cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Määritelmä
Väestön kasvuun liittyvä liikkuvuuden puute synnytti monia erilaisia heimoja, ja kulttuurierot näkyivät eri alueiden erityyppisissä, ajan mukana vaihtelevissa keihäänkärkityyleissä.
Ilmastonmuutos
Jääkauden aikainen suurriista kuoli osin sukupuuttoon jo ennen jääkauden loppua. Kun jääkauden lopulla ilmasto lämpeni, Pohjois-Amerikan monet aiemmin preeriana ja tundrana olleet alueet metsittyivät. Samaan aikaan jää vetäytyi Yhdysvaltain alueelta pohjoiseen ja koilliseen. Ilmasto, kasvillisuus ja eläimistö muuttuivat jääkauden lopusta sen jälkeisellä Watershed-ajalla. Monet suuret riistaeläimet kuolivat ehkä osin metsästyksen, osin ilmastonmuutosten takia noin 10 000 eaa. Näin ihmisille jäi metsästettäväksi vain pienempää riistaa. Vielä 8000 eaa. monilla alueilla maaperä oli nuorta ja kasvit ilmestyivät vetäytyvän jään jättämälle maalle. Näihin aikoihin ympäristönmuutos alkoi hidastua.
Ilmastokausissa alun anatermaali oli viileä, kostea 7000–5000 eaa. altitermaali enintään 5000–2500 eaa., huipussaan 4400 eaa. Nykyinen meditermaali 2500 eaa. Ilmaston vaihteluihin saattaa osaltaan liittyä Clovis-kärkiä muistuttavien metsästäjien käyttämien peitsimäisten kärkien katoaminen 5000 eaa.
Preeria lienee ollut laajimmillaan holoseenin lämpimimmällä kaudella.
Työkalut ja tekniikka
Varhaisimmat kirveiden, veneiden, kudottujen vaatteiden ja korien jäänteet ovat arkaaiselta kaudelta. . Korien lisäksi ruokaa varastoitiin nahkapusseihin. Uusia ruoanvalmistus- ja säilytysmenetelmiä otettiin käyttöön. Varhaisimmat varmat todisteet kesystä koirasta Amerikassa ovat arkaaiselta ajalta. Keramiikkaa ei tunnettu, piippuja ja astioita tehtiin kivestä. Jousi ja nuoli saapuivat Aasiasta Kanadaan vasta kauden lopuilla noin 2500 eaa. leviten hitaasti etelään.
Kupari tunnettiin Suurten järvien alueella.
Yellowstonen kansallispuiston Abasaroka-vuorten alueella oli ensin pitkulaisia paleointiaanien kärkiä muistuttavia kärkiä ajoitusten mukaan noin 7300–6000 eaa. Tämän jälkeen tulivat täysin erilaiset pienemmät, kolmiomaiset kärjet 6000 eaa. alkaen. Ne pienenivät ja kapenivat noin 3500 eaa. alkaen. leveitä kärkiä oli tassa 900 eaa. alkaen, ja tarkasti muotoiltuja sekä veitsimäisiä että leveämpiä kolmiomaisia kärkiä noin 700 eaa. alkaen.
Maanviljely kiinteytti asutuksen kauden lopussa
Kauden edetessä alettiin yhä enemmän viljellä maata metsästyksen keräilyn rinnalla ja lopulta asua kiinteillä paikoilla ja rakentaa monumentaalisia kumpuja. Arkaainen kausi päättyi joillain alueilla jo välillä 3000–2000 eaa., toisilla 700 eaa. Väestö ja väestötiheys kasvoivat, ja intiaanit eivät voineet enää etsiä metsästysalueita laajoilta täysin asumattomilta seuduilta. Kiinteillä asuinpaikoilla alettiin käyttää raskaampia ja mutkikkaampia työkalujoukkoja, joita ei tarvinnut kuljettaa mukana, muun muassa raskaita jauhinkiviä. Liikkuvuus pieneni, epätasa-arvo eri ihmisten välillä kasvoi, ryhmäkoot olivat silti pieniä. Ehkä eri heimojen välisen vihamielisyyden vuoksi aiemmin kaukaa haettu materiaali otettiinkin nyt läheltä, ja esineet tehtiin huonolaatuisesta kivestä. Myöhemmällä arkaaisella kaudella kauppa taas laajeni. Arkaaiset intiaanit polttivat metsää peuran metsästyksen helpottamiseksi.
Varhainen arkaainen 8 000 – 6 000 eaa.
thumb|250px|Varhaisarkaainen heittoaseen kärki.
Arkaaisen kauden alussa oli Pohjois-Amerikassa 2 000 vuoden ajan suurta biisonia, jota metsästettiin. Tällöin paleointiaanien kulttuuri käytännössä jatkui preerialla. Ihmiset liikkuivat 25-100 ihmisen joukoissa vuosikierron mukana riistan ja keräiltävien kasvien perässä.
Arkaainen kausi alkoi Daltonin kulttuurin tyyppisinä ensimmäisinä varhaisarkaaisina kulttuureina. Mississippin metsäisessä jokilaaksossa vallinnutta Daltonin kulttuurille oli ominaista leirin vaihto muutaman vuoden välein riistatilanteen mukaan sekä, ensimmäinen varmasti löydetty kirves ja pienriistan metsästys. Itäisen metsämaan ja preerian varhaisarkaainen kulttuuri poikkesivat toisistaan. Kausi alkoi 10 000–8 000 vuotta sitten. Varhainen arkaainen oli kaakkoisessa Pohjois-Amerikassa 8 000–6 000 eaa., jääkauden Kanadan Laurentidin jäätikön lopullinen vetäytyminen. Samalla syntyi uusia alueellisia nuolenkärkityyppejä, kuten Palmer, Kirk ja LeCroy sekä suppeilla alueilla St. Albans, Kessell, Big Sandy ja Kanawah. Monien alueellisten nuolenkärkityyppien synty kertoo uusien heimojen synnystä ja ehkä väestönkasvustakin. Tältä kaudelta on löydetty muun muassa neuloja, ongenkoukkuja, keihäänheittopuita, kanootteja, vaatteenpalasia, lävistimiä, poria ja hakkuuveitsiä. Ihmiset asuivat osan vuodesta paikallaan, osan vuodesta vaelsivat. Kaakkois-Yhdysvaltain myöhemmälle varhaisarkaaisella kaudelle 8800–8000 radiohiilivuotta sitten oli tyypillinen keihäänkärki, jonka kanta oli haarautuva.
Keskiarkaainen 6 000 – 3 000 eaa.
