cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aku Ankka (lehti)
Nimiväännökset
Useimmat nimiväännöksistä ovat kertakäyttöisiä vitsejä, jotka liittyvät jonkin yksittäisen tarinan tapahtumapaikkaan, sivuhenkilöön tai ohimennen mainittuun ankkamaailman kuvitteelliseen kuuluisuuteen. Muutamat väännökset mainitaan kuitenkin lukuisissa tarinoissa, ja ne ovat vakiintuneet osaksi Ankkojen maailmaa. Tällaisia ovat esimerkiksi ”Ankallismuseo” (Kansallismuseo), ”Ankallispankki” (Kansallispankki), rantalomakohde ”Ankkapulco” (Acapulco) ja tavaratalo ”Tukkimies” (Stockmann).
Aivan kaikki nimiväännökset eivät ole suomentajien keksintöä. Carl Barks muun muassa nimesi Ankkojen asuttaman kuvitteellisen Yhdysvaltain osavaltion Calisotaksi yhdistämällä todellisten osavaltioiden Kalifornian ja Minnesotan nimet. Don Rosan luoman herrasmiesvaras Arpin Lusènen nimi on puolestaan muunnos Maurice Leblancin 1900-luvun alulla kirjoittamien rikostarinoiden Arsène Lupinista.
Yleisestä käytännöstä poiketen Don Rosan tarinoissa todellisten paikkojen ja historiallisten henkilöiden nimet on säilytetty ”ankantamatta” sen jälkeen, kun Aku Ankan toimitukselle selvisi, että väännökset eivät lainkaan miellyttäneet tarinoitaan varten tekemistään laajoista taustatutkimuksista tunnetuksi tullutta tekijää. 1990-luvun alun lehtisuomennoksissa Rosankin tarinat saivat vielä tavallisen käsittelyn, ja esimerkiksi Sir Francis Drake nimettiin vuonna 1994 julkaistussa tarinassa ”Ankkapalatsin erakko” ”Sir Francis Vaakuksi”. Eräs poikkeus Rosan tavallisesta linjasta on varhainen tarina ”Nokkadamuksen kirous”, jossa jo alkuperäistekstissä Nostradamuksen nimi on väännetty ”Nostrildamukseksi” ( ’sierain’).
Julkkisten tarinat
Vuonna 2018 lehti alkoi tehdä tarinoita yhdessä suomalaisten julkisuuden henkilöiden kanssa. Jokainen tarina on suomalaisen ankkapiirtäjän Kari Korhosen piirtämä. Tarinoiden juonet perustuvat tositapahtumiin.
GP3 Espanjan Grand Prix 2015
GP3 Espanjan Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 9.–10. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Aku Ankka (lehti)
Julkkisten tarinat
Lehti on tehnyt tarinan seuraavien henkilöiden kanssa:
GP3 Espanjan Grand Prix 2015
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Esteban Ocon. Sunnuntain kilpailun voitti ART Grand Prix -tallin Marvin Kirchhöfer.
Aku Ankka (lehti)
Julkkisten tarinat
Toni Wirtanen esiintyi tarinansa julkaisun aikaan Aku Ankan mainoskampanjassa. Sanoma Media Finland sai huomauksen Kilpailu- ja kuluttajavirastolta kuluttajansuojalain rikkomisesta, koska lehdessä ollut Sannin keikkojen mainos ei ollut tunnistettavissa mainokseksi ja kilpailussa oli suora ostokehotus lapsille.
Gods of War
Gods of War on heavy metal -yhtye Manowarin 10. studioalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 2007. Albumi on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Manowarin konseptialbumien sarjaa, jonka jokainen albumi kertoo eri mytologioiden jumalista. Gods of War kertoo skandinaavisen mytologian Odin-jumalasta.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Team Tour 2011
Mäkihypyn Team Tour vuonna 2011 käytiin 29. tammikuuta – 6. helmikuuta 2011 Saksassa. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä. Kilpailut käytiin Willingenissä 29.–30.1., Klingenthalissa 2.2. ja lopuksi Oberstdorfin lentomäessä 5.–6.2.2011. Kaikissa käytiin henkilökohtainen kilpailu ja lisäksi Willingissä ensimmäisenä kilpailuna ja Oberstdorfissa viimeisenä kilpailuna joukkuekilpailu. Vuoden 2011 Team tourin voittaja oli Itävalta. Suomen sijoitus kokonaistuloksissa oli viides.
Christophe Dugarry
200px|thumb|Christophe Dugarry Christophe Dugarry (s. 24. maaliskuuta 1972 Lormont, Ranska) on ranskalainen jalkapallohyökkääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1998 MM-kisoissa ja Euroopan-mestaruuden vuoden 2000 EM-kisoissa.
Dugarry aloitti uransa vuonna 1988 FC Girondins de Bordeaux'ssa, jossa pelasi vuoteen 1996 asti. Hän palasi vielä bordeauxlaisseuraan tammikuussa 2000. Dugarryn parhaat saavutukset seuratasolla tulivat juuri FC Girondins de Bordeaux'ssa, vaikka hän kävi pelaamassa kauden 1996-97 Serie A:ssa AC Milanin joukkueessa ja lyhyitä jaksoja FC Barcelonassa, Olympique Marseillessa ja Birmingham City FC:ssä. Christophe Dugarry lopetti uransa kaudella 2004–2005 Qatar SC:ssä.
Ranskan jalkapallomaajoukkueessa Dugarry debytoi 26. toukokuuta 1994 Australiaa vastaan. Hän osallistui vuoden 1996 (semifinaali) ja vuoden 2000 (mestaruus) EM-kisoihin sekä vuoden 1998 (mestaruus) ja vuoden 2002 MM-kisoihin. Dugarry pelasi Ranskan maajoukkueessa vuoteen 2002 asti yhteensä 55 maaottelussa tehden niissä kahdeksan maalia.
Boris Stein
thumb|upright|Boris Stein vuonna 1927. Boris Jefimovitš Stein (1892 Aleksandrovsk – 1961) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton Helsingin-lähettiläänä vuosina 1933–1934.
Stein valmistui 1917 Pietarin polyteknisestä instituutista ja työskenteli vuodesta 1920 ulkoasiainkansankomissariaatissa, jossa hän toimi muun muassa kauppapoliittisen osaston, Puolan ja Baltian osaston sekä Keski-Euroopan osaston johtajana. Hän oli Neuvosto-Venäjän delegaation sihteerinä vuoden 1922 Genovan konferenssissa sekä myöhemmässä Haagin konferenssissa ja vuoden 1927 Geneven konferenssissa. Stein oli vuosina 1933–1934 lähettiläänä Suomessa ja 1935–1939 suurlähettiläänä Italiassa. Hän kuului Neuvostoliiton pysyvään valtuuskuntaan Kansainliitossa vuosina 1934–1937 ja oli Neuvostoliiton valtuuskunnan varajäsenenä YK:n yleiskokouksen kahdessa ensimmäisessä istunnossa. Vuodesta 1939 Stein oli Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikoulun professorina ja vuodesta 1945 ulkoministeriön lähetystöneuvoksena. Hän kirjoitti useita teoksia Neuvostoliiton diplomaattisesta historiasta.
