cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergei Jesenin
Yksityiselämä
Sergei Jesenin avioitui useita kertoja. Yksi hänen puolisoistaan vuosina 1922-1923 oli maineikas yhdysvaltalainen tanssijatar Isadora Duncan, jonka kanssa hän kävi Yhdysvalloissa ja sai huomiota runojensa ohella värikkäällä esiintymisellään. Jesenin alkoholisoitui ja päätyi elämänsä loppuvaiheissa hermoromahduksen saatuaan sairaalaan. Hän hirttäytyi 30-vuotiaana tai niin sanotaan, ja jätti jälkeensä piikikkään jäähyväisrunon. Ristiriitojen koettelema Jesenin teki itsemurhan joulukuun 1925 lopulla: hän hirttäytyi Leningradissa hotelli Angleterressä.
Perintö
Sergei Jesenin tuotanto painui hänen kuolemansa jälkeen unohduksiin, mutta nykyisin sitä arvostetaan sen kielellisesti rikkaasta ja yksinkertaisen kauniista tyylistä. On kuitenkin esitetty väitteitä, että sisäministeriö NKVD olisi surmannut hänet ja lavastanut teon itsemurhaksi. Neuvostolehdistö parjasi hänen tuotantoaan ja bolševikkijohtaja Nikolai Buharin julkaisi Jesenille omistetun lehtisen Zlyje zametki (Ilkeitä huomioita) vuonna 1927.
Yhdysvaltalainen kirjailija Jim Harrison tunsi henkistä sukulaisuutta Jeseninin kanssa, sillä hän paini saman päätöksen kanssa, jonka Jesenin toteutti. Hän kirjoitti teoksen Letters to Yesenin (1973), jota pidetään hänen runotuotantonsa parhaana.
Suomennetut runot
Jesininin runojen suomennoksia on muun muassa teoksissa:
Helga Liné
thumb|right|250px|Liné vuonna 1965 Helga Liné (oikealta nimeltään Helga Lina Stern, s. 14. heinäkuuta 1932 Berliini) on saksalaissyntyinen portugalilais-espanjalainen näyttelijä.
Linén perhe pakeni natseja Portugaliin, jossa hän työskenteli sirkustaiteilijana ja mallina sekä näytteli muutamissa elokuvissa. Vuonna 1960 hän muutti Madridiin, minkä jälkeen hän esiintyi lukuisissa eri lajityyppeja edustavissa viihde-elokuvissa. Niistä parhaiten muistetaan kauhuelokuvat kuten Kauhun pikajuna (1972), Las garras de Lorelei (1974), La orgía nocturna de los vampiros (1974) ja Los ritos sexuales del diablo (1982). Liné on näytellyt myös Pedro Almodóvarin elokuvissa Intohimojen labyrintti (Laberinto de pasiones, 1982) ja Intohimon laki (La ley del deseo, 1987).
The Legend of Zelda: Mystical Seed of Courage
The Legend of Zelda: Mystical Seed of Courage on julkaisematta jäänyt The Legend of Zelda -sarjan videopeli, joka peruutettiin pelin viimeistelyvaiheessa vuonna 2000. Capcomin kehittämän pelin oli tarkoitus päättää Oracle of Agesista ja Oracle of Seasonsista alkanut Triforce Trilogy.
Heinäkuussa 1999 Nintendo ilmoitti uusien Game Boy Color -pelien olevan kehitteillä. Pelien juoni keskittyi Triforcen kolmen ominaisuuden, Rohkeuden, Voiman ja Viisauden, ja niiden lähteenä olevien jumalattarien Dinin, Nayrun ja Faroren ympärille. Pelit liittyivät toisiinsa salasanamekanismin avulla, jossa yhdessä pelissä saatu, etenemistä kuvaava salasana saatettiin syöttää toiseen peliin. Toisesta pelistä tuotu salasana avasi uusia ominaisuuksia peleissä.
Pelisarjan julkaisemisesta kaksiosaisena ilmoitettiin heinäkuussa 2000. Päätöksen syyksi epäiltiin kolmen pelin välisen salasanajärjestelmän ohjelmointivaikeuksia.
Mystical Seed of Courage sisälsi oraakkelina esiintyvän Faroren. Pelin ongelmat sijoittuivat ajassa liikkumisen ympärille, pelaaja joutui liikkumaan nykyisyyden ja menneisyyden välille. Mystical Seed of Wisdom (josta tuli Oracle of Ages) sisälsi alun perin väriin liittyviä ongelmia. Teemat vaihdettiin Mystical Seed of Couragen peruuttamisen jälkeen.
Sud-Comoén alue
Sud-Comoén alue rajoittuu pohjoisessa Indénié-Djuablinin alueeseen, lännessä La Mén alueeseen ja Abidjanin autonomiseen piirikuntaan, idässä Ghanaan ja etelässä Atlantin valtamereen. Maisemaa leimaavat kapean rantavyöhykkeen takana sijaitsevat laguunit sekä Bian, Comoén ja Tanoén jokilaaksot. Alueella sijaitsee Îles Ehotilésin kansallispuisto.
Alue käsittää Aboisson, Adiakén, Grand-Bassamin ja Tiapoumin departementit. Aliprefektuureja on 17, kuntia 7, taajamia 17 ja kyliä 177. Asukkaat ovat eri ryhmiin kuuluvia akaneja.
Väestön pääelinkeino on maatalous. Vientiin tuotetaan kahvia, kaakaota, palmuöljyä, kautsua, banaaneja ja ananasta. Teollisuus jalostaa maataloustuotteita ja puutavaraa. Myös kalastuksella on tärkeä merkitys.
Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Ayamén pato, Bonouan, Moossoun ja Krindjabon kuninkaalliset hovit sekä Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Grand-Bassamin vanha kaupunki.
Kaipiainen
thumb|right|250px|[[Kaipiaisten rautatieasema.]]
Kaipiainen (aiemmin ) on taajama, tilastoalue ja Kouvolan kaupungin Anjalankosken suuralueen kaupunginosa. Kaipiainen kuului aiemmin Sippolan kuntaan, ja vuoteen 2009 asti se oli osa Anjalankosken kaupunkia. Kaipiaisten asemanseutu -nimisessä taajamassa on 236 asukasta (31.12.2016). Postinumeroalueella 46400 Kaipiainen on puolestaan 493 asukasta (31.12.2015).
Kaipiaisten kautta kulkee valtatie 6:n osuus Kouvolasta Lappeenrantaan ja Riihimäki–Pietari-rata. Taajama sijaitsee noin 25 kilometrin päässä Kouvolan keskustaajamasta itään.
Historia
Ensimmäiset merkittävät maininnat Kaipiaisista ajoittuvat Kustaa III:n sotiin, jolloin paikkakunnalla käytiin Kaipiaisten taistelu. Kaipiaisten merkitys lisääntyi Helsingin ja Pietarin välisen rautatien valmistuttua vuonna 1870, jolloin taajaman kohdalle perustettiin Kaipiaisten rautatieasema. Kaipiainen oli ehdolla Savon radan risteysasemaksi, joka kuitenkin sijoittui vuonna 1889 Kouvolaan. Kaipiainen toimi pitkään merkittävänä asemana, jossa Pietarista ja Helsingistä saapuvat junat kohtasivat. Kaipiaisissa on vieläkin Suomen ainoa saariasema. Henkilöjunien pysähdykset asemalla loppuivat jo 1977, kun paikallisliikenne lakkautettiin rataosuudella Kouvola–Simola–Lappeenranta.
