cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekku Peltomäki
Yksityiselämä
Peltomäki oli naimisissa tanssinopettaja ja yrittäjä Aira Samulinin kanssa 1973–2004. Peltomäellä on kaksi lasta aikaisemmasta avioliitostaan. Vuonna 2016 ilmestyneessä kirjassaan hän kertoo avoimesti myös aiemmista alkoholiongelmistaan ja taloudellisista vaikeuksistaan 1990-luvulla. Peltomäki avioitui uudelleen vuonna 2017 häntä 27 vuotta nuoremman indonesialaisen Sophie Sahatyn kanssa, ja he asuvat Ubudin taiteilijakylässä Balilla.
Jimmy Butler
Seurajoukkueura
Butler siirtyi NBA:n varaustilaisuudessa 2017 vaihtokaupassa Minnesota Timberwolvesiin yhdessä varaustilaisuuden 16. varauksen Justin Pattonin kanssa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Philadelphia 76ersiin 10.11.2018. Vaihdossa Timberwolvesiin siirtyivät Robert Covington ja Dario Šarić. Timberwolves sai vaihdossa 76ersiltä myös vuoden 2022 toisen kierroksen varauspaikan. Kesällä 2019 Butler siirtyi Miami Heatiin.
Kauko Nieminen
right|thumb|270px|Kauko Nieminen esittelee julkaisujaan.
Kauko Armas Nieminen (15. helmikuuta 1929 Kuopio – 31. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen harrastelijaluonnontieteilijä, joka tunnettiin itse kehittämästään eetteripyörreteoriasta (katso valoeetteri).
Nieminen oli suorittanut alemman oikeustutkinnon ja oli oppiarvoltaan varanotaari. Hän keksi vuoden 1957 kevättalvella eetteripyörreteorian. Hän piirsi tuolloin paperille neljän ympyrän muodostaman kuvion ja katsoi, että kuviolla voi selittää sähkön. Myöhemmin hän oppi mielestään selittämään teoriallaan myös painovoiman, kvantti-ilmiöt, pallosalaman ja maailman synnyn.
Vitellogeniini
Vitellogeniini (Vg) (latinasta: vitellus 'ruskuainen', generare 'synnyttää') on geeni sekä samanniminen kyseisen geenin tuottama proteiini. Proteiini luokitellaan glykolipoproteiiniksi, koska sillä on sekä sokerin, rasvan että proteiinin ominaisuuksia. Vitellogeniini on ruskuaisen esiaste naaraspuolisissa kaloissa ja naarashyönteisissä. Estrogeenihormonin kaltaiset kemikaalit (EDC-yhdisteet) saavat koiraspuoliset kalat ilmentämään Vg-geeniä. Vg-geenin ilmentymistä voidaan käyttää molekyylimarkkerina estrogeenisten EDC-yhdisteiden altistukselle.
Kauko Nieminen
Teoriansa kehittymisen jälkeen hän levitti sitä aktiivisesti muun muassa suoramarkkinoinnilla. Nieminen piti teoriastaan useita luentoja. Niemisen julkaisut ovat kirjasia, joissa on runsaasti eri lähteistä valokopioituja leikkeitä kollaasina.
Vitellogeniini
Vitellogeniini ja hunajamehiläinen
Hunajamehiläiset varastoivat vitellogeniiniä vatsan ja päänseudun rasvavarastoihin, jotka toimivat ruokavarastoina. Vitellogeniini toimii myös antioksidanttina pidentäen kuningatarmehiläisen ja ravintoa hankkivien mehiläisten ikää, sekä hormonina joka vaikuttaa ruuanhankintakäyttäytymiseen. Hunajamehiläisyhdyskunnan hyvinvointi riippuu hoivaavien työläismehiläisten vitellogeniinivarastoista – ravintoa keräävillä työläisillä on matalat vitellogeniinivarastot. Ravinnonkerääjillä on proteiinia juuri ja juuri riittävästi pystyäkseen hoitamaan meden ja siitepölyn keräyksen. Vitellogeniinillä on tärkeä rooli työläisten työnjaon määrääjänä.
Kauko Nieminen
Kauko Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutettu 2001–2004. Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa hän oli Pääkaupunkiseudun Sitoutumattomien yhteislistan ehdokas.
Vitellogeniini
Vitellogeniini ja hunajamehiläinen
Työläismehiläisen vitellogeniinimäärä, joka kehittyy neljän ensimmäisen kuoriutumispäivän aikana, vaikuttaa mehiläisen ravinnonkeruun aloittamisikään ja siihen, suosiiko mehiläinen ruuankeruussa mettä vai siitepölyä. Ensimmäisinä elinpäivinään vähäisesti ruokitut työläiset alkavat kerätä ruokaa aiemmin ja suosivat mettä. Mikäli työläisiä on ruokittu kohtalaisesti, ne alkavat kerätä ravintoa normaalissa ikävaiheessa ja suosivat mettä. Mikäli työläisiä ruokitaan yltäkylläisesti, heti kuoriutumisen jälkeen, niiden vitellogeniinipitoisuus on korkea, ne aloittavat ravinnonkeruun myöhemmin ja suosivat siitepölyä, joka on hunajamehiläisten ainoa proteiinilähde.
Vitellogeniinin ja juveniilihormonin kytkentä
On todettu, että suurimmassa osassa tutkittuja hyönteislajeja juveniilihormoni stimuloi vitellogeniinigeeniä ja täten kontrolloi vitellogeniinin tuotantoa. (cf. Engelmann, 1983; Wyatt and Davey, 1996). Vitellogeniini on osa säätelyjärjestelmää, jossa vitellogeniini ja juveniilihormoni vaimentavat molemminpuoleisesti toistensa tuotantoa. Vitellogeniini ja juveniilihormoni toiminevat hunajamehiläisissä antagonisteina, jotka säätelevät kehitystä ja käyttäytymistä. Toisen väheneminen johtaa toisen pitoisuuden nousuun.
Todennäköisesti vitellogeniinin ja juveniilihormonin tasapaino vaikuttaa myös hunajamehiläisen parvikäyttäytymiseen. Juveniilihormonitaso romahtaa ennen mehiläisten parveilua, jolloin on odotettavissa, että vitellogeniinitaso puolestaan nousisi. Arvellaan, että parveilevat mehiläiset yrittävät saada vitellogeniinivarastot mahdollisimman täyteen, jotta niiden elinikä pitenisi ja että ne pystyisivät nopeasti rakentamaan uuden pesän.
Max Pechstein
pienoiskuva|Max Pechstein vuonna 1915. Max Hermann Pechstein (31. joulukuuta 1881 – 29. kesäkuuta 1955 Berliini) oli saksalainen taidemaalari. Hän oli ekspressionisti ja kuului Die Brücke -liikkeeseen vuodesta 1906.
Pechsteinin työ julistettiin kolmannen valtakunnan aikana ”rappiotaiteeksi”. Hänen virallinenkin arvostuksensa palasi toisen maailmansodan jälkeen, ja hänelle myönnettiin vuonna 1952 Bundesverdienstkreuz.
Pechstein kuoli Berliinissä 73-vuotiaana.
Silkeborgin museo
Paperitehdas-museo
Paperitehdas on historiallisesti tärkeä, koska Tanskan setelipaperi valmistettiin siellä vuoteen 1992 asti. Tehdas perustettiin vuosina 1884–1885. Se on keskeinen Silkeborgille. Museossa voi koettaa itse paperin tekemistä.
