cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skateholmin kalmistot
Elinkeinot
Luuanalyysissä on löydetty 89 eläinlajia, ja siihen sisältyy kalojen, vesilintujen, petolintujen ja nisäkkäiden luita. Nisäkkäitä olivat muun muassa harmaahylje, saksanhirvi, villisika, metsäkauris, karhu, majava, villikissa, näätä, saukko ja kärppä, lintuja pelikaani, suula ja etelänkiisla. Erikoinen löytö oli ketun alaleuan luu. Ketun hampaiden kunnosta pääteltiin, että se on ollut kesy ja elänyt vankeudessa.
Vuonna 1983 tutkitiin kauempana muinaisen lahden pohjukassa ollutta asuinpaikkaa. Siellä oli merkkejä asumuksen paalutuksesta, ja sieltä löydettiin kotieläinten luita. Löydöissä esiintyi karjaa, sikaa ja lammasta, mutta villien eläinten luita oli hyvin vähän. Karjaa on saatettu käyttää vetoeläiminä.
Skateholm I
Löytömateriaalista teetettiin joitakin radiohiiliajoituksia. Jätekuoppa oli täynnä palaneita hasselpähkinän kuoria ja ne ajoitettiin 6 020 BP eli 4 900 eaa. . Kultturikerroksesta haudan numero 9 läheltä talteen otetut hiilenpalat antoivatajoitukseksi 5 800 ja 5 790 BP eli 4 650 eaa. . Tutkimusalueen ulkopuolelta savimaasta löydetty hiilenpala oli 6 900 BP (5 800 eaa. ). Tämä löytö antaa odottaa vielä vanhemman asuinpaikan löytymistä. Asuipaikalla asuttiin 1 000−1 500 vuotta, ja siellä asuttiin samaan aikaan kuin Skateholm II:ssa.
Skateholm II
Skateholm II on kooltaan noin 60×40 metriä, ja se tutkittiin Lars Larssonin johdolla vuosina 1981−1984. Se sijaitsi noin 120 metriä pohjoiseen Skateholm I:stä, ja myös täältä löydettiin mesoliittisia asumuksen pohjia ja hautoja. Muinainen merenpinnan kohoaminen huuhtoi myös täällä kulttuurikerrosta pois, mutta siitä huolimatta löytöaineisto oli runsas. Vaikka asutus alkoi hieman aiemmin kuin Skateholm I:ssä, asutettiin kohdetta yhtä kauan. Ympäristöstä löytyi lisää piikivestä valmistettuja esineitä, joten asuinpaikka saattaa olla suurempikin. Eräiden liesien radiohiiliajoitus antoi ajoituksia pronssikauden lopulta. Kohde on ollut asuttu varsin pitkään.
Asuinpaikalle on haudattu vähemmän ihmisiä kuin Skateholm I:een. Haudoista löytyi 22 ihmisen ja 5 koiran luurankoa. Kaksi koiraa on haudattu yksinään ja kolme yhdessä ihmisen kanssa. Vain yksi ihminen oli haudattu hocker-asentoon, missä suhteessa kalmisto eroaa suuresti Skateholm I:stä. Täällä on ripoteltu punamultaa vain ihmisten päälle, kun Skateholm I:ssä koiratkin saivat osansa. Tämä kalmisto on myös tiiviimpi, sillä tiiviin pääjoukon muodostavat 14 hautaa, ja loput 8 hautaa sijaitsevat kauempana. Yhden haudan reunaa kiersi tumma juova, joten siitä tehtiinkemiallinen analyysi. Analyysin mukaan se oli puisten kehysten jäänne.
Kalmiston keskellä oli tumma pyöreä alue, jota kiersi kapea ja matala oja. Ojan sisään jäännyttä aluetta peitti punamultakerros, ja sen kulttuurikerros oli mustan väristä. Tämän kerroksen lävisti paalunjäljet, joista yksi oli suuri. Paikalla saattoi seistä kiinteä rakennelma. Ojasta löydettiin eläinten luita ja useita ankeriaan selkäruotoja. Lars Larsson tulkitsi alueen kulttipaikaksi, joka sijaitsi osittain maahan kaivetussa majassa.
Asuinpaikkalöydöistä määritettyjä radiohiiliajoituksia on tehty muutama. Ne ovat 6 910 ± 70 BP, 6 590 ± 70 BP, 6 380 ± 70 BP, 6 300 ± 100 BP, 6 050 ± 100 BP ja 5 470 ± 105 BP. Kalibroituina nämä ajoitukset ovat välillä 5 800−4 300 eaa. eli mesoliittisen kivikauden lopusta alkaen. Yksi vainaja on ajoitettu ja sijoittuu yllä olevien aikojen sisälle.
Skateholm III
Alueelta nostettiin vuosina 1931−1932 maata ruoppaamalla pinnasta kerros soraa. Tällöin havaittiin noin 20 hautaa tuhoutuneen. Vuonna 1932 F. Hansen dokumentoi osittain tuhoutuneen ruumishaudan, joka otettiin samalla talteen. Se kuului naiselle, joka makasi selällään, ja tämä ajoitettiin vuonna 1987 radiohiiliajoituksella 5 850 ± 90 BP (4 700 eaa. ), eli se sijoittuu myöhäiseen mesoliittiselle kaudelle. Jos muutkin tuhoutuneet haudat olivat samalta kaudelta, kasvoi mesoliittinen asuinalue 500 metrillä länteenpäin. Samalla tutkittiin uudestaan 25−50 metriä leveä ja 140 metriä pitkä alue koekuoppien avulla, ja nyt onnistuttiin löytämään asuinpaikka. Tutkimuksessa löydettiin runsaasti pii-iskoksia sekä säleitä ja kaapimia. Myös nuotiolla rikki palaneita kiviä oli runsaasti. Tutkimusalueen kaakkoispää on säilynyt parhaiten, ja siellä on kulttuurikerrosta jäljellä 10−40 senttimetriä paksu kerros. Merenpinnan vaihteluiden ja radiohiilaiajoitusten perusteella Larsson päättelee Skatehom II:n olleen ensimmäinen asuinpaikka, ja I ja III ovat seuranneet sitä tässä järjestyksessä.
Skateholm IV−XI
Skateholm IV sijaitsee matalan harjateen päällä Skateholmså-joen äärellä ja on kooltaan 110×50 metriä. Skateholm-projektin puitteissa alue haravoitiin ja irtolöydöt poimittiin talteen. Löydöt olivat piikiven iskoksia, säleitä ja säleytimiä, kaapimia ja palanutta piitä. Inventoijat arvioivat, että asuinpaikka sisältää jäänteitä mesoliittisen ja neoliittisen kivikauden vaihteesta.
Skateholm V tutkittiin saman projektin puitteissa. Kooltaan noin 50×50 metrinen alue sisälsi mesoliittisia löydöksiä, joita otettiin koekaivauksessa talteen. Skateholm VI on kooltaan 60×50 metriä ja sisälsi myös mesoliittisia löydöksiä.
Muut asuinpaikat VII−IX tutkittiin yhtä pintapuolisesti tai heikommin kuin kohteet IV−VI, joten ruumishautoja tai asumuksen pohjia on vielä mahdollista löytää tulevaisuudessa.
Raymond Impanis
Raymond Impanis (19. lokakuuta 1925 – 31. joulukuuta 2010 ) oli belgialainen maantiepyöräilijä, jonka aktiiviura kesti 1940-luvulta 1960-luvulle. Hän voitti mm. Pariisi–Nizza-ajon vuosina 1954 ja 1960.
Sombrerogalaksi
Sombrerogalaksi (Messierin kohde 104, M104, NGC 4594) on kierteisgalaksi, joka kuuluu Neitsyen tähdistöön ja joka sijaitsee noin 28 miljoonan valovuoden päässä Maasta.
