cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alex Metreveli
Aleksandr Iraklevitš "Alex" Metreveli (, ; s. 2. marraskuuta 1944 Tbilisi, Georgia) on georgialainen tennispelaaja, joka pelasi Neuvostoliitolle 1970-luvulla. Hän eteni vuoden 1973 Wimbledon-finaaliin, mutta hävisi Jan Kodešille. Metreveli oli parhaimmillaan ATP-rankingissa sijalla yhdeksän.
Moskovan Metro-2
Metro-2 on kaupunkitarina Moskovan alla väitetysti sijaitsevasta salaisesta metroverkostosta. Metro-2:n rakentaminen aloitettiin väitetysti Josif Stalinin valtakaudella, ja sen käyttöön ottamisen sanotaan tapahtuneen vuonna 1967.
Verkko ja kalusto
Metro-2:n kerrotaan saaneen 1980-luvulla laajennuksen, jossa siihen rakennettiin yhteys Kremlistä 56 kilometriä etelään Voronovossa sijaitsevaan komentobunkkeriin.
Metro-2:n radat eivät väitetysti ole sähköistettyjä, vaan ne on suunniteltu akku- tai dieselkäyttöisten junien käyttöön. Kiskojen myös sanotaan olevan betoniin upotettuja, joten tunneleissa voi ajaa myös pikkubusseilla.
Mahdolliset todisteet
Vuonna 1991 Yhdysvaltain puolustusministeriö julkaisi raportin poliittisen ilmaston muutoksesta. Sen mukaan neuvostoliittolaiset ovat rakentaneet syvällä kulkevan metroverkoston Moskovaan, joka vie kaupungin ulkopuolelle. Eri laitoksia yhdistää toisiinsa maanalainen linjaverkko, jonka kautta johtajisto voidaan evakuoida nopeasti ja turvallisesti. Lisäksi viime vuosina useampikin entinen neuvostovirkailija on vahvistanut, että jotakin Metro-2:n tapaista löytyy maan alta.
Urbaania löytöretkeilya harrastavan Diggers of the Underground Planet -ryhmä väitetysti löysi sattumalta erään verkoston sisäänkäynneistä vuonna 1994.
Vaikutus
Populaarikulttuurissa Metro-2 on esiintynyt esimerkiksi Metro 2033 -kirjoissa ja -videopeleissä.
Merita-pankki
Merita on latinaa ja tarkoittaa 'ansiot, ansaitut asiat' sekä 'ansioitunut naispuolinen'.
Meritan synty
KOP:n ja Unitaksen fuusioon johti KOP:n huono kunto. KOP oli kärsinyt 1990-luvun pankkikriisissä. KOP:n asema oli vuoden 1995 alussa vaikea. Se oli ollut tappiokierteessä ja sen riskinkantokyky oli heikko. Vaikka pankki oli yrittänyt ratkaista ongelmiaan mm. osakeannilla (ns. Kansallisanti), tilanne ei näyttänyt juuri paranevan. Jotain ratkaisevaa täytyi tehdä. Fuusio nähtiin KOP:ssa ainoaksi todelliseksi ratkaisuksi.
Unitaksen tilanne oli erilainen. Sen tase oli KOP:n tasetta terveempi ja pankin omistajat olivat pankin takana. Yhdyspankissa voitiin olla varmoja, että se selviäisi pankkikriisistä.
Sulautumissopimus allekirjoitettiin 14.2.1995. Viralliset fuusioneuvottelut olivat kestäneet kolme viikkoa. Fuusioon päädyttiin, vaikka Unitaksen ja KOP:n leirit olivat olleet toistensa pahimpia kilpailijoita. Fuusio oli tärkeä tekijä suomalaisen pankkijärjestelmän tervehdyttämisessä. Pankkien lukumäärän tuli vähentyä, jotta säännöstelyn aikakaudella syntyneen ylikapasiteetin purkaminen tuli mahdolliseksi. Fuusiosta arvioitiin saatavan huomattavat 1,5 miljardin markan kustannushyödyt erityisesti henkilöstökulujen leikkaamisen kautta.
Fuusio toteutettiin kolmessa vaiheessa. KOP:sta tuli 1.4.1995 Unitaksen tytäryhtiö ja Yhdyspankista puolestaan KOP:n tytäryhtiö. Unitas omisti KOP:sta 51 %. Kesäkuun alussa KOP:n pankkitoiminta siirtyi apporttina Yhdyspankille, ja Yhdyspankin nimi muuttui 2.6.1995 Merita Pankki Oy:ksi. KOP:n pankkitoimilupa päättyi 5.6. ja sen nimi muuttui Kansallis-Yhtymä Oy:ksi. Kansallis-Yhtymän osake noteerattiin Helsingin pörssissä 28.12.1995 asti. Lopulta Kansallis-Yhtymä Oy sulautui Unitakseen 29.12.1995 ja Unitas Oy:n nimi muuttui Merita Oy:ksi. Kolmella Kansallis-Yhtymän osakkella sai yhden Unitaksen A-osakkeen. Kun Meritan Oy pörssinoteeraus alkoi 2.1.1996, fuusiojärjestely oli ohi.
Meritan toiminta
Merita oli markkinajohtaja Suomen peruspankkitoiminnassa. Sen markkinaosuus markkaluotoista oli 44 % vuonna 1996. Ulkomaantoiminnoissa sillä oli miltei määräävä markkina-asema.
Fuusion jälkeen alkoi saneeraus. Ennen fuusiota KOP:lla oli ollut 415 konttoria ja SYP:llä 360 konttoria. Konttoriverkostoa saneerattiin niin, että lähes 300 konttoria suljettiin seuraavien kahden vuoden aikana. Karsintaa tapahtui eniten suurimmissa kaupungeissa, joissa konttoreita oli ollut eniten.
Pankkien tietojärjestelmät yhdistettiin helmikuussa 1996. Henkilöstöä, jota oli yhteensä 18 600, ryhdyttiin myös vähentämään. Henkilöstön määrä väheni neljän vuoden aikana lähes 4 900 hengellä. Suurin osa vähennyksistä tehtiin tukipakettien turvin, jossa pankista lähtevälle maksettiin merkittävä eroraha.
Muutokset johtivat siihen, että Merita menetti asiakkaita. Sen markkinaosuus talletuksista aleni 44 prosentista 42 prosenttiin vuosina 1995–1997. Luotoissa aleneminen oli talletuksia nopeampaa, 47 prosentista 43 prosentiin. Osa asiakkaista kieltäytyi hyväksymästä fuusiota ja vaihtoi pankkia. Meritan tase pieneni aluksi. Konsernin tulos oli kuitenkin voitollinen jo fuusiovuonna 1995. Seuraavina vuosina se parani. Osinkoa pystyttiin maksamaan ensi kertaa vuonna 1996. Tuloksen paranemiseen vaikutti saneerauksen lisäksi luottotappioiden ja järjestämättömien luottojen jyrkkä väheneminen.
Solo-palvelut
Meritan elektronisten pankkipalveluiden tuotenimi oli Solo. Solo-nimi oli peräisin SYP:stä, joka oli ottanut nimen käyttöön vuonna 1991.
Meritan Solo-merkin alla toimivat vuonna 1995 Solo-maksuautomaatit, Solo-puhelinpankki ja Solo-mikropalvelu. Elektronisessa Solo-pankissa asiakas sai tilitiedot, voi hoitaa maksut ja käydä arvopaperikauppaa. Palveluun sai yhteyden myös Internetin kautta. Vuonna 1996, jo ennen varsinaisen verkkopankin lanseerausta, Merita Pankki toi markkinoille Solo-maksun, jonka avulla asiakas saattoi maksaa ostoksensa Internetissä.
