cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Les Danaïdes
Oopperan synty
Ranieri Calzabigi kirjoitti Les Danaïdesin libreton alun perin Gluckia varten, mutta Palais Garnier’n aikavaatimukset osoittautuivat liian tiukoiksi jo seitsemääkymmentä ikävuotta lähestyvälle mestarille, joka pyysi Salieria säveltämään teoksen musiikin.
Musiikki
Les Danaïdesin suurellisten marssien, kuorojen ja balettien onnistuneesta toteutuksesta huolimatta Salieria on kiitettyä eniten laulumelodioiden kirjoituksesta – ilmavat ja kauniit melodiat syntyivät säveltäjän kynästä helpontuntuisesti. Danauksen rooli on poikkeus aikana, jona merkittävät bassoroolit olivat oopperassa harvassa. Viidestä näytöksestään huolimatta teos kestää vain noin kaksi tuntia.
Linné-mitali
thumb|right|Linné-mitali Linné-mitali on Linnean Societyn vuosittain jakama mitali ansioista biologian aloilla. Ennen vuotta 1976 se tunnettiin Linnean Societyn kultamitalin nimellä.
Hyvää joulua
Hyvää joulua on Jari Sillanpään vuonna 1996 julkaistu jouluaiheinen albumi. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen loppuvuodesta 1996 yhdeksäksi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle sekä vielä kolmeksi viikoksi loppuvuodesta 1997. Albumia on myyty yli 148 000 kappaletta.
Linné-mitali
Linné-mitalien jakaminen aloitettiin vuonna 1888. Vuodesta 1958 mitali on ollut tapana myöntää kahdelle tutkijalle vuosittain.
Luettelo mitalin saajista
Lähde:The Linnean Medal
Patrick Tambay
Patrick Tambay (25. kesäkuuta 1949 Pariisi, Ranska – 4. joulukuuta 2022) oli ranskalainen kilpa-autoilija, joka ajoi muun muassa Formula 1 -sarjassa.
Tambay joutui kamppailemaan uransa alkuvuodet kilpailukyvyttömissä talleissa, joihin muun muassa McLarenkin tuolloin lukeutui. Hän sai tilaisuutensa dramaattisella tavalla Ferrari-kuljettaja Gilles Villeneuven kuoltua 1982. Ferrari palkkasi Tambayn Villeneuven tilalle ja ajoi Saksan GP:ssä uransa ensimmäiseen voittoon. Kaudella 1983 hän sijoittui MM-sarjassa neljänneksi 40 pisteellään.
F1-uransa jälkeen Tambay siirtyi urheilupromoottoriksi Sveitsiin, mutta palasi radoille urheiluauton ratissa 1989. Hän sijoittui Jan Lammersin ja Andrew Gilbert-Scottin kanssa neljänneksi Le Mansin 24 tunnin ajossa, ja myöhemmin Tambay ylsi palkintokorokkeelle Pariisi-Dakar-rallissa. Formula 1:n ja ralliuransa jälkeen Tambay toimi autourheilukisojen tv-kommentaattorina sekä Cannesin esikaupungin Le Cannet’n varapormestarina.
Tambay oli Gilles Villeneuven pojan Jacques Villeneuven kummi. Hänen poikansa Adrien Tambay on myös kilpa-autoilija ja on kilpaillut muun muassa DTM-sarjassa.
Formula 1 -tulokset
lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja kursivoitu kilpailun nopeinta kierrosta. NC = Kuljettaja ei saanut tulosta.
Adagio
Adagio [] on lähinnä taidemusiikissa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan, että kappale tulee soittaa hitaasti. Adagio annetaan usein myös nimeksi hitaalle kappaleelle tai laajemman teoksen hitaalle osalle.
TV Globo
TV Globo tai vain Globo on brasilialainen televisiokanava, joka aloitti toimintansa vuonna 1965. TV Globo on yksi maailman suurimmista media-alan yhtiöistä. TV Globo omisti mm. Sotšin talviolympialaisten lähetysoikeudet Brasiliaan ja vastaa myös Rio de Janeiron kesäolympialaisten kansainvälisestä TV-signaalista.
Rakovalkealla
Rakovalkealla on Reino Helismaan säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, joka tunnetaan parhaiten Tapio Rautavaaran esittämänä. Kappaleen on sovittanut Toivo Kärki. Laulun ensiesitys oli vuonna 1949 elokuvassa Lähde tunturille.
Itäkoski
thumb|250px|Itäkosken entinen koulu. Itäkosken kylä sijaitsee entisen Kemijoen suurimman kosken, Taivalkosken, itärannalla Keminmaan kunnassa Lapin maakunnassa. Koskeen rakennettiin vesivoimalaitos vuonna 1975. Ennen valjastamista Taivalkoski oli yksi Euroopan parhaista lohen, siian ja nahkiaisen pyyntipaikoista. Itäkosken koulu ja kaupat on lopetettu, mutta kylällä toimii maaseutuhotelli Juopperin Kartano. Muistoksi kalastusajoista Taivalkosken sillan läheisyyteen pystytettiin kuvanveistäjä Teppo Laurinollin Lippomies-patsas vuonna 1988.
Rakovalkealla
Reino Helismaa sai Rakovalkealla-laulun inspiraation ollessaan Lapissa Äkäslompololla hiihtämässä vuonna 1948. Laulun sävellys ja sanat syntyivät samalla matkalla. Elokuvaohjaaja Aimo Jäderholm kuvasi Äkäslompolon Ylläksellä Lapin luonnosta ja taiasta kertovaa elokuvaa Lähde tunturille. Hän pyysi Helismaalta ja Tapio Rautavaaralta lauluja elokuvassa esitettäväksi. Tapio Rautavaara esitti Rakovalkealla-laulun elokuvan toisessa osassa, jossa Lappia kuvattiin romanttisesti rakovalkeineen ja kuun valaisemine hankineen. Lyhytelokuva valmistui vuonna 1949.
Itäkoski
Lähteet
65.93333°N, 24.71944°W
Rakovalkealla
Laulu alkaa sanoin: "On yö, ja tähdet taivahalla loistaa välkkyen, Kuu kirkas hohdettaan luo tunturille. On ympärilläin erämaa ja outo hurma sen, On avautunut sydämeni sille."
Rautavaara levytti laulun vuonna 1950 mieskvartetin ja Toivo Kärjen johtaman Rytmi-orkesterin säestämänä. Kvartetissa laulavat Teijo Joutsela, Kauko Käyhkö, R. R. Ryynänen ja Jorma Rousti. Single-levyn B-puolella on toinen Tapio Rautavaaran tunnetuksi tekemä laulu Kulkuri ja joutsen. Rakovalkealla-laulun ovat levyttäneet myös mm. Vesa-Matti Loiri (1977), Pasi Kaunisto (1980) ja Tapani Kansa (2004).
Billy the Kid, pikku nappula
Billy the Kid, pikku nappula on seitsemäs Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin käsikirjoittaja on René Goscinny. Suomeksi albumi julkaistiin 1973 Juhani Härmän ja Timo Reenpään suomentamana.
