cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kloratsepaatti
Käyttö
Kloratsepaattia myydään tuotenimillä Tranxene ja Novo-Klopate, ja sen tavallinen aloitusannos on 15–60 mg päivässä, jaettuna neljään annokseen päivässä.
Annostus
Tavallinen annostus on 90–120 mg päivässä, alkoholin vieroitusoireita hoidettaessa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa kloratsepaattia saa 3,75 mg, 7,5 mg ja 15 mg tabletteina tai kapseleina. Euroopassa tabletit ovat 5 mg, 10 mg, 20 mg tai 50 mg.
Kloratsepaatti on "klassinen bentsodiatsepiini". Muita klassisia bentsodiatsepiineja ovat diatsepaami, oksatsepaami, loratsepaami, nitratsepaami, bromatsepaami ja fluratsepaami. Kloratsepaatti on pitkävaikutteinen bentsodiatsepiini, sen puoliintumisaika veriplasmassa on 48 tuntia.
Kloratsepaatti vapautuu hitaasti elimistöön: tämän vuoksi sen pitoisuus veriplasmassa on tasainen, joka voi olla hyödyllinen ominaisuus epileptikoille, tai henkilöille jotka saattavat unohtaa ottaa lääkettä ja saavat voimakkaita kramppeja lääkkeen pitoisuuden laskiessa veressä.
Divergenttinen evoluutio
Esimerkiksi virtahevot ovat valaiden lähin nykyisin elävä sukulainen. Molemmat lajit ovat muodostuneet yhteisestä maalla ketterästi liikkuvasta esimuodosta. 55 miljoonaa vuotta kestäneen evoluution aikana lajien ulkomuoto on kuitenkin muuttunut hyvin erilaiseksi divergentin evoluution takia.
MacBeth Sibaya
Ntuthuko MacBeth-Mao Sibaya (s. 25. marraskuuta 1977 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti pitkään Venäjän miesten jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Venäjän valioliigassa pelaavaa Rubin Kazanin joukkuetta.
Sibaya kuului Etelä-Afrikan maajoukkueeseen muun muassa vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja pelasi täyden ajan Etelä-Afrikan kaikissa kolmessa ottelussa.
Saavutukset
Rubin Kazan
Kakuichi Mimura
(16. elokuuta 1931 Tokio, Japani – 19. helmikuuta 2022 ) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Mimura pelasi Japanin maajoukkueessa neljä ottelua vuonna 1955. Hänet valittiin joukkueeseen myös kesäolympialaisiin 1956, mutta ei pelannut siellä otteluakaan.
Maastokuorma-auto
Maastokuorma-auto on erikoisrakenteinen, vähintään neli- usein jokapyörävetoinen raskas moottoriajoneuvo. Maastokuorma-autoina voidaan pitää myös henkilö- ja tavarakuljetuksiin pystyviä tela- tai puolitela-ajoneuvoja. Maastokuorma-autoja käytetään tavaroiden ja ihmisten kuljetustehtäviin huonokuntoisilla teillä tai tiestön ulkopuolella. Niitä on erityisesti sotilaskäytössä, lisäksi niitä hyödynnetään pelastus- ja huoltotehtävissä sekä hinauskäytössä vaikeissa tieolosuhteissa. Maastokuorma-autoilla harrastetaan myös truck trial -maastoajokilpailuja.
Ennen toista maailmansotaa
Etenemiskykyä parantava neliveto tai jokapyöräveto on keskeisiä maastoauton, myös maastokuorma-auton ominaisuuksia. Jo ensimmäisessä maailmansodassa oli käytössä nelivetoisia ajoneuvoja, joita käytettiin rintamalle suuntautuviin tavarakuljetuksiin. Four Wheel Drive Auto Companyn valmistaman 3-tonnisen FWD Model B Ammunition Carrierin nimi viittaa ammusten kuljettamiseen. FWD:n vuoden 1920 mallia tuotiin kaksi myös Suomeen. Varhaisia monipyörävetoja kuorma-autoihin tehtiin myös muuntamalla kaksivetoisen (4x2) kuorma-auton rakenteita ja voimansiirtoa. Rakenteeseen lisättiin yksi vetävä pyöräpari, jolloin syntyi 6x4-vetotapa. Tällainen rakenne oli DAF:illa työskennelleen Hub van Doornen ja eversti Piet van der Trappenin yhteistyönä vuodesta 1937 kehittelemä "Trado". Trado-konstruktio oli käytössä vielä kuusipyörävetoisessa DAF YA 328:ssa, jonka tuotanto alkoi 1952.
Ensimmäisiä maastokuorma-autoja Suomessa
Heinäkuussa 1941 ostettujen International D-246F -kuorma-autojen kantavuus oli 9 tonnia ja vetotapa 6 x 4. Niitä käytettiin tykinvetäjinä ja lavalla kulki tykkien maastovetäjä, McCormick TD-14 -telatraktori. Saksasta 1944 hankittujen Sturmgeschütz III-rynnäkkötykkien mukana Suomeen tuli nelivetoisia Bussing-Nag 4500 A -korjaamoautoja sekä panssareiden hinaamiseen tarkoitettuja raskaita Sd.Kfz.9 -puolitela-ajoneuvoja, jotka Suomessa tunnettiin nimellä Famo. Sodan jälkeen Suomi osti liittoutuneiden ylijäämästä kevyempiä, White M2-puolitela-ajoneuvoja. Puolustusvoimat käytti niitä tykinvetäjinä, mistä ne suoriutuivat 1950-luvun vaihtoehtoihin nähden hyvin, mutta niiden käyttöaika jäi lyhyeksi. Osa Whiteista muunnettiin heti niiden maahan tultua Vanajan Hämeenlinnan tehtailla siviilikäyttöön.
Suomi käynnisti sotamateriaalihankinnat Neuvostoliitosta vuonna 1959 puolustusvoimain komentaja Sakari Simeliuksen tehtyä niitä koskevan aloitteen. Maastokuorma-autojen osalta tämä merkitsi aluksi 86 kappaletta Zil-157-mallia, jotka saapuivat vuonna 1962.
Suomalaista tuotantoa ja kokeiluja
Eritasoisesti maastokelpoisia kuorma-autoja ovat Suomessa valmistaneet Vanaja, Sisu ja Patria Vehicles sekä insinööritoimisto Protolab.
Talvella 1958 puolustusvoimat testasi 35:n kuorma-auton ominaisuuksia erityisesti tykinvetäjinä. Testin voitti Vanaja VKN 3600, tätä koetta varten rakennettu prototyyppi. 1960-luvulta lähtien puolustusvoimat käytti neliportaista maastokelpoisuusluokitusta, jonka painopiste oli maastoliikkuvuudessa. Erittäin maastokelpoinen (luokka I) oli esimerkiksi Bandvagn-telakuorma-auto.Luokkaan II (maastokelpoinen) ylsivät Proto-Sisu, White M-2 ja Unimog, joista viimeksimainittua pidetään maastotraktorina. Huonolla tiellä (luokka III) selviytyi esim. ZiL-157.
Vuonna 1965 otettiin puolustusvoimissa käyttöön ensimmäinen 18 kappaleen erä Suomen Autoteollisuuden (Sisu) kehittämää ja valmistamaa Sisu KB-45:ttä. Mallin myöhemmätkin versiot (A-45, AH-45) tunnetaan koekappaletta kuvaavalla lempinimellä Proto.
