cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
T. M. Kivimäki
Pääministerinä
Ulkopolitiikassa Kivimäen hallitus alkoi pohjustaa pohjoismaista suuntausta havaittuaan Kansainliiton antamien turvatakuiden heikkouden. Kivimäki oli yksi pohjoismaista linjaa aktiivisesti ajaneista henkilöistä Suomen johdossa ja hän neuvotteli kesällä 1935 suunnanmuutoksesta eduskuntaryhmien puheenjohtajien kanssa. Hän ilmoitti joulukuussa 1935 eduskunnan budjettikeskustelun yhteydessä antamassaan lausunnossa Suomen suuntautuvan Skandinaviaan ja sai laajan tuen. Kyseessä oli vielä Suomen hallituksen yksipuolinen julistus ja pohjoismaisen yhteistyön kehittäminen jäi myöhemmille hallituksille. Neuvostoliittoon Kivimäen hallitus suhtautui epäluuloisesti eikä pyrkinyt lähentämään maiden suhteita.
Sota-aika ja sotasyyllisyys
Elokuussa 1940 Kivimäki nimitettiin pääministeri Rytin toiveesta Suomen viralliseksi lähettilääksi Saksaan, vaikkei hänellä ollut kokemusta diplomaatin tehtävistä. Vastaavasti Moskovaan lähetettiin samaan aikaan J. K. Paasikivi. Kivimäen toimenkuvaksi muodostui alusta alkaen Saksan poliittisen ja pian myös sotilaallisen tuen tavoittelu Suomelle, minkä ensimmäisen vaiheen muodosti Suomen ja Saksan kauttakulkusopimus. Hän omaksui raporteissaan Saksan intressien mukaisen näkökulman ja suositteli Suomen hallitukselle saksalaisten toiveiden toteuttamista maan sisäisissäkin asioissa, muun muassa vapaamuurarien toiminnan kieltämistä. Petsamon nikkelikiistan aikana hän suositteli Rytin hallitukselle Saksan ulkoministeriön valtiosihteeri Ernst von Weizsäckeriltä kuulemiensa vihjailujen perusteella, ettei Suomen tarvitsisi taipua Neuvostoliiton vaatimuksiin. Kivimäki leimautuikin nopeasti saksalaisten käsikassaraksi, ja joulukuussa 1940 hänet nimettiin Neuvostoliiton nootissa niiden henkilöiden joukossa, joita ei tulisi valita Suomen presidentiksi Kyösti Kallion jälkeen. Hän ei ollut ehdolla, mutta sai silti vaalissa yhden äänen.
Kivimäki kuului niihin harvoihin suomalaisiin, jotka olivat etukäteen tietoisia Saksan tulevasta hyökkäyksestä itään ja Suomelle varatusta roolista siinä, mutta hän ei ollut kaikkein keskeisimmässä asemassa Suomen ja Saksan välisestä yhteistyöstä sovittaessa. Hän tuki suomalaisen SS-vapaaehtoispataljoonan perustamista keväällä 1941. Sodan alettua kesäkuussa 1941 Kivimäki lähetti pitkään Suomen hallitukselle optimistisia arvioita Saksan sotamenestyksestä, joskin muuttui vuoden 1943 Stalingradin tappion jälkeen hieman skeptisemmäksi. Yksi hänen tietolähteistään oli Heinrich Himmlerin henkilääkärinä toiminut suomalainen Felix Kersten, joka välitti hänelle tietoja Saksan ylimmän johdon sisäpiiristä. Kivimäkeä kaavailtiin Suomessa uudelleen pääministeriksi rauhanhallitukseen keväällä 1943 ja vielä elokuussa 1944, mutta hanke kariutui, sillä Kivimäki ei ollut halukas katkaisemaan suhteita Saksaan tai tunnustelemaan rauhaa Neuvostoliiton kanssa ilman saksalaisten hyväksyntää. Hän jatkoi lähettiläänä syyskuussa 1944 tapahtuneeseen Suomen ja Saksan suhteiden katkeamiseen saakka.
Myöhemmät ajat
pienoiskuva|upright=1.15|Kivimäen hauta Helsingin Hietaniemen hautausmaalla. Kivimäki jatkoi siviilioikeuden professorina vuoteen 1956 asti. Hän oli kuuluisa arvaamattomuudestaan tenttijänä; hän saattoi päästää jonkun pelkällä kommentilla, toisaalta saattoi puolestaan hiostaa kovastikin jotakuta toista, jonka sinänsä periaatteessa täydellistä oppikirjavastausta piti juridisesti hengettömänä. Erityisen inhottavaksi hän heittäytyi silloin, jos joku oli opetellut tietyn lakipykälän sanasta sanaan ulkoa mutta ei osannutkaan tulkita kyseistä tekstiä millään tavoin.
Kivimäki vihittiin vuonna 1956 Turun yliopiston filosofian kunniatohtoriksi. Hän oli vielä valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan varapuheenjohtajana 1961–1964. Kivimäki julkaisi vuonna 1965 muistelmateoksen Suomalaisen poliitikon muistelmat, jossa pyrki valikoivasti selittämään parhain päin sota-aikaista toimintaansa. Kuoltuaan vuonna 1968 Kivimäki haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle vastapäätä Risto Rytin hautaa.
Kivimäki oikeustieteilijänä
pienoiskuva|Kivimäen 70-vuotispäivän kunniaksi toimitettiin juhla­kirja, joka sisältää 27 oikeustieteellistä artikkelia. Kivimäen on katsottu olleen ajalleen tyypillisesti konstruktiivista suuntausta edustava tutkija, joka tutkimuksissaan nojasi vahvasti saksalaiseen oikeustieteeseen. Läpi tutkijanuransa hänen kirjoituksiaan leimasi usko siitä, että pohjimmiltaan oikeustiede on ja voi olla vain logiikan avulla johdettua käsitelainoppia. Lisäksi hänen kirjoituksilleen oli leimallista pyrkimys tuottaa nimenomaan käytännön lainkäytön ja oikeuselämän kannalta merkittävää aineistoa. Kivimäen vankilassa kirjoittama Tekijänoikeus (1948) sekä Uudet tekijänoikeus ja valokuvalait (1966) ovat monilta paikoin yhä ajankohtaisia tekijänoikeuden perusteoksia.
Kivimäki oli Suomen Asianajajaliiton perustajajäsen. Hän toimi Asianajajaliiton ensimmäisenä sihteerinä 1919 ja kuului sen hallitukseen vuoteen 1928 saakka. Hän vaikutti lisäksi vahvasti liiton äänenkannattajaksi perustetun aikakauslehden Defensor Legisin taustalla. Hän kuului lehden toimituskuntaan ensimmäisestä vuosikerrasta vuonna 1920 alkaen aina kuolemaansa vuonna 1968 saakka.
Perhe
Kivimäki oli vuodesta 1914 naimisissa Maria Elina (Elli) Kuusiston kanssa. Heillä oli kolme lasta. Hammaskirurgian professori Juuso Kivimäki oli T. M. Kivimäen veli.
Sinimarakatti
Sinimarakatti (Cercopithecus mitis) on häntäapinoiden heimoon kuuluva Afrikassa tavattava apinalaji.