Monilla alueilla harjoitettiin metsästystä ja luonnonkasvien keräilyä, toisilla oli kalastus tärkeämpi. Kalastuksen ja muun vedestä saatavan ravinnon merkitys kasvoi. Ensimmäistä kertaa pyydystettiin suuria määriä äyriäisiä. Asutus oli monilla paikoilla tilapäistä ja liikkuvaa. Kiinteää asutusta oli silti paikoin, mistä kertovat valmistellut hautaukset ja varastot. Piikiven ja -liuskeen kauppaa harjoitettiin. Uusien intiaaniheimojen synty jatkui.
Keskiarkaaisen kauden keihäänkärjet eivät olleet niin viimeisteltyjä kuin aiempien kausien aikana Iowassa. Keskiarkaaisen kauden kärjet olivat yleensä pienempiä ja huonommin tehtyjä kuin paleointiaanien. Keskiarkaainen kärkien valmistukseen käytetty kivi oli paikallista eikä aina parasta mahdollista kärkien tekoon. Tämä kertoi paikoilleen asettuneista heimoista, jotka eivät käyneet kivikauppaa keskenään ja olivat ehkä keskenään vihamielisiä. Uusia nuolenkärkityyppejä olivat Stanly, Morrow Mountain, Levy, Eva, Benton, Cypress Creek, Arrendondo, White Springs, Sykes ja Newnan. Joidenkin työkalujen laatu koheni, muun muassa uritetut kirveet ilmestyivät keskisellä keskiarkaaisella kaudella.
Ilmasto muuttui kaudella, ja kuivui noin 5000 eaa. Ilmasto ja kasvillisuus olivat esimerkiksi Iowassa erilaisia kuin varhaisarkaaisella kaudella, ja Kosterissa kasvoi keräilyn merkitys. .
Nalbufiini
Nalbufiini on puolisynteettinen opioidi, joka on tarkoitettu keskivaikean ja vaikean kivun lyhytaikaiseen hoitoon. Sitä voidaan käyttää myös kivun lievitykseen ennen ja jälkeen operaatioita. Sitä myydään Suomessa tuotenimellä Nalpain. Teholtaan nalbufiini vastaa morfiinia.
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Keskiarkaainen 6 000 – 3 000 eaa.
Noin 7000 eaa. viljeltiin jo kurpitsaa Itäisen Metsämaan alueella.
Nalbufiini
Lääkkeissä nalbufiini esiintyy usein nalbufiinihydrokloridina (C21H27NO4●HCl, CAS 23277-43-2). Nalbufiinin antagonistina toimii naloksoni.
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Keskiarkaainen 6 000 – 3 000 eaa.
Myöhemmän ajan kummunrakentajien enemmän suosimat maakummut ilmestyivät keskiarkaaisella ajalla jo noin 4500–4000 eaa. , ja varhaisimmat Labradorin kumpuhautaukset ovat ajalta 5600 eaa. . Watson Braken isot kummut ajoitetaan aikaan noin 3400 eaa. Noin 3 000 eaa. rakennettiin Lousianassa kumpuja.
Noin 4000 eaa. alkoi Tennesseessä näkyä merkkejä väestön kasvusta. Paikoin alkoi olla yhteiskunnallista epätasa-arvoa. Jotkut sivut olivat yhteiskunnallisesti mahtavampia kuin toiset. Tämä näkyi hautausseremonioiden määrän kasvuna. Ylhäiset saivat kaupan kautta merestä simpukankuoria ja Suurten järvien kuparia.
Myöhäisarkaainen
thumb|250px|Calf Creekin nuolenkärkii preerialta arkaaisen ajan loppupuolelta.
Myöhäisarkaaista kautta luonnehtii maanviljely ja paikoillaan asuminen sekä laaja kauppa. Georgiaan ilmestyi Pohjois-Amerikan ensimmäinen keramiikka noin 2500 eaa. . Savannahjoen keihäänkärjet olivat taas vaihteeksi suurempia, mikä saattaa kertoa kaukaa tuodusta laadukkaasta piikivestä.
Green Riverista Kentuckysta on löydetty merkkejä puutarhaviljelystä. Noin 3000 eaa. asutusta siirtyi idässä meren rannikolle. Eteläisen Yhdysvaltain itärannikon alueella oli myöhäisarkaaisella kaudella osterinpyyntiä harjoittavien heimojen kiinteitä asutuspaikkoja. Atlantin rannikon harvinaisen runsaasti punaista okraväriä haudoissaan käyttänyt punamaalikulttuuri lopullisessa muodossaan myöhäisarkaainen. Poverty Pointiin liittyvä kulttuuri Mississippijoen laaksossa synnytti pysyviä kaupunkeja satelliittiyhteisöineen. Niinpä oli syntynyt mutkikkaita päällikkökuntia. Tähän kulttuuriin liittyi laaja kauppa. Haudoista on löydetty merkkejä sosiaalisesta eriarvoisuudesta. Myöhäisellä arkaaisella kaudella ilmestyi keramiikkaa eteläiselle Pohjois-Atlantin rannikolle; tämä keramiikka levisi länteen Alabamaan ja Mississippiin, ja etelään Floridaan. Tämä oli tullut ekä etelä-amerikan arawak-intiaaneilta. Keramiikan leviämistä pidetään siirtymävaiheena vaeltelevista heimoista paikoilleen asuviin. Kaakossa alkoi kummunrakennus, joka jatkui seuraavilla Woodlandin ja Mississippin kausilla. Noin 1500 eaa. osa irokeeseista vaeklsi stelään tullakseen cherokeiksi Lounaassa myöhemmällä puebloalueella alettiin viljellä näihin aikoihin maissia.
Myöhäisarkaakine kausi jatkui noin vuoteen 1000 eaa.
Mikroteräperinne arkaaisella kaudella
Luoteisessa Pohjois-Amerikassa mikroteriä tuottanutta varhaista NAMANT-perinnettä ei pidetä intiaanien vaan pikemminkin ehkä eskimojen ja aleuttien varhaisten sukulaisten ylläpitämänä. Tämä perinne saapui Beringian alueelle paleointiaanien jälkeen.
NAMANT-perinne levisi etelään Alaskan jääkäytävää pitkin noin 7000 eaa. . Denalin kompleksin väestö kasvoi ja oli löydöistä päätellen suuri sillä karibunmetsätyksellä elävä väestö noin 8000 vuotta sitten mutta Denalin kompleksi hävisi noin 7500 vuotta sitten. Näihin aikoihin Alaskaankin levisivät arkaaiset muun muassa pitkulaisia keihäsmäisiä kärkiä tekevät perinteet etelästä. Mikroterät levisivät Kuningatar Charlotten saarille ja Brittiläiseen Kolumbiaan noin 7000 BP. Mikroteräperinne hävisi Alaskan niemimaan eteläkärjeltä ja Kodiakin saarelta noin 4000–3000 eaa., jolloin seudulle tuli suuria kaksipuolisia veitsiä tehnyt perinne. Etelämpänä mikroterät säilyivät pidempään kuin Arktiksessa. Mikroteriä oli luoteisen Pohjois-Amerikan rannikoilla ja sisämaassa WRST-alueella vielä 2200 BP eli hieman ennen ajanlaskun alkua. Tämä niin sanottu luoteinen mikroteräperinne säilyi Mckenziejoellakin suunnilleen ajanlaskun alkuun. Siihen oli sekoittunut arkaaiselle tyypillinen keihäsmäinen ja pohjoisarkaainen sivusta lovettu kärkiperinne.
