cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekklesia (Ateena)
Lainsäädäntö
Vaikka kansa piti tiukasti kiinni suvereeneista valtaoikeuksistaan, se oli kuitenkin usein valmis perumaan hätäiset päätöksensa ja rankaisemaan niitä, jotka olivat johtaneet sitä harhaan. Muutoin lakeja säädettäessä ekklesiaa rajoitti lähinnä mahdollisuus nostaa grafē paranomōn -syyte siitä, että laki rikkoi muita lakeja vastaan tai oli muutoin epätarkoituksenmukainen.
Virkamiesten valinta
Ekklesia suoritti niiden virkamiesten valinnan, joiden tehtäviin vaadittiin jonkinlaista pätevyyttä, kuten strategokset sekä valtion kassasta vastuussa olleet viranomaiset ( ja ). Myös muihin kaupunkeihin lähetetyt lähettiläät valittiin samalla tavalla, vaikkakaan he eivät olleet teknisesti ottaen virkamiehiä. Ekklesia ei luonnollisesti valinnut niitä virkamiehiä, jotka valittiin arpomalla, joita oli suurin osa kaupunkivaltion virkamieskunnasta.
Ekklesian valitessa virkamiehet valinta suoritettiin aina käsiäänestyksellä. Henkilöt saattoivat itse asettua ehdolle, mutta heitä saatettiin myös ehdottaa virkaan; tällöin ehdotetuilla oli oikeus kieltäytyä vannomalla niin kutsuttu eksōmosia -vala. Äänestyksiä johtivat strategosten tapauksessa arkontit ja muutoin prytanit tai näistä valitut epistateet.
Ostrakisointi
Mahdollinen ostrakismiäänestys järjestettiin vuoden puolessa välissä kuudennen prytaneian pääkokouksessa. Samalla käsiteltiin syytteet sykofantteja vastaan.
Oikeustoimet
Ekklesia saattoi osallistua oikeustoimiin tietyissä poikkeustapauksissa (, ja ), jos se sai tietoonsa väärinkäytöksiä. Esimerkiksi virkamiehiä tai yksityishenkilöitä vastaan tehdyt väärinkäytökset tuotiin joskus kansankokouksen käsiteltäväksi sillä tarkoituksella, että se tekisi päätöksen siitä, vaatiko asia oikeuskäsittelyä. Useimmiten tällaiset oikeustapaukset tuotiin bulen käsiteltäväksi, ja päätyivät ekklesialle vain silloin, jos ne olivat liian vakavia bulelle, sillä bulella oli oikeus määrätä korkeimmillaan 500 drakhman suuruisia sakkoja.
Ekklesia saattoi joissakin tapauksissa toimia itse oikeusistuimena niin, että syytös- ja puolustuspuheet pidettiin sen kokouksissa, ja kokous lausui myös tuomion. Useimmiten kokous suoritti kuitenkin vain alustavan tutkinnan nimittämällä erityisen tutkintaelimen. Jos tutkinnassa todettiin, että asia vaati oikeuskäsittelyä, se annettiin oikeusistuimille. Päätös ei sitonut oikeusistuimia, vaikka sillä olikin tiettyä vaikutusvaltaa. Ekklesia saattoi myös määritellä, minkä lakien mukaan tapaus käsiteltäisiin, sekä rangaistuksen, jota sovellettaan, jos oikeus päättää tuomita syytetyn. Ekklesia saattoi myös nimittää henkilöt, jotka seurasivat oikeusjutun etenemistä koko ekklesian puolesta.
Ekklesia saattoi myös antaa tapauksia, kuten maanpetosepäilyt, bulen tai areiopagin tutkittavaksi. Jos syylliset löydettiin, nämä voitiin tuoda kansan tuomittaviksi. Joissakin tapauksissa, kuten hermien turmelemisen tapauksessa vuonna 415 eaa., ekklesia antoi bulelle täydet oikeudet syyllisten etsimisessä ja tuomitsemisessa. Joskus raivostunut kansa otti tuomiovallan suoraan käsiinsä ohi lakien.
Runkojäärät
Runkojäärät (Anoplophora) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu noin 40 lajia.
Barrow Havenin rautatieasema
Barrow Havenin rautatieasema on rautatieasema Barrow Havenin kylässä North Lincolnshiressä. Se sijaitsee Barton Linen varrella.
Asema avattiin 8. huhtikuuta 1850. Sitä käytti 1 432 matkustajaa kaudella 2017–2018.
M/S Regula
M/S Regula on Saksassa vuonna 1971 valmistunut A/S Saaremaa Laevakompaniin autolautta.
Piehinginjoen vesistö
Piehinginjoen vesistö (vesistöaluetunnus 56) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Piehinginjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 175,67 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,43 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
M/S Regula
Valmistus
Alus tilattiin Jos. L. Meyerin telakalta Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 563 ja alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1971. Alus luovutettiin 7. huhtikuuta 1971 Linjebuss Internationalille (Rederi Ab Svea).
Palvelus
Alus aloitti liikenteen välillä Helsingborg – Helsingør. Vuonna 1980 alus siirtyi Scandinavia Ferry Linesille. Maaliskuussa 1985 alus palasi muutostöiden jälkeen liikenteeseen. SweFerry Ab ryhtyi liikennöimään aluksella 1991. 27. toukokuuta 1995 alus oli viimeistä päivää liikenteessä Juutinraumassa. Sen jälkeen alus telakoitu Helsingborgissa. Huhtikuussa 1997 alus myytiin virolaiselle A/S Saaremaa Laevakompaniille. Toukokuussa siihen rakennettiin uusi peräramppi ja se aloitti liikenteen välillä Virtsu – Kuivastu. Törmättyään 18. joulukuuta 2006 myrskyssä laituriin Virtsussa alus otettiin liikenteestä korjattavaksi. Liikenne jatkui Tuule laevad -markkinointinimen alla. Vuonna 2016 alus on liikenteessä välillä Rohuküla – Heltermaa. Vuonna 2014 lauttaliikenne Saarenmaalle ja Hiidenmaalle kilpailutettiin ja uudeksi operaattoriksi valittiin Tallinnan sataman tytäryhtiö TS Laevad. Sen oli tarkoitus hankkia neljä uutta alusta Saarenmaan ja Hiidenmaan reiteille, mutta alushankintojen aikataulut eivät pitäneet jolloin varustamon oli pakko ostaa edellisen operaattorin vanhat alukset. Aluskauppoja on arvosteltu sillä niistä on sanottu maksetun huomattavaa ylihintaa. Saarenmaa laevakompanii oli maksanut M/S Regulasta vuonna 2007 30 miljoonaa viron kruunua (alle kaksi miljoonaa euroa), kun TS Laevad maksoi siitä vuonna 2016 neljä miljoonaa euroa.
Mikkelä
Mikkelä on Muuralan kaupunginosaan kuuluva pientalo- ja pienteollisuusalue Espoossa. Alue sijoittuu rantaradan ja Kehä III:n väliin. Asutus on rivitalovaltaista. Teollinen toiminta on keskittynyt Kehä III:n varteen, ikään kuin matalaksi melumuuriksi.
Mikkelän palveluihin kuuluvat alakoulu, päiväkoti, ABC Deli -huoltoasema ja Lidlin myymälä. Yläkoulu, kirjasto ja muut kaupalliset palvelut löytyvät läheisestä Espoon keskuksesta.