Ulkonäkö ja koko
Sinimarakatin yleisväri on harmaa; sinistä voi hyvällä tahdolla nähdä sen lähes karvattomassa naamassa. Kaulassa on valkoinen kaulus, käsivarret ovat muuta kehoa tummemmat. Tyypillinen pituus (ilman häntää) on 50–65 cm. Koiras voi painaa kuusi kiloa, naaras jää alle viisikiloiseksi.
Oona Kivelä
Oona Kivelä (s. 1983) on suomalainen ammattitanssija ja nelinkertainen tankotanssin maailmanmestari.
Piața Romanăn metroasema
Piața Romană on lokakuussa 1987 avattu Bukarestin metron linjan 2 asema. Se sijaitsee Piața Romană -aukiolla, Sektori 1:n alueella, Bukarestissa, Romanian pääkaupungissa.
Piața Romanăn edeltävä asema Berceniin päin mentäessä on Universitate. Piperaan päin mentäessä puolestaan Piața Victoriei.
Oona Kivelä
Kivelä aloitti voimistelun yhdeksänvuotiaana. Hän osallistui kilpavoimisteluun 24-vuotiaaksi saakka. 24-vuotiaana, vuonna 2008, Kivelä kokeili tankotanssia ensimmäisen kerran New Yorkissa luettuaan sitä käsittelevän artikkelin aiemmin. Vuonna 2009 Kivelä voitti kovatasoisen Pole Art -kilpailun. Ensimmäisen suomenmestaruutensa hän voitti vuonna 2010 ja ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuonna 2011.
Sinimarakatti
Levinneisyys
Sinimarakatteja elää Afrikan itä-, keski- ja eteläosissa.
Martti Juutilainen
Martti Veikko Sakari Juutilainen (9. tammikuuta 1910 Viipuri – 15. maaliskuuta 1957) oli suomalainen komentajakapteeni ja kirjailija.
Sinimarakatti
Elintavat
Sinimarakatit elävät puissa 10–40 jäsenen perheryhminä, joihin kuuluu yksi aikuinen koiras ja useita naaraita sekä näiden keskenkasvuiset jälkeläiset. Ne ovat aktiivisia lähinnä päiväsaikaan. Tärkeintä ravintoa ovat hedelmät ja lehdet, mutta myös hidasliikkeiset selkärangattomat kuten etanat, toukat ja madot maistuvat marakateille.
Oona Kivelä
Kivelä suunnittelee koreografian esityksiinsä itse. Hän osallistui keväällä 2016 esitettyyn Fitnesspäiväkirjat-televisiosarjan toiseen tuotantokauteen ja syksyllä 2018 esitettyyn Fort Boyard -seikkailusarjaan.
Martti Juutilainen
Juutilainen oli mukana kouluttajana kahdella Suomen Joutsenen valtameripurjehduksella 1932–1933 ja 1937–1938. Hän kirjoitti kirjan Suomen Joutsenen tekemistä kahdeksasta valtameripurjehduksesta ja hän toimi myös Laivasto-lehden päätoimittajana. Kuurilan junaturmassa kuollut Juutilainen oli juoksija Pekka Juutilaisen isä.
Oona Kivelä
Kivelä on myös vuoden 2014 street workoutin naisten maailmanmestari.
Kivelä on kirjoittanut lastenkirjan Kukkumuu, joka sisältää eriteemaisia tarinallisia jumppia. Kirjan on kuvittanut Heidi Elokoski.
Jokainen vieras on laulun arvoinen
Jokainen vieras on laulun arvoinen on suomalainen viihdeohjelma. Ohjelmassa Zarkus Poussa säveltää, sanoittaa ja äänittää päivässä kappaleen muusta kuin musiikista tunnettujen henkilöiden kanssa. Ohjelman jaksot kuvattiin vuoden 2006 touko- ja kesäkuussa ja esitettiin Subtv:llä vuoden 2007 tammikuusta maaliskuuhun perjantaisin kello 21, ja uusintoina lauantaisin kello 18. Sarjan uusinnat alkoivat maaliskuussa 2008.
Poussa on verrannut ohjelmaa TV1:n esittämään Hotelli Sointuun. Eroja kuitenkin löytyy muun muassa siinä, että Poussa on ohjelman selkeä johtohahmo, sillä ohjelman idea on esittää juuri ammattimuusikon ja amatöörin tuotos, eikä Poussan mukaan ohjelmassa ole tärkeintä itse kappale vaan sen luomisprosessi.
Ohjelmassa esitettyjä kappaleita ja musiikkivideoita ei todennäköisesti julkaista CD- tai DVD-levynä.
Ohjelman nimi viittaa Veikko Lavin ehkäpä tunnetuimpaan kappaleeseen ”Jokainen ihminen on laulun arvoinen”.
Atopia
Atopia tarkoittaa perinnöllistä taipumusta herkistyä tavallisille elinympäristössä oleville allergeeneille. Atooppisia sairauksia ovat atooppinen ihottuma, allerginen nuha ja allerginen silmätulehdus, ruoka-aineallergiat ja jotkin astmat. Atopiaa esiintyy erilaatuisina, ja monet suomalaiset sairastavat sen lievää muotoa.
Atopia on jossain määrin perinnöllinen sairaus. Oireita voi lievittää ulkoisesti säännöllisellä perus- ja kortisonivoiteiden käytöllä. Viime aikoina on atooppisen ihon hoitoon tullut myös limuusivoiteita, esimerkiksi Protopic ja Elidel. Pahimpia ihottumatapauksia voidaan hoitaa myös valohoidolla ja antibiooteilla. Sopivasti Suomen talveen ajoitettu lomamatka etelään voi myös helpottaa oireita huomattavasti.
Mustaherukan siemenöljyllä on todettu olevan ehkäisevä vaikutus pikkulasten atooppiseen ihottumaan. Kun äiti syö sitä raskausaikana, yksivuotiailla lapsille oli atooppisten allergioiden ja ihottumien määrä lähes kolmanneksen vähäisempi kuin verrokkiryhmällä, joka sai lumetuotteena oliiviöljyä.
Hoidot
Rasvat
Muut hoidot
Vaihtoehtoiset hoitomuodot (vaihtoehtolääkintä)
Marco Solfrini
Marco Solfrini (30. tammikuuta 1958 Brescia – 24. maaliskuuta 2018 Parma) oli italialainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Aritmeettinen tiheys
Aritmeettinen tiheys eli luonnollinen tiheys on eräs tapa mitata lukuteoriassa kuinka suuri jokin luonnollisten lukujen osajoukko on.
On intuitiivista ajatella, että on enemmän luonnollisia lukuja kuin on vaikkapa neliölukuja, sillä jokainen neliöluku on myös luonnollinen luku ja lisäksi on paljon muita luonnollisia lukuja jotka kuitenkaan eivät ole neliöitä.
Esimerkiksi äärettömien joukkojen vertailussa käytetyn mahtavuuden käsitteen nojalla nämä joukot ovat yhtä suuria, sillä joukkojen välille voidaan muodostaa bijektio, esimerkiksi funktio f(n)=n^2 on bijektio joukosta \mathbb{N} neliölukujen joukkoon E = {0, 1, 4, 9, 16, ...}
Määritelmä
Lukujonon A
Raino Vehmas
Raino Sakari Vehmas (6. huhtikuuta 1929 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Tampere) oli suomalainen lehdistöopin professori ja Aamulehden päätoimittaja. Vehmas tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1949 ja toimi Turun Sanomien kaupunki- ja ulkomaantoimittajana 1950–1961. Hän opiskeli työn ohella sosiologiaa Turun yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1954, filosofian maisteriksi 1956, filosofian lisensiaatiksi 1958 sekä väitteli tohtoriksi 1961 aiheenaan Suomen romaniväestön ryhmäluonne ja akkulturoituminen.
