuotta kestäneen uransa aikana yli 150:ssa elokuva- ja televisiotuotannossa. Seuraavassa luettelossa ovat kaikki hänen elokuva-, televisio- ja teatteriesiintymisensä. Lisäksi Blondellin palkinnot ja ehdokkuudet ovat luetteloituna.
Uppoutuneisuus
Uppoutuneisuus kuvaa, missä määrin yksilöt tai yritykset ovat kietoutuneet sosiaaliseen verkostoon. Käsitteen esitteli vuonna 1985 sosiologi Mark Granovetter, jonka mukaan uppoutuneisuuteen kuuluu sosiaalisten ja taloudellisten siteiden limittyneisyys organisaatioiden välillä ja niiden sisällä.
Karl Polanyi mainitsi sosiaalisten ja taloudellisten suhteiden limittymisen vuonna 1944 teoksessaan Suuri murros.
Erekhtheis
Erekhtheis oli antiikin ajan Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen fyle eli ”heimo” tai ennemminkin äänestyspiiri, joka perustettiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Fylen eponyymi heeros oli Ateenan varhainen kuningas Erekhtheus ja sen alkuperäinen numero oli I.
Fyleen kuului alun perin 14 demosta. Myöhemmin osa demoksista siirrettiin perustettuihin uusiin fyleihin, ja pienimmillään fyleen kuului kymmenen demosta. Niin kutsuttujen makedonialaisten fylejen (Antigonis, Demetrias) lakkauttamisen jälkeen osa demoksista palautettiin Erekhtheis-fyleen. Kuten kaikilla fyleillä, fylen demokset oli jaetty kolmeen trittykseen ja sillä oli yhteensä 50 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Fyle säilyi käytössä antiikin ajan lopulle saakka.
Fylen jäseniin viitattiin nimityksellä Erekhtheus, monikossa Erekhtheidai.
Joan Blondellin filmografia
Muut elokuvat
thumb|200px|right|Blondell ja [[James Cagney elokuvan Shanghai Lil (1933) trailerissa]] thumb|200px|right|Blondell elokuvan [[Laulaja Venetsiasta (1935) trailerissa]]
M/S Georg Ots
M/S Georg Ots oli virolaisen laulaja Georg Otsin mukaan nimetty matkustaja-autolautta, joka liikennöi Helsingin ja Tallinnan välillä vuosina 1980–2000. Alus rakennettiin Puolassa vuonna 1979. Se aloitti liikennöinnin vuonna 1980 ja kulki alun perin Neuvostoliiton lipun alla, ja sitä operoi Estonian Shipping Company (ESCO) vuoteen 1989 saakka. Alus toimi saman omistajan alaisuudessa mutta vuodesta 1994 Tallink-varustamon liikennöimänä. Alus myytiin Venäjälle, ja joulukuusta 2002 alkaen se liikennöi Venäjän valtion omistuksessa Pietari–Kaliningrad-reittiä ja elokuusta 2010 lähtien pitkin Koillisväylää Pietari–Vladivostok-reittiä.
Joan Blondellin filmografia
Televisioesiintymiset
thumb|200px|right|Blondell ja [[Andy Clyde televisiosarjassa The Real McCoys vuonna 1963]]
M/S Georg Ots
Vuoden 2013 alusta lähtien laiva oli Zhoushanin telakalla (Asia Pacific Dockyard Co., Ltd), ja kesäkuussa 2014 Viron yleisradio kertoi, että laivan vuokrannut kiinalaistaho on romuttanut sen laittomasti.
Reippaasta meiningistään tunnettu laiva esiintyy myös Juice Leskisen kappaleessa ”Eesti (On My Mind)”. Suomalaisturistien lisäksi laivaa on käyttänyt tukikohtanaan myös Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov, joka seurueineen matkusti aluksella Reykjavikiin saakka huipputapaamiseen Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin kanssa lokakuussa vuonna 1986.
M/S Georg Ots on toinen seitsemästä vuosina 1980–1986 valmistetusta sisarlautasta.