Toisaalla Keski-Kanadassa intiaanit levittäytyivät etelästä luultavasti puurajan mukana Thelonjoelle asti. Lännempänä saapui 4000 eaa. Alaskaan etelästä "pohjoinen arkaainen" perinne. Pohjoiseen arkaaiseen liittyi kaksipuolisia lovettuja kärkiä ja myös mikroteriä. Ei tiedetä, keitä pohjoisen arkaaisen kulttuurin luojat olivat.
Reijo Taipale
Reijo Toivo Taipale (9. maaliskuuta 1940 Miehikkälä – 26. huhtikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja.
Ura
Taipale syntyi tavalliseen maanviljelijäperheeseen. Hän menetti isänsä ollessaan kolmevuotias. Laulamisen Taipale aloitti jo 12-vuotiaana. Idolinaan hän piti Olavi Virtaa. Jo 1950-luvulla Taipale osallistui useisiin iskelmälaulukilpailuihin ja voitti ne kaikki. Loppuvuodesta 1960 oli edessä muutto Helsinkiin, sillä Taipale arveli sieltä avautuvan uran paremmin kuin kotiseudultaan.
Miehikkälässä asuessaan Taipale hankki elantonsa metsätöillä. Helsingissä hän toimi aluksi rakennuksilla ja lauloi iltaisin naisorkesteri Rytmi-tyttöjen solistina. Sieltä hänet pestasi palvelukseensa veteraanirumpali ja orkesterinjohtaja Kullervo Linna, joka passitti Taipaleen syksyllä 1961 edelleen Scandia-musiikin järjestämään koelaulutilaisuuteen. Tässä koelaulutilaisuudessa Jaakko Salo huomasi Taipaleen kyvyt ja antoi hänelle mahdollisuuden levyttää Kullervo Linnan kanssa.
Taipaleen levytysura alkoi vuonna 1962 kappaleilla ”Aila” ja ”Yön hetket”. Puoli vuotta myöhemmin levytetty Unto Monosen ”Satumaa” toi nuorelle artistille pysyvän paikan tangosolistien eturivissä. Taipaleen muihin hitteihin kuuluvat esimerkiksi ”Tähdet meren yllä”, ”Tango Humiko”, ”Sateen tango”, ”Onnen maa”, ”Elämän parketeilla”, ”Ruusu joka vuodesta”, ”Niittykukkaset” ja ”Jaksaa vanhakin tanssia”. Aluksi hän oli Kullervo Linnan orkesterin laulusolistina vuosina 1961–1964, mutta vuodesta 1965 Taipale viihdytti suomalaisia oman yhtyeensä kanssa. Taipale levytti sittemmin myös cover-version ruotsalaisen rockyhtye Kentin kappaleesta ”Dom andra”.
Taipaleen viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi jäi Sievin Urjanlinnassa elokuussa 2016 pidetty keikka.
Palkintoja
Vuonna 1990 Reijo Taipale sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon. Vuonna 2007 Taipale oli yhtenä Iskelmä-Finlandia-palkinnon saajaehdokkaista, mutta Seppo Hovi valitsi tuolloin voittajaksi Eino Grönin. Vuonna 2015 Taipale sai Pro Finlandia -mitalin.
Elokuvarooleja
Vuonna 1993 Taipale esiintyi Markku Pölösen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa elokuvassa Onnen maa.
Reijo Taipale esitti laulajaa myös Aki Kaurismäen elokuvassa Tulitikkutehtaan tyttö.
Elämäkerta
Taipaleesta ilmestyi vuoden 2017 lokakuussa Hellevi Poudan kirjoittama elämäkerta Satumaa: Reijo Taipaleen tarina.
Yksityiselämä
Taipale sairasti Alzheimerin tautia ja kuoli siihen 26. huhtikuuta 2019. Taipale on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon: lohko 13, paikka 99. Hautakiveen on kirjoitettu versaalilla ainoastaan laulajan sukunimi. Sen alla on hänen arvonimensä director cantus ja Taipaleen nimikirjoitus. Kiven on suunnitellut Taipaleen leski Anita Taipale.
Tony Kaye (muusikko)
pienoiskuva|pysty|Tony Kaye vuonna 2010. Anthony John Selvidge eli Tony Kaye (s. 11. tammikuuta 1946) on brittiläinen rockmuusikko. Hänet muistetaan parhaiten Yes-yhtyeen kosketinsoittajana, jona hän toimi vuosina 1968–1971 ja 1982–1995.
Tony Kaye on lisäksi vaikuttanut muun muassa Badfingerissä ja tehnyt yhteistyötä David Bowien kanssa. Hän syntyi Leicesterissä, Englannissa, ja aloitti pianotuntinsa nelivuotiaana.
Juurikasvua
Juurikasvua on Mikko Reitalan käsikirjoittama ja Saara Saarelan ohjaama, Moskito Television Oy:n tuottama kaksiosainen televisioelokuva Ylelle, joka esitettiin ensimmäisen kerran Vähässäkyrössä 16. syyskuuta 2009. Julkisesti elokuva esitettiin saman vuoden lokakuussa.
Juoni
Kaupunkilaiset Mika (Antti Luusuaniemi), lääkäri ja Ricu (Ville Myllyrinne), parturi-kampaaja, muuttavat Pohjanmaalle Mikan uuden työpaikan perässä. Pienellä paikkakunnalla elämä saa aikaan kaikenlaista eikä asiaa helpota, että uudet kunnan asukkaat ovat samaa sukupuolta oleva pariskunta.
Lähteet
Juurikasvua yle.fi
TV-elokuva Juurikasvun ensiesitys Vähässäkyrössä
Cast IMBd
Namala Guimba
Namala Guimba (myös Namala Guimbala) on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Namala sijaitsee 45 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 11 900 ja kylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).
Namala Guimban kunta rajoittuu koillisessa ja idässä Kitan piirin Madinan, etelässä Djidianin, lännessä Souransan Tomoton ja Saboulan ja luoteessa Didenkon kuntiin. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Pohjoisessa sijaitsee Boucle du Baoulén kansallispuisto.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja bozoja.
Seudun liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadekaudella. Väestön elinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja puuvilla.