Aritmeettinen tiheys
Määritelmä
missä aj ovat positiivisia kokonaislukuja ja kaikille j pätee aj < aj+1 aritmeettinen tiheys d(A) on
missä |A(x)| on niiden aj lukumäärä joille aj < x, mikäli raja-arvo on olemassa.
Raino Vehmas
Vehmas oli Turun yliopiston tiedotussosiologian dosenttina 1963–1966. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja sittemmin Tampereen yliopiston lehdistö- ja tiedotusopin vt. professorina 1962–1964 ja professorina 1964–1971. Vuonna 1970 hän siirtyi Aamulehden päätoimittajaksi.
Mandy (vuoden 2018 elokuva)
Mandy on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut kauhu- ja taide-elokuva, jonka on ohjannut Panos Cosmatos. Sen pääosia esittävät Nicolas Cage, Andrea Riseborough, Linus Roache, Ned Dennehy, Olwen Fouéré, Richard Brake ja Bill Duke. Elokuva kertoo pariskunnasta, joiden rauhaisa mökkielo keskeytyy, kun hippikultin jäsenet ja demonimotoristit tuhoavat heidän idyllinsä.
Palmu
Palmu tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Mandy (vuoden 2018 elokuva)
Mandy sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 19. tammikuuta 2018.
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 90 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvion. Cagen roolisuoritusta kehutaan mukaansatempaavaksi ja elokuvan parhaaksi puoleksi.
Hiplife
Hiplife on ghanalainen musiikkityyli, joka on pääosin hip hopin ja highlifen yhdistelmä. Musiikkityyli on saanut vaikutteita myös dancehallista ja reggaesta. Hiplife-kappaleet lauletaan yleensä ghanalaisilla kielillä, kuten Twillä, Ewellä ja Galla.
Suosittuja hiplife-artisteja on muun muassa Tic Tac, Vision In Progress (VIP) ja Kwaw Kesse.
Suomen Tinku
Suomen Tinku ry on suomalainen kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena on lisätä Andien alueen kulttuurien, kansansivistyksen ja kansanliikkeiden tuntemusta. Tinku korostaa toiminnassaan vastavuoroisuutta ja monimuotoisuutta. Tinku on aimaran ja ketsuan kieltä ja tarkoittaa erilaisten voimien kohtaamista: vastavuoroisuutta, monikulttuurisuutta ja toinen toisiltaan oppimista.
Suomen Tinku ry perustettiin vuonna 1994. Tinku on osa Andien maissa toimivaa Tinku-verkostoa, joka on Andien alkuperäiskansojen järjestöjen sekä paikallisten kansalaisjärjestöjen verkosto. Tinku-verkosto pyrkii toiminnallaan vahvistamaan alkuperäiskansojen identiteettiä ja lisäämään heidän taitojensa arvostusta.
Tinkun toiminnan keskiössä on hankkeina tapahtuva kansainvälisyyskasvatus Suomessa. Järjestö on tuottanut materiaalipaketteja kansainvälisyyskasvatusta varten.
Toiminta
Suomen Tinku ry:n pääasialliset toimintamuodot ovat Andien maihin liittyvä tiedotustyö ja kansainvälisyyskasvatus Suomessa. Tinku on Kepan jäsenjärjestö ja osallistuu vuosittain järjestettäville monikulttuurisille Maailma kylässä-festivaaleille. Vuoteen 2006 saakka järjestö toimi asiantuntijatahona KEPAn Etelän vapaaehtoisohjelma Etvossa Andien maiden osalta.
Tinku on myös osallistunut Kepan ETVO-ohjelmaan lähettämällä vapaaehtoistyöntekijöitä Tinkun yhteistyöjärjestöön Warmaylluun Perussa. Suomen Tinku on myös Siemenpuu-säätiön perustajajäsen. Lisäksi Tinku tekee yhteistyötä järjestöjen kanssa, jotka toimivat latinalaisamerikkalaisten kulttuurien esille tuomiseksi Suomessa.
Ihmisarvoista työtä Andien nuorille
Tinkun tiedotuskampanja vuosina 2006-2007 keskittyi nuorten työmahdollisuuksiin Boliviassa, Perussa ja Ecuadorissa. Sen tarkoitus on edistää kansainvälistä solidaarisuutta ja osoittaa kuinka Suomen ja Andien alueen nuoret kohtaavat samanlaisia vaikeuksia ja haaveilevat samoista asioista erilaisista elinympäristöistään huolimatta.
Turvallinen maailma – koululaisten valokuvia Suomesta ja Perusta
Vuoden 2008 kansainvälisyyskasvatusprojekti toteutettiin yhteistyössä perulaisen Warmayllu-järjestön kanssa. Hankkeessa suomalaiset ja perulaiset kuudesluokkalaiset pohtivat valokuvan keinoin turvallisuuden ja turvattomuuden teemoja. Koululaisten ottamat valokuvat ovat nähtävissä nettigalleriassa, johon myös liittyy materiaalipaketti koulujen kansainvälisyyskasvatusta varten. Osa kuvista valittiin valokuvanäyttelyyn, joka kiersi yhteistyöpaikkakunnilla Suomessa ja Perussa syksyllä 2008 ja keväällä 2009.
Vesien kertomaa
Suomen Tinku ry:n vuonna 2013 aloittama, Suomen Kulttuurirahaston tukema Vesien kertomaa -hanke keskittyy ympäristökasvatukselliseen vesiteemaan. Koululaisille suunnatuissa valokuvaustyöpajoissa käsitellään vesiaihetta tarinoiden ja valokuvien kautta sekä Perussa että Suomessa.
Fontaine-Henry
thumb|250px|Château de Fontaine-Henry Fontaine-Henry on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 517 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Fontaine-Henryn pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Borenius Asianajotoimisto
Borenius Asianajotoimisto Oy on yksi Suomen suurimmista liikejuridiikkaan erikoistuneista asianajotoimistoista. Borenius on perustettu vuonna 1911.
Yhtiön palveluksessa on noin 170 henkilöä Suomessa. Yhtiöllä on pääkonttori Helsingissä, toimisto Tampereella ja toimipisteet New Yorkissa ja Lontoossa. Hallituksen puheenjohtajana toimii Samuli Simojoki ja toimitusjohtajana Casper Herler.
Toimiston osakkaat ovat Suomen Asianajajaliiton jäseniä.
1911–1950
Vuonna 1911 Kaarlo Viktor Holma (tunnettiin myös etunimellä Cajus) ja Ludvig Ilmari Palmén perustivat yhdessä toimiston Helsinkiin. Palmén & Holma palveli asiakkaita perhe- ja perintöoikeudellisissa sekä vakuutusoikeudellisissa asioissa osoitteessa Aleksanterinkatu 44.
Vuonna 1915 Ilmari Palmén jätti yhtiön ja hänen tilalleen tuli Heikki Borenius vanhempi, ja toimiston nimeksi muutettiin Holma & Borenius.
