cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Härnösandin tuomiokirkko
thumb|250px|Härnösandin tuomiokirkko.
Härnösandin tuomiokirkko on kirkkorakennus Härnösandin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Härnösandin taajamassa ja on Härnösandin hiippakunnan tuomiokirkko.
Tuomiokirkon on suunnitellut Johan Hawerman. Se valmistui vuonna 1846. Se sijaitsee samalla paikalla, jolla sijaitsi sitä ennen vuodelta 1593 peräisin ollut kivikirkko.
Santiago de Compostelan katedraali
Santiago de Compostelan katedraali on roomalaiskatolinen katedraali Santiago de Compostelassa Galiciassa Espanjassa. Katedraalin paikalla on ollut kirkollista toimintaa 800-luvun alusta. Nykyisen katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1075, ja ne jatkuivat jaksoittain vuoteen 1211 saakka.
Katedraali edustaa vahvasti romaanista arkkitehtuuria. Sen pilarit ovat perusmuodoltaan neliöitä, ja niiden sivuissa on kiinni neljä puolipylvästä. Pylväät kannattavat tynnyriholvia sekä jakavat tilan osiin. Keskikäytävän puoleisin puolipylväs kohoaa koko käytävän korkuiseksi kannattelemaan holvikattoa. Sivuikkunat toimivat epäsuorana valonlähteenä.
Katedraalin sisäänkäyntiä koristava Pórtico da Gloria kuuluu romaanisen kuvanveiston merkittävimpiin veistoskokonaisuuksiin.
Tick-Tock
Tick-Tock tai Tick Tock voi tarkoittaa seuraavia:
André Schembri
pienoiskuva|André Schembri André Schembri (s. 27. toukokuuta 1986 Pietà, Malta) on maltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on vuodesta 2014 edustanut Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa pelaavaa FSV Frankfurtia. Schembri on pelannut Maltan maajoukkueessa 54 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Jokaisen maaottelumaalinsa hän on tehnyt EM-kisojen 2008 karsinnoissa. Schembri on 178 senttimetriä pitkä. Hän on pelannut Saksan lisäksi muun muassa Itävallassa, Unkarissa ja Kreikassa.
Pjotr Sokolov
Pjotr Petrovitš Sokolov (, 28. joulukuuta 1890 Pietari – 11. toukokuuta 1971 Enköping) oli venäläinen jalkapalloilija ja vakooja. Hän edusti Venäjän jalkapallomaajoukkuetta vuoden 1912 olympialaisissa, mutta parhaiten Sokolov tunnetaan sotienvälisen ajan tiedustelutoiminnastaan. Hän vakoili Neuvostoliittoa brittien ja venäläisten vastavallankumouksellisten hyväksi, ja myöhemmin talvi- ja jatkosodan aikana Sokolov palveli Suomen pääesikunnan tiedotusosastossa propagandatehtävissä. Sodan jälkeen Sokolov siirtyi Ruotsiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Varhaiset vuodet
Sokolov oli pietarilaisessa aatelisperheessä kasvanut valtioneuvoksen poika. Hän kävi Pietarissa Aleksanteri I:n lukiota, josta valmistui 1909 ja opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä Pietarin yliopistossa. Lisäksi Sokolov sai yksityisopetusta puhe- ja lausuntatekniikassa Mariinski-teatterissa.
Opiskeluaikoinaan Sokolov oli lahjakas jalkapalloilija ja lisäksi hän harrasti painia sekä nyrkkeilyä. Jalkapallossa Sokolov edusti vuosina 1909–1917 Unitas Pietaria, jonka riveissä hän voitti Venäjän mestaruuden vuonna 1912. Puolustajana pelannut Sokolov kuului myös Venäjän maajoukkueeseen vuoden 1912 Tukholman olympialaisissa. Hän pelasi yhteensä neljä A-maaottelua vuosina 1911—1912.
Vakoilijana
Ensimmäisen maailmansodan käynnistyttyä Sokolov kävi Pietarhovin vänrikkikoulun ja palveli itärintamalla Puolassa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet komennettiin luutnantiksi ylennettynä Pietariin. Suomen Etsivän keskuspoliisin mukaan Sokolov toimi vuonna 1917 Perämeren alueen sotilastiedustelijana Torniossa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkeja vastustanut Sokolov siirtyi Ison-Britannian tiedusteluorganisaation SIS:n palvelukseen. Hän työskenteli vuodesta 1918 lähtien myös Suomen puolustusvoimien tiedustelussa. Joulukuussa 1918 Sokolov asettui Terijoelle, jossa hän ryhtyi harjoittamaan tiedustelutoimintaa Kannaksen alueella. Sokolov toimi brittitiedustelija Paul Dukesin kuriirina ja lähetti Suomen viranomaisten luvalla vakoilijoita rajan yli Neuvosto-Venäjälle.
Vuodesta 1923 lähtien Sokolov toimi vastavallankumouksellisten hyväksi. Hänestä tuli yksi Venäjän yleissotilaallisen liiton aktiivisimmista Suomessa toimineista tiedustelijoista. Vuonna 1929 Sokolov herätti Suomen viranomaisten epäilykset kaksoisagenttina toimimisesta ja hänet karkotettiin Terijoelta Helsinkiin. Sokolov työskenteli Fennian tupakkatehtaalla jatkaen edelleen tiedustelutoimintaansa Ison-Britannian Suomessa toimineen tiedustelupäällikön Nikolai Bunakovin avustajana. Hän koulutti myös Suomen sotilastiedustelun Neuvostoliittoon soluttamia agentteja. Suomen kansalaisuuden Sokolov sai vuonna 1936.
Suomen armeijan palveluksessa
Talvisodan aikana Sokolov palveli kapteenina Päämajan tiedotusosastossa majuri Kalle Lehmuksen alaisuudessa. Sokolov puhui Neuvostoliittoon suunnatuissa radiolähetyksissä propagandaäänenä, ja myöhemmin jatkosodan aikana hän toimi luennoitsijana Petroskoin tiedustelukoulussa, jossa koulutettiin rintaman selustaan lähetettyjä agentteja. Sokolov teki myös yhteistyötä natsi-Saksan pääesikunnan tiedustelupalvelun Abwehrin kanssa.
Viimeiset vuodet
Jatkosodan päätyttyä syyskuussa 1944 Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD etsintäkuulutti Sokolovin. Hänen nimensä oli sisäministeri Yrjö Leinon valvontakomissiolle luovuttamassa listassa, joka sisälsi 21 venäläisemigrantin tai Nansen-passilla Suomessa oleskelleen venäläisen tiedot. Sokolov oli heistä ainoa, joka onnistui välttämään luovutuksen Neuvostoliittoon. Sokolov onnistui pakenemaan Ruotsiin, jossa hän työskenteli urheiluhierojana Tukholmassa nimellä Peter Sahlin. Sokolov kuoli Enköpingissä 80-vuotiaana toukokuussa 1971.
PlusTV
PlusTV eli Digi TV Plus Oy oli vuonna 2006 perustettu suomalainen DVB-T-verkon maksu-tv-operaattori. Se oli Suomen suurin antenniverkon palveluntarjoaja, ja sen liikevaihto oli 65 miljoonaa euroa vuonna 2012. Syyskuussa 2013 DNA osti PlusTV:n sen omistajalta Teracom Groupilta. DNA yhdisti PlusTV:n valikoman DNA Welho -brändiin. PlusTV:n viimeinen toimitusjohtaja oli Pekka Väisänen.
PlusTV:n maksu-tv-paketteihin kuului 20 televisiokanavaa.