Mikkelän kautta kulkevat bussilinjat 118 (Tapiola–Kauklahti) sekä arkisin 213 (Helsinki–Kauklahti). Alueen luoteisosaan on yhteys arkisin päiväsaikaan busseilla 241 (Espoon asema – Hirvisuo) ja 168 (Kauklahti – Espoontori, kulkee vain muutaman kerran päivässä, arkisin). Espoonväylää kulkee Mikkelää sivuten arkisin päiväsaikaan myös linja 243 (Espoon asema – Veikkola).
Mikkelän läpi Kauklahteen kulkevan Ison Maantien varrella sijaitsee historiallinen Muuralan hirttopaikka.
Oskar Luts
thumb|200px|Oskar Luts
Elämäkerta
Oskar Luts syntyi Tartumaalla Kaareperen kunnassa suutariperheen ensimmäisenä lapsena. Toinen hänen veljistään kuoli 4-vuotiaana, ja häneltä on saanut nimensä kirjan Arno ja kumppanit päähenkilö. Nuorimmasta veljestä Theodorista tuli elokuvaohjaaja, joka oli myös Fenno-Filmi Oy:n perustaja. 12-vuotiaana Luts muutti Tarttoon ja aloitti opintonsa Tarton Reaalikoulussa. Lutsin ensimmäinen työpaikka oli Hirschfeldtin apteekki, jossa hän toimi harjoittelijana. Vuonna 1907 hän suoritti apteekkarin apulaisen kokeen Tarton yliopistossa. Vuosina 1911–1914 Luts kävi kuuntelemassa luentoja Tarton yliopiston farmasian laitoksella ja oli samalla töissä Jürgensonin apteekissa. Työn ohella hän aloitti kirjailijanuransa. Vuonna 1912 ilmestyi Kevade, joka nousi kuuluisuuteen lähes yhdessä yössä.
Sotavuosina 1914–1918 Luts toimi armeijafarmaseuttina Venäjällä. Vitebskissä hän tutustui puolalais-valkovenäläiseen Valentina Krivitskajaan, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1917. Seuraavana vuonna syntyi heidän ainoa lapsensa – poika Georg. Palattuaan Tarttoon he joutuivat pitkään asumaan vuokra-asunnoissa, kunnes vuonna 1936 valmistui heidän oma talonsa Riia-maantien varrelle. Samassa talossa avattiin Oskar Lutsin kotimuseo vuonna 1964.
Sodan jälkeen Luts oli vielä pari vuotta töissä apteekissa ja Tarton yliopiston kirjastossa, mutta vuodesta 1922 alkaen hän toimi jo päätoimisena kirjailijana. Lutsia arvostettiin kirjailijana myös neuvostoaikana. Vuonna 1949 hänelle annettiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansankirjailijan kunnianimitys. Luts kuoli syöpään vuonna 1953.
Kirjallinen tuotanto
Oskar Luts on kirjoittanut romaaneja, kertomuksia, pakinoita, muistelmia ja näytelmiä. Hänen ensimmäisestä teoksestaan Arno ja kumppanit tuli myös tunnetuin. Ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1912, toinen osa seuraavana vuonna 1913. Se on kertomus erään kyläkoulun lasten tekemisistä, unelmista ja ongelmista. Virossa käytetään teoksen henkilöitä usein perusluonnetyyppien esimerkkeinä, koska ne ovat kaikille tuttuja joko kertomuksesta tai sen perusteella tehdystä elokuvasta. Kevade-elokuva valmistui 1969, ohjaajana oli Arvo Kruusement ja sen näki lähes puolet Viron väestöstä. Kevade on käännetty 13 eri kielelle, M. Rauhalan suomennos Arno ja kumppanit ilmestyi 1973.
Lutsin runsaasta tuotannosta on suomennettu myös kaksi lyhyttä pilanäytelmää. Kaalinpää ja Kalevin kotiinpaluu ilmestyivät suomeksi jo vuonna 1935, suomentajana Hilma Rantanen-Pylkkänen. Virolaisessa teatterissa Oskar Luts on ollut suosikkikirjailija. Kevade ja sen jatko-osat Suvi (suom. Kesä), Sügis (suom. Syksy) on toistuvasti sovitettu näytelmiksi. Arvo Kruusement ohjasi kaikista kolmesta myös elokuvat (1969, 1976 ja 1990).
Lutsin tuotannolle on omaista jutteleva tyyli. Hänen kaunokirjallisissa teoksissaan on muistelmallisia aineksia ja muistelmissaan kuvitteellisia osia. Hän kuvaa realistisia tilanteita, mutta omalla joskus melankolisella, joskus koomisella tavallaan.
Kazuyoshi Akiyama
Kazuyoshi Akiyama (, s. 2. tammikuuta 1941) on japanilainen kapellimestari.
Akiyama syntyi musikaaliseen perheeseen ja opiskeli pianonsoittoa Toho Gakuen -musiikkikoulussa, mutta kiinnostui Seiji Ozawan välityksellä orkesterinjohdosta. Hän pääsi opiskelemaan alaa Hideo Saiton johdolla.
Akiyama toimi American Symphony Orchestran ylikapellimestarina vuosina 1973–1978 ja toimi sittemmin mm. Vancouverin sinfoniaorkesterissa 1972–1985. Hän oli Tokion sinfoniaorkesterin johtaja 1974–2004 ja on toiminut vuodesta 1998 Hiroshiman sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina.
20 suosikkia – Paikka auringossa
20 suosikkia – Paikka auringossa on suomalaislaulaja Bablon ensimmäinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1997.
Nobby Stiles
pienoiskuva|Nobby Stiles vuonna 1966. Norbert ”Nobby” Peter Stiles (18. toukokuuta 1942 Collyhurst, Manchester, Englanti – 30. lokakuuta 2020) oli englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Pelaaja-aikanaan hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Pelaajaurallaan seuratasolla Manchester Unitedia, Middlesbroughia ja Vancouver Whitecapsia edustanut Stiles oli mukana voittamassa kultaa Englannin maajoukkueessa vuoden 1966 MM-kotikisoissa. Vuoden 1970 MM-kisoissakin Englantia edustanut Stiles pelasi uransa aikana 28 maaottelua, tehden yhden maalin.
10. tammikuuta 1960 Stiles teki debyyttinsä Manchester Unitedissa ottelussa Boltonia vastaan. 11 Manchester-kauden aikana Stiles oli mukana voittamassa kahta liigamestaruutta (1965, 1967), Euroopan cupia (nyk. mestarien liiga) 1968, FA Cupia (1963) ja FA Community Shieldia vuosina 1965 ja 1967.
Pelaajauransa jälkeen Stiles valmensi Prestonia, West Bromwich Albionia ja Manchester Unitedia.
Vuoden 1966 MM-joukkueessa pelanneet Stiles, Roger Hunt, George Cohen, Ray Wilson ja Alan Ball ristittiin vuonna 2000 Brittiläisen ritarikunnan jäseniksi jalkapalloilun edestä tekemänsä työn vuoksi.
Stiles kuoli 78-vuotiaana 30. lokakuuta 2020 sairastettuaan pitkään dementiaa ja eturauhassyöpää.
Pentti Kivimäki
pienoiskuva|Pentti Kivimäki kesäkuussa 2023. Pentti Johannes Kivimäki (s. 18. maaliskuuta 1941 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija.
