cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Espanjan maakunnista pinta-alan mukaan
Tämä on luettelo Espanjan maakunnista järjestettynä pinta-alan mukaan.
Jalkapallon Suomen Cup 1960
Jalkapallon Suomen Cup 1960 oli cupin kuudes järjestämisvuosi. Osanotto-oikeus siihen oli kaikilla seuroilla. Kilpailuun osallistui 166 joukkuetta joista Mestaruus- ja Suomensarjan joukkueet, kaikkiaan 37 (6+31), pääsivät ilman karsintaa 64 joukkuetta käsittävään varsinaiseen kilpailuun. Muiden 27 joukkueen selville saamiseksi pelattiin 3 karsintakierrosta. Loppuotteluun selvisivät Valkeakosken Haka ja Rosenlewin Urheilijat -38, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti Haka jatkoajalla 3-1(1-1,0-1) tasoitettuaan ottelun pari minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Haka voitti myös kauden 1960 Suomen mestaruuden ja ylsi näin ollen ensimmäisenä joukkueena Suomessa tuplaan.
Suomen Cupin ottelut
'''Varsinaisen kilpailun 1. ja 2.kierros'''
Neljännesvälierän uusinta: Ilves-Kissat - Haka 0-2.
Cup-mestarit: Aarre Klinga, Olli Mäkinen, Antti Nieminen, Aimo Pulkkinen, Veijo Valtonen, Pentti Niittymäki, Markku Kumpulampi, Esko Malm, Keijo Airola, Eero Nieminen ja Juhani Peltonen.
Jarl Ahrenberg
Jarl Gustaf Eyolf Ahrenberg(12. marraskuuta 1902 Viipuri – 28. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Suurnopeusrata Köln–Frankfurt
Suurnopeusrata Köln–Frankfurt on Saksassa Kölnin ja Frankfurtin välillä kulkeva suurnopeusjunarata (Schnellfahrstrecke). Rataosalla suurin käytettävä nopeus on 300 km/h, ja se on varustettu GSM-R-matkapuhelinverkolla.
Rata seurailee pääosin A3-moottoritietä.
USS Cincinnati (C-7)
USS Cincinnati (runkonumero C-7) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1892 vesille laskettu Cincinnati-luokan panssarikansiristeilijä.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta New Orlansissa 20. huhtikuuta 1919 ja myytiin 4. elokuuta 1921.
Ken (nukke)
Ken on Mattel-leikkikaluyhtiön valmistama miesnukke. Ken on Barbien pitkäaikainen poikaystävä, joka ilmestyi markkinoille kaksi vuotta Barbien jälkeen vuonna 1961.
Yleistä Kenistä
"Ken®, He's a Doll!" (Ken®, hän on nukke!) oli mainoslause, jolla Barbien poikaystävä Ken esiteltiin vuonna 1961. Ken sai nimensä Ruth ja Elliot Handlerin pojalta samoin kuin Barbie oli saanut pari vuotta aiemmin nimensä heidän tyttäreltään.
Vuonna 1961 nukke oli 12 tuumaa (30,5 cm) pitkä ja hänellä oli flokatut joko ruskeat tai blondit hiukset. Flokatut hiukset eivät kestäneet kastumista, joten on tyypillistä, että leikeissä olleilla Keneillä ei enää ole hiuksia tai on kaljuja kohtia päässään. Hänellä oli kuusiosainen vartalo ja siniset silmät. Hän pukeutui punaisiin uimahousuihin, korkkisandaaleihin ja mukanaan hänellä oli keltainen pyyhe. Mattel uudelleenjulkaisi hänet seuraavana vuonna (1962) valetuin hiuksin, jotka oli maalattu flokkaamisen sijaan, joten ne kestivät paljon paremmin myös vesileikkejä. Vuonna 1963 Ken koki jälleen yhden muodonmuutoksen, kun nukkea lyhennettiin ¼ tuumaa (0,6cm), tätä Kenin välivaiheen mallia kutsutaan usein nimellä Shortie (= pätkä) Ken, sillä torso oli sama kuin ennenkin, mutta jalat olivat lyhemmät ja lihaksikkaammat.
Ken toi Barbien maailman mahdollisuuden seikkailuihin ja romanssiin, mutta suhde Barbien kanssa ei ole ollut täysin ongelmaton. Myös yksilönä Ken on saanut osansa skandaaleista ja esimerkiksi vuoden 1992 Earring magic Ken sai osakseen melkoista arvostelua, mutta kuten Barbien, myös Kenin imago on pääsääntöisesti yhdistelmä viattomuutta, leikkisyyttä ja tyyliä. Toisin kuin Barbie eli Barbara Millicent Roberts, Ken ei kuitenkaan koskaan saanut toista nimeä, vaan hänen koko nimensä on yksinkertaisesti Ken Carson.
Kenin vartalomallit
Oheisessa listauksessa on esitelty maat, joissa Ken-nukkeja on valmistettu ja minä vuosina nukkeja on kyseisissä maassa valmistettu. Tämä auttaa nuken iän määrittelyssä. Valmistusmaamerkintä löytyy yleensä nuken takapuolessa olevasta leimasta. Suurin osa modernien Ken-nukkejen vartaloista kantaa leimaa MATTEL INC. 1968 (+ maa jossa nukke on valmistettu), joten leimassa oleva vuosiluku 1968 ei suinkaan tarkoita valmistusvuotta, vaan se on patentoimisvuosi. Suurin osa vuoden 1968 leimalla varustetuista nukeista ei siis ole vintage-nukkeja, joihin yleensä lasketaan kuuluviksi vuosina 1961-1973 (-76) valmistetut nuket.
Kenin ystäviä
Kenin paras ystävä Allan Sherwood (Midgen poikaystävä, myöhemmin aviomies) esiteltiin vuonna 1964. Ensimmäinen tummaihoinen (African-American tai AA) miesnukke Brad esiteltiin vuonna 1968 Barbien tummaihoisen ystävättären Christien (ensimmäinen Christie ilmestyi 1967) poikaystävänä.
Ryppy rakkaudessa
Helmikuussa 2004 Mattel ilmoitti, että Barbie ja Ken eroavat. Mattelin Russel Arons sanoi, että Barbie ja Ken "kokevat, että olisi aika viettää hieman laatuaikaa - erillään... Kuten muiden julkkispariskuntien, myös heidän Hollywood-romanssinsa on tullut päätepisteeseensä", tosin Arons ilmaisi, että kaksikko pysyisi ystävinä. Hän vihjasi myös, että eron syynä saattaisi olla Kenin haluttomuus avioitumiseen. Helmikuussa 2006 uusittu versio Kenistä julkaistiin ja suhde vaikutti olevan taas olevan raiteillaan. Suhteen nykytilaa jouduttiin kuitenkin arvuuttelemaan aina vuoteen 2011 saakka, jolloin Ken 50-vuotisjuhlavuotensa kunniaksi käynnisti massiivisen kampanjan sekä Facebookissa että muualla internetissä valloittaakseen Barbien sydämen takaisin.
Khattiya Sawasdipol
thumb|Khattiya Sawasdipolin kuva muistotilaisuudessa. Khattiya Sawasdipol (, 2. kesäkuuta 1951 Photharam, Ratchaburi – 17. toukokuuta 2010) oli thaimaalainen kenraali. Hän tuki avoimesti vuoden 2006 vallankaappauksen jälkeen muodostettua, uusia vaaleja ja hallituksen eroa vaativaa UDD-liikettä (National United Front of Democracy Against Dictatorship), jonka kannattajat tunnetaan nimellä ”punapaidat”. Mielipiteidensä ja toimintansa vuoksi hän sai mediassa lisänimen Se Daeng (, 'punainen komentaja').