Internetissä toimivan Solo-verkkopankin Merita lanseerasi vuonna 1997. Asiakkaat saattoivat nyt hoitaa pankkiasiansa verkossa ja tehdä myös aikatalletuksia, ostaa rahasto-osuuksia ja obligaatioita. Solo-palveluiden käyttämiseen tarvittavia sopimuksia oli vuoden 1997 loppuun mennessä tehty 330 000.
Vuonna 2000 Solo-palvelut lanseerattiin Ruotsiin Nordbankenin, myöhemmin myös Tanskaan Unidanmarkin asiakkaiden käyttöön.
Merita-Nordbanken ja Nordea
Vuonna 1997 Merita yhdistyi ruotsalaisen Nordbankenin kanssa, jolloin muodostui Merita-Nordbanken. Merita-Nordbanken aloitti toimintansa vuoden 1998 alusta. Uuden konsernin omistusyhtiöt Merita Oyj ja Nordbanken Holding AB (publ) yhdistettiin Nordic Baltic Holdingiksi (NBH) alkuvuodesta 2000. Konserniin yhdistettiin jo samana vuonna tanskalainen Unibank ja norjalainen Christiania Bank og Kreditkasse. Vuoden 2000 marraskuussa konserni otti käyttöön nimen Nordea.
Suomen Merita Pankin liiketoiminta siirtyi monimutkaisessa yhtiöjärjestelyssä vuoden 2002 alusta yhtiölle, jonka nimeksi tuli Nordea Pankki Suomi Oyj. Vuosien 2001 ja 2002 vaihteessa kaikki Meritan konttorit muutettiin Nordeoiksi.
Merita-konsernin rakenne 1996
Meritan konsernirakenne vuoden 1996 alussa oli seuraava:
Pörssihistoria
Merita Oy:n (myöh. Merita Oyj) osakkeet olivat listattuna Helsingin pörssissä 2.1.1996 alkaen. Yhtiöllä oli vuonna 1995 noin 350 000 osakkeenomistajaa.
Meritan A-osake eli kantaosake oli listattu 24.3.2000 asti. Meritan B-osake eli etuosake oli listattu 4.11.1998 asti. A- ja B-osakkeet yhdistettiin 5.11.1998.
Meritan ja Nordbankenin osakkeet yhdistettiin vuoden 2000 alussa. Yhdistäminen toteutettiin operaatiolla, jossa Nordbanken Holdingin nimi muuttui tilapäisesti Nordic Baltic Holdingiksi (NBH). NBH osti kaikki Merita Oyj:n osakkeet yleisöltä. Yhdellä Meritan osakkeella sai 1,02 NBH:n osaketta. Suurin osa Meritan osakkeista vaihdettiin näin. Loput osakkeet lunastettiin 5,77 € euron hintaan. Operaation jälkeen myös Unibank yhdistettiin NBH-yhtiöön maaliskuussa 2000. NBH:n nimeksi vaihdettiin Nordea AB (publ) vuoden 2000 lopussa. Yhdistynyt Nordea, joka kattoi vuoden 2000 lopussa Meritan, Nordbankenin ja Unibankin, oli listattu Helsingin, Tukholman ja Kööpenhaminan pörsseissä.
Logo
Pankin kivestä ja puusta koostuvan, etäisesti reikäleipää muistuttavan logon suunnitteli muotoilustrategisti Raymond Turner. Se herätti aikoinaan runsaasti keskustelua hintansa vuoksi.
Pohjoinen Zhou-dynastia
pienoiskuva|Pohjoinen Zhou merkittynä karttaan vaaleansinisellä. Pohjoinen Zhou-dynastia hallitsi osaa Pohjois-Kiinasta vuosina 557–581. Pohjoinen Zhou oli yksi Pohjoisista dynastioista. Sen pääkaupunki oli Chang'an.
Muut Pohjoiset dynastiat olivat:
Vuonna 581 Yang Jian hankkiutui eroon lapsikeisari Jing Distä ja tappoi 59 Zhou-hovin prinssiä vahvistaakseen asemaansa aloittamansa Sui-dynastian keisarina.
CEmt
CEmt on VR:n sinisten vaunujen makuuvaunutyyppi. Vaunut rakennettiin Pasilan konepajalla Helsingissä vuosina 1970–1984. Uudemmat, kaksikerroksiset Edm-makuuvaunut ovat 2000-luvulla pääosin syrjäyttäneet ne, mutta sinisiä makuuvaunuja käytetään vielä Helsingin ja Kolarin välisissä yöjunissa sekä Rovaniemelle kulkevissa yöjunissa sesonkiaikaan.
Historia
CEmt on vanhin VR:n edelleen käytössä oleva matkustajavaunumalli (tosin Sm2-sähkömoottorijunat ovat muutaman vuoden vanhempia), ja se on myös viimeinen matkustajavaunumalli, jota ei ole maalattu VR:n vihreä-valkoisella värimaailmalla ja viimeinen, jota ei ole varustettu automaattiovilla. Eil-lähiliikennevaunujen ohella CEmt-vaunuissa on VR:n viimeiset perinteiset käymälät, jotka laskevat jätökset suoraan raiteille. Edm-vaunujen kolmas tuotantosarja otetaan käyttöön vuonna 2024, jolloin viimeiset CEmt-vaunut poistetaan käytöstä. VR:n mukaan viimeisiä CEmt-vaunuja käytetään kuitenkin väliaikaisesti varavaunuina 2030-luvulle asti.
Useita CEmt-vaunuja on muunnettu muiksi vaunuiksi eri tarkoituksiin. Vaunu 24115 muutettiin vuonna 1990 salonkivaunuksi, jolloin vaunun toisessa puoliskossa hytit poistettiin ja paikalle rakennettiin sali pöytieen ja tuoleineen sekä keittiö. Vaunu yhdessä lähes identtisen tyhjästä rakennetun kopion kanssa oli VR:n käytössä tilausliikenteessä aina 2010-luvulle asti. Vaunu 24087 muutettiin vuonna 2014 Emx-vaunuksi VR:n tavarajunien miehistön vaunuksi. Tähän vaunuun ei tehty suuria muutoksia.
Ominaisuudet
CEmt-makuuvaunussa on kuusi ulko-ovea: kaksi molemmissa päissä ja kaksi etu- ja takaosassa vaunun sivuilla. Ovet edustavat VR:n vanhaa mallia joka avataan käsin. Katossa ei ole aallotettuja uria kuten muissa sinisissä vaunuissa. Katto on myös hieman korkeampi kuin muissa sinisissä vaunuissa, joten vaunun sisälle mahtuu kolme sänkyä päällekkäin. Kaiken kaikkiaan vaunussa on 12 hyttiä ja 35 vuodepaikkaa. Joka hytissä on ikkuna, pesuallas ja peilikaappi. Vaunussa on kaksi WC:tä, toinen on isompi ja toinen on pienempi, koska öljylämmitin rajoittaa sen kokoa. Käymälät ovat ns. perinteisiä allelaskevia reikäkäymälöitä, joissa jätökset lasketaan suoraan kiskoille. CEmt-vaunuissa ei ole ilmastointia, suihkua eikä pyörätuolimatkustajille esteetöntä hyttiä tai käymälää.
Yhteisömuoto
Yhteisömuoto on oikeustieteellinen (siviilioikeus/kauppaoikeus) käsite, jolla kuvataan oikeushenkilön laillista järjestysmuotoa. Suomessa yhteisömuotoja ovat
Vero-oikeudessa määritelmä on erilainen (TVL 3 §), se kattaa myös esimerkiksi säätiöt mutta ei henkilöyhtiöitä.
