cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cthulhu-tarusto
Suuret muinaiset
Cthulhu-taruston tunnetuin ja keskeisin elementti ovat suuret muinaiset, jotka kuvataan niin kammottaviksi, että pelkästään niiden näkeminen voi ajaa ihmisen hulluuteen. Lovecraftin mukaan suuret muinaiset ovat vieraista ulottuvuuksista saapuneita olentoja. Myöhemmissä teksteissä ne on usein tulkittu pahantahtoisiksi epäjumaliksi. Taruston olennoista tunnetuin on ”suurten muinaisten ylipappi” Cthulhu, joka on maannut miljoonia vuosia kuolemankaltaisessa unessa meren pohjassa, uponneessa R’lyehin kaupungissa. Tähän liittyy tunnettu ja tarustossa usein toistuva sanonta ”Ph’nglui mglw’nafh Cthulhu R’lyeh wgah’nagl fhtagn” eli ”Talossaan R’lyehissä kuollut Cthulhu odottaa uneksien”. Telepaattisten voimiensa avulla suuret muinaiset ovat hankkineet ihmisten joukosta itselleen avustajia, ja kun ”tähdet ovat oikein”, R’lyeh nousee merestä ja suuret muinaiset palaavat valtaan palvojiensa avustamina.
Suuria muinaisia yhdistäviä piirteitä ovat suuri koko, telepaattiset voimat ja vankeus, joka rajoittaa olennon toiminnan tietylle alueelle. Ihmisen näkökulmasta suuret muinaiset vaikuttavat pelottavilta ja pahantahtoisilta, mutta todellisuudessa ne ovat vain välinpitämättömiä ja pitävät ihmisiä merkityksettöminä. Halutessaan hirviöt voisivat tuhota ihmiskunnan mutta eivät sitä kuitenkaan tee, koska eivät muista tai viitsi.
Toisinaan suurista muinaisista erotetaan ”ulommat jumalat” eli ”toiset jumalat”. Luokitus on peräisin Cthulhun kutsu -roolipelistä ja levisi kaunokirjallisuuteen vasta 1990-luvun lopulla. Suuret muinaiset kuvataan usein persoonallisiksi ja aineellisiksi olennoiksi, kun taas toiset jumalat ovat kaikkeuden voimien henkilöitymiä. Ulommista jumalista voimakkain on ”sokea idiootti” Azathoth, kaikkeuden keskipisteessä hoviaan pitävä ”demonisulttaani”, joka edustaa maailman luonutta alkukaaosta. Muita toisia jumalia ovat esimerkiksi portinvartija Yog-Sothoth, joka Azathothin kanssa hallitsee maailmankaikkeutta, sekä naispuolinen tai androgyyni hedelmällisyydenjumala Shub-Niggurath eli ”Pukki jolla on tuhat lasta”. Ulompien jumalten sanansaattajana toimii Nyarlathotep, joka kykenee ottamaan monenlaisia hahmoja ja jolla on lukuisia maanpäällisiä palvojia.
Jotkut Lovecraft-tutkijat kiistävät jaottelun suuriin muinaisiin ja ulompiin jumaliin ja luopuvat yrityksistä luokitella Cthulhu-taruston olentoja. Myös Cthulhun kutsun uusin laitos (2015) on luopunut jumalten luokittelusta ja korostaa Lovecraftin käyttämän termistön epäjohdonmukaisuutta.
Muita olentoja
Pienoisromaanissaan Hulluuden vuorilla Lovecraft antaa yksityiskohtaisen selonteon maapallon historiasta ja toistuvista avaruusolentojen valloitusretkistä. Ensimmäisenä maapallolle saapuivat muinaiset (Elder Things), jotka muistuttivat osittain eläintä ja osin kasvia. Ne hallitsivat maapalloa satojen miljoonien vuosien ajan ja loivat ensimmäiset elolliset olennot. Alkulimasta muinaiset muovasivat myös shoggotheiksi kutsutut muotoaan muuttavat orjat, jotka rakensivat isännilleen valtavia kivisiä kaupunkeja. Noin 50 miljoonaa vuotta sitten maapallolle saapui Cthulhun rotu, joka koostui maapallolle vieraasta aineesta. Muinaiset ja Cthulhun rotu kävivät pitkän ja raa’an sodan. Rauhansopimuksessa muinaiset saivat meret ja vanhat mantereet, kun taas uudet mantereet annettiin Cthulhun rodulle. Sittemmin R’lyeh ja muut Cthulhun rodun kaupungit kuitenkin upposivat merten alle. Jurakaudella maapallolle saapuivat myös rapumaiset sieniolennot (mi-go), joiden kotiplaneetta oli Yuggoth eli Pluto. Nekin koostuivat oudosta aineesta ja valloittivat ”pohjoiset maat”, jolloin muinaiset joutuivat vetäytymään Etelämantereelle, joka oli niiden alkuperäinen asuinsija. Valtakautensa lopulla muinaiset loivat itselleen lemmikiksi ja ravinnoksi ”alkukantaisen nisäkkään” eli ihmisen esi-isän. Muinaiset kuolivat sukupuuttoon noin miljoona vuotta sitten, pitkän taantumisen ja ilmastonmuutoksen seurauksena. Niiden jälkeensä jättämiä raunioita hallitsevat katkerat ja vastenmieliset shoggoth-orjat.
Lovecraftin tarinoissa esiintyy myös Yithin suurrotuna tunnettu ajassa matkustava laji. Olennot eivät siirry fyysisesti ajasta toiseen vaan vaihtavat telepaattisesti mieliään eri aikakausina elävien älyllisten olentojen kanssa. Myös mi-got vaikuttavat maapallolla edelleen, kidnappaavat ihmisiä ja harjoittavat kaivostoimintaa salaisista vuoristotukikohdistaan käsin. Meriä puolestaan hallitsevat kalan ja ihmisen risteytystä muistuttavat syväläiset, jotka mieluusti parittelevat ihmispalvojiensa kanssa. Myöhemmät Cthulhu-kirjailijat ovat kehitelleet omia otuksiaan, joita ovat esimerkiksi August Derlethin ”iljettävä tcho-tcho-kansa”, Burman viidakossa elävä puoli-inhimillisten kannibaalien kansa.
Frankfurt (Oder)
thumb|Frankfurtin keskustaa Oderturmista nähtynä. Frankfurt (Oder) (esiintyy myös muodoissa Frankfurt an der Oder, Frankfurt/Oder tai lyhyemmin Frankfurt) on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksassa noin 85 kilometriä Berliinistä itään. Kaupunki sijaitsee Puolan rajalla, ja toisen maailmansodan myötä Frankfurt menetti Oderjoen itäpuolella sijaitsevat esikaupunkinsa (Dammvorstadt) Puolalle, jossa näistä muodostettiin Słubicen kaupunki. Asukkaita Frankfurtissa oli 58 193 vuoden 2016 lopussa.
Cthulhu-tarusto
”Lovecraft-maa”
pienoiskuva|Massachusetts sellaisena kuin se Lovecraftin novelleissa kuvataan. Kuvitteelliset Uuden-Englannin kaupungit ja muut tapahtumapaikat ovat olennainen osa Cthulhu-tarustoa, ja ne tunnetaan usein nimellä ”Lovecraft-maa”. Lovecraft itse näyttäisi hahmottaneensa kuvitteellista maailmaansa juuri sen maantieteen, ei niinkään taruolentojen kautta.
Frankfurt (Oder)
Muuta
Kaupungin merkittävin jalkapallojoukkue on FC Viktoria Frankfurt.