Sopimusmuodot ja kanavien näkyvyysalueet
PlusTV myi pääsääntöisesti määräaikaisia sopimuksia, mutta tarjosi myös toistaiseksi voimassa olevan sopimusvaihtoehdon. Sopimukset olivat toistaiseksi voimassa myös määräajan jälkeen ja olivat tällöin katkaistavissa yhden kuukauden irtisanomisajalla. PlusTV oli tuonut myyntiin R-kioskeihin ympäri maan prepaid-maksu-tv-kortin, jonka etukäteismaksu kattoi kolmen kuukauden katseluajan ilman tilausasiakkuutta. Kanavien näkyvyysalueissa oli eroja. Tietyn paikkakunnan kanavapeiton oli voinut saada selville PlusTV:n verkkosivujen asiakaspalveluosiossa.
PlusTV ja Teracom-konserni
PlusTV:llä oli 32 työntekijää. Asiakaspalvelua hoitavalla kumppanilla oli noin 100 työntekijää, jotka vastasivat PlusTV:n asiakaspuheluista ja muista yhteydenotoista sekä tilausten rekisteröinnistä ja korttien postittamisesta. PlusTV:n kotipaikka oli Helsinki, ja Teracom-konsernin pääkonttori sijaitsee Tukholman lähellä Sundbybergissä. Koko konsernissa on työntekijöitä yhteensä 700. Heistä 580 työskentelee verkko-operaattorin puolella ja 120 maksu-tv-liiketoiminnassa. Konsernin liikevaihto vuonna 2010 oli 3,9 miljardia Ruotsin kruunua (noin 436 miljoonaa euroa). Verkkotoiminnan osuus liikevaihdosta oli 18 prosenttia, maksu-tv:n 70 prosenttia ja loput 12 prosenttia tuli lähetys- ja palvelutoiminnasta. Teracom-konsernilla on yhteensä 950 000 maksu-tv-asiakasta ja yli 200 B2B-asiakasta (kanavayhtiöitä ja teleoperaattoreita). Ruotsin valtio omistaa Teracom-konsernista 100 prosenttia.
Historiaa
PlusTV aloitti toimintansa marraskuussa 2006 tuomalla antennikotien saataville MTV3 MAX ja Subtv Juniori (nykyiset C More Max ja C More Juniori) -kanavat. Myöhemmin keväällä 2007 yhtiön kanavalistaan lisättiin Subtv Leffa (nykyinen MTV Leffa), Urheilu+kanava (nykyisin Nelonen Pro 1) ja DIGIVIIHDE. PlusTV:n perustajaomistajina olivat Amerikkalainen Baker Capitals, Ruotsalainen IT Provider sekä yksityiset sijoittajat. Yrityksen hallituksen puheenjohtajana toimi Arne Wessberg.
Analogisten lähetysten päätyttyä ja kanavanippu E:n aloitettua syyskuussa 2007, kanavatarjontaan lisättiin viisi uutta kanavaa: MTV3 Fakta, Eurosport, Discovery Channel, MTV Finland ja Nickelodeon sekä tilapäisen toimiluvan kanavapaikalla toiminut Big Brother 12/7. PlusTV:n kanavatarjonnasta löytyivät tuolloin kaikki antenniverkkoon toimiluvan saaneet kanavat.
Yleisradio ja PlusTV tekivät sopimuksen myös ruotsalaisen SVT Europa -kanavan (nykyisin SVT World) lähettämisestä PlusTV:n kautta. Kanava oli saatavilla joko osana kanavapakettia tai erikseen pelkän korttimaksun hinnalla 1. syyskuuta 2007 ja 1. syyskuuta 2011 välisenä aikana. Ylen päätöksellä kanava sulautettiin osaksi vapaasti katsottavissa olevaa YLE FST5-kanavaa (nykyinen Yle Fem), ja näin ollen se poistui PlusTV:n valikoimista.
Klubi (savukemerkki)
Klubi oli turkulaisen P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan savukemerkki, jonka alla myytiin useita erilaisia savukelaatuja vuodesta 1901 alkaen. Tunnetuimmat näistä olivat Klubi 7 ja sen seuraaja Klubi 77, niin sanotut ”pilli-Klubit” onttoine paperisine imukkeineen ja vihreävalkoisine kovine askeineen, jonka valkoista sisäkantta väitettiin kansan suussa käytettävän muistiinpanojen tekoon ja jopa talonpiirustusten suunnitteluun.
PlusTV
Historiaa
Syyskuussa 2008 kanavapakettiin lisättiin Disney Channel ja KinoTV (nykyinen Nelonen Prime) -kanavat. PlusTV lanseerasi ensimmäisenä Suomessa räätälöitävät kanavapaketit.
Klubi (savukemerkki)
1800-luvun puolivälissä perustetulta Rettigin tupakkatehtaalta alkoivat etenkin helsinkiläiset asiakkaat vaatia 1900-luvun vaihteessa kevyempiä savukevaihtoehtoja. Ensimmäiset tuoteversiot Klubi 1 (1901) ja Klubi 2 (1902) eivät vielä nousseet suosioon Suomessa, joskin Klubi 2 saavutti vientimenestystä Isossa-Britanniassa. Menestys alkoi Klubi 7 -tuoteversiosta vuonna 1907. Parhaiten myyviä Klubi-savukeversioita 1910–1930-luvuilla olivat Klubi 7:n lisäksi Klubi 17, Malta ja Matti, huolimatta siitä että yhä useampia numeroilla merkittyjä Klubi-savukkeita tuotiin markkinoille.
PlusTV
Historiaa
Kesäkuussa 2009 Teracom-konsernista tuli PlusTV:n enemmistöomistaja.
Syyskuussa 2009 PlusTV aloitti uuden URHOtv-kanavan ja CANAL+:n myynnin osana kanavavalikoimaansa.
Epitaph (Necrophagistin albumi)
Epitaph on saksalaisen teknisen death metal -yhtyeen Necrophagistin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Relapse Records.
PlusTV
Historiaa
PlusTV:n viimeisin tarjonta muodostui keväällä 2011, kun Nelonen uudisti maksu-tv-kanavavalikoimaansa. Loppuaikoinaan PlusTV myi päätuotteenaan räätälöitävää PlusTV Verraton -pakettia, johon oli voinut valita seitsemän suosikkikanavaa ja johon oli voinut lisäksi yhdistää yksitellen eri kanavia tai premium-paketteja kuten CANAL+ Total, Nelonen Pro tai URHOtv.
Huhtikuussa 2013 ilmoitettiin, että DNA ostaa PlusTV:n. PlusTV:llä oli syyskuussa 2013 noin 220 000 asiakastaloutta ja noin 35 prosenttia maksullisia kanavia tilaavista talouksista tilasi PlusTV:n tarjonnassa olevia kanavia. PlusTV on nykyään DNA Welhon aputoiminimi.
Klubi (savukemerkki)
Vuonna 1943 Klubi 7 jouduttiin raaka-ainepulan vuoksi korvaamaan uudella versiolla Klubi 77, josta sitten tuli kaikkien aikojen suosituin Klubi-savuke. Kovia kartonkiaskeja Klubi-savukkeille teki vuonna 1922 perustettu, Karjalan kannakselta vuonna 1939 Lappeenrantaan siirtynyt Raivolan Kotelotehdas Oy, parhaimmillaan 60 miljoonaa askia vuodessa.
Epitaph (Necrophagistin albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Muhammed Suiçmez.
PlusTV
Markkinointi ja myynti
PlusTV:n mainonnassa käytettiin alussa slogania ”Suomalainen maksu-tv antennikoteihin”, ja markkinointiviestintä käynnistyi kanavapäällikkö-teemalla: PlusTV:lle haettiin mainonnassa kanavapäälliköitä edustamaan suomalaisten toiveita kanavien ohjelmistossa. PlusTV:n markkinointijohtajana toimi Ulla Koivula lanseerauksesta PlusTV:n myyntiin saakka. Viimeisenä markkinointikonseptina oli ”plussan puolella”.