Kuntotoimisto
Kuntotoimisto oli 1973–1982 toiminut kuntoliikuntajärjestöjen yhteinen organisaatio, joka toteutti kuntoliikuntaviestintää ja -koulutusta, television tietoiskuja ja muita liikuntakampanjoja. Näitä olivat kansanhiihdot ja erityisesti vuonna 1976 presidentti Kekkosen syntymäpäivälahjaksi järjestetyt UKK-hiihdot, joihin osallistui 1,4 miljoonaa suomalaista.
Kuntotoimiston perustaminen liittyi ideologiaan, että yhteiskuntaa tuli valtiojohtoisesti suunnitella. Kuntoliikunta oli myös noussut kehittyvän liikuntapolitiikan osa-alueeksi. Kuntotoimiston tuli koordinoida eri kuntoliikuntajärjestöjen toimintaa. Lisäksi oli tarkoitus poistaa päällekkäisyyttä. Kuntotoimiston johtokunnassa oli järjestöjen lisäksi myös opetusministeriön edustus, ja Kuntotoimisto oli tapa toteuttaa liikunnan valtionohjausta.
Kuntotoimistoa rahoitti opetusministeriö harkinnanvaraisella valtionavulla eli toiminta-avustuksella sekä erillisavustuksin pitkin vuotta. Toimintaa haittasivat vaikeudet ja viivytykset valtionavun saamisessa sekä toimiston juridisesti epäselvä status, mikä vaikeutti lainanottoa. Toimistossa oli sen toimintavuosien ajan yleensä 5–6 työntekijää. Vuonna 1980 voimaan tulleen liikuntalain myötä Kuntotoimisto putosi valtionavun piiristä ja sen toiminta lakkasi 1983.
M1 (Yhdistynyt kuningaskunta)
M1 on etelästä pohjoiseen kulkeva, Lontoon ja Leedsin yhdistävä moottoritie Yhdistyneessä kuningaskunnassa. M1 oli Britannian ensimmäinen yhtenäinen kaupunkeja yhdistänyt moottoritieosuus, vaikkakin ensimmäinen moottoritie maassa oli Prestonin ohikulkutie, josta myöhemmin tuli osa M6-tietä.
Tiellä on pituutta noin 311 kilometriä ja se on valmistunut neljässä vaiheessa. Suurin osa tiestä on otettu käyttöön vuonna 1959 ja vuosien 1965–1968 välisenä aikana. Tietä on jatkettu tämän jälkeen kummastakin päästä, eteläinen osa Lontooseen valmistui 1977, ja pohjoinen A1 tiehen yhdistyvä osuus 1999. Osa tiestä kuuluu Lontoon ja Doncasterin väliseen Eurooppatie 13:een, mutta sitä ei ole merkitty opasteisiin. Koska Yhdistyneen kuningaskunnan tiehallinto ei ole numerointia vahvistanut, eikä Eurooppateitä numeroivan UNECE:n jäsenmaiden keskenään tekemät sopimukset ole sitovia, E13 on olemassa lähinnä vain paperilla.
Ensimmäinen vaihe
Ensimmäisessä vaiheessa moottoritie avattiin liittymien 5 (Watford) ja 18 (Crick/Rugby) välillä 2. marraskuuta 1959.
Walter Becker
pienoiskuva|Walter Becker vuonna 2013. Walter Carl Becker (20. helmikuuta 1950 Queens, New York – 3. syyskuuta 2017 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko, joka tunnettiin Steely Dan -yhtyeen toisena voimahahmona Donald Fagenin ohella. Hänen instrumenttejaan olivat kitara ja bassokitara, ja hän oli yleensä päävastuussa yhtyeen levytysten hiotuista ja vaativista sovituksista.
George Szell
pienoiskuva|George Szell George Szell (7. kesäkuuta 1897 – 30. heinäkuuta 1970) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari. Hän kasvoi Wienissä ja tutustui 1910-luvulla Berliinissä henkilökohtaisesti Richard Straussiin. Hän pakeni Euroopasta sodan jaloista ja oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1946. Hän johti Clevelandin orkesteria kuolemaansa saakka.
Walter Becker
New Yorkin Queensissä ja New Yorkin pohjoispuolella sijaitsevassa Westchesterin piirikunnassa varttunut Becker aloitti musiikkiuransa 1960-luvun lopulla ja perusti vuonna 1972 Steely Danin yhdessä Donald Fagenin kanssa. He olivat tavanneet opiskellessaan Bard Collegessa New Yorkin osavaltion Annandale-on-Hudsonissa. Molemmat olivat kiinnostuneita pikemminkin jazzista kuin rockista tai popista. He alkoivat kehitellä yhdessä omia lauluja opiskelija-asuntolansa pystypianon ääressä. 1960- ja 1970-luvun vaihteessa molemmat muuttivat New Yorkista Los Angelesiin parantaakseen mahdollisuuksiaan työskennellä lauluntekijäkaksikkona. Vuonna 1972 kootun Steely Danin ensimmäiseltä albumilta Can’t Buy a Thrill nousivat listamenestyksiksi kappaleet ”Do It Again” ja ”Reelin’ In the Years”. Myöhemmät albumit olivat yhä enemmän jazzvaikutteisia ja koostuivat Beckerin johdolla laadituista ja huippuluokan studiomuusikoiden toteuttamista sovituksista. Tämän tyylin huippua edustivat albumit Aja (1977) ja Gaucho (1980) huolimatta Beckerin tuolloisista päihdeongelmista.
Steely Dan hajosi vuonna 1981, ja Becker muutti Kaliforniasta Havaijille, jossa asui siitä lähtien ja toimi läpi 1980-luvun levytuottajana. Becker ja Fagen kokosivat Steely Danin uudelleen vuonna 1993 sekä levytysstudioon että kiertueille. Albumi Two Against Nature voitti neljä Grammy-palkintoa vuonna 2000. Beckerin ja Fagenin viimeiseksi yhteiseksi Steely Dan -albumiksi jäi vuoden 2003 Everything Must Go.
Becker julkaisi uransa mittaan myös kaksi sooloalbumia: 11 Tracks of Whack (1994) ja Circus Money (2009).
Syyskorennot
Syyskorennot (Sympetrum) ovat varsinaisiin sudenkorentoihin lukeutuva suku. Suku on hyvin laajalle levinnyt ja runsaslajinen.
Vladimir Kramnik
Vladimir Borisovitš Kramnik (, s. 25. kesäkuuta 1975 Tuapse, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen shakin suurmestari. Hän oli shakin maailmanmestari 2000–2007.
Syyskorennot
Syyskorennoille tyypillisiä piirteitä ovat useimmiten kirkasväriset koiraat ja kellertävät naaraat ja pienehkö koko. Lajit ovat useimmiten ns. syyslajeja, eli ne lentävät syyskesällä ja syksyllä.
Vladimir Kramnik
Kramnik voitti Garri Kasparovin maailmanmestaruusottelussa Lontoossa vuonna 2000, jolloin hänestä tuli shakin 14. klassinen maailmanmestari. Hän puolusti menestyksellisesti mestaruuttaan otteluissa Péter Lékóta vastaan Brissagossa vuonna 2004 ja silloista FIDE:n maailmanmestari Veselin Topalovia vastaan Elistassa vuonna 2006, mikä teki hänestä ensimmäisen kiistattoman maailmanmestarin sitten vuoden 1993, jolloin Kasparov lakkasi pelaamasta MM-otteluita FIDE:n alaisuudessa.
Kramnik menetti tittelinsä Viswanathan Anandille Meksikon MM-turnauksessa syyskuussa 2007. Kramnik haastoi Anandin otteluun maailmanmestaruudesta Bonnissa lokakuussa 2008, mutta hävisi.
Tammikuussa 2019 Kramnik ilmoitti lopettavansa ammattimaisen shakkiuransa. Hän kertoi keskittyvänsä kehittelemiinsä projekteihin, jotka liittyvät shakkiin lapsille ja koulutukseen.