1920-luvulla yhtiö keskittyi pääasiassa perhe- ja perintöoikeudellisiin toimeksiantoihin. Kaarlo Holma jättäytyi sivuun yhtiöstä 1920-luvun alussa siirtyessään pankkialalle ja politiikkaan, mutta palasi takaisin vuonna 1924. Heikki Borenius vanhempi oli aktiivinen Lakimiesliiton ja Asianajajaliiton toiminnassa.
Kaarlo Holma jätti yhtiön vuonna 1930. Tämän jälkeen Heikki Borenius vanhempi vaihtoi toimiston nimeksi Asianajotoimisto Heikki Borenius ja toimiston maine kasvoi erityisesti siviilioikeudellisten toimeksiantojen myötä toimiston keskittyessä edelleen perhe- ja perintöoikeudellisiin, mutta myös sopimus- ja liikejuridisiin toimeksiantoihin. Vaikka Heikki Borenius ei osallistunut puoluepolitiikkaan, hän hoiti merkittäviä politiikkaan liittyviä ja laajaa huomiota myös julkisuudessa saaneita rikosoikeudellisia toimeksiantoja.
Heikki Borenius vanhempi tarjosi sodan loputtua osakkuutta Henrik Castrénille, joka kutsuttiin toimiston osakkaaksi vuonna 1944. Toimiston nimeksi vaihtui Asianajotoimisto Borenius & Castrén. Toimisto keskittyi yritys- ja sopimusoikeuteen. Sodan jälkeisiin tapahtumiin kuului myös Edwin Linkomiehen edustaminen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Toimeksiantojen määrän kasvaessa Eero Walentin von Boehm, Lauri Borenius ja Eero Rönkä avustivat Heikki Borenius vanhempaa juttujen määrän kasvaessa. Heikki Antero Borenius, Heikki Borenius vanhemman poika, liittyi mukaan vuonna 1947 ja samalla toimisto muutti Mikonkatu 6:een.
1951–1999
Henrik Castrén jätti toimiston vuonna 1957, jolloin Heikki Borenius nuoremmasta tuli yhtiön osakas. Yhtiön nimeksi vaihtui Asianajotoimisto Borenius & Borenius. Asianajajista annettu laki (496/1958) tuli voimaan vuoden 1959 alussa ja Heikki Borenius vanhempi kutsuttiin liiton kunniapuheenjohtajaksi.
Vuonna 1961 Heikki Borenius vanhempi täytti 75 vuotta ja tarjosi osuuttaan yhtiössä Kullervo Kemppiselle. Vuonna 1962 Heikki Borenius kuoli ja Kullervo Kemppisestä tuli yhtiön osakas ja yhtiön nimeksi vaihtui Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen. Yhtiön asiakkuudet painottuivat 1960-luvulla suuriin yrityksiin ja teollisuuden toimijoihin. Heikki Borenius nuorempi ja Kullervo Kemppinen toimivat Lakimiesliiton ja Asianajajaliiton hallituksissa. Lisäksi heillä oli jäsenyyksiä myös muissa hallituksissa ja komiteoissa, esimerkkinä Heikki Borenius nuoremman jäsenyys Keskuskauppakamarin välityslautakunnassa 1980–1987 ja Kullervo Kemppisen jäsenyys Helsingin asianajajayhdistyksen hallituksessa 1969–1973 ja Opetusministeriön asettamassa Tekijänoikeudellisessa asiantuntijalautakunnassa 1970–1986.
Vuonna 1972 Ritva-Liisa Luomaranta liittyi mukaan ja hänestä tuli yhtiön ensimmäinen naispuolinen asianajaja. Vuonna 1977 Seppo Kemppinen, Kullervo Kemppisen poika, tuli mukaan yhtiöön. Yritysasiakkaiden määrä kasvoi entisestään 1970-luvulla.
Vuonna 1982 osakkaiksi nimitettiin Ritva-Liisa Luomaranta ja Seppo Kemppinen. Vuonna 1986 tasavallan presidentti Mauno Koivisto myönsi Kullervo Kemppiselle laamannin arvonimen. Vuonna 1988 Heikki Borenius nuorempi kuoli. 1980-luvulla toimisto hoiti merkittäviä julkisesti rahoitettaviin rakennushankkeisiin liittyviä toimeksiantoja ja johtajien vastuuta koskevia rikosoikeudenkäyntejä. Vuosikymmenen kuluessa toimisto muutti Helsingissä ensin Annakatu 16:een ja toiminnan laajennuttua Yrjönkatu 13:een.
Vuoden 1990 alussa Christer Ekmanista tuli osakas. Vuonna 1991 Kullervo Kemppinen jätti osuutensa yhtiöstä Jyrki Tähtiselle. Vuonna 1992 Ritva-Liisa Luomarannasta tuli toimitusjohtaja ja Seppo Kemppisestä hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1997 Jyrki Tähtinen nimitettiin toimitusjohtajaksi ja Christer Ekman hallituksen puheenjohtajaksi. Insolvenssijuttujen määrä kasvoi merkittävästi 1990-luvun alkuvuosina Suomea koettelevan laman takia. Toimisto avusti 1990-luvulla yrityksiä erityisesti yritysjärjestelyissä ja uusien yritysten listauksissa, erityisesti huipputeknologian alalla.
2000–
Vuonna 2000 yhtiö aloitti Borenius Group -yhteistyön Tallinnan ja Riian toimistojen kanssa, kun Viron ja Latvian merkitys kasvoi suomalaisten yritysten kansainvälistyessä. Vuonna 2001 Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen juhli 90-vuotista historiaansa. Vuonna 2002 avattiin uusi toimisto Espooseen Otaniemen Innopoliin tukemaan erityisesti tekniikan alan start-up-yrityksiä. Vuonna 2004 Borenius Group laajeni Liettuaan ja avasi yhteistyötoimiston Vilnaan. Vuonna 2009 Asianajotoimisto Aminoff & Weissenberg, johtava meri- ja kuljetustoimeksiantoja hoitava toimisto, liitettiin osaksi Borenius & Kemppistä. Vuonna 2010 otettiin käyttöön lisätoimitilaa osoitteesta Kalevankatu 6, toimiston virallisen käyntiosoitteen ollessa kuitenkin yhä Yrjönkatu 13. Yhtiön uusi toiminimi Asianajotoimisto Borenius Oy lanseerattiin vuonna 2011 yhtiön juhliessa 100-vuotista taivaltaan. Vuonna 2012 avattiin toimisto New Yorkissa, Yhdysvalloissa, Borenius Attorneys LLP -toiminimellä. Vuonna 2013 Pietarin toimisto Borenius Attorneys Russia Ltd -toiminimellä aloitti toimintansa Venäjällä. Vuonna 2015 Borenius muutti Yrjönkatu 13:sta ja Kalevankatu 6:sta Kaartinkaupunkiin Valas-kortteliin entiseen UPM:n pääkonttorirakennukseen osoitteeseen Eteläesplanadi 2. Samana vuonna Boreniuksen yhteistyötoimistot Tallinnassa, Riiassa ja Vilnassa siirtyivät Baltian alueen kattavaan Cobalt-asianajotoimistoketjuun, Boreniuksen uudet arvot (toisten arvostaminen, yhdessä onnistuminen, ammattiylpeys) julkaistiin ja Borenius hoiti puolet (6/12) kaikista First North ja NASDAQ OMX Helsinki -pääomamarkkinalistauksista.
