cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tazovski
Historiaa
Vallankumous puhkesi ja aikanaan tästä kaukaisesta kylästäkin tuli osa Neuvostoliittoa. Vuonna 1921 perustettiin ideologian mukaisesti kyläneuvosto, joka otti paikallisten asukkaiden elämän ja osuuskuntien järjestämisen vastuulleen. Kylän pääasiallinen toimeentulo oli lokakuussa 1931 kalastus, johon tarkoitukseen oli yhteensä seitsemän moottorivenettä tai kalastusalusta. Kylässä asui 2 560 henkeä, joista vain 14 oli lukutaitoisia...
Liikenneyhteyksiä
Taajamassa on kesäkaudella avoin jokisatama ja ainakin joskus käytössä ollut pienlentokenttä (helikopterilennot). Maantieyhteys muualle Jamalin Nenetsiaan olemassa petrokemian tuotantokenttien ja Urengoin kautta. Lähin rautatieasema on noin 10 kilometriä Urengoista länteen sijaitseva Korotšajevo. Lähin 100 tuhannen asukkaan kaupunki on Novyi Urengoi, joka sijaitsee linnuntietä noin 180 kilometriä lounaaseen (rautatie ja lentoasema).
Miten haluatte
thumb|Näytelmän 1. sivu, [[näköispainos.]] Miten haluatte  on William Shakespearen vuosina 1599–1600  kirjoittama komedia. Se perustuu Thomas Lodgen romanssiin Rosalynde. Se kertoo nuoresta neitosesta, Rosalindista, joka rakastuu Orlandoon, pakenee mieheksi pukeutuneena Ardenin metsään ja löytää sieltä turvapaikan, perheensä ja lopulta rakastettunsa.
Näytelmän lainatuin runo on Koko maailma, ja se alkaa:
Se on osa ritari Rolandin Jacques-pojan repliikkiä.
Yhdysvaltain liikenne
thumb|200px|[[Interstate 80 lauantai-iltapäivänä Berkeleyssä, Kaliforniassa.]] Yhdysvaltain liikenne kulkee pitkin teitä, rautateitä, vesiväyliä ja ilmateitse. Lyhyillä matkoilla tärkein kulkuneusvo on henkilöauto, pitemmillä matkoilla lentoliikenne on merkittävässä asemassa.
Autolla on ollut merkittävä osa Yhdysvaltain kaupungistumisessa ja se on pääasiallinen kulkuneuvo useimmille. Liittovaltio suunnitteli osavaltiosta toiseen tärkeimpien kaupunkien välillä kulkevien nopeiden moottoriteiden Interstate Highway -järjestelmää 1930-luvulta asti. Ensimmäiset tieosuuden rakennettiin 1940-luvulla, mutta koko verkosto valmistui vasta 2000-luvun alussa. Teiden liittymät on numeroitu, joko järjestyksessä lännestä itään ja etelästä pohjoiseen, tai tien alkupisteestä lasketun mailimäärän mukaan. Järjestelmän pisimmät tiet ovat I-90 Seattlesta Bostoniin ja I-80 San Franciscosta New Jerseyn Teaneckiin; kumpikin näistä on noin 5 000 km pitkä. Ajokortin saamisen edellytykset vaihtelevat osavaltioittain. Toisaalla ajokortti-ikä on 16, toisaalla 18 vuotta, ja joissakin osavaltioissa ajo-opetuksen voi aloittaa jo 14-vuotiaana.
New Yorkin metro on yksi maailman käytetyimmistä maanalaisista liikenneverkostoista, nykyisin kuudennella sijalla Tokion, Moskovan, Soulin, Shanghain ja Pekingin jälkeen. Rautatie on henkilöliikenteessä asukaslukuun nähden varsin vähän käytetty. Rautateitä maassa on 240 000 kilometriä. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus on rahtiliikenne. Amtrak hoitaa pitkän matkan matkustajaliikennettä, mutta monissa suurissa kaupungeissa on lisäksi lähijunaliikennettä. Pitkän matkan linja-autoyhtiöistä tunnetuin on Greyhound.
Lyhyet matkat tehdään yleensä henkilöautoilla, pitkät lentokoneilla. Matkustajamäärillä mitattuna 17 maailman 30:stä vilkkaimmasta lentoasemasta on Yhdysvalloissa, mukaan lukien maailman vilkkain Atlantan kansainvälinen lentoasema Hartsfield-Jackson. Rahtimäärillä mitattuna 11 maailman 30:stä vilkkaimmasta lentokentästä oli Yhdysvalloissa, mukaan lukien maailman toiseksi vilkkain Memphisin kansainvälinen lentoasema. Kaikkiaan Yhdysvalloissa on 15079 lentokenttää, enemmän kuin missään muussa maailman valtiossa.
Tino
thumb|Tino mantereelta nähtynä. Tino on saari Ligurianmerellä Italian rannikolla Portoveneren kylän lähellä. Roomalaisaikana sen nimi oli Tyrus Major.
Historiaa
Spezianlahden suojeluspyhimyksen pyhän Venerion kerrotaan eläneen Tinon saarella 600-luvulla. Hänen kuolinpaikalleen pystytettiin pieni temppeli, ja pyhiinvaeltajat perustivat paikalle luostarin 1000-luvulla. Luostarin jäänteet voi erottaa saaren pohjoisrannikolla.
Kulttuurikohde
Tino muodostaa yhdessä Palmarian ja Tinetton saarten sekä Portoveneren kylän ja Cinque Terren rannikkoalueen kanssa Unescon maailmanperintökohteen.
Saari on sotilasaluetta läheisen Naton tukikohdan takia, ja sillä on majakka. Tinolle päästetään vierailijoita vain kerran vuodessa, joten luonto säilyy varsin koskemattomana.
Aiheesta muualla
44.02722°N, 9.85056°W
Rafael Eleuterio Rey
Rafael Eleuterio Rey (s. 18. huhtikuuta 1933 Maipú) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mendozan hiippakuntaan 20. joulukuuta 1958 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Hiltan titulaariipiispaksi 30. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cándido Genaro Rubiolo, jota avustivat Carlos González Cruchaga ja León Kruk.
Rey sai 18. joulukuuta 1991 nimityksen Zárate-Campanan piispaksi, joksi hänet asetettiin 21. maaliskuuta 1992 ja jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 3. helmikuuta 2006.
Anne Husebekk
Anne Husebekk (s. 15. joulukuuta 1955) on norjalainen tutkija, immunologian professori Tromssan yliopistossa. 1. elokuusta 2013 lähtien hän on myös ollut yliopiston rehtorina.
Husebekk suoritti lääketieteellisen tutinnon UiT:ssa vuonna 1982 väitteli samassa yliopistossa vuonna 1989. Hän on ollut immunologian ylikääkärinä ja tutkimusjohtajana Pohjois-Norjan yliopillisessa keskussairaalassa. Vuonna 2002 hänestä tuli immunologian professori. Husebekk on erityisesti tutkinut transfuusiolääketiedettä (transfusjonsmedisin) ja sikiöiden ja vastasyntyneiden alloimmuunista trombocytopenia.
John Shadegg
thumb|John Shadegg John Shadegg (22. lokakuuta 1949 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka edusti Arizonan kolmatta vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1995 vuoteen 2011, kahdeksan kaksivuotiskautta.
Shadegg palveli Arizonan ilmakansalliskaartissa vuosina 1969–1975. Hän valmistui Arizonan yliopistosta lakimieheksi vuonna 1975, jonka jälkeen hän toimi muun muassa Arizonan osavaltion oikeusministerin erikoisavustajana. Hän vastustaa veronkorotuksia ja joukkojen vetämistä Irakista.
