cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Takaraivoluu
thumb|300px|Takaraivoluun (näkyy vihertävänä) sijainti ihmisenkallossa. thumb|300px|Takaraivoluun (näkyy sinertävänä) sijainti lampaan kallossa. Takaraivoluu kuuluu kallon luihin (ossa cranii) ja se koostuu kolmesta yhteen liittyneestä osasta. Pars basilaris sijaitsee alimmaisena ja sen alaosassa on atlaksen kanssa artikuloiva condylus occipitalis. Pars lateralis sijaitsee pars basilariksen molemminpuolin ja siinä oleva uloke, processus paracondylaris, toimii pään lihasten kiinnittymiskohtana. Squama occipitalis sijaitsee ylimpänä takaraivoluussa ja sen yläosassa on palpoitavissa oleva kyhmy, crista nuchae. Kaikki kolme takaraivoluun osaa osallistuvat niska-aukon (foramen magnum) muodostamiseen.
Jean Joseph Mounier
thumb|Jean Joseph Mounier, postuumi muotokuva. Jean Joseph Mounier (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789.
Mounier oli grenoblelaisen vaatetehtailijan poika. Hän valmistui vuonna 1779 lakimieheksi ja pääsi vuonna 1783 tuomariksi. Hän tutustui opiskeluaikanaan tulevaan kollegaansa Antoine Barnaveen. Mounier työskenteli Grenoblen maistraatissa ennen vallankumousta ja esiintyi esivallankumouksen aikana vuosina 1788–1789 parlamenttien (uudistuksia jarruttaneiden tuomioistuinten) arvostelijana. Hän laati paikallisten asukkaiden puolesta valituskirjelmiä (cahiers de doléances) vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen käsiteltäviksi, ja hänet myös valittiin itse kolmannen säädyn edustajaksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi juuri Mounier ehdotti 20. kesäkuuta 1789 Versailles’ssa kuuluisan pallohuoneen valan vannomista, jotta Ranskalle saataisiin säädettyä perustuslaki. Hänet valittiinkin kansalliskokouksen perustuslakikomitean puheenjohtajaksi.
Mounier kuului kansalliskokouksessa varovaisimpien uudistajien ryhmään, niin sanottuihin monarkisteihin, jotka kannattivat hylätyksi tulleita ehdotuksia kaksikamarisesta edustuslaitoksesta ja kuninkaan ehdottomasta veto-oikeudesta lainsäädäntöön. Hänet valittiin syyskuun 1789 lopulla kansalliskokouksen puhemieheksi, mutta hän jätti paikkansa jo 8. lokakuuta järkytyttyään tavasta, jolla Versailles’hin marssineet väkijoukot kohtelivat kuningas Ludvig XVI:tta ja tämän perhettä, sekä vastustettuaan päätöstä siirtää kansalliskokous Pariisiin. Mounier palasi aluksi kotikaupunkiinsa Grenobleen, mistä hän siirtyi toukokuussa 1790 maanpakoon Sveitsiin. Hän palasi Ranskaan vasta Napoleonin aikana vuonna 1801. Napoleon nimitti hänet prefektiksi ja vuonna 1805 Ranskan valtioneuvoston jäseneksi. Mounierin poika Claude sai myöhemmin Napoleonilta paronin arvon.
Mounierin tunnetuin teos on Sveitsissä vuonna 1792 julkaistu Recherches sur les causes qui ont empêché les Français de devenir libres.
Alehinin puolustus
Alehinin puolustus on yksi provosoivimpia shakkiavauksia. Se on nimetty shakin neljännen maailmanmestarin Aleksandr Alehinin mukaan, joka käytti sitä kahdessa pelissä 1921 Budapestin turnauksessa: pelissä Endre Steineria vastaan (jonka hän voitti) ja toisessa Fritz Sämischia vastaan (joka päättyi tasapeliin). Myös Napoleonin on väitetty käyttäneen avausta ensimmäisenä.
Avaus on huipputasolla harvinainen ja kyseenalaisessakin maineessa, mutta sitä käytetään silloin tällöin yllätysaseena. Helmikuussa 2008 Morelia-Linares-turnauksessa Magnus Carlsen päihitti Veselin Topalovin käyttäen Alehinin puolustusta.
Alehinin puolustus on hypermoderni, sillä se ei tähtää keskustan hallintaan sotilailla. Mustan ratsu houkuttelee valkean etenemään tempovoitoin keskussotilaillaan. Musta antaa valkean rakentaa laajan sotilaskeskustan, johon hän myöhemmin iskee sivustoidulla lähetillään ja sotilaillaan.
2.e5
2.e5 on valkean yleisin ja parhaanakin pidetty vastaus mustan siirtoon. Tällöin valkea toimii juuri niin kuin musta toivookin, mutta pyrkien säilyttämään sotilaskeskustansa ja käyttämään tilaetua hyväksi. Musta on käytännössä pakotettu vastaamaan siirtoon 2...Rd5, sillä perääntyminen 2...Rg8 ei edistäisi mustan peliä ja valkea olisi saanut kaksi siirtoa ilmaiseksi. 2...Re4 on heikko, sillä siirron 3.d4 mustan ratsu uhkaa jo jäädä lyödyksi siirrolla 4.f3.
Valkean kolmas siirto on yleensä 3.d4, mutta myös 3.c4 ja 3.Rc3 ovat pelattuja.
Jalkarannan koulu
Jalkarannan koulu on peruskoulun ensimmäisten luokkien koulu Lahden Jalkarannan kaupunginosassa. Koulussa ovat luokat 1-6.
Alehinin puolustus
Neljän sotilaan hyökkäys
Musta antaa valkean siirtää sotilaitaan tempovoitoin. Ideana on osoittaa valkean sotilaskeskustan olevan itse asiassa heikko hyökkäyksiä vastaan. Valkea aikoo pitää kiinni sotilaskeskustastaan suojaamalla e5-sotilaansa kahdesti. Musta kehittää usein lähettinsä f5:een, tai g4:ään, jos valkea on siirtänyt ratsunsa f3:een. Jossain vaiheessa musta vaihtaa e5:ssä ja painostaa valkean d4-sotilasta.
Jalkarannan koulu
Koulun yhteydessä on toiminut myös Jalkarannan kirjasto vuodesta 1976 alkaen.
Alehinin puolustus
Neljän sotilaan hyökkäys
Pääjatko menee 5...dxe5 6. fxe5 Rc6 7. Le3 Lf5 8. Rc3 e6 9. Rf3. Mustalle on kuitenkin vaihtoehtoinenkin linja, terävä Planincin muunnelma 5...g5!? Jos valkea lyö sotilaan, musta vaihtaa e5:ssä, jonka jälkeen valkealla on ongelmia keskustansa kanssa. Muunnelma on nimetty suurmestari Albin Planincin mukaan. Hän pelasi sitä useasti 1970-luvulla.
Jalkarannan koulu
Koulukiinteistöt
Ensimmäinen Jalkarannan koulu, Jalkarannan kansakoulu, perustettiin Tapanilaan 1912. Toinen koulukiinteistö Jalkarannan peruskoulun ala-astetta vasten rakennettiin 1975, ja siinä toimii myös Ahonkulman päiväkoti, Jalkarannan kirjasto, Jalkarannan kuntosali ja Jalkarannan hammashoitola sekä Mannerheimin lastensuojeluliiton ylläpitämä iltapäiväkerho, Jalkarannan nuokku. Toinen kiinteistö purettiin ja samalla paikalle valmistuu vuonna 2014 kolmas koulutalo, Jalkarannan monitoimitalo.