Maaliskussa 2022 Borenius kertoi vetäytyvänsä Venäjältä, jossa se oli toiminut vuodesta 2013 lähtien.
Talma
Talma on Sipoon kunnassa sijaitseva taajama. Hallinnollisesti se on osa Martinkylää. Talma on nykyään tunnettu liikuntapaikoistaan, joita ovat laskettelukeskus Talma Ski ja golf-kenttä Golf Talma. Talman kunnallisia palveluita ovat ruotsin- ja suomenkieliset ala-asteet, päiväkoti sekä info- ja keräyspiste. Sipoon kunta pitää Talman aluetta yhtenä keskeisistä tulevaisuuden yhteiskuntarakentamisen kehittämisalueistaan. Talmaan suunnitellaan rautatieasemaa.
Talman palveluihin kuuluu myös Talman koulu, päiväkoti sekä Talman vapaapalokunta.
Arnold Nordling
Nordling väitteli 1919 aiheenaan, miten muinaisruotsin ja vanhemman nykyruotsin sanojen yhteenkirjoittamisen avulla voidaan osoittaa erilaisia painotuksia. Hänen erikoisalaansa oli myös dialektologia ja muut pohjoismaiset kielet. Hänen aikanaan opetus laajeni käsittämään pakolliset ruotsin ja tanskan kurssit.
Jukka Tarkka
Jukka Tapio Tarkka (s. 7. syyskuuta 1942 Tampere) on suomalainen historioitsija, valtiotieteen tohtori ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Tarkka oli Nuorsuomalaisten kansanedustajana yhden kauden vuosina 1995–1999.
Elämä
Jukka Tarkka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1961 Kallion yhteiskoulusta, minkä jälkeen hän opiskeli poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 1977 aiheenaan Suomen sotasyyllisyysoikeudenkäynti.
Tarkka toimi Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) johtajana vuosina 1980–1984, Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjallisena johtajana 1985–1988 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n varatoimitusjohtajana vuosina 1988–1995. Näiden lisäksi hän on toiminut muun muassa tiedottamistehtävissä eri yhtiöissä.
Tarkka valittiin eduskuntaan vuoden 1995 vaaleissa Nuorsuomalaisten listoilta. Hän oli Risto E. J. Penttilän ohella toinen puolueen kahdesta kansanedustajasta. Puolue ei selvinnyt enää vuoden 1999 eduskuntavaalien yli. Kansanedustajana hän keskittyi erityisesti EU-asioihin ja yrittäjyyden edistämiseen.
Tarkka toimii nykyään vapaana kolumnistina ja kommentaattorina. Tarkka on esittänyt monia puheenvuoroja kannattamastaan Suomen Nato-jäsenyydestä.
Jukka Tarkka on kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkan veli. Heidän isänsä oli Suomen setlementtiliiton pitkäaikainen pääsihteeri Topi Tarkka ja isoisänsä Setlementtiliiton perustajiin kuulunut Sigfrid Sirenius.
Leocereus bahiensis
Leocereus bahiensis on Brasiliassa kasvava kaktuskasvilaji. Se on puuvartinen ja kukkii yöllä. Tieteellinen sukunimi on annettu A. Pacheco Leãon mukaan, joka oli Rio de Janeiron kasvitieteellisen puutarhan johtaja.
Ulkonäkö ja koko
Kasvi on pysty tai hieman lamoava. Hieman turvonneesta, puutuneesta juuristosta kohoaa yksi tai useampia varsia jopa kolmen metrin korkeuteen. Ne ovat liereitä, puutuneita, limattomia, ohuita, oliivinvihreitä ja 10–19-uurteisia. Piikkejä on ryhmässään 8–16; ne ovat ohuita, neulamaisia ja kellertäviä tai tummanruskeita. Kukat sijaitsevat varren kärjen tuntumassa ja ovat putkimaisia, valkoisia ja 20–25 mm leveitä. Vihreässä kukkapohjuksessa on suomuja ja kalpeita piikkejä ja ulkopinnalla tummia karvoja ja sukasia. Kehälehdet ovat lyhyitä. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, punainen ja avautumaton; kuihtuneita kukan osia on jäljellä. Siemenet ovat kiiltävän mustia, litteitä tai hieman koveria.
Levinneisyys
Laji kasvaa Brasiliassa Bahian pohjoisosasta Minas Geraisin keskiosiin ulottuvalla alueella.
Renault Cléon-Fonte -moottori
Cléon-Fonte-moottori (kutsutaan myös nimillä Sierra- tai C-moottori) esiteltiin ensimmäistä kertaa vuoden 1962 Geneven autonäyttelyssä, Renault Floride S -mallin voimanlähteenä. Cléon-Fonte -moottorin kampiakseli oli tuettu viidellä runkolaakerilla, edeltäjänsä kolmen sijaan, venttiilikoneisto oli OHV-tyyppinen, eli työntötankomoottori. Lisäksi lohko oli varustettu märillä sylinteriputkilla. Tämä oli insinööri René Vuaillat’n kehittämä täysin uusi ratkaisu. Moottori oli voimanlähteenä useissa eri Renault’n malleissa kolmella eri vuosikymmenellä, pakettiautoista perheautojen kautta turboahdettuihin urheiluautoihin. Myös muut ajoneuvovalmistajat, kuten DAF, Volvo ja romanialainen ARO käyttivät näitä moottoreita.
Moottoreiden numerointi
Moottorien koodinumerointi vaihtelee eri sarjojen sisällä, yksilöiden näin moottorit tarkasti eri versioihin. Aluksi käytetty koodaus oli xxx.yy. Näistä kolme ensimmäistä numeroa kertoi iskutilavuuden koodin, (esim. 956 cm³, koodi 689) ja kaksi viimeistä numeroa version. Merkinnässä pisteen tilalla saattoi myös olla numero 7 (esim. 688.02). 1970–1980 lukujen vaihteessa koodaus muuttui siten, että koodinumero koostui iskutilavuudesta ja versiosta, esimerkiksi C1E 750.
CxC
C1C (Type 689) 1,0 (956 cm³), poraus 65 mm, isku 72 mm, puristussuhde 8:1–9,5:1, teho 34–49 hv, vääntö 63–75 Nm. Kaasuttimena Zenith tai Solex.
Sovellukset:
CxE
C1E (Type 688) 1,1 (1 108 cm³), poraus 70 mm, isku 72 mm, puristussuhde 8,5:1–10:1, teho 34–70 hv, vääntö 74–85 Nm.
Alaversioina:
Sovellukset:
CxG
C1G 1,2 l (1 237 cm³), poraus 73 mm, isku 71,5 mm, puristussuhde 9,25:1, teho 55 hv @ 5 250 rpm, vääntö 88 Nm @ 3 000 rpm, kaasutin Solex 32BIS tai Zenith 32IF2.
Sovellukset:
C1G C3G
CxJ
C1J (Type 847) 1,4 l (1 397 cm³)
Sovellukset:
C2J, kaasutin kaksikurkkuinen Solex tai Weber, teho 68–72 hv, vääntö 104 Nm, puristussuhde 9,25:1
C3J 1,4 l (1 390 cm³), Siemens-yksipisteruisku, teho 60 hv @ 4 750 rpm, vääntö 100 Nm @ 3 000 rpm, puristussuhde 9:1.
C2L
Argentiinan, Kolumbian ja Turkin markkina-alueiden versio, jatkokehitelmä CxJ-versiosta, iskutilavuus 1 565 cm³.
