cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kempeleen Lentopallo
Historia
Kempeleen Lentopallo perustettiin vuonna 2005, kun seura erkaantui yleisseurasta nimeltään Kempeleen Pyrintö. Kempeleen Lentopallo aloitti heti perustamisensa jälkeen isot satsaukset lentopalloon, ja alkoi hankkimaan kovia pelaajia joukkueeseensa. Joukkue hankki aluksi riveihinsä SM-liigakauden 2002 pistepörssin voittaneen Antti Huuskosen, ja Suomen lupaavimpiin lentopalloilijoihin kuuluneen Antti Kaattarin. Pian pamahtivat uudet pommit siirtomarkkinoilta, kun joukkue hankki SM-liigamiehet Harri Hietalan, ja Antti Malisen. Malinen oli voittanut juuri torjuntapörssin SM-liigassa, ja Hietala taistellut pistepörssin voitosta loppuun asti. Myöhemmin Kempele ilmoitti myös hankkineensa maajoukkuepassari Simo-Pekka Ollin joukkueeseensa 1-sarjaan.
Pelaajamarkkinoilla Kempele jatkoi hankintojaan, kun se hankki riveihinsä maajoukkuelibero Timo Tolvasen, ja entisen maajoukkuepassari Aki Riihimäen. Simo-Pekka Olli oli lähtenyt Kempeleestä ennen kauden alkua ammattilaiseksi maailmankovimpaan lentopalloliigaan, Italian A1-liigaan. Lähdön Kempeleestä mahdollista ulkomaalaispykälä Ollin sopimuksessa.
Kempele pelasi suvereenisti läpi kauden 1-sarjassa, ja lopulta kausi päättyi liiga nousuun kaudeksi 2006–2007. Liigaan noustuaan Kempele hankki riveihinsä kolminkertaisen pistepörssin voittajan Marko Ahon, sekä maajoukkuemies Teppo Heikkilän kaudeksi 2007. Ensimmäisellä kaudellaan SM-liigassa Kempeleellä oli yksi suurimmista budjeteista, mutta se ei tuottanut kuitenkaan tulosta toivotulla tavalla. Kempele tippui pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Mutalan Riennolle. Joukkue kärsi suurista loukkaantumisista läpi kauden, joka todennäköisesti heikensi sen iskukykyä.
Toiselle kaudellaan Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kempeleen joukkue oli hankkinut riveihinsä SM-liigan parhaimmaksi pelaajaksi 2007 valitun Pekka Kortteisen, ja slovakialaispassari Daniel Končálin. Kausi ei kuitenkaan mennyt odotetusti. Joukkue oli runkosarjassa vasta kuudes ja putosi puolivälierissä Vammalan Lentopallolle otteluvoitoin 3–0.
Kaudelle 2007–2008 Kempele teki sopimukset jo nelinkertaisen pistepörssin voittajan Marko Ahon, slovakialaispassari Daniel Končálin, ja Petteri Parkkisenniemen kanssa. Lisäksi joukkueessa pelasivat edelleen rantalentopallon huippunimi Anssi Hakala, sekä toiseksi vastaanottotilastoissa sijoittunut Juho Rajala. Liigarinkiin on noussut myös juniorilahjakkuus Tommi Eirola, jonka lisäksi sopimukset on tehty Antti Malisen sekä Harri Hietalan kanssa. Uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Sami Kurttila. Joukkue ylsi puolivälieriin, missä se hävisi Santasportille.
Kaudeksi 2009–2010 seuran miesten liigajoukkue siirtyi Ouluun ja jatkaa liigassa Sun Volley -nimisenä joukkueena.
Mako Iwamatsu
Makoto Iwamatsu (10. joulukuuta 1933 – 21. heinäkuuta 2006), taiteilijanimeltään Mako, oli japanilais-amerikkalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli kirjailija ja kuvittaja Tarō Yashima. Makon vanhemmat muuttivat Yhdysvaltoihin tämän ollessa pieni, ja Mako itse seurasi toisen maailmansodan jälkeen. Hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen vuonna 1956.
Makon kuuluisin rooli on elokuvassa Tykkivene Jangtse-joella, josta hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar- ja Golden Globe -palkintoihin. Vuonna 1976 hän oli ehdolla Tony-palkintoon parhaasta miespääosasta musikaalissa näytelmästä Pacific Overtures.
Conan-elokuvissa Conan barbaari ja Conan hävittäjä Mako näytteli Conanin velhoavustustajaa. Nouseva aurinko (1993) elokuvassa Makolla oli Yoshida-sanin sivurooli ja (1997) Seitsemän vuotta Tiibetissä elokuvassa Mako näytteli Kungo Tsarongin roolia. Vuonna 2001 hänellä oli rooli elokuvassa Pearl Harbor ja vuonna 2005 cameorooli elokuvassa Geishan muistelmat.
Makolla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Mako kuoli 21. heinäkuuta 2006 ruokatorven syöpään, jota vastaan hän oli taistellut pitkään.
Innocenti
pienoiskuva|Innocenti 90 tai 120 Nuova Innocenti S.p.A. oli italialainen, Milanossa toiminut pienten henkilöautojen valmistaja.
Innocenti Mini on läheistä sukua englantilaiselle ”serkulleen”. Ennen vuonna 1974 esiteltyä Bertonen piirtämää uutta korimallia, Innocentin Minit olivat myös ulkomuodoltaan englantilaisen esikuvansa kopioita. Uuden korimallin myötä autoihin tuli myös uusi japanilaista alkuperää oleva kolmisylinterinen, 990-kuutionen moottori, josta oli saatavissa kolme versiota. Heikkotehoisin olí 27 kilowattia kehittänyt dieselmoottori, bensiinikäyttöinen perusversio tuotti puolestaan 38 kilowattia ja malliston huipulla oli vielä nimellä Innocenti Turbo de Tomaso -nimellä markkinoitu 53 kilowatin turboahdettu moottori. Turbo-version erotti ulkoisesti perusmallista mustista lokasuojien levennyksistä, etuspoilerista sekä etupuskuriin integroiduista sumuvaloista.
Vuonna 1990 De Tomaso myi Innocentin Fiat-konsernille ja Innocenti Minin tuotanto lopetettiin. Italiassa Fiat Elbaa alettiin tällöin myydä Innocentin merkillä. Valmistus jatkui vuoteen 1997 saakka.
Yli-Kitka
Yli-Kitka on järvi Koutajoen vesistössä. Se muodostaa yhdessä lähes samassa tasossa olevan Ala-Kitkan kanssa suuremman Kitkajärven. Järvi sijaitsee Posion ja Kuusamon kunnissa Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan rajalla. Järven pinta-ala on 237,31 km², ja korkeustaso 240,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Yli-Kitka laskee koillisessa Kilkilösalmen kautta Ala-Kitkaan, ja sieltä lopulta Kitkanjokeen.
Yli-Kitka on rantaviivaltaan varsin mutkikas. Rantaviivan pituus on 623 km. Mourusalmi jakaa järven kahteen suurempaan altaaseen. Suurimmat selät ovat Luonselkä, Turjanselkä ja Konttiselkä järven eteläosassa sekä Vasikkaselkä, Isoselkä ja Tolvanselkä järven pohjoisosassa. Suuria järveen pistäviä niemiä ovat Hyväniemi, Tolvanniemi ja Halkaisija.
