cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmisoppinen (Orivesi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee metsäalueella Syvänniemenmäen eteläpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja se alavaa maastoa. Järveltä on 400 metriä Kuhmoisten rajalle ja järven kiertää Iso-Löytäneeltä tuleva metsäautotie kauempaa.
Kolari (kylä)
Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 1 070 ja pinta-ala 3,63 neliökilometriä.
Kolmisoppinen (Orivesi)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Västilänjoen valuma-alueeseen (35.725) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,9 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi metsäojaa ja sen laskuoja lähtee järven eteläpäästä. Oja virtaa aluksi tasaisesti, mutta sen uoma jyrkkenee keskijuoksulla ja lopulta oja putoaa yli 23 metriä ja sitten se laskee Iso-Löytäneeseen Paskaluodon eteen.
Kolari (kylä)
Suomen pohjoisin käytössä oleva rautatieasema sijaitsee Kolarissa.
Mario del Monaco
pienoiskuva|Mario del Monaco Mario del Monaco (s. 27. heinäkuuta 1915 Firenze Italia – 16. lokakuuta 1982 Mestre Italia) oli italialainen tenori ja yksi aikansa kuuluisimmista oopperalaulajista.
Kolari (kylä)
Lähteet
67.3317°N, 23.7913°W
Kolmisoppinen (Orivesi)
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu ”Kolmiloppistenjärvi”. Vuoden 1965 peruskartassa järveen oli johdettu metsäoja idänpuoleiselta suolta. Järven laskuoja juoksee kartassa luontaisen oloisena. Vuoden 1986 kartassa läntiseen lahteen oli kaivettu tulo-ojat.
Mario del Monaco
Del Monaco syntyi Firenzessä varakkaaseen perheeseen. Hän opiskeli ensin viulunsoittoa, mutta tunsi laulamisen enemmän omaksi alakseen. Hän valmistui Rossinin konservatoriosta Pesorassa, missä hän myös tapasi ensimmäisenä kertaa Renata Tebaldin, jonka kanssa teki myöhemmin urallaan menestyksekkäästi yhteistyötä. Mestari Raffaeli huomasi oppilaansa lahjakkuuden ja auttoi del Monacon uran alkuun.
Del Monaco aloitti tenorinuransa esiintymällä 31. joulukuuta 1940 Milanossa Pinkertonin roolissa Giacomo Puccinin oopperassa Madama Butterfly.
Hänen uransa päärooli oli Verdin Otello, jota hän esitti ensi kerran 1950 ja sittemmin koko uransa ajan. Del Monaco nauhoitti pitkän sarjan Verdin ja Puccinin oopperoita Deccan levy-yhtiössä. Hän levytti Fedoran 1969, vastarooleissa Magda Olivero ja Tito Gobbi.
Del Monaco avioitui Rita Filippinin kanssa 1941.
Vuonna 1975 del Monaco vetäytyi näyttämöltä eläkkeelle.
Time After Time
Time After Time oli yhdysvaltalainen scifi–draamasarja, jota esitettiin vuoden 2017 aikana ABC:n kanavalla. Kevin Williamsonin kehittämän sarjan tarina pohjautuu Karl Alexanderin romaaniin Time After Time.
ABC keskeytti sarjan esittämisen viidennen jakson jälkeen, koska katsojakeskiarvo jäi vain 2,2 miljoonaan. Jäljelläolevat jaksot kuitenkin esitettiin Espanjan televisiossa.
Juoni
Viiltäjä-Jack pakenee virkavaltaa 1880-luvun Lontoosta H. G. Wellsin aikakoneella nykypäivään. Wellsin ainoa mahdollisuus on lähteä Viiltäjä-Jackin perään ja ottaa hänet kiinni, ettei hän jatka sarjamurhaajan uraa. Wells löytää 2010-luvulta avukseen kuraattorina New Yorkin museossa työskentelevän Jane Walkerin, sekä oman lapsenlapsenlapsensa Nicole Ari Parkerin.
Prestonpansin taistelu
Prestonpansin taistelu oli 21. syyskuuta 1745 käyty taistelu jakobiittien ja brittien välillä ja se oli osa vuoden 1745 jakobiittikapinaa. James Stuartille uskolliset jakobiitit hänen poikansa Charles Edward Stuartin johtamina kukistivat britit ja saivat näin haltuunsa Skotlannin.
Tausta
220px|thumb|vasen|Kartta taistelusta. Vuonna 1744 Ranska oli sodassa Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan Itävallan perimyssodan johdosta. Britanniassa vallasta syrjäytetyt Stuartit käyttivät tilannetta hyväkseen saadakseen valtaistuimensa takaisin. James Stuartin poika Charles Stuart matkusti kotoansa Roomasta Pariisiin pyytämään ranskalaisten tukea. Nämä lupautuivatkin auttamaan mikäli Charles saisi kirjallisen vahvistuksen hänen tukijoiltaan Britteinsaarilta siitä, että nämä liittyisivät hänen joukkoihinsa. Kirjalliset vakuutukset luettiin kuitenkin maanpetokseksi, joten niitä oli vaikea saada. Suulliset vakuutukset eivät puolestaan Ranskalle riittäneet eikä joukkoja näin annettu. Charlesille koitui kuitenkin tilaisuus brittien hävittyä Fontenoyn taistelun mantereella ja siirrettyä suurimman osan joukoista Saksaan tämän seurauksena. Britteinsaarten puolustus heikkeni näin merkittävästi.
Charles lähtikin laivalla Skotlantiin saapuen sinne 24. heinäkuuta. Paikan päällä hän yritti lopulta onnistuen saada skottien klaanien tuen kapinalleen. Yksi joukkoihin liittyneistä oli George Murray, joka johti myöhemmin jakobiitteja useammassa taistelussa. Jakobiitit marssivat Murrayn johdolla Edinburghiin ja tällä välin brittien pienehköt joukot Skotlannissa rantautuivat John Copen johdolla Dunbarin. Sieltä Copen joukot siirtyivät Prestonpansin ja Prestonin kaksoiskylän alueelle puolustusasemiin 20. syyskuuta. Asemana toimi matala mäki, jonka edustalla oli suota. Jakobiitit saapuivat suon toiselle puolelle Tranentissa, mutta Murray ei ollut valmis hyökkäämään Copen vahvaa asemaa vastaan. Tällöin kuitenkin paikallinen mies kertoi jakobiiteille voivansa näyttää tien suon ympäri Copen joukkojen selustaan.
Taistelu
250px|thumb|vasen|John Cope pakenee Prestonpansista, aikalaispiirros. Copella oli käytössään noin 2 300 miestä, sekä muutamia tykkejä ja mörssäreitä. Jakobiitteja oli puolestaan noin 2 700, mutta suuri osa oli aseistautunut pelkästään kilvin, miekoin tai kirvein vastapuolen käyttäessä musketteja. Taistelu alkoi jakobiittien koukkauksen jälkeen näiden rynnäköllä. Copen tykkimiehet eivät edes ampuneet vaan pakenivat paikalta. Jalkaväki sai puolestaan ammuttua vain yhden yhteislaukauksen ennen kuin jakobiitit pääsivät lähietäisyydelle. Lähitaistelussa skottien kirveet ja miekat osoittautuivat tehokkaammiksi kuin brittien pistimet ja musketit. Vain noin 15 minuutin kahakan jälkeen taistelu oli jo ohi. Cope pakeni ratsain etelään Englannin puolelle.
