cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
István Széchenyi
Széchenyin ketjusilta
Sillan rakentaminen ja osakeyhtiön perustaminen sitä varten hyväksyttiin valtiopäivillä 1835. Ketjusilta vihittiin vuoden 1849 marraskuussa, katkeraan tappioon päättyneen itsenäisyystaistelun jälkeen. Ketjusillan merkitys sekä taloudellisen että valtiollisen kehityksen kannalta oli valtava, sillä lähin samanlainen rakennelma löytyi vasta Wienistä. Mutta sillalla oli paitsi käytännöllinen, myös symbolinen merkitys. Sen avulla kahdesta erillisestä kaupungista syntyi yksi, Unkarin pääkaupunki Budapest.
Vuonna 1945 vetäytyvät saksalaiset räjäyttivät ketjusillan, kuten muutkin Budapestin sillat. Sodan jälkeen se rakennettiin uudelleen entisen mallin mukaan ja otettiin käyttöön 1949, sata vuotta ensimmäisen vihkimisen jälkeen.
Merkitys
István Széchenyiä voi pitää Unkarin reformikauden merkittävimpänä valtiomiehenä. Moni hänen aloittamansa työ alkoi kantaa hedelmää vasta myöhemmin.
Seitsemän vuotta Széchenyin kuoleman jälkeen, 1867, syntyi "Kompromissina" tunnettu sopimus, joka vahvisti huomattavasti Unkarin asemaa. Sopimuksen mukaan Unkari sai oman hallituksensa, jolla oli itsenäinen päätösvalta kaikissa muissa paitsi ulkopolitiikkaa ja armeijaa koskevissa asioissa. Itävallan keisarikunnasta tuli Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia, ja keisari Frans Joosef kruunattiin myös Unkarin kuninkaaksi. Kompromissin myötä ulkomainen pääoma alkoi virrata Unkariin ja unkarilaisten tuotteiden, etupäässä viljan, markkina-alue laajeni.
Széchenyin alkuun saattama Ketjusilta vaikutti ratkaisevasti myös siihen, että Buda ja Pest liittyivät yhä enemmän toisiinsa. "Kompromissin" jälkeinen taloudellinen nousu vaikutti varsinkin Pestin kaupungin kasvuun, ja sillan yhdistämistä kaupungeista alkoi muodostua kokonaisuus. Vuonna 1873 Buda ja Pest liitettiin yhteen myös hallinnollisesti, ja näin syntyi uusi pääkaupunki Budapest. Széchenyi oli jo aikanaan kannattanut kaupunkien yhdistymistä.
Nykyään Széchenyin muisto näkyy monin tavoin Budapestin kaupunkikuvassa. Ketjusilta on kenties Budapestin tunnetuin nähtävyys, jolla on samanlainen merkitys kaupungin symbolina kuin Eiffel-tornilla Pariisissa tai Vapaudenpatsaalla New Yorkissa. Sillan Pestin puoleisessa päässä on Rooseveltin aukio, jonka laidalla nousee Unkarin Tiedeakatemian rakennus. Tiedeakatemian edessä on Széchenyin patsas. Patsaan on suunnitellut kuvanveistäjä József Engel, ja se paljastettiin vuonna 1880. Rooseveltin aukiolta lähtee myös Széchenyin mukaan nimetty rantakatu, joka jatkuu pohjoiseen Margitin sillalle asti. Pääkaupungissa on lisäksi useita Széchenyin mukaan nimettyjä katuja ja aukioita, ja Széchenyi-hegy on yksi Budan korkeimmista kukkuloista.
Nummilimaseitikki
Nummilimaseitikki (Cortinarius mucosus) on punertavanruskea ja limalakkinen seitikkilaji. Heltat ovat valkeat ja muuttuvat sienen vanhetessa kanelinvärisiksi. Jalka on valkoinen. Sieni viihtyy kuivissa männiköissä, mutta esiintyy myös tunturiseudulla. Nummilimaseitikki on yleinen koko Suomessa.
Gustavo Zapata
Gustavo Zapata (s. 15. lokakuuta 1967 Saladillo) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija.
Mikko Kilpeläinen
Mikko Kilpeläinen (s. 1940) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Oulun yliopiston talonrakennustekniikan emeritusprofessori, professuuria hän hoiti vuodesta 1983. Hän on tutkinut kantavien rakenteiden lujuusominaisuuksia ja mitoittamista sekä rakenteideristämistä rakennusmateriaalien yleisiä teknisiä ominaisuuksia.
Tuusulan seurakunta
Tuusulan seurakunta on perustettu vuonna 1654. Se kuuluu Tuusulan rovastikuntaan yhdessä Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän ja Nurmijärven seurakunnan kanssa. Tuusulan rovastikunta on osa Espoon hiippakuntaa ja Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa.
Tuusulan seurakunnan kirkkoherra on Ulla Rosenqvist. Seurakunnalla on kaksi kirkkoa: Tuusulan kirkko ja Kellokosken kirkko.
Tuusulan seurakunta muodostettiin vuonna 1643 Sipooseen kuuluvaksi kappeliseurakunnaksi. Seurakunta muodostettiin Helsingin pitäjän osista ja erotettiin emäseurakunnaksi tuomiokapitulin päätöksillä vuonna 1653 ja 1668.
Tietoa seurakunnasta
Perustiedot Tuusulan seurakunnasta:
Kirkot ja kappelit
Tuusulan seurakunnalla on kolme kirkkoa.
Seurakuntakeskus
Seurakunnan toiminnallinen ja hallinnollinen keskus on Hyrylässä toimiva Tuusulan seurakuntakeskus.
Muut tilat
Näiden lisäksi on seurakuntakodit Lahelan alueella ja Riihikalliossa.
Hautausmaat
Hautausmaita on neljä.
Alueet
Seurakunta on jaettu kolmeen alueeseen.
Alueet ovat
Historia
Tuusulan seurakunta perustettiin vuonna 1643 Sipoon seurakuntaan kuuluneena kappeliseurakuntana, mutta siihen liitettiin myös osia Helsingin pitäjän ja Nurmijärven seurakunnista. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muutettiin vuonna 1653. Siitä on 1900-luvulla erotettu Keravan ja Järvenpään seurakunnat.
Heikki Ojansuu
Heikki Ojansuu (26. heinäkuuta 1873 Tyrvää – 18. tammikuuta 1923) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän toimi muun muassa Turun yliopiston ensimmäisenä suomen kielen ja sen sukukielten professorina.
Ojansuu väitteli vuonna 1901 aiheella ''Suomen lounaismurteiden äännehistoria. Vokaalioppi. Descendentti esitys''.
Ojansuu oli Helsingin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden dosentti vuodesta 1903, kolme lukukautta E. N. Setälän viransijainen suomen kielen ja kirjallisuuden professorina ja suomalaisen filologian apulainen (apulaisprofessori) vuodesta 1914. Lisäksi hän oli muun muassa Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettaja vuosina 1908–1919.
Vuonna 1921 Ojansuu nimitettiin Turun yliopiston ensimmäiseksi suomen ja sen sukukielten professoriksi.
Tyrvääläissyntyinen Ojansuu kokosi 22-vuotiaana vuonna 1895 lähes 14 000 sanan sanaluettelon ”Tyrvään murteen sanakirja”. Sanakirja julkaistiin vuosina 2008 ja 2009 kaksiosaisena ja täydennettynä selityksillä ja esimerkeillä. 1 353-sivuinen teos on laajimpia paikallismurteen sanakirjoja Suomessa.