Yli-Kitkassa on 372 saarta, joista suurin on Porosaari Luonselän ja Konttiselän välissä. Muita mainittavia saaria ovat Neitisaari, Haahtisaari, Lohisaari ja Kumpusaari järven eteläosissa sekä Lososaari, Petäjäsaari ja Miehinkisaari järven pohjoisosissa. Eniten saaria on aivan järven koillisosissa Kuusamon puolella. Järven keskisyvyys on 6,59 m. Suurin syvyys, 41,2 m, on mitattu Vasikkaselällä Posion puolella. Yli 10 metrin syvyyksiä on Vasikkaselän lisäksi erityisesti Luonselällä ja Turjanselällä.
Yli-Kitkaan laskevista vesistöistä suurimmat ovat Soudunjärven kautta järveen laskeva Posionjärvi sekä Kuusamon puolella Naatikkalahteen laskeva Naatikkajoki. Muita järveen laskevia vesistöjä ovat Autioselkään laskeva Raistakanjoki, Turjanselkään laskeva Jalajoki, Konttiselkään laskevat Vasarajoki ja Lohijoki, Peräselkään laskeva Särkijoki, Vasikkaselkään laskevat Kirintöjoki ja Suonnanjoki, Tolvanlahteen laskeva Tolvanjoki, Isoselkään laskeva Riisijoki, Tolvanselkään laskevat Suovajoki ja Kotijoki sekä järven koillisosaan laskevat Noiviojoki, Kesäjoki, Elijoki, Ristijoki ja Kantojoki.
Julia Kristeva
thumb|Julia Kristeva Julia Kristeva (, s. 24. kesäkuuta 1941 Sofia) on bulgarialais-ranskalainen filosofi, psykoanalyytikko, feministi ja kirjailija, joka on elänyt Ranskassa 1960-luvun puolivälistä lähtien. Hänen teoksillaan on merkittävä paikka poststrukturalistisessa ajattelussa.
Elämä ja ura
Julia Kristeva syntyi vuonna 1941 Slivenissä Bulgariassa. Hänen isänsä oli lääkäri, mutta työskenteli silti seurakunnan kirjanpitäjänä. Perhe ei siksi ollut kommunistisen hallinnon suosiossa, eikä nuori Julia päässyt opiskelemaan hallituksen sponsoroimiin ranskalaisiin kouluihin. Julia kävi lopulta veljensä kanssa dominikaaninunnien pitämää koulua, missä he oppivat ranskaa.
Kristeva opiskeli Sofian yliopistossa, mistä hän valmistui kielitieteestä. Hän oli tekemässä opinnäytetyötänsä uudesta romaanista, kun hän kuuli, että Ranska tarjosi stipendiä opiskelijoille, jotka halusivat opiskella Ranskassa. Yliopiston johtaja oli kovan linjan kommunisti, ja siksi Kristevan ohjaaja vei joulukuussa 1965 tämän Ranskan-suurlähetystöön tekemään stipendikokeen, kun johtaja oli Moskovassa. Kristeva lähti etuajassa Ranskaan, koska ei halunnut jäädä odottelemaan yliopiston johtajan paluuta. Hän saapui Pariisiin jouluaattona taskussaan vain viisi dollaria. Hän asui bulgarialaisen toimittajan kanssa, kunnes sai stipendirahat.
Kristeva saapui länteen ehtiäkseen kokemaan ajoissa strukturalismin heikkenemisen ja sen haastajien Michel Foucaultin ja Jacques Derridan antaman haasteen. Kristeva opiskeli muun muassa Roland Barthesin johdolla ja osallistui niin sanotun Tel Quel -ryhmän kirjalliseen toimintaan.
Kristeva opettaa semiotiikkaa Columbian yliopistossa New Yorkissa sekä Université Paris 7 Denis Diderot -yliopistossa. Hän on myös Institut universitaire de Francen jäsen.
Julia Kristeva on avioitunut ranskalaisen kirjailijan Philippe Sollersin kanssa.
Vuonna 2004 Kristeva sai tuotannostaan norjalaisen Holberg-palkinnon ja vuonna 2006 Hannah Arendt -palkinnon. Vuonna 2017 hänen ajattelunsa mainitaan maineikkaan Library of Living Philosophers -kirjasarjan valmisteilla olevan teoksen aiheena.
Kirjallinen ura
Kristevan varhainen työ kielen ja kielitieteen parissa johti teoksiin Semeiotikè (1969) ja La Révolution du langage poétique (1974). Jälkimmäinen teos oli myös hänen väitöskirjansa, ja sitä kehuttiin psykoanalyyttinen teorian sekä kielen ja kirjallisuuden yhdistämisestä. Kristevasta tuli 1979 myös psykoanalyytikko hänen osallistuttuaan Jacques Lacanin seminaareihin. Tätä ajanjaksoa nimitetään Kristevan teoreettiseksi vaiheeksi.
Kristevan 1980-luvun tekstit saivat vaikutteita hänen psykoanalyytikon tehtävistään. Ne käsittelivät semiotiikkaa ja symbolista kieltä. Hänen teoksiinsa tältä ajalta kuuluvat Pouvoirs de l’horreur (1980), Histoires d’amour (1984) ja Musta aurinko – masennus ja melankolia (1987). Kristeva on 1980-luvun jälkeen käsitellyt temaattisesti erilaisia aiheita, kuten uskon luonnetta ja naisneroja. Hän on kirjoittanut elämäkerrat Hannah Arendtista (1999) ja Colettesta (2002) sekä muun muassa romaanit Meurtre à Byzance (2004) ja Thérèse Mon Amour (2008).
Yllättävän aluevaltauksen Kristeva teki vuonna 1990 julkaisemalla ensimmäisen romaaninsa Les Samouraïs. Se on sekoitus omia kokemuksia ja mielikuvia. Teosta on pidetty vastinparina Simone de Beauvoirin romaanille Mandariinit (1954), koska se tuo esiin, miten 1990-luvun filosofit eroavat 1950-luvun edeltäjistään. Se on myös avainromaani, josta voi tunnistaa Jacques Lacanin, Louis Althusserin ja Jacques Derridan.
Kristevan töitä voi pitää yrityksenä muokata psykoanalyyttistä lähestymistapaa ja sen poststrukturalistista kritiikkiä. Esimerkkinä mainittakoon, että Kristevan näkemys subjektista ja sen rakentumisesta on saanut vaikutteita Sigmund Freudilta ja Jacques Lacanilta. Kristeva hylkää kuitenkin kaikki muodolliset systemaattiset tai strukturalistiset subjektin ymmärtämiset jatkuvasti ”prosessoivan” tai ”kriisissä olevan” subjektin tähden.
Välimerkki
Välimerkkejä käytetään kirjoitetussa kielessä varsinaisten kirjoitusmerkkien – kuten kirjainten – lisäksi erottamaan ja yhdistämään merkkejä tai ilmauksia. Varsinkin kirjakielessä välimerkkien käyttö noudattaa sääntöjä, jotka kuuluvat kielioppiin. Ne auttavat tekstin hahmottamisessa.
Välimerkkisääntöjen hallintaa pidetään tärkeänä osana kielitaitoa erityisesti kirjoitetun kielen käyttöön perustuvissa yhteiskunnissa.
Lyhyenpäivänkasvi
Lyhyenpäivänkasvi on kasvilaji, joka tarvitsee kukkiakseen päivittäin tarpeeksi lyhyen valoisan ajan tai riittävän pitkän pimeän jakson. Tällaisia kasvilajeja ovat monet läheltä päiväntasaajaa peräisin olevat kasvit. Puutarhoilla tällaisia kasveja pidetään pimeässä kukinnan edistämiseksi. Tällaisen päivärytmin aiheuttaa reagointi aktiiviseen fytokromi-väriaineeseen, P730. Lyhyenpäivänkasvit reagoivat tähän aineeseen siten, että se ehkäisee kukintaa. Lyhyenpäivänkasveja ovat esimerkiksi soijapapu, asterit ja krysanteemit.