Pulleakurjenherne
Pulleakurjenherne (Astragalus cicer) on monivuotinen hernekasvilaji. Se on 20–80 senttimetriä korkeaksi kasvava pystyvartinen ruoho. Lehdet ovat parilehdykkäiset ja lehdykkäpareja 8–12. Kukintona on lehtihankainen perällinen terttu. Kukan teriö on vaaleankeltainen, kooltaan 12–16 millimetriä. Palko on lyhyt, pyöreähkö ja pullistunut, 1–1,5 cm mittainen.
Uskonto Sri Lankassa
Sri Lankassa uskonto on maan perustuslain mukaisesti yksilön vapaasti valittavissa, vaikkakin buddhalaisuudelle on myönnetty asema valtionuskontona. Maan väestöstä noin 70% on buddhalaisia vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan, hindulaisia on lähes 13%, muslimeita alle 10% ja katolisia 6%, muita kristittyjä 1%. Sri Lankan väestön enemmistön muodostavat singaleesit ovat enimmäkseen buddhalaisia ja toiseksi suurin väestönryhmä, tamilit, hinduja.
Piirikunnittain tarkasteltuna Sri Lankan uskonnollisuudessa esiintyy huomattavia eroja. Kristillisin alue on Mannar, jossa yli puolet väestöstä ovat kristittyjä. Muslimit muodostavat enemmistön itärannikolla sijaitsevissa Trincomaleessa ja Amparassa.
Juha Salmu
Ura
Salmu pelasi junioriuransa Kärppien juniorijoukkueissa. Kaudeksi 1999–2000 Salmu siirtyi Suomi-sarjassa pelaaneeseen Kiekko-Ouluun, jossa pelasi yhden kauden. Tämän jälkeen hän siirtyi sarjaporrasta korkeammalle Mestiksen Hermekseen, jossa viihtyi kaksi kautta. Kesällä 2002 Salmu solmi sopimuksen ruotsalaiseen Nybro IF:ään, joka oli noussut Allsvenskaniin.
Ruotsista Salmu palasi vuonna 2003 Mestikseen ja Sportiin, jossa pelasi kauden. Kaudeksi 2004–2005 Salmu siirtyi Sportista Jukureihin. Kaudella 2005–2006 Salmu teki debyyttinsä SM-liigassa, kun JYP hankki hänet Jukureista. Liigajoukkuetta Salmu ehti edustaa kolme kautta, kunnes keväällä 2008 siirtyi takaisin Mestikseen ja Sportiin.
Saavutukset
Vaasan Sport 2008–2009
Wilson-planeettavaihteisto
thumb|5-vaihteinen Wilson-planeettavaihteisto thumb|Bugatti 51 Wilson-planeettavaihteistolla Wilson-planeettavaihteisto on hyötyajoneuvoissa käytetty automaattivaihteistotyyppi. Nimensä se on saanut keksijältään W. G. Wilsonin mukaan, joka vuonna 1927 esitteli ideansa 4-nopeuksisesta puoliautomaattisesta vaihteistosta, jossa haluttu vaihde esivalittiin ennen varsinaista vaihtamista. Myöhemmin vaihteistosta on kehitetty 5-vaihteinen ja täysin automaattinen versio.
5-vaihteinen Wilson-planeettavaihteisto on viiden planeettavaihteen yhdistelmärakenne, jossa vaihteiden kytkemiseksi käytetään viittä jarrupantaa ja yhtä monilevykytkintä. Kokoonpano on henkilöautokäyttöä ajatellen liian monimutkainen ja painava, mutta hyötyajoneuvojen kannalta nämä ominaisuudet eivät ole ongelma.
Wilson-planeettavaihteiston vahvuus on siinä, kuinka eri vaihteet saadaan kytketyksi: kukin vaihde tarvitsee vain yhden kytkentäelementin (jarrupannat ja monilevykytkin) aktivoimista. Näin ollen vaihteiston ohjauslogiikka pysyy varsin yksinkertaisena.
Kuvassa ja taulukossa A viittaa aurinkopyörään, K kehäpyörään ja P planeettakannattimeen. Yhdistelmistä esimerkiksi KPKPA tarkoittaa, että siinä on etupäästä lukien kehäpyörä, planeettakannatin, kehäpyörä, planeettakannatin ja aurinkopyörä kaikki yhtenä osakokonaisuutena.
Jerry Hadley
Jerry Hadley (16. kesäkuuta 1952 – 18. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen tenori. Hän sai uransa aikana kolme Grammy-palkintoa vuosina 1992, 1995 ja 2004.
Hadley kaavaili alun perin kapellimestarin uraa, mutta alkoi sitten opiskella laulamista. Hän aloitti uransa pienissä oopperataloissa eri kohteissa Yhdysvalloissa, mutta pääsi New Yorkin oopperan vakituiseksi tähdeksi debytoituaan siellä Arturon roolissa Gaetano Donizettin oopperassa Lucia di Lammermoor.
Hadley teki Wienin valtionoopperan -debyyttinsä vuonna 1982 tulkiten silloinkin Donizettia. Hän esiintyi uransa aikana useissa maailman tunnetuimmissa oopperataloissa, kuten La Scalassa, Metropolitan-oopperassa sekä Hampurin valtionoopperassa. Hän tuli Donizettin oopperaroolien ohella tunnetuksi mm. Gioacchino Rossinin ja Wolfgang Amadeus Mozartin sekä Broadway-musikaalien, operetin ja populaarimusiikin tulkitsijana. Hän esiintyi usein myös Tom Rakewellin roolissa Igor Stravinskin oopperassa The Rake's Progress.
Hadley tilasi vuonna 1996 Daniel Steven Craftsilta Carl Sandburgin runouteen pohjautuvan musiikkiteoksen The Song and The Slogan, joka sai kantaesityksensä vuonna 2000. Hän ampui itseään ilmakiväärillä päähän 10. heinäkuuta 2007 New Yorkin osavaltiossa ja päätyi tajuttomana sairaalaan. Hänellä todettiin vaikeita aivovaurioita, ja hänen hengissäpitonsa lopetettiin tehoamattomana 16. heinäkuuta. Hän menehtyi vammoihinsa kaksi päivää myöhemmin.
Hadleyn viimeiset oopperaesitykset tapahtuivat Australiassa toukokuussa 2007 Pinkertonin roolissa Giacomo Puccinin teoksessa Madama Butterfly. Ennen itsemurhaansa Hadleyn kerrotaan kärsineen taloushuolista ja masennuksesta.
Välkommen till folkhemmet
Välkommen till folkhemmet on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1983 julkaistu kuudes studioalbumi. Livelevyt mukaan laskettuna albumi on seitsemäs.
Albumin kappaleista muun muassa "IQ", "Hand i hand" ja "Astrologen" nousivat hiteiksi. "IQ" on Ugglan cover-versio Bruce Woolleyn "Blue Blue (Victoria)" -kappaleesta. Välkommen till folkhemmet -albumilla alkoi oikeastaan ensimmäistä kertaa esiintyä Ugglalle nykyään tyypillistä satiirista tyyliä. Esimerkiksi kappaleessa "IQ" ivataan muskelimiehiä.
