cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andy Griffith
Elämä ja ura
Vuonna 1957 Griffith näytteli elokuvassa Kasvot väkijoukossa, jälleen kerran maalaispoikana ja viihdyttäjänä mutta samalla myös kauhua herättävänä psykopaattisena poliitikkona. Elokuvassa Griffith näyttäytyi ensi kertaa menestyksekkäästi draamaroolissa.
Sen jälkeen, kun Andy Griffith Show lopetettiin vuonna 1968 Griffith esiintyi useissa sarjoissa, joista ei tullut yhtä suosittuja (muun muassa The Headmaster 1970, The New Andy Griffith Show 1971 ja Salvage I 1979). Hän näytteli myös useissa elokuvissa kuten Strangers in 7A (1972), Winter Kill (1974) ja Pray for the Wildcats (1974).
Vuonna 1981 Griffith pääsi ehdolle Emmy-palkinnon saajaksi roolistaan tv-elokuvassa Murder in Texas ja sai vuonna 1983 lisää arvostusta roolistaan murhanhimoisena roistona tv-elokuvassa Murder in Coweta County. Griffith näytteli Matlockia vuosina 1986–1995 ja vieraili vuonna 1997 sarjassa Diagnoosi: Murha. Hän esiintyi myös pienessä roolissa elokuvassa Spy Hard – lupa läikyttää vuonna 1996.
Griffith kuoli sairaalassa saatuaan vuorokautta aikaisemmin sydänkohtauksen kotonaan Roanoke Islandilla, Pohjois-Carolinassa.
Give ’Em Enough Rope
Give 'Em Enough Rope on brittiläisen The Clashin marraskuussa 1978 julkaisema albumi. Levyn tuottajana toimi Sandy Pearlman ja se oli The Clashin ensimmäinen albumi, jossa rumpalina toimi Topper Headon. Levyltä julkaistiin singlet kappaleista Tommy Gun ja English Civil War.
Kriitikot ja yhtyeen fanit ottivat levyn hyvin vastaan. Esimerkiksi TIME ja Rolling Stone -lehdet nimesivät levyn ilmestyessään vuoden albumiksi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Joe Strummerin ja Mick Jonesin sanoittamia ja säveltämiä jos muuta ei mainita. Kaikki sovitukset ovat The Clashin yhteisiä.
Krasnyi Oktjabr
Krasnyi Oktjabr on lokakuun vallankumouksesta käytetty nimi. Sen mukaan on nimetty useita paikkoja Venäjällä, Ukrainalla, Valko-Venäjällä ja Kirgisiassa.
Umberto Panerai
Umberto Panerai (s. 13. maaliskuuta 1953 Firenze) on italialainen entinen vesipalloilija, joka sai joukkueensa kanssa hopeaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Hän osallistui myös vuoden 1980 kesäolympialaisiin Moskovassa ja sijoittui siellä joukkueineen kahdeksanneksi.
Ville Mattila (taidemaalari)
Johan Wilhelm (Ville) Mattila (7. lokakuuta 1884 Suursaari – 12. toukokuuta 1959 ) oli suomalainen taidemaalari ja viulunrakentaja.
Mattila kiinnostui taiteesta tavattuaan Suursaarella käyneitä taiteilijoita. Mattila osallistui useisiin kansatieteellisiin tutkimusretkiin suomensukuisten kansojen keskuuteen ja hänen tuotantoonsa kuuluu kansatieteellisiä piirroksia ja Suursaari-aiheisia maalauksia.
Mattila kävi Taideteollista keskuskoulua 1899–1900 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua 1900–1907 osallistuen näyttelyihin vuodesta 1904 lähtien. Mattila piti yksityisnäyttelyitä 1920-luvulta 1950-luvulle asti. Hän asui vuodesta 1915 Yhdysvalloissa.
Mattilan vanhemmat olivat kalastaja Juho Mattila ja Maria Helena Tolsa. Kuvataiteilija Jorma Mattila oli hänen poikansa.
Yön jälkeen
Yön jälkeen on Ami Aspelundin studioalbumi vuodelta 1976.
Attila Sudár
Attila Sudár (s. 11. huhtikuuta 1954 Budapest) on unkarilainen entinen vesipalloilija. Seurajoukkueurallaan hän edusti Orvosegyetem Sport Clubia. Sudár voitti maajoukkueessa kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sai lisäksi pronssia vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Sakraalioikeus
Sakraalioikeus on johonkin uskontoon perustuva oikeus, jolle on ominaista, että sitä pidetään pyhänä. Se kehittyi vastaamaan primitiivisen yhteisön tarpeita, ja se perustui käsitykseen, jonka mukaan kaikki oikeus on lähtöisin jumaluudesta tai jostakin salaperäisestä voimasta. Sakraalioikeuden normit saattoivat olla esimerkiksi jumalan käskystä kirjoitetut, kuten kymmenen käskyä tai Hammurabin laki.
Roomalainen oikeuskin oli alkuvaiheissaan pääosin sakraalioikeutta, jota turvasi jumaluuden antama suoja. Oikeudellinen tietämys oli tällöin papiston hallinnassa, ja oikeuden määräykset ja niiden noudattamista turvaavat seuraamukset perustuivat uskontoon. Germaaneilla oli sakraalioikeuden rinnalla maallinen oikeus. Jumaluus suojasi temppeleitä ja muita pyhiä alueita sekä jumalille pyhitettyjä asioita, kuten ihmisiä, uhrieläimiä tai palvontavälineitä. Nykyisinkin uskontorikoksia, avioliittoa ja valaa koskeviin säännöksiin liittyy jonkinasteisia vivahduksia sakraalioikeudesta.
Linyon Demokratik Seselwa
Historia
Puolue sai alkunsa vaaliliittona, jossa olivat mukana Seychellien kansanpuolue, Seychellien yhtenäisyyspuolue, Seychellien sosiaalisen oikeuden ja demokratian puolue ja aiemmin myös Seychellien allianssi, joka erosi liitosta helmikuussa 2018. Myös yksi itsenäinen ehdokas Philippe Boullé lähti mukaan. Vaaliliiton jäsenet järjestäytyivät vuoden 2015 presidentinvaalien alla.
Ideologia ja näkemyksiä
Puolueen ideologiaa ei ole juurikaan määritelty, mutta se kannattaa demokratian vahvistamista ja vaaliohjelmansa mukaan haluaa tuoda päätöksentekoa lähemmäs kansalaisia mm. sallimalla median raportoida parlamentin toiminnasta entistä avoimemmin.
LDS pyrkii sääntöjensä mukaan kaikkien seychelliläisten sosioekonomisen aseman parantamiseen ja hallinnon läpinäkyvyyteen. Oppositiossa ollessaan puolueen tulisi tehdä politiikkaa maan ja kansalaisten edun mukaisesti ja näille tahoille uskollisena. Hallitusvastuussa LDS puolestaan pyrkii selkeään visioon ja korkeisiin demokratian standardeihin. .
Mitja Robar
Seuraura
Kaudeksi 2006–2007 Robar siirtyi HK Jeceniceen, jossa hän pelasi Itävallan pääsarjassa EBEL:ssä 50 ottelua ja oli liigan puolustajien pistepörssin paras tehopistein 7+22=29. Hän pelasi kaudella myös yhden ottelun Jesenicen kakkosjoukkueessa Slovenian liigassa. Seuraavalla kahdella kaudella Robar kärsi lievästi loukkaantumisista, mutta oli mukana kummallakin kaudella pudotuspeleissä. Jesenice voitti kummallakin kaudella Slovenian mestaruuden. Kaudella 2007–2008 Robar pelasi EBEL:ssä 28 runkosarjaottelussa ja pudotuspeleissä viisi ottelua. Hän ei pelannut Slovenian liigan runkosarjassa, mutta oli mukana pudotuspeleissä kahdeksassa ottelussa kun Jesenice voitti mestaruuden. Kaudella 2008–2009 Robar pelasi EBEL:ssä 51 ottelua tehopistein 1+14=15 ja pelasi pudotuspeleissä viisi ottelua. Slovenian liigassa hän ei ollut joukkueen mukana runkosarjassa, mutta pudotuspeleissä hän pelasi kuusi ottelua.