A-45:n seuraajaksi keskiraskaana maastokuorma-autona kehitettiin vedettävien tykkien koon kasvaessa Sisu SA-sarja, jonka kaksiakselinen malli SA-150 tuli Suomen puolustusvoimien käyttöön vuonna 1982. Sitä alettiin jo suunnitteluvaiheessa kutsua nimellä Masi. Raskaiden kenttätykkien vetäjäksi tarkoitettu raskaampi 6x6-vetoinen malli SA-240 (prototyyppinä SA-180) tuli käyttöön lyhyenä sarjana 1987 ja laajempi valmistus alkoi 1988.
Sisu SA-240:ää seurasi Suomen puolustusvoimissa Sisu E11T 8×8 ja sitä puolestaan Sisu E13TP 8×8 -malli.
Suomalainen suunnittelu- ja insinööritoimisto Protolab on saanut syksyllä 2015 valmiiksi ensimmäisen prototyypin PMPV 6 x 6 (Protected Multipurpose Vehicle) -maastokuorma-autosta, josta käytetään lempinimeä Misu. Ajoneuvon suunnittelussa keskeistä on ollut suojaus miinoja ja muita räjähteitä, kuten tienvarsipommeja, sekä sirpaleita ja luoteja vastaan. Ajoneuvo on Nato-vaatimusten mukainen, jokapyörävetoinen, uintikykyinen ja kuljetettavissa ilmateitse. Prototyyppi kuljettaa kymmenen sotilasta tai kymmenen tonnin tavarakuorman.
Maastokuorma-auto Suomen lainsäädännössä
Maastokuorma-autoja on pidetty Suomen lainsäädännössä sotilasajoneuvoina, joihin liittyviä seikkoja käsiteltiin sotilasajoneuvoasetuksessa. Sotilasajoneuvoasetus 901/1987 2 luku 2 § piti maastokuorma-autoa tavarankuljetusajoneuvona, jossa on joko jokapyöräveto tai kumitelat. Edellisen korvannut sotilasajoneuvoasetus 560/1992 ottaa huomioon myös sellaiset autot, joissa on enemmän kuin kolme akselia ja useampia vetotapoja. Tällöin yksi akseli saa olla ilman vetoa. Muilla akseleilla veto voi olla kiinteä tai pois kytkettävissä. Maastokuorma-auton alalajeina tämä asetus tunnistaa sekä tela- että puolitelakuorma-auton. Sotilasajoneuvoja koskevat erityissäädökset on vuodesta 2006 lähtien annettu puolustusministeriön asetuksella. Asetus 180/2006 ei enää määrittele maastokuorma-autoa. Sen sijaan siinä annetaan määräyksiä mm. mitoituksesta, liukuesteistä, nopeudesta ja jarruista.
Bill Kenwright
Bill Kenwright, CBE (s. 4. syyskuuta 1945 Liverpool) on brittiläinen teatterin ja elokuvien tuottaja.
Kenwright on tuottanut muun muassa musikaalit The Blood Brothers ja Whistle Down the Wind sekä elokuva Chéri. Hän on toiminut myös ohjaajana, näyttelijänä ja muusikkona.
Kenwright tunnetaan lisäksi jalkapallon Englannin Valioliigassa pelaavan Evertonin puheenjohtajana. Hän on ollut seuran puheenjohtaja ja suurin omistaja vuodesta 2004 lähtien.
Christine Nordhagen
Christine Nordhagen-Vierling (s. 26. kesäkuuta 1971 Grande Prairie) on kanadalainen entinen naispainija, maailman- ja amerikanmestari.
Nordhagen voitti painijanurallaan kuusi maailmanmestaruutta, kaksi muuta MM-mitalia ja kaksi Pan-Amerikan-mestaruuskilpailujen kultamitalia. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Nordhagen oli sarjan 72 kg viides. Hänet nimettiin ensimmäisenä naispainijana FILA:n kunniagalleriaan vuonna 2006.
Kalatalous
Kalatalous tarkoittaa valtion talouden osaa, joka on tienattu kalan pyydystämisellä. Kalatalousalan toimintasektorit ovat ammattikalastus, kalanviljely, kalanjalostus, kalatuotteiden markkinointi ja myynti sekä kalastusmatkailu. Myös kalataloustutkimus, sekä -neuvonta, kuin myös kalavesien hoito, luetaan kalatalouteen, sillä ne tukevat ja tiedottavat kalatalouden piirissä olevaa yritystoimintaa. Kalatalousala käyttää hyväksi luonnonvesistöjen ja rakennettujen vesialueiden tuotantomahdollisuuksia ja pyrkii nykyään enemmän samalla huolehtimaan vesistöjen kunnosta, vesieliöiden säilymisestä sekä luonnon monimuotoisuudesta.
Suomen kalatalous työllistaa noin 2 400 työvuoden edestä. Kaikki työ ei kuitenkaan ole päätoimista, koska runsas osa kalatalouden työstä on kausiluonteista, sekä sivutoimista. Näistä työvuosista vesiviljely työllistää noin 350, kalanjalostus noin 700, tukkukauppa 450 ja vähittäiskauppa noin 600 henkilötyövuoden edestä. Rekisteröityneitä ammattikalastajia Suomessa on noin 2 700.
Heap
Heap voi tarkoittaa seuraavia:
Ei muuta kunniaa
Romaanin tapahtumat alkavat syksystä 1943 Luhtaperästä, jossa kirjan päähenkilö Esko Rantala saa tehtäväkseen vallata takaisin menettämänsä kukkulan. Hyökkäys epäonnistuu ja hyökkäyksen jälkeisessä epäselvässä tilanteessa kirjan päähenkilö leimataan karkuriksi, josta maineesta hän ei pääse sodan päätyttyä eroon.
Victor Oladipo
Kehinde Babatunde Victor Oladipo (s. 4. toukokuuta 1992 Upper Marlboro, Maryland) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän edustaa kaudella 2020–2021 NBA-liigan Houston Rocketsia. Aiemmin hän on pelannut yliopistokoripalloa Indianan yliopiston joukkueessa sekä NBA:ssa Orlando Magicissa kaudet 2013–2016 ja Oklahoma City Thunderissa kauden 2016–2017.
Oladipo varattiin vuoden 2013 NBA:n varaustilaisuudessa, koko tilaisuuden toisena pelaajana.
Margret Göbl
Margret Ningel (o.s. Göbl, 26. kesäkuuta 1938 Nürnberg – 21. kesäkuuta 2013) oli Länsi-Saksaa edustanut saksalainen taitoluistelija.
Göbl kilpaili pariluistelussa yhdessä myöhemmän aviomiehensä Franz Ningelin kanssa. Pari sijoittui Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 viidenneksi. He saavuttivat yhdessä yhden MM-pronssin ja kolme himmeämpää EM-mitalia.
Ningel kuoli 21. kesäkuuta 2013, 74-vuotiaana.
Super Tele
Super Tele on Mondo Toysin valmistama lapsille suunnattu jalkapalloa muistuttava pallo. Täyteen puhallettuna pallo on halkaisijaltaan 23 cm. Suomessa pallo saavutti yleisyytensä vuoksi ikonisen aseman lasten pihapeleissä. Suomessa järjestetäänkin epävirallisia turnauksia, joissa käytetään Super Teleä pelivälineenä. Nykyisin muutkin valmistajat valmistavat hyvin vastaavia palloja jopa lähes vastaavalla nimellä.
Historia
Se syntyi Italiassa kesäkuussa vuonna 1972 yrittäjän ajatuksesta tehdä taloudellinen ja kestävä pallo.