Francis Drake
Francis Drake (1540 Crowndale, Englanti – 28. tammikuuta 1596) oli englantilainen laivakaappari, merenkävijä, merisankari, orjakauppias sekä poliitikko, jonka kuningatar Elisabet I löi ritariksi. Hän taisteli Espanjaa vastaan Amerikan vesillä ja purjehti maapallon ympäri vuosina 1577–1580, toisena eurooppalaisena Juan Sebastián Elcanon jälkeen.
Nuoruusikä
Francis Drake syntyi Crowndalessa noin vuonna 1540 esikoisena perheeseen, johon syntyi kaikkiaan kaksitoista lasta. Francis lähti nuorena poikana Thamesjoelle kapteenin oppipojaksi ja vuonna 1563 serkkunsa John Hawkinsin kanssa Afrikkaan. Miehet sieppasivat ihmisiä Sierra Leonesta ja myivät heidät orjiksi Karibian espanjalaisille uudisasukkaille. Koska orjien ostaminen ulkomaalaisilta oli laitonta, serkukset joutuivat kahnauksiin Espanjan lakien kanssa.
Rosa Hautala
Hautala valmistui keväällä 2013 ylioppilaaksi ilmaisupainotteisesta Tampereen yhteiskoulun lukiosta, jonka hän suoritti nelivuotisena näyttelijäntyönsä vuoksi, ja opiskeli sen jälkeen kauppatietieteitä Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulussa.
Francis Drake
Kuningattaren kaapparina
Kuningatar Elisabet I valtuutti Francis Draken kaapparikirjalla hyökkäämään vihollisen kauppa-aluksille ilman rangaistuksen uhkaa. Kaapparien retket toivat vaurautta sekä kuningattarelle, englantilaisten merentakaisille siirtokunnille että kaappareille itselleen.
Rosa Hautala
Maaliskuussa 2020 Siliämaa kertoi Voice.fi:n haastattelussa, että vaikka hän uskoo tekevänsä jatkossakin projekteja näyttelijänä, on hän vaihtanut uraa ja työskentelee nykyään vakuutusalalla.
Francis Drake
Kuningattaren kaapparina
Protestanttisen taustansa takia Drake saattoi nähdä Espanjan katolisen Filip II:n vastustamisessa myös uskonnollisia sävyjä.
Maailmanympärimatka
13. joulukuuta 1577 Drake lähti viidellä laivallaan länteen, salaisena toimeksiantonaan hyökätä Espanjan tukikohtiin Amerikan Tyynenmeren puoleisella rannikolla. Atlantin ylityksen jälkeen kaksi laivaa piti jättää Etelä-Amerikkaan. Jäljelle jääneistä kolmesta kaksi ei selvinnyt Magalhãesinsalmesta, joten Drake saapui Tyynellemerelle yhdellä laivalla, jonka nimi oli Golden Hind. Hän jatkoi pohjoiseen pitkin Tyynenmeren rannikkoa, ryöväsi espanjalaisten uudisasutuksia ja kaappasi espanjalaisen aarrelaivan. Hän etsi Koillisväylää, jota olisi voinut palata Atlantille, ja jatkoi pohjoiseen nykyisen Washingtonin osavaltion korkeuksille asti. Sitten hän palasi etelään Kaliforniaan ja pysähtyi korjaamaan laivaansa. Heinäkuussa hän jatkoi matkaansa yli Tyynenmeren, pysähteli useille saarille, kiersi Afrikan Hyväntoivonniemen, palasi Atlantille ja saapui Plymouthiin syyskuussa 1580.
thumb|Golden Hindin jäljennös Lontoon Southwarkissa. Draken alus Golden Hind oli tyypillinen nopealiikkeinen englantilainen kaljuuna. Alus oli pitkä,  leveä, ja sen ruuman vetoisuus oli noin, ja se oli varustettu 18 erikokoisella tykillä. Tyypillinen espanjalaisten kaljuuna taas oli kömpelö ja hidasliikkeinen, ja sen ruuman vetoisuus oli 300–500 tonnia.
Drake palasi maailmanympärysmatkaltaan Englantiin rikkaana miehenä ja osti Buckland Abbeyn kartanon, joka oli hänen kilpailijansa Richard Grenvillen lapsuudenkoti. Vuonna 1581 kuningatar aateloi hänet, ja myöhemmin samana vuonna hänet äänestettiin parlamenttiin.
Espanjan voittamaton armada
Erityisen tunnetuksi Drake tuli tuhottuaan Voittamattoman armadan vuonna 1588 yhdessä Charles Howardin kanssa.
Viimeiset vuodet
Drake johti epäonnistunutta hyökkäystä Portugalia vastaan vuonna 1589. Hänestä tuli Plymouthin pormestari vuonna 1593.
Uuteen maailmaan kohdistuneita matkoja Drake teki yhteensä seitsemän, joista viimeisellä, vuonna 1595, hän sai punataudin ja kuoli siihen vuonna 1596. Drake haudattiin lyijyarkussa Tyyneenmereen Panamassa sijaitsevan Portobelon sataman lähelle.
Karibianmerestä löydettiin vuonna 2011 kaksi alusta, joiden uskotaan kuuluneen Drakelle.
Perintö
Drake on merkittävä hahmo videopelisarjassa Uncharted.
IMac
thumb|right|200px|Alumiininen Apple iMac vuodelta 2010
iMac on sarja Applen valmistamia pöytätietokoneita. Applen mallistossa iMacit sijoittuvat tehokkaiden, kotikäyttöön suunniteltujen Macintosh-tietokoneiden joukkoon. Ensimmäiset iMacit tulivat markkinoille 1989 ja vuonna 2003 apple vaihtoi iMac:ien ulkonäköä. Yhteinen piirre kaikille iMaceille on tietokoneen keskusyksikön sijoittuminen näyttölaitteen yhteyteen.
2000-luvulla iMac on ollut iPodin ohella merkittävä Applen markkina-arvon nostattaja. Omaleimaisen ulkonäkönsä ansiosta laitteella on näkyvä asema populaarikulttuurissa.
Historia
Steve Jobsin johdolla Applen laajaa tietokonemallistoa supistettiin vuonna 1997, tarkoituksena oli selkeyttää yhtiön tuotevalikoimaa. Vuoden loppuun mennessä Macintosh Performa-sarja lopetettiin ja Power Macintosh G3 -sarja jäi yksin edustamaan pöytätietokoneiden malleja. 7. maaliskuuta 1998 Apple ilmoitti uuden iMac-sarjan valmistelemisesta, joka suunnattiin Performa-mallien korvaajaksi. iMacien myynti alkoi 15. elokuuta 1998, tapauksella oli merkittävä vaikutus sekä Applen että mikrotietokoneteollisuuden kehitykseen.
iMacin nimeä suunniteltaessa etuliite ”i” (engl. minä) perusteltiin yhtiön sisällä siten, että se viittaa internetiin, mielikuvitukseen (engl. imagination) ja yksilöllisyyteen (engl. individual). Ajatuksena oli, että i-kirjainta voitaisiin jatkossa käyttää muissakin tuotenimissä, mikä tapahtuikin.
iMacien tullessa markkinoille Apple oli ainoa tietokoneiden valmistaja, joka valmisti näyttölaitteen ja keskusyksikön samassa kotelossa sisältäviä laitteita. Ulkonäöltään iMac poikkesi suuresti kilpailijoistaan: kirkkaansiniseen muovikuoreen sijoitettu, munanpuolikkaan muotoinen laite oli aivan muuta, mitä tavallisesti kulmikkailta ja kömpelönnäköisiltä, harmailta mikrotietokoneilta osattiin odottaa. Jonathan Iven muotoilemassa laitteessa oli 15-tuumainen kuvaputkinäyttö, jonka sisältä löytyi emolevy, suoritin, keskumuisti, kovalevy ja muut komponentit. Laitteen päällä oli kantokahva ja oikeanpuoleisella sivulla luukku konetilaan. Koneen alaosassa oli sisäänrakennetut kaiuttimet. iMacin hinta Yhdysvaltain kuluttajamarkkinoilla oli 1 299 dollaria.