Kolumbia:
Argentiina:
Turkki:
Mikko Alikoski
Mikko Alikoski (s. 28. heinäkuuta 1986 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue KISE Hockeyssa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Alikoski pelasi ammattilaisurallaan SM-liigaa Oulun Kärpissä, Espoo Bluesissa ja KooKoossa yhteensä 545 runkosarjaottelua tehopistein 24+45=69 ja keräten 224 jäähyminuuttia sekä 79 playoff-ottelua tehopistein 3+5=8 ja keräten 36 jäähyminuuttia. Hän voitti Kärpissä Suomenmestaruuden vuosina 2007, 2008, 2014 ja 2015.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin vuonna 2011 tekemän analyysin mukaan Alikoski oli pienikokoinen hyökkääjä, joka oli nopea luistelija ja työteliäs pelaaja. Hän oli hyvä yksi vastaan yksi -tilanteissa ja haastoi pienestä koostaan huolimatta isokokoisia vastustajia, vaikkakin se rajoitti Alikosken fyysistä peliä. Hän pelasi useimmiten puolustavassa roolissa alemmissa ketjuissa.
Seuraura
Alikoski on Oulun Kärppien kasvatti. Hän debytoi SM-liigassa vain 17-vuotiaana kaudella 2003–2004. Alikoski pelasi kauden aikana 12 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Pääosan kaudestaan hän pelasi A-nuorissa, joissa Alikoski oli tehoilla 8+24=32 Kärppien kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2004–2005 Alikoski ei pelannut otteluakaan SM-liigassa, vaan hänen kautensa kului kokonaan A-nuorissa.
Kausi 2005–2006 oli Alikosken tulokaskausi SM-liigassa. Hän pelasi 49 ottelua ja teki niissä tehot 2+5=7. Alikoski teki ensimmäisen liigamaalinsa kauden neljännessä ottelussa 22. syyskuuta 2005 Jokereita vastaan. Hän keräsi 8–0-murskavoittoon päättyneessä ottelussa tehot 1+1=2. Kauden päätteeksi Alikoski voitti SM-pronssia. Hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2006.
Alikoski voitti Suomen mestaruuden kausina 2006–2007 ja 2007–2008. Hän jatkoi sopimustaan kahdella vuodella huhtikuussa 2008. Alikoski voitti SM-hopeaa kaudella 2008–2009. Toukokuussa 2010 Alikoski teki jälleen kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi myös kaksi ottelua Mestis-joukkue Kiekko-Laserissa, jossa Alikoski aloitti myös kauden 2011–2012, jolloin hän pelasi kuitenkin kesken kauden konkurssiin ajautuneessa joukkueessa kuusi ottelua.
Kaudeksi 2012–2013 Alikoski siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KooKoohon. Hänestä tuli joukkueen varakapteeni ja hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Alikoski pelasi kauden aikana myös kolme SM-liigaottelua lainalla Espoo Bluesissa tammikuussa 2013.
Alikoski palasi kaudeksi 2013–2014 1+1-vuotisella sopimuksella Kärppiin. Hän pelasi kautensa tutussa nelosketjun roolissaan ja voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Helmikuussa 2014 Kärpät käytti Alikosken sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Saman vuoden joulukuussa Alikosken sopimusta jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2017 saakka. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti taas Suomenmestaruuden.
Toukokuussa 2015 Alikoski ja Kärpät purkivat yhteisymmärryksessä sopimuksensa. Viisi päivää myöhemmin hänen kerrottiin tehneen kaksivuotisen sopimuksen kaudeksi 2015–2016 SM-liigaan nousseen KooKoon kanssa. Alikoski lopetti ammattilaisuransa kauden 2016–2017 jälkeen ja aloitti personal trainerin työt Prässi Oy:llä.
Kaudella 2018–2019, marraskuussa 2018 Alikoski palasi kaukaloihin III-divisioonajoukkue KISE Hockeyn paidassa. Joukkueen kausi päättyi sarjanousuun II-divisioonaan.
Maajoukkueura
Alikoski pelasi yhteensä 40 maaottelua eri ikäkausimaajoukkueissa. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin Alikoski voitti pronssia. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Alikoski palkittiin Pohjola-leirin parhaana pelaajana vuonna 2001.
Muu elämä
Alikoski pelasi jalkapalloa OLS:n riveissä 13-vuotiaaksi asti.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 2014
Vuoden 2014 Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut on miesten kansainvälinen baseballturnaus Tšekissä ja Saksassa. Turnaus pelattiin 12.-21. syyskuuta ja pelipaikkoina toimivat Tšekissä Ostrava, Trebic ja Brno sekä Saksassa Regensburg.
Karsinnat
Kymmenen parasta joukkuetta vuoden 2012 kilpailuista selviytyi suoraan turnaukseen.
12 joukkuetta pelasi B-sarjan turnauksissa 22.-27. heinäkuuta 2013. Iso-Britannia (11. vuonna 2012) ja Venäjä (12. vuonna 2012) selvisivät EM-turnaukseen.
Tšekin lohko
Alankomaiden ja Tšekin välinen ottelu keskeytyi sateen takia. Iso-Britannian ja Ranskan välisessä kamppailussa siirryttiin jatkovuoropariin tilanteessa 4–4. Yläindeksi tuloksen perässä ilmoittaa pelattujen vuoroparien määrän silloin kun se poikkeaa normaalista yhdeksästä. Ottelu keskeytetään, kun joukkue johtaa vähintään 10 juoksulla vuoroparin täyttyessä.
Lohkojen kolme parasta pelaavat ylemmässä jatkosarjassa (lohko C). Alkulohkojen neljänsiksi sijoittuneet pelaavat ottelun sijoista 7–8 ja lohkojen kaksi heikointa pelaavat alemmassa jatkosarjassa (lohko D). Alkulohkossa toisensa kohdanneet joukkueet eivät kohtaa uudelleen jatkosarjassa, vaan niiden keskinäisen ottelun tulos seuraa mukana jatkosarjan taulukkoon. C lohkon kaksi parasta pelaavat loppuottelussa.
Lopulliset sijoitukset
Euroopan mestari 2014
300px Alankomaat 21. mestaruus
Tekstiiliopettajaliitto
Tekstiiliopettajaliitto ry  on pedagoginen järjestö, joka on perustettu vuonna 1911. Liitto toimii ja valvoo edistäen tekstiiliopettajien ammatillisia, taloudellisia, yhteiskunnallisia ja koulutuksellisia etuja. Tekstiiliopettajaliitossa on 861 jäsentä. Liitto liittyi Akavan jäsenjärjestöksi vuonna 1963 ja Opettajien Ammattijärjestön ulkojäseneksi 1988.
Tekstiiliopettaja-lehti
Liiton Tekstiiliopettaja-lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehdessä käsitellään käsityön ajankohtaisia asioita. Lehteä toimittaa toimitusneuvosto ja lehti on Aikakausmedian jäsen.