Valkokorvamonarkki
Valkokorvamonarkki (Carterornis leucotis) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkokorvamonarkkia tavataan Australiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Chris Summers
Chris Summers (s. 5. helmikuuta 1988) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigaseura Nürnberg Ice Tigersissa.
Ura
Summers varattiin Phoenix Coyotesiin 29. sijalla vuonna 2006.
Ensimmäisen seniorivuotensa 2009–2010 jälkeen Summers allekirjoitti kahden vuoden tulokassopimuksen Coyotesin kanssa 31. maaliskuuta 2010. Kaudella 2013–2014 Summers teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä 15. maaliskuuta 2014 Calgary Flamesia vastaan.
Coyotesissa Summers pelasi viiden kauden ajan, mutta pääosin hän pelasi AHL:ssa San Antonio Rampagessa ja Portland Piratesissa. Coyotesissa hänelle kertyi 64 ottelua. Rangers hankki Summersin maaliskuussa 2015. Vaihtokaupassa Rangersiin siirtyivät Summersin lisäksi Keith Yandle ja neljännen kierroksen varausvuoro varaustilaisuuteen 2016. Coyotes sai John Mooren, Anthony Duclairin ja kaksi varausoikeutta.
Summers teki kesällä 2016 jatkosopimuksen Rangersin kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 lopulla ja kauden 2015–2016 aikana yhteensä kuusi ottelua Rangersissa. Farmiseura Hartford Wolf Packissa pelejä kertyi 87.
Namibian evankelisluterilainen kirkko
Namibian evankelisluterilainen kirkko (Ongeleki Onkwaevangeli Paluther Yomu Namibia, ) on Namibiassa toimiva luterilainen kirkkokunta. Kirkolla on 703 893 jäsentä (2010). Kirkko on perustettu Ambomaalle nimellä Owambokavangon evankelisluterilainen kirkko vuonna 1954 ja se organisoitui valtakunnalliseksi ottaen nykyisen nimensä vuonna 1984.
Historia
thumb|[[Martti Rautanen Olukondassa 1899]] Kirkko on syntynyt Suomen lähetysseuran työn tuloksena. Ensimmäiset suomalaiset lähetyssaarnaajat Martti Rautanen ja Pietari Kurvinen saapuivat Ambomaalle vuonna 1870. 13 vuoden työn jälkeen vuonna 1883 kastettiin ensimmäisen ambomaalaiset kristinuskoon. Ambomaa oli lähes koko 1900-luvun Suomen lähetysseuran päälähetyskenttä. Itsenäinen kirkkokunta perustettiin vuonna 1954 ja toiminta valtakunnallistettiin vuonna 1984, jolloin kirkon nimeksi tuli Namibian evankelisluterilainen kirkko (Evangelical Lutheran Church in Namibia). Kirkon ensimmäinen piispa Ambomaalla (1960-1978) oli Leonard Auala. Hänen pitkäaikainen seuraajansa (1978-2000) oli Kleopas Dumeni, josta tuli uuden yhdistyneen kirkon johtava piispa vuonna 1996. 2000-luvulla kirkon piispoina ovat palvelleet Apollos Kaulinge, Tomas Shivute ja Johannes Chiwembe Sindano.
Namibian itsenäisyystaistelun aikana kirkolla oli keskeinen rooli taistelussa Etelä-Afrikan miehitystä ja apartheid-järjestelmää vastaan. Erityisesti piispa Dumeni joutui johtamaan kirkkoa ja vastarintaa vaikeissa oloissa lähellä Angolan rajaa, jossa vapautusliike SWAPO ja Etelä-Afrikan armeija taistelivat.
Namibiassa luterilaisten kirkkojen historia liittyy kiinteästi lähetysseurojen työhön. Namibian kolme luterilaista kirkkoa perustivat vuonna 2007 kirkkojen neuvoston, jonka toiminnan tavoitteena on yhdistää kirkot. ELCINin lisäksi neuvostoon kuuluvat Namibian tasavallan evankelisluterilainen kirkko (engl. Evangelical Lutheran Church in the Republic of Namibia, ELCRN) ja Saksankielinen Namibian evankelisluterilainen kirkko (GELC).
Organisaatio
Namibian evankelisluterilaisessa kirkossa on 123 seurakuntaa, jotka jakautuvat kahteen hiippakuntaan. Kirkon palveluksessa toimii 143 pastoria, 91 diakonia ja kolme evankelistaa. Kirkon johtavana ja itäisen hiippakunnan piispana on toiminut Tomas Shivute ja läntisessä hiippakunnassa piispa Johannes Sindano. 16. joulukuuta 2010 kirkolle valittiin kaksi uutta piispaa, jotka korvaavat eläkkeelle jäävät piispat. Piispoiksi valitut ovat teologian tohtori, pastori Shekutamba V.V. Nambala, josta tulee itäisen hiippakunnan ja kirkkokunnan johtava piispa sekä läntisen hiippakunnan piispaksi teologian maisteri, pastori Josafat Shanghala. Kirkon päämaja sijaitsee Oniipassa Ondangwassa.
Kirkon toiminta
Seurakuntatyön lisäksi kirkon toimintaan kuuluvat kirjakustantamo, kuntoutuskeskus, museo, kaksi yläasteen koulua sekä seminaari diakoneille ja maallikkosaarnaajille. Kirkko vastaa myös kahden sairaalan, terveyskeskusten ja terveysohjelmien toiminnasta 5 000 terveydenhuollon ammattilaisen voimin.
Kibiran kansallispuisto
Kibiran kansallispuisto on Burundin merkittävin luonnonsuojelualue, ja maan suurin koskematon metsäalue. Sen pinta-ala on 40 000 hehtaaria. Puisto tunnetaan ennen kaikkea apinoistaan: siellä on simpansseja, paviaaneja, marakatteja ja gueretsoja.
Puisto sijaitsee Kongojoen ja Niilin välisellä vedenjakajalla. Se ulottuu Ruandan vastaiselle rajalle, ja muodostaa yhdessä Ruandan puolella olevan Nyungwen metsän kanssa laajan yhtenäisen metsäalueen. Alue on ollut lain suojaama jo vuodesta 1933. Se on ollut alkujaan kuninkaallisille varattu metsästys- ja hauta-alue.
Appenzell Ausserrhoden
Appenzell Ausserrhoden on Sveitsin kantoni maan koillisosassa. Kantonissa on noin 55 000 vakinaista asukasta. Kantonin pinta-ala on 243 neliökilometriä.
Maantiede
Seutu on valta osin kumpuilevaa maastoa. Kantoni on Sankt Gallenin kantonin keskellä; myös Appenzell Innerrhodenin kantoni on rajanaapuri etelän puolella. Kantonin korkein kohta on Säntisvuori (2 502 m mpy.) Appenzellin kantonien rajalla, kantonin etelänurkassa. Maa-alasta yli puolet on maatalouskäytössä.
Historia
Appenzell Ausserrhodenin kantoni syntyi vuonna 1597, kun Appenzellin kantoni jakaantui uskonnollisista syistä kahtia katoliseen Land Appenzell der inneren Rhodeniin (nykyisin Appenzell Innerrhoden) ja protestanttiseen Land Appenzell der äussern Rhodeniin (nykyisin Appenzell Ausserhoden).