Sakari Sillankorva
pienoiskuva|250x250px|[[Erkki Koiso, Lasse Oksanen, Jorma Peltonen ja erotuomari Sakari Sillankorva 1963.]] Sakari Johannes Sillankorva (24. elokuuta 1926 Ypäjä − 2010 ) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -erotuomari.
Aardman Animations
Aardman Animations on brittiläinen vaha-animaatioon erikoistunut studio, jonka perustivat Peter Lord ja David Sproxton vuonna 1972. Sen tunnetuimpia tuotoksia ovat Nick Parkin tekemät animaatiot kuten Wallace & Gromit, Kananlento ja Late Lammas. Aardmanin tuotannot ovat saaneet vuoteen 2016 mennessä kymmenen Oscar-ehdokkuutta, joista ne ovat voittaneet neljä.
Sakari Sillankorva
"Sakke" Sillankorva edusti SM-sarjassa Lukkoa kaudet 1950–1959, mutta hän oli kuitenkin tunnetumpi erotuomaritehtävistään. Suomen Jääkiekkomuseo valitsi hänet toisena tuomarijäsenenä Suomen Jääkiekkoleijonaksi. Sillankorva puhalsi 196 SM-sarjan ottelua, neljät MM-kisat ja yhdet olympialaiset Grenoblessa 1968. Sillankorva oli Rauman Jääkiekkotuomarit ry:n perustajajäsen. Sillankorva kuului Lukon johtokuntaan ja Suomen Jääkiekkoliiton erotuomarivaliokuntaan.
Aardman Animations
Historiaa
Peter Lord ja David Sproxton alkoivat tehdä animaatioita yhdessä jo kouluaikoina. Valmistuttuaan 1972 he perustivat Aardman Animations -studion aikeenaan tehdä lastensarjoja ja ansaita niiden oheistuotteilla. Studio muutti 1976 Bristoliin. Ensimmäinen tuotanto oli Morph-niminen pelkistetty, muuntuva vahaukko, joka toimi Tony Hartin sivuhahmona tämän juontamissa television Take Hart -lastenohjelmissa.
Sakari Sillankorva
Rauman kaupunki myönsi Sillankorvalle hopeisen ansiomerkin.
Aardman Animations
Historiaa
Channel Four Television -yhtiöltä saamallaan tilaustyöllä Conversation Pieces (1981-1983) Aardman kehitti uudenlaisen tyylin, jossa tosielämän vakavia haastatteluja ja keskusteluja kuvitetaan koomisilla vaha-animaatiohahmoilla. Nick Parkiin Lord ja Sproxton tutustuivat ollessaan luennoimassa elokuvakoulussa, ja Park tuli esittelemään heille lopputyöaihettaan. He palkkasivat Parkin 1985, ja lopputyöstä kehittyi Parkin vuoden 1989 ensimmäinen Wallace & Gromit -elokuva Suurenmoinen huviretki.
Sakari Sillankorva
Vuonna 1956 Sillankorva edusti Rauman Urheilijoita pesäpallon mestaruussarjassa.
Aardman Animations
Historiaa
Vuonna 1989 Channel Four Television tilasi Aardmanilta sarjan viisiminuuttisia animaatioita nimeltä Lip Synch. Siihen kuuluivat Peter Lordin War Story ja Going Equipped, Barry Purvesin Next, Richard Goleszowskin Ident ja Nick Parkin Koti kaikilla mukavuuksilla (Creature Comforts, 1989), joka sai parhaan lyhytanimaation Oscar-palkinnon. Sen ääniraidalla tavalliset ihmiset kertovat asuinolosuhteistaan, mutta kuvassa puhe onkin laitettu erilaisten vaha-animoitujen eläintarhaeläinten suuhun: masentunut gorilla, kotiin tropiikkiin kaipaava puuma (ääniraidalla brasilialainen opiskelija), nuori virtahepo ja asumukseensa tyytyväinen vyötiäinen.
1990-luku: Wallace & Gromit
Creature Comforts -lyhytelokuvan eläinideaan pohjautuivat Britannian sähkölaitosyhdistyksen Aardmanilta tilaamat mainoselokuvat, joissa todellisten asiakkaiden – eri murteilla puhuvia ihmisiä eri puolilta Britanniaa – kotien sähkönkäyttöä koskevat haastattelulausunnot oli laitettu koomisten eläinhahmojen suuhun ja sijoitettu eläintarhaan. 1990-luvun alussa esitettyjen televisiomainosten sanotaan vaikuttaneen merkittävästi brittiläisen tv-mainonnan muuttumiseen 1980-luvun kylmästä juppityylistä lämpimämmäksi ja humoristisemmaksi. Kyselytutkimuksissa on tosin huomattu, että hauskat animaatiohahmot yhdistetäänkin usein kaasulämmitykseen, sähkölämmityksen pahimpaan kilpailijaan Britanniassa. . Koti kaikilla mukavuuksilla poiki myös televisiosarjan Eläimellistä menoa (Creature Comforts, 2003–2006), josta tehtiin myös amerikkalaisversio.
Vuonna 1993 valmistui Aardmanin siihen asti pisin tuotanto, Nick Parkin 30-minuuttinen Väärät housut, joka voitti Oscarin ja kolmisenkymmentä muuta palkintoa ympäri maailmaa. Sitä seurasi Aardmanille kolmannen Oscar-palkinnon tuonut kolmas Wallace & Gromit -komedia Läheltä piti (1995). Vuonna 1996 Aardmanin toinen perustajahahmo Peter Lord sai Oscar-ehdokkuuden 11-minuuttisesta Channel Fourin tilaamasta animaatiosta Wat’s Pig.
Vuoden 1998 animaatio Stage Fright (ohj. Steve Box) toi Aardmanille Bafta-palkinnon. Samana vuonna ensiesitettiin BBC2-kanavan tilaama, Aardmanin ensimmäinen nuorten ja aikuisten televisiosarja Rex the Runt, jonka loi Richard Goleszowski. Kahta vuotta myöhemmin valmistui BBC2:n tilaama Angry Kid, jonka on ohjannut Darren Walsh.
2000-luku: DreamWorks-yhteistyötä
Aardman ryhtyi yhteistyöhön yhdysvaltalaisen DreamWorks-studion kanssa elokuvan Kananlento (2000) myötä. Syksyllä 2002 Aardman julkaisi internetissä kymmenestä yksiminuuttisesta Wallace and Gromit -tarinasta koostuvan sarjan Cracking Contraptions. Sarja esitettiin myös BBC1-kanavalla.
Vuonna 2005 sai ensi-iltansa DreamWorksin kanssa tehty ensimmäinen pitkä Wallace & Gromit -elokuva Kanin kirous. Se oli pitkään katsojatilastojen kärjessä sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa ja voitti muun muassa parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon sekä parhaan brittielokuvan Bafta-palkinnon. Saman vuoden lokakuussa Aardmanin varasto korvaamattomine hahmoineen ja lavasteineen tuhoutui tulipalossa.
Vuonna 2006 tuotiin ensi-iltaan DreamWorks-yhteistuotanto Virran viemää, joka oli Aardmanin ensimmäinen tietokoneanimoitu tuotanto ja antoi alkusysäyksen yhtiön laajentumiseen digitaalisten menetelmien käyttöön. Se sai Bafta-ehdokkuuden. Seuraavana vuonna ensiesitettiin BBC1-kanavalla televisiosarja Late Lammas.
