cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hirvijärvi (Kihniö)
Maantietoa
Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 550 metriä ja sen pinta-ala on 31 hehtaaria. Se sijaitsee Kihniön ja Parkanon välisellä rajalla Parkanon Hirviperällä, joka on suoperäistä metsämaata. Aivan järven vieressä sijaitsevat Hirvinevan ja Kirjasnevan turvetuotantojalueet. Järven ympäristö on tiheästi ojitettua suota, josta osa Selkänevan ja Vähä Saarinevan suo-ojista laskee suoraan järveen. Itäpuolelta Kirjaslammen vedet kulkeutuvat Hirvijärveen. Järven oma laskioja on Hirvijoki, joka laskee 7 kilometrin jälkeen Nerkoonjärven hirvilahteen. Hirvijärven rantaviiva on 3,8 kilometriä pitkä. Järven länsiranta on kovaa metsämaata, mutta muuta rannat ovat metsäistä suota tai avosuota. Rannoille tai rannan läheisyyteen on rakennettu alle kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdysteiltä 13357, joka erkanee Etelä-Nerkoossa valtatiestä 23. Kuntien välinen raja ylittää mutkakisena järven Pettuvuoren pohjoispuolelta siten, että yli puolet jää Parkanon puolelle.
Historiaa
Vanhasta 1800-luvun pitäjänkartasta näkyy, kuinka järven laskuojan ympäristö on avattu niityiksi ja on jonkin talon nautintaa. Samat merkinnät koskevat Kirjaslammen laskuojaa, joka laskee Hirvijärven itärantaan.
Kaxskäla
Kaxskäla (aiemmin ) on saari Kemiönsaaren kunnassa. Se kuuluu Hiittisten saaristoon. Saaren eteläkärjessä on Kasnäsin kylä, jossa on vierasvenesatama ja yhteysalus M/s Aurora liikennöi sieltä Rosalan saarelle. Kasnäsissä toimi maiemmin Saaristomeren luontokeskus Sinisimpukka. Saaren pohjoisosassa on Kaxskälan kylä.
Kaxskälan saari on runsaan kahdeksan neliökilometrin kokoinen. Sen asukasluku on 64, mutta kesäisin asukasluku kasvaa kolmeensataan. Saarelle on tieyhteys Lövön kautta. Saarelta kulkee Rosalan yhteysaluksen lisäksi lossi Högsåraan.
Kuudennen sukupolven pelikonsolit
Pelikonsoleiden kuudes sukupolvi seurasi viidettä sukupolvea ja ajoittui vuosien 1999–2006 välille.
Historia
Sonyn ja Nintendon jalkoihin jäänyt Sega koetti jälleen kerran kammeta itseään pinnalle uudella konsolilla, joka ylittäisi kilpailijoiden ominaisuudet. Vuonna 1999 julkistettu Sega Dreamcast olikikin teknisesti aikansa edistyksekkäin, mutta sen menestys tyrehtyi nopeasti Sonyn ilmoitettua PlayStation 2:n julkaisemisesta vuonna 2000. Dreamcast myi vain yhdeksän miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti ja jäi Segan viimeiseksi konsoliksi.
PlayStation 2 julkaistiin vuonna 2000. Sen optinen lukulaite oli päivitetty tukemaan myös DVD-ROM-formaattia, mikä mahdollisti sille tärkeän kilpailuedun: laite kykeni toistamaan DVD-elokuvia, joista oli tuolloin kehittymässä dominoiva formaatti elokuvien kotilevitykseen. PlayStation 2 oli aikanaan markkinoiden halvin DVD-soitin, mikä takasi sille kovan myyntivolyymin pelivalikoiman ollessa vielä suppea.
Nintendon uusi tuleminen tapahtui GameCuben julkaisulla. Se oli Nintendon ensimmäinen optista lukulaitetta käyttävä pelikonsoli, mutta tavallisen CD:n tai DVD:n sijaan siinä käytettiin erityistä miniDVD-levyä. Tämän tarkoitus oli todennäköisesti torjua jo ensimmäistä PlayStationia riivaamaan noussutta piratismia, mutta käytännössä se heikensi Nintendon asemaa pelimarkkinoilla: laitteella ei ollut mahdollisuutta toistaa DVD:itä tai CD:itä. GameCube jäikin erityisesti Japanin ulkopuolella todella heikkoihin myyntilukuihin, myyden vuoteen 2007 mennessä vain 21,6 miljoonaa kappaletta.
Kuudennessa sukupolvessa markkinoille pyrki myös ohjelmistoyhtiö Microsoft. Xbox tuli markkinoille vuonna 2002, mutta ei onnistunut enää haalimaan itselleen kummoista suosiota PlayStation 2:n ylivallan tieltä. Vaikka Xbox oli teknisiltä ominaisuuksiltaan sukupolvensa edistyksellisin, haittasivat sitä myöhäinen markkinoilletulo, valmiin DVD-soittimen puute ja kilpailijoihinsa suhteutettuna kallis hinta.
Vielä ennen PlayStation 2:n ilmestymistä analyytikot ennustivat tiukkaa kamppailua PlayStation 2:n, Xboxin ja GameCuben välille. Xboxin etuna oli tehokkain alusta, GameCuben etuna sukupolven edullisin hinta. Mutta vaikka PlayStation 2 oli näistä kolmesta kenties teknisesti heikoin, muodostui sen DVD:n katselumahdollisuudesta sen suurin valttikortti. Konsolia myytiin suuria määriä pelivalikoiman ollessa vielä vähäinen, ja kun pelivalikoima alkoi laajentua, taistelu oli käytännössä ohitse. PlayStation 2 oli kuudennen sukupolven ylivoimainen yksinvaltias: se rikkoi 100 miljoonan myydyn yksikön rajan vuoteen 2005 mennessä oltuaan vain viisi vuotta markkinoilla. Kaiken kaikkiaan konsolia myytiin sen elinaikana 117 miljoonaa kappaletta Xboxin myydessä maailmanlaajuisesti 26 miljoonaa ja GameCuben 21,6 miljoonaa kappaletta. PlayStation 2 on myös kaikkien aikojen pitkäikäisin konsoli: sitä valmistettiin yhtäjaksoisesti yhteensä 13 vuotta. Sitä on syytä pitää videopelimarkkinoiden suvereeneimpana hallitsijana sitten Nintendo Entertainment Systemin ja Atari 2600:n.
Kuudes sukupolvi oli historian suosituin konsolisukupolvi. Viimeistään tämän sukupolven aikana videopelaaminen murtautui ulos lastenviihteen imagostaan ja pelaamisesta tuli suosittua myös vanhempien ja tyttöjen keskuudessa. Erityisesti PC:lle julkaistun The Sims -pelin myötä videopeliteollisuudessa alettiin kiinnittää enemmän huomiota myös näihin kohderyhmiin, mikä johti peliteollisuuden monimuotoisuuden kasvuun. Kuudes sukupolvi myös aloitti konsolipuolella nettipelaamisen aikakauden, joka konkretisoitui toden teolla seuraavassa sukupolvessa.
Zahra Karimy
Zahra Karimy (s. 2002 Iran ) on suomalainen ilmastoaktivisti ja toimittaja.
Tausta
Karimyn perhe on kotoisin Afganistanista. He pakenivat sisällissotaa Iraniin, jossa Zahra Karimy syntyi. Perhe muutti kiintiöpakolaisina Suomeen, kun Zahra Karimy oli 1-vuotias.