Cthulhu-tarusto
”Lovecraft-maa”
Lovecraftin fiktiivisen maantieteen keskus on Massachusettsissa sijaitseva Arkham, joka oli muotoiltu väljästi todellisen Salemin kaupungin pohjalta. Lovecraft kuvasi muitakin kuvitteellisia Massachusettsin paikkoja, joista Innsmouth muistuttaa Newburyportia ja Kingsport Marbleheadia. Dunwichin Lovecraft rakensi Hampdenia, Wilbrahamia ja Monsonia ympäröivien alueiden pohjalta. Lovecraftin kuvaileman Massachusettsin osan läpi virtaa Miskatonicjoki, jonka etelärannalla Arkham sijaitsee. Arkhamissa toimii Miskatonicin yliopisto, jonka kirjastossa on laaja kokoelma salatieteellisiä teoksia. Lovecraft painotti kirjoissaan Miskatonicin tieteellisyyttä ja järkiperäisyyttä. Tuoreemmissa Cthulhu-tarustoon kuuluvissa teoksissa yliopisto esitetään usein okkulttisena oppilaitoksena.
Sepitteellisten paikkojen ohella Lovecraft sijoitti novellejaan myös todellisiin Uuden-Englannin paikkoihin, kuten kotikaupunkiinsa Providenceen. Muita Cthulhu-tarustossa toistuvia paikkoja ovat Boston, Salem, Danvers, Marblehead, Gloucester ja Newburyport. Toisinaan mainitaan jopa todellisia yksittäisiä rakennuksia kuten kirjastoja.
Myöhemmät Cthulhu-taruston kirjailijat ovat kehitelleet omia paikkojaan. Ramsey Campbell on Cthulhu-tarinoissaan luonut Englannissa sijaitsevan Brichesterin kaupungin ja Goatswoodin metsän.
Kielletyt kirjat
Keskeinen osa tarustoa ovat sen kuvitteelliset kirjat, joista tunnetuin on Lovecraftin itsensä kehittämä Necronomicon. Kirjan kirjoitti Lovecraftin mukaan ”hullu arabi” Abdul Alhazred noin vuonna 730 Damaskoksessa. Necronomicon kuvataan pelottavaksi ja ”pahaksi” kirjaksi, joka sisältää tietoa suurista muinaisista ja mustasta magiasta. Kirja on niin tunnettu, että siitä on laadittu useita todellisia ennallistuksia, tunnetuimpana ”Simonin Necronomicon”. Jo Lovecraftin elinaikana monet erehtyivät luulemaan Necronomiconia todelliseksi kirjaksi, ja väärennökset ovat sittemmin hämmentäneet asiaa entisestään. Lovecraft itse myönsi aina suoraan, että kyse oli sepitteestä. Vaikuttimena oli hänen mukaansa se, että tosimaailman salaopilliset teokset ovat tylsiä ja epäkiinnostavia. Lisäksi viittaukset olemattomiin kirjoihin toivat novelleihin toden tuntua.
Muut Cthulhu-kirjailijat alkoivat pian keksiä omia kiellettyjä kirjojaan, joihin Lovecraft ajoittain viittasi itsekin. Clark Ashton Smithin keksintöä oli Eibonin kirja (kirjoittanut profeetta Eibon), August Derleth ja Robert Bloch kehittelivät Cultes des Goules -nimisen teoksen (”Ghulien kultit”, kirjoittanut kreivi D’Erlette), Robert E. Howardin tarinoista on peräisin Unaussprechlichen Kulten (”Sanoinkuvaamattomat kultit”, eli Vaietut kultit, kirjoittajana Friedrich Wilhelm von Junzt) ja Robert Blochin kertomuksissa esiintyy De Vermiis Mysteriis (”Madon salaisuudet”, kirjoittanut Ludvig Prinn). Miskatonicin yliopistossa on näitä kirjoja edustava valikoima.
Kielletyt kirjat sisältävät tietoa kaikkeuden todellisesta luonteesta: siitä, kuinka merkityksetön ja vähäpätöinen ihminen onkaan. Tätä tietoa ihmismieli ei voi täysin ymmärtää tai hyväksyä, ja siksi kiellettyjen lukeminen tuhoaa mielenterveyden.
Taruston todelliset hahmot ja paikat
Eräät Cthulhu-tarustossa esiintyvät asiat ovat todellisia. Lovecraftin mukaan sekä Olaus Wormius että John Dee tunsivat Necronomiconin ja käänsivät sen osittain tai kokonaan. Lovecraftin mainitsema Olaus Wormius tosin vaikutti 1200-luvun alussa, vuosisatoja ennen tosimaailman vastineensa syntymää. Todellinen Voynichin käsikirjoitus on liitetty Cthulhu-tarustoon, samoin teosofien kirjoituksissa esiintyvä Dzyanin kirja.
Monet Cthulhu-taruston elementeistä ovat peräisin tosimaailman kansanperinteestä. Yleensä viittaukset ottavat aiheen suhteen suuria vapauksia. Tällaisia hahmoja ovat esimerkiksi Bast (kissajumalatar muinaisessa Egyptissä), Dagon (seemiläinen hedelmällisyydenjumala, joka mainitaan myös Raamatussa), Hypnos (unen jumala Kreikan tarustossa) ja Wendigo (lainaus Pohjois-Amerikan intiaanien tarustosta). Lovecraft ihaili lapsuudessaan suuresti Tuhatta ja yhtä yötä sekä itämaista kulttuuria. Islamilaisesta mytologiasta lainattuja Cthulhu-taruston elementtejä ovat esimerkiksi ruumiita syövät ghūlit sekä Irem, ”tuhansien pilarien” rauniokaupunki Arabian autiomaassa. Hullun arabin Abdul Alhazredin nimi oli peräisin 5-vuotiaan Lovecraftin leikeistä ja viittasi häneen itseensä.
Muutamat Lovecraftin ystäväpiirin jäsenet ovat antaneet nimensä Cthulhu-taruston kuvitteellisille hahmoille. Clark Ashton Smithin mukaan on nimetty atlantislainen ylipappi Klarkash-Ton. Comte D’Erlette oli todellinen August Derlethin esi-isien käyttämä arvonimi. Cthulhu-tarustossa kreivi D’Erlette kuvataan pariisilaiseksi ihmissyöjäksi ja Cultes des Goulesin kirjoittajaksi. Henry Kuttnerista tuli Khut-N’hah ja Lovecraftista itsestään Randolph Carter.
Cthulhu-tarusto Suomessa
Ensimmäiset suomalaiset Cthulhu-pastissit kirjoitti S. Albert Kivinen, jonka novelli ”Keskiyön mato Ikaalisissa” julkaistiin Portti-lehdessä vuonna 1987. Seuraavana vuonna ensimmäisen Cthulhu-novellinsa julkaisi Boris Hurtta, jonka kertomuksissa seikkailevat bibliofiili Valdemar Rydberg ja tämän apuri Nils Hermelin. Sarjan ensimmäinen novelli ilmestyi Portissa 1988. Juri Nummelinin mukaan juuri Hurtta on ”kotimaisista kirjailijoista kaikkein johdonmukaisimmin jatkanut Lovecraftin linjoilla”. Vuonna 1993 ilmestyi Hurtan toimittama antologia Kultainen naamio, johon Cthulhu-pastisseja kirjoittivat muun muassa Maarit Verronen ja Johanna Sinisalo. Kokoelma Hurtan Cthulhu-novelleja ilmestyi vuonna 2010 nimellä Valdemarin kirja. Vuonna 2012 ilmestyi humoristinen novelliantologia On Suurten Muinaisten aika, jonka antagonisti on suuria muinaisia palvova Paavo Väyrynen. Toistaiseksi tuorein suomalainen Cthulhu-antologia on 2016 ilmestynyt Juri Nummelinin toimittama Kirotun kirjan vartija sisältää kolme vanhaa ja 14 uutta suomalaista Cthulhu-novellia.