PlusTV:llä oli viimeisinä vuosinaan valtakunnallisesti yli 2000 myyntipistettä sekä oma verkkokauppa. Lisäksi PlusTV:ltä oli voinut ostaa puhelimitse. Muun muassa kaikki kodinkoneliikkeet, R-kioskit sekä DNA Kaupat valtakunnallisesti myivät PlusTV:n palveluita.
Klubi (savukemerkki)
Klubi-savukkeita valmistettiin 1990-luvun puoliväliin saakka, jolloin esteeksi tulivat Euroopan unionin määräykset. Rettigin tuotantotekniikalla ei päästy niiden vaatimiin alhaisiin tervapitoisuuksiin. Vuonna 2003 Rettigin tupakkaliiketoiminnan ostanut ranskalais-espanjalainen Altadis yritti kuitenkin markkinoida uutta Klubi 77 -savuketta modernisoidussa askissa, mutta nostalginen uutuustuote ei enää täyttänyt sille asetettuja odotuksia. Viime vuosien savukeversioita olivat ainakin kova-askiset Klubi 22 ja Filtteri-Klubi sekä pehmeäaskinen Klubi 27.
Karl Friedrich von Gärtner
Karl Friedrich von Gärtner, auktorilyhenteenä C. F. Gaertn. tai Gaertn.f. (1. toukokuuta 1772 Göppingen – 1. syyskuuta 1850 Calw) oli saksalainen lääkäri ja kasvitieteilijä.
Karl Friedrich von Gärtnerin isä oli Joseph Gärtner (1732–1791), kasvitieteilijä ja Pietarin kasvitieteellisen puutarhan johtaja. Karl Friedrich von Gärtner opiskeli lääketiedettä Jenassa, Göttingenissä ja Tübingenissä. Hän avasi lääkärinvastaanoton Calwissa 1796 mutta sulki sen vuonna 1800 päätettyään keskittyä kasvitieteeseen.
Gärtner teki vuonna 1802 tutkimusmatkan Englantiin, Ranskaan ja Alankomaihin. Noin vuodesta 1824 alkaen hän tutki kasvien hedelmöittymistä.
Gärtner valittiin vuonna 1826 Saksan tiedeakatemia Leopoldinan jäseneksi ja aateloitiin 1846. Hänet valittiin vuonna 1849 Alankomaiden tiedeakatemian jäseneksi.
Melodifestivalen 1984
Melodifestivalen 1984 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1984 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin 25. helmikuuta Lisebergshallenissa Göteborgissa. Kymmenen kappaleen kilpailun voittajan valitsivat eri ikäryhmistä koostuneet raadit kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella raadit valitsivat viisi kappaletta toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella raadit äänestivät voittajan. Kilpailun voitti yhtye Herreys kappaleella "Diggi-loo diggi-ley". Kappale voitti myös kansainvälisen Eurovision laulukilpailun.
Musiikkitiede
Musiikkitieteen keskeisinä lohkoina voidaan pitää musiikinteoriaa, musiikinhistoriaa, musiikkianalyysia sekä etnomusikologiaa, joilla on ollut keskeinen asema 1900-luvun ajan. Moniarvoistuva yhteiskunta ja tekniikan kehitys ovat tuoneet näiden rinnalle kulttuurisen musiikintutkimuksen sekä kognitiivisen, musiikkipsykologisen ja tietokoneavusteisen tutkimuksen.
Historiaa
pienoiskuva|Musiikki ja Pythagoras. Väritetty piirustus 1400-luvulta. Kaikkien vanhojen korkeakulttuurien piirissä on pohdittu ja tutkittu musiikkia, sen rakennetta ja luonnetta. Esimerkkejä voidaan löytää Kiinasta, Intiasta ja Kreikasta. Länsimainen musiikkitiede juontuu pitkälti antiikin Kreikasta, jossa keskeistä olivat musiikin ja matematiikan sekä kosmologian väliset yhteydet.
Antiikki
Pythagoras Samoslainen opetti 500-luvulla eaa., että puhtaiden intervallien sävelet suhtautuivat toisiinsa kuten luonnolliset luvut ja ne voitiin esittää suhdelukuina: oktaavi 1:2, kvintti 2:3, kvartti 3:4 jne.
Platonin filosofiassa esiintyy eetos-oppi, jonka mukaan sävellajeilla oli moraalisia ja uskonnollisia vaikutuksia. Sfäärien harmonialla Platon tarkoitti sitä, kuinka taivaankappaleet noudattivan samanlaisia lukusuhteita kuin intervallit. Antiikin musiikkifilosofiassa musiikkia suhteutettiin mieluummin maailmanjärjestykseen kuin arkielämään, ja opinkäsitysten merkitys oli suurempi kuin kokemusten.
Empiirinen musiikintutkimus alkoi hellenistisellä ajalla, ja pythagoralaista viritysjärjestelmää pyrittiin uudistamaan. (muun muassa Aristoksenos).
Antiikin viimeinen musiikinteoreetikko oli Boëthius (noin 480–524 jaa.). Hänen teoksessaan De institutione musica musiikki jaetaan kolmeen lajiin: musica mundana, musica humana ja musica instrumentalis. Boëthius piti musiikkia filosofian osana, ja musiikilla oli moraalisia ja teologisia ulottuvuuksia. Hänen teorioillaan oli kauaskantoinen vaikutus, sillä musiikkia opetettiin niiden mukaisesti Euroopassa seuraavien tuhannen vuoden ajan.
Keskiaika ja renessanssi
Keskiajalla musiikkia pidettiin rituaalisena toimintana, ja intervalleja koski niin sanottu intervallien teologia, jonka mukaan ylinouseva kvartti oli kielletty (diabolus in musica). Moniäänisyyden kehittyminen toi uusia ongelmia ratkaistavaksi: oli löydettävä säännöt äänenkuljetukselle ja oli luotava rytmisesti yksiselitteinen nuottikirjoitus.
Renessanssin aikana musiikinteoreetikot alkoivat pitää musiikinharjoittamista symbolisena toimintana ja se alkoi etääntyä teologiasta. Konsonanssien piiriä laajennettiin ja konsonansseja ja dissonansseja alettiin pitää jopa suhteellisina, eli niiden miellyttävyys riippui musiikillisesta yhteydestä (muun muassa Vincenzo Galilei ja René Descartes). Kolmisointukäsitys syntyi 1500-luvulla (Gioseffo Zarlino).
Uusi aika
Michael Praetoriuksen Syntagma musicum (1615–1621) oli ensimmäinen merkittävä musiikinhistoriallinen tutkimus. Keskeisiin harmoniaopillisiin tutkimuksiin kuului Jean-Philippe Rameaun Traité de l’harmonie (1722). Ensimmäiset musiikkitietosanakirjat alkoivat ilmestyä 1700-luvulla Ranskassa Saksassa ja Britanniassa. Tuohon aikaan alkoi kehittyä myös musiikkikritiikki konserttitoiminnan ja musiikkiaikakauslehtien ansiosta, ja tämä johti myös itsenäisen musiikkiestetiikan syntyyn.
Kosketinsoittimien viritys oli ollut ongelma, joka ratkaistiin noin vuonna 1700 tasavireisyydellä.