Kivimäki voitti Ilmajoen Kisailijoiden joukkueessa Suomen-mestaruuden vuosina 1961 ja 1962. Hän pelasi neljä kertaa Itä–Länsi-ottelussa ja neljä kertaa Liitto–Lehdistö-ottelussa.
Kivimäki työskenteli kansa- ja peruskoulunopettajana, muun muassa Ilmajoella Herralan koulun johtajana.
Maltti ja Valtti
Liikennepuistokonstaapelit Maltti ja Valtti ovat fiktiivisiä hahmoja, jotka perustuvat näyttelijä Jerry Mikkelisen alkuperäisideaan. Maltti ja Valtti ovat tulleet erityisesti tunnetuiksi Yle TV2:n lastenohjelmista.
Televisio- ja radio-ohjelmat
Keväällä 2015 äänitettiin Yleisradiolle kymmenen jaksoa Maltin ja Valtin minikuunnelmia. Kuunnelmien käsikirjoittaja oli Jerry Mikkelinen, näyttelijöinä Jerry Mikkelinen (Maltti) ja Jussi Ollila (Valtti) ja ohjaajana Lasse Verkko.
Kirjat
Maltista ja Valtista on tehty myös lastenkirjoja. Syksyllä 2014 ilmestyi kuvakirja Maltti ja Valtti: Tehtävä mummolassa. Toinen kuvakirja Maltti ja Valtti: Melkein autiolla saarella julkaistiin syyskuussa 2015. Kirjat on kuvittanut Teemu Åke ja julkaissut Schildts & Söderströms.
Musiikki ja esiintymiset
Maltti ja Valtti ovat tehneet myös musiikkia. Kappaleiden säveltäjiä ja sanoittajia ovat Jussi Ollila ja Jerry Mikkelinen.
Maltti ja Valtti ovat esiintyneet live-tapahtumissa ja -tilaisuuksissa vuodesta 2009. Hahmot ovat esiintyneet niin pienissä kuin isoissa tapahtumissa (mm. Puistoblues, Hamina Tattoo). Tuotannosta vastaa Kulttuuriosuuskunta Kaje.
Scolopendra galapagoensis
Scolopendra galapagoensis on juoksujalkaisiin kuuluva tuhatjalkainen. Se on yksi maailman suurimmista tuhatjalkaisista. S. galapagoensis voi kasvaa 25–30 senttimetrin mittaiseksi.
Kuten muillakin juoksujalkaisilla, tämänkin lajin ensimmäinen raajapari on muuntunut pään sivuille osoittaviksi, paksuiksi ja koukkumaisiksi leukaraajoiksi, joiden kärjessä olevaan kynteen tulee tiehyt myrkkyrauhasesta. Se käyttää leukaraajojaan pistääkseen myrkkyä saalistamiinsa hyönteisiin, liskoihin ja joskus lintuihinkin.
Scolopendra galapagoensis voi nousta varoitusasentoon jolloin se kohottaa vartalonsa etupäätä ja nostaa leukaraajojen lisäksi neljä paria liikkumisraajoja ilmaan.
Yang Kaihui
thumb|right|Yang Kaihui Yang Kaihui (, kohteliaisuusnimi: Yúnjǐn 云锦; 1901 – 14. marraskuuta 1930) oli Mao Zedongin toinen vaimo vuodesta 1920 vuoteen 1927.
Yang syntyi kiinalaisessa Banchangin kylässä Changshassa Hunanin maakunnassa. Hänen isänsä oli Hunanin yhteiskoulun johtaja Yang Changji. Mao opiskeli kyseisessä koulussa, ja Changji oli yksi Maon suosikkiopettajista. Myös Yang Changji arvosti Maoa, jota piti ”harvinaisena lahjakkuutena Kiinassa”. Enteellisesti Changji uskoi, että ”Maolla on suuri tulevaisuus edessään.” Kaihuita pidettiin hyvin kauniina ja viehättävänä nuorena naisena, ja Mao rakastui häneen syvästi. Myöhemmin myös Kaihui vastasi Maon tunteisiin, ja pari meni naimisiin 1920. Mao oli tuolloin 26, Yang Kaihui 17.
Avioliitto
Yangin isä kuoli tammikuussa 1920. Tämän jälkeen Mao ja Yang asuivat yhdessä koulussa, jonka rehtori Mao oli. He eivät kuitenkaan olleet naimisissa, ja Mao petti Yangia usein muiden naisten kanssa. Mao ja Yang menivät naimisiin vuoden 1920 lopulla ja muuttivat lopullisesti asumaan yhteen. Koska Mao ja Yang eivät menneet perinteisten rituaalien mukaan naimisiin eikä avioliittoja tuolloin Kiinassa yleensä rekisteröity, ei liitosta ole virallista todistusta. Tapahtui myös sellainen välikohtaus, että Maon seinänaapuri valitti pariskunnan metelöivistä sänkypuuhista. Koulussa oli sääntö, jonka mukaan opettajien vaimot eivät saaneet yöpyä rakennuksessa. Mao oli kuitenkin koulun rehtori ja muutti sääntöä.
1921 Yang liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen ja oli myös innokas feministi. Samoihin aikoihin Kaihui erotettiin koulustaan avioitumisen vuoksi. Lokakuussa 1921 Yang ja Mao muuttivat omaan kotiin. Talo toimi myös kommunistisen puolueen Kiinan kommunistisen puolueen Hunanin osaston toimistona.
Yangin ja Maon avioliitossa ei tapahtunut varsinaista virallista eroa, mutta avioliitto päättyi käytännössä, kun Mao joutui lähtemään Changshasta Kiinan sisällissodan vuoksi ja meni myöhemmin naimisiin He Zizhenin kanssa. Yangin ja Maon avioliitosta syntyi kolme lasta, joista nuorin kuoli lapsena. Toiseksi nuorin, Mao Anqing, oli kehitysvammainen. Mao Anying, joka oli vanhin lapsi, kuoli Korean sodassa.
Teloitus
Yangin sukulaiset hautasivat Yangin hänen lapsuudenkotinsa alueelle.
Napolinlahti
thumb|Napolinlahti Napolinlahti sijaitsee Italian rannikolla Tyrrhenanmerellä, Napolin kaupungita lounaaseen. Lahti on noin 15 km leveä ja ulottuu 32 km Cape Misenosta kaakkoon Campanella Pointiin. Lahti tunnetaan kauniista maisemistaan.
Napolinlahden rannalla ovat mm. tulivuori Vesuvius ja Napolin satamakaupunki sekä Pozzuoli, Torre Annunziata, Castellammare di Stabia ja Sorrento.
Napolinlahti ja sen saaret, ovat suosittuja matkailualueita. Procida ja Ischia sijaitsevat lahden pohjoisosassa, Capri etelämpänä.
Geologia ja historia
Napolinlahden ympäristö on tuliperäistä aluetta ja siellä on kuumia lähteitä. Napolinlahdella on tapahtunut ikäviä tulivuorenpurkauksia, joista pahin tapahtui vuonna 79, jolloin Herculaneum ja Pompeji jäivät tuhkan alle. Kaupungit on sittemmin kaivettu esiin.
The One (televisiosarja)
The One on brittiläinen sci-fi jännityssarja jota esitetään Netflixissä. Sarja perustuu John Marrsin saman nimiseen romaaniin, jonka on sovittanut sarjan käsikirjoitukseksi Howard Overman.