Lovecraftin koko tuotanto julkaistiin suomeksi vuodesta 1988 alkaen. Lisäksi Suomessa koettiin 1990-luvun alussa muutaman vuoden mittainen kauhukirjallisuuden buumi, jonka aikana suomennettiin runsaasti vanhempaa amerikkalaista pulp-kirjallisuutta. Vuonna 1995 ilmestynyt Markku Sadelehdon toimittama antologia Musta kivi oli omistettu yksinomaan Cthulhu-tarustolle, ja sisälsi sekä lajin klassikoita että tuoreempia kehitelmiä. Derlethin ja Lovecraftin nimiin merkitty Kauhun kynnys ilmestyi suomeksi 1993. Vaskikirjat julkaisi vuonna 2019 Derleth-kokoelman Cthulhun jäljet, joka sisältää viisi tarustoa käsittelevää novellia.
Suomalaiset Cthulhu-novellit sijoittuvat usein Satakuntaan. Perinteen aloitti Kivinen, joka novelleissaan kehitteli Ikaalisista suomalaisen vastineen Lovecraftin Dunwichille.
Mustanmerenlokki
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 37–40 cm, siipien kärkiväli 1 m ja paino 215–350 g. Kooltaan nauru- ja kalalokin välimailta. Juhlapukuisen linnun pää on musta ja nokka punainen. Höyhenpuku on kokonaan valkoinen. Nuoret linnun muistuttavat kovasti kalalokkia.
Esiintyminen
Pesii yhdyskunnittain siellä täällä Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Mustallamerellä, Kaukasuksella ja Azerbaidžanissa. Pesimäkanta on 180 000–360 000 paria. Suomessa tavataan satunnaisesti.
Elinympäristö
Pesimäaikana merenrannikoilla, arojärvillä, altailla ja soilla.
Lisääntyminen
Yhdyskunnissa voi pesien väliä olla vain muutamia senttimetrejä. Pesät ovat naurulokin tapaan esimerkiksi järviruokokasvustoissa. Munia on 2–3, haudonta-aika 23–26 päivää.
Ravinto
Pesimäaikana syö hyönteisiä, matoja, kotiloita, kaloja ja jyrsijöitä.
Cédric Villani
Cédric Villani (5. lokakuuta 1973 Brive-la-Gaillarde, Ranska) on ranskalainen matemaatikko, jolle myönnettiin Fieldsin mitali vuonna 2010.
Villani syntyi Ranskassa vuonna 1973. Hän opiskeli matematiikkaa École Normale Supérieuressä 1992–1996, ja vuonna 1996 hänet nimitettiin yliopistoon apulaisprofessoriksi. Tohtorin tutkinnon hän suoritti vuonna 1998. Vuodesta 2000 Villani on toiminut professorina École normale supérieure de Lyonissa. Hän on opettanut myös lukuvuoden ajan Atlantan yliopistossa, Kalifornian Berkeleyn yliopistossa ja Princetonin yliopistossa.
Villani sai vuonna 2009 Henri Poincaré -palkinnon saavutuksistaan matemaattisen fysiikan parissa. Seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Fieldsin mitali erityisesti työstään, joka liittyy entropian matemaattiseen tulkintaan.
Suomen rallin onnettomuudet
Onnettomuus Kannuskosken erikoiskokeella vuonna 1965
Kannuskosken pikataipaleella Luumäellä tapahtui onnettomuus, jossa matalassa ojassa ollut lahtelainen työmies jäi kilpailjaparin Raimo Halm - Seppo Tiusanen yliajamaksi. Katselupaikka oli vaarallinen, sillä monet kuljettajat olivat merkinneet ojan oikaisupaikaksi nuotteihin. Ilmeisesti onnettomuuten joutunut katsoja oli kävellyt erikoiskokeella tietä pitkin ja väistänyt lähestyvää autoa ojaan.
Kartanlukija Seppo Jämsän kuolema Ouninpohjan erikoiskokeella 1974
Vuonna 1974 ajoi kilpailijapari Vesa Nieminen – Seppo Jämsä Morris Mini 850 -autollaan sillankaiteeseen kilpailun viidennellä erikoiskokeella Ouninpohjassa. Jämsä loukkasi onnettomuudessa rintakehänsä ja hänet kuljetettiin kriittisessä tilassa sairaalaan. Jämsän tila alussa kohentuvan, mutta yllättäen hänen kuntonsa kuitenkin heikkeni. Jämsä kuoli saamiinsa vammoihin kymmenen päivää onnettomuuden jälkeen.
Toyota Aurion
Toyota Aurion (lausutaan or-ree-on) on kokoluokaltaan keskisuuri henkilöauto, jota on tuotettu Toyotan Australian tehtailla sekä tietyissä osissa Aasiaa (lähinnä Japanissa) vuodesta 2006 lähtien.
Suomen rallin onnettomuudet
Raul Falinin kuolema Ehikin erikoiskokeella 1981
Vuoden 1981 Suurajoissa kuoli AKK:n puheenjohtaja Raul Falin. Onnettomuus tapahtui, kun itävaltalainen ralliautoilija Franz Wittmann ajoi rallin neljännen, Ehikin erikoiskokeen maaliin täyttä vauhtia Jämsänkosken pohjoispuolella. Wittmann ei huomannut maalimerkkiä, vaan jatkoi vauhdilla eteenpäin. Hän havahtui vasta 220 metriä maalilinjan jälkeen havaittuaan ajanottajien pakettiauton. Sen vierellä tien puolella seisoivat Raul Falin, Suomen rallicross-toiminnan johtomiehiin kuulunut Boris Rung ja kreikkalainen Kansainvälisen autourheiluliiton tarkkailija Costas Glossotis.
Toyota Aurion
Kyseinen auto on yleisesti varustettu 3,5 litran V6-bensiinikoneella. Autoa myydään useissa Aasian maissa nimellä Toyota Camry, jossa on "mallisisaruksiinsa" nähden erona päivitetty etu-ja takaosan muotoilu sekä pienet sisätilan muutokset. Toyota Aurionia ei ole tyypitetty Euroopan unionin alueella.
Suomen rallin onnettomuudet
Raul Falinin kuolema Ehikin erikoiskokeella 1981
Kello oli 20 ja vallitsi hämärä, kun Wittmann näki edessään pakettiauton. Wittmannin jarruttaessa autojen välimatka oli hyvin lyhyt. Matka ei riittänyt pysäyttämään ralliautoa, vaan se liukui vähän sivuttain eteenpäin. Auton peräosa osui Faliniin lennättäen tämän 15 metrin päähän. Boris Rung ehti reagoida auton tuloon sen verran, että pyrki pakettiauton taakse suojaan. Hän ei ehtinyt suojaan, vaan Falinin sinkoutuva ruumis kaatoi hänet tielle.
Falinilla ja Rungilla oli oikeus olla ajanottajien auton luona. Erikoiskokeen maalin jälkeen autojen kuului hidastaa ja tulla ajanottajien luokse normaalia siirtymävauhtia. Falin ja Rung eivät osanneet pelätä mitään, sillä onnettomuus tapahtui niin yllättäen.
Järkyttynyt Wittmann kertoi tapahtuman jälkeen, etteivät hän eikä hänen kartanlukijansa Nestinger nähneet erikoiskokeen päättymisestä ilmoittavaa merkkiä. Järjestäjät puolestaan kertoivat, että sata metriä ennen maalia ollut merkki ja maalissa ollut merkki olivat vartioituja ja selvästi näkyvissä. Wittmann väitti erikoiskokeen yleisön peittäneen merkit näkyvistä, mutta järjestäjät kiistivät tämän.