Rautatiehistoriasta voidaan lisäksi mainita kapearaiteinen Tirvan rautatie. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Tirvan teollisuus kuljetti tuotteitaan Kaipiaisten asemalle, ja sieltä eteenpäin. Tirvalla oli muun muassa myllynkivi- ja kimröökitehdas sekä saha. Tavaravaunujen lisäksi pienen höyryveturin perässä kulki usein myös pieni henkilövaunu. Kapearaiteisen radan raiteet on purettu, mutta vieläkin vanha ratalinja erottuu maastossa.
Kaipiaisten aseman vaunuhalli oli pitkään vanhojen höyryvetureiden säilytyspaikkana. Vielä 1930–1940-luvuilla vaunuhalleilla säilytettiin Venäjän keisarin Suomen-matkoillaan käyttämää junaa, höyryveturia ja vaunuja. Nykyään ainoat maailmassa säilyneet Venäjän keisarilliset vaunut ovat Hyvinkäällä Suomen rautatiemuseossa. Nämä Venäjän keisarin ja Suomen suuriruhtinaan kulkuneuvot Suomen rautateille on rakennettu 1870-luvulla. Vaunuja on ollut kaikkiaan kuusi, mutta vain kolme niistä on säilynyt: keisarin vaunu, keisarinnan vaunu ja salonkivaunu.
Keisarilliset vaunut ovat säilyneet ainakin kahdesta syystä. Ne olivat Suomen Valtionrautateiden rakennuttamia ja omistamia ja niitä säilytettiin vuodesta 1914 Kaipiaisten vaunuhallissa eikä enää Pietarissa kuten aiemmin. Jos vaunut olisivat jääneet Pietariin, niiden kohtalo olisi ollut sama kuin kaikkien muidenkin keisarillisten vaunujen.
Kaipiaisten puinen vaunuhalli purettiin katon romahdettua vuonna 1995. Tiilinen vesitorni ja osa veturitallista ovat vielä jäljellä.
Annie Gorassini
thumb|200px|Riccardo Garrone ja Annie Gorassini elokuvassa Due mattacchioni al Moulin Rouge (1964). Annie (Anna) Gorassini (s. 1941 Milano) on italialainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä.
Don Sharp
Donald "Don" Sharp (19. huhtikuuta 1922 Hobart, Australia – 18. joulukuuta 2011 ) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.
Sharpin ohjaustöitä olivat Kerro se rytmein (1958), The Kiss of Vampire (1963), Rasputin – riivattu (1965), Fu Manchu – kauhun mestari (1965), Marrakesh – vaarojen kaupunki (1966), Tri Fu Manchu – paholaisen palvelija (1966), Jules Verne’s Rocket to the Moon (1967), Psychomania (1971), Karhusaari (1979), Pirullinen pimeys (1984) ja Kyyneleet sateessa (1988).
Näyttelijänä Sharp esiintyi 1950-luvulla BBC:n radiosarjassa Journey into Space.
World Wide Web
pienoiskuva|Tämä [[CERNissä sijaitseva NeXT-työasema oli Tim Berners-Leen käyttämä maailman ensimmäinen web-palvelin.]] World Wide Web tai WWW on Internet-verkossa toimiva hajautettu hypertekstijärjestelmä. Hypertekstiä luetaan verkkoselaimella, joka hakee verkkosivuiksi kutsuttuja dokumentteja web-palvelimilta ja esittää niitä käyttäjälle piirtämällä ne näytölle. Hyperteksti sisältää hyperlinkkejä toisiin dokumentteihin. Informaatiota voi siirtää myös toiseen suuntaan lähettämällä web-palvelimelle. Linkkien seuraamista tai sivujen lataamista selaimeen kutsutaan surffaamiseksi.
World Wide Web on vain yksi Internetin palvelumuodoista. Muita palvelumuotoja ovat esimerkiksi sähköposti, keskusteluryhmät, tiedostojen siirto (esim. FTP-protokolla) tai suoratoisto. WWW perustuu HTTP-protokollaan ja sivut yleisesti käyttävät HTML-merkintäkieltä.
Historia
Tim Berners-Lee teki esityksen World Wide Webistä vuonna 1989 CERNissä. Berners-Lee kehitti WWW:n yhdessä Robert Cailliaun kanssa. Alkuperäisen esityksen mukaan tavoitteena oli välittää tietoa erilaisten järjestelmien välillä (VM/CMS, Macintosh, VAX/VMS, Unix) ja eräs ongelma oli ihmisten suuri vaihtuvuus. Kaksi vuotta oli tyypillinen aika ja informaatiota katosi, sekä uusille ihmisillä kesti aikansa perehtyä asioihin. Berners-Lee viittasi Ted Nelsonin hypertekstiin ja kuvasi sen etuja avainsanaperusteiseen järjestelmään verrattuna. Vuonna 1991 CERNillä oli prototyyppitason hypertekstipalvelin, joka käytti SGML:ää, sekä editori hypertekstidokumentteja varten NeXT-alustalle. Ensimmäinen web-palvelin oli SLAC-hiukkaskiihdytinlaboratoriossa Stanfordin yliopistossa ja se piti sisällään noin 300 000 fysiikan tutkimusartikkelia. Tietokannan käyttäjät olivat vakuuttuneita WWW-järjestelmän kätevyydestä. Ensimmäinen verkkosivu palasi kaikkien nähtäville 30. huhtikuuta 2013 alkuperäisessä URL-osoitteessaan.
1990-luvun alussa oli myös Gopher, jolla pystyi hakemaan hakemistopalveluista tekstimuotoista tietoa. Gopher oli rajoittuneempi, mutta kevyempi toteuttaa. Vuonna 1993 Minnesotan yliopisto muutti ohjelmiston lisensointia ja Gopherin suosio oli tämän jälkeen laskusuunnassa.
Osa Mosaicin kehitykseen osallistuneista ihmisistä perusti kaupallisia selaimia tehneen Netscape-yhtiön ja osa taas perusti World Wide Web Consortiumin (W3C) ja jäi kehittelemään WWW:n standardeja, jotta WWW pysyisi avoimena ja siinä olisi monia eri tyyppisiä selaimia ja palvelinkoneita ja kaikki erilaiset laitteet ja ohjelmat voisivat kuitenkin toimia verkossa keskenään yhteisten standardien pohjalta. Aluksi näytti, että Netscape-yrityksestä voisi tulla hyvin hallitseva voima WWW:n kehityksessä, mutta Microsoft ja IBM asettuivat W3C:n tueksi ja antoivat uskottavuutta sen laatimille standardeille.
Netscape kilpaili Microsoftia vastaan selainmarkkinoilla yrittämällä kehittää selaimeensa paremmat ominaisuudet. Netscapen oli pakko jakaa selaimensa ilmaiseksi, koska Microsoft jakoi Windows 95:n mukana omaa selaintaan. Netscapen tulokset huononivat ja AOL osti sen. Netscapen selaimen kuutosversiota pidettiin epäonnistuneena ja 2003 osa Netscapen työntekijöistä perusti Mozilla Foundationin, joka jatkoi selaimen kehittelyä avoimen lähdekoodin pohjalta vähemmän kaupallisesti. Käytännössä Netscape-selaimesta tuli siis Mozilla-selain, jonka nimi nykyään on Firefox. Näiden selaimien rinnalle on ilmestynyt muita merkittäviä selaimia, kuten Opera ja Chromium.
Suositukset
Webin toiminnan kannalta keskeisimpiä teknisiä standardeja tai suosituksia ovat
Standardisointia hoitaa World Wide Web Consortium (W3C), jonka johdossa on WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee.
Bert ja kylmä sota
Bert ja kylmä sota on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama kirja. Alkuperäisteos on julkaistu vuonna 2005 ja suomennos vuonna 2007.