Sombrerogalaksilla on kirkas ydin, epätavallisen suuri keskuspullistuma ja selvästi erottuva, tumma pölyrengas aivan galaksin kiekon reunalla. Ulkomuodoltaan se muistuttaa leveälieristä sombrero-hattua, josta se on saanut nimensä. Maasta katsoen Sombrerogalaksi on kallellaan reuna meihin päin. Galaksin kirkkaus on 8 magnitudia, ja se on tyyppiä Sa tai Sb oleva kierteisgalaksi. Se on helposti nähtävissä myös pienellä kaukoputkella.
Galaksin halkaisija on 50 000 valovuotta, ja sen massa vastaa 800 miljoonaa Auringon massaa. Sombrerogalaksilla on kiertolaisinaan suuri joukko pallomaisia tähtijoukkoja, ja niitä on mahdollista nähdä vähintäänkin muutamia satoja suuremmilla kaukoputkilla. Niiden kokonaismääräksi on arvioitu noin 2 000, mikä on huomattavasti enemmän kuin esimerkiksi Linnunradalla.
Viimeaikaiset valokuvat osoittavat, että galaksilla on erittäin suuri halo.
Löytäminen
Galaksin löysi hyvin todennäköisesti Pierre Méchain 1700-luvun lopulla. Hän mainitsi asiasta kirjeessään 6. toukokuuta 1783. M104 on ensimmäinen Messierin kohde, joka lisättiin Messierin luetteloon sen julkaisemisen jälkeen. Messier lisäsi sen käsin henkilökohtaiseen kopioonsa luettelosta kuvaten sitä "todella himmeäksi sumuksi". William Herschel löysi Sombrerogalaksin Pierre Méchainista riippumatta 9. toukokuuta 1784. Vuonna 1912 Vesto Slipher havaitsi, että Sombrerogalaksilla on suuri punasiirtymä. Tämät tiedon avulla laskettiin, että galaksi liikkuu meistä poispäin noin 1 000 kilometrin sekuntivauhdilla – liian nopeaa vauhtia millekään kohteelle Linnunradassa. Tämä oli ensimmäinen varma viite siitä, että M104 ei ole kaasusumu, kuten uskottiin, ja että maailmankaikkeus laajenee kaikkiin suuntiin.
Kielletyt leikit (Carolan albumi, 1997)
Kielletyt leikit on vuonna 1997 julkaistu, 20 suosikkia -sarjaan kuuluva Carolan kokoelmalevy.
Pakistan
Pakistanin islamilainen tasavalta eli Pakistan  on valtio Etelä-Aasiassa. Sen naapurivaltioita ovat idässä Intia, lounaassa Iran, lännessä Afganistan ja koillisessa Kiina. Maan pääkaupunki on Islamabad. Pakistanin pohjoisosa sijaitsee Himalajan vuoristossa ja rajoittuu etelässä Arabianmereen.
Pakistan on väkiluvultaan maailman viidenneksi suurin maa ja yksi ydinasemaista. Pakistanissa on maailman toiseksi suurin muslimiväestö. Pakistan syntyi, koska muslimit halusivat islamilaisen valtion Intian niemimaalle ja eroon itsenäistyvästä Intiasta. Pakistan on sen jälkeen ollut useissa konflikteissa hinduenemmistöisen Intian kanssa.
Maantiede
thumb|left|[[K2.]] thumb|left|250px|Leepa riisipeltoineen. thumb|left|250px|Deosain kansallispuisto. thumb|left|Skardu- järvi. Pakistan jakaantuu kolmeen maantieteelliseen alueeseen: pohjoisen ylänköön, Belutšistanin tasankoon ja Indusjoen laaksoon, joka muodostuu suunnilleen Punjabin ja Sindhin alueista. Kiinasta alkava Indusjoki kulkee Pakistanin halki ja laskee Arabianmereen. Punjabin nimi tarkoittaa viiden virran maata, nämä viisi virtaa ovat Induksen lisäksi Jhelum, Chenab, Ravi ja Sutlej, joka kulkee enimmäkseen Intian puolella.
Pakistanin pohjoiset ja läntiset alueet ovat vuoristoisia. Pohjoisessa sijaitsevat Pakistanin osa Hindukušista ja Himalajasta. Pakistanin hallussa olevat alueet Kashmirissa sisältävät osan maailman korkeimmista vuorista, mukaan lukien K2. Kaakossa Pakistanin raja Intian kanssa kulkee Tharin autiomaan halki. Läntinen Belutšistan Iranin ja Afganistanin rajalla on aavikkoylänköä, jota ympäröivät matalat vuorijonot. Punjabin maakunta ja osa Sindhiä on hedelmällistä ja tärkeää maatalousmaata.
Pakistanin ilmastoa dominoi Aasian monsuuni-ilmiö. Maassa on kolme vuodenaikaa: kylmä kausi lokakuusta helmikuuhun, kuuma kausi helmikuusta kesäkuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun.
Pakistanissa on 28 kansallispuistoa. Kasvillisuus ja eläimistö ovat erityisen monimuotoisia maan vuoristoisissa osissa, jossa villieläimet liikkuvat alppiniityillä, pensastoissa ja lauhkean ilmaston metsissä. Näillä vaikeakulkuisilla alueilla tavataan esimerkiksi lumileopardeja. Himalajan reunuskukkuloiden metsät jäävät monin paikoin lähinnä pensaikoiksi, ja niillä elää keskikokoisia kasvinsyöjiä, kuten goraaleja. Induksen laaksosta on luonnonvarainen kasvillisuus hävitetty viljelysten alta, mutta sellaiset eläimet kuin kanit ja sakaalit ovat sopeutuneet ympäristöön. Kaikkiaan Pakistanissa arvioidaan elävän 188 nisäkäslajia, 174 matelijalajia, 16 sammakkoeläinlajia, 525 kalalajia ja 666 lintulajia, joista osa on muuttolintuja.
Luonnonmullistuksia
Pakistania uhkaavat monenlaiset luonnonmullistukset. Niistä tuhoisimpia ovat trooppiset syklonit, kuivuuskaudet, maanjäristykset, tulvat ja maanvyöryt. Quettan alueella on ollut tuhoisia maanjäristyksiä 1931, 1935 ja 1991. Lokakuussa 2005 Pakistania koetteli tuhoisa maanjäristys, jossa 6700 ihmistä sai surmansa. Vuosina 2010 ja 2022 monsuunisateiden aiheuttamat tulvat vaikuttivat miljoonien ihmisten elämään.
Varhaiset sivilisaatiot
Yksi maailman vanhimmista sivilisaatioista, Indus-kulttuuri vallitsi nykyisessä Pakistanissa ainakin 5 000 vuotta sitten. Pakistaniin kuuluvalta Belutšistanin alueelta on löytynyt jäänteitä maanviljelystä, kotieläimistä ja dreijalla tehdyistä ruukuista. Kahden oman aikansa suurkaupungin, Harappan ja Mohenjo-Daron jäänteissä on merkkejä kehittyneestä teknologiasta, kaupunkisuunnittelusta ja vesihuollosta. Ne liittyvät harappalaiseen kulttuuriin (2500-1600 eaa.)