Kilpailun tuomaristo kokoontui pian onnettomuuden jälkeen ja päätti sulkea Wittmannin kilpailusta. Tuomaristo perusteli päätöstään sillä, että kilpailun valvojat saivat estää vaarallisena pitämänsä kilpailijan ajon. Kilpailusta sulkemiseen vaikutti myös se, että onnettomuuden aiheuttaman šokin pelättiin tekevän Wittmannin ajosta vaarallisen. Wittmann ehti kuitenkin ajaa onnettomuuden jälkeen muutaman erikoiskokeen, sillä hän ei heti saanut tietoa onnettomuuden vakavuudesta. Vasta kilpailusta sulkeminen lopetti hänen ajonsa.
Onnettomuutta tutkittaessa poliisi kuulusteli noin 40 henkilöä. Kuulusteltavina olivat Franz Wittmann ja hänen kartanlukijansa Kurt Nestinger, ajanottoryhmän jäsenet, turvallisuus- ja erikoiskoevastaavat sekä useita katsojia. Wittmannia vastaan nostettiin syytteet kuolemantuottamuksesta ja kolmesta vammantuottamuksesta. Tapausta käsiteltiin marraskuussa 1981 Jämsän kihlakunnanoikeudessa, joka hylkäsi kaikki syytteet. Vuonna 1983 antamassaan päätöksessä Vaasan hovioikeus piti äänin 2–1 voimassa kihlakunnanoikeuden tuomion. Sähköpostitse tavoitettu Franz Wittmann oli 37 vuotta myöhemmin haluton muistelemaan tapahtunutta, eikä hän vastannut Iltalehden haastattelupyyntöön.
Kartanlukija Reijo Nygrenin kuolema Pihlajakosken erikoiskokeella 1983
Jyväskylän suurajoissa 1983 ajoi Pekka Mällinen Ford Escortillaan rajusti ulos kilpailun kahdeksannella erikoiskokeella Pihlajakoskella, joka ajettiin yöaikaan. Finnish Junior Rally -joukkueeseen kuuluneen Mällisen Escort suistui tieltä ja törmäsi volttien jälkeen mäntyyn. Onnettomuudessa kuoli Mällisen kartanlukija, 36-vuotias jämsäläinen rakennusurakoitsija Reijo Nygren. Mällinen ei saanut ulosajossa vammoja.
Katsojan kuolema Hassin erikoiskokeella 1995
Vuoden 1995 rallissa 20-vuotias nainen kuoli jäätyään Bruno Thiryn ajaman nolla-auton alle Hassin erikoiskokeella, joka ajettiin kilpailun kuudentenatatoista pikataipaleena. 20-vuotias nainen oli kävellyt kolmen muun henkilön ennen kilpailun alkua tiellä. Mutkan takaa saapunut Thiry havaitsi seurueen noin 30 metrin päästä ja ehti väistää vasemmalle. Muut seurueen jäsenet hyppäsivät Thiryn auton alta sivuun, mutta nainen ei ehtinyt tieltä pois. Thiry törmäsi naiseen noin 100-120 kilometrin tuntivauhdilla, ja nainen lensi törmäyksen voimasta noin 50 metrin päähän loukaten päänsä. Hänet todettiin pian onnettomuuden jälkeen kuolleeksi. Nainen ei ollut ilmeisesti ehtinyt ollenkaan havaita lähestyvää nolla-autoa.
Onnettomuus Harjun erikoiskokeella 1996
Vuoden 1996 Neste 1000 Lakes Rallyssa kilpa-auto suistui tieltä yleisön joukkoon Harjun erikoiskokeella 23. elokuuta 1996. Onnettomuudessa kuoli yksi ja loukkaantui 36 katsojaa.
45-vuotias belgialainen katsoja Ludo Briers kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin, yhdeksän loukkaantui vakavasti ja 27 lievästi. Onnettomuuden jälkeen Pitkäkadun suoralle rakennettiin renkaista hidasteshikaani, jotta ajonopeudet onnettomuusmutkaan saatiin alenemaan. Erikoiskoe ajettiin seuraavan kerran Suomen MM-rallissa kuitenkin vasta vuonna 2014.
Onnettomuus Humalamäen erikoiskokeella 1984
Jyväskylän suurajoissa 1984 tapahtui Humalamäen erikoiskokeella tapahtui onnettomuus, jossa yhdeksän henkilöä loukkaantui ja neljä heistä vakavasti. Britannialaisen kilpailijaparin Julian Roderick-David Holmes ajama Vauxhall Chevette syöksyi paloaukean hyppysuoralla yleisön joukkoon. Onnettomuuteen vaikutti kilpailijaparin kokemattomuus. Myös paloaukealla olleet katsojat olivat tulleet seuraamaan kilpailua liian lähelle tietä.
Kiven lentäminen päin katsojaa Hippoksen erikoiskokeella 1999
Vuoden 1999 Suomen rallissa kymmenvuotias poika loukkaantui, kun kivi sinkoutui hänen kasvoihinsa Hippoksen erikoiskokeella. Kiven aiheuttama osuma mursi pojan poskiluun. Erääksi onnettomuuden syyksi mainittiin ajoradan urautuminen, minkä myötä tien pintaan nousi kiviä. Tapauksesta ei tuomittu rallin järjestäjille rangaistuksia, vaan tapahtuma katsottiin onnettomuudeksi.
Onnettomuus Mökkiperän erikoiskokeella 2001
Vuoden 2001 Suomen rallissa kaksi katsojaa loukkaantui, kun italialaisen Massimo Macaluson Fiat Punto Super 1600 päätyi ulosajossa yleisön joukkoon. Onnettomuus tapahtui rallin neljännellä erikoiskokeella Mökkiperässä. Katsojien saamat vammat eivät kuitenkaan olleet vakavia.
Onnettomuus Parkkolan erikoiskokeella 2004
Vuoden 2004 Suomen rallissa neljä katsojaa loukkaantui Ari Laivolan ohjaama N-ryhmän Mitsubishi suistui tieltä yleisön joukkoon kilpailun toisella erikoiskokeella Parkkolassa. Kolmen katsojan saamat vammat olivat lieviä, mutta yksi katsoja sai luunmurtumia lantion seudulle, kun häneen osui ulosajon seurauksena kaatunut puhelinpylväs.
Mansour bin Zayed al-Nahyan
Mansur tunnetaan ulkomailla etenkin Manchester City FC:n omistajana. Mansurin varallisuuden perustana on International Petroleum Investment Company -niminen öljy-yhtiö, mutta hän on sijoittanut varojaan taitavasti myös ulkomailla.
Osakesijoitusten lisäksi Mansur on ostanut loistojahteja, kalliita autoja, kuten Lamborghini Reventonin ja Ferrari Enzon, sekä ylenpalttisen luksushotellin Emirates Palace.
Tenzin
Tenzin voi tarkoittaa seuraavia:
Suomen Regions’ Cup
Suomen Regions’ Cup on Suomessa järjestettävä miesten jalkapallokilpailu, joka on tarkoitettu Suomen Palloliiton piirisarjoissa eli Kolmosessa ja sitä alempana pelaaville seuroille. Regions’ Cup pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 2012.
Suomen Regions’ Cupin loppuottelu pelataan Suomen Cupin loppuottelun yhteydessä.
Palkinnot
Parittomina vuosina cupin voittaja pääsee edustamaan Suomea seuraavan vuoden UEFA Regions’ Cupiin, joka pelataan joka toinen vuosi.
Lisäksi piirit voivat määritellä omia palkintojaan esim. piirin pisimmälle päässeelle joukkueelle alimmalta sarjatasolta.