Jalkarannan peruskoulua edelsi Jalkarannan kansakoulu, joka sijaitsi toista Sarvikadulle rakennettua ja rakennettavaa monitoimitaloa idempänä ja oli puurakenteinen. Peruskoulun siirryttyä sieltä nykyisiin rakennuksiin, luovutti Lahden kaupunki edellisen koulurakennuksen Steiner-kouluksi. Myöhemmin myös Lahden Steiner-koululle rakennettiin uudet tilat.
Syyslukukaudella 1975 Jalkarannan peruskoulun alettua uusissa tiloissa teknisen käsityön tunteja pidettiin vielä entisen Lahden kansakoulun tiloissa siksi, että kaikki tarvittavat kalustot eivät olleet vielä tulleet. Koulun johtajaopettajana muuton tapahtuessa toimi Eilo Eriksson. Hänen jälkeensä rehtorina toimi Tuomo Pesola ja hänen jälkeensä Joni Luuri ja nykyään Anu Kauppinen.
Alehinin puolustus
Moderni jatko
4...Lg4 kiinnittää valkean ratsun, johon valkea vastaa usein 5.Le2. Mustan vaihtaa yleensä lähettinsä pois, sillä valkean ratsun on niin vahvassa asemassa. Vaihdon jälkeen mustan painostaa valkean d4- ja e5-sotilaita. Tämän jatkon mestareihin kuuluvat esimerkiksi Lev Alburt, Vlatko Kovačević ja Vladimir Bagirov.
Jalkarannan koulu
Koulukiinteistöt
Myöhemmin peruskoulun kiinteistöön avattiin vielä Jalkarannan kirjasto. Liikuntasalin urheilukäytön lisäksi perustettiin kiinteistöön vielä Jalkarannan kuntosali. Jalkarannan koulu purettiin kesällä 2012. Koulussa hengitysilmaa oli tutkittu vuonna 2004 terveydellisistä syistä.
Alehinin puolustus
Moderni jatko
4...g6 valmistelee lähetin sivustointia taistellakseen keskustasta. Valkea voi vastata esimerkiksi 5.Lc4, jota kutsutaan Keresin muunnelmaksi.
4...dxe5 (Larsenin muunnelma) voi johtaa terävään linjaan, jossa valkea uhraa ratsunsa. 5.Rxe5 Rd7 6.Rxf7?!
Jalkarannan koulu
Kansainväliset hankkeet
Jalkarannan koulu osallistui ensimmäisen kerran Comenius-hankkeeseen 2002-2005.
Alehinin puolustus
Moderni jatko
4...c6 johtaa puolustavaan Hedgehog-asemaan, johon on vaikea kohdistaa hyökkäyksiä.
Jalkarannan koulu
Muu toiminta
Jalkarannan koululle on perustettu Facebook-ryhmä "Jalkarannan ala-aste" Lisäksi koulusta kertoo maakuntalehti Etelä-Suomen Sanomien koululaisia varten perustettu verkkolehti Jalis
Alehinin puolustus
Moderni jatko
Suurin osa muunnelmista voi transponoitua 4...Lg4:ksi, jos musta pelaa lähetinsiirron jossain vaiheessa peliä.
Kahden sotilaan hyökkäys
Kahden sotilaan hyökkäys, joka tunnetaan myös Laskerin hyökkäyksenä ja Jahtausmuunnelmana, on valkean kunnianhimoinen yritys ottaa yliote keskustasta. Valkean sotilaan c5:ssä ja e5:ssä tarjoavat hyvän tilaedun ja hyökkäävämmän aseman, mutta heikentynyt d5-ruutu tarjoaa mustan ratsulle hyvän paikan keskustassa. Useissa jatkoissa keskustasta tulee kiinteä ja peli saa strategisemman luonteen kuin muissa Alehinin puolustuksen muunnelmissa. Valkean kolmannen siirron c4 jälkeen musta voi myös vaihtoehtoisesti siirtää ratsunsa f4:ään. Tämä johtaa niin sanottuun ”oravamuunnelmaan” (The Squirrel Variation), jota ei mestaritasolla koskaan nähdä ja joka on hyvin harvinainen harrastelijatasollakin. Lichess-sivuston Stockfish-shakkitietokone pitääkin siirtoa virheenä, ja lisäksi moni näkee sen tuovan valkealle yhä selvempää etua.
Kahden ratsun muunnelma
Kahden ratsun muunnelmassa valkea välittömästi hyväksyy kaksoissotilaan mustan vastauksen 3...Rxc3 jälkeen. Lyönti keskustaan päin siirrolla bxc3 tarjoaa valkealle vielä mahdollisuudet vahvan sotilaskeskustan muodostamiseen. Vastaus dxc3 on kuitenkin suositumpi, ja se johtaakin nopeaan kehitykseen valkealla. Ranskalaisen puolustuksen tapainen kaksoissotilas ei useinkaan tuota ylimääräistä päävaivaa valkealle.
Lyönnin lisäksi musta voi vastata siirtoon 3...e6. Kahden ratsun muunnelma on yleisesti kuitenkin todella passiivinen valkealle verrattuna muihin muunnelmiin.
Valkean muut toiset siirrot
Valkea voi siirron 2.e5 sijasta myös suojella sotilastaan.
2.Rc3 on valkean toiseksi suosituin siirto. Peli voi siirron jälkeen transponoitua Wieniläiseen peliin siirrolla 2...e5 jatkua tämän jälkeen esimerkiksi siirroilla 3.f4 tai 3.Rf3. Skandinaavinen muunnelma seuraa siirrosta 2...d5. Valkea voi vaihtaa sotilaan, jolloin peli jatkuu tasaisena tai edetä siirrolla 3.e5. Sen jälkeen musta voi valita siirroista 3...d4 ja 3...Rfd7, joka transponoituu usein Ranskalaisen puolustuksen Steinitzin muunnelmaan siirtojen 4.d4 e6 jälkeen.
2.d3, niin kutsuttu Maroczyn muunnelma, on harvinaisempi. Vaikka siirto ei ole häviävä, se tukkii valkean kuningaslähetin, mikä johtaa usein sen sivustoimiseen. Avaus johtaa useimmiten valkealle passiiviseen asemaan ja Kuningasintialaiseen hyökkäykseen.
Demiseksuaalisuus
Demiseksuaali ei tunne seksuaalista halua ihmisiä kohtaan ilman osapuolten välistä vahvaa henkistä yhteyttä ja luottamusta. Tällainen henkinen yhteys voi olla minkälainen tahansa ystävyydestä rakkauteen. Demiseksuaalisuus ei ole riippuvainen sukupuolesta.
Erik Hartman
Erik Gustaf Hartman (9. tammikuuta 1877 Nikolainkaupunki – 29. lokakuuta 1936 Bergen, Norja) oli suomalainen konsuli ja vaasalaisen Oy C.J. Hartman Ab:n johtaja.
Erik Hartmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Johan Hartman ja Maria Elisabet Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Nikolainkaupungin ruotsalaisesta lyseosta 1897 ja hän suoritti kauppatieteellisen tutkinnon Geran kauppakorkeakoulussa Thüringenissä Saksassa. Hartman teki opintomatkoja Saksaan ja Sveitsiin.
Hartman työskenteli isänsä omistamassa C. J. Hartmanin rautakaupassa. Liike siirtyi hänelle 1910 ja hän toimi sitten liikkeen johtajana kuolemaansa saakka. Hartman oli perustamassa Vakuutusosakeyhtiö Vellamoa ja Kokkolan Rautakauppa Oy:tä. Hän kuului muun muassa Liittopankin ja Helsingin Osakepankin, Suomen Sokeri Oy:n, Rautakonttori Oy:n ja Suomen Höyrylaiva Oy:n hallintoneuvostoihin sekä lukuisten muiden yritysten johtokuntiin.