Super Teleä myytiin samana vuonna lelukaupoissa, mistä tulikin saman tien menestys, mikä johtui pääosin edullisesta hinnasta, joka teki jalkapallon pelaamisen mahdolliseksi kaikille halukkaille.
Super Teleä valmistettiin aluksi valkoisena, jossa oli mustia viisikulmioita, kuten Adidaksen Telstar-palloissa, joita käytettiin vuoden 1970 maailmanmestaruuskisoissa. Mustien kuusikulmioiden lisäksi pallossa oli teksti ”Made in Italy”. Myöhemmin palloja alettiin valmistaa myös sini- ja punamustina muistutuksena Italian tärkeimpien jalkapalloseurojen: Juventuksen, Interin ja AC Milanin väreistä.
Kustannusten pienentämiseksi Super Telet pakattiin vain muoviseen verkkoon.
Ominaisuudet
Super Telen ominaisuuksiin kuului se, että pallolla oli tapana leijailla ja liikkua tuulen mukana. Oikein kovien potkujen seurauksena pallo saattoi jopa haljeta kahtia tehden pallon molemmista osista käyttökelvottomia.
Super Telen hinnan laskemiseksi siitä tehtiin erittäin kevyt. Pallon lentorataa oli vaikea määrittää, koska tuuli ja pallon keveydestä johtuva aerodynaamisuus sallivat pallon liikkua vapaasti. Toisaalta pallon keventäminen teki pallosta sopivan leikkimielisiin jalkapallo-otteluihin, koska se vähensi loukkaantumisriskiä.
Pallon huono puoli oli se, että materiaalin keveys teki siitä erittäin helposti puhkeavan, mikä yhdessä heppoisen venttiilin kanssa vähensi pallon ikää huomattavasti.
HMS Impregnable (1786)
HMS Impregnable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesillelaskettu parannellun London-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 13. syyskuuta 1780 Deptfordin telakalta, jossa sen valmistuksesta vastasi maaliskuuhun 1785 Adam Hayes ja sen jälkeen Henry Peake. Köli laskettiin lokakuussa 1781. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1786 ja valmistui 2. toukokuuta. Valmistuskustannukset olivat 54 531 puntaa 18 shillinkiä ja 4 pennyä sisältäen takiloinnin ja varustamisen.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen lokakuussa 1787 päällikkönään Thomas Pringle. Vuodesta 1788 alkaen alus oli Plymouthissa vartiolaivana vara-amiraali Thomas Gravesin lippulaivana päällikkönään Sir Thomas Byard. Se varustettiin toukokuussa 1790 Plymouthissa palvelukseen Kanaalin laivastossa.
Ranskan vallankumoussodissa alus oli 1794 kontra-amiraali Benjamin Caldwellin lippulaivana ensimmäisessä Ushantin taistelussa.
Alus tuhoutui Chishesterin edustalla 18. lokakuuta 1799. Alus suojasi 12 kauppalaivan saattueen Lissabonista Isle of Wightille. Sen päällikkö toivoi pääsevänsä Spitheadiin jo samana yönä. Alus joutui Chichesterin matalikolle. Aluksen päällikkö määräsi aluksensa kevennettäväksi katkaisemalla muun muassa mastot ja varppaamalla aluksen irti. Aamulla todettiin aaltojen vieneen aluksen yli matalikon ja aluksen olevan kiinni mudassa lähellä Langstonen sataman suuta.
Päällikkö totesi aluksen pelastamisen mahdottomaksi. Miehistö, tykit ja muut käyttökelpoinen kuljetettiin maihin Spitheadista ja Langstonesta saapuneiden veneiden avulla. Amiraliteetti myi hylyn kauppiaalle A. Lindenegrenille Portsmouthista.
Psycho (vuoden 1998 elokuva)
Psycho on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Gus Van Sant. Se on uudelleenfilmatisointi Alfred Hitchcockin Psykosta vuodelta 1960; elokuvat perustuvat Robert Blochin samannimiseen romaaniin. Van Sant käytti elokuvassaan vain vähäisin muutoksin samaa Joseph Stefanon käsikirjoitusta kuin Hitchcock, ja Bernard Herrmannin Hitchcockille säveltämä musiikki äänitettiin elokuvaa varten uudestaan. Sen orkestroivat Danny Elfman ja Steve Bartek.
Elokuvan pääosissa nähdään Vince Vaughn ja Anne Heche. Elokuva kuvattiin 60 miljoonan dollarin budjetilla, mutta se tuotti vain 37 miljoonaa. Se sai myös pääosin huonoja arvosteluja, sillä Van Santin ohjauksen katsottiin kopioivan täysin alkuperäistä versiota. Uusintaversion sanottiin tästä syystä olevan merkityksetön, sillä se ei tarjonnut elokuvana mitään uutta. Vaikka eroja aiempaan Psykoon onkin, ne ovat usein hyvin pieniä.
Birgit Gyllenbögel
Birgit Emilie Gyllenbögel, o. s. Norrmén (5. elokuuta 1900 Nikkilän kartano, Hattula – 1989 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja kääntäjä.
Cynthia Erivo
Cynthia Erivo (s. 8. tammikuuta 1987 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Broadway-musikaalissa The Color Purple, josta hän sai Tony-palkinnon, Grammy-palkinnon ja Daytime Emmy -palkinnon.
Birgit Gyllenbögel
Gyllenbögelin vanhemmat olivat kaupungininsinööri Oskar Herman Norrmén (1860–1907) ja Eva Viktoria Molander (1868–1938). Hänen vanhempi veljensä oli pankinjohtaja Pehr Norrmén. Birgit Gyllenbögel oli naimisissa Albert Gyllenbögelin ja Yrjö Somersalon kanssa.
Perintö (romaani)
Perintö on Jarkko Tontin vuonna 2018 ilmestynyt romaani.
William Painter
William Painter (1838–1906) oli keksijä, joka keksi mm. kruunukorkin ja pullonavaajan.
Perintö (romaani)
Juoni
Kuolleen äidin päiväkirjoista löytyy salaisuus, joka saa riitaisat sisarukset näkemään perheensä uusin silmin. Aikuiset sisarukset Henrik ja Anna-Leena eivät vuosiin ole tulleet toimeen. Anna-Leena on ollut äidin uskottu, Henrik taas perheen kapinallinen. Isän varhainen kuolema on jättänyt molempiin omanlaisensa jäljet. Erimielisyys kiteytyy riitaan kesähuvilasta, joka eri perheenjäsenille merkitsi eri asioita. Sitten äitikin kuolee ja jättää jälkeensä päiväkirjat, jotka paljastavat tyrmäävän salaisuuden. Henrik ja Anna-Leena joutuvat miettimään uusiksi käsityksensä koko perheensä tarinasta, myös toisistaan.
Cynthia Erivo
Vuonna 2019 Erivo näytteli Harriet Tubmania draamaelokuvassa Harriet, josta hän sai parhaan naispääosan ja parhaan laulun Oscar-ehdokkuudet.
William Painter
Painter syntyi Irlannissa ja muutti Yhdysvaltoihin 20-vuotiaana. Hän asettui asumaan Baltimoreen, ja sai keksinnöilleen kaikkiaan 80 patenttia. Kruunukorkin menestystä siivitti samaan aikaan tapahtunut hiilihapollisten juomien yleistyminen. Crown Cork and Seal Company -niminen yritys alkoi valmistaa kruunukorkkeja ja vakuuttaa juomavalmistajia korkin ylivertaisuudesta.Korkintuotanto laajeni nopeasti, ja kun Painter kuoli vuonna 1906 varakkaana miehenä, yrityksellä oli jo tytäryhtiöt Saksassa, Ranskassa, Brasiliassa ja Japanissa.