Agnes Pockels
Agnes Pockels (14. helmikuuta 1862 Venetsia, Itävallan keisarikunta – 21. marraskuuta 1935 Braunschweig, Saksa) oli saksalainen fyysikko ja kemisti, joka oli pintatieteen tutkimuksen edelläkävijä. Hänellä ei ollut virallista korkeakoulutusta, mutta hän rakensi laitteen, jolla hän pystyi mittaamaan veden pintajännitystä ja epäpuhtauksien vaikutusta siihen. Hänen tutkimuksensa julkaistiin Lordi Rayleighin avustuksella Nature-lehdessä. Tuon jälkeen häneltä julkaistiin useita muitakin artikkeleita.
Nuoruus ja opiskelu
Agnes Pockels syntyi vuonna 1862 Itävallan keisarikuntaan kuuluneessa Venetsia, jossa hänen isänsä palveli keisarillista armeijaa. Sairastelu kuitenkin pakotti isän jäämään vuonna 1871 eläkkeelle, jolloin Pockelsit muuttivat Braunschweigiin.
Agnes Pockels osoitti kunnallisessa tyttöjen yläkoulussa kiinnostusta luonontieteisiin ja olisi halunnut jatkaa opintoja yliopistossa, mutta saksalaiset yliopistot eivät vielä hyväksyneet naisia oppilaikseen. Hänen veljensä Friedrich opiskeli Göttingenin yliopistossa ja hoiti siskolleen oppikirjoja itseopiskelua varten.
Tutkimustyö
Pockels oli naimaton ja joutui huolehtimaan sairaista vanhemmistaan, minkä takia hän käytti paljon aikaa ruoanlaittamiseen ja siivoamiseen. Hän kiinnostui siitä, miten esimerkiksi saippua vaikutti veden pintajännitykseen. Pockels teki vuonna 1881 ensimmäiset tutkimuksensa pintajännityksestä ja rakennutti mittalaitteiston.
Kun Pockels luki vuonna 1890 artikkelin, jossa kuvattiin englantilaisen Lordi Rayleighin tekemistä kokeista, hän päätti lähettää veljensä innostamana Rayleighille omista tutkimksistaan. Rayleigh innostui tekstistä, ja se julkaistiin Nature-lehdessä. Se käynnisti Pockelsin tieteellisen uran, ja hän julkaisi seuraavien vuosien aikana useita muitakin artikkeleita. Lisäksi hän kävi kirjeenvaihtoa monien fyysikoiden kanssa.
Tunnustukset viimeisinä vuosina
Pockelsin työn arvo alettiin tunnustaa 1930-luvulla. Hän sai muun muassa 1932 Braunschweigin yliopiston kunniatohtoriuden. Hänen työnsä nähdään sekä fysiikan että kemian haaraksi lukeutuvan pintatieteen pioneerina. Vielä 1800-luvun lopulla pinnoista tiedettiin vain hyvin vähän, mutta Pockels pystyi omalla laitteellaan mittaamaan veden pintajännitteen ja havaitsemaan, että epäpuhtaudet, kuten saippua, steariinihappo tai oliiviöljy, heikentivät pintajännitystä.
The Jackson 5 Final Tour
The Jackson 5 Final Tour oli The Jackson 5 -yhtyeen viimeinen kiertue vanhalla Motown Recordsin nimellä, ennen kuin yhtye siirtyi Epic Recordsille ja otti käyttöön The Jacksons -nimen. Yhtye esiintyi kuudessa konsertissa Filippiineillä helmikuussa 1976.
Ilostiikkaa
Ilostiikkaa on Ella Lahtisen toinen sooloalbumi. Ennen tätä albumia hän on laulanut Tenavatähti 1992 -levyllä, Lapsen tähden -kokoelmalevyllä sekä tehnyt ensimmäisen sooloalbuminsa Monen monta mukavaa.
Levy on lastenmusiikkia ja sillä on uskonnollinen teema. Levyn on julkaissut Ristin voitto ry vuonna 1994.
Herodeksen temppeli
250px|thumb|[[Pienoismalli Herodeksen temppelistä Israelin kansallismuseossa.]] Herodeksen temppeli tai kolmas temppeli oli Herodes suuren vuonna 19 eaa. Jerusalemiin rakennuttama laajennus Toisesta temppelistä. Temppeliä kutsuttiin myös nimellä kolmas temppeli ja se sijaitsi todennäköisesti nykyisen Kalliomoskeijan paikalla.
Temppeli tuhoutui ensimmäisen juutalaissodan aikana Jerusalemin piirityksessä vuonna 70. Vuonna 691 viimeisetkin temppelin jäännökset raivattiin ja paikalle rakennettiin Kalliomoskeija.
Lähteet
Second Temple
Salomon (laulaja)
Salomon (oikealta nimeltään Timo Antero Silvennoinen, 22. huhtikuuta 1949 Helsinki – 19. marraskuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän teki läpimurron vuonna 1975, jolloin hän sijoittui Syksyn sävel -kilpailussa toiseksi kappaleella ”Unisatu”. Salomon levytti neljä albumia, minkä jälkeen hän tulkitsi ainoastaan yksittäisiä lainakappaleita kokoelmalevyille. Lopulta hän vetäytyi musiikkialalta ja siirtyi liikemieheksi harjoittamaan osto- ja myyntitoimintaa.
Vuonna 1973 Salomon lavasti hukkumisensa Espoon Haukilahden uimarannalla. Tarkoituksena oli saavuttaa julkisuutta, ja Ilta-Sanomat kirjoittikin tapahtuneesta päivittäin viikon ajan. Lopulta laulaja palasi julkisuuteen ja hukkuminen paljastui pelkäksi pilaksi.
Salomon kuoli hoitamattomaan diabetekseen vuonna 1997. Hän oli kuollessaan 48-vuotias.
Lapsuus ja nuoruus
Timo Antero Silvennoinen syntyi Helsingissä 22. huhtikuuta 1949. Lapsuutensa hän vietti nykyisen Vantaan Itä-Hakkilassa sekä Lempäälässä. Koulussa suurin osa aineista ei kiinnostanut häntä, ja hän kävi vain kansa- ja oppikoulun.
Jorma Helianderin avulla Silvennoinen päätyi 1960-luvun lopulla erään ruotsalaisorkesterin solistiksi. Hieman myöhemmin hän esiintyi erään tšekkoslovakialaisen yhtyeen kanssa. Kesällä 1968 Suomea kiersi Salomon-show, mutta täysin tuntemattoman nuoren artistin kiertueen menestys jäi rajalliseksi.
Levytysuran alkuvaiheet
Ensimmäiset vakavat levytyssopimusneuvottelut Salomon kävi EMIn kanssa. Keskustelut etenivät aina levytysmateriaalin valintaan saakka, mutta sopimus kaatui Salomonin asepalvelukseen. Levytysten julkaisu ei tuntunut järkevältä tilanteessa, jossa artisti siirtyy vuodeksi armeijaan.
Salomon solmi vuonna 1971 levytyssopimuksen Fonovoxin kanssa. Salomon oli kuullut isältään kyseisen yhtiön etsivän uusia solisteja, jolloin Salomon sopi tapaamisen yhtiön johtajan Henry Haapalaisen kanssa. Ensimmäiset levytykset tehtiin keväällä 1971, jolloin nauhoitettiin kappaleet ”Itkeä ei saa”, ”Päivä uuteen vaihtuu”, ”Ei parempaa” ja ”Pitkä tie”. Ne kaikki ilmestyivät Fonovoxin ensimmäisellä albumijulkaisulla, kokoelmalevyllä Kotimainen sarja 1. Salomonin lauluosuudet nauhoitettiin ruokatunneilla, koska hän ei onnistunut saamaan työpaikaltaan vapaata. Salomonin mielestä levytetyt kappaleet eivät myöskään sopineet hänen äänelleen.