Ellipsi (kielitiede)
Ellipsi ( elleipsis 'puuttuminen, pois jättäminen') on sanojen tai lausekkeiden toistamattomuuteen perustuva tekstinrakentamisen keino: peräkkäisissä lauseissa jätetään sanomatta jotakin, mikä on jo aikaisemmin mainittu.
Esimerkiksi:
Ellipsiä kutsutaan myös sananheitoksi.
Thoas
Thoas viittaa useaan eri asiaan:
Tuija Lehtinen
Tuija Kirsti Hillevi Lehtinen (s. 12. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura
Lehtinen syntyi Helsingissä, mutta asui vuodet 1960–1973 Kuopiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 Kuopion yhteislyseosta. Hän opiskeli Oulun yliopistossa pääaineenaan tilastotiede ja sivuaineina kansantaloustiede, matematiikka, tähtitiede ja tietojenkäsittely ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1978.
Vuosina 1979–1984 Lehtinen toimi vapaana toimittajana ja vuodesta 1984 vapaana kirjailijana. Hänen esikoisromaaninsa Rosan talo julkaistiin vuonna 1984 ja ensimmäinen nuortenkirja Enkelinkuvia hiekassa vuonna 1986. Lehtinen on kirjoittanut useita nuorten kirjasarjoja, kuten Mirkka-, Laura-, Janne- ja Rebekka-sarjaa. Lehtisen kirjoja on käännetty tanskaksi, ruotsiksi, saksaksi, viroksi ja japaniksi. Laura-kirjojen pohjalta on tehty televisiosarjat Laura (2002), Laura kesäleirillä (2004) ja Laura kaupungissa (2005). Roskisprinssi-kirjasta (1991) on tehty samanniminen elokuva vuonna 2011. Kirjojen lisäksi Lehtinen on käsikirjoittanut televisiosarjoja (muun muassa Elämän suola, 1996–1998) ja kuunnelmia (esim. Kekkosen näköinen polvi, 1990)
Lehtinen on saanut muun muassa nuortenkirjallisuuden valtionpalkinnon (1988), Laivakello-palkinnon (1998), Kaarina Helakisa -palkinnon (2002), kahdesti Topelius-palkinnon (1997 ja 2006) ja kolmesti Pirkanmaan Plättä -palkinnon (1989, 1995 ja 1999). Lehtinen on ollut Suomen Nuorisokirjailijat ry:n puheenjohtaja (1995–2017). Hän on ollut myös Lukufiilis-lehden päätoimittaja (1998–2008), Lukukeskuksen johtokunnan puheenjohtaja sekä jäsen (1996–2008) ja Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen (1996–2004). Lehtiselle myönnettiin vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Lehtinen asuu Espoossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Mirkka-sarja
Sarja on julkaistu myös viitenä yhteisniteenä, joista jokaisessa on kaksi kirjaa:
Laura-sarja
Sarjaan liittyy myös niin sanottu ystäväkirja ''Laura. Omat juttuni'' (2002).
Janne-sarja
(salanimellä T.H. Lehtinen)
Saimi ja Selma -sarja
Lähde:
São José dos Campos
São José dos Campos [- zoze:´ -], on kaupunki Brasilian kaakkoisosassa, São Paulon osavaltiossa.
Kaupunki sijaitsee 80 kilometriä São Paulosta koilliseen. Vuonna 2009 siellä asui 615 871 ihmistä. São José dos Campos on maatalousalueen keskus. Siellä on myös paperi- ja viiniteollisuutta.
Clockwork Angels
Clockwork Angels on kanadalaisen rockyhtye Rushin yhdeksästoista ja samalla viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2012. Albumi nousi kotimaassaan Kanadassa listaykköseksi ja Yhdysvaltain Billboard 200-listan toiselle sijalle. Suomen virallisella listalla albumin paras sijoitus oli 4. Clockwork Angelsilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Jaymod
Jaymod on Wolfenstein: Enemy Territoryn modifikaatio. Se on hyvin ETPub-modin kaltainen ja sisältää paljon samankaltaisia ominaisuuksia, kuten ”kuolleen näytteleminen”. Se toi mukanaan myös paljon uusia ominaisuuksia, muun muassa taitojen taso 5, puukon heittämisen, äänen, jos osut toiseen pelaajaan, bugien korjauksia ja ”myrkkypiikin”, sekä haulikon. Jaymod on yksi suosituimmista modeista Enemy Territoryyn. Uusin versio Jaymodista on 2.1.8.
Exeter (New Hampshire)
Exeter on kaupunki Rockinghamin piirikunnassa New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa. Asukasluku oli 16 049 vuoden 2020 väestönlaskennassa.
Jaymod
Komennot
Palvelimen ylläpitäjä voi käyttää seuraavia komentoja palvelimessa, jos esimerkiksi pelaaja rikkoo sääntöä/sääntöjä:
!crybaby – Jos pelaaja valittaa jatkuvasti, admin voi tehdä kirjoittamalla !crybaby ”pelaajan nimi” pelaajalle varoituksen.
!splat – Jos pelaaja rikkoo sääntöjä, voidaan hänet tappaa kirjoittamalla !splat ”pelaajan nimi”.
!sniperwar 1 – Jos halutaan, että vain tarkka-ampujat voivat liittyä peliin.
!panzerwar 1 – Jos halutaan, että vain raketinheittimillä varustetut sotilaat voivat liittyä peliin.
Loput komennot löytyvät osoitteesta http://jaymod.clanfu.org/
Casalbordino
Casalbordino on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 6 090 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 6 303 asukasta.
Blackstonen kaava
Blackstonen kaava on rikosoikeudessa käytetty periaate, joka kuuluu: On parempi, että kymmenen syyllistä pääsee vapaaksi kuin että yksi syytön joutuu kärsimään.
Kaava on nimetty englantilaisen lakimiehen William Blackstonen (1723–1780) mukaan, vaikka itse periaate on kuitenkin huomattavasti vanhempi.
Konvektio
thumb|Ilman konvektio yksinkertaisen keittimen läpileikkauksessa Konvektio (tai kuljettuminen) on lämmön siirtoa kaasussa tai nesteessä lämmön aiheuttamien virtausten mukana. Se aiheutuu lämpötilaerosta, joka aiheuttaa tiheyseroja. Kuuma, harva aine kohoaa painovoimakentässä ylöspäin. Liikkeellepaneva voima on siis noste. Tiheämpi, viilentynyt aine laskeutuu alaspäin. Konvektio on johtumisen ja säteilyn ohella yksi kolmesta primäärisestä lämmönsiirtotavasta. Hellalla lämmitettävässä vesikattilassa voi havaita konvektiota ennen kiehumista, ja varsinkin tätä huomaa silloin kun kuumentaa vettä lasiastiassa, sillä eri tiheyksisellä vedellä on erilainen taitekerroin, mikä saa aikaan näkyvää veden väreilyä.
Konvektion erikoistapaus on pakotettu konvektio, missä lämmenneiden kaasu- tai nestemolekyylien liikettä tehostetaan potkurilla tai tuulettimella. Eräs käytännön sovellus pakotetusta konvektiosta on tietokoneen tuuletin.
Fluidin tiheyseroista aiheutuvan luonnollisen konvektion voimakkuutta kuvaa Rayleighin luku
missä voi olla kappaleen karakteristinen mitta, esimerkiksi pallon säde tai sylinterin halkaisija tai se voi olla mitta esimerkiksi pystysuoran levyn alareunasta ylöspäin. Konvektion siirtämä lämpöteho voidaan laskea Rayleighin luvun avulla teoreettisten korrelaatioiden avulla. Yleensä annetaan Nusseltin luku, josta lämpöteho voidaan laskea.
