cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eskilstuna
Eskilstuna ([˘ɛskilstʉːna]) Ruotsissa sijaitseva Eskilstunan kunnan keskustaajama. Eskilstuna kuuluu historialliseen Södermanlandin maakuntaan ja nykyisessä Södermanlandin läänissä. Vuoden 1971 kuntauudistukseen asti Eskilstuna oli itsenäinen kaupunki. Väkiluvultaan Eskilstuna on lääninsä suurin taajama ja myös kunta on koko läänin suurin. Eskilstunassa asuu paljon ruotsinsuomalaisia.
Historia
Eskilstunan historia ulottuu keskiaikaan saakka, jolloin kylä nimeltä Tunafors luostareineen sijaitsi nykyisen Eskilstunaån-joen rannalla. Kylä ei kuitenkaan saanut kaupunkioikeuksia, sillä lähellä sijaitsi Torshällan kaupunki. Luostari tuhottiin kokonaan protestanttisen reformaation yhteydessä. Paikalle rakennettiin kuninkaallinen Eskilstunahusin linna.
Karl Gustavs Stad oli vuodesta 1771 vapaakaupunki, jonne valmistajat ja käsityöläiset saivat pystyttää verovapaita työpajoja ja tehtaita. Vapaakaupungissa lisäksi vallitsi uskonnonvapaus, päinvastoin kuin muualla maassa, jossa luterilaisuus määrättiin laissa. Karl Gustavs Stad yhdistettiin Eskilstunaan 1879.
Eskilstuna kasvoi voimakkaasti teollisen vallankumouksen aikana, ja siitä tuli yksi Ruotsin tärkeimmistä teollisuuskaupungeista ja se sai lempinimen Smestan. Aseiden lisäksi kaupungin teollisuus tuotti koneita ja tarkkuusinstrumentteja. Terästeollisuuden kunniaksi kaupungin vaakunassa on alasin ja moukari.
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kaupungista tuli osa Eskilstunan kuntaa. Nykyisinkin Eskilstunassa on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa päämajaansa pitävät kansainvälisesti tunnetut yhtiöt kuten Volvo ja ASSA. Kaupungissa on myös yhdistetty eläintarha-huvipuisto Parken Zoo, joka on tunnettu valkoisista tiikereistään.
Liikenne
Eskilstuna sijaitsee Svealandsbanan-rautatien (Tukholma–Hallsberg) varrella. Eurooppatie E20 kulkee kaupungin ohitse. Eskilstuna sijaitsee noin 120 kilometrin päässä Tukholmasta länteen. Viime aikoina liikenneyhteydet pääkaupungin suuntaan ovat parantuneet huomattavasti, mm. junamatka kaupunkien välillä vie vain tunnin. Eskilstunaan on muuttanut runsaasti ihmisiä, jotka käyvät töissä Tukholmassa.
Kaupunginosat
Eskilstunassa on Ruotsin keskusrikospoliisin lokakuussa 2014 julkaistun raportin mukaan neljä lähiötä, jotka paikalliset rikolliset ovat ottaneet hallintaansa ja alueilla tapahtuu avoimia välienselvittelyitä, huumekauppaa ja kiristystä. Paikallisia asukkaita ei saada uhkausten vuoksi mukaan oikeuslaitoksen toimintaan eikä poliisi voi toimia hyökkäysten vuoksi. Alueet ovat Skiftinge, Årby, Fröslunda ja Lagersberg.
Tunnettuja Eskilstunassa syntyneitä ja kaupungin asukkaita
Lisäksi Eskilstunasta on kotoisin Kent-niminen yhtye.
Ystävyyskaupungit
Lähde:
Ilmari Auer
Ilmari Auer (sukunimi vuoteen 1895 Tappura) (17. helmikuuta 1879 Lempäälä – 13. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja Edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Auerin vanhemmat olivat talollinen Karl Gustaf Tappura ja Mariana Vilhelmina Kukkola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 ja suoritti Tanskassa agronomin tutkinnon 1904 ja sen jälkeen Suomessa filosofian kandidaatin tutkinnon 1909. Auer oli Elisenvaaran maanviljely- ja karjanhoitokoulujen opettajana 1904–1905, Uudenmaan läänin maanviljelysseuran sihteerinä ja maatalouskonsulenttina 1905–1907 ja Tuusulan kansanopiston ja Sörnäisten kristillisen kansanopiston opettajana 1909–1911.
Auer toimi MTK:n sihteerinä 1917–1918, Valtion viljakonttorin johtajana 1922–1924, Hypoteekkiyhdistyksen agronomina 1931–1940 ja 1942–1944 sekä maatalousministeriön tuotanto-osaston ylimääräisenä esittelijänä 1941–1942. Auer oli myös maanviljelijänä Tuusulassa 1909–1914 ja 1926–1963, Helsingin maalaiskunnassa 1910–1916 sekä Jaalassa 1916–1926.
Hovitaide
Hovitaide on hovin palkkaaman taiteilijan, hovimaalarin tekemää taidetta hovin ja aateliston tarpeisiin. Hovitaiteilijaksi taas voidaan nimittää pejoratiivisesti myös taiteilijaa, joka katsotaan kuuluvan tai sitoutuvan jollekin ryhmälle. Esimerkiksi Pentti Koiviston, jolta tilattiin runsaasti kaupungin merkkihenkilöiden muotokuvia, on sanottu olleen Oulun hovitaiteilija ja Metallican DVD-julkaisun graafisen ilmeen ja levykansien suunnittelija Pushead on mainittu yhtyeen hovitaiteilijaksi.
Testikuljettaja
Testikuljettajalla tarkoitetaan henkilöä, joka ajamalla pyrkii saamaan selville ajoneuvon heikkouksia ja vahvuuksia. Antamansa palautteen perusteella ajoneuvoa pyritään parantamaan. Testikuljettajia käytetään autoteollisuudessa, mutta nykyisin termi yhdistetään useimmin kilpa-autoilussa toimiviin testikuljettajiin.
Hovitaide
Euroopassa hovitaide kehittyi varsinkin barokin ajasta lähtien, mutta hovitaidetta on ollut kaikkina aikakausina ja kaikissa hallitsijoiden ja ylhäisön parissa.
Testikuljettaja
Moottoriurheilussa testikuljettajat ovat usein joko kokeneita kilpa-autoilijoita, jotka eivät ole saaneet kiinnitystä kilpakuljettajaksi taikka nuoria pienemmistä luokista isompiin luokkiin siirtyviä nousevia kykyjä. Tunnettuja suomalaisia entisiä testikuljettajia ovat esimerkiksi Mika Häkkinen, Mika Salo, Heikki Kovalainen ja Valtteri Bottas.
Hovitaide
Barokin hovitaide
Euroopassa hovitaide kehittyi varsinkin 1600-luvulla taideakatemioiden synnyn ohella. Osittain niiden seurauksena kiinnostus taiteen keräämiseen kasvoi ja syntyi taidekauppa. Kevyemmin liikuteltava taulumaalaus yleistyi sen tullessa kiinnostuksen ja keräilyn kohteeksi. Hallitsijat ja varakkaat henkilöt ryhtyivät keräämään taidekokoelmia, jotka toimivat merkkinä omistajiensa asemasta, rikkaudesta ja hyvästä mausta.
Esimerkiksi Ludvig XIV:n aikana Ranskan hovitaide oli "akateemisiin muotoihin sidottua, vaikutukseltaan mahtipontista".