200px|left|thumb|Ensimmäinen kiekon muotoinen hiiri. Macintoshin perinteiset liitännät (Apple Desktop Bus, SCSI ja GeoPort) korvattiin USB-porteilla ja levykeasema jätettiin pois. Ratkaisut olivat ainutlaatuisia ja aiheuttivat paljon keskustelua. Ilman ulkoisen USB-levykeaseman hankkimista iMacilla ei voinut siirtää edes pieniä tiedostoja ilman lähiverkkoyhteyttä. iMacin hiiri sai myös kirkkaan muovisen ulkoasun ja se muotoiltiin kiekon muotoiseksi. Hiiri oli muotonsa takia hankala käytössä, mutta Apple jatkoi sen toimittamista vastalauseista huolimatta. iMacin näppäimistö oli edeltäjiään pienempi ja väriltään musta.
Tekniikka
Apple oli ollut osallisena CHRP-projektissa, jonka tavoitteena oli luoda PowerPC Reference Platformin ja IBM:n PowerPC-suorittimen pohjalta kaikille käyttöjärjestelmille yhteinen, ohjelmistoriippumaton laitealusta Microsoftin Windowsiin ja Intelin suorittimiin perustuvan WINTEL-alustan kilpailijaksi.
Projekti ei tuottanut odotetunkaltaisia tuloksia, mutta sen parissa saadut kokemukset vaikuttivat iMacin suunnitteluun. Ensimmäisessä iMacissa oli 233 MHz:n PowerPC G3 -suoritin, samaa suoritinta käytettiin Applen ammattikäyttöön suunnitelluissa Power Macintosh -malleissa. iMacin suoritinvälimuisti oli 512 KB ja väylänopeus 116.6 MHz. Laitteessa oli 4 GB:n kiintolevy, 32 MB keskusmuistia, 2 MB näyttömuistia ja käyttöjärjestelmänä toimi Mac OS 8.1, joka vaihdettiin pian Mac OS 8.5:een. iMacin etupaneelissa olleet infrapunaportti ja kelkkatoiminen CD-ROM asema kopioitiin Applen kannettavista tietokoneista. Ensimmäisissä iMaceissa ei ollut tilaa laajennuksille, lukuun ottamatta Applen omaa, "mezzanine slot" -nimellä kutsuttua liitäntää. Portti suunniteltiin Applen käyttöön, mutta sille ilmestyi myös muutamia kolmannen osapuolen lisälaitteita.
Päivitykset
400px|thumb|iMac G3:n kolmetoista värivaihtoehtoa
Ensimmäisen iMacin ilmestyttyä markkinoille Apple on julkaissut jatkuvasti uusia, päivitettyjä iMac-malleja. Tavallisimpina päivityksen kohteena ovat olleet suorittimet, näyttömuisti ja kiintolevy. Ensimmäinen Bondi Blue -värinen iMac korvattiin pian joukolla eri värisiä malleja. Ensimmäisen sarjan koneet olivat saatavilla väreissä Blueberry (sininen), Strawberry (punainen), Tangerine (ruskea), Grape (violetti) ja Lime (vihreä). Kelkattomien iMacien valikoimaa olivat Graphite (harmaa), Ruby (punainen), Sage (vihreä), Snow (valkoinen) ja Indigo (sininen) sekä sini-valkopilkullinen Blue Dalmatian ja monivärinen Flower Power. Myöhemmin iMacin koteloa muotoiltiin kevyesti uudelleen ja kelkallinen CD-ROM -asema vaihdettiin kelkattomaan malliin. Ominaisuuksiin kuuluivat FireWire, vapaasti virtaava (ilman tuuletinta) jäähdytysmekanismi ja mahdollisuus langattomaan verkkoyhteyteen lisävarusteena hankittavan AirPortin muodossa. Tämän mallin iMaceja myytiin maaliskuulle 2003 saakka, sillä ne käyttivät Mac OS 9 -käyttöjärjestelmää, jota osa asiakkaista halusi käyttää Mac OS X:n sijaan.
USB, FireWire, Ethernet- ja modeemiyhteys, Bluetooth ja langaton verkkoyhteys kuuluivat seuraavaksi kaikkien Applen tietokoneiden vakiovarusteisiin. Applen jatkaessa iMacien päivitettyjen mallien julkaisemista, iMac-termi vakiintui kotikäyttöön suunnattujen mikrotietokoneiden nimeksi. Myöhemmät iMac-versiot ovat olleet ensimmäisiä iMaceja kalliimpia, eivätkä ole saavuttaneet ensimmäisen iMac-malliston myyntilukuja.
G4, G5 iMacit ja eMac
Vuoteen 2002 mennessä 15-tuumainen kuvaputkinäyttö ja G3-suoritin olivat vanhentunutta tekniikkaa. Tammikuussa 2002 Apple julkaisi uuden iMacin, joka poikkesi vanhoista malleista sekä ulkonäöltään että tekniikaltaan. iMac G4 koostui 15-tuumaisesta nestekidenäytöstä, joka yhdistyi liikuteltavan varren kautta puolipallon muotoiseen, keskusyksikön sisältävään jalustaan. Myöhemmin näyttö laajennettiin 17-tuumaiseksi ja lopulta 20-tuumaiseksi. Nestekidenäytön korkea valmistushinta kuvaputkinäyttöön verrattuna pakotti Applen nostamaan iMacin hintaa.
Irminsul
pienoiskuva|Heinrich Leutemann: Kaarle Suuri tuhoaa Irminsulin. Irminsul (Irminin pilari) oli saksien kunnioittama tammi tai puinen pylväs, jonka sanottiin yhdistävän taivaan ja maan.
IMac
G4, G5 iMacit ja eMac
thumb|150px|left|eMac noudattaa suunnittelussaan alkuperäisen iMacin linjaa. iMac G3:n poistuttua markkinoilta Apple julkaisi oppilaitosten käyttöön suunnitellun eMacin huhtikuussa 2002. eMac sisälsi G4-suorittimen ja 17-tuumaisen kuvaputkinäytön, ulkonäöltään laite muistutti ensimmäisiä iMaceja. eMacia myytiin vuosina 2002–2005 myös kuluttajamarkkinoilla, jossa se täytti matalakustannuksisten Apple-tietokoneiden puutteen.
Irminsul
Irmin oli saksien sodanjumala, Mannuksen poika ja herminonien heimon esi-isä. Sanan Irmin muinaisskandinaavinen muoto oli Jörmun ja kiintoisasti, aivan kuten Ygg, sekin oli yksi Odinin nimistä. Yggdrasil oli marjakuusi tai saarni, jolla Odin uhrasi itsensä ja joka yhdisti taivaan ja maan. Vaikuttaisi siltä, että Irminsul olisi edustanut saksien maailmanpuuta vastineena Yggdrasilille. Adam Bremeniläisen (1100-luku) mainitsemalla marjakuusella Uppsalan temppelissä voisi olla suora yhteys Irmin-pylvääseen. Widukindin ja muiden saksilaisylimysten pakoa Tanskaan vuonna 777 Kaarle Suuren voiton jälkeen on selitetty saksien ja Skandinavian heimojen välisellä pakanallisella kulttuurinvaihdolla. Tähän aikaan muinaissaksi ja muinaisskandinaavi olivat kuitenkin vielä keskenään ymmärrettäviä ja naapurikulttuurit säilyttivät ideoiden vapaan välityksen.