Karimy opiskelee Kulosaaren yhteiskoulussa lukion yhteiskunta- ja talouslinjalla.
Aktivismi
Karimy on ilmastoaktivisti ja osallistunut Koululakko ilmaston puolesta-ilmastolakkoon vuonna 2019. Hän on korostanut ilmastonmuutoksen olevan ihmisoikeuskysymys.
Karimy on kertonut pitävänsä tärkeänä naisten, tyttöjen ja eri vähemmistöjen oikeuksia. Hän on myös Plan Internationalin lastenhallituksen jäsen.
Ura toimittajana
Karimy kuuluu Helsingin kaupungin Nuorten Ääni -toimitukseen. Sen kautta hän on tehnyt juttuja muun muassa Helsingin Sanomiin, Ylelle ja kirjoittanut blogia Suomen Kuvalehdelle. Keväällä 2020 Karimy toimi Ylen uutistenlukijana persiankielisissä covid-19-pandemiatietoiskuissa. Syksystä 2021 alkaen Karimy on toimittanut sarjaa Afganistanin nykytilanteesta Ylen Kioski-uutispalveluun.
Hän on toiminut juontajana muun muassa Suomi-areenassa, Tubeconissa, Ilmastolakko-tapahtumassa ja Pointti-kaupunkifestivaalilla.
Konstantin Vorobjov
thumb|175px|Konstantin Vorobjovin sota-aiheisten pienoisromaanien kansikuva vuodelta 1987. Konstantin Dmitrijevitš Vorobjov (, 24. syyskuuta 1919 Kurskin alueen Medvenkan piirin Nižni Reutetsin kylä, Venäjä – 2. maaliskuuta 1975 Vilna, Liettua) oli neuvostovenäläinen kirjailija.
Konstantin Vorobjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän toimi piirilehden kirjeenvaihtajana ja muutti sitten Moskovaan, jossa työskenteli tehdaslehden sihteerinä ja valmistui keskikoulusta. Vuonna 1938 Vorobjov kutsuttiin armeijaan, minkä jälkeen hän työskenteli sota-akatemian lehdessä ja opiskeli sotakoulussa. Toisen maailmansodan aikana Vorobjov joutui vangiksi, pakeni kahdesti ja toimi partisaanijoukkueen komentajana. Päästyään armeijasta hän muutti Liettuaan Vilnaan, jossa hän työskenteli kauppaliikkeissä ja kirjoitti Liettuan sodanjälkeistä maaseutua kuvaavan pienoisromaanin Hyvästi syrjäkylät (Poslednije hutora, julkaistu 1958). Vorobjovin kertomuksia julkaistiin lehdissä, ja vuonna 1956 Vilnassa ilmestyi ensimmäinen kertomuskokoelma Podsnežnik (”Lumikello”). Vuoteen 1961 saakka kirjailija työskenteli Sovetskaja Litva -lehden toimittajana.
1960-luvun alussa Vorobjov alkoi kirjoittaa realistisia sotakuvauksia. Niistä tunnetuimpia on pienoisromaani Ubity pod Moskvoi (”Saaneet surmansa Moskovan luona”), joka julkaistiin Novyi mir -lehdessä vuonna 1963. Vorobjov kirjoitti myös omaan lapsuuteensa ja nuoruuteensa perustuvia maaseutukuvauksia, joista romaani Drug moi Momitš (”Ystäväni Momitš”) ilmestyi kokonaisuudessaan vasta vuonna 1988. Myöhempiä teoksia ovat pienoisromaani Vot prišol velikan (”Kas jättiläinen tuli”, 1971) ja keskeneräiseksi jäänyt romaani I vsemu rodu tvojemu (”Ja koko suvullesi”).
Marie-Michèle Gagnon
Marie-Michèle Gagnon (s. 25. huhtikuuta 1989) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Kaudella 2008–2009 Gagnon pääsi ensimmäisen kerran maailmancupin pisteille oltuaan Cortina d'Ampezzon suurpujottelussa yhdeksäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Åren pujottelussa maaliskuussa 2012. Ensimmäisen maailmancupvoittonsa hän saavutti Altenmarktin superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2014. Se oli kauden ainoa järjestämään pystytty yhdistetyn kilpailu, joten hän voitti alppiyhdistetyn cupin. Helmikuussa 2016 hän oli kolmas Crans-Montanan pujottelussa ja voitti Soldeun alppiyhdistetyn. Hän sijoittui kolmanneksi Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa tammikuussa 2021.
Vancouverin olympialaisten suurpujottelussa Gagnon oli 21:s ja pujottelussa 31:s. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän oli supersuurpujottelussa 22:s ja suurpujottelussa 23:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurpujottelussa kahdeksanneksi ja pujottelussa 13:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pujottelussa yhdeksäs. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa kymmenenneksi ja suurpujottelussa 23:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli alppiyhdistetyssä kuudes ja supersuurpujottelussa 19:s. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 14:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli supersuurpujottelussa kuudes ja syöksylaskussa kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi ja supersuurpujottelussa 14:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli alppiyhdistetyssä kymmenes.
Shot to Hell
Shot to Hell on heavy metal -yhtye Black Label Societyn kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 12. syyskuuta 2006 levymerkillä Roadrunner Records.
Turva-auto
thumb|250px|Formula 1 -sarjan nykyinen turva-auto, jota on käytetty [[Formula 1 -kausi 2015|kaudesta 2015 lähtien]] Turva-auto (, Yhdysvalloissa pace car) on rata-autourheilussa auto, joka tulee radalle hidastamaan kilpailijoita jonkin radalla olevan esteen, haitan tai turvallisuusuhan poistamisen ajaksi. Turva-auto on tärkeä, jotta ratahenkilökunta voi työskennellä tarvittaessa turvallisesti radalla kilpailun aikana.
Turva-autoa on käytetty ensi kertaa vuoden 1911 Indianapolis 500 -kilpailussa, jossa lentävä lähtö (rolling start) korvasi seisovan lähdön (standing start) Carl Fisherin ajatuksesta. Kilpailussa autot ryhmittyivät ennen lähtöä turva-auton taakse.
Virtuaalinen turva-auto
Vuodesta 2015 alkaen on ollut käytössä niin sanottu virtuaalinen turva-auto (, VSC). Virtuaalisen turva-auton aikana radan jokaiselle ajanottosektorille asetetaan nopein mahdollinen sektoriaika, jota kuljettajat eivät saa alittaa. Virtuaalisen turva-auton aikana kuljettajan väliset aikaerot eivät oleellisesti muutu, toisin kuin turva-auton perässä ajettaessa. Virtuaalinen turva-auto on lähtökohtaisesti tarkoitettu nopeasti radalta poistettavassa olevan esteen tai haitan poistamisen ajaksi.
Syynä virtuaalisen turva-auton käyttöönottoon oli Formula 1 -kaudella 2014 Japanin GP:ssä sattunut onnettomuus, jossa Jules Bianchi ajoi tuplakeltaisten lippujen alueella ulos radalta osuen ratavirkailijoiden kuljettamaan nostotraktoriin loukkaantuen vakavasti ja myöhemmin hän menehtyi saamiinsa vammoihin.
Formula 1
Ensimmäinen Formula 1 -kilpailu, jossa käytettiin turva-autoa, oli Kanadan Grand Prix 1973.