Albumi äänitettiin Polar Studiossa ja Park Studiossa. Lasse Gustavsson miksasi albumin Park Studiossa.
Albumin kansikuvan on ottanut Ugglan veli, Gabriel Uggla.
Kappalelista
Kaikki kappaleet ovat Magnus Ugglan tekemiä, ellei toisin mainita.
Fiat Bravo ja Brava
Bravo ja Brava valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1996. Vuonna 1998 testattu Brava ansaitsi kaksi tähteä viidestä Euro NCAP -kolaritestistä. vasen|pienoiskuva|Fiat Brava Bensiinimoottoreina olivat aluksi 1,4 12V (80 hv), 1,6 16V (103 hv), 1,8 16V (113 hv) ja viisisylinterinen 2,0 20V (147 hv), jonka sai vain Bravoon. Dieselmoottorina oli aluksi vapaasti hengittävä 1,9-litrainen (65 hv), mutta pian tuli myös 1,9-litrainen (75/100 hv) turbodiesel. Vaihteistona oli viisivaihteinen manuaali, mutta 1,6-litraisen yhteyteen sai myös neliportaisen automaattivaihteiston.
Helsingin Sanomien Olli Hakkarainen kehui uutuusmallien tutustumisajon perusteella syyskuussa 1996 niiden persoonallisen pirteää ulkonäköä, hyviä sisätiloja, pitkää huoltoväliä ja hintaa, mutta moitti ohjauksen äkkinäisyyttä, korin helinöitä ja pientä maavaraa.
Vuonna 1999 mallistoa uudistettiin kevyesti. Muutoksia tehtiin esimerkiksi etusäleikköön ja värivalikoimaan. Uusina moottoreina olivat 1,2 16V (82 hv), joka korvasi 1,4-litraisen, sekä yhteispaineruiskutteinen dieselmoottori 1,9 JTD (105 hv). Lisäksi 2,0-litraisen bensiinimoottorin teho nousi 154 hevosvoimaan.
Retrospektivt collage
Retrospektivt collage on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1985 julkaistu kokoelmalevy. Albumi oli Ugglan kahdeksas.
Albumi sisältää Ugglan tunnetuimpia kappaleita edellisiltä albumeilta. Lisäksi siinä oli Magnus Uggla Band sjunger schlagers -EP:ltä kappaleet "Mälarö kyrka" ja "Johnny the Rucker". Levyn ensimmäiset painokset sisälsivät bonuskappaleet "Retrospektivt collage (short version)" ja "Retrospektivt collage (different mix)".
Ifigeneia Auliissa
Ifigeneia Auliissa (, tai Iphigenia in Aulide) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia. Sen aiheena on Ifigeneian uhraaminen Auliissa, jotta kreikkalaisten armeija voisi purjehtia Troijan sotaan.
Historia
Euripides kirjoitti Ifigeneia Auliissa -tragedian Orestes-näytelmän vuonna 408 eaa. ja kuolemansa vuonna 406 eaa. välisenä aikana. Se jäi Euripideen viimeiseksi näytelmäksi. Hänen poikansa (tai veljenpoikansa) Euripides nuorempi järjesti sen kantaesityksen Ateenan Dionysoksen teatterilla kaupunki-Dionysia-juhlilla vuonna 405 eaa. Näytelmä kuului trilogiaan, johon kuuluivat myös tragediat Bakkhantit ja Alkmaion Korintissa. Euripides nuorempi voitti tuolloin Euripideen näytelmillä ensimmäisen palkinnon.
Joidenkin tutkijoiden mukaan osa näytelmän tekstistä on alkuperältään epäaitoa. On mahdollista, että monet eri henkilöt ovat muokanneet tekstiä Euripideen kuoleman jälkeen.
Sisältö
Tragedia koostuu runosäkeestä.
Tausta
Kalkhas kertoo päälliköille, että jumalattaren lepyttämiseksi Agamemnonin on uhrattava vanhin tyttärensä Ifigeneia. Agamemnon on kauhuissaan, mutta hänen on otettava vaatimus vakavasti, sillä joukot alkavat jo olla levottomia ja saattavat kapinoida, jos eivät pian pääse sotaan. Agamemnon lähettää viestin puolisolleen Klytaimestralle, ja kehottaa tätä lähettämään Ifigeneian Auliiseen sillä verukkeella, että tämä naitettaisiin Akhilleukselle ennen tämän lähtöä sotaan.
Juoni
Näytelmä alkaa sillä, että Agamemnon kertoo eräälle vanhukselle tietäjän antamasta ohjeesta. Agamemnon epäröi uhraamista, ja lähettää Klytaimestralle toisen viestin, jossa käskee tätä unohtamaan ensimmäisen. Klytaimestra ei kuitenkaan koskaan saa tätä toista viestiä, sillä Agamemnonin mielenmuutoksesta suuttunut Menelaos, Agamemnonin veli, estää sen perillepääsyn. Menelaokselle ei ole kyse pelkästään siitä, että sotaretken tarkoituksena on noutaa hänen vaimonsa Helena takaisin Troijasta, vaan myös siitä, että hän pelkää joukkojen alkavan kapinoida, jos nämä saavat tietää ylipäällikön asettaneen oman perheensä heidän sotakunniansa edelle.
pienoiskuva|250px|Akhilleuksen viha. [[Jacques-Louis Davidin maalaus, 1819.]] pienoiskuva|250px|Näytelmän esitys [[Syrakusan teatterilla vuonna 2015 (videokatkelma).]] Veljekset väittelevät asiasta, ja lopulta näyttää siltä, että kumpikin saa toisen mielen muuttumaan: Menelaos onkin nyt sitä mieltä, että olisi parempi hajottaa armeija kuin surmauttaa hänen veljentyttärensä, kun taas Agamemnon on valmis uhrauksen suorittamiseen, sillä sanoo armeijan vielä hyökkäävän hänen palatsiinsa Argoksessa ja surmaavan koko hänen perheensä, jos hän ei tee sitä. Samaan aikaan Klytaimestra on jo matkalla kohti Aulista Ifigeneia ja tämän veli Orestes, joka oli vielä pieni lapsi, mukanaan. Tämä tekee päättämisestä vielä vaikeampaa.
Ifigeneia on innoissaan siitä, että tulisi naimaan yhden kreikkalaisten suurimmista sotasankareista. Totuus paljastuu hänelle, samoin kuin hänen äidilleen ja näennäiselle sulhaselle Akhilleukselle, kuitenkin pian heidän saavuttuaan Auliiseen. Akhilleus raivostuu siitä, että häntä on käytetty houkuttimena Agamemnonin suunnitelmassa, ja vannoo puolustavansa Ifigeneiaa, vaikkakin enemmän oman kunniansa kuin viattoman tytön vuoksi. Akhilleuksen ja Agamemnonin välinen konflikti voidaan nähdä esinäytöksenä Iliaan alussa olevasta riidasta heidän välillään. Kun Akhilleus yrittää yllyttää kreikkalaisia uhrausta vastaan, hän saa kuitenkin huomata, että koko sotajoukko — mukaan lukien hänen omat myrmidoninsa — vaativat uhrauksen suorittamista, ja Akhilleus on itsekin vähällä tulla kivitetyksi.