Seuraukset
Britit menettivät lyhyessä taistelussa 300 miestä kuolleina ja 700 miestä haavoittuneina. Jakobiitit ottivat haavoittuneet ja 900 muuta sotilasta vangeiksi. Vain brittien rakuunat ja pieni osa jalkaväestä pääsi pakenemaan Copen mukana. Brittien koko Skotlannin armeijan joukkojen näin tuhouduttua Charles Stuart sai alueen haltuunsa. Skotlannista hän saattoi kerätä veroja ja värvätä miehiä kapinaa jatkaakseen. Jakobiittien määrä kasvoikin 5 000:een ja he jatkoivat kapinaansa sotaretkellä Englannin puolelle 1. marraskuuta.
Moro-konflikti
Moro-konflikti oli Filippiinien hallituksen ja islaminuskoisten morojen välinen konflikti vuosina 1969–2014. Konflikti rajoittui pääasissa morojen asuttamalle Mindanaon saarelle, jonka itsenäisyyttä he ajoivat. Hallitus ja merkittävin kapinallisryhmittymä solmivat vuonna 2014 rauhansopimuksen, jonka myötä saari sai laajemman autonomian.
Tausta
Arabit saavuttivat Filippiinit 1300-luvulla, ja saariston eteläosa kääntyi hiljalleen islamiin. Filippiineistä tuli Espanjan siirtokunta 1500-luvulla ja saarten väestö käännytettiin katolisiksi. Ainoastaan Mindanao säilyi islamilaisena ja espanjalaiset antoivat muslimiväestölle nimen moros. Espanjalaisilla oli vaikeuksia saada moroja hallintaan, ja Mindanaon hallinnasta taisteltiin siirtomaa-ajan loppuun saakka. Filippiinien siirryttyä Yhdysvalloille 1899 morot jatkoivat kapinointia.
Konflikti
Vuonna 1968 Filippiinien presidentti Ferdinand Marcos määräsi 68 armeijan muslimisotilasta teloitettavaksi, sillä hän pelkäsi heidän aloittavan kapinan keskushallintoa vastaan. Tästä suivaantuneen muslimit perustivat vuonna 1969 Moron kansallisen vapautusrintaman, jonka tavoitteeksi tuli Mindanaon itsenäistyminen. Vapautusrintama aloitti samana vuonna aseellisen konfliktin keskushallintoa vastaan. Saarella oli ollut jo aiemminkin yhteenottoja muslimien ja kristittyjen välillä ja kiistat koskivat myös luonnonvaroja ja sosiaalista epätasa-arvoa.
Vuonna 1974 Jolo käytännössä poltettiin taisteluissa maan tasalle, mikä herätti kansainvälistä huomiota. Hallitus myöntyi neuvottelemaan morojen kanssa 1976, ja neuvotteluissa luvattiin antaa Mindanaon hallintoalueille autonomiaa. Presidentti Marcos perui kuitenkin lupaukset, mikä suututti moroja entisestään. Seuraavana vuonna vapautusrintaman radikaali siipi erosi ja perusti Moron islamilaisen vapautusrintaman, jonka tavoitteena oli perustaa islamilainen valtio Mindanaolle.
Marcosin syrjäyttämisen jälkeen 1986 uusi presidentti Corazon Aquino aloitti nopeasti neuvottelut kansallisen vapautusrintaman kanssa. Neuvottelujen seurauksena osaan Mindanaosta perustettiin autonominen alue. 1990-luvun alussa saarelle syntyi uusia radikaaleja kapinallisryhmittymiä, joista merkittävimmät olivat Abu Sayyaf ja Jemaah Islamiyah. Presidentti Fidel Ramos solmi pitkien neuvotteluiden jälkeen rauhansopimuksen kansallisen vapautusrintaman kanssa 1996. Sopimuksen mukaisesti autonomisen alueen päätäntävaltaa lisättiin ja vapautusrintama laski aseensa. Islamilainen vapautusrintama jatkoi kuitenkin taisteluita.
Islamilaisen vapautusrintaman kanssa päästiin neuvotteluihin vasta 2000-luvulla. Vuonna 2003 sovittiin tulitauosta, joka ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Rauhankeskustelut kuitenkin jatkuivat ja vuonna 2012 aloitettiin lopulliset neuvottelut rauhasta ja uuden autonomisen alueen perustamisesta. Sopimuksen tekemiseen meni kaksi vuotta ja vuonna 2014 islamilainen vapautusrintama suostui laskemaan aseensa. Pienemmät kapinallisryhmät eivät kuitenkaan allekirjoittaneet sopimusta ja ovat vannoneet jatkavansa taisteluita.
Filippiinien vallankumous
Filippiinien vallankumous (filipinoksi: Himagsikang Pilipino / Rebolusyong Pilipino; espanjaksi: Revolución Filipina), jota espanjalaiset kutsuivat Tagalog-sodaksi (espanjaksi: Guerra Tagala) oli vallankumous ja sitä seurannut konflikti Filippiinien kapinallisten välillä ja maata hallinneen Espanjan siirtomaavallan välillä. Filippiinien vallankumous alkoi elokuussa 1896. Yhdysvallat päätyi tukemaan kapinallisia Espanjan ja Yhdysvaltain sodan seurauksena ja tämä tuki auttoi vallankumouksen päättymisen kapinallisten voittoon. Kapinalliset julistivat Filippiinit itsenäiseksi, mutta sen paremmin Espanja kuin Yhdysvallatkaan ei tunnustanut itsenäisyyttä. Lopulta Filippiinit ajautui Yhdysvaltain siirtomaaksi ja maa saavutti itsenäisyyden vasta vuonna 1946.
Ennen vallankumousta
Vuonna 1888 perustettiin propagandaliike la solidaridad, joka vaati uudistuksia Espanjan siirtomaahallintoon ja filippiiniläisten kohtelemista tasa-arvoisina kansalaisina espanjalaisten rinnalla. Liike perustettiin Espanjassa ja sen perustajina olivat maassa opiskelleet filippiiniläiset yläluokan edustajat. Eräs liikkeen perustajista oli José Rizal, tuleva kansallissankari. Rizal perusti Filippiineille palattuaan vuonna 1892 Liga Filipinan. Järjestö oli vain reformistinen ja sen aatteena oli korostaa Filippiinien saariston yhtenäisyyttä. Rauhanomaisen painostuskeinon tavoitteena oli saada espanjalaiset suostumaan hallinnon uudistuksiin. Rizal kuitenkin pidätettiin heti järjestön perustamisen jälkeen ja hänet karkotettiin Mindanaon saarelle.
Muutamat Liga Filipinan jäsenet perustivat vuonna 1894 Katipunan -järjestön, jonka tavoitteena oli irrottaa Filippiinit Espanjan hallinnasta tarvittaessa vaikka väkivalloin. Liikkeen johtoon nousi Andrés Bonifacio.
Vallankumous alkaa
Vuonna 1896 Katipunan aloitti aseellisen vallankumouksen Espanjan hallintoa vastaan. Katipunanin vallankumoukselta puuttui keskitetty johto ja kansa lähti taisteluun spontaanisti usealla alueella. Katipunanin ensimmäinen vallankumousyritys epäonnistui surkeasti ja sen seurauksena José Rizal teloitettiin joulukuussa 1896.