Formula 1 -sarjaan on toimittanut kaudesta 1996 alkaen turva-autot Mercedes-Benz, kausina 2010–2014 malli oli Mercedes-Benz SLS AMG, kausina 2015–2017 Mercedes-AMG GT S ja kaudesta 2018 alkaen otettiin käyttöön malli Mercedes-AMG GT R. Kaudella 2021 turva-autona toimii myös Aston Martin Vantage.
Vaihtoehdot
Vaihtoehtona turva-autolle on käytetty koko radan keltaista lippua, jolloin kaikkien autojen on hidastettava 80 km/h nopeuteen, asetuttava jonoon ja säilytettävä etäisyys toisistaan. Myös "Code 60" on vaihtoehto, jossa kaikkien autojen on käytettävä enintään 60 km/h nopeutta ilman, että turva-auto tulee radalle. Turva-autoa voidaan silti käyttää tarpeen vaatiessa.
Syiksi vaihtoehdoille sanotaan, että turva-autolla kestää tietyn aikaa saapua radalle, jolloin kilpailu vielä on käynnissä ja kilpailijat tulevat varikolle taktisen hyödyn vuoksi, jolloin osan ajasta autot ajavat korkealla nopeudella, sekä turva-auton poistumisen jälkeen tuleva riski uusille onnettomuuksille. "Code 60" välttää ongelmia, koska se voidaan ottaa käyttöön nopeasti ja se vaikuttaa koko radalle, sekä vältetään kilpailun jatkumisen aiheuttama riski uusille turva-autoa tarvitseville tilanteille koska kilpailijat eivät ole kerääntyneet lähekkäin.
Strategisen tutkimuksen neuvosto
Strategisen tutkimuksen neuvosto (STN) on Suomen Akatemian yhteydessä toimiva asiantuntijaryhmä, joka arvioi yhteiskunnallisesti merkittävää ja vaikuttavaa korkeatasoista tiedettä Suomessa rahoituksen osoittamiseksi tälle työlle. Strategisen tutkimuksen avulla etsitään konkreettisia ratkaisuja suuriin ja monitieteistä otetta vaativiin yhteiskunnallisiin haasteisiin. Strategisen tutkimuksen "erityispiirteitä ovat tutkijoiden ja yhteiskunnan toimijoiden väliseen vuorovaikutukseen panostaminen tutkimuksen kaikissa vaiheissa, tutkimuksen monialaisuuden ja tieteidenvälisyyden korostaminen sekä tutkimusaiheiden keskittyminen yhteiskunnan haasteisiin."
Commodore 64 Games System
Commodore 64 Games System (usein lyhennetty C64GS) on Commodore 64 -tietokoneeseen perustuva pelikonsoli. Konsoliversiossa ei ole näppäimistöä ja pelit ladataan pelimoduulilta.
Strategisen tutkimuksen neuvosto
Tausta
Strategisen tutkimuksen neuvosto perustettiin 2014 muuttamalla lakia Suomen Akatemiasta (482/2014) osana valtion tutkimuslaitosuudistusta. STN:n perustamisen taustalla oli ajatus, että monimutkaisia yhteiskunnallisia haasteita koskevien yhteiskunnallisten päätösten tieteellisen pohjan tulisi olla aikaisempaa monipuolisempi. Periaatepäätös tutkimuslaitosuudistuksesta tehtiin jo edeltävänä vuonna 5.9.2013. Hallituksen esityksessä strategista tutkimusta koskevaksi laiksi todetaan 2014, että "tieteellisen tutkimuksen ja innovaatioiden rahoitusvälineiden rinnalle perustetaan kolmas kilpaillun rahoituksen pilari, strategisesti suunnatun tutkimuksen rahoitusväline, strategisen tutkimuksen neuvosto, joka rahoittaa ongelmakeskeistä tutkimusta."
Valtioneuvosto asetti 25.9.2014 ensimmäisen Per Mickwitzin johtaman Strategisen tutkimuksen neuvoston (STN) toimikaudeksi 26.9.2014–31.12.2018. Ensimmäisessä kokoonpanossa mukana olivat myös Jaakko Kiander, Sixten Korkman, Markku Kulmala, Petra Lundström, Juho Saari, Katariina Salmela-Aro, Leena Sarvaranta ja Irma Thesleff. Kimmo Nuotion johtama toinen STN:n kokoonpano asetettiin kaudelle 1.1.2019–31.12.2021 ja Anu Kaukovirran johtama kolmas kokoonpano kaudelle 1.1.2022–31.12.2024. Strategisen tutkimuksen neuvosto toimii Suomen Akatemian yhteydessä.
Commodore 64 Games System
Konsoli on julkaistu vuonna.
Strategisen tutkimuksen neuvosto
Strategisen tutkimuksen rahoitus
Strateginen tutkimus on ohjelmamuotoista. Strategisen tutkimuksen ohjelmat perustuvat vaihtuviin teemoihin. STN muotoilee uudet teema-aloitteet vuosittaisen vuorovaikutteisen teemaprosessin myötä, jonka päätteeksi STN tekee valtioneuvostolle aloitteen seuraavista strategisen tutkimuksen teema-alueista ja painopisteestä. Valtioneuvosto ohjaa teemapäätöksellään korkeatasoista ja pitkäjänteistä tutkimusta merkittävien yhteiskunnallisten haasteiden ratkaisemiseen. Strategisen tutkimuksen neuvosto päättää itsenäisesti tutkimuksen ohjelmarakenteesta, ohjelmien rahoituksesta ja tutkimushankkeiden valinnasta. Rahoitettavat hankkeet valitaan tieteellisen laadun ja tutkimushankkeen yhteiskunnallisen merkittävyyden perusteella. STN käyttää rahoituspäätösten teon tukena riippumattomista asiantuntijoista koostuvien arviointipaneelien antamia arvioita. Paneeleihin kootaan koti- ja ulkomaisia asiantuntijoita.
Strategisen tutkimuksen vuosittainen myöntövaltuus on noin 55,6 miljoonaa euroa.
Arvioita
Strategisen tutkimuksen alkuvaiheissa julkaistussa artikkelissa arvioitiin kriittiseen sävyyn strategisen tutkimuksen neuvoston ensimmäiseen hakuun lähetettyjen 130:n tutkimussuunnitelman laatimisen hinnaksi (tutkijoiden suunnitelmiin käyttämää työaikaa arvioiden) jopa noin 3,3 miljoonaa euroa. Alkuun rahoitusmuodon monitieteisyyttä ja yhteiskunnallisen vaikuttavuuden edistämistä painottaneissa toimintatavoissa oli totuttelua, mutta sittemmin strategisen tutkimuksen rahoitus on vakiintunut osaksi kansallista tutkimusrahoituksen järjestelmää, hakemusmäärät tasoittuneet ja vuosittain vaihtuviin teemoihin perustuvat ohjelmat, hakukriteerit ja konsortiomainen toimintatapa ovat tulleet tiedeyhteisölle tutuiksi. ,, Suomen Akatemian arvioinnissa 1.3.2022 strategista tutkimusta kuvataan niin kutsuttuna kolmannen sukupolven tiederahoituksena, joka keskittyy paitsi monitieteiseen ja ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin keskittyvään korkeatasoiseen tutkimukseen ja tutkimuksen yhteiskunnallisen vaikuttavuuden vahvistamiseen niin myös tutkimuksen yhteiskunnallisen vaikuttavuuden käytänteiden kehittämiseen. Strategisen tutkimuksen rahoitusta arvioidaan 2021–2022 Tampereen yliopiston professori Jussi Kivistön johtamassa VN TEAS -hankkeessa ”Strategisen tutkimuksen rahoitusmuodon arviointi” (TIETOVA). Maaliskuussa 2022 julkaistussa TIETOVA-hankkeen ensimmäisessä politiikkasuosituksessa todetaan, että "strategisen tutkimuksen rahoitusmuoto (STN) on tarjonnut uudenlaisen mahdollisuuden kehittää tutkimuksen ja päätöksenteon välistä vuoropuhelua. Parhaimmillaan rahoitusmuoto mahdollistaa siirtymistä yksilökeskeisestä lineaarisesta tiedeneuvonnasta kohti moninäkökulmaista ja verkostomaista tukea päätöksenteolle."