Tampereen Ursa
Tähtitieteellinen yhdistys Tampereen Ursa ry. on noin 350 jäsenen muodostama tähtiharrastusyhdistys. Yhdistyksen tähtitorni sijaitsee Petsamon kaupunginosassa Tampereen kaupungin omistaman Tampereen Veden vesitornin päällä. Tampereen Ursan toimintamuotoja ovat jäsenkerho (jäsenillat), luentotilaisuudet, kurssit ja tähtinäytökset yleisölle. Jäsenblogi Radiantti on kaikkien kiinnostuneiden luettavissa ja siinä julkaistaan tähtiharrastukseen liittyviä havaintovinkkejä, tehtyjen havaintojen raportteja ja uutuuskirjojen esittelyjä.
Olimpia Milano
Olimpia Milano (tunnetaan sponsorointisyistä myös nimellä Armani Jeans tai pelkkä AJ Milano) on milanolainen koripalloseura. Seuraa kutsutaan myös nimellä Scarpette Rosse (pienet punaiset kengät), koska seuran toimihenkilöt toivat maahan Converse All Star -kenkiä.
Eric Brewer
Eric Charles Brewer (s. 17. huhtikuuta 1979 Vernon, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen uransa lopettanut ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelasi urallaan New York Islandersissa, Edmonton Oilersissa, St. Louis Bluesissa, Tampa Bay Lightningissa ja Toronto Maple Leafsissa.
Brewer nimettiin juniorisarja Western Hockey Leaguen (WHL) tähdistökentälliseen ja läntisen konferenssin joukkueeseen WHL:n vuoden 1998 tähdistöpeliin, mutta hän jätti pelin väliin vamman takia. New York Islanders varasi Brewerin ensimmäisellä kierroksella viidennellä vuorolla NHL:n varaustilaisuudessa 1997. NHL-uransa lisäksi Brewer on pelannut myös WHL:n Prince George Cougarsissa ja AHL:n Lowell Lock Monstersissa.
Brewer on edustanut Kanadaa kahdeksassa kansainvälisessä arvoturnauksessa. Hänellä on yhteensä kolme jääkiekon maailmanmestaruutta ja yksi World Cupin kultamitali. Hän oli myös voittamassa olympiakultaa vuoden 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa, minkä ansiosta hänet valittiin BC Sports Hall of Fameen.
Nuoruus ja junioriura
Brewerin vanhemmat ovat Anna ja Frank Brewer. Hän kasvoi Ashcroftissa, Brittiläisessä Kolumbiassa ja pelasi jääkiekkoa Ashcroft Minor Hockey -seurassa. 14 vuoden ikäisenä Brewer muutti perheensä kanssa Kamloopsiin, jossa hän kävi high schoolin. Brewer pelasi BCAHA:n Kamloops Bantam AAA Jardine Blazersissa. Vuonna 1995 Brewer siirtyi BCAHA Best Ever -projektiin, jonka tarkoituksena oli etsiä ja valmistaa pelaajia sekä valmentajia kansainvälisiin kilpailuihin.
WHL-juniorisarjan Prince George Cougars varasi Brewerin vuoden 1994 varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, vuorolla 81. Varauksen jälkeen Brewer pelasi vielä yhden kauden Jardine Blazersissa ja teki 38 tehopistettä neljässäkymmenessä ottelussa. Sykyllä 1995 vuonna Brewer aloitti WHL-uransa Cougarsin paidassa. Hän pelasi 63 peliä kaudella 1995–96 ja teki 14 tehopistettä. Kauden päätteeksi hänet valittiin Cougarsin vuoden tulokkaaksi.
Toisella kaudellaan Breweristä tuli Cougarsin puolustuspelinjohtaja. Hänet valittiin 1997 CHL Top Prospects Game -pelin Team Orriin helmikuussa 1997. Brewer pelasi kaudella yhteensä 71 ottelua, joissa hän teki 29 pistettä.
Ennen vuoden 1997 NHL:n varaustilaisuutta Brewer arvostettiin varattavista pohjoisamerikkalaisista pelaajista parhaaksi puolustajaksi ja kuudenneksi parhaaksi kenttäpelaajaksi. Varaustilaisuudessa hänet varasi New York Islanders viidennellä vuorolla kesäkuussa 1997.
Brewerin viimeinen kausi 1997–98 Prince Georgessa oli hänen parhaansa WHL:ssä. Hänet valittiin WHL:n tähdistöpelin läntisen konferenssin joukkueeseen. Hän ei kuitenkaan pystynyt osallistumaan turnaukseen loukkaantumisen vuoksi. Häneltä jäi väliin myös osa kaudesta. Brewer edusti Kanadaa vuoden 1998 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailussa. Brewer teki kauden aikana 33 tehopistettä, ja kauden päätteeksi hänet valittiin WHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
New York Islanders
NHL:n kaudella 1999–2000 Brewer ehti pelata vain kolme peliä Islandersissa, kunnes hänet siirrettiin Islandersin AHL:ssa pelaavaan farmijoukkue Lowell Lock Monstersiin. Siirron syyksi spekuloitiin Brewerin laiskuutta. Islandersin päävalmentaja Butch Goring oli aiemmin tiputtanut Brewerin pois pelaavasta kokoonpanosta ottelussa New York Rangersia vastaan, kun Brewer oli hävinnyt Mike Knublelle kaksinkamppailun kiekosta. Brewer oli ottanut ottelussa myös tyhmän rangaistuksen pelin alussa, minkä seurauksena Islanders joutui kahden miehen alivoimalle. Kahden viikon jälkeen Brewer kutsuttiin takaisin Islandersiin. Hän ehti pelata viisi peliä Lowellissa. Brewer pelasi Islandersissa 26 peliä ja sai kasaan vain kaksi syöttöpistettä, ja hänet lähetettiin 8. tammikuuta 2000 takaisin Lowelliin, jossa hän pelasi kauden loppuun. Pian Lowelliin liittymisen jälkeen Brewer kärsi polvivammasta, ja häneltä jäivät väliin seuraavat kaksi ja puoli kuukautta. Brewer pelasi Lowellissa yhteensä 25 peliä ja teki neljä tehopistettä. Hän pelasi pudotuspeleissä, joissa Lowell voitti Saint John Flamesin kolmessa pelissä pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Joukkue hävisi kuitenkin neljässä pelissä itäisen konferenssin välierissä Providence Bruinsille.
Edmonton Oilers
Vuoden 2000 NHL:n varaustilaisuudessa Islanders myi Brewerin, Josh Greenin ja toisen kierroksen varausoikeuden Edmonton Oilersiin, josta vaihdossa seura sai Roman Hamrlíkin. Brewer yllättyi siirrosta, mutta oli innostunut mahdollisuudesta pelata Edmontonissa, jossa hänet nähtiin joukkueen neljän parhaan puolustajan joukkoon kuuluvana. Brewerin ura Edmontonissa alkoi kuitenkin huonosti, sillä hän loukkasi vasemman lonkkansa ja häntäluunsa ensimmäisessä ottelussa. Brewer oli sivussa neljä ottelua. Brewer teki ensimmäisen maalinsa Edmontonissa 7. marraskuuta 2000 New York Rangersia vastaan. Brewer oli tuloksella +15 Edmontonin paras pelaaja +/– -tilastossa. Hän pääsi myös ensimmäistä kertaa NHL-urallaan pudotuspeleihin, kun Edmonton kohtasi Dallas Starsin puolivälierissä. Dallas voitti ottelusarjan ja Brewer teki pudotuspeleissä kuusi pistettä.