Hallinto
Appenzell Ausserrhoden jakaantuu 20 kuntaan:
Talous
Maataloudella on vahvat perinteet Appenzellin kantoneissa. Appenzeller-juusto on peräisin Appenzellin alueelta. Appenzell on myös perinteistä tekstiilintuotantoaluetta, etenkin pellavaa tuotettiin 1500-luvulta aina 1920-luvulle asti.
Kantonin työpaikoista 65 prosenttia oli vuonna 2016 palvelusektorilla. Teollisuudessa oli 29 prosenttia työpaikoista. Alkutuotannossa (maa- ja metsätalous) oli kuusi prosenttia työpaikoista.
Liikenne
Suuret liikenneväylät (moottoritie A1 pohjoisessa ja A13 idässä sekä päärautatiet) ohittavat kantonin, mutta pienten etäisyyksien ansiosta liikenneyhteydet ovat hyvät. Appenzeller Bahnen AG on alueellinen rautatieyhtiö.
Graubünden
300px|thumb|Graubündenin kantonin hallintoalueet. Graubünden on Sveitsin pinta-alaltaan suurin ja itäisin kantoni. Kantonissa on 200 000 vakituista asukasta. Sen pinta-ala on 7 105 neliökilometriä. Kantonin pääkaupunki on Chur.
Maantiede
Graubündenin kantoni rajoittuu etelässä Italian Lombardiaan, idässä Etelä-Tiroliin sekä pohjoisessa Liechtensteiniin ja Itävallan Tiroliin ja Vorarlbergiin. Lännessä naapurikantoneita ovat Ticino, Uri, Glarus ja Sankt Gallen.
Graubünden on vuoristoseutua: kaksi kolmannesta kantonin pinta-alasta on niin vuoristoista, ettei siellä voi harjoittaa maanviljelyä. Kantonin korkein vuori on Berninan Alpeilla lähellä Italian rajaa sijaitseva Piz Bernina (4 049 m mpy.).
Graubündenin järvet ovat pieniä. Niistä suurimmat sijaitsevat Engadinin laaksossa. Graubünden on vedenjakaja-aluetta. Reinin alkujokien (Hinterrhein, Vorderrhein) alkupurot sijaitsevat Graubündenissä. Lisäksi Tonavan sivujoki Inn halkoo kantonin Engadinin laaksossa. Pon vesistöön kuuluvat Ticino ja Adda alkavat Graubündenistä. Myös yksi Adigen alkujoista, Rom, saa alkunsa alueelta.
Historia
Uskonpuhdistuksen jälkimainingeissa Kolmen liittokunta ajautui Graubündenin sisällissotaan 1620–1649, jonka myötä kaikille alueen asukkaille taattiin uskonnonvapaus. Napoleon valtasi koko Sveitsin 1798 ja liittokunnan alueesta muodostettiin Helvetian tasavallan Raetian kantoni. Helvetian lakkauttamisen jälkeen alue liittyi kantonina osaksi Sveitsin valaliittoa vuonna 1803 nimellä Graubünden.
Graubünden on edelleen uskonnollisesti, kielellisesti ja poliittisesti moninainen.
Hallinto
Kantoni koostuu 105 kunnasta (1.1.2020 alkaen). Kunnat muodostavat 11 hallintoaluetta.
Kunnista asukasluvultaan suurin on Chur, 35 470 asukasta, ja pienin Lohn, 52 asukasta (31.12.2019).
Graubündenissä on menossa hallinnon uudistamishanke, jonka seurauksena kuntien määrä on laskenut 2010-luvulla merkittävästi :
Väestö
300px|thumb|oikea|Graubündenin kielialueet vuonna 2000. Kantonissa on kolme virallista kieltä : saksa, retoromaani ja italia. Saksankieliset ovat suurin ryhmä: 74 % yli 15-vuotiaista ilmoitti saksan pääkielekseen v. 2017. Seuraavaksi yleisimpiä kieliä ovat retoromaani (15 %), italia (13 %) ja englanti (3 %).
Kielialueet ovat suhteellisen selkeät. Italiaa puhutaan Alppien eteläpuolella, retoromaania Engadininlaaksossa sekä Reinin latvoilla. Saksa on pohjois- ja keskiosan sekä kaupunkien kieli.
Graubünden on enimmäkseen katolista aluetta: vuonna 2017 katolisia oli 43 prosenttia ja protestantteja 31 prosenttia väestöstä.
Talous
Graubündenin työpaikat (yhteensä 128 000) jakaantuivat vuonna 2016 sektoreittain seuraavasti:
Laura Hartman
Laura Erikka Hartman, ent. Larsson (s. 28. syyskuuta 1973 ) on suomalais-ruotsalainen kansantaloustieteilijä, joka työskentelee Ruotsissa.
Graubünden
Liikenne
Vuoristojen takia nopeita liikenneväyliä Graubündenissä ei juuri ole. Yksi, osin kaksikaistainen, moottoritie (A13) kulkee kantonin poikki, Reinin laaksoa pitkin ja San Bernardinon tunnelin kautta Alppien läpi pohjoisesta etelään, Ticinoon. Muut maantiet kulkevat laaksojen pohjalla ja ovat suhteellisen hitaita. Useat tiet naapurikantoneihin ja -maihin vievät korkeiden solien yli ja ovat usein suljettuja talvisin:
Laura Hartman
Hartman suoritti 1997 valtiotieteiden maisterintutkinnon Helsingin yliopistossa ja 2002 tohtorintutkinnon kansantaloustieteessä Uppsalan yliopistossa. Hän on sittemmin työskennellyt Uppsalassa dosenttina ja on ollut 2007–2011 Ruotsin talouspoliittisen neuvoston jäsen.
Hartman toimi heinäkuusta 2010 syyskuuhun 2011 tutkimusjohtana Studieförbundet Näringsliv och Samhälle (SNS). Syyskuussa 2011 hän esitteli toimittamansa raportin Konkurrensens konsekvenser Ruotsin yksityistämisistä. Raportin yleisluontoinen johtopäätös oli, että "kilpailun vaikutuksista hyvinvointialalla puuttuu tieteellisesti perusteltu tietoa" sekä että ei voi tehdä sellaista johtopäätöstä, että kilpailuttaminen lisäisi tehokkuutta.
Graubünden
Liikenne
Samedanissa, Engadinin laaksossa, lähellä St. Moritzia sijaitsee Euroopan korkeimmalla (1 707 m mpy.) oleva lentokenttä, Engadin Airport, jonne on tilaus- ja yksityisliikennettä.
Laura Hartman
Raportti herätti runsaasti keskustelua. Kirjoittajat ja Hartman katsoivat lähinnä muistuttaneensa tiedon puuttumisesta eivätkä niinkään arvostelleet yksityistämistä. Monet keskustelijat arvelivat kuitenkin, että etenkin Hartmanin laatima raportin yhteenveto kärsi niin sanotusta Nirvana-syndroomasta. Nirvana-argumentti tai -oletus, kuten muun muassa Bo Rothstein on sitä nimittänyt, tarkoittaa lyhyesti, että tosiasiallista tilannetta verrataan ihannetilanteeseen, mikä tässä tapauksessa implisiittisesti sai kilpailuedellytyksen liittymään todellisiin (väistämättömiin) puutteisiin.
Graubünden
Nähtävyyksiä
Graubündenissä on kolme Unescon maailmanperintökohdetta. St. Johannin benediktiiniluostari on yli 1000 vuotta vanha perintökohde kaakkoisimmassa Sveitsissä. Reetian rautatie (Albulan ja Berninan rautatiet) on yli 100 vuotta vanha rautatieyhteys Alppien yli Sveitsistä Italiaan. Sardonan tektoninen alue on geologinen muodostuma Graubündenin, Glarusin ja Sankt Gallenin kantonien raja-alueella.