Klytaimestra ja Ifigeneia yrittävät turhaan taivutella Agamemnonia muuttamaan mielensä, mutta tämä katsoo, ettei hänellä ole valinnanvaraa. Kun Akhilleus valmistautuu puolustamaan Ifigeneiaa voimalla, Ifigeneia anelee tätä luopumaan yrityksestä, sillä hän ymmärtää, ettei hänellä ole toivoa. Hän suostuu uhriin, sanoen että mieluummin kuolee sankarillisesti kreikkalaisten pelastajana kuin menee alttarille tahtomattaan. Hän johdattaa kuoron laulamaan hymnin Artemiille samalla kun astuu kohti kuolemaansa. Klytaimestra puolestaan on suunniltaan. Hän toivoo puolisonsa maksavan tekonsa kärsimyksin, mikä ennustelee myöhempiä Aiskhyloksen Oresteiasta tunnettuja tapahtumia.
Näytelmä päättyy säilyneissä käsikirjoituksissa siihen, että sanansaattaja kertoo Ifigeneian vaihtuneen ihmeellisellä tavalla hirveksi juuri sillä hetkellä, kun uhripappi iski veitsen neidon kaulaan. Tämä nähtiin Artemiin tekona, jolla tämä pelasti Ifigeneian:
Ifigeneia puolestaan oli ”liitänyt autuaitten maille”. Tätä loppua pidetään nykyisin kuitenkin myöhempänä muutoksena tekstiin. Erään säilyneen katkelman perusteella alkuperäisessä lopussa Artemis mahdollisesti ilmestyi itse Klytaimestralle kertomaan, ettei hänen tytärtään sittenkään uhrattu.
Tulkintoja
Eräänä näytelmän teemana voidaan nähdä päättömättömyys ja jatkuvat mielenmuutokset. Mieltänsä muuttavat sekä Agamemnon, Menelaos, Ifigeneia että lopulta myös Artemis itse.
Tony Kaye (elokuvaohjaaja)
thumb|right|Tony Kaye (elokuvaohjaaja) Tony Kaye (s. 1952) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Lontoossa ja nousi parrasvaloihin kansainvälisellä menestyselokuvallaan American History X (1998).
Ifigeneia Auliissa
Tulkintoja
Näytelmä voidaan nähdä myös Euripideen kritiikkinä Ateenaa ja sen armeijavaltaa kohtaan. Näytelmän kirjoittamisaikaan oli selvää, että Ateena tulisi häviämään peloponnesolaissodan Spartan johtamaa liittoumaa vastaan, kun taas Euripides itse oli muuttanut suhteellisen rauhalliseen Makedoniaan. Näytelmä ilmaisee tavallaan Euripideen pessimismiä sitä kohtaan, osaavatko ateenalaiset enää elää oikeudenmukaisesti ja inhimillistä myötätuntoa tuntien.
Tony Kaye (elokuvaohjaaja)
Kaye on American History X:n ohella ohjannut muun muassa lukuisia musiikkivideoita, kuten Soul Asylumin "Runaway Trainin" (1993).
Ifigeneia Auliissa
Tulkintoja
Ajatus Ifigeneian uhraamisesta voi olla muistuma siitä, että mykeneläiseen uskontoon kuului ihmisuhreja.
Jaakko Kemppainen (pelisuunnittelija)
Jaakko Kemppainen (s. 1976 ) on suomalainen pelisuunnittelija. Hän on ensimmäinen suomalainen läänintaiteilija, joka toimii tehtävässä videopelitaiteen näkökulmasta.
Kemppainen on työskennellyt suomalaisella videopelialalla vuodesta 2002. Yhteensä Kemppainen on työskennellyt yli 20 eri peliprojektissa ja lukuisissa pelialan yrityksissä.
Alice Sara Ott
thumb|right|Alice Sara Ott
Alice Sara Ott (s. 1988) on saksalais-japanilainen pianisti. Hänen isänsä on saksalainen ja äitinsä japanilainen. Hän ihastui pianoon 3-vuotiaana osallistuessaan vanhempiensa kanssa resitaaliin ja aloitti seuraavana vuonna soittotunnit. Ott pääsi 12-vuotiaana Karl-Heinz Kämmerlingin oppilaaksi Salzburgin Mozarteumiin. Vuonna 2002 hänestä tuli nuorin finalisti kansainvälisen Hamamatsu-pianokilpailun historian aikana, ja hänet nimettiin sen "lupaavimmaksi artistiksi". Hänen muihin kilpailumenestyksiinsä kuuluvat ensipalkinnot Köthenin Bach-kilpailussa (2003) ja kansainvälisessä Val Tidone -musiikkikilpailussa.
Ottin kansainvälinen ura kasvoi korkean profiilin debyyttien muodossa Euroopan maissa. Näihin kuuluu Maurice Ravelin pianokonserton (G-duuri) esitys Zürichin Tonhalle-orkesterin ja David Zinmanin kanssa vuonna 2006. Vuonna 2008 huomattavaksi menestykseksi osoittautui pääsy Baselissa Murray Perahian korvaaminen lyhyellä varoitusajalla resitaalissa. Kamarimusiikin merkeissä Ott pääsi debytoimaan Luzernin (2010) ja Verbierin festivaaleille (2012). Seuraavien vuosien kohokohtiin kuuluivat ensiesiintymiset Toronton ja Chicagon sinfoniaorkesterien sekä Los Angelesin filharmonikkojen kanssa, ensiresitaali Wigmore Hallissa ja yhteistyökiertue Ólafur Arnaldsin kanssa.
Helmikuussa 2019 Ott julkisti tiedon saamastaan MS-taudin diagnoosista. Hänen siskonsa on pianisti Mona Asuka Ott.
Jukka Nevalainen
Ura
Nevalainen kasvoi Kiteellä. Hän aloitti rumpujen soiton viidesluokkalaisena, kun Keski-Karjalan musiikkiopistoon perustettiin lyömäsoitinlinja, jonka pääsykokeisiin eräs opettaja kehotti häntä osallistumaan. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli The Highway, joka soitti cover-kappaleita, muun muassa The Beatlesiä. Ala-asteaikoinaan Nevalainen harrasti myös laulamista. Kahdeksasluokkalaisena Nevalainen lopetti soittamisen hetkeksi keskittyäkseen pesäpalloon, josta hänellä on saavutuksena juniorien Suomen-mestaruuksiakin.