Lapsuus ja uran alku
Vladimir Kramnik syntyi Tuapsessa, Mustanmeren rannikolla. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä, joka jätti työnsä taiteilijana viedäkseen poikaansa shakkiturnauksiin. Perheellä oli oma, vaikkakin pieni asunto, mikä oli silloisessa Neuvostoliitossa etuoikeus. Kramnik osoitti lahjakkuutta shakissa jo nelivuotiaana, vaikkei hänen perheessään kukaan voinut opettaa häntä. Kramnikin kehitykseen vaikutti ratkaisevasti hänen isänsä ostama kirja, Anatoli Karpovin parhaiden pelien kokoelma, jota Kramnik tutki päivin ja öin. Kuusivuotiaana hän pääsi shakkikerhoon ja alkoi pelata turnauksissa. Niissä hän kantoi mukanaan isoisänsä valmistamaa puulaatikkoa, jonka hän asetti tuolinsa alle nähdäkseen pelilaudan. Seitsenvuotiaana hän oli jo jonkinlainen paikallinen kuuluisuus voitettuaan synnyinkaupunkinsa aikuisten mestaruuden, ja samanikäisenä hän saavutti Neuvostoliitossa ensimmäisen kategorian tason, joka vastasi suurin piirtein ELO-lukua 2 000. Kramnik pääsi 11-vuotiaana Mihail Botvinnikin oppilaaksi tämän perustamaan shakkikouluun, jossa hän sai opetusta myös Garri Kasparovilta. Koulun oppilaana hänen oli mahdollista pelata vakavasti otettavissa tapahtumissa, kuten alle 18-vuotiaiden Neuvostoliiton mestaruusturnauksessa, jossa Kramnik sijoittui 12-vuotiaana viidenneksi noin sadan pelaajan joukosta tammikuussa 1988. Kramnik voitti 15-vuotiaana alle 26-vuotiaiden Neuvostoliiton mestaruuden ja seuraavana vuonna alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Tuolloin hän matkusti pariksi kuukaudeksi Brasiliaan pelatakseen useissa avoimissa turnauksissa, joissa hänen ELO-lukunsa hyppäsi 90 pistettä 2 590:een.
Nuoruus huippupelaajana
242px|thumb|right|Nuori Kramnik (1993) Kramnikin ensimmäinen kansainvälisesti huomattava menestys oli kultamitali Venäjän joukkueessa vuoden 1992 Manilan shakkiolympialaisissa. Hänen valintansa joukkueeseen aiheutti kiistelyä Venäjällä, koska hän oli vain 16-vuotias, eikä hänellä ollut vielä suurmestarin eikä edes kansainvälisen mestarin arvonimeä, kun taas joukkueeseen olisi ollut tarjolla myös kuuluisia, vahvoja suurmestareita. Kramnik pääsi joukkueeseen ainoastaan päätöksestä suuren vastuun ottaneen Kasparovin vaatimuksesta. Kramnik voitti kahdeksan peliä, pelasi yhden tasan, eikä hävinnyt peliäkään.
Vuonna 1993 Kramnik pelasi turnauksessa Linaresissa, jossa olivat paikalla maailman parhaat pelaajat Nigel Shortia lukuun ottamatta. Hän oli viides tuloksella +2 ja voitti myös maailman kolmospelaaja Vasyl Ivantšukin. Hän oli vähällä voittaa Karpovin, joka kuitenkin puolusti sitkeästi lähes 100 siirtoa kestäneessä pelissä, joka päättyi lopulta tasan. Kramnik kertoi oppineensa, että yksi suurimmista eroista maailman parhaiden pelaajien ja "pelkkien" vahvojen suurmestarien välillä on puolustustaidoissa. Seuraavan vuoden Linares-turnauksessa hän voitti ensimmäistä kertaa elämässään pelin Kasparovia vastaan. Kramnik saavutti sarjan hyviä tuloksia ja otti ensimmäisen suuren turnausvoittonsa Dortmundissa 1995. Samana vuonna hän keräsi kokemusta Kasparovin avustajana Anandia vastaan PCA:n maailmanmestaruusottelussa, jonka Kasparov voitti.
Pelityyli ja vahvuusluku
Kramnik saavutti toisena maailmassa FIDE:n listauksessa 2 800 pisteen rajapyykin, jonka ovat Kasparovin ja hänen jälkeensä saavuttaneet myös Anand, Topalov, Carlsen ja Aronian. Kramnik on ollut kaksi kertaa listan kärjessä. Ensimmäinen kerta oli tammikuussa 1996, jolloin hänellä oli sama pistemäärä kuin Kasparovilla. Tammikuussa 2008 Kramnikin ELO-pistemäärä oli 2 799, joka oli maailman korkein yhdessä Anandin kanssa. Kramnik oli sijoitettu viralliseksi ykköseksi seurantajaksolla pelattujen pelien suuremman lukumäärän takia.
Maailmanmestari
Kramnik oli onnekas päästessään pelaamaan maailmanmestaruudesta Lontoossa vuonna 2000 Kasparovin kanssa. Kramnik oli hävinnyt ehdokasottelun vuonna 1998 Aleksei Široville, mutta riittävää rahoitusta Širov-Kasparov-ottelulle ei löytynyt, eikä Kasparov ollut halukas pelaamaan sitä, koska voitti tavallisesti melkein kaikki pelinsä Širovia vastaan. Sen jälkeen Kasparov ilmoitti pelaavansa maailmanlistan kakkospelaaja Viswanathan Anandia vastaan, mutta neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, eikä rahoitusta taaskaan löytynyt. Sillä aikaa Kramnik oli noussut heinäkuussa 2000 Anandin ohi kakkoseksi FIDE:n maailmanlistalla ja pääsi MM-otteluun. Tälle ottelulle löytyi myös sponsoreita, jotka sijoittivat siihen useita miljoonia dollareita. Kasparov kertoi venäläisen Sport Express -lehden haastattelussa kuusi kuukautta ennen ottelua:
Kasparov oli selkeä ennakkosuosikki valtavan ottelukokemuksensa johdosta. Toisaalta heidän siihen mennessä pelaamissaan pitkissä peleissä voitot olivat tasan 3–3 (23 peliä). Kramnik, joka oli toiminut Kasparovin avustajana tämän MM-ottelussa Anandia vastaan vuonna 1995, oli myös fyysisesti erinomaisesti valmistautunut ja lopettanut tupakanpolton ennen ottelua.
Avain menestykseen oli Kramnikin otteluun valmistelema espanjalaisen pelin berliiniläinen muunnelma, jota Kasparov ei pystynyt murtamaan pelatessaan valkeilla. Kasparov joutui työskentelemään ottelun aikana ankarasti, jotta pystyisi vastaamaan Kramnikin yllättäviin avausvalintoihin. Tämä johti väsymykseen ja virheisiin, joiden takia Kasparov hävisi mustilla toisen ja kymmenennen pelin. Kasparov oli valmistellut Grünfeldin puolustuksen pääasialliseksi vastauksekseen mustilla siirtoon 1.d4, mutta Kramnik lanseerasi toisessa pelissä vahvan uuden siirron sitä vastaan. Kasparov ei psykologisista syistä käyttänyt enää avausta ja sai havaita kauhukseen, että suurin osa hänen valmisteluistaan ennen ottelua oli mennyt hukkaan. Kramnik ohjasi pelin asetelmiin, joissa Kasparov tunsi olonsa epämukavaksi. Kasparov suosi dynaamista ja hyökkäävää peliä, mutta vaikutti siltä, että aina Kasparovin pelatessa valkeilla Kramnik onnistui vaihtamaan kuningattaret ja saavuttamaan loppupelin, joka oli puolustettavissa. Ottelu muistutti Botvinnikin ja Talin MM-uusintaottelua, jossa Botvinnik ei sallinut vastustajansa saavuttaa rakastamiansa monimutkaisia, dynaamisia asemia. Kramnik ei muutamasta täpärästä tilanteesta huolimatta hävinnyt yhtään peliä ja voitti ottelun pistein 8½–6½. Näin hänestä tuli José Raúl Capablancan (1921) ohella ainoa henkilö, joka on voittanut MM-ottelun tappioitta.
