cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talvivaaran kaivos
Vesi- ja ympäristöongelmat
Esimerkiksi vesistöjen nikkelin määrä väheni 60 %, kuparin määrä väheni noin 2 %, mangaanin määrä väheni 60 %, natrium määrä väheni noin 50 % sekä sinkin määrä oli kaikesta huolimatta vähentynyt 60 %, mutta se ylitti hieman luparajan ja sulfaatin määrä puolittui edelliseen vuoteen verrattuna. Päästöt pienenivät kaikkien ainemäärien osalta paitsi sinkin.
Ylimääräinen vesi
Kaivosalueella on vuodesta 2012 alkaen ollut runsaasti ylimääräistä vettä, jonka käsittely ja varastointi on ollut ongelmallista. Vettä on varastoitu kaivosalueella sijaitseviin altaisiin sekä avolouhokseen. Vettä on jouduttu laskemaan luontoon sekä tarkoituksellisesti että alueella sattuneiden vuotojen vuoksi. Ylimääräisen veden syyksi Talvivaara on maininnut poikkeukselliset sääolosuhteet.
Vuonna 2013 kaivoksen metallitehdas pääsi suljettuun vesikiertoon. Tällä tarkoitetaan sitä, että metallien tuotannossa käytetty vesi puhdistetaan ja käytetään tuotantoprosessissa uudelleen. Aiemmin yhtiö otti suuria määriä raakavettä läheisestä järvestä. Tuotannon jätevesi laskettiin takaisin vesistöön. Suljetun vesikierron ansiosta tästä voitiin luopua.
Kaivosalueella on vuonna 2014 edelleen ollut ylimääräistä vettä, josta osa on ollut likaantunutta. Ylimääräisestä vedestä on pyritty eroon haihtumisen, juoksutusten sekä suljetun vesikierron avulla. Malmin louhinta on ollut loppuvuodesta 2013 alkaen keskeytyksissä, mikä on laskenut metallien tuotantotasoa.
Vuonna 2014 alueelle on rakennettu uutta käänteisosmoosiin perustuvaa vesienpuhdistamoa. Samaa tekniikkaa käytetään mm. juomaveden puhdistuksessa. Talvivaaran mukaan puhdistamo käytännössä tuottaa tislattua vettä. Ylijäävä jätevesi on tarkoitus käyttää malmikasojen kasteluun.
Purkuputki Nuasjärveen
Vesiongelman pitkäaikaisena ratkaisuna on Talvivaarassa pidetty puhdistamon ohella purkuputken rakentamista. Purkuputken kautta on tarkoitus johtaa puhdistettuja vesiä Nuasjärveen. Talvivaara Sotkamon konkurssipesä on saanut luvan putken rakentamiseen. Sen rakennustyöt ovat käynnissä keväällä 2015. Konkurssipesä pitää purkuputkea välttämättömänä.
Lupahakemuksen mukaan putkea pitkin johdettaisiin käsiteltyjä jätevesiä ensin n. 7,5 miljoonaa ja kolmen vuoden jälkeen viisi miljoonaan kuutiota vuodessa. Purkuputken avulla voidaan yhtiön mukaan säädellä sadevesiä ja auttaa pieniä järviä elpymään aiemmista päästöistä. Nuasjärvi on tilavuudeltaan huomattavasti suurempi kuin ne pienvesistöt, joihin yhtiön vesiä on aiemmin johdettu. Putki on kuitenkin herättänyt vastustusta ja pelkoa sekä ympäristön että kalastus- ja matkailuelinkeinojen puolesta. Lupahakemukseen liittyvissä muistutuksissa ja lausunnoissa perätään jätevesien käsittelyä kaivoksen sisällä.
Nuasjärvestä pyydetyn kalan menekin takaamiseksi Talvivaaran konkurssipesä on ehdottanut, että järven kalaa markkinoitaisiin jatkossa "Oulujärven vesistön kalana". Tätä kalastajat ovat kuitenkin pitäneet laittomana. Kainuun Kalatalouskeskuksen mukaan Nuasjärven ja Rehjan-alueen kalat ovat raskasmetallipitoisuuksien puolesta ravinnoksi kelpaavia – pitoisuudet ovat täysin linjassa sisävesien arvojen kanssa
Yhtiö arvioi syksyllä 2014 pääsevänsä eroon ylimääräisistä jätevesistä kolmessa vuodessa.
On osoittautunut, että purkuputki on aiheuttanut jatkuvia happikatoisia suolakerrostumia Nuasjärven syvänteisiin, vaikka putken tarkoituksena oli ympäristöongelmien hallinta. Helsingin yliopiston tutkijat ovat tulleet samansuuntaiseen tulokseen vuoden 2019 lokakuussa julkaistussa raportissa. Sen mukaan pohjaeliöstön ekosysteemi on turmeltunut. Kainuun ELY-keskuksen mukaan kuitenkin kyse oli vain purkuputken läheisyydessä tehdyistä havainnoista – "Nuasjärven tila on edelleen hyvä". Nuasjärven pohjaeläimistön laaja seuranta-aineisto ja vedenlaatutiedot eivät tue Helsingin yliopiston tutkijoiden käsitystä etenevästä happikadosta tai pohjaeliöstön ekologisen tilan turmeltumisesta. Näkemyserojen johdosta Kainuun ELY-keskuksen, Suomen ympäristökeskuksen ja Helsingin yliopiston käynnistämässä hankkeessa selvitetään kaivostoiminnalle määrättyjen vesistöjen tarkkailuohjelmien välisiä eroja. Hankkeessa verrataan eri menetelmiä, joiden perusteella arvioidaan järvisyvänteiden tilaa pohjaeläimistön perusteella.
Vesistöjen kuormitus
Talvivaaralla on ympäristölupa laskea puhdistettuja vesiä Oulujoen ja Vuoksen vesistöihin. Puhdistettu vesi sisältää jonkin verran mm. natriumia, sulfaattia ja mangaania. Pitoisuudet olivat yhtiön mukaan huipussaan vuonna 2010, minkä jälkeen niitä saatiin lasketuksi yhtiön toimiessa normaalisti. Yhtiö on vuonna 2013 ilmoittanut tavoitteekseen vähentää vesistöjen kuormitusta muun muassa käänteisosmoosilaitosten avulla, siirtymällä metallitehtaalla suljettuun vesikiertoon sekä sitouttamalla metalleista suurempi osa biokasaliuotuksessa kiinteään olomuotoon.
Järvien pilaantuminen
Talvivaaran vesien on väitetty pilanneen lähistön järviä. Kaivos on vaikuttanut etenkin Kivijärven, Salmisen, Laakajärven, Kolmisopen ja Jormasjärven tilaan. Yhtiö itse myöntää, että eräiden lähijärvien suolapitoisuus on noussut. Tämä ei yhtiön mukaan kuitenkaan estä järvien virkistyskäyttöä, vaan järvet olisivat virkistyskäytön kannalta edelleen turvallisia.
Yhtiön vakuutteluista huolimatta sadat järvien rantojen mökkiläiset ja asukkaat ovat kertoneet kärsineensä Talvivaaran aiheuttamista ympäristöongelmista. Osa heistä on hakenut yhtiöltä korvauksia. Hakijoiden joukossa on Metsähallitus, joka hakee Talvivaaralta miljoonakorvauksia rantatonttien arvon romahtamisesta.
2017 syyskuussa julkaistussa tutkimuksessa todettiin Kivijärven ekologian romahtaneen.