Maaliskuussa 1939 Stein lähetettiin Helsinkiin neuvottelemaan Suomen ja Neuvostoliiton puolustusyhteistyöstä, mikä oli jatkoa aiemmille Jartsev-neuvotteluille, sillä Suomen hallitus ei ollut suhtautunut lähetystösihteeri Boris Jartsevin suulla tehtyihin ehdotuksiin vakavasti tämän alhaisen muodollisen aseman vuoksi. Stein ehdotti, että Suomi vuokraisi Suomenlahden ulkosaaret Neuvostoliitolle 30 vuoden ajaksi ja vastineena Neuvostoliitto luovuttaisi Itä-Karjalasta Repolan ja Porajärven Suomelle. Hän tapasi Suomen ulkoministeri Eljas Erkon kuusi kertaa maalis–huhtikuussa 1939, mutta Suomen hallitus torjui kaikki ehdotukset.
Peter Sampo
Peter Sampo (s. 16. toukokuuta 1974 Vantaa) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Peter Sampon liigaura alkoi Finnairin Palloilijoissa, jossa hän pelasi kaudet 1995-1998 kasaten 89 ottelussa 9 maalia. Vuonna 1995 hän pelasi myös yhden alle 21-vuotiaiden maaottelun.
Ykkösen Hangö IK (HIK) oli Sampon joukkue kaudella 1999. Vuonna 2000 Sampo liittyi Kuopion Palloseuran paitaan tehden debyyttikaudellaan ykkösessä 13 maalia 27 ottelussa. Seuraavalla kaudella Veikkausliigassa syntyi 12 maalia 33 ottelussa ja viimeiseksi jääneellä KuPS-kaudellaan Sampo osui viidesti 17 Veikkausliigaottelussa. KuPSista Sampo siirtyi kauden 2002 jälkeen lyhytkestoiseksi jääneeseen AC Allianssiin, jossa hän pelasi lopulta kolme kautta, tehden 10 maalia 60 ottelussa. Vuonna 2005 seura joutui konkurssiin.
Yhteensä Sampo pelasi 199 ottelua Suomen pääsarjassa ja viimeisteli niissä 36 maalia.
Allianssista Sampo siirtyi valmennuspäälliköksi Suomen kolmanneksi suurimpaan junioriseuraan Hyvinkään Palloseuraan, jonka edustusjoukkueessa hän myös pelaa. Sampo oli urallaan ensimmäistä kertaa miesten joukkueen päävalmentajana, kun hän toimi 14.6.2009 HyPSin pelaajavalmentajana ottelussa Warkaus JK:ta vastaan. Vuoden 2015 alusta lähtien Sampo toimii Malmin Palloseuran valmennuspäällikkönä.
Lilybaion
Lilybaion oli antiikin aikainen kaupunki Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Marsalan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Lilybaion oli alun perin karthagolainen kaupunki, joka hellenisoitui ajan kuluessa. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 241 eaa. Roomalaisella kaudella se oli yksi saaren tärkeimpiä kaupunkeja, ja keskeinen yhteyssatama Italiasta Afrikan suuntaan.
Maantiede
Lilybaionin kaupunki sijaitsi saaren länsipään niemessä, joka tunnettiin samalla nimellä. Niemi oli yksi saaren kolmesta kulmasta, jonka ansiosta saarta kutsuttiin myös nimellä Trinakria (lat. Trinacria). Niemi oli saaren Afrikkaa lähimpänä ollut paikka. Polybios esitti niemen ja Afrikan rannikon väliseksi etäisyydeksi stadionia eli noin 185 kilometriä ja Strabon puolestaan  stadionia eli noin 278 kilometriä, mutta todellisuudessa etäisyys on pienempi, noin 145 kilometriä. Niemi itsessään on matala mutta kallioinen, ja jatkuu mereen lukuisina kareina, mikä teki merenkulusta niemen ympärillä vaarallista. Kaupungissa oli kuitenkin turvallinen satama.
Klassinen kausi
Lilybaionin niemellä itsellään vaikuttaa olleen asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Niemi esiintyy myös antiikin lähteissä jo ennen kaupungin perustamista. Pentathloksen johtamien knidoslaisten, jotka myöhemmin perustivat Liparan kaupungin, kerrotaan rantautuneen ensin Lilybaioniin. Niemi oli myös paikka, johon Hannibal saapui vuonna 409 eaa. suuren karthagolaisarmeijan kanssa hyökätäkseen Selinukseen. Diodoros Sisilialaisen mukaan niemellä oli lähde, josta se sekä kaupunki saivat nimensä.
Lilybaionin kaupungin perustivat karthagolaiset Motyen tuhon vuonna 397/396 eaa. jälkeen. Karthagolaiset päättivät tuolloin olla kunnostamatta Motyetä, ja asuttivat sen sijaan kaupungin jäljelle jääneet asukkaat Lilybaionin niemelle, joka linnoitettiin ja muutettiin tukikohdaksi. Diodoros vahvistaa, ettei paikalla ollut aikaisempaa kaupunkia ennen tätä. Hän vaikuttaa kuitenkin itse tekevän anakronistisen virheen puhuessaan lilybaionlaisista sotimassa segestalaisten kanssa jo vuonna 454 eaa.
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Niin kutsuttu [[Sibyllan luola.]] Kaupunki vaikuttaa kehittyneen nopeasti kukoistavaksi, ja siitä tuli Karthagolle merkittävä tukikohta saarella. Näin se peri Motyen aseman. Sen sijainti lähimpänä Afrikan puolen rannikkoa oli karthagolaisille edullinen ja varmisti heidän yhteytensä saarelle. Toisaalta karthagolaiset tekivät kaikkensa estääkseen tällaisen tukikohdan päätymisen vihollisten käsiin.
Hellenistinen kausi
Vaikka Lilybaion olikin täysin karthagolainen kaupunki ja sijaitsi saaren kaukaisimmassa päässä saaren kreikkalaisista poliksista, eikä se ollut missään vaiheessa kreikkalaisten hallussa, se kuitenkin hellenisoitui eli kreikkalaistui kulttuuriltaan ajan kuluessa. Tämä näkyy muun muassa kaupungin lyömissä rahoissa, jotka olivat tyypiltään täysin kreikkalaisia. Cicero puolestaan kertoo, että hänen aikanaan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. kaupungissa saattoi opiskella kreikkaa ja kreikkalaista kirjallisuutta. Tämä kertoo kreikkalaisen kulttuurin voimasta saarella. Kaupunkia ei kuitenkaan lueta kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se ei ollut itsenäinen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Lilybaitēs, myöhemmin latinaksi Lilybaetanus.
Lilybaion toimi kahdesti Karthagon viimeisenä tukikohtana saarella. Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Sisilian sotaretken aikaan vuonna 276 eaa. se oli saaren ainoa karthagolaiskaupunki, joka piti puoliaan Pyrrhoksen vallattua muut kaupungit. Pyrrhos piiritti Lilybaionia kaksi kuukautta, mutta joutui luopumaan yrityksestä.
Vielä paremmin Lilybaion muistetaan ensimmäisestä puunilaissodasta, jossa sitä piirittivät roomalaiset. Piiritys alkoi sodan 15. vuonna eli 250 eaa. Tuohon mennessä roomalaiset olivat jo saaneet vallattua koko saaren Lilybaionia ja Drepanonia lukuun ottamatta, ja kykenivät siksi hyökkäämään Lilybaioniin kummankin konsulin armeijoilla. Vastaavasti karthagolaiset käyttivät kaiken voimansa kaupungin puolustamiseen. Karthagolaiset olivat vasta hieman aiemmin siirrättäneet Lilybaioniin Selinuksen koko väestön. Lisäksi sinne oli asetettu miehen varuskunta. Kaupungin puolustusta johti Himilkon.
pienoiskuva|Niin kutsuttu Marsalan laiva, puunilaisen laivan hylky 200-luvulta eaa. Karthagolaiset torjuivat pitkään roomalaisten suorat hyökkäykset ja polttivat rynnäköillä näiden piirityskoneet. Talven tultua roomalaiset joutuivat muuttamaan piirityksen saarroksi, joka oli helppoa maan puolella, mutta osoittautui hankalaksi merellä, jolla puolella karthagolaiset onnistuivat pitämään yhteyttä emäkaupunkiinsa. Roomalaiset yrittivät tukkia laivaväylät maa-aineksella, mutta tämä epäonnistui voimakkaan aallokon vuoksi. Drepanoniin asettunut Karthagon laivasto voitti konsuli Publius Claudiuksen johtaman Rooman laivasto-osaston vuonna 249 eaa., mitä puolestaan seurasivat muiden Rooman laivasto-osastojen haaksirikot.