Prahan sopimus
Lontoon MM-ottelun jälkeen Kasparov alkoi välittömästi voittaa turnauksia, kun taas Kramnik ei esittänyt niissä maailmanmestarin otteita. Astanassa 2001 Kasparov mursi Kramnikin berliiniläisen puolustuksen. Kramnik voitti muutaman merkittävän turnauksen, erityisesti Linaresissa 2003 ja 2004 Kasparovin edellä, mutta hänen pelinsä taso hiipui vuosi vuodelta. Kramnik osallistui poliittisiin kiistoihin yhdistääkseen kahteen leiriin jakautuneen shakkimaailman, johon se oli ajautunut Kasparovin ja Shortin pelattua MM-ottelunsa FIDE:n sijasta oman shakkiliittonsa alaisuudessa vuonna 1993. Kramnik, Kasparov ja FIDE allekirjoittivat vuonna 2002 Prahan sopimuksen, jonka mukaan Dortmundissa järjestettävän turnauksen voittaja haastaisi Kramnikin otteluun klassisesta maailmanmestaruudesta. Kasparov puolestaan ottelisi FIDE:n maailmanmestari Ruslan Ponomarovia vastaan ja lopuksi näiden kahden syklin voittajat pelaisivat ottelun kiistattomasta maailmanmestaruudesta. Seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana Kramnik täytti Prahassa sopimat velvollisuutensa, mutta ottelu Kasparovin ja Ponomarovin (tai vuonna 2004 Ponomarovin FIDE:n maailmanmestarina syrjäyttäneen Kasymdžanovin) välillä ei toteutunut.
Mestaruuden puolustus Brissagossa 2004
242px|thumb|right|Kramnik ja Lékó (Dortmundissa 2006) Péter Lékó voitti Dortmundissa vuonna 2002 oikeuden haastaa Kramnik MM-otteluun Prahan sopimuksen mukaisesti. 14 peliä käsittävä ottelu pelattiin Sveitsin Brissagossa vuonna 2004, joten pelaajilla oli kaksi vuotta aikaa valmistautua. Se osoittautui hyvin erilaiseksi edelliseen MM-otteluun verrattuna. Vuonna 2003 Kramnik oli alkanut pelata 1.e4 siirron 1.d4 sijasta. Myös Lékón tyyli poikkeaa voimakkaasti Kasparovin pelitavasta. Lékó on erinomainen puolustaja, joka tekee virheitä erittäin harvoin. Kramnikin mukaan Lékó oli ollut aina vaikea vastustaja hänelle, ja vaikka nopeissa peleissä Kramnik usein pärjäsi paremmin, pitkissä peleissä Lékólla oli yhden pisteen etu keskinäisissä kohtaamisissa ennen ottelua. Kramnikin mielestä Lékó oli aliarvostettu, ja haastajan rooli on MM-otteluissa yleisesti ottaen myös psykologisesti helpompi, sillä hallitsevalla mestarilla on niissä ainoastaan menetettävää. Kramnikilla oli myös ongelmia terveytensä kanssa ottelun jälkipuoliskolla, mutta suurin syy hänen vaikeuksiinsa oli hänen avustajansa Jevgeni Barejevin mukaan siinä, että Kramnik uskoi kykyynsä arvata vastustajansa strategia ja oli tällä kertaa väärässä. Barejev kertoi:
Ensimmäisessä pelissä, jossa Kramnik valitsi venäläisen puolustuksen, hän uhrasi kuningattarensa tornista ja lähetistä. Syntyneen loppupelin hän pelasi paremmin ja voitti, mutta lehdistötilaisuudessa nähtiin väsynyt Kramnik. Seuraavat pelit päättyivät tasan, kunnes viidennessä pelissä Lékó pelasi 1.d4 ensimmäistä kertaa elämässään vakavassa pelissä. Tämä yllätti Kramnikin, joka pelasi passiivisesti, teki virheen ja hävisi. Myöhemmin Kramnik sanoi, että hänen olisi pitänyt tehdä valmisteluja siirtoa 1.d4 varten vähintään viikon ajan. Seurasi tasapelejä, kunnes kahdeksannessa pelissä Kramnik salli Lékón pelata espanjalaisen pelin terävän Marshallin gambiitin. Kramnik pelasi avustajiensa suosittelemat siirrot, mutta kuningataruhrauksen sisältäneessä analyysissä oli virhe. Hän hävisi pelin tekemättä yhtään "omaa" siirtoa. Ottelun luonne muuttui, koska Lékón tarvitsisi vain pelata loput pelit tasan. Lékó pyrkikin tähän kaikin keinoin - jopa niin, että 12:nnessa pelissä tarjosi tasapelin kenties voitollisessa, mutta terävässä asemassa. Lékó kertoi myöhemmin Schach-lehden haastattelussa (Nro 12, 2004):
Elistan maailmanmestaruusottelu 2006
Kramnik ja FIDE:n maailmanmestari, Bulgarian Veselin Topalov pelasivat ottelun kiistattomasta maailmanmestaruudesta Venäjän Kalmukian tasavallan pääkaupungissa, Elistassa, 21. syyskuuta – 13. lokakuuta 2006. Topalov oli voittanut FIDE:n tittelin Argentiinan MM-turnauksessa, johon Kramnik kieltäytyi osallistumasta, koska katsoi Prahan sopimuksen mukaisesti hänellä olevan oikeus haastaa FIDE:n maailmanmestari suoraan MM-otteluun. Turnauksen jälkeen Kramnik ilmaisi halunsa pelata MM-ottelun Topalovia vastaan. Topalov kieltäytyi aluksi, mutta osapuolet pääsivät lopulta sopimukseen kahdentoista pelin ottelusta.
Kramnikin mukaan hän piti mahdollisuuksiaan ottelussa hyvinä, sillä he olivat pelanneet ensimmäistä kertaa jo 17 vuotta aiemmin, vuonna 1989, ja Kramnikilla oli suuri piste-etu keskinäisissä kohtaamisissa niin nopeissa kuin pitkissä peleissä. Topalovin aggressiivinen tyyli sopi Kramnikille. Toisaalta puolentoista vuoden aikana ennen ottelua Topalov oli tehnyt suuren harppauksen pelaajana voittaen lukuisia turnauksia, mikä teki hänestä ennakkosuosikin suuren yleisön silmissä. Lisäksi Kramnik oli vasta toipumassa sairaudestaan, joka oli aiheuttanut hänelle vaikeuksia.