Jesenice voitti kaudella 2009–2010 Slovenian mestaruuden, mutta Robar pelasi pudotuspeleissä vain yhden ottelun. EBEL:ssä hän pelasi 46 runkosarjaottelua tehopisteillä 11+9=20. Kaudella 2010–2011 Robar nimettiin Jesenicen kapteeniksi, ja hän oli tehopisteillä 5+26=31 joukkueen puolustajien paras pistemies EBEL:ssä. Kausi päättyi Jesenicen Slovenian mestaruuteen. Robarille mestaruus oli neljäs peräkkäinen. Hän pelasi neljä pudotuspeliottelua ja neljä ottelua Slovenian liigan runkosarjassa.
Heinäkuussa 2010 Robar teki koeaikasopimuksen Ruotsin Elitserienin nousijajoukkue Växjö Lakersin kanssa. Hänet lainattiin koeajalla heti kauden 2011–2012 alussa Allsvenskanin Oskarshamniin. Robar pelasi Oskarshamnissa yhdeksän ottelua tehopistein 0+3=3, kunnes jätti seuran lokakuussa 2011. Lokakuussa 2011 Robar teki 1+1-vuotisen pelaajasopimuksen SM-liigaseura Rauman Lukon kanssa. Hän pelasi Lukossa ensimmäisen ottelunsa 21. lokakuuta HPK:ta vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 16,30 minuuttia. Robar on SM-liigahistorian neljäs slovenialaispelaaja, kun häntä aiemmin SM-liigassa ovat pelanneet vain Nik Zupančič, Ivo Jan ja Miha Rebolj. Hän ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa Lukossa ja pelasi seurassa vain 11 ottelua, kunnes hänen sopimuksensa purettiin. Tammikuussa Robar teki sopimuksen DEL-liigan Krefeld Pinguinen kanssa.
Maajoukkueura
230px|thumb|right|Mitja Robar Slovenian paidassa MM-kilpailuissa 2008. Robar on edustanut Slovenian maajoukkuetta useassa ikäluokassa. Robar pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2005, 2006, 2008 ja 2011.
Kaamanen
thumb|right|250px|[[Kaamasjoki]] Kaamanen (inarinsaameksi Kaamâs, pohjoissaameksi Gámas, "poron koipinahka") on Inarin kunnassa sijaitseva noin 200 asukkaan kylä valtatie 4:n ja kantatie 92:n varressa Muddusjärveen laskevan Kaamasjoen rannalla.
Mitja Robar
Maajoukkueura
Robar on pelannut I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2004, 2007 ja 2009. Slovenia voitti I-divisioonan B-lohkon vuosina 2004 ja 2007. Vuonna 2007 Robarilla oli B-lohkon paras plus-miinus-tilasto. Vuoden 2009 turnauksesta Slovenia sijoittui toiseksi A-lohkossa. Robar teki vuoden 2009 turnauksessa tehopisteet 2+3=5, joilla hän oli Slovenian tehokkain puolustaja. Slovenia voitti vuoden 2010 I-divisioonan turnauksen B-lohkon ja nousi vuodeksi 2011 MM-kilpailujen pääsarjaan.
Kaamanen
Elinkeinot
Kylän pääasialliset elinkeinot ovat porotalous ja palveluelinkeinot.
Mitja Robar
Maajoukkueura
Robar pelasi I-divisioonatasolla myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2003 (B-lohkon voitto) sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000. II-divisioonatasolla Robar pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001 (voitto).
Tilastot
Päivitetty 12. joulukuuta 2012
Kaamanen
Elinkeinot
Kaamasjoen suulla sijaitsevat RKTL:n Porotutkimusasema, Saamelaisalueen koulutuskeskuksen luontaistalousyksikkö sekä Kaamasjokisuun lintutorni, joka on Suomen pohjoisin.
Juha ”Watt” Vainion laulusta kuuluisaksi tullut Jouni Nuorgam pitää matkamuistomyymäläänsä Karigasniementien risteyksessä. Kaamasjoella kalastetaan runsaasti.
Tapahtumat
thumb|right|250px|Kaamasen Kievari ja huoltoasema Nelostien varrella. Kaamasessa Kaamasen kievarissa järjestetään vuosittain Gámas-Blues -niminen musiikkitapahtuma. Tapahtuma levittäytyy myös Inarin kirkonkylän alueelle. Tapahtuman taustalla on inarilainen kunnallispoliitikko ja muusikko Jarmo Siivikko. Vuonna 2008 tapahtumassa esiintyi muun muassa englantilainen blues-muusikko Papa George.
Bundesautobahn 19
Kansainvälisen liikenteen kannalta BAB 19 on merkittävä, sillä se tarjoaa suoran yhteyden Rostockin satamaan (Überseehafen von Rostock), josta on meriliikenneyhteyksiä useisiin Itämeren rannikkokaupunkeihin: Gedser (Tanska), Trelleborg (Ruotsi), Helsinki (Suomi), Tallinna (Viro) ja Ventspils (Liettua).
Historia
Rostockista sisämaahan kulkevaa moottoritietä alettiin suunnitella 1950-luvun lopulla, mutta projekti pantiin jäihin vuonna 1961. Nykyisin käytössä olevaa tietää päästiin rakentamaan 1970. Töitä johti edellisvuonna perustettu VEB Autobahnbaukombinat (Volkseigene Betrieb Autobahnbaukombinat). Moottoritie Berliini–Rostock valmistui lopulta vuonna 1978. Sosialistidiktatuurin luhistumisen jälkeen tietä on nykyaikaistettu.
8. huhtikuuta 2011 BAB 19:llä lähellä Kavelstorfin kylää sattui ketjukolari, jossa kuoli kahdeksan ihmistä ja loukkaantui 131. Kolarissa oli mukana 80 ajoneuvoa molempisuuntaisesta liikenteestä. Onnettomuuden aiheutti hiekkamyrsky.
Rajapaksa
Rajapaksa on singaleesisukunimi:
Merienkeli
Tuntomerkit
pienoiskuva|250px|left|Näköiskuva (1877) Merienkeli voi kasvaa jopa 1,8 metrin pituiseksi. Kala on päältä tumman ruskea, alta vaalea. Selkälinjassa on piikkien rivi. Pää on silmien välistä selvästi lommolla. Merienkeli on pohjakala, joka makaa osittain pehmeään pohjaan kaivautuneena, vain silmät näkyvillä.
Ravinto ja lisääntyminen
Merienkelin ravinto koostuu pääosin luukaloista, myös rauskuista, äyriäisistä ja nilviäisistä. Lisääntyminen on ovovivipaarista; naaras synnyttää kerralla 9–20 munasta kehittynyttä poikasta.
Levinneisyys ja uhanalaisuus
Merienkelin alkuperäinen levinneisyys Atlantissa ulottuu Etelä-Skandinaviasta Marokkoon ja Kanariansaarille ja kattaa myös Välimeren ja Mustanmeren. Laji elää mannerjalustan vesissä viiden metrin syvyydestä ainakin 150 metriin asti.