Overkill Software
Overkill Software on ruotsalainen videopelien kehittäjä.
Yhtiö on tullut tunnetuksi Payday: The Heist ja Payday 2 -pelien kehittäjänä.
Starbreeze Studios osti yhtiön vuonna 2012.
Bruno Bertotti
Bruno Bertotti on italialainen fyysikko ja Pavian yliopiston emeritusprofessori. Hän oli yksi Erwin Schrödingerin viimeisiä oppilaita. Bruno Bertotti on hyvin tunnettu panoksesta suhteellisuusteoriaan - erityisesti Bertotti-Robinson sähkötyhjiöstä, joka on tarkka ratkaisu Einsteinin kenttäyhtälöstä. Bertotti on palkittu Italian Kultaisella mitalilla meriiteistä tieteessä ja kulttuurissa. Bertotti on tehnyt yhteistyötä fyysikko Julian Barbour in kanssa. Relativistit viimeisten joukossa yliopiston opiskelijoille Pavian, muista Alessandro Spallicci ja Alberto Vecchio.
Tanskan tienumerointijärjestelmä
Tanskan tienumerointijärjestelmässä pääteille on varattu numerot 1-60 ja sivuteille numerot 100-600, mutta kaikki numerot eivät ole käytössä. Päätiet merkitään keltaiselle pohjalle mustalla numerolla lukuun ottamatta eurooppateitä, jotka merkitään vihreälle taustalle valkoisella numerolla ja E-tunnuksella, esimerkiksi eurooppatie 20 merkitään E20. Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa eurooppatiet ovat osa kansallista numerointia, joten eurooppatiellä ei ole erillistä kansallista tienumeroa. Sivutiet merkitään valkoiselle pohjalle mustalla numerolla, ja ne vastaavat Suomen seututeitä. Pienempiä sivuteitä ei erikseen merkitä opastukseen. Eurooppatienumeron numeroista kansallista maantietä ei yleensä ole lukuun ottamatta tienumeroita 47 ja 55, jotka ovat sekä eurooppateitä että kansallisia teitä.
Vilma Nissinen
Vilma Charlotta Karoliina Nissinen (s. 19. marraskuuta 1997 Heinola) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Vuokatti Ski Teamiä. Häntä valmentaa Mikko Virtanen.
Nissinen osallistui juniorien MM-kilpailuihin Rasnovissa 2016 ja Soldier Hollow’ssa 2017. Näissä hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla oli 17. sija yhdistelmäkilpailussa 2017. Lahdessa 2019 hän sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdeksanneksi ja perinteisen sprintissä 13:nneksi sekä 2020 Oberwiesenthalissa 10 kilometrin perinteisellä kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 22:s ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 29:s.
Skandinavia Cupissa Nissisen paras sijoitus on viides Vuokatissa kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 15. joulukuuta 2019. Maastohiihdon maailmancupissa Nissinen kilpaili ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 23:s Italian Cognessa kymmenen kilometrin perinteisen hiihtovan kisassa 17. helmikuuta 2019. Se on edelleen hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa (tilanne 28.2.2021). Tour de Skillä 2019−2020 hän sijoittui Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä 16:nneksi.
SM-kilpailuissa Nissinen on saavuttanut pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Vöyrillä 2020. Kontiolahdella 2017 hän saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa oltuaan mukana toiseksi sijoittuneessa Vuokatti Ski Teamin viestijoukkueessa yhdessä Katri Lylynperän ja Eveliina Piipon kanssa. Imatralla 2019 hän saavutti SM-pronssia viestissä Eveliina Piipon ja Susanna Saapungin kanssa. Hän voitti vapaan hiihtotavan parisprintin Suomen-mestaruuden Katri Lylynperän kanssa 2020.
Yrjö Somersalmi
Yrjö Johannes Somersalmi (ent. Sundell, 19. heinäkuuta 1885 Helsinki – 19. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä. Hän työskenteli Suomalaisessa Oopperassa vuodesta 1913 kuolemaansa asti. Äänialaltaan hän oli bassobaritoni.
Elämä ja ura
Yrjö Somersalmen vanhemmat olivat puuseppä Johan Adolf Somersalmi ja Amanda Fransiska Kourlaa. Perheeseen kuului myös Yrjöä kolme vuotta nuorempi veli, Urho Somersalmi. Vuonna 1902 perheeseen syntyi iltatähti, Aune Somersalmi. Kaikki kolme lasta tekivät uran esiintyvinä taiteilijoina.
Ennen näyttelijän uraansa Yrjö Somersalmi toimi maanmittausoppilaana ja harjoittelijana rautatiellä. Hän suoritti Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun ja opiskeli laulua Abraham Ojanperän, Alexandra Ahngerin ja Hermann Guran opastuksella. Somersalmi oli näyttelijänä Kansallisteatterissa 1906–1913. Hän sai esitettäväkseen vain pieniä rooleja ja oli muutoinkin tyytymätön teatteriin. Niinpä hän irtisanoi välikirjansa ja siirtyi laulajaksi Suomalaiseen Oopperaan. Siellä hän työskenteli varhaiseen kuolemaansa asti.
Somersalmi levytti kaikkiaan 24 musiikkikappaletta vuosina 1909–1911. Niitä olivat muun muassa Oskar Merikannon Ilta tuntereilla, Itkevä huilu ja Merellä. Hän levytti myös useita kansanlauluja, kuten Pilvet on taivahalla, Poijat ne kulkoo ja Tukkilaisten laulu Kemijärveltä. Vuonna 1910 Somersalmi levytti yhdessä tulevan kälynsä Aili Rosvallin kanssa laulun Pilven veikko.
Näyttämötehtäviä
Yrjö Somersalmen oopperatehtäviä olivat muun muassa Kullervon nimiosa, Köysti (Pohjalaisia), Basilio (Sevillan parturi), Mefisto (Faust) ja Scarpia (Tosca). Kansallisteatterissa hän näytteli sivuosia muun muassa kappaleissa Hevospaimen ja Eerik XIV.
Elokuvaura
Somersalmi oli yksi mykkäkauden tunnetuimmista suomalaisista näyttelijöistä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Myrskyluodon kalastajan (1924) Toivo Ström. Hänet nähtiin kaikkiaan viidessä elokuvassa, kuten Pohjalaisissa (1925), jossa hänen roolinaan oli Karjanmaan Köysti. Somersalmen viimeiseksi rooliksi jäi santarmipäällikkö elokuvassa Muurmanin pakolaiset (1927).
Still Me Still Now
Still Me Still Now on Amy Diamondin toinen albumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2006. Albumin korkein listasijoitus Ruotsin listoilla oli 2. ja Suomessa se ylsi tilalle 34. Ruotsissa se myi yli 100 000 kappaletta.
Levy on tyyliltään popmusiikkia ja sen on tuottanut Thysper/Mack/Grizzly-kolmikko TEN productionsista. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 34.