Juoni
Billy the Kid -niminen lainsuojaton on asettunut Fort Weaklingiin. Kukaan kaupunkilaisista, edes sheriffi, ei uskalla vangita häntä ja kaikki pelkäävät häntä. Onneksi muutama urhea henkilö kaupungissa, The Fort Weakling Clarion -sanomalehden päätoimittaja Josh Belly, sheriffi sekä saluunan omistaja, haluavat Billy the Kidin telkien taa, mutta kellään heistä ei ole tarpeeksi rohkeutta pidättää Billy the Kidiä. Kaupunkilaisten onneksi Lucky Luken reitti osuu Fort Weaklingiin. Lucky Luke lupautuu toimittamaan Billy the Kidin telkien taa, ja hän ryhtyy yhdessä Josh Bellyn ja sheriffin kanssa lietsomaan vastarintaa Billy the Kidiä vastaan. Lucky Luke saa Billyn vangittua, mutta koska kellään kaupunkilaisella ei ole rohkeutta todistaa Billyä vastaan, hän pääsee vapaaksi. Lopulta Lucky Luke turvautuu äärimmäiseen tehokeinoon. Hän alkaa esittää pahimman luokan lainsuojatonta saadakseen Billyn näyttämään kaupunkilaisten silmissä harmittomalta. Lopulta suunnitelma onnistuu ja Billy the Kid tuomitaan 1 247 vuodeksi pakkotyöhön.
STX Corporation
Huhtikuussa 2013 STX Offshore & Shipbuilding hakeutui velkajärjestelyyn.
Gunnar Fischer
Erling Gunnar Emil Fischer (18. marraskuuta 1910 Ljungby – 11. kesäkuuta 2011 Bromma) oli ruotsalainen elokuvaaja ja ohjaaja.
Fischer työskenteli Svensk Filmindustrissa kuvaajana 1935–1970. Hänen maineensa pohjusti pääsy ohjaaja Ingmar Bergmanin ympärille sodan jälkeen muodostuneeseen ”elokuvalliseen ensembleen”, johon näyttelijöistä lukeutuivat esimerkiksi Erland Josephson, Max von Sydow, Harriet Andersson ja Bibi Andersson. Myöhemmin Gunnar Fischerin korvasi kuvaajana Sven Nykvist.
Filmindustri-vaiheen jälkeen Fischer siirtyi Ruotsin SVT2:n palvelukseen. Hän julkaisi myös kolme lastenkirjaa.
The Circle of Life
The Circle of Life on power metal -yhtye Freedom Callin vuonna 2005 julkaistu neljäs studioalbumi.
Sosiaalinen kuntoutus
Sosiaalinen kuntoutus on yhtäältä kaikkia kuntoutuksen muotoja kattava yleiskäsite, mutta toisaalta sanaa käytetään myös pyrittäessä eri tavoin tukemaan vaikeasti syrjäytyneiden henkilöiden (esimerkiksi päihde- ja huumeongelmaiset henkilöt, vankilasta vapautuvat, syvää masennusta potevat ja äärimmäisestä yksinäisyydestä kärsivät henkilöt) paluuta yhteiskunnalliseen osallisuuteen ja tyydyttävään elämän laatuun.
Sosiaalihuoltolain uudistuksen myötä sosiaalinen kuntoutus on saamassa ensimmäistä kertaa lainmukaisen määritelmän. Lain on suunniteltu astuvan voimaan vuonna 2015.
Sosiaalinen kuntoutus suppeassa mielessä
Konkreettisimmillaan sosiaalinen kuntoutus määritellään sopeutumisvalmennuksena. Varhaisimmat sosiaalisen kuntoutuksen muodot löytyvät eri maissa kroonisten mielenterveyspotilaiden, päihdeongelmaisten ja vapautuvien vankien kuntoutuksesta, jolloin asiaan liitetään psyykkinen näkökulma, ja puhutaan psykososiaalisesta kuntoutuksesta. Sopeutumisvalmennuksen käsite on suomalaisessa kuntoutuksessa rajautunut vaikean vammaisuuden ja sairauden aiheuttaman elämänmuutoksen tukemiseen, mutta toimintamuodoiltaan ja tavoitteiltaan sopeutumisvalmennus on rinnastettavissa sosiaalisen kuntoutuksen muotoihin päihdekuntoutuksessa, mielenterveyskuntoutuksessa tai vaikkapa peliriippuvuuteen liittyvissä interventioissa.
Stakesin Erkki Kemppainen erottaa kolme sosiaalisen kuntoutuksen määrittelytapaa
Hinkan, Koiviston ja Haverisen kirjallisuuskatsaus sosiaalisen kuntoutuksen työmuodoista tuotti suomalaisesta käytännöstä seuraavat kohderyhmät
Sosiaalinen kuntoutus kattokäsitteenä
Sosiaalinen kuntoutus saa laajan merkityksen siitä seikasta, että kuntoutuksen yleinen tavoite on sosiaalinen integraatio tai inkluusio. Tässä ilmaisussa heijastuu kuntoutuksen alkuperäinen sanamuoto – rehabilitaatio – ”kunnian, ihmisarvon, ihmisoikeuksien käytännöllinen palauttaminen. Kattokäsitteenä sosiaalinen kuntoutus tarkoittaa edellä’ siteeratun Kemppaisen määrittelyn kahta ensimmäistä vaihtoehtoa. Yleisessä mielessä on siis perusteltua kysyä, ketä tai mitä tulisi sosiaalisesti kuntouttaa, yksilöä vai yhteiskuntaa. Sosiaalinen kuntoutus määritellään usein myös sosiaalisen toimintakyvyn tukemiseksi/kehittämiseksi. Jos tässä määritelmässä halutaan välttää yksilönäkökulmaa, voidaan yhtä hyvin puhua sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytysten tukemisesta ja parantamisesta. Tällöin yhteys kattokäsitteen ja suppean määritelmän välillä avautuu. Sosiaalinen kuntoutus on kaikkien niiden toimintamuotojen kokoelma, jotka tukevat sosiaalista toimintakykyä tai sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytyksiä hänen elämäntilanteessaan.
Sosiaalisen kuntoutuksen tulevaisuus
Sosiaali- ja terveydenhuollossa ja laajemminkin hyvinvointipolitiikassa ovat jatkuvasti lisääntyneet kansalaisten omatoimisuuteen ja aktiivisuuteen kohdistuvat vaatimukset. Tällä kehityksellä on suora ja monin tavoin myös epäsuora vaikutus sosiaaliseen syrjäytymiskehitykseen. Jos henkilö ei pysty huolehtimaan omasta toimeentulostaan ja hyvinvoinnistaan, kestää yhä kauemmin ennen kuin yhteiskunnan palvelujärjestelmät ehtivät hänen avukseen. Oletusarvo on, että jokaisen kansalaisen tulisi ottaa entistä enemmän vastuuta omasta ja läheistensä hyvinvoinnista. Ongelmallisissa tilanteissa ratkaisuksi esitetään sosiaalisen toimintakyvyn yleistä lisäämistä. Tämä kehitys näkyy selvästi esimerkiksi alan kansainvälisen järjestön (International Association for Psychological Rehabilitation Sevices, IAPRS) periaateohjelmassa
Sosiaalisen kuntoutuksen tukemisen keskeiset muodot suomalaisen aineiston mukaan ovat
István Rácz
István Rácz (Tőketerebes, 11. heinäkuuta 1908 – Helsinki, 13. joulukuuta 1998) oli unkarilainen Suomessa työskennellyt valokuvaaja ja kääntäjä.