Vuonna 2019 Kolmisopen sulfaattipitoisuus oli laskenut noin 10 %:iin vuoden 2013 tasosta. Purkuputken käyttöönoton jälkeen Jormasjärven sulfaattipitoisuus on pudonnut alle puoleen vuosien 2013–2014 tasosta.
Sulfaattipäästöt
Talvivaaran Kaivososakeyhtiö myönsi 2011, ettei yhtiö osannut arvioida sulfaattipäästöjen määrää. Toteutuneet päästöt olivat tuolloin olleet 60-kertaisia arvioihin verrattuna ja läheisten järvien vesi oli muuttunut suolaiseksi kaivoksen natriumsulfaatista.
Kaivoksen vesipäästöt pintavesiin alkoivat ensimmäisen kerran ilmetä vuonna 2010 Oulujoen suunnalla Salmisessa ja Kalliojärvessä sekä Vuoksen suunnalla Ylä-Lumijärvessä ja Kivijärvessä, mikä aiheutui suolaantumisesta. Nämä kaivospiiriin kuuluvat järvet myös kerrostuivat pysyvästi. Järvien sulfaattipitoisuudet ovat vaihdelleet paikoin rajusti hetkellisestä tuotantohäiriöistä ja kipsisakka-altaan vuodosta, mutta yleissuunta on ollut pitoisuuksien lasku 2013–2014 aikana. Siihen on myös vaikuttanut tehokkaasti se, että kaivoksen tuotanto on ollut seisokissa kuukausia vuodessa. Salmisen ja Kalliojärven alusveden sulfaattipitoisuudet ovat vaihdelleet välillä 4 200–10 000 mg/l vuonna 2014, kun kipsisakka-allas vuodon jälkeen vuonna 2012 keskimääräinen sulfaattipitoisuus alusvedessä oli 9 169 mg/l. Kalliojärven alusveden keskimääräinen sulfaattipitoisuus oli 4 181 mg/l vuonna 2012.
Kolmisopessa se on ollut 200 mg/l sekä Kivijärven ja Ylä-Lumijärven pitoisuuksissa on ollut sama laskeva suunta viime vuosina. Oulujoen suuntaan laskevien purojen Härkäpuron, Puhdasvesiojan, Kuusijoen ja Kalliojoen osalta sulfaattipitoisuudet ovat vaihdelleet 65–2 600 mg/l. Jormasjärven päällysveden sulfaattipitoisuudet ovat koholla 48–90 mg/l ja Lumijärven päällysveden pitoisuudet ovat luokkaa 24 mg/l sekä Laakajärven pitoisuudet ovat hieman koholla taustapitoisuuteen verrattuna. Suomen vesissä sulfaattipitoisuuden keskiarvo 6,1 mg/l ja talousvesiasetuksen mukaan sen raja on alle 250 mg/l. Vuoksen suunnalla Lumijoessa ja Kivijoessa sulfaattipitoisuudet ovat kohtalaisen korkeat 25–670 mg/l. Jormasjärven syvänteen päällysvesi ylitti 13-kertaisesti alueen luontaisen keskiarvon vuonna 2012 ja sen sulfaattipitoisuudet ovat tasaisessa nousussa, mutta tilanne ei ole hälyttävä toistaiseksi. Yleisesti sulfaattipitoisuudet laskevat, mitä kauempaa mittaukset tehdään kaivospiirin ulkopuolella. Todennäköistä on myös piste- ja hajakuormitus (Mondo Minerals Oy:n hajapäästöt Nuasjärveen ja maa- ja metsätalouden ojitustoimet) ovat todennäköisempiä ja suurempia saastuttajia kuin kaivoksesta johtuvat päästöt kaukaisemmilla mittauspisteillä tehdyissä mittauksissa. Lupa-arvo kuukaudessa sulfaatille on <6 000 mg/l. Vuonna 2014 sulfaattipitoisuudet vaihtelivat välillä 2 300–6 700 mg/l purkuvesissä, minkä keskiarvo kuukaudelle on 4 171 mg/l.
Vuonna 2019 Kolmisopen sulfaattipitoisuus oli laskenut noin 10 %:iin vuoden 2013 tasosta. Purkuputken käyttöönoton jälkeen Jormasjärven sulfaattipitoisuus on pudonnut alle puoleen vuosien 2013–2014 tasosta.
Pohjavedet ovat sallituissa talousvesiarvoissa ja niissä näkyy vahvasti alueen kallioperästä aiheutuvat luontainen happamuus. Talousvesikaivossa ei ole havaittavissa kaivoksen vesipäästöistä johtuvaa häiriötä alkuainepitoisuuksissa. Sulfaattipitoisuudet vaihtelivat välillä 4,1–52 mg/l, kun suositusarvo talousvedelle on 200 mg/l. Vastaavasti kaivospiirin maa- ja kalliopohjavesiputkissa pitoisuudet ovat selvästi korkeita ja niiden vaihtelu on ollut suurta <0,5–2 700 mg/l, kun porakaivojen keskiarvo pitoisuus on Suomessa 15,6 mg/l.
Kipsisakka-altaiden vuodot
Talvella 2012–2013 sattui Talvivaaran kipsisakka-altaissa kaksi suurta vuotoa, jotka saivat osakseen laajaa huomiota. Kipsisakka-altaassa on veteen liuenneita raskasmetalleja, muun muassa uraania, kadmiumia ja nikkeliä.
Ensimmäinen vuoto sattui 4.–14. marraskuuta 2012. Vettä virtasi tuhansia kuutiometrejä tunnissa. Onnettomuuden johdosta kaivosalueelle rakennettiin uusia patoja. Altaan aukkoja tukittiin bentoniittimatoilla, jotka kykenevät sitomaan runsaasti vettä. Valtaosa vuotovesistä saatiin pidetyksi kaivosalueen sisäpuolella turvapatojen avulla, mutta osa vedestä karkasi ympäristöön. Karannutta hapanta vettä neutralisoitiin poltetulla kalkilla, myös kaivosalueen ulkopuolella.
Suomen ympäristökeskuksen vesikeskuksen johtaja Seppo Rekolainen arvioi Talvivaaran onnettomuuden 2000-luvun pahimmaksi ympäristöonnettomuudeksi Suomessa. Onnettomuus johti myös poliisin esitutkintaan.
Toinen vuoto sattui viereisessä kipsisakka-altaassa 7.–9. huhtikuuta 2013. Yhtiössä käynnissä ollut osakeanti oli tuolloin juuri päättynyt. Vuodon johdosta osakeantiin osallistumisen sai peruuttaa. Yhtiön suurimpiin omistajiin kuulunut Ilmarinen perui osallistumisensa ja luopui omistuksestaan. Tapahtumasarjan jälkeen Suomen valtion Solidiumista tuli Talvivaaran suurin omistaja.
Kainuun Kalatalouskeskuksen mukaan (v. 2020) Nuasjärven ja Rehjan-alueen kalat ovat raskasmetallipitoisuuksien puolesta ravinnoksi kelpaavia - pitoisuudet ovat täysin linjassa sisävesien arvojen kanssa.
Uraanipäästöt
Marraskuussa 2012 tapahtuneen sakka-altaan vuodon yhteydessä kipsisakka-altaiden uraania ilmoitettiin kulkeutuneen veden mukana kilometrien päähän sakka-altaista. Säteilyturvakeskuksen mukaan uraanipitoisuudet kohosivat läheisissä vesistöissä, minkä jälkeen ne laskivat. Uraanipitoisuus lähimmässäkin järvessä jäi kuitenkin niin matalaksi, ettei sillä Säteilyturvakeskuksen mukaan ollut säteilysuojelullista merkitystä ihmisille tai ympäristölle. Itse sakka-altaissa STUK arvioi olevan kiinteänä satoja tonneja uraania.