Sen jälkeen alueelle on tullut maahanmuuttajina ja valloittajina arjalaisia, persialaisia, kreikkalaisia, skyyttejä, arabeja, afgaaneja ja turkkilaisia. Taksilan kaupunki Punjabissa, Silkkitien varrella Indus- ja Hydaspes-jokien välissä kehittyi kulttuurin ja talouden keskukseksi. Se perustettiin 500-luvulla eaa. ja kukoisti 100-luvulta 400-luvulle jaa. Arabit hyökkäsivät Intiaan 700-luvulla, ja tämän jälkeen maahan tunkeutui vuosisatojen kuluessa monia muita islaminuskoisia kansoja. Nuoren Muhammad bin Qasimin johdolla Umaijadit valtasivat Sindhin 711 ja perustivat sinne arabivaltion. 1200-luvulla turkinsukuiset valloittajat perustivat Delhin sulttaanikunnan. 1400-luvulla suurelta osin islamilaisten hallitsema Intia oli hajanainen. Valta vaihtui Delhissä väkivaltaisesti: yli puolet sulttaaneista päätti valtakautensa salamurhan uhreina.
Suurmogulien valtakunta ja siirtomaavallan aika
Suurmogulien valtakunta kukoisti 1500- ja 1600-luvuilla. Britit alkoivat dominoida aluetta 1700-luvulla. Nykyisestä Pakistanista ja osasta Intiaa tuli 1526–1707 suurmogulien valtakunnan osa. Vahvin suurmogulien hallitsijoista oli eri uskontoja suvainnut Akbar.
Vasco da Gama löysi 1400-luvun lopulla meritien Intiaan. Eurooppalaiset alkoivat 1500-luvulla perustaa maan rannikolle siirtokuntia. He alkoivat lopulta taistella keskenään Intian omistuksesta. Vuosien 1753–1763 suuressa siirtomaasodassa Englanti voitti Ranskan ja valloitti vuoteen 1853 mennessä koko Intian lukuun ottamatta muutamia pieniä rannikkoalueita, jotka yhä olivat Ranskan tai Portugalin hallinnassa. Brittiläistä Intiaa hallitsi Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania.
1800-luvun puoliväliin mennessä nykyisen Pakistanin alueet olivat Brittiläisen kauppakomppanian hallussa. 1800-luvun alussa Sindhiä hallitsivat islaminuskoiset Talpur-päälliköt, jotka alistettiin Britannialle 1843. Mogulien kukistuttua vallan Punjabissa olivat ottaneet sikhit. Britit kävivät heitä vastaan kaksi sotaa, joista jälkimmäisen tuloksena 1847 he saivat Punjabin ja Kashmirin valtaansa. Etelämpänä Intiassa tapahtui 1857–1858 suuri Sepoy-kapina, jonka englantilaiset kukistivat raa’asti. Punjabista värvätyt sotilaat taistelivat brittien puolella kapinan kukistamiseksi.
Vaikka Intia ei ollut itsenäinen valtio, se julistettiin vuonna 1876 keisarikunnaksi, ja kuningatar Viktoriasta tuli sen keisarinna. Hänen jälkeensä Ison-Britannian kuninkaat olivat samalla Intian keisareita vuoteen 1947 saakka. Intialle myönnettiin itsehallinnollisiakin oikeuksia, muttei siirtomaaisännistä siltikään Intiassa pidetty. Maahan virisi itsenäisyysliike 1800-luvun puolivälistä alkaen.
Itsenäinen Pakistan
Pakistanin dominio itsenäistyi 14. elokuuta 1947 brittien alaisuudesta. Brittiläinen Intia jaettiin hindujen Intiaan ja muslimien Pakistaniin, minkä yhteydessä Pakistaniin siirtyi Intiasta kahdeksan miljoonaa muslimia, eli niin sanotut Muhajir-pakolaiset. Nimi Pakistan muodostettiin alueen maakuntien nimien etukirjaimista. Alkuaan Itä-Pakistanina tunnettu Bangladesh kuului vuoteen 1971 Pakistaniin, vaikka se oli Intian itäpuolella. Se itsenäistyi Intian tuella oman itsenäisyyssotansa jälkeen.
Intia ja Pakistan (sekä osin Kiina) ovat vuosia kiistelleet Kashmirista. Intia ja Pakistan kävivät sotaa alueesta vuosina 1947, 1965 ja 1971. Vuoden 1966 elokuussa Intian puolustusministeri Y. B. Chavan ilmoitti Pakistanin aseistautuvan Kiinan avustamana, mikä aiheutti vakavan uhan Intian turvallisuudelle. Maan politiikassa ovat vaihdelleet sotilasdiktatuurin ja siviilihallinnon kaudet.
Vuonna 1977 kenraali Muhammad Zia ul-Haq kaappasi vallan presidentti Zulfikar Bhuttolta. Zia kielsi puolueet, otti käyttöön islamilaisen lain ja hirtätti Zulfikar Ali Bhutton syytettynä erään tämän poliittisen vastustajan murhasta. Vuoden 1984 kansanäänestyksen jälkeen sotatilalaki peruutettiin ja Zia hallitsi kuolemaansa saakka, vuoteen 1988. Zian jälkeen maata hallitsivat lyhytaikaiset hallitukset. Vuoden 1988 vaaleissa voitti Pakistanin kansanpuolueen Benazir Bhutto. Hänet erotettiin kyvyttömänä ja korruptoituneena 1990. Seuranneissa vaaleissa voitti Nawaz Sharifin muslimiliiga. Sharif erotettiin 1993, jonka jälkeen Bhutto palasi pääministeriksi. Vuoden 1997 vaaleissa Sharif palasi valtaan. Vuonna 1998 Pakistan vastasi Intian ydinkokeisiin omalla kuuden kokeen sarjallaan ja joutui kauppasaartoon ja asevientikieltoon. Sharif yritti erottaa armeijan komentaja Pervez Musharrafin, joka kaappasi vallan verettömästi 12. lokakuuta 1999. Musharrafista tuli muodollisesti presidentti 20. kesäkuuta 2001.
Musharraf liittyi Yhdysvaltain rinnalla terrorisminvastaiseen sotaan ja sai kansainvälistä hyväksyntää. Kun Pakistanin ydinpommiohjelman johtajan Abdul Qadeer Khanin paljastettiin alkuvuodesta 2004 välittäneen ydinteknologiaa Iraniin, Pohjois-Koreaan ja Libyaan, siitä ei seurannut suurempaa kansainvälistä reaktiota. Pakistan otettiin jälleen kansainyhteisön jäseneksi toukokuussa 2004.
Musharraf selvisi lukuisista kaappausyrityksistä ja muodosti sotilas- ja siviilihallinnon välimuodon. Hän jatkoi presidentin viran ohella armeijan komentajana ja järjesti 2002 kansanäänestyksen, jolla hänet nimitettiin presidentiksi vielä viideksi vuodeksi. Vaalien jälkeen hän nimitti Zafarullah Jamalin johtaman hallituksen erinäisistä itseään tukevista ryhmistä. Syksyllä 2007 maanpaossa Dubaissa ollut oppositiojohtaja Bhutto palasi Pakistaniin. Hänet murhattiin joulukuussa 2007.
Marraskuussa 2007 Musharraf julisti maahan jälleen poikkeustilan, nimellisesti väkivaltaisuuksien vuoksi. Korkein oikeus aikoi juuri tutkia hänen valintansa laillisuutta. Kauan jatkuneen poikkeustilan vuoksi kansainyhteisö sulki Pakistanin jälleen toimintansa ulkopuolelle. Kesäkuun 2008 vaaleissa oppositiopuolueet Muslimiliiga-Nawaz (PML-N) Pakistan Peoples Party (PPP) voittivat ja aloittivat yhdessä Musharrafin viraltapanon. Hän ilmoitti 18. elokuuta 2008 eroavansa. Musharrafin seuraajaksi valittiin Bhutton leski Asif Ali Zardari.
Menetettyään tärkeän liittolaisen Musharrafin terrorismin vastaisessa sodassa Yhdysvallat laajensi Afganistanissa käymäänsä sotaa Pakistanin puolelle ja teki maahan ilmaiskuja miehittämättömillä koneilla sekä erikoisjoukkojen iskun Angoor Adaan Waziristanissa syyskuussa 2008. Vastineeksi runsaille siviiliuhreille Pakistan esti Yhdysvaltain Afganistanin joukkojen huollon. Toukokuussa 2011 Yhdysvaltain erikoisjoukot surmasivat Osama bin Ladenin Abbottabadissa.
