cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satakunnan lennosto
Esikuntapäälliköt
Yksiköistä 1960-luvulla perustettu 3. pääjohtokeskus (vuoteen 1993 asti Viestikeskus 3, VKesk 3) vastasi Etelä-Suomen ilmatilan valvonnasta ja tunnistuslentoja suorittavien hävittäjäkoneiden johtamisesta. Fyysisesti pääjohtokeskus sijaitsee luolatiloissa Tampereen Olkahisissa Finavian alaisen Suomen aluelennonjohdon yhteydessä. Keskuksen alaisuuteen kuuluu myös tutka-asemia, jotka sijaitsevat ympäri Länsi- ja Sisä-, Lounais- sekä läntistä Etelä-Suomea. Keskivalvontatutkat (Keva) on hankittu Suomeen 1970-luvulla.
Shenyang
Shenyang on Liaoningin maakunnan pääkaupunki Koillis-Kiinassa. Kaupungin nimi on aikoinaan ollut Mukden. Kaupunki on Kiinaa hallinneen Qing-dynastian syntypaikka. Vuonna 2010 Shenyangissa oli 5 718 232 asukasta.
Satakunnan lennosto
Historia
Luutnantti Väinö Mikkola perusti 26. kesäkuuta 1918 Sortavalassa lentotiedustelutehtäviin I kenttälentoaseman, mistä voidaan katsoa lennoston historian alkavan. Kenttälentoasemasta tuli itsenäinen yksikkö 1. elokuuta. Se yhdistettiin 1. tammikuuta 1938 lentoasema 4:n ja lentoasema 5:n kanssa muodostettaessa lentorykmentti 1. Rykmentti hajotettiin liikekannallepanossa kesäkuussa 1941, ja sen laivueet alistettiin maavoimille. Rykmentti perustettiin uudelleen 3. toukokuuta 1942, ja sille alistettiin maayhteistoimintalaivueet. Sotatoimien päätyttyä ja ilmavoimia uudelleen organisoitaessa rykmentistä muodostettiin 2. lennosto 1. joulukuuta 1952. Lennosto sai maakunnallisen nimen Satakunnan lennosto 1. syyskuuta 1957.
Shenyang
Ilmasto
Shenyangissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja kylmää. Vuoden keskilämpötila on noin 9 °C ja keskimääräinen sademäärä 700 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –11 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 6 millimetriä.
Satakunnan lennosto
Historia
Suomen ensimmäiset suihkuhävittäjät, de Havilland Vampiret, tulivat lennoston käyttöön vuonna 1953. Ensimmäiset Fouga Magister -suihkuharjoitushävittäjät tulivat lennoston käyttöön 1958. Lennoston esikunta siirrettiin Tampereelle 1965. Ensimmäiset BAe Hawk -suihkuharjoitushävittäjät otettiin lennoston käyttöön 1980. Hävittäjälentolaivue 21 siirtyi lennoston perässä Pirkkalaan 1985. Kymmenen vuotta myöhemmin 1995 lennoston käyttöön tulivat ensimmäiset F/A-18 Hornet -torjuntahävittäjät. Lennostoon kuuluva Viestikeskus 3 oli tässä vaiheessa nimetty uudelleen 3. Pääjohtokeskukseksi. 3. Pääjohtokeskus lakkautettiin puolustusvoimauudistuksessa.
Shenyang
Historia
Arkeologit ovat ajoittaneet varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta Shenyangin alueelta 10 200 vuoden päähän Kiinan neoliittiselle kivikaudelle. Alueelta on löytynyt myös hautapaikkoja taistelevien läänitysvaltioiden ja Han-dynastian ajoilta ennen ensimmäistä vuosituhatta. Liao-dynastian ja džurtšenien perustaman Jin-dynastian aikana Shenyangin nimi oli Shenzhou. Varsinainen kaupunki alkoi kuitenkin kehittyä Ming-dynastian keisari Zhu Yuanzhangin määrättyä sen rakentamisen. Myöhemmin kaupunki kehittyi paikalliseksi kaupan ja käsityöläisten keskukseksi. Džurtšenien päällikkö Nurhaci valitsi kaupungin johtamansa myöhemmän Jin-dynastian keskukseksi ja rakennutti sinne vuonna 1625 keisarillisen palatsin. Palatsi on yhä jäljellä, ja se on suosittu matkailukohde. Nurhacin poika Hong Taiji nimesi Jin-dynastian uudelleen Qing-dynastiaksi, ja sittemmin dynastia hallitsi koko Kiinaa. Shenyang sai nimen Mukden tai Shengjing. Džurtšenien historian mukaan kaupunki on Qing-dynastian syntypaikka.
Kaupungin teollistumiskehitys alkoi vuonna 1895 konetehtaan perustamista. Venäläisten vuonna 1898 rakentama rautatie yhdisti kaupungin Etelä-Mantšurian rautatieverkkoon. Japani miehitti Mantšurian vuonna 1931 ja perusti seuraavana vuonna alueelle hallitsemansa nukkevaltion Mantšukuon. Shenyangin lähistöllä oli merkittäviä hiili- ja rautaesiintymiä. Kaupungista kehittyi Mantšurian teollinen keskus. Toisen maailmansodan päätyttyä japanilaisten vetäytyessä Neuvostoliiton joukkojen tieltä he tuhosivat suuren osan kaupungin tehtaista. Kiinan kommunistit rakennuttivat tehdasinfrastruktuurin uudelleen viisivuotissuunnitelman mukaan vuosina 1953–1957, ja siitä tuli Maon valtakaudella jälleen tärkeä teollisuuden keskus. Taloudellisen vapauden lisäännyttyä Maon jälkeen kaupunki on pyrkinyt vähentämään riippuvuuttaan raskaasta teollisuudesta.
Hallinnollinen jako
thumb|230px|left|Shenyangin hallinnollinen jako. Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan 13 osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Liikenne
Shenyangin metron ensimmäinen linja avattiin syyskuussa 2010. Shenyang Taoxianin kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.
Talous
Vuonna 2012 Shenyangin bruttokansantuote oli 660,68 miljardia renminbiä. Tärkeitä teollisuudenaloja kaupungissa ovat laite-, auto- ja autonosateollisuus sekä lääke-, kemikaali- ja elintarviketeollisuus. Huomattavan suuri osa kaupungin yrityksistä on valtion omistamia. Kaupungissa toimii Shenyangin lentokonetehdas.
Satakunnan lennosto
Puolustusvoimauudistus 2012–2014
Aitovuoresta lakkautettiin pääjohtokeskus vuonna 2014, ja Lennoston esikunta siirtyi Pirkkalaan.
Komentajat
Lennoston komentajina ovat olleet:
Eva Ahlströmin sairaala
Eva Ahlströmin sairaala oli vuosina 1912–1960 Noormarkussa toiminut yksityinen sairaala. Arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema sairaalarakennus toimi myöhemmin Noormarkun terveyskeskuksena, kunnes sen viereen valmistui nykyinen terveysasema 1970-luvulla.
Historia
Sairaala sai alkunsa vuonna 1908, jolloin A. Ahlström Oy:n pääjohtaja Eva Ahlström lahjoitti 60-vuotispäivänään Noormarkun kunnalle suuren rahasumman sairaalaa varten. Lars Sonckin suunnittelema jugendtyylinen rakennus valmistui kesäkuussa 1912 Noormarkun kirkonkylän tuntumaan Noormarkunjoen etelärannalle. Sairaalaa ylläpiti A. Ahlströmin rahoittama säätiö, mutta se toimi perustamisestaan lähtien tavallisen kunnansairaalan tavoin. Sairaalan vieressä olivat Antti Ahlströmin lahjoitusvaroin vuonna 1903 perustettu Turvakodiksi kutsuttu Noormarkun ruukin työläisille tarkoitettu vanhainkoti sekä 1916 rakennettu Walter Thomén suunnittelema ylilääkärin virka-asunto.