IMac
G4, G5 iMacit ja eMac
Elokuussa 2004 iMacit päivitettiin käyttämään uutta PowerPC G5 -suoritinta ja keskusyksikkö siirrettiin näytön jalustasta näyttöpaneelin taakse. Uudella suunnittelulla iMac saatiin näyttämään paksulta nestekidenäytöltä. Myöhemmin laitteen muotoa ohennettiin ja siihen lisättiin sisäänrakennettu iSight-kamera ja FrontRow-multimediakeskus.
Irminsul
Varsinainen saksien Irminsul on saattanut olla puinen pylväs, jonka päällä oli jumalankuva. Jacob Grimm liittää Irmin-nimen yhteyteen muinaisskandinaaviset sanat iörmungrund (maa), ja iörmungandr (anguis maximus, ts. Midgardin käärme).
IMac
Intel
Steve Jobs ilmoitti 10. tammikuuta 2006 Macworld Conference and Expo -messuilla tulevan iMacin olevan Applen ensimmäinen Intelin suoritinta käyttävä tietokone. iMacin ulkoasu, hinta ja komponentit pysyivät samoina edellisen iMac G5:n kanssa. Applen mukaan Intelin suorittimella varustettu iMac on 2–3 kertaa PowerPC:llä varustettua iMacia tehokkaampi.
Irminsul
Erään ehdotuksen mukaan Irminsul olisi voinut sijaita Externsteinessä tai sen lähellä. 1100-luvun kristitty reliefi näillä kivillä kuvaa puumaista mallia Pyhän Nikodemuksen jaloissa. On kuitenkin epäselvää, onko tämä vain tarkoitettu kuvastamaan palmupuuta, vai kuvastaako se taipunutta tai kaatunutta Irminsulia kristinuskon voiton jälkeen.
IMac
Mallit
thumb|right|200px|Ensimmäisen sukupolven iMac G3.
Irminsul
Kaarle Suuren aikana oli luultavasti useita Irmin-pylväitä. Yhden niistä, Eresburgin linnassa lähellä Paderbornia, hänen kerrotaan tuhonneen vuonna 772.
IMac
iMac G4
thumb|right|200px|Apple iMac G5
Irminsul
Käsitteen merkityksen tietoisuus näyttää jatkuneen pitkälti kristillisellekin ajalle: Grimm siteeraa 1100-luvun teosta Kaiserchronik mainitsemalla useita Irmin-pylväitä:
IMac
iMac Core Duo
thumb|right|200px|Apple iMac Core 2 Duo
iMac koulutusalan kokoonpanot
Myynnissä vain oppilaitoksille.
Irminsul
koskien Merkuriusta: koskien Julius Caesaria: koskien Simon Magusta: Irmin-pylvään jäännöksiä, luultavasti roomalaisajoilta peräisin, on löydetty Hildesheimin katedraalista. Läheinen Irminseulin kylä viittaa alueen vanhemmasta yhteydestä käsitteen kanssa. Muut paikannimet alueella kuten Drachenberg "lohikäärmevuori" ja Womrstal "madon laakso" viittaavat Nibelungin legendaan.
Wotanin rinnastaminen mieluummin Merkuriukseen kuin sodanjumala Marsiin saattaa johtua Irmin-pylväiden samaistamisesta Merkuriuksen hermaihin.
Uuspakanuudessa yleinen Irminsul-symboli perustuu Externsteine-reliefin puuhun, mutta pystysuoraan asentoon suoristettuna. Muotoa on verrattu Tyr(Ziu)-riimuun. Irmin on ehkä ollut Ziun lisänimi varhaisina germaanisina aikoina, vasta myöhemmin siirtyneenä Wotanille, tai että Wotan itse ilmestyi erillisenä Ziusta vasta kansainvaellusaikana.
Herttoniemen yritysalue
Herttoniemen yritysalue on Helsingin Herttoniemeen kuuluva osa-alue. Se muodostaa merkittävän työpaikka-alueen Helsingissä. Osa-alueelle on sijoittunut kaupan alan yrityksiä, tuotantotiloja ja toimistoja. Alueella toimii esimerkiksi rautakauppoja, pakkaus- ja vaatetusalan yrityksiä, lukuisia autoalan myymälöitä ja korjaamoja. Alueella toimii myös useita lääke- ja terveydenhuoltoteknologiaan erikoistuneita yrityksiä. Herttoniemen metroaseman lähistölle on kehittynyt myös yrityspuistotyyppistä toimintaa. Alueella asui 727 henkeä vuonna 2018; työpaikkoja se tarjoaa 4 897:lle (31.12.2017).
Itäväylä rajaa Herttoniemen yritys­aluetta lännen ja pohjoisen suunnista. Idässä Pikkupurontien ja Sahaajankadun toimitilat luetaan vielä tähän yritys­alueeseen. Sen sijaan Sahaajankujan päässä sijaisteva vesitorni kuuluu jo naapurialue Roihuvuoreen. Etelässä teollisuusalueen reunana toimivat Linnanrakentajantie ja Abraham Wetterin tie.
Kulkuyhteydet ovat Herttoniemen yritys­alueelle melko hyvät. Metro pysähtyy alueen länsireunalla Herttoniemen ja Siilitien asemilla. Bussilinja 79 ja runkolinja 500 kulkevat Mekaanikonkadun kautta; moni muu linja alueen etelä-, länsi- tai pohjoissivustoja myöten.
Yritysten ja palveluiden keskellä on Asentajanpuisto. Laivalahdenkadun varteen on suunniteltu veistospuistoa.
Historia
pienoiskuva|vasen|Ilmakuva alueesta vuonna 1991. Etualalla näkyvät GWS-Sohlberg Oy:n tuotantolaitokset on punatiilistä tehdasrakennusta lukuun ottamatta purettu. Herttoniemen teollisuusalue liitettiin muun Herttoniemen mukana Helsinkiin suuren alueliitoksen yhteydessä vuonna 1946. Jo tuolloin Herttoniemessä toimi runsaasti teollisuutta, vaikka alue kasvoikin juuri 1940-luvulla. Herttoniemen satamarata kulki alueen halki, ja sitä käytettiin vuoteen 1992 saakka.
Hankkeet
pienoiskuva|Alueella puretaan entisiä tehtaita ja rakennetaan asuinkerrostaloja. Teollisuusalue on ollut tehottomasti rakennettu. Sijainnin takia on esitetty, että suuri osa alueesta päätyisi Helsingin suuren asunnontuotantotarpeen takia asuntorakentamiseen. Alueelle voitaisiin vuonna 2015 esitetyn arvion mukaan sijoittaa ainakin 10 000 asukasta. Huomattavampia uudisrakentamiskohteita on GWS-Sohlberg Oy:n tuotantolaitosten tilalle rakennettava Sohlberg-kortteli, johon tulee kolmetoista uutta taloa. Vuosien 2020–2029 aluesuunnitelmassa yritystoiminta erityisesti alueen pohjoisosassa halutaan kuitenkin säilyttää, ja asuinrakentaminen keskittyy osa-alueen eteläosaan metroaseman lähettyville.
Martti Mölsä
thumb|Martti Mölsä elokuussa 2011. Martti Kullervo Mölsä (s. 2. huhtikuuta 1952 Kihniö) on suomalainen poliitikko ja aluksi perussuomalaisten ja puolueen hajoamisen jälkeen vuodesta 2017 sinisen eduskuntaryhmän kansanedustaja Pirkanmaan vaalipiiristä vuosina 2011–2019.
Ura
Martti Mölsä muutti vanhempiensa kanssa Kihniöstä Punkalaitumelle vuonna 1961 hänen kauppiasisänsä avattua siellä sekatavarakaupan.