Barokin hovitaide on kuitenkin hyvin laaja ja monipuolinen kokonaisuus, joka kattaa lukuisten taiteilijoiden teoksia ympäri Eurooppaa. Laajasti barokin hovitaiteeseen voidaan soveltaa barokin yleisiä tyylipiirteitä, jotka olivat: dramaattisuus, tunteiden esittäminen, vastakohtaisuudet (muun muassa valo-varjo, kapea-leveä ja vastavärit), voimakas liikevaikutelma, monimutkaiset, muun muassa diagonaaliin perustuvat sommitelmat, illuusiot, muotokuvien taustoina käytetyt arkkitehtuurielementit ja massiiviset verhojärjestelmät sekä öljyvärimaalauksen yleistyminen.
Hovimaalari
Hovimaalari oli arvonimi, jonka taideakatemian käynyt taiteilija saattoi saavuttaa. Esimerkiksi suomalaisille Aleksander Lauréukselle ja Robert Wilhelm Ekmanille myönnettiin Ruotsissa kuninkaallisen hovimaalarin arvo.
TIR
TIR-yleissopimus
TIR-carnet'isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä kuljetusta koskeva tulliyleissopimus tehtiin Genevessä 14. marraskuuta 1975. Maantiekulkuneuvoilla tapahtuvaa kuljetusmenettelyä varten luotiin säännöksiä kansainvälisen kauppavaihdon yhdenmukaisuuden kehittämiseksi.
Giovanni Girolamo Saccheri
thumb|upright|Logica demonstrativa, 1701
thumb|upright|The [[Book frontispiece|frontispiece of "Euclides ab omni nævo vindicatus" (1733).]] Giovanni Girolamo Saccheri (/dʒoˈvanni dʒiˈrɔːlamo sakˈkɛːri/, 5. syyskuuta 1667 – 25. lokakuuta 1733 ) oli italialainen jesuiittapappi, skolastinen filosofi ja matemaatikko.
Saccheri syntyi Sanremossa. Hän liittyi jesuiittaveljeskuntaan vuonna 1685, ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1694. Hän opetti filosofiaa Torinon yliopistossa vuosina 1694–1697, filosofiaa ja teologiaa ja matematiikkaa Pavian yliopistossa vuodesta 1697 kuolemaansa saakka sekä vuodesta 1699 lähtien myös matematiikkaa. Häntä tuki matemaatikko Tommaso Ceva, ja hän julkaisi useita tutkielmia kuten Quaesita geometrica (1693), Logica demonstrativa (1697) ja Neo-statica (1708).
Geometriset työt
Nykyisin Saccheri tunnetaan parhaiten viimeisestä, vuonna 1733 julkaisemastaan teoksesta Euclides ab omi naevo vindicatos ("Eukleides kaikista virheistä vapautettuna"), joka kuitenkin oli unohduksissa, kunnes Eugenio Beltrami löysi sen 1800-luvun loppupuolella.
Nykyisin teosta pidetään varhaisena epäeuklidista geometriaa koskevana tutkimuksena. Saccherin tarkoituksena oli kuitenkin todistaa Eukleideen paralleelipostulaatti tai jokin sen kanssa yhtäpitävä tulos Eukleideen muiden aksioomien ja postulaattien avulla. Hän yritti todistaa sen epäsuorasti (reductio ad absurdum) Toisin sanoen hän teki pitkälle meneviä päätelmiä siitä, mitä seuraisi, jos paralleelipostulaatti ei pitäisi paikkaansa ja yritti osoittaa, että tämä vastaoletus johtaisi ristiriitaan.
Jos nämä kulmat eivät ole suoria (90°), on niiden oltava joko tylppiä (>90°) tai teräviä (>180°). Edellisestä oletuksesta kuitenkin seuraa, että suorat ovat äärellisen pituisia, mikä on vastoin Eukleideen toista postulaattia. Sen vuoksi Saccheri katsoi todistaneensa, että näin ainakaan ei voi olla. Nykyisin kuuri näin kuitenkin oletetaan elliptisessa geometriassa, jossa Eukleideen viidennen eli paralleelipostulaatin lisäksi myös suorien äärettömyyttä koskeva toinen postulaatti hylätään.
Oletus, että nämä kulmat olisivat teräviä, osoittautui vaikeammaksi kumota. Itse asiassa Saccheri ei onnistunutkaan johtamaan tästä loogista ristiriitaa, mutta kyllä monia intuition vastaisia tuloksia: esimerkiksi jokaisen kolmion pinta-ala on erästä ylärajaa pienempi ja on olemassa absoluuttinen pituusyksikkö. Nykyisin nämä tulokset käsitetään hyperbolisen geometrian teoreemoiksi. Saccheri kuitenkin päätti tämän oletuksen seurauksia pohdittuaan lopulta päätelmään, että "teräväkulmahypoteesi on ehdottomasti epätosi, koska se on vastoin suorien viivojen luonnetta"
On jossakin määrin kiistanalaista, tarkoittiko Saccheri todella tätä, sillä hän julkaisi teoksensa elämänsä viimeisenä vuotena, pääsi äärimmäisen lähelle epäeuklidisen geometrian keksimistä ja oli loogikko. Toiset uskovat, että Saccheri teki tämän loppupäätelmän välttyäkseen kritiikiltä, jota hyperbolisen geometrian näennäisesti epäloogiset ominaisudet voisivat saada osakseen.
Nykyisin Saccherin nelikulmioiksi nimitettyjä, Saccherin todistuksissaan käyttämiä kuvioita oli jo 1000-luvulla käyttänyt persialainen yleisnero Omar Khayyam teoksessaan Keskustelua Eukleideen vaikuksista (Risâla fî sharh mâ ashkala min musâdarât Kitâb 'Uglîdis). Khayyam mainitsi ne kuitenkin vain ohimennen, kun taas Saccheri tutki niiden ominaisuuksia syvällisesti.
Paul Scholes
Paul Scholes (s. 16. marraskuuta 1974 Salford, Suur-Manchester, Englanti) on uransa lopettanut englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti koko ammattilaisuransa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia.
Seurajoukkueura
Scholes pelasi koko uransa Manchester Unitedissa, vaikka nuorena poikana oli kova Oldhamin kannattaja. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa vuonna 1994 ja voitti joukkueessa Valioliigan mestaruuden yksitoista kertaa (1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2007, 2008, 2009, 2011, 2013), FA Cupin kolmesti (1996, 1999, 2004), Liigacupin 2006, 2009 ja 2010 sekä Mestarien liigan vuosina 1999 ja 2008. Scholes on English Football Hall of Famen jäsen.
Scholes lopetti uransa 2010–11 jälkeen, mutta teki paluun 8. tammikuuta 2012 loppukauden mittaisella sopimuksella Unitedin kärsittyä paljon loukkaantumisista. Hän päätti uransa toistamiseen Valioliigan mestaruuteen 2013.
Maajoukkueura
Englannin maajoukkueessa Scholes oli joukkueen avainpelaajia. Hän pelasi maajoukkueessa vuosina 1997–2004 yhteensä 66 ottelua ja teki 14 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1998 ja 2002 sekä EM-kilpailuissa 2000 ja 2004.
Deborah Rowe
Deborah "Debbie" Rowe oli Michael Jacksonin vaimo vuosina 1996–1999. Pariskunta sai kaksi lasta: Prince Michael Joseph, Jr. Jacksonin ja Paris-Michael Katherine Jacksonin.
Rowe oli Jacksonin sanojen mukaan mahtava ihminen, sillä Rowe synnytti Jacksonille kaksi lasta ja antoi Jacksonin kasvattaa heidät itse. Jackson oli aina tahtonut olla isä. He erosivat lapsien syntymän jälkeen.
Janus Records
pienoiskuva|Janus Records -logo.