Edmonton teki elokuussa 2001 Brewerin kanssa vuoden jatkosopimuksen, jonka arvo oli 907 500 dollaria. Brewerin toisella kaudella Edmontonissa (2001–02) valmentaja Craig MacTavish antoi hänelle tehtäväksi pelata vastustajan parhaita hyökkääjiä vastaan. Brewer sai enemmän peliaikaa ja olikin pelattujen minuuttien tilastossa NHL:n kärkipäässä. Brewerillä oli nyt parempi rooli joukkueessa. Hän teki jälleen uudet syöttö- ja piste-ennätyksensä. Brewer odotti vuoden sopimuksensa päättymisen jälkeen tuntuvaa palkankorotusta, sillä hänellä oli tärkeä rooli joukkueessa.
Brewer allekirjoitti syyskuussa 2002 pitkien sopimusneuvotteluiden jälkeen Edmontonin kanssa kaksivuotisen sopimuksen, jonka arvo oli 4 miljoonaa dollaria. NHL-kauden 2002–03 puolessavälissä Brewer nimettiin pelaamaan NHL:n tähdistöotteluun Läntisen konferenssin joukkueeseen. Brewer teki kaudella 29 pistettä, joka oli jälleen uusi piste-ennätys. Edmonton pelasi pudotuspeleissä konferenssin neljännesfinaaleissa Dallas Starsia vastaan ja hävisi ottelusarjan taas.
Neljännellä kaudellaan (2003–04) Brewer jatkoi Edmontonin parhaana puolustajana. Brewer pelasi 22. lokakuuta 2003 joukkueensa kanssa historiallisessa ulkona pelatussa Heritage Classic -ottelussa Montreal Canadiensiä vastaan Commonwealth Stadiumilla Edmontonissa. Ottelua oli seuraamassa ennätykselliset 57 167 ihmistä. Myöhemmin kyseisellä kaudella 29. tammikuuta 2004 pelatussa ottelussa Chicago Blackhawksia vastaan Brewer teki uransa sadannen pisteen. Edmonton peluutti Breweriä usein vastustajan parhaita pelaajia vastaan, ja tämän vuoksi hänen peliaikansa jäällä ottelua kohden oli 24 minuuttia 39 sekuntia, jolla hän oli NHL:n peliaikatilaston neljästoista.
Edmonton ei suostunut tarjoamaan uusissa sopimusneuvotteluissa Brewerille tämän pyytämää summaa, joten hän päätti mennä palkkasovitteluun saadakseen uuden sopimuksen. Brewer allekirjoitti 4. elokuuta 2004 Edmontonin kanssa vuoden sopimuksen, jonka arvo oli 2,65 miljoonaa dollaria. Brewer oli kykenemätön pelaamaan sopimuksensa vuoksi NHL:n työsulun 2004–05 takia. Kaudella 2004–05 ei NHL:ssä pelattu lainkaan työsulun vuoksi.
St. Louis Blues
thumb|right|200px|Brewer suojelemassa St. Louis Bluesin maalia [[San Jose Sharksia vastaan pelatussa ottelussa.]] Edmonton myi työsulun jälkeen elokuussa 2005 Brewerin, Jeff Woywitkan ja Doug Lynchin St. Louis Bluesiin, josta se sai vaihdossa Chris Prongerin. Kaupan aikoihin Breweristä tuli rajoitettu vapaa pelaaja. Brewer allekirjoitti 15. elokuuta 2005 vuoden sopimuksen (kaksi miljoonaa dollaria) St. Louisin kanssa. Brewerin ensimmäinen kausi (2005–06) Brewer loukkasi olkapäänsä 16. marraskuuta 2005 ottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan. Breweriltä jäi väliin kymmenen peliä ja hän palasi St. Louisin kokoonpanoon 20. joulukuuta Phoenix Coyotesia vastaan. Alle kuukausi tämän jälkeen pelissä Atlanta Thrashersia vastaan 13. tammikuuta 2006 Brewer törmäsi Atlantan keskushyökkääjä Karl Stewartiin. Törmäyksessä Brewerin vasen olkapää meni sijoiltaan, ja hänen kautensa päättyi. Brewer pelasi kaudella vain 32 pelissä. Vähäisestä pelimäärästä huolimatta St. Louis teki Brewerin kanssa vuoden ja 2,014 miljoonan dollarin sopimuksen kaudeksi 2006–07.
Brewerin toinen kausi St. Louisissa (2006–07) alkoi heikosti. Joulukuun puoleen väliin mennessä Brewer oli tehnyt vain kuusi pistettä ja +/– -tilastossa hänen saldonsa oli –11. Media ja St. Louisin fanit kutsuivat häntä "huonoimmaksi pelaajaksi jäällä". Brewer oli huonojen otteidensa ja seuraavana kesänä loppuvan sopimuksensa vuoksi useiden myyntihuhujen kohteena. Brewer uskoi itse, että syy heikkoon tasoon oli siinä, että hän oli pelannut vain 32 ottelua kauden 2003–04 jälkeen. St. Louis erotti päävalmentaja Mike Kitchenin 11. joulukuuta ja Brewer alkoi pelata paremmin uuden valmentajan Andy Murrayn alaisuudessa. Seuraavissa 19 pelissä Brewerin +/– -tilasto parani –11:stä +2:een ja hänestä tuli St. Louisin puolustuksen tärkeimpiä pelaajia. Brewer allekirjoitti kauden jälkeen neljän vuoden sopimuksen St. Louisin kanssa.
thumb|left|200px|Eric Brewer ja [[Marcel Goc taistelevat kiekosta 28. marraskuuta 2006 käydyssä ottelussa.]]
Brewer jatkoi kolmannella St. Louisin kaudellaan (2007–08) Andy Murrayn alaisena. Breweristä oli kehittynyt yksi NHL:n parhaimpia kahden suunnan puolustajia. Häntä verrattiin usein Ottawa Senatorsin Chris Phillipsiin. Brewerin pelaamis- ja johtamistaidot tunnustettiin 8. helmikuuta 2008, jolloin hänet nimettiin St. Louis historian 19. kapteeniksi. Hän korvasi seuran entisen kapteenin Dallas Draken. 17. helmikuuta 2008 Columbus Blue Jacketsia vastaan pelatussa pelissä Brewer teki yhden ottelun piste-ennätyksensä antamalla neljä maalisyöttöä. Hänen entinen ennätyksensä oli kolme pistettä 16. tammikuuta 2007 pelatussa pelissä. Brewer viimeisteli kauden aikana vain yhden maalin, mutta antoi 22 maaliin johtanutta syöttöä. Kauden lopulla Brewerin olkapäähän tehtiin korjausleikkaus. Hänen olkapäänsä oli vaurioitunut jo kauden avauspelissä 4. lokakuuta 2007 tappelussa.
Kaudella 2008–2009 Brewer kärsi selkävaivoista, ja hänen kautensa päättyi jo 11. joulukuuta. Brewerin selkäongelmia epäiltiin uhkaavan jopa hänen uran jatkoa. Hänen iskiashermoansa korjattiin kahdella leikkauksella. Brewer palasi St. Louisin kokoonpanoon vasta kaudella 2009–2010, lokakuun lopulla 2009. Hän edusti St. Louisia kauteen 2010–2011, jolloin hänet kaupattiin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Brock Beaukeboomiin ja kolmannen kierroksen vuoroon varaustilaisuudessa 2011.