Kurkimäen rautatieasema
Kurkimäen rautatieasema on rautatieliikennepaikka Savon radalla Kuopion Kurkimäellä noin 17 kilometriä Kuopiosta Pieksämäen suuntaan. Asema avattiin liikenteelle lokakuussa 1889 ja sen on suunnitellut Knut Nylander Oulun radan pysäkin piirustusten mukaan.
Khattiya Sawasdipol
Khattiya Sawasdipol, joka lukeutui UDD:n radikaaliin siipeen, omaksui liikkeen sotilaallisen strategin roolin. Punapaitojen maltilliset johtajat ovat ottaneet kenraaliin etäisyyttä, koska eivät jaa tämän näkemyksiä kovemmista otteista. Pääministeri Abhisit Vejjajiva on kutsunut häntä ”terroristiksi”.
Kurkimäen rautatieasema
Kurkimäen asema sijoittui keskelle vaurasta maaseutua, lähelle Vehmasmäen ja Pellesmäen kyläkeskuksia. Vehmasmäki oli vanhastaan maanteiden solmukohta, josta lähtivät tiet Kuopioon, Leppävirralle ja Suonenjoelle. Kylässä oli myös kestikievari. Kurkimäen asemarakennukseen vuonna 1906 lisätty poikkipääty on Bruno Granholmin käsialaa. Kurkimäestä tuli myös karttulalaisten käyttämä rautatieasema, sillä radalla oli Karttulan puolella vain Airakselan pysäkki vaatimattoman kärrypolun päässä. 1800-luvun lopulla tutkittiin mahdollisuuksia uuden ratayhteyden rakentamiseksi Kurkimäestä Ylivieskaan tai Sieviin, mutta rata linjattiin lopulta Iisalmesta.
Khattiya Sawasdipol
Khattiya Sawasdipol oli 13. toukokuuta 2010 Sala Daengin liittymässä Bangkokissa UDD:n mielenosoittajien valtaamalla alueella antamassa haastattelua New York Timesin toimittajalle, jolloin hän haavoittui kuolettavasti luodinosumasta päähän. Hän kuoli neljä päivää myöhemmin sairaalassa.
Kurkimäen rautatieasema
Rautatien ansiosta Kurkimäestä kehittyi Kuopion maalaiskunnan eteläosan tärkein asutuskeskus, jossa oli 1960-luvulla liki 400 asukasta. 1970-luvulla tehdyn rataoikaisun myötä asema on jäänyt hieman sivuun radasta. Vanhaa rataa käytettiin tämän jälkeen puutavaran kuormausraiteena 1990-luvun lopulle saakka, jolloin se purettiin ylikulkusillan rakentamisen yhteydessä. Uusi kuormausraide rakennettiin radan itäpuolelle. Kurkimäki muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1983.
Aseman henkilöliikenne lakkautettiin kesäkuussa 2002 Savon radan paikallisliikenteen kanssa. Nykyisin liikennepaikalla on puutavaran kuormausta sekä junakohtauksia.
Trumpettikalat
Trumpettikalat (Aulostomidae) on putkisuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia
Varhaisimmat trumpettikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat atlantintrumpettikala (Aulostomus strigosus), kirjotrumpettikala (A. maculatus) ja trumpettikala (A. chinensis). Kooltaan ne voivat suurimmillaan kasvaa noin 80 cm:n mittaisiksi. Tyypillisiä piirteitä heimon kaloille ovat hyvin pitkulainen ruumis, putkimainen kuono, jonka päässä suu sijaitsee, kunon viiksisäie, 8–12 selkäevää edeltävää piikkiä selässä ja lähellä pyrstöä sijaitseva selkäevä. Pyrstöevä on pyöreähkö.
Levinneisyys ja elintavat
Trumpettikalalajeja tavataan Atlantista ja indopasifiselta merialueelta. Niiden elinympäristöä ovat tyypillisesti koralliriutat. Heimon kalat oleskelevat korallien joukossa pystyasennossa pääalaspäin ja odottelevat sopivien saaliseläimien kuten katkarapujen ja pienempien kalojen saapumista riittävän lähelle. Trumpettikalalajit liikkuvat usein myös muiden kalaparvien mukana etsiessään saalista.
Trevor Marsicano
Trevor Marsicano (s. 5. huhtikuuta 1989 Schenectady, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelija.
Marsicano sijoittui viidenneksi yleisluistelun MM-kilpailuissa Hamarissa 2009. Myöhemmin samana talvena hän voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Kanadan Richmondissa kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.08,96. Hän sai lisäksi hopeaa 1 500 metrillä sekä pronssia 5 000 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa. Maailmancup-kaudella 2008–2009 hän sijoittui toiseksi 1 500 metrin kokonaiskilpailussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Marsicano sai hopeaa joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Inzellissä 2011.
Marsicano rikkoi 7. maaliskuuta 2009 Salt Lake Cityssä Pekka Koskelan nimissä olleen 1 000 metrin maailmanennätyksen luisteltuaan ajan 1.06,88. Hän menetti ennätyksen vielä samassa kilpailussa Shani Davisille.
Marjorie Rambeau
Marjorie Rambeau (15. heinäkuuta 1889 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. heinäkuuta 1970 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän aloitti uransa jo 12-vuotiaana sanfranciscolaisessa teatterissa ja näytteli vuosina 1914–1926 Broadwayllä. Rambeau esiintyi noin 50 elokuvassa ja oli kahdesti ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon.
Nuoruus
Marjorie lähti äitinsä kanssa Nomen kultaryntäyksen aikoihin 1899 Alaskaan, mihin Lilian Rambeau perusti klinikan kullankaivajille, kauppiaille ja eskimoille. Yritys kuitenkin epäonnistui, sillä Nomessa ei luotettu vielä naislääkäriin.
Ensimmäiset vuodet teatteriseurueissa
San Franciscossa Marjorie laitettiin tanssikouluun, koska hänen äitinsä halusi kömpelön tyttärensä liikkuvan sulokkaammin. Teatterituottaja näki Marjorien koulussa ja päätti antaa tytölle mahdollisuuden teatterissa. Marjorie oli 12-vuotias, kun hän näytteli ensimmäisen kerran sanfranciscolaisessa teatteriesityksessä.
Marjorie Rambeau näytteli usean vuoden San Franciscon lisäksi Los Angelesin, Seattlen, Portlandin ja Vancouverin repertuaariteattereissa. Thornen–Southardin seurueen mukana hän tuli kesäkuun 1906 puolivälissä Dawson Cityyn. Rambeau jäi kuitenkin Yukoniin, kun suurin osa seurueesta lähti paluumatkalle heinäkuussa. Hän esiintyi erilaisissa tuotannoissa ja opetti paikallisia amatöörinäyttelijöitä syksyn 1906 ja talven 1906–1907.
Broadwayn-aika
Rambeaun ensimmäinen esiintyminen New Yorkissa tapahtui vuonna 1913 Fifth Avenue Theatressa näytelmässä Kick In. Se teki hänestä tähden, minkä ansiosta hän pääsi useisiin muihinkin tuotantoihin. Rambeau näytteli muun muassa näytelmissä The Goldfish, The Fortune Teller, Miten haluatte, The Road Together ja Cheating Cheaters. Hän oli mukana kaikkiaan 14:ssä Broadway-tuotannossa vuosien 1914–1926 välillä.