Katipunanin johdossa olleen Bonifacion suosio romahti kapinallisten keskuudessa ja hänen tilalleen nousi Emilio Aguinaldo. Tämä perusti Biak-na-Baton tasavallan ja nimitti itsensä sen presidentiksi. Bonifacio syrjäytettiin vallankumoushallinnon johdosta ja häntä syytettiin juonittelusta Aguinaldoa vastaan. Aguinaldo teloitutti Bonifacion toukokuussa 1897 syyttäen tätä salaliitosta, mutta todellinen syy oli Aguinaldon vallanhalu.
Aguinaldon hallinnon myötä Filippiinien itsenäisyys ei tullut Espanjan siirtomaahallinnolle kysymykseenkään. Espanjassa haluttiin Filippiinien levottomuuksille nopeaa ratkaisua, sillä Espanja oli samaan aikaan sodassa Yhdysvaltoja vastaan. Espanja suostui filippiiniläisten vaatimuksiin sillä ehdolla, että Aguinaldo ja hänen kannattajansa poistuisivat maasta. Espanja valtasi nopeasti takaisin Aguinaldon johtamien kapinallisten hallinnassa olleet alueet ja joulukuussa 1897 allekirjoitettiin Biak-na-Baton rauhansopimus. Aguinaldo vetäytyi itse Hongkongiin espanjalaisilta saamat rahansa mukanaan. Toiset katsoivat Aguinaldon myyneen Filippiinien itsenäisyyden muutamasta kolikosta, Aguinaldo taas sanoi myöhemmin suunnitelleensa itsenäisyystaistelun jatkamista maan ulkopuolelta käsin.
Yhdysvaltain ja Espanjan sota
Yhdysvallat kävi Espanjaa vastaan sotaa Kuubassa ja yhdysvaltalaiset lupasivat tukea Filippiinien itsenäisyystaistelulle, mikäli filippiiniläisjoukot auttaisivat Yhdysvaltoja ja George Deweyn johtamia merivoimia sodassa Espanjaa vastaan. Aguinaldo palasi Filippiineille toukokuussa 1898 Yhdysvaltojen houkuttelemana. Hän otti jälleen johdon filippiiniläisten taistelussa Espanjaa vastaan. Aguinaldo julisti Filippiinit itsenäiseksi 12. kesäkuuta 1898. Filippiiniläiset valtasivat pian Luzonin saaren lukuun ottamatta Manilaa. Espanja oli tässä vaiheessa valmis luopumaan Filippiineistä. Espanja luovutti sodan päätteeksi lokakuussa 1898 solmitun Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti Filippiinien hallinnan Yhdysvalloille 20 miljoonan dollarin korvausta vastaan.
Yhdysvaltain miehitys
Yhdysvallat toimi sissisodassa raa'asti filippiiniläisiä kohtaan ja monia kyliä pakkosiirrettiin tai eristettiin sissien pakottamiseksi nälän avulla esiin piiloistaan. Kokonaisten kylien asukkaita sai surmansa joko taisteluissa tai he menehtyivät nälkään tai tauteihin. Eri arvioiden mukaan filippiiniläisiä menehtyi 100 000-600 000.
Myös Yhdysvalloissa Filippiinien miehitys aiheutti vastustusta. Presidentti McKinleyn republikaaneja syytettiin imperialistisen politiikan harjoittamisesta Yhdysvaltain ulkopuolella ja oppositiossa olleen demokraattisen puolueen ympärille syntyi miehitystä vastustanut anti-imperialistinen liike. Tosin monet liikkeeseen kuuluneet ajoivat omaa etuaan, sillä sokeriruo'on viljelijät eivät halunneet kilpailevaa tuontia Filippiineiltä, kun taas sokeriruokoteollisuus halusi Filippiineiltä halvempia raaka-aineita.
Maahumala
Maahumala eli rohtomaahumala (Glechoma hederacea) on matala monivuotinen ruohovartinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Maahumala on karvainen monivuotinen matala ruoho, jolla on miellyttävän aromaattinen tuoksu. Sinipunertavat kukat sijaitsevat lehtihangoissa; ne avautuvat 2–4 kukan ryhminä jo touko-kesäkuussa. Maahumala kasvattaa pitkiä maanmyötäisiä rönsyjä, joiden avulla se leviää nopeasti laikkumaiseksi kasvustoksi. Alkuperäisenä se kasvaa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on alkuperäinen korkeintaan Lounais-Suomessa; muualle se lienee levinnyt viljelykarkulaisena. Kasvi on yleinen Etelä-Suomen puutarhoissa, rehevissä metsissä ja rannoilla harvinaistuen pohjoiseen päin mentäessä. Suomalaisen nimensä maahumala on saanut joko käytöstään oluen mausteena tai rönsymäisen kasvutapansa perusteella. Jos maahumalan juurenpätkiä on pihaan siirrettyjen puiden tai pensaiden mullassa, siitä saa helposti uuden kasvin nurmikolleen. Maahumala sopii hyvin kasvatettavaksi maanpeittokasvina. Helsingin yliopiston puutarhatieteen laitoksen kokeissa se todettiin peittokyvyltään parhaaksi tutkituista kasveista, sillä se on kasvutavaltaan rehevä ja nopeakasvuinen, ja se sopeutuu niin valoon kuin varjoonkin. Lisäksi sillä on erinomainen talvenkestävyys, ja se sietää tallausta. Lehdiltään se on oikeastaan ikivihanta, mikä vielä lisää peittoarvoa vähälumisilla paikoilla. Maahumala sopii hyvin peittokasviksi puille, pensaille ja vahvakasvuisille perennoille sekä aluskasviksi sipuli- ja mukulakasveille. Parhaiten se viihtyy tuoreessa ravinnepitoisessa ja runsasmultaisessa maassa. Kasvia on helppo lisätä rönsyistä ja pistokkaista. Maahumala sopii amppelikasviksikin. Maahumala kasvaa pitkinä rönsyinä.
Levinneisyys
Maahumala kasvaa lähes koko Euroopassa ja Siperian tiheimmin asutuilla alueilla. Ihmisen mukana se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Japanissa ja Kiinassa kasvaa paikallinen alalaji. Suomessa kasvi esiintyy Etelä-Lapin korkeudelta etelään, yleisempänä kuitenkin Etelä- ja Keski-Suomessa.
Miina (täsmennyssivu)
Miina tarkoittaa seuraavia asioita:
Maahumala
Käyttö
Maahumalaa kasvatetaan maanpeitekasvina. Sitä voidaan käyttää myös salaattien ja oluen mausteena.
Kiikanjärvi
Kiikanjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Löytäneellä sijaitseva järvi.
Newburnin taistelu
Tausta
Skotlanti ja Englanti olivat vuodesta 1603 jakaneet saman kuninkaan. Niillä oli kuitenkin erilliset armeijat, parlamentit, lait ja kirkko. Näistä jälkimmäinen johti kahteen piispasotaan vuosina 1639 ja 1640. Kaarle I yritti ajaa omia uskonnollisia näkemyksiään, joihin ei Skotlannissa kuitenkaan taivuttu. Vuonna 1639 nämä johtivat yhteenottoihin maiden välillä. Satunnaiset yhteenotot johtivat pattitilanteeseen,mutta kahakat jatkuivat taas vuonna 1640. Skotlanti kokosi kasaan 25 000 miehen armeijan, jota johti palkkasoturi Alexander Leslie. Skotit lähtivät kohti Newcastle upon Tyneä, jonne oli tarkoitus hyökätä sen linnoitusten eteläpuolelta, jossa ne olivat heikoimmat. Tämä vaati Tynejoen ylityksen, joka täytyi tehdä Newburnin kylän kahlaamon kohdalla. Skotit saapuivat paikalle 27. elokuuta ja huomasivat englantilaisten olevan puolustusasemissa kahlaamon toisella puolella. Englantilaisia oli noin 6 000 ja heitä johti Edward Conway.
Kiikanjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Löytäneellä Ottelen ja Iso-Löytäneen välisellä kannaksella. Järveltä johtaa Iso-Löytäneelle painauma, missä sijaitsee myös ojitettu Sammalsuo. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on myös autio. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Oriveden ja Kuhmoisten välinen kuntaraja ohittaa järven itärannan alle 100 metrin päästä. Järvelle ei johda tietä.
Newburnin taistelu
Seuraukset
Hävittyään taistelun englantilaiset vetäytyivät etelään ja skotit marssivat Newcastleen. Kaupunki ei tehnyt juurikaan vastarintaa vaan antautui 30. elokuuta. Muutama viikko tätä myöhemmin skotit allekirjoittivat Kaarle I:n kanssa sopimuksen, jolla uskonnollinen kiista annettiin Englannin parlamentin ratkaistavaksi. Marraskuussa kokoontunut parlamentti kieltäytyi enää rahoittamasta Kaarle I:n sotaa skotteja vastaan ja antoi näiden hallita omaa kirkkoaan tahtonsa mukaan. Parlamentin myöhemmät lisävaatimukset johtivat sittemmin Englannin sisällissotaan, Kaarle I:n teloitukseen ja Oliver Cromwellin tasavaltaan.
Kiikanjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Västilänjoen valuma-alueeseen (35.725) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,4 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi metsäojaa ja sen laskuoja yhtyy Sammalsuolla sen johto-ojaan, joka laskee Iso-Löytäneen Sammalisen lahteen.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa on Kiikan talo merkitty järven pohjoispuolelle ja sen pohjois- ja lounaisrannoilla sijaitsi pienet peltopalstat. Vain yksi taloista on vuoden 1986 kartassa jäljellä ja maatilan pellot on silloin metsitetty. Nykykartoissa ei ole enää taloakaan.
Mikko Latvala
Mikko Tapio Latvala (s. 8. heinäkuuta 1980 Vaasa) on suomalainen seiväshyppääjä. Urheilu-urallaan hän edusti Haapajärven Kiilat -seuraa.
Latvala saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2001 Amsterdamista tuloksella 550. Hän karsiutui loppukilpailusta vuonna 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 540 cm ja Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 525 cm. Hän jäi karsintaan myös Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005 tuloksella 560 cm ja Pekingin olympialaisissa 2008 tuloksella 545 cm.
Aikuisten SM-tasolta hän on saavuttanut kaksitoista mitalisijaa halli- ja ulkorata mukaan lukien. Ulkoradoilla kultaa vuosina 2002 ja 2005, hopeaa 2001 ja 2003, pronssia 2004 ja 2009 sekä sisäradoilla kultaa 2002 ja 2005, hopeaa 2003, 2004 ja 2008 ja pronssia 2000. Ennätyksensä 566 cm hän hyppäsi 1. heinäkuuta 2001 Somerolla.
Urheilu-uransa jälkeen Latvala on toiminut valmentajana. Kaudella 2014 hän toimi Superpesis-joukkue Koskenkorvan Urheilijoiden fysiikkavalmentajana. Mikko Latvala asuu nykyisin Kuortaneella ja työskentelee Kuortaneen Urheiluopistossa
Kolarin kunnantalo
thumb|250px|right|Yksityiskohta Kolarin kunnantalosta
Kolarin kunnantalo on Kolarin kunnan kunnantalo, joka sijaitsee Kolarin kylässä. Talon huipulla olevat liekit kuvastavat kunnan vaakunaa. Kunnantalon vieressä on kunnankirjasto, poliisi ja Kela. Kunnantalossa on myös kahvilaravintola Lounastupa.
Khotongit
Khotongit eli khotonit ovat pieni mongolien etninen alaryhmä pääasiassa Mongolian Uvsin provinsissa. Muutamia satoja saattaa elää edelleen myös Kiinan Sisä-Mongolian puolella. Khotongit ovat uskonnoltaan muslimeja ja he polveutuvat turkinsukuisista kansoista.
Vuonna 1989 Mongoliassa oli 6 100 khotongia. Tuolloin vain 6,6 % heistä toimi toimihenkilötehtävissä, mikä oli suhteellisesti vähiten kaikista mongolien etnisistä alaryhmistä Mongoliassa.
Sokotrantraakkipuu
Sokotrantraakkipuu (Dracaena cinnabari) on parsakasvien (Asparagaceae) heimoon ja traakkipuiden (Dracaena) sukuun kuuluva kasvilaji.
Ruotsi–Suomi-jääpallomaaottelu 1940
thumb|300px|Suomen jääpallomaajoukkue Tukholman olympiastadionilla. Ruotsi–Suomi-jääpallomaaottelu 1940 pelattiin talvisodan aikana 11. helmikuuta 1940 Tukholman olympiastadionilla. Kyseessä oli hyväntekeväisyysottelu, jolla ruotsalaiset keräsivät varoja sotaa käyvän naapurimaansa tukemiseksi. Kaksi päivää myöhemmin Suomi pelasi vastaavan ottelun myös Norjaa vastaan Oslossa.
Sokotrantraakkipuu
Sokotrantraakkipuu on ainavihanta, noin 9 metriä korkeaksi kasvava puulaji. Sen oksat haarautuvat rungosta muodostaen tavallisesti sateenvarjomaisen latvuksen.
Sokotrantraakkipuuta kasvaa luonnossa ainoastaan Afrikan itäpuolella sijaitsevalla Sokotran saarella. Lajia tavataan kallioilla sekä kalkkikivialueiden ainavihannissa ja kausivihannissa metsiköissä.
Sokotrantraakkipuu luokitellaan vaarantuneeksi (VU) lajiksi, ja lajia uhkaa kasvupaikkojen liiallinen kuivuminen sekä ylilaidunnus. Lajin lisääntyminen on heikkoa, ja monet nuoret taimet syödään ennen niiden kehittymistä täysikokoisiksi.
Ruotsi–Suomi-jääpallomaaottelu 1940
Taustaa
Ajatuksen ottelun järjestämisestä esitti tammikuun alussa tunnettu ruotsalainen urheilutoimittaja Torsten Tegnér ja sen valmistelut aloitettiin välittömästi. Koska myös Norjassa päätettiin pelata yksi ottelu, valittiin järjestelykomitean johtoon Ruotsin kruununprinssin Gustaf Adolf lisäksi Norjan kruununprinssi Olav. Otteluiden tuotto oli tarkoitus lahjoittaa Suomen Punaisen Ristin kautta sotainvalideille. Suomen joukkueen matka- ja majoituskustannukset sekä muut menot saatiin lahjoituksina yksityisiltä.
Sokotrantraakkipuu
Käyttö ja kasvatus
Sokotrantraakkipuun rungosta saadaan arvokasta hartsimaista ainetta, jota on käytetty muun muassa erilaisiin lääketieteellisiin tarkoituksiin, kuten adstringenttina sekä verenvuotojen tyrehdyttämiseen. Lisäksi sokotrantraakkipuun lehdistä saatavista kuiduista on valmistettu köysiä.
Sokotrantraakkipuuta voidaan kasvattaa kuivilla paikoilla tropiikissa. Laji vaatii hyvin vettä läpäisevän maaperän sekä kasvupaikan täydessä auringon valossa. Paikalleen juurtuneet ja hyvin kasvamaan lähteneet puut ovat hyvin kuivuutta kestäviä.