Vuoden 2008 Wallace & Gromit: Paakarin painajainen sai joulupäivänä 2008 BBC1-kanavalla 16,2 miljoonaa katsojaa. Lyhytelokuva oli Oscar-ehdokkaana ja voitti Bafta-palkinnon, kuten jokainen muukin siihenastinen Wallace & Gromit -tuotanto. Samana vuonna Aardman oli mukana Tate Britain -museoiden hankkeessa, jossa lapsia eri puolilta Britanniaa innostettiin osallistumaan animaatioelokuvan ideointiin verkon välityksellä. Lopputulos valmistui 2011 ja pääsi Guinnesin Ennätysten kirjaan elokuvana, jonka teossa on ollut mukana ennätysmäärä ihmisiä.
2010-luku
Vuonna 2010 Wallace ja Gromit seikkailivat kuusiosaisessa tv-sarjassa Wallace and Gromit’s World of Invention, johon liittyi myös verkkosivusto ja tietokonepeli. Kokonaisuus sai Bafta-palkinnon New Media -sarjassa. Samana vuonna julkaistiin myös Late Lampaaseen perustuva peli Home Sheep Home. Jouluksi 2011 tuotiin ensi-iltaan Aardmanin ja Sony Pictures Animation -yhtiön (SPE) yhdessä tuottama Artturi Joulu – joulupukin poika. Seuraavan vuoden maaliskuussa julkaistiin Pirates! -merirosvoseikkailu, joka sai Oscar-ehdokkuuden.
Late Lammas -elokuva tuli maailmanlaajuisesti elokuvateattereihin vuonna 2015. Aardmanin seuraava pitkä elokuvahanke on vuonna 2018 julkaistavaksi suunniteltu, Nick Parkin ohjaama, esihistorialliseen aikaan sijoittuva Early Man.
Maaperäilma
Maaperäilma eli maanilma tarkoittaa maahiukkasten välissä huokosissa olevaa ilmaa. Hiilidioksidin väkevyys maaperäilmassa on yleensä 0,2–1,0 prosenttia, ilmakehässä 0,03 prosenttia. Suhteellinen kosteus on tavallisesti melkein sata prosenttia. Hyvin ojitetun pellon multakerroksen ilmapitoisuus on kosteallakin kaudella 10–25 prosenttia. Ilmavimpia ovat hiekka- ja multamaat ja tiiveimpiä hiesumaat. Maaperäilman hiilidioksidilla on merkitystä kasvien ravitsemisen kannalta sen liuetessa maanesteeseen ja lisätessä tämän kykyä liuottaa kivennäisistä kasvin ravintoaineita.
Piikaktukset
Piikaktukset (Coryphantha) on kohtalaisen suuri ja Pohjois-Amerikassa laajalle levinnyt kaktuskasvien heimoon (Cactaceae) kuuluva suku. Piikaktusten tieteellinen nimi muodostuu kreikan sanoista koryfe ’pää’ ja anthos ’kukka’, mikä viittaa kukkien sijaintiin kasvin latvassa. Piikaktusten lähimmät sukulaiset ovat syyläkaktukset (Mammillaria), joihin ne on joskus sisällytettykin.
Ulkonäkö ja koko
Piikaktukset kasvavat yksittäin ja muodostavat mättäitä haarautumalla tyvestään. Niiden varret ovat enintään puolimetrisiä, muodoltaan pallomaisia tai lieriömäisiä. Varsi on syyläkaktusmaisesti nystyinen, ja nystyt ovat usein hyvin pitkänomaisia ja poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Piikkirykelmät eli areolit sijaitsevat enimmäkseen nystyjen päässä. Piikeistä osa voi olla muuntunut värikkäiksi rauhasiksi.
Piikaktusten kukat kehittyvät varren päässä olevien nuorten nystyjen hankoihin. Ne ovat avoinna päivisin, näyttäviä, suppilomaisia tai kellomaisia, enimmäkseen kellertäviä tai vihertäviä. Pohjusmalja ja emin vartalon tyvi (perikarpelli) ovat paljaspintaisia tai harva- ja pienisuomuisia. Hedelmä on enemmän tai vähemmän pallomainen, pitkänomainen tai nuijamainen, pinnaltaan sileä, väriltään vihreä tai kellertävä, mehevä ja avautumaton. Siinä on jäljellä kuihtuneita kukan jäänteitä. Hedelmässä on hieman munanmuotoisia tai munuaismaisia siemeniä, joiden väri on tavallisesti musta.
Pasi Sormunen
Pasi Martti Sormunen (s. 8. maaliskuuta 1970 Kauniainen) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti, joka oli HIFK:n vastuuvalmentaja kaudella 2012-2013, mutta joutui eroamaan joukkueen tiputtua kymmenennelle sijalle runkosarjassa. Hänet korvasi KHL:ssäkin valmentanut Raimo Summanen.
Seuraura
Sormunen aloitti uransa Karhu-Kissoissa kaudella 1990–1991, jolloin pelasi jääkiekon 1. divisioonaa. Hän pelasi seuraavalla kaudella HIFK:ssa, jota edusti kolmen kauden ajan kevääseen 1994. Sormunen pelasi vuodet 1994–1998 Jokereissa, joissa voitti neljänä kautena putkeen mitalin: hopeaa 1995, kultaa 1996, kultaa 1997 ja pronssia 1998.
Kaudeksi 1998–1999 Sormunen siirtyi Espoo Bluesiin, mutta hän siirtyi kesken toisen kautensa Saksan DEL-liigan Nürnberg Ice Tigersiin. Kauden 2000–2001 hän pelasi sveitsiläisessä EHC Churissa ja uransa viimeisen kauden Frölunda HC:ssa, jossa lopetti 32-vuotiaana.
Maajoukkueura
Sormunen on Lillehammerin olympialaisten pronssimitalisti vuodelta 1994. Olympialaiset olivat Sormusen ainoat miesten arvokisat.
Sukututkimus
Historia
Eritoten hallitsijoilla ja muilla merkkihenkilöillä on kautta historian ollut tarvetta selvitellä sukulaisuussuhteitaan. Asia oli erityisen tärkeä periytyvien omaisuuksien ja arvonimien johdosta. Hallitsijoille oli myös tarve todistaa sukututkimuksella polveutuvansa merkittävistä, jopa jumalallisista esi-isistä ja oikeuttaa näin oma valta-asemansa. Sukututkimuksen tekijältä saatettiin tällöin edellyttää jo valmiiksi määritetyn polveutumisen todistelua. Tällaisilla vääristellyillä sukupuilla on historiallinen arvonsa, mutta tieteellisen sukututkimuksen kannalta niillä ei ole käyttöä.
Kuninkaiden ja yleensä hallitsijoiden sukupuut ovat tavallaan sukututkimuksen esiaste. Sukututkimusta kirjallisessa muodossa edustaa perimätietoon perustuva Raamattu. Länsimaissa merkittävä sukututkimuksen perusta on antiikin Kreikan jumaltarusto, jonka moninaisten sukulaissuhteiden verkko edellytti laajaa sukututkimusta.
Uudemman ajan sukututkimuksen edelläkävijänä voidaan pitää englantilaista historioitsija William Camdenia (1551–1623), joka tuotannossaan otti esille nykyaikaiseen sukututkimukseen liittyviä kysymyksiä. Varsinaisen tieteelliseksi katsottavan sukututkimuksen alullepanija oli saksalainen professori Johann Cristoph Gatter (1727–1799). Hän julkaisi 1788 teoksen Abriß der Genealogie. Gatterin tavoitteena oli tieteellisesti selvittää maanomistukseen ja perimiseen liittyviä seikkoja.