Keskittyminen elokuviin
Rambeaun viimeisen Broadway-näytelmän Just Lifen esittäminen loppui marraskuussa 1926. Sen jälkeen hänellä oli monia päärooleja kalifornialaisissa teatteriseurueissa. Hän siirtyi entistä vahvemmin myös elokuvien pariin, sillä hän teki Hollywoodissa syyskuun 1930 ja tammikuun 1932 välisenä aikana 14 elokuvaa. Niihin kuuluivat muun muassa Satamakahvilan salaisuus (1930) ja The Easiest Way (1931). Tammikuun 1932 alussa Rambeau ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Rambeau esiintyi urallaan noin 50 elokuvassa. Nuoruudessaan hän näytteli kauniina tummana naisena usein romanttisissa päärooleissa, mutta vanhemmiten hän siirtyi monipuolisempiin rooleihin.
thumb|left|Rambeau elokuvan [[Aavikon salaisuus (1940) mainosvideolla.]] Rambeau oli kahdesti ehdokkaana Oscar-palkintoon. Ensimmäisen ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta hän sai vuonna 1941 elokuvasta Kapea polku ja toisen vuonna 1954 elokuvasta En unohda sinua koskaan. Muita hänen merkittävimpiä elokuviaan ovat Oklahoman musta kulta, Kippari-Annie astuu laivaan, Palooka, Tupakkatie, Broadway keskiyön jälkeen, Muistojen lahti ja Tuhatkasvoinen mies.
Yksityiselämä
Rambeau oli kolmasti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä Willard Mack oli näyttelijä ja näytelmäkirjailija, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1912. Rambeau haki avioeroa vuonna 1917 ja syytti miestään sopimattomasta käytöksestä erään naisen kanssa. Rambeaun toinen mies oli näyttelijä Hugh Dillman, jonka kanssa hän oli naimisissa 1919–1923, ja kolmas mies eläköitynyt liikemies Francis A. Gudger. Gudgerin ja Rambeaun liitto kesti Gudgerin kuolemaan 1967 asti eli yhteensä 45 vuotta.
Marjorie Rambeau kuoli vuonna 1970 kotonaan Palm Springsissä. Hänet on haudattu miehensä kanssa pienelle Desert Memorial Parkin hautausmaalle, jossa lepää monia julkisuuden henkilöitä.
Valikoitu filmografia
Lähteet
Broadway-näytelmät
Lähde
Sorongin lentoasema
Sorongin lentoasema (tunnetaan myös nimellä Domine Edward Osokin lentoasema) on paikallinen lentoasema Sorongin kaupungin tuntumassa Länsi-Papuan saarella, Indonesiassa.
Lippu
thumb|250px|[[Pohjoismaat|Pohjoismaiden lippuja]] Lippu on valtion, järjestön tm. yhteisön tunnuksena käytettävä määrämuotoinen, -värinen ja -kuvioinen vaate.
Yleisin lippujen käyttötarkoitus on toimia jonkin valtion tai kansakunnan symbolina, kansallislippuna. Valtioiden liput ovat tavanomaisesti suorakulmion muotoisia, ainoana poikkeuksena on kahdesta kolmiosta muodostuva Nepalin lippu. Valtioiden lisäksi useilla muilla poliittisilla alueilla ja kansoilla on lippunsa. Lippuja käytetään myös mainostamiseen tai koristeena, tosin tässä epävirallisemmassa tarkoituksessa ero lipun ja muun värillisen kankaan välillä on hämärämpi.
Muita lippuja ovat esimerkiksi järjestöliput ja viestiliput vesillä.
Lipputyyppejä
Bulsaani on pitkä ja kapea lippu, jonka päässä on pitkät kielekkeet. Bulsaaneja on käytetty laivojen mastoissa suurten lippujen alapuolella, ja ne ilmaisivat laivan päällikön arvoaseman.
Tatra T2
Tatra T2 on ČKD Tatran valmistama raitiovaunumalli. Sitä valmistettiin vuodesta 1955 vuoteen 1962 yhteensä 771 vaunua.
Martina Zubčić
Zubčić saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 pronssia 57 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa taiwanilaisen Su Li-Wenin pistein 5–4. Hän sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia 52 kg:n sarjassa 2004.
Matti Tuononen
Matti Tapani Tuononen (s. 1964) on Äänekosken kaupunginjohtaja. Hän aloitti tehtävässään 1. lokakuuta 2015. Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi hän toimi Äänekosken vs. kaupunginjohtajana ja talousjohtajana vuodesta 2013 lähtien.
Tatra T2
T2:n ensimmäiset koekappaleet (6001 ja 6002) olivat koeajossa Prahassa vuonna 1955. Vuonna 1958 toimitettiin ensimmäiset sarjatuotetut vaunut lähes kaikille Tšekkoslovakian raitioteille. Niitä ei tullut liikenteeseen Jablonecissä, koska siellä kiisteltiin raideleveydestä (pitäisikö 1 000 mm säilyttää vai ei), eikä Prahassa, koska vaunutyyppiä pidettiin liian leveänä sinne.
Martina Zubčić
Zubčić voitti Euroopan-mestaruuden 55 kg:n painoluokassa Riiassa 2005 kukistettuaan loppuottelussa turkkilaisen Zeynep Muratin pistein 4–1. Hän sai 59-kiloisissa EM-pronssia Bonnissa 2006 hävittyään välierässä sveitsiläiselle Nina Klaeylle pistein 2-9 ja EM-hopeaa Roomassa 2008 hävittyään loppuottelussa espanjalaiselle Estefanía Hernándezille 1-4. Hän saavutti 57 kg:n sarjassa EM-pronssia Montreux'ssa 2016 hävittyään välierässä Britannian Jade Jonesille.
Tatra T2
T2:t olivat edeltäjiään T1:iä kestävämpiä ja siten pitkäikäisempiä. Viimeisen T2-raitiovaunut poistettiin 1980-luvulla, mutta muutamia vaunuja on museoituna. Joitakin T1:iä muunnettiin T3-vaunuiksi 1960-luvulla.
Martina Zubčić
Hän sai Belgradin universiadeissa 2009 pronssia 59 kg:n painoluokassa.
Tatra T2
T2SU
T2SU:ta toimitettiin Neuvostoliittoon, mistä SU onkin lyhenne. Vaunut eroavat tšekkoslovakialaisesta muunnelmasta; suurimpana erona keskiovi puuttuu, jotta istumapaikkoja saatiin lisättyä. Useimmissa Neuvostoliiton kaupungeissa käytössä ollut rahastusjärjestelmä piti huolen siitä, että kaikki matkustajat maksoivat matkansa, joten matkustajat nousivat kyytiin takaovesta ja poistuivat etuovesta. Keskiovi tuli siten poistaa myös liputta matkustamisen estämiseksi.
Viimeiset T2SU:t poistuivat liikenteestä 1980-luvulla. Neuvostoliittoon toimitettiin yhteensä 380 T2SU-vaunua.
T2R
1970-1980-luvuilla 112 T2-vaunua peruskorjattiin T2R:iksi. Uudistuksessa sähkölaitteet vaihdettiin samanlaisiin kuin T3:ssa ja koriin tehtiin pieniä muutoksia. Peruskorjauksen ansiosta nämä raitiovaunut liikennöivät 2000-luvulle asti. Kaksi T2R:ää peruskorjattiin vielä uudelleen 2000-luvun alussa Liberecissä, ja nämä kaksi liikennöivät säännöllisessä liikenteessä vuoteen 2018. Neljää muuta T2R:ää käytetään huoltoraitiovaunuina Brnossa, Liberecissä ja Ostravassa.