Vaatimukset kaivoksen sulkemisesta
Suomen Luonnonsuojeluliitto vaati maaliskuussa 2012 koko kaivoksen toiminnan keskeyttämistä siksi, että sen ympäristöhaitat olivat mittavat ja että ympäristölupia ei ollut osin noudatettu. Keskeyttämistä vaati myös vasemmistoliitto.
Adressia kerännyt STOP Talvivaara -liike vaati 2012 kaivoksen sulkemista vedoten jatkuviin ympäristöongelmiin. Aalto-yliopiston prosessitekniikan professori Kari Heiskanen varoitti tuolloin, että yhtiön toiminnan lopettaminen olisi ollut suurempi ympäristöriski kuin jatkaminen.
Kahdeksan luonnonsuojelujärjestöä vaati 2013 kaivoksen sulkemista vedoten ympäristöongelmiin. Järjestöjen mukaan Talvivaarassa käytetty bioliuotus ei sovi Suomen viileään ja sateiseen ilmastoon. Muina sulkuperusteina järjestöt esittivät, että kaivos altaineen oli heikosti rakennettu eivätkä valvovat viranomaiset kyenneet ehkäisemään vahinkoja. Järjestöjen mukaan toiminnan jatkaminen olisi ollut suurempi riski kuin lopettaminen, sillä lopettamisen jälkeen haitallisten aineiden muodostuminen pienenisi melko nopeasti.
Vuonna 2014 julkaistun Suomen Luonnonsuojeluliiton tilaaman selvityksen mukaan yrityssaneeraustilanteessa yhtiön omat varat eivät riitä sen saastuttaman ympäristön puhdistamiseen, vaan yritys ajautuu konkurssiin. Liiton mukaan kaivos ei ole elinkelpoinen, jos ympäristöhaitat otetaan huomioon yhtiön kustannuksina.
Viranomaisten kritiikki
Talvivaaran toimintaa valvoo Kainuun ELY-keskus. Sen toimintaa on kritisoitu.
Oikeuskanslerin vuonna 2014 antaman päätöksen mukaan Kainuun ELY-keskus ei ole noudattanut Talvivaaran valvonnassa hyvän hallinnon vaatimuksia. Keskus ei ole käyttänyt toimivaltaansa riittävän ajoissa ja tehokkaasti. ELY-keskus ei käyttänyt hallintopakkoa, vaikka Talvivaara ei pysynyt aikatauluissa eikä saanut vähennettyä päästöjään.
Ympäristöministerin kansliapäällikkö Hannele Pokka julkaisi helmikuussa 2019 kirjan Talvivaaran sisäpiirissä, joka erittelee poliitikkojen ja viranhaltijoiden suhtautumista kaivoksen mahdollisuuksiin eri vaiheissa.
Työturvallisuus
Talvivaaran alueella sattui vuonna 2012 kuolemantapaus, jossa työntekijä kuoli rikkivetymyrkytykseen. Tehdasalueella valmistetaan rikkivetyä, jota käytetään metallien talteenotossa. Onnettomuudessa pääsi tappava pitoisuus rikkivetyä metallien erotuslaitoksen ulkopuolelle sakeutinallasalueelle. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukes piti onnettomuuden syynä puutteita Talvivaaran metallien erotuslaitoksen suunnittelussa ja turvallisuushallinnassa. Vuonna 2017 hovioikeus hylkäsi syytteet kuolemantuottamuksesta, mutta oli samaa mieltä työturvallisuusrikoksesta.
16. joulukuuta 2016 raportoitiin kaivoksella suuri rikkivetykehittimen palo, jossa säästyttiin ihmisvahingoilta.
Joulukuussa 2013 sisäasiainministeriö asetti Talvivaaran kaivosalueelle ja sen lähiympäristöön liikkumis- ja oleskelurajoituksen joka astui voimaan vuoden 2014 alusta. Luonnonsuojelujärjestöt ovat kritisoineet liikkumis- ja oleskelurajoitusta sen rajoitettua liikkumista satojen hehtaarien alueella varsinaisen kaivosalueen ulkopuolella. Vuonna 2015 Kainuun käräjäoikeus tuomitsi viisi aktivistia sakkoihin tunkeutumisesta suljetulle alueelle.
Taloudelliset vaikutukset
Pellervon taloustutkimus (PTT) arvioi kaivoksen työntekijöiden saavan yli 2,5 miljardia euroa palkkaa kaivoksen 50 toimintavuoden aikana ja saasteiden haittaavan ympäristöä 800 miljoonan euron edestä. PTT:n toimitusjohtaja Pasi Holm nosti haitta-arvion miljardiin euroon marraskuun 2012 vuodon jälkeen.
Toimitusjohtaja Pekka Perän mukaan vuonna 2013 kaivos tarjosi työtä useille sadoille, joista noin 500 työskenteli kaivosyhtiön kirjoilla ja satoja urakoitsijoiden kirjoilla. Ennen Talvivaaran joutumista yrityssaneeraukseen kaivoksen sanottiin työllistävän 1 500 ihmistä epäsuorat työpaikat mukaan lukien, lähes yhtä paljon kuin koko Kainuun matkailuala. Verotuloja Sotkamon arvioitiin saavan 1,2 miljoonaa euroa vuodessa. Kainuun Etu ry:n toimitusjohtaja Antti Toivasen mukaan Talvivaara on tuottanut Kainuuseen innovaatiobuumin mm. elektroniikka-alalla. Kaivannaisteollisuus ry:n mukaan Suomessa tarvitaan 5 600 uutta ammattilaista kaivosalalle vuoteen 2022 mennessä, enemmän kuin alan koko nykytyöntekijämäärä, lähinnä pahimmille työttömyysalueille, Pohjois- ja Itä-Suomeen.
Vuonna 2019 Talvivaaran toimintaa jatkavan Terrafame Oy:n liikevaihto oli 310 MEUR ja yhtiön teollisuusalueella työskenteli noin 1500 työntekijää, joista kumppaniyritysten osuus oli noin puolet. Lisäksi alkuvuonna 2021 käynnistyvän akkukemikaalitehtaan henkilöstömäärä tulee olemaan noin 170 henkeä.
Terrafame Oy:n veroerät (mm. kiinteistö-, sähkö, polttoaine- ja arvonlisävero, palkkojen ennakonpidätykset) olivat vuonna 2019 yhteensä 24,6 miljoonaa euroa. Terrafamen raportoimat ennakonpidätykset eivät sisällä mm. kumppaniyrityksen työntekijöiden (n. 750 kpl) palkoista syntyviä ennakonpidätyksiä.
Näytelmät ja elokuvat
Kainuulainen Vaara-kollektiivi on Veikko Leinosen ohjauksessa tuottanut dokumenttiteatterin ja fiktion keinoin esitettävän näytelmän Talvivaara – kainuulainen scifinäytelmä, joka sai ensi-iltansa Kajaanin Generaattorilla 3. huhtikuuta 2014. Se pohtii industrialismia ja luontoa, työllisyyttä ja tulevaisuutta. Idea kiteytyy siinä, että Talvivaaran tapaus on iskostunut kerralla kansalliseen kollektiiviseen tajuntaan.
Aiheesta muualla
63.97028°N, 28.01278°W
Varg (yhtye)
Varg on saksalainen pagan metalia ja viikinkimetallia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 2005. Yhtyeen nimi on peräisin muinaisnorjan sutta tarkoittavasta sanasta.