Tämä sai roomalaiset luopumaan yrityksistään merellä. Roomalaiset piirittivät Lilybaionia kuitenkin useita vuosia maalla. Karthagolaiset joutuivat solmimaan rauhan vasta piirityksen kymmenentenä vuonna 241 eaa. sen jälkeen, kun Lutatius Catulus oli voittanut nämä Aegatessaarten taistelussa. Lilybaion ja Drepanon luovutettiin nyt Roomalle.
Roomalainen kausi
Roomalaisella kaudella Lilybaionista tuli tavallinen roomalaiskaupunki (municipium). Se säilyi yhtenä saaren kukoistavimmista kaupungeista, siinä missä monet muut paikat taantuivat. Lilybaion toimi roomalaisille keskeisenä tukikohtana Afrikan sotaretkillä, ja siksi sen nimi esiintyy usein Rooman historiassa. Kaupunki oli niin merkittävä, että siitä tehtiin saaren toisen kvestorin asemapaikka, toisen toimiessa Syrakusassa.
pienoiskuva|[[Medusan pää roomalaisaikaisessa mosaiikissa Marsalan arkeologisessa puistossa.]] Toisen puunilaissodan alussa vuonna 218 eaa. Lilybaion toimi preettori Marcus Aemiliuksen laivaston tukikohtana. Tämä voitti karthagolaiset, jotka yrittivät yllätyshyökkäystä kaupunkiin. Roomalaiset tekivät kaupungista usein pieniä iskuja Afrikan rannikolle. Vuonna 204 eaa. Scipio Africanus lähti kaupungista sotaretkelle, jolla kukisti Karthagon. Myös Scipio nuorempi kokosi siellä laivastonsa, jolla purjehti Afrikkaan vuonna 149 eaa.
Julius Caesar teki Lilybaionista tukikohtansa Afrikan operaatioita varten Julius Caesarin kansalaissodassa vuonna 47 eaa. Se toimi myös Sextus Pompeiuksen tukikohtana sodassa toista triumviraattia vastaan vuonna 36 eaa. Sotien ohella kaupunki oli myös Rooman ja Pohjois-Afrikan välisen kaupan reitillä, ja vaurastui tätä kautta. Cicero toimi kvestorina kaupungissa.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Nimellä Ipogeo di Crispia Salvia nykyisin tunnettu [[hypogeum eli maanalainen pyhäkkö.]]
Lilybaionin kaupunki sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinen kaupunki, mikä on hankaloittanut sen kaivauksia. Kaupunki vaikuttaa käsittäneen karthagolaisaikana koko niemen, ja se oli linnoitettu niemen juuren puolelta torneilla varustetulla muurilla, jota suojasi syvä ja leveä vallihauta.
Kaupunkia on kaivettu esiin erityisesti niemen kärjen alueelta, jossa sijaitsee arkeologinen puisto. Alueen rauniot ovat pääasiassa roomalaiselta kaudelta 200–300-luvuilta jaa. Talojen lattiat on ollut koristeltu mosaiikeilla, joissa on sekä mytologisia aiheita että pohjoisesta Afrikasta aiheensa saaneita koristeluita.
Kaupungin hautausmaat sijaitsivat sen länsipuolella. Ne on ajoitettu 300-luvulta eaa. 100-luvulle jaa. Monet haudoista ovat puunilaistyylisiä kallioon kaiverrettuja hautoja. Haudoista on löydetty sarkofageja ja uurnia sekä hautalahjoiksi jätettyä keramiikkaa. Löydöksiin kuuluu myös suuri määrä hautastelejä, joista osa on naiskoksen eli pienen temppelin muotoisia.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Marsalan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Lilibeo Marsala).
Ilkka Kuusisto
Ilkka Taneli Kuusisto (s. 26. huhtikuuta 1933 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän on valmistunut kanttori-urkuriksi 1954 ja musiikinopettajaksi 1958 Sibelius-Akatemiasta. Sävellystä hänelle opettivat muun muassa Aarre Merikanto ja Nils-Eric Fougstedt. Vuonna 1992 Kuusistolle myönnettiin professorin arvonimi.
Ura
Kuusisto toimi Yleisradion apulaismusiikkipäällikkönä 1960–1963, Meilahden seurakunnan kanttori-urkurina 1963–1972 ja Suomen kansallisoopperan pääjohtajana 1984–1992. Lisäksi hän on toiminut Suomen kansallisoopperan kuoronjohtajana 1963–1965, Helsingin kaupunginteatterin kapellimestarina 1965–1968 ja 1971–1975, Musiikki-Fazerin taiteellisena johtajana 1982–1984, Klemetti-opiston rehtorina 1969–1971, Radion sinfoniakuoron johtajana 1968–1977 ja Sibelius-Akatemian lehtorina 1975–1984.
Kuusisto on säveltänyt muun muassa oopperoita, kuten Muumiooppera (1974), Pierrot ja yön salaisuudet (1991) ja Miehen kylkiluu (1977). Hänen säveltäjäntyölleen on ominaista musiikillisten raja-aitojen ylittäminen.
Mieskuoro Laulu-Miehet julkaisi 95-vuotisjuhlakonsertissaan vuonna 2009 Taneli ja Ilkka Kuusiston mieskuoromusiikkia sisältävän tallenteen Kuusisto.
Ilkka Kuusisto on Taneli Kuusiston poika ja Jaakko ja Pekka Kuusiston isä. Hänen sisariaan ovat edesmennyt professori Irmeli Niemi ja intendentti, musiikkitoimittaja Tuulikki Närhinsalo.
Nikolai Sinebrychoff
thumb|Nikolai Sinebrychoff, [[Johan Erik Lindhin maalaama muotokuva 1830-luvulta.]] Nikolai Petrovitš Sinebrychoff (suom., , Sinebrjuhov; noin 1789 Gavrilov, Venäjän keisarikunta – 23. tammikuuta (J: 11. tammikuuta) 1848 Tver, Venäjän keisarikunta) oli Suomeen asettunut venäläinen liikemies ja kauppaneuvos, joka perusti nykyisen Oy Sinebrychoff Ab -panimon vuonna 1819. Hän kuului Suomessa sittemmin pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.