Pakistanin korkein oikeus pakotti heinäkuussa 2017 Nawaz Sharifin eroamaan parlamentista ja siten myös pääministerin tehtävästä. Syynä olivat korruptioepäilyt, jotka Sharif kiisti.
Pakistanin parlamenttivaaleissa heinäkuussa 2018 vaalivoiton sai entisen krikettitähden Imran Khanin PTI-puolue, jonka tärkeimmät haastajat olivat entisen pääministerin, vankilassa korruptiosyytteistä istuneen Nawaz Sharifin Muslimiliiga sekä Bhuttojen puolue PPP. PTI sai 116 maan parlamentin 272 paikasta ja uudeksi pääministeriksi tuli Imran Khan, joka sai pienempin liittolaispuolueidensa kanssa enemmistön parlamenttiin. Khania on syytetty maan vaikutusvaltaisen armeijan suosikki-ehdokkaaksi. Pakistanin seremonialliseen presidentin virkaan valittiin syyskuussa 2018 PTI-puolueen Arif Alvi, joka seurasi Mamnoon Hussainia tämän viisivuotiskauden päätyttyä.
Pakistanin pitkäaikaiset ja läheiset suhteet Kiinan kanssa ovat Khanin aikana vielä syventyneet sekä taloudellisesti että strategisesti. Suhteet Intiaan ovat perinteisesti olleet kehnot. Pakistanin suhteet Yhdysvaltoihin ovat parantuneet pääministeri Imran Khanin valtakaudella.
Politiikka ja hallinto
pienoiskuva|[[Imran Khan (poliitikko)|Imran Khan, Pakistanin pääministeri vuodesta 2018]] Pakistanin valtionpäämies on presidentti, jonka vuonna 1999 käyttöön otetun perustuslain mukaan valitsee valitsijamieskollegio, joka koostuu senaatista, kansalliskokouksesta ja neljän maakunnan parlamenteista. Presidentillä ei ole kovin paljon poliittista valtaa, mutta hän on asevoimien ylipäällikkö. Presidentin kausi on viisi vuotta. Vuonna 2013 presidentiksi valittiin Mamnoon Hussain. Hän seurasi tehtävässä Asif Ali Zardaria, joka valittiin presidentiksi vuonna 2008. Vuodesta 2018 Pakistanin presidenttinä on ollut Arif Alvi.
Parlamenttiin (Majlis-e-Shoora) kuuluvat presidentti, satapaikkainen senaatti, jonka paikat jaetaan maakuntien, pääkaupungin ja liittovaltion heimoalueiden kesken, ja 342-paikkainen kansalliskokous. Molemmissa kamareissa vajaa viidennes paikoista on varattu naisille ja uskonnollisille vähemmistöille. Senaattoreiden kausi on kuusi vuotta, ja osa vaihtuu aina kolmen vuoden välein. Kansalliskokouksen kausi on viisi vuotta. Pääministeri on yleensä kansalliskokouksen suurimman puolueen johtaja. Presidentti nimittää hallituksen pääministerin ehdotuksesta.
Merkittävimmät poliittiset ryhmittymät ovat:
Asevoimilla, joihin kuuluu 1,5 miljoonaa miestä, on merkittävä vaikutusvalta Pakistanin politiikassa. Armeijan kuluihin käytetään 30–40 % budjetista ja asevoimien liiketoiminnan arvo on arvioiden mukaan noin kuusi miljardia dollaria.
Pakistanin ydinaseohjelman aloitti vuonna 1972 silloinen energiaministeri, tuleva presidentti Zulfiqar Ali Bhutto. Ohjelma sai vauhtia Intian ydinkokeiden jälkeen. Vuonna 1985 Pakistan kykeni tuottamaan asekelpoista uraania, ja vuonna 1986 sen arveltiin tuottaneen tarpeeksi materiaalia ydinaseeseen. Vuonna 1998 Pakistan ilmoitti tehneensä kuusi onnistunutta ydinkoetta. Pakistanin on arvioitu tuottaneen tarpeeksi materiaalia 24-55 ydinkärkeen.
Heinäkuussa 2018 pidettyjen parlamenttivaalien tärkeimmät poliittiset ryhmät olivat populistinen, krikettitähti Imran Khanin vuonna 1996 perustama Pakistan Tehreek-I-Insaf PTI-puolue, jota kutsutaan myös Oikeuspuolueeksi sekä ennen vuoden 2018 vaaleja maata hallinnut Pakistanin Muslimiliiga (PML-N) ja keskusta-vasemmistolainen Pakistan People's Party PPP, jossa on ollut poliitikkoja Bhutton suvusta kolmessa sukupolvessa. Vaaleissa voitti PTI.
3. helmikuuta 2023 Pakistan esti pääsyn Wikipediaan, koska Wikimedia Foundation ei poistanut Pakistanin jumalanpilkaksi tulkitsemaa sisältöä.
Ihmisoikeudet
Pakistanin lait mahdollistavat kuolemantuomion. Kuolemantuomio voidaan langettaa vähemmistöuskontojen edustajille jumalanpilkasta. Open Doors -järjestön World Watch -listauksen mukaan kristityt kokevat Pakistanissa äärimmäistä vainoa. Järjestön mukaan kristityt ja erityisesti islamista kristityiksi kääntyneet kokevat vainoa kaikilla elämän osa-alueilla. Järjestön mukaan kristittyjä pidetään muslimeja alempiarvoisina ja heille annetaan töitä, joita pidetään alhaisina, likaisina ja kunniattomina. Kristityt tytöt ovat vaarassa joutua sieppausten ja raiskausten uhreiksi. Heidät saatetaan pakottaa kääntymään islamiin ja menemään naimisiin vainoajiensa kanssa.
Hallinnollinen jako
Pakistan on jaettu provinsseihin, alueisiin ja Pakistanin hallinnoimiin alueisiin kiistellyssä Kashmirissa.
right|frame|Pakistanin hallinnolliset alueet Provinssit:
Territoriot: <li> Pakistanin pääkaupunkialue </ol>
Pakistanin hallinnoimat osat Kashmiria: <li> Azad Kashmir <li> Gilgit-Baltistan </ol>
Talous
Pakistan on köyhä ja kehittymätön maa, joka on kärsinyt vuosikymmenten ajan sisäpoliittisista kiistoista ja ulkomaisten sijoitusten vähäisyydestä. Taloudellisesti Pakistan on ollut Intiaa jonkin verran menestyksekkäämpi, vain 6 % väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella, kun Intiassa yli viidennes.
Kaksi viidesosaa väestöstä elää edelleen maatalouden varassa, mutta maatalouden osuus on enää yksi viidennes taloudesta. Vientituotteista tärkeimpiä ovat tekstiilit ja asusteet, jotka tuovat yli puolet maan vientituloista. Yksipuolinen vientiteollisuus tekee maasta herkän suhdannevaihteluille.
thumb|300px|Pakistanin kartta
Liikenne
Pakistanissa on 148 lentokenttää, joista viidellätoista on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautatietä on lähes 7 800 km. Tärkeimmät satamat ovat Karachin kaksi satamaa Karachin satama ja Muhammad Bin Qasimin satama. Edullisin, vaikka ei aina kovin mukava tapa liikkua kaupungista toiseen ovat linja-autot. Yhtiöitä on monia ja useissa kaupungeissa on monta linja-autoasemaa.