Tuotanto
771 raitiovaunua valmistettiin vuodesta 1955 vuoteen 1962, ja ne toimitettiin seuraaviin kaupunkeihin : Huomaa: Tässä luettelossa on vaunujen ensimmäiset omistajat. Kalustoa on voitu jälleenmyydä luettelon ulkopuolisiin kaupunkeihin, joten kaupunkien lukumäärä voi olla suurempi.
Lippu
Lipputyyppejä
Fanfaarilippu on nelikulmainen lippu, joka kiinnitetään sotaväen merkinantotorveen. Siinä on kyseisen sotaväenosaston tai sen päällikön tunnus, ja usein myös lipun lahjoittajan tunnus.
Gonfalon on kirkkolippujen perusmuoto. Se on kantolippu, jonka alaosa on kielekkeinen.
Gonfanon on keskiajan alussa keihääseen kiinnitetty pitkänomainen lippu, jonka päässä on pitkät kielekkeet. Se ilmaisi sotaväen osaston päällikkyyttä.
Guidon oli rakuunoitten käyttämä pienikokoinen kaksikielekkeinen lippu. Suomessa sitä on kutsuttu myös kornetiksi ja standaariksi.
Göösi eli rainelippu on pienikokoinen kansallisuutta ilmaiseva lippu, jota käytettiin alusten keulassa.
Sebringin 12 tunnin ajo 2012
thumb|Kilpailun voittaja auto [[Audi R18.]] thumb|Kilpailun juliste. Sebringin 12 tunnin ajo 2012 (virallisesti 2012 Mobil 1 12 Hours of Sebring) oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 17. maaliskuuta Sebring International Racewayn radalla Sebringissä Floridassa. Kilpailu oli FIA World Endurance Championship -sarjan ja American Le Mans Series -kauden 2012 ensimmäinen osakilpailu.
Linnunlaulu (Helsinki)
thumb|Ilmakuva Linnunlaulusta.
Sebringin 12 tunnin ajo 2012
Kilpailun voitti Audi R18 kolmikko Allan McNish, Tom Kristensen ja Rinaldo Capello.
Linnunlaulu (Helsinki)
Linnunlaulu on korkea kallioniemi Helsingin kantakaupungissa Kallion kaupunginosassa Eläintarhan puistoalueen kaakkoispuolella, Töölönlahden ja Eläintarhanlahden välissä. Alueelle luonteen antavat puistomainen korkea kalliomaasto, ns. Linnunlaulun huvilat ja kallion halkova syvä pääradan rautatiekuilu – 'Linnunlaulun kanjoni'.
Linnunlaulussa olevat huvilat, ns. Linnunlaulun huvilat, ovat viimeiset jäljelle jääneet huvilat Eläintarhan huviloista. 'Linnunlaulun huvila-alue' -nimitystä on käytetty jo ainakin vuonna 1891.
Lippu
Lipputyyppejä
Kulkuelippu on järjestölippu, joka on koristettu tunnuslausein.
Linnunlaulu (Helsinki)
Historia
thumb|Linnunlaulun huvilatila C. H. Nummelinin kartalla vuodelta 1876.
1800-luvulla Linnunlaulun kalliolla sijaitsi mm. Fogelsång (Linnunlaulu) -niminen huvilatila, joka on merkitty mm. C. H. Nummelinin vuonna 1876 laatimaan Helsingin osoite- ja matkailukarttaan.
Lippu
Lipputyyppejä
Peitsilippu on ratsuväen käytössä ollut keihääseen kiinnitetty kolmikulmainen pienikokoinen lippu, tai suorakaiteen muotoinen kielekkeinen lippu. Pientä peitsilippua eli peitsiviiriä käytetään edelleen maissa, joissa on ratsuväkeä.
Linnunlaulu (Helsinki)
Historia
Vuonna 1877 Helsingin kaupunki määritti uuden maanjaon Eläintarhanlahden pohjoispuolella olevalle huvila-alueelle, jonka tilojen vuokra-aika päättyi. Alueella oli vuokratilat 38 Bredvik, 39 Ilola, 40 Grönudd, 41 Linnunlaulu, 42 Alppi, 44 Viksberg ja 45 Tallberg. Tämä uusi maanjako perustui Töölön puistoyhtiön jo vuonna 1865 teettämään, ruotsalaisen puutarha-arkkitehti Knut Forsbergin laatimaan suunnitelmaan, jossa Töölönlahden itäpuolinen alue jaettiin 14:ään aidattuun huvilatilaan. Alue sai nimekseen Djurgårds villor (Eläintarhan huvilat / Eläintarhan villat). Eläintarhan huvila 8 sijoittui entisen Linnunlaulun huvilatilan alueelle.
Eläintarhan huvilat on rakennettu etupäässä 1880- ja 1890-luvulla. Jo aikaisemmin alueella oli kuitenkin ollut muutamia rakennuksia, joista tunnetuin oli 1840-luvulla rakennettu, aikoinaan ravintolana ja kahvilana toiminut Vihreä huvila (Gröna villan).
Lippu
Lipputyyppejä
Rakuunalippu on kaksikielekkeinen, hapsullinen lippu. Sitä käytetään yhä esimerkiksi joissakin Suomen armeijan joukko-osastojen lipuissa.
Linnunlaulu (Helsinki)
Historia
Eläintarhan huviloiden tonttien vuokra-aika päättyi 1940-luvulla, minkä jälkeen vuokra­sopimuksia jatkettiin pitkään vain vuodeksi kerrallaan. Rakennukset olivat pitkään purku-uhan alaisia, ja rautatien itä­puoliselle alueelle vahvistettiin vuonna 1943 uusi, kuitenkin toteuttamatta jäänyt asemakaavakin, jolla alue olisi pääosin muutettu puistoksi ja julkisten rakennusten tonteiksi.
Lippu
Lipputyyppejä
Salkolippu on salkoon vedettävä, vapaasti liehuva lippu. Kaikki kansallisliput ovat salkolippuja.
Linnunlaulu (Helsinki)
Historia
thumb|left|I.K.Inhan kuva junasta Linnunlaulun kallioleikkauksessa vuonna 1908. Rata oli tällöin vielä kaksiraiteinen. Jo silloin, kun huvilat rakennettiin, rautatie kulki alueen poikki kallioon louhitussa kuilussa ja jakoi siten alueen kahtia. Myöhemmin rautatien kuilua on vielä useita kertoja levennetty, minkä vuoksi 1960-luvun lopulla osa huviloista purettiin. Lisäksi alku­­peräisen Eläintarhan huvila-alueen itä­osasta purettiin 1960-luvulla neljä huvilaa myös sinne rakennetun Helsingin kaupunginteatterin tieltä. Rautatien viereen on lisäksi aikoinaan, muun muassa Alvar Aallon keskustasuunnitelmassa 1960-luvulla, suunniteltu keskustasta Pasilaan johtavaa leveää liikenneväylää, Vapauden­katua, jonka tieltä olisi myös jouduttu purkamaan useita huviloita. Tämän tiesuunnitelman Helsingin kaupunginvaltuusto on kuitenkin hylännyt kahteen kertaan.
Lippu
Lipputyyppejä
Stondari on 1500-luvulla Ruotsin laivastossa käytetty erittäin kookas kangas, valtio- ja kansallislippujen edeltäjä.