Merienkeli oli aiemmin yleinen petokala laajoilla alueilla Euroopassa. Se on kuitenkin jyrkästi vähentynyt 50 viime vuoden aikana. Merienkelit joutuvat helposti pohjatroolien sivusaaliiksi. Niitä on käytetty ihmisravintona esimerkiksi Englannissa. Laji katsotaan nykyään hävinneeksi Pohjanmerestä ja osista Välimerta ja se luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi.
Confide in Me (albumi)
Confide in Me on Kylie Minoguen kokoelmalevy, joka julkaistiin toukokuussa 2002. Se koostuu albumien Kylie Minogue (1994) ja Impossible Princess (1997) kappaleista. Single "Breathe" ei sisältynyt levylle.
Bình Ba
Bình Ba on kylä Bà Rịa-Vũng Tàun maakunnassa Vietnamissa. Se kuului rintamaan Vietnamin sodassa Bình Ba -taistelussa kesäkuussa 1969.
Samiakävykki
Samiakävykki (Zamia pumila) on Karibialla kasvava kasvi. Se kasvaa aluksi yksivartisena, mutta alkaa haarautua noin viiden vuoden ikäisenä.
Aikoinaan samiakävykkejä kasvoi Hispaniolan saarella, Kuubassa ja Puerto Ricossa. Nykyisin sen esiintymisalue rajoittuu Kuuban keskiosiin ja Dominikaaniseen tasavaltaan.
Roldano Simeoni
Roldano Simeoni (s. 21. joulukuuta 1948 Civitavecchia) on italialainen entinen vesipalloilija. Hän sai joukkueineen hopeaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Lisäksi hän kuului joukkueisiin, jotka sijoittuivat vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä kuudenneksi ja vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa kahdeksanneksi.
Fantasy dream
Fantasy Dream on Ami Aspelundin studioalbumi vuodelta 1983. Nimikappale on käännös Amin euroviisuissakin esittämästä kappaleesta ”Fantasiaa”.
Neitivirtafolk
Neitivirtafolk järjestettiin Valtimon Karhunpäässä Laitalan Lomien pihapiirissä yksipäiväisenä tapahtumana heinäkuussa. Neitivirtafolk oli päihteetön tapahtuma; alueella ei ollut anniskeluoikeuksia.
Tapahtuman järjesti Valtimon musiikkiyhdistyksen folkjaosto. Ensimmäisen kerran se järjestettiin 2006. Viimeisin kerta, kun tapahtuma järjestettiin, oli heinäkuussa 2011.
Waren
Waren on maantieteellinen nimi Saksassa ja tarkoittaa muun muassa seuraavia:
I Luv Money Records
I Luv Money Records on saksalainen levy-yhtiö, joka on erikoistunut tuottamaan rap-musiikkia. Yhtiön perustivat King Orgasmus One, Bass Sultan Hengzt, Bushido ja D-Bo vuonna 2001. Vuodesta 2004 lähtien King Orgasmus One on ainut perustajajäsenistä, joka työskentelee edelleen levy-yhtiössä. Muut jäsenet kuten Bushido ja D-Bo perustivat eroamisen jälkeen oman levy-yhtiön.
Maissiöljy
thumb|right|[[Keittobanaani|Jauhobanaaneja paistumassa maissiöljyssä.]] Maissiöljy on maissin jyvän alkioista valmistettu ruokaöljy. Se on kullankeltaista, puhdistettuna melkein mautonta ja tuoksutonta kasviöljyä, jossa on runsaasti monityydyttymättömiä rasvahappoja. Maissiöljy sopii vain kevyeen paistamiseen, sillä se ei kestä yli 170 asteen lämpötilaa. Sitä käytetään myös ruoanlaitossa, salaattikastikkeissa ja margariineissa.
Aldwych-teatteri
thumb|Aldwych-teatteri Aldwych-teatteri on teatteri, joka sijaitsee Aldwychissa Westminsterin kaupunginosassa Lontoon keskustassa. Teatteri luokiteltiin suojelukohteeksi 20. heinäkuuta 1971. Teatterissa on 1 200 istumapaikkaa.
Alkuperät
Aldwych-teatteri avattiin 23. joulukuuta 1905, ja sen avajaisnäytelmä oli Blue Bell, joka on uusi versio Hicksin pantomiimista Bluebell in Fairyland. Vuonna 1906 teatterissa esitettiin Hicksin The Beauty of Bath ja vuonna 1907 The Gay Gordons.
Helmikuussa 1913 Serge Diaghilev ja Vaslav Nijinsky käyttivät teatteria omiin tarkoituksiinsa, esitykseensä Le Sacre du Printemps ennen kuin sitä alettiin esittää enemmän Pariisissa samana vuonna. Vuonna 1920 Basil Rathbone esitti majuri Whartonia näytelmässä The Unknown. Vuosina 1925–1933 teatterista tuli Ben Traversin farssien koti, ja ne jopa tunnettiin paremmin nimellä The Aldwych Farces ('Aldwychin farssit').
1930-luvun puolivälistä suunnilleen vuoteen 1960 teatterin omisti Abrahamsin perhe.
2000-luku
Vuoteen 2000 asti teatteri on isännöinyt monia näytelmiä, komedioita sekä musikaaleja. Andrew Lloyd Webberin musikaalia Whistle Down the Wind esitettiin vuoteen 2001 asti, ja Fame-musikaali sai nauttia pidennetystä esitysajasta vuosina 2002–2006. Syyskuusta 2006 lähtien teatteri on ollut Dirty Dancingin brittimusikaaliversion koti.
Alberto Alberani
Alberto Alberani Samaritani (s. 22. toukokuuta 1947 Firenze) on italialainen entinen vesipalloilija. Hän sai joukkueineen hopeaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Lisäksi hän kuului joukkueisiin, jotka sijoittuivat kesäolympialaisissa 1968 neljänneksi, kesäolympialaisissa 1972 kuudenneksi ja kesäolympialaisissa 1980 kahdeksanneksi.
Jacob Bjerknes
pienoiskuva|Jacob Bjerknes vuonna 1968. Jacob Aall Bonnevie Bjerknes (1897–1975) oli norjalainen meteorologi. Hänen tutkimustuloksensa matalapaineiden kehityksestä ilmamassoja erottavien rintamapintojen yhteydessä ovat nykyaikaisen sään ennustamisen perusteita. Hän oli Vilhelm Bjerknesin poika, ja auttoi ensimmäisen maailmansodan aikana isäänsä perustamaan Norjaan sääasemien verkon. Näiden avulla he selvitiivät polaaririntaman rakenteen. Bjerknes muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1939.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1900
75px|right|Purjehdus
Vuoden 1900 kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 20. – 27. toukokuuta ja 1. – 5. elokuuta 1900 Meulan-en-Yvelinesissä ja Le Havressa, Ranskassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 95 osanottajaa kuudesta eri maasta. Tapahtumia oli seitsemän.
Mitalitaulukko
Joidenkin tulkintojen mukaan osassa lajeista suoritettiin kaksi erillistä kilpailua, joista jaettiin palkinnot erikseen, mutta ei yhteistuloksen perusteella. Lisäsi mukana oli yli 20-tonnisten luokka. Näin ollen kilpailutapahtumien määrä nousee kolmeentoista ja mitalit jakautuvat seuraavasti:
Frimousse - pronssia 3-10 tonnisissa on lähteessä tulkittu sekajoukkueeksi. Yhdysvaltain pronssi on luokasta +20 tonnia.