Perintö (romaani)
Vastaanotto
”Erityisesti loppuratkaisussaan Tontti yltää siihen, mikä kirjallisuudessa on lopulta merkityksellistä. Hän onnistuu liikauttamaan sisälläni jotakin niin, että kyyneleet valuvat silmistäni. Mikä muu elämässä on lopulta merkityksellistä kuin toinen ihminen, kuulen kertojanäänen kysyvän. Mikä muu kuin ilo ja nauru, ja rakkaan ihmisen kehuminen, vaikkei siihen niin olisi aihettakaan?” – Aamulehti 22.8.2018.
”Ihmissuhteet ovat vaikeita, perhesuhteet ehdottomasti kaikkein vaikeimpia, todistaa Tontti romaanissaan. Tähän ihmiskunnan perintöön tuskin on luvassa muutosta, joten Tontin Perintö on samaan aikaan ajankohtainen ja ajaton romaani.” – Helsingin Sanomat 26.9.2018.
”Mitä kätkeytyy edesmenneen äidin päiväkirjoihin? Mitä kaikkea eliittiperheen kulissit pitävät sisällään, ja voivatko sisarusten ristiriitaiset välit vielä eheytyä? ” – Etelä-Suomen Sanomat 1.9.2018.
”Sisarukset ovat hahmoina mitä riemastuttavimpia karikatyyrejä suoraan tästä ajasta ja täydentävät toisiaan päähenkilöinä loistavasti. Enemmän kuin varsinaisesta merkityskadosta, Perinnössä on kyse ihmisten välisistä säröistä. Perintö rohkenee sekä haastaa älyllisesti että vedota tunteisiin.” – Nuori Voima 5-6/2018.
”Perintö on raikkaan persoonallinen, jännittävä ja puhutteleva” – Suomen Kuvalehti 21.12.2018.
”Stereotyyppinen kuva pullantuoksuisesta äidistä saa kyytiä tässä viiltävästi perhesuhteiden dynamiikkaa analysoivassa romaanissa. Tontti kuvaa traagisia tapahtumia pikantilla huumorilla höystettynä. Ansiokkaasti hän tavoittaa sisarusten välisen suhteen hienovireiset jännitteet ja syvän kiintymyksen, jota usein maustaa keskinäinen vinoilu.” – Kaleva 29.1.2019.
Dublin (täsmennyssivu)
Dublin voi viitata seuraaviin asioihin:
John Marston
John Marston Sr. on protagonisti videopeleissä Red Dead Redemption ja Red Dead Redemption: Undead Nightmare. Hän esiintyy myös pelissä Red Dead Redemption 2.
Biografia
John Marston syntyi vuonna 1873, luultavimmin Chicagossa. Hänen isänsä oli alkoholin liikakäyttöön taipuvainen skotlantilainen siirtolainen ja hänen äitinsä oli prostituoitu, joka menehtyi pian Johnin syntymän jälkeen. Johnin vanhemmista ei esitetä videopeleissä paljoakaan tietoa, ja heidän nimensä ovat kokonaan hämärän peitossa.
Johnin isä kuoli vuonna 1881 toistaiseksi tietämättömistä syistä, mutta alkoholismin tai sairauden on arveltu johtaneen hänen kuolemaansa. John oli tuolloin vain kahdeksanvuotias, joten hänet lähetettiin orpokotiin. Orpokodissa hän tapasi tulevan vaimonsa Abigailin, jonka kanssa hän pakeni orpokodista vuonna 1894 17-vuotiaana. Molemmat liittyivät pian tämän jälkeen Dutch van der Linden johtamaan lainsuojattomien joukkioon, jossa Dutch otti Johnin oppipojakseen opettaen tälle villin lännen elämäntapoja. Yhdessä Dutchin jengin kanssa John osallistui pankkiryöstöihin, junakaappauksiin ja murhiin sekä muihin rikoksiin ympäri maata. Marstonin mukaan he kuitenkin tekivät rikoksensa syystä; he veivät rahat niiltä, jotka eivät rahojaan ansainneet ja auttoivat niillä köyhiä. Dutchin jengillä oli vahva byrokratiaa vastustava aate, mutta myöhemmin kohdatessaan Javier Escuellan Marston sanoo, että kaikki oli vaan tekosyytä heidän teoilleen.
Vuonna 1899 Marston oli osana epäonnistunutta ryöstöä Blackwaterin kaupungissa. Van Der Linden jengi pakenee Andrew Miltonin johtamaa Pinkertonin etsivätoimistoa lumisille vuorille. Pakomatkan aikana John joutui susien raatelemaksi, jolloin hän sai kasvoihinsa kuuluisat arpensa. Van Der Linden jengi pakenee pikkuhiljaa Amerikan Keskilännestä etelään. Dutchin muuttunut luonne ja mahdollinen hulluus alkaa ilmetä hänen murhatessa kylmäverisesti useita henkilöitä henkilökohtaisista syistä, hänen ennemmin kuuntelevan jengissä vasta vähän aikaa ollutta Micah Belliä ja monien jengin jäsenien kuoltua epätoivoisessa yrityksessä saada rahaa maasta pakenemista varten. Van Der Linden jengin pitkäaikaisimpiin kuuluva jäsen Arthur Morgan kertoo Johnille, että jengi on tuhoon tuomittu, ja että hänen on parempi paeta perheensä kanssa kunnon elämään. Dutch suunnittelee Micah Bellin kanssa junaryöstön, josta he saisivat tarpeeksi rahaa pakenemiseen maasta. Vasten Dutchin tahtoa Arthur Morgan vaatii, että Johnin annettaisiin paeta perheensä kanssa junaryöstön jälkeen. Marstonia ammutaan junaryöstön aikana ja hän tippuu junan kyydistä. Dutch lähtee pelastamaan Johnia heitä jahdanneilta Pinkertonin etsiviltä, mutta palatessaan kertoo Johnin tulleen tapetuksi. Ryöstöltä palatessaan jengin jäsenet saavat tietää, että Johnin vaimo Abigail on siepattu, mutta heidän poikansa Jack on vielä turvassa. Arthur vaatii, että he pelastavat Abigailin, mutta Micah Bell vakuuttaa Dutchille että Abigail on vain syötti ja hänen pelastaminen olisi kuolemantuomio jengille. Arthur ja toinen jengin jäsen Sadie Adler ovat ainoita, jotka näkevät Dutchin seonneen ja päättävät pelastaa Abigailin kahdestaan. Ammuskelun jälkeen Sadie Adler tulee myös Pinkertonien sieppaamaksi ja Arthur suuntaa pelastamaan molempia. Päästyään Abigailin ja Sadien luo Andrew Milton uhkaa Arthuria aseella ja kertoo, että Micah Bell onkin vasikoinut jengistä heille. Milton on juuri ampumassa Arthuria, kunnes Abigail ampuu Miltonin. Abigail pakenee Sadien kanssa kauas jengistä, kun Arthur suuntaa tapaamaan jengiä.