Väestö
thumb|Moskeija Pakistanissa Heinäkuussa 2021 Pakistanin väkiluvuksi arvioitiin noin 225 miljoonaa, mikä on kuudenneksi suurin maailmassa. Väestö kasvaa 1,573 % vuodessa. 36 % pakistanilaisista elää urbaanissa ympäristössä.
Pakistanin puhutuimmat kielet ovat pandžabi, jota puhuu 48 % väestöstä, sindhi 12 %, siraiki 10 %, paštu 8 % ja urdu 8 %. Yleisimmät uskonnot ovat sunnalaisuus 75 % ja šiialaisuus 20 %.
Etnisistä ryhmistä suurin on punjabit, joihin kuuluu 44,7 % väestöstä. Pataaneita on 15,4 %, sindhejä 14 %, sariakeja 8,4 % ja muhajirejä 7,6 %.
Urdu ja englanti ovat virallisia kieliä, englanti on Pakistanin sivistyneistön lingua franca. Urdu on lähestulkoon samaa kuin hindi, mutta mm. uskonnolliset sanat ovat korvattu arabialaisilla lainasanoilla. Pakistanin pohjoisosissa puhutaan myös baltia (tiibetiksi: སྦལ་ཏིའི་སྐད, yksi ladakhin murteista་), šinaa, burušaskia, vahania ja khowaria.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 0,1 % aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 96 000 henkeä. Vuosittaisten AIDS-kuolemien määrä oli kasvussa. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 20 000 henkeä, mutta sitä sai vain murto-osa heistä, noin 600 henkeä.
Kulttuuri
Koska pääosa pakistanilaisista on muslimeita, sianlihaa ei syödä ja paastokuukausi ramadan näkyy ruokakulttuurissa. Pakistanin ruokakulttuuri pohjautuu pitkälti Pohjois-Intian keittiöön, jolle ominaisia ovat voimakkaat maustesekoitukset, masalat. Lisukkeista yleisimmät ovat basmatiriisi, naan-leipä sekä chapati, joka on pannulla paistettu ohut vehnäleipä. Erilaiset kevyet kasviscurryt ovat yleisiä varsinkin punjabin maakunnassa, ja maan länsiosissa nähdään enemmän liharuokia. Myös Pakistanilais-Kiinalainen fuusioruoka on yleistynyt 2010 luvulla. Maitopohjaista teetä eli chaita tarjotaan lähes kaikilla aterioilla.
Runous on tärkein kirjallisuuden muoto, ja suurta runoilijaa Faiz Ahmad Faizia (1911–1984) muistetaan kansallisella juhlapäivällä.
Laki ja oikeus
Jopa 80 prosenttia Pakistanin vankiloissa olevista naisista on tuomittuina raiskaussyytöksistä, joita he eivät ole kyenneet todistamaan oikeiksi. Väärästä raiskaussyytöksestä on Pakistanissa rangaistuksena kivitys, raipaniskuja tai vankilaa. Raiskauksen todistamiseen vaaditaan neljän silminnähneen aikuisen muslimimiehen todistus, jos tekijä ei myönnä tekoa. Naiset ja ei-muslimit eivät ole todistajiksi kelpaavia.
Koulutus
Pakistanin peruskoulutus on kriisissä. Vaikka perustuslaki takaa kaikille perusopetusta, suuri osa lapsista ei käy koulua. Lapsista, jotka ikänsä puolesta kuuluisivat luokille 1–6, viidennes ei käynyt koulua vuonna 2017. Keskiluokilla 6–8 kävi puolet ikäluokasta, ja vuosikursseja 9–12 vain vajaa kolmannes ikäluokasta. Ilman koulututusta jää enemmän tyttöjä kuin poikia.
Niistäkään jotka kouluun pääsevät, kaikki eivät opi edes perusasioita. Koulujen tehottomuutta kuvaa se, että puolet koulua käyvistä 6–16-vuotiaista ei osaa lukea edes kokonaista lausetta ja vain kolmannes kykenee lukemaan kokonaisen tarinan. Niistä lapsista, jotka eivät käy koulua, neljännes selviää tarinan lukemisesta. Madrasat täyttävät pienen osan koulutusvajeesta.
Karachin yliopisto on perustettu vuonna 1951. Vuonna 2019 yliopistossa oli yli 24 000 opiskelijaa ja 700 opettajaa, jotka jakaantuvat kuuden tiedekunnan 52 laitokseen.
Werner Maser
Werner Maser (12. heinäkuuta 1922 Paradeningken, Itä-Preussi, Saksa – 5. huhtikuuta 2007 Speyer, Rheinland-Pfalz, Saksa) oli saksalainen professori ja historioitsija.
Pakistan
Urheilu
Pakistan on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1948. Sen joukkueeseen on kuulunut 15–55 urheilijaa. Maa on saanut kymmenen mitalia, niistä kahdeksan maahockeystä ja yhden nyrkkeilystä ja painista.
Werner Maser
Maserin erityisalaa olivat natsi-Saksa ja Adolf Hitler. Maser oli ensimmäinen historioitsija, joka esitti saksalaisen aikakauslehti Sternin 1983 julkaisemia Hitler-päiväkirjoja väärennyksiksi, joiksi ne pian paljastuivat. Maser kuoli Steyerissä 84-vuotiaana.
Teoksia
Suomeksi julkaistu:
Pakistan
Urheilu
Pakistanin jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen eikä Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Syyskuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla 170. Maassa on 720 jalkapalloseuraa, joissa pelaa 64 400 rekisteröityä pelaajaa.
Hapankaali
thumb|250px|Hapankaalia ja [[makkaraa lautasella.]] Hapankaali on kaalista maitohappokäymisen avulla valmistettava elintarvike, jota voi syödä sellaisenaan tai käyttää ruoanvalmistuksessa. Hapankaali sisältää vain vähän energiaa mutta paljon C-vitamiinia, entsyymejä, koliinia ja asetyylikoliinia. Maitohappokäymisen ja runsaskuituisuutensa vuoksi se on vatsaystävällistä. Joidenkin lähteiden mukaan hapankaali sisältää myös B12-vitamiinia, mutta tämä tieto on nykyään kiistanalainen.
Pakistan
Urheilu
Pakistanin suosituin urheilulaji on kuitenkin kriketti, jossa maa voitti maailmanmestaruuden vuonna 1992.
Hapankaali
Hapankaali valmistetaan maitohappobakteerien avulla käyttämällä raastettua tai leikattua ja vetiseksi muussattua kaalia hapettomassa tilassa. Hapankaalista puristettua antimikrobista hapankaalimehua voidaan käyttää urheilujuomana. Sitä on myynnissä teollisesti valmistettuna.
Hapankaali yhdistetään etenkin venäläiseen ja saksalaiseen ruokakulttuuriin. Esimerkiksi englannin kielessä siitä käytetään saksankielistä nimeä sauerkraut. Ensimmäisen maailmansodan aikaisen saksalaisvihamielisyyden aikana nimeksi muutettiin Yhdysvalloissa "vapauskaali". .
Ilmatorjuntapatteri Pommin muistomerkki
Ilmatorjuntapatteri Pommin muistomerkki on Helsingin ilmapuolustuksen muistoksi vuonna 2017 Vuosaaren kartanon puistoon avattu graniitista valmistettu muistomerkki.