Janus Records oli vuosina 1970–79 toiminut yhdysvaltalainen levy-yhtiö, GRT Recordsin alamerkki. Sille kuuluneita esiintyjiä olivat muun muassa Mungo Jerry, The Whispers ja Ray Stevens. Brittiläisistä yhtyeistä Janus julkaisi muun muassa Camelin ja Judas Priestin julkaisuja.
Vuosina 1970–75 yhtiö jakeli myös Westbound Recordsin albumeja, ja lisäksi Barnaby Recordsin vastaavia vuosina 1974–79.
Five
Five voi tarkoittaa seuraavia:
Muuratjärven valuma-alue
Vesistön sijainti
Muuratjärven valuma-alueen pinta-ala on 375 neliökilometriä (tai myös 385 km² ) ja sen järvisyys on 13,2 %. Valuma-alue on pohjois-etelä -suunnassa lähes 40 kilometriä pitkä ja noin 20 kilometriä leveä. Se sijaitsee Jyväskylän kaupungin sekä Muuramen ja Petäjäveden kuntien alueilla. Valuma-alue jää Kymijoen vesistöalueen, ja siellä Suur-Päijännteen alueen (14.2) sisälle niin, että sen länsipuolella sijaitsee Jämsän reitin valuma-alue (14.5). Suur-Päijänteen sisällä sen vedenjakajan jakavat seuraavat toisen jakovaiheen vesistöalueet: Saajoen valuma-alue (14.27) lounaassa, Päijänteen alue (14.22) etelässä, Ristiselän alue (14.23) idässä ja Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alue (14.29) koillisessa ja pohjoisessa.
Pääoman kulun ja pituuden määritys
Muuramenjoki on Muuratjärven valuma-alueen laskujoki, jolle voidaan yläjuoksulta määrittää pääuomaksi nimitetty vesistöreitti. Muuratjärvi on valuma-alueen keskusjärvi, johon kaikki valuma-alueen joet ja ojat laskevat ensin. Muuratjärveen laskee seitsemän jokea, joille on vesistöaluejaossa määritelty oma valuma-alue. Niistä suurin on Myllyjoen valuma-alue, joka muodostuu alajuoksulla Kuusjärven alueesta (14.285) ja yläjuoksulla Vesankajärven valuma-alueesta (14.286). Niiden yhteinen pinta-ala on 127,65 neliökilometriä, joka on huomattavasti suurempi kuin muilla valuma-alueilla ja siten pääuoman reitti sijaitsee täällä. Pääuomaksi tulee vesistöviranomaisten julkaiseman Paikkatietoikkuna -verkkopalvelun tietojen mukaan alajuoksulla Muuramenjoki ja Muuratjärvi, sitten Myllyjoki, Kuusjärvi, Vispiläjoki, Iso-Lampsi, Neulajärvi, Neulajoki, Mustajärvi, Kotanen, Vesankajärvi, Koveroinen, Suolijoki, Kolujärvi, Kolujärvenjoki, ja aivan yläjuoksulla vielä Vasarainen, Myllyjoki sekä Iso-Musta. Nyrölässä sijaitsevat ojitetut suot kuuluvat vielä pääuoman latvauomiin.
Pääuoman pituus saadaan laskemalla yhteen eri osuudet. Muuramenjoki on 1,47 kilometriä pitkä, Muuratjärven järvenselkää on 15,8 kilometriä ja Myllyjoesta alkaen Iso-Mustan pohjoispäähän tulee vesireitille pituutta 28,0 kilometriä lisää. Pääuoman kokonaispituus on siten 45,3 kilometriä.
Vesistöalueen jako
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Vesistöalueen maankäyttö
Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 77,6 %, maatalousalueita 5,1 %, kosteikkoja ja soita on 0,8 % ja rakennettuja alueita on 4,4 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 12,1 %.
Pääuoman sivu-uomia
Valuma-alueen pääuoma on vesistöreitti, jossa vuorottelevat joet ja järvet. Muuratjärvi muodostaa kuitenkin keskusjärven, johon laskee seitsemän vesistöalueen suurimmista pienjokien valuma-alueista. Myllyjoki muodostaa pääuoman keskijuoksun osuuden. Etäisyys tarkoittaa matkaa Muuramenjoen kautta Päijänteelle ja sivu-uoman pituus on laskettu yhdistämällä Paikkatietoikkunan tietoja ja Karttapaikan mittausarvoja toisiinsa. Lihavoidut nimet kuuluvat Muuratjärven lisäksi pääuoman vesistöreittiin. Kunkin tiedon lähde on mainittu taulukon alla ja lähteet on riveittäin yksilöity oikeassa sarakkeessa. Lähteet : 1 = tietoluettu omasta artikkelista, 2 = Karttapaikka-verkkopalvelu, 3 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 4 = VALUE-verkkopalvelu , 5 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet
Sillanniitunoja on Punasillanojan valuma-alueen (14.289) laskuoja ja Mattilanjoki on Patajärven valuma-alueen (14.284) laskujoki. Muut valuma-alueet tunnistaa laskuojan nimen perusteella.
Järviä
Valuma-alueella on Suomen ympäristökeskuksen tietokannan mukaan 115 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Niistä merkittävimmät esitellään kunkin valuma-alueen puitteissa.
Punasillanojan valuma-alue
Punasillanojan valuma-alueen laskuoja on Sillanniitunoja, ja sen valuma-alueella on 8 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Ojan alajuoksu seuraa valtatietä 9, joka kulkee sen valuma-alueen halki. Valuma-alueen koillispuolella sijaitsevat Iso Palojärvi (3 ha) ja Pieni Palojärvi, joiden yhteinen laskuoja yhtyy Sillanniitunojan alajuoksuun. Yläjuoksulta löytyy vielä teiden välinen lammikko ja ylimpänä Lylyjärvi (1 ha) ja Kurulampi. Suolikon (2 ha) laskusuunta jää arvailun varaan. Alajuoksulla Sillanniitunojaan yhtyy Levonoja, joka tulee luoteesta päin. Sen valuma-alueella ovat alajuoksulla Murtolampi (2 ha) ja Pyyppälänjärvi (5 ha), golfkentän ympäristössä Mustalampi (2 ha) ja Ala-Pirttijärvi (4 ha), ja yläjuoksulla Karhijärvi (7 ha) ja Haukilampi. Suolikko voi laskea myös Haukilammen kautta.
Sallaanojan valuma-alue
Sallaanojan valuma-alueella sijaitsee 18 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Sen laskuoja alkaa Ala-Sallaajärvestä (36 ha), jonka kyljestä löytyy Vähäjärvi (3 ha). Järveen laskee pohjoisesta tuleva pääuoma, joka virtaa Myllyjärven (5 ha) ja Ylä-Sallaajärven (37 ha) läpi. Ylä-Sallaajärveen laskee idästä Ylä-Kitulammen (3 ha) ja Selkäjärven yhteinen laskuoja, pohjoisesta Pirttijärven (6 ha) laskuoja ja luoteesta Perälän suunnalla sijaitsevien järvien laskuoja. Niitä ovat Yläinen Kotajärvi (4 ha), Alainen Kotajärvi, Salmijärvi (2 ha), Pitkäjärvi (13 ha), Valkonen (9 ha) ja ylimpänä Kukkarolampi (1 ha). Ala-Sallaajärven itärantaan laskee Ruokepuolisesta (18 ha) alkava oja. Ojan valuma-alueella sijaitsee lisäksi Ylä-Pirttijärvi (3 ha), Ala-Kitulampi (4 ha), Kurikkalammit ja Kurpinojan päässä sijaitseva Uimalampi. Sallaanojan alajuoksulle yhtyy pohjoisesta tuleva oja, jonka valuma-alueella sijaitsevat eri suunnilla hajallaan Iso Pukkilampi (3 ha), Rummakkolampi (1 ha), Valkeajärvi (4 ha) ja Savilampi (2 ha).