Vuonna 1776 Englannissa julkaistiin kaksi musiikinhistoriallista teosta: John Hawkinsin A General History of the Science and Practice of Music ja Charles Burneyn A General History of Music. Näissä teoksissa sovellettiin kronologista tarkastelutapaa ja tarkasteltiin säveltäjien välisiä vaikutussuhteita, mutta niiden painotukset olivat vielä arvoväritteisiä. Vasta 1800-luvun tutkimuksissa arvosidonnaisuus alkoi väistyä.
pienoiskuva|pysty|[[Hugo Riemann, yksi nykyaikaisen musiikkitieteen perustajista.]] Kriittisiä säveltäjäelämäkertoja alettiin julkaista 1800-luvun alussa J. S. Bachista (Nikolaus Forkel, Philip Spitta) ja Ludwig van Beethovenista (F. G. Wegeler & Ferdinand Ries). Termi musiikkitiede otettiin käyttöön vuonna 1863, kun uusi tieteenala alkoi saapua yliopistoihin.
Musiikinhistoriassa oli keskitytty tarkastelemaan vain länsimaisen musiikin historiaa, mutta 1800-luvulla julkaistiin historiateoksia, joissa oli mukana myös muita musiikkikulttuureja: Raphael Kiesewetterin musiikinhistoria (1834), August Wilhelm Ambrosin Geschichte der Musik (1862–1878) ja François Joseph Fétisin Histoire générale de la musique (1869–1876). Näitä teoksia voidaan pitää etnomusikologian edeltäjinä.
1800-luvun loppupuoli oli musiikkitieteen kehityksen kulta-aikaa. Tuolloin kiinnostuttiin yhä voimakkaammin aikaisemmista säveltäjistä ja koulukunnista ja alettiin julkaista musiikkitieteellisiä aikakauskirjoja (muun muassa Jahrbuch der Musikwissenschaft 1863) ja säveltäjien tuotannon kriittisiä kokonaisjulkaisuja ja erityistutkimuksia sekä perustettiin musiikkitieteellisiä seuroja.
Nykyaikaisen musiikkitieteen tärkeimpiä perustajia olivat saksalaiset Hermann von Helmholtz (1821–1894) ja Hugo Riemann (1849–1919) ja itävaltalainen Guido Adler (1855–1941). Helmholtzia pidetään kokeellisen musiikkipsykologian perustajana; Riemann kehitti systemaattista musiikkitiedettä, ja Adler tutki musiikin tyylianalyysin perusteita. Adlerilta on peräisin jako historialliseen ja systemaattiseen musiikkitieteeseen. Historiallinen musiikkitiede keskittyy tutkimaan säveltäjiä ja sävellyksiä aikakauden ja tyylin perusteella, ja systemaattinen musiikkitiede tarkastelee musiikin itsensä lainalaisuuksia, kuten akustisia, esteettisiä, psykologisia ja musiikinteoreettisia näkökulmia.
Vertailevan musiikkitieteen eli etnomusikologian perustajana pidetään Erich von Hornbostelia (1877–1935). Hänestä tuli Berliinin yliopiston psykologian laitoksen fonogrammiarkiston johtaja. Arkisto kehittyi hänen aikanaan kansainvälisesti merkittäväksi äänitearkistoksi.
Musiikkisosiologian perustajista voidaan mainita Theodor W. Adorno (1903–1969).
Uusi musiikkitiede
Nimitystä uusi musiikkitiede alettiin käyttää 1980-luvun loppupuolella musiikintutkimuksesta, johon on saatu vaikutteita feminismistä, sukupuolentutkimuksesta, queer-tutkimuksesta ja jälkikolonialistisesta tutkimuksesta, ranskalaisesta strukturalismista ja jälkistrukturalismista. Tutkimuksen näkökulma on siirtynyt kokemusperäisyydestä ja musiikkianalyysista kohti humanistisempaa tarkastelutapaa. Suuntauksen keskeisiin edustajiin kuuluu yhdysvaltalainen Susan McClary.
Historia Suomessa
pienoiskuva|vasen|Musiikkitieteen suomalainen uranuurtaja [[Ilmari Krohn.]] Suomessa harjoitettiin musiikintutkimusta jo Ruotsin vallan aikana, kun Turun akatemiassa julkaistiin kuusi musiikkiaiheista väitöskirjaa. Niistä varhaisin oli Henricus Munckin De usu organorum in templis (1697). Yliopistossa oli myös musiikinopettajan toimi.
Kansanmusiikkia sivusi Henrik Gabriel Porthanin teos De poësi fennica (1766–1678). Giuseppe Acerbi julkaisi ensimmäisenä suomalaisten kansansävelmien nuotinnoksia teoksessaan Matka halki Suomen v. 1799. Kansanmusiikin tutkimuksesta tulikin jo 1800-luvulla yksi maamme musiikkitieteen päähaaroista. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura pani alulle kansansävelmien keräämisen 1850-luvulla. Kerääjinä kunnostautuivat niin säveltäjät kuin tutkijatkin (muun muassa Karl Collan, Johan Filip von Schantz, Henrik Borenius, Ilmari Krohn, Otto Andersson, Armas Launis ja A. O. Väisänen).
Ilmari Krohn oli ensimmäinen musiikkitieteen yliopisto-opettaja: hän hoiti Helsingin yliopistossa musiikkitieteen opettajan tointa vuodesta 1900 alkaen sekä oppiaineen ylimääräistä professuuria vuosina 1918–1935. Hän myös pani alulle vuonna 1911 musiikintutkijoiden tutkijayhteisön, joka rekisteröitiin myöhemmin (1916) nimellä Suomen musiikkitieteellinen seura. Ensimmäinen varsinainen musiikkitieteen professuuri perustettiin Helsingin yliopistoon vasta vuonna 1956, mutta Åbo Akademissa oli ollut jo vuodesta 1926 lähtien yhdistetty musiikkitieteen ja kansanrunoudentutkimuksen professuuri.
Jean Sibelius on ollut yleisen musiikkitieteen keskeisimpiä tutkimuskohteita, merkittävimpänä saavutuksenaan Erik Tawaststjernan viisiosainen Sibelius-elämäkerta (1965–1989). Musiikinteoriasta ovat julkaisseet Ilmari Krohn, Martin Wegelius ja Nils-Eric Ringbom. Myös musiikkisemiotiikalla (Eero Tarasti) on ollut Suomessa merkittävä osa.
Alalajit
Musiikkitieteen laaja tutkimuskenttä on usein jaettu seuraaviin tieteenaloihin, jotka löytyvät myös suomalaisesta peruskirjallisuudesta. Kullakin alalla nojaudutaan aputieteisiin.
Musiikinhistoria
Musiikinhistoria tarkastelee säveltaiteen kehittymistä, musiikin esittämistä ja vastaanottoa niin sanotuissa korkeakulttuureissa, erityisesti länsimaisessa kulttuurissa mutta myös esimerkiksi Intiassa. Musiikinhistoriallinen tutkimus pyrkii kuvaamaan historiallisia asiaintiloja ja vaikutussuhteita, musiikillisten ainesten käytön ja systematisoinnin historiaa. Tärkeitä alan osa-alueita ovat myös elämäkertatutkimus sekä kulttuuri- ja aatehistoria, käsikirjoitustutkimus ja filologia. Historiatiede on alan keskeinen aputiede.
Musiikinhistoriaa alettiin tarkastella järjestelmällisesti 1700-luvun lopulla, ja 1800-luvun jälkipuoliskolla se oli useissa yliopistoissa olennainen osa musiikintutkimusta.
