cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geosentric
Tuotteet
Benefonin ensimmäinen puhelin oli NMT-450 -verkossa toiminut autopuhelin Benefon Forte, joka tuotiin markkinoille 1989. Benefon Forten valmistus lopetettiin 11 tuotantovuoden jälkeen 1999; tuolloin se oli yhtiön mukaan elinkaareltaan maailman pitkäikäisin matkapuhelinmalli. Autopuhelimia seurasivat käsipuhelimet kuten Benefon 450i, Delta, Sigma ja Spica. Kun Benefonin ensimmäisen GSM-puhelimen Benefon Gamman (julk. 1997) markkinoille tulo viivästyi, pääosa Benefonin tuloksesta kertyi NMT-puhelimista. Niiden markkinoilla kilpailu kuitenkin jatkuvasti koveni ja myyntikatteet pienenivät. Kun NMT-puhelimet poistuivat Pohjoismaiden jälkeen myös merkittävistä vientimaista, Benefon keskittyi paikantamispuhelimiin.
Vuonna 1998 Benefon suoritti Euroopassa kokeiluhankkeen MORE-puhelimellaan. Kokeilun tarkoitus oli lisätä ihmisten turvallisuutta nk. turvamatkapuhelimen avulla. Kokeilujakson myötä kehittyi yhtiön GSM-kauden huipputuote Benefon Esc!, joka tuli markkinoille vuonna 1999. Esc! oli maailman ensimmäinen GSM-puhelin, jossa on mukana avustettu GPS-paikannus (AGPS) sekä karttaominaisuus.
1990-luvun lopulta alkaen Benefon erikoistui matkapuhelimiin, joissa on satelliittipaikannin. Benefon määritteli itsensä GSM/GPS-mobiilitelematiikkapäätelaitteiden ja -ratkaisujen kehittäjäksi. Vuoden 2000 aikana Benefon alkoi kehittää kaikki tuotteensa telematiikkainstrumenteiksi. Tällöin tuli myyntiin Benefon Track, joka sekin oli lajissaan ensimmäinen maailmassa. Nämä Benefonin valmistamat laitteet huomioitiin etenkin Yhdysvalloissa, jossa Benefon Track Pro NT 2.0 oli hyvin esillä vuonna 2004. Jo aiemmin tieto Benefonin telematiikkatuotteista liittyen muun muassa henkilökohtaiseen turvallisuuteen huomioitiin Yhdysvaltain tietoliikenneviranomaisen FCC:n raportissa vuonna 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen.
Benefonin matkapuhelimissa on ollut yhtiön tuotekehityspanoksen ansiosta useita innovaatioita:
Kesään 2007 asti yhtiö valmisti navigointi- ja paikannuslaitteita kännyköihin liitettynä. Tuolloin yhtiö päätti lopettaa matkapuhelinten valmistuksen ja se alkoi keskittyä ohjelmistoihin ja palveluihin.
Osake ja talous
Benefon/GeoSentricin osake oli listattuna Helsingin pörssissä 1993–2013. Osakkeenomistajia yhtiöllä oli kaiken kaikkiaan 7 499 (2.5.2011). 19.11.2010 GeoSentricin osakkeen arvo Helsingin pörssissä putosi 0,01 euroon eli yhteen senttiin. Vaihto oli vähäistä.
Helsingin pörssi poisti yhtiön osakkeen listaltaan 28.10.2013 lukien. Pörssin listauskomitean mukaan osake ei enää täyttänyt listallaoloa koskevia edellytyksiä.
Yhtiö oli pitkään taloudellisissa vaikeuksissa. Talousvaikeudet alkoivat, kun NMT-tekniikka jäi historiaan GSM-tekniikan tieltä eikä Benefon menestynyt kilpailussa. Yhtiön osakekurssi romahti jo vuonna 2001. Vuonna 2002 yhtiö oli vakavissa talousvaikeuksissa. Tuolloin yhtiön tuotekehitysosasto myytiin lähes kokonaisuudessaan Elcoteqille.
Vuonna 2007 yhtiö vaihtoi nimensä GeoSentriciksi ja sai uuden pääomistajan Hollannista, mistä yhtiön määräysvaltaa käytettiin siitä lähtien. Vuonna 2009 yhtiön suurin omistaja oli GeoHolding B. V. (28 %).
Vuonna 2011 GeoSentric myi MBO-kaupalla mobiililaitteiden liiketoiminnan yhdellä eurolla GeoSentricin toimivan johdon hallinnoimalle yritykselle Twig Com Oy:lle.
GeoSentricin liikevaihto vuonna 2012 oli 0 euroa. Tappiota se teki 0,59 miljoonaa euroa. Loppuvaiheessa yrityksen omistus oli ulkomaisten velkojien hallussa ja myös hallituksen kaikki kolme jäsentä olivat ulkomaalaisia.
Kiipijäpeukaloinen
Kiipijäpeukaloinen (Thryophilus pleurostictus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kiipijäpeukaloista tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 185 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Matkakertomus
Matkakertomuksia on kirjoitettu yhtä kauan kuin kirjallisuutta ylipäätään. Ne ovat palvelleet lukevan yleisön kiinnostusta vieraisiin ja kiinnostaviin paikkoihin. Matkakertomukselle on vuosisatojen saatossa muodostunut oma tunnistettava kirjallinen tyylinsä.
Muodollisesti matkakertomus on narraatio matkasta, jonka oheen sijoitetaan tutkielmia matkan varrella tavatuista ihmisistä, nähdyistä luonnonihmeistä tai taideteoksista. Matkakertomus voi olla myös kirjeen tai päiväkirjan muotoon tehty. Suosittuja muotoja ovat myös lokikirjat, esseet ja saarnat. Myös kuvitteelliset matkakertomukset voidaan laskea matkakertomukseksi, jos ne noudattavat näitä muodollisia vaatimuksia.
Matkakuvaukset muodostavat lähes poikkeuksetta eroja kahden yhteiskunnan välille. Matkakohteesta muodostuva kuva on usein jopa suora peilikuva kirjoittajan käsityksestä omasta yhteiskunnastaan. On esitetty, että tämä peilikuvamaisuus pitää paikkansa erityisesti kuvitteellisissa matkakertomuksissa.
Länsimaisen kulttuurin kehittymisen kannalta tärkeitä matkakertomuksia ovat olleet esimerkiksi Marco Polon matkat ja Charles Darwinin Beaglen matka.
Tyylilajia on hyödynnetty kirjallisuudessa paljon. Sitä on myös parodioitu. Tästä ovat esimerkkeinä Jonathan Swiftin 1700-luvulla kirjoittama Gulliverin retket sekä kreivi Xavier de Maistren matkakirjat Matka huoneeni ympäri ja Öinen tutkimusmatka huoneessani.
Joustavuutensa ansiosta matkakirjallisuus on säilyttänyt suosionsa. Suomalaisista viime vuosien matkakertomuksista voidaan mainita esimerkkeinä Markku Henrikssonin Kanada – Vaahteranlehden maa (Gaudeamus 2006) ja Mikko Lahtisen Kirjastojen maa (Vastapaino 2010).
Sandra Gee
Jo ennen soolouraansa, Sandra Gundstedt oli keulahahmo yhtyeessä Baby Alice. Hän oli aktiivinen yhtyeessä vuodesta 2006 vuoteen 2010.
AnnaLynne McCord
AnnaLynne McCord (s. 16. heinäkuuta 1987 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Muodon vuoksi ja 90210.