Tampa Bay Lightning
thumb|left|200px|Brewer [[Tampa Bay Lightningin paidassa vuonna 2014.]] Brewer pelasi kauppaamisensa jälkeen kauden 2010-2011 aikana vielä 22 ottelussa Tampa Bayn paidassa. Hän teki otteluissa yhden maalin ja syötti yhden. Brewer oli Tampa Bayn keskimäärin eniten jääaikaa kerännyt pelaaja 21:34 minuutilla. Yhteensä kaudella 2010-2011 Brewer teki uransa maaliennätyksen iskemällä yhdeksän osumaa. Lisäksi hän istui 81 jäähyminuuttia, joka on hänen uransa toiseksi korkein lukema. Pudotuspeleissä Brewer esiintyi 18 ottelussa, joissa teki yhden maalin ja saalisti kuusi maalisyöttöä. Lightning eteni kauden päätteeksi aina Stanley Cup -finaaleihin asti neljän vuoden tauon jälkeen. Brewer teki ennätyksensä tekemällä itäisen konferenssin puolivärierien toisessa ottelussa kolme pistettä Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän oli pudotuspelien kolmanneksi eniten laukauksia torjunut kenttäpelaaja 51 blokkauksellaan. 24. kesäkuuta 2011 Brewer ja Lightning solmivat neljän vuoden 15,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Anaheim Ducks ja Toronto Maple Leafs
Brewer aloitti sopimuksensa viimeisen kauden Lightningissa, mutta hänet vaihdettiin sieltä 17 pelatun ottelun jälkeen Anaheim Ducksin kolmannen kierroksen varausvuoroon vuodelle 2015. Kausi oli Brewerille viides Lightningissa. Hän syötti pelaamissaan otteluissa neljä maalia. Yhteensä hän pelasi Lightningissa 246 ottelua, joissa teki kymmenen maalia ja yhteensä 56 pistettä. Rangaistusminuutteja hänelle kertyi 180. Joulukuussa 2014 Anaheim ilmoitti Brewerin murtaneensa jalkansa blokatessaan laukausta ja olevan sen vuoksi 4–6 viikkoa sivussa.
Brewer palasi pelaavaan kokoonpanoon helmikuussa. Pelaajakauppojen takarajalla maaliskuun alussa Brewer kaupattiin Toronto Maple Leafsiin Anaheimin varausvuoron kanssa vaihdossa puolustaja Korbinian Holzeriin. Brewer ehti pelata Anaheimissa yhdeksän ottelua.
Brewer pelasi kauden loppuun Torontossa tehden 18 ottelussa kaksi maalia ja kolme syöttöpistettä. Toronto ei halunnut tarjota hänelle jatkosopimusta, eikä muutkaan seurat olleet kiinnostuneita hänestä, joten hän hetkellisesti pohti uran jatkamista Euroopassa, mutta päätti sen sijaan lopettaa ammattilaisuransa.
Maajoukkueura
Brewer on edustanut Kanadaa useissa kansainvälisissä jääkiekkoturnauksissa. Ensimmäiseksi hän pelasi kansainvälisesti Team Pacific Canadan jäsenenä vuonna 1995 järjestetyssä alle 17-vuotiaiden maajoukkueturnauksessa Monctonissa, New Brunswickissa. Kolme vuotta myöhemmin Brewer pelasi maajoukkueessa nuorten maailmanmestaruuskilpailussa 1998. Hän oli joukkueen varakapteeni. Turnaus oli Kanadan historian huonoin nuorten kisoissa, kun se jäi kahdeksanneksi. Kanada hävisi turnauksessa mm. Kazakstanille. Vaikka Brewer oli kelvollinen osallistumaan vuoden 1999 nuorten MM-kilpailuun, hän jätti turnauksen väliin, sillä hän pelasi jo NHL:ssä New York Islandersissa.
Brewer teki debyyttinsä Kanadan miesten jääkiekkomaajoukkueessa 24. huhtikuuta 2001 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa Saksassa. Samana vuonna 24. heinäkuuta Brewer kutsuttiin Kanadan jääkiekkomaajoukkueen leirille, joka edelsi Salt Lake Cityssä järjestettäviä vuoden 2002 talviolympialaisia. Viisi kuukautta myöhemmin 12. joulukuuta 2001 Brewer nimettiin Kanadan olympiajoukkueen kokoonpanoon. Olympiaturnauksen avauspelissä Ruotsia vastaan Brewer teki joukkueensa toisen maalin, mutta Kanada hävisi lopulta 5–2. Välierissä Brewer teki voittomaalin Kanadan voittaessa 7–1 Valko-Venäjän. Kanada eteni Yhdysvaltoja vastaan loppuotteluun, jonka se voitti 5–2. Tämä oli Kanadan ensimmäinen olympiakulta viiteenkymmeneen vuoteen.
Samana keväänä 2002 Brewer pelasi Kanadan joukkueessa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa. Brewer edusti Kanadaa maailmanmestaruuskilpailuissa myös keväällä 2003. Turnauksen puolivälierissä Saksaa vastaan Brewer teki voittomaalin vain 37 sekuntia ennen ottelun siirtymistä jatkoajalle. Kanada sai ensimmäisen maailmanmestaruutensa sitten vuoden 1997, kun se voitti Ruotsin loppuottelussa 3–2. Brewer edusti Kanadaa taas jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2004. Siellä hän auttoi Kanadaa ottamaan toisen peräkkäisen loppuotteluvoiton Ruotsista maalein 5–3.
Brewer nimettiin 15. toukokuuta 2004 Kanadan kokoonpanoon jääkiekon maailmancupiin 2004. Turnauksen välierissä Brewer teki Kanadan ensimmäisen maalin Tšekkiä vastaan. Kanada voitti ottelun jatkoerässä 4–3. Kanada selvisi Torontossa pelattavaan loppuotteluun Suomea vastaan. Kanada voitti loppuottelun 3–2. Brewer osallistui elokuussa 2005 Torinon talviolympialaisiin valmistavalle maajoukkueleirille. Leirin jälkeen 18. lokakuuta Brewer valittiin niiden 81:n pelaajan joukkoon, josta Kanadan lopullinen kokoonpanoon nimettäisiin. Brewer ei kuitenkaan päässyt 21. joulukuuta 2005 julkaistuun lopulliseen 26:n pelaajan kokoonpanoon. Seuraavan kerran Brewer valittiin edustamaan maataan 3. huhtikuuta 2007, kun hänet nimettiin viiden ensimmäisen pelaajan mukana Kanadan jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen joukkueeseen. Turnausta varten Brewer nimettiin joukkueen ainoaksi pysyväksi varakapteeniksi. Kanada voitti turnauksessa kolmannen kultamitalinsa viimeisten viiden vuoden aikana.
Yksityiselämä
Vuonna 2004 Brewer meni naimisiin Rebecca Flannin kanssa. Brewer oli tavannut hänet pelatessaan jääkiekkoa Prince George Cougarsin juniorijoukkueessa. Pari asuu Vancouverissa. Brewerin sisko Kristy pelaa UBC Thunderbirdsin naisten joukkueessa.
Brewer on toiminut lukuisissa hyväntekeväisyysjärjestöissä. NHL:n kauden 2004–05 työsulun aikana Brewer osallistui useisiin hyväntekeväisyysotteluihin. Hän pelasi neljä peliä Ryan Smyth and Friends All-Star Charity Tourin kiertueella, kolme peliä Brad May and Friends Hockey Challenge -tapahtumassa  ja myös turnauksessa Our Game to Give, joka järjestettiin Ivor Wynne -stadionilla Ontariossa. Brewer on myös ollut mukana monissa hyväntekeväisyysgolfturnauksissa, kuten Burn Fund Golf Tournamentissa Prince Georgessa ja Recchi-Doan Charity Classic -tapahtumassa.