Ennen eduskuntaa Mölsä työskenteli yrittäjänä vuodesta 1983 lähtien. Hän valmistui rakennusmestariksi vuonna 1977 Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta ja sai rakennusvalvojan pätevyyden vuonna 1987. Vuosina 1987–1990 hän toimi rakennustarkastajana.
Mölsä oli jo perussuomalaisten edeltäjän, Suomen Maaseudun Puolueen puolue-edustajiston jäsenenä vuosina 1985–1995. Hän toimi SMP:n Satakunnan piirin puheenjohtajana vuosina 1992–1995 ja Perussuomalaisten Satakunnan piirin puheenjohtajana vuosina 1996–2001. Punkalaitumen kunnanvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985. Vuosina 1993–1996 ja 2009–2012 Mölsä toimi toisena varapuheenjohtajana ja vuodesta 2013 ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Kunnanhallituksen jäsen hän oli vuosina 2001–2004.
Eduskuntaan Mölsä valittiin vuoden 2011 vaaleissa 4 423 äänellä. Hän on ympäristövaliokunnan jäsen vuodesta 2011 ja talousvaliokunnan jäsen vuodesta 2013 ja puheenjohtaja 2. toukokuuta 2018 alkaen. Vuosina 2011–2013 hän oli hallintovaliokunnan varajäsen. Mölsä kertoi aikovansa jättää eduskunnan vuoden 2019 vaaleissa.
Santa Dorotea (1775)
Santa Dorotea oli Espanjan laivaston vuonna 1775 vesille laskettu 34-tykkinen fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Artillero Realilta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 1775.
Palvelus
Vuonna 1798 alus liitettiin kommodori Don Felix O'Neilin johtamaan fregattilaivueeseen, jonka mukana se lähti 8. heinäkuuta Cartagenasta päällikkönään Don Manuel Gerraro. Laivueen muut alukset olivat Pomona, Proserpine ja Santa Cazílda. Laivueen tehtävänä oli hyökätä kauppalaivastoa vastaan, mikä osoittautui tuloksettomaksi. Manley Dixonin komentama 64-tykkinen linjalaiva HMS Lion havaitsi fregatit niiden palatessa Cartagenaan. Dixon lähestyi fregatteja läheten Santa Doroteaa, joka jäi jälkeen menetettyään maston huippunsa aiemmin.
Havaittuaan tilanteen O'Neill määräsi laivueen muut fregatit palaamaan takaisin. Laivue avasi tulen häiritäkseen linjalaivaa, mutta fregattien tulella ei ollut suurta vaikutusta ja HMS Lion avasi tulen päästyään kyljittäin Santa Dorotean kanssa. Fregatti menetti nopeasti mesaanimastonsa ja päämasto sekä peräsin vaurioituivat. O'Neill johti laivueen pääosan satamaan jättäen tuomitun aluksen oman onnensa nojaan. Gerraro antautui. Alus oli vaurioitunut pahoin tykkitulessa ja ainakin 20 miestä oli saanut surmansa. Lisäksi 32 oli haavoittunut 371 hengen miehistöstä. Lionin takila oli kärsinyt tykkitulessa ja se oli menettänyt taistelussa kaksi miestä haavoittuneina.
HMS Santa Dorothea
Alus lisättiin laivaston kirjanpitoon 25. joulukuuta 1798 ja se liitettiin joulukuussa Välimeren laivastoon päällikkönään Hugh Downman. Alus valtasi 28. marraskuuta Lissabonin edustalla HMS Perseuksen, HMS Strombolon ja HMS Bulldogin kanssa 16-tykkisen San Leonin. William Brown vastaanotti aluksen päällikkyyden 1799, mutta Brownin saatua toisen aluksen Downman jatkoi aluksella.
Myllylammi (Hämeenlinnan Lietsa)
Myllylammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa oleva tekolampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Santa Dorotea (1775)
HMS Santa Dorothea
Alukselta suojasi aluksia 11. tammikuuta 1800 Bordiguerasta ja 11. helmikuuta Hospitallierista. Alus valtasi 16. syyskuuta 1801 takaisin mörssärialus HMS Bulldogin. Vuonna 1802 aluksen päällikkyyden vastaanotti Jahleel Brenton.
Myllylammi (Hämeenlinnan Lietsa)
Maantiede
Lampi on patoamalla aikaansaatu patoallas, joka on 90 metriä pitkä. Se patoaa Jokiniitunjoken vettä, joka laskee siihen 300 metriä ylempää. Padon jälkeen joki virtaa vielä 3,3 kilometriä, ennen laskuaan Pääjärveen. lampi kuuluu läheiselle talolle.
Ace Combat (pelisarja)
Ace Combat on japanilaisen Namco-pelitalon kehittämä ja tuottama ilmataistelupelisarja. Vaikka peleissä pelaaja ohjastaa hävittäjälentokonetta, sarjan pelit eivät ole lentosimulaattoreita.
Historia
Sarjan ensimmäinen peli oli nimellä Air Combat julkaistu kolikkopeli vuonna 1993.
Ensimmäinen PlayStationille julkaistu peli julkaistiin vuonna 1995 nimellä Ace Combat Japanissa. Peliä markkinoitiin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa nimellä Air Combat, ja se oli yksi PlayStationin Platinum-sarjan kuudesta alkuperäisestä pelistä.
Ace Combat sai suurta suosiota pelaajien keskuudessa, joten vuonna 1997 sille julkaistiin jatko-osa Ace Combat 2. Peli sisälsi, paitsi tarkemman grafiikan, myös joukon uusia ominaisuuksia kuten tehtävien opastuksen, salaisia karttoja, mahdollisuuden ostaa uusia lentokoneita sekä kolme erilaista loppuratkaisua. Ace Combat 2:sta tuli nopeasti eräs PlayStationin historian suositummista peleistä.
Kolmas ja viimeinen PlayStationille julkaistu Ace Combat oli Ace Combat 3: Electrosphere vuodelta 1999. Muista sarjan peleistä poiketen Ace Combat 3: Electrosphere sijoittui kaukaiseen tulevaisuuteen ja sisälsi suuren joukon kuvitteellisia, futuristisen näköisiä lentokoneita. Tämän vuoksi peli kohtasi ankaraa kritiikkiä Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa aikaisempien pelien faneilta, joskin Japanissa peli oli paljon suositumpi. Pelin japanilainen versio sisälsi hyvin tapahtumarikkaan tarinan, anime-tyylisiä välivideoita, useita loppuratkaisuja sekä 52 tehtävää, mutta länsimaissa julkaisussa versiossa oli ainoastaan 36 tehtävää ja paljon suoraviivaisempi juoni.
PlayStation 2:n ensimmäinen Ace Combat oli Ace Combat 04: Shattered Skies, joka julkaistiin Euroopassa nimellä Ace Combat: Distant Thunder. PlayStation 2:n suuremmat tehot mahdollistivat entistä yksityiskohtaisemman ja kauniimman grafiikan, jota lukuisat pelikriitikot ylistivät. Peli sai myös hyviä arvosanoja pelimekaniikkansa ja tarinansa ansiosta. Myös seuraava peli, Ace Combat 5: The Unsung War, sai kriitikoilta hyviä arvosanoja. Peli julkaistiin Euroopassa nimellä Ace Combat: Squadron Leader. Useimpien sarjan fanien mielestä Ace Combat 5: The Unsung War sisälsi sarjan parhaimman ja syvällisimmän tarinan.