Vuojoen valuma-alue
Vuojoen valuma-alueella on 13 järveä. Vuojoki alkaa Moksinjärvestä (46 ha) ja virtaa keskijuoksullaan Moksinmyllylammen (3 ha) läpi. Joen yläjuoksulla on Moksinjärven takana useita järviä ja lampia. Niitä ovat Särkijärvi (7 ha), Kumpulampi (2 ha), Joutee (21 ha), Hoikka (7 ha), Surkee (67 ha), Kurppa (7 ha), Kauralampi (3 ha), Kotalampi (2 ha), Aittolampi, Perälänlampi ja Pahalampi (1 ha). Pirttijärvi (4 ha) sijaitsee Moksinjärven koillispuolella ja se laskee Vuojokeen erinäisten suo-ojien kautta. Vuojokeen yhtyy keskijuoksulla Kolunoja, jonka valuma-alueella on Haaralanlampi. Vuojoessa on patoja, jotka nostavat vedenpintaa pieniksi lammiksi. Viljaspohjan peltoalueella Vuojokeen yhtyy lyhyt Viljasjärven (16 ha) laskuoja.
Patajärven valuma-alue
Patajärven valuma-alueella sijaitsee 17 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Valuma-alueen laskujoki on Patajärvestä (128 ha) alkava lyhyt Mattilanjoki, jonka virtaa Rimminlammen (6 ha) läpi. Patajärveen laskee pohjoisesta Lahnalampi (2 ha) ja etelästä pienet Soidenlampi ja Likolampi. Patajärven länsipäähän laskee Hangasoja, johon yhtyy lounaasta tuleva Heinäoja ja pohjoisesta tuleva Vihtaoja. Heinäojan valuma-alueella sijaitsee vain Sirkkalampi (2 ha), Naskuttajanlampi (1 ha) ja Sarvilampi. Vihtaojan valuma-alueella sijaitsee Vihtajärvi (11 ha), josta Vihtaoja alkaa. Ojaan yhtyy lännestä tuleva Naulapuro. Sen valuma-alueella ovat alajuoksulla Pyssyjärvi (19 ha), Matala Kotajärvi (8 ha), Syvä Kotajärvi (5 ha), ja yläjuoksulla Alainen Naulajärvi (3 ha), Keskinen Naulajärvi (2 ha) joista ylimpänä Myllylampi (1 ha). Hangasoja alkaa Hangasjärvestä (30 ha), johon laskevat Likaoja luoteesta ja Tuoresoja pohjoisesta. Likaojan valuma-alueelta löytyvät Kalliojärvi (4 ha), Myllyjärvi (4 ha), Luhtajärvi (7 ha) ja ylimpänä Löytänä (5 ha).
Axel Palmgren
Axel Palmgren (3. maaliskuuta 1867 Helsinki – 19. helmikuuta 1939 Helsinki) oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Gadolinium
Gadolinium on lantanoideihin kuuluva pehmeä ja hopeanvalkoinen alkuaine, jonka CAS-numero on 7440-54-2. Sen kemiallinen merkki on Gd ja järjestysluku 64. Se on suhteellisen vakaa kuivassa huoneilmassa eikä se reagoi veden kanssa. Gadolinium muuttuu 17 celsiusasteessa ferromagneettiseksi ja alle yhden kelvinin lämpötilassa suprajohtavaksi. Vaikka se kuuluu harvinaisiin maametalleihin, sitä löytyy suhteellisen runsaasti maankuoresta, nelinkertaisesti verrattuna tinaan. Suurimmat gadoliniumkaivokset sijaitsevat Yhdysvalloissa, Kiinassa, Brasiliassa, Intiassa ja Sri Lankassa sekä Australiassa.
Muuratjärven valuma-alue
Myllyjoen valuma-alue
Myllyjoki on kahden peräkkäisen vesistöalueen Kuusjärven alueen (14.285) ja Vesankajärven valuma-alueen (14.286) laskujoki. Myllyjoki alkaa Vähä-Vesangasta (102 ha) samoin kuin Kuusjärven vesistöaluekin. Sen nimi on aluksi Neulajoki ja virtaa ensin Kotasen (9 ha) ja Mustajärven (17 ha) kautta. Sitten se virtaa Neulajärven (16 ha) läpi ja laskee Iso-Lampsiin (42 ha), josta alkaa Vispiläjoki. Se laskee vuorostaan Kuusjärveen (106 ha), josta Myllyjoki alkaa ja laskee Muuratjärven Saukkolanlahteen. Kuusjärven alueella sijaitsee 29 vähintään hehtaarin kokoista järveä, jotka esitellään seuraavaksi.
Axel Palmgren
Palmgrenin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Axel Albert Palmgren ja Olga Wilhelmina Mathilda Malmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1889 saaden varatuomarin arvon 1892. Palmgren oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1892–1893, oikeusosaston kopistina 1893–1894, Helsingin raastuvanoikeuden notaarina 1894–1904 ja maanviljelyshallituksen sihteerinä 1897–1903. Hänet erotettiin maanviljelyshallituksen sihteerin virasta hallinnollista tietä 1903, mutta hän sai viran takaisin eroten kuitenkin vuonna 1906.
Muuratjärven valuma-alue
Myllyjoen valuma-alue
Kuusjärven laskee Nälkäjärvi (5 ha) lyhyttä ojaa myöten, Pitkäjärven (7 ha), Miittulammen ja Pahalammen yhteistä ojaa myöten, ja kuuluvat laskuojattomina pienet Tarkkalampi (1 ha) ja Valkonen (3 ha). Vispiläjokeen yhtyvät Ylä-Maksinkan (5 ha) (vieressä myös Keski-Maksinka, 1 ha) ja Tiehisen (2 ha) yhteinen laskuoja, Savilammien (2 ha), Kortelammen (2 ha) ja Koiralammen (7 ha) yhteinen laskuoja, sekä Saarijärven (9 ha) ja Mustalammen (1 ha) erilliset laskuojat. Vispiläjoen yläjuoksulle yhtyy Marjojärvestä (10 ha) alkava oja. Sen valuma-alueella sijaitsevat vielä Haukilampi (2 ha), pohjoinen Saukkojärvi (2 ha) ja eteläinen Saukkojärvi (6 ha). Iso-Lampsiin laskee lännestä Pikku-Lampsin (25 ha) lyhyt oja. Pikku-Lampsin kautta laskevat länsipuisen alueen pienet järvet. Niitä ovat lounaasta laskevat Mustalampi (2 ha), Kuohun tekojärvi (1 ha), Hyötlampi (1 ha) ja Torvilampi, lännestä laskeva Lauttalampi (8 ha), ja pohjoisesta laskevat Niemijärvi (49 ha) ja Heinälampi. Neulajoen varressa sijaitseva Neulalampi (1 ha) laskee Neulajärveen, ja Tervalampi (3 ha) laskee Kotaseen.
Axel Palmgren
Palmgren siirtyi 1903 elinkeinoelämän palvelukseen. Hän oli Karhula Oy:n palveluksessa 1903–1904, johtokunnan jäsenenä 1904–1915 ja yhtiön toimitusjohtajana 1907–1915. Palmgren oli Suomen sahanomistajain yhdistyksen toimitusjohtaja ja Suomen sahateollisuuden työnantajaliiton asiamies 1916–1917 sekä STK:n toimitusjohtaja 1918–1936.
Politiikassa Palmgren oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1917–1922 ja 1924–1936, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925 ja Sunilan II hallituksessa 1931–1932. Palmgren sai ministerin arvon 1936.
Palmgrenin puoliso vuodesta 1896 oli Anna Henriette von Kraemer (k. 1939).