Merkittävä apu vähitellen kehittyvälle sukututkimukselle oli erilaisten rekisterien syntyminen. Rekisterit olivat perinteisesti sisältäneet lakien, etuoikeuksien ja omaisuuserien listauksia, mutta vähitellen ne laajenivat koskemaan myös syntymiä, kuolemia ja vihkimisiä. (Katso väestörekisteri, kirkonkirjat)
Euroopassa Espanjan vanhimmat sukututkimuksen lähteet alkavat 1300-luvun loppuvuosilta. Englannissa seurakunnalliset lähteet alkavat vuodesta 1538, tosin syntymisen, vihkimisen ja kuoleman rekisteröinti tuli maassa pakolliseksi vasta 1800-luvun alkupuolella. Protestanttisten kirkkojen synnyllä on merkittävä osuus rekisteröinnin laajenemisessa, joka näkyy esimerkiksi Pohjoismaiden varhain alkaneissa sekä kirkon että valtion tarpeita palvelevissa rekistereissä.
Huomattavan työn sukututkimuksen leviämisen edistämiseksi ovat tehneet mormonit, jotka uskonnollisista syistä ovat laatineet valtaisat henkilörekisterit. He ovat myös tallentaneet usein vaikeasti saatavissa olevaa tietoa helpommin käytettävään muotoon ja kehittäneet ilmaisia tietokoneohjelmia sukututkimuskäyttöön.
Suomalaisen sukututkimuksen historiaa
Suomessa sukututkimuksen varhaisvaihetta edustava kirjallisuus syntyi 1600-luvulla jo ennen Turun Akatemian perustamista. Vuonna 1616 Johannes Messenius julkaisi teoksen Theatrum nobilitalis suecanae. Seuraavaksi ilmestyi 1650 professori Mikael Wexionius-Gyldenstolpen teos Epitome descriptionis Sueciae, Gothiae, Fenningiae et subjectorum provinciarum. Nykyisen mittapuun mukaan ensimmäinen tieteellinen teos oli 1823 ilmestynyt A. E. Frosteruksen julkaisu Anteckningar om Frosteriska Slägten. Siinä keskityttiin Frosterus-suvun selvittelyyn.
Eräänlainen sukututkimuksen monumentti ja samalla myös koko suomalaisen sukututkimuksen perusteos on Genealogia Sursilliana. Sen tutkimukset aloitti jo 1600-luvulla piispa Johannes Terserus. Vuonna 1850 A. E. Alcenius julkaisi tämän Sursillien suvun tutkimuksen laajennettuna. Teos on uudistettu myös nykyaikana ja 1971 se ilmestyi Eero Kojosen työstämänä nimellä Sursillin suku. Teoksessa käydään läpi Ruotsin Ångermanlandista kotoisin olevan kantaperheen jälkipolvet pohjalaisiin säätyläissukuihin.
Sukututkija Jaakko Hirvonen pystyi 1970-luvulla osoittamaan, että kymmenet tuhannet Rautalammin, Laukaan ja Saarijärven asukkaat kuuluvat Storckovius-sukuun. Suvun kantaisä on 1620-luvulla syntynyt pappi.
Sukututkimuksen merkitys muille tieteille
Sukututkimus eli genealogia on historian aputiede, ja historiantutkimus käyttää sen antamia tuloksia hyväkseen luodessaan selitystään menneisyydestä. Sukututkimuksella ei ole niin oleellista asemaa nykyisessä historiantutkimuksessa kuin sillä oli niin sanotun tapahtumahistorian aikana, jolloin suurmiehet ja heidän tekemisensä olivat tutkimuksen keskeisiä kohteita. Myös erilaiset hallitsijaluettelot ja vastaavat ovat menettäneet merkitystään historiankirjoituksen apuvälineinä.
Erityisesti Suomessa sukututkimuksella on käyttöä myös muissa tieteissä. Lääketiede ja sen erikoisala genetiikka ovat voineet pitää Suomen rajattua geeniperintöä ja pitkälle ulottuvia kirjallisia rekistereitä aineistonaan, kun on tutkittu perinnöllisiä sairauksia ja perimään liittyvä kysymyksiä.
Yhteiskuntatieteet ovat käyttäneet sukututkimusaineistoa tutkiessaan suomalaisen yhteiskunnan rakenteita, esimerkiksi yhteisöllisen aseman nousuun ja laskuun liittyviä kysymyksiä. Myös yhteiskunnan rakenteet, kylät ja muut vastaavat yhteisöt ovat tulleet esille rekistereistä. Sukututkimusaineiston avulla saadaan paljon tietoa yhteisöissä tapahtuneista aineellisista ja väestöllisistä muutoksista.
Tietolähteet
Sukututkimuksen perustietolähteitä ovat kirkonkirjat. Uusimmat kirkonkirjat sijaitsevat asianomaisten paikkakuntien kirkkoherranvirastoissa. Vanhoja kirkonkirjoja voi löytää maakunta-arkistoista ja kansallisarkistosta. Kullakin kirkkokunnalla on omat kirkonkirjansa. Kirkkoon kuulumattomien tietoja on siviilirekisterissä. Yleisesti ottaen kirkonkirjat siirretään kirkkoherranvirastosta kansallisarkistoihin, kun ne ovat yli 40 vuotta vanhoja. Kirkonkirjoja on kahta päätyyppiä, ensinnäkin ns. rippikirjat, joihin merkittiin seurakuntalaisista mm. lukutaito, kristinopin omaksuminen, ehtoollisella käynnit ja myös niiden laiminlyönnit sekä erityiseen huomautussarakkeeseen erilaiset rikkomukset ja rötökset, kuten huorinteot, juopumuksesta sakottamiset yms. Lisäksi pidettiin ns. historiakirjoja, joista käyvät ilmi seurakunnissa tapahtuneet lasten syntymiset ja kastamiset, avioliittoon vihkimiset ja kuolemat ja hautaamiset. Lisäksi oli velvollisuus pitää ns. lastenkirjoja, joihin merkittiin kyläkunnittain tai kinkeripiireittäin kaikki syntyneet lapset, mutta niitä ei pidetty kaikkialla säännönmukaisesti. Seurakunnissa pidettiin sen lisäksi tilikirjoja, joihin merkittiin kunakin vuonna kuukausittain kirkon tulot ja menot. Myös niistä voi saada arvokkaita yksittäistietoja niistä seurakunnista, joiden rippi- ja historiakirjat ovat vajavaisia.
Majakanvartijan uni
Majakanvartijan uni on suomalaismuusikko Ville Leinosen studioalbumi, joka julkaistiin 24. helmikuuta 2010. Kyseessä on Leinosen ensimmäinen omia sävellyksiä sisältävä sooloalbumi sitten Suudelmitar -levyn (2004).