Elämänvaiheet
Sinebrychoff oli kotoisin Vladimirin kuvernementin Gavrilovin kauppalasta. Hänen isänsä Pjotr Sinebrjuhov (Peter Sinebrychoff) oli tiettävästi alkuperältään köyhä kruununtalonpoika, joka muutti perheineen 1790-luvun jälkipuoliskolla tai aivan 1800-luvun alussa Vanhan Suomen alueelle, mahdollisesti ensin Haminaan ja sitten Kymiin, ja perusti Ruotsinsalmen varuskuntaa palvelleen olutpanimon. Panimo sijaitsi Ruotsinsalmen varuskuntakaupungissa nykyisen Kotkan seurakuntakeskuksen paikalla. Peter Sinebrychoff oli yksi venäläisen varuskunnan virallisista muonittajista eli marketenteista. Kun Peter kuoli vuonna 1805, hänen vanhin poikansa Nikolai sai panimon ja muun liiketoiminnan johdettavakseen vain 16-vuotiaana. Liiketoimet laajenivat nopeasti, kun Nikolai alkoi myydä myös rakennustarvikkeita Venäjän armeijalle.
Suomen sodan jälkeen Sinebrychoff siirsi vuonna 1810 perheensä liiketoiminnan merkityksensä menettäneeltä Ruotsinsalmelta Helsingin edustalla olleeseen Viaporiin, johon myös Ruotsinsalmen varuskunnan rykmentti oli siirretty. Hän perusti sotilaille kapakan Länsi-Mustasaareen ja sai vuonna 1816 tarjouskilpailussa yksinoikeuden myydä Viaporin sotilaille väkiviinaa, olutta, kaljaa ja simaa, joille oli suuri kysyntä. Sinebrychoff myi varuskunnalle myös ruokaa viidessä eri puodissa, ja vaurastui nopeasti. Hänestä tuli muutamassa vuodessa Viaporin tärkein marketentti. Myöhemmin hän hankki omistukseensa Viaporissa sijainneen viinanpolttimon.
Sinebrychoff osti vuonna 1817 Helsingissä Ullanlinnan (nykyisen Kaartinkaupungin) alueella Lahnan korttelissa sijainneen viinatehtaan, joka aiemmin oli ollut Helsingin porvareiden yhteisomistuksessa, ja hankki itselleen huutokaupalla viideksi vuodeksi yksinoikeuden viinan valmistukseen ja myyntiin Helsingissä. Hän uusi oikeuden määräajoin kuolemaansa asti. Ostettuaan Vanhassakaupungissa sijainneen toisen viinatehtaan ja panimon hän hankki vuonna 1819 yksinoikeuden myös panimotoimintaan Helsingissä. Samana vuonna hän sai luvan panimon rakentamiseen Hietalahden torin eteläpuoliselle tontille. Hietalahden panimo aloitti toimintansa vuonna 1823, ja Ullanlinnan viinatehtaan toiminta siirrettiin myös sinne vuonna 1829. Panimoalueelle valmistui vuonna 1842 komea päärakennus, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo. Sinebrychoff perusti vuonna 1836 panimon vierestä ostamalleen kolmen hehtaarin laajuiselle palstalle puutarhan, josta syntyi nykyinen Sinebrychoffin puisto.
Sinebrychoff oli jo vuonna 1829 verotulojensa perusteella Helsingin viidenneksi varakkain kauppias, mutta hän sai viralliset porvarinoikeudet Helsingissä vasta vuonna 1834. Seuraavana vuonna hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi. Hän ei kuitenkaan muuttanut itse Helsinkiin, vaan asui Viaporissa 1700-luvulla rakennetussa puutalossa. Talo purettiin vuonna 1868 uuden kasarmirakennuksen tieltä. Sinebrychoff ei osannut Suomen paikallisia kieliä ja joutui käyttämään Pavel-veljeään tulkkina.
thumb|Sinebrychoffin hauta [[Helsingin ortodoksinen hautausmaa|Helsingin ortodoksisella hautausmaalla.]] Sinebrychoff omisti Helsingissä myös kaupan nykyisessä Kiseleffin talossa Senaatintorin reunalla. Lisäksi hän oli merkittävä rakennusurakoitsija. Hän rakennutti valtion tilauksesta muun muassa Helsingin Kampissa sijainneen Turun kasarmin vuosina 1830–1833. Hän myi rakennustarvikkeita myös kahdelle rautatietyömaalle Pietarissa. Hän lahjoitti veljineen ikonostaasin Helsingin Pyhän Kolminaisuuden kirkkoon. Sinebrychoff kuoli vuonna 1848 keuhkotulehdukseen ollessaan liikematkalla Tverissä.
Sinebrychoff oli naimaton ja lapseton, tosin hän huolehti vuonna 1830 kuolleen liikekumppaninsa Friedrich Stierin leskestä Ulrika Ahlströmistä ja näiden tyttärestä Natalia Stieristä, jota on usein pidetty Sinebrychoffin ottolapsena.
Perintö
Nikolai Sinebrychoffin jälkeen Sinebrychoffin panimoa johtivat hänen nuoremmat veljensä Ivan ja Pavel Sinebrychoff sekä myöhemmin Pavelin lapset Nicolas ja Paul Sinebrychoff, jotka saivat kaikki kauppaneuvoksen arvonimen. Perheen sukuhauta sijaitsee Helsingin ortodoksisella hautausmaalla.
thumb|Nikolai-oluen etiketissä käytetty Nikolai Sinebrychoffin nimikirjoitus. Sinebrychoff-panimo toi vuonna 1988 markkinoille perustajansa syntymän 200-vuotismuistoksi tämän mukaan nimetyn Nikolai Sinebrychoff -oluen, joka tunnetaan myös lyhyemmällä nimellä Nikolai.
RN Puglia (1898)
RN Puglia oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1898 vesillelaskettu Regioni-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Taranton laivastontelakalta ja sen köli laskettiin lokakuussa 1893. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1898 ja se otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1901.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 22. maaliskuuta 1923.
Shannon Elizabeth
thumb|upright|Shannon Elizabeth vuonna 2012.
Lars Grini
Lars Grini (s. 29. kesäkuuta 1944) on norjalainen uransa jo lopettanut mäkihyppääjä. Hän voitti pronssia suurmäen kilpailusta vuoden 1968 talviolympialaisissa.
Shannon Elizabeth
Hänen vanhempansa ovat Gerald Edward Fadal ja Patricia Dianne Abbott. Hän kasvoi Wacossa, Texasissa. Lukiossa Elizabeth oli kiinnostunut tenniksestä ja ajatteli jopa alkavansa ammattilaiseksi. Hän myös työskenteli mallina ennen elokuvauraansa. Vuoden 1999 elokuussa hän poseerasi alasti Playboylle.
Elizabethilla oli suhde Joseph D. Reitmanin kanssa kymmenen vuoden ajan, joka sisälsi kolme vuotta avioliittoa. Pari kuitenkin erosi maaliskuussa 2005.
Pokerinpelaajana
Shannon Elizabeth pelaa aktiivisesti pokeria. Tammikuussa 2006 hän voitti Caesar's Palacen New Year's Eve -pokeriturnauksen ja sijoittui neljänneksi National Heads-Up Poker Championship -kaksinpeliturnauksessa. Vuoden 2006 World Series of Pokerissa (WSOP) hän saavutti kolme rahasijaa. Elizabeth edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Elokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 135 000 dollaria.
Ford Figo
Ford Figo on Fordin vuosina 2010–2021 valmistama pieni henkilöautomalli, joka oli suunnattu kehittyville alueille, kuten esimerkiksi Intiaan ja Etelä-Afrikkaan. Figon ensimmäinen sukupolvi perustuu Ford Fiestaan, toinen puolestaan on sama auto kuin Euroopassa myytävä Ka+.
Ford Figo I (2010–2015)
Ensimmäisen sukupolven Ford Figo oli käytännössä uudelleennimetty viidennen sukupolven Fiesta, johon oli tehty ulkonäöllisiä uudistuksia. Meksikossa mallia myytiin nimellä Ford Ikon Hatch.