Paljon sanomatta jää (cbs)
Paljon sanomatta jää on suomalaisen Esko Rahkosen studioalbumi vuodelta 1980.
Atari XEGS
Atari XE Game System (lyhennettynä Atari XEGS) on Atarin vuonna julkaisema pelikonsoli. Konsoli perustuu Atari 65XE -tietokoneen tekniikkaan ja ohjelmat ovat yhteensopivia.
Konsoliin oli saatavilla myös irroitettava näppäimistö.
HMS Bulldog (H91)
HMS Bulldog (viirinumero H91) oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus romutettiin pian sodan jälkeen.
Palvelus
Bulldog lähetettiin 9. toukokuuta 1940 Scapa Flowsta HMS Furyn, HMS Foresightin, HMS Mohawkin ja HMS Gallantin kanssa täydennyksenä Norjan rannikolle. Osaston tuli matkalla tuhota tiedustelutietojen ilmoittama kuuden Saksan laivaston E-veneen osasto. Bulldog jäi osastosta ja se liittyi risteilijä HMS Birminghamin ja hävittäjien HMS Janus, HMS Hyperion, HMS Hereward ja HMS Havock muodostamaan osastoon, jolla oli vastaava tuhoamistehtävä. Osastoon liittyivät hieman myöhemmin vielä hävittäjät HMS Kelly ja HMS Kandahar. Osasto kohtasi E-veneet, mutta ei saanut niitä upotettua. Kellyyn osui torpedo sillan alle keskilaivaan ja Bulldog määrättiin hinaamaan vaurioitunut alus Tyneen.
Alus oli Kotilaivaston 3. saattajalaivueessa. Se oli suojaamassa saattuetta OB318 Liverpoolista Atlantille, kun se joutui 9. toukokuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen U-110 hyökkäyksen kohteeksi. Taistelussa Bulldog valtasi ensimmäisenä täydellisen Enigma-laitteen.
Toukokuussa 1942 alus suojasi saattuetta QP11 Kuolan niemimaalle ja joutui matkalla taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan yhdessä HMS Beaglen kanssa.
Vuoden 1944 lopulla alus osallistui lentotukialusten suojaamiseen Norjan rannikolle tehtyjen rynnäköiden aikana, kunnes alus siirrettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Kanaalisaarten saksalaiset miehitysjoukot antautuivat 9. toukokuuta 1945 Bulldogin kannella. Alus myytiin 15. tammikuuta 1946 Metal Industries Inc.:lle romutettavaksi.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1996
20. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Etelä-Afrikassa 13. tammikuuta – 3. helmikuuta 1996. Ensimmäistä kertaa turnaukseen osallistui 16 joukkuetta, jotka jaettiin neljään neljän maan lohkoon. Nigeria kuitenkin vetäytyi juuri ennen kisoja, joten joukkuemäärä väheni yhdellä. Mestaruuden voitti ensimmäistä kertaa isäntämaa Etelä-Afrikka kukistamalla loppuottelussa Tunisian 2–0.
Osallistujamaat
thumb|Kartta osallistujamaista. ¹ Nigeria vetäytyi turnauksesta. Guinea, joka oli karsintojen paras kisojen ulkopuolelle jäänyt joukkue, sai mahdollisuuden osallistua kisoihin Nigerian tilalle. Joukkue kuitenkin kieltäytyi vedoten liian lyhyeen harjoitteluaikaan.
Alkulohkot
Vihreällä pohjalla olevat joukkueet etenevät pudotuspeleihin.
Maalintekijät
5 maalia 4 maalia 3 maalia 2 maalia
1 maali
Omat maalit
Tähdistöjoukkue
Maalivahti Puolustajat Keskikenttäpelaajat Hyökkääjät
Jerusalemin mellakka vuonna 1947
Vuoden 1947 mellakka Jerusalemissa tapahtui sen jälkeen, kun vuoden 1947 YK:n jakosuunnitelma tuli julkisuuteen. Arabien mielenosoitus alkoi 2. joulukuuta 1947. Väkivaltaisuudet jatkuivat kaksi päivää ja useisiin juutalaiskaupunginosiin hyökättiin tuona aikana, jonka vuoksi Haganah päätti sallia voimankäytön tulevaisuudessa väkivaltaisuuksien estämiseksi.
Rokki-Kokki
Rokki-Kokki on suomalainen lastenorkesteri joka perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1997 Rokki-kokilla oli oma Rokki-Kokki Kolaa juoma jota valmisti Laitilan Virvoitusjuomatehdas. Vuoden 2009 taitoluistelun EM-kisoissa kuultiin yhtyeen tekemä virallinen kisarokki Luistinrokki. Vuonna 2010 orkesteri sai Raision kaupungin kultturipalkinnon. Vuonna 2011 Rokki-Kokki juhlisti 20-vuotista lastenmusataivaltaan.
Carlo Rovelli
thumb|250px|Carlo Rovelli Carlo Rovelli (s. 1956) on italialainen fyysikko ja tietokirjailija, joka on työskennellyt Italiassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Hänen työnsä ovat enimmäkseen kvanttigravitaation parista. Hän on yksi silmukkakvanttipainovoimateorian kehittäjistä.
Elämä ja ura
Carlo Rovelli syntyi Veronassa, Italiassa. Vuonna 1981 Rovelli valmistui maisteriksi Bolognan yliopistosta, ja 1986 hänestä tuli filosofian tohtori Padovan yliopistosta. Rovellilla oli tutkijatohtorin virka Rooman yliopistossa ja Yalessa. Vuodesta 1990 vuoteen 2000 hän kuului Pittsburghin yliopiston henkilökuntaan. Hänellä on ollut myös professorin virka historian ja filosofian laitoksella Pittsburghin yliopistossa Yhdysvalloissa. Parhaillaan hän työskentelee Université de la Méditerranéessa Marseillessä, Ranskassa.
1970-luvulla hän otti aktiivisesti osaa Italian yliopistojen poliittisiin järjestöihin. Hän osallistui sitoutumattomien poliittisten radiokanavien toimintaan Bolognassa ja Veronassa, missä hän auttoi kanavan perustamisessa. Poliittisen aktiivisuuteen liittyen hän sai myöhemmin hylätyn syytteen rikoksista, jotka liittyivät kirjaan Fatti Nostri, jonka hän kirjoitti yhdessä Enrico Palandrin, Maurizio Torrealtan ja Claudio Piersantin kanssa. Hänet pidätettiin vuonna 1987 hänen kieltäydyttyään varusmiespalveluksesta, joka oli tuohon aikaan Italiassa pakollinen.
Paljon sanomatta jää (albumi)
Paljon sanomatta jää on suomalaisen Esko Rahkosen studioalbumi vuodelta 1977.
Carlo Rovelli
Silmukkakvanttipainovoima
Vuonna 1988 Rovelli ja Lee Smolin esittelivät teorian kvanttigravitaatiosta, joka sai nimen silmukkakvanttipainovoima. Teoriaan pidetään nykyisin johtavana kandidaattina painovoiman kvanttiteoriaksi, ja sillä on alustavia sovellutuksia kvanttikosmologian ja mustien aukkojen saralla.
Rosvoja, rosvoja
Rosvoja, rosvoja (myös Aikavarkaat, Time Bandits) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Terry Gilliamin komediallinen fantasiaseikkailuelokuva. Se on aikamatkustuksesta kertova veijaritarina, joka kääntää historian päälaelleen ja pilkkaa käsistä karannutta teknologiauskoa. Synkän huumorin sävyttämästä käsikirjoituksesta vastasivat Terry Gilliam ja Michael Palin, jolla on myös rooli elokuvassa. Tuotantovaikeuksista huolimatta elokuvasta tuli taloudellinen menestys. Rotten Tomatoes -sivustolla 93 % kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvion.