Ruotsi–Suomi-jääpallomaaottelu 1940
Ruotsi-Suomi-maaottelu
Tukholmassa järjestetyn maaottelun tunnuslauseeksi muodostui "Finlands sak är vår" eli "Suomen asia on meidän". Se radioitiin sekä Suomeen että Ruotsiin ja myös radiokuuntelijoilla oli molemmissa maissa mahdollisuus osallistua keräykseen. Pääsyliput maksoivat viisi kruunua ja erikoista oli, että sen ostivat myös kaikki ottelun aikana stadionilla työskennelleet mukaan lukien tiedotusvälineiden edustajat. Tapahtuma alkoi kansallislauluilla, jonka jälkeen ruotsalainen näyttelikjä-tenori Alf Alfer esitti Ruotsin kansallishymnin ja suomalainen näyttelijä Ella Eronen lausui Maamme-laulun suomeksi ja ruotsiksi. Häntä alettiin tämän johdosta kutsumaan "Suomen sinivalkoiseksi ääneksi". Järjestelytoimikuntaa johtaneen kruununprinssi Gustaf Adolfin lisäksi ottelua olivat kuninkaallisista seuraamassa myös Ruotsin kuningas Kustaa V sekä prinssi Carl Johan.
Suomen joukkue
Risto Rinne (HJK), Frans Karjagin (HIFK), Yrjö Leppänen (ViPS), Arttu Jussila (WP-35), Torsten Svanström (HIFK), Pauli Aho (WP-35), Erik Åberg (HIFK), Ernst Grönlund, (HIFK), Sakari Salo (ViPS), Pauli Vahtonen (TuPy, TUL), Tauno Raunio (TuPy, TUL)
Ruotsin joukkue
Nils Werner (IFK Uppsala), Gunnar Jonasson (IF Göta), Hjalmar Klarqvist (Slottsbrons IF), Gunnar Hyttse (Västerås SK), Hilding Gustafsson (Reymersholms IK), Kallur Hansson (IFK Rättvik), Einar Ask (Sandvikens AIK), Ebbe Larsson, (Bollnäs GIF), Edvard Andersson (Skutskärs IF), Leif Wasberg (Brobergs IF), Gösta Svensson (Nässjö IF)
Miina (nimi)
Miina on suomalainen ja virolainen naisen etunimi.
Ruotsi–Suomi-jääpallomaaottelu 1940
Keräysten tuotto
Radiokuuntelijoilta saadut lahjoitukset mukaan lukien Tukholman ottelutapahtuman tuotto oli 475 000 kruunua eli noin 5,6 miljoonaa markkaa, nykyrahassa lähes 1,6 miljoonaa euroa. Yleisradio järjesti samaan aikaan Suomessa keräyksen, jonka tuotto oli 8,2 miljoonaa markkaa. Kun Norjasta saatiin vielä 583 000 markkaa, muodostui koko keräyksen tuotoksi noin 14,5 miljoonaa markkaa, joka nykyrahassa on 4,1 miljoonaa euroa. Suomessa ja Ruotsissa kerätyt varat luovutettiin sotainvalidien hyväksi, Norjasta saadut puolestaan ohjattiin Urheilutoimittajien kerhon kautta puutteeseen joutuneitten urheilijoitten perheille.
Miina (nimi)
Miina on lyhennelmä nimestä Vilhelmiina , joka puolestaan juontaa germaanisesta miehen nimestä Wilhelm. Wilhelm on yhdistelmä saksan "halua" ja "suojelua" tai "kypärää" merkitsevistä sanoista.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 3 915 Miina-nimen saanutta naista ja alle 20 miestä.
SS Princess
SS Princess oli Winnipegjärvellä Manitobassa Kanadassa vuosina 1881–1906 liikennöinyt siipiratashöyrylaiva. Se oli rakennettu Winnipegissä Jarvis & Burridgen telakalla, ja sitä pidettiin Winnipegjärven ylpeytenä sekä aikansa hienoimpana sisävesimatkustaja-aluksena Pohjois-Amerikan länsiosissa. Aluksella oli 40 tilavaa matkustajahyttiä, ja se muistutti ulkonäöltään Mississippijoen siipirataslaivoja. Aluksen huippunopeus oli noin 25 kilometriä tunnissa. Aluksen ensimmäinen omistaja oli William Robinson, Northwest Navigation Companyn ja Dominion Fish Companyn johtaja.
Vuonna 1885 alus osallistui yhdessä höyrylaiva SS Colvilen kanssa Saskatchewanin kapinan osallistuneiden tuhannen sotilaan kuljettamiseen Grand Rapidsista Winnipegiin.
Saara Karhu
Saara Elina Karhu (s. 6. marraskuuta 1957 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja entinen Yleisradion TV2:n kuuluttaja, urheilutoimittaja ja asiaohjelmien toimittaja. Hän on toiminut Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1999–2015 sekä Tampereen kaupunginvaltuutettuna vuosina 2001–2008. Koulutukseltaan Karhu on lastentarhanopettaja.
Saara Karhu asuu Tampereella. Hän on naimisissa, ja hänellä on edellisestä liitosta aikuinen tytär.
SS Princess
Aluksen ura päättyi syysmyrskyssä vuonna 1906. 24. elokuuta Princess lähti Spider Islandsin saarilta kohti Little George Islandia lastinaan 1 600 laatikollista kalaa. Aluksen lähtiessä sää oli hieno, mutta kuuden aikaan illalla järvellä alkoi puhaltaa voimakas koillistuuli. Kierrettyään Little George Islandin alus suuntasi kohti Berens Islandia, ja yltyvän myrskyn vuoksi miehistö kehotti aluksen päällikköä, John Hawesia, etsimään ankkuripaikkaa George Islandilta.
Saara Karhu
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Karhu ei asettunut enää ehdolle, vaan toivoi voivansa viettää enemmän aikaa perheensä kanssa ja palata toimittajan työhön.
SS Princess
Lopulta myrskyn voimistuessa päällikkö Hawes käski kääntää aluksen ympäri ja antoi konekäskyn "täysillä eteen". Kesken käännöksen kahdeksanmetriset aallot repivät aluksen rungon kahteen osaan, ja kolme merimiestä jäi ansaan kannen alle. Matkustajat ja miehistö siirtyivät kahteen pieneen pelastusveneeseen. Päällikkö Hawes, laivan 17-vuotias hyttipalvelija Flora McDonald ja 20-vuotias kokki Yoba Johansson eivät ehtineet viimeiseen pelastusveneeseen, jonka myrsky repi laivan kyljeltä. Toinen pelastusveneistä selviytyi myrskyn läpi Berens Islandille, ja toinen laski rantaan Berens Riverin kylän lähellä, josta SS City of Selkirk pelasti eloonjääneet seuraavana päivänä.
Haaksirikossa menehtyi kuusi henkeä, ja vain kahden ruumiit löydettiin. Toinen löydetyistä oli päällikön, ja hänen yllään oli löydettäessä vain pelastusliivien siteet. Kaikki muu oli repeytynyt irti.
Dimitri Romanov
Ruhtinas Dimitri Romanovitš Romanov (17. toukokuuta 1926 Antibes, Ranska – 31. joulukuuta 2016 Kööpenhamina, Tanska) oli kirjailija ja oman tulkintansa mukaan Romanov-suvun päämies veljensä Nikolai Romanovitš Romanovin jälkeen. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.