Laura Hartman
SNS:ää arvostelivat muun muassa hyvinvointialan yritysten edustajat, ja tähän arvosteluun vastasivat vuorostaan raportin laatijat sekä kilpailuttamisen arvostelijat.
Hartman luopui pian tutkimusjohtajan tehtävästä ja palasi Uppsalan yliopistoon. Toinen syy oli se, että SNS:n toimitusjohtaja Anders Vredin oli estänyt häntä osallistumasta keskusteluun raportista, ja samasta syystä myös Olof Petersson jätti SNS:n vastalauseeksi.
Prinssi Eugenin mitali
Prinssi Eugen -mitali on Ruotsin kuningas Kustaa V:n vuonna 1945 perustama palkinto Närken herttuan prinssi Eugenin (1865–1947) 80-vuotispäivän kunniaksi. Palkinto myönnetään vuosittain pohjoismaisille taiteilijoille merkittävästä taiteellisesta työstä, ja se jaetaan Eugenin päivänä 5. marraskuuta. Mitalissa on taiteilijana itsekin toimineen prinssi Eugenin korkokuva.
Venäjän liittokokous
Liittokokouksen ylähuone on liittoneuvosto, jossa ovat edustettuna Venäjän subjektit eli 24 tasavaltaa, yhdeksän aluepiiriä, 48 aluetta, kolme liittokaupunkia, neljä autonomista piirikuntaa ja yksi autonominen alue (sisältää Venäjän miehittämät alueet Ukrainassa). Jokainen subjekti lähettää kaksi senaattoria 178-paikkaiseen liittoneuvostoon.
Liittokokouksen alahuone on valtioduuma, lyhyemmin duuma (venäläisissä tiedotusvälineissä ), jossa on 450 edustajaa, jotka valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan. Edustajan pitää olla Venäjän kansalainen ja vähintään 21-vuotias.
Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma (1906–1917)
Verisunnuntai ja vuoden 1905 muut levottomuudet aiheuttivat kaaosta ympäri Venäjän keisarikunnan, ja vallassa pysyäkseen tsaari Nikolai II:n oli annettava pääministeri Sergei Witten luonnostelema lokakuun manifesti, joka antoi oikeuden sananvapauteen ja jolla duuman valtuuksia laajennettiin. Tätä aikaisemmin oli duuman perustamisesta mainittu elokuussa 1905 hallitsijan manifestilla, mikä ei ollut riittänyt patoamaan tyytymättömyyttä Venäjän-Japanin sodan tappioon ja muihin Venäjän pääasiassa autoritäärisestä pysähtyneisyydestä johtuneisiin vastoinkäymisiin.
Joulukuussa 1905 julkaistiin vaalilaki. Sen mukaan äänestäjät jaettiin maanomistajiin, kaupunkilaisiin, talonpoikiin ja työläisiin. Viimeksi mainituista äänioikeus oli niillä, joiden työnantajan yrityksessä oli vähintään 50 työntekijää. Erona yleiseen äänioikeuteen tällä säännöksellä äänioikeuden ulkopuolelle jäi työläismiestä. Äänioikeutta ei myöskään ollut naisilla, alle 25-vuotiailla, asepalveluksessa olevilla eikä suurella joukolla kansallisia vähemmistöjä. Äänioikeus ei ollut yleinen, mutta ei myöskään äänestäjäryhmissä yhtäläinen. Maanomistajan valitsemiseen tarvittiin 2 000, kaupunkilaisen 4 000, talonpojan 30 000 ja työläisen 90 000 ääntä äänestäjäluokkansa sisällä. Valtioduuman edustajamäärä vaihteli 480:stä 520:een.
Nikolai II halusi kuitenkin säilyttää itsevaltaisen hallintotavan rajoittamalla duumalle julistettuja oikeuksia. Juuri ennen duuman perustamista toukokuussa 1906 hän laati lait, jotka olivat Lokakuun manifestin vastaisia. Laeissa määrättiin, että duuma ei voi valita tsaarin ministereitä ja että nämä eivät ole vastuussa duumalle. Huhtikuussa 1906 säädettiin perustuslait, joita duuma ei voinut muuttaa kuin hallitsijan itsensä aloitteesta. Hallitsijan veto-oikeus oli rajoittamaton ja koko toimeenpanovalta kuului hänen alaisuuteensa. Hallitsija nimitti ministerit, säilytti oikeuden julistaa sota ja solmia rauha, hänellä oli oikeus rajoittamatta julistaa jollekin alueelle poikkeus- tai sotatila. Perustuslakien 87. pykälän mukaan duuman istuntokausien välillä hallitsija saattoi antaa omissa nimissään lakeja. Kolmatta duumaa lukuun ottamatta duuma työskenteli vain muutamia kuukausia. Näin ollen todellinen valta säilyi tsaarilla eikä siirtynyt duumalle. Tsaarilla oli myös oikeus hajottaa duuma milloin tahansa ja julistaa uudet vaalit.
Valtakunnanduuma muodosti keisarikunnan aikana parlamentin alahuoneen. Ylähuoneena toimi valtakunnanneuvosto, jonka jäsenistä puolet oli tsaarin nimittämiä ja puolet erilaisten korporaatioiden keskuudestaan valitsemia. Lakien oli tultava hyväksytyiksi molemmissa kamareissa.
Venäjän federaation duuma (vuodesta 1993)
Venäjän federaation duuma aloitti toimintansa 1993 sen jälkeen, kun Venäjän perustuslaki oli tullut voimaan. Tätä ennen Venäjän kansanedustuslaitos oli korkein neuvosto.
Natalja Lavrova
Natalja Aleksandrovna Lavrova (, 4. elokuuta 1984 Penza – 23. huhtikuuta 2010) oli venäläinen rytminen voimistelija. Hän voitti olympiakultaa kesäolympialaisissa 2000 ja 2004. Myöhemmin hän toimi valmentajana seura- ja maajoukkuetasolla.
Lavrova kuoli 25-vuotiaana 23. huhtikuuta 2010 Penzan lähellä sattuneessa auto-onnettomuudessa, jossa hänen sisarensa ajama auto joutui kolariin toisen auton kanssa. Lavrova ja hänen sisarensa kuolivat onnettomuudessa heti.
Holhoojahallitus
Holhoojahallitus on sijaishallitus, joka käyttää monarkin valtaa silloin, kun monarkki on käsityksen mukaan liian nuori hallitsemaan. Ikä, jossa tällainen monarkki voi ottaa vallan omiin käsiinsä, on ollut eri maissa erilainen. Joskus on käynyt niin, että holhoojahallitus ei lupauksestaan huolimatta ole suostunut luovuttamaan valtaa monarkille.
Vaihtoehtoisesti valta voidaan antaa yhdelle sijaishallitsijalle, jota tällaisessa tilanteessa saatetaan kutsua myös holhoojahallitsijaksi.
Lähteet
Suomen historia osa 3, s. 69, Weilin + Göös 1985
Albergan kartano
Albergan kartano (ruots. Alberga gård) on Espoon Leppävaarassa sijaitseva kartano. Se tunnetaan myös nimellä Sokerilinna, koska nykyinen päärakennus on rakennettu osin sokerilaatikoissa käytetystä puutavarasta. Kartanon omistaa Espoon kaupunki. Kartanosta voi vuokrata tiloja kulttuuritilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.