The One -sarjassa tiedemiehet ovat havainneet kymmenen vuotta aikaisemmin että jokaisella ihmisellä on rakkausgeeni joka on samanlainen vain yhden ihmisen kanssa. Havaintoa hyödyntämään on kehitetty sovellus jolla voi olla yhteydessä tähän täydelliseen rakkauteen, riippumatta siitä missä tämä asuu.
Multi Muysic
Multi Muysic on Aavikon toinen pitkäsoittoalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000 sekä CD:nä että vinyylinä.
Zine el-Abidine Ben Ali
Zine el-Abidine Ben Ali (, 3. syyskuuta 1936 Hammam Sousse, Ranskan Tunisia – 19. syyskuuta 2019 Jedda, Saudi-Arabia ) oli tunisialainen poliitikko, ammattisotilas ja Tunisian toinen presidentti vuosina 1987–2011.
Nuoruus ja koulutus
Zine el-Abidine Ben Ali syntyi Hammam Soussessa 3. syyskuuta 1936 keskiluokkaiseen perheeseen. Hän kävi lukiota Soussessa ja liittyi kesken opiskelun Tunisian kansanliikkeeseen. Ben Ali toimi Neo Destour -puolueen ja aseellisen taistelun välikätenä Ranskaa vastaan. Hänet vangittiin, ja hän sai kiellon kaikkiin tuolloin Ranskan hallinnassa olleisiin Tunisian oppilaitoksiin. Muutaman vuoden kuluttua Neo Destour -puolue lähetti Ben Alin Ranskaan jatkamaan opiskelujaan. Hän opiskeli aluksi sotilaskoulutusta École spéciale militaire de Saint-Cyrissä ja sen jälkeen tykistökoulutusta Châlons-sur-Marnessa. Valmistumisen jälkeen Ben Ali muutti Yhdysvaltoihin, missä hän opiskeli tiedustelupalvelua Marylandissa ja kenttätykistön ilmatorjuntaa Texasissa. Sotilaskoulutuksen ohessa Ben Ali suoritti sähkötekniikan tutkinnon.
Sotilasura
Palattuaan jo itsenäistyneeseen Tunisiaan Ben Ali aloitti vuonna 1964 sotilasuran esikuntaupseerina. Hän perusti Tunisiaan sotilaallisen turvallisuusosaston, jota hän johti kymmenen vuotta. Tehtävän jälkeen Ben Ali nimettiin vuonna 1974 sotilasasiamieheksi Marokkoon ja Espanjaan. Kolme vuotta myöhemmin hän toimi kansallisen turvallisuusneuvoston pääjohtajana. Ben Ali ylennettiin vuonna 1979 kenraaliksi, ja sen jälkeen hänet nimitettiin huhtikuussa 1980 suurlähettilääksi Puolaan Varsovaan. Neljän vuoden kuluttua Ben Ali toimi vielä pääjohtajana, valtiosihteerinä ja sittemmin myös kansallisturvallisuuden ministerinä lokakuussa 1985.
Poliittinen ura
Tunisiaan palattuaan Ben Ali nousi 28. huhtikuuta 1986 sisäministeriksi. Kesäkuussa 1986 hän liittyi sosialistipuolue PSD:hen, jossa hänet nimitettiin varapääsihteeriksi. Toukokuussa 1987 hänet ylennettiin sisäasiainministeriön valtiosihteeriksi ja vajaan puolen vuoden päästä 2. lokakuuta 1987 hänet nimettiin pääministeriksi. Hän sai pitää myös valtiosihteerin viran ja nousi samalla puolueensa pääsihteeriksi.
Viiden viikon kuluttua pääministerinaseman saamisesta lääkärit julistivat presidentti Habib Bourguiban kyvyttömäksi hoitamaan virkaansa ja Ben Ali nousi maan presidentiksi 7. marraskuuta 1987. Sittemmin hänet on valittu presidentiksi viidelle kaudelle, joka kerta lähes 90 prosentin ääniosuudella.
Tunisiassa vuodenvaihteessa 2010–2011 puhjenneiden levottomuuksien vuoksi presidentti lupasi luopua virasta vuonna 2014. Hän joutui kuitenkin poistumaan maasta 14. tammikuuta 2011. Pääministeri Muhammad al-Ghannuši ilmoitti toimivansa väliaikaisena presidenttinä.
Ranskan tiedustelupalvelun epäilyjen mukaan Ben Alin vaimo otti ennen maasta poistumistaan maan keskuspankista mukaansa 1,5 tonnia kultaharkkoja. Tunisiassa Ben Alia vastaan nostettiin syytteitä varkaudesta ja käteisen sekä jalokivien laittomasta hallussapidosta. Hänet ja hänen vaimonsa tuomittiin kesäkuussa 2011 vankeuteen ja sakkoihin. He saivat poissaolevina 35 vuoden tuomion sekä kymmenien miljoonien eurojen sakot.
Ben Ali kuoli 19. syyskuuta 2019 sairaalassa Jeddassa eturauhassyöpään.
Jeremy Gittins
Jeremy Gittins (30. tammikuuta 1956, Manchester) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten komediasarjan Pokka pitää pastorina. Hän on näytellyt myös muissa televisiosarjoissa ja teatterissa.
Eilenburg
Eilenburg on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Leipzigista noin kaksikymmentä kilometriä koilliseen.
Eilenburgin pinta-ala on 46,84 km² ja asukasluku 15 578 (2016).
Churchill (panssarivaunu)
thumb|Churchill VII thumb|Churchill Crocodile liekinheitinvaunu ja sisältä irrotettava heittimen 1500 litran polttoainevaunu. thumb|Churchill Crocodile tulittamassa. thumb|Churchill AVRE:n Petard -kranaatinheitin. Churchill (Tank, Infantry, Mk IV (A22)) oli brittiläinen toisen maailmansodan aikainen jalkaväentukipanssarivaunu. Churchill sai nimensä Britannian pääministerin Winston Churchillin mukaan.
Alkuperäisen A20-vaunun suunnittelu aloitettiin juuri ennen toista maailmansotaa, ja se oli tarkoitettu Matilda II- ja Valentine-vaunujen korvaajaksi toimimaan jalkaväen tukena juoksuhautataisteluissa. Saksan valloitettua Ranskan suunnitelmia muokattiin hiukan paremmin soveltuvaksi nykyaikaisempaan sodankäyntiin, jolloin syntyi malli A22.
Saksan valloitettua Ranskan Churchillin valmistuksen aloittamista kiirehdittiin, eikä sitä ehditty testata kunnolla, ja siinä oli aluksi paljon mekaanisia vikoja. Ensimmäiset lopullisen mallin mukaiset prototyypit valmistuivat joulukuussa 1940 ja ensimmäiset tuotantomallit heinäkuussa 1941.
Kuten edeltäjänsä Matilda II, vaunu oli hidas ja vahvasti panssaroitu, joten sen panssari kesti useimpien saksalaisten aseiden tulen, mutta se ei sopinut kovin hyvin liikkuvaan sodankäyntiin.
Churchill I
Ensimmäisessä mallissa oli aseistuksena tykkitornissa 40 mm (2-paunainen) panssarintorjuntatykki panssarivaunuja vastaan sekä nokassa 76,2 mm haupitsi panssaroimattomia kohteita vastaan.