Muuratjärven valuma-alue
Myllyjoen valuma-alue
Vesankajärven valuma-alueella on 24 vähintään hehtaarin kokoista järveä. Valuma-alue päättyy Vesankajärveen (203 ha), joka on valuma-alueen suurin järvi, ja Vähä-Vesankaan (102 ha). Järveen laskevia järviä ovat Valkolampi (1 ha) ja Ykshaukinen (3 ha). Vesangan pohjoisrantaan laskee kaksi jokea. Toinen on Saarijärven (29 ha) kautta pohjoisesta tuleva lyhyt vesireitti. Sen pääuomassa ovat Pitkäjärvi (15 ha) ja Kalliojärvi (23 ha), ja sivu-uomien alueilla Punkalampi, Ala-Aitolampi (1 ha), Keski-Aitolampi, Ylä-Aitolampi (4 ha) sekä Honkalampi (3 ha). Alajuoksulle yhtyy kaakosta tuleva Tuhkuri (4 ha). Toinen vesireitti on Suolijoki, joka laskee Vesankaan Koveroisen (15 ha) läpi. Koveroiseen laskee pohjoisesta tuleva Suolijoki, jonka pääuomassa sijaitsevat Suolijärvi (2 ha), Kolujärvi (11 ha), Uhkulampi, Vasarainen (51 ha) ja Iso-Musta (36 ha). Iso-Mustaan laskee vain Pieni-Musta (8 ha). Vasaraiseen laskevat Pieni-Vasarainen (20 ha), Varrenvesi (9 ha), Mörkölampi (1 ha) ja Pirttijärvi (7 ha) yhteistä ojaa myöten. Turvakkojoen uomassa sijaitsee Kinnaslampi (14 ha), johon laskevat Örön (4 ha) ja Särkilammen (2 ha) laskuojat.
Gadolinium
Historia
Noin vuosisata myöhemmin (vuonna 1880) sveitsiläinen kemisti Jean Charles Galissard de Marignac havaitsi spektroskopiatutkimuksissaan todisteita uudesta aineesta, josta hän alkoi käyttää alustavasti nimeä Yα. Kuusi vuotta myöhemmin ranskalainen kemisti Paul-Emile Lecoq de Boisbaudran sai valmistettua näytteitä samasta aineesta, jota hän oli erottanut samarskiitti-mineraalista peräisin olleesta didymia-näytteestä. Marignacin kanssa käydyn kirjeenvaihdon tuloksena Boisbaudran esitti Ranskan tiedeakatemialle vuonna 1886 Yα:ksi nimetyn aineen uudelleennimeämistä gadoliniumiksi ja kemialliseksi lyhenteeksi Gd.
Täysin yksiselitteistä ei ole miten alkuaine on nimetty, sillä se voi olla nimetty joko suoraan tai epäsuoraan Johan Gadolinin mukaan. Epäsuorassa tapauksessa alkuaine olisi nimetty Gadolinin löytämän gadoliniitin mukaan. Useimmiten eponyyminä mainitaan Gadolin eikä gadoliniittia. Tässä tapauksessa gadolinium olisi ainoa luonnollinen alkuaine, joka on nimetty henkilön mukaan. Alkuaine samarium on nimetty samarskiitti-mineraalin mukaan, joka taas sai nimensä tuntemattoman venäläisen kaivosinsinööri Vasilij Evgrafovič Samarskij-Byhovecin (1803–1870) mukaan.
Isotoopit
Luonnossa esiintyvä gadolinium koostuu seitsemästä isotoopista, joista kuusi on pysyviä: 158Gd (osuus 24,84 %), 160Gd (21,86 %), 156Gd (20,47 %), 157Gd (15,65 %), 155Gd (14,8 %), 154Gd (2,18 %) ja yksi on radioaktiivinen 152Gd (0,20 %). Alkuaineella on yhteensä 32 tunnettua radioaktiivista isotooppia joiden massaluvut vaihtelevat välillä 133–169 ja joiden puoliintumisajat vaihtelevat 1,1 sekunnista (135Gd) 1,08×1014 vuoteen (152Gd).
Käyttö
Gadoliniumin isotoopilla 157Gd on erittäin suuri termisten neutronien sieppausala, 259 000 barnia, ja luonnossa esiintyvällä gadoliniumin isotooppien sekoituksella 49 000 barnia. Tästä syystä alkuaine soveltuu hyvin neutroniradiografian käyttöön. Toisaalta sillä on myös nopea palamisaika, rajoittaen sen käyttökelpoisuutta ydinreaktorin säätösauvojen materiaalina. Gadolinium tulee suprajohtavaksi alle 1 kelvinissä. Se on voimakkaasti paramagneettinen huoneenlämpötilassa, ja alle +16 °C:n lämpötilassa se tulee ferromagneettiseksi. Sitä korkeammissa lämpötiloissa rauta, koboltti ja nikkeli ovat ainoat alkuaineet, joilla on ferromagneettisia ominaisuuksia.
Sovelluksia
Gadoliniumia käytetään eräissä mikroaaltosovellutuksissa, gadoliniumyhdisteitä väritv-putkissa fosforiaineena ja kontrastiaineena lääketieteellisessä magneettiresonanssikuvauksessa (MRI). Sitä käytetään myös CD-levyjen ja tietokonemuistien valmistuksessa, ja CANDU-ydinreaktorien hätäsulkumittareina. Metallurgiassa jo 1 % gadoliniumia parantaa mm. raudan ja kromin työstettävyyttä ja kestokykyä korkeaa lämpötilaa ja hapettumista vastaan.
Gadoliumilla ilmenee magnetokalorinen ilmiö. Siinä magneettikenttään joutuessaan kappale lämpenee ja poistuessaan jäähtyy. Erityisesti ilmiö on huomattavasti voimakkaampi gadoliniumin Gd5(Si2Ge2) -seoksella kuin puhtaalla gadoliniumilla. Ilmiötä voidaan mahdollisesti hyödyntää kylmäkoneissa, siten että gadoliniumkappale jäähdytetään vaikkapa vesivirralla, kun se on magneettikentässä. Kun kappale poistetaan magneettikentästä sen lämpötila laskee. Tällä viilenneellä kappaleella sitten jäähdytettäisiin varsinaista jäähdytyskohdetta jäähdyttävää virtausta.
Rhipogonaceae
Rhipogonaceae eli Ripogonaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Liliales-lahkossa, johon kuuluu kaikkiaan kymmenen heimoa, tunnetuimpana liljakasvit (Liliaceae). Rhipogonum (tai Ripogonum) on heimonsa ainoa suku.
Tuntomerkit
Sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa flavonoleja. Limasoluja on. Kukinto on vaihteleva, enimmäkseen terttumainen. Heteenponnet avautuvat kukan keskustaan päin tai sivulle. Siitepölyhiukkanen on verkkokuvioinen. Emin vartalo on lyhyt, haaraton, ja luotti liuskainen. Kussakin emilehdessä on kaksi siemenaihetta, ja niistä kehittyy pyöreitä tai melkein kulmikkaita siemeniä, joissa on tärkkelyspitoinen endospermi.
Levinneisyys
Lajit kasvavat Uudessa-Guineassa, Itä-Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Fossiileja on löydetty Tasmaniasta (eoseenikaudelta) ja Patagoniasta (noin 52 miljoonan vuoden takaa).
Luokittelu
Rhipogonum-suvussa on kuusi lajia :
Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille
Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille eli '''1. Tessalonikalaiskirje''' on yksi Uuden testamentin vanhimmista kirjeistä. Sen on kirjoittanut apostoli Paavali Thessaloniken (myös Tessalonika) kaupungissa sijainneelle seurakunnalle.