Tom Krause
Tom Gunnar Krause (5. heinäkuuta 1934 Helsinki – 6. joulukuuta 2013 Hampuri ) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Ura
Tom Krause suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa mutta keskeytti lääkärinopinnot ja lähti laulajaksi. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa 1956–1959. Hänen uransa lähti nousuun Berliinin oopperasta 1959, ja pari vuotta myöhemmin hän debytoi New Yorkin Metropolitan-oopperassa.
Krausesta tuli maailmankuulu baritoni, joka on menestynyt niin ooppera- kuin konserttilavoillakin. Hän on esiintynyt Metropolitanin lisäksi muun muassa La Scalan, Wienin, Münchenin ja Pariisin oopperoissa sekä Salzburgin, Edinburghin, Glyndebournen ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän lauloi Berliinin filharmonikkojen, Chicagon ja Clevelandin orkestereiden, New Yorkin filharmonikoiden, Amsterdamin Concertgebouw'n ja Orchestre de Paris'n solistina. Suomessa hän esiintyi muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Kansallisoopperassa.
Krause teki yli 70 levytystä, joista monet on palkittu. Jean Sibeliuksen laulujen levytyksestä 1984 Krause sai muun muassa Edison Prize- ja Deutsche Schallplattenpreis -palkinnot. Hänet tunnetaan erityisesti Mozartin oopperaroolien ja saksalaisten liedien esittäjänä.
Krause toimi Sibelius-Akatemian professorina 1989–1990 ja vuosina 1994–2000 Hampurin musiikkikorkeakoulun yksinlaulun professorina. Sittemmin hän opetti Espanjassa Madridin Escuela Superior de Musica Reina Sofia -musiikkikorkeakoulussa. Hän piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Krause asui pitkään Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Tom Krausen puoliso oli Jeane o.s. Meunier vuodesta 1960. Heille syntyi tytär Danielle vuonna 1961.
Krausesta sanottua
"Tom Krausen valtteja ovat ainutlaatuisen lämmin, täyteläinen ja jalosointinen baritoniääni, täydelliset kielelliset ja kulttuurilliset valmiudet kansainväliselle uralle sekä taiteellinen syvämietteisyys ja musikaalisuus." (Matti Lehtonen Turun Sanomissa 2003.)
"Oopperalaulajan uraansa Tom Krause on onnistuneesti yhdistänyt konsertti- ja liedlaulajan uran laulaen mm. klassiset Franz Schubertin ja Robert Schumannin laulusarjat. Ennen kaikkea hän on kuitenkin aikamme keskeinen Sibeliuksen laulujen tulkitsija. – – Viime vuosina hänet on totuttu näkemään maailman kaikkien suurten laulukilpailujen tuomaristoissa ja mestariluokan opettajana." (Sibelius-Akatemian opetus- ja tutkimusneuvosto kunniatohtoripromootiossa 2003.)
Zaoyangin–Yichangin taistelu
Japanilaiset yrittivät etsiä nopeaa keinoa Kiinan voittamiseksi ja päättivät kulkea Jangtse-joen vartta kohti Chongqingia. Heidän täytyi kuitenkin ensin vallata Hubein provinssissa sijaitseva Yichang.
HammerFall
HammerFall on vuonna 1993 perustettu ruotsalainen metalliyhtye. Yhtyeen johtohahmo ja perustajajäsen on kitaristi Oscar Dronjak.
Kilpikonna-avaus
Kilpikonna-avaus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
HammerFall
Dronjak ja Jesper Strömblad perustivat HammerFallin Niklas Sundinin sekä Mikael Stannen kanssa vuonna 1993. Yhtye teki levytyssopimuksen neljästä levystä saksalaisen levy-yhtiön Nuclear Blastin kanssa vuonna 1997. Debyyttilevy Glory to the Brave julkaistiin saman vuoden lopulla.
Kilpikonna-avaus
Valkean toinen siirto suojelee e4-sotilaan, mutta tukkii samalla oman d-sotilaansa. Tämän takia valkea usein sivustoi kuningatarlähettinsä. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla luokkaan C20. Avausta pidetään valkealle heikkona, eikä sitä näe huipputasolla. Avauksen harvinaisuudesta kertoo se, että ChessGames.comin tietokanta ei sisällä yhtään peliä, jossa avausta olisi käytetty.
Viitteet
Tortoise Opening
Tukholman kaupunginmuseo
thumb|250px|Tukholman kaupunginmuseo. Rakennuksen edustalla oleva aukio tunnetaan nimellä Ryssgården. Tukholman kaupunginmuseo on Ruotsin pääkaupungin Tukholman ja sen asukkaiden historiaa dokumentoiva, kokoava ja esillepaneva museo. Museo kuvaa Tukholman kasvua pienestä keskiaikaisesta satamakaupungista nykypäivän suurkaupungiksi karttojen, kuvien, tuoksujen sekä äänien avulla.
Museo sijaitsee Södermalmin kaupunginosassa, Slussenin alueella. Museorakennus on entinen niin sanottu Södra stadshuset eli eteläinen kaupungintalo, jossa toimi aiemmin osia kaupungin hallinnosta sekä kauppiaiden varastoja. Talo valmistui alkujaan 1670-luvulla Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelemana, mutta tuhoutui pian tulipalossa. Nicodemus Tessin nuorempi suunnitteli sen uudelleen vuoden 1680 jälkeen. Rakennus muutettiin kaupunginmuseon käyttöön 1939–1942.
Aiheesta muualla
59.31972°N, 18.07083°W
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1995
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1995 järjestettiin Sveitsissä yhtä aikaa naisten kilpailuiden kanssa. Ne olivat avoimet Euroopan-mestaruuskilpailut, johon osallistui yksi Euroopan ulkopuolinen maa, Japani. Turnauksessa oli mukana yksitoista joukkuetta, jotka oli jaettu kahteen lohkoon. Molempien lohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin. Mestaruuden vei Suomi voittamalla loppuottelussa Ruotsin rangaistulaukauskilpailun jälkeen. Pronssia voitti toista kertaa peräkkäin Sveitsi.
Sijoitus- ja mitaliottelut
Sijat 9–10
Sijat 7–8
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Zahra Ouaziz
Zahra Ouaziz (s. 20. joulukuuta 1969 Oulmes, Marokko) on marokkolainen entinen kestävyysjuoksija.
Ouaziz osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995, joissa hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa seitsemänneksi. Samana vuonna hän oli maastojuoksun MM-kisoissa Durhamissa pitkällä matkalla kahdestoista ja Göteborgin MM-kisoissa 5 000 metrin juoksun kolmas ajalla 14.53,77. Hän päätti kautensa juoksemalla 3 000 metrillä kuudenneksi IAAF:n GP-finaalissa. Vuonna 1996 hän karsiutui Atlantan olympialaisissa 5 000 metrin alkuerissä. Vuonna 1997 hän karsiutui Ateenan MM-kisoissa jälleen 5 000 metrin alkuerissä, mutta juoksi GP-finaalissa neljänneksi. Vuonna 1998 hän voitti hopeaa maastojuoksun MM-kisoissa Marrakechissä lyhyellä matkalla. Samana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden 3 000 metrillä ja juoksi 1. syyskuuta Berliinissä 5 000 metrillä uuden Afrikan ennätyksen 14.32.08. Loppukaudella hän juoksi vielä toiseksi Kultaisen liigan GP-finaalissa sekä yleisurheilun maailmancupissa.