Valmistuessaan sairaala käsitti kuusihuoneisen yleisosaston, viisihuoneisen synnytysosaston sekä kaksihuoneisen keuhkotautiosaston. Potilaspaikkoja oli yhteensä 27, joista 14 kuului yleis-, kahdeksan keuhkotauti- ja viisi synnytysosastolle. Huippunykyaikaisessa rakennuksessa oli muun muassa tuolloin harvinaiset keskuslämmitys ja vesijohtojärjestelmä. Ylilääkäreinä toimivat Noormarkun kunnanlääkärit, joista sairaalan toimintaa kehitti erityisesti Aleksis Tefke. Hän hankki muun muassa 1925 röntgenlaitteen, jollaisia Noormarkun ohella oli vain kolmessa suomalaisessa sairaalassa. Vuonna 1933 sairaalaan perustettiin lasten ortopedinen osasto.
Kohonneiden kustannusten vuoksi Ahlström myi vuonna 1945 osan sairaalasta Noormarkun, Ahlaisten ja Pomarkun kunnille. Vuonna 1953 turvakoti lopetti toimintansa ja sen tilat muutettiin uudeksi synnytysosastoksi. Samana vuonna yhtiö lahjoitti sairaalan ja turvakodin rakennukset tontteineen Noormarkun, Ahlaisten ja Pomarkun muodostamalle kuntayhtymälle. Säätiö lakkautettiin 1959 ja vuotta myöhemmin sairaala siirtyi lopullisesti kuntainliiton omistukseen. Kuntainliitolle siirryttyään sairaala jatkoi toimintaansa Noormarkun terveyskeskuksena, jolle rakennettiin nykyaikaiset tilat sairaalan viereen 1970-luvulla. Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä rakennus peruskorjattiin vanhusten päivätoimintakeskukseksi.
Jääpallon SM-sarjakausi 1982–1983
Jääpallon Suomen mestaruus 1983 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Mestaruuden voitti Oulun Luistinseura.
Sarjataulukko
KemPa putosi sarjasta suoraan. Veiterä säilyi karsinnan jälkeen. Sarjaan nousi Jyväskylän Seudun Palloseura.
Loppuottelut
Loppuottelut pelattiin paras kolmesta. ensimmäinen ottelu runkosarjassa heikommin sijoittuneen ja kaksi seuraavaa paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Suomen mestarit
OLS:n joukkue Jukka Palinsaari, Jouni Taskila, Kalevi Immonen, Tuomo Lämsä, Jari Löthman, Juha Niemikorpi, Ilkka Alatalo, Timo Okkonen, Jukka Ohtonen, Matti Alatalo, Kari Moilanen, Ari Kuokkanen, Risto Kontturi, Eero Hamari, Asko Eskola, Jari Surakka. Valmentaja Reijo Karppinen.
Staurakios
thumb|300px|[[Nikeforos I ja Staurakios Nikeforoksen lyöttämässä soliduksessa.]] Staurakios (k. 11. tammikuuta 812) oli Bysantin keisari lyhyen ajan vuonna 811.
Allting
Allting on Islannin parlamentti. Sitä sanotaan maailman vanhimmaksi yhä toimivaksi kansanedustuslaitokseksi, ja se on perustettu joko 930 tai saagojen mukaan jo 902 Þingvellirin käräjäkivillä. Nimi merkitsee ”yleiskäräjiä”.
Allting alkoi kansalaisten kokouksena, johon kaikki aikuiset miehet saivat osallistua. Norjalaisten ja varsinkin tanskalaisten kuningasvallan aikana sen rooli muuttui enemmänkin tuomioistuimeksi. Vuonna 1799 Alltingin toiminta lakkautettiin 45 vuodeksi. Se kuitenkin jatkoi toimintaansa vuonna 1844 Reykjavikissa. Vuodesta 1874 alkaen allting on ollut lakeja säätävä elin.
Nykyisin Islanti on jaettu kuuteen vaalipiiriin, joita edustaa yhteensä 63 kansanedustajaa. Puolueilla on viiden prosentin äänikynnys. Vaalit pidetään joka neljäs vuosi, paitsi vuonna 2009, jolloin vaaleja aikaistettiin finanssikriisin vuoksi kahdella vuodella.
Puolueet
Alltingissa on vuoden 2017 vaalien jälkeen kahdeksan puoluetta, joista kolme hallituksessa.
Marraskuussa 2019 Vihreän vasemmiston listalta valittu Andrés Ingi Jónsson jätti puolueen ja alkoi toimia itsenäisenä edustajana.
Staurakios
Staurakios oli keisari Nikeforoksen poika. Hän haavoittui taistelussa bulgaareja vastaan ja hallitsi vain yhden kuukauden ajan. Staurakioksen lanko Mikael I julistautui keisariksi ja Staurakios vetäytyi luostariin, jossa hän kuoli viisi kuukautta myöhemmin.
Bakhodir Jalolov
Bakhodir Jalolov (s. 8. heinäkuuta 1994) on uzbekistanilainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Jalolov voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020 superraskaassarjassa (yli 91 kg). Hän osallistui myös Rion olympialaisissa nyrkkeilyyn, mutta hävisi tuolloin puolivälierissä brittiläiselle Joe Joycelle.
Lapin lennosto
Lapin lennosto (LAPLSTO, aikaisempi lyhenne LapLsto) on Suomen ilmavoimien joukko-osasto, jonka päätukikohta on Rovaniemen lentoasemalla. Toiminta-alueena lennostolla on Pohjois-Suomi. Lennoston päätehtävät ovat pohjoisen maanpuolustusalueen ilmatilan vartioiminen ja puolustaminen sekä maajoukkojen tukeminen.
2000-luvun alusta lennoston pääkalustona on ollut F/A-18 Hornetit, joista ensimmäiset neljä lennosto vastaanotti tammikuussa 1999. Tyyppikoulutus aloitettiin välittömästi ja operatiivinen valmius vaihtui vuonna 2000 Drakenista Hornetiin. Operatiivisissa lentueissa on Hornetien lisäksi Valmet L-70 Vinka -koneita.
Lennosto kouluttaa johtokeskus- ja taistelunjohtoaliupseereita, apumekaanikkoja, sotilaskuljettajia ja ilmataisteluasemiehiä. Lapin lennoston varusmiehet ovat hallinnollisesti Jääkäriprikaatin alaisuudessa. Koulutuksesta vastaa Lapin lennosto yhteistyössä Jääkäriprikaatin ja Ilmasotakoulun kanssa
Organisaatio
Lennostoon kuuluvat lennoston komentajan eversti Antti Koskelan johtamisen apuna esikunta (LAPLSTOE) sekä toimeenpanevina osina Hävittäjälentolaivue 11 (HÄVLLV 11) ja 5. pääjohtokeskus (5. PÄÄJOKE). Lennoston toimintaa tukevina osina ovat lentotekniikkalaivue (LTEKNLV) ja viestitekniikkakeskus (VTK).
Historia ja perinteet
Lennoston perinteet katsotaan alkaneen Lento-osasto 4:n perustamisesta 1. lokakuuta 1918. Osaston tehtävänä oli kaukotiedustelu ja ilmapommitukset. Osasto nimettiin 1. tammikuuta 1938 lentorykmentti 4:ksi ilmavoimien organisaatiouudistuksessa. Rykmentti osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sotaan, kunnes sotien jälkeen pommikoneista rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti luovuttiin.