40 mm tykki oli kuitenkin läpäisykyvyltään heikko ja nokan haupitsi pystyi ampumaan vain eteenpäin, joten vaunun aseistus ei ollut kovin onnistunut. Vaunuissa oli myös runsaasti mekaanisia vikoja. Tämä oli pääasiallinen vaunu jota kanadalaiset joukot käyttivät Dieppen maihinnousussa. Tosin joitain yksilöitä oli käytössä myös Tunisiassa ja vielä Italiassa Gootti-linjan taisteluissa.
Churchill II
Churchill II -mallissa nokan haupitsi oli vaihdettu konekivääriin; syynä oli lähinnä vaunun tuotantokustannusten laskeminen. Mallia valmistettiin 1 127 kappaletta.
Churchill III
Churchill III -mallissa aseistus uusittiin; tornissa ollut 40 mm tykki vaihdettiin paljon tehokkaampaan 57 mm 6-paunaiseen tykkiin, joka lisäsi sen taistelukykyä panssarivaunuja vastaan huomattavasti. Vaunussa oli uusi hitsattu torni ja telat oli katettu päältä.
Churchill VI
Churchill VI -mallissa 57 mm tykki oli vaihdettu lähtönopeudeltaan hitaampaan 75 mm Mk V -tykkiin. Uudessa tykissä oli huonompi panssarinläpäisykyky kuin vanhassa, mutta se oli muilta ominaisuuksiltaan parempi, joten vaunun taistelukyky panssarivaunuja vastaan huononi hiukan mutta muita kohteita vastaan parani. Vain noin 200 rakennettiin.
Churchill VII
Churchill VII -mallissa vaunun runkoa levennettiin ja sen panssarointia parannettiin huomattavasti. Nämä vaunut valmistuivat Normandian maihinnousua varten. Vaunu tunnettiin myös nimellä Heavy Churchill ja se sai uuden mallinumeron A42 vuonna 1945. Tykkinä oli 75-millinen. Malli VIII oli sama, mutta 95 mm haupitsilla. Näitä kahta mallia valmistettiin yhteensä 1600 kappaletta.
Churchill AVRE
AVRE on lyhennös englannin kielen sanoista Assault Vehicle, Royal Engineers, kuninkaallisten pioneerien hyökkäysajoneuvo.
AVRE oli erikoismallisto, jonka suunnittelua johti kenraalimajuri Percy Hobart. Ne oli suunniteltu panssari- ja muiden esteiden tuhoamiseen, miinanraivaukseen, kaivantojen täyttämiseen, tilapäisten siltojen luomiseen ja muuhun liikkeen edistämiseen, varustelun ollessa tehtävän mukainen. Eräässä AVRE - mallissa oli tykin sijasta 230 mm:n järeä kranaatinheitin. Malli oli suunniteltu bunkkerien ja muiden linnoitusten sekä tiesulkujen tuhoamiseen. Mallisto sai lisänimen Hobart's Funnies. Ne olivat erittäin arvokkaita Normandian maihinnousussa.
Monogatari
pienoiskuva|Prinsessa Kaguya palaa Kuuhun. Taketori Monogatarin kuvitusta noin vuodelta 1650. Monogatari tarkoittaa japanilaista legenda- tai kertomuskokoelmaa. Monogatarit olivat suosittuja erityisesti keskiaikana. Varhaisimpia ja kuuluisimpia lajin edustajia ovat noin vuonna 850–950 kirjoitettu Taketori monogatari eli Bambunkerääjän tarina, Ochikubo monogatari ja Utsuho monogatari sekä lajin tunnetuin edustaja Genji monogatari eli Genjin tarina, jonka naispuolinen kirjoittaja käytti salanimeä Murasaki Shikibu.
Valley of Flowersin kansallispuisto
Valley of Flowersin kansallispuisto on kansallispuisto Intian Uttarakhandin osavaltiossa. Se sijaitsee Nanda Devi -vuoren ympärillä. Se muodostaa yhdessä Nanda Devin kansallispuiston kanssa UNESCOn maailmanperintökohteen. Puistot ovat myös osa Nanda Devin biosfäärialuetta.
Puisto tunnetaan upeista kukkaniityistään, joilla kasvaa harvinaisia vuoriston kasvilajeja. Puistossa tavataan harvinaisia nisäkkäitä kuten lumileopardi, sepelkarhu ja puolilammas. Siellä elää myös seitsemän tälle alueelle endeemistä lintulajia.
Salotuoksuvahakas
Salotuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmus) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu.
Ulkonäkö
Salotuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Salotuoksuvahakas on tiettävästi vain eurooppalainen laji. Sitä tunnetaan Pohjois-Euroopasta, Venäjältä, Ranskasta ja Sveitsistä. Muita tuoksuvahakkaita esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Salotuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan vanhoissa, rehevissä kuusimetsissä.
Tahto valtaan
Tahto valtaan on saksalaisen filosofin Friedrich Nietzschen luoma metafyysinen käsite. Se voidaan käsittää maailmankaikkeuden kaikkien aktiivisten prosessien takana olevana voimana, johon kaikki perusvuorovaikutukset voidaan palauttaa.
Nietzsche loi teorian ”tahdosta valtaan” vastauksena Arthur Schopenhauerille ja Charles Darwinille. Nietzschen mielestä Schopenhauerin teoria ”tahdosta elää” (der Wille zum Leben) ei selittänyt sitä, miksi eliölajit ottivat usein tarpeettomiakin riskejä pelkän selviytymisen kustannuksella, kun taas Darwinin evoluutioteoriaa Nietzsche kritisoi pelkästä yrityksestä korvata kristinusko dogmaattisena todellisuudenkäsityksenä.
Bolšoi Kizil
pienoiskuva|Sillaton ylityspaikka joen yläjuoksulla. Bolšoi Kizil ( eli ”Suuri Kisil” ja, mikä luetaan ”Ulken Kizil”) on Venäjällä Uraljokeen oikealta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston eteläosan itärinteillä. Joen pääuoma virtaa yläjuoksulla pääosin Baškortostanissa, mutta aivan alajuoksulla se siirtyy Tšeljabinskin alueelle.
Pääuoma
Joen pääuomalle tulee korkeuseroa 466 metriä ja joen kaltevuus on siten 2,71 m/km. Joen yläjuoksulla on joella enemmän pudotusta, kun taas alajuoksulla jyrkkyys tasaantuu ja joki saavuttaa alajuoksun lopussa alankoalueen. Joella on syvyyttä 0,6–0,8 metriä. Joella harrastetaan koskenlaskua kajakeilla.
Sivujoet
Bolšoi Kizil ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 2 080 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen (toinen lähde antaa 1870 km² ). Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat) : Lähteet: 1 =
Geologia ja kasvillisuus
Uralvuorten matalat vuoristoharjanteet leimaavat koko aluetta. Vuorten kallioiden geologia muodostuu devonisista sedimenteistä, kun taas alhaalla tasangot ovat paleotsooisista kalliosta. Vuorten kallioperässä on runsaasti karbonaattia, hydrokarbonaattia ja kalsiumia ja siellä ovat karstimuodostumat tavallisia. Tämä vaikuttaa myös joen vedenlaatuun. Vedessä on mineraaleja 200-300 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), mutta tulva-aikana pitoisuudet kasvavat 500 mg/l. Joen valuma-alueen yläosia peittää havumetsä 76 % pinta-alasta, ja alaosia 41 %. Muu osa maastoa on aroa, joten maisema on niin sanottua metsäaroa.