Historia
Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille oli todennäköisesti ensimmäinen kaikista Paavalin kirjoittamista kirjeistä ja samalla ensimmäinen kaikista Uuden testamentin kirjoista. Se on todennäköisesti kirjoitettu joko vuonna 48 Jerusalemin kirkolliskokouksen jälkeen tai vuoden 52 lopulla. Paavali kirjoitti kirjeen sen jälkeen, kun hänen työtoverinsa apostoli Timoteus oli palannut Makedoniasta, ja pystyi kertomaan Paavalille uutisia Thessaloniken seurakunnan tilasta (Ap. t. 18:1-5; 1 Tess. 3:6). Vaikka Timoteuksen tuomat uutiset olivatkin enimmäkseen rohkaisevia, kävi myös ilmi, että seurakunnassa oli syntynyt erilaisia väärinkäsityksiä Paavalin kristinuskosta antamasta opetuksesta. Paavali pyrkii kirjeessä korjaamaan näitä väärinkäsityksiä ja kehottaa thessalonikelaisia noudattamaan puhtautta kaikessa elämässä. Paavali muistuttaa, että heidän pyhittymisensä on Jumalan tahto heidän elämäänsä kohtaan.
Sisältö
Yhteenveto:
Lopen yläkoulu ja lukio
Lopen yläkoulu ja lukio on Lopen kirkonkylässä sijaitseva yläkoulu- ja lukio-opetusta tarjoava oppilaitos. Oppilaitos on Lopen ainoa, joka tarjoaa molempia samoissa tiloissa ja yhteisissä päärakennuksissa. Yläkoulussa on oppilaita yli 300 ja lukiossa opiskelijoita 60. Lukio aloitti toimintansa vuonna 1995.
Päärakennuksia on kaksi: A-talo ja B-talo. Viisikymmentä vuotta vanha B-talo purettiin vuoden 2010 aikana sillä välin kun viereen rakennettiin uusi kaksikerroksinen koulurakennus. Nykyinen A-talo on rakennettu vuonna 1964, mutta remontoitu 2000-luvulla. Yhdessä Lopen kirkonkylän alakoulun kanssa ne muodostavat Lopen koulukeskuksen, joka käsittää yli 600 opetuksessa olevaa. Koulukeskuksessa sijaitsee lisäksi Elmolan liikuntasali sekä ulkoliikuntakentät.
Laajalahden kirjasto
Laajalahden kirjasto on Espoon Laajalahden kaupunginosassa toimiva, vuonna 1953 perustettu yleinen kirjasto. Kirjasto kuuluu Espoon kaupunginkirjaston toimipisteiden joukkoon ja osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Kirje kolossalaisille
Kirje kolossalaisille eli Kolossalaiskirje on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjeen mukaan sen on kirjoittanut apostoli Paavali Kolossain (myös Kolossa) kaupungissa sijainneelle seurakunnalle. Pääosa nykypäivän tutkijoista ei pidä kirjettä Paavalin kirjoittamana, vaan ajoittaa sen vuosien 70–80 jaa. välille.
Eduskuntatoimittaja
Eduskuntatoimittaja on lehden toimitukseen kuuluva politiikan toimittaja, joka kirjoittaa nimenomaan eduskuntaan liittyvistä tapahtumista. Joissain suuremmissa lehdissä eduskuntatoimittamisen hoitaa poliittinen toimitus, minkä vuoksi toimittajaa ei välttämättä kutsuta juuri eduskuntatoimittajaksi.
Laajalahden kirjasto
Museoviraston suojeluehdotuksen mukaan rakennusta ei saa purkaa, sitä tulee hoitaa ja käyttää niin, että rakennuksen historialliset, arkkitehtoniset ja maisemalliset arvot sekä yleiskaavamääräyksen aluetta koskevat arvot säilyvät. Erityisesti rakennuksen ulkoarkkitehtuuria tulisi suojella.
Kirje kolossalaisille
Historia
Paavali kirjoitti kirjeen Roomassa ensimmäisen vankeutensa aikana. todennäköisesti vuoden 57 keväällä tai, kuten jotkut ajattelevat, vuonna 62 ja pian sen jälkeen kun hän oli kirjoittanut Kirjeen efesolaisille. Kirjeet ovat myös sisällöltään ja rakenteeltaan hyvin samanlaisia.
Laajalahden kirjasto
Kirjaston edustalle pystytettiin vuonna 1975 (toisen lähteen mukaan 1976 ) laajalahtelaisen keraamikko Sakari Vapaavuoren suunnittelema veistos Raivaajat. Teos kuvaa Laajalahden asuinalueen syntyä. Alumiiniseoksesta valettu teos oli Espoon kaupungin kokoelmien ensimmäinen julkinen veistos.
Eduskuntatoimittaja
Joistain eduskuntatoimittajista on tullut kansanedustajia, kuten Jaakko Laaksosta.
Kirje kolossalaisille
Historia
Kuten jotkut muutkin Paavalin kirjeistä (esimerkiksi Ensimmäinen ja Toinen kirje korinttilaisille), tämäkin kirje näyttää saaneen alkunsa siitä, että Paavali on saanut jotakin kautta tietoa kirjeen kohteena olevan seurakunnan tilasta (1:4-8). Kirjeen tarkoituksena oli hyökätä väärää opetusta vastaan. Suuri osa kirjeestä on suunnattu sellaisia henkilöitä vastaan, jotka ovat yrittäneet yhdistää itämaista mystiikkaa ja askeettisuutta kristinuskoon ja luvanneet seurakuntalaisille korkeampaa hengellistä elämää ja syvempää henkien maailman tuntemista. Paavali väittää vastaan ja opettaa, että kaikki löytyy Jeesuksesta, joka on lunastanut kaikki ihmiset. Maininnat ”uudesta kuusta” ja ”sapatista” kertovat, että seurakunnassa on ollut myös juutalaiskristittyjä, jotka ovat halunneet vetää seurakuntaa pois evankeliumin yksinkertaisesta sanomasta.
Kolossalaiskirjeen luvussa 2 puhutaan näistä "juhla-ajoista", sekä "uudenkuun ja sapatin päivistä":
Toisen tulkinnan mukaan luvussa varoitetaan juutalaisten perinteiden lisäksi myös ympärillä asuvien pakanoiden perinteistä, siitä, etteivät kolossalaiset toisaalta antaisi juutalaisten lainopettajien lisätä juhla-aikoihin ja -tapoihin ja ruokalakeihin omia perinteitään, mutta toisaalta etteivät he pakanoiden painostuksesta luopuisi noudattamasta Luojan asettamia juhla-aikoja  ja ruokalakeja. Tätä tulkintaa tukee se, ettei jakeessa sanota "...että te ette noudata...", vaan "...miten noudatatte...", joka viittaa siihen että kirjeen kirjoittaja on olettanut kolossalaisten uskovien noudattavan kyseisiä juhla-aikoja ja uudenkuun ja sapatin päiviä, mutta joiden noudattamisesta tai noudattamistavasta jotkin heitä tuomitsivat. Seuraavassa jakeessa kirjoittaja sanoo myös:
Sanat "ovat", ja "on tulossa" on kirjoitettu tulevassa muodossa, minkä vuoksi voidaan olettaa, että juhla-ajat ovat edelleen voimassa ja että olisi edelleen tulossa jotakin, jonka varjoa ne ovat. Tätä tukee muun muassa Jesajan kirjan viimeinen luku, jossa sanotaan, että lopun aikoina (uuden maan ja uuden taivaan luomisen jälkeen) tulee koko ihmissuku aina uudenkuun päivänä ja jokaisena sapattina kumartumaan luojan eteen.