Biografia
McCord syntyi Atlantassa. Hän kävi kotikoulua ja valmistui high schoolista 15-vuotiaana.
Vuonna 2008 hän näytteli kauhuelokuvassa Day of the Dead. Hän on vieraillut yhdessä jaksossa sarjoissa Kodinpuolustaja, Kampus Greek, Todistettavasti syyllinen ja O.C., sekä kahdesti sarjassa Ruma Betty. Muodon vuoksi -sarjassa McCord näytteli Eden Lordia kuudessa jaksossa viidennellä tuotantokaudella. Vuoteen 2009 mennessä hän oli vieraillut sarjassa jo 12 jaksossa.
Vuosina 2008–2013 McCord näytteli Naomi Clarkia nuortensarjassa 90210.
Filmografia
thumb|AnnaLynne McCord vuonna 2014.
Bilebändi 2012
Bilebändi 2012 oli keväällä 2012 Yle TV2-kanavalla esitetty viihdeohjelma, jossa etsittiin suomen parasta bilebändia. Juontajina toimi Kalle Lindroth ja Anna Laulumaa. Tuomareina toimi Hanna-Riikka Siitonen, Jarkko Ahola ja Juha Torvinen. Bilebändeinä kisasivat Remix, Likka, Grooving High Allstars, Roope Salminen & Koirat, Playa Band, Circus Showband, Lipsaset ja The Jags.
Finaalijaksossa vierailevana tuomarina nähtiin Virve Rosti. Voittajaksi selviytyi Lipsaset ja toiseksi Grooving High Allstars.
Oulun lääninhallituksen talo
Rakennuksessa on Suomen Kansallisgallerian kokoelmiin kuuluvia taideteoksia, joista vanhimmat ovat 1800-luvun puolivälistä.
Historiaa
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1887 ja rakennus valmistui vuonna 1890 kuvernöörin (myöhemmin maaherra) residenssiksi ja lääninhallituksen tiloiksi.
Tehtyjä korjauksia
Lääninhallituksen päärakennukseen tehtiin peruskorjaus vuonna 1995. 14,6 miljoonaa markkaa maksaneen peruskorjauksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Laatio Oy. Remontissa rakennuksen ensimmäisen kerroksen virastotilat remontoitiin lähemmäksi alkuperäistä muotoaan, toiseen kerrokseen tehtiin juhla- ja vastaanottotilat sekä vierashuoneisto ja kellariin tehtiin kokous- ja koulutustilat. Peruskorjaushanke valittiin vuoden 1995 valtion parhaaksi rakennushankkeeksi. Rakennuksen ikkunat kunnostettiin vuoden 2013 kesän aikana.
Lisärakennukset
Päärakennuksen vieressä sijaitseva, Ernst Lohrmannin suunnittelema ja vuonna 1859 valmistunut entinen läänin maanmittauskonttorin rakennus toimii aluehallintoviraston lisärakennuksena. Kivirakennukseen tehtiin vuonna 1910 Victor Sucksdorffin suunnittelema laajennus, jossa rakennettiin lisäkerros ja porrashuoneet. Myöhemmin rakennukseen on tehty laajennuksia ja peruskorjaus. Lisärakennuksiin kuuluu myös 1970-luvun alussa rakennettu punatiilinen rakennus. Tontilla sijaitsee Julius Basilierin suunnittelema ja vuonna 1889 valmistunut puinen vaunuvaja.
Ken Shiro
Ken Shiro (oik. Kenshiro Teraji; s. 6. tammikuuta 1992 Jōyō, Kioton prefektuuri) on japanilainen alemman kärpässarjan nyrkkeilijä. Shiro on hallitseva WBC liiton maailmanmestari painoluokassaan.
Amatööriura
Shiro otteli amatöörinyrkkeilyurallaan 74 ottelua joista voitti 58.
Rise Like a Phoenix
Rise Like a Phoenix on itävaltalaisen laulajan Conchita Wurstin kappale, jolla hän edusti Itävaltaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa. Hänet valittiin Itävallan edustajaksi 10. syyskuuta 2013, ja kappale julkistettiin 18. maaliskuuta 2014. "Rise Like a Phoenix" on power balladi, jonka teemana on periksiantamattomuus.
Wurst esiintyi kilpailun toisessa semifinaalissa 8. toukokuuta kuudentena ja pääsi Eurovision laulukilpailun finaaliin, joka nähtiin 10. toukokuuta 2014. Kappale voitti Eurovision laulukilpailun saaden yhteensä 290 pistettä.
thumb|250px|Conchita Wurst esittämässä kappaletta "Rise Like a Phoenix".
Ola Fløene
Ola Fløene (s. 1. helmikuuta 1969 Hamar) on norjalainen autourheilija. Hän on toiminut rallin MM-sarjassa Andreas Mikkelsenin ja Mads Østbergin kartanlukijana.
Ura
Kaudella 2015 Fløene saavutti ensimmäisen WRC-voittonsa Katalonian rallissa ja oli jälleen MM-sarjan kolmas Mikkelsenin kanssa. Loppuvuodesta 2015 ilmoitettiin, että Fløene siirtyy Mads Østbergin kartanlukijaksi.
Evan Taubenfeld
Evan David Taubenfeld (s. 27. kesäkuuta 1983 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on amerikkalainen laulaja-lauluntekijä. Evan aloitti uransa 2002-2004 Avril Lavignen soolokitaristina. Parivaljakko on kirjoittanut yhdessä useita lauluja. Tunnetuimpia näitä ovat Lavignen hitit "Don't Tell Me" (2004) ja "Hot" (2007), sekä balladi "Innocence", joka nousi useille listoille ilman singleksi julkaisua. Warner Brothers julkaisee Taubenfeldin esikoisalbumin Welcome to the Black List Clubin syyskuussa 2009. Ensimmäinen single "Boy Meets Girl" julkaistiin 31. maaliskuuta 2009. Kitaransoiton, laulamisen ja laulunkirjoittamisen lisäksi Evan on työskennellyt musiikin parissa myös tuottajana ja rumpalina.
Mariska & Pahat Sudet
Mariska & Pahat Sudet oli suomalainen poppia, jazzia ja iskelmää esittävä yhtye. Sen muodostivat alun perin rap-artistina tunnettu Mariska, Jaakko Jakku, Klaus Suominen ja Luis Herrero. Yhtye julkaisi omaa nimeään kantavan albuminsa Mariska & Pahat Sudet toukokuussa 2010, joka sai jatkoa syyskuussa 2012 julkaistusta Kukkurukuu-albumista. Mariska & Pahat Sudet osallistui Syksyn sävel kilpailuun syksyllä 2012 kappaleellaan ”Kuolema on kalamies”. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Suloinen myrkynkeittäjä”, ”Liekki” ja ”Kukkurukuu”.
27. toukokuuta 2013 yhtye ilmoitti kotisivuillaan lopettavansa kesän kiertueen jälkeen. Yhtyeen viimeinen keikka oli 10. elokuuta 2013 Naantalin Kaivohuoneella.
Anni Walden
Anni Hellin Walden, o.s. Konkola, (16. kesäkuuta 1885 Jämsä – 10. elokuuta 1962) oli kenraalitar ja sotakummivaliokunnan puheenjohtaja.