Nuorena pelaajana Brewer piti NHL-tähtiä Scott Niedermayeria ja Jeremy Roenickia esikuvinaan.
Tilastot
thumb|Diagrammi Brewerin tehoista NHL:ssä.
Abdelhafid Tasfaout
Hänet nimitettiin heinäkuussa 2010 Algerian jalkapallomaajoukkueen uudeksi toimitusjohtajaksi.
Sarjakuvakeskus
thumb|Sarjakuvakeskuksen sisäänkäynti [[Hämeentie (Helsinki)|Hämeentiellä, Toukolassa.]] Sarjakuvakeskus on Suomen sarjakuvaseuran vuonna 2008 perustama sarjakuva-alan monitoimikeskus Helsingin Herttoniemenrannassa, osoitteessa Laivalahden puistotie 7. Sarjakuvakeskuksella järjestetään kursseja, näyttelyitä ja muita sarjakuva-alan tapahtumia. Suomen sarjakuvaseuran toimisto sijaitsee myös täällä. Sarjakuvakeskuksen ohjelma on monipuolista. Viikoittain järjestettävät työpajat ja kurssit ovat saaneet rinnalleen kerran kuussa lapsille ja nuorille järjestetyt pajat. Näyttelyt vaihtuvat kuukausittain ja niiden ympärille järjestetään kuhunkin sopivaa toimintaa. Vierailevien tekijöiden ympärille järjestetään työpajoja, opiskelijatapaamisia ja esityksiä. Näiden lisäksi keskuksella järjestetään lukupiirejä, kirpputoreja, julkaisutilaisuuksia ja muuta jatkuvaa ohjelmaa. Toiminta on kansainvälistä. Näyttelyistä kolmasosa on ulkomaisia.
Näyttelytilat
Galleria Sarjakuvakeskuksella järjestetään vuosittain 7-12 näyttelyä vuodessa. Galleria Sarjakuvakeskus on ainoa sarjakuvataiteeseen keskittynyt taidegalleria Suomessa. Sarjakuvakeskuksen galleriatoiminta on tauolla.
Kurssit
Sarjakuvakeskuksella järjestetään sarjakuvanteon eri vaiheisiin keskittyviä kursseja kuten erilaisia piirtämiseen, käsikirjoittamiseen ja sarjakuvien julkaisuun liittyviä kursseja. Osa kursseista on maksullisia, osa ilmaisia. Suurin osa kursseista on avoimia kaikenikäisille, mutta lapsille järjestetään myös omia kursseja. Kursseja järjestetään sekä Sarjakuvakeskuksen omissa tiloissa Kalliossa että sarjakuvapisteissä eri puolella pääkaupunkiseutua. Sarjakuvakeskus järjestää myös harrastuskerhotoimintaa eri peruskouluissa.
Sarjakuvakeskus Kalliossa
Sarjakuvakeskus perustettiin 2008 Helsingin Kallioon. Silloin keskuksella toimivat Suomen sarjakuvaseura ry, Pitkämies-sarjakuvakauppa ja sarjakuvastudio Kutikuti ry. Pitkämies-sarjakuvakauppa toimi uraauurtavana uuden sarjakuvan kauppana, ja Kutikuti ry piti Sarjakuvakeskuksessa omia työtilojaan, ilmaissarjakuvalehti Kutin toimitusta, taidekirjapainoaan sekä osallistui asiantuntijana keskuksen opetukseen, työpajoihin ja näyttelyihin.
Helsinkiläinen media palkitsi Sarjakuvakeskuksen sen ensimmäisenä toimintavuotena kahdesti: Unelmien Helsinki (Nyt-liite ja Radio Helsinki) ja Kultainen penaali (Ylioppilaslehti) -palkinnoilla.
Vuonna 2009 Sarjakuvakeskukselle perustettiin Suomen sarjakuvaseuran ja Sarjakuvantekijät ry:n yhteistyönä Sarjakuvan tiedotuskeskus, jonka tarkoituksena on yhdistää ”sarjakuva-alan toimijoita ja suomalaisen sarjakuvan tuntemusta. Tiedotuskeskuksen pyrkimyksenä on edistää suomalaista sarjakuvaa ja lisätä tietoa siitä niin ulkomailla kuin kotimaassa.”
Sarjakuvakeskus Toukolassa
Sarjakuvakeskus muutti 2010 kesällä Toukolaan Taideteollista korkeakoulua vastapäätä osoitteeseen Hämeentie 150. Keskukselle saatiin uudemmat entistä suuremmat tilat ja keskukselle perustettiin kahvila, Comics Cafe, sekä oma sarjakuvakauppa lopettaneen Pitkämiehen tilalle. Sarjakuvakeskuksella oli kaksi näyttelytilaa: Ikkunagalleria Ruutu Sarjakuvakeskuksen ikkunassa sekä Galleria Sarjakuvakeskus sisällä keskuksessa. Tämän lisäksi Suomen sarjakuvaseuralla oli näyttelypylväitä Arabianrannan kirjastossa.
Sarjakuvakeskuksen paluu Kallioon
Taideteollisen korkeakoulun muutettua Otaniemeen hiljeni alueen kulttuurielämä ja Sarjakuvakeskus päätti myös muuttaa sen mukana uusille aluevesille. Vuonna 2016 Sarjakuvakeskuksen toiminta jakautui väliaikaisesti kahteen eri toimipisteeseen: opetus, kauppa sekä kahvila muuttivat Teurastamolle Kirjaverstaaseen, jossa Sarjakuvakeskus toimi yhteistyössä Kuvittajat ry:n, lastenkirjakioski Toukan sekä kirjakauppa Niteen kanssa. Galleria ja toimisto siirtyivät Kallioon nykyisen Sarjakuvakeskuksen tiloihin osoitteeseen Porthaninkatu 9. Porthaninkatu 9:ssä galleriatoimintaa pyöritettiin aluksi yhdessä Kuvittajat ry:n kanssa. Yhteinen galleria pilotoi nimellä Näkyvyysgalleria, puolet näyttelytarjonnasta oli kuvituspainotteista ja puolet saa sarjakuvaa. Tiloissa kauppatoimintaa pyöritti Turun sarjakuvakaupan Helsingin myymälä. Galleriayhteistyö tuli kuitenkin kokeiluajan jälkeen päätökseen 2017 lopulla. Samalla Sarjakuvakeskus päätti yhdistää toimintansa jälleen saman katon alle eli siirtää opetustilat myös Kallioon. Turun sarjakuvakauppa Helsinki joutui lopettamaan toimintansa syyskuun 2020 lopulla. Kauppatoimintaa tiloissa jatkoi Rosebudin sarjakuvakauppa helmikuun 2021 loppuun.
Sarjakuvakeskus Herttoniemenrannassa
Vuoden 2022 helmikuussa Sarjakuvakeskus siirtyi uusiin tiloihin Helsingin Herttoniemeen pääosin matalampien vuokrakustannusten takia. Herttoniemenrannan toimipiste toimii päivisin Suomen sarjakuvaseura n toimistona ja iltaisin opetustilana. Näyttelytoiminta on tauolla.