Vuodenajat ja virtaamat
Joki sijaitsee Uralvuoriston eteläosassa sen itärinteillä, missä vallitsee mannermainen ilmasto. Korkeudesta johtuen siellä kuitenkin sataa hieman enemmän kuin alangolla. Vuotuinen sademäärä on 570 millimetriä. Joen virtaamasta 71 % tapahtuu keväällä huhtikuun ja toukokuun aikana, kun lumet sulavat, 22 % kesällä ja syksyllä kesäkuusta lokakuuhun, ja loput 7 % talvella eli marraskuusta maaliskuuhun. Joen vuotuinen keskivirtaama (MQ) on 4,17 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 179 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,010 m³/s. Arvot on mitattu 48 kilometriä joen suusta.
Muuta
Jokilaakso on kaunista seutua ja siellä vierailee turisteja ja kalastajia. Joen rannat ovat Baškortostanin puolella tiheästi asuttuja kyliä, mutta Tšeljabinskin alueella niitä on vain yksi, Kizilskojen pikkukaupunki joensuussa.
Nimitys
Baškiirin kielellä ”kizil” tarkoittaa punaista, minkä arvellaan johtuvan joko veden ajoittaisesta savella värjäytymisestä tai joen uoman punaisista kallioista. Alueella on toinenkin saman niminen joki, joka erotetaan tästä joesta nimellä Malyi Kizil ( eli Pieni Kizil). Sen lähteet ovat samalla rinteellä lähellä toisiaan, mutta sen pääuoma virtaa pohjoiseen päin.
Emelie Öhrstig
Emelie Öhrstig (s. 27. helmikuuta 1978 Borås) on entinen ruotsalainen maastohiihtäjä sekä maantie- ja maastopyöräilijä. Hän lopetti uransa elokuussa 2006.
Öhrstig voitti perinteisellä hiihtotavalla käydyn sprinttikilpailun maailmanmestaruuden Oberstdorfissa 2005 ennen maannaistaan Lina Anderssonia. Hän oli lisäksi Anna Dahlbergin kanssa pariviestissä yhdeksäs. Val di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli sprintissä 21. ja Torinon olympialaisissa sijalla 22.
Maailmancupin henkilökohtaisissa sprinteissä Öhrstig sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Asiagossa joulukuussa 2004 ja Borlängessä maaliskuussa 2006. Parisprintissä hän oli Dahlbergin kanssa toinen Pragelatossa tammikuussa 2005. Kausilla 2004–2005 ja 2005–2006 hän sijoittui sprintticupin loppupisteissä yhdeksänneksi. Lisäksi hän voitti Ruotsin mestaruuden sprintissä ja 15 kilometrillä 2005.
Öhrstig saavutti hopeaa sekä junioreiden maastopyöräilyn EM-kilpailuissa 1995 että junioreiden MM-kisoissa 1996. Lisäksi hän voitti niin maasto- kuin maantiepyöräilynkin Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1999.
Jeff Beck
Jeff (Geoffrey Arnold) Beck (24. kesäkuuta 1944 Wallington, Surrey – 10. tammikuuta 2023) oli brittiläinen rockia ja fuusiojazzia esittävä merkittävä sähkökitaristi. Beck soitti useissa 1960-luvun merkittävissä brittiyhtyeissä.
Uran alkuvaihe
Geoffrey Arnold Beck syntyi Wallingtonissa. Useiden 1960-luvun alun rockmuusikoiden tapaan hän aloitti uransa soittamalla muusikoiden tapaamisissa. Vuonna 1965 Beck liittyi The Yardbirds -nimiseen menestyvään yhtyeeseen, jonka aikaisempi soolokitaristi Eric Clapton oli lähtenyt John Mayall´s Bluesbreakersiin. Häntä suositteli yhtyeeseen tähän aikaan studiokitaristina toiminut Jimmy Page, jota yhtye aluksi pyysi kitaristiksi. The Yardbirds levytti suurimmat hittinsä niiden 18 kuukauden aikana, jotka Beck oli yhtyeen jäsen. Suosion myötä Beck oli tuonaikaisen teinityttöjen lehden RAVE:n kansikuvassa.
Vuonna 1966 Beck jakoi soolokitaristin roolin Jimmy Pagen kanssa. Heikko terveys rasitti Beckiä kiertueilla ja lopulta hän erosi lyhyen ajan kuluttua Pagen liittymisestä. Tämän ajan ainoaksi levytykseksi jäi single "Over Under Sideways Down". Kokoonpano esiintyi klubikohtauksessa Michelangelo Antonionin 1966 valmistuneessa elokuvassa Blow-Up –erään suudelman jälkeen.
Heavy metal -pioneeri
Vuonna 1967 Beck perusti yhtyeen The Jeff Beck Group, jossa hän oli itse soolokitaristi, Rod Stewart laulusolisti ja Ron Wood basisti. Rumpalina oli aluksi Paul Cook jota seurasi Aynsley Dunbar. Hänen tilalleen tuli Mick Waller. Heistä Waller soitti albumeilla. Myöhemmin mukaan tuli vielä pianisti Nicky Hopkins. Singlellä "Tallyman/Rock My Plimsoul" rumpalina oli Dunbar.
Tämä single sekä seuraava "Love is Blue/I've Been Drinkin'" oli jaettu siten, että b-puoli esitteli varsinaisesti Jeff Beck Groupin musiikkia a-puolen ollessa kaupallisempaa musiikkia.
Yhtye teki kaksi varhaista bluespohjaista heavy metal -tyyliä ennakoivaa levyä, jotka olivat Truth vuonna 1968 ja Cosa Nostra Beck-Ola seuraavana vuonna. Kokoonpano teki vielä Donovanin kanssa singlen "Goo Goo Barabajagal (Love is Hot)", joka saavutti Isossa-Britanniassa kuudennen ja Yhdysvalloissa 36. sijan.
Sisäisten kitkojen vuoksi Stewart ja Wood jättivät yhtyeen vuonna 1969 ja perustivat The Faces -yhtyeen. Wood liittyi myöhemmin The Rolling Stonesiin. Beckin piti alun perin muodostaa kokoonpano Stewartin, basisti Tim Bogertin ja rumpali Carmine Appicen kanssa, mutta loukkaantuminen auto-onnettomuudessa ja toipumisaika pilasivat suunnitelman.
The Jeff Beck Groupin toisenkin kokoonpanon hajottua vuonna 1972 Beck muodosti trion nimeltä Beck, Bogert and Appice Carmine Appicen ja Tim Bogertin kanssa heidän Cactus-yhtyeensä hajottua. Tämäkään yhtye ei saavuttanut merkittävää menestystä ja hajosi pian, vaikka se sai pienen hitin Stevie Wonderin "Superstition"-kappaleen versiollaan. Beck soitti myöhemmin soolokitaraa Wonderin Talking Book -levyllä.
Instrumentaalimusiikin parissa
Vuonna 1975 Beck teki jazzhenkisen instrumentaalilevyn Blow by Blow, joka odottamattomasti sai positiivista palautetta ja saavutti 4. sijan Yhdysvaltojen listoilla. Tällä albumilla Beck teki tunnetuksi Talk box -efektilaitteen. Albumin suunnitteluvaiheessa hänelle tarjottiin The Rolling Stonesista eronneen Mick Taylorin paikkaa yhtyeen soolokitaristina. Koesoiton järjestely oli sekava, eivätkä yhtyeen jäsenet olleet kertaakaan yhtäaikaa paikalla. Toisaalta Beck halusi tehdä oman albuminsa jo varatun tuottaja George Martinin kanssa. Päätös pysyä The Rolling Stonesin ulkopuolella ei kuitenkaan ollut helppo.