Luonnollisen konvektion korrelaatiot
.
Konvektiosolu
Konvektiosolussa on lämmön takia "nouseva" virtaus ja jäähtyneen kaasun, nesteen tms. laskeva virtaus. Konvektiosolut syntyvät, muuttuvat ja katoavat joskus hyvinkin nopeasti, ja ovat toisinaan vakaita. Aluetta, missä konvektiota tapahtuu, sanotaan konvektiiviseksi alueeksi.
Konvektio säätieteessä
Konvektio ilmakehässä (esim. termiikki) aiheutuu useimmin siitä, että Aurinko lämmittää maanpintaa. Lämpö siirtyy johtumalla maanpinnan läheiseen ilmakerrokseen. Kun ilma saa tarpeeksi lämpöä, sen tiheys pienenee ja nousee pieniä "kuumailmapalloja", ikään kuin ilmakuplia ilmamassassa, jotka sekoittavat tehokkaasti troposfäärin ilmaa. Noustessaan konvektiokuplat joutuvat pienempään paineeseen, jolloin ne jäähtyvät. Nousu pysähtyy, kun kupla on jäähtynyt ympäröivän ilman lämpötilaan – silloinhan nostevoima lakkaa.
Meteorologiassa käydään keskustelua siitä, kuinka paljon kupla vaihtaa energiaa ympäristönsä kanssa ("entrainment") ja kuinka paljon jäähtyminen johtuu pelkästä paine-erosta kaasujen yleisen tilanyhtälön mukaan.
Konvektio on purjelennon pääasiallinen käyttövoima. Se saa aikaan kumpupilvet ja kuuropilvet. Konvektiopilvissä nousuliikkeet ovat huomattavasti suurempia kuin kerrospilvissä, 0,20–10 m/s. Nämä voimakkaat nousuliikkeet voivat saada aikaan rakeita ja ukkosta.
Mäntsälän yksityinen lentokenttä
Mäntsälän lentokenttä on yksityinen lentokenttä Mäntsälän kunnan Sääksjärven kylässä, noin 13 kilometriä Mäntsälän keskustasta kaakkoon. Lentokentän 400 metriä pitkä kiitotie on nurmipintainen ja tarkoitettu vain ultrakeveille lentokoneille.
Konvektio
Konvektio säätieteessä
Matalaa heikkoa konvektiota voi esiintyä myös silloin, kun kylmä ilma virtaa sulan meren päälle. Avoimen meren vaikutus saa aikaan sen, että merellä syntyy konvektiivisia pilviä ja lumikuuroja. Tällaiset lumikuurot ajautuvat maihin etenkin siellä missä on kohtuullisen kapeita vesialueita kylmässä ilmastossa, muun muassa Suomenlahdella ja Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä. Päijänne ja useat muut Suomen järvet sopisivat muotonsa puolesta, mutta ne ovat usein jäässä ennen kuin tarpeeksi voimakas kylmä ilmavirtaus osuu paikalle. Joinakin vuosina rannikon lumikuuroja on havaittu myös Suomen järvillä.
Konvektio planeettojen sulassa sisuksessa ja tähdissä
Konvektio maankuoressa: Maan sisällä tapahtuu radioaktiivisen lämmön ja pyörimisen takia konvektiota, joka aiheuttaa mannerliikuntoja ja Maan magneettikentän dynamomekanismilla. Konvektiota tapahtuu tähtien sisuksissa, mikäli olosuhtet ovat sopivat. Jotkut tähdet ovat kokonaan konvektiivisia. Auringon pinnalle ulottuva konvektio synnyttää tähdenpilkkuja monimutkaisen prosessin kautta. Auringon konvektio näkyy pinnan rakeisuutena.
Navierin–Stokesin yhtälöt
pienoiskuva|Väärävärikuva turbulentista virtauksesta. Turbulenssi on matemaattisesti hyvin vaikea ilmiö mallintaa. Navierin–Stokesin yhtälöt ovat joukko yhtälöitä, jotka kuvaavat fluidien eli nesteiden ja kaasujen liikettä. Yhtälöt kertovat, että muutokset fluidiosasen liikemäärässä johtuvat paineen ja fluidin sisäisten viskoosien voimien (kitka) vaihtelusta. Navierin–Stokesin yhtälö on siis tasapainoyhtälö fluidiin vaikuttaville voimille. Yhtälöt on nimetty Claude-Louis Navierin ja George Gabriel Stokesin mukaan.
Yhtälöt ovat erittäin käyttökelpoisia monilla fysiikan osa-alueilla. Niitä voidaan käyttää muun muassa mallintamaan säätä, merivirtoja, nesteen virtausta putkessa tai ilman liikettä lentokoneen siiven ympärillä. Siksi niitä käytetään muun muassa autojen ja ilma-alusten muotoilussa tai voimalaitosten suunnittelussa sekä saasteiden leviämisen arvioinnissa.
Navierin–Stokesin yhtälöt ovat differentiaaliyhtälöitä. Tämä tarkoittaa sitä, että toisin kuin algebralliset yhtälöt, jotka kuvaavat muuttujien kuten nopeuden ja paineen välisiä suhteita, nämä yhtälöt kuvaavat muuttujien muutosnopeuksien eli derivaattojen suhteita. Yksinkertaisimman muotonsa ne saavat ideaalifluidiin sovellettuina, jolloin viskoosit voimat ovat nollia. Nämä voimat johtuvat fluidin molekyylien vuorovaikutuksesta, ja niiden suuruus kuvaa, kuinka "paksua" fluidi on. Tällöin yhtälö kertoo, että kiihtyvyys (nopeuden muutosnopeus) on verrannollinen sisäisen paineen muutokseen.
Vaikka turbulenssi on mitä tavallisin arkipäivän ilmiö, turbulenssiongelmiin on äärimmäisen vaikea löytää ratkaisuja. Käytännössä kaikissa tapauksissa Navier–Stokes-yhtälöiden ratkaisut täytyy löytää numeerisesti tietokoneiden avulla. Toukokuussa 2000 Clay-instituutti (Clay Mathematics Institute) listasi Navierin–Stokesin yhtälöt Millennium-ongelmien joukkoon, joiden ratkaisusta on luvattu miljoona dollaria. Palkinnon saa se, joka kehittää merkittävästi tämän ilmiön selittävää matemaattista teoriaa.
Matemaattinen muotoilu
Kokoonpuristumattoman fluidin Navierin–Stokesin yhtälöt karteesisessa koordinaatistossa voidaan esittää muodossa
missä x, y ja z määrittelevät paikan koordinaatistossa, u x-suuntainen, v y-suuntainen ja w z-suuntainen nopeuden komponentti, p fluidin paine paikan ja ajan funktiona, \rho fluidin tiheys ja \mu dynaaminen viskositeetti. Kokonaisderivaatat (ei osittais-) on tässä laskettu "liikettä seuraten", yksittäisen fluidipaketin näkökulmasta.
Tämä voidaan esittää kompaktimmin vektorimuodossa käyttäen nabla-operaattoria sekä lauseketta ns. kinemaattiselle viskositeetille :
tai lokaalin derivaatan ja advektio-operaattorin avulla esitettynä
Millennium-ongelma
Clay-instituutti on nimennyt Navierin–Stokesin yhtälöiden ratkaisun olemassaolon ja sileyden todistamisen miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoiseksi Millennium-ongelmaksi. Ongelman muotoilu on seuraava:
Millennium-ongelma ei siis pyri ratkaisemaan Navierin–Stokesin yhtälöitä vaan pelkästään osoittamaan, että yhtälöillä todellakin aina on olemassa ratkaisu. Lisäksi halutaan todistaa, että ratkaisu on aina sileä. Sileys tarkoittaa, että ratkaisun derivaattojen täytyy olla jatkuvia, eli fysikaalisesti ajateltuna fluidin ominaisuuksien, kuten sen paikallisen kiihtyvyyden, täytyy muuttua ilman äkkinäisiä hyppyjä. Tämä ominaisuus vaaditaan, jotta yhtälöt varmasti kuvaavat fluidien liikettä realistisesti.