Intiassa moottorivaihtoehtoina olivat 1,2-litrainen (70 hv) Duratec-bensiinimoottori ja 1,4-litrainen (68 hv) Duratorq-dieselmoottori. Etelä-Afrikassa ainoa moottori oli 1,4-litrainen (83 hv) Duratec ja Meksikossa 1,6-litrainen (98 hv) Duratec. Lähi-idässä saatavana olivat 1,4- ja 1,6-litraiset Duratecit, joista suuremman yhteyteen oli valittavissa nelivaihteinen automaattivaihteisto.
Ford Figo II (2015–2021)
Toisen sukupolven Ford Figo on sama auto kuin Euroopassa myytävä Ka+, ja se perustuu lyhennetylle Fiestan alustalle. Figosta oli saatavana hatchbackin lisäksi myös neliovinen sedan-malli Figo Aspire. vasen|pienoiskuva|Ford Figo Aspire Figon moottorivalikoima oli laajempi kuin eurooppalaisessa Ka+-mallissa. Kun Ka+ oli saatavana ainoastaan 1,2-litraisella (85 hv) bensiinimoottorilla, Figoon sai sen lisäksi myös 1,5-litraisen bensiini- (112 hv) tai dieselmoottorin (100 hv). 1,5 litran bensiinimoottori oli varustettu aina kuusiportaisella kaksoiskytkinvaihteistolla.
Kilmore
Kilmore voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Augusta Raurica
Augusta Raurica tai Colonia Augusta Rauracorum on antiikin roomalainen arkeologinen kohde ja ulkoilmamuseo nykyisessä Pohjois-Sveitsissä Augstin ja Kaiseraugstin kuntien alueella. Aikoinaan Augusta Raurica oli roomalaisten ensimmäinen siirtokunta Reinjoen varrella.
Lucius Munatius Plancus perusti Augusta Raurican vuonna 44 eaa. Nimensä paikka sai kelttiläiseltä Rauracien-heimolta. Mitään tätä tietoa tukevaa arkeologista näyttöä ei ole kuitenkaan saatu paikalla tehdyissä kaivauksissa. Onkin päädytty olettamaan, että paikka olisi autioitunut Julius Caesarin murhaa seuranneessa sisällissodassa tai että Plancus olisikin perustanut nykyisen Baselin kaupungin. Puiden vuosirengasajoitukseen perustuvan ajoituksen mukaan pysyvää roomalaisasutusta paikalla olisi ollut vuodesta 6 eaa. Tuolloin keisari Augustus oli saanut Alppien alueen valloitettua.
Kaupunki rakennettiin Reinjoen eteläpuoliselle tasangolle. Alueella virtaavat myös pienet joet, Violen ja Ergolz. Alue on kolmiomainen, kahdelta sivultaan vaikeakulkuistein vuoren ympäröimä, ja kolmion kärkeen roomalaiset rakensivat linnoituksen. Vanhat puurakennukset purettiin ja niiden tilalle rakennettiin tiilirakennuksia.
Kaupungilla oli säännöllinen asemakaava ja jokaisella julkisella rakennuksella oli oma paikkansa. Alueen keskellä oli Juppiterin temppeli. Tuntemattoman arkkitehdin tekemien suunnitelmien mukaan kaupungin pääkatua leikkasi 66 metrin välein 10 sivukatua. Ne muodostivat kaupunkiin suorakulmion muotoisia kortteleita 50–60 metrin välein. Merkittävimpien katujen varsilla oli jalkakäytävät, jotka oli katettu pylväskäytävillä.
Kaupungin alueesta on tutkittu noin viidesosa. Kaivaukset ovat paljastaneet kaupungissa olleen roomalaiskaupunkien tapaan julkisista rakennuksista amfiteatteri, basilika ja teatteri. On löydetty myös yksityistaloja, joissa on ollut tabernoja. Kaupungin menestyksen aikana 100-luvulla jaa. väkiluku on ollut arviolta 20 000 henkilöä.
Vuonna 250 jaa. aluetta koetteli maanjäristys ja vuonna 260 kaupunki kärsi tuhoja joko kurittomien legioonalaisten tai alemannien ryöstelyissä. Roomalaiset rakensivat alueelle Castrum Rauracensen linnoituksen, jonne siirtyi suurin osa asukkaista. Tästä sai alkunsa nykyaikainen Kaiseraugust. Varsinaisen kaupungin alue jäi pysyvästi asumattomaksi ja se lienee ollut tuolloin jo osittain raunioina.
Alueella on nykyään museo, missä voi tutustua alueella tehdyissä kaivauksissa tehtyihin löytöihin. Museon yhteydessä on ennallistettu roomalainen talo, joka esittelee paikan arkielämää. Museon esineistöön kuuluu myös Augusta Rauracen hopea-aarre. Kyseessä on todennäköisesti linnoituksen komentajan omistama esineistö, ja se kaivettiin esiin vuosina 1961–1962. Raunioista on löydetty myös sormus, johon kuvattu menora, josta voidaan olettaa, että siellä on ollut juutalaisia.
Rankokaktukset
Rankokaktukset (Pereskiopsis) on pieni, kahdeksan lajia käsittävä kaktuskasvisuku. Lajit ovat peräisin Meksikon ja Guatemalan alueelta.
Puukaktusten tapaan rankokaktusten arvellaan muistuttavan nykyisten kaktusten lehteviä esi-isiä. Ne ovat meheviä paksulehtisiä mehikasveja, joilla on kaktuksille tyypilliset kuppimaiset kukat sekä lehden tyvessä olevasta areolista kasvavia piikkejä. Rankokaktukset ovat hyvin nopeakasvuisia ja niitä käytetäänkin joskus hidaskasvuisempien kaktusten varttamiseen, jolloin myös hidaskasvuinen kaktus kasvaa nopeasti. Menetelmää käytetään mm. peyoten kasvatuksessa
Tuntomerkit
Rankokaktukset ovat pensas- tai puumaisia, epäsäännöllisesti haarovia ja usein lamoavia tai kiipeileviä. Joskus ne ovat selvästi rungollisia. Varret ovat liereät ja nivelettömät. Lehdet ovat soikeita, lusikkamaisia tai lähes pyöreitä, möyheitä ja tavallisesti pysyviä. Areoleissa on neulamaisten piikkien lisäksi karvoja ja tavallisesti myös väkässukasia (glokikdioita). Kukat muistuttavat opuntioiden kukkia ja sijaitsevat tavallisesti varren sivulla. Muodoltaan kehä on ratasmainen, väriltään keltainen, vaaleanpunainen tai punainen. Pohjuksessa on lehtiä, suomuja ja glokidioita. Hedelmä on nuijamainen, mehevä, avautumaton, punainen tai oranssinvärinen ja usein glokidioiden peittämä. Vaipallisia ja vaaleankeltaisia siemeniä on hedelmässä vain muutama.
Levinneisyys
Rankokaktusten levinneisyys ulottuu Meksikosta etelään Guatemalaan asti.
Lajit
Rankokaktuksiin kuuluu kahdeksan lajia:
Get Stoned
Get Stoned on suomalaisen speed metal -yhtye Stonen toinen single yhtyeen albumilta Stone. Se julkaistiin vuonna 1988 levymerkillä Mechanic Records.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Wicked Wonderland (kappale)
Wicked Wonderland on norjalaisen DJ-tuottaja Martin Tungevaagin kappale sekä hänen ensimmäinen hittikappale. Sen tuottivat Tungevaag yhdessä DJ-tuottaja Olly Hencen kanssa, joka on osa 3OLOGYa. Kappaleen sanat esittää Serena West, mutta häntä ei ole kirjattu mukanaolevaksi artistiksi. Kappale pääsi listoille yhteensä kymmenessä valtiossa, joista Itävallassa se saavutti singlelistan kärjen.