Arthur Morganin kertoessa Dutchille Micah Bellin olevan vasikka, haavoittunut John Marston ilmestyy paikalle ja kertoo, että Dutch oli jättänyt hänet kuolemaan. Dutch kääntyy Johnia ja Arthuria vastaan pitäen heitä pettureina, mutta ennen kuin tilanne eskaloituu, Pinkertonit hyökkäävät. Arthur Morgan auttaa Johnia pakenemaan Dutch van Der Lindeltä, uhraten oman henkensä Johnin vapauden puolesta. Tämän jälkeen Marston vetäytyy vaimonsa Abigailin sekä poikansa Jackin kanssa pois rikollisesta elämäntavasta. Kahdeksan vuotta myöhemmin vuonna 1907 Jim Miltonina esiintyvä Marston perheineen yritää sopeutua tavalliseen elämään, mutta eivät usein pysty jäämään yhteen pakkaan muutamia viikkoja pidemmäksi ajaksi, sillä Johnilla on taipumus turvatua vanhan elämäntapansa menetelmiin. Vuonna 1907 Marston saa työn renkinä Pronghorn Ranch -nimisellä maatilalla. John paljastaa jälleen todellisen itsensä, kun hän hyökkää Pronghorn Ranchia häiriköivien rikollisten piilopaikkaan ja tappaa nämä. Tämän jälkeen Marstonin vaimo Abigail muuttaa pois kertomatta asiasta etukäteen Johnille. Toivoen tekevänsä vaikutuksen Abigailiin, John suuntaa Blackwateriin ostamaan itselleen maatilaa, Beecher’s Hopea, josta Abigail oli lukenut lehdestä, pankkilainaa vastaan. Blackwaterissa John tapaa pitkäaikaisen tuttavansa Unclen. Uncle ja Johnin entinen jengitoveri Charles Smith auttavat Johnia rakentamaan talon ja ladon Beecher’s Hopeen.
Pankkilainaan rahaa tarvitseva Marston ottaa Blackwaterissa yhteyttä entiseen jengitoveriinsa Sadie Adlerin, joka toimii palkkionmetsästäjänä. Yhdessä Adlerin kanssa Marston metsästää muutaman etsintäkuulutetun henkilön palkkiota vastaan. Adler kuulee sanaa jengistä vasikoineesta ja Dutchin hulluuteen manipuloineesta Micah Bellistä. John Marston, Sadie Adler ja Charles Smith uhkailevat hirttämisellä Bellin ystävää, joka tunnustaa Bellin piileskelevän Mount Hagen -vuorella. Kolmikko suuntaa vuorelle, tavoitteenaan kostaa Bellille jengin hajoamiseen ja Dutchin hulluuteen johtaneista teoista. Vuorelle päästyään Bellin miehet haavoittavat molemmat Smithin ja Adlerin. Marston taistelee tiensä vuorella olevalle mökille, missä hän kohtaa Micah Bellin. Micah Bell ja John Marston alkavat lyhyen sananvaihdon jälkeen ammuskella toisiaan. Tuloksettoman ammuskelun keskeyttää haavoittunut Sadie Adler, jonka Micah Bell ottaa ihmiskilveksi. Pian tämän jälkeen yllättäen Dutch van Der Linde tuleekin mökin sisältä, tähdäten aseellaan Johnia. Pattitilanteessa kolmikko vaihtaa sanoja menneistä tapahtumista, ja John yrittää vakuuttaa Dutchille, että Arthur Morgan oli oikeassa Micah Bellin petturuudesta ja Dutchin hulluudesta. Dutch havahtuu tekemistään virheistä ja yllättäen ampuukin Micah Belliä mahaan. John tyhjentää aseensa vielä seisovaan Micahiin, joka sittemmin kaatuu. Dutch poistuu paikalta sanomatta sanaakaan, jonka jälkeen John tutkii mökin ja löytää sieltä Blackwaterin epäonnistuneen ryöstön saaliin. Marston saa ryöstösaaliilla maksettua pankkilainansa, ja hän virallisesti avioi Abigailin. Charles Smith ja Sadie Adler jatkavat omia teitään ja John asettuu omalle maatilalleen.
Villin lännen aika alkaa olla ohitse tiukempien lainvalvontatoimien ja nykyaikaistumisen myötä. Liittovaltion hallitus päättää perustaa uuden lainvalvojien järjestön Bureau of Investigationin (nyk. FBI), jonka johtoon määrätään ikääntyvä agentti ja Andrew Miltonin apulainen Edgar Ross. Rossin tavoitteena on hankkitua eroon Bill Williamsonin, Dutch van der Linden ja Javier Escuellan kaltaisista lainsuojattomista joukkoineen, ja hän päättää pakottaa Marstonin avukseen. Hän kidnappaa Marstonin perheen, mikä pakottaa Johnin neutralisoimaan entiset rikoskumppaninsa, mikäli hän haluaa päästä takaisin perheensä luo.
Autettuaan liittovaltion agentteja neutralisoimaan lainsuojattomat, John vetäytyy perheineen takaisin Beecher’s Hopeen, jossa hän viettää kadotettua aikaa perheensä kanssa. Ross kuitenkin pettää lupauksen rauhallisesta elämästä, jonka Marston saisi: hän lähettää valtaisan joukon armeijan sotilaita hyökkäämään Beecher’s Hopeen, ja hyökkäyksen yhteydessä myös Marstonin suvun pitkäaikainen tuttava Uncle saa surmansa puolustaessaan tilaa. John lähettää Abigailin ja Jackin pakoon ja päättää uhrautua, jotta hänen perheensä saisi elää rauhassa. Hän astuu ulos hevosladosta pian Jackin ja Abigailin lähdön jälkeen rauhallisesti, ennen kuin sotilaat aloittavat valtaisan tulituksen ja ampuvat Johnin ruumiin suorasanaisesti seulaksi. Abigail kuolee kolme vuotta myöhemmin, ja hänet haudataan Johnin ja Unclen hautojen viereen Beecher’s Hopessa. Tämän jälkeen Jackista tulee isänsä manttelinperijä, ja hän kostaa isänsä kuoleman ampumalla Edgar Rossin joen rannalla Meksikon ja Yhdysvaltain rajalla.
Yukio Shimomura
(s. 25. tammikuuta 1932 Hiroshima, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1955. Hän on osallistunut muun muassa kesäolympialaisiin vuonna 1956.
Hassan Zubier
Hassan Zubier (s. 15. joulukuuta 1971 ) on Ruotsissa asuva maahanmuuttaja, joka nousi julkisuuteen ensimmäisen kerran Suomessa Turussa 2017 tapahtuneen jihadistisen/terroristisen puukolla tehdyn joukkomurhan yhteydessä. Hän oli yrittänyt auttaa iskussa puukotettua naista, minkä jälkeen puukottaja kävi hänenkin kimppuunsa. Nainen menehtyi myöhemmin. Zubier loukkaantui vakavasti tilanteessa ja joutui pyörätuoliin. Hänet nostettiin mediassa sankariksi, kunnes selvisi, että hän oli valehdellut taustastaan. Matilda Gyllenberg julkaisi vuonna 2021 Hassan Zubierin totuus -dokumentin, jossa hän pyrkii selvittämään varmistettujen lähteiden avulla Zubierin tarinan.
Zubierilla on Britannian ja Ruotsin kansalaisuudet.
Elämä ennen Turun tapahtumia
Hassan Zubier syntyi 15. joulukuuta 1971 Lontoossa. Hänen isänsä asui Ruotsissa, muu perhe Lontoossa. Hän joutui lapsena useita kertoja lapsenvahtinsa hyväksikäyttämäksi. Hänen äitinsä lähetti hänet isälleen Ruotsiin. Hänen kasvatuksestaan kuitenkin huolehti 16-vuotiaaksi asti Ruotsin sosiaalihuolto.
Ruotsissa hän syyllistyi vuonna 1998 väärien hälytysten tekemiseen aseistautuneista miehistä kotinsa lähellä. Hänet tuomittiin vankeuteen.