Kukka-Maaria Karjalainen
Kukka-Maaria Karjalainen (ent. Tilev, o.s. Karjalainen, s. 9. maaliskuuta 1952 Helsinki ) on suomalainen kirjailija ja valtiotieteen tohtori. Karjalaisen väitöskirja The Measurement of Organizational Culture Values and Evaluation of Internal Communication on vuodelta 1994. Väitöskirja käsittelee organisaatiokulttuuria.
Karjalaisen muistelmateos ja elämäkerta Isä (1998) kertoo hänen omasta isästään Ahti Karjalaisesta. Kirja kuvaa poliitikon elämää perheen näkökulmasta. Romaanin pohjalta on tehty kaksi näytelmää. Helsingin Kaupunginteatterissa esitettiin Arto af Hällströmin ohjaamana näytelmää Isä, ensi-ilta oli 13. syyskuuta 2001, käsikirjoitus oli Saara Kesävuoren. Juha Hurmeen käsikirjoittamaa ja ohjaamaa Ahti Karjalainen – elämä ja teot esitettiin Teatteri Telakalla Tampereella, kantaesitys oli 7. maaliskuuta 2008.
Karjalaisen vuonna 2003 julkaistu romaani Lopulta on kuin valkenisi kertoo kolmen naissukupolven rakkauskertomuksista.
Karjalaisen entinen puoliso on bulgarialaissyntyinen Atanas Tilev.
Malmön ampumasarja
Ampujaa verrattiin John Ausoniukseen, lasermiehenä tunnettuun sarjamurhaajaan.
Itägalindialaiset
190px|thumb|oikea|Venäjänkielinen kartta, jossa itägalindialaisten asuttama alue merkitty nykyisen Moskovan tienoille violetilla. Itägalindialaiset olivat nykyisen Moskovan alueella elänyt balttikansa. He sulautuivat alueen slaavilaiseen väestöön 1400- tai 1500-luvulla. Ensimmäiset maininnat heistä historiallisissa lähteissä ovat peräisin rusilaisista 1000-luvun alussa kirjoitetusta kronikasta. Tuolloin heidät tunnettiin nimellä goljad. Juri Dolgoruki soti heitä vastaan vuonna 1147 ja perusti samana vuonna heidän mailleen Moskovan kaupungin. Itägalindialaiset sulautuivat slaaveihin helposti sen jälkeen, kun heidän yhteydensä muihin baltteihin katkesi slaavien etenemisen myötä. Vaikka heidän katsotaankin sulautuneen slaaveihin viimeistään 1500-luvulla, eli vielä 1800-luvulla Venäjällä ihmisiä, jotka kutsuivat itseään nimellä goljad.
Jussi-palkinnot 1952
thumb|Jussi-gaalan tunnelmaa. Vasemmalta [[Armi Kuusela, Tauno Palo, Mirjami Kuosmanen ja Veikko Itkonen.]] Jussi-gaala 1952 järjestettiin 18. marraskuuta 1952 ravintola Kaivohuoneella Helsingissä. Tilaisuudessa palkittiin elokuvat, jotka olivat saaneet ensi-iltansa Helsingissä 1. lokakuuta 1951 – 30. syyskuuta 1952. Eniten Jusseja keräsi Omena putoaa..., yhteensä viisi kappaletta.
Viha (täsmennyssivu)
Viha voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:
Rochefort-en-Yvelines
Rochefort-en-Yvelines on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 50 km Pariisista lounaaseen. Kylä on kehittynyt kahden vanhan tien, Pariisi–Chartres ja Dreux–Corbeil, risteykseen. Kunta on maaseutua ja sitä halkoo pieni Rabette-joki. Kunnan alueella on 1000-luvulta peräisin olevan linnan Château de Rochefort-en-Yvelines rauniot. thumb|left|Château de Rochefort-en-Yvelinesin rauniot
Koska tulla saan
Koska tulla saan on suomalaisen Esko Rahkosen studioalbumi vuodelta 1979.
Shashi Tharoor
Shashi Tharoor (s. 9. maaliskuuta 1956) on intialainen poliitikko, kirjailija ja diplomaatti.
Tharoor syntyi Lontoossa intialaiseen perheeseen, mutta kasvoi Bombayssa. Hänen isänsä oli Mahatma Gandhin innoittamana luopunut kastinimestään ja pyrkinyt kasvattamaan lapsensa olemaan välittämättä kastin kaltaisista sosiaalisista järjestelmistä. Nuoruudessaan hän valmistui B.A. -tutkinnolla Delhin yliopistosta. 22-vuotiaana hän valmistui tohtoriksi (Ph.D.) Tuftsin yliopiston yhteydessä toimivasta Fletcher School of Law and Diplomacy -oppilaitoksesta. Valmistumisensa jälkeen hän siirtyi työskentelemään Yhdistyneille kansakunnille. Hänen diplomaattinen uransa kesti 23 vuotta, kunnes hän lopetti vuonna 2007 hävittyään YK:n pääsihteeriäänestyksessä Ban Ki-Moonille.
Politiikkaan Tharoor siirtyi vuonna 2009 vihjattuaan medialle olevansa kiinnostunut politiikkaan lähtemisestä kongressipuolueen ehdokkaana. Hänet äänestettiin vuosien 2009, 2014 ja 2019 parlamenttivaaleissa Lok Sabhaan samasta Thiruvananthapuramin vaalipiiristä. Vuonna 2009 hänestä tuli maansa ulkoasiain valtioministeri. Seuraavana vuonna hän erosi tehtävästään pääministeri Manmohan Singhin pyynnöstä. Vuonna 2012 hänet valittiin opetuksesta vastaavaksi valtioministeriksi.
Tharoor sai vuonna 2019 Sahitya Akademin palkinnon kirjastaan An Era Of Darkness (2016). Teos käsittelee brittiläisen siirtomaavallan vaikutusta Intiaan ja kuinka isäntämaa hyväksikäytti alusmaataan.
Nakfa
Nakfa (tigrinjaksi ናቕፋ, IPA: [naxʼfa]) on pieni kaupunki Eritrean Pohjoisen Punaisenmeren alueella (Zoba Seménawi-Qeyh-Bahri). Nakfa on myös yksi kymmenestä Pohjoisen Punaisenmeren alueen alialueesta (Nus-Zoba).
Nakfa oli vuoteen 1996 asti Eritrean Sahelin provinssin keskus. Sahelin provinssi oli yksi kymmenestä Eritrean provinssista (awraja), mikä aluejako pohjautui varhaisempaan, Italian siirtomaahallinnon (1890–1941) käyttämään aluejakoon (commissariati).
thumb|270px| Yhden [[Eritrean nakfan seteli.]] Eritrean rahayksikkö, Eritrean nakfa on saanut nimensä kaupungin mukaan.
Hankasalmen vanha kirkko
Hankasalmen vanha kirkko oli 1798–1892 käytössä ollut evankelis-luterilainen, hirsistä rakennettu ristikirkko, joka alun perin tehtiin rukoushuoneeksi hankasalmelaisille. Kirkko oli alun perin suoranurkkainen ristikirkko, joka 1836 purettiin ja vanhan perustuksen varaan rakennettiin uusi sisäviisteinen ristikirkko. Se oli seurakuntalaisten käytössä vuoteen 1892, jolloin jumalanpalvelusten pito aloitettiin Hankasalmen nykyisessä kirkossa.