Albergan kartanon historia alkaa vuodesta 1622, jolloin Alberga kuului kuninkaan Johan Gyldenärille lahjoittamiin. Sen omistajiin on kuulunut muun muassa ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden. Nykyinen päärakennus on rakennettu kesähuvilaksi vuonna 1874–1876. Uusrenessanssisen päärakennuksen rakennutti Töölön sokeritehtaan omistaja konsuli Feodor Kiseleff ja suunnitteli arkkitehti Frans Ludvig Calonius. 1900-luvun alussa kartanon omistivat Slöörit, taiteilija Akseli Gallen-Kallelan appivanhemmat.
Myöhemmin kartanorakennus päätyi Helsingin kaupungin omistukseen ja sen purkamista suunniteltiin 1980-luvulla huonokuntoisuuden vuoksi. Asukkaiden vastustus kuitenkin kaatoi purkuhankkeen, ja kartano restauroitiin ja kunnostettiin Espoon kulttuuritoimen käyttöön. Korjaustyö valmistui vuonna 1997.
Kartanon pihapiirissä sijaitsee ns. puutarhurin mökki, joka on kunnostettu 2000-luvun alussa.
Vanhan Albergan puiston perusti 1700-luvun puolivälin tienoilla Carl Tersmeden, joka osti Albergan säterin ja rakennutti sinne puutarhan. Maisema-arkkitehti Aino-Kaisa Nuotio on suunnitellut puiston alkuperäiseen barokin asuun.
Aiheesta muualla
60.21417°N, 24.81389°W
Halmaheranmonarkki
Halmaheranmonarkki (Carterornis pileatus) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Halmaheranmonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan suhteellisen yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
High-k-eriste
High-k-eriste on puolijohdekomponenteissa käytettävä eristekalvo, jonka κ-arvo eli suhteellinen permittiivisyys on korkea. Tietyn materiaalin suhteellinen permittiivisyys kuvaa sen kykyä varastoida energiaa sähkökenttään, eli sitä kuinka hyvä eriste se on. Puolijohdeteollisuuden kielenkäytössä high-κ tarkoittaa korkeaa dielektristä vakiota verrattuna piidioksidiin, jota perinteisesti käytetään transistorien eristeenä CMOS-kalvorakenteessa. Pakkaustiheyden kasvaessa mikropiireillä alkaa vuotovirrasta tulla ongelma, minkä vuoksi piidioksidikalvo pitää korvata transistorirakenteessa paremmalla eristeellä. Uudessa 45 nanometrin prosessorisukupolvessa Intel on ottanut käyttöön hafniumyhdisteen tällaiseksi high-k-kalvoksi. Intel pitää kyseistä muutosta suurimpana muutoksena, mikä 40 vuoteen tehty CMOS-rakenteeseen ja auttaa Inteliä pitämään yhä Mooren lakia voimassa. Tarvittavan ohut ja tasainen hafniumoksidikalvo tehdään ALD-tekniikalla. thumb|Poikkileikkaus [[MOSFET-rakenteesta, jossa näkyy oksidieristekalvo]]
Gulo
Gulo on näätäeläinten (Mustelidae) heimoon kuuluva nisäkässuku. Sen ainoa nykyisin tavattava laji on ahma (G. gulo).
Elektra Records
Elektra Records on yhdysvaltalainen vuonna 1951 perustettu Warner Music Groupin omistama levy-yhtiö. Yhtiön perustivat Jac Holzman ja Paul Rickholt. Nykyisin yhtiö toimii Atlantic Records Groupin alaisuudessa. Yhtiö on julkaissut muun muassa Björkin, Metallican, The Curen, The Doorsin, Yngwie Malmsteenin, AC/DC:n, Dream Theaterin, Desperadon ja Queenin levyjä.
Vuonna 2001 Warner julkaisi Elektran 50-vuotisjuhlan kunniaksi levymerkin vähemmän tunnettujen artistien albumeita kaksi kerrallaan joko yhdellä tai kahdella CD-levyllä. Heitä olivat David Blue, Tim Buckley, The Butterfield Blues Band, Judy Collins, The Dillards, Judy Henske, Fred Neil, Phil Ochs, Tom Paxton ja Tom Rush.
Butembo
Butembo on kaupunki Kongon demokraattisen tasavallan koillisosassa. Vuoden 2004 arvion mukaan siellä asui noin 165 000 asukasta. Virungan kansallispuisto gorilloineen on alueen suurin nähtävyys.
Korpijärvi (Mäntyharju)
Korpijärvi on järvi Mäntyharjun kaakkoisosassa Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 31,37 km², ja se on Suomen 116. laajin järvi. Vedenpinnan korkeustaso on 83 metriä merenpinnan yläpuolella.
Pohjoiseen suuntautuva Väliniemi jakaa Korpijärven läntiseksi Valtolanseläksi ja itäiseksi Halmeniemenseläksi. Selkiä yhdistää kapea Tommolansalmi, jonka valtatie 15 ylittää. Halmeniemenselkä ja Valtolanselän pohjoispuoli ovat lähes saarettomia avoimia vesialueita, mutta Valtolanselän eteläosassa on paljon pieniä saaria. Korpijärvi laskee itäisimmästä lahdestaan lähtevän vesireitin kautta Kuolimoon ja edelleen Saimaaseen. Korpijärveä rajaa etelässä sisempi Salpausselkä. Valtolanselän länsi- ja lounaisrannoilla sijaitsevat Valtolan kylä ja Käävänkylä. Halmeniemenselän koillisrannalla sijaitsee Halmeniemen kylä.
Korpijärven saariluku on 90. Saarista kahdeksan on yli hehtaarin laajuisia, suurimmat saaret ovat Ilkonsaari Käävänselällä ja Korpisaari Halmeniemenselällä. Alle aarin laajuisia luotoja on 20.
Neljä neliökilometriä Korpijärvestä on vähintään 20 metriä syvä ja 1,4 neliökilometriä vähintään 30 metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat Halmeniemenselän itäisellä puoliskolla. Sekä Halmeniemenselän että Valtolanselän pohjanmuodot kumpuilevat, joten syvänteet ja matalikot ovat paikka paikoin varsin lähellä toisiaan.
Korpijärven keskisyvyys on 10,04 metriä. Vesitilavuus on 313 422 000 kuutiometriä.
Vesistösuhteet
Korpijärvi (04.143.1.001) kuuluu Korpijärven alueeseen (04.143), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kuolimon valuma-alue (04.14) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Korpijärven alueeseen kuuluu 35 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Korpijärvi on niistä laajin.
The Rolling Stones No. 2
The Rolling Stones No. 2 on The Rolling Stonesin järjestyksessään toinen Britanniassa julkaistu albumi, joka ilmestyi tammikuussa 1965. Sen tarkoitus oli seurata yhtyeen debyyttialbumin suurta suosiota. Kuten edellinen albumi, myös The Rolling Stones No. 2 koostuu pääosin rhythm and blues -tyylisistä lainakappaleista ja sisältää vain kolme Mick Jaggerin ja Keith Richardsin kirjoittamaa kappaletta.
Albumin kannen valokuva on sama kuin edellisvuonna Yhdysvalloissa julkaistussa albumissa 12 X 5. Seuraava Yhdysvalloissa julkaistu albumi, The Rolling Stones, Now! sisälsi paljon samoja kappaleita kuin The Rolling Stones No. 2.