Pyöräily Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px right|230px right|230px right|230px
Orko
Orko on yhdysvaltalaisen Filmationin luoma hahmo, jonka loi käsikirjoittaja Michael Halperin vuonna 1982. Halperin loi hahmon alun perin Gorko-nimisenä kirjoittamaansa Masters of the Universe Series Bible -teokseen, jonka Mattel-yhtiö oli tilannut Halperilta lähetettäväksi Filmationille, joka tuotti Mattelin Masters of the Universe -lelusarjaan pohjautuvan animaatiosarjan He-Man vuonna 1983. Filmation vaihtoi hahmon nimen Orkoksi, ja esitteli hahmon eräänä He-Manin keskeisimmistä henkilöistä. Hahmon suosion myötä Mattel suunnitteli ja loi Orkon pohjalta toimintafiguurin, joka ilmestyi vuonna 1984. Orko on Eternian kuninkaan hovin narri, joka hallitsee taikuutta ja loitsuja, mutta usein epäonnistuu muiden hauskuuttamiseksi tekemissään taikatempuissa. Orko on Asemiehen ja Velhottaren lisäksi ainoa, joka tietää kuninkaallisen perheen prinssi Adamin olevan Eternian sankari He-Man.
Kaipolan paviljonki
Kaipolan paviljonki on tanssilava Kaipolan kylässä Sulkavan kunnassa Etelä-Savossa. Se on rakennettu ja avattu vuonna 1939. Tanssilavatoimintaa järjestää Kaipolan kyläyhdistys.
Orko
Luominen
Orkon loi käsikirjoittaja Michael Halperin vuoden 1982 joulukuussa. Mattel-yhtiö lähestyi Halperinia erään tämän kirjoittaman tekstin tiimoilta, ja esitteli hänelle vuonna 1982 lanseeraatun Masters of the Universe -lelusarjan. Mattel, jonka näkemys sarjasta oli rajoittunut lähinnä sen päähenkilöinä toimivien He-Manin ja Skeletorin hahmoihin, oli lelujen myötä saanut lukuisia puhelinsoittoja ja kirjeitä leluja ostaneilta lapsilta, jotka halusivat tietää, keitä hahmot olivat, mistä ne olivat saapuneet ja ketkä olivat tarinan sankareita ja vihollisia. Mattel pyysi Halperinia kirjoittamaan hahmojen taustalle käsikirjan (englannin puhekielessä Raamatun, ), joka täsmentäisi hahmojen taustan Filmation-yhtiön tulevaa He-Man-animaatiosarjaa sekä markkinointia varten.
Kaipolan paviljonki
Lavan rakentaminen aloitettiin keväällä 1939, ja avajaisia juhlittiin juhannuksena 1939. Aluksi valmistuivat lavarakennuksen lisäksi portti, lippukoju, käymälät, halkovaja ja putka. Erillinen ravintolarakennus rakennettiin vuonna 1967.
1970-luvulla lavalla ovat esiintyneet muun muassa Frederik, Dallapé, Eino Grön ja Danny.
Orko
Luominen
Filmation vaihtoi hahmon nimen Orkoksi käytännöllisien syiden vuoksi. Hahmon kaavun rintamusta koristi alun perin G-kirjain, joka O-kirjaimeksi muuttamalla teki Orkosta symmetrisen ja salli sarjan parissa työskennelleiden animaattoreiden käännellä käyttämiään animaatiokalvoja hahmon suunnan ja asennon vaihtamiseksi ilman, että kaavun kirjain olisi väärinpäin. Muutos säästi Filmationin työntekijöiden jaksojen tekemiseen käyttämää aikaa, mutta myös yhtiön budjettia. He-Manin brasilianportugalilaisessa dubbauksessa Orkon nimenä on kuitenkin yhä Gorko huolimatta alkuperäiseen versioon tehdystä nimenvaihdoksesta.
Orkon ulkonäön, joka koostui aniliininpunaisesta kaavusta, oranssista hatusta ja purppuranvärisestä huivista, loivat Filmationin taiteilijat. Hahmon kerrottiin olevan kotoisin Trolla-planeetalta ja kuuluvan trollalaisten rotuun. Orkon vaatetus peittää hänet käytännössä kokonaan, ja hänen kehostaan näkyvillä ovat vain korvat, silmät ja kädet. Filmation suunnitteli Orkolle myös varhaisimpien konseptiversioiden mukana selkeät kasvonpiirteet, joista kuitenkin luovuttiin kehittämällä taustatarina, jonka mukaan trollalaiset näyttävät kasvonsa muille vain erittäin harvoin.
He-Man (1983–1985)
thumb|[[Asemies (hahmo)|Asemies ja Orko 1980-luvun animaatiosarjassa.]] Filmationin tuottaman He-Man-animaatiosarjan mukaan Orko on kotoisin toisessa ulottuvuudessa sijaitsevalta Trolla-planeetalta, jossa hänet tunnettiin nimellä Orko Suuri. Hän oli kotiplaneettansa taitavin velho, mutta päätyy eräänä päivänä vahingossa ja odottamattomasti Eternian planeetalle. Eterniassa kuninkaallinen perhe adoptoi hänet omakseen, ja hänestä tulee kuninkaallisen hovin virallinen narri ja taikuri sekä uskollinen palvelija.
Fresney-le-Puceux
thumb|250px|Fresney-le-Puceux Fresney-le-Puceux on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 657 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Fresney-le-Puceux’n pinta-ala on 10 neliökilometriä.
Miyoshi Umeki
Miyoshi aloitti uransa yöklubin laulajana Japanissa nimellä Nancy Umeki. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja voitti parhaan naissivuosan Oscarin vuonna 1957 esiinnyttyään elokuvassa Sayonara.
Miyoshi Umeki on syntynyt Otarussa, Hokkaidolla, ja asui viimeiset vuotensa Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa, jossa kuoli.
Pohjanmaan rantatie
pienoiskuva|Pohjanmaan rantatien opaste seututiellä 847 [[Kempeleen Riihivainiolla.]] pienoiskuva|Pohjanlahden rantatien opaste [[Yhdystie 2170|yhdystiellä 2170 Eurajoen Irjanteella.]]
Pohjanmaan rantatie (matkailutienä Pohjanlahden rantatie) on Pohjanlahden ympäri Turusta Tukholmaan kulkenut historiallinen maantie ja vanha postireitti. Se yhdisti jo myöhäiskeskiajalla Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Pohjanmaan Ruotsin eteläosiin saakka.
Rantatietä pitkin kulki keskiajalla Turun ja Korsholman linnojen välinen yhteydenpito. 1600-luvulta lähtien postitalonpojat kuljettivat postia tiellä osittaista verovapautta vastaan. Rantatien varrella ja sen lähiympäristössä on useita valtakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia ympäristöjä, arvokkaita maisema-alueita sekä luontokohteita.
Vuonna 2010 tien reitille sen Suomen puoleiselle osalle perustettiin matkailutie nimellä Pohjanlahden rantatie. Matkailutie noudattaa historiallisen tien reittiä osittain mutta kulkee osittain muita, uudempia ja suurempia teitä.
Pohjanmaan rantatie on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Tien reitti
Nykyisen Suomen alueella tie seuraili länsirannikkoa. Sen rakentamisaikataulusta tai vaiheista ei ole varmuutta, mutta todennäköisesti tietä on rakennettu keskiajalta lähtien. 1550-luvulla tie oli rakennettu Korsholmaan, joidenkin tietojen mukaan Kokkolaan saakka. Lisäksi Pohjanlahden ympäri kulkenutta talvitietä lienee käytetty jo myöhäiskeskiajalla.