Vuonna 1999 Zubier syyllistyi törkeisiin tuhopolttoihin. Hän oli sytyttänyt tulipalon kahdesti sairaalassa, jossa toimi vartijana. Vuonna 2000 hän oli sytyttänyt autonsa tuleen hotellikotinsa edustalla.
Vuonna 2000 hän jäi kiinni varkaudesta. Hän oli varastanut 300 kruunua työnantajaltaan.
Turku 2017
Zubier tuli tunnetuksi avunannostaan Turussa elokuussa 2017 tehdyn jihadistisen joukkomurhan uhreille, jonka yhteydessä hän loukkaantui vakavasti. Hän oli ollut Suomessa avovaimonsa kanssa turistina tapauksen aikaan. Turun kauppatorilla hän näki puukottajan Abderrahman Bouananen puukottavan naista. Kun nainen kaatui maahan, Hassan juoksi viereen ja yritti tyrehdyttää verenuodon ja antaa ensiapua. Puukottaja iski Hassania niskaan. Sitten puukottaja juoksi Hassanin avovaimoa kohti. Hassan huusi varoittaakseen avovaimoaan ja sai toisen kerran puukosta. Pian Hassan oli menettää tajuntansa vammojen ja nestehukan takia. Hänet vietiin ambulanssilla sairaalaan ja hän selvisi.
Turun jälkeen
Zubier vammautui iskussa vakavasti, ja hän joutuu käyttämään toistaiseksi pyörätuolia.
Zubier sai tasavallan presidentiltä hengenpelastusmitalin ja Englannin Kuningattarelta Elisabet II:lta urhoollisuusmitalin toiminnastaan joukkopuukotuksen aikana.
Huijauskohu 2018
Elokuussa 2018 Zubier jäi kiinni korvausten huijaamisesta Valtiokonttorista. Hänellä oli ollut taloudellisia ja terveydellisiä ongelmia, ja oli antanut vääriä tietoja loukkaantumisestaan johtuneista ansiomenetyksistä. Hänelle oli määrä maksaa vajaat 7 000 euroa.
Lisäksi hänelle oli määrä maksaa vajaat 950 euroa kuukaudessa kunnes hän täyttää 65 vuotta. Yhteensä korvaussumma olisi ollut yli 200 000 euroa. Syyttäjä on tehnyt tapauksesta tutkintapyynnön.
Joukkorahoituskohu 2018
GoFundMe-joukkorahoitussivustolla perustettiin 27. joulukuuta 2017 keräys nimellä "Hassan Zubier's Medical Fund". Keräyksen avaaja väitti, että kaikki kerätyt rahat annettaisiin Hassanille. Elokuuhun 2018 mennessä yli 600 ihmistä on lahjoittanut keräykseen yhteensä yli 32 600 euroa. Keräykselle ei kuitenkaan ollut hankittu lupaa poliisilta, eikä Suomessa yksityishenkilö saa harjoittaa joukkorahoitusta.
Tuomiot 2020
Elokuussa 2020 Zubier sai yhden vuoden ja kymmenen kuukauden ehdollisen tuomion törkeästä petoksesta, törkeästä väärennyksestä ja rahankeräysrikoksesta. Hän joutuu myös maksamaan valtiolle takaisin 13 500 euroa saadusta rikoshyödystä.
Schramm T130XD
Schramm T130XD Rotadrill on 8x4-pyöräalustalle asennettu liikuteltava poraustornilaitteisto. T130XD:n ominaisuuksissa painotetaan liikkuvuutta ja kykyä tehokkaasti suojata poranreikä teräsputkella (ns. casing). Laitteisto kykenee putkittamaan kerralla 34-48 jalkaa eli sillä on kolmesta luokasta (1-3) paras kapasiteetti. Laitteistolla poraaminen ei myöskään vaadi erillisiä alustarakenteita (substructure). Laitteisto painaa n. 42 tonnia. Poraa käytettiin Chilen 2010 kaivosonnettomuudessa‎ perille pelastettavien luo yltäneen pelastustunneli "B":n tekemisessä.
Louisvillen yliopisto
Louisvillen yliopisto on julkinen tutkimusyliopisto Louisvillessa, Yhdysvalloissa. Yliopistolla on kolme kampus-aluetta.
Yliopiston urheilujoukkueista käytetään nimitystä Louisville Cardinals. Tunnetuin yliopiston joukkue on koulun koripallojoukkue, joka voittanut kaksi NCAA-mestaruutta.
Tadao Kobayashi
(s. 7. heinäkuuta 1930 Kanagawa, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Kunniapartio
Kunniapartio on Jorma Kurvisen kirjoittama sotaromaani.
The Congregation
The Congregation on norjalaisen progressiivisen metallin yhtyeen Leprousin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 25. toukokuuta 2015 levymerkillä InsideOut Music. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 39.
Yhtyeen laulaja Einar Solberg on kommentoinut albumin olevan yhtyeen siihenastisista haastavin toteuttaa.
The Odorants
Perustaminen ja ensimmäinen demo (1995-1997)
Odorantsin perusti vuonna 1995 lukioon päässyt yhtyeen rumpali Jaska. Lukiossa hän tapasi Anssin ja Ramin, jotka liittyivät hänen uuteen bändiprojektiin, The Odorantsiin. Anssi ja Rami kertoivat soittavansa kitaroita, ja Anssi myös lauloi. Yhtye muovautui ensimmäiseen muotoonsa. Jaska muisti myöhemmin vanhan seinäjokelaisen ystävänsä, joka käytti taiteilijanimeä Murkku, ja hän myös soitti bassoa. Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano oli syntynyt. Vuonna 1996 yhtye julkaisi ensimmäisen demolevytyksensä, joka kantoi nimeä Butt First. Demo ei saavuttanut kovin suurta suosiota, ja se julkaistiin United Recordsin kautta.
EP-levyt ja studioalbumi (1998-2003)
Vuonna 1998 yhtye julkaisi EP-levyn Tales From The Underground, joka menestyi paljon paremmin musiikkimaailman saralla kuin edeltäjänsä. Vuonna 1999 ilmestyi toinen EP-levy, jonka nimeksi tuli 2 (EP) (tunnetaan myös nimellä II). Toinen EP-levy oli jo erittäin iso menestys, mutta ei herättänyt kiinnostusta isoissa levy-yhtiöissä. Lopulta yhtye kiinnitettiin paikalliseen Mörkö Recordsiin, jonka kautta se julkaisi EP-levyn Sing When You Are Copulating (2001). Yhtye kuitenkin lopetti yhteistyön Mörkö Recordsin kanssa, koska levy-yhtiöllä ei ollut varaa rahoittaa täyspitkää studioalbumia. Lopulta Sing When You Are Copulating kuitenkin päätyi Sony BMG -levy-yhtiön käsiin, jonka kanssa yhtye solmi levytyssopimuksen. Vuonna 2002 yhtye pääsi tekemään ensimmäistä studioalbumiaan, Beat The Odorantsia, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi myi kultaa ja pääsi yhtye ensimmäiselle täyspitkälle kiertueellekin. Kuitenkin albumi jäi toistaiseksi viimeisimmäksi studioalbumiksi yhtyeen ja BMG:n yhteistyön kanssa. Muut julkaisut olivat pelkkiä singlejulkaisuja.