Elämänvaiheet
István Rácz valmistui aikanaan latinan ja kreikan kielen opettajaksi ja ehti olla jonkin aikaa toimessa, kunnes hänet tuomittiin poliittisten mielipiteidensä takia ja hän pakeni maasta v. 1939. Monien mutkien kautta hän päätyi pakolaiseksi Suomeen ja hankki elantonsa uutis- ja lehtikuvaajana. Talvisodan alkaessa Rácz ilmoittautui vapaaehtoiseksi mutta pääsi taistelemaan Suomen puolesta vasta jatkosodassa. Sodan aikana hän avioitui suomalaisen Anna-Maria (Maija) Lipsosen kanssa. Nuoripari muutti Unkariin 1943, jossa István Rácz oli armahdettu. Kun sosialismin ihanne muuttui karuksi arkitodellisuudeksi v. 1956, he palasivat Suomeen. 1960-luvulla Ráczit asuivat muutaman vuoden Sveitsissä. István Rácz oli myös kuuluisa taidekuvaaja. Hänen Suomessa ja ulkomailla kuvaamistaan taide- ja tarve-esineistä on julkaistu lähes 70 kirjaa, joista monet on käännetty useille kielille.
István Rácz oli taitava unkarin kielen taitaja, joka käänsi unkariksi rakastamiaan suomalaisia teoksia, kuten  Kalevalan, Kantelettaren ja Aleksis Kiven Seitsemän veljestä. Kalevalan käännöksensä hän kuvitti arkeologisista löydöistä ottamillaan värikuvilla.
István Rácz sai useita tunnustuspalkintoja, kuten Kalevalaseuran kulttuuripalkinnon 1977, opetusministeriön tiedonjulkistamispalkinnon 1969 ja valtion kääntäjäpalkinnon 1985. Vuonna 1998 hänelle myönnettiin Unkarin presidentin Kultatähti-mitali ja Unkarilaisen maailmanliiton kaksi mitalia. István Rácz sai taiteilijaeläkkeen 1974.
Sakara Records
Sakara Records on vuonna 2003 perustettu metallimusiikkiin keskittyvä suomalainen levy-yhtiö. Se on julkaissut muun muassa Stam1nan ja Mokoman albumeita. Yhtiön jakelusta ja promootiosta vastaa Sony Music Entertainment.
István Rácz
Elämänvaiheet
Vaimonsa Maija Rácz oli erittäin lahjakas taiteilija. Hän opiskeli Unkarissa kuvanveistoa ja keramiikkaa. Hänen oli kuitenkin luovuttava alasta, kun hänen näkönsä huononi sairauden vuoksi dramaattisesti. Sveitsissä ollessaan hän alkoi tehdä ryijyjä ja kehittyi arvostetuksi tekstiilitaiteilijaksi.
Sakara Records
Historia
Sakara Recordsin perustivat Mokoma-yhtyeen jäsenet vuonna 2003, jotta Mokoma voisi omatoimisesti julkaista levyjään EMI:n purettua sopimuksensa yhtyeen kanssa. Yhtiön rekisteröity nimi on Sakara-tuotanto Oy, ja sen toimitusjohtajana toimii kitaristi Tuomo Saikkonen.
István Rácz
Elämänvaiheet
Maija ja István Rácz arvostivat suuresti Suomen Kulttuurirahaston tekemää arvokasta työtä. István Rácz sai aikoinaan kahdesti Suomen Kulttuurirahaston apurahan. Siksi he halusivat yhteisellä testamentilla lahjoittaa suuren osan omaisuuttaan rahastolle. He muistivat lahjoituksin myös Suomen Kansallismuseota, Helsingin yliopiston Unkarin laitosta ja Sibelius-Akatemiaa. Anna-Maria ja István Ráczin rahasto perustuu tukee yleisesti tiedettä ja taidetta.
Sakara Records
Historia
Sittemmin Sakara on laajentanut toimintaansa myös muihin yhtyeisiin. Ensimmäisenä levytyssopimuksen tehnyt yhtye oli lemiläinen Stam1na loppuvuodesta 2004, ja huhtikuussa 2006 Sakara teki sopimuksen suomalaisen surmacore-legendan Rytmihäiriön kanssa. Kaikki kolme yhtyettä laulavat suomeksi. Yhtyeet tekivät syksyllä 2006 seitsemän konsertin yhteiskiertueen nimellä Sakara Tour. Kiertueen erikoisuuksiin kuului yhden kappaleen kultakin yhtyeeltä sisältänyt jokaisesta konsertista äänitetty livesingle, jonka konserttilippunsa ennakkoon hankkineet saivat jälkikäteen toimitettuna. Kiertueelta julkaistiin myös live-dvd Sakara Tour 2006.
Sakaran jakelijana Suomessa ja Skandinaviassa toimi Playground Music vuodesta 2005 lähtien, ja yhtiön musiikkia vietiin myös muualle Eurooppaan saksalaisen ZYX Musicin kanssa toukokuussa 2007 aloitetun Saksan, Itävallan, Sveitsin ja Benelux-maat kattavan yhteistyösopimuksen myötä. Yhtiön albumeista Keski-Euroopassa julkaistiin ensimmäisenä Mokoman Kuoleman laulukunnaat. Stam1na konsertoi loka–marraskuussa 2007 Baltiassa ja Saksassa yhdessä Apocalyptican ja Sturm und Drangin kanssa.
Lokakuussa 2007 Sakara perusti Aapeli-peliyhteisöpalvelun omistavan Apaja Online Entertainmentin kanssa Suomen ensimmäisen virtuaalisen ihailijatuotekaupan, josta Aapelin käyttäjät voivat ostaa virtuaalihahmoilleen Sakara-aiheisia asusteita. Toinen esimerkki yhtiön kyvystä hyödyntää nykytekniikkaa on Tampereen Yo-talolla 24. marraskuuta 2007 järjestetty Mokoman levynjulkaisukonsertti, jota oli mahdollista seurata suorana webcast-lähetyksenä Internet-yhteisöpalvelu IRC-Gallerian Mokoma-yhteisön kautta.
Ensimmäinen englanninkielinen yhtye Black Bile liittyi Sakaran yhtyekatraaseen joulukuussa 2007. Tammikuussa 2008 Sakara kiinnitti riveihinsä Pokolta siirtyneen englanniksi laulavan Diablon, jonka kanssa yhtiö aikoo suunnata entistä vahvemmin ulkomaille. Saman vuoden maaliskuussa yhtiö teki sopimuksen aiemmin Universalille levyttäneen YUP:n kanssa.
Sakara on suomalaisten pienlevy-yhtiöiden edunvalvontayhdistyksen IndieCo ry:n jäsen. Sakara valittiin vuoden indielevy-yhtiöksi Musiikki & Median Industry Awards -gaalassa lokakuussa 2010.
Vuoden 2012 syksyllä levy-yhtiö myi ensimmäisen platinalevynsä, kun Stam1nan Viimeinen Atlantis -albumin myynti ylitti 20 000 kappaleen rajan. Kultaa ovat myyneet mm. Stam1nan albumi Nocebo (2012) ja Mokoman albumi Sydänjuuret (2010) sekä Mokoman musiikki-dvd (2006).
Ilona Elek
Ilona Elek oli jo 29-vuotias osallistuessaan ensimmäisiin olympialaisiinsa Berliinissä 1936. Kisoissa hän löi florettikisassa kaksi edellistä olympiavoittajaa, Saksan Helene Mayerin ja Itävallan Ellen Preisin, voittaen kultaa.
MM-kisoissa Elek voitti vuosina 1937–1956 kuusi kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Ainoan henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Tukholmassa 1951. Lisäksi hän voitti MM-kisoja edeltäneissä EM-kisoissa henkilökohtaisen mestaruuden vuosina 1934 ja 1935.
Jacksoninkameleontti
Jacksoninkameleontti (Trioceros jacksonii) on Tansanian ja Kenian vuoristoalueella tavattava kameleontti. Alkuperäisen alueensa lisäksi lajia tavataan vieraslajina Yhdysvaltojen Havaijilla. Lajilla on kolme alalajia, T. j. jacksonii, T. j. xantholophus ja T. j. merumontana.