Hävittäjäkalustolla varustettu rykmentti jatkoi koulutustehtävissä, kunnes sen nimi muutettiin 1. joulukuuta 1952 1. lennostoksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Hämeen lennostoksi. Lennoston Gnatit korvattiin 1972 alkaen Saab 35 Draken-hävittäjillä, kun ensimmäiset kaksi konetta laskeutuivat Luonetjärvelle 2. toukokuuta 1972.
Lennosto siirtyi Tikkakosken Luonetjärveltä Rovaniemelle 1.–20. elokuuta 1973 ja se sai uuden sijoituspaikkansa mukaisesti nimekseen 6. joulukuuta 1974 Lapin lennosto.
Lennoston organisaatioon kuuluva 5. Pääjohtokeskus otti uuden nimensä Viestikeskus 5:n tilalle käyttöön 1990-luvun alkupuolella.
Puolustusvoimauudistuksessa pääjohtokeskus siirtyi uuden Ilmaoperaatiokeskuksen alaisuuteen ja hävittäjäkalustoa keskitettiin Pirkkalasta Rovaniemelle. Lennoston varusmieskoulutus siirtyi maavoimille.
Joukko-osaston perinnepäivää vietetään lokakuun 1. päivänä. Hävittäjälentolaivue 11:n laivuetunnuksessa on musta visentti.
Lapin Lennoston perinteitä vaalii myös Lapin Lennoston Kilta, joka kuuluu Ilmavoimien Kiltaliittoon.
Aaron Staton
Aaron Staton (s. 10. elokuuta 1980 Huntington, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Kenneth Cosgrovena draamasarjassa Mad Men.
Päätöstaulu
Päätöstaulu on visuaalinen tapa kuvata eri toimintojen tai toimenpiteiden vaikutuksia erilaisilla ehdoilla. Se soveltuu käytettäväksi niin projektinhallinnan, ohjelmoinnin kuin testauksen suunnittelunkin yhteydessä.
Rakenne
Päätöstaulu on rakenteeltaan taulukko, joka muodostuu neljästä eri osasta. Taulukko voidaan jakaa kahtia sekä vaaka- että pystysuunnassa.
Pystysuunnassa jaettaessa taulukon vasemmalle puolelle sijoitetaan vaihtoehdot. Ylempään osioon listataan ehdot (esim. paino < 80) ja alempaan osioon toimenpiteet (esim. lääkitys 1). Taulukon oikealle puolelle sijoitetaan arvot. Ylempään osioon merkitään tutkittavien ehtojen arvot (esim. k/e) ja alempaan osioon suoritettavien toimenpiteiden arvot (esim. x). Ehtojen ja toimenpiteiden arvot ovat tyypillisesti muotoa tosi/epätosi (true/false), kuten esimerkistä käy ilmi.
Kuva:paatostaulu_rakenne.jpg
Käytettäessä päätöstaulua testauksen yhteydessä korvataan ehdot syötteillä ja toimenpiteet tuloksilla.
Esimerkki
Päätöstaulun ehtorivejä laadittaessa on huolehdittava, että kaikki eri ehtojen kombinaatiot tulevat katettua. Taulukkoon kannattaa lisätä myös rivi "ei toimintoa", jolloin varmistetaan, että toimintojen poisjättäminen on tarkoituksellista eikä virhe.
Päätöstaulu lääkityksen valitsemiseksi potilaalle. .
Kuva:paatostaulu.jpg
Okasolusyöpä
thumb|Ihon okasolusyöpää käsivarressa. Okasolusyöpä tai levyepiteelikarsinooma, spinosellulaarinen karsinooma, on kerrostuneen epiteelin tai sen kaltaiseksi muuttuneen muun epiteelin syöpä. Sitä voi esiintyä ihossa tai keuhkoputken, kohdunkaulan tai ruokatorven limakalvossa.
Ihon okasolusyöpä eli spinaliooma on lähtöisin ihon uloimman kerroksen eli orvaskeden sarveissoluista. Kyhmy sijaitsee yleisimmin kasvoissa tai muualla päässä, tai kädenselissä. Se kasvaa nopeasti parissa kuukaudessa, muuttuu karstaiseksi ja haavautuu herkästi. Tautia tavataan Suomessa vuosittain noin 1 700 uutta tapausta. Tapausten ilmaantuvuus kasvaa 50. ikävuoden jälkeen. Ihon okasolusyöpä on yleensä parannettavissa leikkaamalla, mutta 2–5 prosentissa ennuste on huono, sillä syöpä on lähettänyt etäpesäkkeitä.
Salins-Fontaine
Salins-Fontaine on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 36 kilometriä Albertvillen kaupungista etelään.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Fontaine-le-Puits ja Salins-les-Thermes yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Salins-les-Thermes.
Salins-Fontaine on kylpyläkaupunki. Siellä on useita lämpimiä lähteitä, joiden suolaisen veden uskotaan auttavan moniin vaivoihin.
Kissakosken kanava
Kissakosken kanava on Puulaveden virtaamissuunnan kääntämiseksi ja sen pinnan laskemiseksi vuosina 1831–1854 kaivettu 1,1 km pitkä avokanava Hirvensalmen Kissakoskella. Kanava laskee Liekunesta Ison Metsälammen kautta Vahvajärveen. 1907–1920 Kanavan rannalla toimi Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag. Itse paperitehdasta alettiin rakentaa 1909. Vuoden 1920 tulipalon jälkeen tehdas toimi enää pelkkänä puuhiomona 1922–1939. Alueelle perustettiin Kissakosken vesivoimalaitos 1939.
Kesällä 2012 Kissakosken vanha kalaporras poistettiin ja tilalle rakennettiin uusi, luonnonmukainen kalatie Mäntyharjun reitin vaelluskaloja varten. Samalla voimalaitoksen tehokkuutta parannettiin ja entinen maisemaa hallinnut betoninen ränni poistettiin.
Avalanche (yhtye)
Avalanche on vuonna 1984 perustettu norjalainen disco dance -duo. Sen muodostavat Kjetil Røsnes (s. 30. maaliskuuta 1960 Lørenskog) ja Kirsti Johansen (s. 22. syyskuuta 1963 Kristiansand). 1980-luvun loppupuolen ja 1990-luvun pariskunta asui ja työskenteli Saksassa sekä Ranskassa. Nyt he asuvat Aurskog-Høland issa Norjassa kahden lapsensa kanssa.
Kissakosken kanava
Nykyään Kissakoskella tarjotaan ravintolapalveluita.
Avalanche (yhtye)
Kjetil Røsnes omistaa Planet Orange Production -tuotantoyhtiön.
Jalmari Penttilä
Jalmari Penttilä (11. heinäkuuta 1886 – 28. kesäkuuta 1943) oli suomalainen Raumalla vaikuttanut kauppaneuvos ja Nortamo-Seoran ensimmäinen puheenjohtaja.
Kissakosken kanava
Aiheesta muualla
61.62556°N, 26.75667°W
Avalanche (yhtye)
Vuonna 1989 duolta ilmestyi sen isoin hitti "Johnny, Johnny Come Home" Ranskassa, jossa se oli singlelistan ykkösenä kahdeksan viikkoa (myyty noin 700 000 levyä). Se oli menestys myös heidän kotimaassaan Norjassa.
Kjetil Røsnes ja Kirsti Johansen kirjoittivat menestyneen "Santa Maria"-kappaleen Tatjanalle ja Samantha Fox ille.