Muskettisodat
Nimityksestä
Muskettisodat-nimen soveltuvuus on kyseenalaistettu. Historioitsijoiden Angela Ballaran ja James Belichin mukaan muskettien merkitys jäi lopulta vähäiseksi. Laajamittaiset sodat alueella olisivat heidän mukaansa alkaneet ilman muskettejakin, vaikkakin niiden myötä sotiminen muuttui verisemmäksi kuin perinteisillä aseilla. Belichin mukaan musketteja paljon suurempi merkitys oli ruokahuollolla, jonka turvatakseen sotajoukkojen piti ryöstellä ruokaa muilta yhteisöiltä.
Tausta
170px|thumb|oikea|Maoripäällikkö [[Hongi Hikaa pidetään muskettisotien alullepanijana.]] Maorit olivat jo kauan ennen muskettien saapumista käyneet keskenään sotia. Yhteisöjen väliset yhteenotot lisääntyivät, kun väestömäärä nousi ja kilpailu voimavaroista kiristyi. Taisteluita käytiin erilaisin käsiasein, ja ne olivat monesti pienimuotoisia. Voittanut osapuoli sai manaa, ja hävinnyt osapuoli joutui usein muuttamaan muualle. Sodat käytiin yleensä syksyllä sen jälkeen, kun ruokavarastot talvea varten oli kerätty kokoon. Musketit tulivat ensimmäisen kerran käyttöön tiettävästi vuonna 1807, kun päällikkö Hongi Hikan johtama ngapuhi-heimo käytti niitä perinteisin asein varustautunutta ngati whatua -heimoa vastaan Moremonuin taistelussa. Ngapuhi kärsi tappion, mikä johtui suurelta osin muskettien epäluotettavuudesta ja pitkästä latausajasta.
Hongi Hika koki olevansa velvoitettu kostamaan taistelun lopputuloksen ja jatkoi edelleen muskettien hankkimista eurooppalaisilta. 1814 hän matkasi Sydneyyn Australiaan, jossa hän tapasi Samuel Marsden -nimisen lähetyssaarnaajan. Hän taivutteli Marsdenin perustamaan lähetysaseman ngapuhi-heimon alueelle Bay of Islandsiin, mihin tämä suostuikin. Lähetysasema johti siihen, että eurooppalaiset alukset vierailivat alueella useammin, mikä taas edisti kaupankäyntiä heidän kanssaan. Maorit vaihtoivat ruokaa ja suojelusta eurooppalaisiin tavaroihin. Lähetyssaarnaajat eivät suostuneet myymään maoreille aseita tai ruutia, mutta niitä saatiin laivojen miehistöiltä. Tavaroiden ja aseiden kustantamiseksi perunat ja siat määrättiin myytäväksi ensisijaisesti eurooppalaisille, mikä johti monien paikallisten nälkäkuolemaan.
Sodat
250px|thumb|vasen|Hongi Hikan sotakanootti palaamassa sotaretkeltä vuonna 1819.
Muskettisotien alku
Hongi Hika ryhtyi hyökkäykseen hänet aiemmin kukistanutta ngati whatua -heimoa vastaan vuonna 1818. Tällä sotaretkellään etelään hän tuhosi 50 kylää ja otti 2 000 vankia orjiksi. Vuonna 1821 hän hyökkäsi Auckland-Coromandelin alueelle ja otti toiset 2 000 orjaa. Vuonna 1820 Hongi kävi lähetyssaarnaaja Thomas Kendallin kanssa Englannissa, missä hänen oli määrä auttaa maori-englanti-sanakirjan tekemisessä. Englannissa Hongi tapasi kuningas Yrjö IV:n, joka antoi tälle useita lahjoja. Hongi kuitenkin myi valtaosan saamistaan lahjoista paluumatkalla Sydneyssä, ja saamillaan rahoilla hän osti 300 muskettia. Lahjaksi saamansa panssarin hän piti itsellään.
Soukaisten Pyhän Perttelin kirkko
Soukaisten Pyhän Perttelin kirkko on Laitilan Soukaisten kylässä sijaitseva puinen pitkäkirkko, joka on ilmeisesti rakennettu 1700-luvulla. Kirkko sijaitsi alun perin Valkon kylässä. Sitä on korjattu aiemmin noin vuonna 1800 sekä 1847 ja 1896. Kirkon länsipäädyn edessä on myöhemmin rakennettu matala asehuoneen tyyppinen tila ja länsipäädyn harjalla kelloteline, jonka viirissä on vuosiluku 1847. Kellojen asemesta kirkossa on käytetty aikanaan torvea. Melko laaja korjaus kirkossa tehtiin 1932. Kirkkorakennus laudoitettiin ja maalattiin punaiseksi 1965, välikatto uusittiin ja kirkkoon tuotiin uudet penkit Laitilan Pyhän Mikaelin kirkosta. Pärekaton tilalle tehtiin paanukatto 1969.
Muskettisodat
Eskaloituminen ja loppu
Ngapuhi-heimon saama muskettiylivoima johti nopeasti kilpavarusteluun pohjoisten heimojen välillä ja nämä ryhtyivät aseistauduttuaan hyökkäilemään etelään päin. Vuonna 1822 ngati toa -heimo hyökkäsi Te Rauparahan johdolla Pohjoissaaren eteläosaan, jonne matkatessa heihin liittyi muita heimoja. Waikato-heimot hyökkäsivät Te Wherowheron johdolla myös Pohjoissaarella muiden heimojen kimppuun. Heistäkin monet muuttivat kuitenkin etelään, jossa he liittyivät ngati toa -heimon johtamaan löyhään ngapuhi-heimon vastaiseen liittoumaan. Tämä liittouma hyökkäsi lopulta Eteläsaarelle. Tällä välin Hongi Hika järjesti edelleen retkiä ngati whatuan maille vuosina 1823 ja 1825. Heidän ylivoimansa muihin heimoihin nähden oli kuitenkin jo merkittävästi laskenut. Muut heimot olivat nekin saaneet musketteja ja alkoivat myös rakentaa musketteja hyvin kestäviä pā-linnoituksia. Ngapuhin tarmo tehdä hyökkäyksiä laimeni entisestään, kun Hongi haavoittui halvaannuttavasti taistelussa vuonna 1827 ja kuoli seuraavana vuonna. Taistelut kiihtyivät vielä eri heimojen välillä 1830-luvun alussa, mutta kaikkien heimojen vahva aseistautuminen teki sodankäynnin paljon hankalammaksi. Taistelut loppuivat lopulta yleiseen sotaväsymykseen ja eurooppalaisten tuomien tautien vaikutuksesta.
Hansu Hanhi
Hansu Hanhi (aiemmin suomennettu Hannuna, ) on Disneyn sarjakuvamaailmassa esiintyvä sivuhahmo. Hän on Mummo Ankan laiska renki, jonka ruokahalu on lähes loputon ja unenlahjat erittäin hyvät.
Don Rosan laatiman Ankkojen sukupuun mukaan Hansu on Hanna ja Martti Hanhen poika. Hanna Hanhen isä on Mummo Ankan veli Konrad Ankanpää. Täten Mummo on renkinsä isotäti ja Hansu Mummolle veljentyttären poika. Aku Ankka on puolestaan hänen pikkuserkkunsa.
Hahmon luominen
Hansun hahmo sai alkunsa vuoden 1937 lopulla, jolloin Disneyn animaatiostudioilla suunniteltiin lyhytelokuvaa Interior Decorator, jossa Aku olisi remontoinut vanhaa kartanoa kömpelö serkkunsa apunaan. Serkusta tehtiin monenlaisia hahmotelmia, jotka vaihtelivat Milt Neilin piirtämästä olkihattuisesta maalaispojasta Bill Peetin tummaihoiseen työläiseen. Suunnitteluun osallistui myös Carl Barks, joka piirsi hahmosta kaksi versiota. Hahmolle suunnitellut ruoka-aiheiset vitsit vaikuttivat siihen, että lihavampi Barksin luonnoksista valittiin hahmon pohjaksi. Barksin toisen, hintelämpivartaloisen luonnoksen on nähty enteilleen hänen vuosia myöhemmin luomaa toista hahmoa, Pelle Pelotonta. Hahmon nimeksi valittiin Gus, koska se muistuttaa englannin sanaa goose ’hanhi’.