Pelaaminen
Ace Combat -peleissä pelaaja omaksuu nimettömän lentäjäalokkaan rooliin. Pelin aikana lentäjä saa mainetta ja lopulta hänestä muotoutuu milteipä legendaarinen sotasankari. Pelit eivät ole lentosimulaattoreita, vaan pikemminkin räiskintäpelejä. Pelit eivät ole erityisen realistisia; esimerkiksi jälkipoltinta voi käyttää rajattomasti ja eräät lentokoneet kykenevät kantamaan jopa sataa ohjusta. Peleissä kuitenkin esiintyy joukko kuuluisia, tarkkaan mallinnettuja nykyajan lentokoneita, kuten F-16 Fighting Falcon, F-22 Raptor, MiG-29 Fulcrum ja YF-23 Black Widow II. Peleissä kuitenkin myös esiintyy muutamia puhtaaseen mielikuvitukseen pohjautuvia ”superlentokoneita”, kuten XFA-27 ja X-02 Wyvern.
Vaikka Ace Combat -pelit sijoittuvatkin maapallolle, sarjan maailmankartta on erinäköinen kuin oikeassa maailmassa; esimerkiksi mantereet muistuttavat vain etäisesti ”oikeita” esikuviaan. Peleissä esiintyvät valtiot ovat kokonaan fiktiivisiä, mutta ne pohjautuvat oikeisiin valtioihin; esimerkiksi Osea pohjautuu Yhdysvaltoihin, ja sen kilpailija Yuktobania muistuttaa Neuvostoliittoa. Osean ja Yuktobanian välinen kilpailu ja asevarustelu on saanut vaikutteita kylmästä sodasta. Pelin juonikuvaukset sisältävätkin paljon viittauksia reaalimaailman sotiin ja taisteluihin, kuten Ace Combat 5: The Unsung Warin Dresdenen kaupungin pommitus, joka on suora viittaus toisen maailmansodan aikaiseen Dresdenin pommitukseen.
Sarja on saanut huomiota sillä, että sen musiikki on erityisen huolellisesti. Kahden ensimmäisen Ace Combat -pelin musiikkiraita koostui rockista, mutta kolmannessa musiikkityyli vaihtui teknoon. Kolme seuraavaa peliä käyttivät mahtipontista orkesterimusiikkia, johon oli käytetty muiden muassa Varsovan sinfoniaorkesteria sekä vanhaa kirkkomusiikkia. Ace Combat X: Skies of Deceptionissa musiikkityyli on palannut takaisin teknoon.
Jacob Ritz
Jacob Ritz (1656 Viipuri – 26. joulukuuta 1739 Somero ) oli Someron kirkkoherra ja isonvihan aikana Suomen kirkon korkein virkamies, Turun väliaikaisen konsistorin esimies.
Ritzin isä oli saksalaissyntyinen räätäli Hans Ritz Uelzenistä Lüneburgin läheltä, josta hän tuli Viipuriin, äidistä ei ole tietoa. Hänet vihittiin papiksi Viipurissa 1679 (toisen tiedon mukaan 1680), vuodesta 1682 vuoteen 1685 hän toimi Nevanlinnan ruotsinkielisenä kappalaisena ja vuodesta 1686 Venjoen kirkkoherrana Inkerissä. Vuonna 1701 Ritz pakeni venäläisiä Viipuriin ja joutui siellä taloudelliseen ahdinkoon. Vuonna 1706 hänestä tuli Someron kirkkoherra.
Isonvihan aikainen Suomen kenraalikuvernööri, kreivi Gustav Otto Douglas, määräsi Ritzin 1717 väliaikaisen konsistorin esimieheksi. Konsistorin jäseniä olivat kuitenkin vain Turun ja naapurikuntien papit eli tosiasiassa se kattoi Turun hiippakunnan eteläisen osan. Ritz vihki kuitenkin 59 ylioppilasta ja teiniä papeiksi. Hän myös teki tarkastusmatkoja, järjesti katekismuksen opetusta ja piti ainakin kaksi synodaalikokousta, vuosina 1720 ja 1721. Ritz toimi konsistorin esimiehenä ja tuomiorovastina isonvihan rauhan jälkeenkin, vuonna 1724 hän sai tunnustuksena ansioistaan palkkapitäjäkseen Someron lisäksi Kiikalan. Somerolla Ritz omisti Harjun kartanon.
Ritzin mukaan on nimetty Somerolle muualta muuttaneiden ja vanhojen somerolaisten epäviralliseksi yhdyssiteeksi perustettu Jacob Ritz -seura.
Arttu Soilumo
Arttu Soilumo on suomalainen näyttelijä ja tanssija. Hän näytteli Jimi Aroa Ylen syksyllä 2010 alkaneessa draamasarjassa Uusi päivä. Hänellä on kansainvälistä menestystä rock'n'swing-tansseihin kuuluvasta boogie woogiesta.
Hämeen Yhteistyö
thumb|Hämeen Yhteistyön toimitus Keskustorin huoneistoissa. Kuvassa Arvi Laakso ja Aarre Nojonen. Hämeen Yhteistyö (HY) oli Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) Pohjois-Hämeen piirin Tampereella ilmestynyt äänenkannattaja. Vuosina 1946–1947 lehti ilmestyi nimellä Hämeen-Satakunnan Yhteistyö. 1990-luvun alussa Hämeen Yhteistyö ajautui konkurssiin ja sen viimeinen numero ilmestyi 22. lokakuuta 1992.
Lehteä julkaisi aluksi 14. huhtikuuta 1945 perustettu Hämeen ja Satakunnan Kustannus Oy Yhteistyö, mutta jo vuoden päästä yhtiö vaihtui Kustannusosakeyhtiö Sanan Tieksi. HY:tä painettiin 1940- ja 1950-luvuilla mm. Helsingissä ja Porissa, kunnes Sanan Tien uusi kirjapaino valmistui Tampereelle 1956. HY ilmestyi kolmesti viikossa (1946–1956), neljästi viikossa (1956–?) ja lähes koko 1960-luvun kuudesti viikossa. Lehden levikki oli 1960-luvulle siirryttäessä noin 10 000.
1990-luvun alussa HY ajautui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin, kun ilmoitustulot vähenivät kolmanneksella, lehtitukia supistettiin ja postin jakelumaksuja korotettiin. Lehti haettiin konkurssiin lokakuussa 1992. Hämeen Yhteistyö ilmestyi lakkautettaessa kolmesti viikossa. Sillä oli noin 10 000 lukijaa ja 4 700 tilaajaa. Lehtiyhtiön suurin omistaja oli Pirkanmaan Vasemmistoliitto. Suurimpia velkojia olivat Kansa ja STS. HY:n seuraajaksi perustettiin loppuvuonna 1992 Pirkanmaan Yhteistyö. Uusi lehti ilmestyi noin kerran viikossa vuoteen 1995 asti.
W. Earl Godfrey
W. Earl Godfrey (18. maaliskuuta 1910 Wolfville Nova Scotia – 8. kesäkuuta 2002 Ottawa Ontario) oli kanadalainen lintutieteilijä.
Godfrey opiskeli biologiaa Acadian yliopistossa Wolfvillessa ja valmistui 1934. Hän keräsi lintuja Kanadan kansallismuseolle 1935 ja 1939. Jonkin aikaa hän toimi yksityisopettajana Clevelandissa ja opiskeli Clevelandin Western Reserve opistossa 1939 ja 1940, mutta ei suorittanut oppiarvoa. 1942-1945 hän työskenteli sotateollisuudessa General Electricin tuotekehityslaboratoriossa. Kaikkina näinä vuosina hän oli toiminut Harry Church Oberholserin ja Clevelandin luonnonhistoriallisen museon palkattomana vapaaehtoisena. Sodan jälkeen hän sai apulaisornitologin paikan museossa. Hän avioitui Jane Vivianin kanssa 1946. Austin L. Randin lähdettyä Kanadan kansallismuseosta (nykyisin Canadian Museum of Nature) sai Godfrey hänen paikkansa lintutieteen kuraattorina. Hän muutti vaimonsa ja pienen tyttärensä Barbaran kanssa Ottawaan. Avioliitto päättyi eroon 1955. Godfrey julkaisi noin 82 tieteellistä artikkelia, joista ensimmäisissä hän keskittyi lintujen luokitteluun ja uusien alalajien kuvailemiseen. Hän laati 130 kirja-arvostelua ja kirjoitti kymmenen muistokirjoitusta. Hän keräsi noin 35 000 näytettä kansallismuseolle.