Kappaleet ”Itkeä ei saa” ja ”Päivä uuteen vaihtuu” julkaistiin tuoreeltaan myös singlenä. A-puoli ”Itkeä ei saa” oli Jarmo Jylhän säveltämä ja sanoittama, ja se sai hyvän vastaanoton. RAY tilasi sitä 1 500 kappaletta, minkä lisäksi se oli yksi Sävelradion vuoden toivotuimmista kappaleista. Mediassa Salomonista alettiin povata seuraavaa suurtaa poptähteä. Elokuussa 1971 hän oli nuortenlehti Suosikin kannessa, ja seuraavana vuonna Salomon äänestettiin Suomen kolmanneksi suosituimmaksi poplaulajaksi.
Salomon levytti vuonna 1973 Aarno Ranisen Finnsound-levymerkille singlen Laulaa saa / Suloinen hymy. Sävellyksen tekivät Tom Öhling ja Frank Robson, sanoituksen Salomon itse. Single jäi vähälle huomiolle, minkä lisäksi ongelmia aiheutti levy-yhtiön hidas aikataulu. Salomonin ja Finnsoundin yhteistyö päättyikin tähän yhteen singleen.
Salomonin hiipuvalle uralle haettiin nostetta lavastetulla hukkumiskuolemalla. Elokuun 15. päivänä 1973 Ilta-Sanomat uutisoi poplaulajan katoamisesta Espoon Haukilahden uimarannalla – jäljellä oli vain rannalle jäänyt vaatemytty. Tapaus aiheutti suuren kohun, ja poliisi aloitti välittömästi laulajan etsinnät, vaikka todellisuudessa Salomon piileskeli lehtimoguli Urpo Lahtisen huvilan saunamökissä yhdessä toimittaja Hellevi Jussilan kanssa. Lehti kirjoitti tapauksesta näkyvästi viikon ajan, kunnes Salomon kyllästyi piileskelyyn ja palasi julkisuuteen. Tempaus ei kuitenkaan edistänyt Salomonin uraa, vaan päinvastaisesti monet keikkajärjestäjät peruivat sovittuja esiintymisiä. Viimeisessä lehtihaastattelussaan heinäkuussa 1995 Salomon vähätteli omaa osuuttaan tapauksessa. Hänen mukaansa lavastuksen järjestely ja suunnittelu olivat peräisin valokuvaaja Olavi Kaskisuolta, joka oli uhonnut nuoren artistin tulevan tempun myötä tähdeksi. Myös rannalta löytyneet vaatteet olivat Kaskisuon, vaikka niiden yhteydestä löydetyt henkilökortti ja avaimet kuuluivatkin Salomonille. Muusikko-tuottaja Seppo Rannikko on sanonut, että Salomon on ”Suomen ainoa laulaja, joka on noussut hukkumalla pinnalle”.
Hukkumisepisodin jälkeen Salomon solmi levytyssopimuksen Matin ja Tepon uuden M & T Productionsin kanssa. Vuonna 1974 sen kautta ilmestyi single Mentiin seslonkiin / Valvoin koko yön, jonka A-puoli oli käännös Elvis Presleyn hitistä ”I Need Your Love Tonight” ja B-puoli Matin ja Tepon kirjoittama kappale, jonka he vuotta myöhemmin levyttivät itsekin. Vaikka Salomon piti ”Mentiin seslonkiin” -kappaletta eräänä uransa parhaista levytyksistä, jäi se edeltäjiensä tavoin vähälle huomiolle.
”Unisatu” ja nousu huipulle
Uran hiipuessa Salomon elätti itsensä puhelinmyyjänä. Hän kuitenkin palasi vuonna 1975 Fonovoxille. Uusi kahden vuoden levytyssopimus takasi Salomonille hyvät rojaltit sekä levymyynnistä riippumattoman korkean takuusumman. Samana vuonna Salomon osallistui Syksyn sävel -kilpailuun Henry Haapalaisen säveltämällä ja sanoittamalla kappaleella ”Unisatu”. Se sijoittui kilpailun toiseksi ja sai lähes kolmanneksen äänistä. ”Unisatu” julkaistiin myös singlenä B-puolenaan vanhempi kappale ”Ei parempaa”. Single ylsi myyntilistalla viidenneksi. Suosion myötä Salomonin tulot kasvoivat merkittävästi.
Läpimurtohitin myötä Salomon aloitti ensimmäisten suomalaisten artistien joukossa tavaratalokeikat. Artistin eräänlaiseksi tavaramerkiksi olivat jo muodostuneet tiukat sikamokka-asut. Media antoikin laulajalle lisänimen ”Seksi-Salomon”. Keikkoja Salomon teki 1970-luvulla muun muassa Separaattori- ja Jig-Saw-yhtyeiden säestämänä.
Salomonin seuraava albumi oli vuonna 1977 ilmestynyt Malaya, jolla säestäjänä on pääasiassa Paradise-yhtye. Malaya oli tyylillisesti edeltäjäänsä yhtenäisempi kokonaisuus, joka jälleen sisälsi niin englannin- kuin suomenkielisiäkin kappaleita. Albumin singlejulkaisun A-puoli oli Salomonin itse kirjoittama nimikappale ”Malaya” B-puolenaan tuottaja Henry Haapalaisen kirjoittama ”Kuuma yö”.
Vuonna 1978 Salomon toteutti yhden unelmistaan levyttäessään albumillisen Elvis Presleyn kappaleita. Salomon & Paradise -levyn säestäjänä toimi albumin nimen mukaisesti Paradise-yhtye. Lisäksi mukaan otettiin jo Salomonin esikoisalbumilla julkaistu kappale ”You’re the Devil in Disguise”. Salomon voitti Yleisradion kilpailun, jossa etsittiin Suomen parasta Elvis-imitoijaa. Levyltä julkaistiin yksi single, Don’t Be Cruel / Can’t Help Falling in Love with You, jotka olivat ”Teddy Bearin” ohella Salomonin suurimpia suosikkeja ja keikkabravuureja albumin materiaalista. Salomon & Paradise jäi samalla Salomonin viimeiseksi Fonovoxin julkaisemaksi äänitteeksi, sillä levy-yhtiö ajautui konkurssiin samana vuonna 1978.
Fonovoxin työntekijät Jarmo Jylhä ja Erkki Puumalainen perustivat uuden levy-yhtiön, J-P Musiikin, jolle Salomon teki uransa viimeiset levytykset. Vuonna 1979 hän äänitti J-P-Musiikin suosituille Disco City -kokoelmille yhteensä seitsemän kappaletta, jotka koostuivat lähinnä iskelmäcovereista. J-P-Musiikki julkaisi samana vuonna myös kasettiuusintapainoksen vuoden 1976 esikoisalbumista Salomon.
Vuonna 1980 ilmestyi Salomonin neljäs ja viimeinen studioalbumi Uudet tuulet, joka merkitsi siirtymistä edellislevyn rock-linjasta suomi-iskelmään. Uudet tuulet sisälsi myös country-vaikutteita, joita toi mukanaan Kari Kuuva, joka teki levylle viisi sävellystä ja neljä sanoitusta. Albumin menestys jäi kuitenkin verrattain vaisuksi. Siltä julkaistiin myös single Kaunis Marinella / Ei onni suosi pettäjää. Uuden albumin lisäksi Salomon teki vuonna 1980 joukon kokoelmalevytyksiä. 60-luvun suosikki-iskelmät -kokoelmille hän levytti lainakappaleet ”Piilopaikka”, ”Päättyneet on päivät”, ”Delilah” ja ”Pieni nukke”. Näistä viimeksi mainittu julkaistiin myös Uudet tuulet -albumilla ja ”Delilah” vuonna 1980 julkaistun ”Se koskee” -singlen B-puolena. Disco City -kokoelman viidennelle osalle päätyi puolestaan tulkinta Reijo Kallion hitistä ”Viikonloppuisä”. Sen hän levytti poikkeuksellisesti oikealla nimellään Timo Silvennoinen.