The Rolling Stones No. 2 nousi brittilistan ykköseksi kymmenen viikon ajaksi tammikuussa 1965. Myös ainakin Saksan liittotasavallassa albumi nousi listan kärkeen saman vuoden kesällä.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
George (nimi)
George on miehen etunimi, joka juontuu kreikkalaisesta Georgios-nimestä. Muodossa George nimi esiintyy varsinkin englanninkielissä maissa. Muissa kielissä sen kirjoitusasuja ovat esimerkiksi ranskalainen Georges ja ruotsalainen Georg. Sen suomalaisia vastineita ovat muun muassa Yrjö ja Jyrki.
Johanna
Johanna on naisen etunimi. Johannan nimipäivä on 21. heinäkuuta.
Nimen alkuperä
Johanna kuuluu perinteisiin suomalaisiin etunimiin. Se on Johanneksen sisarnimi. Johannes tulee Raamatun Johanneksesta, Jeesuksen edelläkävijän ja kastajan mukaan. Nimet on johdettu heprean Jochanasta, joka tarkoittaa ’Jahve on armollinen’. Mielenkiintoista on, että Johannan veljesnimi Johannes on ollut yksi suosituimmista kristillisistä etunimistä keskiajalla Suomessa, mutta Johannasta ei ole tältä ajalta mitään mainintoja. Johanna on tullut suomalaisen almanakkaan vasta vuonna 1705 ja nykyisellä päivällään eli 21. heinäkuuta se on ollut vuodesta 1755 lähtien.
Uudessa testamentissa Johannan mainitaan olleen kuningas Herodeksen taloudenhoitajan vaimo ja kuuluneen Jeesuksen ystäväpiiriin. Pääsiäisaamuna hän oli ensimmäisiä, jotka saivat kokea tyhjän haudan ihmeen ja todistaa ylösnousemuksesta. Johanna on tuttu nimi myös kaunokirjallisuudesta. Esimerkiksi Minna Canthin näytelmän Työmiehen vaimo päähenkilö on Johanna.
Suosittu naisennimi 1900-luvulla
Suomessa 1900-luvun alusta pidettyjen väestötilastojen mukaan Johanna on kolmanneksi suosituin naisennimi. Digi- ja väestötietoviraston tilastojen mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kaikkiaan 148 655 Johanna-nimistä naista sekä noin 30 samannimistä miestä. Etunimien lukumäärissä ovat mukana kaikki väestötietojärjestelmään merkityt, myös kuolleiden henkilöiden, nimet. Tilastoissa ovat mukana ensimmäisten etunimien lisäksi muut annetut etunimet.
Vuonna 1899 ja sitä ennemmin syntyneillä naisilla Johanna on viidenneksi suosituin etunimi ja vielä vuosina 1900–1909 yhdeksänneksi suosituin etunimi. 1960-luvulla syntyneillä naisilla Johanna oli yhdeksänneksi suosituin nimi ja 1970-luvulla kaikkein suosituin. 1980-luvulla Johanna oli toiseksi ja 1990-luvulla kolmanneksi suosituin naisennimi. Vuodesta 2000 alkaen nimen suosio on jonkin verran laskenut. Vuonna 1975 lasketussa alle 15-vuotiaiden tyttöjen etunimitilastossa Johanna sijoittui 38:nneksi, vuonna 1981 jopa 14:nneksi ja 1984 sijoitus oli jo kymmenes ja 1986 viides.
Johanna oli Hannan tavoin 1800-luvun lopussa erityisen suosittu Kuopion läänissä. Ensimmäiseksi nimekseen siellä sai 1890-luvulla Johannan lähes kolme tyttöä sadasta eli useampi kuin nykyisin. Jälkimmäisenä nimenä Johanna oli vielä suositumpi. Nimi yleistyi 1960-luvulla uudelleen ja oli erityisen suosittu niillä alueilla, joissa se oli aiemmin ollut harvinainen.
Nimien suosion laskuvaihe on yleensä yhtä pitkä kuin nousuvaihekin. Johanna-nimen kehityskaari näyttää noudattavan perinteisten nimien kehityskaarta. Nimeämiseen vaikuttaa ihmisten sosiaalinen vaisto. Perinteisten nimien suosio on aaltomaista, koska niihin vaikuttaa niiden aiempi käyttö. Yleensä suurin osa ihmisistä ei halua antaa lapsilleen niitä nimiä, jotka ovat heidän omalla ikäpolvellaan yleisiä ja joihin siksi liittyy liikaa erilaisia henkilömielikuvia. Nimenantajasukupolven etsiessä uusia vaihtoehtoja nimeämiseen päädytään usein samantyyppisiin ratkaisuihin: valtaosa jokaisesta ikäpolvesta saa melko yleiseksi osoittautuneen nimen. Kuten pukeutumista ja musiikkimakua, myös nimenantoa ohjaa ympäröivä kulttuuri ja nimien suosio vaihtelee kausittain.
Johannan suosio erityisesti toisena nimenä
Ensimmäiset etunimet ovat yleensä kaksitavuisia ja jälkimmäiset kolmitavuisia. Syynä on niin kutsuttu viskurilaki, jonka mukaan sanaliitoissa raskaampi osa on jälkimmäisenä. Johanna on kolmitavuisuudestaan johtuen ollut paljon suositumpi jälkimmäisenä nimenä. 1970-luvulla se oli jopa suosituin jälkimmäinen etunimi. Ajan nimityyliin sopien se pystyi jopa murtamaan viskurilain ja nousemaan myös kymmenen suosituimman ensimmäisen etunimen joukkoon.
Aiheesta muualla
Johanna (brano musicale) Johanna
Dali (prefektuuri)
Dalin prefektuuri eli täydellisemmin Dalin bai-kansan autonominen prefektuuri (, pinyin: Dàlǐ Báizú Zìzhìzhōu; bai: Dablit Baifcuf Zibzibzox) on bai-kansalle varattu autonominen prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan keskiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 29 459 neliökilometriä ja väkiluku noin 3,46 miljoonaa (2010). Prefektuurin päähallintopaikka on 652 000 asukkaan Dali.
Prefektuuri rajoittuu etelässä Pu’erin ja Lincangin kaupunkeihin, lounaassa Baoshanin kaupunkiin, luoteessa Nujiangin, pohjoisessa Lijiangin ja idässä Chuxiongin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 260 kilometriä Dalista länteen, maanteitse matka on 338 kilometriä.
Prefektuuri jakautuu paikallishallinnossa seuraavasti:
Utopia Sadistica
Utopia Sadistica on suomalaisen goregrind -yhtye To Separate the Flesh from the Bonesin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2004.
Kokoonpano
Vierailijat
Minotauros
pienoiskuva|Kreikkalainen maalaus kuvaa hetkeä, jolloin [[Theseus onnistuu surmaamaan Minotauroksen]] Minotauros (kr. Μινώταυρος) oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä taruolento, joka oli puoliksi ihminen, puoliksi härkä. Kreetan kuningattaren Pasifaen ja valkoisen härän ristisiitoksena syntynyt hirviö teljettiin kuningas Minoksen käskystä suureen labyrinttiin, johon sille vietiin joka yhdeksäs vuosi 12 ateenalaista uhria ravinnoksi. Lopulta Ateenan tuleva kuningas Theseus surmasi hirviön ja teki lopun Kreetan sortotöistä Ateenassa. Vanha kreikkalainen taru Minotauroksesta ja Theseuksesta saattaa olla vertauskuvallinen kertomus siitä, kuinka Ateena vapautui Kreetan pronssikautisen minolaisen kulttuurin vallan alta. Minotauros on kreikkaa ja tarkoittaa ”Minoksen härkää”.