Paluu rumpupallille tapahtui yhdeksännellä luokalla, kun ystävä pyysi häntä yhtyeensä rumpaliksi. Yhtyeessä soitti bassoa myöhemmin Nightwishin taustalla vaikuttanut Tero Kinnunen ja sen musiikki oli tyyliltään brittipopia. Nevalaisen kiinnostus raskaampaan musiikkiin alkoi yhtyeiden kuten Metallica, Guns N’ Roses, Paradise Lost ja Sepultura kautta. Nevalaisen musiikillisina suunnannäyttäjinä ovat toimineet Metallican ...And Justice for All, Stratovariuksen Dreamspace ja Dream Theaterin Images and Words ja rumpaleista hän on maininnut esikuvikseen Jörg Michaelin ja Mike Portnoyn.
Pian Nevalainen tutustui samalla alueella asuneeseen kitaristi Emppu Vuoriseen, jonka kanssa hän soitti hevivaikutteista suomirockia Nidhro’t-nimisessä yhtyeessä. Toinen yhteinen kokoonpano Vuorisen kanssa oli nimeltään Ambrosia. Se soitti instrumentaalista metallimusiikkia Helloweenin ja Yngwie Malmsteenin tyyliin. Molemmat yhtyeet tekivät useita esiintymisiä ja äänittivät muutamia demoja. Vuonna 1996 Nevalainen soitti rumpuja Vuorisen säveltämässä kappaleessa ”Karelian Night”, joka julkaistiin poikien musiikinopettajan Plamen Dimovin tuottamalla Jimmie ”Bluesman” Lawson and Friendsin projektialbumilla Play That Funky (Humppa) Music. Bassoa kappaleessa soitti myöhemmin Nightwishiin liittynyt Sami Vänskä.
Vuonna 1997 alussa Vuorinen pyysi Nevalaista liittymään Tuomas Holopaisen perustamaan projektiin, josta lopulta muodostui Nightwish. Holopainen halusi kehittää ensimmäisellä demollaan akustista tunnelmamusiikkia soittaneen yhtyeen tyyliä lisäämällä siihen rummut ja sähkökitaran. Huhtikuussa yhtye äänitti seitsemän kappaletta, jotka julkaistiin Angels Fall First -albumilla myöhemmin samana vuonna. Sittemmin yhtye on julkaissut useita albumeja ja tehnyt maailmankiertueita.
Nightwishin ohella Nevalainen on soittanut Sethianissa ja sen vuoden 2003 ensilevytyksellä Into the Silence. Samana vuonna hän soitti ja toimi apulaistuottajana argentiinalaisen Rata Blanca -yhtyeen laulajana tunnetun Adrián Barilarin sooloalbumilla Barilari. Hän kuuluu myös kiteeläiseen Bitch Driven -yhtyeeseen Holopaisen ja Kinnusen kanssa. Yhtyeen äänittämä kappale ”Hit and Run” on julkaistu Pohjois-Karjalan nuorten foorumin kokoelmalevyllä Toinen ääni.
Elokuussa 2014 Nevalainen ilmoitti siirtyvänsä sivuun Nightwishin rumpalin paikalta ajoittaisen vaikean unettomuuden takia. Seuraavalla Nightwish-albumilla Endless Forms Most Beautiful häntä tuurasi Kai Hahto, josta sittemmin tuli yhtyeen vakituinen rumpali.
Yksityiselämä
Nevalainen asuu Kontiolahden Kulhossa vaimonsa Satun kanssa. Heillä on kolme lasta, joista vanhin, Luna, on syntynyt 2003 ja nuoremmat vuosina 2005 ja 2010.
Nevalainen on yksi Nightwishin toiminnasta vastaavan Scene Nation Oy:n omistajista ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Hän on opiskellut Joensuun yliopistossa pääaineena tietojenkäsittelyä ja sivuaineina markkinointia ja liikkeenjohtoa.
Nightwish
Studioalbumit
GP2-kausi 2010
GP2-kausi 2010 oli GP2-historian kuudes kausi, joka käynnistyi toukokuussa 2010. Sarjaan osallistui 12 tallia, joista kukin ajattaa kahta autoa. Sarjassa ajoi kauden aikana 32 kuljettajaa.
Jeronimas Milius
2014 Jeronimas Milius yhdessä Virgis Pupšysin, Kęstutis Nevulisin ja Gintautas Litinskasin kanssa lauloi Virgis Pupšysin sävellyksen ja Gintautas Litinskasin sovituksen Anastasia Dmytrikin runoon Meistä ei koskaan tule veljiä.
GP2-kausi 2010
Venezuelan Pastor Maldonado vei mestaruuden, joka varmistui Monzassa erikoisella tavalla. Sekä Maldonado että pisteissä toisena ollut Sergio Pérez joutuivat keskeyttämään kolarin seurauksena. Maldonado kolaroi Romain Grosjeanin perään ja joutui keskeyttämään auton jousituksen vaurioiduttua. Pérez joutui keskeyttämään, kun Michael Herck osui häneen ja ajautui rengasvalliin. Pérezin keskeytys varmisti Maldonadolle mestaruuden.
Kuljettajamuutokset
Uudet kuljettajat
Paluun tehneet kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Kilpailukalenteri
tähti (*) tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu lauantain kilpailun kahdeksannesta sijoituksesta
Kuljettajien loppupisteet
Tähti (*) ilmoittaa, kuinka monta paalupaikkaa kuljettaja saavutti sijoittumalla kahdeksanneksi viikonlopun ensimmäisessä kisassa.
Jaakko Kemppainen
Jaakko Kemppainen saattaa tarkoittaa useita henkilöitä:
Kohtalon kirja
Kohtalon kirja on suomalainen eri tyylilajeja yhdistelevä fantasiaelokuva vuodelta 2003. Elokuva syntyi Tampereen ammattikorkeakoulun opinnäytetyönä, ja sen ohjaajina ja käsikirjoittajina toimivat serkukset Tommi Lepola ja Tero Molin. Elokuvan pääosissa näyttelevät Juha-Pekka Mikkola ja Johanna Kokko. Sivuosissa näyttelevät muun muassa Vesa Vierikko, Åke Lindman, Santeri Kinnunen, Karoliina Blackburn, Mikko Nousiainen ja Tony Halme.
Elokuva voitti Best International Feature Film Award -palkinnon New Yorkin International Independent Film and Video -festivaaleilla 2003. Elokuva on esitetty myös Subtv:llä 1. huhtikuuta 2004. Sandrew Metronome julkaisi elokuvan Suomessa kahden DVD-levyn painoksena, jossa on mukana myös muun muassa elokuvan soundtrackilla esiintyneen Nightwishin musiikkivideo End Of All Hope.