Koko ja ulkonäkö
230px|pienoiskuva|vasen|Sarveton naaraspuolinen jacksoninkameleontti. Jacksoninkameleontit ovat yleensä pituudeltaan 15–35 senttimetriä. Tavallisesti lajin yksilöt ovat vihreitä, mutta ne pystyvät vaihtamaan väriään tummemmaksi ja jopa mustaksi. Lajin uroksilla on päässään kolme pitkää sarvea, jollaiset puuttuvat lajin naarailta. Sen selässä pitkin selkärankaa on pieniä piikkejä. Jalan varpaista kaksi osoittaa sisäänpäin ja kolme ulospäin, mikä on sopeuma puissa elämiseen. Laji voi käyttää myös häntäänsä tarttumavälineenä. Päässään jacksoninkameleontilla on kaksi silmää, joiden pupillien osa näkyy niitä peittävän nahan alta. Kameleontti voi liikuttaa kumpaakin silmää toisistaan itsenäisesti ja 180 astetta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Jacksoninkameleonttia tavataan Keniassa ja Tansaniassa korkeilla, yli 1 500 metriä merenpinnasta olevilla paikoilla. T. j. jacksonii alalajia tavataan Nairobissa, Kimakian metsäasemalla ja Mount Kenyan lounaispuolella. Varmentamattomien tietojen mukaan sitä on myös Mombon alueella Tansaniassa Usambaran länsipuolella. T. j. merumontana alalajia tavataan vain Arushan piirissä Meruvuorella. T. j. xantholophus alalajia tavataan Mount Kenyan itä- ja pohjoisrinteillä.
Lajia tavataan myös vieraslajina Havaijilla. Sitä päästettiin ensimmäisen kerran luontoon Oahulla vuonna 1972. Vapautetut yksilöt olivat alun perin menossa eläinkauppaan. Sittemmin sitä on tavattu myös Havaijin saarella, sekä Mauilla ja Kauailla. Lajia pidetään uhkana joillekin Havaijin alkuperäisistä lajeista.
Lajin yksilöt elävät pääosin puissa ja välttävät maahan lasekutumista. Lajin yksilöitä tavataan tavallisesti pensas- ja metsäalueilla, mutta joskus myös kaupunkialueella.
Elintavat
230px|pienoiskuva|Jacksoninkameleontti [[Mauin saarella Havaijilla.]] Urokset taistelevat keskenään alueista ja naaraista käyttäen päässään olevia sarvia. Jacksoninkameleonttien parittelurituaalit muistuttavat niiden uhkailueleitä. Naarasta houkutellakseen uros vaihtelee väriään, paisuttaa kurkkuaan ja nostaa etujalkansa kohti kohdettaan. Naaras voi vastata eleisiin samalla tavalla, jolloin parittelua ei tapahdu. Jos naaras ei vastaa, uros parittelee sen kanssa usean päivän ajan. Naaras ei muni, vaan poikaset kehittyvät sen sisällä 190 päivän ajan. Syntyessään poikasia ympäröi munapussi, jonka läpi ne rikkoutuvat synnytyksen jälkeen. Syntyessään poikaset ovat noin 5,5 senttimetriä pitkiä ja ne kasvavat sukukypsiksi yhdeksän tai kymmenen kuukauden päästä.
Jacksoninkameleontin ruokavalio koostuu suurimmaksi osaksi hyönteisistä ja hämähäkeistä. Ne pysyttelevät tavallisesti paikoillaan ja odottavat saaliin saapuvan niiden luokse. Saaliin kameleontti nappaa kielellään, jolla on pituutta noin puolet kameleontin ruumiin pituudesta.
Martti Aho
thumb|150px|Jalkaväkirykmentti 50:n komentaja everstiluutnantti Martti Aho. Martti Johannes "Juhani" Aho (19. marraskuuta 1896 Kemin maalaiskunta – 21. kesäkuuta 1968 Kokkola) oli suomalainen eversti ja kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari.
Elämäkerta
Martti Aho osallistui Suomen sisällissotaan 1918 ja Aunuksen retkikuntaan 1919–1920. Hän valmistui toiselta reserviupseerikurssilta vuonna 1921 ja kävi Kadettikoulun erikoiskurssin 1927-1928. Suomen rajavartiostossa nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä hän toimi 1923-1926 sekä vuodesta 1929 alkaen. Rajavartioaliupseerikoulun johtajana hän oli 1927 ja 1933-1934. Ennen talvisotaa hän palveli rajavartiolaitoksessa Salmin rajavartiostossa komppanianpäällikkönä.
Talvisodassa hän oli ensin komppanian päällikkö ja sitten Erillinen pataljoona 8:n (ErP 8) komentaja. Myöhemmin hän komensi pataljoonaa Jalkaväkirykmentti 38:ssa. Aho haavoittui talvisodassa kahdesti. Välirauhan aikana hän toimi 13. divisioonan esikunnan rajatoimiston päällikkönä ja Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoesiupseerina.
Jatkosodan alkaessa majuri Aho toimi ensin 11. divisioonan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä ja 21. heinäkuuta alkaen komensi Jalkaväkirykmentti 50:tä (JR 50), joka kuului myös 11. divisioonaan. Rykmentin taitavasta johtamisesta Karjalan armeijan läpimurtotaisteluissa ja myötävaikuttamisesta Äänislinnan valtaukseen everstiluutnantti Aho nimitettiin 1. maaliskuuta 1942 Mannerheim-ristin ritariksi numero 52. Aho rykmentteineen oli asemasotavaiheen Syvärillä. Hänet ylennettiin everstiksi 23. kesäkuuta 1944. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua 11. divisioona siirrettiin Kannakselle, jossa Aho rykmentteineen 27. kesäkuuta alkaen osallistui Talin–Ihantalan taisteluun. Aho haavoittui taistelussa 29. kesäkuuta Kärstilänjärven Ylähovissa.
Lapin sodassa JR 50 osallistui osana Ryhmä Pajaria menestyksellisesti sotatoimiin Tornion pohjoispuolella, minkä johdosta Aho nimettiin toistamiseen Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1944.
Sodan jälkeen Aho toimi Rovaniemen ja Raahen sotilaspiirien päällikkönä. Hän siirtyi reserviin 1949 ja toimi laivaus- ja ahtausalalla jääden eläkkeelle 1966.
Ylennykset: reservivänrikki 16.11.1921, reserviluutnantti 5.12.1925, reservikapteeni 13.6.1930, kapteeni 21.3.1931, majuri 5.2.1940, everstiluutnantti 11.10.1941, eversti 23.6.1944.
Aho on haudattu Kokkolaan, Marian hautausmaalle.
Marjatta Hanhijoki
Siro Marjatta Hanhijoki (oik. Hanhijoki-Keränen, s. 15. elokuuta 1948 Porvoo) on suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari. Hän on tehnyt pääasiassa akvarellimaalauksia, grafiikkaa viivasyövytysmenetelmällä eli etsauksia sekä polymeerigravyyri-menetelmällä. Hän on myös opiskellut käsintehdyn paperin tekemistä Japanissa.
Marjatta Hanhijoelle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto 1997, mutta hän palautti sen yhdessä samaan aikaan palkitun Leena Krohnin kanssa vastalauseena sille, että presidentti Martti Ahtisaari oli myöntänyt Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin Indonesian hallituksen metsäministerille.