Linnunlaulu (Helsinki)
Historia
Alkuperäisistä 15 Eläintarhan huvilasta on nykyisin jäljellä vielä seitsemän piha­rakennuksineen, ja osa niistä on kunnostettu.
Alueen huviloita
thumb|Vuoden 1900 kartta: Eläintarhan huvilat.
Eläintarhan huvilatonteilla on järjesty­snumerot, jotka poikkeavat niiden nykyisistä osoite­numeroista. Huvilat 1–8 sekä 14–15 sijaitsivat rautatien itä-, huvilat 9–13 länsi­puolella.
Huvila 1 sijaitsi lähimpänä Hakaniemen toria ja purettiin aikoinaan Ensi linja -kadun suunnitellun, mutta rakentamatta jääneen jatkeen tieltä. Huvilat 2–5 purettiin 1960-luvulla Kaupungin­teatterin uuden rakennuksen tieltä.
Huvila 6 on useimmista muista poiketen kivirakenteinen ja sijaitsee Kaupungin­teatterin luoteis­puolella. Siinä toimii yksityinen naisten vanhain­koti Hedvig Sofiahemmet.
Huvila 7 on myös kivi­rakenteinen ja rakennettiin alun perin sokeiden ammatti­kouluksi. Nykyään se on Helsingin kaupungin päivä­hoito­viraston käytössä. Sen pihalla lähempänä rautatietä sijaitsevassa puutalossa toimii päiväkoti.
Huvila 9 oli alun perin yksityistalo, mutta vuonna 1929 sen osti Helsingin Diakonissalaitos, joka perusti sinne kehitysvammaisten lasten hoitokodin, Rinnekodin. Myöhemmin Rinnekoti muutti pohjois-Espooseen, ja huvilan omistaa nykyään Aulis Junes, joka kunnostaa perintötaloaan hyvin hitaasti uhkasakkojen uhkaamana.
Valkoinen huvila 10, nykyiseltä osoitteeltaan Linnunlauluntie 7, sijaitsee ranta­kalliolla aivan Töölönlahden rannalla. Nykyään se on Helsingin kirjailijayhdistyksen käytössä ja on saanut nimen Villa Kivi. Sen eteläpuolella sijaitsee Sininen huvila (huvila 11), missä on taiteilijapariskunta Marja ja Jorma Heleniuksen asunto sekä heidän vuokralle tarjoamansa huoneisto. Sen piharakennuksessa toimii myös kahvila.
Huvilassa 13 toimi Brummerska hemmet -niminen vanhainkoti. Se samoin kuin huvila 15 sekä Vihreä huvila purettiin 1960-luvulla rautatien levennystöiden tieltä. Vuonna 1889 rakennetussa Eläintarhan huvila 14:ssä, joka sijaitsee Tokoinrannan puistoalueen reunalla, on Helsingin kulttuuriasiainkeskuksen näyttely Linnunlaulun huviloista. Huvila-alueen välittömässä läheisyydessä on myös Helsingin Diakonissalaitoksen rakennusryhmä.
Proffice
Proffice oli ruotsalainen henkilöstöpalveluyritys, jonka Randstad Holding osti vuonna 2016. Samana vuonna Proffice otti käyttöön Randstad-nimen liiketoiminnassaan.
Linnunlaulu (Helsinki)
Alueen tiet
Huvila-alueen vanha päätie on ollut Eläintarhantie, joka ulottui aikoinaan Hakaniemen torin luoteis­kulmasta Mannerheimin­tielle saakka. Se ylitti rauta­tien 1800-luvulla rakennettua ns. Linnun­laulun siltaa pitkin. Töölön­lahden koillis­kulmassa Eläin­tarhan­tie teki jyrkän mutkan siten, että sen loppuosa muodosti käytännössä Helsingin­kadun jatkeen, mutta oli myös Eläintarhan­tien niminen.
Kun rautatietä 1960-luvun lopulla levennettiin ja se samalla sähköistettiin, vanha Linnunlaulun silta purettiin. Nimi Eläin­tarhan­tie jäi tällöin vain rauta­tien itä­puoleiselle osalle tietä, joka samalla linjattiin osittain uudestaan, niin että se nykyisin johtaa Wallinin­kadulle. Rautatien länsi­puolella oleva tieosuus sai nimen Linnun­lauluntie, ja tien loppuosa Helsinginkadun päästä Mannerheimintielle muutettiin nimeltäänkin osaksi Helsinginkatua. Aikaisemmin nimi Linnunlauluntie oli annettu rautatien itäpuolelle suunnitellulle, rakentamatta jääneelle kadulle. Puretun sillan läheisyyteen on myöhemmin rakennettu jalankulkusilta.
FS Bévéziers (S621)
Bévéziers (runkonumero S621) oli Ranskan laivaston Agosta-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1973. Se laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1975 ja valmistui 29. heinäkuuta 1977.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1998.
Devils Tower
thumb|Devils Tower Devils Tower on tuliperäisestä kivestä muodostunut butte, yksinäinen vuori Crookin piirikunnassa Wyomingin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuori on juureltaan 303 metriä korkea, ja sen huippu on 1 559 metriä merenpinnan yläpuolella. Paitsi nähtävyys se on myös suosittu kalliokiipeilykohde ja intiaanien pyhä paikka, minkä takia valtaosa kiipeilijöistä jättää vuoren rauhaan aina kesäkuisin, eikä kiipeilijöiden sallita jättävän mitään jälkeensä; eritoten kiveä vahingoittavien hakojen tai ankkureiden käyttö on kielletty.
Vuori on fonoliittistä porfyyriä, ja se on todennäköisesti syntynyt, kun eroosio on kuluttanut pehmeämpää ainesta maan uumenista tulleen vulkaanisen purkaustuotteen, intrusiivikiven, ympäriltä. Devils Tower suojeltiin 1906 Yhdysvaltain ensimmäisenä kansallismonumenttina. Suojelualue kattaa noin 5,5 neliökilometriä.
Devils Tower on keskeisessä osassa elokuvassa Kolmannen asteen yhteys (1977).
Aiheesta muualla
Devils Tower FAQ
Antti Mikkola
Anders Vilhelm (Antti Vilho) Mikkola oli suomalainen asianajaja, Turun Sanomien perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja, valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.
Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Vilhelm Mikkola ja Maria Sofia Virola. Jääkärieverstiluutnantti Lauri Saari oli hänen veljensä. Mikkola pääsi ylioppilaaksi 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1893, filosofian maisteriksi 1894 ja lakitieteen kandidaatiksi 1899. Mikkolalla oli Turussa oma lakiasiaintoimisto vuosina 1899–1918. Hän perusti Turun Sanomat -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1904–1905 sekä lehden johtokunnan puheenjohtajana.
Mikkola oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli nuorsuomalaisten kansanedustaja 1907–1908, 1909–1910 ja 1917–1918, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Mikkola tuli 1909 toiselle edustajakaudelleen edustajanpaikkansa vaalituloksen kumoamisen vuoksi menettäneen Oskari Vihantolan tilalle. Mikkola oli eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana 1917 ja hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon.