Hartman oli Vaasan rahatoimikamarin ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän toimi Vaasan VPK:n päällikkönä, Vaasan purjehdusseuran kommodorina sekä oli Ruotsin varakonsuli Vaasassa vuodesta 1918 alkaen.
Erik Hartman oli naimisissa vuodesta 1901 Elin Sofia Bäckströmin kanssa.
Klaukkalan Matkakeskus
Klaukkalan Matkakeskus on Nurmijärven Klaukkalassa sijaitseva matkakeskus. Matkakeskus valmistui vuonna 2018 ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2019.
Matkakeskuksessa on linja-autoasema, jossa on 6 laituria matkustajia odottaville, ja 6 vuoroaan odottaville linja-autoille. Matkustajille on katokset, katokset pyörille, sekä ajankohtaista tietoa välittävät näyttötaulut. Remontin alla olleiden Klaukkalantien kevyenliikenteen väylien kaksi pysäkkiä on uusittu. Matkakeskuksen viereen tulevan kerrostalon kivijalkaan tulee Matkahuollon toimipiste, sekä odotustilaa matkustajille. Matkakeskuksella on maksuton liityntäpysäköinti, jossa on invapaikkoja, noin 64 autopaikkaa, ja mopopaikkoja. Matkahuollon toimipiste toimii väliaikaistiloissa, kunnes uudet tilat viereen rakentuvaan kerrostaloon saadaan valmiiksi.
Linja-autoaseman yhteydessä on myös muutama taksitolppa.
Matkakeskuksen alle on varattu tilaa mahdolliselle rautatieasemalle, joka on mahdollista toteuttaa osana Vantaankosken radan jatkoksi suunniteltua Klaukkalan rataa.
VC-1
VC-1 eli Video Codec 1 on videonpakkausalgoritmi, joka pohjautuu Microsoftin WMV9-videokoodekkiin (Windows Media Video version 9). SMPTE (the Society of Motion Picture and Television Engineers) on julkaissut standardin virallisella nimellä SMPTE 421M.
VC-1 on perinteinen diskreettiin kosinimuunnokseen (DCT-muunnos) pohjautuva pakkausalgoritmi. WMV9-koodekista poiketen VC-1 tukee myös lomitettua videota.
Standardin mukaiset profiilit
Standardissa määritellään kolme eri koodausprofiilia, joissa käytetään erilaisia käyttötarkoitukseen sopivia teknisia ominaisuuksia.
Käyttöönotto
VC-1 on pakollinen videonpakkausalgoritmi molemmissa nykyaikaisissa optisissa teräväpiirtotallennusformaateissa, HD DVD:ssä ja Blu-rayssa, eli kaikki näiden formaattien toistolaitteet kykenevät toistamaan VC-1-videota. VC-1 on myös Microsoftin Xbox 360 -videopelikonsolin virallinen videonpakkausalgoritmi.
Myllysaari (Lahti)
pienoiskuva|Silta Vesijärven Myllysaareen Lahdessa. pienoiskuva|Vuonna 1910 valmistunut paviljonki Myllysaaressa Myllysaari on pieni saari Lahdessa. Saari on Vesijärvessä Tapanilan kaupunginosassa. Saareen pääsee kävellen siltoja pitkin. Saaressa on huvivenesatama ja myös jotkin Vesijärvellä risteilevät laivat pysähtyvät Myllysaaressa. Saarelle rakennetussa paviljongissa toimii myös suosittu kesäravintola Myllysaari.
Historia
Myllysaaresta on löytynyt rautakautinen hauta, josta löytyi vuonna 1910 keihään osia ja kaksiteräisen miekan katkelma. Nämä ovat Kansallismuseon kokoelmissa. Ne löytyivät pursiseuran pavinjongin rakentamisen yhteydessä. Löytökohde on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Kalmistolöydöistö kertova opastaulu sijaitsee paviljongin vieressä. Saari on ollut huomattavasti nykyistä pienempi, vain muutaman neliömetrin suuruinen ennen Vääksynojan perkausta (joka vuonna 1910 kerrottiin tehdyn noin 100 vuotta aiemmin).
1800-luvun lopulla saari kuului Ali-Köllin taloon, jonka isäntä rakensi saaren keskikohdalla sijainneelle kumpareelle tuulimyllyn. Sen myötä saari nimettiin Myllysaareksi. Aiemmin saari oli tunnettu nimellä Vähäsaari pienen kokonsa vuoksi. Mylly oli paikallaan vielä 1900-luvun alussa, jolloin saari oli myös tunnettu nuorison tanssi- ja huvittelupaikkana.
Myllysaari laajassa virkistyskäytössä sai alkunsa, kun Mallasjuoman panimomestari Ernst Mattson osti saaren Köllin suvulta 1905 perustettavaa Lahden purjehdusseuraa varten. Saaren korkeimmalle kohdalle rakennettiin paviljonki syksyllä 1909 tehdyn päätöksen mukaisesti. Rakennustyöt alkoivat 20.11.1909 ja paviljonki tuli valmiiksi huhtikuussa 1910. Varsinainen vihkiäisjuhla pidettiin 15.7.1910. Mattson myi saaren kiinteistöineen seuralle 1910. Myllysaaren paviljonki kuuluu Lahden kaupungin suojeltavien luetteloon. Sen on suunnitellut arkkitehti Uno Alanco. Myllysaareen on rakennettu vuonna 1979 silta.
Bev Bevan
pienoiskuva|Bev Bevan vuonna 1977. Bev (Beverley) Bevan (s. 25. marraskuuta 1946 Birmingham, Englanti) on brittiläinen rumpali. Hän on soittanut Electric Light Orchestrassa sekä lyhyen aikaa Black Sabbathissa. Hän oli mukana myös The Move-yhtyeessä. Hänet liitettiin vuonna 2017 Rock and Roll Hall of Fame -kunniagallerian jäseneksi Electric Light Orchestran jäsenenä. .
Rendsburg
Rendsburg on Rendsburg-Eckernförden piirikunnan hallinnollinen keskus ja myös alueen suurin kaupunki. Vuonna 2007 piirikunnan väkiluku oli 272 639 asukasta ja pinta-ala 2 185,9 km². Rendsburgin naapurikunnat ovat Fockbek, Alt Duvenstedt, Rickert, Büdelsdorf, Nübbel, Schacht-Audorf, Osterrönfeld ja Westerrönfeld.
Kaupungin rakenne
Rendsburg muodostuu Altstadtista, Neuwerkistä ja Kronwerkistä. Vanhakaupunki, Die Altstadt, sijaitsee Eiderjoen saarella. Sen keskusta on Marienkirchen, Altstädter Markt -torin ja Schiffbrückenplatz-aukion ympärillä. Kaupungin uudempi osa, Die Neustadt, eli niin kutsuttu Neuwerk sijaitsee Eiderin etelärannalla Holsteinin puolella. Se käsittää barokkityylisen kaupunginosan, jossa sijaitsee muun muassa Paradeplatz sekä Garnisonskirche eli Christkirche. Kronwerk sijaitsee puolestaan Eiderin pohjoispuolella Schleswigissä.
Historia
Toisen Saksan-Tanskan sodan tuloksena vuonna 1864 Rendsburg siirtyi Schleswig-Holsteinin mukana Saksan keisarikunnalle. Rautatielinja Rendsburg–Neumünster avattiin vuonna 1845. Kielin kanava (, vuoteen 1948 Kaiser-Wilhelm-Kanal) otettiin käyttöön 1895 kahdeksanvuotisen rakennusajan jälkeen. Eiderkanalista tuli tuolloin osa uutta vesitietä. Vuonna 1913 avattiin kanavan yli massiivinen teräksinen rautatiesilta, Rendsburger Hochbrücke, josta tuli kaupungin tunnusmerkki. Toisessa maailmansodassa Rendsburg välttyi laajamittaisilta sotatoimilta, 8. toukokuuta 1945 kaupungissa alkoi kymmenisen vuotta kestänyt brittimiehitys. Vuonna 1952 avattiin tanskalainen koulu, Ejderskolen. Rendsburg-Eckernförden piirikunta perustettiin 1970.