Taru Minotauroksesta
Minotauroksen tarusta on olemassa useita versioita. Sen kertoo muiden muassa Apollodoros Ateenalainen, jonka versio tarinasta on peräisin 100-luvulta eaa. Taru Minotauroksesta ja Theseuksesta on kuitenkin paljon tätä vanhempi, ja sen osia voidaan jäljittää aina 500-luvun lopulle eaa. Sen juuret ulottuvat peräti 4 000 vuoden päähän, aikaan jolloin Kreeta hallitsi koko manner-Kreikkaa. Perinteisesti taru kerrotaan suurin piirtein näin:
Tarun alku: Zeus ja Europe
thumb|[[Pompejin seinämaalaus esittää Europea ja häränhahmoista Zeusta.]] Kreikan ylijumalan Zeuksen kerrotaan monissa taruissa hankkineen jälkeläisiä kuolevaisten naisten kanssa. Erään tarun mukaan hän näki kerran meren rannalla kävelevän neidon nimeltä Europe ja muutti itsensä valkeaksi häräksi päästäkseen naisen lähelle. Häränhahmoinen Zeus houkutteli neidon nousemaan selkäänsä ja vei hänet mukanaan veteen. Ylijumala ui meren yli Kreetan saarelle ja saattoi Europen raskaaksi. Nainen synnytti kolme poikaa, jotka saivat nimikseen Minos, Rhadamanthys ja Sarpedon.
Kreetan kuningas Asterion otti Europen vaimokseen ja kasvatti tämän lapset omina poikinaan. Minoksesta tuli Kreetan kruununperijä, ja kuninkaaksi tultuaan hän otti vaimokseen Pasifae-nimisen naisen.
Minos alkoi voimansa tunnossa vakuuttaa muille ihmisille, että jopa jumalat olivat valmiita täyttämään hänen toivomuksensa. Väitteensä todistaakseen hän rakensi meren rannalle alttarin ja rukoili merenjumala Poseidonia, että merestä nousisi härkä, jonka hän voisi uhrata. Poseidon toteuttikin Minoksen toiveen, ja merestä nousi hohtavan valkoinen härkä hänen uhrattavakseen. Jumalainen eläin oli kuitenkin niin lumoavan kaunis, ettei Minos kyennyt surmaamaan sitä. Niinpä hän antoi käskyn säästää jumalten lähettämä härkä ja otti sen tilalle toisen härän omasta laumastaan. Jumalat kuitenkin huomasivat petoksen ja päättivät rangaista petollista kuningasta.
Jumalten kosto ja hirviön synty
Lopulta jumalten lähettämän valkoisen härän ja Pasifaen suhteesta syntyi kammottava epämuodostunut hirviö, sekasikiö, jolla oli ihmisen ruumis mutta hirviömäinen ja irvokas härän pää.
Labyrintin vanki
thumb|Roomalainen mosaiikki Theseuksen ja Minotauroksen taistelusta. Kuvaa ympäröivä kuvio esittää Minotauroksen labyrinttia. Kuningas Minos järkyttyi suuresti vaimonsa teosta ja päätyi neuvottomana turvautumaan oraakkelin apuun. Näkijä neuvoi Kreetan kuningasta piilottamaan häpeänsä taitavuuteen, ja niin Minos antoi palveluksessaan olevalle Daidalokselle käskyn rakentaa labyrintti, josta hirviö ei löytäisi ulos ja jossa kukaan ei voisi eksymättä kulkea.
Ratula (Orimattila)
Ratula on Orimattilan kylä entisessä Artjärven kunnassa Päijät-Hämeessä Villikkalan ja Hietanan kylien välissä. Ratukassa Ratulan kartanon päärakennuksen pohjospuolella sijaitsee Artjärven kotiseutumuseo.
Historia
Kirjallisia viitteitä Ratulan kylän olemassaolosta löytyy 1500-luvulta. Kylän kehittymiselle suuren sysäyksen antoi 30-vuotisessa sodassa menestynyt Arvid Forbus, joka oli saanut koko Artjärven pitäjän läänitykseksi Ruotsin kuningatar Kristiinalta noin vuonna 1640. Forbus perusti Ratulan kartanon ja kylä alkoi kasvaa vauhdilla. Kartanon isäntänä Forbusin jälkeen toimi kreivi Axel Julius De la Gardie. Kartanon tiluksiin kuului koko Ratulan kylä Soinojankulmalta Taulunportille. Vauraaseen kartanoon on kuulunut oma meijeri, mylly ja kasvihuoneita.
Minotauros
Theseus ja Minotauros
thumb|Minotauroksen ja Theseuksen taistelua kuvaava veistos thumb|[[Knossos|Knossoksen palatsi. Minotauroksen tarun tapahtumapaikka.]] Theseus oli itse lupautunut mukaan toisten uhrattavien joukkoon ja aikoi surmata labyrintin pedon vapauttaakseen ateenalaiset siitä sorron ikeestä, jossa Minoksen Kreeta näitä piti. Minoksen tytär, Minotauroksen sisarpuoli Ariadne rakastui Theseukseen ja tarjosi hänelle apuaan sillä ehdolla, että saisi tulla Ateenaan hänen morsiamenaan. Theseuksen suostuttua Ariadne ojensi hänelle Daidaloksen antaman lankakerän ja neuvoi sitomaan sen toisen pään labyrintin suulle ja käyttämään sitä kuljetun reitin merkitsemiseen. Kun Theseus purkaisi lankakerää sitä mukaa, kun liikkuu labyrintissa, hän ei eksyisi vaan löytäisi aina takaisin suuaukolle.
Ratula (Orimattila)
Historia
Työväenyhdistyksen Ratulaan perustivat 14. tammikuuta 1906 58 perustajäsentä. Johtokuntaan valittiin Antti Lassila, H. Laine, W. Ahonen, E. Sevon ja Aug. Mäkelä. Yhdistys kokoontui kodeissa. Samana vuonna yhdistys sai kotkalaisen puhuja Vuorenmaan koululle iltamiinsa. 1908 yhdistys valitsi kaksi ostajaa Ratulan kartanosta työväentaloa varten ostettaville puille. Ratulan kartanon omistaja Eugenia von Ettet lupasi puut ja vapaavalintaisen tontin maksutta. Hänet ja tilanhoitaja G. A. Rothkirch kutsuttiin vieraiksi avajaisiin, mitkä järjestettiin 6. syyskuuta 1908. Työväenyhdistyksen kirjasto katosi 1918 sisällissodassa, minkä jälkeen talo jäi hartaustilaisuuksia varten ensin papille, sitten tansseja järjestävälle poliisille. Lopulta työväenyhdistys sai talonsa takaisin. Taloa korjattiin ja laajennettiin 1926.
Minotauros
Theseus ja Minotauros
Heti seuraavana päivänä uhrattavat suljettiin pimeään labyrinttiin, ja Theseus noudatti Ariadnen neuvoa. Hän neuvoi muita uhrattavia pysymään labyrintin portin lähettyvillä ja lähti itse etsimään petoa. Theseus purki silkkilankaa kerästä aina siihen asti, kunnes saapui nukkuvan Minotauroksen luo. Joissakin tarun versioissa hänen kerrotaan surmanneen pedon paljain käsin, joskus taas miekalla. Joka tapauksessa hirviön ja ateenalaisten sankarin välillä käytiin kiivas taistelu, (tarun yhdessä versiossa Theseus heitti Minotauruksen suuhun kolme rasvapalloa, ja peto nukahti) jonka päätteeksi Theseuksen onnistui tappaa peto ja lopettaa Kreetan sortotyö Ateenassa.