Kain Tapper
Kain Tapper (6. kesäkuuta 1930 Saarijärvi – 17. elokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka käytti puuta, betonia, kiveä ja metallia teostensa materiaaleina.
Elämä ja ura
Tapper menehtyi vaikean lihassairauden uuvuttamana 74-vuotiaana Lallukan taiteilijakodissa.
Tapperin puoliso oli vuodesta 1969 kuvanveistäjä Marjo Lahtinen-Tapper ja vuodesta 1993 kuolemaansa saakka Riikka Vepsä-Tapper.
Kuvanveistäjänä
Tapper kehittyi omintakeiseksi taiteilijaksi 1950-luvun lopulla samaan aikaan kun modernismi tuli suomalaiseen kuvanveistoon. Hänestä tuli yksi ekspressiivisesti ilmaisuvoimaisen kuvanveiston keskeisistä nimistä. Hän pystyi töissään yhdistämään kansainvälisen abstraktin modernismin ja kotimaan luonnonläheisyyden. Hänen lapsuudenkotinsa näkymät ja elämykset uittoreitin varrelta kuvastuvat hänen ilmaisussaan. Ensimmäisellä luomiskaudellaan Tapper työsti puuta, ja myöhemmin mukaan tulivat hiekkakivi, graniitti ja lasi. Työskentelyssään Tapper säilytti spontaanisuuden ja vaistonvaraisuuden, joka ilmenee erityisesti teosten pintojen toteutuksessa. Monet työt ovat melko pienikokoisia, mutta tilaustöissä Tapper toteutti suuriakin veistoksia, kuten Oriveden kirkkoon tilatussa Golgatan kallio -teoksessa (1961), jossa koivupuu on työstetty kuvaamaan halkeavaa kalliota. Vaativa monumentaalityö oli myös Hämeenlinnaan sijoitettu Nuori Sibelius (1964).
Teoksia
pienoiskuva|upright=0.75|Itkevä kivi (2000) eli [[Tarmo Manni|Tarmo Mannin muistomerkki Saarijärvellä. Kuva: Paju ]]
Aku Ankan taskukirja
pienoiskuva|Aku Ankan taskukirjan ensimmäinen numero Mikki kiipelissä ilmestyi vuonna 1970. Aku Ankan taskukirja on Suomessa vuodesta 1970 julkaistu, nykyään kerran kuukaudessa ilmestyvä taskukokoinen Disney-sarjakuvakirjasarja. Se on myös kaikkein vanhin edelleen alkuperäisellä nimellään ilmestyvä Disneyn sarjakuvajulkaisu Suomessa.
Historia
Vuoteen 1991 (numeroon 142) saakka taskukirjat käännettiin suomeksi saksankielisistä taskukirjoista, jotka taas olivat monesti käännöksiä ranskalaisista taskukirjoista. Nämä alkukieliset taskukirjat sisältävät ranskalaisten ja saksalaisten toimitusten valitsemia italialaisia sarjoja, joiden tarinat on sidottu toisiinsa erikseen piirretyn kehyskertomuksen avulla. Nämä kehyskertomukset – ns. esinäytökset – olivat siihen asti yksi suomenkielisen taskukirjan tavaramerkeistä. Esinäytökset palasivat taskukirjoihin uudelleen heinäkuun 2006 numerossa 319 (Miljoonakaappaus), joka oli samalla johdanto taskukirjan 320 ensimmäiseen tarinaan. Sen jälkeen esinäytöksiä on nähty kolmesti: numeroissa 354 (Pallo hallussa), 374 (Valiojoukko) ja 490 (Korpikuoro).
Painatuskulujen laskemiseksi taskukirjoja julkaistiin alkujaan puoliksi nelivärisinä, puoliksi mustavalkoisina siten, että joka toinen aukeama oli värillinen ja joka toinen mustavalkoinen. Samoin oli ainakin Ruotsissa.
Marraskuussa 2007 markkinoille ilmestyi uusi Mini-Taskari, joka on huomattavasti normaalia taskukirjaa pienempi. Mini-Taskareiden julkaiseminen lopetettiin vuonna 2012 huonon menekin ja nousseiden painokustannusten takia.
Taskukirjojen numero 1–79 takakansissa on Aku Ankka -aiheinen kuva. Numeroissa 80, 81 ja 82 on kuvan lisäksi kyseisen taskukirjan sisällysluettelo. Numeroiden 83–145 takakansissa on mainoksia edellisistä numeroista. Tästä eteenpäin takakansissa on seuraavan taskukirjan numero, nimi ja kansi.
Aku Ankan taskukirjoista on julkaistu useita erikielisiä muunnelmia lukuisissa maissa. Näihin lukeutuvat muun muassa sisarjulkaisut Lustiges Taschenbuch Saksassa ja Kalle Ankas Pocket Ruotsissa. Aku Ankan taskukirja on tunnettu myös nykyajan ilmiöitä toisinaan jäljittelevistä sarjoista. Aku Ankan taskukirjan kannet ja sarjat ovat jäljitelleet muun muassa Tähtien sotaa ja Tintin seikkailuita.
Vastaanotto
Alkuvuosina sarjakuvakriitikot moittivat sarjan käännöstä ja piirrostyötä, jonka taso vaihteli huonosta keskinkertaiseen. Sarjainfo-lehden suuressa albumikatsauksessa vuonna 1983 sarjaa kuvattiin nopeasti rutiinilla piirretyksi hengettömäksi sarjakuvaksi, joka on sisällöltään pelkkää tyhjää koheltamista.
Taskukirjojen selkämykset
pienoiskuva|Vuosien 2005–2006 taskukirjojen muodostama kuva. Vuoden 1995 alusta (taskukirjasta numero 178) lähtien samana vuonna ilmestyneiden taskukirjojen selkämykset ovat muodostaneet yhtenäisen kuvan, poikkeuksena vuosien 2005 ja 2006 yhteiskuva sekä vuosi 2019, jolloin selkämyskuva kattoi vain osan vuodesta. Vuosina 2020 ja 2021 ei ollut lainkaan selkämyskuvia.
Selkämyskuvien piirtäjät:
Epilepsia
Epilepsia (vanh. kaatumatauti) on krooninen neurologinen sairaus, jolle on tunnusomaista toistuvat, ennalta arvaamattomat tajuttomuus-kouristuskohtaukset tai tajunnan hämärtymiskohtaukset.
Epilepsiakohtaus johtuu aivoihin tulleesta hallitsemattomasta sähköisestä purkauksesta. Epileptinen kohtaus saattaa levitä pahimmassa tapauksessa koko aivojen alueelle. Epilepsiaa tavataan myös eläimillä.
Joka kymmenes suomalainen saa yksittäisen epileptisen kohtauksen kerran elämänsä aikana, mutta yksittäinen kohtaus ei yleensä riitä tautidiagnoosiin. Yksittäinen kouristelukohtaus voidaan periaatteessa aikaansaada kenelle tahansa. .