Interior Decorator ei lopulta valmistunut, mutta Hansu lainattiin hahmona vuotta myöhemmin aloitettuun lyhytelokuvaan Hansu-serkun vierailu. Hansu ehti kuitenkin esiintyä sarjakuvastripissä jo 9. toukokuuta 1938, vuotta ennen 19. toukokuuta 1939 ensi-iltansa saanutta elokuvaa. Stripin oli käsikirjoittanut Bob Karp ja piirtänyt Al Taliaferro. Sarjakuvalehtiin Hansu vakiintui vasta vuonna 1950, jolloin hänet esiteltiin Mummon renkinä Vacation Parade -lehden ensimmäisessä numerossa. Käsikirjoittaja teki Hansusta Mummon veljen- tai sisarenpojan selittääkseen, miksei Mummo hennonut antaa rengilleen potkuja tämän laiskuudesta huolimatta.
Muutamissa tarinoissa Hansu Hanhella on esiintynyt myös tyttöystävä nimeltä Kielo Kenokaula.
Lähteet
Liste der Bewohner Entenhausens Duck family (Disney)
Luettelo vuoden 1965 miehittämättömistä avaruuslennoista
Vuonna 1965 tehtiin 177 satelliittien tai avaruusluotainten laukaisuyritystä, joista muutama oli miehitettyjä lentoja. Miehittämättömien alusten laukaisuista 10 epäonnistui eli noin 95 % onnistui.
Lamminjärvi (Laitilan Lausti)
Luonnontila
Järven veden tilaa on tutkittu vuosina talvella 1990 ja syksyllä 1995. Niiden tuloksien mukaan järven tila vaihteli rehevästä lievästi rehevään. Talvella 1990 veden happitilanteessa oli lievästi vajausta.
Dotriakontaani
pienoiskuva|Dotriakontaanin rakenne Dotriakontaani eli n-dotriakontaani (C32H66) on 32-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää ainetta. Dotriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)30CH3, moolimassa 450,88 g/mol, sulamispiste 69,7 °C, kiehumispiste 470 °C, tiheys 0,8124 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,4550 ja CAS-numero 544-85-4. Dotriakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta se liukenee dietyylieetteriin ja hiilitetrakloridiin sekä hieman etanoliin ja kloroformiin sekä hyvin bentseeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Lamminjärvi (Laitilan Lausti)
Historia
Järven itärannan tuntumassa sijaitsee pronssikautinen hautaröykkiö eli hiidenkiuas. Se on mitoiltansa 7×6 metriä ja se on vajaan metrin koruinen.
The Kinks
The Kinksiä pidetään eräänä rock-historian merkittävimmistä ja vaikutusvaltaisimmista brittiyhtyeistä. Pitkän uransa aikana se sai kotimaassaan top 100 -listalle yhteensä 24 singleä, joista kolme listaykkösiä. Yhdysvaltain Billboard-listalla se sai 23 singleä top 100 -listalle sekä 33 albumia top 200 -listalle. Rock and Roll Hall of Fameen The Kinks hyväksyttiin vuonna 1990.
Ennen Kinksiä
vasen|pienoiskuva|Ray ja Dave Daviesin lapsuuden- ja nuoruudenkoti [[Lontoon Muswell Hillissä.]] Veljekset Raymond Douglas ”Ray” Davies (s. 1944) ja David Russell Gordon ”Dave” Davies (s. 1947) syntyivät ja elivät nuoruutensa Lontoon Muswell Hillin kaupunginosassa. Elämä työväenluokkaisessa, kahdeksanlapsisessa perheessä oli niukkaa, mutta musiikilla oli tärkeä osa. Perheen isä soitti pianoa, jonka soiton alkeita Ray opetteli siskonsa avustamana, kunnes Rayn lanko tutustutti hänet perusteellisemmin kitaraan. Ensimmäiset kitaransa pojat saivat vuonna 1959, jolloin Ray oli 15- ja Dave 12-vuotias. Vuotta myöhemmin he esiintyivät yhdessä paikallisessa pubissa nimellä The Kelly Brothers.
Perpendikulaarityyli
pienoiskuva|Cambridgen [[King’s College (Cambridge)|King’s Collegen kappelia pidetään tyylipuhtaana esimerkkinä perpendikulaarityylistä.]] Perpendikulaarityyli on Englannissa syntynyt myöhäisgoottilainen rakennustyyli, joka oli vallalla 1300-luvun loppupuoliskolta 1500-luvulle saakka, suurin piirtein samaan aikaan kuin ranskalainen flamboyant-tyyli. Siitä kehittyi vähitellen Tudor-tyyli.
The Kinks
Ennen Kinksiä
Yhtye laajeni 1961 nelihenkiseksi, kun veljesten kanssa samaa koulua käynyt basisti Pete Quaife ja tämän ystävä, rumpali John Start liittyivät joukkoon. Vuoden lopulla The Ray Davies Quartet -nimiseksi ristitty ryhmä esiintyi koulussa ja soitti instrumentaaleja ja laulettua rock and rollia. Syyskuussa 1962 sekä Ray Davies että Quaife alkoivat käydä taidelukiota, josta Quaife tosin pian erosi ja pääsi töihin muotilehteen. Muutamaa kuukautta aiemmin myös Dave Davies oli lopettanut koulunkäynnin. Ray Davies innostui amerikkalaisesta rhythm and blues -musiikista, jonka suuntaan hän alkoi yhtyeen musiikkia viedä. Eräänä tyylillisenä esikuvana toimi aloitteleva r&b-yhtye The Rolling Stones, joka soitteli lontoolaisilla klubeilla. The Ray Davies Quartetin nimi haluttiin muuttaa persoonallisemmaksi, joten nimeksi vaihdettiin The Ramrods. John Start jätti pian yhtyeen, ja hänen tilallaan soitti useampikin muusikko. Pian Ray Davies päätti keskittää kaiken tarmonsa ja lahjakkuutensa omaan yhtyeeseensä, vaikka opiskelikin samalla Croydonin taidekoulussa.
Perpendikulaarityyli
Perpendikulaarityyli oli hyvin koristeellista. Sen tunnuspiirteitä olivat ruusustossa vallitsevana oleva pystyviiva, korkeat ja leveät ikkunat ja rakennusten sisätilojen avaaminen yhdeksi korkeaksi tilaksi. Sille olivat ominaisia myös sirojen tukipilareiden varaan rakennetut viuhkaholvit.
The Kinks
Ennen Kinksiä
Sillä välin kun yhtye vahvisti asemaansa rajuna rhythm and blues -ryhmänä, Britannian musiikillinen ilmapiiri muuttui täysin. Liverpoolilainen The Beatles nousi hysteeriseen suosioon melodisella pop-musiikillaan, ja syksyyn 1963 mennessä Beatles oli musiikkipiirien ehdoton valtias, jonka menestys pyyhkäisi aiemmat tähdet unohduksiin. Vaikka Ray Davies pitikin enemmän r&b-musiikista kuin beatmusiikista, Beatles vaikutti merkittävästi hänen yhtyeensä musiikkiin. Beatlesin esimerkin mukaan yhtyeet ryhtyivät kirjoittamaan itse oman materiaalinsa, eikä aiemmin pelkkiä lainakappaleita esittänyt The Ramrods ollut poikkeus. Ilman mitään opiskelua tai neuvoja Ray Davies päätti suunnata luovuutensa laulujen sanoituksiin. Vuosi 1963 luetaan yhtyeen perustamisvuodeksi.