Liikenne
Rendsburgistä on rautatieyhteys kolmeen suuntaan: etelään, Neumünsterin kautta Hampuriin, itään Kieliin sekä pohjoiseen, Flensburgin kautta Tanskaan. Bundesautobahn 7, Tanskan rajalta etelään, kulkee Rendsburgin itäpuolitse.
Kulttuurielämä
Rendsburgin vuosittaisia tapahtumia on muun muassa elokuun lopulla järjestettävät syysmarkkinat, Rendsburger Herbst, joilla vierailee noin 200 000 kävijää. Vuosittain järjestetään niin ikään Norla-maatalousmessut, Flora-puutarhanäyttely ja joulumarkkinat.
Matkailu ja luonto
Rendsburgin läheisyydessä sijaitsee useita luonnonpuistoja: Hüttener Berge (10 km), Westensee (20 km) sekä Aukrug (15 km). Rendsburg on vuonna 2004 avatun, Bremervördestä Kieliin johtavan vesiliikenteeseen liittyvän Die Deutsche Fährstraße -matkailureitin varrella. Reitillä on kaikkiaan viitisenkymmentä lauttaa, lossia, siltaa, kanavasulkua, patolaitetta sekä meriaiheista museota.
Kuuluisuuksia
Tunnettuja rendsburgilaisia ovat muun muassa alkemisti Michael Maier (1569 – 1622), luterilainen pappi Christian Scriver (1629 – 1693), runoilija ja kirjailija Ludwig Fahrenkrog (1867 – 1952) ja iskelmätaiteilija Hanne Haller (1950 – 2005).
Laita-avaukset
Shakin laita-avaukset ovat avauksia, joissa valkea avaa pelin jollakin muulla kuin keskustasotilaan siirrolla. Näissä avauksissa valkea ei pyri nopeaan keskustan miehittämiseen sotilailla, vaan hallitsemaan keskustaa upseereilla ja torjumaan mustan keskustan miehitysyritykset.
Uudet uskonnolliset liikkeet
pienois|[[Krishna-liike|Krishna-liikkeen jäsen Moskovassa.]] Uudet uskonnolliset liikkeet tai uususkonnot ovat suhteellisen nuoria, joko alkuperältään uusia uskonnollisia liikkeitä, vaihtoehtoisen henkisyyden muotoja tai perinteisistä uskonnoista eronneita lahkoja. Eri tutkijat määrittelevät vaihtelevasti uususkontoihin kuuluviksi joko toisen maailmansodan jälkeen syntyneet liikkeet, 1900-luvun alun jälkeen syntyneet tai joskus sellaiset paljon vanhemmatkin liikkeet, jotka ovat tulleet merkittäviksi kuitenkin vasta 1900-luvulta alkaen. Uusia uskontoja on syntynyt aina historian aikana, mutta nykyaikana niiden määrä on kasvanut ennennäkemättömän nopeasti.
Historia ja alkuperä
Enemmistö uusista uskonnoista on vanhempien uskontojen tuoreita muunnelmia, jotka ovat levinneet uusiin paikkoihin. Suuri osa on länteen levinneitä idän tai Lähi-idän uskontoja, mihin on osaltaan vaikuttanut vuoden 1945 jälkeen tapahtunut suuri muuttoliike idästä länteen. Länsimaissa on myös säilynyt ja kukoistanut 1500-luvulta lähtien vaihtoehtoinen uskonnollinen perinne, jota on kutsuttu esimerkiksi okkultismiksi tai länsimaiseksi esoteriaksi.
Lähtökohdat ja pyrkimykset
Useimmat nykyajan uususkonnot syntyvät yhdistelemällä eri uskonnollisia perinteitä. Ne syntyvät olemassa olevissa uskonnoissa, joihin kuuluu kuitenkin vähemmistöliikkeitä, jotka aloittavat uuden ilmiön. Vanhoihinkin perinteisiin pohjautuvat uususkonnot ovat samalla seurausta kaikissa uskonnoissa tapahtuvista muutoksista, joilla ne sopeutuvat uuteen aikaan ja uusiin kannattajiin. Uususkonnoilla on erilaisia pyrkimyksiä: ne voivat pyrkiä hidastamaan muutosta ja säilyttämään vanhaa, nostamaan kunniaan unohdettuja opetuksia tai kytkemään perinteeseen uusia opetuksia. Jotkin niistä lähtevät kokonaan omiin suuntiinsa.
Vakiintuminen ja asema
Useimmat uususkonnot ovat pieniä ja lyhytikäisiä, eikä niillä ehdi olla pitkäaikaista vaikutusta yhteiskuntaan. Moni niistä on edelleen kehitysvaiheessa, jossa ne muuttuvat nopeasti ja kokeilevat uusia muotoja niin järjestäytymisen, moraalin sekä pelastuksen ja valaistumisen mahdollisuuksien suhteen. Tämän häilyvyytensä seurauksena ne kohtaavat usein arvostelua vakiintuneiden uskontojen taholta. Jotkut ovat huolissaan myös uusien uskontojen vaikutuksista yhtenäiseen yhteiskuntarakenteeseen ja lain valvoman uskonnon moraalin toteutumiseen. Uususkontoja onkin pyritty torjumaan monissa maissa ja kulttuureissa, etenkin niissä yhteyksissä kun jokin niistä osoittautuu väkivaltaiseksi tai lainvastaiseksi. Uususkontoja kutsutaan joskus kulteiksi, usein kielteisessä merkityksessä.
Jalmari Syvänne
Jalmari Syvänne (28. lokakuuta 1889 Tampere – 29. kesäkuuta 1921 Turku) oli suomalainen kuvittaja ja graafikko.
Uudet uskonnolliset liikkeet
Ryhmittely
Uususkonnot voidaan ryhmitellä esimerkiksi sen mukaan, mihin ne pohjautuvat:
Bernard Kouchner
pienoiskuva|Bernard Kouchner, 17. toukokuuta 2006. Bernard Kouchner (s. 1. marraskuuta 1939, Avignon) on ranskalainen poliitikko, diplomaatti ja lääkäri. Hän on yksi Lääkärit ilman rajoja -järjestön perustajista. Hän on toiminut François Fillonin oikeistohallituksen ulkoministerinä 18. toukokuuta 2007 lähtien marraskuuhun 2010 saakka. Lisäksi hän on Euroopan parlamentin entinen jäsen ja toiminut YK:n korkeana virkamiehenä.
Uudet uskonnolliset liikkeet
Ryhmittely
Uskontotutkijat J. Gordon Melton ja Robert Moore ovat järjestäneet uususkonnot ”perheisiin” sen mukaan, mitä ajatusmaailmaa, elämäntapaa ja perintöä ne edustavat:
Jalmari Syvänne
Syvänne oli mukana perustamassa muiden turkulaisten taiteilijoiden kanssa keväällä 1917 Taiteilijaliitto Auraa ja hän osallistui syksyllä 1917 liiton järjestämään näyttelyyn Turun taidemuseossa.
Bernard Kouchner
Humanistinen sitoutuminen poliittisella perustalla
Kouchnerin isä oli juutalainen ja äiti ranskalainen protestantti. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli oikeustieteen professori Évelyn Pisier, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Kouchnerin nykyinen vaimo on Ranskassa toimiva belgialainen huippujournalisti Christine Ockrent, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi.