Porilaisten hauta
thumb|oikea|300px Elfsborgin rykmentin sotilaiden risti tai Porilaisten hauta on Sulkavalla Halttulan kylässä sijaitseva hautamuistomerkki. Kustaa III:n sodan aikana 1788–1790 aikana kaatuneiden Elfsborgin rykmentin ruotsalaisten ja suomalaisten sotilaiden hautapaikan löysi nimineuvos Kaarlo Hämäläinen. Yhdessä Halttulan kyläläisten kanssa hän pystytti hautakummun löytöpaikalle vuonna 1934. Sulkavan Leijonat pystyttivät hautapaikalle 1966 ristin ja aidan; risti paljastettiin 19.6.1966. Nykyisin Sulkavan seurakunta järjestää paikalla hartaustilaisuuden vuosittain heinäkuussa.
Sulkavan kirkonkylän kirkkotarhassa sijaitsee toinen Elfsborgin rykmentin sotilaiden hautamuistomerkki, jonka kuninkaallinen Elfsborgin rykmentti pystytti vuonna 1936.
Iso Karhusaari (Sysmä)
Iso Karhusaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa
Saari on 800 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen pinta-ala on 29,5 hehtaaria. Se sijaitsee Töijensalon saariryhmässä Vähän Karhusaaren vieressä Kähärinsaaren eteläpuolella. Saaret ovat osa Tehinselän itäosassa järvenselälle päin kurkottavaa saaristoa. Iso Karhusaari on alttiina Tehinselän tuulille ja vain koillistuulet jäävät Kähärinsaaren taakse. Saari on metsäsaari, jossa on toimitettu laaja avohakkuu. Sen keskellä kohoaa laakea mäki, jonka laki yltää 22 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on yksi vapaa-ajan asunto.
Virkistystoimintaa
Saari soveltuu virkistysalueeksi.
Historiaa
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saarien karttanimi on ”Karhusaaret”. Kartassa ei näy mitään ihmistoiminnan merkkejä. Vuoden 1985 peruskartassa näkyy saarella vapaa-ajan asunto, jota ei vielä edellisessä peruskartassa ollut.
Lähteet
61.50255°N, 25.46931°W
Roaring Depths of Insanity
Roaring Depths of Insanity on suomalaisen death metal -yhtyeen Scent of Fleshin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Black Lotus Records.
Hukkaliivi
Hukkaliivi on koiran päälle puettava sähköistetty turvaliivi, joka suojaa koiraa susien ja muiden petojen puremilta. Kun peto yrittää puraista koiraa, se saa liivistä voimakkaan sähköiskun. Liivin tarkoituksena on myös ehkäistä petojen uusia hyökkäyksiä koirien kimppuun.
Hoitovapaa
Hoitovapaa on vanhemmille tarjottu mahdollisuus ottaa vapaata vanhempainvapaan jälkeen. Sen aikana työsuhde ei katkea. Hoitovapaalla voidaan olla, kunnes lapsi täyttää kolme vuotta. Vanhemmilla on oikeus lasten kotihoidon tukeen, mutta varsinaista palkkaa ei hoitovapaan ajalta saa. Hoitovapaan voi käyttää joko toinen vanhempi kokonaan, tai vanhemmat voivat vuorotella sen pitämisessä. Jos perheessä on useampi lapsi, toinen vanhempi voi olla hoitovapaalla myös silloin, kun toinen pitää äitiys- tai vanhempainvapaata. Hoitovapaajakso on vähintään kuukauden, ja lain mukaan vanhemmilla on oikeus pitää hoitovapaa enintään kahdessa jaksossa. Joissain tilanteissa työnantajan kanssa voidaan sopia useammista jaksoista.
Hoitovapaan pitämisestä on ilmoitettava työnantajalle vähintään kaksi kuukautta ennen vapaan alkamista, ellei muita perusteltuja syitä ole.
Osittainen hoitovapaa
Osittainen hoitovapaa tarkoittaa, että vanhemmilla on oikeus lyhentää työpäivänsä, esimerkiksi 6 tuntiin/päivä tai 30 tuntiin/viikko. Molemmilla vanhemmilla on oikeus osittaiseen hoitovapaaseen. Vanhemmat eivät voi kuitenkaan olla hoitovapaalla yhtä aikaa, vaan esimerkiksi niin, että toinen vanhempi hoitaa lasta maanantaina ja toinen vanhempi perjantaina.
Ottovanhemmat voivat pitää alle kouluikäisen lapsensa hoitamiseksi hoitovapaata, kunnes adoptoinnista on kulunut 2 vuotta.
Lähteet
Elternzeit Congé parental
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2007–2008
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2007–2008 kolmessa kymmenen joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin, kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja sijoille 9.–10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan.
Pohjoislohko
Sirius säilyi ja Örebro SK nousi elitserieniin.
Etelälohko
IFK Kungälv nousi ja Gripens BK Trollhättan säilyi elitserienissä.
Elitserienin joukkueet säilyttivät sarjapaikkansa.
Xaphoon
Xaphoon on ulkoisesti nokkahuilua muistuttava puupuhaltimiin kuuluva soitin. Sen ääni on kuitenkin lähempänä klarinettia tai saksofonia, koska siinä käytetään ruokolehteä kuten saksofonissa.
Ensimmäisen xaphoonin kehitti havaijilainen Brian Lee Wittman vuonna 1976.
Xaphooneja valmistetaan bambusta ja muovista. Xaphooneista yleisempiä ovat C- ja Bb-vireiset, harvinaisempia ovat matala G-vireinen ja korkein, D-vireinen. Xaphoonin ääniala kattaa kaksi oktaavia (esimerkiksi c1–c3).
Aiheesta muualla
Ääninäyte: Stardust *
K. J. Yesudas
Kattassery Joseph Yesudas (s. 10. tammikuuta 1940 Cochin) on intialainen muusikko ja elokuvien playback-laulaja. Yesudas laulaa intialaisia klassisia, hartaus- ja elokuvalauluja. Hän on levyttänyt yli 50 000 laulua kielen ollessa joku Intian kielistä, kuten bengali, hindi, kannada, malajalam, tamili tai telugu, kuin myös kielen ollessa arabia, englanti, latina tai venäjä. Yesudasin ura on kestänyt yli viisi vuosikymmentä.
Yesudas on laulanut useimmilla Intian kielillä, pois lukien punjabi, assami, konkani ja kashmiri. Hän myös sävelsi useita kappaleita malajalaminkielisiin elokuviin 1970- ja 1980-luvulla. Yesudasta kutsutaan usein nimellä Gana Gandharvan (”Taivaallinen Laulaja”), ja häntä pidetään malajalamin kielen kulttuuri-ikonina – sekä malajalamin kulttuurin lähettiläänä – koska hänen laulunsa ovat olleet malajalamilaisten mielessä viisi vuosikymmentä.
Yesudas on saanut National Film Awards -palkinnon kahdeksan kertaa, Filmfare Awards South -palkinnon viidesti ja eri osavaltioiden parhaan playback-laulajan palkintoja yhteensä 43 kertaa, mukaan lukien palkinnot Keralan, Tamil Nadun, Andhra Pradeshin, Karnatakan ja Länsi-Bengalin osavaltioilta. Hän sai Padma Shri -palkinnon vuonna 1977, Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2002 ja Padma Vibhushan -palkinnon (toiseksi korkea-arvoisin Intian siviilipalkinto) vuonna 2017 Intian hallinnolta hänen työstään taiteiden hyväksi. Vuonna 2011 Yesudas sai CNN-IBN-palkinnon levytettyään 50 000 kappaletta 50-vuotisen uran aikana. Vuonna 2006 hän lauloi 16 elokuvakappaletta neljällä eri Etelä-Intian kielellä samana päivänä AVM Studiolla Chennaissa.