Blow by Blow'ta seurasi yhteistyö kosketinsoittaja Jan Hammerin ja rumpali Narada Michael Waldenin kanssa albumilla Wired 1976. Tämäkin albumi oli arvostelumenestys.
Jeff Beck levytti 1980- ja 1990-luvuilla vain satunnaisesti: tuotantoa olivat Flash 1985, (mukana Rod Stewart ja Jan Hammer), Guitar Shop 1989, Crazy Legs 1993, Who Else 1999 ja You Had It Coming 2001. Jeff Beck sai kolmannen Grammynsa parhaasta rockinstrumentaalista kappaleesta "Dirty Mind" levyltä You Had It Coming. Vuoden 2003 levyllä Jeff kahden viimeisimmän albumin uusi sähkökitaratyyli jatkui hallitsevana. Kappale "Plan B" tältä levyltä toi neljännen Grammyn jälleen parhaasta rockinstrumentaaliesityksestä.
Beck kuoli 10. tammikuuta 2023 aivokalvontulehdukseen.
Merkitys rockmusiikille
Hän määritteli sähkökitaran soinnin ja kitaristien roolin rockmusiikissa uudelleen. Hän ennakoi Cream-yhtyeen aikaisen Eric Claptonin mutta varsinkin Jimi Hendrixin myötä tullutta kitaristien tähtiasemaa ja show-elementtejä ja yleisemmin vakavampaa suhtautumista muusikoihin taiteilijoina.
Beckin ongelmana oli ailahteleva johtajuus kokoonpanoissaan. Tämän on katsottu estäneen ensimmäisen Jeff Beck Groupin suuren läpimurron, vaikka sen työ osaltaan raivasi tietä uudelle musiikkityylille. Nykyisin Seymour Duncan valmistaa Jeff Beck -kitaramikrofonia, jota pidetään erityisesti rock- ja metallimusiikille sopivana.
Laitesukellus
thumb|250px|Sukeltaja. thumb|90px|[[Viestiliput|Viestilippu A:lla varoitetaan muita vesillä liikkujia sukeltajasta. Sitä käytetään pääosin Euroopassa ja Kainsainyhteisön maissa.]] thumb|90px|Sukeltajan lippua käytetään muun muassa Yhdysvalloissa varoittamassa sukeltajasta. thumb|250px|Sukeltajat valmistautuvat töihin-teos [[Yhdistynyt kuningaskunta|Isosta-Britanniasta vuodelta 1873]] Laitesukellus on sukeltamista, jossa käytetään apuvälineinä hengityslaitetta – tyypillisesti paineilmapulloa tai kaasupulloa ja siihen yhdistettyä hengitysilman annostinta eli regulaattoria.
Historiaa
Ensimmäinen kaupallinen laitesukelluslaite (Scuba-laite = Self Contained Underwater Breathing Apparatus) ilmestyi markkinoille vuonna 1878. Laitteen kehitti H.A. Fleuss, ja kyseessä oli suljetun kierron sukelluslaite. Siinä käytettiin hengityskaasuna puhdasta happea. Happi muuttuu myrkylliseksi jos sitä hengitetään yli kahden baarin paineessa (10 m). Happea käytettiin, koska sitä tarvittiin suhteellisen vähän, joten sen ajan heikkoseinäisiä säiliöitä voitiin käyttää. Laitetta kehitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana lisäämällä siihen hengitysrytmin mukaan säätyvä annostin ja rakentamalla happisäiliöitä, jotka kestivät 150 baarin paineen.
Ensimmäinen todella turvallinen sukelluslaite tehtiin vuonna 1943. Sen kehittivät ranskalaiset Jacques-Yves Cousteau ja Emil Cagnan. Laite perustui avoimeen kiertoon, ja siinä käytettiin hengityskaasuna paineilmaa. Laitetta käytettiin menestyksekkäästi 60 metrin syvyydessä ja kokeiluluontoisesti jopa 90 metrin syvyydessä. Nykyiset yleisimmät sukellusvälineet ovat periaatteeltaan juuri tuon laitteen kaltaisia.
Suomen ensimmäiset paineilmalaitteet koottiin romukaupasta löytyneistä entisistä ilmavoimien happipulloista ja itse suunnitelluista hengityssäätimistä. Hengityssäätimet valmisti John Stenbergin mekaaninen verstas. Laitteissa käytettiin sairaaloiden hengityskoneisiin tarkoitettuja letkuja. Ilmapullot olivat duralumiinia, ja niiden kapasiteetti oli 3 x 2 litraa 150 ilmakehän täyttöpaineella. Kovemmalle paineelle ei silloinen ainoa täyttöpaikka, AGAn tehdas, suostunut pulloja täyttämään. 200 ilmakehän täyttöpaine tuli käyttöön vasta, kun sukeltajat alkoivat saada omia kompressoreita. Aluksi kompressorit olivat ilmavoimien poistomyynneistä ostettuja käytettyjä laitteita, mutta uusien sukeltajille suunniteltujen korkeapainekompressorien maahantuonti alkoi varsin varhain. Alkuaikojen suosituin malli oli saksalainen Bauer Nereus (100 litraa/minuutti).
Nykyaikaiset välineet
Sukelluslaitteisto mahdollistaa hengittämisen veden alla. Laitteisto koostuu paineilmasäiliöstä ja hengityssäätimestä.
Avoimen kierron paineilmalaite tai lyhyemmin paineilmalaite on yleisimmin käytetty sukelluslaite. Se on paineilmaa sisältävä säiliö, jonka ilmaa hengitetään hengityssäätimen (regulaattorin) kautta. Uloshengityksen aikana ilma puhalletaan hengityssäätimen kautta veteen, ja se näkyy pintaan nousevana kuplapilvenä.
Suljetun kierron laitteessa (rebreather) hengityskierto on suljettu. Laite perustuu siihen, että ihmisen elimistö ei käytä hyväkseen kaikkea sisäänhengitysilman happea. Normaalin ilman happipitoisuus on noin 21 %, ja uloshengitysilmassa happea on edelleen jäljellä 16–17 %. Suljetun kierron laitteisto ottaa uloshengitysilman talteen. Laitteisto suodattaa siitä pois elimistössä syntyneen hiilidioksidin. Lisäksi laitteisto tarkkailee hengityskaasun happipitoisuutta ja lisää siihen tarvittavan määrän happea. Koska sama hengityskaasu käytetään useaan kertaan, se riittää pitempiin sukelluksiin kuin avoimen kierron laitteissa. Suljetun kierron laitteet ovat myös hiljaisempia, koska uloshengityskuplia ei juurikaan ole. Suljetun kierron sukelluslaitteita käytetään muun muassa sotilassukelluksessa.
Puolisuljetun kierron laitteet toimivat samalla perusperiaatteella kuin suljetun kierron laitteet, mutta ne kierrättävät vain osan hengityskaasusta. Puolisuljetun kierron laitteissa hengityskaasu tuoreistetaan eli happea lisätään yleensä tietyllä vakiovirtauksella. Puolisuljetun kierron laitteesta poistuu jatkuvasti tietty määrä kaasua, mutta kuitenkin huomattavasti vähemmän kuin avoimen kierron laitteista.