Syyskuussa yhtyeen nimeksi vaihdettiin The Boll-Weevils. Saman kuukauden 19. päivänä yhtye pääsi tekemään demolevytyksen Lontoon Denmark Streetillä sijaitsevassa Regent Sound -studiossa. Levytetyt kappaleet olivat cover-versio yhdysvaltalaisen The Coasters -yhtyeen kappaleesta ”I’m a Hog for You Baby” ja Ray Daviesin kirjoittama ”I Believed You”. Yhtyeen löytäneet Robert Wace ja Grenville Collins kiertelivät levy-yhtiöissä, mutta eivät löytäneet Boll-Weevilsistä kiinnostuneita. Marraskuussa yhtyeen nimi vaihtui muotoon The Ravens. Wace ja Collins ryhtyivät pian tekemään yhteistyötä kokeneen Larry Pagen kanssa ja myivät yhtyeen tammikuun 1964 lopulla Shel Talmylle ja hänen perustamalleen Pye Records -yhtiölle. Samalla nimi vaihtui viimeisen kerran, ja yhtyeestä tuli The Kinks. Ray Daviesin mukaan ideana oli se, että lyhyt viisikirjaiminen nimi näyttäisi isolta esiintymislistassa, vaikka se olisi asetettu alimmaiseksi. Dave Davies on kertonut nimen valitsemisesta oman versionsa. Hänen mukaansa sen keksi yhtyeen ensimmäinen varsinainen promoottori, Arthur Howes, jonka mielestä nimeksi tulisi vaihtaa The Kinks, koska yhtye pukeutui nahkatakkeihin ja -viittoihin, joita tämä kuvasi englanninkielisellä adjektiivilla kinky. Hän myös piti nimeä provokatiivisena, sillä epätavalliseen seksiin viittaava termi kinky sex oli alkanut saada palstatilaa lehdissä.
Yhtye löysi itselleen vakituisen rumpalin, kun Mick Avory liittyi ryhmään samoihin aikoihin kun Pyen kanssa allekirjoitettiin levytyssopimus. Dave Daviesin mielestä Avory oli paras rumpali, jonka hän oli koskaan nähnyt. Shel Talmyn vaatimuksesta Avoryn ei kuitenkaan annettu soittaa ensimmäisillä Kinks-singleillä.
Klein
Klein on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
The Kinks
Levyttämään (1964)
”Long Tall Sally” -singlen vaatimatonkin menestys rohkaisi Pye Recordsia yrittämään uudestaan, ja huhtikuussa ilmestyi uusi single, ”You Still Want Me”, joka oli Ray Daviesin kirjoittama ja jäänyt käyttämättä aikaisemmasta äänityssessiosta. Pye teki julkaisun omin päin, kysymättä yhtyeeltä mahdollisista muista omista kappaleista. Tosin kiertueen vuoksi aikaa uusien kappaleiden äänittämiseen ei olisi ollutkaan. ”You Still Want Me” ei menestynyt, mihin vaikutti osittain sen huono markkinointi, ja The Kinksin levytysura uhkasi päättyä siihen.
Nousu suosioon voimasointujen avittamana (1964–1965)
Lokakuun alussa 1964 ilmestyi esikoisalbumi Kinks, joka saavutti Britanniassa listan kolmannen sijan. Levyn kappaleet ovat enimmäkseen rhythm and bluesia ja rock and rollia, ja mukana on myös ”You Really Got Me”. Saman kuukauden 23. päivänä julkaistiin uusi single ”All Day and All of the Night”, joka on tyyliltään hyvin samantyyppinen kuin ”You Really Got Me” ja jossa on aggressiivinen kitarasoolo. Kappale nousi Britanniassa listan toiseksi. Yhdysvalloissa single ylsi Billboard-listalla sijalle 7. Lokakuu 1964 oli The Kinksille kiireinen julkaisujen kannalta, sillä kuun lopulla ilmestyi vielä esikois-EP Kinksize Session, joka nousi Britannian EP-listan kärkeen.
Marraskuussa 1964 alkoi jälleen pitkä kiertue Gerry & The Pacemakersin ja Marianne Faithfullin kanssa. Samassa kuussa New Musical Expressin lukijat valitsivat Vuoden tulokasyhtye -äänestyksessä The Kinksin toiseksi The Rolling Stonesin jälkeen. Tulos suututti Ray Daviesin, sillä Rolling Stones voitti äänestyksen jo toisen kerran peräkkäin.
Daviesin mielestä yhtyeen tyylin tuli muuttua, ja seuraava single ”Tired of Waiting for You” onkin kahteen edeltäjäänsä verrattuna hyvin rauhallinen. Siitä tuli vuoden 1965 alussa The Kinksin toinen ykköshitti Britanniassa, ja myös Yhdysvalloissa se pääsi jälleen kymmenen myydyimmän singlen joukkoon. Pian alkoivat myös uuden studioalbumin äänitykset. Yhtye oli ollut Australian-kiertueella ja esiintynyt myös Hongkongissa ja Singaporessa, minkä jälkeen se jatkoi promootiovierailulle Yhdysvaltoihin. Aikaeron rasittama yhtye passitettiin kuitenkin Lontoossa luvattujen lepopäivien sijaan tekemään uutta albumia kolmeksi vuorokaudeksi. Tahti oli kova, sillä Pye Records julkaisi uuden Kinda Kinks -levyn vain kaksi viikkoa sen valmistumisen jälkeen, 5. maaliskuuta. Albumi sijoittui Britanniassa esikoislevyn tavoin sijalle 3. Mukana oli tuore hittisingle ”Tired of Waiting for You”.
pienoiskuva|right|The Kinks Tukholmassa tuntemattoman miehen kanssa syyskuussa 1965. Seuraava single ilmestyi 19. maaliskuuta 1965. Ray Davies kirjoitti kappaleen ”Ev’rybody’s Gonna Be Happy” ennemminkin kokeilumielessä kuin tavoitellakseen hittiä, ja se muodostui pieneksi pettymykseksi jäätyään Britanniassa sijalle 17. Ensimmäistä kertaa Kinks-singlellä soittaneelle rumpali Mick Avorylle kappale oli tulikaste, sillä sen rytmi on tavallista monimutkaisempi. Kappaleen heikohko menestys Britanniassa sai yhtyeen Yhdysvaltain-jakelijan Reprise Recordsin julkaisemaan singlen A-puolelle kappaleen ”Who’ll Be the Next in Line”. Se nousi Yhdysvalloissa sijalle 34.
Huhtikuussa yhtye esiintyi Skandinaviassa. Kööpenhaminan-konsertti keskeytettiin mellakan vuoksi, ja myöhemmin hotellissa tuli lisää ongelmia. Humalassa hotellin baarin peilin rikkonut ja vahtimestarin päälle käynyt Dave Davies vietti kaksi päivää paikallisessa putkassa. Yhtye lensi suoraan Lontooseen, missä se esiintyi New Musical Expressin äänestysten voittajille järjestetyssä tilaisuudessa The Beatlesin jälkeen. Ray Davies oli edelleen närkästynyt NME:lle ja poistui lavalta ennen kuin yhtyeelle ojennettiin joulukuun 1964 tulokasäänestyksessä toiseksi sijoittuneen palkinto. Välittömästi tilaisuuden jälkeen alkoi ”Set Me Free” -singlen teko. Kappale oli popmaisempi ja melodisempi kuin mitä The Kinksiltä odotettiin, mitä Dave Davies on kuitenkin pitänyt vain luonnollisena siirtymänä, sillä hänellä ja Ray Daviesillä oli nuoruudessaan tapana kuunnella niin Elvis Presleytä kuin Perry Comoakin. ”Set Me Free” ilmestyi 21. toukokuuta 1965 ja nousi Britanniassa sijalle 5.