Marraskuun 1917 suurlakon jälkeen Mikkola jätti 26. marraskuuta 1917 eduskunnalle aloitteen sotalaitoksen perustamisesta Suomeen. Tätä tarvittiin Mikkolan mukaan uhkaavan kansalaissodan estämiseksi ja eri aseellisten kaartien riisumiseksi aseista. Mikkolan aloite ei kuitenkaan saanut kannatusta ja häntä alettiin kutsua sosialistien taholta Sota-Antiksi. Mikkola teki eduskunnassa myös välikysymykseen, joka koski Turun kaupungissa tapahtuneita ryöstöjä. Välikysymyskeskustelu toi esiin porvarien ja sosialistien kiristyneet välit.
Suomen sisällissodan alettua punaiset pidättivät Helsingissä Mikkolan hänen asunnostaan 31. tammikuuta 1918 ja veivät hänet miliisiasemalle, jossa hän joutui selliin toisen nuorsuomalaisten kansanedustajan Pekka Paavolaisen kanssa. Myöhemmin samana iltana noin kello 21 aikaan asemalle tuli joukko aseistautuneita punakaartilaisia, jotka veivät Mikkolan mukanaan ja ampuivat hänet 1. helmikuuta Töölönlahden rannalla. Mikkolan murha herätti suurta julkista huomiota, mutta siihen syyllistyneitä ei koskaan rangaistu. Mikkola haudattiin Turun hautausmaalle 16. toukokuuta 1918. Hänen tilalleen kansanedustajaksi tuli nuorsuomalaisten Helena Brander. Mikkolan haudalla paljastettiin 1923 kansalaiskeräyksellä rahoitettu muistomerkki, johon Emil Wikström veisti oikeuden jumalatarta esittävän reliefin. Perussuomalaisten kansanedustaja Ville Tavio on ehdottanut, että eduskuntataloon asetettaisiin muistomerkki Mikkolan kunniaksi.
John de Jong
John de Jong (s. 8. maaliskuuta 1977 Haag, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti ammattilaisurallaan ADO Den Haagia, FC Utrechtia, PSV Eindhovenia ja SC Heerenveeniä Alankomaiden kahdella ylimmällä sarjatasolla.
Vandenberg AFB SLC-4
Historia
Yhdysvaltain ilmavoimien polaariratojen laukaisut tehtiin itärannikolla sijainneen Cape Canaveralin laukaisusuuntien rajoituksista johtuen Vandenbergin lentotukikohdasta Yhdysvaltain länsirannikolla. Kaliforniassa Los Angelesin lähellä sijainneen tukikohdan eteläpuolella oli pelkkää valtamerta, mikä mahdollisti turvalliset laukaisut korkean inklinaatiokulman naparadoille.
Titan-perheen laukaisut olivat ennen IV-versiota tapahtuneet länsirannikolla kompleksi 4:ltä, jonka kaksi alustaa oli jaettu raketin varhaisemmalle Titan II -versiolle (SLC-4W) ja myöhemmille III- ja 34D-versiolle (SLC-4E). Idempänä sijainnut SLC-4E päätettiin muuntaa uudelle Titan IV:lle soveltuvaksi.
Rakennustöiden arvioitiin kestävän noin 16 kuukautta niiden alkaessa, mutta projekti venyi tavoiteaikataulusta neljällä kuukaudella, mikä viivästytti jo aiemmin merkittävistä aikatauluongelmista kärsinyttä Titan IV -ohjelmaa entisestään. Vandenbergin rakennustyömaan viivästymisen taustalla oli projektin alkuvaiheessa käytetyissä rakennusmateriaaleissa havaitut laatuongelmat.
Titan IV:n loppukokoonpano tapahtui länsirannikolla kokonaisuudessaan laukaisukompleksilla, mikä poikkesi itärannikon tavasta, missä kantoraketin boosterit ja nesteajoaineiset vaiheet valmisteltiin toisistaan erillisissä kokoonpanorakennuksissa (SMAB). Yksittäisen laukaisun valmistelut olivat länsirannikolla tämän ansiosta hieman nopeammat, mutta ratkaisu ei tuottanut aikataulullisia säästöjä pitkässä juoksussa.
André Tassin
pienoiskuva|André Tassin vuonna 1935. André Tassin (23. helmikuuta 1902 – 12. heinäkuuta 1986) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Tassinin seurat pääsarjatasolla olivat Racing Club de France, Amiens SC ja Stade de Reims. Tassin edusti Ranskaa MM-kilpailuissa 1930. Hän pelasi turnauksessa yhteensä viisi ottelua.
André Tassin kuoli vuonna 1986 Reimsissä ollessaan 84 vuoden ikäinen.
Pallekärhö
Pallekärhö (Clematis cirrhosa) on ikivihreä kukkiva köynnös.
Pallekärhö on kotoisin Etelä-Euroopasta ja Välimeren seudulta. Sen muunnos Clematis cirrhosa var. balearica kasvaa Mallorcalla, Minorcalla, Sardiniassa ja Korsikalla. Sen lehdet muuttuvat talvella pronssinvärisiksi. Luonnonvaraisten pallekärhöjen kukkien väri ja varsinkin niissä olevien punaisten pilkkujen määrä vaihtelee, ja puutarhurit ovatkin jalostaneet niistä lukuisia viljelylajikkeita.
Teenage Mutant Ninja Turtles (IDW)
Teenage Mutant Ninja Turtles on meneillään oleva IDW:n kustantama sarjakuvalehti, jossa keskitytään Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien seikkailuihin. Sarjakuvan julkaisemisen aloitti Mirage Studios vuonna 1984, jonka luojina olivat Kevin Eastman ja Peter Laird. IDW alkoi julkaista uutta sarjaa elokuusta 2011 lähtien.
2. huhtikuuta 2011 IDW Publishing julkisti WonderCon tapahtumassa ostaneensa Turtlesien sarjakuvaoikeudet. Alustavasti kustantamon tarkoitus on aloittaa uuden sarjakuvan julkaiseminen myöhään kesällä 2011. Lisäksi he aikovat julkaista kovakantisen painoksen, joka sisältää ensimmäiset yksitoista alkuperäistä sarjakuvaa. Kesäkuussa 2011 IDW julkisti Kevin Eastmanin palaavan sarjakuvan pariin, jota hän tekee yhdessä Tom Waltzin ja Dan Duncanin kanssa. 24. elokuuta IDW julkaisi sarjakuvan ensimmäisen numeron.
Tarina
Leonardo, Donatello ja Michelangelo elävät Mestari Tikkun kanssa. Turtles kolmikko muuttui salaperäisen mönjän seurauksena mutanteiksi, joista neljäs kilpikonna, Raphael joutui vielä muuttumisvaiheessa kissan nappaamaksi, josta myöhemmin muuttui mönjän myötä Old Hob niminen roisto. Tikku yritti pelastaa Raphaelin Old Hobilta, mutta onnistui osittain. Old Hob pakeni paikalta Tikun raapaistua hänen naamaansa, kun taas Raphael tippui kadulle. Tikku pelasti kassissa olleet kilpikonnat vetämällä heidät suojaan viemäriin, ennen kuin roistot pääsisivät heidän käsiksi. Tarina alkaa kun kahdeksantoista kuukautta on kulunut tapahtuneesta, Turtlesit ovat harjoitelleet ninjutsua ja jatkaneet kadonneen veljensä etsintöjä. Sillä välin Raphael on elänyt yksin New Yorkin kaduilla, ja tapaa myöhemmin Casey Jonesin. Hän joutuu kuitenkin Jonesin kanssa heti pulaan, kun Old Hob jengeineen käy hänen kimppuunsa. Taistelun jälkeen Raphael löytää kadonneet veljensä ja ryhmä yhdistää voimansa aloittaakseen uudet seikkailut Turtles nelikkona. Old Hobin vielä väijytessä taustalla nousee Turtleseille uusi uhka, Kenraali Krang ja hänen apurinsa Baxter Stockman.