Muistomerkki on omistettu Vuosaaressa toimineelle ilmatorjuntapatterille, joka suojeli Helsinkiä suurpommitusten aikaan. Patteri sijaitsi noin 200 metriä kartanon päärakennuksesta ja oli kolmen tykin kokoinen. Miehistöä oli arviolta 40 henkeä ja heidät majoitettiin kartanon rakennuksiin. Patteri sai peitenimen Pommi. Vaikka patteri sijaitsi vaarallisessa paikassa ja siitä käytettiin nimeä itsemurhapatteri, ei miehistötappioita tullut, vaikka yksi tykki vaurioitui. pienoiskuva|vasen|Muistolaatan teksti
Seppälä (Mikkeli)
Seppälä (tunnettu aikaisemmin nimellä Seppola) on Mikkelissä sijaitseva kylä, joka on ollut aiemmin osa Mikkelin maalaiskuntaa. Kylä sijaitsee noin neljä kilometriä Pieksämäen valtatien (72) varrelta. Seppälän kylä ei muodosta selkeää kyläkokonaisuutta, ja siellä sijaitsevat muun muassa Löyttyjärvi ja muita pieniä järviä.
Seppälän kylällä sijaitsee muun muassa Seppolan säteriratsutila , jonka vuoksi alueella on ollut aikoinaan merkittävää vuokraviljelyä.
Seppälä kuului Mikkelin maalaiskuntaan ennen vuotta 2001, kunnes maalaiskunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin.
RPC
RPC (Remote Procedure Call, myös nimellä Sun RPC tai Open Network Computing (ONC) RPC) on tietoliikenneprotokolla korkean tason käyttöjärjestelmätoimintoihin.
Protokolla rakentuu XDR:n päälle ja sen merkittävimpiä käyttökohteita on Network File System (NFS). Protokolla toteuttaa etäproseduurikutsuparadigman.
Sun Microsystems julkaisi toteutuksen Usenetissä vuonna 1985 sallivalla lisenssillä, joka ei vielä ollut täysin vapaan ohjelmiston lisenssi. Myöhemmin tilannetta korjattiin kunnes vuonna 2010 jäljellä olevat tiedostot lisensoitiin uudelleen BSD-lisenssillä.
Toteutukset
Sun Microsystemsin Open Network Computing (ONC) -ryhmän tekemän toteutuksen lisäksi on muun muassa Open Software Foundationin Distributed Computing Environmentin (DCE) toteutus. Linuxissa ja glibc-kirjastossa on käytössä Sunilta lähtöisin oleva toteutus.
Standardit
Standardidokumentit:
Marcel Dassault
thumb|Marcel Dassault vuonna 1914. Marcel Dassault, syntyjään Marcel Bloch, (22. tammikuuta 1892 Pariisi – 17. huhtikuuta 1989 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen lentokonesuunnittelija ja Dassault-lentokonetehtaan perustaja.
Nuoruus ja I maailmansodan aika
Valmistuttuaan insinööriksi École Supérieure d'Ingénieurs en Électronique et Électrotechniquesta Marcel Bloch värväytyi lokakuussa 1913 Ranskan armeijaan Ilmavoimien teknisiin joukkoihin. Tammikuussa 1914 hän siirtyi Chalais-Meudonin ilmailututkimuskeskukseen, jossa oli useita erilaisia pajoja ilmailun eri aloilta. Hän aloitti Caudron G.3 koneen potkurin parantamisen, joka osoittautui menestykseksi. Hänestä tuli Ranskan neljänneksi suurin potkurivalmistaja.
Hän pyysi ystäväänsä Henry Potezia liittymään ryhmään. He perustivat Societé d'études aéronautiquen (SEA), joka suunnitteli kaksipaikkaisen lentokoneen korvaamaan Sopwith Scoutin. Koelennot olivat kuitenkin pettymys ja työ lopetettiin. Paranneltu versio SEA IV oli kuitenkin parempi ja Ranskan varusteluhankinnoista vastannut ministeri Louis Loucheur tilasi vuoden 1917 lopulla tuhat SEA IV -lentokonetta. Ensimmäinen tilattu kone rullasi ulos tehtaalta 11. marraskuuta 1918. Tuhannen koneen tilaus peruutettiin ja ainoastaan noin sata rakenteilla ollutta konetta luovutettiin tilaajalle. Seuraavat kymmenen vuotta Marcel Bloch keskittyi muihin asioihin kuin lentokoneiden suunnitteluun ja valmistukseen.
1930-luku ja toinen maailmansota
Palatessaan lentokoneteollisuuteen 1930-luvulla hän keräsi uuden ryhmän, joka valmisti joukon lentokoneita metallirunkoisesta MB.60 postikoneesta MB.200 ja MB.210 pommikoneeseen. Hän perusti Société des Avions Marcel Bloch -nimisen yhtiön lentokoneiden valmistamiseksi. Yhtiö kansallistettiin 1936, jolloin hän perusti uuden yrityksen Société anonyme des avions Marcel Bloch (SAAMB) suunnittelemaan lentokoneita kansalliselle lentokoneteollisuudelle.
Saksan vallattua Ranskan sekä muodostettua Vichyn hallinnon vuonna 1940 Marcel Bloch kieltäytyi yhteistoiminnasta miehittäjien ja heidän tukijoidensa kanssa. Vichyn hallinto vangitsi Blochin ja myöhemmin hänet siirrettiin Buchenwaldin keskitysleirille. Huhtikuussa 1945 palattuaan Ranskaan hän jatkoi lentokoneteollisuudessa.
Sodan jälkeen
Osakkeenomistajien päätöksellä 10. marraskuuta 1945 perustettiin uusi yhtiö, joka sai nimen Société des Avions Marcel Bloch. Vuonna 1949 Bloch vaihtoi sukunimensä Dassault’ksi. Nimi juontaa hänen veljestään, kenraali Darius Paul Blochista (1882–1969), joka Ranskan vastarintaliikkeen eräänä johtajana käytti salanimeä ”Chardasso”, joka on johdettu ranskan kielen termistä char d'assaut, suomeksi panssarivaunu. Sodan jälkeen Dassault perusti Dassault-lentokonetehtaan. Hänen pojastaan Serge Dassault’sta tuli yrityksen johtaja.
Marcel Dassault on haudattu Cimetière de Passyn hautausmaalle Pariisiin. Hän oli syntyjään juutalainen, mutta uskonnoltaan roomalaiskatolinen. Hänen veljensä Darius Paul Bloch otti toisen maailmansodan jälkeen myös sukunimekseen Dassault.
Anders Jacobsson ja Sören Olsson
thumb|Anders Jacobsson (oik.) ja Sören Olsson Anders Jacobsson (s. 1963) ja Sören Olsson (s. 1964) ovat ruotsalaiset serkukset, jotka tunnetaan yhdessä kirjoittamistaan lapsille ja nuorille suunnatuista romaanisarjoista kuten Lasse, Bertin päiväkirjat, Iida-Liisa ja Emanuel.
Jacobssonin ja Olssonin humoristiset kirjat ovat menestyneet suuresti Ruotsissa, ja Suomessakin niitä on myyty yli kolme miljoonaa kappaletta. Jacobsson ja Olsson ovat julkaisseet yhdessä kymmeniä kirjoja, joista yli 30 on käännetty suomeksi.
Kirjojen lisäksi serkukset ovat tehneet radio- ja televisio-ohjelmia sekä elokuvakäsikirjoituksia. He ovat lisäksi levyttäneet musiikkia Hemliga byrån -yhtyeenä ja päässeet listoille kappaleellaan Hej, hej, hemskt mycket hej 1980-luvun lopulla.
Vuonna 2009 Lasse-kirjasarjan ensimmäinen osa Sagan om Sune (suom. Lasse, ekaluokkalainen) pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Bodoni
pienoiskuva|ITC Bodoni Bodoni on kirjanpainaja ja kirjainmuotoilija Giambattista Bodonin vuonna 1767 suunnittelema kirjaintyyppi. Bodoni on yksi tunnetuimmista uusantiikva-kirjaintyypeistä.