Waldenin vanhemmat olivat ratsutilallinen, liikemies ja valtiopäivämies Severus Konkola ja Hilma Olivia Hinkkala. Waldenin puoliso oli vuodesta 1906 teollisuusjohtaja, kenraali, ministeri Rudolf Walden (1878–1946). Vuorineuvos, teollisuusjohtaja Juuso Walden (1907-1972) oli heidän poikansa. Waldenit asuivat Venäjällä vuoteen 1916 asti. sisällissodan jälkeen he asettuivat Jämsään ja Valkeakoskelle. Kun Mannerheimin lastensuojeluliitto suunnitteli talvisodan jälkeen sotaorpojen huoltoa, Arvo Ylpön ja marsalkka Mannerheimin aloitteesta syntyi sotakummitoimikunta ja sen hallinnointia varten perustettiin sotakummivaliokunta. Viimeksi mainitun sotaorpokortistossa oli yli 53 000 nimeä. Walden kutsuttiin valiokunnan johtajaksi 1940. Hän työskenteli ja esiintyi sotakummiuden puolesta, saaden muun muassa Ruotsiin joulukuussa 1941 tekemällään matkalla paljon huomiota. Ruotsin lisäksi sotakummisuhteet solmittiin kuuteen muuhun maahan, kuten Yhdysvaltoihin ja Tanskaan. Ruotsissa yhteistyökumppanina toimi Rädda Barnen -järjestö. Sotakummivaliokunta purettiin vasta 1959. Yhteensä valiokunta avusti sotaorpoja 2,2 miljoonalla markalla, samoin annettiin vaate- ja asumistukea. Esimerkiksi Domus Academican asuntolassa Helsingissä oli sotaorvoille varattuja paikkoja vielä vuoteen 1967 saakka. Walden erosi sotakummivaliokunnan puheenjohtajan tehtävästä syksyllä 1945 miehensä terveyteen vedoten ja eli tämän kuoltua seuraavana vuonna leskenä yksityisyydessä.
HMS Walker
HMS Walker (viirinumero D27) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Rauhan tultua alus osallistui Itämeren purjehduksiin taistellen bolševikkeja vastaan. Alus kuului 1921 Atlantin laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus vieraili 15.-22. kesäkuuta 1926 laivasto-osaston mukana Helsingissä. Se siirrettiin vuoden 1930 jälkeen reserviin.
Elokuussa 1939 alus palautettiin palvelukseen reservilaivastojen liikekannallepanon yhteydessä. Se oli mukana kuningas Yrjö VI:n pitämässä reservilaivaston katselmuksessa Weymouthin lahdella, mistä se siirtyi Plymouthiin varustettavaksi sodan varalle. Syyskuun alussa alus liittyi Plymouthiin sijoitettuun 11. hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita sekä sukellusveneiden torjuntatehtäviin Kanaalin alueella. Alus suojasi 9. syyskuuta saattuetta OB2 HMS Vanquisherin ja HMS Winchelsean kanssa. Seuraavana päivänä kotimatkalla alus törmäsi Vanquisherin kanssa kärsien pahoja vaurioita. Se otettiin 14. syyskuuta korjattavaksi Devonportin telakalle, mistä se palautettiin palvelukseen vuoden lopulla.
Walker suojasi 13. tammikuuta 1940 HMS Broken, HMS Keppelin ja HMS Enchantressin kanssa Liverpooliin tulevaa saattuetta HG15F, mistä se erkani 19. tammikuuta. Alus jatkoi saattueiden suojaamista läntisen reitin alaisuudessa. Alus liittyi 25. maaliskuuta HMS Campbellin, HMS Volunteerin ja HMS Wandererin kanssa Gibraltarille matkanneeseen saattueeseen OG23, mistä se erkani seuraavana päivänä kahden Ranskan laivaston aluksen vapauttaessa paikallissuojauksen tehtävästään. Alus liittyi 27. maaliskuuta Liverpooliin saapuvaan saattueeseen HG23, mistä se erkani 30. maaliskuuta Liverpoolissa.
Taistelu Norjasta
Alus siirrettiin 8. huhtikuuta Kotilaivastoon Saksan hyökättyä Norjaan. Se suojasi liittoutuneiden maihinnousulaivaston Norjan rannikolle. Seuraavana päivänä alus kärsi vaurioita saattueen jouduttua ilmahyökkäykseen. Alus osallistui 30. huhtikuuta Andalsnesin ja Molden evakuointeihin, joiden aikana se joutui useaan otteeseen ilmahyökkäykseen. Alus kuljetti joukkoja maista risteilijä HMS Sheffieldille yhdessä HMS Westcottin kanssa.
Alus suojasi 1. toukokuuta edelleen evakuointia Andalsnesissä ilmahyökkäysten kiihtyessä, minkä jälkeen se jatkoi maajoukkojen tukemista sekä saattueiden suojaamista alueella. Alus tulitti 28. toukokuuta HMS Beaglen, HMS Famen ja HMS Havelockin kanssa Rombakin vuonon rantojen kohteita Narvikin taisteluiden aikana. Walker suojasi 8. kesäkuuta viimeistä evakuointisaattuetta Harstadista.
Saattueiden suojana
Alus teki 2. heinäkuuta tuloksettoman hyökkäyksen RMS Andora Starin upottanutta Saksan laivaston sukellusvenettä U-47 vastaan. Satamaan palattuaan alus siirrettiin telakalle, mistä se palasi palvelukseen läntisen reitin alaisuuteen lokakuussa. Walker liitettiin helmikuussa 1941 johtoaluksena Liverpooliin sijoitettuun 5. saattajaryhmään, jonka muina aluksina olivat HMS Vanoc, HMS Volunteer ja HMS Caldwell.
Alus suojasi maaliskuussa ryhmineen saattuetta HX112. Se metsästi 17. maaliskuuta Vanocin kanssa sukellusvenettä U-100, joka pakotettiin pintaan upotettavaksi. Hieman upotuksen jälkeen havaittiin U-99, joka upotettiin syvyyspommein. Walker liittyi 12. tammikuuta 1942 Clydessä ryhmineen saattueen WS15 paikallissaattueeksi. Ryhmä erkani 15. helmikuuta saattueesta palaten Clydeen, jossa se liittyi 17. helmikuuta saattueen WS16 paikallissaattueeksi. Walker, HMS Witherington ja HMS Verity jatkoivat saattueen mukana 21. helmikuuta muiden Kotilaivaston alusten suojatessa raskaiden sotalaivojen matkan Gibraltarille. Seuraavana päivänä Walker ja kaksi muuta Kotilaivaston hävittäjää erkanivat saattueesta HMS Newcastlen ja sitä suojanneen HMS Paladinin vastaanottaessa suojaustehtävän.
Alus jatkoi saattueiden suojaamista läntisen reitin alaisuudessa, kunnes se vuoden lopulla määrättiin muutettavaksi pitkän matkan saattajaksi. Walker siirrettiin vuoden 1943 alussa Thamesin telakalle muutostöitä varten. Alus aloitti toukokuussa koeajot satamassa sekä sen edustalla. Kesäkuussa se oli koulutettavana. Alus siirrettiin heinäkuussa koulutuksen päätyttyä 4. saattajaryhmään suojaamaan Atlantin saattueita.
Tammikuussa 1944 alus siirrettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus liittyi helmikuussa saattueeseen JW57 HMS Beaglen, HMS Boadicean, HMS Keppelin ja neljän Flower-luokan korvetin kanssa. Suojausosasto erkani 28. helmikuuta vahingoittumattomasta saattueesta Kuolan niemimaalle saavuttuaan. Alus liittyi 2. maaliskuuta palaavan saattueen RA57 lähisuojaukseen saman osaston kanssa. Saattue joutui 4. maaliskuuta sukellusvenehyökkäyksen kohteeksi. Suojausosasto erkani 10. maaliskuuta saattueesta sen saavuttua Loch Eween.