Toukokuussa 1968 hän oli Pariisin kapinakeväässä Pariisin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan lakko-organisaattorina. Lakkoilun ja kapinoinnin jälkeen vuonna 1971 hän lähti Nigeriassa sijaitsevaan, itsenäisyyttä tavoitelleeseen Biafraan ranskalaisen järjestön Secours médical français (SMF) rekrytoimana. Myöhemmin hän vaihtoi järjestön nimeksi Médecins sans frontières (MSF) eli Lääkärit ilman rajoja.
Kouchner perusti yhdessä Emmanuel d'Alstierin kanssa Évenemant-aikakauslehden, ja hän avusti myös säännöllisesti Actuel-lehteä koko 1970-luvun ajan. Vuonna 1978 hänellä tuli ongelmia humanitaarisessa järjestössä Claude Malhuret'n kanssa ja toiminnassa MSF-järjestössä, mutta hän perusti uuden Médecins du monde (Maailman lääkärit) järjestön. Hän kuitenkin halusi toimia suurena reportterina ja innostui entistä enemmän mediasta ja eritoten television uutis- ja ajankohtaislähetyksistä. Tätä hänen toimintaansa on arvosteltu paljon, eritoten joulukuussa 1992 tapahtuneen Somalia-operaation aikana. Hän on kiistatta kuitenkin yksi maailman tunnetuimmista ranskalaisista lääkäreitä juuri humanitaarisen toimintansa vuoksi.
Kansallinen ja kansainvälinen vastuu
Vuonna 1993 Kouchner perusti Humanitaarisen toiminnan säätiön Fondation pour l’action humanitaire. Vaikka hän ei ollut Sosialistipuolueen jäsen, hänet valittiin 1994 Euroopan parlamentin jäseneksi entisen pääministerin Michel Rocardin listalta, ja Bernard Tapien esimerkkiä noudattaen hän vuonna 1955 liittyi Radikaaliin vasemmistopuolueeseen (Parti radical de gauche (PRG)), jossa hän hoiti tiedottajan tehtäviä. Hän suhtautui, yksityisesti, positiivisesti pääministeri Alain Juppén ehdottamaan sosiaaliturvan uudistamiseen. Hän on myös toiminut entisiä sosialistisia pääministereitä, Michel Rocard ja Lionel Jospin lähellä olevan Réunir-organisaation puheenjohtajana. Vuonna 1998 hän liittyi Ranskan sosialistipuolueen jäseneksi.
Kun presidentiksi valittu Nicolas Sarkozy antoi Kouchnerille paikan hallituksensa ulkoministerinä, sosialistipuolue erotti hänet jäsenyydestään.
Marraskuussa 2010 Kouchner siirrettiin syrjään ulkoministerin tehtävistä Fillonin hallituksen uudelleenjärjestelyssä. Hänen seuraajakseen tuli Michèle Alliot-Marie.
Gavar
Gavar on Armenian itäosassa sijaitsevan Geghark'unik'in maakunnan keskuskaupunki, noin 8 kilometriä Sevanjärvestä länteen. Vuoden 2011 väestönlaskennan aikaan kaupungin asukasluku oli 20 765; selvästi vähemmän kuin vuosikymmen aiemmin (26 621 vuonna 2001).
Gavar sijaitsee linnuntietä noin 56 kilometriä Armenian pääkaupunki Jerevanista itäkoilliseen, mutta maanteitse pääkaupungista on kaupunkiin 98 kilometriä.
Joseph von Eichendorff
pienoiskuva|upright|Joseph von Eichendorff. Joseph von Eichendorff (10. maaliskuuta 1788 Lubowitz, Ratibor, Ylä-Sleesia, Preussi – 26. marraskuuta 1857 Neisse, Preussi ) oli saksalainen vapaaherra sekä saksalaisen romantiikan runoilija ja kirjailija.
Eichendorff vietti lapsuutensa ylimyksellisen loiston ja nautintojen keskellä, mutta samalla ankaran katolisesti. Alusta alkaen häntä kiehtoivat romantiikan aatteet ja epäluuloisuus vieraita valtioita kohtaan. Salanimellä Florens hän julkaisi ensin runoja ja romaanin Ahnung und Gegenwart (1811). Eichendorff osallistui vuosien 1813–1815 vapautussotaan. Hänet nimitettiin Preussissa 1821 hallitusneuvokseksi ja 1831 opetusministeriön neuvokseksi. Hän erosi virkamiesuralta 1845.
Eichendorffin ensimmäisen tuotantokauden teoksia ovat Krieg den Philistern, dramatisehes Märchen (1824), romaani Aus dem Leben eines Taugenichts (1826), murhenäytelmät Ezzelin von Romano (1828), Der letzte Held von Marienburg (1830), huvinäytelmät Die Freier (1833) ja Gedichte (1837). Eichendorffin runot henkivät syvää, haaveellista luonnontuntemusta, ja niiden muoto on omintakeinen ja soinnukas. Ne kuuluvat romantiikan parhaimpiin tuotteisiin.
Eichendorffin myöhempiä tuotteita ovat Kreivi Lucanorin (1843) ja Calderonin hengellisten näytelmien (1846–1453) saksankielinen käännös. Teos Über die ethische und religiöse Bedeutung der neuen romantisehen Poesie in Deutschland (1847) aloitti hänen kirjallisuushistoriallisten teostensa sarjan. Niistä merkittävimpiä ovat Zur Geschichte des Dramas (1854) ja Geschichte der poetischen Literatur Deutschlands (1857). Niissä ilmenee vahva espanjalaisen runouden ihailu. Vanhemmiten hänen oma runollinen tuotantonsa muuttui voittopuolisesti tendenssimäiseksi, kuten kertomarunoelmissa Julian, ein Romanzenzyklus (1835) ja Robert und Guiscard (1855).
Elämä
Eichendorff opiskeli oikeustiedettä Hallessa, Heidelbergissä, Berliinissä ja Wienissä. Berliinissä hän loi kontaktit Johann Gottlieb Fichteen, Ludwig Achim von Arnimiin, Clemens Brentanoon ja Heinrich von Kleistiin. Vuosina 1813–1815 hän osallistui Napoleonin sotiin Saksan vapauttamiseksi Napoleonin joukkoja vastaan. Vuodesta 1816 lähtien Eichendorff oli Preussin valtion palveluksessa erilaisissa korkeissa viroissa, ja hänen uransa huipentui vuonna 1841 nimitykseen salaiseen hallitusneuvostoon. Vuonna 1844 hän jättäytyi eläkkeelle.
Tuotanto
Eichendorffin teoksille on ominaista luonnonläheisyys ja optimismi. Tyhjäntoimittajan elämästä kertoo suorastaan naiivista nuoresta miehestä, joka työnteon sijasta lähtee musisoiden kiertämään maata ja saa tyydytyksen rakkaudesta, joka kuitenkin on aluksi onneton. Eichendorffin teokset ovat romantiikan ajan hengessä uskonnollisia. Eichendorffilla on taipumusta panteistiseen jumalakäsitykseen, jonka juuret kuitenkin ovat kristinuskossa.
Pudas (täsmennyssivu)
Pudas voi tarkoittaa seuraavia:
Atso Almila
Atso Aksel Almila (s. 13. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja pasunisti. Hän toimi Sibelius-Akatemian kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professorina vuosina 2013–2019 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Almila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1972. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Sibelius-Akatemiassa Jorma Panulan sekä kuoronjohtoa Harald Andersénin johdolla ja suoritti kapellimestaridiplomin vuonna 1979. Vuonna 1981 hän sai jaetun ensimmäisen sijan yhdessä Jukka-Pekka Sarasteen kanssa pohjoismaisissa kapellimestarikilpailuissa Norrköpingissä.