Kansainvälisen terveysjärjestö WHO:n mukaan epilepsia on yksi tärkeimmistä vakavista aivosairauksista ja muodostaa noin prosentin sairauksien maailmanlaajuisesta sairaustaakasta. Suomessa epilepsiasta kärsii noin yksi prosentti koko väestöstä eli noin 56 000, joista lapsia noin 4 000–5 000. Suomessa on toiminut vuodesta 1969 lähtien epilepsiapotilaiden ja heidän omaistensa etuja ajava valtakunnallinen Epilepsialiitto.
Epilepsiaa tutkiva tieteenala on epileptologia.
Antiikin aika
Vanhimmat kirjalliset kuvaukset epilepsiasta ovat Assyriasta ja Babyloniasta noin vuodelta 2000 eaa. Epilepsiaa pidettiin henkien aiheuttamana sairautena. Ensimmäinen tämän käsityksen kiistänyt henkilö oli Hippokrates.
Moderni aika
Viime vuosisadan vaihteessa julkaistun Kodin Lääketieteellisen Käsikirjan mukaan epilepsia voisi johtua itsetyydytyksestä.
Epilepsia luokiteltiin psykiatriseksi sairaudeksi vielä 1950-luvulla, jolloin epilepsiaa sairastavia saatettiin jopa sulkea laitokseen. Terapeutit väittivät 1950-luvulla parantaneensa epilepsiapotilaita psykoanalyysin avulla. Suomessa epilepsia, joka ei johtunut ulkoisesta syystä, oli vielä 1960-luvulla este avioliitolle, mutta tasavallan presidentti saattoi antaa epileptikolle poikkeusluvan avioliiton solmimiseen. Ruotsissa epilepsiaa sairastavat pääsivät naimisiin vain jos suostuivat steriloitaviksi.
Luokittelu
Epilepsia voidaan luokitella
Syyt
Häiriö aivojen hermosolujen sähköisessä toiminnassa voi johtua aivokuoren kehityshäiriöstä, aivojen rakennevauriosta, aineenvaihduntahäiriöstä tai tulehduksesta.
Muita syitä ovat aivosolujen vaurioituminen, geneettisestä aivosolujen toimintahäiriö ja aivokasvain. Aivosolujen vaurioituminen on voinut tapahtua esimerkiksi sikiöaikana tai synnytyksessä. Aivosolut ovat voineet tietyllä aivojen alueella kehittyä tai järjestyä toisiinsa nähden poikkeavasti. Myös alkoholin liikakäyttö saattaa aiheuttaa epileptisiä kohtauksia. Jos taustalla ei ole aivovammaa tai runsasta alkoholinkäyttöä, noin viidenneksellä aikuisiällä alkaneista epileptisistä kohtauksista kärsivillä löytyy aivon tai keskushermoston syöpä. .
Epilepsia voi olla myös seurausta päähän kohdistuneesta voimakkaasta, usein tajuttomuuteen johtavasta iskusta. Myös aivokasvaimet, aivoverisuonimuutokset, aivoveren­kiertohäiriöt, hydrokefalia tai aineenvaih­dunnan häiriöt voivat olla epilepsian syynä.
Valvominen, stressi, päihteiden tai lääkkeiden käyttö, tulehdustila ja vilkkuvat valot altistavat epileptisille kohtauksille.
On olemassa viitteitä siitä, että epilepsia olisi yhteydessä autismin kirjon genotyyppeihin. Epilepsia on tavallista yleisempää autisteilla ja epilepsiaa sairastavilta löytyy selvästi muuta väestöä enemmän Aspergerin ja Kannerin oireyhtymään viittaavia oireita.
Oireet
Epileptinen kohtaus kestää sekunneista useisiin minuutteihin. Kohtausten tyyppi vaihtelee paljon ihmisten välillä. Kohtaukset ilmenevät useimmin muutaman sekunnin mittaisina toimintojen pysähtymisinä tai toimintakyvyn alentumina. Vakavammissa tapauksissa oireita ovat esimerkiksi kaatuminen, koko vartalon ja raajojen kouristelu minuuttien ajan tai kirkuminen. Usein suusta erittyy myös vaahtoa. Joskus epilepsiaa sairastava ihminen voi satuttaa itsensä kohtauksen aikana esimerkiksi kaatuessaan yllättäen.
Jossain tapauksissa epilepsiaa sairastava pystyy muutamia sekunteja tai aikaisemmin ennen kohtausta ennustamaan tapahtuvan, tuntemalla ns. auran (esimerkiksi silmät eivät tottele, silmien ollessa kiinni näkyy erilaisia valoilmiöitä jne). Epilepsiakohtauksen sattuessa kohtausta ei saa estellä. Kohtauksen saaneen päätä pitää suojata. Riski vammautua tai kuolla on merkittävä, kun kohtaus on kestänyt enemmän kuin 30 minuuttia.
Pitkittynyt epileptinen kohtaus eli status epilepticus on hengenvaarallinen tila. Sen kehittymisen riski kasvaa epilepsiakohtauksen kestäessä yli 5 minuuttia. On arvioitu, että noin 30–60 prosenttia status epilepticukseen joutuvista on jo aiemmin todettuja epileptikkoja. Keskimäärin 20 prosenttia status epilepticus -potilaista kuolee kuukauden kuluessa kohtauksen päättymisestä. Kuolleisuus vaihtelee merkittävästi eri ikäryhmien välillä, ja monilla status epilepticukseen joutuneilla on ilmennyt myöhemmin erilaisia jälkioireita. Status epilepticus saattaa ilmetä myös poissaolokohtauksina, jotka kestävät muutamasta tunnista vuorokausiin.
Oireiden laukaisijat
Oireiden laukaiseva tekijä vaihtelee yksilöittäin. Sairauskohtauksen voivat laukaista erilaiset välkkyvät valot tai tietokoneen ruudulla näkyvät graafiset efektit. Japanissa Pokémon-piirrossarjassa ollut graafinen efekti Porygon-jaksossa aiheutti 685 lapselle samanaikaisesti epilepsiakohtauksen. Kaikille soitettiin ambulanssi, mutta vain 150 vietiin sairaalaan. Muut toipuivat ambulanssimatkan aikana. Kaksi lapsista joutui viettämään sairaalassa kaksi viikkoa. Tämän jälkeen Pokémon oli neljän kuukauden ajan tauolla Japanissa.
Epileptiset kohtaukset ovat mahdollisia myös henkilöillä, jotka eivät sairasta epilepsiaa. Tällöin niiden aiheuttajana saattaa olla esimerkiksi pitkäaikainen valvominen, stressi, eräät lääkkeet tai runsas alkoholin kulutus.
Hoito
Oireita voidaan hoitaa lääkkein, vagusstimulaattorilla, ketogeenisen ruokavalion tai toisinaan myös leikkauksen avulla.
Epilepsian lääkehoidossa voidaan oireista riippuen käyttää muun muassa seuraavia lääkkeitä: karbamatsepiini, okskarbatsepiini, valproaatti, pregabaliini, lamotrigiini, gabapentiini, tiagabiini, topiramaatti, levetirasetaami, fenytoiini, klonatsepaami, klobatsaami, natriumvalproaatti.
Valtaosa saadaan hoidetuksi lääkkein kohtauksettomiksi. Noin viidesosalle sairastavista lääkkeistä ei ole kuitenkaan apua. Epilepsialääkkeet aiheuttavat lisäksi osalle potilaista esimerkiksi väsymystä, muistivaikeuksia, raivokohtauksia tai käsien tärinää.