Koko kolmiulotteisessa avaruudessa pätevän ratkaisun lisäksi Millennium-palkinto voidaan myöntää, jos ongelma ratkaistaan periodisessa kolmiulotteisessa avaruudessa, eli avaruudessa, joka toistaa itseään tietyn matkan välein. Tämä auttaa hallitsemaan mahdollisia ongelmia äärettömyydessä''. ''
Arno-joen tulva 1966
pienoiskuva|Yhdellä Firenzen aukioista kyltti seinässä näyttää mille korkeudelle vesi nousi. Tässä kohtaa noin 4 metriä. Arno-joen tulva 1966 oli kolme viikkoa jatkuneiden rankkasateiden aiheuttama tuhoisa tulva, joka aiheutti Italiassa Arno-joen varsilla suurta tuhoa 4. marraskuuta 1966. . Firenzessä tulva tappoi 101 ihmistä ja vahingoitti tai tuhosi miljoonia taideteoksia ja harvinaisia kirjoja. Sitä pidetään kaupungin historian pahimpana tulvana vuoden 1557 jälkeen. Sekä italialaisten että ulkomaisten vapaaehtoisten eli Angeli del fangon ("Mutaenkelit") yhteispanoksella monet näistä hienoista taideaarteista saatiin turvaan.
Raymond Franz
Raymond Franz (8. toukokuuta 1922 - 2. kesäkuuta 2010) oli eräs tunnetuimmista entisistä Jehovan todistajista. Hän oli osa Jehovan todistajien korkeinta päättävää elintä, hallintoelintä, yhdeksän vuotta vuosina 1971-1980. Franz työskenteli Jehovan todistajien päätoimistossa Brooklynissä vuosina 1965-1980. Raymond Franz erotettiin Jehovan todistajista vuonna 1981 ja on eronsa jälkeen kirjoittanut kaksi yksityiskohtaista kriittissävytteistä kirjaa Jehovan todistajista, heidän opeistaan ja Jehovan todistajien hallintoelimestä. Hänen kirjansa Crisis of Conscience ja In Search of Christian Freedom ovat olleet erittäin suosittuja ja niitä on käännetty useille kielille. Hänen hyvin dokumentoidut kirjansa ovat herättäneet huomiota liikkeestä kiinnostuneiden keskuudessa ympäri maailman.
Taustaa
Raymond Franz syntyi ja kasvatettiin Jehovan todistaja -perheessä. Hän oli sukunsa kolmannen polven Jehovan todistaja. Hänen isänsä kastettiin vuonna 1913. Tuohon aikaan Jehovan todistajia kutsuttiin vielä "Raamatun tutkijoiksi". Raymondista tuli aktiivinen jäsen vuonna 1938 hänen ollessaan 16-vuotias. Hänet kastettiin vuonna 1939. Raymondin sedällä, Frederick William Franzilla, oli voimakas vaikutus Jehovan todistajien opetuksiin, kehitykseen, palvontaan sekä oppikysymyksiin. Hänestä tuli Vartiotorniseuran varapresidentti vuonna 1945 ja tämän jälkeen seuran presidentti vuonna 1977. Raymond Franz pääsi Vartiotorni-seuran Gilead-kouluun (lähetystyöntekijöiden kouluun) vuonna 1944 ja vuonna 1946 hänestä tuli matkustava lähetystyöntekijä Puerto Ricossa, Neitsytsaarilla sekä Dominikaanisessa tasavallassa. Vuonna 1957 diktaattori Rafael Trujillon kielsi Jehovan todistajien työn Dominikaanisessa tasavallassa ja karkotti ulkomaalaiset lähetystyöntekijät. Kun Raymond Franz täytti 37 vuotta, hän löysi vaimonsa Cynthian. He menivät naimisiin ja Cynthia liittyi Franzin seuraan lähetystyömatkoille Neitsytsaarille. Myöhemmin vuonna 1961, he palasivat Dominikaaniseen tasavaltaan ja toimivat siellä Jehovan todistajien lähetystyöntekijöinä viisi vuotta. He kohtasivat paljon ongelmia, koetuksia ja todellisia vaaroja saarnatessaan ja asuessaan sodan repimässä maassa.
Jehovan todistajien päätoimistoon liittyminen
Vuonna 1965 Vartiotorniseuran tuolloinen presidentti Nathan Homer Knorr pyysi Raymond Franzia lopettamaan lähetystyön ja pyysi häntä työskentelemään ja asumaan Jehovan todistajien päätoimistossa (jota kutsutaan nimellä "Beetel") Brooklynissa, New Yorkissa. Raymond mainitsee ensimmäisessä kirjassaan että hän piti lähetystyöstä enemmän, mutta hyväksyi silti tarjouksen. Yksi hänen ensimmäisistä tehtävistään oli työskennellä muiden kanssa suuressa kirjaprojektissa, jonka nimi oli "Raamatun ymmärtämisen opas" (Aid to Bible Understanding). Raamatun ymmärtämisen opas oli tietosanakirjamainen teos, jossa käsiteltiin aihe aiheelta aakkosjärjestyksessä Jehovan todistajien opetuksia ja uskomuksia. Hän kertoo kokemuksistaan päätoimistossa ensimmäisessä kirjassaan Crisis of Conscience.
Hallintoelimeen liittyminen
Vuonna 1971 Raymond Franz kutsuttiin Jehovan todistajien hallintoelimen jäseneksi. Hallintoelin vastasi tuolloin sekä Jehovan todistajien hengellisestä johdosta että Vartiotorniseuran hallinnosta ja taloudesta. Hallintoelimen jäsenet ovat hyvin samantyyppisessä asemassa kuin kardinaalit katolisessa kirkossa. Franz hyväksyi aseman ja vietti useita vuosia matkustaen ympäri maailmaa sekä seuraten järjestön rakennetta, työskentelyä ja palvontaa kaikilla tasoilla ja useissa maissa. Hän kertoo kirjassaan ristiriidoista, joita hänen elämässään oli ilmennyt viimeisten 15 vuoden aikana, jotka hän vietti päätoimistossa. Varsinkin viimeiset yhdeksän vuotta, jotka hän vietti hallintoelimen jäsenenä olivat erittäin tärkeitä. Noina yhdeksänä vuotena mielikuvat kohtasivat todellisuuden. Hän sanoo huomanneensa eläneensä koko elämänsä isossa myytissä, joka ei vastannut todellisuutta. Tämä ei vaikuttanut hänen uskoonsa Raamattuun, mutta se muutti hänen käsitystään Jehovan todistajien järjestöstä. Hän huomasi, että hallintoelin ei perustellut opetuksiaan Raamatulla, vaan toimi samoin kuten arvostelemansa valtakirkot, perinteidensä mukaan.