Dimitri syntyi Antibesissa Ranskan Rivieralla. Hänen isänsä oli Roman Petrovitš Romanov, Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas tsaari Nikolai I:n lapsenlapsi. Dimitri Romanov asui kymmenen vuotta Ranskassa, kunnes muutti Italiaan, jossa hän asui perheensä kanssa Roomassa.
Vuonna 1960 Dimitri muutti Tanskaan, jossa hän työskenteli pankeissa, muun muassa Danske Bankissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1993. Eläkkeelle jäämisen jälkeen hän kirjoitti kirjoja Venäjän keisareista ja Romanov-suvusta.
Vuonna 2006 Dimitri järjesti Venäjän keisarinnan Maria Fjodorovnan ruumiin kuljetuksen Kööpenhaminasta Pietariin, jossa Maria Fjodorovna haudattiin uudelleen Pietari-Paavalin linnoitukseen.
Danis Zaripov
Zaripov antoi tammikuussa 2017 positiivisen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin lyhensi kilpailukiellon puoleen vuoteen.
Mutaatio
Mutaatio eli perimän muutos on satunnainen muutos eliön perimäaineksen DNA:n tai joskus RNA:n nukleotidijärjestyksessä. Yksinkertaisimmillaan se on pistemutaatio, yhden emäsparin vaihdos tai yksittäisen nukleotidin (emäksen) lisääminen tai poisto nukleotidijärjestyksessä. Muutos voi sijaita geeniä ohjelmoivalla alueella tai sen ulkopuolella.
Mutaatioita esiintyy sekä spontaaneina mutaatioina että muutoksia aiheuttavien tekijöiden eli mutageenien vaikutuksesta. Spontaaneja muutoksia saattavat aiheuttaa esimerkiksi solun sisäiset kemialliset tapahtumat (kuten metylaatio ja hapettuminen) sekä DNA-jakautumisen virheet. Tunnettuja mutageenejä ovat muun muassa ionisoiva säteily ja eräät kemikaalit (esimerkiksi kadmium). Myös tietyt virukset voivat aiheuttaa muutoksia.
De novo -mutaatioksi kutsutaan mutaatiota, joka tapahtuu siittiö- tai munasolussa taikka sikiössä. Siittiöissä tapahtuu enemmän de novo -mutaatioita kuin munasoluissa, ja niiden määrä riippuu isän iästä. Äidin puolelta saatujen de novo -mutaatioiden määrä taas on iästä riippumatta keskimäärin 15 kappaletta per jälkeläinen.
Eliön DNA:ssa tapahtuu päivittäin tuhansia muutoksia, mutta koska solun DNA-korjausmekanismit ovat varsin tehokkaat, vain murto-osa näistä jää pysyviksi. Vain sukusolulinjassa tapahtuvat mutaatiot voivat siirtyä seuraavaan sukupolveen.
Perimän muutosten laajuus vaihtelee. Se voi olla vain yhden nukleotidin muutos eli pistemutaatio, tai se voi käsittää useita peräkkäisiä nukleotideja. Suuri tuhansia nukleotideja käsittävä mutaatio, kuten rakennemuutos kromosomeissa tai kromosomistoissa, voi sisältää useita peräkkäisiä geenejä sekä niiden välisiä alueita.
Tarkoituksellisesti mutaatioita tapahtuu solussa esimerkiksi meioosissa (tekijäinvaihdunta) ja hypermutaatiossa (vasta-aineiden tuotanto). Monisoluisissa eliöissä geenivaihtelu voidaan jakaa ituradan variaatioihin, jotka voivat välittyä jälkikasvulle, ja somaattisiin variaatioihin, jotka eivät periydy mutta saattavat johtaa solun virheelliseen toimintaan tai kuolemaan. Syöpä on aina useamman mutaation aiheuttama; se voi olla seurauksena, mikäli mutaatiot muuttavat solun toimintaa siten, että solu alkaa jakautua hallitsemattomasti.
Ajan myötä luonnonvalinta poistaa vähemmän suotuisat (tai vahingolliset) geenimuunnokset, kun taas suotuisammat (tai hyödylliset) runsastuvat. Myös geneettinen ajautuminen vähentää geenivaihtelun määrää populaatiossa. Neutraalit variaatiot eivät vaikuta eliön eloonjäämistodennäköisyyteen sen luonnollisessa ympäristössä, ja siten ne voivat runsastua ajan mittaan. Mutaatioiden luoma geneettinen muuntelu lisää eliöpopulaation mahdollisuuksia sopeutua ja säilyä muuttuvissa olosuhteissa.
Mutaationopeus vaihtelee lajista ja variaatiotyypistä toiseen. DNA:ssa onkin niin sanottuja kuumia pisteitä,, joissa mutaatioita esiintyy jopa 100 kertaa useammin kuin muualla DNA:ssa. Hotspot voi olla esimerkiksi epätavallinen emäs, kuten 5-metyylisytosiini tai CG -dinukleotidi.
Mutaatioiden luokittelu
Mutaatioita luokitellaan niiden vaikutuksien perusteella eri tavoin riippuen asiayhteydestä. Yleisin tapa luokitella mutaatiot niiden aiheuttamien DNA-sekvenssin tai kromosomien rakennemuutosten perusteella. Muita käytettyjä luokitteluperusteita ovat vaikutus geenien toimintaan, proteiini sekvenssiin, eliön kelpoisuuteen tai mutaation periytyvyys.
Geenimuutos eli geenimuunnos
Geenimuutos on jonkun geenin alueella tapahtuva pieni muutos, jossa yksi DNA:n osanen eli nukleotidi katoaa, liittyy tai muuttuu. Yhden nukleotidin muutos tunnetaan pistemutaationa.
Pistemutaatiot jaetaan neljään ryhmään niiden proteiini sekvenssiin aiheuttamien seurausten mukaan.
Pistemutaatioiden mekanismeja: thumb|[[Kromosomimutaation mutaatiotyypit.]] Pistemutaatio voi palautua joko siten, että nukleotidi vaihtuu takaisin alkuperäiseksi (todellinen palautuminen), tai komplementaarisella mutaatiolla, jolloin geenin toisessa osassa tapahtuva mutaatio palauttaa geenin toiminnan.
Kromosomimutaatio
Kromosomimutaation tyypit:
Häviämä, kahdentuma ja liittymä saattavat muuttaa proteiinia koodaavan sekvenssin lukukehystä. Lukukehystä muuttavan mutaation myötä jokainen mutaatiota seuraava aminohappokoodi vaihtuu eli lähes aina geenistä tulee toimimaton.
Kromosomistomutaatio
Kromosomistomutaatioissa kromosomeja tai kokonaisia kromosomistoja on liikaa tai liian vähän.
Aneuploidiassa kromosomeja on kromosomistossa normaalista poikkeava määrä. Diploidisten yksilöiden aneuploidian yleisin muoto on trisomia, jossa tiettyä kromosomia on kromosomistossa kahden sijasta kolme kappaletta. Esimerkiksi Downin syndrooma johtuu kromosomin 21 trisomiasta.
Polyploidiassa kokonaisia peruskromosomistoja on useampi kuin kaksi. Mikäli kromosomistoja on poikkeuksellisesti vain yksi, kyseessä on haploidia.