Alus lähti 20. huhtikuuta Kuolan niemimaalle risteilijä HMS Diademin, saattuetukialusten HMS Activityn ja HMS Fencerin, 15 Kotilaivaston hävittäjän ja kolmen Kanadan laivaston fregatin kanssa suojatakseen kauppalaiva Nea Hellasta ja kootakseen aluksia ja miehistöjä Venäjän satamista. Osasto saapui 23. huhtikuuta Kuolan niemimaalle ilman Nea Hellasta, joka oli joutunut palaamaan kotimaahan teknisten ongelmien vuoksi. Walkerille nousi 28. huhtikuuta kolmetoista Yhdysvaltain laivaston merimiestä kuljetettaviksi Britteinsaarille. Alus liittyi palaavaan saattueeseen RA59 Diademin, Fencerin ja niiden suojana olleiden alusten kanssa. Se erkani 3. toukokuuta saattueesta RA59 oltuaan kaksi vuorokautta jatkuvien sukellusvenehyökkäysten ja myrskyn riepoteltavana.
Normandian maihinnousu
Toukokuussa alus määrättiin Normandian maihinnousuun. Satamaan saavuttuaan alus valmistautui liittymään saattajaryhmä 137:ään, jonka muodostivat korvetit HMS Honeysuckle ja Ranskan laivaston FS La Nantaise sekä troolari HMS Lincolnshire. Kesäkuun alussa alus siirtyi Milford Haveniin suojatakseen saattuetta E2B2Z:aa, jonka 32 alusta se suojasi 4. kesäkuuta ryhmineen 144. saattajaryhmän ja kahden troolarin avustamana läntisen maihinnousuosaston kokoontumispaikalle. Saattue saapui 8. kesäkuuta sillanpäähän, minkä jälkeen osasto palasi Milford Haveniin. Alus suojasi 10. kesäkuuta alkaen täydennyssaattueita amerikkalaisten sillanpäähän, kunnes se vapautettiin operaatiosta jatkamaan Atlantin saattueiden suojaamista.
Jäämeren saattueissa
Lokakuussa alus siirrettiin ryhmänsä mukana suojaamaan Jäämeren saattueita. Se liittyi 20. lokakuuta saattueen JW61 lähisuojaukseksi HMS Lapwingin, HMS Larkin ja kolmen Flower-luokan korvetin kanssa. Suojaus erkani 28. lokakuuta saattueesta saavuttuaan Kuolan niemimaalle. Alus liittyi saman suojausosaston mukana 2. marraskuuta saattueeseen RA61, josta se erkani 9. marraskuuta Loch Ewessä.
Joulukuussa alus palasi luoteisen reitin alaisuuteen saattueiden suojaksi. Alus liittyi 30. joulukuuta Keppelin, Westcottin ja 8. saattajaryhmän sluuppien kanssa saattueeseen JW63, mistä se erkani 8. tammikuuta 1945 suojueen mukana saavuttuaan tapahtuma köyhän matkan jälkeen Kuolaan. Alus suojasi samojen hävittäjien kanssa 11. tammikuuta palaavaa saattuetta RA63, josta se erkani 23. tammikuuta saavuttuaan Clydeen.
Alus palasi helmikuussa suojaamaan Atlantin saattueita ja maaliskuussa se oli kotivesillä saattueiden suojana sekä merialueiden valvontatehtävissä. Euroopan sotatoimien päätyttyä alus poistettiin palveluksesta. Se siirrettiin reserviin sijoitettuna poistolistalle. Alus myytiin 1946 BISCOlle ja se hinattiin 15. maaliskuuta Trooniin romutettavaksi.
Louis-Auguste Blanqui
thumb|right|Louis-Auguste Blanqui August tai Louis-Auguste Blanqui (8. helmikuuta 1805 Puget-Théniers, Alpes-Maritimes – 1. tammikuuta 1881 Pariisi) oli ranskalainen poliittinen aktivisti ja kommunisti, joka tuomittiin vankeusrangaistuksiin lukuisia kertoja, yhteensä yli 30 vuodeksi.
Blanqui oli vankkumaton väkivaltaisen vallankumouksen kannattaja ja osallistui aktiivisesti Ranskan vuoden 1830 heinäkuun vallankumoukseen sekä vuoden 1848 helmikuun vallankumoukseen. Hänen mukaansa on nimetty blanquismi, oppi jonka mukaan vallankumous on toteutettava väkivaltaisella kaappauksella. Siten Blanqui kehitti opin proletariaatin diktatuurista, jota Karl Marx käytti marxilaisuuden opin osana. Hänen kannattajiaan sanottiin blanquisteiksi, ja heistä tuli vuonna 1901 Ranskan sosialistipuolueen kannattajia.
Pariisin kommuunissa Blanqui ei kyennyt toimimaan aktiivisesti, koska oli vankilassa. Silti hänet valittiin kommuunin presidentiksi. Myöhemmin hänet kuitenkin tuomittiin kapinaan osallistumisesta karkotukseen, joka muutettiin vankeusrangaistukseksi hänen heikon terveydentilansa takia. Hän vapautui vankeudesta vasta 1879, jolloin hän jatkoi edelleen agitaatiotyötään.
Blanqui sai kohtauksen puhujalavalla ja kuoli 1. tammikuuta 1881. Hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle.
Blanquin kirjoituksia julkaistiin 1885 nimellä Critique sociale.
Louis-Auguste Blanquin veli oli kansataloustieteilijä Adolphe Blanqui.
Blanquismi
pienoiskuva|[[Louis-Auguste Blanqui]]
Blanquismi oli ranskalaisen sosialistin Louis-Auguste Blanquin vallankumouksellinen oppi. Se tähtäsi taantumuksellisten ja porvarillisten hallintojen kumoamiseen vallankumouksellisen, aatteelle omistautuneen eliitin suorittaman vallankaappauksen kautta, joka sitten valtiovaltaa käyttämällä muuttaisi yhteiskunnan tasa-arvoiseksi. Tämän opin katsotaan siirtyneen Karl Marxin oppirakennelmaan nimellä proletariaatin diktatuuri.
Blanquin kannattajia sanottiin blanquisteiksi. He siirtyivät 1901 kannattamaan Ranskan sosialistipuoluetta.
Ann Wilson
Kun Ann oli lapsi, Wilsonien perhe muutti useasti, koska hänen isänsä oli merijalkaväen eversti. Perhe muutti lopulta vakituisesti Bellevueen lähelle Seattleä Washingtonissa. 1970-luvun alussa Ann liittyi bändiin, joka vaihteli nimeään ensin White Heartista Hocus Pocukseen, kunnes lopulta 1974 yhtye vaihtoi nimensä pysyvästi Heartiin. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi Annin pikkusisar Nancy.
1970-luvulla Wilson oli parisuhteessa Michael Fisherin kanssa, joka toimi Heartin managerina. Pian Annin sisar Nancy alkoi seurustella Michaelin pikkuveljen Roger Fisherin kanssa, joka toimi Heartin pääkitaristina. Molemmat pariskunnat johtivat yhtyettä ja vuonna 1979 kummatkin parisuhteet päättyivät. Ann sai tietää Michaelin rakastuneen toiseen naiseen, jolloin he päättivät suhteensa.