T-Bone Slim
Matti Valentin Huhta (14. helmikuuta 1882 Ashtabula, Ohio – 11. toukokuuta 1942 New York), paremmin tunnettu taiteilijanimellä T-Bone Slim, oli amerikansuomalainen runoilija, lauluntekijä, kolumnisti, kulkuri ja ammattiyhdistysaktiivi. Hän oli mukana anarkosyndikalistisen Industrial Workers of the World (IWW) -ammattiliiton toiminnassa.
Huhtaa pidetään yleisesti yhtenä merkittävimmistä 1920- ja 1930-lukujen radikaalissa amerikkalaisessa työväenliikkeessa vaikuttaneista kirjoittajista. Hänen teksteillään oli myöhemmin vaikutusta myös Yhdysvaltojen 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeeseen ja samalla vuosikymmenellä Chicagossa syntyneeseen surrealistiseen taidesuuntaukseen. Huhdan ihailijoita on myös muun muassa Yhdysvaltojen 1900-luvun merkittävimpiin intellektuelleihin kuuluva Noam Chomsky.
Huhdan kiertelevän elämäntavan vuoksi hänen vaiheistaan tiedetään hyvin vähän. Hänestä ei esimerkiksi tunnettu pitkään yhtään valokuvaa. Ainoat säilyneet Huhtaa esittävät kuvat olivat hänen lehtikolumniensa yhteydessä julkaistujen pilapiirrosten ja sarjakuvien karikatyyrejä. Vasta 2019 julkaistiin kuvia Huhdasta. Taiteilijanimensä lisäksi Huhta käytti salanimenään jäsenkorttinsa numeroa, "Card No. 198308".
Elämä
Ohion Ashtabulassa ystävänpäivänä syntyneen Matti Valentin Huhdan vanhemmat olivat työväenluokkaisia suomalaisia siirtolaisia. Vanhemmat olivat Kälviältä muuttaneet Matti Leppihuhta ja Priitta Johanna Huhtaketo. Huhta vietti lapsuutensa Pennsylvanian Eriessä ja avioitui vuonna 1901 Rosa Kotilan kanssa. Perheeseen ehti syntyä neljä lasta ennen avioeroa, jonka jälkeen Huhta jätti kotiseutunsa noin vuonna 1910. Sen jälkeen hän piti vain harvoin kirjeitse yhteyttä perheeseensä. Huhta kierteli kulkurina ympäri Yhdysvaltoja satunnaisia töitä tehden. IWW:n jäsen hänestä tuli 1910-luvun aikana. Huhdan ensimmäinen lauluteksti ilmestyi vuonna 1920 IWW:n julkaisemassa laulukirjassa. Seuraavana vuonna hänen kirjoituksiaan alkoi ilmestymään säännöllisesti liiton julkaisemassa Industrial Solidarity -viikkolehdessä. Vuonna 1931 lehdeksi vaihtui toinen IWW:n julkaisu Industrial Worker. Huhta jatkoi kolumnistina aina kuolemaansa saakka vuoteen 1942.
Huhta tunnettiin yksin viihtyvänä kulkurina, joka kiersi maata resuisissa vaatteissa ja pestautui rahapulan iskiessä satunnaisiin töihin. Kolumniensa mukaan hän työskenteli muun muassa satamissa, suurten tasankojen maatiloilla ja metsätyöläisenä Tyynenmeren rannikon osavaltioissa. Hän kertoi myös vierailuistaan Duluthin suomenkielisessä Työväen Opistossa ja majailustaan Chicagon kodittomien maankiertäjien asuinalueilla. 1930-luvun puolivälissä Huhta ilmeisesti asettui New Yorkiin, jossa hän työskenteli Hudsonjoella kuljetusproomun kapteenina. Huhta oli myös New Yorkin aikanaan mukana IWW:n toiminnassa. Lisäksi hän oli itärannikon ahtaajien ammattiliiton jäsen.
Huhdan ruumis löytyi ajelehtimasta East Riverissä 15. toukokuuta 1942. Se oli ollut vedessä noin neljä päivää. Merkkejä ulkoisista vammoista ei ollut, ja näin kuolinsyyksi määriteltiin hukkuminen. Poliisin arvioin mukaan Huhta oli joutunut päihtyneenä veden varaan, mutta Huhdan tunteneiden ihmisten mukaan hän ei käyttänyt alkoholia, eikä kukaan ollut koskaan nähnyt häntä humalassa. Matti Valentin Huhta haudattiin Hart Islandin saarella sijaitsevalle varattomien hautausmaalle.
Tuotanto
Industrial Solidarityn ja Industrial Workerin lisäksi Huhdan mustan huumorin sävyttämiä kolumneja ilmestyi säännöllisesti myös muissa IWW:n lehdissä, kuten 1920-luvulla Industrial Pioneerissa ja 1930-luvulla The One Big Union Monthly -lehdessä. Hänen kirjoituksiaan julkaisi lisäksi suomenkielinen Industrialisti. Huhta kirjoitti myös kaksi pamflettia, joista toisen kustansi IWW:n rakennustyöläisten ja toisen elintarviketyöläisten osasto.
Huhdan kolumneja ja muita kirjoituksia on koottu vuonna yhdeksi niteeksi Juice is Stranger Than Friction – Selected Writings of T-Bone Slim (1985). Sen toimitti 1960-luvun Chicagon surrealistisen taideliikkeen johtohahmoihin kuulunut Franklin Rosemont. Vuonna 2013 Savukeidas-kustantamo julkaisi Huhdan kirjoituksia suomeksi nimellä Mielipuolipiteitä ja muita kirjoituksia.
Sanomalehtiartikkeleiden lisäksi Huhta tunnettiin myös runoilijana ja lauluntekijänä. Poliittisilla lauluilla oli suuri merkitys IWW:n toiminnassa, ja Huhta oli Ralph Chaplinin ja ruotsalaissyntyisen Joe Hillin ohella liiton merkittävin laulunsanoittaja. Huhdan tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "The Popular Wobbly", "Mysteries of a Hobo's Life" ja "The Lumberjack's Prayer". Huhta ei tiettävästi itse soittanut mitään instrumenttia eikä myöskään laulanut, joten hän ei ole levyttänyt yhtään kappalettaan. Lauluja julkaistiin säännöllisesti IWW:n kustantamissa Little Red Songbook -laulukirjoissa. Huhdan kappaleita ovat myöhemmin levyttäneet muun muassa Pete Seeger ja Utah Phillips. Ne nousivat uudelleen suosioon 1960-luvulla kansalaisoikeusliikkeen parissa.
Teokset
T-Bone Slimin sanaleikkejä on julkaistu Ville-Juhani Sutisen suomentamana Parnassossa.
FS La Praya (S622)
La Praya (runkonumero S622) oli Ranskan laivaston Agosta-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1974. Se laskettiin vesille 15. toukokuuta 1976 ja valmistui 9. maaliskuuta 1978.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta alkuvuodesta 2000.