Raymon Brownin mukaan 60 prosenttia kriittisistä tutkijoista on nykyään sitä mieltä, ettei kirje ole tosiasiassa Paavalin kirjoittama. Erimielisyydet koskevat kirjeessä käytettyä kieltä, tyyliä sekä Paavalille tyypillisten käsitteiden esiintymistä tai puuttumista. Toisaalta kirjeen erot joihinkin tunnustetusti Paavalin kirjoittamiin kirjeisiin (kuten Ensimmäiseen kirjeeseen tessalonikalaisille) voidaan selittää myös inhimillisillä vaihtelua aiheuttavilla tekijöillä.
Sisältö
Käytännöllinen osa (luvut 3–4) painottaa velvollisuuksia, joita edellisestä opetuksesta seuraa. Seurakuntalaisten tulisi suunnata mielensä ylhäällä olevaan maanpäällisen sijasta (3:1-4), kuolettaa kaikki pahat ja maalliset puolet itsestään sekä pukeutua uuteen ihmiseen (3:5-14). Hän opettaa myös muita velvollisuuksia, jotka ovat todisteena siitä, että henkilö on todella kristitty.
Tykikus toimi kirjeenkantajana, samoin kuin Kirjeelle efesolaisille ja Kirjeelle Filemonille, ja hänen tehtävänsä oli myös kertoa vastaanottajille terveisiä Paavalilta ja tietoja hänen tilastaan (4:7-14). Hän myös kehottaa seurakuntaa vaihtamaan kirjeitä Laodikeian seurakunnan kanssa, toisin sanoen heille lähetetty kirje tuli lukea myös Laodikeiassa ja Laodikeiaan lähetetty kirje tulisi lukea heille (4:15-16). Jälkimmäinen kirje on ehkä efesolaiskirjeen nimellä tunnettu kirje tai sitten tuntematon kadonnut kirje. Apokryfikirjoihin kuuluva Kirje laodikealaisille on yleisesti todettu väärennökseksi, joka on perustunut tähän mainintaan.
Francisco António de Almeida
thumb|right|Francisco António de Almeida
Francisco António de Almeida (n. 1702 – 1755 Lissabon?) oli portugalilainen säveltäjä.
Kuningas Juhana V lähetti Almeidan toisen säveltäjän, António Teixeiran tavoin opiskelemaan musiikkia Roomaan. Almeida palasi Portugaliin ja saavutti keskeisen aseman sen musiikkielämässä 1700-luvun alkupuoliskolla. Hänen elämästään on kuitenkin säilynyt hyvin vähän tietoa.
Mikko Hauhia
Mikko Hauhia (s. 3. syyskuuta 1984 Lahti) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Hauhia voitti Suomen mestaruuden HJK:n paidassa kaudella 2009.
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007 - 10m liikkuvamaali, miehet
10 m liikkuvassamaalissa miehet ampuvat ensiksi 30 hidasta juoksua ja sitten 30 nopeaa juoksua.Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Miesten 10 m liikkuvassamaalissa EM-kilpailut 2007 järjestettiin 16. maaliskuuta, Deauvillessä.
Henrik Sjöberg
Henrik Sjöberg (20. tammikuuta 1875 − 1. elokuuta 1905) oli ensimmäinen olympialaisiin osallistunut ruotsalaisurheilija. Hän osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisiin ainoana ruotsalaisena. Hän osallistui olympialaisten yleisurheiluun ja voimisteluun. Korkeushypyssä hän sijoittui neljänneksi. Sjöberg menehtyi tapaturmaisesti 30-vuotiaana vuonna 1905.
İrsen Küçük
İrsen Küçük (1940 Nicosia, Brittiläinen Kypros – 10. maaliskuuta 2019 ) oli pohjoiskyproslainen poliitikko ja maansa pääministeri vuosina 2010–2013. Lisäksi hän toimi Kansallisen Yhtenäisyyspuolueen puheenjohtajana vuosina 2010–2013. Küçük kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2019.
Justus Bier
Bierin entinen luokkatoveri Richard Krautheimer suositteli hänelle paikkaa Louisvillen yliopistosta, Kentuckystä. Hän opetti Louisvillessä taidehistoriaa 1937–1960. Bier kirjoitti myös yli 200 taidearvostelua louisvilleläiseen The Courier-Journal -sanomalehteen. Vuodet 1960–1970 Bier oli Pohjois-Carolinan taidemuseon johtaja. Louisvillen yliopistossa on nykyään Bierin nimeä kantava professuuri.
Lyhythäntäpäästäinen
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|left|180px|Lyhythäntäpäästäinen viettää suurimman osan ajastaan syömällä. Lyhythäntäpäästäisellä on lyhyempi kuono ja raskaampi ruumiinrakenne kuin useimmilla muilla päästäislajeilla. Täysikasvuinen yksilö painaa 18–30 grammaa, ja sen pään ja kehon yhteispituus on 7,5–10 senttimetriä; häntä on vain 1,7–3 senttimetrin pituinen. Uroksen keho ja erityisesti kallo ovat hieman suurempia kuin naaraalla. Silmät ovat pienet samoin kuin korvat, joita ei yleensä edes erota karvapeitteen alta. Turkki on samettisen pehmeä ja kauttaaltaan tasaisen siniharmaa paitsi vatsassa, jossa se on hivenen vaaleampi.
Levinneisyys
Lyhythäntäpäästäinen on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu luoteessa Etelä-Saskatchewaniin, koillisessa Nova Scotiaan, kaakossa Georgiaan ja lounaassa Keski-Nebraskaan.
Virginiassa elävää suolyhythäntäpäästäistä (Blarina brevicauda telmalestes) pidettiin aiemmin erillisenä lajina Blarina telmalestes, mutta nykyisin sen katsotaan olevan yksi lyhythäntäpäästäisen alalajeista.
Elinympäristö
Lyhythäntäpäästäistä tavataan lähes kaikissa luontotyypeissä, joissa on riittävästi suojaavaa aluskasvillisuutta. Parhaiten se viihtyy kosteissa ja ryteikköisissä metsissä, pensaikkoa kasvavilla soilla ja marskimailla sekä rikkaruohojen ja pensaiden valtaamilla pellonlaidoilla. Asutuksen lähellä sitä esiintyy pelloilla, puutarhoissa, aidanvieruksilla ja maalaisteiden varsilla. Talvella se voi hakeutua suojaan latoihin, kellareihin ja vajoihin.
Käyttäytyminen
Lyhythäntäpäästäinen on yksineläjä, joka ei siedä muita päästäisiä omalla reviirillään paitsi paritteluaikana. Reviirin koko on keskimäärin 2,5 hehtaaria mutta vaihtelee ravintotilanteen mukaan – useimmilla muilla päästäislajeilla elinpiiri on vain puolet tästä. Päästäinen merkitsee reviirinsä rajat jättämällä pahanhajuisia hajumerkkejä vatsassaan ja kyljissään olevista rauhasista.
Mikään muu amerikkalainen päästäislaji ei kaiva käytäviä yhtä ahkerasti kuin lyhythäntäpäästäinen. Se käyttää kaivamisessa apunaan vahvoja käpäliään ja rustoista kuonoaan ja rakentaa laajan käytäväverkon lehtikasoihin, maahan tai lumeen. Pesäontelonsa se tekee johonkin kohtaan käytäväverkkoa tai kaatuneen puun tai kivikasan alle. Pesä on 15–25 senttimetriä pitkä ja 15 senttimetriä leveä ja vuorattu ruohosilpulla ja lehdillä.