Wilsonilla ei ole biologisia lapsia, mutta hän adoptoi tyttärensä Marien vuonna 1991 ja poikansa Dustinin 1998. Wilson joutui lapsena ylipainonsa takia kiusatuksi. Hän kärsi ulkonäköpaineista 1970-luvulla ja näännytti itseään laihtuakseen. Wilsonille on tehty laihdutusleikkaus, jossa hänen vatsalaukkunsa suulle on asennettu ruokahalua hillitsevä kuristusside.
ABC
ABC tarkoittaa seuraavia asioita:
Tom Williamson
Tom Williamson (s. 1990) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan AJ:nä, draamasarjasta The Fosters.
Varhainen elämä ja koulutus
Williamson syntyi Washingtonissa perheeseen, jossa hän on yksi kolmesta lapsesta. Hän meni Gonzagan korkeakouluun, jossa hän pelasi koripalloa ja osallistui musiikkiteatteriohjelmaan. Williamson valmistui vuonna 2008. Vuonna 21012 hän valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta viestintä- ja mediatutkimuksen alalta.
Ura
Vuonna 2013 Williamson esiintyi kauhuelokuvassa All Cheerleaders Die. Lokakuussa 2014 Williamson oli yksi 20 toimijasta, jotka osallistuivat ABC-verkoston 34. vuosittaiseen Talent Showcaseen. Huhtikuussa 2015 ilmoitettiin, että Williamson oli valittu AJ:n rooliin sarjassa The Fosters.
Francesco Giullino
Francesco Gullino (tai Giullino) on italialaissyntyinen Tanskassa pitkään asunut henkilö, jota epäillään bulgarialaisen toisinajattelijan Georgi Markovin murhasta Lontoossa vuonna 1978. Giullino tunnettiin salanimellä "Piccadilly". Markov oli bulgarialainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europella, BBC:llä, Deutsche Wellessä, jossa hän toimitti radio-ohjelmaa kommunistiseen Bulgariaan ja arvosteli etenkin maan itsevaltaista nepotistista johtajaa Todor Živkovia. Markovin murhan takana epäillään olevan Bulgarian salainen poliisi, joka palkkasi Giullinon surmatyön tekijäksi.
Britannian ja Tanskan poliisit kuulustelivat Giullinoa murhasta vuonna 1993 kuuden tunnin ajan Kööpenhaminassa, mutta häntä ei pidätetty, koska Tanskalla ei ollut siihen perusteita. Bulgarian lainsäädännön mukaan murha vanhenee 30 vuoden kuluttua teosta eli Giullinon tapauksessa se olisi vanhentunut vuonna 2008.
Tunisian alle 23-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Tunisian alle 23-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue on Tunisian jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tunisiaa kansainvälisissä jalkapallon Olympialaisissa. Tunisia selvisi ensimmäisen kerran Olympialaisiin vuonna 1960.
Tovariaceae
Tovariaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa, jonka tunnetetuin heimo on ristikukkaiskasvit (Brassicaceae).
Sferifikaatio
thumb|Sferifikoitua omenamehuaSferifikaatio on molekyyligastronomiassa käytetty tekniikka, jolla luodaan palloja. Tekniikoita on kolmenlaisia: Tavallinen sferifikaatio, käänteinen sferifikaatio ja jäädytetty käänteinen sferifikaatio. Tavallisessa spherifikaatiossa sferifikoitavaan nesteeseen laitetaan yleensä natriumalginaattia ja neste pudotetaan kalsiumkylpyyn. Käänteisessä sferifikaatiossa taas nesteeseen laitetaan kalsiumia ja se pudotetaan natriumalginaattikylpyyn. Käänteinen sferifikaatio on hyvä verrattuna tavalliseen, koska pallot lopettavat kiinteytymisen huuhdottaessa. Tavallisella sferifikoinnilla tuotetut pallot pitää tarjoilla välittömästi. Pienistä palloista käytetään monesti nimeä kaviaari. Suuremmat ovat esimerkiksi munia, gnoccheja tai raviolia.
Tovariaceae
Tuntomerkit
Lajit ovat ruohoja tai pensaita, joiden lehdet ovat kolmilehdykkäisiä ja korvakkeellisia. Lehdyköiden laidat ovat ehyitä. Kukinnot ovat terminaalisia, riippuvia ja terttumaisia. Kukat ovat 6–9-lukuisia, tavallisesti kahdeksanlukuisia. Terälehtiä on paljon. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa. Sikiäin koostuu viidestä kahdeksaan, tavallisesti kuudesta yhteen kasvaneesta emilehdestä ja on kehänalainen. Siinä on enemmän tai vähemmän aksiletyyppiset istukat, lyhyt vartalo ja liuskaiset luotit. Siemenaiheita on runsaasti useassa rivissä. Hedelmä on marja tai luumarjamainen. Siemenessä on ohut endospermi. Kromosomiluku on n = 14, so. yksi kromosomiannos sisältää 14 kromosomia.
Levinneisyys
Heimo kasvaa trooppisessa Amerikassa.
Luokittelu
Heimon ainoa suku on Tovaria, ja siinä on kaksi lajia.
Andrei Zjuzin
Andrei Jurijevitš Zjuzin (s. 21. tammikuuta 1978 Ufa, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 496 runkosarjaottelua tehopistein 38+82=120. San Jose Sharks varasi Zjuzinin koko NHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana kesällä 1996, mutta isoista odotuksista huolimatta hän ei noussut NHL:n huippupelaajien joukkoon. Hän pelasi urallaan ulkomailla myös Sveitsissä, Itävallassa, Kazakstanissa, Ukrainassa ja Valko-Venäjällä. Hän pelasi viimeksi Valko-Venäjän Ekstraligan HK Vitebskissa kaudella 2013–2014.
NHL-ura
Kaudeksi 1997–1998 Zjuzin siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hänen tulokaskautensa toi 56 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13 ja kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin. Zjuzinin NHL-uran ensimmäinen maali pudotuspeleissä syntyi hyvään paikkaan 28. huhtikuuta 1998 neljännessä neljännesvälieräottelussa vieraissa Dallas Starsia vastaan: maali ratkaisi Sharksille 0-1-voiton. Osa Zjuzinin kaudesta eteni myös farmijoukkue Kentucky Thoroughbladesissa, AHL:ssä, jossa Zjuzin pelasi noin puolet myös kaudesta 1998–1999. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa.
Elokuussa 1999 Sharks kauppasi Zjuzinin Bill Houlderin, Shawn Burrin ja Steve Guollan Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Niklas Sundströmiin ja kesän 2000 kolmannen kierroksen varausvuoroon. Kausi 1999–2000 hänellä jäi kuitenkin vain 34 ottelun mittaiseksi tammikuussa 2000 olkapäävamman vuoksi. Marraskuussa 2001 Lightning kauppasi Zjuzinin New Jersey Devilsiin vaihdossa Josef Boumedienneen, Sascha Gociin ja Anton Butin pelaajaoikeuksiin.
Zjuzin ehti pelata kaudella 2002–2003 Devilsissa vain yhden ottelun, kunnes hän siirtyi siirtolistan kautta Minnesota Wildiin marraskuussa 2002. Seuraavalla kaudella Zjuzin teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+13=21. Hän oli Wildin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kauden 2004–2005 Zjuzin pelasi NHL:n työsulun vuoksi kotimaassaan Salavat Julajev Ufan ja Severstal Tšerepovetsin joukkueissa. Elokuussa 2005 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Wildin kanssa. Kaudeksi 2006–2007 Zjuzin siirtyi kaksivuotisella ja 2,8 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella Calgary Flamesiin. Hän osoittautui kuitenkin pettymykseksi kaudella 2006–2007 ja jämähti Flamesin kolmospuolustajapariin. Kesäkuussa 2007 joukkue kauppasi Zjuzinin ja Steve Marrin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Adrian Aucoiniin ja saman viikonlopun seitsemännen kierroksen varausvuoroon. Hänen viimeisen NHL-kautensa 2007–2008 lyhensi kuitenkin 32 ottelun mittaiseksi selkälihas- ja nivusvaivat.