Almila johti Polyteknikkojen Orkesteria vuosina 1975–1979, Suomen Kansallisteatterin orkesteria 1982–1987 sekä 1989–1995 ja Tampereen kaupunginorkesteria vuodet 1987–1989. Vuosina 1993–2000 hän oli Joensuun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja. Kuopion kaupunginorkesterin kapellimestarina hän toimi vuodet 1995–1999. Syksystä 2007 hän on toiminut orkesterin toisena kapellimestarina. Vuodesta 2000 hän on ollut päävierailija Seinäjoen kaupunginorkesterissa, jota hän on myös johtanut Tangomarkkinoilla. Vuonna 2013 hänet nimitettiin Joensuun kaupunginorkesterin kunniakapellimestariksi.
Almila on toiminut Sibelius-Akatemiassa orkesterinjohdon yliassistenttina vuodesta 1991 lähtien sekä orkesterinjohdon lehtorina vuosina 2002–2010. Hän hoiti määräaikaista orkesterinjohdon professuuria elokuusta 2013 alkaen Leif Segerstamin jäätyä eläkkeelle. Joulukuussa 2013 hänet nimettiin viisivuotiseen kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professuuriin elokuusta 2014 alkaen.
Almila on tuottelias säveltäjä. Hän on säveltänyt muun muassa oopperat Kolmekymmentä hopearahaa (1987), Ameriikka (1991), Isontaloon Antti (2000), Pohjanmaan kautta (2002), Auringonkukat (2009) ja Salapoliisiooppera (2014). Tuotantoon kuuluu myös viisi sinfoniaa (1988, 2003, 2008, 2012 ja 2017 ), konserttoja, kamarimusiikkia sekä teatteri- ja elokuvamusiikkia. Televisioon hän sävelsi musiikin Jouko Turkan Seitsemään veljekseen (1989). Hän on työskennellyt myös Muusikko-lehden, Ilkan ja Savon Sanomien kolumnistina. Vuosina 1993–1997 Almila oli valtion säveltaidetoimikunnan jäsen.
Almilan isä oli toimittaja ja dekkarikirjailija Matti Almila alias Kai de Puu. Almilan ensimmäinen puoliso oli kirjailija Tuulia Aho (1977–1985). Hän on ollut toisen puolisonsa kanssa naimisissa vuodesta 1997. Almilalla on viisi lasta.
Laurence Cottle
pienoiskuva|Laurence Cottle esiintymässä Don Airey Bandin kanssa.Laurence Cottle on walesilainen basisti. Hänet tunnetaan paremmin sessiobasistina ja hänen tyylilajinsa on vaihdellut mm. jazzista heavy metaliin. Hän on soittanut mm. seuraavien artistien kanssa: Alan Parsons Project, Tony Martin, Cozy Powell, Don Airey, Mike Oldfield ja Black Sabbath.
Cottle on yksi varhaisimmista ja tunnetuimmista viisikielisen bassokitaran käyttäjistä,
Haskell
Haskellin tyyppijärjestelmä on varustettu tyyppipäättelyllä. Tyyppiluokat ilmestyivät ensimmäisenä Haskell-kielessä.
Tällä hetkellä Haskell on saanut suosiota lähinnä akateemisissa piireissä, ja se on ainakin Yhdysvalloissa yksi suosituimpia tutkimuskäytössä olevia kieliä sekä kansainvälisesti yksi tärkeimmistä akateemisista ohjelmoinnin opetukseen käytettävistä kielistä. Tästä huolimatta kieltä käytetään jonkin verran myös kaupallisilla aloilla (mm. Credit Suisse ja Linspire ). Avoimen lähdekoodin projekteissa sitä käytetään hyvin vähän, joskin muutama merkittävä poikkeus löytyy, kuten Audrey Tangin Pugs (Perl 6:n kääntäjä) sekä Darcs (hajautettu versionhallintajärjestelmä).
Historia
1980-luvun vaihteessa laiskan suorituksen funktionaaliset kielet tulivat uuden mielenkiinnon kohteeksi uusien tutkimusjulkaisujen myötä. Kiinnostus ajatukseen käyttää niitä todellisten ohjelmistojen kirjoittamiseen kasvoi. Syntyikin monia laiskoja funktionaalisia kieliä, joita pidettiin suunnilleen samanlaisina lukuun ottamatta syntaksia. Niiltä kaikilta, pois lukien Miranda, puuttui kriittinen massa käyttäjien, toteuksien ja suunnittelupyrkimysten suhteen. Vuonna 1987 FPCA-konferenssissa alettiin keskustella uuden yhteisen funktionaalisen kielen suunnittelemisesta, josta kaikkien näitten kielien yhteisöt voisivat hyötyä. Asiaa päätettiin edistää perustamalla komitea. Tämän komitean työstä syntyi Haskell.
Haskellin versiot 1.0:stä 1.4:ään
Haskellin ensimmäinen versio ('Haskell 1.0') julkaistiin vuonna 1990. Versioiden 1.1 ja 1.2 muutokset olivat vähäisiä, mutta vuoden 1996 julkaistun version 1.3 muutokset olivat merkittävämpiä. Silloin se sai mm. standardikirjaston ja monadinen I/O teki ensiesiintymisensä. (Vastoin yleistä käsitystä se ei siis ole ollut aina osa kielen käyttämää siirrännän toteutusta.) Vuonna 1997 julkaistu versio 1.4 oli muutoksiltaan vähämerkityksinen.
Haskell 98
Vuoden 1999 helmikuussa julkaistiin Haskellin 98 -versio. Sen merkitys oli siinä, että se kuvasti sitoutumista vakauteen kielessä, mikä oli tarpeen Haskellin käyttämiseksi opetuksessa ja käytännön sovelluksissa. Samana vuonna Haskell-komitea lopetti toimintansa, minkä jälkeen päätöksen tekoon pystyi vaikuttamaan yksinkertaisesti osallistumalla keskusteluihin Haskellin sähköpostilistalla.
Ominaisuuksia
Kuten monet muutkin funktionaaliset kielet, Haskell tukee anonyymeja funktioita, korkeamman asteen funktioita ja funktiot voivat olla sekä funktioiden parametreja että niiden arvoja.
Esimerkki
Ensimmäisellä rivillä ilmaistaan, että funktion tyyppi on. Se tarkoittaa sitä, että funktio ottaa argumenttinaan yhden kokonaisluvun ja palauttaa toisen. (Näitä tyyppimäärittelyjä ei yleensä ole pakko kirjoittaa, sillä kääntäjät pystyvät yleensä päättelemään ne itse.) Toisella rivillä ilmaistaan, että nollan kertoma on yksi. Kolmas rivi kertoo, että lauseke  on arvoltaan sama kuin lausekkeen   arvo. Haskellissa yhtäsuuruusmerkki siis tarkoittaa yhtäsuuruutta, kuten matematiikassakin. Siispä voi suoraan laskea että.
Simon Dach
thumb|upright|Simon Dach Simon Dach (29. heinäkuuta 1605 Memel – 15. huhtikuuta 1659 Königsberg) oli saksalainen barokkiajan runoilija.