Marjatta Hanhijoen teos Nähty - Sett - Seen valittiin vuoden 2008 parhaaksi taidekirjaksi Iittalan Taidekirjapäivillä. Iittalan Valtakunnalliset Taidekirjapäivät palkitsi vuoden 2008 parhaan taidekirjan Eliel Aspelin -palkinnolla. Palkittavan on valinnut raati, johon kuuluivat Helsingin yliopiston taidehistorian professori Riitta Konttinen, Espoon modernin taiteen museon (EMMA) museonjohtaja Markku Valkonen sekä Hämeenlinnan taidemuseon amanuenssi Päivi Viherluoto.
- Kaiken kaikkiaan kirja on elämyksellinen, kaunis ja korostaa Marjatta Hanhijoen taiteesta löytyvää ajatonta ja tavallaan jopa eeppistä linjaa. Kuten Erkki Anttonen artikkelinsa lopuksi toteaa, ”hänen kuvansa toimivat hienovaraisina dokumentteina naiseudesta ja suomalaisen naisen asuinympäristöstä”.
Marjatta Hanhijoen entinen puoliso on kuvataiteilija Markku Keränen ja heillä on yksi lapsi. Hanhijoki ja Keränen tutustuivat opiskellessaan samalla Taideteollisen oppilaitoksen kurssilla, ja he asuivat ja työskentelivät useiden vuosien ajan Hailuodossa.
Gabriel Engberg
pienoiskuva|Gabriel Endbergin muistomerkki (Korpikuuset) Tampereen taidemuseon edustalla. Kaarle Gabriel Engberg (24. maaliskuuta 1872 Tampere – 27. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Engbergin vanhemmat olivat puuseppämestari Karl Engberg ja Maria Gustava o.s. Alm. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1893–1895 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1894–1897.
Engberg osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1897–1910 välillä ja vielä 1924 sekä 1943. Hän teki kolme maalausmatkaa Lappiin, joista ensimmäiset kaksi suuntautuivat 1898 ja 1905 Inarin saamelaisalueelle sekä viimeinen matka vuonna 1920 Kittilään ja Ounas-Pallastunturille.
Engberg oli Akseli Gallen-Kallelan apulaisena tämän maalatessa Kalevala-freskoja vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Myöhemmin Engberg toimi Tampereella Hämeen museon intendenttinä 1908–1952 ja Tampereen taidemuseon intendenttinä 1930–1953. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1947.
Gabriel Engbergin poika oli taidemaalari Eero Sysikumpu.
Transamerica
Transamerica voi tarkoittaa seuraavia:
Susiryhmä
Susiryhmä on Luonto-Liiton toimintaryhmä joka on keskittynyt vähentämään turhaa pelkoa ja vihaa susia kohtaan vaikuttamalla ihmisten asenteisiin. Ryhmän tavoitteisiin kuuluu mm. saada Suomeen geneettisesti kestävä ja elinvoimainen susikanta.
Ryhmä rahoittaa toimintaansa jäsenmaksuilla sekä myymällä susiaiheisia tuotteita kuten susi-paitoja ja -heijastimia.
Toiminta
Ryhmä julkaisee jäsenilleen neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Suden Aika -tiedotuslehtistä. Susikeskusteluun voi osallistua myös sähköisesti liittymällä ryhmän Petolista-sähköpostilistalle.
Felix Nylund
Felix Arthur Nylund (15. toukokuuta 1878 Korppoo – 23. joulukuuta 1940) oli suomalainen kuvanveistäjä, jonka tunnetuin teos on Helsingissä Kolmen sepän aukiolla Mannerheimintien ja Aleksanterinkadun kulmassa sijaitseva Kolmen sepän patsas.
Nylund kävi kansakoulun ja työskenteli sitten koristepuusepän oppipoikana ja kisällinä turkulaisessa Bomanin puusepäntehtaassa. Hän aloitti taideopinnot 1895 Turun piirustuskoulussa Victor Westerholmin johdolla ja jatkoi niitä Wilhelm Bissen johdolla Kööpenhaminassa 1899–1901 sekä Pariisin Académie Colarossissa 1901–1906.
Nylund asui 1900-luvun alkupuolella pitkään Kööpenhaminassa ja muutti pysyvästi takaisin Suomeen vasta 1924 jolloin hän asettui asumaan Kauniaisiin. Hän oli mukana perustamassa Suomen Kuvanveistäjäliittoa ja toimi sen puheenjohtajana 1910–1912 ja 1924–1932. Nylund toimi viimeksi opettajana Taideyhdistyksen koulussa 1935–1940.
Nylundin tunnetuin veistos Helsingin keskustassa sijaitseva pronssipatsas Kolme seppää paljastettiin 2. joulukuuta 1932. Hän oli osallistunut seppä-aiheella jo 1913 J. V. Snellmanin muistomerkkikilpailuun ja käytti tätä kilpailuehdotusta pohjana työlleen.
Antal Doráti
pienoiskuva|Antal Doráti vuonna 1962. Antal Doráti (9. huhtikuuta 1906 – 13. marraskuuta 1988) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari ja säveltäjä.
Doráti syntyi Budapestissa, jossa hänen isänsä soitti viulua orkesterissa. Häntä opettivat Zoltán Kodály, Leo Weiner ja Béla Bartók. Doráti debytoi vuonna 1924 johtamalla Budapestin kuninkaallista oopperaa.
Doráti teki ensimmäiset levytyksensä Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1947. Doráti teki elämänsä aikana yli 600 levytystä ja kuoli Sveitsissä vuonna 1988.
Dorátin omaelämäkerta julkaistiin vuonna 1979. Vuonna 1983 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniamerkin.
Orkesterit
Doráti toimi seuraavien orkesterien ylikapellimestarina:
Carlos Bonet
Bonetin ensimmäinen maaottelu oli 26. maaliskuuta 2002 Nigeriaa vastaan. Hän oli mukana vuosien 2002, 2006 ja 2010 MM-kilpailuissa. Hän on pelannut 80 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, Togoa vastaan marraskuussa 2005. Viimeisen maaottelunsa Bonet pelasi lokakuussa 2013 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan.
Epeiros (täsmennyssivu)
Epeiros tai Epirus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Falkenbergs VBK
Falkenbergs Volleybollklubb on ruotsalainen lentopalloseura, joka pelaa maan ylimmällä sarjatasolla, Elitserienissä. Elitserienissä joukkue on pelannut vuodesta 2002 lähtien. Falkenbergs VBK perustettiin vuonna 1985, kun kaksi Falkenbergin lentopalloseuraa Ätradalens VK ja Köinge yhdistettiin. Tästä myös joukkueen lyhenne on saanut nimensä.
Falkenbergin joukkue voitti Ruotsin Elitserienin historiansa ensimmäisen kerran vuonna 2007. Joukkue voitti tiukassa loppuottelusarjassa edellisvuoden mestarin. Falkenberg pelasi vuonna 2008 myös seurajoukkueiden Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa, jossa se sijoittui hopealle.
Tokeegekko
Tokeegekko (Gekko gecko) on yöaktiivinen kiipeilevä lisko, joka elää pääosin Aasiassa, Intiasta Vietnamiin ja Indonesian saaristossa. Laji elää puissa, asutusten lähistöllä ja kaupungistumisen myötä jopa kaupungeissa ja asunnoissa.
Ulkonäkö ja koko
Tokeegekko on väritykseltään siniharmaa ja siinä on punertavia täpliä. Tokeegekko pystyy kiipeämään mitä kummallisimmissa paikoissa, sillä sen jaloissa on tarttumalevyt, jotka koostuvat mikroskooppisen pienistä tarttumasukasista, mikä mahdollistaa sen, että lisko todellakin voi roikkua lasikatosta pää alaspäin, ja jopa yhden varpaan varassa. Tokeegekon silmäluomet ovat kasvaneet yhteen ja tämän vuoksi lisko ei räpyttele silmiään.