Syytökset ja karkottaminen
Kirjassaan Crisis of Conscience Franz kirjoittaa elokuun 1979 tapahtumista. Vuoteen 1975 kohdistuneitten odotusten - Jehovan todistajat odottivat tuolloin Harmageddonia - rauettua tyhjiin osa Brooklynin Beetelin henkilökunnasta alkoi tutkia kriittisesti Vartiotorniseuran opetuksia. Joillakin Beetelin vanhempia jäseniä oli "eriäviä mielipiteitä" opetuksista, jotka liittyivät vuoteen 1914 ja 33 jaa., sekä siitä, milloin viimeiset päivät alkoivat. Erimielisyyksiä aiheutti myös taivaspaikkojen määrä (Jehovan todistajat uskovat että taivaaseen pääsee vain 144 000) sekä tulkinta siitä, että kristityt jaettaisiin kahteen eri luokkaan. Osa kristityistä saisi taivaallisen ylösnousemuksen ja osa taas nousisi ruumiillisesti paratiisimaahan. Franz kuvailee, miten päätoimistossa alkoi kuohua ja hallintoelin epäili lähes kaikkia salaliitosta. Hänen mukaansa sen sijaan, että olisi tutkinut kriittisesti edellä mainittuja opinkohtia ja aloittanut keskustelut "toisinajattelijoiden" kanssa, hallintoelin aloitti noitavainoja muistuttavan toiminnan. Se ei hänen mielestään sallinut asiallisia kysymyksiä oppeja kohtaan, epäilijöitä ei siedetty ollenkaan. Maaliskuussa 1980 Raymond Franz ja hänen vaimonsa päättivät, että heidän oli aika lähteä päätoimistossa. Heidän terveydentilansa heikentyi ja heillä oli epäilyksiä Vartiotorni-seuran toimintatapoja ja opetuksia kohtaan. 24.3-24.7.1980 he asuivat vanhan Jehovan todistaja -ystävänsä Peter Gregersonin luona.
Lähdettyään Beetelistä Franz sai useita puhelinsoittoja, joissa kerrottiin, miten heidän mukaansa päätoimistossa useita jäseniä oli syytetty, kuulusteltu sekä erotettu luopioina ilman kunnollisia raamatullisia perusteita, koska he epäilivät vartiotorniseuran opetuksia vuodesta 1914, 144 000 taivaspaikasta sekä muista Jehovan todistajien pääopetuksista. 22. huhtikuuta 1980 hallintoelimen Albert Schroeder kertoi Raymond Franzille puhelimitse, että "järjestön oikeuskoneisto oli toiminnassa ja kohtaisi pikaisesti epäilevät". 25. huhtikuuta 1980 Cris Sánchez ja hänen vaimonsa Nestor Kuilan, jotka olivat kumpikin Beetelin pitkäaikaisia jäseniä, erotettiin. Samoin kävi myös René Vázquesille, joka oli toiminut useita vuosia päätoimistossa. Sekä hänet että hänen vaimonsa erotettiin luopioina. Raymond Franz kertoo kuulleensa asioista sellaisilta ihmisiltä, joille kyseiset asiat eivät edes kuuluneet, vaikka hän oli edelleenkin hallintoelimen jäsen. Hallintoelin ei vaivautunut kertomaan erottamisista Franzille, mutta se kylläkin tiedotti asiasta niille yli 5000, jotka työskentelivät päätoimistossa.
8. toukokuuta 1980 Raymond Franz palasi New Yorkin päätoimistoon ja löysi työpöydältään papereita, jotka käsittelivät Jehovan todistajien uskonkäsityksiä hyvin lainopilliseen sävyyn. 20. toukokuuta 1980 hän tapasi komitean puheenjohtajan ja hänelle soitettiin nauhalta kuubalaisen Jehovan todistajan haastattelu, jossa hän kertoi huhuja yksityisistä raamatuntutkisteluista, joissa keskusteltiin vartiotorniseuran opetuksista arvostelevaan sävyyn. Franz mukaan koko nauha oli kaksi tuntia pitkä vuodatus, joka sisälsi johdattelevia kysymyksiä huhuista huhujen perään. 21. toukokuuta 1980 Raymond Franz kutsuttiin hallintoelimen kokoukseen, Keskustelu nauhoitettiin. Hän kuvaili, kuinka häneltä kyseltiin erilaisia kysymyksiä järjestöstä ja sen opetuksista, eikä lainkaan niistä jotka olivat erotettu ja syytetty "luopumuksesta". Franz kertoi, ettei suurin osa hallintoelimestä kommentoinut asioita millään tavalla, he vain istuivat ja kuuntelivat. Kolmen tunnin jälkeen hänelle sanottiin, että hän voisi lähteä. Seuraavana aamuna häntä pyydettiin kommentoimaan nauhalle mielipiteensä toisesta nauhasta, jossa jotkut Jehovan todistajat juoruilivat toisista jäsenistä. Hän kieltäytyi kommentoimasta perusteettomia huhuja.
Franz eroaa hallintoelimestä
22. toukokuuta 1980 puheenjohtaja Albert Schroeder tuli Franzin huoneeseen, ja kertoi hänelle jonkun hallintoelimen jäsenen haluavan hänen erottamistaan Jehovan todistajista. Riittäviä todisteita häntä vastaan ei kuitenkaan ollut. Asiasta äänestettiin, mutta enemmistö oli erottamista vastaan. Franzin annettiin ymmärtää olevan parasta, jos hän itse eroaisi hallintoelimestä. Hän päättikin kirjoittaa erokirjeen. Samalla hän myös torjui erikoistienraivaajan tehtävät. Raymond ja hänen vaimonsa lähtivät päätoimistosta. Ennen lähtöään ja joitakin päiviä eroamisen jälkeen he tapasivat Ed Dunlapin, joka oli pitkäaikainen kirjoitusosaston jäsen. Myös häntä vastaan oli hyökätty samalla tavalla kuten Franzia vastaan. Muut kirjoitusosaston jäsenet ja hallintoelin aiheuttivat ongelmia, koska hän halusi ajatella eri tavalla joidenkin Raamatun kohtien tulkinnasta kuin Vartiotorniseuran kirjallisuudessa jo esitetyt raamatuntulkinnat esittävät. Hänet oli kutsuttu kuulusteluun. Pian Dunlapkin erotettiin "luopumuksen" takia. Tässä tapauksessa luopumus tarkoitti sitä, että hänen käsityksensä joidenkin Raamatun kohtien ymmärtämisestä oli tullut sovittamattoman ristiriitaisiksi Jehovan todistajien virallisen opin kanssa. Ed Dunlap oli uhrannut koko elämänsä Vartiotorni-seuran toimiin ja palvellut järjestöä uskollisesti yli 40 vuotta, hän oli erittäin kunnioitettu 69-vuotias Jehovan todistaja. Hän kuului myös "voideltujen luokkaan". Kun hänet erotettiin, hän ja hänen vaimonsa joutuivat lähtemään välittömästi päätoimistosta, ja asumaan erittäin huonoissa olosuhteissa.
New Yorkista lähtö ja uuden elämän aloittaminen
Raymond Franz lähti päätoimistosta, muutti pieneen kylään Alabamassa ja aloitti siellä uuden elämän. Hän jatkoi Jehovan todistajana ja kävi Itäisen Gadsdenin seurakunnassa. Hän myös löysi työpaikan vanhan ystävänsä Peter Gregersonin päivittäistavarakaupassa. Franz ja hänen vaimonsa vuokrasivat Peteriltä asunnon. Elokuussa 1980 Jehovan todistajien kuukausittaisessa jäsenlehdessä "Valtakunnan palveluksemme" oli etusivulla maininta, että viisi Bethel-perheen jäsentä ja useita muita oli erotettu. Heti maininnan jälkeen artikkeli puhui luopumuksesta ja ohjeisti olemaan puhumatta erotettujen kanssa. Artikkeli oli kuitenkin laadittu varovaisesti, eikä siinä mainittu erotettujen nimiä. Myöhemmin 1. syyskuuta 1980 kaikille kierrosvalvojille lähetetyssä hallintoelimen kirjeessä neuvottiin, että jos joku jäsen ei hyväksy Vartiotorniseuran kaikkia opetuksia, hän tekee pahimman synnin ja osoittaa "luopumusta". Kirjeessä myös muistutettiin, että luopumuksen harjoittaminen ei välttämättä tarkoita sitä, että levittää luopuneiden ajatuksia. Tämä tarkoitti sitä, ettei kukaan kastettu Jehovan todistaja saanut hylätä tai epäillä "uskollisen ja ymmärtäväisen orjan" (Jehovan todistajien hallintoelin) opetuksia tai heidät erotetaan.