Sukututkimus
Tietolähteet
Esivalta on kerännyt tietoja vuodesta 1634 henkiverovelvollisesta väestöstä henkikirjoiksi lähinnä verotusta varten. Vanhempia, aina 1530-luvulle asti meneviä tietoja on maakirjoissa, joita ei kuitenkaan ole itä- ja pohjois-Suomesta. Henkikirjojen ja maakirjojen tietoja täydentävät monet muut veroluettelot kuten kymmenysveroluettelot, karja- ja kylvöveroluettelot ja hopeaveroluettelot. Veroluetteloista saa tietoa suvun omaisuudesta ja yhteiskunnallisesta asemasta. Sotilasrullista on hyötyä suvun sotilaiden tutkimisessa. Käräjien tuomiokirjoista voi löytää tietoja käräjäasioihin osallisista, maakaupoista, rikostuomioista ja vaikkapa riitatapauksien värikkäitä kuvauksia.
Majakanvartijan uni
28. lokakuuta 2009 julkaistiin 100 kappaleen numeroitu promo-single Mal Du Soley, jonka kaikki kannet on Leinonen itse taiteillut. Kappaleesta L'ancre, La Croix, Le cœur kuvattiin musiikkivideo.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 31.
Sukututkimus
Tietolähteet
Suullista tietoa suvuista voi saada haastattelemalla suvun jäseniä. Usein suvuissa kuitenkin kulkee perimätietona uskomuksia tai tarinoita, jotka ovat ristiriidassa asiakirjoihin nähden. Lähteen luotettavuuden arviointi ja dokumentointi onkin oleellinen asia sukututkimusta laadittaessa.
Nykyaikana DNA-testausta eli geenisukututkimusta on ryhdytty käyttämään osana sukututkimuksen keinoja kartoittaa sukulinjoja - useimmiten välineenä on mieslinjaisen eli Y-DNAn testaus suvun eri haarojen edustajilta.
Arkistot Suomessa
Ehdottomasti tärkein sukututkimuksen arkistokokonaisuus on Helsingissä toimiva Kansallisarkisto sekä maakunta-arkistot, joita on seitsemän eri puolilla Suomea.
Kansallisarkisto on Suomen arkistolaitoksen keskusyksikkö, johon on kerätty suuri määrä niin valtionhallinnon kuin yksityisten kansalaisten tuottamaa arkistomateriaalia. Maakunta-arkistoihin on kerätty niiden oman alueen keskeinen arkistomateriaali. Seurakuntien ja valtiovallan eri tarkoituksiin tehdyt rekisterit, luettelot ja asiakirjat ovat Kansallisarkistossa tai maakunta-arkistoissa. Perukirjat ja muu yksityisesti tuotettu julkinen arkistomateriaali on sijoitettu usein myös maakunta-arkistoihin. Lisäksi arkistoissa on yleensä sukututkijoiden käytössä mikrofilmatut kopiot alueen seurakuntien kirkonkirjoista ja muun muassa lääninhallinnon keräämistä luetteloista eli niin sanotuista läänintileistä. Alkuperäisiin asiakirjoihin pääsee tutustumaan perustellusta syystä.
Keskeisiä tietolähteitä ovat myös seurakuntien kirkkoherranvirastojen arkistot, joissa pääosin säilytetään vuosien 1860 tai 1900 jälkeisiä asiakirjoja. Tutkijoilla on usein tilaisuus päästä henkilökohtaisesti tutustumaan asiakirjoihin, tai sitten hän voi tilata korvausta vastaan haluamansa selvityksen seurakunnan virkailijoiden tekemänä työnä.
Paikallisina arkistoina seurakuntien lisäksi toimivat muun muassa kuntien, kaupunkien, oikeusistuinten ja nyttemmin lakkautettujen lääninhallitusten arkistot. Näitä arkistoja kuitenkin käytetään sukututkimuksessa yllä mainittuja harvemmin. Lisäksi voidaan mainita Tilastokeskuksen ylläpitämä Kuolintodistusarkisto, johon on talletettu kuolintodistukset 1936 alkaen.
Tietokoneohjelmat
Ohjelmistoja on lukuisia, myös kotimaisia. Lisäksi useisiin ulkomaisiin ohjelmistoihin on saatavissa suomen- tai ruotsinkielinen käännös.
Sukututkimus harrastuksena
Sukututkimuksen harrastaminen on voimakkaasti lisääntynyt suurten ikäluokkien kiinnostuessa asiasta. Aikaisemmin sukututkimusta pidettiin eläkeläisten harrastuksena, nyt mukaan on tullut yhä nuorempia ikäpolvia.
Sukututkimuksen perusteet on helppo oppia ja perustaidoilla pääsee melkoisen pitkälle. Apuna on suuri määrä valmiita sukututkimuksia sekä internetin kautta kaikkialla käytettävissä olevat puhtaaksi kirjoitetut lähteet kuten HisKi-tietokanta syntyneistä, kuolleista ja vihityistä sekä Karjala-tietokanta luovutetun Karjalan kirkonkirjoista.
Pidemmälle vietynä sukututkimus vaatii huolellista paneutumista, sillä vanhojen asiakirjojen käsiala voi olla hankalalukuista ja kieli vanhaa virkamiesruotsia, latinaa, saksaa tai venäjää. Asiakirjojen etsiminen arkistoista ja niiden tulkinta vaativat usein erityisosaamista. Koska suku voi olla hyvinkin laaja ja toisaalta koska tutkiminen on ajoittain vaivalloista ja hidasta, voi suvun perinpohjaiseen tutkimiseen kulua harrastajalta kymmeniä vuosia.
Nykyisin internet mahdollistaa sukututkimuksia erilaisilla sukututkimussivustoilla.
Opetus ja opaskirjat
Esimerkiksi kansalais- ja työväenopistot järjestävät suhteellisen usein sukututkimuskursseja, joilla opetetaan harrastuksen perustaidot. Myös sukututkimusyhdistykset järjestävät perehdyttämiskursseja.
Sukututkimus ammattina
Sukututkimusta tehdään myös ammattimaisesti. Tutkijat toimivat joko yksityishenkilöiden tai sukuseurojen tilauksesta. Jotkut sukututkijat tekevät myös omia hankkeitaan, ja markkinoivat tuloksia yleisölle. Useat ammattimaiset sukututkijat vetävät myös kansalaisopistojen ja muiden organisaatioiden järjestämiä sukututkimuskursseja.
Vesijärven valuma-alue (Pirkanmaa)
Vesijärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.73) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 220,68 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 19,91 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Vääksynjoen entinen voimalaitos, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Längelmäveden alueelle (35.72) Längelmäveteen.
Osa-alueet
Vesijärvi on valuma-alueen pääjärvi. Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta, jotka ovat sisennettyjä, mikäli ne laskevat ylempään vesistöalueeseen :
Vesijärven lähialue (35.731)
Vesijärvi hallitsee aluettaan lähes täysin, mutta sen reunoille jää kapea valuma-alueen vyöhyke. Siellä sijaitsee parikymmentä järveä tai lampea. Etelässä Kangasalan taajama-alueella sijaitsee Vesijärven rannassa pieni Ukki. Kangasalan asemalla on kapea Halimajärvi, johon laskevat suojärvet Porrasjärvi, Vähä Halimajärvi ja Katajajärvi. Ruutanan asuinalueelta laskee Vesijärveen kolme järveä Ruutanajärvi, Nevasjärvi ja Lakolammi. Suinulan takaa laskee yksinäinen Mustijärvi Havisevanlahteen. Samaan lahteen laskee myös Myllyoja, joka on Havisevanjärven laskuoja (katso alempana). Huhtalassa on kaksi Vesijärveen laskevaa lampea Risujärvi ja Löyttyjärvi sekä nimetön tekojärvi. Lihasulan Hepolahteen tulee Vähäjärvenoja, joka tuo Vähäjärven, Palojärven ja Heramaanjärven vedet. Näiden pohjoispuolella sijaitsee Haapastenlahteen laskeva Myllyojan valuma-alue, joka selostetaan alla. Vesijärven pohjoispään Siitamalahteen laskee yksinäinen Muhojärvi ja toista ojaa pitkin Haukijärvi toisen Haukijärven läpi. Viereiseen Vanhakylänlahteen Kutemajärven valuma-alueen laskuoja (katso alla). Pohjoispään itäpuolella on vielä Taipaleenlahti, jonne laskee Pahujärvet. Siihen laskee kauempaa metsäalueelta Iso Korkijärvi. Längelmäveden puolelle jää kapea kannas, jolla ei ole montakaan järveä. Niitä ovat Ponsassa sijaitsevat Pykäläjärvi, Vuorijärvi, Mutikossa sijaitseva Maalisjärvi.