Wu Yajun
Wu Yajun (, ; s. 1964) on kiinalainen yrittäjä, yritysjohtaja ja miljardööri. Hän on liike- ja asuinkiinteistöjen sijoitusyhtiö Longfor Propertiesin suurin omistaja (44 prosentin osuudella), toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Yritys toimii 35 kaupungissa useita tuotebrändejä käyttäen; brändejä ovat esimerkiksi Paradise Walk, Starry Street ja Moco. Yhtiön vuoden 2016 liikevaihto 8,3 miljardia dollaria ja sen osake noteerataan Hongkongin pörssissä. Hän oli aiemmin naimisissa yrityksen toisen perustajan, Cai Kuin kanssa. Wu on Kiinan kommunistisen puolueen jäsen. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen varallisuudekseen 7,7 miljardia dollaria.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Fortune luokitteli hänet maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 19. sijalle (2017).
Wu aloitti yliopisto-opinnot 16-vuotiaana. Hänellä on alempi korkeakoulututkinto (navigaatiotekniikka, 1984) Kiinan Xi’anissa toimivasta Luoteisesta polyteknisestä yliopistosta. Hän työskenteli ensin neljä vuotta teknikkona instrumentteja ja mittalaitteita valmistavassa tehtaassa. Vuodesta 1988 lähtien hän toimi Kiinan rakennusministeriön kiinteistöteollisuutta käsittelevän julkaisun journalistina kuusi vuotta. Hän osti ensimmäisen asuntonsa Chongqing, mutta asunnon käyttöönotto viivästyi vuodella useiden suunnitteluvirheiden tai puutteiden vuoksi. Kokemuksistaan oppineena hän perusti vuonna 1994 (toisen lähteen mukaan 1993) kiinteistörakentamiseen keskittyvän yrityksen ex-miehensä kanssa. Tämä yhtiö oli Longfor Properties -yhtiön edeltäjä.
Sandra Šarić
Sandra Šarić (s. 8. toukokuuta 1984 Senj, Lika-Senj ) on kroatialainen taekwondon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän on edustanut zagrebilaista TK Metalac -seuraa.
Šarić saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 pronssia 67 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa puertoricolaisen Asunción Ocasion pistein 5–1. Ateenan olympialaisissa 2004 hän putosi samassa sarjassa ensimmäisellä kierroksella.
Šarić saavutti MM-hopeaa 67 kg:n sarjassa Garmisch-Partenkirchenissä 2003 hävittyään loppuottelussa eteläkorealaiselle Lee Sun-Heelle pistein 2–5. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Madridissa 2005, Pekingissä 2007 ja Kööpenhaminassa 2009.
Šarić voitti Euroopan-mestaruuden 72 kg:n painoluokassa Roomassa 2008 kukistettuaan loppuottelussa turkkilaisen Burcu Sallakoğlun.
Šarić saavutti junioreiden MM-hopeaa alle 63 kg:n sarjassa 2000 ja junioreiden Euroopan-mestaruuden samassa painoluokassa 2001.
Michael Rösch
Michael Rösch (s. 4. toukokuuta 1983 Girna) on saksalais-belgialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Rösch hiihti toisen osuuden olympiakultaa voittaneessa Saksan joukkueessa Torinossa 2006. Hänen lisäkseen joukkueeseen kuuluivat Sven Fischer, Michael Greis ja Ricco Gross. Joukkue kukisti yhdestä sakkokierroksestaan huolimatta toiseksi tulleen, puhtaasti ampuneen Venäjän joukkueen 20,9 sekunnilla. Samoissa kisoissa hän sijoittui yhteislähdön kymmenenneksi ja normaalimatkan 42:nneksi.
Rösch on ollut MM-kisoissa Anterselvassa 2007, Östersundissa 2008 ja Pyeongchangissa 2009 voittamassa Saksalle viestipronssia. Hän on MM-kilpailuissa yltänyt viidesti henkilökohtaisilla matkoilla kymmenen parhaan joukkoon: hän sijoittui Anterselvassa 2007 takaa-ajossa kymmenenneksi, Östersundissa 2008 sprintin viidenneksi ja takaa-ajon seitsemänneksi sekä Pyeongchangissa 2009 takaa-ajossa yhdeksänneksi ja yhteislähtökilpailussa viidenneksi.
Rösch on urallaan voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua: Ruhpoldingin takaa-ajokilpailun 16. tammikuuta 2006 ja Hanti-Mansijskin sprintin 15. maaliskuuta 2007. Hän on yltänyt yhteensä yhdeksän kertaa palkintosijalle maailmancupissa (tilanne 10.1.2015). Hän oli kokonaiscupin viides kaudella 2005/2006.
Rösch voitti nuorten maailmanmestaruuden pikakilpailussa 2003 sekä viestissä 2001, 2002 ja 2004. Lisäksi hän saavutti hopeaa normaalimatkalla 2002, viestissä 2003 sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2004. Hän voitti EM-kilpailujen nuorten sarjassa 2002 kultaa takaa-ajossa ja hopeaa pikakilpailussa ja viestissä. Miesten Euroopan-mestaruuden hän voitti viestissä 2004. Hän voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden takaa-ajossa 2009 ja 2014 ja sekaviestissä 2009 sekä oli pikakilpailussa toinen 2009 ja 2014.
Rösch sai Belgian kansalaisuuden vuonna 2014.
Rösch lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2019.
Mike Jones
Mike Jones (s. 6. tammikuuta 1981, oik. Michael Ansara Jones) on Houstonista kotoisin oleva yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän omistaa Ice Age Entertainment -levy-yhtiön.
Splitin lentoasema
Splitin lentoasema  on lentoasema Split-Dalmatian maakunnassa Kroatiassa. Asema sijaitsee Kaštelan kaupungissa linnuntietä noin 10 kilometrin päässä Splitistä, Kaštelanlahden toisella puolella
Lentoaseman kautta kulki 2017 2 818 176 matkustajaa.
Aseman terminaalista ei ole suoraa kulkuyhteyttä lentokoneisiin, vaan koneisiin kuljetaan ulkoilman kautta.
Suomesta Splitiin lentävät Finnair ja Norwegian.
Kalamos
Kalamos tai Kálamos  voi viitata seuraaviin:
Arthur Kylander
Arthur Arkadius Kylander (16. helmikuuta 1892 Lieto, Suomen suuriruhtinaskunta – 26. elokuuta 1968 Camino, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen kansanmusiikin esittäjä, laulaja, laulunkirjoittaja ja mandoliininsoittaja. Hän syntyi Liedossa, Suomessa, ja muutti Yhdysvaltoihin 22-vuotiaana vuonna 1914. Vuonna 1925 hän tapasi vaimonsa Julia Varilan, pianistin ja hanuristin, ja he alkoivat esiintyä yhdessä.
Elämä ja ura
Kylander toimi palomiehenä Turussa, kunnes vuonna 1914 muutti Amerikkaan. Kylander työskenteli metsurina ja kirvesmiehenä Mainessa, New Yorkissa, Pennsylvaniassa, Ohiossa ja Minnesotassa. Vuonna 1927 hän avioitui kaustislaisen isän ja ullavalaisen äidin tyttärenä Montanassa syntyneen Julia Varilan (1904–1991) kanssa. Samana vuonna pariskunta lähti kaksivuotiselle esiintymiskiertueelle amerikansuomalaisten asuttamille paikkakunnille.
1920–1930-luvuilla Arthur ja Julia Kylander kiertelivät esiintymässä amerikansuomalaisten parissa. Myös useimmat lauluista syntyivät tällöin. Vaimo Julia osallistui lauluntekoon ja esityksiin sovittajana, pianistina ja harmonikansoittajana. Vuosien 1928–1929 kiertueen kolmantena jäsenenä oli viipurilainen, Connecticutiin asettunut kanafarmari Jack Häkkilä (1893–1975).