Myöhemmin Kjetil ja Kirsti aloittivat sivuprojektin nimellä K + K.
Jalmari Penttilä
Penttilän isä oli maanviljelijä Isak Penttilä. Jalmari muutti 13-vuotiaana Lapin pitäjän Kodiksamista Raumalle, kävi kauppakoulun ja oli sitten John Nurminen Oy:n palveluksessa ja vuodesta 1924 yhtiön Rauman toimintojen johtajana. Hän oli Latvian varakonsulina Raumalla ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1943.
Penttilä oli Rauman kaupunginvaltuuston pitkäaikainen jäsen ja varapuheenjohtaja. Hän oli Rauman rahatoimikamarin ja taksoituslautakunnan puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Penttilä oli myös Rauman kauppaseuran ja Rauman säästöpankin hallituksen puheenjohtajana. Hän oli nykyisin Raumanlinnana tunnetun Rauman suojeluskuntatalon rakennustoimikunnassa vaikuttaen ratkaisevasti talon rakentamiseen.
Panttilä oli mukana perustamassa 1930 kirjailija Hj. Nortamon nimikkoseuraa Nortamo-Seoraa ja oli seuran ensimmäinen puheenjohtaja 1930–1943. Penttilän Rauman murteella kirjoitettujen raumalaistarinoiden kokoelma ilmestyi kirjana 2008.
Penttilä osti 1926 Rauman Petäjäksessä sijainneen Villa Tallbon perheensä kesähuvilaksi. Villa Tallbon oli rakennuttanut 1901 laivanvarustaja Gabriel Granlundin perikunta ja sen oli suunnitellut arkkitehti Yrjö Blomstedt.
Penttilä kuoli tapaturmaisesti merionnettomuudessa kesällä 1943.
Sudenverinen
Sudenverinen (eng. Wolfblood) on brittiläis-saksalainen fantasiadraamasarja. Suomessa sitä on esitetty Ylen TV2:n Summeri-ohjelmassa sekä Yle Areenassa ja HBO Nordicissa. Viaplay-palvelussa on katsottavissa neljä tuotantokautta.
Erkki Timonen
Erkki Ensio Timonen (s. 10. tammikuuta 1935 Kitee) on suomalainen Kuopiossa asuva metsänhoitaja ja eräkirjailija.
Sarlotta Narjus
pienoiskuva|Kasarmikatu 21 pienoiskuva|Helsingin Uusi Lastensairaala Sarlotta Minna-Maaria Narjus (s. 28. elokuuta 1966) on suomalainen arkkitehti. Narjus on pääarkkitehti ja toimitusjohtaja Arkkitehtitoimisto Sarc:issa. Hän on myös Glaston Oyj ja Wood In Culture Association johtokunnissa. Narjus on ollut mukana suunnittelemassa Helsingin uutta lastensairaalaa ja Kasarmikadun toimistotaloa.
Aurinkokeratoosi
Aurinkokeratoosi on ihon valovaurioalueille muodostuva solujen kypsymishäiriö. Auringon vahingoittamille alueille syntyvät punertavat läiskät ovat riskitekijä ihon okasolusyövälle.
Aurinkokeratoosi muodostuu tavallisesti kohtiin, jotka ovat alttiina suoralle auringonvalolle, kuten nenään, otsaan, kaljuun, korvalehtiin ja kämmenselkiin. Aurinkokeratoosileesio voi olla väriltään punainen tai ruskeahko. Niiden koko vaihtelee nuppineulanpään kokoisesta läpimitaltaan muutaman senttimetrin mittaiseen alueeseen. Aurinkokeratoosin pinta on kuiva ja usein karhea kosketettaessa. Etenkin auringonoton jälkeen alue voi kutista tai pistellä.
Alussa aurinkokeratoosin voi sekoittaa tavalliseen ihottumaan. Ajan mittaan hilseily lisääntyy ja ihottuma muuttuu paksummaksi. Aurinkokeratoosia esiintyy jo keski-ikäisillä, mutta yleisintä se on iäkkäillä. Aurinkokeratoosi on erityisesti vaalean ihon ongelma. Tärkein etiologinen tekijä on pitkäaikainen ja toistuva altistuminen auringon ultraviolettisäteilylle.
Aurinkokeratoosileesiot ovat ihosyövän esiasteita, ja osa niistä voi johtaa ihon okasolusyöpään. On mahdotonta arvioida, kenellä aurinkokeratoosileesiot johtavat nopeasti invasiiviseen okasolusyöpään, joten kaikki todetut aurinkokeratoosileesiot on hyvä hoitaa ajoissa. Aurinkokeratoosin voi todeta yleislääkäri. Okasolusyöpä ilmaantuu vain harvoin suoraan terveennäköiselle iholle, ja niinpä aurinkokeratoosin mahdollisimman varhainen hoito ehkäisee invasiivisen okasolusyövän syntymisen liki kokonaan.
Aurinkokeratoosia hoidetaan leikkauksilla, kryohoidolla eli jäädyttämällä nestetypellä, fotodynaamisella terapialla, diklofenaakkigeelillä, polttamalla laserilla sekä imikimodia sisältävällä voiteella, joka aktivoi kehon omaa immuunijärjestelmää.
Preston Sturges
Preston Sturges [ˈstɜːrdʒɪs] (29. elokuuta 1898 Chicago – 6. elokuuta 1959 New York) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, josta tuli Hollywoodin ensimmäinen omia tekstejään ohjaava elokuvakäsikirjoittaja. Hän sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin vuoden 1940 elokuvasta The Great McGinty, jonka hän myös ohjasi. Hänen muita elokuviaan ovat Nauru kahleitten takana (Sullivan’s Travels, 1941) ja Hullujen paratiisi (The Palm Beach Story, 1942).
Preston Sturges vei 1930-luvun screwballkomedian uudelle tasolle, jossa luonteva ja realistinen dialogi yhdistyy usein mitä erikoisimpiin tilanteisiin. Esimerkiksi vuoden 1941 elokuvassa Nainen Eeva Henry Fondan ja Barbara Stanwyckin romanttista kohtausta häiritsee päätään väliin tunkeva hevonen. Sturgesin katsotaan nykyisin antaneen vaikutteita muun muassa Joel ja Ethan Coenille, Woody Allenille ja Robert Zemeckisille. Sturgesia pidetään myös ensimmäisenä Hollywoodin käsikirjoittajana, joka onnistuneesti siirtyi myös ohjaamaan omia tekstejään.
Elämä ja ura
Sturgesin kasvuympäristöä kuvataan yhtä rajuksi ja erikoiseksi kuin hänen elokuviaan. Hänen äitinsä Mary Estelle Dempsey oli Kanadan Quebecissä syntynyt irlantilaisen merimiehen tytär, joka väitti polveutuvansa Italian renessanssiaatelista. Hän avioitui Edmund C. Bidenin kanssa, ja he saivat pojan nimeltä Edmund Preston Biden vuonna 1898. He erosivat, ja pian äiti nai Chicagossa toimineen pankkiirin Solomon Sturgesin, joka adoptoi kolmivuotiaan pojan ja antoi tälle uuden nimen Preston Sturges. Sekään avioliitto ei kestänyt, mutta Solomon Sturges jatkoi ex-vaimonsa ja tämän pojan rahallista tukemista vielä avioeron jälkeenkin. Poika asui aluksi osan aikaa Chicagossa isänsä kanssa, mutta vähitellen yhä enemmän Euroopassa äitinsä kanssa. Kerrotaan, että Sturgesin äidin paras ystävä, tanssija Isadora Duncan syötti pikku Prestonille samppanjaa lusikalla. Preston Sturges kävi sisäoppilaitosta Pariisissa, Normandiassa ja Sveitsin Lausannessa.