Ouaziz voitti hopeaa Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 3 000 metrillä. Saman vuoden Sevillan MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä toinen ajalla 14.43,15. Hän sijoittui toiseksi myös saman vuoden GP-finaalissa. Hän teki 11. elokuuta 1999 Afrikan ennätyksen 3 000 metrillä ajalla 8.26,48. Vuonna 2000 hän voitti lyhyen matkan MM-hopeaa maastojuoksun MM-kisoissa Vilamourassa. Vuonna 2003 hän sijoittui 3 000 metrillä neljänneksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja tämän jälkeen kahdenneksikymmenenneksiensimmäiseksi Lausannessa maastojuoksun MM-kisojen lyhyellä matkalla. Pariisin MM-kisoissa hän oli kolmastoista. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 Ouaziz karsiutui 3 000 metrin välierissä. Saman vuoden maastojuoksun MM-kisoissa Brysselissä hän oli kahdestoista.
Apollo 17
Apollo 17 oli viimeinen amerikkalaisten tekemistä kuulennoista Apollo-ohjelmassa. Se on toistaiseksi viimeinen Kuuhun laskeutunut miehitetty avaruuslento. Kuulennolla oli ensi kertaa mukana myös tutkija, geologi Harrison Schmitt, ja lennolla tehtiinkin pitkiä ja laajoja alueen tutkimuksia. Laskeutumispaikaksi valittiin Kirkkauden meren reunalla oleva syvä Taurus-Littrowin laakso, josta toivottiin löydettävän Kuussa harvinaista tuliperäistä kiveä. Astronautit löysivätkin eräästä paikasta harvinaista oranssia hiekkaa, joka saattaa olla tuliperäistä.
pienoiskuva|Kuumoduulin paluuseen tarkoitetun osan nousu Kuusta kuuauton televisiokameran kuvaamana 17. joulukuuta 1972 klo 22.45.37.
Apollo 17 oli yhdestoista miehitetty Apollo-avaruusohjelman lento ja kuudes, joka laskeutui Kuuhun. Apollo 17 oli Apollo-ohjelman ensimmäinen yöllä laukaistu lento ja viimeinen toteutunut Apollo-lento. Laukaisu tapahtui 7. joulukuuta 1972 kello 5.33 UTC Kennedyn avaruuskeskuksesta. Kuussa vietettiin 74 tuntia 59 minuuttia ja 40 sekuntia. Laskeutuminen takaisin Maahan tapahtui 19. joulukuuta 1972 kello 19.24.59 UTC. Lennon kokonaisaika oli 12 päivää 13 tuntia 51 minuuttia 59 sekuntia. Kuumoduuli Challenger laskeutui Kuuhun syvään Taurus-Littrownin laaksoon 11. joulukuuta 1972 kello 19.54.57 UTC.
Laskeutumisalue oli geologisesti kiinnostava Taurus-Littrow-muodostuma. Miehistön ALSEP-aseman mittauksista vahvistettiin aiemmin saatu tieto, että Kuun pintakerroksen ylimmät 30 senttiä eristävät sekä Auringon aiheuttaman kuumenemisen päivällä että jäähtymisen yöllä. Toisella kuukävelyllä astronautit ajoivat noin tunnin ajan länteen, 6,5 kilometrin päähän kuumoduulista. Paluumatkalla astronautit löysivät yllättäen oranssia lasimaista ainetta. Toisella pitkällä ajoretkellä he ajoivat pohjoisten vuorten juurelle. Kuuautolla ajettiin yhteensä 30 kilometriä. Kuussa miehistö liikkui 25 tuntia, mikä oli pisin Kuussa vietetty aika. Astronautit toivat Maahan noin 120 kilogrammaa kiviä. Näytteitä otettiin muun muassa suurista kivenlohkareista. Varsinkin kolmen viimeisen Apollo-laskeutumisen astronautit olivat päteviä kenttägeologiassa, koska heitä oli siihen kouluttanut tällä lennolla mukana ollut Harrison Schmitt.
Lennon komentaja Cernan on kertonut piirtäneensä viimeiseksi ennen Kuun pinnalta poistumista tyttärensä Ashleyn nimikirjaimet Kuun tomuun. Hän sanoi sitä "surkean pieneksi hyvitykseksi siitä, että oli laiminlyönyt perhettään avaruuslentojen takia."
Lennon aikana tutkittiin muun muassa kosmisten säteiden visuaalista ilmiötä, joka saa avaruuslentäjät näkemään spontaaneja valoilmiöitä.
Miehistö
pienoiskuva|Apollo 17:n ottama kuuluisa kuva [[maapallosta, Sininen marmorikuula.]]
Kuukävely
EVA – extra-vehicular activity
Avaruuskävely
Evans suoritti avaruuskävelyn aluksen ulkopuolella paluumatkalla Maahan.
Laskeutuminen Maahan
Komentomoduuli America laskeutui 650 kilometriä lounaaseen Samoansaarista, vain noin 640 metriä ohi oletetun laskeutumispisteen. Miehistöä odottanut USS Ticonderoga oli sijoittunut 6,5 kilometrin päähän laskeutumiskohdasta.
Jalmari Rötkö
Rötkön vanhemmat olivat talollinen Adam Rötkö ja Loviisa Nikkinen. Käytyään kansakoulun Rötkö työskenteli maataloustöissä ja puuteollisuuden alalla ja toimi sittemmin osuusliike Onnin ajomiehenä Lappeenrannassa.
Rötkö oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Kosti-Paavo Eerolaisen ja Artturi Vuorimaan johtamat Lapuan liikkeen miehet muiluttivat Rötkön ja toisen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajan Eino Pekkalan Helsingin Säätytalosta kesken eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnon 7. heinäkuuta 1930. Edustajat vietiin Lapualle Kosolan taloon, josta miehet vapautettiin välittömästi Helsingissä olleen Vihtori Kosolan käskystä. Kosola oli itse antanut aiemmin muilutuskäskyn tehostaakseen vaatimuksia kommunistien täydellisestä eduskunnasta ulossulkemisesta.
Rötkö oli naimisissa vuodesta 1915 Hilja Eliina Partosen kanssa.
Kirjokiivi
Kirjokiivi (Apteryx haastii, vanh. Apteryx haasti ) on Uudessa-Seelannissa elävä lentokyvytön kiivilintu. Se on suhteellisen yleinen kiivilaji Eteläsaarella. Kirjokiivi ei jäänyt kiinni saalistajien kynsiin yhtä helposti kuin sen pienempi sukulainen pikkukiivi. Kirjokiivi on suurin ja pisin kiivilajeista. Se on suurin piirtein kanan kokoinen. Kiivinaaras painaa noin 3,3 kg ja koiras 2,4 kg. Kirjokiivi etsii ruokaa maasta pitkän ja terävän nokkansa avulla. Sen ravintoa ovat muun muassa madot, marjat ja siemenet. Muiden kiivien tapaan kirjokiivi on pääosin yöeläin.
Kirjokiivejä on jäljellä enää 20 000 yksilöä, ja lähes kaikki elävät Nelsonin lounaisosan vuorisilla alueilla, länsirannikon pohjoisosissa ja Eteläsaaren vuoristoissa. Pieni määrä elää myös Pohjoissaarella
Pörssitalon mellakka
Pörssitalon mellakka oli Helsingissä 17.–18. elokuuta 1917 tapahtunut yhteenotto, joka johti Helsingin suojeluskunnan perustamiseen.