Kesällä 1965 The Kinks aloitti ensimmäisen Yhdysvaltain-kiertueensa, josta odotettiin hittisinglejen vuoksi suurta menestystä. Ongelmat alkoivat kuitenkin heti ensimmäisellä keikalla New Yorkissa, kun promoottori Sid Bernstein kuulutti yhtyeen lavalle nimellä The Kings. Yhtye ei myöskään saanut sovitun suuruisia keikkapalkkioita. Kiertueesta tuli fiasko, ja San Franciscossa turhautunut yhtye vain käveli lavalle vilkuttamaan yleisölle ja poistui sitten. Seattlessa poliisi uhkasi pidättää Ray Daviesin, kun tämä oli suudellut vaimoaan lentoaseman kahvilassa. Tapahtumien vuoksi yhtye sai neljäksi vuodeksi kiellon esiintyä Yhdysvalloissa. Ray Daviesin sanoin kiertueella meni pieleen kaikki paitsi Mick Avoryn sukupuolielämä. Hän myös harmitteli, että boikotti osui juuri yhtyeen parhaisiin vuosiin. Virallista syytä kiellolle ei koskaan annettu.
Britanniassa asiat sujuivat paremmin. Heinäkuun lopulla 1965 ilmestynyt single ”See My Friends” saavutti sijan 10. Syyskuussa ilmestyi EP Kwyet Kinks, joka sisälsi Yhdysvalloissa top 10:een päässeen kappaleen ”A Well Respected Man”. Loka-marraskuun vaihteessa, The Kink Kontroversy -albumin tekemisen aikana, julkaistiin seuraava single, ”Till the End of the Day”, joka on yhtä aggressiivinen kuin yhtyeen kaksi ensimmäistä hittiä. Kappaleessa kuullaan esimerkiksi Dave Daviesin kitarasoolo, joka on saanut vaikutteita muun muassa James Burtonilta. ”Till the End of the Day” nousi Britanniassa kahdeksanneksi ja Yhdysvalloissa 50:nneksi. Viikkoa myöhemmin, 26. marraskuuta, kauppoihin ilmestyi The Kink Kontroversy -albumi, joka saavutti Britanniassa yhdeksännen tilan.
Sanoitusten merkitys korostuu (1966–1967)
thumb|right|The Kinks vuonna 1966. Vasemmalta Ray Davies, Dave Davies, Mick Avory ja Pete Quaife.
Vuoden 1966 alkupuolella julkaistu single ”Dedicated Follower of Fashion” merkitsi uuden aikakauden alkamista The Kinksin historiassa. Ray Davies ryhtyi kirjoittamaan varieteevaikutteisia sanoituksia, jotka usein ottivat kantaa yhteiskunnallisiin ja ajankohtaisiin tapahtumiin ja olivat sävyltään ironisia tai sarkastisia. Myös sävellyksistä tuli melodisempia – aiemmin Kinksin materiaali oli koostunut ensisijaisesti rock and rollista ja rhythm and bluesista. Uutta tyyliä oli tosin edustanut jo edellisvuonna Yhdysvalloissa julkaistu single ”A Well Respected Man”, joka pilkkasi ihmisten konservatiivisuutta. ”Dedicated Follower of Fashion” oli puolestaan ivaa Lontoon Carnaby Streetin muoti-ihmisiä ja koko Svengaavaa Lontoota kohtaan. Ray Davies ei pitänyt muiden Kinks-jäsenten tavoin juhlimisesta, vaan vietti vapaa-aikansa yhä vaatimattomassa paritalossa Muswell Hillissä vaimonsa liettualaissyntyisen taustalaulajan Rasan (o.s. Didzpetris) ja tyttärensä kanssa. Helmikuun lopussa julkaistu ”Dedicated Follower of Fashion” nousi Britanniassa singlelistan neljänneksi, ja se oli yhtyeen suurin hitti saarivaltiossa sitten edellisvuoden ”Tired of Waiting for Youn”.
Pian Ray Davies kuitenkin romahti uupumuksesta. Maaliskuussa alkaneella Euroopan-kiertueella Dave Davies toimi päälaulajana ja yhtyeeseen palkattiin myös vieraileva kitaristi. Väsymys edisti Ray Daviesin luovuutta, ja toukokuussa äänitettiin uusi single, jonka molemmat puolet luetaan Kinks-klassikoiksi. A-puolella on yhdeksi kaikkien aikojen pop-klassikoiksi katsottu ”Sunny Afternoon”, ja B-puolella eksistentialistinen ”I’m Not Like Everybody Else”. ”Sunny Afternoon” sisältää rivien välissä piikittelyä Britannian verotusjärjestelmää kohtaan, vaikka kappaleen voi tulkita kertovan vain rennon kesäpäivän viettämisestä. Kesäkuussa ilmestynyt ”Sunny Afternoon” oli The Kinksin kolmas ja viimeinen ykköshitti Britanniassa, vaikka myös marraskuussa julkaistu ”Dead End Street” menestyi hyvin. BBC hyllytti kappaleesta kuvatun promovideon hyvän maun vastaisena, koska yhtyeen jäsenet esittivät siinä hautajaiskulkuetta. Kappaleen sanoitus toi esiin Svengaavan Lontoon kääntöpuolen: työttömyydessä ja talouskriisissä rypevän työväenluokan.
pienoiskuva|right|The Kinks tv-esiintymisessä vuonna 1967. Vuoden 1966 paikkeilla Davies alkoi myös kiinnostua yhä enemmän albumien muodostamista kokonaisuuksista yksittäisten hittisinglejen sijaan. Kyseisen vuoden Face to Face -albumia pidetäänkin väljänä konseptialbumina, jolla on myös havaittavissa Daviesin kehittymistä säveltäjänä ja sanoittajana. Monet levyn kappaleista käsittelevät brittiläistä yhteiskuntaa. Britanniassa Face to Face pääsi 12. sijalle, mutta Yhdysvalloissa levyn menestystä häiritsi Greatest Hits! -kokoelman lähes yhtäaikainen julkaiseminen, eikä levy yltänyt sadan myydyimmän albumin joukkoon. Greatest Hits! sen sijaan nousi yhdeksänneksi, mikä on Kinksin albumien paras sijoitus Yhdysvalloissa.
Keväällä 1967 ilmestyi ”Waterloo Sunset”, jota monet pitävät hienoimpana The Kinks -singlenä kautta aikojen. Tällä kahdesta lontoolaisesta rakastavaisesta kertovalla kappaleella Ray Daviesin kerronnallisen lauluntekotyylin on katsottu kehittyneen huippuunsa. Myös albumi Something Else by The Kinks sai osakseen suurta arvostusta, mutta Daviesin kasvava kiinnostus Something Elsen tapaisiin teema-albumeihin aiheutti ongelmia yhtyeen ja levy-yhtiö Pye Recordsin välillä. Pye oli kiinnostunut nimenomaan singlehiteistä eikä panostanut paljoakaan The Kinksin albumien markkinointiin. Heikosta markkinoinnista kertoo myös Something Else by The Kinksin vaatimaton kaupallinen menestys. Vaikka albumilla oli hitit ”Waterloo Sunset” ja ”Death of a Clown”, nousi levy Britanniassa vain sijalle 35. Se jäi samalla viimeiseksi brittilistalle yltäneeksi The Kinksin studioalbumiksi.