Raymond Franz kommentoi kirjettä seuraavasti: Tässä kirjeessä mainitaan virallinen toimintatapa. Se sanoo suoraan että jos joku henkilö uskoo jostakin asiasta eri tavalla kuin seuran virallinen kanta opettaa, hänet täytyy erottaa luopumuksesta. Hänen ei edes tarvitse levittää omaa uskomustaan muiden keskuudessa, riittää että vain uskoo eri tavalla kuten järjestö opettaa. Kirjeessä ei edes mainita, että erottaminen on oikea ratkaisu vain silloin kun joku epäilee raamattua Jumalan sanana, tai muita kristinuskon pääpiirteitä. Riittää, ettei usko jotakin hallintoelimen opetusta. Jehovan todistajien täytyy siis hyväksyä opetukset sellaisinaan.
Peter Gregersonin erottaminen
Raymond Franz ja hänen vaimonsa osallistuivat paikallisen seurakunnan kokouksiin Alabamassa säännöllisesti ja paikalliset vanhimmat kirjoittivat Vartiotorniseuralle kirjeen, jossa pyydettiin, että Raymond nimitettäisiin vanhimmaksi seurakuntaan. Vartiotorniseura kieltäytyi ja sanoi ettei häntä pitäisi nimittää edes "avustavaksi palvelijaksi" (vastaa diakonia). Tähän vastaukseen ei annettu minkäänlaisia perusteluja. Franz kuvailee kirjassaan kuinka nämä olivat ensimmäisiä merkkejä häntä vastaan pidetystä kampanjasta. Kirjallisuudessa ja järjestön sisällä oli yhä useammin artikkeleja "luopumuksesta", esimerkiksi luopumusta käsittelevä artikkeli oli kirjoitettu otsikolla "Kuinka tunnistaa luopumus?". Kirjoituksissa varoitettiin toistuvasti "riippumattoman ajattelun vaaroista".
Samaan aikaan vanhimmat häiritsivät ja haastattelivat Peter Gregersonia. Joku oli saattanut vanhimpien tietoon yksityisen keskustelun, jossa Peter kritisoi 15. elokuuta 1980 Vartiotornin kirjoitusta, Siinä käytetään virheellisesti kreikan sanaa naos sanan hieron sijaan temppelistä, josta Jeesus heitti ulos rahanvaihtajat. Näiden sanojen perusteella Gregerson epäili, ettei "suuri joukko" olisikaan maan päällä vaan taivaassa. Epäily kohdistui pieneen yksityiskohtaan, mutta se oli kuitenkin järjestön opetuksen vastustamista. Asiaan vaikutti myös se, että Peter oli Franzin työnantaja ja vuokraisäntä. 18. maaliskuuta 1981 Peter erosi järjestöstä, koska hän ei kestänyt vanhimpien jatkuvaa häirintää. Melkein heti Peterin eroamisen jälkeen Vartiotorniseura vaihtoi kantaansa itse eronneita kohtaan ja alkoi kohdella heitä samoin kuten erotettuja. Heidän kanssaan ei saisi enää puhua. Heitä tulisi kohdella samoin kuin syntisiä, jumalattomia ja juoppoja, kuten myös niitä jotka olivat syyllistyneet "itsenäiseen ajatteluun".
Franz erotetaan
Kun uusi toimintatapa itse eronneita kohtaan tuli voimaan, Raymond Franz joutui sen uhriksi. Vanhimmat, jotka toimivat päätoimiston alaisuudessa, lähetettiin Franzin luo syyttämään häntä vakavasta rikoksesta. Hän oli syönyt ravintolassa Jehovan todistajista eronneen työnantajansa ja vuokraisäntänsä Peter Gregersonin ja hänen vaimonsa kanssa. Franz kysyi vanhimmilta, ajattelivatko he Peter Gregersonin olevan syntinen ja jumalaton, kuten he olivat lukeneet raamatusta. He kieltäytyivät vastaamasta.
Franzin häirittiin toistuvilla puhelinsoitoilla, koska hän oli käynyt syömässä eronneen kanssa. Raymond Franz ei pyydellyt anteeksi, vaan kertoi Peter Gregersonin olevan ystävällinen ja kristillinen henkilö, eikä hän pysty löytämään mitään raamatullista perustetta, miksei hän saisi syödä ravintolassa työnantajansa kanssa. Pian tämän jälkeen Raymond Franz erotettiin Jehovan todistajista 31. joulukuuta 1981, ja syyksi mainittiin ruokailu eronneen henkilön kanssa. Koko kirjeenvaihto Vartiotorniseuran kanssa löytyy hänen kirjastaan Crisis of Conscience.
Vartiotorniseura kieltää nykyäänkin tarpeettoman yhteydenpidon eronneiden ja erotettujen kanssa. Sukulaisien kanssa yhteydenpito "rajoitettaisiin epäilemättä mahdollisimman vähiin" mikä olisi tarpeen asioista huolehtimiseksi. Tilanne on tietenkin erilainen, jos erotettu asuu samassa taloudessa. "Jos kristityssä huonekunnassa on erotettu sukulainen, hän on silti mukana huonekunnan normaaleissa jokapäiväisissä töissä ja toimissa." Näin ollen perheenjäsenten päätettäväksi jää, missä määrin erotettu voisi olla mukana yhteisillä aterioilla ja muissa perheen toimissa. Pääpainon erottamisessa tulisi olla hengellisten siteiden, yhteisen raamatun tutkimisen ja rukousten, lopettaminen. . Kriitikot sanovat, että Jehovan todistajien säännöt hajottavat tuhansia perheitä ja tuhoavat eronneen henkilön sosiaalisen elämän. Kriitikoiden mielestä erottamiskäytäntö rikkoo ihmisoikeuksia, sillä siihen liittyvä karttamis-opetus vähentää tai lopettaa kokonaan yhteydenpidon usein elinikäisiin ystäviin ja jopa perheenjäseniin ja sukulaisiin.
Jälkipeli ja tulevaisuuden näkymät
Erottamisensa jälkeen Raymond Franz kirjoitti kaksi kirjaa kokemuksistaan. Molemmat kirjat ovat erittäin hyvin dokumentoituja ja yksityiskohtaisia kertomuksia Franzin elämästä Jehovan todistajana, hallintoelimen jäsenenä ja hänen kokemuksistaan organisaation eri portailla ympäri maailman. Kirjat sisältävät myös paljon virallisia kirjeitä ja muuta materiaalia Jehovan todistajista. Koska kirjat käsittelevät Jehovan todistajia kriittisesti, Vartiotorniseura on luokitellut ne luopiovalheeksi. Jehovan todistajia on suoraan kielletty lukemasta Franzin ja muiden entisten jäsenien kirjoja tai muita kirjoituksia. Vartiotorniseura kiistää myös kaikki monipuolisesti todistetut faktat, joita Franz esittää kirjassaan. Viimeiset elinvuotensa Franz vietti vaimonsa Cynthian kanssa tavallista, hiljaista elämää. Hän kertoi saaneensa tuhansia kirjeitä ympäri maailmaa, jotkut niistä otettiin mukaan kirjan uudempiin painoksiin. Monet todistajat sanovat saaneensa helpotusta toivottomuuden tunteisiinsa, kun he ovat vapautuneet huonosta omatunnosta, jonka Jehovan todistajista eroaminen on saanut aikaan. Monet ovat myös kertoneet löytäneensä uskonsa Jumalaan ja Jeesukseen uudestaan, ilman että heidän tarvitsisi palvella jonkin järjestön ihmisjohtajien toiveita.