Valistusajan rationaalista ajattelua henkivät uusantiikvat syrjäyttivät 1700-luvun loppupuolella medievaali- ja siirtymäkauden antiikvat, ja ne säilyivät suosittuina aina 1800-luvun puoliväliin saakka. Vaikka uusantiikvat eivät ole enää yleisiä leipätekstissä, innoittaa voimakaspiirteinen ja tyylikäs Bodoni kuitenkin edelleen nykypäivän graafisia suunnittelijoita. Bodonin painavat pystysuuntaiset linjat sekä hentojen ja paksujen viivojen väliset kontrastit ovat parhaimmillaan suurikokoisissa otsikoissa, joissa on väljä kirjainvälistys.
Bodonista on saatavilla useita eri fonttivalmistajien versioita.
Jerusalemin patriarkaatti
Jerusalemin patriarkaatti eli Jerusalemin kreikkalais-ortodoksinen kirkko on ortodoksisen kirkon piiriin kuuluva autokefaalinen paikalliskirkko. Sen keskuspaikka on Jerusalem Israelissa ja vaikutusalue lähinnä Palestiinassa ja Jordaniassa sekä muissa Lähi-idän arabivaltioissa. Vaikka suurin osa kirkon jäsenistä ja papistosta on arabeja, sen johtava papisto on perinteisesti kreikkalaista, ja tämä tilanne on aiheuttanut hankausta kirkon sisällä.
Historiallisesti Jerusalemin patriarkaatti on yksi viidestä alkuperäisestä ns. vanhasta patriarkaatista. Neljä muuta ovat Rooman, Konstantinopolin, Aleksandrian ja Antiokian patriarkaatit, joista Rooman päämies paavi johtaa katolista kirkkoa. Ortodoksit pitävät Jerusalemin kirkkoa koko kristinuskon äitikirkkona, koska seurakunta sai alkunsa ensimmäisenä helluntaina Jerusalemissa.
Jerusalemin patriarkaattia on vuodesta 2005 alkaen johtanut Jerusalemin ja koko Palestiinan patriarkka Teofilos III. Piispanistuin on Jerusalemin Pyhän haudan kirkossa.
Haakon Lie
thumb|200px|Haakon Lie 99-vuotiaana vuonna 2005. Haakon Lie (22. syyskuuta 1905 Kristiania, Norja – 25. toukokuuta 2009 Oslo, Norja) oli norjalainen poliitikko. Hän toimi Norjan työväenpuolueen puoluesihteerinä vuosina 1945–1969 sekä Eurooppa-liikkeen sihteerinä 1970–1973. Hän oli perustamassa Arbeidernes Opplysningsforbund -yhdistystä, jonka sihteerinä hän toimi 1932–1940. Toisen maailmansodan aikana Lie toimi Norjan ammattiliittojen keskusjärjestö LO:n Lontoon konttorissa.
Aktiiviaikanaan Lie tuli tunnetuksi kommunismin ja oman puolueensa vasemmistosiiven vastustajana ja sodan jälkeen hän oli tärkeässä roolissa kyseisten liikkeiden valvonnassa. Hän oli innokas Naton ja EU:n kannattaja ja hänen mukaansa Norjan tuli jatkuvasti ylläpitää tiiviitä turvallisuuspoliittisia suhteita Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Lie tunnettiin myös Israelin ystävänä sekä monien kirjojen kirjoittajana. Vuoden 1967 puoluekokouksessa kärjistyneet poliittiset erimielisyydet Einar Gerhardsenin kanssa kuuluvat edelleen Norjan sodanjälkeisen politiikan dramaattisimpiin hetkiin.
Lie vetäytyi myöhempinä vuosinaan Floridaan, mutta palasi sittemmin Norjaan.
Lie julkaisi viimeisimmän kirjansa, Slik jeg ser det nå, 103-vuotispäivänään vuonna 2008 yhteistyössä historioitsija Hans Olav Lahlumin ja journalisti Hilde Harbon kanssa.
Muddy Waters
Muddy Waters (oikealta nimeltään McKinley Morganfield; 4. huhtikuuta 1913 Issaquena County, Mississippi – 30. huhtikuuta 1983 Westmont, Illinois) oli yhdysvaltalainen blues-laulaja sekä kitaristi, jota on luonnehdittu Chicago bluesin isäksi. Hän oli suosituin esiintyjä 1950-luvulla, sähköistetyn bluesin kultakaudella ja levytti maineikkaan Chess-yhtiön ensimmäiset R&B-hitit.
Varhaiset vaiheet
McKinley Morganfield syntyi Mississippin Issaquena Countyssä vuonna 1913 (myöhemmin hän itse kertoi syntyneensä vuonna 1915 Rolling Forkissa, eikä tiedetä miksi hän kertoi näin). Pojan äiti kuoli tämän ollessa kolmen vanha ja isoäiti kasvatti poikaa sen jälkeen. Lempinimensä, jota hän käytti myöhemmin myös taiteilijanimenään, Muddy Waters sai jo varhain, koska hän oli ahkera leikkimään mudassa ("Muddy Waters" tarkoittaa mutaista vettä).
Muddyn ensimmäinen soitin oli huuliharppu, mutta 17-vuotiaana hän oli jo vaihtanut kitaran pääsoittimekseen. Hän soitti kitaraa juhlissa, jäljitellen kahden etelässä suurta suosiota nauttineen bluesartistin, Son Housen ja Robert Johnsonin, tyyliä. Elämäkerran kirjoittaja Peter Guralnickin mukaan Muddyn lauluääni ja persoona olivat lähempänä Housea, kun taas slide-soittoonsa ja rytmeihinsä vaikutteet tulivat enemmän Johnsonilta.
Uran alkuvaiheet
Vuonna 1940 Muddy muutti St. Louisin, mutta palasi vuotta myöhemmin taas Mississippiin. 1940-luvun alussa hän piti kapakkaa, jossa pelattiin uhkapelejä, soitettiin jukeboxia ja kuunneltiin Muddyn itsensä esittämää elävää musiikkia. Vuoden 1941 kesällä kongressin kirjastoon maaseudun musiikkia kerännyt tutkija, Alan Lomax, saapui Muddyn silloiseen olinpaikkaan, Mississippin Stovalliin, ja nauhoitti Muddyn soittoa laitteillaan tämän omassa kodissa. Muddy oli innoissaan, kun sai kuulla omaa soittoa ja lauluaan Lomaxin lähettämältä levyltä. Seuraavana vuonna Lomax palasi vielä levyttämään Muddya uudestaan. Nykyään nämä vuosien 1941 ja 1942 levytykset on julkaistu kaupallisesti. Levyillä kuullaan myös Lomaxin tekemiä Muddyn haastatteluja. Muddy kertoo äänitteessä Lomaxille harjoittelevansa kitaransoittoa kaksi tuntia päivässä. Osa Lomaxin taltioimista kappaleista on samoja, mitä Muddy levytti myöhemmin urallaan. Lomax nauhoitti samoihin aikoihin myös Son Housea ja oli etsinyt turhaan myös tuolloin jo kuollutta Robert Johnsonia.