Molemmat pelaajat olivat valmistelleet suppean valikoiman avauksia. Kaikki pelit alkoivat siirrolla 1.d4 ja johtivat joko katalonialaiseen avaukseen tai slaavilaiseen puolustukseen. Kramnik voitti kaksi ensimmäistä peliä. Toisessa pelissä Topalov olisi voinut tehdä matin kolmessa siirrossa, minkä molemmat ymmärsivät vasta pelin jälkeen, kun tietokoneen avulla peliä seurannut FIDE:n presidentti Kirsan Iljumžinov sen heille kertoi. Kramnik johti 3–1 neljännen pelin jälkeen. Tuolloin Topalov teki protestin, jonka mukaan Kramnik käyttää kylpyhuonetta liian usein, vihjaten tämän saavan ulkopuolista apua. Vetoomuslautakunta päätti, että pelaajien kylpyhuoneet lukitaan ja että he käyttäisivät jatkossa yhteistä kylpyhuonetta. Koska alkuperäisiä sopimusehtoja oli rikottu, Kramnik kieltäytyi pelaamasta viidettä peliä ja se tuomittiin Topalovin voitoksi. Kylpyhuonekiista sai runsaasti julkisuutta. Vaikutusvaltaiset henkilöt shakkimaailmassa, kuten John Nunn, Yasser Seirawan ja Bessel Kok tukivat Kramnikia, kuten myös enemmistö shakkiuutisten seuraajista. Lukuisat suurmestarit, mukaan lukien Suomen Tomi Nybäck, ilmaisivat tukensa Kramnikille avoimessa kirjeessä. Venäjän ja Bulgarian shakkiliitot tukivat omia pelaajiaan. Vetoomuslautakunnan päätös todettiin virheelliseksi ja sen jäsenet vaihdettiin. Koska Kramnik ei ollut tehnyt protestia kahden tunnin sisällä viidennen pelin päättymisestä, Topalov kuitenkin säilytti ilmaisen pisteensä ja samalla Kramnik menetti yhden pelin valkeilla. Voidaankin sanoa, että siinä missä Kramnik oli Topalovia parempi pelilaudalla, sen ulkopuolella Topalovin manageri Silvio Danailov päihitti Kramnikin manageri Carsten Henselin, joka venäjää osaamattomana ei pystynyt toimimaan tehokkaasti. Lukuisat neuvottelut Iljumžinovin kanssa kävivätkin Danailov ja Kramnik (ei Hensel). Ottelua jatkettiin tilanteesta 3–2.
Kylpyhuoneskandaali oli Kramnikille vaikea koettelemus. Psykologinen ansa ja neuvotteluiden aiheuttama stressi sai Kramnikin pelaamaan selvästi normaalia tasoaan heikommin kahdeksannessa ja yhdeksännessä pelissä, jotka hän hävisi. Topalov siirtyi johtoon, joka ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä Kramnik kokosi itsensä ja voitti heti seuraavassa pelissä. Kahdentoista pelin jälkeen tilanne oli tasan 6–6, vaikka Kramnik kiisti pelaamattoman viidennen pelin tuloksen MM-ottelun loppuun asti. 13. lokakuuta 2006 viidennen pelin tulos menetti merkityksensä, koska Kramnik voitti nopeilla siirtoajoilla pelatut katkaisupelit pistein 2½-1½ ja siten koko ottelun.
MM-turnaus 2007
Voitettuaan Topalovin MM-ottelussa 2006 Kramnik otti myös hänen paikkansa Meksikon MM-turnauksessa 2007 hallitsevana maailmanmestarina. Vaikka Kramnikin mielestä mestaruus tulisi ratkaista ainoastaan MM-otteluissa, hän ilmoitti hyväksyvänsä turnauksen voittajan maailmanmestarina. FIDE vahvisti ennen turnausta, että tulevaisuudessa shakin maailmanmestaruus ratkaistaan haastajaottelussa turnauksen sijasta.
Kahdeksan pelaajan turnaus pelattiin 13. – 29. syyskuuta. Kramnikin lisäksi siihen osallistuivat Viswanathan Anand, Pjotr Svidler, Aleksandr Morozevitš, Péter Lékó, Boris Gelfand, Levon Aronian ja Aleksandr Grištšuk. Kramnik sijoittui toiseksi voittaen kolme ja pelaten kymmenen peliä tasan. Hän kärsi Aleksandr Morozevitšille tappion, joka oli Kramnikin ainoa hävitty peli vuonna 2007 klassisella ajanotolla. Hänen loppupisteensä olivat 8/14. Turnauksen ja maailmanmestaruuden voitti tuloksella 9/14 Viswanathan Anand, joka ainoana ei hävinnyt turnauksessa peliäkään.
Mestaruusottelu Bonnissa 2008
Kramnik ja Anand pelasivat ottelun maailmanmestaruudesta Bonnissa 14. – 29. lokakuuta 2008. Ottelun oli tarkoitus käsittää 12 peliä klassisella ajanotolla, mutta Anand varmisti mestaruuden jo yhdennentoista pelin jälkeen pistein 6½-4½. Kasparovin mukaan Anandin päätös pelata 1.d4 oli erinomainen ja hän oli valmistellut avauksensa paljon paremmin kuin Kramnik. Kramnik reagoi Anandin uutuuksiin hyvin, mutta käytti päätöksiinsä runsaasti aikaa. Tämän vuoksi hän joutui myöhemmin aikapulaan, minkä seurauksena hän teki ratkaisevia virheitä. Tappiot kolmannessa ja viidennessä pelissä olivat ratkaisevia.
Shakki Bonnin MM-ottelun jälkeen
Kramnik saavutti hyviä tuloksia vuonna 2009 voittaen muun muassa Dortmundissa. Hän voitti myös Tal-muistoturnauksen Moskovassa, jossa hänen taakseen jäivät Anand, Vassily Ivantšuk, Magnus Carlsen, Levon Aronian, Boris Gelfand, entinen FIDE:n maailmanmestari Ruslan Ponomarov, Peter Leko, Pjotr Svidler ja Aleksandr Morozevitš. Pelaajien keskimääräinen vahvuusluku oli tuolloin historian korkein. Toukokuussa 2010 Anand kertoi Kramnikin avustaneen häntä Skypen välityksellä Sofian MM-ottelussa Topalovia vastaan, jonka Anand voitti 6½–5½.
Kramnik selviytyi vuoden 2011 MM-ehdokasotteluihin vahvuuslukunsa perusteella. Hän kohtasi ensimmäisellä kierroksella Teymur Rəcəbovin. Neljä peliä päättyivät tasan pistein 2–2. Katkaisupeleissä nopean shakin osuus päättyi myös tasan, jonka jälkeen Rəcəbov voitti ensimmäisen pikashakkipelin. Toisessa pelissä Kramnik oli tasapeliaseman seurauksena karsiutumassa jatkosta, mutta shakkikello hajosi kun molemmilla oli 15 sekuntia aikaa jäljellä. Kun peliä jatkettiin 13 minuuttia myöhemmin Kramnik voitti nopeasti, minkä jälkeen hän voitti jatkopeleissä koko ottelun ja eteni semifinaaleihin kohdatakseen Aleksandr Grištšukin. Kaikki pitkät pelit Grištšukia vastaan päättyivät tasan, jonka jälkeen sama toistui nopeassa shakissa. Pikashakissa Grištšuk voitti ensimmäisen pelin ja toinen peli päättyi tasan, joten Kramnik karsiutui ehdokasotteluista.
Vuoden 2013 MM-ehdokasturnauksessa Kramnik ja Carlsen selviytyivät tasapisteisiin, mutta Carlsen pääsi MM-otteluun useampien voittojensa ansiosta. Syyskuussa 2013 Kramnik voitti FIDE:n maailmancupin, johon osallistui 128 pelaajaa. Finaalissa hän kukisti Dmitri Andreikinin. Tuloksen johdosta Kramnik pääsi vuoden 2014 MM-ehdokasturnaukseen, jossa hän sijoittui kolmanneksi Anandin voitettua paikan MM-ottelussa.
Tammikuussa 2019 pelattuaan Tata Steel Chess -turnauksen Kramnik ilmoitti lopettavansa ammattimaisen shakkiuransa. Hän kertoi keskittyvänsä kehittelemiinsä projekteihin, jotka liittyvät shakkiin lapsille ja koulutukseen. Hän ryhtyi opettamaan intialaisille huippujunioreille shakkia. Joulukuussa 2019 Kramnik osallistui pikashakin maailmanmestaruuskilpailuihin Moskovassa, jossa hän saavutti pronssia.