Sturgesin äiti avioitui Euroopassa kolmannen kerran ja perusti Pariisiin menestyvän kauneussalongin nimeltä Maison Desti. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa äiti vei teini-ikäisen poikansa Pariisista turvaan New Yorkiin, jossa poika avusti Isadora Duncania ja yritti hoitaa äitinsä kauneusbisneksen sikäläistä haaraa huonolla menestyksellä. Sturges oppi lentäjäksi sotilaspalveluksessa, mutta sota päättyi ennen kuin hän joutui taisteluihin.
Sodan jälkeen Sturges kokeili onneaan iskelmien sanoittajana, muttei saanut tekeleitään kaupaksi Tin Pan Alleyn musiikkikustantajille. Hän teki hyvät naimakaupat parinkin perijättären kanssa ja päätti ryhtyä näytelmäkirjailijaksi väitettyään eräälle naisystävälle, näyttelijälle, osaavansa kirjoittaa paremmin kuin tämä. Sturgesin ensimmäinen menestystä saanut teatterinäytelmä oli Strictly Dishonorable vuonna 1929.
Sturges siirtyi yhä paremmin palkatuksi käsikirjoittajaksi Hollywoodiin, jossa hänen tekstejään ohjasivat muiden muassa William Wyler ja Rouben Mamoulian. Aikansa asiasta puhuttuaan Sturges pääsi lopulta ohjaamaan oman käsikirjoituksensa The Great McGinty vuonna 1940. Muutkin menestyskomediat, jotka Sturges sekä käsikirjoitti että ohjasi, syntyivät muutaman vuoden sisällä 1940-luvulla.
Sturges sijoitti suuren summan Hollywood-palkkioistaan Howard Hughesin elokuvabisnekseen, joka kuitenkin meni nurin. Sturges ei tehnyt elokuvia kolmeen vuoteen, ja kun hän yritti paluuta alalle, maailma ja elokuvien tyyli olivat muuttuneet. Sturges muutti 1950-luvun puolivälissä Pariisiin, mutta palasi Yhdysvaltoihin.
Rich Sommer
Rich Sommer (s. 2. helmikuuta 1978 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Harold Cranena draamasarjassa Mad Men.
Preston Sturges
Elämä ja ura
Elokuussa 1959 Sturges kuoli 60-vuotiaana New Yorkin Algonquin-hotellissa, jossa hän oli kirjoittamassa muistelmiaan.
Nikeforos I
thumb|300px|Nikeforos I ja hänen poikansa [[Staurakios soliduksessa.]] Nikeforos I (kuoli 26. heinäkuuta 811) oli Bysantin keisari vuosina 802–811.
Nikeforos kaappasi vallan keisarinna Ireneltä 31. lokakuuta 802. Ennen keisariksi tulemistaan hän oli ollut logothetes eli valtiovarainministeri. Nikeforoksen ensimmäisinä toimenpiteinä olivatkin Bysantin raha-asioiden järjestämiset, mikä olikin tarpeen Irenen harjoittamien lahjoituksien ja veronkevennysten jälkeen.
Nikeforoksen aikana tapahtui väestönsiirtoja Vähästä-Aasiasta Balkanille. Balkan jaettiin myös hallinnollisesti teemoihin ja Bysantti sai nyt taas otteeseensa slaavien valtaamat alueet.
Nikeforos oli taitavampi raha-asioissa kuin sotilaskomentajana. Hän hävisi arabeja vastaan vuosina 804–806 käydyn sodan ja seurannut rauha oli Bysantille erittäin nöyryyttävä. Bysantin onneksi arabien hyökkäykset laantuivat kalifi Harun al-Rashidin kuoltua vuonna 807.
Vuonna 811 Nikeforos johti armeijaa bulgaareja vastaan. Hän oli alkuunsa menestyksekäs, mutta bulgaarit saivat bysanttilaiset yllätettyä ja tappoivat Nikeforoksen. Bulgaarien kaani Krumin sanotaan ottaneen Nikeforoksen pääkallon, josta hän teetti hopeisen juoma-astian.
Olli Seppänen
Seppäsen teki naivistisia, surrealistisia ja symbolistisia vaikutteita sisältäviä töitä sekä realististyylisiä maalauksia, jotka esittivät usein neittäväläistä luontoa jäkäläkankaineen ja eläimineen sekä neittäväläisiä ihmistyyppejä. Seppäsen runsas tuotanto koostuu öljyvärimaalauksista, akvarelleista, piirustuksista ja grafiikasta. Hänen persoonallista tyyliään on nimitetty neittäväläistyyliksi tai neittäväläiseksi naivismiksi.
Seppäsen töitä on nähtävillä muun muassa Aineen taidemuseon, Kemin taidemuseon ja Oulun taidemuseon kokoelmissa ja hänen luonnoksiaan ja esineistöään on esillä Säräisniemen kotiseutumuseossa yhdessä hänen sukulaisensa ja ystävänsä taidemaalari Paavo Leinosen luonnoksien ja esineistön kanssa. Erityisesti Oulun taidemuseolla on huomattava kokoelma Seppäsen teoksia eri vuosikymmeniltä. Internetistä kuvia Seppäsen teoksista löytyy muun muassa Oulun taidemuseon omakuvagalleriasta.
Myös Oulun Raksilan kaupunginosassa sijaitsevan Teuvo Pakkalan koulun vuonna 1959 tehty seinämaalaus Leirielämää on Seppäsen käsialaa. Teos on kooltaan kooltaan noin 235×510 cm.
Heinäkuussa 2011 Vaalan Veneheiton kylässä järjestettävillä Vertivestivaaleilla esitetään Seppäsen elämästä kertova Näkijä-kyläooppera. Oopperan lisäksi taidemuseo Neittävällä järjestetään hänen ja Tauno Seppäsen taidenäyttely.
Chaosphere
Chaosphere on ruotsalaisen groove metal -yhtye Meshuggahin kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1998, ja sitä kutsutaan Destroy Erase Improven kanssa yhtyeen suosituimmaksi albumiksi.
Chaosphere oli Meshuggahin ensimmäinen muutos lähemmäksi myöhempää teknistä groove metal tyyliä. Vaikka jo edellä mainittu Destroy Erase Improve sisälsikin hieman raskaita ja keskitempoisia, groove metaliin viittaavia kohtia, musiikki pysyi silti thrash metallissa. Chaosphere on huomattavasti edellistä keskitempoisempi, mutta silti aggressiivisempi ja raskaampi levy, ja yhtyeen tavaramerkiksi muodostunutta polyrytmiikkaa kuullaan tällä levyllä huomattavan paljon. Chaospheren piti sisältää alun perin rauhallinen ja melodinen kappale Unanything, mutta ennen julkaisua se otettiin pois. Kappale oli silti Chaospheren promoversiossa ja nykyäänkin levyn Japani-versiossa.
Ylä-Kintaus
Ylä-Kintaus on Petäjäveden kunnassa, Keski-Suomen maakunnassa sijaitseva kylä, joka sijaitsee Kintaus–Uurainen-tien varressa. Ylä-Kintaus on tunnettu Suomen rallin Mökkiperän erikoiskokeesta.