Tokeegekkonaaras on koirasta huomattavasti pienempi, siinä missä aikuisen koiraan koko voi olla mitä vain 25:stä jopa 40 senttimetriin, naaraat ovat yleensä 20–28 senttimetriä. Sukupuolen voi myös tunnistaa siitä, että koiraalla on rauhasrivi hännän tyvessä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Tokeegekko on todella aggressiivinen laji, jota ei kannata mennä koskemaan paljain käsin, sillä terävät leuat ja vahva puruvoima ovat melko kivulias yhdistelmä. Ravinnokseen tokeegekko syö pääosin hyönteisiä, mutta myös selkärangalliset eläimet voivat joutua sen saaliiksi, jos ne ovat tarpeeksi pieniä.
Tokeegekko lisääntyy munimalla. Laji muuraa munat kiinni muninta-alustaansa poikkeuksia lukuun ottamatta. Munat särkyvät helposti. Vain koiraat päästelevät ”TO-KEE” huutoa soidinäänenään.
Palau
Palaun tasavalta eli Palau (myös kirjoitusasua Belau käytetään) on saarivaltio Tyynellä valtamerellä, Filippiinienmeren etelälaidalla, noin 500 kilometriä Filippiineiltä itään. Sen pääkaupunki on Ngerulmud. Palau on osa Mikronesiaa ja koostuu kuudesta saariryhmästä, joihin kuuluu yhteensä yli kolmesataa saarta. Maa itsenäistyi vuonna 1994, joten se on yksi maailman nuorimmista valtioista.
Maantiede
thumb|left|Palaun kartta thumb|left|Palaun saaristoa thumb|left|Palaun saaristo on muodostunut kalkkikivestä Palau muodostuu noin 340 saaresta, joista osa on tuliperäisiä, osa korallisaaria. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 459 km2. Palaun merkittävimmät saaret ovat Angaur, Babeldaob, Koror ja Peleliu, jotka sijaitsevat samalla riutalla. Noin kaksi kolmannesta väestöstä asuu Kororilla. Näiden pohjoispuolella sijaitsee Kayangelin atolli.
Palaulla vallitsee trooppinen ilmasto. Vuosittainen keskilämpötila on noin 27 astetta. Sadetta saadaan ympäri vuoden, vähiten helmi-, maalis- ja huhtikuussa. Vuoden sadesumma on noin 3 700 mm. Saari ei ole varsinaisella taifuunien reitillä, mutta silloin tällöin hirmumyrskyt ulottuvat sinnekin kesäkuusta joulukuuhun ulottuvalla taifuunikaudella.
Palaulla on Mikronesian monipuolisin luonto, johon on vaikuttanut Uuden-Guinean ja Filippiinien läheisyys. Maanisäkkäitä on vain kaksi lepakkolajia. Yksi sammakko, kuusi gekkoa, kolme skinkkiä ja yksi käärme ovat kotoperäisiä. Suolaisen veden suistokrokotiili on Palaulla esiintymisalueensa reunalla ja sitä uhkaa elinympäristön tuhoutuminen.
Sukeltaminen on Palaulla suosittua, sillä siellä on paljon vedenalaista nähtävää: koralliriuttoja, jyrkänteitä, luolia, laivahylkyjä ja järvi, jossa elää miljoonia sykkiviä meduusoita. Merialueilla on arvioitu elävän 300 sienieläinlajia, 185 merietanaa ja 1 200–1 500 kalalajia. Useimmat merieläinten lajit eivät ole endeemisiä, poikkeuksena helmivenelaji Nautilus belauensis. Korallien vaaleneminen oli suuri ongelma El Niño -vuonna 1997–1998.
Historia
Palau on asutettu 3000–2000 eaa. useassa aallossa. Ensimmäisten asukkaiden arvellaan tulleen lähinnä Filippiineiltä, Indonesiasta, Uudesta-Guineasta ja Polynesiasta. Ensimmäiset asukkaiksi tai kauppakumppaneiksi pyrkineet eurooppalaiset olivat brittejä 1700-luvun loppupuolella. Vuonna 1783 saarille saapui englantilainen kapteeni Henry Wilson. Hän nimesi alueen Pelewsaariksi.
Saksa miehitti osan Palauta vuonna 1885. Vuonna 1899 Espanja myi saaret Saksalle hintaan 25 000 000 Espanjan pesetaa. Ensimmäisessä maailmansodassa Japani miehitti saaret ja sai mandaatin niiden hallintaan aina toiseen maailmansotaan saakka, jolloin Yhdysvallat otti saaret haltuunsa.
Yhdysvallat hallitsi Palauta osana Tyynenmeren saarten huoltohallintoaluetta ("Trust Territory of the Pacific Islands"). Vuonna 1979 palaulaiset äänestivät Mikronesian liittovaltioon liittymistä vastaan ja päättivät sen sijaan itsenäistyä. 1981 Palausta muodostettiin autonominen tasavalta presidentti Haruo Remeliikin johdolla. Remeliik murhattiin 1985, jolloin vt. presidentiksi tuli Thomas Remengesau. Tätä seurasi presidenttinä vuosina 1989–1993 Ngiratkel Etpison. Pitkän siirtymäkauden jälkeen itsenäisyys saavutettiin 1994. Presidenttinä vuosina 1994–2001 toimi Kuniwo Nakamura, jota seurasi Tommy Remengesau. Vuonna 2008 presidentiksi valittiin maan entinen Taiwanin suurlähettiläs Johnson Toribiong.
Lokakuussa 2009 Palauhun asettui kuusi Guantanamosta vapautettua uiguuria. Tammikuussa 2010 Yhdysvallat avusti Palauta 250 miljoonalla dollarilla. Presidentti Toribiong ei myöntänyt avustuksen ja uiguurien välillä olleen mitään yhteyttä.
Vuonna 2013 taifuuni Haiyan aiheutti vahinkoja useilla saarilla. Vuonna 2014 Palau ilmoitti suunnittelevansa kalastuksen kieltämistä lähivesillään, sillä matkailun taloudellinen merkitys on niin paljon isompi.
Vuonna 2012 valittiin Tommy Remengesau taas Palaun presidentiksi ja hän aloitti uuden kautensa tammikuussa 2013. Seuraavan kerran hänet valittiin uudelle nelivuotiskaudelle vuonna 2016 ja tämä kausi alkoi tammikuussa 2017. Perustuslain mukaan presidentti ei voi olla virassa enempää kuin kaksi kautta peräkkäin, joten Remengesau oli vuosien 2001–2009 ensimmäisten presidenttikausiensa jälkeen neljä vuotta senaattorina ja vuodesta 2013 lähtien taas Palaun presidenttinä. Syksyn 2020 presidentinvaaleissa Remengesaun seuraajaksi valittiin Remengesaun lanko Surangel Whipps Jr., joka on liikemies ja entinen senaattori. pienoiskuva|Presidentti Surangel Whipps Jr.
Politiikka
Päälliköiden neuvosto neuvoo presidenttiä perinteisiin liittyvissä asioissa. Presidentti voi olla peräkkäin virassa korkeintaan kaksi nelivuotiskautta.
Palaun kansalliskongressi, Olbiil era Kelulau, on kaksikamarinen. Edustajat molempiin kongressin huoneisiin valitaan vaalein.
Valkomesikkä
Valkomesikkä (Melilotus albus, syn. Melilotus alba) on hernekasveihin kuuluva valkokukkainen kaksivuotinen ruohovartinen kasvi.