Salomon teki vuonna 1981 kaksi levytystä. Disco City -sarjan kahdeksannelle osalle hän tulkitsi Kake Randelinin hitin ”Kirje kotiin” ja Musiikin sävelsatoa -kokoelmalle Kari Kuuvan säveltämän uuden kappaleen ”Juokse hänen luokseen”. Seuraavana vuonna 1982 albumille päätyi kaksi uutta levytystä. Veikko Juntusen kirjoittama kappale ”Aallot lyö” julkaistiin kokoelmalla Maantiehitit ja Kake Randelinin hitti ”Avaa hakas kokoelmalevyllä Hankirallit. Ne jäivät samalla Salomonin viimeisiksi levytyksiksi. Jarmo Jylhän mukaan levytysten loppumiseen vaikutti artistin uskon loppuminen sekä alkoholinkäytön aiheuttamat rajoitukset. Salomon itse totesi saaneensa musiikista kaiken minkä halusikin – päästä keikkailemaan ja levyttämään. Vuonna 1982 ilmestyi myös Salomonin ensimmäinen kokoelma-albumi Nimittäin. Ainoastaan kasettina julkaistu kokoelma sisälsi 12 levytystä vuosilta 1979–1981. Materiaalin pääpaino oli lainakappaleissa. JP-Musiikki julkaisi vuonna 1984 Salomon & Paradise -albumin kasettina nimellä Love Me Tender.
Levytysuran jälkeen
Levytysuran päätyttyä Salomon ryhtyi liikemieheksi harjoittamaan laajasti erilaista osto- ja myyntitoimintaa. Yksi niistä oli videofirma, joka myi ja vuokrasi Suomessa videoita. 1980-luvun lopulla Salomon teki lyhytaikaisen paluun J-P-Musiikille, nyt myyntiedustajana.
Vaikka Salomon ei enää levyttänytkään, teki hän edelleen satunnaisesti keikkoja. Hän tosin haaveili uusista levytyksistä 1980- ja 90-lukujen vaihteessa ja teki suomenkielisen demon Del Shannonin hitistä ”Runaway”. Sitä ei kuitenkaan levytetty, koska Frederik ehti julkaista ”Runawaysta” oman versionsa ”Savvoon jäin”.
Salomon kuoli kotonaan 48-vuotiaana 19. marraskuuta 1997. Syynä oli hoitamaton diabetes, jota hän oli jo pidempään sairastanut.
Salomonin kuoleman jälkeen Poptori julkaisi vuonna 1998 kuudentoista suomenkielisen kappaleen CD- ja kasettikokoelman Salomon in Memoriam ja vuonna 2005 CD-levynä Salomonin englanninkielistä tuotantoa nimellä Tribute to Elvis. Näitä molempia albumeja on myyty noin 3 000 kappaletta. Rocket Records julkaisi toukokuussa 2009 kahden CD-levyn kokoelman Unisatu – Kootut levytykset 1971–1980 sekä vuonna 2016 digitaalisesti kokoelman Kadonneet laulut, joka sisältää Salomonin 1970- ja 80-lukujen vaihteessa erilaisille kokoelmille levyttämiä kappaleita.
Henkilökuva
Salomonin yhteistyökumppani Jarmo Jylhä on kuvannut Salomonia äärimmäisen herkäksi ihmiseksi, joka halusi menestystä ja huomiota. Jylhän mukaan alkoholi pilasi hänen uskottavuutensa suurempaa menestystä ajatellen, koska se ei sopinut hänen artistikuvaansa.
Hawa Ahmed
Perhe
Hawa syntyi Somaliassa vuonna 1989. Hänellä on neljä siskoa ja kolme veljeä. Ennen muuttoaan Ruotsiin 7-vuotiaana hän asui Mombasassa, Keniassa.
Ura
Voitettuaan kilpailun Hawa on osallistunut useimpiin tarjottuihin työtilaisuuksiin. Hänen nuori uransa onkin selkeässä kasvussa.
Puštšino
thumb|left|125px|Puštšinon vaakuna. thumb|250px|Puštšinon kartanon raunioita. Puštšino on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 119 kilometriä Moskovasta etelään ja 13 kilometriä Serpuhovista kaakkoon. Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2005).
Hawa Ahmed
Elämä
Hawan esikuvina ja inspiraation lähteenä ovat uraa tehneet somalimallit Iman ja Waris Dirie. Hänen suosikkinsa vaatesuunnittelijoista on Roberto Cavalli, jolle hän haluaisi tehdä tulevaisuudessa töitä. Hawa harrastaa joogaa ja uskoo terveelliseen elämäntapaan.
Puštšino
Puštšinon kylä tunnetaan 1500-luvulta lähtien. Vuonna 1956 paikkakunnalle perustettiin Neuvostoliiton, nykyään Venäjän tiedeakatemian tutkimuskeskus, ja vuonna 1966 siitä tuli kaupunki. Puštšinossa toimii useita biologian tutkimuslaitoksia ja Moskovan valtionyliopiston haaraosasto. Vuonna 2005 se sai tiedekaupungin statuksen.
Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu klassistinen Puštšinon kartano ja Okan vastarannalla sijaitseva biosfäärialue. Puštšinon lähellä nykyisen Spas-Tešilovon kylän paikalla on sijainnut keskiaikainen Tešilovin kaupunki.
Hawa Ahmed
Elämä
Hän asuu nykyään Tukholmassa.
Pirunpelto (televisiosarja)
Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin DVD:nä 16. kesäkuuta 2010, toinen tuotantokausi 18. toukokuuta 2011 ja kolmas sekä neljäs kausi 24. huhtikuuta 2013. 30. lokakuuta 2013 julkaistiin DVD, joka sisältää kaikki neljä tuotantokautta. Pyynikin kesäteatteri esitti kesällä 2014 Pirunpeltoon perustuvaa näytelmää, jonka juonen lähtökohtana oli TV-sarjan ensimmäisen tuotantokauden alku.
Pirunpelto-sarjan tekijät Heikki Luoma ja Jukka Mäkinen ovat luoneet myös Yle TV1:llä esitettävän kaivosliiketoimintaan keskittyvän draamasarjan Korpelan kujanjuoksu.
1. tuotantokausi
Kun Pirunharjun soramontun omistaja Huuko Lammi kuolee pimeissä olosuhteissa, espoolainen poliisi Tommi Jussila saa yllättäen kuulla olevansa suunnattomien soravarojen perijä. Moni muukin on kiinnostunut samasta maa-alueesta, koska kunnan suurin yritys Tyrjän Betoni tarvitsee yhä enemmän raaka-ainetta elementtituotantoonsa. Kiista soravarojen herruudesta käy yhä kovemmaksi. Kun pelkkä keinottelu ei riitä, käyttöön otetaan kovemmat aseet.
2. tuotantokausi
Tommin täytyy valita poliisin työn ja sorayrittäjyyden välillä. Sorayrittäjäksi ryhtyessään hän huomaa poliisin työssä saatujen taitojen olevan tarpeen, sillä kiista soravarojen herruudesta käy kuumana. Ympäristöasiatkin otetaan lyömäaseeksi tässä kamppailussa, jota pankinjohtaja Östelä masinoi häikäilemättömästi. Erikoisen yllätyksen Tommin elämään tuo hänen entinen työparinsa Niina, jonka vierailu Pirunpellossa herättää varsin ristiriitaisia tunteita.