Rakennuslupa
Hankapohjan seudun asukkaat anoivat vuonna 1800 tuomiokapitulilta vapautusta emäkirkon kappalaiselle kerättävistä maksuista. Anomuksessaan he kertoivat rakentaneensa 1796–1798 kirkon. Tämä hämmästytti tuomiokapitulin jäseniä, sillä he olivat siinä luulossa, että seudulla oli rukoushuone. Tuomiokapituli halusi tietää kirkon muodon ja koon sekä sen, miten piirustuksille oli saatu vahvistus ja rakentamiselle lupa.
Jo vuoden 1686 kirkkolaki sisälsi määräyksen, että kirkon rakennushankkeesta oli ilmoitettava Ruotsin kuninkaalle ja kirkollisille viranomaisille. Myöhemmin tuli voimaan säännös, jonka mukaan seurakuntien tuli lähettää piirustukset viranomaisten vahvistettaviksi. Hankasalmen kirkkoasiaa käsiteltäessä oli voimassa 1776 annettu säädös, jonka mukaan kirkkojen rakennuttajilta vaadittiin piirustukset ja kustannusarvio. Ne tuli toimittaa maaherralle, joka lähetti ne kuninkaalle. Tämä pyysi niistä yli-intendentinviraston lausunnon ennen niiden mahdollista vahvistamista. Lisäksi säädökset edellyttivät kirkkojen rakentamista kivistä tai jos haluttiin tehdä puukirkko, niin poikkeuslupa tuli hankkia kuninkaalta.
Hankasalmen kappeliseurakunnan perustamiskokous pidettiin lokakuussa 1800. Siellä lupa-asiat tulivat uudelleen puheeksi. Asukkaat kertoivat erehtyneensä kirkkoasiassa kutsumalla rukoushuonettaan kirkoksi, ja he tulkitsivat säädöksiä niin, ettei rukoushuoneen tekoa varten tarvinnut ottaa yhteyttä maan keskushallintoon. Silloisissa säädöksissä ei ollut nimenomaista mainintaa rukous- tai saarnahuoneista ja kirkonkin viranomaiset yhtyivät kansan käsitykseen tällaisten rakennusten lupa-asiassa.
Rakennus
Rukoushuoneesta on jälkipolville säilynyt varsin vähän tietoja. Se oli 42 kyynärää (25 metriä) pitkä ja saman verran leveä puinen ristikirkko, jossa oli torni, pieni kirkonkello sekä alttari ja saarnastuoli. Rakennuksen piirustuksia on tuskin ollutkaan, ainakaan niitä ei ole säilynyt, ja rakennustyöstäkään ei tiedetä mitään, eikä tiedetä, johtiko työtä joku kirkonrakennusmestari. Rakennustyö on saatettu tehdä talonpoikien omana työnä, jota on johtanut joku kansanrakentaja. Rakennuksen ristimuotoa kutsutaan tavanomaiseksi, mikä viitannee tasavartiseen suoranurkkaiseen ristikirkkoon. Ristivarsien tarkkaa leveyttä ei tiedetä, mutta perustusten jäänteistä on päätelty leveyden olleen noin 15 kyynärää (9 m). Rukoushuone oli siis varsin kookas, kun sitä käyttävien asukkaiden määrä oli noin 800 henkeä.
Kirkoksi vihkiminen
Joukko talollisia pyysi jo 1800 tuomiokapitulia määräämään Rautalammin kirkkoherran Gabriel Krogiuksen vihkimään rukoushuoneen kirkoksi. Anomuksesta puuttui kuitenkin kirjoittajan nimi. Siinä oli vain talollisten puumerkit, joten tuomiokapituli ei ryhtynyt pyydettyyn toimeen. Vasta kun Hankasalmesta 1802 muodostettiin kappeliseurakunta, asia eteni, joskin hitaasti. Rautalammin kirkkoherran poika, Savon kevyen jalkaväkirykmentin pastori Gustaf Krogius vihki rakennuksen kirkoksi maaliskuussa 1805.
Vuonna 1829 pidetyssä pitäjänkokouksessa todettiin kirkon kunnostaminen välttämättömäksi, sillä katto ja moni muukin kohta oli kovin huonossa kunnossa. Työt alkoivat samana vuonna pitäjän palkkaaman, Hankamäellä asuneen seppä Juho Kauppisen johdolla. Talolliset toimittivat paikalle hirsiä ja lautoja, joiden määrän ratkaisi tilan manttaalin suuruus. Lisäksi jokaisen tilan oli annettava kirkon katon tervausta varten 20 kannua (52 litraa) tervaa. Muutaman vuoden kuluttua purettiin huonokuntoinen kirkon torni, eikä tilalle rakennettu uutta, vaan kahden kirkonkellon sijoituspaikaksi tehtiin rakennuksen lähelle kellotapuli, joka valmistui 1832.
Seurakuntalaisten määrän lisääntyessä tarvittiin 1830-luvulla lisää penkkejä. Kirkko todettiin jo niin huonokuntoiseksi, että katsottiin parhaaksi purkaa se ja rakentaa vanhojen perustusten varaan uusi puukirkko. Ensimmäinen kirkko purettiin mahdollisesti 1836 ja käyttökelpoiset hirret käytettiin uuteen kirkkoon.
Uudelleenrakentaminen
Uudelleen rakennettavaa kirkkoakaan varten ei ilmeisesti laadittu piirustuksia, mutta kirkon rakentaja tiedetään. Hän oli Petäjäveden kirkon rakentajan Jaakko Klemetinpoika Leppäsen pojanpoika Eerikki Leppänen Jyväskylän pitäjästä. Hänen ammattitaitoonsa luotettiin, sillä hän oli tehnyt jo Hankasalmelle kellotapulin. Osa puretun kirkon hirsistä kelpuutettiin uuteen kirkkoon ja loput saatiin talollisilta. He toivat hirsiä, lautoja, tervaa ja muita tarpeita manttaalilukuun perustuvan määrän. Kirkko rakennettiin taksvärkkityönä, johon olivat velvollisia osallistumaan tilallisten lisäksi myös tilaton väestö. Rahaa tarvittiin vain Leppäsen palkkioon, joka oli 180 pankkoruplaa.
Kirkko valmistui 1838. Se oli sisäviisteinen ristikirkko eli 12-kulmainen puukirkko oli muuttunut 16-kulmaiseksi. Tällaista pohjaratkaisua oli käytetty Suomen kirkoissa jo 1700-luvulla, mutta kyseessä ei ollut niinkään tyyliseikat, vaan tarve saada lisää tilaa. Vaikka ristisakaroita ei pidennetty, sisänurkkien viistämisellä saatiin lisäpenkeille tilaa. Hirsien salvostyö tosin lisääntyi, mutta lyhyillekin hirsille oli paikkansa. Kirkon ristikeskuksen yläpuolelle tehtiin rakenne, jota toiset nimittivät kupoliksi ja toiset torniksi, mutta tarkemmin asiasta ei tiedetä.