Palau
Talous
Talouden peruspilareita ovat matkailu, maanviljely omiin tarpeisiin sekä kalastus. Valtio on suuri työllistäjä ja saa raha-apua Yhdysvalloilta.
Valkomesikkä
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|[[Tarhamehiläinen valkomesikän kukinnolla.]] thumb|Valkomesikän hedelmiä ja siemeniä. Valkomesikän pysty varsi voi kasvaa puolitoistametriseksi. Lehdet ovat kolmisormiset. Kasvi kukkii heinäkuusta syyskuuhun valkoisin 4-5 mm pitkin kukin. Kasvi muistuttaa huonokuntoista lupiinia: sen kukat ovat pienemmät ja kukinto harvempi. Kukattomana valkomesikän voi sekoittaa helposti keltakukkaiseen rohtomesikkään (Melilotus officinalis) ja kukallisena volganmesikkään (Melilotus wolgicus).
Palau
Talous
Ostovoimakorjattu bruttokansantuote henkeä kohti vuonna 2017 oli 16 200 dollaria, kun Filippiineillä vastaava luku oli noin puolet siitä (8 300).
Valkomesikkä
Levinneisyys
Valkomesikkää tavataan nykyisin Euroopassa Keski-Suomesta etelään, Venäjällä ja lisäksi Yhdysvalloissa. Se on Turkista lähtenyt tulokaslaji, joka on levinnyt 1600-luvulta alkaen rukiin rikkaruohona ja painolastien mukana. Amerikkaan sitä vietiin kasvatettavaksi karjan rehuksi.
Palau
Talous
Merkittävimmät luonnonvarat ovat puu, kala ja kaivannaiset, kuten kulta. Merkittävimmät vientituotteet ovat äyriäiset, tonnikala ja kopra.
Valkomesikkä
Elinympäristö
Valkomesikkä kestää kuivaa. Sitä tavataan etenkin ratavarsissa, lastauspaikoilla ja satamissa. Sitä myös kasvatetaan maanparannus- ja maisemakasvina ja mehiläisten mesikasvina.
Palau
Väestö
Vuonna 2018 Palaun väkiluvuksi arvioitiin 21 517. Selvästi suurin väestöryhmä (yli 70 %) on alkuperäiset palaulaiset, jotka ovat pääosin mikronesialaisia. Suurin vähemmistöryhmä on pääosin Filippiineiltä kotoisin aasialaiset, eurooppalaistakin väestöä saarilla on. Noin kolme neljäsosaa väestöstä on kristittyjä, pääosin katolilaisia, 5,7 % harjoittaa paikallista uskontoa nimeltä modekngei.
Valkomesikkä
Verenohennuslääke
Verenohennuslääkkeenä käytetty varfariini keksittiin tutkittaessa 1930-luvulla miksi pilaantunut rehuna käytetty valkomesikkä aiheutti eläimille jopa kuolemaan johtaneita verenvuotoja. Vuonna 1939 saatiin selville, että valkomesikälle ominaisen hajun ja maun antanut kumariini muuttui kasvin pilaantuessa dikumaroliksi, joka vähensi veren hyytymiskykyä ehkäisemällä protrombiinin muodostumista. Dikumarolista kehitettiin edelleen 4-hydroksikumariinit, jollainen varfariini on.
Palau
Väestö
Viralliset kielet ovat englanti ja palau, paitsi kolmessa osavaltiossa, joissa paikallinen kieli on virallisessa asemassa palaun sijasta. Angaurilla myös japani on virallinen kieli.
Kulttuuri
Tunnettu Palaun arkkitehtuurin piirre ovat bai-nimiset kylän kokoontumistalot. Perinteinen ruokavalio muodostuu proteiinista, yleensä kalasta, jota hankkivat miehet, ja hiilihydraateista, kuten taarosta, tapiokasta tai riisistä, joiden hankkiminen on naisten asia. Eri suvuilla ja klaaneilla on ollut omia ruokatabujaan, ja tiettyjen ruoka-aineiden lahjoittaminen on liittynyt elämän muutoskohtiin, kuten uuden talon valmistumiseen.
Palaun kansallislaulu on ”Belau rekid”, jonka sävelsi Ymesei O. Ezekiel. Siitä käytetään myös nimitystä ”Belau loba klisiich er a kelulul”, jotka ovat laulun ensimmäiset sanat.
Palaulaiseen musiikkiin on aikojen saatossa tullut vaikutteita muun muassa japanilaisesta musiikkikulttuurista. Populaarimusiikin esittäjiin kuuluu muiden muassa IN-X-ES.
Palau on osallistunut olympialaisiin vuodesta 2000 noin viiden urheilijan joukkueella, mutta ei ole koskaan voittanut mitaleja.
Aiheesta muualla
7.34972°N, 134.50972°W
Mika Vehkasaari
Mika Vehkasaari on suomalainen viestintäpäällikkö ja tiedottaja.
Vehkasaari on toiminut muun muassa Siemens Oy:n tiedottaja-toimittajana, viestintäpäällikkönä Yliopiston Apteekissa sekä Vasemmistoliiton viestintäpäällikkönä.
Vehkasaari on työskennellyt urallaan myös useissa mediayrityksissä tiedotusalan ja toimitusalan tehtävissä kuten Iltalehdessä, Turun Sanomissa, Uusimaassa, Hämeen Sanomissa, Ilta-Sanomissa ja Etelä-Suomen Sanomissa.
Vehkasaari joutui murhayrityksen kohteeksi lauantaina 24. lokakuuta 2009 Porvoossa, kun hänelle ennestään tuntematon 26-vuotias mies hyökkäsi aamuyöllä puukon kanssa Vehkasaaren päälle, puukottaen Vehkasaarta pahoin. Poliisi otti puukottajan pikaisesti kiinni ilman puukottajan tekemää vastarintaa, ja puukottaja tuomittiin myöhemmin Helsingin hovioikeudessa kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.
Dick Harrison
pienoiskuva|Dick Harrison Dick Harrison (10. huhtikuuta 1966 Huddinge) on ruotsalainen tutkija ja kirjailija. Hän on ollut historian professorina Lundin yliopistossa vuodesta 2003.
Harrison on Peter Englundin ohella Ruotsin tunnetuimpia populäärihistorioitsijoita joilla on akateeminen tausta. Harrisonin erikoisala on keskiaika. Harrison kirjoittaa kirjojen lisäksi säännöllisesti Populär Historia -lehteen.
Harrison on voittanut TV-ohjelman På spåret Ellinor Perssonin kanssa vuonna 2004. Kesäkuussa 2004 Statens ansvarsnämnd antoi Harrisonille varoituksen virkavirheestä
Lily Cole
thumb|Mallina muotinäytöksessä helmikuussa 2007. thumb|[[Toronton elokuvajuhlat|Toronton elokuvajuhlilla 2009.]]
Lily Luahana Cole (s. 27. joulukuuta 1987 Torquay, Devon) on brittiläinen huippumalli ja näyttelijä.
Colen mallinura alkoi 14-vuotiaana Benjamin Hartin huomattua hänet kadulla Lontoon Sohossa. Hän on esiintynyt useissa tunnetuissa julkaisuissa, kuten Voguen ja V:n kansikuvissa. Vuonna 2008 hän kiinnitti julkista huomiota esiintymällä alasti Ranskan Playboy-lehden kuvasarjassa. Lisäksi Cole on esiintynyt useiden yritysten, kuten Longchampin, Anna Suin, Rimmelin ja Cacharelin mainoksissa. Hän on työskennellyt muun muassa Alexander McQueenin, Chanelin, Louis Vuittonin, Jean Paul Gaultierin ja Moschinon mallina.