Ouluun saakka vaunuilla ajettava tie on ulottunut 1600-luvun loppupuolella ja Tornioon 1750-luvulla. Nykyisen Ruotsin alueella kulkeneet osuudet ovat valmistuneet suunnilleen samaa tahtia Suomen puolisten osuuksien kanssa. Postilinja Pohjanlahden ympäri Turusta Tukholmaan aloitti jo 1644.
Rantatien nykyinen käyttö
Nykyisin valtatiet 8 ja 4 ovat syrjäyttäneet rantatien. Joitain osuuksia tiestä on kuitenkin edelleen käytössä. Tällaisia osuuksia ovat muun muassa Pateniementie Oulussa sekä Simonkyläntie Simossa. Viimeksi mainittu on myös museotie.
Pohjanmaan rantatie sai Liikennevirastolta valtakunnallisen matkailutiestatuksen vuonna 2010.
Rantatie toimii maantieteellisesti kokoavana historiallisena tienä, jolta erkanevat muun muassa Revontultentie, Tervan tie sekä Sininen tie ja joka liittyy myös Saariston rengastiehen.
Versailles’n palatsi
Versailles’n palatsi on suuri palatsi Versailles’ssa Pariisin lounaispuolella. Ensimmäiset rakennukset pystytettiin vuonna 1624. Nykyisen muotonsa palatsi on saanut lukuisten laajennusten ja muutosten jälkeen. Niistä merkittävimmät tehtiin vuosina 1661–1688, jolloin muovautui Ludvig XIV:n nimellä tunnettu barokkityyli. Uudistusta johtivat Louis Le Vau, François d’Orbay, Jules Hardouin-Mansart ja Robert de Cotte. Linnan sisustus on Charles Le Brunin käsialaa, ja kuuluisat puutarhat perustuvat André Le Nôtren suunnitelmiin.
Versailles’n palatsi on yksi Euroopan suurimmista ja loisteliaimmista palatseista. Se toimi vuodesta 1682 alkaen aina vuoden 1789 vallankumoukseen asti runsaat sata vuotta Ranskan kuninkaiden ja hovin asuntona. Tuolloin palatsin alueella asui useita tuhansia ihmisiä, ja siitä muodostui Ranskan kulttuurin ja politiikan keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sen kuuluisassa peilisalissa allekirjoitettiin Versailles’n rauhansopimus. Palatsi ja sitä ympäröivä puisto ovat kuuluneet Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1979.
Nykyisin palatsi on turistikohde, jossa käy vuosittain miljoonia vierailijoita.
Historia
Nimen Versailles etymologia on tuntematon. Se tulee mahdollisesti latinan sanasta versus (rinne tai mäki). Ranskan kuningas Ludvig XIII oli rakennuttanut metsästysmajan pääkaupungistaan Pariisista 16 kilometriä lounaaseen. Hänen poikansa ja seuraajansa Ludvig XIV alkoi valtaannousunsa 1643 jälkeen rakennuttaa samoille kuninkaallisille metsästysmaille uutta palatsia.
Rakennustyöt alkoivat vuonna 1661. Työt kestivät 50 vuoden ajan ja jatkuivat Ludvig XIV:n seuraajien Ludvig XV:n ja Ludvig XVI:n aikana. Kuningas halusi palatsistaan Euroopan hienoimman. Rakennuksen ympärille tehtiin näyttäviä puutarhoja, järviä ja suihkulähteitä. Työtä johtivat Ranskan parhaat arkkitehdit ja suunnittelijat, ja työhön osallistui 36 000 työmiestä.
Palatsi rakennettiin muuntamalla kuningas Ludvig XIII:n vuonna 1623 rakennuttama metsästyslinna ylelliseksi palatsiksi. Palatsin rakentaminen tapahtui kolmessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa muunnettiin suuri etupiha ja alkuperäisen linnan etuosa. Vuonna 1667 suuren kanaalin tilalle rakennettiin puisto. Toisessa vaiheessa arkkitehti Louis Le Vau muunsi linnan sisätilat paljon aiempaa loisteliaammiksi uusklassistiseen tyyliin. Länsifasadi uudistettiin, ja sen taakse palatsin ensimmäiseen kerrokseen rakennettiin asuinhuoneistoja. Kolmannessa rakennusvaiheessa arkkitehti Jules Hardouin-Mansart antoi vuodesta 1678 alkaen palatsin julkisivuille niiden nykyisen asun. Hän suunnitteli myös pohjoisen ja läntisen siiven sekä monia muita rakennuksia. Hänen suunnittelemansa on myös rakennuksen kuuluisa peilisali, joka valmistui vuonna 1684. Peilien ja kullattujen veistosten reunustama sali on 75 metriä pitkä ja täyttää lähes koko länsisiiven.
Jukka Tolonen
Jukka Jorma Tolonen (s. 16. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän teki kansainvälisen uran arvostettuna jazzrock-kitaristina, ja hän on esiintynyt monien kansainvälisesti menestyneiden muusikoiden kanssa. Tolosta pidetään Albert Järvisen ohella yhtenä ensimmäisistä suomalaisista kansainvälisen tason rock-kitaristeista.
Versailles’n palatsi
Historia
thumb|Palatsi ja sen puistot vuonna 1668. Maalaus Pierre Patel.
Jukka Tolonen
Tolonen tuli kuuluisaksi Tasavallan Presidentti -yhtyeen perustajajäsenenä. Hän on kuitenkin uransa aikana soittanut useissa kokoonpanoissa monentyylistä musiikkia, kuten jazzia, rockia, reggaeta, flamencoa ja iskelmää. Lisäksi hän on toiminut enimmäkseen säveltäjänä mutta tehnyt myös muutamia sanoituksia. Hän on julkaissut yli 20 sooloalbumia.
Versailles’n palatsi
Historia
Palatsin viereen rakennettiin näyttävä puisto, johon hankittiin arvokkaita veistoksia. Puistoon oli sijoitettu muun muassa useita antiikin jumaluuksia esittäviä patsaita, joille oli veistetty kuninkaallisten tai muiden korkea-arvoisten hovin jäsenten kasvonpiirteet.
Jukka Tolonen
Lasse Keso on ohjannut vuonna 2014 Tolosesta kertovan dokumenttielokuvan Tolonen.
Varhaisvaiheita
Jukka Tolonen varttui porvarisperheessä Helsingin Kaivopuiston laidalla. Isä Jorma Tolonen oli Suomen Matkailuyhdistyksen toimitusjohtaja, toimittajaäiti Maire Tolonen tunnettiin Uuden Suomen pakinoitsija Siprana , ja Jukka oli kolmen tytön jälkeen syntynyt perheen kuopus. Poika aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana. Vanhempien siskojensa ansiosta hän tutustui pian pop-musiikkiin, jota edustivat Elvis, Tommy Steele ja The Platters ja hieman myöhemmin The Beatles, joiden ”Twist and Shout” oli ensimmäinen hänen omistamansa levy.
Versailles’n palatsi
Historia
Ludwig XIV muutti palatsiin keväällä 1682, vaikka se oli vielä keskeneräinen. Robert de Cotten suunnittelema kappeli valmistui vuonna 1710.
Palatsin yhteyteen rakennettiin 1700-luvulla lisärakennuksia hoviväelle ja kuninkaiden rakastajattarille. 1760-luvulla Madame de Pompadourin johdolla osa palatsin ulkoseinistä uusittiin ja pohjoissiipeen valmistui oopperatalo vuonna 1770.