Siirto KHL:ään ja ura muualla Euroopassa
Kaudeksi 2008–2009 Zjuzin palasi kotimaahansa ja siirtyi KHL-joukkue SKA Pietariin. Kesken kolmannen SKA-kautensa, marraskuussa 2010 hän siirtyi Atlantiin. Marraskuussa 2011 Zjuzin teki sopimuksen National League A:n EHC Bielin kanssa oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2011–2012. Tammikuussa 2012 hän siirtyi kuitenkin loppukaudeksi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaan Klagenfurter AC:n riveihin. Saman vuoden marraskuussa Zjuzin siirtyi kotimaansa toiseksi korkeimmalle sarjatasolla VHL-joukkue Rubin Tjumenin oltuaan taas ilman sopimusta alkukauden 2012–2013. Hän jätti joukkueen kuitenkin vain kahden pelaamansa ottelun jälkeen, eikä pelannut enää loppukaudella.
Elokuussa 2013 Zjuzin liittyi kazakstanilaiseen HK Almatyyn, jota hän vahvisti Kazakstan Cupissa, mutta ei pelannut Kazakstanin mestaruussarjassa. Marraskuussa Zjuzin liittyi Ukrainan PHL-liigan HK Bilyi Barsiin. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Valko-Venäjän Ekstraligaan HK Vitebskin joukkueeseen. Seura jäi Zjuzinin uran viimeiseksi.
Maajoukkueura
Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1995 ja 1996, joista jälkimmäinen turnaus päättyi Euroopan-mestaruuteen. Zjuzin jakoi pelipaikastaan huolimatta koko vuoden 1996 turnauksen maalipörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja tähdistökentälliseen. Zjuzin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 1997, joista molemmat turnaukset päättyi pronssiin. Zjuzin on pelannut myös A-maaotteluita muun muassa Euro Hockey Tour -tasolla, mutta ei kuitenkaan miesten arvokisoissa.
Perhe
Zjuzinin pikkuveli Dmitri on pelannut hyökkääjänä pääsarjatasolla ja Venäjän juniorimaajoukkueissa.
Sepp Puschnig
thumb|Sepp Puschnig vuonna 2013 Sepp Puschnig (oik. Josef Pušnik, s. 12. syyskuuta 1947 Klagenfurt, Itävalta) on uransa päättänyt itävaltalainen jääkiekkoilija. Hän osallistui kolmiin talviolympialaisiin, 1964 Innsbruckissa, 1968 Grenoblessa ja jälleen Innsbruckissa 1976. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Famen jäseneksi 1999. Myös Sepp Puschnigin poika Andreas Pušnik on entinen maajoukkuetason ammattilaisjääkiekkoilija.
Tee Jii Saarinen
Tee Jii Saarinen on suomalainen pop rock -laulaja, joka on julkaissut kolme albumia.
Vitali Teleš
Teleš edusti juniorina Tallinna JK:ta. Hän siirtyi seuraan edustusjoukkueeseen vuonna 1998. Vuonna 2004 hän siirtyi Meistriliigassa pelaavaan FC TVMK:hon. Hän voitti seurassa ykkösmaalivahtina kaudella 2005 mestaruuden. Teleš voitti myös Viron cupin 2006. Hän pelasi seurassa 144 ottelua. Kaudeksi 2009 Teleš siirtyi Veikkausliigaan FF Jaron joukkueeseen. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2009 JJK:ta vastaan ja pelasi kaudella yhdeksän ottelua. Kaudella 2010 pelasi seuran ykkösmaalivahtina 26 ottelua.
Toppilan rautatieasema
Toppilan rautatieasema (, aiemmin Tpa ) oli Suomen rataverkon liikennepaikka aina 5. kesäkuuta 2005 saakka. Tällöin Oulun rautatieasemalta viiden kilometrin päässä sijainnut liikennepaikka poistui Ratahallintokeskuksen liikennepaikkaluettelosta. Nykyään asemarakennuksen omistaa arkkitehtitoimisto Ave Forma Oy.
Historiaa
Valtionrautatiet rakensi Oulun kauppaseuran aloitteesta radan Oulun asemalta Tuiran kautta Toppilaan vuonna 1886 osana Pohjanmaan rataa, ja Toppilan sataman ja aseman liikennemäärät kasvoivat ulkomaankaupan myötä.Myöskin sellutehdas aiheutti oman liikennöintitarpeensa heti valmistuttuaan 1930-luvulla. lähtien. Myöhemmin Oulun syväsataman rakentamisen myötä Toppilan satama menetti merkityksensä, sillä uudemmat suuret laivat eivät päässeet matalaan satamaan. Nykyisin satama on lähinnä huviveneilykäytössä ja virallisesti tavaraliikenteen satama lakkautettiin 2012.
Rautatiekuljetuksissa liikennemäärät vähenivät olemattomiin turpeenkuljetuksen siirtyessä kiskoilta maanteille. Tämän vuoksi Toppilan ratapihaa supistettiin voimakkaasti: vielä 1980-luvun alussa ratapihalla oli neljä rinnakkaista raidetta, mutta 2000-luvulla enää kaksi läpiajettavaa raidetta ja pistoraiteita.
2000-luvun alusta Toppilaan liikennöitiin vain harvoin ja Vihreäsaaren öljysatamassa sijaitseville VR:n öljyvarastoille noin kerran viikossa. Kun Pohjois-Suomen ratojen sähköistys valmistui joulukuussa 2006, päättyi Vihreäsaaren liikenne käytännössä kokonaan. Sekä Vihreäsaaren että Toppilan raiteistot joutuivat purku-uhan alle vähäisen käytön vuoksi.
Keväällä 2007 Toppilasta Vihreäsaaren öljysatamaan johtanut raide suljettiin liikenteeltä asettamalla raiteen alkukohtaan seislevy ja lukitsemalla vaihteet johtamaan Toppilan ratapihalle. Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry liikennöi kesällä 2007 ja 2008 lauantaisin Vihreäsaareen museoliikennettä Oulun rautatieasemalta Dm7- eli lättähattujunilla.
Toppilan ratapihan purkaminen aloitettiin syyskuussa 2009 poistamalla kiskotus tasoristeyksistä ja asfaltoimalla ne umpeen. Vanhan aseman edustalle ei siten voinut enää liikennöidä rautatiekalustolla. Seuraavana vuonna purettiin ratapihan loputkin osat ja vuoden lopulla Vihreäsaaren raide.
MyGrain (albumi)
MyGrain on MyGrainin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2011. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 23.
Kersti Juva
Kersti Anna Linnea Juva (s. 17. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomentaja ja filosofian maisteri. Hän on Suomen huomattavimpia ja tuotteliaimpia englanninkielisen kirjallisuuden kääntäjiä.
Elämä ja ura
Juva valmistui Helsingin yliopistosta 1972 pääaineenaan englantilainen filologia, minkä jälkeen hän on työskennellyt vapaana suomentajana sekä opettanut kääntämistä.