Etnomusikologia
Etnomusikologia tutkii musiikkia sen kulttuurisessa yhteydessä eli musiikkia tutkitaan kulttuurina ja kulttuurissa. Perinteisesti etnomusikologia on keskittynyt ulkoeurooppalaisiin musiikkikulttuureihin ja kansanomaisen musiikin tutkimukseen. Etnomusikologia ei kuitenkaan sulje pois mitään tiettyä musiikkia tutkimuksensa piiristä, ja viime aikoina myös länsimaisen taidemusiikin ja populaarimusiikin tutkimuksia on tehty etnomusikologian parissa.
Musiikinteoria ja musiikkianalyysi
Musiikinteoria tarkastelee erityisesti taidemusiikin sävellysteosten taiteellis-teknisiä lainalaisuuksia. Tutkimuskohteena ovat esimerkiksi sävelistöt, intervallit, asteikot ja soinnut sekä teoksen melodinen, rytminen, harmoninen ja kontrapunktinen muoto ja arkkitehtoninen rakenne. Tutkimuksessa on tavoiteltu yleisiä lainalaisuuksia, jotka pätisivät kaikkeen musiikkiin. 1900-luvun lopulla on kuitenkin omaksuttu relativistisempia näkökantoja, joissa otetaan huomioon tyylihistorialliset näkökohdat, eikä enää uskota, että olisi olemassa esimerkiksi ”ajatonta” harmoniaoppia. Musiikinteoria on läheisessä yhteydessä musiikkiestetiikkaan.
Musiikkiestetiikka
Musiikkiestetiikka tutkii musiikin erityisominaisuuksia, vaikutustapaa ja tarkoitusta. Antiikissa ja keskiajalla musiikkiesteettinen tutkimus oli filosofista pohdiskelua, mutta empiirinen ja psykologinen tarkastelu on tullut 1700-luvulta alkaen yhä keskeisemmäksi. 1900-luvulla tuli keskeiseksi niin sanottu fenomenologinen musiikkiestetiikka, jonka mukaan musiikillisilla tapahtumilla on oma, puhtaasti musiikillinen logiikkansa: musiikin ”sisältö” muodostuu musiikillisten voimien – melodisten, harmonisten ja rytmisten jännitysten ja niiden purkautumisen – objektiivisista vaikutuksista. Tämä suuntaus keskittyy kuitenkin absoluuttiseen soitinmusiikkiin.
Musiikkifilosofia
Musiikkifilosofia on taidefilosofian haara, joka tarkastelee musiikin olemusta ja sen merkitystä sekä yleisiä lainalaisuuksia inhimillisen kokemuksen tulkitsemana.
Musiikkisemiotiikka
Musiikkisemiotiikka tarkastelee musiikkia ja musiikkiteoksia merkkijärjestelminä.
Musiikkipsykologia
Musiikkipsykologiassa tutkitaan musiikillista lahjakkuutta, musiikin luomista ja kokemista ja musiikillisia käyttäytymismuotoja. Antiikin kreikkalaisten eetosoppi, barokin affektioppi ja romantiikan tunnefilosofia ovat edustaneet oman aikansa musiikkipsykologisia kysymyksenasetteluja. Tieteellinen musiikkipsykologia alkoi kehittyä vasta 1800-luvun lopulla (muun muassa Hermann Helmholtz). Myös hahmopsykologialla on ollut suuri merkitys musiikkipsykologiassa.
Oman aikamme musiikkipsykologiassa on kaksi keskeistä suuntausta: luonnontieteellisesti ja kognitiotieteellisesti painottunut aivotutkimus ja humanistisesti painottunut introspektiivinen tutkimus (esimerkiksi psykoanalyyttinen musiikintutkimus).
Musiikkikasvatus
Musiikkitieteen lisäksi on olemassa toinen yliopistoissa esiintyvä musiikkiaine, musiikkikasvatus, joka tutkii musiikkia sen opettamisen kannalta ja antaa pätevyyden toimia muun muassa peruskoulun ja lukion musiikin opettajana. Musiikkikasvatus sijoittuu joko musiikin (Sibelius-Akatemia), humanistiseen (Jyväskylän yliopisto) tai kasvatustieteelliseen (Oulun yliopisto) koulutusalaan.
Musiikkiterapia
Musiikkiterapialla on lukuisia yhtymäkohtia musiikkitieteen kanssa. Musiikkia voidaan käyttää apuna psykoterapiassa, sairauksien hoidossa ja kuntoutuksessa, ja tällaisesta käytöstä kertyvä tieto edistää musiikkipsykologista tutkimusta.
Opiskelu ja työelämä
Musiikkitiedettä voi Suomessa opiskella Helsingin, Turun, Itä-Suomen ja Jyväskylän yliopistossa sekä Åbo Akademissa. Etnomusikologiaa voi opiskella Helsingin, Tampereen ja Itä-Suomen yliopistoissa, tietokoneavusteista musiikintutkimusta Helsingin sekä Jyväskylän yliopistossa. Kaikissa yliopistoissa musiikkitiede kuuluu humanistiseen koulutusalaan. Lisäksi musiikkitieteellisiä opintoja ja tutkimuksia suoritetaan myös Aalto-yliopiston signaalinkäsittelyn ja akustiikan laitoksessa sekä taiteentutkimuksen yksiköissä (nykykulttuuri, kulttuurihistoria ja niin edelleen).
Musiikkitieteilijät sijoittuvat erilaisiin asiantuntijatehtäviin taide- ja kulttuuriorganisaatioihin (tapahtumat, organisaatiot, instituutit), media-alalle (lehdet, radio, TV, uusmedia) sekä oppilaitoksien ja orkestereiden hallintotehtäviin. Tyypillisiä ammattinimikkeitä ovat esimerkiksi soitonopettaja, musiikinopettaja, tuottaja, projektisuunnittelija ja toimittaja.
Järjestöt, instituutit ja muut toimijat
Musiikkitiedettä edistävät Suomessa tieteelliset seurat: Suomen musiikkitieteellinen seura ja Suomen etnomusikologinen seura. Suomessa toimii myös instituutteja ja organisaatioita, kuten Musiikkiarkisto, Rytmi-instituutti, Kansanmusiikki-instituutti ja Music Export Finland, jotka edistävät oman alueensa tunnettuutta ja tutkimusta. Myös sellaiset toimijat kuin Yleisradio ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ovat osaltaan tuottamassa uutta musiikkitieteellistä tietoa.
Tunnettuja suomalaistutkijoita
Tunnettuja suomalaisia musiikkitieteilijöitä keskeisimpine erityisaloineen:
Air Jordan
Vuodesta 1988 Nike käytti kengissä ensimmäistä kertaa niin sanottua Jumpman-logoa. Air Jordan -kenkiä markkinoitiin ahkerasti mediassa ja kengät tulivat tunnetuiksi lukuisista mainoksista. Vuoteen 1997 mennessä kengät olivat saavuttaneet niin suuren aseman, että Air Jordan -kengistä synnytettiin oma brändi Niken ulkopuolelle. Täten kengistä poistettiin viittaukset Nikeen.
Myös lukuisat muut urheilijat ovat mainostaneet omia Air Jordan -mallistojaan: muun muassa Russell Westbrookilla, Terrell Owensilla ja Roy Jonesilla on omat mallistot.
Vuosien 1985–1986 aikana Air Jordan kenkiä myytiin yhteensä kaksi miljoonaa kappaletta kahden vuoden aikana. Air Jordan -kengät ovat olleet useina vuosina maailman myydyimpien urheilukenkien joukossa.
Marcus Ulpius Traianus
Marcus Ulpius Traianus Major (noin 30 – ennen vuotta 100) oli roomalainen senaattori, joka oli keisari Trajanuksen isä. Trajanus oli Hispania Baetican Italicasta kotoisin olevan Ulpius suvun jäsen. Trajanus julisti isänsä jumalaksi tittelillä divus Traianus pater tämän kuoleman jälkeen. Hän oli ensimmäinen sukunsa jäsen, josta tuli senaattori.