Cole on näytellyt muutamassa elokuvassa alkaen sivuroolista Tyttökoulu St. Trinian’sissa vuodelta 2007. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Valentina vuoden 2009 elokuvassa The Imaginarium of Doctor Parnassus. Vuonna 2011 Colella oli toinen naispääosa kauhuelokuvassa The Moth Diaries.
Cole on opiskellut taidehistoriaa Cambridgen yliopistossa.
Laffaux
Laffaux’ssa käytiin vuonna 596 taistelu Neustrian ja Austrasian hallitsijoiden välillä. Taistelussa Neustrian Klotar II voitti Teodebert II:n. Vuonna 680 Neustrian käskynhaltija (major domus) Ebroin voitti Laffaux’n taistelussa Pipin Heristalilaisen.
Gupta-valtakunta
Gupta-valtakunta oli yksi Intian suurimmista ja vaikutusvaltaisimmista valtakunnista. Guptat hallitsivat valtakuntaa n. 320–600 ja se kattoi suurimmillaan miltei koko Pohjois-Intian ja osittain nykyisen Pakistanin. Guptavaltakunta yhdisti Intian lähes 500-vuotisen hajaannuksen jälkeen. Gupta-valtakunnan aika on usein katsottu Intian kultakaudeksi, sillä pitkä rauha ja vauraus antoivat hyvän kasvualustan taiteelle ja tieteille, joista etenkin matematiikka, filosofia ja tähtitiede kukoistivat.
Historia
left|250px|thumb|Intian poliittinen tilanne Gupta-valtakunnan alkuaikoina.
Valtakunnan synty
Guptat nousivat valtaan sekavan aikakauden päätteeksi, eikä heidän dynastiansa ensimmäisistä vaiheista ole juurikaan varmaa tietoa. Maurya-valtakunta oli romahtanut lopullisesti jo 400 vuotta aikaisemmin, ja Intian itäosat olivat olleet siitä asti hajaannuksen tilassa. Länsiosissa Baktrian, Sātavāhanan, Šakan ja kušanien valtiot olivat vuoron perään yrittäneet yhdistää Intiaa, mutta epäonnistuneet.
Guptien alkuperäisestä valtaannoususta ei ole mitään tietoa. Ensimmäinen tunnettu Guptahallitsija on Sri-Gupta. Hän on ilmeisesti hallinnut pientä ruhtinaskuntaa Magadhan entisillä ydinalueilla pääkaupunkinaan Pataliputra. Hänestä tiedetään eräässä temppelissä olevan kirjoituksen perusteella, joka kertoo Sri-Guptan rakentaneen temppelin buddhalaisia pyhiinvaeltajia varten. Myös kiinalainen munkki I-Tsing mainitsee kirjoituksissaan Sri-Guptan. Hän matkusti Intiaan vuonna 672, ja väittää Sri-Guptan hallinneen 500 vuotta aikaisemmin. Tämä on kuitenkin ristiriidassa muiden lähteiden kanssa, ja todennäköisemmin Sri-Gupta hallitsi noin 240–280. Hänen seuraajansa Ghattotkacha hallitsi luultavasti noin 280–305, mahdollisesti yhdessä poikansa Chandragupta I:n kanssa jopa vuoteen 319.
Chandragupta I (305–335)
Valtakunnan varsinainen laajeneminen alkoi Chandragupta I:n aikana. Hän meni naimisiin Gangesin pohjoispuolella sijainneen perinteikkään Licchavin valtion prinsessan kanssa ja liitti rauhanomaisesti Licchavin omaan ruhtinaskuntaansa. Kunnianhimoinen Chandragupta kruunautti itsensä Pataliputrassa vuonna 320 kuninkaitten kuninkaaksi ja julisti rahoihinsa painetussa tekstissä Gupta-kauden alkaneen. Hänen tavoitteenaan oli uudistaa Intian ensimmäisen kerran yhdistänyt Maurya-valtakunta. Vaikka hänen noustessaan valtaan Guptat olivat hallinneet vain pientä ruhtinaskuntaa, hän onnistui Licchavin lisäksi yhdistämään valtansa alle monia muita Gangesin laakson pienistä valtioista. Kuollessaan vuonna 355 hän jätti pojalleen vahvan perustan valtakunnan laajentamista varten.
left|250px|thumb|Gupta-valtakunta Samudraguptan kuoleman jälkeen vuonna 370.
Samudragupta (335–370)
Chandragupta I:n kerrotaan sanoneen kuolinvuoteellaan Samudraguptalle "Sinä olet arvollinen, hallitse koko tätä maailmaa". Tätä kehotusta Samudragupta pyrkikin tarmokkaasti noudattamaan. Hän teki lukuisia sotaretkiä kaikkialle Intiaan. Aluksi hän saavutti menestystä onnistuessaan yhdistämään koko Pohjois-Intian Punjabista Assamiin Gupta-valtakunnan hallintaan. Etelään suuntautuneilla sotaretkillään hän sai niemimaan valtiot tunnustamaan Guptien yliherruuden, mutta ei onnistunut alistamaan niitä täysin valtaansa. Hallituskautensa lopulla hän pyrki lyömään lännessä olleen heikentyneen Šaka-valtion, mutta sota ei tuottanut tuloksia. Kuitenkin hänen kuollessaan Pataliputrasta johdettiin jälleen lähes koko Pohjois-Intian käsittävää valtakuntaa. Samudragupta ei ollut pelkästään sotilashallitsija, vaan sivistynyt ja taiteesta kiinnostunut. Gupta-kauden tieteiden ja taiteiden kukoistuksen voidaan katsoa alkavan hänen hallintokaudestaan.
left|250px|thumb|Gupta-valtakunnan suurin laajuus ja vasallialueet 400-luvun alussa.
Ramagupta (370–375) ja Chandragupta II (375–415)
Samudraguptan vanhempi poika Ramagupta ei ollut isänsä veroinen hallitsija. Hän yritti vuorostaan valloittaa Šaka-valtiota, mutta kärsi nöyryyttävän tappion. 500-luvulla kirjoitetun näytelmän mukaan Ramaguptan veli Chandragupta onnistui murhaamaan Šakan kuninkaan, mutta joutui riitoihin veljensä kanssa. Lopulta hän joutui murhauttamaan tämänkin ja nousi valtaistuimelle. Tarina voi olla liioiteltu, mutta joka tapauksessa Chandragupta II:sta tuli Gupta-valtakunnan hallitsija hämärissä olosuhteissa vuonna 375.
Chandragupta II:n kaudella Gupta-valtakunta saavutti huippunsa. Hän onnistui siinä, missä edeltäjänsä eivät, ja sai vuonna 409 viimein liitettyä Šakan Guptien hallitsemaan alueeseen. Tämä rikastutti valtakuntaa, sillä se sai nyt haltuunsa tuottoisan Arabian kanssa käytävän kaupan. Chandragupta II ei yrittänytkään valloittaa Etelä-Intian alueita, vaan tyytyi siihen, että ne tunnustivat Guptien yliherruuden. Hän myös antoi tyttärensä Deccanin hallitsijan puolisoksi. Valtakunta oli sisäisesti rauhallinen. Kiinalaisen munkin Fa Xianin mukaan lakeja kunnioitettiin, hallinto oli lempeää ja kauppa ja kulkuyhteydet olivat hyvin järjestetyt. Chandragupta myös jatkoi isänsä aloittamaa kulttuurin suosimista. Hänen hovissaan oli lahjakkaita kirjailijoita ja taiteilijoita, ja myös tieteenharjoittajia tuettiin.