Juva on entisen arkkipiispan ja Helsingin yliopiston rehtorin Mikko Juvan ja tämän puolison Riitta Juvan esikoistytär. Perheessä korostettiin kielellisen ilmaisun ja kirjallisuuden merkitystä, ja nuori Juva luki kirjoja suorastaan ahmimalla. Oppikoulussa Juva kiinnostui erityisesti kuvataiteista. Juvan teini-ikä osui 1960-luvulle, jolloin nuoriso etsi voimakkaasti uutta. Juva koki uuden sukupolven tulon voimakkaasti ja kirjoitti laajasti lainatussa kirjoituksessaan Teinilehteen vuonna 1967: ”Mutta jos selviämme tästä, meistä tulee voimakas sukupolvi, karaistua terästä!”
Ylioppilaaksi tultuaan Juva päätyi opiskelemaan Helsingin yliopistoon suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta sekä englantilaista filologiaa. Suomen kielen laitoksella hän tutustui yhdessä opiskelutoverinsa Kristiina Rikmanin kanssa kirjailija Eila Pennaseen, joka oli laitoksella suomentamisen kurssin vetäjänä. Pennanen johdatti opiskelijatoverit suomentajiksi WSOY:lle, jolle Juva alkoi tehdä käännöstöitä vuodesta 1973 alkaen. Vuodesta 1985 lähtien Juva on asunut osan vuodesta Suomessa (Helsingissä ja Nuuksiossa) ja osan Britanniassa (Oxfordissa ja Länsi-Walesissa). Walesissa puhuttu kelttiläinen kymrin kieli ja Walesin kulttuuri ovat tulleet Juvalle läheisiksi.
Kersti Juva tunnetaan etenkin J. R. R. Tolkienin teosten suomentajana. Hänen ensimmäinen romaanikäännöksensä oli Taru sormusten herrasta -trilogia (1973–1975, osat I–II yhdessä Eila Pennasen kanssa). Myöhemmin hän on suomentanut lähes koko Tolkienin tuotannon, johon kuuluvat Silmarillion (1979), Hobitti (1985), Keskeneräisten tarujen kirja (1986) sekä lukuisat pienemmät teokset. Tolkien-käännöksissään Juva käytti omaperäisiä sanavalintoja ja myös keksi kokonaan uusia sanoja, jotka sittemmin vakiintuivat suomen kielen osaksi. Näitä sanoja ovat esimerkiksi örkki ja haltia.
Juvan muuhun käännöstuotantoon kuuluu englantilaisen kirjallisuuden klassikoita, kuten Laurence Sternen Tristram Shandy – elämä ja mielipiteet (1998), Charles Dickensin Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut (1992) sekä Kolea talo (2006), A. A. Milnen Nalle Puh -romaanit (1975) ja Richard Adamsin Ruohometsän kansa (1975). Lisäksi hän on suomentanut näytelmiä ja kuunnelmia, kuten Yleisradion Radioteatterissa vuodesta 1979 lähetetyn Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmasarjan.
Kersti Juva on palkittu käännöstyöstään lukuisia kertoja. Hän on saanut valtion kääntäjäpalkinnon 1976, 1986 ja 1998, WSOY:n palkinnon 1997, kirjallisuuden Suomi-palkinnon 1998, Agricola-palkinnon 1999 ja Suomen Kulttuurirahaston palkinnon 2006. Vuonna 2008 Taiteen keskustoimikunta nimitti Juvan viisivuotiseen taiteilijaprofessorin virkaan. Juvalle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014. Vuonna 2014 Kersti Juva vihittiin Itä-Suomen yliopistossa filosofian kunniatohtoriksi. Vuonna 2018 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Kersti Juva on naimisissa englantilaisen teologian tohtorin Juliette Dayn kanssa. Juva toimi Setan varapuheenjohtajana vuosina 1985–1986.
Kersti Juva jakaa aikansa Helsingin, Espoon Nuuksion, Oxfordin ja Etelä-Walesin välillä.
Pako (videopeli)
Pako – Car Chase Simulator on suomalaisen Tree Men Gamesin kehittämä autoaiheinen videopeli. Pako julkaistiin ensimmäisenä Windows Phonelle toukokuussa 2014 ja myöhemmin samana vuonna myös iOSille ja Androidille.
Pelin tarkoituksena on väistellä ja paeta poliiseja tietyllä suljetulla alueella mahdollisimman kauan. Mikäli pelaaja törmää johonkin esteeseen, hänen autonsa räjähtää ja pelin joutuu aloittamaan alusta. Pelissä on viisi erilaista suljettua aluetta, joille jokaiselle on oma erilainen autonsa. Pelin autoa pystyy kääntämään vasemmalle painamalla näytön vasenta reunaa ja oikealla painamalla oikeata reunaa. Peli on saatavilla Windows Phone lle, iOS ille, Android ille, tvOS :lle, Amazon FireTV :lle sekä PC/MAC -versiona Steamista.
Koot Hoomi
Koot Hoomi (tai Kuthumi) on teosofiaan liittyvä yleisesti fiktiivisenä pidetty hahmo. Koot Hoomi tunnetaan ns. mahatmakirjeistä, jotka tämän nimissä on lähetetty ja jotka käsittelevät mm. teosofian oppia, asemaa sekä Teosofisen Seuran hallintoa. Kirjeitä saivat Alfred Percy Sinnett ja A.O. Hume. Myös H.P. Blavatskyn nuoruudessa hänen kotiinsa ilmestyi Koot Hoomin nimissä allekirjoitettu kirje, joka kertoi tyttären olevan tulossa pian kotiin. Blavatsky väitti tavanneensa Koot Hoomin matkallaan Tiibetissä vuonna 1868.
Kirjeiden ja Blavatskyn tarinoiden perusteella Koot Hoomi olisi ollut Salaisen Veljeskunnan valaistunut jäsen, joka mm. paranormaalein keinoin välittää okkultistista tietoa valituille. Kirjeiden kielen ja tyylin perusteella on arvioitu, että kirjoittaja on oleskellut Euroopassa, että hän ei tunne Tiibetin oloja, vaikka osa kirjeistä sijoittuu sinne, että hän ei osaa hindiä, tiibetiä tai punjabia, että hän kirjoittaa englanniksi joka ei kuitenkaan ole äidinkielensä ja että hän sisällyttää tekstiin paljon amerikkalaista slangia. Lisäksi käsialassa on venäläisiä piirteitä.
Teosofisen liikkeen ulkopuolella Koot Hoomin kirjeitä pidetään Madame Blavatskyn kirjoittamina.
Blavatskyn kuoleman jälkeen myös Rudolf Steiner ilmoitti esityksissään kanavoivansa Mestari Koot Hoomin viestejä.
Asymmetrinen synteesi
thumb|220px|[[BINAP on epäsymmetrisessä synteesissä usein käytetty katalyytti. Sillä on kaksi enantiomeeria, R ja S.]]
Asymmetrinen synteesi eli epäsymmetrinen synteesi on kätisyydeltään samantyyppisten molekyylien tuotantoa. Se tapahtuu kiraalisten lähtöaineiden, apuaineiden tai katalyyttien avulla. Se tuottaa vain tai pääasiallisesti yhtä enantiomeeria. Epäsymmetrisellä synteesillä on merkitystä lääketieteessä, koska ihmisen solujen kemialliset toiminnot tapahtuvat useimmiten tietyn kätisyyden omaavilla molekyyleillä, ja luonnonainesynteesissä. Esimerkkinä E-vitamiinin synteesi.