Ruostetäpläkissa
Ruostetäpläkissa (Prionailurus rubiginosus joskus Felis rubiginosa) on hyvin pieni kissaeläin, jonka elinaluetta ovat Etelä-Intia ja Sri Lanka. Sen pituus on 35–48 cm, häntä 15–25 cm, ja se painaa vain noin 1,5 kg. Turkin väri on harmaa, ja sen selässä ja kyljissä on ruosteenvärisiä täpliä, kun taas vatsa on valkoinen suurin tummin täplin. Häntä, joka on paksu ja noin puolet kissan ruumiin pituudesta, on väriltään ruumista tummempi, eivätkä täplät erotu yhtä hyvin. Kaiken kaikkiaan kissa muistuttaa hyvin paljon sukulaistaan leopardikissaa (Prionailurus bengalensis, joskus Felis bengalensis). Lajin kantoaika on 67 vuorokautta ja pentueella kokoa 1–3.
Hikkaduwa
Hikkaduwa on kylä Sri Lankan lounaisrannikolla 100 kilometriä etelään Sri Lankan pääkaupungista, Colombosta.
Ruostetäpläkissa
Ruostetäpläkissan populaatio asuu Intiassa lähinnä kuivissa trooppisissa metsissä ja kuivilla ruohikkoalueilla, mutta Sri Lankassa ovat sademetsät sen tavallisinta asuinaluetta. Syy eroon voi olla kilpailu leopardikissan kanssa, joka pitää mantereella sademetsiä hallussaan mutta jota ei esiinny Sri Lankassa.
Poltinaho
pienoiskuva|Poltinahoa kuvattuna pohjoisesta. Keskellä Hämeenlinnan uusi poliisiasema Miekkalinna, etualalla Poltinahon seurakuntatalo, taustalla Ahveniston koulu ja oikealla entinen kasarmialue. Poltinaho on Hämeenlinnassa sijaitseva vanha kasarmialue, joka perustettiin 1700-luvulla rakuunarykmenttiä varten. Vanhimmat nykyisin jäljellä olevat rakennukset ovat 1800-luvun puolestavälistä. Kasarmitoiminnan loppumisen jälkeen asuinkäyttöön muuttunut kasarmialue sijaitsee Ahveniston kaupunginosassa. Myös Hämeenlinnan pääpoliisiasema Miekkalinna sijaitsee alueen itäosassa.
Hikkaduwa
Sijainti
Hikkaduwa sijaitsee Gallen ja Colombon välisen Galle Roadin varrella. Kukoistavan turismin vuoksi Hikkaduwan kylään on liitetty lähikylät neljän kilometrin säteellä kylästä, mikä on entisestään ruuhkauttanut sen läpi kulkevan Galle Roadin liikennettä. Kylässä on rautatieasema.
Marcus Ulpius Traianus
Vespasianuksen alaisena Traianus johti legio X Fretensisiä ensimmäisessä juutalaissodassa vuosina 67–68. Vespasianus nimitti Traianuksen provinssin kuvernööriksi. Myöhemmin hän palveli Hispania Baetican, Syrian, erään tuntemattoman Afrikan provinssin ja viimeksi Asian maaherrana. Syyriassa ollessaan hän kukisti provinssiin hyökänneet parthialaiset.
Ruostetäpläkissa
Ruostetäpläkissa on yöeläin ja elää osittain puussa. Sen ravintoa ovat piennisäkkäät, linnut ja sisiliskot. Ihmisasutusten lähellä se voi pyydystää myös kanoja. Niiden luonnetta on kuvattu ystävälliseksi ja leikkisäksi, minkä takia niitä on kesytetty lemmikeiksi. Joillakin alueilla paikalliset asukkaat metsästävät niitä ravinnoksi.
Hikkaduwa
Matkailu
Hikkaduwa on reppumatkailijoiden suosima surffikylä. Tien varrella sijaitsevien paikallisten kauppojen kiertely on vaikeaa liikenteen vuoksi, joten varsinaiset shoppailumahdollisuudet Hikkaduwassa ovat vähäiset. Monsuunikauden ajaksi monet Hikkaduwan paikalliset hotellit, ravintolat sekä kaupat sulkevat ovensa. Surffauksen lisäksi Hikkaduwan rannoilla on loistavat mahdollisuudet myös sukellukseen, snorklaukseen sekä kalastukseen, minkä takia se on erityisesti nuorten suosima matkakohde. Eri aktiviteettien ohella Hikkaduwan rantaravintolat tarjoavat matkaajille tuoreita kalaruokia ja vilkkaan yöelämän.
Marcus Ulpius Traianus
Marcus Ulpius Traianus sai vaimonsa Marcian kanssa Trajanuksen lisäksi tyttären Ulpia Marcianan. Hänellä oli myös sisko Ulpia Traiana, joka oli Publius Aelius Hadrianus Aferin äiti. Afer oli puolestaan keisari Hadrianuksen isä.
Poltinaho
Historiaa
Poltinaholla sijaitsi aiemmin kaupungin tulliraja, jolla perittiin "pikkutullia" kaikista kaupunkiin tuotavista tavaroista. Tullin rakennus ja portti oli maalattu punaisiksi, josta alue sai nimensä Punaportti. Tämän paikan on tehnyt tunnetuksi kansanlaulaja Irwin Goodmanin laulama ja säveltämä sekä Vexi Salmen sanoittama "Punaportin blues". Nykyinen Punaporttina tunnettu alue sijaitsee kuitenkin Kankaantaustan kaupunginosan puolella.
Ruostetäpläkissa
Ruostetäpläkissa on häviämisvaarassa luonnossa, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi IUCNn uhanalaisuusluettelossa. CITES (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Flora and Fauna) on luetteloinut Intian populaation Liitteeseen I (vaarassa kadota, ja lajin kauppa on sallittu vain poikkeustilanteessa) ja muut populaatiot Liitteeseen II (ei välttämättä vaarassa hävitä, mutta turkiskauppa on tiukasti säänneltyä).
Poltinaho
Historiaa
Poltinahon alue oli rauhatonta 1800-luvun lopulla ja seuraavan vuosisadankin alkuvuosina. Alueelle kerääntyi sotilaiden lisäksi entisiä sotilaita, hämärätapaisia naisia ja alkoholin liikakäyttö oli enemmän kuin yleistä. Kaupunkilaiset valittivat asiasta usein ja asioita käsiteltiin aina kaupungin hallinnonkin piirissä.
Sisällissodan jälkeen Poltinahon kasarmilla toimi muutaman kuukauden ajan Hämeenlinnan vankileiri, jolle koottiin noin 12 000 punaista vankia, joista lähes 2 500 kuoli. Poltinahossa menehtyneet punavangit on haudattu joukkohautoihin Ahveniston hautausmaan lähistölle.
Varuskunta oli alueella 1700-luvulta 2000-luvun alkuvuosiin.
Alueella sijaitsi myös yksi Hämeenlinnan entisistä yläkouluista, Ahveniston koulu (ent. Ahveniston yläaste ja Poltinahon yläaste), joka aiemmin on toiminut lukion ja yläasteen sisältäneenä Poltinahon yhteiskouluna. Vuonna 2017 yläkoulu siirtyi uuteen Nummen yhtenäiskouluun Voutilaan.