Havisenjärven–Myllyojan valuma-alue (35.732)
Valuma-alueen vedet laskevat kaikki ensin Havisevanjärveen, josta ne laskevat sitten Myllyojaa myöten Suinulan ja Havisevan läpi Vesijärven Havisevanlahteen. Havisevanjärven länsipuolella sijaitsee heti Särkijärvi, sen pohjoispuolella Personlammi ja järven itäpäässä Upotusjärvi ja Kaitajärvi, jotka kaikki laskevat Havisevanjärveen. Pernonlammin laskuojaan Pernonojaan yhtyy 1,2 kilometriä pohjoisesta Haavinlammista alkava laskuoja, joka tuo myös ojitetun Haavinnevan kuivatusvesiä. Pernonlammiin laskee Alinen Salmijärvi, joka kokoaa itseensä loput järvien laskuojista: Ylinen Salmijärvi, Haukijärvi, Muuranjärvi ja Pöykkyjärvi.
Säynäjärven–Myllyojan valuma-alue (35.733)
Valuma-alueen pääjärveksi voidaan valita Haukijärvi, koska se kerää valuma-alueen yläosien eri järvien laskuvedet itseensä. Tämän jälkeen ne jatkavat metsäojaa pitkin Letkumaanjärven kautta Säynäjärveen. Säynäjärvi laskee Myllyojassa Sulkujärven kautta Vesijärven Haapasenlahteen aivan Palosaaren edustalle. Haukijärveen laskee kaksi Norojärveä, Norojärvi (pohj.) ja Norojärvi (etelä.) sekä joukon nimettömiä lampia alajuoksulla sijaitsevan pienen nimettömän lammen kautta. Samaan laskuojaan yhtyy Joutsenenpesän laskuoja. Tähän järveen laskevat myös Saapasjärvi, Mustijärvi, Palasjärvi ja Kangasjärvi. Haukijärven koillispuolella sijaitsevalla Valkijärvellä ei ole laskuojaa, mutta se luetaan mukaan tähän valuma-alueeseen.
Kutemajärven valuma-alue (35.734)
Kutemajärvi on valuma-alueen suurin järvi ja sen laskujoki laskee viiden kilometrin päässä Vesijärveen. Joen läpivirtausjärviä ovat ylhäältä lukien Ylinen Jokijärvi, Alinen Jokijärvi ja Myllyjärvi. Pääuomaan laskevat myös Kalattoman ja Härkijärven laskuojat. Myllyjärveen laskee lisäksi Valkjärvi. Kutemajärven latvajärviä ovat Ahvenaiset ja Pikku-Kutema sekä Alainensilmäke ja Yläinensilmäke, sekä vielä Iso Ahvenjärvi ja Pieni Ahvenjärvi. Kutemajärvestä laskee vedet mahdollisesti toista reittiä pääjokeen. Kutemassa on oja Valkjärveen, joka laskee Kartiskajärveen ja jatkaa Kortejärvien kautta pääuomaan. Tähän reittiin yhtyvät Rökäslammi, Kailajärvi, Ylinen-Kalaton, Talolanjärvi, Keskinen-Kalaton ja Alinen-Kalaton.
Kemilä
Kemilä on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Nurmensaari
pienoiskuva|300x300px|Hiekkaranta Nurmensaarella pienoiskuva|300x300px| Nurmensaaren kartta (venäjäksi) Nurmensaari on niemimaa Venäjän europanpuoleisen osan pohjoisosassa. Sen venäjänkielisen nimi tarkoittaa "Saksan niemimaata". Niemimaata yhdistää mantereeseen kapea kannas; niinpä niemimaa on lähes kokonaan veden ympäröimä. Hallinnollisesti se kuuluu Murmanskin alueen Petsamon piiriin ja on muutaman tunnin ajomatkan päässä Murmanskista.
Historia
Venäjän vallankumouksen jälkeen, Nurmensaari tuli osaksi Suomea Tarton rauhassa vuonna 1920, mutta se liitettiin takaisin Neuvostoliittoon toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945.
Ahti Vielma
Ahti Kalervo Vielma (s. 8. huhtikuuta 1941 Kittilä) on suomalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä vuosina 2003–2007. Vielma putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa ja erosi kokoomuksesta maaliskuussa 2010.
Koulutukseltaan Vielma on diplomi-insinööri, hän on valmistunut Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1967. Vuosina 1973–1981 hän toimi Jämsän teknisenä johtajana ja vuosina 1981–2004 Jyväskylän apulaiskaupunginjohtajana.
Vielma on myös julkaissut runoja ja romaaneja. Hän on naimisissa Helena Vielman kanssa, ja heillä on kaksi lasta (Jouni s. 1964 ja Salla s. 1969).
Chūō (Tokio)
Chūō on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee Sumidajoen suulla Tokion keisarillisen palatsin itäpuolella ja rajautuu Chiyodan, Kōtōn, Minaton, Sumidan ja Taitōn erillisalueisiin. Chūōssa on 153 070 asukasta (vuonna 2017), ja sen pinta-ala on 10,21 neliökilometriä.
CD-soitin
pienoiskuva|270px|Philips CD-100 vuodelta 1982 oli yksi ensimmäisistä CD-soittimista pienoiskuva|Kannettava CD-soitin CD-soitin on laite, jolla toistetaan CD-levyjä. Soittimia on kannettavasta soittimesta aina suuriin stereolaitteisiin, jotka sisältävät muitakin toimintoja. Yleinen yhdistelmä on laite, josta löytyvät CD-soittimen lisäksi radioviritin, kasettisoitin ja vahvistin. Useimmilla nykyaikaisilla CD-soittimilla on mahdollista soittaa myös tietokoneella pakattuja musiikkitiedostoja, kuten esimerkiksi MP3- ja WMA-tiedostoja. Joissakin soitinmalleissa on myös USB-tuki. Ensimmäinen kannettava CD-soitin keksittiin vuonna 1984. Ensimmäinen malli oli Sonyn Discman D-50.
Soittimen toiminta perustuu lasersäteeseen, joka lukee levyllä olevan digitaalisen tiedon. Digitaalinen signaali muutetaan DA-muuntimessa analogiseksi ja vahvistetaan kuulokkeita tai kaiuttimia varten, jotka toistavat äänen.
Suomessa CD-soittimet yleistyivät 1990-luvulla.