Epäsymmetrinen induktio
Asymmetrisessa induktiossa eri enantiomeerit muutetaan ensin eri diastereomeereiksi. Koska eri diastereomeerit regoivat eri tavoin ja vauhdilla, voidaan tuottaa tietyssä ajassa ari määriä eri diastereomeeraja.
Jean Anthelme Brillat-Savarin
Jean Anthelme Brillat-Savarin (1. huhtikuuta 1755 Belley, Ain, Ranska – 1. helmikuuta 1826 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen juristi ja poliitikko. Hän nousi maineeseen epikurolaisena ja gastronomina: "Grimod ja Brillat-Savarin, nuo kaksi kirjailijaa loivat koko gastronomisen esseistiikan perustan."
Elämä
Brillat-Savarin syntyi lakimiessukuun Ainissa Belleyn kaupungissa, jossa Rhônejoki siihen aikaan erotti Ranskan ja Savoijin. Hän opiskeli nuorena Dijonissa – tai mahdollisesti Lyonissa – oikeustiedettä, kemiaa ja lääketiedettä ja toimi myöhemmin lakimiehenä kotikaupungissaan. Ranskan vallankumouksen puhjetessa vuonna 1789 hänet valittiin säätyjen yleiskokoukseen, josta pian tuli Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous, ja hän sai siellä jonkin verran huomiota, etenkin puhuessaan julkisesti kuolemanrangaistuksen puolesta.
Isä Marc Anthelme otti käyttöön lisäsukunimen vuonna 1733, kun hänen Savarin-niminen tätinsä kuoli. Täti testamenttasi omaisuutensa hänelle sillä ehdolla, että hän ottaisi nimen käyttöön.
Brillat-Savarin palasi 1778 Belleyyn ja jälleen kansalliskokouksen jälkeen 1791 ja toimi joulukuusta 1792 vuoden ajan kansan valitsemana pormestarina. Vallankumouksen myöhemmässä vaiheessa niin sanottuna terrorin aikana hän totesi olevansa hengenvaarassa ja hakeutui turvaan sukulaisten luokse Sveitsiin Moudoniin ja sitten Lausanneen hôtel du Lion d'Argentiin. Myöhemmin hän muutti Hollantiin ja sieltä vasta perustettuun Yhdysvaltoihin, missä hän asui kolme vuotta Bostonissa, New Yorkissa, Philadelphiassa ja Hartfordissa ja hankki elantonsa antamalla ranskantunteja. Jonkin aikaa hän soitti ensi viulua New Yorkissa John Street Theatressa.
Kirjallinen työ
Brillat-Savarin julkaisi teoksia oikeustieteen ja kansantaloustieteen alalta. Hän pysyi naimattomana mutta rakkaus ei kuitenkaan ollut hänelle vieras asia, ja hän kutsui sitä kuudenneksi aistiksi. Teoksensa Physiologie omistuskirjoituksessa kauniille serkulleen Juliette Récamierille hän kirjoittaa:
Brillat-Savarinin kuuluisa teos Physiologie du goût (Maun fysiologia) ilmestyi anonyymisti joulukuussa 1825, kaksi kuukautta ennen hänen kuolemaansa, anonyymisti oletettavasti siksi, että hän katsoi, ettei hänen ammattiinsa sovi sen tyylisen teoksen julkaiseminen. Teoksen täydellinen otsikko kuuluu Physiologie du Goût, ou Méditations de Gastronomie Transcendante; ouvrage théorique, historique et à l'ordre du jour, dédié aux Gastronomes parisiens, par un Professeur, membre de plusieurs sociétés littéraires et savantes ('Maun fysiologia eli ajatelmia ylivertaisesta gastronomiasta; teoreettinen, historiallinen ja aiheenmukainen teos, jonka omistaa Pariisin gastronomeille professori, monien kirjallisten ja oppineiden seurojen jäsen') Ilmestyttyään teos on ollut jatkuvasti saatavilla. Teoksen on suomentanut ranskalaisen kirjallisuuden suomentaja, gastronomisten kolumnien kirjoittajana tunnettu Jukka Mannerkorpi, joka on myös kirjoittanut teokseen esipuheen. Suomennos on ilmestynyt vuonna 1988, ja siitä on otettu useita painoksia.
Teos, joka usein on vuolassanainen ja ylettömän – ja toisinaan hämärän – aforistinen ja aksiomaattinen, on säilynyt merkittävänä, ja sitä on hänen kuolemansa jälkeen vuosien mittaan analysoitu yhä uudelleen. Ajatelmissa, jotka saavat osin kiittää Montaignen Esseitä, ja joissa on joutilaisuuden aikakauden keskusteleva rytmi ja joissa itsevarmasti tavoitellaan sivistyneitä iloja, Brillat-Savarin käsittelee pöydän iloja, mitä hän pitää tieteenä. Hänen ranskan kielen esikuvinaan olivat ancien régimen tyyliniekat: Voltaire, Rousseau, Fénelon, Buffon, Cochin ja d'Aguesseau.
Latinan ja kreikan lisäksi hän osasi viittä nykykieltä, eikä hän sopivassa tilaisuudessa arastellut esitellä taitojaan: hän ei epäröinyt sanojen lainaamista, hän käytti englanninkielistä sanaa sip kun ranskan kieli ei kyennyt ilmaisemaan asiaa, kunnes hän löysi jo harvinaiseksi käyneen verbin siroter ('maistella').
Epikurolainen filosofia on joka sivun taustalla. Brillat-Savarin nautti hyvin yksinkertaisestakin ateriasta, kunhan se oli valmistettu taidokkaasti:
Merkitys ja jälkimaine
Brillat-Savarinin kunniaksi on nimetty Brillat-Savarin -juusto, savariinivuoka, pyöreä kakkuvuoka, jossa on reikä keskellä, ja savariinikakku. Pariisin 13. arrondissementissa on hänen mukaansa vuonna 1894 nimetty katu rue Brillat-Savarin.
Uuteen eloon nykyajan gastronomien keskuudessa eri puolilla maailmaa on hänen maineensa nostanut hänestä vaikutteita saanut televisio-ohjelman Iron Chef juontaja Takeshi Kaga, joka on tehnyt ohjelmassa tunnetuksi ajatelman "Kerro minulle mitä syöt, minä sanon kuka olet." Sanonta on nykyisin usein lyhentynyt muotoon "Mitä syöt sitä olet".
Brillat-Savarinia pidetään usein vähähiilihydraattisen ruokavalion isänä. Hänen mukaansa sokeri ja valkoiset jauhot ovat liikalihavuuden syy, ja niiden sijaan hän suosittelee valkuaispitoisia ruoka-aineita.
NOSS
Koska moniin ryhmiin kuuluu kolme satelliittia, ne näyttävät Maasta katsoen liikkuvan kolmiomuodostelmana tähtitaivaalla. Tämän vuoksi NOSS-satelliitteja kutsutaan myös satelliittikolmioiksi tai lentäviksi satelliittikolmioiksi. Taivaalla näkyessään ne kiinnittävät varsin usein huomiota ja kummastusta. Vuoden 2010 aikana kolmiomuodostelmat alkoivat hiljalleen hajoamaan, ilmakehän muokatessa satelliittien ratoja.
NOSS-järjestelmä syntyi kylmän sodan aikaan 1970-luvun alkupuoliskolla. Ne tunnetaan myös nimillä White Cloud tai PARCAE. thumb|left|420px|NOSS-satelliittiryhmä Kuuta ohittamassa