Dach syntyi preussilaisessa Memelin kaupungissa (nyk. Klaipėda Liettuassa). Hän sai klassisen koulutuksen Königsbergin katedraalikoulussa sekä myöhemmin Wittenbergin latinakoulussa ja Magdeburgin kymnaasissa. Magdeburgista Dachin joutui lähtemään ruttoa pakoon Danzigin kautta takaisin Königsbergiin. Hän aloitti opinnot Königsbergin Albertus-yliopistossa vuonna 1626 ja opiskeli teologiaa ja filosofiaa. Opintojen päätyttyä hän aloitti vuonna 1633 opettajana katedraalikoulussa. Myöhemmin hänestä tuli katedraalikoulun vararehtori.
Kirjallisuuden maailmaan Dachin tutustutti hänen ystävänsä Adrian Brauer. Brandenburgin vaaliruhtinas Yrjö Vilhelm nimitti Dachin runotaiteen professoriksi Königsbergin yliopistoon vuonna 1630. Dach promovoitiin tohtoriksi Königsbergissä vuonna 1640, ja vuonna 1656 hän aloitti kaupungin yliopiston rehtorina. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Dachista tuli Kürbishütte-ryhmän huomattavimpia henkilöitä. Ryhmä julkaisi useita runokirjoja ja lauluja, joista suurin osa oli Dachin tuotoksia.
Animal Attraction
Animal Attraction on Reckless Loven toinen studioalbumi, joka julkaistiin 5. lokakuuta 2011. Se koostuu 11 kappaleesta, tosin Isossa-Britanniassa julkaistu versio sisälsi bonuskappaleen ”Young & Crazy”.
Claes Johansson
thumb|Claes Johansson Claes Edvin Johansson (4. marraskuuta 1884 – 9. maaliskuuta 1949) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Johansson saavutti 75 kilon sarjasta olympiakultaa Tukholman kotikisoista 1912, kun loppuotteluvastustaja Martin Klein joutui väsymyksen takia antamaan voiton Johanssonille painittuaan välierässä Alppo Asikaisen kanssa 11 tuntia ja 40 minuuttia. Toisen olympiakultansa Johansson saavutti puolestaan Antwerpenissä 1920; tällä kertaa finaalissa kaatui Edil Rosenqvist. Hän oli mukana vielä Pariisissa 1924, ilman mitalimenestystä.
Loppuunmyyty
Loppuunmyyty on Teflon Brothersin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2021 levymerkillä Johanna Kustannus.
Kremlin kellot
Kremlin kellot on vuonna 1956 Tammen kustantamana ilmestynyt Arvo Poika Tuomisen muistelmakirja, joka kertoo hänen ajastaan Kominternin palveluksessa Moskovassa vuosina 1933–1939. Teos on kuvaus stalinismin vuosista, suomalaiskommunistien kohtaloista ja Neuvosto­liiton arjesta ennen toista maailman­sotaa. Ilmestyessään Kremlin kellot sai Suomessa osakseen suurta julkisuutta. Se on kronologisessa järjestyksessä kolmas osa Tuomisen omaelämäkerrallisesta trilogiasta, jonka kaksi muuta osaa ovat Sirpin ja vasaran tie sekä Maan alla ja päällä. Edeltävä osa Maan alla ja päällä ilmestyi kuitenkin vasta kaksi vuotta myöhemmin.
Kirjan nimi viittaa Moskovan Kremlin Spasskaja-tornin suureen tornikelloon.
Ergi
Ergi (lyh. erg) on käytöstä poistunut cgs-järjestelmän energian yksikkö. Ergin määritelmä perustuu järjestelmän perusyksiköihin senttimetriin, grammaan ja sekuntiin. Yksiköllä on myös läheinen yhteys voiman yksikköön dyneen.
Määritelmästä on nähtävissä suoraan ergin ja joulen suhde:
Kuopion lentoasema
Kuopion lentoasema sijaitsee Siilinjärven kunnan eteläosissa, Rissalassa, noin 14 kilometriä Kuopion keskustasta koilliseen. Vuonna 2017 sen kautta kulki reilut 235 000 matkustajaa. Suurimmillaan matkustajamäärä oli vuonna 2006, jolloin lentoaseman kautta kulki yli 332 000 matkustajaa.
Kuopioon liikennöi säännöllisesti Helsingistä Finnair. Aikaisemmin Kuopioon lensi myös Riiasta airBaltic, mutta lennot lopetettiin vuonna 2011. Myös SAS on lentänyt aiemmin Kuopioon. Lisäksi Kuopion lentoasemalta lennetään tilauslentoja etelän lomakohteisiin. Kuopion lentoasema on profiloitunut liikematkustajiin. Heidän osuutensa matkustajista on 60 prosenttia. Kuopion lentoasemalla toimii myös Karjalan Lennosto eli lentokenttä on niin sanottu yhteistoimintakenttä.
Kuopion lentoasema oli yksi vain viidestä vuonna 2006 voittoa tuottaneista suomalaisesta lentoasemasta. Muut voitolliset lentoasemat olivat Helsinki-Vantaa, Oulu, Rovaniemi ja Turku. Kannattavuuteen pääsemiseksi auttaa kentän käyttäminen sekä siviili- että sotilaslentotoimintaan. Sotilaskäytön osuus ammattiliikenteestä on 60 prosenttia. Poikkeuksellista Rissalassa verrattuna muihin on se, että sotilaslennonjohto hoidetaan samasta paikasta kuin siviililentoliikenne.
Keväällä 2008 airBalticin Kuopio–Riika-reitin myötä lentoasema sai ensimmäisen suoran ulkomaan reittilentoyhteytensä. Lentoyhtiö on lentänyt reittiä myös poiketen Tampere-Pirkkalan lentoasemalla.
Vuonna 2004 silloinen Ilmailulaitos valitsi Kuopion lentoaseman vuoden lentoasemaksi.
Liikenneyhteydet lentoasemalle
Vuodesta 2014 alkaen lentokentälle pääsee kaupungista bussilla 40 kerran tunnissa kello 6–18.
Tämän mahdollistaa Rissalan yritysalueelle, lentoaseman tuntumaan rakennettava Savon Voiman pääkonttori ja sen työmatkaliikennetarve. Alueelle on sijoittunut 300 uutta työpaikkaa, entisten (lentoaseman ja Puolustusvoimien työntekijät) hieman yli 500:n lisäksi.
Yhteysbussia lentoasemalta Siilinjärven ja Lapinlahden kautta Iisalmeen ajaa M.Niskanen Oy.
Kiitotie
Kuopion lentoaseman kiitotie 15/33 on 2 800 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Kiitotie on varustettu suurtehovaloin ja kiitotie 33 myös ILS-tarkkuuslähestymisjärjestelmällä. pienoiskuva|Lentoaseman lähtöselvitystiskit vuonna 2008.
Aiemmin lentoasemalla oli myös nykyisen kiitotien kanssa poikittainen sivukiitotie 06/24, joka oli 1 500 metriä pitkä ja 45 metriä leveä. Sivukiitotie oli pitkään suljettuna, ja se poistettiin pysyvästi käytöstä 20. marraskuuta 2008. Nykyisin Karjalan Lennosto käyttää kiitotietä tarvittaessa koneiden seisontapaikkana.
Jatkosodan aikaan Rissalassa sijaitsi ainutlaatuinen puinen kiitotie. Sen toimittajana oli Saastamoisen Faneri Oy.
Historiaa
Alun perin sotilaskentäksi rakennettu Rissala liitettiin Aero Oy:n reittiverkostoon 1.7.1946. Lentoyhteys Helsingistä Kuopioon lennettiin Junkers Ju-52 ja Douglas DC-2 -koneilla. Aluksi lennot tapahtuivat Hyvinkäältä. Malmilta lennot Kuopioon alkoivat 8.5.1947.