Paineilmasäiliö
Sukeltamisessa käytetään alumiinista tai teräksestä valmistettuja säiliöitä. Säiliöitä kutsutaan yleisesti sukellus- tai ilmapulloiksi. Tavalliset maksimitäyttöpaineet Suomessa ovat 200 ja 300 baaria. Yleisimmät säiliökoot ovat 10, 12 ja 15 litraa 200 baarin täyttöpaineella sekä 8, 10 ja 12 litraa 300 baarin täyttöpaineella. Myös tuplapulloja (esimerkiksi 2 x 7 litraa à 200 bar tai 2 x 7 litraa à 300 bar) käytetään.
Hengityssäädin
Hengityssäätimen eli regulaattorin tehtävä on alentaa paineilmasäiliössä olevan ilman korkea paine ympäröivän paineen tasolle, niin että sukeltaja voi hengittää ilmaa. Hengityssäädin myös annostelee ilman sukeltajalle, kun tämä hengittää sisään. Hengityssäädintä kutsutaan usein hiukan virheellisesti paineenalentimeksi, joka itse asiassa on vain yksi hengityssäätimen osa.
Jelena Jelesina
Jelena Jelesina (s. 4. huhtikuuta 1970 Tšeljabinsk, Neuvostoliitto) on venäläinen korkeushyppääjä, joka voitti olympiakultaa ja saavutti useita muita arvokisamitaleja.
Laitesukellus
Mittaristot
Mittarilaitteikseen sukeltaja tarvitsee vähintään kellon, syvyysmittarin ja sukelluspulloon liitetyn painemittarin. 2000-luvulla sukellustietokone on osittain korvannut kellon ja syvyysmittarin, jotkut mallit myös painemittarin. Tarpeellinen on myös kompassi.
Sukelluspuku
Sukelluspukuna voidaan käyttää eri paksuista märkäpukua tai kuivapukua. Puvun valintaan vaikuttaa erityisesti veden lämpötila.
Jelena Jelesina
Jelesina voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 olympiakultaa tuloksella 201. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa. Vuonna 2003 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja hyppäsi IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi tuloksella 1,88.
Laitesukellus
Sukelluspuku
Märkäpuvun lämmönhukkaa vähentävä vaikutus perustuu eristävään neopreenikerrokseen ja siihen, että puku vähentää ihoa vasten olevan veden määrää. Märkäpuvussa ihon ja puvun väliin pääsee ohut kerros vettä, mutta koska oikeankokoinen märkäpuku on melko tiukka, vesikerros ihon ja puvun välissä ei juurikaan vaihdu, ja kehon lämpö lämmittää veden nopeasti.
Erittäin lämpimissä vesissä sukelluspuvun materiaalina käytetään myös pelkää lycra- tai nylonkangasta. Tällainen puku ei juurikaan eristä kylmältä, mutta se suojaa esimerkiksi naarmuilta ja auringolta.
Kuivapuku on vesitiivis, joten sukeltaja pysyy täysin kuivana. Kuivapuvun lämmöneristys perustuu puvun alla käytettävään eristävään vaatekerrokseen, puvun sisään jäävään ilmaan tai eristekaasuun sekä puvun omaan materiaaliin.
Tasapainotusliivi eli nostoliivi ja painot
Märkäpuvulla sukellettaessa nosteen kontrollointiin käytetään tasapainotusliiviä eli nostoliiviä. Liiviin lisätään tai siitä poistetaan ilmaa tarpeen mukaan. Kuivapuvulla sukellettaessa nostetta voidaan kontrolloida lisäämällä ja poistamalla puvun sisältämää ilmaa. Myös Kuivapuvulla sukellettaessa voidaan käyttää tasapainotusliiviä nosteen säätelyn lisänä, mutta se ei ole välttämätöntä.
Tasapainotusliivejä on eri tyyppisiä: takkimallinen ja wings-tyyppinen eli siipi. Näiden lisäksi on omana liivityyppinä voidaan nähdä ns. selkälevyllinen hihnastoratkaisu, johon eri varusteet (kuten pullot ja painot) on kiinnitetty. Yksi hihnastoratkaisuun perustuva tekniikkasukelluksessa käytettävä konfiguraatio on ns. Sidemount-varustus, jossa pullot sijaitsevat sukeltajan molemmilla sivuilla selän sijasta.
Sukeltaja pyrkii mahdollisimman neutraaliin nosteeseen, jotta hän ei kellu eikä uppoa. Silloin liikkuminen veden alla on vaivatonta ja miellyttävää, ja myös hengityskaasun kulutus on pienempi.
Yleensä sukeltaja joutuu kompensoimaan varusteidensa ja vartalonsa positiivista nostetta eli kelluvuutta lyijypainoilla. Painot kiinnitetään tavallisesti erilliseen painovyöhön tai tasapainotusliiviin. Myös erilaisia nilkka- ym. painoja on saatavilla.
Muut välineet
Hengityslaitteiden ja mittariston lisäksi sukeltaja tarvitsee yleensä varusteikseen märkä- tai kuivapuvun painovöineen, tasapainotusliivin, maskin, snorkkelin, räpylät ja sukelluspuukon sekä sukellusvalaisimen. Tarkka varustus riippuu sukelluskohteista ja siitä, millaisia sukelluksia tehdään. Varsinkin vaativammissa sukelluksissa mukana pidetään usein myös varavarusteita laiterikkojen varalta.
Viestintä
Veden alla ollessaan laitesukeltajat kommunikoivat keskenään muun muassa käsi-, valo- tai köysimerkeillä tai erityisillä sukeltajan puhelimilla. Merkit vaihtelevat jonkin verran.
Esimerkkejä
Urheilusukellus
Urheilusukellus on sukelluslaitteiden kanssa tapahtuvaa veden alla liikkumista. Sukellusten teemana voi olla esimerkiksi suunnistus tai hylyllä käynti. Myös pelkkä veden alla liikkuminen sekä maisemien tai kalojen tarkkailu ovat mielenkiintoisia ja mieleenpainuvia kokemuksia. Urheilusukellus harrastuksena alkaa aina yhteydenotolla sukellusseuraan tai sukellusliikkeeseen.
Urheilusukellukseen on erilaisia koulutusjärjestelmiä, ja niillä on omat luokitussysteeminsä eritasoisille sukelluskursseille. Suomessa tavallisimmat koulutusjärjestelmät ovat CMAS ja PADI. CMAS-koulutusjärjestelmän korttiluokitukset ovat P1, P2 ja P3. P1 on ensimmäinen kurssi. Sen jälkeen sukeltaja saa sukeltaa korkeintaan 15 metrin syvyyteen, ja sukellusparin on oltava vähintään P2-kortin suorittanut sukeltaja. P2 on jatkokurssi, jonka jälkeen maksimisyvyys on 30 metriä. Tämä riittää yleensä kaikkeen normaaliin harrastussukellustoimintaan. P3 on syventävä jatkokurssi. Muissa koulutusjärjestelmissä (esimerkiksi NAUI ja PADI) on vastaavat luokitukset ja sukelluskortit. Esimerkiksi CMAS:n P3-kurssi vastaa PADIn Divemaster-luokitusta. thumb|360px|Tekniikkasukeltaja luolassa