Jo 1920-luvulla kehitetty ketogeeninen eli vähähiilihydraattinen dieetti auttaa monia epilepsiapotilaita. Kyseiselle ruokavaliolle siirtyneistä lapsista 10–15 prosentilla kohtaukset loppuvat kokonaan ensimmäisen vuoden aikana ja vähentyvät 90 prosenttia 30 prosentilla. Ketogeenisestä dieetistä on löytynyt myös apu silloin, kun lääkkeet eivät ole auttaneet ollenkaan.
Vaikeahoitoisen epilepsian hoidossa on käytössä myös elektroniikkaa. Aivojen sähkötasapainoa tasoittamaan on kehitetty kehoon implantoitava niin sanottu vagusstimulaattori, joka lähettää hetkittäin sähköimpulsseja vagushermoon.
Osaa potilaista voidaan auttaa leikkauksella, jossa kohtauksia aiheuttava aivoalue poistetaan.
Liitännäissairaudet
Epilepsiaa sairastavilla esiintyy tavallista enemmän psykiatrisia sairauksia.
Muuta
Yksittäisen epileptisen kohtauksen jälkeen määrätään Euroopan unionissa 3–6 kuukauden ajokielto, jos tehtyjen selvitysten perusteella epilepsiadiagnoosia ei aseteta, lääkitykselle ei nähdä tarvetta eikä kohtauksen voida arvioida olleen sekundaarinen aivojen sairaudelle tai vammalle. Kohtauksien toistuvuuden tai muiden stabiilien aivosairauksien (esimerkiksi aivoinfarkti tai kontuusioarpi) seurauksena kiellon pituus on 12 kuukautta, ja etenevän aivosairauden löydyttyä kielto on lääkärin harkinnan mukaan tätä pidempi. Kansainvälinen epilepsialiitto eli IBE perustettiin 1961 ja suomalainen Epilepsialiitto 1969.
Tunnettuja epileptikkoja
Kuuluisista henkilöistä esimerkiksi Paavalin on epäilty sairastaneen epilepsiaa. Fjodor Dostojevskillä oli epilepsia, ja hän käsittelee aihetta useimmissa tunnetuimmista romaaneistaan.
Eläinten epilepsia
Epilepsiaa esiintyy myös eläimillä. Koiralla se on yleisin hermostollinen ongelma, ja sitä on keskimäärin noin yhdellä prosentilla koirista, mutta osuus vaihtelee roduittain ja sukulinjoittain, ja muun muassa suomenpystykorvalla sitä esiintyy keskimääräistä yleisemmin.
Aarno Voipio
Aarno Veikko Voipio (18. elokuuta 1928 Helsinki – 11. helmikuuta 1990 Asikkala) oli Merentutkimuslaitoksen ylijohtaja 1975–1990, professori ja Itämeren suojelukomission pääsihteeri (1980–1984).
Voipion vanhemmat olivat teologian professori Aarni Voipio ja Elma Charlotta Soininen. Aarno Voipio kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1947. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1954, filosofian lisensiaatiksi 1958, ja filosofian tohtoriksi 1959. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1958) oli otsikoitu The kinetics of the decomposition of nitramide in aqueous solvent mixtures. Hän toimi Helsingin yliopiston fysikaalisen kemian dosenttina vuosina 1962–1970. Hän aloitti työuransa Helsingin yliopiston kemian laitoksen assistenttina (1954–1959) ja tutki fysikaalista kemiaa. Vuodesta 1959 hän toimi Merentutkimuslaitoksella. Siellä hän oli ensin assistenttina vuodet 1959–1972, sitten yleisen meritieteen osaston johtaja (1972-1975) sekä lopulta ylijohtaja ja professori (1975–1990). Hän tutki poikkitieteellisesti ravinteiden ja haitallisten aineiden kulkeutumista ilmakehästä ja vesistöistä Itämereen ja sijoittumista sedimenttiin. Voipio kehitti kollegoineen tutkimusmenetelmiä merisedimenttien analysoimiseksi luotettavasti aikasarjojen avulla. Tutkimuksista julkaistiin Voipion toimittama ja osin laatima The Baltic Sea -niminen monografia (1981), josta aiheesta ilmestyi myöhemmin lyhyempi versio myös suomeksi ja ruotsiksi. Ylijohtajana Voipio kehitti Merentutkimuslaitosta aiempaa monipuolisemmaksi. Antarktis -sopimuksen astuttua voimaan 1984 laitos ryhtyi tutkimaan Eteläistä jäämerta. Hänen aikanaan otettiin myös käyttöön Aranda -tutkimusalus.
Voipio toimi useissa eri alansa järjestöissä ja toimikunnissa. Hänellä oli merkittävä asema Itämeren suojelutyössä. Hän oli Suomenlahtitoimikunnan puheenjohtaja vuosina 1971–76, Itämeren väliaikaisen suojelukomission tieteellis-teknisen työryhmän puheenjohtaja (1975–1979) ja Itämeren suojelukomission ensimmäinen pääsihteeri (1980–1984).
Voipio päätoimitti Suomen Kemistilehteä vuosina 1964–1967. Hänen oma tieteellinen tuotantonsa käsittää tutkimuksia fysikaalisen kemian, merentutkimuksen ja vesiensuojelun alalta. Hän oli Suomalsien tiedeakatemian jäsen vuodesta 1976 ja Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1980. Hänelle oli myönnetty Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki. Voipio menehtyi sairauskohtaukseen vain muutama kuukausi ennen kuin hänen oli määrä jäädä eläkkeelle. Voipion seuraaja Merentutkimuslaitoksen ylijohtajana oli Pentti Mälkki.
Chip’s Challenge
Chip’s Challenge on pulmapeli, jonka on suunnitellut Chuck Sommerville. Pelin on kehittänyt Epyx ja sen ensimmäinen versio on julkaistu Atari Lynxille vuonna. thumb|Kuvakaappaus pelin Windows-versiosta.
Peli ja sen jatko-osa Chip's Challenge 2 on julkaistu Steam-palvelussa vuonna 2015.
Pelaaminen
Peli koostuu 148:sta tasosta, jotka pelissä seikkaileva Chip-hahmo joutuu läpäisemään saadakseen Bit Buster Clubin jäsenyyden. Jokaisella tasolla hänen on selviydyttävä maaliin päästäkseen seuraavalle. Ennen maaliin pääsemistä Chipin on usein välttämätöntä kerätä tietty määrä mikrosiruja. Joskus tarvitaan myös avaimia. Chipiä uhkaavat pelissä monet vaarat, kuten erilaiset oliot ja pommit. Usein maaliin on suoriuduttava tietyssä ajassa, jonka umpeuduttua taso on aloitettava alusta. Tason voi ohittaa hetikin arvaamalla oikein nelikirjaimisen salasanan. Kun pelaaja on riittävän monta kertaa peräkkäin epäonnistunut tason suorittamisessa, seuraavalle tasolle siirtymisestä kuitenkin kysytään automaattisesti.
La clemenza di Tito
La clemenza di Tito, KV 621 on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera, joka jäi hänen viimeisekseen.
Harri Wessman
Harri Kristian Wessman (s. 29. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän opiskeli vuosina 1967–1973 Helsingin yliopistossa ja vuosina 1973–1978 Sibelius-Akatemiassa. Jo sitä ennen hän oli saanut sävellyksessä yksityisopetusta Joonas Kokkoselta.
Wessman on säveltänyt muun muassa soolopianolle, kamarimusiikkiyhtyeelle, sinfoniaorkesterille, jousiorkesterille ja kuorolle.
Harri Wessman näytteli pianistia elokuvassa Huomenna. Hän myös sävelsi, sovitti ja sanoitti elokuvaan kappaleen Utsom un.
Wessmanille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.