Bahrain 2002
Saksalainen shakin tietokoneohjelma Deep Fritz ja Kramnik pelasivat Bahrainissa vuonna 2002 kahdeksan pelin ottelun, joka päättyi tasapisteisiin. Kramnik aloitti hyvin voittaen toisen ja kolmannen pelin. Viidennessä pelissä hän ajautui asetelmaan, joka oli teoreettinen tasapeli, mutta erittäin vaikea puolustettavaksi. Hän teki uransa siihen mennessä pahimman kömmähdyksen häviten ratsun suoraan. Kuudennessa pelissä Kramnik teki näyttävän spekulatiivisen uhrauksen, mutta tietokone löysi voimakkaan hyökkäyksen kumoavat puolustussiirrot ja Kramnik luovutti asemassa, joka oli myöhemmän analyysin mukaan tasapeliasema. Ottelu päättyi tasapistein 4–4.
Bonn 2006
Kramnik pelasi Deep Fritziä vastaan kuuden pelin ottelun Bonnissa 25. marraskuuta – 5. joulukuuta 2006. Deep Fritz kukisti Kramnikin pistein 4–2. Kramnik sai 500 000 euroa osallistumispalkkiona ja olisi saanut toiset 500 000 euroa, mikäli olisi onnistunut voittamaan ottelun. Deep Fritz 10 käytti kahta Intel Core 2 Duo -suoritinta. Kramnik sai ohjelman testattavaksi lokakuussa, mutta otteluun sen avauskirja oli päivitetty. Hän saavutti ensimmäisessä pelissä todennäköisesti voittoaseman, mutta ei onnistunut kääntämään sitä edukseen ja peli päättyi tasan. Kramnik hävisi toisen pelin, jossa hän jätti huomioimatta yhden siirron matin vähänappulaisessa asemassa, mikä on yksi suurimmista maailmanmestarien tekemistä virheistä. Kolmas, neljäs ja viides peli päättyivät tasan. Viimeisessä pelissä Kramnik yritti tasoittaa ottelun ja pelasi riskialtista sisilialaista tyypillisen venäläisen puolustuksensa sijasta. Hän hävisi sotilaan ja lopulta koko pelin. Kasparovin ja Deep Bluen välisen ottelun järjestämisessä avustaneen tietotekniikan professori Monty Newbornin mukaan kiinnostus vastaavia otteluita kohtaan voi hiipua, sillä tietokoneet ovat osoittaneet vahvuutensa.
Yksityiselämä
Kramnik sairastaa harvinaista selkärankareumaa. Oireet alkoivat jo vuoden 2000 jälkeen, mutta sairaus diagnosoitiin vasta muutamaa vuotta myöhemmin. Hän joutui ottamaan runsaasti kipu- ja tulehduslääkkeitä, jotka eivät poistaneet fyysistä kipua kokonaan, mutta tekivät hänet uneliaaksi. Sairaus heikensi Kramnikin kykyä shakissa, ja tammikuussa 2006 hän ilmoitti jättävänsä pelaamatta Corus-turnauksen Wijk aan Zeessa, koska hänen oli etsittävä hoitoa. Hän palasi hoidosta kesäkuussa 2006 pelaten 37. shakkiolympialaisissa Torinossa. Hän sai parhaan pelaajan palkinnon tuloksella +4, joka oli korkein (ELO-suoritustaso 2 847) 1 307:stä pelaajasta.
31. joulukuuta 2006 Kramnik meni naimisiin ranskalaisen journalisti Marie-Laure Germonin kanssa, jonka kanssa hän asuu Pariisissa. Heillä on tytär ja poika.
Joukkuekilpailut ja muut tunnustukset
Shakkiolympialaiset: Kultaa Venäjän joukkueessa: 1992 Manila, 1994 Moskova, 1996 Jerevan
Shakin Oscar: 2000, 2006
Niilo Kustaa Malmberg
Nils Gustaf (Niilo Kustaa) Malmberg (16. helmikuuta 1807 Ylistaro – 21. syyskuuta 1858 Lapua) oli suomalainen pappi, 1800-luvun alkupuolen herännäisyyden johtohahmoja. Häntä pidetään yhtenä Suomen historian merkittävimmistä evankeliumin saarnaajista.
Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä
Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä, on vuonna 1989 Erasmus-ohjelman puitteissa luotu eri maiden välisten erilaisten opintojen mittausjärjestelmien vertailutyökalu, joka on kehittynyt vuonna 1999 alkaneen Bolognan prosessin aikana eurooppalaiseksi standardiksi korkeakouluopintojen laajuuden (opiskelijoiden opintotavoitteiden saavuttamiseen käytetyn keskimääräisen työmäärän) ja arvostelun keskinäisen vertailun mahdollistamiseksi.
Mitoitus perustuu arvioon lukuvuoden mittaisen täysipäiväisen koulutusohjelman vaatimasta 1500-1800 tunnin työstä. Yhden lukuvuoden pituus vastaa 60 ECTS-opintopistettä, joten yksi ECTS vastaa noin 25-30 tuntia työtä. Pisteitä kertyy opiskelijalle vain läpäistyistä opinnoista, ei opiskeluajasta.
Niilo Kustaa Malmberg
Henkilöhistoria
Nils Gustaf (Niilo Kustaa) Malmbergin vanhemmat olivat Herman Malmberg ja Liisa Greta (o.s. Aejmelaeus). Herman Malmberg oli pappi, Isonkyrön pitäjänapulainen. Hän kuoli 1809. Hänen äitinsä meni uudelleen naimisiin Ylistaron seurakunnassa armovuoden saarnaajana toimineen Johan Simeliuksen kanssa pari vuotta myöhemmin. Niilo Kustaa Malmberg oli naimisissa kahdesti: 1832–1851 Sofia Amanda Karolina Bergrothin kanssa ja 1853–1858 Helena Jaakontytär Huhtalan kanssa. Edellisestä avioliitosta syntyivät lapset Eliel, Ida Sofia, Gustaf, Frans, Lydia ja Julia. 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun herännäisyyden johtaja Wilhelmi Malmivaara on hänen poikansa jälkimmäisestä avioliitosta.
Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä
Kritiikki
Opintoviikoista opintopisteisiin siirtyminen on suoritettu paikoin ilman tarvittavia lisäresursseja, minkä takia vaadittua kurssien työmäärän analysointia ei ole pystytty tekemään vaan on käytetty jopa suoraa muuntokerrointa. Opintosisältöjen vertailukelpoisuuden saavuttaminen on huomattu mahdottomaksi, sillä samansisältöisistä opinnoista voi saada eri määrän opintopisteitä jopa saman korkeakoulun sisällä.
Arvosana-asteikko
ECTS:n kuuluu myös arvosana-asteikko, joka on seuraavanlainen:
Niilo Kustaa Malmberg
Opinnot ja pappisuran alkuvaiheet
Valmistumisen jälkeen hän sai papinviran Kalajoelta, jossa hän tutustui pappi Jonas Lagukseen, josta oli tuleva Malmbergin ohella herännäisyyden toinen kirkollinen johtohahmo. Merkittävä oli myös Nivalaan siirron jälkeen helluntaina 1834 tapahtunut kohtaaminen Savon herätysliikkeen kärkimiehen Paavo Ruotsalaisen kanssa, jonka kanssa Malmberg ystävystyi. Ruotsalainen vaikutti Malmbergiin ja tämän uskonnäkemykseen syvästi. Joose Vilkunan suunnittelema Malmbergin muistomerkki paljastettiin 1966 Nivalan Pirttirannassa.