Korjaustyöt tarpeen
Kirkon rakenteissa havaittiin vuonna 1843 ongelmia. Seinät olivat alkaneet pullistua ja torni katolla huojui. Paikalle pyydettiin asiantuntijaa tutkimaan Leppäsen tekemiä rakenteita. Apuun saatiin parhaillaan Rautalammilla kirkkoa rakentaneen Axel Magnus Tolpon poika Theodor Johannes Tolpo. Hänen mielestään torni ei ollut tukevasti kiinnitetty ja kirkon katto pitäisi korjata, jotta se pitäisi vettä.
Kesäkuussa 1844 pidetyssä pitäjänkokouksessa sovittiin, että Juho Kauppinen ryhtyisi johtamaan korjaustyötä ja talonpojat toisivat puutavaraa. Maaliskuussa 1845 emäseurakunnan kirkkoherra Johan Hirn ihmetteli pitäjänkokouksessa, miksei mitään ollut tapahtunut. Pitäjän miehet olivat tuumineet asiaa tarkemmin ja tulleet siihen tulokseen, että korjaus voitaisiin tehdä samalla kun ulkoseinien lautavuoraus joskus tulevaisuudessa tehtäisiin. Rasituksia oli tapana pyrkiä lykkäämään tuonnemmaksi, mutta vitkutteluun varmaan vaikutti sekin, että niihin aikoihin hankasalmelaiset joutuivat osallistumaan Rautalammin kirkon rakentamiseen.
Kesällä 1845 pidetyssä pitäjänkokouksessa kirkkoherra Hirn saneli isännille, että kirkko oli korjattava, vuorattava ja katto tervattava seuraavan vuoden juhannukseen mennessä. Kappeliseurakunnan miehet olivat tosin sitä mieltä, että Kauppisen kanssa tehty sopimus oli huono, kun siinä oli määrätty vain päiväpalkka, mutta ei työn kestoa. Työtä johtamaan hankittiinkin loismies Iisakki Hänninen Säkinmäen kylästä ja hänen kanssaan sovittiin kiinteä urakkasumma. Syrjään joutunut Kauppinen valitti asiasta kuvernöörille, mutta apua hän ei asiaansa saanut.
Hännisen johdolla torni oli tarkoitus purkaa ja rakentaa tilalle kevytrakenteisempi versio. Seinät piti vuorata laudoilla ulkopuolelta ja kattokin tuli tervata. Korjaustyön kestoa jouduttiin kuitenkin pidentämään, sillä kaikki eivät olleet halukkaita osallistumaan rakennusaineiden hankintaan ja tekemään päivätöitä. Lopulta kuudennusmies Heikki Pääkkönen määrättiin hankkimaan puuttuvat tarvikkeet ja laskuttamaan niiden hinta velvollisuutensa laiminlyöneiltä talollisilta. Lisäksi jokaisen kinkerikunnan oli valittava mies valvomaan päivätöiden järjestystä ja työtahtia.
Vaikka korjaustyöt olivat sujuneet kangerrellen, seurakuntalaiset suunnittelivat lisää työkohteita. Kirkkoon päätettiin rakentaa eteiset, jotta olisi suojaisempi reitti kulkea sisään. Nämäkin työt urakoi Iisakki Hänninen, mutta pitäjäläisten haluttomuus tuoda rakennustarvikkeita työmaalle hidasti niiden valmistumista. Helmikuussa 1847 pidetyssä pitäjänkokouksessa päätettiin vielä yhdestä lisätyöstä eli kirkon ulkomaalauksesta. Talollinen ja kirkon kuudennusmies Kaapro Nyrönen Hankamäen kylästä valittiin johtamaan työtä. Seinät maalattiin keltaisiksi, nurkkalaudat ja ikkunoiden puitteet ja pielet valkoisiksi sekä räystäiden alustat, torni ja ulkokoristeet vihreiksi. Kaikki oli maalattava kolmeen kertaan. Päivätöiden tekijöiksi hyväksyttiin vain kelvollisia ihmisiä ja heidän tuli tuoda omalta tilaltaan puutavara telineisiin. Tilaton väestö eli torpparit, loiset, rengit ja piiat maksoivat telineaineet, maalit ja pellavansiemenöljyn. Kirkko saattoi olla Hankasalmen ensimmäinen öljymaalipintainen rakennus. Kaikki oli valmista syksyllä 1847.
Viinikellari
Ehtoollisviiniä säilytettiin kirkon lämmittämättömässä sakastissa, jossa se kovilla pakkasilla tahtoi jäätyä. Syksyllä 1863 pidetyssä pitäjänkokouksessa päätettiin viiniä varten rakentaa parempi ja varmempi säilytyspaikka sakastin lattian alle. Jotkut epäilivät, että kaivamisen estäisi kallio, mutta sitä ei työn aikana löytynyt. Sen sijaan veden tuloa estämään täytyi rinteeseen rakentaa viemäröinti. Viinikellarin rakensi torppari Heikki Pellinen ja tarveaineiden toimittaminen jätettiin talollisten vastuulle. He siirsivät tarvittavat kivet rakennuspaikalle.
Viinikellarin pohjan ala oli 12 neliökyynärää (noin 4,2 neliömetriä) ja korkeus 3 kyynärää (noin 1,8 metriä), joten pitkä mies joutui kulkemaan kumarassa. Kellariin johtavaan portaikkoon kuljettiin sakastin lattiaan tehdystä aukosta, jota peitti siisti luukku.
Ehtoollisviinistä vastasi erityinen luottamusmies, jota kutsuttiin viinihoitajaksi eli viinihollariksi. Hän osti viinin ja keräsi seurakuntalaisilta viinijyvät ja viiniäyrit sekä huolehti myös ehtoollisleivistä. Viinihollari joutui pitämään toimistaan kirjanpitoa, jonka pitäjänkokous vuosittain hyväksyi. Tätä luottamustointa hoitamaan löytyi helposti mies, joka usein oli kirkon lähellä asunut talollinen tai joskus jopa seurakunnan pappi. Hankasalmen vanhin säilynyt viinitili on vuodelta 1804. Viinihollarin toimista myös valitettiin pitäjänkokouksissa, joissa osallistujia tavallisesti kismitti joko viinin maku tai tilien hoitaminen. Vuonna 1830 kappalaisena toiminut Erik Johan Terenius moitti viinihollari Matti Fästin toimittaman viinin muistuttavan sekä ulkonäöltään että maultaan kaljaa. Kokous päättikin lopettaa ”kaljatarjoilun”, erottaa Fästin, ja valita uudeksi viinihollariksi Tereniuksen. Myös viinin hankintamääriä seurattiin tarkasti niin, että 2005 henkilön käyttöön vuonna 1861 ostettua 52 kannun (noin 135 litran) erää pidettiin suurena, ja seuraavana vuonna tultiinkin toimeen 44 kannulla (noin 115 litralla).
Valaistus
Kirkon valaisemiseen käytettiin kynttilöitä, jotka alkuaikoina kiinnitettiin kolmeen puiseen kattokruunuun. Puukruunut korvattiin 1830-luvulla kolmella metallikruunulla, joista yksi oli valmistettu messingistä ja kaksi rautapellistä. Myöhemmin peltikruunuja oli neljä kappaletta. Kynttilöitä varten oli myös kymmeniä rautapeltisiä kynttilänjalkoja ja kaksi 1800-luvun keskivaiheilla hankittua messinkistä kynttilänjalkaa. Vuonna 1879 Aatami Nykänen lahjoitti alttarilla käytettäväksi lasisen kynttilänjalan, joka oli tarkoitettu paksulle kynttilälle. Siitä ei tullut pitkäaikaista alttarin koristetta, sillä kuumuus halkaisi sen jouluna 1886.