Yhtyeen soolokitaristi Dave Davies julkaisi vuonna 1967 ensimmäisen soolosinglensä ”Death of a Clown”, joka muodostui hitiksi Britanniassa, missä se nousi singlelistan kolmanneksi. Hän harkitsi myös kokonaisen sooloalbumin tekoa sekä Euroopan-kiertuetta, mutta luopui suunnitelmista seuraavien singlejen epäonnistuttua kaupallisesti. Hän myös halusi soittaa mieluummin yhtyeessä. Dave Daviesin tuolloista soolouraa on muutenkin pidetty kyseenalaisena, sillä hänen singleillään soitti The Kinks, ja kappaleet oli tuotettu – ja joskus kirjoitettukin – yhdessä Ray Daviesin kanssa. Syksyllä The Kinks julkaisi Britanniassa kolmannelle sijalle nousseen singlen ”Autumn Almanac”, joka oli saanut innoituksensa Ray Daviesin puutarhurista.
Ensimmäiset konsepti- ja teema-albumit (1968–1972)
Vuosi 1968 alkoi The Kinksin ensimmäisen konserttitaltioinnin julkaisulla. Tammikuun 12. päivänä ilmestynyt Live at Kelvin Hall oli äänitetty edellisvuonna Glasgow’ssa Skotlannissa. Albumista ei tullut myyntimenestystä: Britanniassa levy ei saanut listasijoitusta, ja Amerikan-painos The Live Kinks jäi Yhdysvalloissa 162. sijalle. Myös huhtikuun alussa julkaistu single ”Wonderboy” oli floppi, vaikka saikin hyviä arvioita lehdistössä. Keskikesällä kauppoihin ilmestynyt ”Days” saavutti sen sijaan suosiota ja nousi Britanniassa 11:nneksi. Yhdysvalloissa se oli toinen perättäinen single, joka ei saavuttanut listasijoitusta.
Basisti Pete Quaife jätti The Kinksin virallisesti 3. huhtikuuta 1969. Hänet korvasi John Dalton, joka oli tuurannut Quaifea jo vuonna 1966 tämän loukkaannuttua auto-onnettomuudessa. Ensimmäinen Daltonin kanssa tehty levytys oli single ”Plastic Man”, joka ylsi Britanniassa top 30:n tuntumaan.
pienoiskuva|right|Yhtye kuvattuna vuonna 1969 juuri ennen Arthur-rockoopperan julkaisua. Dave Davies, Ray Davies, John Dalton ja Mick Avory. Vuoden 1969 merkittävin julkaisu oli rockooppera Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire), joka oli kertomus Australiaan muuttaneesta, elämäänsä tyytymättömästä varusmiehestä. Albumin oli alun perin tarkoitus olla soundtrack samannimiseen tv-ohjelmaan tai elokuvaan, mutta Granada TV -yhtiö peruutti lopulta hankkeen. Arthur oli yleisesti arvostelumenestys ja sitä verrattiin The Who -yhtyeen samana vuonna julkaisemaan Tommy-rockoopperaan. Se jäi silti lähinnä levy-yhtiön vaatimattoman markkinoinnin vuoksi pahasti Tommyn varjoon, mikä heijastui myös myyntiin: sijoitus Yhdysvalloissa oli 105. Levyltä jkolmantena julkaistu single ”Victoria” saavutti brittilistalla 33. sijan – muut singlet, ”Drivin'” ja ”Shangri-La” eivät nousseet listalle. Viimeksi mainittua on kuitenkin pidetty yhtenä hienoimmista The Kinksin kappaleista. Välittömästi Arthurin julkaisun jälkeen alkoi yhtyeen ensimmäinen Yhdysvaltain-kiertue neljään vuoteen.
1970-luvun alkaessa The Kinks oli oudossa tilanteessa. Yhtyettä pidettiin kotimaassaan edelleen 1960-luvun puolivälin singlehittiyhtyeenä, eivätkä sen viimeisimmät albumit olleet saavuttaneet siellä menestystä, vaikka niiden laatua pidettiin korkeana. Vuosien 1969–1970 vaihteessa liikkuikin huhuja jopa yhtyeen hajoamisesta.
Vuonna 1970 ilmestyi single ”Lola”, josta levy-yhtiö Pye Records sai pitkään janoamansa jättihitin – se nousi Britanniassa kakkoseksi ja Yhdysvalloissa top 10:een. Brittiläiseen tapaan humoristinen teksti kertoo transvestiitista, minkä vuoksi kappale joutui soittokieltoon Australiassa. Boikotti uhkasi myös Britanniassa kappaleessa mainitun Coca-Cola-tuotemerkin vuoksi, mutta Ray Davies muutti singleversiossa sanan muotoon ”cherry-cola”. ”Lola” esitteli myös The Kinksin uuden kokoonpanon, sillä kosketinsoittaja John Gosling oli liittynyt yhtyeeseen toukokuussa, hieman ennen singlen julkaisua. Seuraava single ”Apeman” oli ”Lolan” tavoin suuri hitti yltäen kuudenneksi Britanniassa. Molemmat kappaleet sisältyivät marraskuussa julkaistulle Lola versus Powerman and the Moneygoround, Part One -konseptialbumille. Albumi julkaistiin aikana, jolloin The Kinks oli jo lähtemässä Pye Recordsilta. Albumi kuvasta Ray Daviesin turhautumista omaan asemaansa äänilevyteollisuudessa ja pelkästään rahaa ajattelevien managerien ja myyntimiesten maailmassa. Levy menestyi Yhdysvalloissa edellisiä albumeja paremmin, sillä se ylsi sijalle 35.
pienoiskuva|right|The Kinks 1970-luvun alussa. Vasemmalta John Gosling, Dave Davies, Mick Avory, John Dalton ja Ray Davies. Vuoden 1971 maaliskuussa ilmestyi yhtyeen viimeinen Pye Recordsille tehty albumi, Percy, joka oli soundtrack samannimiseen elokuvaan, jossa näyttelivät muun muassa Elke Sommer ja Britt Ekland. Albumi ilmestyi ainoastaan Britanniassa, koska The Kinksin Yhdysvaltain levy-yhtiö Reprise Records kieltäytyi julkaisemasta sitä. Niin soundtrack kuin itse elokuvakin saivat heikon vastaanoton.
Elokuussa 1971 yhtye solmi viisivuotisen, kuusi albumia kattavan levytyssopimuksen RCA Recordsin kanssa. Ensimmäinen yhtiön julkaisema albumi, Muswell Hillbillies, ilmestyi marraskuun 1971 lopulla. Musiikillisesti Kinks palasi sillä 1960-luvun lopun tyyliinsä, ja mukana on varietee- ja country-vaikutteita. Ray Davies päätti tehdä albumista juuri sellaisen kuin itse halusi eikä sellaista, mitä muut olisivat toivoneet. Davies onkin sanonut albumin olleen kaupallisessa mielessä typerä ratkaisu ”Lola”-hittisinglen jälkeen. Se oli kuitenkin tarkoituskin, eikä Davies halunnut tehdä albumille edes potentiaalista hittikappaletta, koska oli väsynyt sellaisten vaatimiseen Pye Recordsin aikana. Albumin teemana toimivat arkiset asiat, kuten alkoholi, laihduttaminen ja rahan perässä juokseminen. Levyllä on muun muassa antimodernistinen kappale ”20th Century Man”, jota on pidetty Ray Daviesin ”tunnuslauluna”. Äänimaailmaan toi puolestaan uudistusta levyllä soittanut puhallinsektio The Mike Cotton Sound. Muswell Hillbillies menestyi heikosti ja jäi Yhdysvalloissa sijalle 100.