Varhainen elämä
K. J. Yesudas syntyi Fort Kochissa silloisessa Cochinin kuningaskunnassa (nykyisin Kerala), roomalaiskatoliseen perheeseen. Hänen isänsä oli Augustine Joseph ja äitinsä oli Elizabeth Joseph. Yesudasin isä, tunnettu malajalaminkielinen klassinen laulaja ja näyttelijä, oli hänen ensimmäinen gurunsa (opettaja). Yesudas oli vanhin viidestä lapsesta, ja häntä nuorempia olivat kolme pikkuveljeä ja nuorempi sisko.
Hän aloitti akateemiset musiikkiopintonsa R. L. V. College of Music and Fine Arts -oppilaitoksessa, Thrippunithurassa. Myöhemmin hän opiskeli Swathi Thirunal College of Musicissa, Thiruvananthapuramissa opettajanaan karnaattisen musiikin mestari K. R. Kumaraswamy Iyer ja Semmangudi Srinivasa Iyer, mutta ei voinut suorittaa opintojaan loppuun taloudellisten ongelmien vuoksi. Lyhyen aikaa hän opiskeli musiikkia Vechur Harihara Subramania Iyerin johdolla, jonka jälkeen hän otti syventävää ohjausta Chembai Vaidyanatha Bhagavatarilta. Hän suoritti Ganabooshanam-kurssin R. L. V. Music Academyssä, Thrippunithurassa, ja jatkoi opintoja Sree Swathithirunal Music Academyssä, Trivandrumissa ohjaajanaan edellämainittu karnaattisen musiikin mestari K. R. Kumaraswamy Iyer.
Vuosi 2011 oli Yesudaksen 50. vuosi playback-laulajana.
Uran alku 1960-luvulla
Yesudas levytti ensimmäisen hittinsä ”Jaathi Bhedam Matha Dwesham” (ohjaaja: M. B. Sreenivasan) 14. marraskuuta 1961. Kuitenkin hänen ensimmäinen yleisösuosion saanut laulunsa oli ”Attention Penne Attention”, jonka hän lauloi malajalaminkielisessä elokuvassa yhdessä Santha P. Nairin kanssa, joka oli tuohon aikaan konkarilaulaja. Näin alkoi Yesudaksen ura playback-laulajana, johon sisältyi malajalaminkielinen elokuva Kaalpadukal (1962) ja tamilin-, telugun- ja kannadankieliset elokuvat sen jälkeen.
Yesudaksen ensimmäinen suuri läpimurto oli malajalaminkielinen elokuva Bharya vuonna 1962. Elokuvan musiikkiohjaajana oli G. Devarajan ja sanoittajana Vayalar Ramavarma. Vuonna 1967 hän lauloi M. S. Baburajin säveltämiä hittikappaleita elokuvaan Udhyogastha, jonka ohjasi P. Venu. Hän myös lauloi tamiliksi elokuvan Bommai (musiikki: Sundaram Balachander), mutta ensimmäinen julkaistu elokuva oli Konjum Kumari (musiikki: Veda). Vuonna 1965 neuvostohallinto kutsui hänet esiintymään konserteissa useissa kaupungeissa Neuvostoliitossa ja hän myös lauloi venäjänkielisen laulun Radio Kazakhstanissa. Trio, joka koostui artisteista Salil, Yesudas ja Prem Nazir, liittyi malajalaminkieliseen elokuvateollisuuteen 1970-luvulla.
Vuonna 1970 hänet kutsuttiin johtamaan Kerala Sangeetha Nataka Academy -oppilaitosta ja hän oli nuorin henkilö, joka on koskaan saanut tehtävän.
Bollywood: 1970-luvulla
Laulettuaan vuosikymmenen Etelä-Intian elokuvissa, Yesudas sai tilaisuuden Bollywoodissa 1970-luvun alussa. Hänen ensimmäinen hindiksi laulamansa kappale oli elokuvaan Jai Jawan Jai Kissan (1971), mutta ensimmäinen julkaistu elokuva oli Chhoti Si Baat, jonka vuoksi hänestä tuli suosittu laulaja kappaleille kuten ”Jaaneman Jaaneman”. Hän on laulanut hindiksi monille elokuvatähdille, kuten Amitabh Bachchan, Amol Palekar ja Jeetendra. Hän on laulanut monta ikivihreää hindinkielistä laulua musiikkiohjaajille, kuten Ravindra Jain, Bappi Lahiri, Khayyam, Rajkamal ja Salil Chowdhury.
Yesudaksen suosituimmat hindinkieliset kappaleet ovat vuoden 1976 elokuvasta Chitchor, johon musiikit teki Ravindra Jain.
Yesudas sai 14. marraskuuta 1999 UNESCOn kunniapalkinnon ”ylivertaisista saavutuksista musiikin ja rauhan hyväksi” tapahtumassa ”Music for Peace” Pariisissa. Konsertti pidettiin uuden vuosituhannen sarastaessa ja siihen osallistui artisteja kuten Lionel Richie, Ray Charles, Montserrat Caballé ja Zubin Mehta.
Vuonna 2001 hän lauloi albumiin Ahimsa, joka sisältää kielinä sanskriittiä, latinaa ja englantia, ja joka sisältää eri musiikkityylejä kuten modernia ja karnaattista musiikkia. Konserteissaan Lähi-idässä hän laulaa arabiaksi karnaattisella tyylillä. Hän usein esiintyy Intian kulttuurin lähettiläänä esiintymisissään ulkomailla ja tekee tunnetuksi intialaista musiikkia.
Vuonna 2009 Yesudas aloitti maanlaajuisen musiikillisen kampanjan terrorismia vastaan Thiruvananthapuramissa, motolla ’musiikkia rauhan hyväksi’. Kavita Karkare, Hemant Karkaren vaimo, antoi Yesudasille kunnian julkistaa ’Shanthi Sangeetha Yatran’. Yesudas on esiintynyt 36 kertaa 36 kertaa pidetyssä Soorya Music festivaalissa, jonka järjestää Soorya Krishnamoorthy.
Ihailu
Ravindra Jain, sokea musiikkiohjaaja, tunnusti kerran haastattelussa, että jos hän koskaan saisi näkönsä takaisin, niin ensimmäinen henkilö, jonka hän haluaisi nähdä, olisi Yesudas.
Bappi Lahiri sanoi haastattelussa Filmfaren kanssa vuonna 2012: ”Yesudaksen ääntä on koskettanut Jumala. Kishoredan lisäksi, hän on toinen laulaja, joka on saanut parhaimmat puolet esiin minussa. Hän on joogi, mystikko, joka elää musiikin vuoksi. Hän vie sävelesi toiselle tasolle. Ja hänen laulamansa nuotti on täydellinen, voit luottaa siihen, että hän laulaa sen oikein ensimmäisellä kerralla. Hänen kanssaan työskennellessäni löysin melodisen puoleni. Häntä on käytetty liian vähän hindinkielisissä elokuvissa. Toivon, että hindinkielisten elokuvien musiikkisäveltäjät huomaisivat hänen lahjansa ja antaisivat hänelle tehtäviä.”
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on suomalainen vuonna 1996 perustettu suomeksi laulava heavy metal -yhtye, jonka soundi on raskas ja jonka kappaleiden aiheet vaihtelevat globaaleista ekokatastrofeista henkilökohtaisiin tragedioihin. Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on levyttänyt myös kaksi saksankielistä albumia, joiden kappaleet on käännetty saksaksi muilta albumeilta.