Vuonna 1943 Muddy matkasi Chicagoon aikeissaan ryhtyä ammattimuusikoksi. Hän ansaitsi ensin rahaa ajamalla rekkaa ja työskentelemällä tehtaassa päivisin sekä soittamalla öisin. Kilpailu muusikoiden kesken Chicagossa oli tuolloin kovaa, ja uusi tulokas sai tehdä työtä noustakseen pinnalle. Big Bill Broonzy, joka oli kaupungin johtavia bluesmuusikoita, auttoi Muddya ottamalla tämän lämmittelijäkseen klubi-keikoilleen. Vuonna 1945 Muddy sai ensimmäisen sähkökitaran enoltaan. Näin hän tuli paremmin kuulluksi meluisan yleisön läpi. Vuonna 1946 Muddy pääsi levyttämään Columbia Recordsille, mutta näitä nauhoituksia ei koskaan julkaistu. Myöhemmin tuona vuonna Muddy sai sopimuksen kahden puolalaisveljeksen johtamalle uudelle levy-yhtiölle, Aristocrat Recordsille, joka vaihtoi pari vuotta myöhemmin nimekseen Chess. Ensimmäiset nauhoitukset, "Gypsy Woman" ja "Little Anna Mae", tehtiin vuonna 1947. Näissä Muddyä säestää pianisti Sunnyland Slim. Kappaleita ei julkaistu, mutta sen sijaan vuoden 1948 levytykset, "I Can't Be Satisfied" ja "I Feel Like Goin Home", lähetettiin markkinoille, ja niistä tuli suuria hittejä. Muddyn suosio Chicagon klubeissa alkoi kasvaa. Seuraava suuri hitti oli perinteiseen kansanlauluun perustunut "Rollin' Stone (Catfish Blues)" (1950), joka antoi myöhemmin nimensä Rolling Stone -aikakauslehdelle sekä Rolling Stones -yhtyeelle. "Rollin' & Tumblin'" (1950) puolestaan oli bluesstandardin asemaan noussut versio Robert Johnsonin kappaleesta "If I Had a Possession over Judgement Day". Muddystä oli tullut legendaarisen Chess Records -yhtiön ensimmäinen menestynyt artisti. Hänen levytyssopimuksensa oli kuitenkin hyvin kehno, eikä lukutaidoton Muddy päässyt Chess levytystensä turvin käsiksi suuriin rahoihin.
Menestyksen ajat
Aluksi Leonard Chess ei antanut Muddyn laajentaa levytyksissä käytettyä yhtyettään. Hänellä oli edellä mainituilla tunnetuilla levytyksillään ainoana taustamuusikkona basisti Ernie "Big" Crawford. Vuoteen 1950 mennessä levy-yhtiö kuitenkin antoi Muddyn levyttää isomman kokoonpanon kanssa, ja Crawfordin lisäksi siihen kuului kaikkien aikojen arvostetuin bluesharpisti, Little Walter, kitaristi Jimmy Rogers, rumpali Elgin Evans sekä pianisti Otis Spann. Basisti ja lauluntekijä Willie Dixon, joka korvasi Crawfordin yhtyeessä, kirjoitti monet Muddyn tunnetuimmista kappaleista. Näihin kuuluvat esimerkiksi "Hoochie Coochie Man" (1954), "I Just Want to Make Love to You" (1954), "Young Fashioned Ways" (1955) ja "I'm Ready" (1954). Dixonin kirjoittamissa kappaleissa oli varsin machomaiset sanoitukset, jotka muodostuivat osaksi Muddy Watersin imagoa. Tätä kuvaa vahvisti Muddyn uudelleen nimetty tulkinta "Mannish Boy" (1955) Bo Diddleyn kappaleesta "I'm a Man".
1950-luvulla Muddy oli Chicagon suosituin bluesartisti, ja hänen yhtyeensä oli niin ikään arvostetuin. Muista artisteista lähinnä Howlin' Wolf pystyi haastamaan Muddyn. Yhtyetoverit halusivat yrittää myös soolouraa. Heistä etenkin Little Walter onnistui tekemään suuria hittejä sisältäneen uran omalla nimellään, samoin Jimmy Rogers ja Otis Spann tekivät merkittäviä levytyksiä. Little Walterin ura lähti käyntiin vuonna 1953 "Juke" nimisen instrumentalihitin siivittämänä. Rogers lähti vuonna 1955 perustamaan omaa yhtyettään ja sai aikaiseksi bluesstandardiksi nousseen kappaleen "Walking by myself". Muddy itse luopui kitaransoitosta ja päätti esiintyä sen jälkeen vain laulajana. Hän ei kuitenkaan hylännyt kitaraa kokonaan, vaan tarttui siihen taas uransa myöhemmässä vaiheessa. Muddyn viimeinen suuri R&B hitti oli jo edellä mainittu Dixonin "I'm Ready", ja sen jälkeen hänen tunnetuin levytyksensä on Preston Fosterin säveltämä "Got My Mojo Workin'" vuodelta 1957. Chess yhtiö oli tässä vaiheessa jo laittanut Muddyn sivummalle antaen enemmän tilaa muille artisteille.
Englantiin
Muddy Watersin kiertueet Englannissa vuodesta 1958 alkaen olivat ensimmäisiä kertoja, kun vahvistettua, lujaa soittavaa yhtyettä kuultiin saarivaltiossa. Eräs kriitikko vetäytyi taukotiloihin kirjoittaakseen arvosteluaan, koska yhtye soitti niin äänekkäästi. Perinteisen rhythm and blues musiikin suosion hiipuessa Muddy soitti bluesista kiinnostuneelle valkoiselle yleisölle taas perinteisempää, pienempään kokoonpanoon turvautuvaa country bluesia. Muddy ei ollut mielissään siitä, että musta yleisö oli osittain hylkäämässä bluesin 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa, mutta pyrki sopeutumaan muuttuneeseen tilanteeseen.
1960-luvulla Muddy jatkoi levyttämistä aiempaa matalammalla profiililla. Hän siirtyi taas takaisin chicagomaisempaan tyyliin vuonna 1964.
Keväällä 1968 Chess julkaisi Muddy Watersilta psykedeelisen rockin tyyliä ja bluesia yhdistelevän konseptialbumin nimeltä Electric Mud. Levy oli suunnattu hippiliikettä edustaneelle nuorisolle, myi hyvin ja nosti Watersin uran uudelle tasolle 10 vuoden hiljaisemman kauden jälkeen. Sitä seurasi useita samalle kohdeyleisölle suunnattuja Muddy Watersin levytyksiä. Waters pääsi jatkossa soittamaan samoilla suurilla estradeilla, joilla suositut acid rock- yhtyeet esiintyivät. Vuonna 1972 hän levytti Lontoossa Rory Gallagherin, Steve Winwoodin, Rick Grechin ja Mitch Mitchellin kanssa. Muddy ei ollut kuitenkaan tyytyväinen tuloksiin.
Comeback
Comebackina pidetään vuonna 1977 alkaneita levytyksiä Blue Sky merkille. Tällöin Muddy levytti kitaristi Johnny Winterin kanssa levyn Hard Again, jolla hänen on katsottu päässeen hyvin lähelle vanhaa Chicago-soundiaan. Levy sai Grammy-palkinnon, ja sitä seurasi lyhyt mutta hyvin vastaanotettu kiertue. Vuonna 1978 Winter palkkasi Muddyn vanhat yhteistyökumppanit, huuliharpisti Walter Hortonin sekä tuolloin vaateliikkeessä työskennelleen kitaristi Jimmy Rogersin levylle nimeltä I'm Ready. Uusi levy toisti edellisen levynsä suosion. Vuonna 1979 taltioitiin hyvät arviot saanut livelevy, Muddy "Mississippi" Waters Live. Blue Sky merkille tehtiin seuraavana vuonna vielä yksi levy, King Bee. 1970-luvulla Muddy osallistui myös Dixonin kanssa taisteluun kappaleidensä tekijänoikeuksista, ja nyt vuosien varrella pahasti huijatuksi joutunut artisti alkoi viimein saada parempaa korvausta vanhoista kappaleistaan ja levytyksistään.
Tämän jälkeen Muddyllä oli kuitenkin enää muutama vuosi elinaikaa jäljellä. Hän kuoli yllättäen nukkuessaan vuonna 1983 70 vuoden iässä. Hänet on haudattu Restvalen hautausmaalle Alsipiin Illinoisiin, lähellä Chicagoa.
Muddy Watersin pojat Mud Morganfield ja Big Bill Morganfield ovat jatkaneet isänsä uraa bluesartisteina.