Lisääntyminen
Lyhythäntäpäästäiset voivat paritella ympäri vuoden, mutta varsinainen parittelukausi kestää maaliskuusta syyskuuhun. Naarailla on yleensä kaksi, joskus kolmekin poikuetta vuodessa. Kantoaika kestää 21 tai 22 päivää ja poikueessa on useimmiten 5–7 poikasta. Poikaset pysyttelevät pesässä ensimmäiset 25 elinpäiväänsä, minkä jälkeen ne vieroittuvat emosta ja jättävät pesän. Naaraista tulee sukukypsiä 6 viikon ikäisinä ja koiraista 12 viikon ikäisinä. Lyhythäntäpäästäinen voi elää jopa 3 vuotta mutta kuolee yleensä jo ensimmäisen ikävuotensa aikana.
Suojelu ja uhat
Lyhythäntäpäästäinen on elinvoimainen laji, jonka kannat ovat yleensä hyvin suuria – erityisesti Isojenjärvien ympäristössä. Kantojen koko kuitenkin vaihtelee ajoittain voimakkaasti samaan tapaan kuin muillakin piennisäkkäillä.
Lyhythäntäpäästäistä saalistavat varsinkin pöllöt. Sen sijaan monet nisäkkäät, kuten kärpät ja ketut, pitävät sitä pahanmakuisena.
Lensk
Lensk on kaupunki Lenan yläjuoksun varrella Lenskin piirissä Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä, 840 kilometriä Sahan pääkaupungista Jakutskista länteen.
thumb|left|250px|Lenskiä vuoden 2001 tulvan jälkeen.
Historia
Lensk perustettiin vuonna 1663 ja kaupunki siitä tuli vuonna 1963.
Bernard Bosanquet
thumb|Bernard Bosanquet Bernard Bosanquet (14. kesäkuuta 1848 Alnwick, Northumberland, Englanti – 8. helmikuuta 1923 Lontoo ) oli englantilainen filosofi ja politiikan teoreetikko, joka vaikutti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun Ison-Britannian politiikkaan ja erityisesti sosiaalipolitiikkaan. Hänen työnsä on vaikuttanut erityisesti Bertrand Russelliin, John Deweyeen ja William Jamesiin mutta on joutunut myös heidän kritiikkinsä kohteeksi.
Bosanquet opiskeli Harrow Schoolissa ja Oxfordin Balliol Collegessa. Valmistumisensa jälkeen hän tuli valituksi opettajaksi (fellow) Oxfordin yliopiston St John's Collegeen, mutta hän erosi tehtävästä omistautuakseen filosofisille tutkimuksilleen. Hän muutti Lontooseen vuonna 1881. Siellä hänestä tuli aktiivinen London Ethical Societyn ja Charity Organization Societyn jäsen, mikä kuvasti hänen eettisiä näkemyksiään. Etiikan lisäksi hän julkaisi myös logiikkaa, metafysiikkaa, estetiikkaa ja politiikkaa koskevia kirjoituksia.
Bosanquet oli Britannian niin kutsutun uushegeliläisen liikkeen johtajia. Hän sai paljon vaikutteita Platonilta ja Aristoteleeltä, mutta myös Hegeliltä ja Kantilta. Metafysiikassa häntä pidetään F. H. Bradleyn ohella brittiläisen absoluuttisen idealismin merkittävänä edustajana. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt nimitystä filosofialleen vaan kutsui sitä spekulatiiviseksi filosofiaksi.
Lofootit
Lofootit on Pohjois-Norjassa sijaitseva saariryhmä. Lofooteilla asuu noin 24 500 ihmistä, jotka saavat elinkeinonsa muun muassa kalastuksesta ja matkailusta. Saarille pääsee valtatietä E10 pitkin. Vuoden 2007 joulukuussa valmistunut tiehanke Lofast mahdollistaa kiinteän maantieyhteyden mantereelle. Tie päättyy Moskenesøyan Å:ssa.
Etymologia
Norjassa saaristosta sekä alueesta käytetään nimitystä Lofoten. Sekä Lofoten- että Ofoten-nimien taustoja ja merkityksiä on yritetty tutkia useasti, mikä on johtanut moniin teorioihin, mutta ei kuitenkaan varmaan tietoon. Kriittisessä tarkastelussa ei ole päästy mihinkään yleisesti hyväksyttyyn ja perusteltuun tulkintaan nimestä. Usein kerrotaan, että nimi itsessään viittaa ilveksen tassuun tai jalkaan, jolloin nimen muinaisruotsinkielinen etuosa ló tarkoittaa ilvestä ja muinaisnorjankielinen loppuosa fotr tarkoittaa jalkaa, ja että saari näyttäisi ylhäältä katsottuna mahdollisesti ilveksen jalan muotoiselta. Selitys on ainakin nähty The New York Times -sanomalehdessä julkaistussa artikkelissa Lofooteista, johon toimittaja oli väittänyt kuulleensa selityksen paikallisilta. Kyseinen tulkinta nimestä on saanut myös kritiikkiä. Vanhastaan Lófót on esiintynyt tietyn saaren, Vestvågøyan nimenä. Samalla viereisen Flakstadøyan yhteydessä käytettiin vanhaa samankaltaista nimeä Vargfót. Pidetään kuitenkin kyseenalaisena, että Lófót-nimellä oltaisiin tarkoitettu itsessään Vestvågøyan saarta alusta asti. Toisin kuin esimerkiksi paikallisissa nimissä Værøya ja Gimsøya, joissa nimet sisältävät selvästi saarta tarkoittavat päätteet, teksteissä esiintyvä ”i Lofot” viittaa pikemminkin piiriin, johon kuitenkin myös Vestvågøya olisi kuulunut.
Saaret
Lofoottien maisemaa hallitsevat vuoret huippuineen, suojaisat lahdelmat, pitkälle ulottuva merenranta ja suuret, koskemattomat alueet. Rannikot ovat enimmäkseen kivikkoisia, mutta myös hiekkarantoja ja -dyynejä esiintyy. Lofoottien pääosin prekambrikautinen kallioperä kuuluu Norjan vanhimpiin, ja vanhimmat kivet on ajoitettu noin 2 miljardin vuoden ikäisiksi. Erittäin kovalla kiviaineksella, käsittäen graniitit ja syeniitit, on magmaattinen alkuperä. Lofoottien maiseman alpiininen muoto on syntynyt jääkausien seurauksena, jotka päättyivät noin 10 000 vuotta sitten. Jääkausien aikana jäätiköt koversivat kallioita, jättäen vetäydyttyään jäljelle syviä painanteita, joita erottavat kovat ja terävät kiviharjanteet ja vuorenhuiput. Kaukaa katsottuna saariston vuorten ketju näyttää muodostavan jopa 1 100 metriä korkean merestä jyrkästi kohoavan yhtenäisen seinämän. Lofoottien korkein vuori on Austvågøyssa sijaitseva Higravstinden (1 146 m). Lofooteilta koillisessa sijaitsevassa Møysalenin kansallispuistossa, Hinnøyan saarella on jopa yli 1 200 m yltäviä vuoria, mutta ne jäävät piirin rajojen ulkopuolelle.
Lofootit kuuluvat Nordlandin lääniin. Lofoottien piirissä sijaitsevat Norjan kunnat Vågan, Vestvågøy, Flakstad, Moskenes, Værøy ja Røst, joiden yhteispinta-ala on 1 229 km². Lofoottien suurimmat kaupungit ovat Vestvågøyssä sijaitseva Leknes ja Våganissa sijaitseva Svolvær.
Ympäröivä meri
Moskenesøyan ja ulompien saarten välissä, läntisillä Lofooteilla sijaitsee kuuluisa Moskstraumen. Se on niin sanottu maelstrom, joka koostuu useista vuorovesi-ilmiöön liittyvistä akanvirroista ja vesipyörteistä. Moskstraumen on lajissaan yksi maailman voimakkaimmista virroista ja on vaarallinen lähistön vesillä liikkujille.