Kesällä 1917 pahentunut elintarvikepula ja lisääntynyt työttömyys aikaansaivat levottomuuksia ja eräillä paikkakunnilla valtuustot joutuivat piiritetyiksi. Helsingissä väkijoukko, johon kuului työttömiä ja hätäaputyömaiden työläisiä, piiritti 17. elokuuta Pörssitalon, jossa Helsingin kaupunginvaltuusto parhaillaan piti kokoustaan. Piirittäjät vaativat hätäaputyömaiden tuntipalkkojen korottamista ja täyden palkan maksamista erääseen juuri päättyneeseen lakkoon osallistuneille. Piirittäjät, joiden joukossa oli myös venäläisiä sotilaita, alkoivat riisua paikalla olleita miliisin jäseniä aseista ja miliisit joutuivat poistumaan paikalta. Helsingissä oli Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 poliisilaitoksen tilalle muodostettu miliisi, jota johti pietarinsuomalainen bolševikkeihin kuulunut Kustaa Rovio.
Rovio aseisti tässä tilanteessa poliisilaitoksen patukoilla noin sadan nuoren miehen vapaaehtoisjoukon, jonka porvarilliset aktivistit olivat järjestäneet paikalle. Ratsain ja jalan liikkuneet, valkoisin käsivarsinauhoin ja patukoin varustautuneet vapaaehtoiset saivat sitten piirittäjäjoukon hajotettua ja joukon johtajat pidätettyä. Tästä vapaaehtoisjoukosta porvarilliset muodostivat seuraavina päivinä Helsingin ensimmäisen suojeluskunnan.
Senaatintorilla pidettiin 18. elokuuta kansankokous, jossa sosialidemokraattista puoluetta ja Roviota arvosteltiin kiivaasti porvarillisiin vapaaehtoisiin turvautumisesta. Paikalla olleet venäläiset puhujat lupasivat aseita työläisille. Edellisenä iltana perustettu porvarillinen järjestysjoukko hajotti patukoilla myös tämän kokouksen ja Rovio kehotti vastuuntuntoisia työläisiä pysymään poissa Senaatintorilta. Rovio sai tukea Työmies-lehdeltä, joka julkaisi 19. elokuuta asiasta pääkirjoituksen otsikolla Epäjärjestys on tuomittava, ja tämän jälkeen vastaavat järjestyshäiriöt päättyivätkin Helsingissä.
Yhteenoton seurauksena Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta arvosteli Roviota siitä, että tämä oli turvautunut porvarillisten vapaaehtoisten apuun ja piti sitä huonosti harkittuna. Samalla kuitenkin myönnettiin, että piirittäjien joukossa oli ollut ”edesvastuuttomia huligaaneja” ja Rovio oli ollut päätöstä tehdessään kovan paineen alla. Roviota kiellettiin kuitenkin vastedes turvautumasta samanlaisiin keinoihin. Porvarillisella puolella mellakkaa pidettiin väkivaltana ja anarkiana ja mellakka pyrittiin myös tarkoitushakuisesti esittämään sosialidemokraattien järjestämänä.
Niittyhumala
Niittyhumala eli ahoniittyhumala (Prunella vulgaris) on huulikukkaiskasveihin kuuluva matala sinikukkainen ruoho.
Ulkonäkö
Niittyhumala on 5–30 cm korkea ruohovartinen kasvi, jonka varret usein matavat pitkin maata. Pitkäruotiset lehdet ovat parittain varressa. Niittyhumala kukkii heinä-elokuussa. Kukinnon runkorakenne on ruskeanvioletti, itse kukat sinivioletteja huulimaisia. Kukkien lakastuttua käpymäiset kukinnot näyttävät humalan tähkiltä, vaikka kasvit eivät ole läheistä sukua toisilleen.
Levinneisyys
Niittyhumalaa esiintyy Suomessa Oulun korkeudelle asti yleisenä, pohjoisempana harvinaisena. Sitä kasvaa myös muualla Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa.
Elinympäristö
Niittyhumala kasvaa niityillä, pihoilla ja laitumilla.
Käyttö rohtona
Kansanlääkinnässä on käytetty niittyhumalan murskattuja lehtiä tai siitä keitettyä teetä mm. ihotulehdusten ja kurkkukivun hoitoon. Kasvi on lievästi antiseptinen.
Ari Ojapelto
Ari Ojapelto (s. 1943) on suomalainen kirjailija ja kansalaiskeskustelija, joka on ottanut kantaa talouspoliittisiin kysymyksiin. Nykyään eläkkeellä oleva Ojapelto oli ammatiltaan markkinointisuunnittelija. Hän on saanut mainonnan suunnittelijan koulutuksen.
Näkemykset
Ojapellon perusajatus on, että automaation ja teknologian kehittyminen vähentää työpaikkoja ja aiheuttaa työttömyyttä. Ratkaisuna Ojapelto esittää verotusajattelun muutosta, joka jakaisi pitkälle koneistetun tuotannon hyötyjä ja tuottoja entistä laajemmalti valtion sisällä. Hänen mukaansa ihmistyön sijaan pitäisi verottaa enemmän tuotantolaitteita ja pääomaa, esimerkiksi hänen viittaamansa "kassavirtaverotuksen" avulla (vrt. Sinn ). Tärkeänä alitavoitteena olisi parantaa pääoman käytön tarkoituksenmukaisuutta vähentällä veronkiertosyistä tehtäviä heikosti tuottavia tai luontoa saastuttavia investointeja (vrt. "vihreä tuotantovero" ).
Mongolia olympialaisissa
Mongolia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Innsbruckin 1964 talviolympialaisissa ja myöhemmin saman vuoden Tokion kesäolympialaisissa.
Paini on merkittävä osa Mongolian kulttuuria, ja se on myös olympialaisissa maan menestyksekkäin laji mitalimäärällä mitattuna. Kaikki painimitalit ovat tulleet vapaapainista. Lisäksi Mongolia on saanut menestystä judossa ja nyrkkeilyssä. Mongolian ensimmäinen olympiavoittaja oli Pekingissä 2008 judon alle 100-kiloisten sarjan voittanut Naidangiin Tüvshinbajar, joka on myös maan ainoa kaksinkertainen olympiamitalisti. Toinen olympiavoittaja oli Pekingissä nyrkkeilyn kääpiösarjan voittanut Badar-Uugan Enkhbat.
Ari Ojapelto
Näkemykset
Ojapelto ehti varoittaa ns. ”teknologisesta työttömyydestä” jo vuonna 1989 ilmestyneessä kirjassaan. Vuoden 2014 alussa Etla julkaisi tutkimusraportin joka todensi tämän ennustuksen kertoen, että 10 - 20 vuoden kuluessa Suomesta häviää kolmasosa työpaikoista.
Ari Ojapelto on vallitsevan taloustieteen kriitikko, joka on ns. keynesiläisen säännellyn markkinatalouden kannattaja. Hän pitää koko uusliberalistiseen suuntaan viime vuosikymmeninä etsiytynyttä oppialaa harhautuneena erityisesti kun se pyrkii irrottamaan moraaliset ja eettiset tarkastelut pois tieteen piiristä. Ojapelto on aikaamme seuratessaan mm. väittänyt kyenneensä ennustamaan Suomen 1990-luvun alun laman nimenomaan pidäkkeettömän kapitalismin ilmiönä. Myös sitä seurannut IT-kupla sekä viimeisin finanssikriisi on ollut hänen pohdittavanaan ennen niiden kypsymistä. Ojapelto on toiminut kolumnistina, esitelmöitsijänä ja paneelikeskustelijana.