Godfrey liittyi American Ornithologists' Unioniin 1942 ja hän palveli useissa yhdistyksen komiteoissa. 1962 hänet valittiin Kanadan viralliseksi edustajaksi Kansainvälisen ornitologian kongressiin ja British Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi 1976. Hän oli Canadian Field-Naturalist lehden avustava toimittaja 1947–1976 ja 1990–2002. Myös rengastajien Bird-Banding lehteä hän oli toimittamassa 1948–1955. Acadia-yliopisto vihki Godfreyn kunniatohtoriksi 1969.
Godfrey avioitui Marilyn Leggen kanssa syyskuussa 1970. Marion kuoli 1987. Jäätyään eläkkeelle 1976 Godfrey jäi yliopistoon palkattomaksi emeritus kuraattoriksi ja 1993 hän ryhtyi tutkimusavustajaksi.
Linnuista hän nimesi muun muassa sarvipöllön (Asio otus) alalajin tuftsi esikuvansa Robie W. Tuftsin kunniaksi.
Sevilla FC
Sevilla Fútbol Club on vuonna 1905 perustettu jalkapalloseura Espanjan Sevillasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Seura on saavuttanut mestaruuden Espanjan liigassa, Espanjan cupissa, UEFA Cupissa ja Eurooppa-liigassa, ja se on Espanjan maratontaulukossa sijalla seitsemän.
Sevillan kotistadion on 45 500 -paikkainen Ramón Sánchez Pizjuán. Seuran paikallisvastustaja on Real Betis. Reservijoukkue Sevilla Atlético pelasi kausina 2007–2009 Segunda Divisiónissa.
1900–1950
Sevilla FC perustettiin 14. lokakuuta 1905, ja sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Britteinsaarilla jalkapallo-oppinsa saanut José Luis Gallegos. Ensimmäisen virallisen ottelunsa Sevilla pelasi vuonna 1907 huelvalaista Recreativoa vastaan. Vuonna 1909 seura ajautui sisäisiin erimielisyyksiin, minka seurauksena eräs johtokunnan jäsenistä päätti erota ja perustaa oman seuran, josta myöhemmin kehittyi nykyinen Real Betis. Joukkueiden välillä pelattu paikallisottelu, derbi sevillano, on yksi Espanjan värikkäimmistä ja tunteikkaimmista.
1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Sevilla otteli Andalusian-mestaruudesta, jonka se voitti 17 kertaa vuosina 1915–1940. Kilpailu toimi samalla karsintana Espanjan cupiin, jossa seura saavutti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1935 voitettuaan loppuottelussa Sabadellin maalein 3–0. Toinen mestaruus seurasi sisällissodan jälkeen vuonna 1939, jolloin Sevilla voitti loppuottelussa Racing Ferrolin 6–2.
Vuonna 1928 perustetussa kansallisessa liigassa Sevilla aloitti toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Segunda Divisiónista. Joukkue sijoittui heti sarjan ensimmäiseksi, mutta tuolloin voittaja ei noussut suoraan. Sevilla pelasi kaksiosaisen karsinnan Primera Divisiónin viimeiseksi sijoittuneen Racing Santanderin kanssa, minkä se hävisi yhteismaalein 3–2. Nousu toteutui lopulta kauden 1933–1934 päätteeksi, jolloin Sevilla sijoittui jälleen Segundan ensimmäiseksi ja pääsarjaa laajennettiin samalla 12-joukkueiseksi.
Kaudella 1939–1940 Sevilla oli lähellä ensimmäistä pääsarjamestaruuttaan. Sarja oli juuri palannut sisällissodan aiheuttamalta tauolta ja Sevilla esitti vakuuttavia otteita. Kauden viimeisen Hérculesia vastaan pelatun ottelun 3–3-tasapelin myötä Atlético Aviación kuitenkin vei mestaruuden pisteen erolla. Seuraavalla kaudella Sevilla muun muassa murskasi Barcelonan maalein 11–1, Valencian 10–3 ja Hérculesin 8–3, mutta sarjasijoitukseksi jäi viides. Viimein kaudella 1945–1946 Sevilla voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan pääsarjamestaruutensa. Mestaruustaistelu oli jälleen tasainen ja toiseksi sijoittunut Barcelona jäi vain pisteen päähän. Vuonna 1948 seura saavutti vielä Espanjan cupin, joka jäi sen viimeiseksi pokaaliksi lähes 60 vuoteen. Loppuottelussa se voitti Celtan 4–1.
1950–2000
thumb|200px|Sevilla pelaa kotiottelunsa [[Estadio Ramón Sánchez Pizjuán|Ramón Sánchez Pizjuán -stadionilla.]]
Kaudella 1954–1955 Juan Arza voitti 28 maalillaan pääsarjan maalikuninkuuden (Pichichi). Hän on ainoa maalikuninkuuden voittanut Sevillan pelaaja ja 182 maalillaan myös seuran kaikkien aikojen paras maalintekijä Espanjan pääsarjassa. Vuonna 1958 avattiin seuran entisen puheenjohtajan mukaan nimetty Ramón Sánchez Pizjuán -stadion, jolla seuran edustusjoukkue nykyäänkin pelaa kotiottelunsa.
1950-luvun lopussa ja 1960-luvulla Sevillan sarjasijoitukset alkoivat laskea, ja se sijoittui säännöllisesti taulukon alemmalle puoliskolle. Kaudella 1967–1968 se jäi 16 joukkueen sarjassa viimeiseksi ja putosi Segunda Divisióniin, mutta palasi yhden kauden jälkeen takaisin. 1970-luvun alussa seurasi jälleen lyhyt, kolme kautta kestänyt pudotus alemmas, mistä selvittyään Sevilla taisteli jälleen paikoista pääsarjan keskikastissa aina 1990-luvun puoliväliin asti ennen ajautumista talousvaikeuksiin ja uutta putoamista kauden 1996–1997 päätteeksi. Ennen vuosituhannen vaihdetta seura palasi vielä pääsarjaan kaudeksi 1999–2000, mutta sijoittui viimeiseksi keräten vain 28 pistettä.
2000-luku
Sevilla voitti Segunda Divisiónin Joaquín Caparrósin valmentamana kaudella 2000–2001 ja palasi takaisin pääsarjaan. 2000-luvulla Sevilla on noussut Espanjan kärkiseurojen joukkoon ja saavuttanut menestystä myös Euroopan kentillä hedelmällisen junioritoiminnan, puheenjohtaja José María del Nidon tuoman taloudellisen vakauden ja urheilutoimenjohtaja Monchin oivaltavien pelaajakauppojen ansiosta. Ensimmäiset menestyksen merkit näkyivät kaudella 2003–2004, jolloin joukkue ylsi Caparrósin johdolla Espanjan cupin välieriin ensimmäistä kertaa yli 20 vuoteen sekä sijoittui sarjassa kuudenneksi ansaiten paikan seuraavan kauden UEFA Cupin.