Toiminta herännäisyyden piirissä
Malmberg toimi pappina Nivalassa toukokuuhun 1838 saakka, jonka jälkeen hänet määrättiin Lapuan kappalaisen apulaiseksi. Hänen työnsä tuloksena syntyi Lapualla ja naapuripaikkakunnilla herätys, joka vaikutti voimakkaasti koko seutukunnan elämään. Malmberg tuomittiin muiden herännäisliikkeen johtajien kanssa Kalajoen käräjillä 1838–1839 hartausseurojen pitämisestä. Rangaistuksena oli alkuvuodesta 1842 toteutunut viraltapano puoleksi vuodeksi. Tämän jälkeen Malmberg siirtyi lyhyen Uudenkaarlepyyn pestin jälkeen Lapuan pitäjänapulaiseksi. Hän osti Lapualta 1848 Marielundin tilan. Siitä muodostui joksikin aikaa herännäisyyden keskuspaikka, jossa pidettiin muun muassa isoja hääseuroja. Hänen kuollessaan 1858 herännäisyyden johtoon tulivat maallikot kirkollisten johtajien sijaan.
Luettelo Suomen rautaruukeista
Tämä on luettelo Suomen rautaruukeista.
Ruukkiluettelo
Seuraavat huomautukset koskevat alla olevaa luetteloa:
Stora Åbyn piiri
Stora Åbyn piiri sijaitsee Ödeshögin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Ödeshögin kunnan piirit
Blau und weiß
Blau und weiß on Jukka Kuoppamäen saksankielinen albumi vuodelta 1973.
Lihalehti
Lihalehti on lihateollisuuden ammattilehti, joka kattaa laajasti koko lihaketjun ja sen toimintaympäristön. Lihalehti antaa ajantasaista liha-alan tietoa ja kokoaa yhteen alan tiedon ja toimijat. Lehti on alansa ykkösmedia sekä arvostettu vaikuttaja kotimaassa ja kansainvälisesti.1935. Lihalehden edeltäjä on vuonna 1935 perustettu ”Liha- ja karjakauppias”.
Lihalehti toimii myös liha-alan järjestölehtenä sekä asiakaslehtenä kaupan ja ammattikeittiöiden suuntaan. Lehden julkaisija ja pääomistaja on Lihakeskusliitto.
Vuosittain ilmestyy kahdeksan Lihalehden numeroa, joiden yhteenlaskettu sivumäärä on noin neljä ja puoli sataa. Lihalehden keskimääräinen painos on n. 3000 kappaletta ja lukijamäärä (Taloustutkimus 2006) noin 13000 henkilöä. Lehden toimitus sijaitsee Helsingin Pasilassa.
Autruche
thumb|250px|Autruchen kirkko
Autruche on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 44 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa.Autruchein pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Sydänsairaala
pienoiskuva|FinnHEMS FH30 laskeutumassa Sydänsairaalan katolle Tampereella Sydänsairaala (Tays Sydänsairaala, Tays Sydänkeskus Oy) tuottaa sopimusperusteisesti sydänpotilaiden erikoissairaanhoidon palveluja Pirkanmaan, Kanta-Hämeen ja Keski-Suomen alueilla. Sydänsairaalan palveluja ovat sydänsairauksien sekä rintaelinkirurgisten sairauksien diagnosointi, tutkimukset ja vaativat toimenpiteet. Sydänsairaalassa on jatkuva ympärivuorokautinen valmius äkillisesti sairastuneiden sydänpotilaiden hoidon toteuttamiseen. Sydänsairaalan omistavat Pirkanmaan hyvinvointialue, Keski-Suomen hyvinvointialue ja Kanta-Hämeen hyvinvointialue. Sydänsairaalalla on toimipisteet Tampereella (Tays keskussairaalan alue ja Hatanpään sairaala), Valkeakoskella (Valkeakosken sairaala), Hämeenlinnassa (Kanta-Hämeen keskussairaala), Jyväskylässä (Keski-Suomen Sairaala Nova) ja Riihimäellä (Riihimäen sairaala). Sydänsairaalassa on yli 700 työntekijää.
Tampereen yliopistolliseen sairaalaan (TAYS) viittaavista aiemmista nimistään huolimatta Sydänsairaala ei hallinnollisesti ole osa TAYSia, vaan on Pirkanmaan, Kanta-Hämeen ja Keski-Suomen hyvinvointialueiden (ent. sairaanhoitopiirien) yhdessä omistama osakeyhtiö. Sairaala erotettiin TAYSista itsenäiseksi organisaatioksi vuonna 2004, muutettiin liikelaitokseksi vuonna 2007 ja osakeyhtiöksi vuonna 2010.
60-luvun sosiaalipolitiikka
60-luvun sosiaalipolitiikka on Pekka Kuusen vuonna 1961 julkaisema yhteiskunnallinen kirja, jossa hän esitti ohjelman Suomen lähitulevaisuuden sosiaalipolitiikaksi. Teosta pidetään keskeisenä suomalaisen hyvinvointivaltion rakentamisen viitoittajana ja sitä on luonnehdittu yhdeksi sodanjälkeisen Suomen vaikutusvaltaisimmista kirjoista. Teoksen on kustantanut WSOY ja se kuuluu Sosiaalipoliittisen yhdistyksen julkaisusarjaan osana numero 6.
Teos sai alkunsa puheesta, jonka silloinen Alkon apulaisjohtaja Kuusi piti Sosiaalipoliittisen yhdistyksen kokouksessa vuonna 1957 otsikolla ”Voidaanko sosiaalimenojamme supistaa”. Kuusen ryhdyttyä suunnittelemaan kirjaa Sosiaalipoliittinen yhdistys kokosi hänen avukseen laajan asiantuntijatyöryhmän. 60-luvun sosiaalipolitiikka sai paljon ennakkojulkisuutta jo ennen ilmestymistään syksyllä 1961 ja siitä tuli välitön myyntimenestys. Teosta painettiin 14 500 kappaletta ja se herätti paljon mielenkiintoa myös akateemisten piirien ulkopuolella. Olavi Lindblomin mukaan ”jopa kansanedustajat lukivat sen”. Teoksen vastaanotto oli pääosin hyvin myönteinen.
60-luvun sosiaalipolitiikassa käänteentekevää oli sosiaalipolitiikan näkeminen posiitivisena mahdollisuutena, joka voisi edistää kansantalouden kasvua. Aiemmin se oli nähty lähinnä taloudellisena rasitteena yhteiskunnalle. Nojaten ruotsalaisen Gunnar Myrdalin kasautuvan kasvun teoriaan Kuusi esitti, että sosiaalipolitiikalla voitaisiin aktivoida työelämän ulkopuolista väestöä ja lisätä sen kulutusmahdollisuuksia, mikä edistäisi kasvua. Kuusen mukaan Suomen yhteiskuntapolitiikan tulisi pyrkiä kolmeen tavoitteeseen: kansalaisten parhaaseen, kansantulon kartuttamiseen ja kansantulon tasoittamiseen väestöryhmien kesken. Teoksen ensimmäisellä puoliskolla hän määritti sosiaalipolitiikan aseman Suomen talous- ja yhteiskuntapolitiikan kokonaisuudessa, jälkimmäisellä puoliskolla hän esitti konkreettisen sosiaalipoliittisen ohjelman, joka Suomessa tulisi tulonsiirtojen avulla toteuttaa seuraavan vuosikymmenen aikana. Jokaiselle vuodelle oli osoitettu jokin uusi edistysaskel: vuonna 1962 tulisi ottaa käyttöön työeläkejärjestelmä ja lapsiperheiden asumistuki, vuonna 1963 elatusapuennakot, vuonna 1964 paranneltu lapsilisäjärjestelmä, vuonna 1965 leskeneläkkeet, vuonna 1966 korvaukset sairauden aiheuttamista ansionmenetyksistä ja niin edelleen aina vuoteen 1970 asti.
CT Amazonas (1908)
CT Amazonas (runkonumero CT-1) oli Brasilian laivaston Pará-luokan hävittäjä.