Arvostelua
Taloustieteilijät pitävät Ojapeltoa taloustiedettä omassa pragmassaan tulkitsevana ja jossain määrin marxilaisena, jonka ajatukset esimerkiksi keskeisestä verotusteemasta eivät kuitenkaan etene vielä konkreettisten toimintamallien asteelle. Ojapelto puolestaan uskoo ymmärtävänsä taloutta laajemmasta ja pragmaattisemmasta näkökulmasta kuin ns. vallitsevan koulukunnan taloustieteilijät.
Lentoasema
thumb|[[Helsinki-Vantaan lentoasema.]] thumb|[[Frankfurtin lentoasema.]] thumb|[[Tampere-Pirkkalan lentoaseman terminaali 2.]] thumb|[[Maputon kansainvälinen lentoasema.]]
Robertas Javtokas
Robertas Javtokas (s. 20. maaliskuuta 1980 Šiauliai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Lentoasema
Lentoasema on säännöllistä lentoliikennettä varten rakennettu alue, jota käytetään ilma-alusten lentoonlähtöön ja laskuun. Virallisen määritelmän mukaan lentoasema on lentopaikka, jossa ilmaliikennepalvelu on pysyvästi järjestetty.
Robertas Javtokas
Sentterinä pelannut Javtokas edusti vuosina 2000–2006 kotimaansa suurseura BC Lietuvos Rytasia, jossa hän voitti muun muassa Liettuan mestaruuksia, Eurocupin ja Baltian liigan. Kreikkalaisessa Panathinaikosissa hän voitti vuonna 2007 Euroliigan, Kreikan mestaruuden ja Kreikan cup-mestaruuden. San Antonio Spurs varasi hänet 55. vuorolla NBA:han vuoden 2001 varaustilaisuudessa, mutta hän ei pelannut NBA:ssa.
Liettuan maajoukkueessa Javtokas voitti pronssia vuoden 2010 MM-kilpailuista, EM-hopeaa Sloveniasta 2013 sekä vuoden 2015 kilpailuista ja EM-pronssia Espanjasta 2007. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Liettuan joukkueessa neljänneksi Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.
Javtokas päätti pelaajauransa kesäkuussa 2017 voitettuaan yhdeksännen Liettuan mestaruutensa.
Lentoasema
Lentoasemia on olemassa matkustaja- ja rahtiliikennettä, siviili-ilmailua ja sotilaskäyttöä varten. Lentoasemat jaetaan alueellisiin ja kansainvälisiin sen mukaan, tapahtuuko kentältä valtioiden välisiä lentoja. Lentoaseman on myös täytettävä useita kriteerejä muun muassa lennonjohdosta ja kiitoteiden pituuksista saavuttaakseen kansainvälisen lentoaseman statuksen.
Lentoasema koostuu useasta eri osa-alueesta. Osa-alueet riippuvat lentokentän käyttötarkoituksesta. Pelkkään sotilaskäyttöön tarkoitetulla lentoasemalla ei esimerkiksi ole matkustajaterminaalia.
Groupama-FDJ
thumb|250px|La Française des Jeux -tallin ajaja Thomas Lövkvist vuoden 2006 [[Ranskan ympäriajossa]] Groupama-FDJ (UCI-tallikoodi GFC) on ranskalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin pääsponsoreina toimivat vuodesta 2018 lähtien vakuutusalan yritys Groupama ja ranskalainen lottojärjestäjä, Française des jeux, joka aloitti sponsoroinnin jo vuonna 1997.
Lentoasema
Lentokenttäalue
Lentokenttäalue on lentoaseman keskeisin alue, johon kuuluvat lentokoneiden lentoonlähtöön ja laskuun käyttämät kiitotiet, rullaustiet, asematasot sekä maasto ja rakennukset tai rakennusten osat, joihin yleisöllä ei ole vapaata pääsyä. Hieman epätarkemmin ilmaistuna lentokenttä tarkoittaa turva-aidan sisäpuolella olevaa aluetta.
Liikennealue
Liikennealue (lentoliikennealue) on lentoaseman osa, jota ilma-alukset käyttävät lentoonlähtöön, laskuun ja rullaukseen. Asemataso ei kuulu liikennealueeseen.
Groupama-FDJ
Joukkueen nimi oli alun perin Française des Jeux. Vuosina 2003 ja 2004 tallin nimi oli FDJeux.com, mutta tämän jälkeen nimi palautettiin alkuperäiseen asuunsa. Kaudella 2010 nimi vaihtui muotoon FDJ, 2012 FDJ-BigMat ja 2013 ensin FDJ ja kesästä alkaen FDJ.fr. Kausilla 2015–2017 nimi oli jälleen FDJ ja vuodesta 2018 Groupama-FDJ. Talli on kuulunut sekä UCI ProTour- että UCI Continental Circuits -tasoille. Vuodesta 2012 se on ollut jälleen Pro/World Tour -talli.
Tallin johtajana toimii entinen ajaja Marc Madiot, joka urallaan voitti Pariisi–Roubaix -kilpailun. Tallin ajajat ovat pääosin ranskalaisia. Talli ajaa ranskalaisella Lapierre-pyörämerkillä, jossa se käyttää Shimanon osasarjaa.
Lentoasema
Matkustajaterminaali
Matkustajaterminaali on näkyvä osa lentoasemaa, sen lähtöaulassa tehdään lähtöselvitys, turvatarkastus, rajatarkastus ja sieltä aulakuormaajat siirtävät matkatavarat lentokoneen ruumaan. Muita terminaalin osia ovat tuloaulat, matkatavaroiden luovutusalueet, VIP-huoneet ja yleiset tilat. Porttialueelle pääsevät vain matkustajat lentokoneeseen siirtymistä tai koneesta poistumista varten.
Groupama-FDJ
Vuoden 2003 Ranskan ympäriajossa australialainen aika-ajoon erikoistunut Bradley McGee voitti prologin ja piti muutaman päivän ajan hallussaan kilpailun johtajan keltaista paitaa. Sprintteri Baden Cooke voitti pistekilpailun.
Vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa Benoît Vaugrenard piti kahden ensimmäisen etapin ajan hallussaan parhaalle nuorelle ajajalle jaettavaa valkoista paitaa.
Lentoasema
Matkustajaterminaali
Matkustajaterminaalin yhteydessä on usein kauppoja (esimerkiksi tax-free), ravintoloita, kahviloita ja muita palveluja.
Liikelentoterminaali
Liikelentoterminaalissa palvellaan matkustajia, jotka käyttävät liikelentoyhtiöiden, ilmavoimien tai valtion ilma-aluksia, yksityis- tai yleisilmailukoneita tai ambulanssilentoja.
Groupama-FDJ
2023
Lähde: UCI
Lentoasema
Rahtiterminaali
Rahtiterminaalissa tapahtuu lentokoneiden kuljettaman rahtitavaran ja postin vastaanotto, käsittely ja luovutus.
Maaliikennealue
Maaliikennealue käsittää lentoasema-alueen tiet, pysäköintialueet, linja-autopysäkit, taksiasemat ja huoltoväylät.
Muut alueet
Lentoasemalla on myös tiloja lentokoneiden huoltoa varten, pelastusasema, lennonjohtotorni, usein myös hotelli sekä tiloja monenlaista muuta tarvittavaa palvelua varten.
Suurimmat lentoasemat
Vuoden 2016 ACI:n lopulliset koko vuoden tilastot ovat seuraavat
Amy Davidson
thumb|200px|Amy Davidson kesäkuussa 2006 Amy Davidson (s. 15. syyskuuta 1979 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Kerry Hennessynä Teinitytön kasvatusoppaassa, jossa hän esittää Bridgetin (Kaley Cuoco) pikkusiskoa.