Chūō (Tokio)
Aluejako
Chūōn erillisalueella on 37 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 98 osa-alueeseen. Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä kahdeksaan osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Alue sijaitsee Tokion ydinkeskustassa ja on kaupungin historiallinen kaupallinen keskus, vaikkakin toisen maailmansodan jälkeen on alueen haastajaksi vähitellen noussut Shinjuku. Monet Tokion tunnetuimmista nähtävyyksistä sijaitsevat Chūōn alueella. Merkittävimpiin kaupunginosiin kuuluu Tokion arvokkain liike-alue, öisin neonvalojen täyttämä Ginza, jossa sijaitsevat muun muassa suuret Matsuzakayan, Mitsukoshin, Wakōn ja Printempsin tavaratalot sekä kuuluisa Kabukiza-teatteri. Perinteisellä Nihonbashin liike-alueella sijaitsevat puolestaan Tokion pörssi ja Japanin pankki. Chūōn eteläosassa Sumidajoen suulla ovat Tsukijin valtava kalatori ja Hama-rikyūn puutarha.
Aad de Mos
thumb|right|Aad de Mos Aad de Mos (s. 27. maaliskuuta 1947 Haag) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja.
Swamplord
Swamplord on melodista death metalia soittavan Kalmah-yhtyeen ensimmäinen julkaistu albumi. Se ilmestyi vuonna 2000.
Juhani Jasu
Juhani Jasu (s. 19. tammikuuta 1988 Eurajoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Jasu on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän on pelityyliltään puolustava sentteri. Jasu on tunnettu vahvana aloittajana. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Kauden 2007–2008 Jasu aloitti lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa. Hän pelasi siellä kolmessa ensimmäisessä runkosarjaottelussa, mutta jäi joukkueen sentterinelikon ulkopuolelle ja palasi näin ollen Lukkoon. Jasu pelasi kauden aikana Mestiksessä myös kuusi ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Lukon SM-liigajoukkueessa hän pelasi viisi runkosarja- ja kuusi playoff-ottelua jääden ilman tehopisteitä. Jasu pelasi taas suurimman osan kaudestaan Lukon A-nuorissa, joiden paras pistemies ja syöttäjä hän oli tehoilla 15+24=39. Jasu jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Aki Kangasmäen kanssa.
Kaudesta 2008–2009 Jasu pelasi myös vielä suurimman osan runkosarjastaan A-nuorissa, joita hän vahvisti myös kevään 2009 pudotuspeleissä, jotka päättyivät SM-pronssiin. Lukon SM-liigajoukkueessa Jasu pelasi 19 runkosarja- ja seitsemän playout-ottelua jääden ilman tehopisteitä. Hän kävi myös viiden ottelun mittaisella lainalla Hokissa tammikuussa 2009. Samassa kuussa Jasu teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa.
Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2009–2010 Jasu pelasi SM-liigan kaikki 58 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden niissä yhteensä tehot 7+10=17. Hän avasi myös pistetilinsä SM-liigassa ja teki heti kaksi ensimmäistä liigamaaliaan 14. marraskuuta 2009 Pelicansia vastaan. Jasu palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Marraskuussa 2010 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa. Jasu voitti SM-pronssia keväällä 2011. Kevään 2012 pudotuspeleissä, "Villi kortti" -kierroksen toisessa ottelussa 18. maaliskuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan hän teki liigauransa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan playoff-maalinsa. Jasun osuma ratkaisi Lukolle 2–0 -voiton ja tasoitti sarjan 1–1:een. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Samassa kuussa Jasu pidensi nykyistä sopimustaan vuodella.
Helsingin tuomiokirkko
Helsingin tuomiokirkko (alun perin Nikolainkirkko, 1917–1959 Suurkirkko) on Helsingin Tuomiokirkkoseurakunnan ja Helsingin hiippakunnan pääkirkko. Carl Ludvig Engelin suunnittelema kirkko sijaitsee Senaatintorin laidalla Kruununhaassa. Valkoiselta näyttävä, mutta todellisuudessa kolmella eri vaaleanharmaan sävyllä maalattu tuomiokirkko apostolipatsaineen on Helsingin tunnetuimpia symboleja. Vuosittain kirkossa vierailee yli 500 000 ihmistä, joista noin puolet on ulkomaalaisia turisteja.
Juhani Jasu
Seuraura
Kaudella 2012–2013 oli Jasun odotettiin ottavan viimeinen askel kärkiketjujen sentteriksi, mutta hänen oli kuitenkin vaikea päästä sisälle päävalmentaja Risto Dufvan pelityyliin. Jasun pelipaikka vaihteli pitkin kautta ja hän teki runkosarjassa lopulta vain kuusi tehopistettä. Kausi 2013–2014 oli Jasulle vielä vaikeampi, sillä hän ei vastannut odotuksiin hyökkäyspelaamisessa ja teki runkosarjassa vain kuusi tehopistettä. Jasu mahtui pudotuspeleissä kokoonpanoon vain neljässä ottelussa. Hän pelasi kuitenkin kohtalaisen hyvin omassa päässä. Jasu voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Helsingin tuomiokirkko
Historia
thumb|left|Kirkon alkuperäissuunnitelma. Tuomiokirkko on osa 1820–1850-luvuilla rakennettua Helsingin empirekeskustaa. Keskustan asemakaava on Johan Albrecht Ehrenströmin käsialaa, ja tärkeimmät rakennukset suunnitteli Carl Ludvig Engel. Ehrenströmin asemakaavassa Senaatintorin pohjoispuolinen kallio oli varattu luterilaisen pääkirkon paikaksi. Engel laati jo vuonna 1818 ensimmäiset suunnitelmat kirkosta ja hioi sen arkkitehtonista tyyliä vuosikymmenen ajan.
Varhaisvaiheet
thumb|Helsingin tuomiokirkon siluetti. Keisari Aleksanteri I allekirjoitti 8. huhtikuuta 1812 käskykirjan, jolla Helsingistä tuli Suomen ruhtinaskunnan pääkaupunki. Samana vuonna ”Vanha Suomi” eli läntinen Karjala oli liitetty jälleen muun Suomen yhteyteen. Tuona huhtikuun 8. päivänä keisari myös vahvisti uudelle pääkaupungille asemakaavan. Helsinki oli tuolloin vielä pikkukaupunki, jonka rakennuksistakin oli 77 taloa eli kolmasosa tuhoutunut tulipalossa syksyllä 1808 eikä uusia taloja ollut vielä rakennettu palaneiden tilalle. Asukkaita oli vain noin 3 500.
Tämän ensimmäisen asemakaavan mukaan oli vanhassa keskustassa sijaitsevaa toria laajennettava ja sen pohjoisella reunalla sijaitsevan kallioryhmän kohdalle rakennettava uusi luterilainen kivikirkko. Kuitenkin vasta kahden vuoden päästä asemakaavan vahvistamisesta julkaistiin se keisarin käskykirje, jossa nimenomaan määrättiin, että Helsinkiin oli rakennettava uusi luterilainen kirkko ja myös kreikkalaiskatolinen kirkko. Keisari antoi samalla 8. elokuuta 1814 uusia määräyksiä maahan tuodun suolan tullimaksuista. Keisari ilmoitti sen johdosta, mitä v.t. kenraalikuvernööri, kreivi Armfelt oli asiasta alamaisesti esittänyt, päättäneensä että 15 % suolatullin karttuvista rahoista oli luovutettava rahastoon kahden kirkon rakentamiseksi Helsingin kaupungissa, toisen kreikkalaisen, toisen luterilaisen uskon tunnustajia varten. Kului kuitenkin runsas puolitoista vuosikymmentä kirkon syntysanojen julistamisesta ennen kuin rakennustyöt aloitettiin ja lähes 40 vuotta ennen kuin kirkko vihittiin käyttöön ja luovutettiin seurakunnalle. Vasta vuonna 1818 kirkon suunnitteleminen annettiin Carl Ludvig Engelin tehtäväksi.