Singlet ja Counting Wolves (2003-2007)
2003 yhtye julkaisi singlet This Night ja Late Night Call BMG:n kautta, jonka jälkeen purki levytyssopimuksen väliaikaisesti levy-yhtiön kanssa. 2004 yhtye alkoi kirjoittaa materiaalia uudelle albumilleen, ja materiaalin kirjoittaminen kesti vuoden 2005 loppuun. 2006 yhtye pääsi studioon tekemään toista albumiaan, Counting Wolvesia. Yhtye oli solminut levytyssopimuksen Moby Disc levy-yhtiön kanssa. Yhtye oli kierrellyt ympäri Suomea. Counting Wolves albumista tuli paljon taitavampi eepos kuin ensimmäisestä studioalbumista. Yhtyeen jäsenet olivat jo ensimmäisellä studioalbumilla kuvitelleet olevansa oikeita muusikkoja, ja että he osaavat tehdä kaikkea mahdollista. Counting Wolves oli paljon onnistuneempi ja hiotumpi että tarkempi kokonaisuus jo pelkästään albumina. Bändin välillä ei ollut yhtään riitoja, kuten ennen ensimmäistä albumia oli ollut. Kokoonpano toimi erityisesti hyvin yhtyeenä. Yhtye pääsi vuonna 2007 albumin julkaisun myötä Counting Tour 2007-2008 kiertueelle.
Yhtyeen lopettaminen (2009)
Yhtye lopetti vuonna 2009. Se palasi vuonna 2013 yhden keikan ajaksi.
Heinz Berggruen
thumb|Heinz Berggruen vuonna 2002. Heinz Berggruen (5. tammikuuta 1914 Berliini – 23. helmikuuta 2007 Pariisi) oli saksalainen taidekauppias ja keräilijä, joka perusti Berggruenin museon Berliiniin.
Sodan jälkeen Berggruen tutustui Pablo Picassoon Pariisissa. Picasso piti Berggruenista, josta tuli hänen taidevälittäjänsä. Oltuaan 60 vuoden ajan maanpaossa Berggruen palasi Saksaan ja perusti Berliiniin taidemuseon, joka sijaitsee vastapäätä Charlottenburgin linnaa. Hän myi kallisarvoisen taidekokoelmansa nimelliseen hintaan Preussin kulttuuriperintöä vaalivalle säätiölle. Tästä hyvästä Berggruen palkittiin Berliinin kunniakansalaisuudella ja Saksan liittovaltion ansioristillä. Myös Charlottenburgissa sijaitseva aiemmin kenraali Erich Hoepnerin mukaan nimetty lukio nimettiin uudelleen Heinz Berggruenin kunniaksi.
Marhanetsin tasoristeysonnettomuus
350px|thumb|Tasoristeys, jossa onnettomuus sattui Marhanetsin tasoristeysonnettomuus sattui aamulla 12. lokakuuta 2010 Dnipropetrovskin alueella Ukrainassa. Se on Ukrainan historian vakavin tieliikenneonnettomuus uhrien määrällä mitattuna. Onnettomuudessa kuoli 45 henkilöä eli bussin kuljettaja ja kaikki kyydissä olleet matkustajat. Välittömästi heistä kuoli 38, ja sairaalahoitoon joutui seitsemän.
Nikopol–Marhanets-reittiä kulkenut Etalon-linja-auto, jossa oli 52 matkustajaa, ajoi tasoristeykseen, kun yksittäinen VL8-sähköveturi törmäsi siihen. Alustavien arvioiden mukaan bussi ajoi radalle, vaikka veturi soitti sireeniä. Auto juuttui radalle vaihtamisen yhteydessä. Törmäys sattui, vaikka veturi turvautui hätäjarruun.
Presidentti Viktor Janukovytš julisti seuraavan päivän kansalliseksi surupäiväksi. Pääministeri Nikolai Azarov lupasi uhrien omaisille korvauksia. Lisäksi maan tasoristeyksiin luvattiin puomeja.
Botany Swarm
Botany Swarm on New Zealand Ice Hockey Leaguessa pelaava joukkue. Botany Swarm on voittanut historiansa aikana neljä Uuden-Seelannin mestaruutta.
Alejandro Pedraz
Alejandro Pedraz (s. 4. syyskuuta 1990 San Sebastián, Espanja) on espanjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Superliigan Majadahonda HC:ssä.
Seuraura
Pedraz muutti jääkiekon perässä 14-vuotiaana Madridista Kuopioon, sillä Espanjassa ei ole juniorijoukkueita ja Superliigan alaikäraja on 16 vuotta. Hän siirtyi pelaamaan Kalevan Pallon C-nuoriin ja opiskeli Hatsalan yläasteella. Pedraz opiskeli muun koulutyön ohella myös suomea kuusi tuntia viikossa. Vuodet 2006–2010 hän pelasi KalPa-Teamin B- ja A-junioreissa. Kaudella 2007–2008 Pedrazin kanssa samassa joukkueessa pelasi myös maanmies Juan Muñoz.
Kaudeksi 2010–2011 Pedraz palasi kotimaahansa ja siirtyi pelaamaan Superliigaa Majadahonda HC:n riveihin. Kaudella 2011–2012 hän voitti 26 osumallaan liigan maalipörssin. Kaudella 2012–2013 Pedraz jakoi Majadahondan sisäisen pistepörssin voiton Javier Garcia-Ariasin kanssa tehoilla 11+9=20. Kaudella 2013–2014 hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 15+20=35.
Maajoukkueura
Pedraz on kuulunut Espanjan vakiopelaajiin sekä miesten maajoukkueessa että ikäkausimaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran miesten II-divisioonan MM-kilpailuissa jo 16-vuotiaana vuonna 2007, jolloin Espanja voitti lohkopronssia. Pronssia tuli myös vuosina 2008 ja 2009. Vuonna 2010 Pedraz juhli Espanjan kanssa lohkokultaa ja hän oli nostamassa joukkuetta seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan. Pedraz voitti kymmenellä syöttöpisteellään turnauksen syöttöpörssin.
Espanja jäi I-divisioonan MM-turnauksessa 2011 A-lohkon viimeiseksi ja putosi II-divisioonaan. Vuoden 2012 IIA-divisioonan turnauksessa Pedraz voitti hopeaa. Hän edusti Espanjan A-maajoukkuetta myös Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa, joista ensimmäisenä mainitussa turnauksessa Pedraz voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Pablo Muñozin kanssa tehoilla 3+5=8.
Vuosina 2007, 2008, 2009 ja 2010 Pedraz pelasi alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa. Hän voitti vuonna 2010 lohkopronssia. Pedraz voitti vuonna 2009 Espanjan sisäisen pistepörssin tehoilla 5+4=9. Vuosina 2006 ja 2008 hän pelasi alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa ja vuonna 2007 III-divisioonan MM-kilpailuissa.
Paakarin painajainen
Paakarin painajainen on järjestyksessään neljäs Wallace ja Gromit -lyhytelokuva (2008).
Juoni
Elokuvassa Wallace ja Gromit ovat perustaneet leipomon ja toimittavat tuotteitaan ovelta ovelle. Eräänä päivänä Wallace pelastaa tukevan naisen ja tämän koiran, jotka olivat vähällä joutua polkupyöräonnettomuuteen. Wallace alkaa tapailla naista, mutta Gromitille alkaa selvitä ikäviä asioita naisen taustasta.
Lauran huone
Lauran huone on vuonna 1988 ilmestynyt, reilun 50 minuutin mittainen komediaelokuva, joka käsittelee ydinperheen ihmissuhteita satiirisesti. Elokuvan pääosissa nähdään Mari Rantasila, Ilkka Merivaara, Kristiina Halkola ja Paavo Piskonen.