Raymond Franzin kirjoittamat kirjat
thumb|200px|Crisis of Conscience Raymond Franzin kirjat ovat saavuttaneet suuren suosion. Hänen kirjoitustyylinsä on ajatusta herättävä, ei syyttelevä tai parjaava. Teksteistä käy ilmi hänen rakkautensa entisiä Jehovan todistaja -veljiään kohtaan, ja juuri sen rakkauden takia hänen kirjansa ovat virkistävä tuulahdus useisiin muihin entisten Jehovan todistajien kirjoittamiin kirjoihin verrattuna.
Crisis of Conscience
Crisis of Conscience (suomalainen työnimi Omantunnon käännekohta) kertoo Franzin kokemuksista Vartiotorniseuran tehtävissä. Kirjassa on myös yksityiskohtainen kertomus hänen yhdeksästä vuodestaan hallintoelimessä. Se antaa erittäin yksityiskohtaisen katsauksen järjestön historiaan, rakenteeseen, toimiin ja opetuksiin. Kirja päästää lukijan katsomaan salaisia kokouksia jossa hallintoelin tekee päätöksensä opeista, joilla on suuri vaikutus 6,6 miljoonan ihmisen elämään. Pehmeäkantinen ISBN 0-914675-23-0. Kovakantinen ISBN 0-914675-24-9. Julkaisija: Commentary Press; 4th edition (Kesäkuu 2002) Koko kirjan suomennos valmistui vuonna 2021. Se on julkaisijan luvalla vapaasti ladattavissa ja luettavissa:
In Search of Christian Freedom
Franzin toinen kirja Search of Christian Freedom tutkii kaikki Jehovan todistajien opetukset ja eettiset kysymykset kristillisestä näkökulmasta. Kirja pohjautuu Raamatun opetuksiin Vartiotorniseuran tulkintojen valossa. Se tarjoaa yksityiskohtainen analyysin useista Vartiotorniseuran opetuksista ja tavoista. Kirjan sanoma keskittyy oikean suhteen rakentamiseen Jumalan ja Jeesuksen kanssa, ilman ihmisorganisaatiota. ISBN 0-914675-16-8 Julkaisija: Commentary Press (Lokakuu 1991, Päivitetty 2002)
Raymond Franz in memoriam
Raymond Franz kuoli 88-vuotiaana 2. kesäkuuta 2010 Emoryn yliopistosairaalassa Atlantassa Yhdysvalloissa.
Harjulampi
Harjulampi on Rovaniemellä sijaitseva lampi. Se on ollut nyt paikoillaan hieman yli viisikymmentä vuotta. Kalaa harjulampeen tulee Kemijoesta, johon se on yhteydessä. Erilaisia kaloja ovat hauki, särki, ahven, salakka, kiiski ja säynävä. Harjulampi ei ole syvä ja sen syvin kohta on noin viisi metriä. Vesi ei ole likaista ja siinä on mahdollista myös uida. Pohja on mutaa. Harjulammen vieressä on Kirkkolampi.
Linnusto
Harjulammella on 1960-luvun lopulta lähtien tavattu yhteensä 85 lintulajia. Lammella pesii vakituisesti reilut 30 lajia ja satunnaisesti 17 lajia. Lisäksi alueella tavataan vajaat 40 lajia joko ruokavieraina tai muutonaikaisina levähtäjinä. Runsain lintulaji lammella on naurulokki, joita on laskettu enimmillään 660 pesivää paria. Sorsalinnuista yleisimpiä ovat tukkasotka, telkkä, sinisorsa, tavi, haapana ja jouhisorsa. Harvinaisempia pesiviä vesilintuja ovat silkkiuikku, lapasorsa ja harmaasorsa.
Harjulammen kaakonpuoleisella rannalla sijaitsee vuonna 1995 rakennettu lintutorni.
Luettelo klarinetisteista
Tämä on luettelo klarinetisteista eli klarinetin soittajista.
Exit
Exit on suomalainen, vuodesta 1987 asti omaa musiikkiaan soittanut gospel-yhtye. Se kuuluu ns. vanhan kaartin gospel-yhtyeisiin Pro Fiden, The Roadin, Gospel Powerin ja Kajon ohella. Laulajana ja lauluntekijänä Exitissä toimii Pekka Simojoki.
Perustaminen
Exit-yhtyeen perustaminen lähti liikkeelle joukossa, joka oli soittanut aiemmin useissa eri kokoonpanoissa. Kitaristi Heikki Leppänen mainitaan alkuperäiseksi idean esittäjäksi. Leppänen oli soittanut Pekka Simojoen kanssa mm. Alabasteri-yhtyeessä ja ollut mukana Afrikkalaista Gospelmessua säestäneessä Ruacana-yhtyeessä.
Yhtye sai nimen Exit ja se aloitti harjoittelun keväällä 1987.
Vuodet 1987–1989
Exitin perustajakokoonpanoon kuuluivat siis mainitut Antturi, Leppänen, Luoto, Paukola, Puttonen ja Simojoki. Tekniikasta vastasi Juha Merikallio. Ensimmäinen keikka oli Espoon Leppävaarassa 11. syyskuuta.
Ensimmäisen toimintasyksyn aikana esiintymisiä oli seitsemän. Seuraavana vuonna niitä oli 19 ja vuonna 1989 jo 37. Huhtikuussa 1989 yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittolevynsä EXIT. Samana vuonna EXIT esiintyi De Bronissa, Hollannissa.
Vuodet 1990–1992
Yhtye teki ensimmäiset esiintymismatkat Ruotsiin ja Viroon vuonna 1990. Saksa ja Ranska olivat vuorossa vuonna 1991.
Vuonna 1990 esiintymisiä on 57, seuraavana vuonna 62 ja 1992 puolestaan 45.
Vuodet 1993–1995
Vuonna 1993 Exit teki ensimmäisen vierailunsa Venäjälle. Vuonna 1994 yhtye kävi Virossa, ja vuonna 1995 se kävi taas Venäjällä.
Vuonna 1993 esiintymisiä oli 52, vuonna 1994 niitä oli 50 ja vuonna 1995 48.
Vuodet 1996–1998
Vuonna 1996 Exit kävi Saksassa, vuonna 1997 se kävi taas Saksassa mutta myös Karjalassa. Vuonna 1998 Exitillä oli taas kiertue Karjalassa.
Vuonna 1997 Exit täytti 10 vuotta. Vuonna 1996 oli 56 konserttia, vuonna 1997 niitä oli 55, ja vuonna 1998 oli 43 konserttia.
Vuodet 1999–2001
Vuonna 1999 Exit vieraili Virossa, vuonna 2000 Venäjällä, ja vuonna 2001 se vieraili molemmissa.
Vuonna 1999 Exitillä oli 33 konserttia, vuonna 2000 niitä oli 40, ja vuonna 2001 oli 36 konserttia.
Vuodet 2002–2004
Vuonna 2002 Exit täytti 15 vuotta, ja sillä oli suuri juhlakiertue ympäri Suomea. Exit kävi myös Virossa. Vuonna 2003 Exit keikkaili vain Suomessa, mutta vuonna 2004 se kävi ensimmäisen kerran Unkarissa.