Ennen toista maailmansotaa
Hyökkäysvaunurykmentti siirrettiin Santahaminan varuskunnasta Poltinahoon 3. syyskuuta 1921. Vuonna 1925 Hyökkäysvaunurykmentti supistettiin Hyökkäysvaunupataljoonaksi ja 1927 Erilliseksi hyökkäysvaunukomppaniaksi, joka syyskuussa 1939 muutettiin Panssarivaunupataljoonaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen
Varuskunta-alueen omistaa nykyään Hämeenlinnan kaupunki, ja sen jatkokäyttöä mietitään. Suuri osa rakennuksista on suojeltuja, joka asettaa rajoituksia suunnittelulle.
Muita entisiä tai nykyisiä varuskunta-alueen osia kaupungissa ovat Linnankasarmi Ojoisilla, Suomen kasarmi (usein Suomenkasarmi) Myllymäessä sekä Talousvarikon alue Keinusaaressa. Laajasti ajateltuna Panssariprikaatin ja kaupunkikasarmien toiminnot muodostavat yhdessä Hattulan varuskunnan, jota kutsutaan myös Parolannummen varuskunnaksi.
Lähteet
60.99167°N, 24.43389°W
Abyss – syvyys
Elokuvan sukelluskohtaukset kuvattiin kesken jääneen ydinvoimalaitoksen reaktorirakennuksessa ja turbiinisaarekkeessa.
Juoni
Tammikuussa 1994 yhdysvaltalainen Ohio-luokan sukellusvene USS Montana kohtaa tuntemattoman vedenalaisen esineen ja uppoaa Karibianmerellä lähellä Caymanin hautaa. Neuvostoliiton alusten saapuessa yrittämään pelastaa sukellusvenettä ja hurrikaanin liikkuessa alueen yli, Yhdysvaltain hallitus lähettää Navy SEAL eli laivaston erikoisjoukon ryhmän Deep Corelle, joka on yksityisomisteinen lähellä Caymanin hautaa sijaitseva kokeellinen vedenalainen porauslautta. Porauslauttaa käytetään sotilasoperaation tukikohtana. Lautan suunnittelija ja pääinsinööri, tohtori Lindsey Brigman on tästä raivoissaan ja vaatii päästä mukaan Navy SEAL-tiimin kanssa, vaikka hänen asumuserossa oleva aviomiehensä Virgil "Bud" Brigman on porauslautan päällikkö.
Myrskyn voimistuessa Coffey ja hänen tiiminsä kommunikoivat pinnalla olevan komentajansa kanssa, joka kertoo, että alueella on havaittu venäläisten sukellusvene. Ryhmän on määrä noutaa Trident-ohjuskärki Montanalta ja aseistaa se tilanteessa, jos venäläiset pääsevät liian lähelle Montanaa. Coffey käskee nopeuttaa tehtävää ja ottaa yhden minisukellusveneistä ilman lupaa. Tämä minisukellusvene oli ainoa ajoneuvo, joka kykeni irrottamaan porauslautan yhdyskaapelin sen emoaluksesta, pinnalla olevasta Benthic Explorerista. Explorer on keskellä hurrikaania, ja voimakkaat tuulet ja myrskyn aiheuttamat aallot heittelevät sitä rajusti. Aluksen liike tekee mahdottomaksi irrottaa kaapelia, joka nykii niin voimalla, että se alkaa vetää asemaa pohjaa pitkin kohti Caymanin hautaa. Yhdyskaapelin jännitys saa porauslauttaa tukevan kaapelinosturin lähtemään liikkeelle ja se putoaa hautaan vetäen siihen kiinnitetyn Deep Coren haudan reunalle saakka ennen pysähtymistään. Porauslautalle tulee vuoto, joka tappaa useita miehistön ja Navy SEALin jäseniä sekä vaurioittaa sen järjestelmiä. Miehistö odottaa myrskyn laantumista pinnalla, jotta he voivat palauttaa yhteyden tukialukseensa ja pelastua.
Aktivoidessaan happisäiliöitä lautan ulkopuolella Lindsey kohtaa yhden pienen valoa säteilevän luotaimen, ja sitten paljon suuremman ja loistavasti valaistun aluksen, jota hän koskettaa. Kun molemmat alukset ovat häipyneet pois näkyvistä, hän yrittää saada niistä muutaman kuvan. Lindseyn näyttäessä kuvia miehistölle, he ovat melko hämmästyneitä, mutta näyttävät uskovan hänen tarinansa. Bud vie hänet syrjään ja ajattelee, että hänellä saattaa olla hallusinaatioita, mutta Lindsey vakuuttaa tälle, ettei hänellä ole niitä eikä HPNS:ää (High Pressure Nervous Syndrome).
Taistellessaan kylmää vastaan ​​he huomaavat, että NTI:t ovat lähettäneet käärmemäisesti liikkuvan merivesipatsaan tutkimaan porauslauttaa, joka näyttää toimivan kuin muukalaisten versio kauko-ohjattavasta ajoneuvosta. Vaikka miehistö suhtautuu ilmiöön uteliaasti, Coffey hermostuu huomatessaan että vesipatsas tarkastelee taistelukärkeä ja on tullut lautan sukellusaltaan kautta. Hän leikkaa vesipatsaan kahtia sulkemalla paineoven, jolloin vesipatsas vetäytyy takaisin mereen.
Kiinnitettyään taistelukärjen yhteen kauko-ohjattavista ajoneuvoista, Coffey tekee kohtalokkaan päätöksen lähettää ne molemmat haudan pohjalle, josta NTI:t näyttävät tulevan. Hän käskee Schoenickin pakottamaan miehistön keittiöön ja lukitsemaan heidät sisään ja estämään heitä pakenemasta. Lindsey yrittää järkeillä hänen kanssaan oven läpi, kun se yhtäkkiä aukeaa ja Jammer ilmestyy koomasta heränneenä ja on nujertanut Schönickin. Jammer kertoo että enkelit pelastivat hänet ja auttoivat häntä hengittämään. Tajutessaan että Coffey kärsii HPNS:sta johtuvasta vainoharhaisuudesta (High Pressure Nervous Syndrome, ulkoisen paineen nopea kasvu syvyyksissä 180-240 m, aiheuttaa vapinaa) miehistö vakoilee häntä kauko-ohjattavan ajoneuvon kameran avulla ja löytää hänet ja toisen Navy SEALin jäsenen varustamassa taistelukärkeä NTI:tä vastaan tehtävään hyökkäykseen.
Yrittääkseen pysäyttää Coffeyn Bud joutuu hänen kanssaan tappeluun, mutta Coffey pakenee minisukellusveneessä aseistetun taistelukärjen kanssa. Bud ja Lindsey jahtaavat häntä toisella sukellusveneellä vahingoittaen molempia. Coffey voisi laukaista taistelukärjen, mutta hänen sukellusveneensä ajautuu reunan yli ja räjähtää paineen vuoksi surmaten hänet. Budin mini-sukellusvene on käyttökelvoton ja saa vuodon. Koska käytössä on enää vain yksi toimiva sukelluspuku, Lindsey päättää saattaa itsensä syvään hypotermiaan ja laukaista näin ns. sukeltavan nisäkkään hapensäästön. Bud ui hänen kanssaan takaisin porauslautalle, jossa miehistö elvyttää Lindseyn.
Yli 2 mailin syvyydessä heidän alapuolellaan oleva taistelukärki päätetään tehdä toimintakyvyttömäksi. Navy SEAL Monk auttaa Budia käyttämään nestehengityslaitteella varustettua kokeellista sukelluspukua, jotta tämä pystyy sukeltamaan yhtä syvälle. Bud voi kommunikoida vain puvussa olevan näppäimistön kautta. Hän aloittaa sukelluksen Lindseyn äänen opastamana, joka pitää hänet järkevästi ajatteleva huolimatta lisääntyvän paineen vaikutuksista ​​ja hän pääsee taistelukärjen luokse. Monk opastaa Budia tekemään sen toimintakyvyttömäksi. Koska happea on jäljellä enää vähän, Bud selittää tienneensä että hänen matkansa oli vain yhteen suuntaan, ja kertoo Lindseylle rakastavansa tätä. Hänen odottaessaan kuolemaa, NTI lähestyy Budia, tarttuu häntä kädestä ja opastaa hänet valtavaan muukalaiskaupunkiin syvällä haudassa. NTI:t luovat Budille ilmataskun, jonka avulla hän hengittää normaalisti. NTI:t toistavat Budin vaimolleen lähettämän viestin ja he katsovat toisiinsa täydessä yhteisymmärryksessä.