Les Belleville
Les Belleville on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 47 kilometriä Albertvillen kaupungista etelään.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Saint-Martin-de-Belleville ja Villarlurin yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Saint-Martin-de-Belleville. Kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2019 vielä yksi kunta Saint-Jean-de-Belleville.
pienoiskuva|vasen|Notre-Dame-de-la-Vien kappeli 1600-luvulla rakennettu barokkityylinen kappeli Notre-Dame-de-la-Vie on Bellevillen laakson tärkein uskonnollinen rakennus. Kylässä järjestetään vuosittainen juhla 15. elokuuta, johon kuuluu pyhiinvaellusretki kappeliin.
Suomen koulutuspolitiikka
Suomen koulutuspolitiikka tarkoittaa Suomen koulutukseen liittyvää politiikkaa ja yleistä hallinnon suhtautumista koulutukseen.
Historia
Suomen koulutuspolitiikan historia voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen. Ensimmäinen näistä on kansallisuusliikkeen nousu. Se muotoutui Suomessa 1800-luvun lopulla, autonomian loppuvaiheessa. Toinen vaihe, järjestelmäpolitiikka, oli tavoitteellista ja energisempää kuin ennen 1960-lukua. Yksilöllisestä kasvatuksesta tultiin sosiaaliseen kasvatukseen, jossa korostettiin kasvatuksen ihmisyyttä ja muiden kansojen huomioon ottamista. Kolmas tuloskeskeinen koulutuspolitiikka on avoimempaa. Koulutuspolitiikassa on muiden politiikan lohkojen ja markkinatalouden tavoitteita ja toimintatapoja. Koulutuspolitiikassa kansallisesta identiteetistä tuli tärkeä tavoite.
Suomen koulutuspolitiikka on pohjautunut elinikäiseen oppimiseen, mikä on tarkoittanut aina esiopetuksesta alkanutta ja myöhemmin tutkintoon johtavaa, mutta myös läpi työelämän jatkuvaa kouluttautumista ja osaamisen päivittämistä. Suomalaisten inhimillinen pääoma on karttunut jatkuvan kouluttautumisen myötä laajasti.
Tulevaisuuden tavoitteita
Suomi on linjannut Eurooppa 2020 -strategiassa omaksi tavoitteikseen vähentää koulunkäynnin keskeyttäneiden osuutta 8 prosenttiin ja kasvattaa korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuutta 42 prosenttiin.
Kainuun maakunta
Kainuu on Suomen maakunta, joka sijaitsee Pohjois-Suomessa. Maakuntakeskus on Kajaani. Maakunnan suurin järvi on Oulujärvi (pinta-ala 893 km²) ja korkein kohta Hyrynsalmen Iso Tuomivaara, joka yltää 387 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Kainuuta ympäröivät seuraavat maakunnat: Pohjois-Pohjanmaa lännessä ja pohjoisessa ja Pohjois-Savo ja Pohjois-Karjala etelässä. Idässä maakunta rajoittuu Venäjän Vienan Karjalaan.
Kainuun maakunnan pinta-ala oli 0 km², josta maa-alueita on 0 km² ja sisävesiä 0 km². Maakunnan väkiluku oli 0 henkeä, mikä tekee siitä väkiluvultaan Manner-Suomen toiseksi pienimmän maakunnan. Kainuun luonto on tyypillisimmillään vaaroja, järviä ja laajoja asumattomia metsäalueita. Kainuun maapinta-alasta 80 prosenttia on metsää. Ilmasto on mantereinen.
Kainuun kulttuuri kuuluu laajempaan itäsuomalaiseen kulttuuriperintöön ja Kainuun murre pohjautuu Savon ja Karjalan murteisiin. Kainuuta on pidetty toisinaan kurjuuden tyyssijana, ”nälkämaana” – onhan Kainuun maakuntalaulukin Nälkämaan laulu. Tätä on arvosteltu ja on huomautettu, ettei köyhä Kainuu ollut suinkaan poikkeus Suomen syrjäseutujen joukossa. On esitetty, että Kainuuseen liittyvät stereotypiat johtuvat lähinnä kirjallisesta traditiosta.
Historia
Nyky-Kainuuna tunnettu alue on kuulunut osana historialliseen Pohjanmaan maakuntaan. Sen kiinteän asutuksen synty juontaa juurensa 1500-luvun puoliväliin. Hallintohistoriallisista syistä alueesta alkoi jo varhain muodostua omaleimainen kokonaisuus, mikä 1800-luvun loppuun mennessä johti kainuulaisen maakuntatietoisuuden syntymiseen.
Asutuksen alkuvaiheet
Arkeologisten löytöjen perusteella Kainuun vanhimmat asuinpaikat on ajoitettu jo kivikaudelle. Vanhimmat löydöt Suomussalmella ovat ajalta 8000–7800 eaa. ja Hyrynsalmella, Paltamossa sekä Kajaanissa 6500–6000 eaa. Myös pronssikauden löydöt ovat runsaita. Löytöjen perusteella on voitu päätellä, että jo näinä varhaisina vuosituhansina yhteyksiä oli solmiutunut Itämerelle, Pohjois-Skandinaviaan sekä ennen muuta itään Ääniselle ja Vienanmeren suuntaan.
Vakituisen maanviljelijäväestön Kainuu sai savolaisten asutusliikkeen myötä. Ensimmäiset kaskiviljelyä harjoittaneet savolaiset talonpojat olivat siirtyneet Oulujärven erämaihin jo 1530-luvulla. Mutta vasta Ruotsin kruunun ryhtyessä ohjailemaan ja kannustamaan asutusta hallinnollisin toimin, se muuttui joukkomittaiseksi. Taustalla oli Kustaa Vaasan halu saada kiistanalaiset erämaat liitetyksi Ruotsin valtapiiriin ja estää ortodoksisen karjalaisasutuksen juurtuminen alueelle. Keväällä 1552 tapahtunut suurin uudisasutusaalto toi 140 perhekuntaa Savosta Kainuuseen. Muuttajia houkuteltiin lupauksin verohelpotuksista. 1500-luvun loppuun mennessä asutus oli kasvanut 300 talon suuruiseksi.
Ruotsin ja Venäjän väliset valtapoliittiset erimielisyydet kärjistyivät 1550-luvulla ja uudelleen vuosisadan lopussa väkivaltaisuuksiksi, joista varsinkin Kainuun uudisasutus joutui kärsimään (ks. artik. Suuri Venäjän sota ja Pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota). Molemminpuoliset hävitysretket autioittivat väliaikaisesti koko Kainuun ja asutustoiminta jouduttiin osittain aloittamaan alusta. Savolaisten lisäksi väkeä saapui nyt myös Pohjois-Karjalasta. Vuoden 1595 Täyssinän rauhassa Venäjä joutui tunnustamaan alueen kuulumisen Ruotsi-Suomeen.
Varhaista hallintohistoriaa
Asutuksen vakiintumista seurasi vähitellen myös alueen hallinnollinen ja seurakunnallinen järjestäminen. Oulujärven seudut kuuluivat aluksi Savonlinnan linnalääniin, mistä asutuskin oli lähtöisin, mutta vuonna 1559 ne liitettiin Pohjanmaahan ja vuonna 1569 osaksi sen pohjoista vouti- eli kihlakuntaa.