Juhani Jasu
Seuraura
Jasu siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Joulukuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2015–2016 Jasu rikkoi SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä ja oli 11 osumallaan HPK:n toiseksi paras maalintekijä, kunnes siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2016 hän siirtyi loppukaudeksi Tapparaan. Koska Tappara oli pelannut ennen Jasun siirtoa vähemmän otteluita kuin HPK, pystyi hän pelaamaan kauden aikana yhteensä 62 runkosarjaottelua eli kaksi ottelua enemmän kuin joukkueet pelaavat runkosarjassa. Jasun saavutus on SM-liigan yhden kauden pelattujen runkosarjaotteluiden ennätys, johon on yltänyt aiemmin vain kaudella 2012–2013 Tapparasta Lukkoon siirtynyt Jerry Ahtola. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2016 Jasu teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Saman vuoden joulukuussa hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Helsingin tuomiokirkko
Varhaisvaiheet
Tuomiokirkon rakennuskustannukset maksettiin Venäjän keisari Nikolai I:ltä otetulla 2,6 miljoonan ruplan ja 37 vuoden kuoletusajan lainalla, josta tuomiokirkon rakennuskustannusten osuuden voi arvioida olleen noin miljoona ruplaa. Samaa lainaa käytettiin Turun jälleenrakentamiseen tulipalon jälkeen. Tuomiokirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1830.
Juhani Jasu
Seuraura
Kaudella 2016–2017 Jasu oli Otto Rauhalan ohella Tapparan ainoa runkosarjan kaikki 60 ottelua pelannut pelaaja. Hän teki kuudennessa finaaliottelussa 27. huhtikuuta 2017 vieraissa Kalevan Palloa vastaan joukkueen 1–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin, joka näin ollen ratkaisi Tapparalle Suomenmestaruuden. Jasun maalia pidettiin myös kyseenalaisena, sillä hänen katsottiin pelaavan ennen maaliaan korkealla mailalla Jasun pysäytettyä KalPan purkukiekon ilmasta. Aku Pekkarinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kauden 2017–2018 päätteeksi Jasu voitti SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 hän teki SM-liigan yhden kauden maaliennätyksensä 15 osumallaan. Mestarien liigassa Jasu oli neljällä osumallaan Tapparan paras maalintekijä Niko Ojamäen ja Matti Järvisen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Huhtikuussa 2019 Jasu teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2019–2020 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Jasu siirtyi kaudeksi 2020–2021 kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Jo kesäkuussa hän joutui sivuun leikkaushoitoa vaatineen jalkavamman vuoksi ja Jasun toipumisajaksi arvioitiin neljä kuukautta. Hän kuitenkin kuntoutui syyskuun puolessa välissä. Jasu nimettiin TPS:n varakapteeniksi, mutta hän nousi kuitenkin joukkueen kapteeniksi, kun Lauri Korpikosken kausi päättyi loukkaantumiseen jo marraskuussa. Jasu pelasi syyskauden pääosin hänelle epätyypillisessä roolissa joukkueen ykkössentterinä, mutta Jasu kuitenkin palasi kauden edetessä hänelle ominaisempaan rooliin alempiin ketjuihin. Jasu voitti TPS:n sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Helsingin tuomiokirkko
Varhaisvaiheet
Niin sanottujen Helsingin kirkkomellakoiden aikana vuonna 1917 Jean Boldtin johtamat anarkistit valtasivat kirkon illan ja yön ajaksi.
Juhani Jasu
Seuraura
Kaudeksi 2021–2022 Jasu nimettiin TPS:n ensisijaiseksi kapteeniksi. Hän johdatti joukkueen kauden päätteeksi SM-hopeaan. Joulukuussa 2021 Jasu teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Helsingin tuomiokirkko
Varhaisvaiheet
Suomen itsenäistyttyä 1917 venäläiseksi koettu nimi vaihdettiin Suurkirkoksi. Kun Helsingin hiippakunta perustettiin vuonna 1959, Suurkirkosta tuli Helsingin tuomiokirkko.
Arkkitehtuuri
Kirkko edustaa uusklassista tyyliä ja on pohjapiirrokseltaan tasavartisen kreikkalaisen ristin muotoinen. Esikuvana ratkaisulle on pidetty Pietarissa sijaitsevaa Kazanin katedraalia. Engel itse ei erityisesti pitänyt keskeiskirkoista, mutta valitsi tyypin lähtökohdakseen, sillä kirkon sijainnin vuoksi sitä tarkasteltaisiin kaikilta puolilta. Näin kirkkorakennus olisi symmetrinen kaikista suunnista katsottuna. Engel teki kirkosta lukuisia luonnoksia ja hioi sen tyylin mahdollisimman sulavaksi ja pelkistetyksi.
Juhani Jasu
Maajoukkueura
Jasu pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän voitti hopeaa. Jasu valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2005, jolloin Jasu voitti pronssia. Hän myös putosi viimeisten joukossa alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä vuoden 2008 turnaukseen. Yhteensä Jasu on pelannut 12 nuorten ja 34 poikien maaottelua.
Helsingin tuomiokirkko
Arkkitehtuuri
Keisari Aleksanteri I:n hyväksymissä lopullisissa piirustuksissa on neljä korinttilaisten pylväiden reunustamaa ristisakaraa, joiden keskellä kohoaa pyöreä, kupolikatteinen torni. Kirkkosali oli perinteiseen tapaan itä-länsisuuntainen alttarin sijoittuessa auringonnousun suuntaan eli itäpäätyyn. Länsipäätyyn oli sijoitettu pääsisäänkäynti ja sille Unioninkadulta nousevat pääportaat. Vaalea ja eleetön kirkkosali oli suunniteltu yhdellä silmäyksellä havaittavaksi, minkä mahdollisti sen symmetrinen muoto. Kirkko kohoaa omalta kivetyltä tasanteeltaan, jonka Senaatintorin puoleiselle sivulle Engel sijoitti päävartion. Kirkon Unioninkadun puoleista ovea vastapäätä Engel suunnitteli Keisarillisen yliopiston pääkirjaston rakennuksen vuonna 1840.
Ilmajokisen Könnin-suvun kolmannen polven kellomestari Juho Könni oli taitava kellojen tekijä. Hänen huomattavin työnsä oli koneiston toimittaminen kirkkoon. Koneisto oli käytössä aina vuoteen 1902 asti, jolloin hajonneen koneiston tilalle asennettiin uusi sähkökello. Alkuperäiset Juho Könnin valmistamat kellotaulut ovat edelleen käytössä. Könnin mestarin valmistamaa alkuperäistä koneistoa säilytetään Suomen kellomuseossa Espoossa.
Suunnitelmaan tuli rakennusvaiheessa useita muutoksia. Vuonna 1839 annetulla keisarillisella käskyllä päävartio purettiin ja korvattiin leveillä monumentaaliportailla, jotka laskeutuivat kirkon tasanteelta torille. Engel vastusti tuloksetta portaiden rakentamista, koska muutos vaikutti aukion luonteeseen: aiemmin pohjoisreunastaan suljettu Senaatintori avautui nyt kohti kirkkoa.