Deep Coren miehistön odottaessa pelastumistaan he saavat Budilta viestin, jossa tämä kertoo tavanneensa ystäviä ja varoittaa heitä pitämään tiukasti kiinni. Lautan pohja tärisee ja haudassa näkyvät valot ennakoivat saapuvaa avaruusalusta. Se nousee valtameren pinnalle, ja Deep Core sekä useat muut pinnalla olevat alukset ajautuvat karille sen runkoon. Deep Coren miehistö poistuu lautalta yllättyneenä siitä, etteivät kuolleet sukeltajantautiin. He näkevät Budin kävelevän ulos avaruusaluksesta ja Lindseyn juoksevan halaamaan tätä.
Arvosteluja
Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen kehuu elokuvaa teknisesti uskomattoman taitavaksi mutta moittii sitä tarinaltaan lapselliseksi. Hänestä lopun tietokonegrafiikkajaksot pilaavat kokonaisuutta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Halidi
thumb|220px|Teflonin rakenne
Halidi on halogeenin yhdiste, jossa halogeeni on elektronegatiivisempana osapuolena. Yleensä halogeeni on negatiivisena ionina, jolloin kyseessä on halidin suola. Kaikki alkalimetallit muodostavat halideja, jotka ovat valkoisia kiintoaineita, esimerkiksi natriumkloridi eli pöytäsuola. Halideja ja halidi-ioneja ovat fluoridi, kloridi, bromidi, jodidi ja astatidi.
Alkyylihalidit ovat aineita, joissa on kovalentti hiili-halogeeni -sidos, esimerkiksi teflon.
Metallihalideja käytetään monimetallilampuissa, jotka ovat samankaltaisia kuin elohopeahöyrylamput, mutta niiden tuottama valo on puhtaamman valkeaa ja värientoistokyky parempi.
Vuorela (Siilinjärvi)
thumb|left|250px| Kunnonpaikan viereen nousee kaksi kerrostaloa (maaliskuu 2008).
Vesijärvi (Siilinjärvi)
Vesijärvi on Siilijärven asuinlähiö, joka sijaitsee noin kahden kilometrin päässä keskustasta länteen. Vesijärvellä sijaitsevat muun muassa Siilinjärven ortodoksinen kirkko, kioski ja Lujabetonin tehdas. Vesijärven asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja rivitaloista.
Vuorela (Siilinjärvi)
Vuorelasta on kotoisin muiden muassa poliitikko Jyrki Katainen ja jääkiekkoilijat Tuomas Kiiskinen, Tommi Jokinen ja Eetu Luostarinen.
Vesijärvi (Siilinjärvi)
Vesijärvi rajoittuu pohjoisessa Kevättömään, idässä Kirkonmäkeen, lännessä Harjamäkeen ja etelässä kantatiehen 77.
Vesijärvellä on jääkiekkokaukalo, jonka paikalliset nuoret omatoimisesti jäädyttävät ja jota kunta hoitaa jäädytyksen jälkeen. Suomalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye Aavikko on kotoisin Vesijärveltä.
Johanna Nuutinen
Johanna Nuutinen (18. huhtikuuta 1983) on suomalainen tanssija ja koreografi. Hän on opiskellut Suomen Kansallisoopperan Balettikoulussa ja on tehnyt Suomen Kansallisbaletissa viisitoista vuotta kestäneen uran. Nuutinen on tehnyt yhteistyötä eri alojen taiteilijoiden kanssa, yhdistänyt tanssia videotaiteeseen ja järjestänyt performanssiesityksiä gallerioissa.
Nuutinen aloitti baletin ja tanssin Kansallisoopperan Balettikoulussa, jossa hän opiskeli vuosina 1992–2002. Hän sai sen jälkeen kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin jossa oli vuosina 2002–2017. Nuutinen oli vuonna 2012 opiskelemassa Gaga-liiketekniikkaa Ohad Naharin johdolla Tel Avivissa Israelissa. Gaga on Ohad Naharin 2000-luvun alussa kehittämä tanssitekniikka jolla on yhtäläisyyksiä modernin ja nykytanssin kanssa. Samana vuonna hän oli Japanissa opiskelemassa Buto-tekniikkaa Yoshito Ohnon johdolla Tokiossa. Buto on japanilainen avantgardistinen nykytanssin muoto, joka kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Nuutinen on ollut Suomen Kansallisbaletista virkavapaalla 2012–2013, ja vuodesta 2015 eteen päin hän on ollut virkavapaalla ja tehnyt töitä freelancerina. Hän on myös tehnyt töitä perustamansa Johanna Nuutinen +CO tanssitaiteilijoiden ryhmän kanssa taiteellisena johtajana. Nuutinen sai Suomen Kulttuurirahaston kolmivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2017 ja on sen avulla vetänyt Kinesteetikot ry:n kautta toteutettavaa kolmivuotista työpajahanketta.
Työt
Lähde:
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1959
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Oslossa 14.–15. helmikuuta 1959. Suomalaiset Juhani Järvinen ja Toivo Salonen ottivat kaksi ensimmäistä sijaa. Tämä on viimeinen suomalaisten saavuttama yleisluistelijoiden maailmanmestaruus.
Ammunta kesäolympialaisissa 1956
Melbournen kesäolympialaisissa 1956 ammunnassa kilpailtiin seitsemässä lajissa.
Daniel Brière
Daniel Brière (s. 6. lokakuuta 1977 Gatineau, Quebec, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi yleensä keskushyökkääjänä tai oikeana laitahyökkääjänä. Brière pelasi NHL-liigassa 17 kaudella, joiden aikana hänelle kertyi 973 pelattua runkosarjaottelua ja 696 tehopistettä. Hän ilmoitti uransa lopettamisesta elokuussa 2015.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Brière pelasi vuodet 1994–1997 Drummondville Voltigeursissa QMJHL-junioriliigassa. Hänen pisteiden valossa paras kautensa oli kausi 1995–1996, jolla hän voitti QMJHL:n maali-, syöttö- ja pistepörssit tehtyään 67:ssä runkosarjaottelussa tehot 67+96=163. Vastaavaan saavutukseen olivat QMJHL:ssä ennen häntä yltäneet vain Mario Lemieux, Dale Hawerchuk ja Pat LaFontaine.
Brière ansaitsi QMJHL-vuosinaan monia palkintoja, vuonna 1995 Marcel Robert Trophyn (QMJHL jakaa pelaajalle, joka parhaiten onnistuu yhdistämään opinto- ja jääkiekkomenestyksen) ja Michel Bergeron Trophyn (QMJHL jakaa liigan vuoden tulokashyökkääjälle), vuonna 1996 Jean Béliveau Trophyn (jaetaan QMJHL:n parhaalle pistemiehelle) ja CHL Top Scorer Awardin (jaetaan Canadian Hockey Leaguen parhaalle pistemiehelle) ja vuonna 1997 Frank J. Selke Memorial Trophyn (QMJHL jakaa hyvästä urheiluhengestä) ja Karcher Plaquen (QMJHL jakaa humanitaarisesta työstä).