1550-luvulla alueesta muodostettiin oma hallinto- ja kirkkopitäjänsä. Tili- ym. virallisissa asiakirjoissa käytettiin nimityksiä ”Ulo eremarken” (Oulun erämaa) tai ”Uleträsk socknar” (Oulujärven pitäjät). Seurakuntaa, joka 1550- ja 1560-lukujen vaihteessa erotettiin Limingasta, nimitettiin ”Oulujärven erämaan seurakunnaksi”. Sen ensimmäinen kirkko rakennettiin Manamansaloon, mutta venäläiset hävittivät sen pitkän vihan aikana 1581. Oltuaan sodan tuhojen seurauksena vuosina 1585–1598 väliaikaisesti osana Liminkaa, Oulujärven erämaa erotettiin jälleen omaksi pitäjäkseen vuonna 1599. Elpyneen pitäjän hallinnon ja seurakunnan keskuspaikaksi tuli nyt Paltamon kylä (nyk. Paltaniemi) Oulujärven Paltaselän etelärannalla. Aluksi sitä kutsuttiin vanhalla nimellään Oulujärven pitäjäksi, mutta Kajaanin linnan perustamisen jälkeen 1600-luvun alussa ”Kajaanin pitäjäksi” (ruots. Cajanaborgs socken). Pitäjän alue, joka idässä ulottui uuteen valtakunnan rajaan, vastasi osapuilleen nyky-Kainuun aluetta.
Kainuu 1600-luvulla – Kajaanin vapaaherrakunta
Sotilaalliseksi tukikohdaksi uudisasutusta ja hallintoa turvaamaan rakennettiin vuosina 1604–1619 Kaarle IX:n määräyksestä Kajaanin linna. Sen sijainti Kajaaninjoessa kymmenisen kilometrin päässä Paltamo/Paltaniemestä oli omiaan estämään idästä päin tulevan hyökkääjän pääsyä Pohjanmaan rannikkoseuduille sekä samalla tukemaan Ruotsin laajentumispolitiikkaa kohti Jäämerta. ”Kainuun asutusta se tuki lähinnä moraalisesti, sillä suurin osa Kainuusta jäi linnan ja vihollisen väliin”, kuten Kainuun historiaa tutkinut Jorma Keränen kirjoittaa.
Patrick Makau
Patrick Makau Musyoki (s. 2. maaliskuuta 1985) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kainuun maakunta
Kainuu 1600-luvulla – Kajaanin vapaaherrakunta
1600-luvun puolivälissä Kajaanin pitäjä liitettiin osaksi laajaa Kajaanin vapaaherrakuntaa (ruots. Kajana friherreskap), jonka kuningatar Kristiina luovutti läänityksenä Pietari Brahelle. Kainuun lisäksi vapaaherrakuntaan kuuluivat Pohjois-Savo, osa Pohjois-Karjalaa sekä Salon pitäjä Pohjanmaan rannikolla. Läänityksen saajalla oli oikeus kantaa alueelta kruunun verot ja tullitulot, mutta ei rajoittaa omistus- eikä perintöoikeutta. Kajaanin linnan viereen Pietari Brahe perusti vuonna 1651 Kajaanin kaupungin (ruots. Kajana Stad), mistä tuli vapaaherrakunnan hallinnollinen keskus linnanpäälliköineen ja veronkannosta vastaavine vouteineen. Samalla aloitettiin linnan varustusten ja sisätilojen uudistaminen. Kainuulaiset oli vapautettu kruunun yleisestä väenotosta mutta joutuivat ottamaan osaa Kajaanin linnan varustelukustannuksiin, ylläpitämään rajan vartioinnista vastannutta rakuunaosastoa sekä sitoutumaan nostoväen voimin sodanaikaiseen puolustukseen. Tämä sopimus jäi voimaan myös sen jälkeen, kun läänitys vuonna 1681 peruutettiin takaisin kruunulle.
Patrick Makau
Makau sijoittui vuonna 2007 toiseksi maantiejuoksun MM-kilpailuissa puolimaratonilla ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna hän sijoittui puolimaratonin MM-kilpailuissa myös toiseksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Molemmilla kerroilla henkilökohtaisen kilpailun voitti Zersenay Tadese.
Ensimmäisen maratoninsa Makau juoksi Rotterdamissa 2009, jolloin sijoittui neljänneksi ajalla 2.06.14. Vuonna 2010 hän voitti Rotterdamin maratonin ajalla 2.04.48 ja Berliinin maratonin ajalla 2.05.08. Vuonna 2011 hän sijoittui Lontoon maratonilla kolmanneksi ajalla 2.05.45. Syyskuussa 2011 hän voitti Berliinin maratonin maailmanennätysajalla 2.03.38. Hänen 30 kilometrin väliaikansa 1.27.38 alitti myös entisen maailmanennätyksen. Molempien matkojen aikaisemmat maailmanennätykset olivat Haile Gebrselassien nimissä. Wilson Kipsang rikkoi syyskuussa 2013 Berliinin maratonilla Makaun maailmanennätyksen juostuaan ajan 2.03.23.
Kainuun maakunta
Isoviha ja Ruotsin kauden loppuaika
Katovuosista toipunut ”Kajaanin lääni” joutui uudelleen suuren Pohjan sodan loppuvaiheessa ja sitä seuranneen Isovihan aikana kokemaan kovia. Venäjän vastaisella rajalla vallinnut rajarauha rikkoontui, kun tullierimielisyyksistä alkunsa saanut kiista johti väkivaltaisuuksiin. Paikallisen venäläisen kostoretkikunnan onnistui vuonna 1712 yllättäen tunkeutua Kajaaniin asti (ks. Sarkasota). Ryöstelyä ja väkivaltaisuuksia tapahtui myös Paltamon kirkolla ja Sotkamossa. Samoihin aikoihin venäläisarmeija oli jo vallannut koko Etelä-Suomen ja eteni kohti pohjoista Pohjanmaata. Suomen puolustamiseen ei Ruotsin kruunulla enää riittänyt kiinnostusta eikä resursseja. Viimeisenä piti puoliaan pieni varusväki Kajaanin linnassa, jota monituhatpäinen kasakka-armeija tykkeineen piiritti kuukauden ennen sen antautumista tammikuussa 1716. Ennen Uudenkaupungin rauhan voimaan astumista vuonna 1721 vihollinen oli ryöstänyt koko Kainuun. Osa rakennuskantaa oli tuhottu ja niiden asukkaat surmattu. Veroina ja sotasaaliina taloista ja kirkoista vietiin mukana kaikki mitä irti saatiin. Myös Kajaanin historiallisena maamerkkinä toiminut Kajaanin linna oli räjäytetty raunioiksi vihollisen toimesta vuonna 1716.
Patrick Makau
Nairobissa joulukuussa 2011 pidetyssä palkintotilaisuudessa Makau nimettiin vuoden urheilupersoonallisuudeksi Keniassa.
Kainuun maakunta
Isoviha ja Ruotsin kauden loppuaika
Kun Suomi sittemmin hattujen sodan aikana kesällä 1742 miehitettiin uudelleen, se tapahtui ”Kajaanin läänissä” tällä kertaa väkivallattomasti. Rajarauha-tradition hengessä ”Kajaanin läänin” kruununvouti Matthias Castreen oli pitänyt neuvotteluyhteyttä rajantakaisiin viranomaisiin ja talonpoikaisjohtajiin, mikä rauhoitti tilannetta kiristyneessä ilmapiirissä. Myöskään Suomen sodan taistelut eivät suoranaisesti koskettaneet Kainuun aluetta.
Toipuminen ison vihan tuhoista ja jälleenrakentaminen alkoivat kuitenkin nopeasti. Väkiluku kasvoi 4 300 asukkaasta vuonna 1720 lähes 7 000:een vuosisadan puolivälissä ja noin 18 000:een Ruotsin vallan loppuun mennessä. Kainuun hallinnolliset ja taloudelliset yhteydet Ouluun tiivistyivät, kun siitä tuli uuden, vuonna 1775 perustetun Oulun läänin keskus ja maaherrakaupunki. Kajaanin kihlakunnasta tuli nyt uuden läänin osa.