Ensimmäinen lentoasemarakennus Rissalaan valmistui 1947. Hirsirakennuksessa oli matkustajaterminaali, lennonjohto, sääasema sekä haliinnolliset tilat. Lentoasemarakennus oli käytössä 1947-1971. Myöhemmin tiloissa toimi Finnairin ilmailuopisto 1976-1985, ennen muuttoaan Poriin. Nykysin rakennus on purettu.
Uusi lentoterminaali ja lennonjohtotorni valmistuivat 1971. Terminaali on edelleen käytössä, joskin sitä on laajennettu pariin otteeseen.
Lentoaseman historian toistaiseksi vilkkain vuosi on 2006, jolloin Kuopion kautta lensi 332 000 matkustajaa. Finnairin lisäksi asemalla operoivat tuolloin Blue One Helsinkiin ja Air Baltic Riikaan.
Yhteistoimintakenttänä Kuopion lentoasema on operaatiomäärillä mitattuna aina ollut vilkas. Esimerkiksi vuonna 1989 laskeutumisia oli yhteensä noin 18 000, joista sotilasilmailun osuus 8 000, yleisilmailun 7 000 ja liikenneilmailun 3 000. . Vuonna 2021 tilastoitiin 8 749 laskeutumista, joista sotilasilmailun osuus oli 5.677. pienoiskuva|Kuopion lentoaseman juuri valmistunut terminaali ja Finnairin Super Caravelle (1971). Taustalla Juurusvesi. Lentoasemien viestiyhteyksiä hoidettiin aluksi sähköttämällä.Rissalan tunnus oli OJC. Ilmailun kaukokirjoitinverkkoon (AFTN) Rissalan lentoasema liittyi 1957. Ensimmäinen radiomajakka "K" otettiin käyttöön 1952.
Kuopion lentoaseman päällikkönä ovat toimineet: Auvo Tuppurainen, Kalervo Heiskanen, Mikko Lallukka (1968-1993), Matti Koskivaara (1993-1999), Heikki Jouppila (1999-2005), Markku Linna (2005-2008) ja Raija Niskanen (2008-)
Uusi lennonjohtotorni ja järviterminaali
Lentokenttä oli suljettuna koko heinäkuun 2007, jolloin sen kiitotiet päällystettiin uudelleen ja samalla suoritettiin muita aseman kunnostukseen liittyviä huolto- ja rakennustöitä. Uuden lennonjohtotornin rakentaminen alkoi vuodenvaihteessa 2007, ja se oli käyttövalmiina vuoden lopulla. Vanha torni on purettu osittain ja muutettu toimistoksi.
Uuden tornin lähestymislennonjohto uusittiin kokonaan kesäkuussa 2009. Käyttöön otettiin muun muassa uusi tutka.
Lentoasemalle valmistui myös keväällä 2008 järviterminaali, joka mahdollistaa syöttöliikenteen vesitse.
Karjalan lennosto Rissalassa
Lentokentän rakentaminen alkoi marraskuussa 1939 ja lentotoiminta toukokuussa 1940. Lentokenttä palveli toisen maailmansodan aikana myös saksalaisten tukikohtana vuosina 1942–1943. Säännöllinen matkustajalentoliikenne lentoasemalle alkoi vuonna 1946.
Jatkosodan jälkeen Ilmavoimien Lentorykmentti 2 sijoitettiin Rissalaan, missä se toimi lakkauttamiseensa vuoteen 1952 saakka. Tämän jälkeen siitä syntynyt Kolmas lennosto siirtyi Uttiin. Lennosto muuttui Karjalan Lennostoksi vuonna 1961, jolloin se siirtyi takaisin Rissalaan. Toiminta alkoi Fouga Magister -harjoitushävittäjillä. MiG-21F tuli pian Karjalan lennoston torjuntahävittäjäksi ja MiG-21 -koneet olivat käytössä vuoteen 1998. Sen jälkeen kalustoksi tuli Boeing F/A-18 Hornet -hävittäjä.
Hätälaskupaikka
Kuopion lentoasema toimii hätälaskupaikkana sen yli kulkevan Kaukoidän lentoreitin lennoille, koska se on harvoja sisämaan kenttiä, joka kestää tarvittaessa jopa Boeing 747:n painon (tilanne, jossa Boeing 747 haluaisi laskeutua aiheuttaisi kuitenkin erikoisjärjestelyjä sen pitkän siipien kärkivälin takia) ja koska Kuopion yliopistollinen sairaala on maailman huipputasoa akuuttipotilaiden hoitokyvyssä. Vuonna 2006 Japaniin matkalla ollut lento laskeutui matkustajan sydänkohtauksen vuoksi. Savon Sanomat kertoi kyseisen kaltaisia tapahtumia olevan Euroopassa vuosittain vain yksittäisiä. Muita kentän puolesta Boeing 747:n kestäviä varalaskeutumispaikkoja ovat etelästä ja lännestä saapuessa ainakin Turku, Tampere-Pirkkala ja Oulu, sekä pohjoisessa Rovaniemi.
Rissalan lentoturma
Rissalan lentoturmassa 3. lokakuuta 1978 Suomen ilmavoimien Douglas DC-3 putosi lentoonlähdön jälkeen Juurusveteen. Turmassa kuolivat kaikki koneessa olleet 15 henkilöä. Uhrien joukossa oli merkittäviä politiikan ja talouselämän vaikuttajia.
S/2003 J 19
S/2003 J 19 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä astronomeja vuonna 2003.
S/2003 J 19 on läpimitaltaan noin kaksi kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 22 709 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 699,125. Radan inklinaatio on 165° ja eksentrisyys 0,1961.
Ari Pitkänen
Aron (Ari) Pitkänen (20. kesäkuuta 1876 Kuopio – 15. tammikuuta 1938 Viipuri) oli suomalainen toimittaja, kansanedustaja ja kirjailija.
Pitkäsen vanhemmat olivat työmies Paavo Pitkänen ja Agata Vilhelmiina Miettinen. Käytyään Kuopion lyseota 1888–1897 hän aloitti lehtimiesuransa kesätoimittajana Uusi Savo -lehdessä Kuopiossa 1897 ja Salmetar-lehdessä Iisalmessa 1898. Pitkänen oli uutisosaston toimittajana Viipurin Sanomissa 1898–1899, toimitussihteerinä Savo–Karjala, Kuopion Uutiset ja Pohjois-Savo -lehdissä Kuopiossa 1899–1904 sekä toimittajana Raahen Lehdessä 1904–1906.
Pitkänen oli päätoimittajana Raahen lehdessä 1906, Karjalan Sanomissa Joensuussa 1909–1918 ja Karjalan Maa -lehdessä Joensuussa 1918–1933. Vuodesta 1933 hän oli vapaa toimittaja.
Pitkänen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1919–1922 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon ja toimi Kuopion kaupunginvaltuuston sihteerinä 1902–1904 sekä Joensuun kaupunginvaltuuston vt. sihteerinä 1918. Pitkänen kuului myös Maalaisliiton lisättyyn puoluehallitukseen ja hän oli Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja ja vuosina 1921–1923 Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsen.
Ari Pitkänen oli naimisissa 1907–1908 Augusta Koposen kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni 1914 uusiin naimisiin Aino Ruusa Mäkelän kanssa.
Kapteeni Kanki
Kapteeni Kanki on Myrkky-lehdessä vuodesta 2003 ilmestynyt Kari Sihvosen huumorisarjakuva. Vuonna 2009 Zum Teufel -kustannus julkaisi sarjasta kokoelmateoksen. Myrkky-lehden lopetettua toimintansa Sihvonen piirtää uusia Kanki-tarinoita harvemmin.
Kapteeni Kangessa seikkailevat muun muassa Kapteeni Kanki, Pirjo, Slarbatron, Tohtori Morgan, Salami ja Fagenstainin hirviö.