Mutaatioiden syitä
Spontaanit mutaatiot
Ulkoisten tekijöiden aiheuttamat mutaatiot
DNA-korjausmekanismit
Yleisimmille korjausmekanismeille on yhteistä DNA:n kaksijuosteisuuden hyödyntäminen. Koska useimmiten vain toinen kopio vaurioituu, korjaavat entsyymit pystyvät hyödyntämään vastakkaisen juosteen informaatiota. Mikäli molemmat juosteet ovat vaurioituneet, korjaaminen on monimutkaisempaa. Joskus toisaalla genomissa on vastaava nukleotidisarja, josta puuttuvan informaation voi kopioida (geenikonversio, ).
Mutaatiotutkimus
thumb|[[Hugo de Vries otti käyttöön termin "mutaatio".]]
Teoria mutaatioista syntyi 1890-luvulla selittämään luonnossa tapahtuvaa, jo Gregor Mendelin havaitsemaa muuntelua. Mutaatio-termin otti käyttöön Hugo de Vries omassa mutaatioteoriassaan (Die Muatationstheorie) vuonna 1900. Teoria pyrki selittämään perimässä tapahtuvat muutokset ja luomaan pohjan Darwinin ja Wallacen luonnonvalinnan kehitysteorioille.
Vuonna 1910 Columbian yliopistossa mutaatioita tutkiva Thomas Hunt Morgan havaitsi normaalisti punasilmäiseen banaanikärpäskantaan ilmaantuneen valkoisen silmävärimutaation ja osoitti ominaisuuden periytyväksi. Julkaistuaan tutkimuksensa hän perusti banaanikärpästen geenejä kartoittavan Drosophila-tutkimusryhmän eli ns. Morganin koulun. Ryhmään liittyi 1912 Hermann Joseph Muller, tuleva kokeellisen mutaatiotutkimuksen pioneeri.
H.J. Muller tutki eri ulkoisten tekijöiden vaikutusta mutaatioiden määrään banaanikärpäsissä. Hän havaitsi vuonna 1926 röntgensädetyksen kasvattavan mutaatiotaajuutta 15 000 % spontaanimutaatioihin verrattuna. Havainto merkitsi alkua säteilygenetiikalle ja keinolliselle mutaatiotutkimukselle sekä myöhemmin, vuonna 1946, Nobel-palkintoa H.J. Mullerille.
Vuonna 1944 ilmestyi ensimmäinen julkaisu kemiallisesta mutageenista (isoallyylitiosyanaatista). Jo 1941 oli havaittu sinappikaasun mutageeninen vaikutus, mutta julkaisu siitä siirtyi sodan vuoksi vuoteen 1946. Kemianteollisuuden kasvu ja monien uusien kemikaalien yleistyminen on luonut sittemmin kokonaan uuden mutaatiotutkimuksen haaran, ympäristömutageenitutkimukseen.
Nykyään mutaatiotutkimus sisältää paljon mutageenisuustestejä, joissa muun muassa erilaisten kemikaalien mutageenisuus tutkitaan ennen niiden laskemista markkinoille.
Hyödylliset ja haitalliset mutaatiot
Banaanikärpäsellä tehtyjen tutkimusten mukaan mutaatioista 70 % on haitallisia, muut neutraaleja tai vain heikosti hyödyllisiä. Mutta esimerkiksi monissa bakteeritutkimuksissa on löydetty hyödyllisiä mutaatioita. Kolibakteereilla tehtyjen LTEE-tutkimusten mukaan sadoista miljoonista mutaatioista noin 100 olisi pysyviä ja yhdentekeviä tai hyödyllisiä, ja näistä noin 10–20 hyödyllisiä.
Nailonia ravinnokseen käyttämään kykenevä flavobakteeri löydettiin vuonna 1975, vain 40 vuotta nailonin syntetisoinnin (1935) jälkeen. Kyseiset bakteerit kykenevät hajottamaan nailonin nylonaasin avulla, mikä on organismin kannalta hyödyllisen mutaation tulos.
Mutaatiojalostus
thumb|left|[[Ruisvehnä perustuu mutaatiojalostukseen.]]
Kun mutaation keinotekoinen tuottaminen opittiin, sitä alettiin pian hyödyntää jalostuksessa. Mutaatiojalostuksessa jalostettavasta kasvista tai eläimestä pyritään tuottamaan ihmisen kannalta hyödyllinen mutantti. Tavallisesti mutaatio heikentää kasvin tai eläimen elinkelpoisuutta ja se häviää. Ihmisen kannalta muutos voi tuotannollisesti kuitenkin olla edullinen.
Kasveilla yleisin tuotettava mutaatiotyyppi on kromosomistomutaatiollinen polyploidia. Silloin peruskromosomistoja on mutaation vuoksi useampi kuin kaksi. "Ylimääräiset" kromosomistot voivat olla samasta (autopolyploidia) tai eri lajista (allopolyploidia). Autopolyploidisilla mutaatiolla on kyetty jalostamaan muun muassa siemenettömiä lajikkeita banaaneista ja meloneista. Allopolyploidisilla mutaatiolla on jalostettu erilaisia risteytyksiä kuten ruisvehnää.
Mutaatiojalostus voi perustua myös spontaaniin mutaatioon. Lupiinissa on tavallisesti pahanmakuista ainetta, joka pitää kasvinsyöjät loitolla. Saksassa tehdyssä tutkimuksessa löydettiin 1,5 miljoonan lupiiniyksilön joukosta mutanttiyksilö, josta tuon ominaisuuden kuitenkin huomattiin puuttuvan – siitä kyettiin jatkojalostuksilla kasvattamaan kokonaan uusi lupiinikanta rehulupiiniksi.
Lähteet
Mutaatiotutkimuksesta:
Mutaatiojalostuksesta:
Defterdarin moskeija
Defterdarin moskeija on moskeija Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee Plateía Eleftherías -aukion laidalla Kosin agoran länsipuolella.
pienoiskuva|vasen|Moskeija minareetteineen ja lähdekaivoineen ennen vuoden 2017 maanjäristystä. Moskeija rakennettiin vuonna 1786. Sen nimi viittaa rakennuttajaan, sulttaanin rahaministeriin (defterdar) Ibrahim Effendiin. Joidenkin tietojen mukaan paikalla olisi aiemmin ollut Pyhälle Paraskevalle (Agía Paraskeví) omistettu kirkko.
Moskeija kärsi vaurioita italialaisvallan aikana vuosien 1926 ja 1933 maanjäristyksissä ja kunnostettiin. Se kunnostettiin myös vuosina 2004–2005. Rakennus kärsi jälleen vaurioita vuoden 2017 maanjäristyksessä. Tuolloin sen minareetti sortui ja vieressä olleen lähdekaivorakennuksen katos tuhoutui. Ennen maanjäristystä rakennuksessa toimi liikkeitä ja kahviloita.
Moskeijarakennus on kaksikerroksinen. Rukoussali on toisessa kerroksessa. Alakerrassa on useita huoneita, joilla on omat sisäänkäyntinsä. Moskeijassa on suuri alaosaltaan kahdeksankulmainen ja yläosaltaan pyöreä kupoli, jota tukee 12 kaarta. Lähdekaivossa oli kuuden kaaren tukema kupoli.