Elokuvan idea
Elokuva kertoo Silvennoisen perheestä, jossa kauhistellaan normaaleja asioita, muun muassa sitä että äiti (Kristiina Halkola) värjää hiuksensa tummiksi, tai että isä (Paavo Piskonen) kasvattaa parran. Perheen vanhimman tyttären Lauran (Mari Rantasila) poikaystävä Transu (Ilkka Merivaara) on nimensä veroinen. Hän meikkaa yhdessä Lauran kanssa ja pyytää saada Lauran vaatteita lainaksi. Äiti ajaa päänsä kaljuksi, ja vastapainoksi sille isä taas kasvattaa pitkän tukan. Perheen nuorin tytär Skinny (Liisa Kuoppamäki) kärsii anoreksiasta.
Televisioesitykset ja julkaisut
Elokuva on esitetty televisiossa vuosina 1988, 1990, 1996, 2002 ja 2003. Yle on julkaissut elokuvan VHS-kasettina.
Vastaanotto
Lauran huone sai ristiriitaiset, osin jopa teilaavat arvostelut. Se kuitenkin palkittiin Risto Jarva -palkinnolla Tampereen elokuvajuhlilla sekä Jussi-kunniakirjalla.
Nivalan VPK
Nivalan VPK on perustettu vuonna 1914, ja se kuuluu Jokilaaksojen pelastuslaitoksen alueeseen. Se sijaitsee Kalliontie 55:ssä, ja sen puheenjohtajana toimii Mikko Kerkelä.
Nivalan VPK on erittäin suosittu nuorison keskuudessa, ja se on ollut erityisen tunnustettu kasvattajan roolistaan.
Amazoninajahuaskaliaani
Amazoninajahuaskaliaani (Banisteriopsis caapi), tunnetaan myös nimillä Ayahuasca, Caapi tai Yagé, on eteläamerikkalainen, Amazonin sademetsässä kasvava liaani, joka kuuluu akerolakasvien heimoon. Sitä käytetään ayahuascan valmistukseen sen sisältämien harmala-alkaloidien vuoksi. Harmala-alkaloideja ovat harmiini, harmaliini ja tetrahydroharmaliini. Alkaloideja esiintyy kasvin kaikissa osissa. Amazoninajahuaskaliaania kutsutaan myös sielunliaaniksi (ayahuasca = sielun liaani).
Tobias Mullen
Tobias Mullen (4. maaliskuuta 1818 Urney – 22. huhtikuuta 1900) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 1. syyskuuta 1844 ja nimitettiin Erien hiippakunnan johtoon 3. maaliskuuta 1868. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael Domenec, jota avustivat James Frederick Bryan Wood ja Louis Amadeus Rappe.
Mullen osallistui Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 15. syyskuuta 1899, mutta sai vielä 30. syyskuuta nimityksen Germanicopoliin titulaaripiispaksi.
Nigerin vallankaappaus
Nigerin vallankaappaus voi tarkoittaa:
Ehdonalaisesti vapauteen
Ehdonalaisesti vapauteen (You and Me) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1938. Sen käsikirjoittivat Norman Krasna ja Virginia van Upp, ja pääosissa ovat Sylvia Sidney ja George Raft.
Ehdonalaisesti vapauteen lähti Krasnan alkuperäisestä ideasta. Lang kiinnostui aiheesta, jossa oli aineksia Bertolt Brechtin tapaan opettavaan näytelmään, Lehrstückiin. Elokuvasta tuli omalaatuinen Langille, sillä siinä oli paljon musikaalimaisia aineksia.
Elokuva oli Langin ensimmäinen varsinainen floppi.
Vernor Vinge
Vernor Steffen Vinge (s. 10. helmikuuta 1944) on yhdysvaltalainen matemaatikko, tietotekniikan ammattilainen ja tieteiskirjailija, joka tunnetaan parhaiten Hugo-palkinnon voittaneesta teoksesta Linnunradan ääret sekä teknologista singulariteettia käsittelevästä esseestään The Coming Technological Singularity, jossa hän arvioi tekniikan kehityksen eksponentiaalisen kasvun johtavan pisteeseen, jota edemmäs emme pysty tekemään mielekkäitä arvauksia tulevaisuudesta.
Mikko Laiho
Mikko Laiho on suomalainen kitaristi/laulaja, joka soittaa yhtyeessä The Mama King. Mikko Laiho soitti myös aikoinaan 1980-luvun teinibändissään Venus Flytrapissa Kie von Hertzenin, Kalle Chydeniuksen ja Mikko von Hertzenin kanssa. Kie von Herzen ja Kalle Chydenius soittavat yhä Mikko Laihon kanssa samassa yhtyeessä, The Mama Kingissä.
Erotomania
Toisessa merkityksessä nimitystä erotomania on käytetty myös hyperseksuaalisuuden synonyymina.
Esimerkkejä
Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin surmaamista yrittäneen John Hinckleyn raportoidaan tehneen yrityksensä näyttelijä Jodie Fosteriin kohdistuneen erotomanisen fiksaationsa vuoksi.
Kulttuurissa
Erotomania-aiheisia elokuvia ovat muun muassa portugalilainen O Fantasma (2001) ja ranskalaiset elokuvat Anna M. (2007) ja Rakastaa... ei rakasta (2002).
Populaarimusiikissa erotomania-sana mainitaan Popeda-nimisen tamperelaisen rock-yhtyeen samannimisessä kappaleessa. Myös progressiivista rockia/metallia soittava yhtye Dream Theater on tehnyt samannimisen kappaleen.
Kirjallisuudessa erotomania merkityksessä hyperseksuaalisuus esiintyy Veikko Huovisen tarinassa "Heimojensa karkoittamat" kokoelmassa Rasvamaksa (1973).
Instrumentointi (ohjelmointi)
Instrumentointi tietotekniikassa ja ohjelmoinnissa tarkoittaa kykyä seurata tai mitata ohjelman suorituskykyä, diagnosoida vikatilanteita ja kirjoittaa seurantatietoa. Instrumentointia voi tehdä käsin (lisäämällä lähdekoodiin toimintoja) tai ohjelmointikielen kääntäjän avustuksella. Instrumentointi tulee käyttöön tilanteessa, jossa käyttöön asennettu ohjelma tekee jotain ennakoimatonta ja on epäkäytännöllistä tai mahdotonta selvittää tilannetta kehitysympäristössä.
Vuohia tuijottavat miehet
Vuohia tuijottavat miehet (The Men Who Stare at Goats) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut Grant Heslov. Se perustuu Jon Ronsonin samannimiseen romaaniin, joka puolestaan pohjautuu Ronsonin ja John Sergeantin tutkimustyöhön Yhdysvaltain asevoimien pyrkimyksistä valjastaa käyttöön psyykkistä energiaa.
Vastaanotto
Suomessa Helsingin Sanomien Nyt-liitteen kriitikko Veli-Pekka Lehtonen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä todeten sen ongelmana olevan ohjaajan tyyli korostaa kuluneita ”hippi- ja lsd-vitsejä” tarinan ja sen poliittisen pohjan rakentamisen sijaan. Myös Episodi-lehdessä elokuvalle annettiin kaksi tähteä.
Mark Donskoi
Mark Semjonovitš Donskoi (, 6. maaliskuuta 1901 Odessa, Venäjän keisarikunta – 21. maaliskuuta 1981 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Maksim Gorkin omaelämänkerrallisiin teoksiin perustuvat elokuvat Gorkin nuoruus (1938), Maailmalla (1939) ja Elämäni yliopistot (1940).