3. tuotantokausi
Kolmannessa jaksossa Tommi ja Kantonen jatkavat soranajoa kaivukiellosta huolimatta. Piikulla on hankaluuksia hallita Tyrjän Betonia, kun myös Sivula jättää Tyrjän Betonin sen lisäksi että entinen johtaja, Piikun isä kuoli tulipalossa edellisen jakson lopussa. Östelä alkaa punoa uusia juonia rikkaan Venäjälle suuntautuneen Rummin kanssa. Ylikonstaapeli Härmälä ei pääse eläkeputkeen kuten oli haaveillut. Päinvastoin: hän sotkeutuu juttuun yhä syvemmälle. Tommi ojentaa auttavan kätensä Piikulle Tyrjän Betoniin liittyvissä huolissa, joita lisää Sorjosen sabotaasi. Tommi saa Härmälän tutkimaan tarkemmin palopaikalta löytynyttä asetta, joka selviää Östelän aseeksi, kuten Tommi oli arvellutkin. Härmälä pidättää sekä Sorjosen että Östelän, jotka kuitenkin vapautetaan. Myöhään illalla Sorjonen ja Östelä järjestävät ansan salaperäiselle Rummille. Sorjonen ja Östelä onnistuvat huijaamaan Rummin ajamaan autollaan jyrkänteeltä hiekkamonttuun, jolloin Östelä vie Rummilta salkullisen viidensadan euron seteleitä. Jakso päättyy, kun aamulla Tommi ja Härmälä käyvät tutkimassa Annin ja Niinan kanssa Rummin autoa.
4. tuotantokausi
Rummin onnettomuuteen liittyviä todisteita löydetään monesta paikasta. Piiku taistelee Tyrjän Betonin vaikean rahatilanteen kanssa, ja Östelä tarjoaa hänelle sopimusta. Venäläiset mafiamiehet ottavat Annin panttivangiksi. Myöhemmin mafiamiehet saavat selville, että Östelä pakotti Sorjosen mukaan Rummin murhaan. Tyrjän Betonilla käydään tulitaistelu, jossa henki on katkolla niin Tommilla kuin mafiamiehillä ja lopulta Östelällä. Lopussa vietetään häät, mutta kenen? Tommi saa naisensa, mutta onko se Anni vai Niina? Sarjan kahdessa viimeisessä jaksossa esiintyy myös sarjan ohjaaja Jukka Mäkinen, joka esittää salaperäistä hahmoa, mafiapomoa, jota kuvataan pelkästään takaapäin.
Ensimmäinen tuotantokausi
thumb|right|150px|DVD kansikuva, 1. kausi
Toinen tuotantokausi
thumb|right|150px|DVD kansikuva, 2. kausi Toisen tuotantokauden kaksi viimeistä jaksoa esitettiin 27. huhtikuuta 2011 peräkkäin, seuraavalla viikolla alkavien jääkiekon MM-kilpailujen takia, viimeinen jakso nähtiin kuitenkin kisojen jälkeen uusintana 18. toukokuuta 2011.
Kolmas tuotantokausi
thumb|right|150px|DVD kansikuva, 3. kausi Kauden jaksojen nimet paljastettiin 20. elokuuta 2012.
Neljäs tuotantokausi
thumb|right|150px|DVD kansikuva, 4. kausi Kauden jaksojen nimet paljastettiin 12. marraskuuta 2012.
Kuvauspaikat
Pirunpellon kuvauspaikat sijaitsevat todellisuudessa eri puolilla Pirkanmaata. Tyrisevän keskustana toimii Kurun keskusta ja kosken äärellä kuvatut kohtaukset on kuvattu Vilppulankoskella. Soramontuista Huukon monttu sijaitsee todellisuudessa Viljakkalassa, Sorjosen monttu Mouhijärvellä ja Asserin monttu Urjalan Halkivahassa, vaikka sarjassa ne kaikki sijaitsevat saman soraharjun ympärillä. Tyrjän Betonin kohtaukset on kuvattu Parman tehtailla Ylöjärvellä. Roolihenkilöiden kotitaloista Huukon talo sijaitsee Pirkkalan Säijässä, Asserin ja Annin talo Pinsiössä sekä Kievarin sisarusten ja Torikan talo Hämeenkyrössä.
Julkisuus
- Jukka Mäkinen, Matti Ristinen ja Karoliina Blackburn Ilta-Sanomille
Ilta-Sanomat kertoi tammikuussa 2013 sarjan katsojaluvuista, jotka olivat yltäneet MTV3:n suosikkisarjan Salatut elämät keskimääräisiin katsojalukuihin. Joulukuussa 2012 sarja sai yli miljoona katsojaa.
Sarjan päättyminen aiheutti suuria keskusteluja ja adresseja internetissä.
Elokuussa 2014 usean lehden verkkosivut kertoivat Sutkin näyttelijän Jukka Salmelan kuolleen lauantaina 23. elokuuta 2014 Jyväskylän keskussairaalassa. Hänen piti näytellä Pyynikin kesäteatterissa Sutkin rooli Pirunpelto-näytelmässä, mutta hän ei pystynyt siihen huonon liikuntakykynsä takia.
Näytelmä
Sarjaan perustuvan näytelmän esitykset olivat 10. kesäkuuta 2014 – 9. elokuuta 2014 Pyynikin kesäteatterissa. Näytelmän ensi-ilta oli 13. kesäkuuta. Ohjaajana toimi Jukka Mäkinen ja näytelmän on käsikirjoittanut Heikki Luoma. Rooleja näyttelivät muun muassa Matti Ristinen, Karoliina Blackburn, Jussi Myllymäki, Sanna Saarijärvi, Teijo Eloranta sekä Elina Rintala. Juonen lähtökohtana on ensimmäisen tuotantokauden alku.
Päivääniemen kalmisto
thumb|Päivääniemen kalmistoa. Päivääniemen kalmisto sijaitsee Lempäälässä Vesilahteen menevän tien (seututie 301) varrella. Rautakautinen röykkiökalmiston alue on metsittynyttä entistä pelto-, kaski- ja hakamaata. Kalmistoon kuuluu noin 130 kiven- ja maansekaista röykkiötä ja matalaa kiveystä. Läpimitaltaan rakennelmat ovat 3–20 metriä. Useimmissa kalmiston röykkiöissä on suurikokoinen silmäkivi, jonka ympärille muut kivet on kasattu. Kirjallisia mainintoja röykkiöistä on 1790-luvulta. Aluetta on tutkittu 1800-luvun lopulla ja vuonna 1987. Kalmisto on vuosilta 300–1000 jaa., mutta runsaimmat löydöt ovat aikaväliltä 600–800. Kalmiston läheinen alue muuttui vuonna 1994, kun Näppilänsalmen ylittänyt vanha silta korvattiin uudella ja Lempäälän ja Vesilahden välisen tien linjausta muutettiin.
Päivääniemen haudoista suurin on niin sanottu kuninkaanhauta. Sen keskellä suuri luonnonkivi, joka on haudan silmäkivi. Kuninkaanhaudalle johtaa etelästä kivinen käytävä. Hauta on kuulunut paikalliselle mahtimiehelle, sillä haudasta on löydetty komea miekka. Myös Satakunnan Kiukaisissa on Kuninkaanhauta-niminen muinaisjäännös.
Šintolainen pyhäkkö
Šintolainen pyhäkkö on japanilainen rakennus, jossa palvotaan yhtä tai useampaa šintolaista kamia. Pyhät esineet, jotka kuvastavat kamia, pidetään pyhätön sisimmässä osassa jossa niitä ei näe. Pyhäkössä käydään osoittamassa kamille kunnioitusta tai rukoilemassa hyvää onnea.