1800-luku
Kun Suomi vuonna 1809 liitettiin Suomen sodan seurauksena osaksi Venäjän keisarikuntaa, myös ”Kajaanin läänin” itäraja rauhoittui vuosisadaksi ja menetti sotilaallisen merkityksensä. Kainuu nousi hetkeksi huomion kohteeksi, kun keisari Aleksanteri I kymmenen vuotta myöhemmin matkallaan Suomessa poikkesi myös Kajaaniin ja Paltamoon. Aleksanteri ihaili koskimaisemaa Kajaanin linnan raunioilta ja tapasi alueen säätyläistön ja rahvaan edustajia. Matkalla oli myös käytännön merkitystä. Kun keisari joutui kokemaan Kainuun surkeat kulkuyhteydet, hän antoi määräyksen rakentaa valtion varoin tieyhteys Kajaanin ja Iisalmen välille. Tie valmistui vuonna 1828.
Kainuun väestö jatkoi voimakasta kasvuaan 1800-luvulla. Vuosisadan lopussa asukasmäärä ylitti 40 000 rajan. , vaikka katovuodet 1830-luvun alussa, 1850-luvulla sekä varsinkin 1860-luvulla aiheuttivat tuhansien nälkiintyneiden ja sairastuneiden ihmisten kuoleman. Autonomian ajan lopussa itsenäisyyden kynnyksellä väestömäärä läheni jo 60 000 hengen rajaa.
Toisin kuin muualla Suomessa isojako toteutettiin Kajaanin kihlakunnassa vasta 1800-luvun puolivälissä. Vaikka isojako myös kärjisti tilallisten ja tiloja vaille jääneiden välejä, se ei johtanut Kainuussa jyrkkiin sosiaalisiin vastakohtaisuuksiin. Vaikka perunanviljely vakiinnutti asemansa 1800-luvun loppuun mennessä ja karjanhoidossakin oli otettu edistysaskelia, viimeistään vuosien 1891–1892 ja 1902–1903 katovuosien jälkeen alue alkoi leimautua ”nälkämaaksi”, joka ei selvinnyt ilman valtakunnallisten hätäaputoimikuntien tukea.
Alueen elinkeinoelämän erikoispiirre oli tervatalouden merkityksen korostuminen entisestään vielä vuosisadan lopulla. Kainuusta oli tullut Suomen tervantuotannon keskusalue, jossa poltettiin yli puolet maan vuosittaisesta tervamäärästä. Tervanpoltto työllisti ja tervakauppa toi rahatuloja myös syrjäseuduille maakunnan itäosiin, jossa raaka-aineeksi kelpaavaa mäntymetsää oli runsaasti tarjolla. Kehitystä vauhditti valtion edistämä koskienperkaustoiminta, mikä helpotti tervan kuljetusta. Rautatien valmistuminen Kajaaniin vuonna 1904 mahdollisti tervatynnyrien kuljetukset myös etelään. 1910-luvulla tervanpoltto alkoi kuitenkin nopeasti taantua, kun puutavaran kasvava kysyntä nosti niin palkkoja kuin metsien arvoa. Tervamarkkinoilla kysyntää olisi tosin riittänyt, mutta puutavarakaupasta oli tullut kannattavampaa. Suomessa 1890-luvulla alkanut teollistumiskausi veti myös Kainuun mukaansa, kun Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö höyrysahoineen (1907), sellutehtaineen (1910) ja vesivoimaloineen (1917) aloitti toimintansa.
Itsenäisyyden ajan kehityslinjoja
Ensimmäisen maailmansodan ajan suurvaltapolitiikka kosketti Kainuuta, kun paikalliset aktivistit ryhtyivät järjestämään Venäjän vastaista toimintaa ja jääkärivärväystä. Hyrynsalmelaisen maanviljelijän ja kansanedustajan J. A. Heikkisen omistamasta Hallan tilasta tuli Ruotsin kautta Saksaan matkaavien turva- ja etappipaikka. Myöhemmin myös Venäjältä paenneet saksalaiset sotavangit saivat sieltä piilopaikan. Nelisenkymmentä kainuulaistaustaista lähti Saksaan jääkärikoulutukseen.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 myös Kainuussa perustettiin työväen järjestyskaarteja ja porvarillisella puolella aktivistien suojeluskuntia. Sisällissodassa maakunta oli kaukana valkoisten ja punaisten rintamalinjasta ja siksi yhteenotot jäivät vähäisiksi. Kajaanissa tammikuussa perustettu ”Kajaanin sissirykmentti” osallistui valkoisten puolella taisteluihin mm. Iisalmessa, Kuopiossa ja Viipurissa. Sen jäsenet osallistuivat myös vangittujen punaisten teloituksiin. Rykmenttiin liittyi myös myöhemmin maan pääministerinä ja presidenttinä tunnettu Kajaanin yhteiskoulun oppilas Urho Kekkonen.
Sisällissodan jälkeen keväällä 1918 everstiluutnantti C. W. Malmin johtama vapaaehtoisten valkoisten ”heimosoturien” retkikunta tunkeutui Neuvosto-Venäjän puolelle Suomussalmelta Raatteen tietä pitkin tarkoituksenaan karkottaa venäläiset bolševikit Vienasta. Muurmannin radalle asti päässyt retkikunta joutui palaamaan lyötynä takaisin Suomen puolelle (ks. Vienan retket).
Kainuu talvi- ja jatkosodassa
Juntusrannan kautta Suomussalmelle joulukuussa 1939 hyökännyt ylivoimainen vihollinen lyötiin takaisin ja avuksi hyökänneet neuvostoliittolaiset divisioonat raskaine motorisoituine kalustoineen tuhottiin kuuluisissa Raatteen tien ja Kuhmon taisteluissa, joissa suomalaisten onnistui motittaa vihollisjoukot. Taisteluissa kaatui 641 kainuulaista. Suomusalmen ja Kuhmon rakennuskanta tuhoutui pahoin.
Jatkosodan aikana Kainuu ei varsinaisesti kuulunut sotatoimialueeseen, mutta Kuhmosta käsin suomalaiset hyökkäsivät Neuvostoliittoon kohti Rukajärveä ja Suomussalmelta yhdessä saksalaisten kanssa Uhtualle (ks. artik. Pohjois-Suomi jatkosodan hyökkäysvaiheessa 1941).
Väestökehitys
Kainuun väestö kasvoi voimakkaasti itsenäisyyden aikana 1960-luvulle asti. Vuonna 1933 väkiluku oli 70 000 ja sodan jälkeen 1946 noin 80 000. Vuonna 1955 ohitettiin 100 000 asukkaan raja. Väestö kasvoi vielä vuoteen 1963 asti (108 000 henkeä), minkä jälkeen alkoi lasku. Vuoteen 1980 mennessä Kainuun väkiluku poismuuton seurauksena väheni runsaalla 20 000 hengellä, mistä siirtolaisuuden osuus oli noin 3 000 henkeä. 1960- ja 1970-lukujen ennätyksellinen muuttotappiollisuus selittyi toisaalta pientilavaltaisen maatalouden kriisistä, joka ajoi väestöä pois maatalouselinkeinoista, toisaalta suurten ikäluokkien osalle tulleesta suuresta työttömyydestä Kajaanissa ja sen lähiympäristössä.
Vuonna 1980 väestön määrä oli laskenut noin 99 000 henkeen ja 2000-luvun vaihteessa noin 90 000 henkeen.