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2004, mutta palasi julkisesti yhteen singlen julkaisun myötä vuonna 2017. Samalla yhtye ilmoitti tekevänsä kesällä 2017 kahdeksan festivaalikeikan kiertueen ja julkaisevansa uuden albumin syksyllä.
Yhtyeen vaiheita
Trio Niskalaukaus yhtyeen nimenä oli yhtyeen mukaan "vitsi, jolla kuvataan lopunajan kaljakuppilabändiä". Nimestään huolimatta yhtye ei ollut trio, sillä siinä oli alkuaikoina solistin lisäksi enimmillään viisi soittajaa. Kokoonpano vakiintui pian viisimiehiseksi. Yhtye tuli tunnetuksi suomeksi lauletun raskaan rockin edelläkävijänä. Vuoden 2002 Rajaportti-albumin kaupallinen menestys avasi ovia julkisuuteen ja menestykseen muille samantyylisille yhtyeille. Rautiaisen lisäksi Niskalaukauksen kappaleita sanoittivat mm. Tomi Tuomaala, Jarkko Martikainen, Marja Mattlar, A. P. Sarjanto sekä Vexi Salmi.
Trio Niskalaukauksen ensimmäinen esiintyminen oli 23. toukokuuta 1998 Jyväskylässä Yläkaupungin yö -tapahtumassa ja viimeinen niin ikään Jyväskylässä Lutakossa 11. joulukuuta 2004. Väliin mahtui 216 esiintymistä kotimaassa ja ulkomailla.
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus teki kuuden studioalbumin lisäksi EP:n tunnetusta joulunäytelmästä Tiernapojat ytimekkäästi nimellä Tiernapojat, jolla mukana oli yhtyeen lisäksi Jarkko Martikainen, Toni Wirtanen ja Ismo Alanko. He ovat myös esittäneet "EP-näytelmän" myös televisiossa Yle TV2:ssa. Martikainen on myös toiminut yhtyeen tuottajana, sanoittajana, sovittajana ja vierailevana laulaja-kitaristina.
Vuonna 2004 yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle ja julkaisi kokoelman Tilinteon hetki. Lopulta 1. marraskuuta 2006 yhtyeen ilmoitettiin lopettaneen toimintansa kahden vuoden mittaisen tauon päätteeksi ja Rautiaisen jatkavan soolourallaan.
Trio Niskalaukauksen erinäisiä konsertteja vuosien varsilta sisältävä tupla-DVD Perunkirjoitus julkaistiin 21. tammikuuta 2009.
Yhtye ilmoitti toimintansa jatkamisesta vuonna 2017 julkaisten uuden kappaleen "Pitkän kaavan mukaan". Päätös jatkamisesta oli tehty jo loppusyksystä 2015 ja ehtona sille oli uuden musiikin tekeminen. Samalla yhtye tiedotti lähtevänsä kesällä 2017 kahdeksan festivaalikeikan kiertueelle ja julkaisevansa uuden albumin syksyllä.
Yhtye julkaisi lokakuussa 2020 musiikkivideon "Hannukainen", jossa otetaan vahvasti kantaa suomalaisen luonnon puolesta.
Myrskylän työväenyhdistys
thumb|right|250px|Vakaumuksensa puolesta 1918 kaatuneiden muistokivi. [[Myrskylän punakaarti koki suurimmat tappionsa 13. huhtikuuta 1918 Orimattilan taistelussa Osasto Brandensteinia vastaan.]] Myrskylän työväenyhdistys on 1905 perustettu työväenyhdistys. Se on ylläpitänyt työväentaloaan, Myrskylän Kinoa Myrskylän kirkonkylässä. 2000-luvulla yhdistyksen kiinteistöä on käytetty bingona tilausajoilla saapuville pelaajille, mutta tilan paloturvallisuusmääräysten vuoksi sitä määrää pelaajia ei voitu vastaanottaa tiloihin, jolla toiminta olisi saatu riittävän kannattavaksi. Myrskylän Kinon osoite on Kylänpääntie 1, 07600 Myrskylä.
Vuosi 1918
Syksyllä 1917 porvoolaisten aloitteesta koolle kutsuttu Myrskylän palokunnan (suojeluskunnan) perustamiskokouksessa olevista oli puolet sosialidemokraatteja. Suojeluskunnan oli tarkoitus olla kunnallinen tasapainosuojeluskunta, mutta poliittinen kehitys sai aikaan sen, että sosialidemokraatit jättäytyivät pois sen toiminnasta.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue kehotti 1918 Suomen sisällissodan aikana paikallishallinnon perustamiseen. Myrskylässä ei oltu innokkaita, mutta Pukkilaan perustettiin kunnallishallituksen korvaavat hallintoelimet, mm. vallankumoustuomioistuin.
Myrskylän punakaarti koki suurimmat tappionsa Orimattilan taistelussa osasto Brandensteinia vastaan 13. huhtikuuta 1918. Kaatuneita oli 13. On ilmeistä, että Orimattilan kirkon hautausmaalla käydyn taistelun jälkeen saksalaiset eivät juuri ottaneet vankeja.
Pohjois-Myrskylä
1920- ja 1930-luvulla Myrskylän työväentalo ja Myrskylän työväenyhdistys olivat verrattain kaukana Kylmäsuolta. Niin kauppa-asioilla kuin koulupiirin suhteenkin pohjoisosasta kuntaa suuntauduttiin yleensä Orimattilan eteläisimmässä kylässä Pakaalla olevan Pakaan työväentalon urheilu- ja huvipalveluihin.
SidStation
pienoiskuva|SidStation syntetisaattori. SidStation on syntetisaattori, joka perustuu Commodore 64:sta tuttuun MOS 6581 Sound Interface Device eli SID äänipiiriin. Sitä valmisti ruotsalainen syntetisaattorivalmistaja Elektron.
SidStationia käyttää musiikissaan muun muassa Machinae Supremacy -yhtye.
Naisten Ykkönen
Naisten Ykkönen on Suomen Palloliiton hallinnoima Suomen naisten jalkapalloilun toiseksi korkein sarjataso. Naisten Ykkösen voitti kaudella 2020 HPS ja nousi Kansalliseen liigaan.
Historia
Naisten Ykkönen perustettiin vuonna 1984 nimellä Naisten I divisioona. Sitä olivat edeltäneet naisten toiseksi korkeimpana sarjatasona edeltäneet vuosina 1974–1980 pelattu Naisten perussarja ja 1981–1983 pelattu Naisten aluesarja.
Sarjajärjestelmä 2021
Naisten Ykkösessä 12 joukkuetta pelaavat kaksinkertaisen sarjan. Sarjan voittoon yltänyt joukkue nousee Kansalliseen liigaan kaudeksi 2022. Toiseksi sijoittunut joukkue karsii paikasta Kansalliseen liigaan. Naisten Ykkösen joukkuemäärä putoaa kahdestatoista kymmeneen kaudelle 2022. 10. sijalle ja sitä huonommin sijoittuneet joukkueet putoavat seuraavalle kaudelle Naisten Kakkoseen. Yhdeksänneksi sijoittunut joukkue karsii sarjapaikastaan.
Delicatessen – herkuttelijoiden yö
Delicatessen – herkuttelijoiden yö on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Jean-Pierre Jeunet’n ja Marc Caron ohjaama ranskalainen elokuva, jonka lajityyppi on musta komedia. Jeunet’n ja Caron ohella elokuvaa oli käsikirjoittamassa Gilles Adrien. Elokuvan miespääosaa näyttelee Dominique Pinon ja naispääosaa Marie-Laure Dougnac. Elokuvan näyttelijäkaartiin lukeutuu lisäksi muun muassa Karin Viard.