Fryygian kieli
Sukulaissanoja
Tunnettuja fryygiankielisiä sanoja:
Konttorirotat
Konttorirotat (Office Space) on Mike Judgen ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva. Elokuva perustuu Judgen Milton-animaatioihin, joita on esitetty Saturday Night Livessa. Elokuva kertoo työhönsä tympääntyneistä konttorityöläisistä, joiden elämää hankalat pomot ja reistailevat toimistolaitteet vaikeuttavat.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Konttorirotat kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Akronauplia
Historia
Akronauplialta on löydetty asutuksen jäänteitä jo esihistorialliselta kaudelta. Sen vanhimmat linnoitusmuurit ovat niin kutsuttua kyklooppimuuria pronssikaudelta. Antiikin aikana Akronauplia oli Nauplian kaupungin akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori, ja säilyi kaupungin paikkana myöhemmälläkin ajalla. Myöhemmin varsinainen kaupunki levisi linnavuoren ulkopuolelle nykyisen Náfplion vanhankaupungin alueelle.
Frankit luovuttivat linnoituksen vuonna 1389 venetsialaisille. Venetsialaiset vahvistivat linnoitusta tykkien aikakauden alettua. Merkittävin laajennus oli niin kutsuttu Castello di Toro tai Toroin linna. Sen nimi tulee oletettavasti italian kielen sanasta torrione, joka tarkoittaa linnoitusmuurissa olevaa suurta tornia. Toinen oli Traversa Gambello, bastionien ja porttien kokonaisuus, jonka oli tarkoitus vahvistaa frankkilinnaa. Se sai nimensä arkkitehdistaan Antonio Gambellosta. Linnoituksen johtajana oli tuolloin Vittore Pasqualigo. Mereltäpäin kaupunkia ja linnoitusta suojasi Boúrtzin merilinnake.
Vuonna 1715 alkoi toisen osmanivallan aika. Linnoitusta samoin kuin Palamídia vahvistettiin edelleen. Kreikkalaiset saivat Palamídin valtaansa vapaussodassa 30. marraskuuta 1822 ja alkoivat ampua sieltä Akronaupliaa. Akronauplian kreikkalaiset valtasivat 3. joulukuuta Theódoros Kolokotrónisin johdolla. Tämän jälkeen linnoitus toimi varuskuntapaikkana ja vuosina 1926–1960 vankilana. 1960- ja 1970-luvuilla linnavuoren rinteeseen rakennettiin suuria hotelleja. Nykyisin varsinainen linnavuori on arkeologinen kohde. Se on myös Natura 2000 -aluetta yhdessä Palamídin kukkulan kanssa.
Mei Lanfang
Mei Lanfang (22. lokakuuta 1894–8. elokuuta 1961) oli kiinalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti Peking-oopperasta ja sen tekemisestä tunnetuksi ulkomailla. Kuten muutkin miesnäyttelijät hänen aikanaan, hän esitti lähinnä naisrooleja. Häntä on luonnehdittu yhdeksi merkittävimmistä Kiinan historian laulaja-näyttelijä-tanssijoista.
Elämäkerta
220px|thumb|vasen|Mei Lanfang Japanissa vuonna 1919. Mei Lanfang syntyi Taizhoussa Jiangsun provinsissa tunnettuun oopperalaulajien sukuun. Hän alkoi opiskella Peking-oopperaa kahdeksanvuotiaana ja esiintyi ensimmäisen kerran yleisölle 12-vuotiaana. 14-vuotiaana hän saavutti jo mainetta kiertäessään esityksissä Shanghaissa ja muualla Kiinassa. Hän toi Peking-oopperan myös ulkomaille esiintyen Japanissa vuosina 1919 ja 1924, Yhdysvalloissa vuonna 1930 ja Neuvostoliitossa vuosina 1932 ja 1935. Japanin hyökättyä Kiinaan vuonna 1937 Mei lopetti esiintymisen vastalauseena Japanin toimille ja asettui Hongkongiin. Myöhemmin hän kuitenkin vielä palasi Kiinaan vuonna 1946 ja esiintyi näyttämöillä ja elokuvissa aina kuolemaansa saakka.
Suomipop
Suomipop tarkoittaa seuraavia:
Lehtomatara
Lehtomatara (Galium triflorum) on kumariinintuoksuinen lehtokasvi.
Ulkonäkö ja koko
Lehtomataran rento varsi kasvaa 25–70 senttimetriä pitkäksi. Se takertuu itseensä ja muihin kasveihin. Soikeat lehdet kasvavat ruusukkeina. Kasvi kukkii heinä-elokuussa vihertävin kukin; kukkavarret kasvavat lehtiruusukkeisiin ja niissä on vain muutama kukka kussakin. Kasvi tuoksuu kumariinilta kuivuessaan.
Levinneisyys
Lehtomataraa tavataan Pohjoismaiden eteläosissa, paikoin Venäjällä ja laajasti Pohjois-Amerikassa.
Bror Albert von Fieandt
Bror Albert von Fieandt (5. kesäkuuta 1852 Ristiina – 17. syyskuuta 1894 Mikkeli) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Fieandtin vanhemmat olivat lääninkamreeri, kamarineuvos Karl Fredrik von Fieandt ja Fredrika Sofia Poppius ja puoliso vuodesta 1883 Edith Matilda Savander. Von Fieandt tuli ylioppilaaksi Porvoossa 1871, suoritti oikeustutkinnon 1876 ja sai varatuomarin arvon 1879. Hän oli Mikkelin läänin varalääninsihteeri vuodesta 1883. Von Fieandt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891 ja 1894.
Bror Albert von Fieandtin veli oli lääkäri, professori Karl Johan von Fieandt. Hammaslääkäri, valtiopäivämies Arvid Harald von Fieandt oli hänen velipuolensa.
Australian avoin tennisturnaus 2021 – naisten nelinpeli
Tímea Babos ja Kristina Mladenovic oli puolustava mestaripari, mutta he eivät pelanneet tänä vuonna, koska Mladenovic vetäytyi nelinpelistä.
Atlas Elektronik
Atlas Elektronik GmbH on merenkulun järjestelmiin ja niiden elektroniikkaan keskittynyt yritys, jonka kotipaikka on Bremenissä Saksassa. Sen ydinalueita ovat sukellusveneiden sulautetut kaikuluotaimet sekä raskaat torpedot.
Australian avoin tennisturnaus 2021 – naisten nelinpeli
Turnauksen voittivat Elise Mertens ja Aryna Sabalenka, joille grand slam -turnausvoitto oli nelinpelissä toinen heidän urallaan.
Atlas Elektronik
Historia
Ennen vuotta 2003 yhtiö kuului STN Atlas Elektronikiin, joka oli Rheinmetallin ja BAE Systemsin yhteisyritys. Vuonna 2003 yhtiö jaettiin, jolloin Rheinmetallille siirtyivät maatoiminnot Rheinmetall Defence Electronicsina ja BAE:lle merenkulkutoiminnot vanhan nimen Atlas Elektronik alla.
Craig Smith (jääkiekkoilija)
Craig Smith (s. 5. syyskuuta 1989 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Dallas Starsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidalla. Smith pelaa oikealta. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu monipuolisuus, hyökkäyspään pelaaminen ja pelinäkemys. Smithin heikkouksiin kuuluu ailahtelevaisuus. NHL:n työsulun aikana hän edusti kahdeksan ottelun verran SM-liigaseura KalPaa.
Seuraura
Smith kävi lukion kotikaupungissaan Madisonissa, jonka jälkeen hän pelasi vuodet 2006–2009 USHL-joukkue Waterloo Black Hawksissa. Siellä viimeisellä kaudellaan 2008–2009 Smith pelasi USHL:n tähdistöottelussa ja jakoi tehopisteillä 28+48=76 liigan pistepörssin toisen sijan Mike Cichyn kanssa. Kauden päätteeksi Smith valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.