Ura
Amy Davidson kävi Shadow Mountain High Schoolin, jossa hän harrasti aktiivisesti tanssia. Hän alkoi tekemään mainostyötä ja nuoresta iästään huolimatta hänen näyttelijävalmentajansa Gene Fowler kannusti muuttamaan Kalifornian Los Angelesiin.
Los Angelesiin saapumisensa jälkeen Davidson pääsi Mary-Kate ja Ashley Olsenin televisiosarjaan So Little Time. Hän oli myös vierailevana tähtenä sarjoissa Amyn lailla ja Veljemme on nero. Hän oli myös elokuvassa The truth About Jane ennen pääsyään Teinitytön kasvatusopas -sarjaan vuonna 2002.
Davidson on vieraillut monissa televisiosarjoissa, kuten C.S.I. New York, Criminal Minds, Aavekuiskaaja, C.S.I., House ja Bones.
Vuonna 2008 hän esitti Goyband-elokuvassa nuorta ortodoksijuutalaista Rebekka-tyttöä. 2009 hän oli Jenna Shwartzendruberin äänenä televisioon tehdyssä animaatioelokuvassa Firebreather.
Suuri siirtomaasota
Suuri siirtomaasota tai ranskalais- ja intiaanisota oli Ranskan ja Ison-Britannian välillä käyty sota Pohjois-Amerikassa vuosien 1754 ja 1763 välillä. Ohiojoen laakson hallinnasta alkanut sota levisi muutaman vuoden jälkeen myös mantereen ulkopuolelle ja Euroopassa alkanut sota tuli tunnetuksi seitsenvuotisena sotana. Sota päättyi Pariisin rauhansopimukseen, jolla Ranska menetti alueensa Pohjois-Amerikassa.
Seitsenvuotinen sota Pohjois-Amerikassa tunnetaan suuren siirtomaasodan nimellä, mutta etenkin Yhdysvalloissa siitä on käytetty myös nimeä ranskalais- ja intiaanisota.
Tausta
Ranskalaiset alkoivat karkottaa englantilaistaustaisia kauppiaita kiistellyltä alueelta väkivalloin vuonna 1752 ja esimerkiksi tärkeä Pickawillanyn kauppa-asema tuhottiin. Samalla ranskalaiset alkoivat rakentaa alueelle linnoituksia asemansa vahvistamiseksi. Vuonna 1754 tuhottiin puolestaan Ohion kauppakomppanian kauppa-asema nykyisen Pittsburghin lähellä. Sen paikalle perustettiin ranskalainen Fort Duquesne. Vastauksena ranskalaisten toimille tuolloin nuori eversti George Washington perusti myöhemmin Fort Necessity -nimen saaneen linnakkeen noin 60 kilometriä ranskalaisten tukikohdasta etelään. 28. toukokuuta Washingtonin joukot voittivat ranskalaisen tiedustelujoukon ja vastauksena ranskalaiset piirittivät Fort Necessityn 2. heinäkuuta. Ranskalaisilla ja heidän intiaaniliittolaisillaan oli puolustajia suurempi joukko ja Washington päätyi luovuttamaan linnoituksen ranskalaisille poistuen itse joukkoineen takaisin Virginiaan. Virginian siirtokunta pyysi apua emämaastaan, jossa ajatukseen sodasta ranskalaisten kanssa suhtauduttiin aluksi kielteisesti. Kun kuitenkin kävi selväksi, että virginialaiset joukot eivät pärjänneet Ranskan armeijan vakinaisia joukkoja vastaan, kuningas Yrjö II lähetti Virginiaan kenraalimajuri Edward Braddockin. Amiraali Edward Boscawen johti puolestaan laivasto-osastoa, jonka tarkoituksena oli estää ranskalaisten vahvistusten saapuminen Kanadaan. Sota laajeni näin Ohiolaaksosta nopeasti laajemman mittakaavan sodaksi.
Sodan alkuvaihe
Braddock johti hyökkäystä ranskalaisten Fort Duquesnea vastaan vuonna 1755. Käydyssä taistelussa huomattavasti pienempi ranskalaisten ja heidän intiaaniliittolaistensa joukko otti kuitenkin voiton englantilaisista. Braddockin joukot väijytettiin ja Braddock itse sai surmansa. Massachusettsin kuvernööri William Shirley oli samaan aikaan johtamassa joukkojaan Fort Niagaraa vastaan, mutta kuultuaan Braddockin tappiosta hän jätti hyökkäyksen sikseen. Brittien pohjoisten alueiden intiaaniasiamies William Johnson johti puolestaan rajaseutumiehistä ja irokeeseista koottua joukkoa hyökkäyksellä Champlainjärvelle. Matkalla he kohtasivat kuitenkin ranskalaisen kenraali Jean-Armand Dieskaun johtamaan ranskalaisista ja heidän intiaaniliittolaisista koottuun joukkoon. Verinen taistelu ei johtanut selvään lopputulokseen, mutta sen jälkeen kuvernööri Pierre Rigaud de Vaudreuil rakennutti Georgejärven pohjoispäähän Fort Carillonin linnoituksen. Sodan alkuvaiheen ainoan merkittävän voittonsa britit saavuttivat Chignectonissa Acadian pohjoisosassa, jossa eversti Robert Monctonin johtamat joukot valtasivat ranskalaisen Fort Beauséjourin linnoituksen keväällä 1755. Muuten sotaa hallitsivat selvästi ranskalaiset ja heidän intiaaniliittolaisensa.
Huonon sotaonnen siivittämänä Uuden Englannin siirtolaiset alkoivat vaatia ranskalaistaustaisten acadialaisten karkottamista. Acadialaiset olivat tehneet uskollisuudenvalan, mutta nyt brittiläisen Nova Scotian kuvernööri päätti karkottaa heidät. Tuhansia acadialaisia karkotettiin ja muita pakeni alueelta. Louisianaan päätyneet acadialaiset tulivat sittemmin tunnetuksi cajunilaisina.
Ranskalaisten sotaonni kääntyy
Pari vuotta sodan alkamisen jälkeen sota levisi Pohjois-Amerikasta Eurooppaan ja sota sai maailmansodan luonteen eri tahojen liittoutuessa keskenään. Euroopassa sota tuli sittemmin tunnetuksi seitsenvuotisena sotana sen päätyttyä vuonna 1763. Pohjois-Amerikassa ranskalaisten sotaonni jatkui vielä vuonna 1756. Ranskalaiset joukot valtasivat ensin Fort Oswagon linnoituksen Ontariojärven kaakkoisrannalla, minkä jälkeen he hallitsivat koko Suurten järven aluetta. Kuvernööri Vaudreuil valtasi myös Fort William Henryn New Yorkin osavaltion pohjoisosassa, mutta hän kieltäytyi etenemästä enää hieman etelämpänä sijainnutta Fort Edwardia vastaan. Vaudreuil oli ajautunut riitoihin Ranskan Kanadan armeijan uuden komentajan Louis-Joseph de Montcalmin kanssa, minkä lisäksi Uutta Ranskaa uhkasi viljapula ja näin joukkojen huoltovaikeudet. Ranskalaisten intendentti François Bigot loi puolestaan itselleen omaisuutta sodankäyntiin varatuista varoista. Ranskalaiset olivat lisäksi ylipäätänsä heikommassa asemassa Amerikassa. Ranskalaisia siirtolaisia oli alueella vain noin 60 000, kun taas englantilaisia oli lähes kaksi miljoonaa. Sodan kulku alkoi alkuvaiheen voitoista huolimatta kääntyä ranskalaisia vastaan.