Kaudella 2005–2006 uuden valmentajan Juande Ramosin johtamana Sevilla päätti 58 vuotta kestäneen pokaalittoman ajanjakson, kun se voitti UEFA Cupin loppuottelussa Middlesbrough’n tyylipuhtaasti maalein 4–0. Mestaruus oli samalla seuran historian ensimmäinen kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa. UEFA Super Cupissa kukistui Mestarien liigan voittanut Barcelona niin ikään selvin numeroin 3–0.
Kaudella 2006–2007 Sevilla voitti jälleen UEFA Cupin, kun se kaatoi loppuottelussa Espanyolin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Sevilla on Real Madridin (1985–1986) ohella ainoa seura, joka on voittanut kilpailun kahdesti peräkkäin. Kotimaan kentillä Sevilla johti sarjaa usean kierroksen ajan ja taisteli jopa mestaruudesta, mutta jäi lopulta kolmanneksi viisi pistettä Real Madridille ja Barcelonalle hävinneenä. Sijoituksen ansiosta seura pääsi kuitenkin kauden 2007–2008 Mestarien liigaan ensimmäistä kertaa kilpailun nykyhistoriassa. Espanjan cupissa joukkue eteni loppuotteluun, jossa se voitti Getafen 1–0. Erinomaisen vuoden kruunasi elokuussa pelattu Espanjan supercup, jossa Sevilla voitti hallinneen sarjamestarin Real Madridin yhteismaalein 6–3. Jalkapallon historiaa ja tilastoja tutkiva IFFHS rankkasi Sevillan vuosien 2006 ja 2007 parhaaksi seurajoukkueeksi.
Kausi 2007–2008 alkoi Sevillan kannalta dramaattisesti seuran oman kasvatin Antonio Puertan saatua sairauskohtauksen kesken Getafea vastaan pelatun sarjakauden avausottelun ja kuoltua myöhemmin sairaalassa. Muutamia päiviä Puertan kuoleman jälkeen pelatussa UEFA Super Cupissa Sevilla ei enää onnistunut jatkamaan mestaruusputkeaan eurokentillä, vaan hävisi Milanille 3–1. Toinen takaisku seurasi myöhemmin syksyllä, kun menestysvalmentaja Juande Ramos siirtyi Tottenham Hotspuriin. Hänen tilalleen palkattiin seuran reservijoukkuetta valmentanut ja omalla pelaajaurallaan Sevillassa eniten pääsarjaotteluita (354) pelannut Manolo Jiménez, jonka johdolla joukkue selviytyi Mestarien liigan alkulohkosta voittajana jatkoon ja nousi heikohkosti sujuneesta alkukaudesta huolimatta kotimaan sarjassakin UEFA Cup -paikkaan oikeuttaneelle viidennelle sijalle.
Saavutukset
Kansainväliset kilpailut
Keltalimaseitikki
Keltalimaseitikki (Cortinarius delibutus) on kellertävä, suippolakkinen ja tahmea seitikkilaji. Se kasvaa kaikenlaisissa metsissä kohtalaisen yleisenä koko Suomessa. Jalka on pitkä ja valkoinen, ja siinä on keltaisia limalaikkuja. Sieni maistuu miedolta, mutta ruokasieni se ei kuitenkaan ole.
Talousjohtajabarometri
Talousjohtajabarometri on reaalitalouden tilaa ja näkymiä kuvaava tutkimus. Talousjohtajabarometrissa haastatellaan puolivuosittain Suomen 500 suurimman yrityksen talousjohtajia. Barometri toteutetaan kaksi kertaa vuodessa. Talousjohtajabarometri on toteutettu ensimmäisen kerran keväällä 2008.
Talousjohtajabarometri on hyvä tuki kansantalouden tilaa ja lähitulevaisuuden kehitystä arvioitaessa. Tutkimuksen arvo on laajan toimialaotannan lisäksi näkökulmavalinnassa: yrityspäättäjät tuovat äänensä kuuluville.
Tutkimushorisonttina on tutkimushetkeä seuraavat 6-12 kk. Tutkimus selvittää reaalitalouden tilaa kolmesta näkökulmasta:
Historia
Talousjohtajabarometrin ovat synnyttäneet KTM Jari Kolehmainen s. 1972 ja DI Jari Vesanen s. 1972. He huomasivat, että perinteiset talouden indikaattorit eivät kykene ennustamaan taloudessa tapahtuvia epäjatkuvuuskohtia - lamaa tai noususuhdannetta. Tyypillisesti monet indikaattorit johdetaan historiatiedosta/tilastoista, jolloin talouden kriisit tai noususuhdanteet eivät tule näkyviin perinteisissä indikaattoreissa. He päätyivät siihen, että suuryhtiöiden talousjohtajilla on paras näkemys talouden tilasta. He päättivät aloittaa kaksi kertaa vuodessa toteutettavan Talousjohtajabarometrin, jossa talousjohtajia haastatellaan tulevasta kehityksestä.
Ensimmäinen Talousjohtajabarometri toteutettiin vuonna 2008, jolloin elettiin finanssikriisin syvintä vaihetta. Talousjohtajabarometri on osoittautunut varsin tarkaksi tulevaa talouskehitystä kuvaavaksi malliksi. Barometrin avulla seurataan myös työllisyyskehitystä. Vaalien alla 2015 Suomen silloinen Kokoomuksen puheenjohtaja ja pääministeri Alexander Stubb pääsi vastaamaan barometriin pohjautuviin kysymyksiin Ylen vaalitentissä.
Talousjohtajabarometrin tuloksista kirjoitetaan laajasti suomalaisissa talousmedioissa ja se on vakiinnuttanut paikkansa suomalaisten talousbarometrien joukossa. Muun muassa seuraavat valtalehdet ovat käsitelleet barometriä: Kauppalehti, Talouselämä , Taloussanomat.
Ruth Prawer Jhabvala
Ruth Prawer Jhabvala (7. toukokuuta 1927 Köln, Saksa – 3. huhtikuuta 2013 New York) oli puolalais-saksalainen juutalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, myöhemmin Britannian ja Yhdysvaltojen kansalainen. Hän sai urallaan Booker-palkinnon ja kaksi kertaa parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon. Hän käsikirjoitti lähes kaikki James Ivoryn ohjaamat elokuvat.
Nuoruus ja perhe
Ruth Prawer syntyi 1927 Kölnissä, Saksassa. Hänen vanhempansa Marcus ja Eleanora olivat juutalaisia. Marcus Prawer oli puolalainen lakimies, ja Eleanoran isä oli Kölnin suurimman synagogan kanttori. Marcus Prawer oli muuttanut Saksaan Kongressi-Puolasta välttääkseen asevelvollisuuden. Natsien noustua valtaan Eleanora Prawer ei alkuun halunnut lähteä maasta, vaikka sekä hänet että hänen miehensä pidätettiin 1934. Tilanne oli vuonna 1939 muodostunut niin pahaksi, että perhe päätti lopulta paeta maasta. He eivät saaneet viisumia Yhdysvaltoihin, joten huhtikuussa 1939 he pakenivat Britanniaan.
Prawerit muuttivat 1940 Lontooseen. Marcus Prawer menetti tuhoamisleireille lähes koko lähisukunsa ja tappoi itsensä sodan jälkeen 1948. Ruth Prawer Jhabvala on myöhemmin sanonut, että hänen tarinoidensa melankolinen sävy johtunee siitä. Ruth Prawer pääsi opiskelemaan englantia Queen Maryn yliopistoon, missä tapasi nuoren intialaisen parsiarkkitehti Cyrus Jhabvalan. He menivät naimisiin 1951, muuttivat samana vuonna Delhiin ja saivat kolme tytärtä.