Pierre Cressoy
Pierre Cressoy (Pierre Jules Lazare Cresson, 25. maaliskuuta 1924 Vendôme – 31. lokakuuta 1980 Gorbio) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä.
Cressoy opiskeli näyttelemistä Conservatoire national supérieur d’art dramatiquessa Pariisissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Léon Mathotin La dernière chevauchée vuonna 1946, mutta tunnetuksi hän tuli Georges Pécletin Le grand cirquessa (1948). Kokeiltuaan onneaan Paramountin studiolla Hollywoodissa vuonna 1952 Cressoy ryhtyi työskentelemään Italiassa, jossa hän teki lukuisia komedioita, melodraamoja ja seikkailuelokuvia. Vuonna 1954 hän sai parhaan ulkomaisen näyttelijän palkinnon roolistaan Raffaello Matarazzon Sävelten kuninkaassa (Giuseppe Verdi, 1953).
1960-luvulla Cressoy esiintyi italialaisissa peplumelokuvissa ja spagettiwesterneissä käyttäen taiteilijanimiä Peter Cross ja Peter Cabot. Näyttelijän ura hiipui 1970-luvun alussa.
Jasu
Jasu on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnos Jaakko-nimestä.
Väestörekisterikeskuksen mukaan vuoteen 2010 mennessä Jasu-nimen on saanut noin 520 miestä, joista valtaosa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Faídon Matthaíou
Faídon Matthaíou (, 12. heinäkuuta 1924 Thessaloniki – 17. syyskuuta 2011) oli kreikkalainen koripalloilija ja soutaja. Hän osallistui molemmissa lajeissa kesäolympialaisiin. Koripallosta Matthaíou voitti lisäksi Kreikan maajoukkueessa EM-pronssia vuonna 1949.
Elämä ja urheilu-ura
Matthaíou syntyi Thessalonikissa 12. heinäkuuta 1924. Hän osallistui soutajana Lontoon kesäolympialaisiin 1948, missä hän karsiutui yksiköiden alkuerissä ja keräilyerissä.
Koripallossa Matthaíou osallistui Kreikan maajoukkueessa kaksiin EM-kilpailuihin. Vuonna 1949 Egyptin EM-kilpailuissa Kreikka voitti pronssia ja Ranskan EM-kilpailuissa 1951 joukkue oli kahdeksas. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Kreikka pelasi karsintakierroksella yhden voiton ja kaksi tappiota ja sijoittui lopputuloksissa jaetulle 17:nnelle tilalle. Matthaíou teki Helsingissä pisteitä 12,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla.
1960-luvulla Matthaíou toimi Kreikan koripallomaajoukkueen päävalmentajana kolmissa EM-kilpailuissa. Hän valmensi myös useita kreikkalaisia pääsarjajoukkueita. Matthaíou kuoli 87-vuotiaana 17. syyskuuta 2011.
Jacob Pavlovich Adler
Jacob Pavlovich Adler (12. helmikuuta 1855 Venäjän keisarikunta – 1. huhtikuuta 1926 Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi jiddišinkielisessä teatterissa.
Elämä ja ura
Vuonna 1920 saamansa sairauskohtauksen jälkeen Adler esiintyi lavalla enää vain satunnaisesti. Hän kuoli vuonna 1926.
Perhe
Adler oli kolmesti naimisissa: Sonyan, Dinahin ja Saran kanssa, jotka kaikki olivat myös näyttelijöitä.
Monista Adlerin lapsista tuli myös näyttelijöitä, joista tunnetuin oli Stella Adler. Hänen siskontyttärensä Francine Larrimore oli myös näyttelijä, ja Adler oli näyttelijä-teatteriohjaaja Jerry Adlerin isosetä.
Séféto Nord
Séféto Nord on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Niagané sijaitsee historiallisella Kaartan alueella 205 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 11 600 ja kylässä 3 900 asukasta (vuonna 2009).
Séféto Nordin kunnan pinta-ala on 2 250 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa ja kaakossa Kitan piirin Djougounin, lounaassa Séféto Ouestin, lännessä Bafoulabén piirin Diallanin ja luoteessa Diéman piirin Diéouran ja Lambidoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja alangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on savannia.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, kakoloja ja diawandoja. Alueelta suuntautuu voimakas muuttoliike ulkomaille.
Seudun liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadekaudella. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, fonio, maapähkinä, hirssi ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Sid Meier
Sid Meier (s. 24. helmikuuta 1954 Sarnia, Ontario) on tunnettu pelisuunnittelija ja ohjelmoija, joka tunnetaan parhaiten Civilization-pelisarjan luojana. Hän on suunnitellut sekä myynnillä että kriitikoiden arviolla mitaten useita historian menestyneimmistä videopeleistä ja saanut työstään useita kunnianosoituksia.
Ura
Sid Meier perusti ”Wild Bill” Stealeyn kanssa Microprosen vuonna 1982. 1980-luvulla Meier suunnitteli Microproselle etenkin sotasimulaatiopelejä. Parhaiten hänet tunnetaan vuonna 1991 julkaistusta Civilizationista. Meier lähti Microproselta 1996 ja perusti Jeff Briggsin kanssa Firaxis Gamesin. Nykyään Firaxis tekee strategiapelejä.
Vuonna 1999 Meierista tuli Shigeru Miyamoton jälkeen toinen Academy of Interactive Arts and Sciences’ Hall of Fameen hyväksytty jäsen.
Meier on naimisissa ja asuu lastensa ja vaimonsa kanssa Hunt Valleyssä, Marylandissa.
Villit Marjaset
Villit Marjaset on yhdysvaltalainen Daytime Emmy -ehdokkuuden saanut animaatiosarja, jonka loivat Gabor Csupo, Arlene Klasky ja Steve Pepoon. Sarjan tuotti Klasky Csupo ja Nickelodeon Network Nickelodeon-kanavalle, jossa se esiintyi ensi kerran vuonna 1998. Se kesti yhteensä 91 jakson verran ja sai päätöksensä vuonna 2004. Tämän aikana sarja sai yhteensä kuusi ehdokkuutta ja voitti neljä palkintoa.
Sarjasta tuotettiin myös Villit Marjaset – elokuva vuonna 2002.
Juoni
Sarjassa keskitytään nuoren 12-vuotiaan Eliza-nimisen tytön elämään, kun hänen perheensä Villit Marjaset tekevät tv-sarjaa villistä luonnosta. He matkustavat ympäri maailmaa etsiäkseen harvinaisia eläimiä, joita he kuvaisivat sarjaansa. Perheen nuorimmalla Elizalla on erityinen kyky puhua eläimille ja seikkailujen aikana hän joutuu usein auttamaan simpanssi ystävänsä Darwinin kanssa muiden eläimien ongelmia, joita hän kohtaa viidakoissa.
Toivoton tapaus
Toivoton tapaus (The Lonely Guy) on Steve Martinin tähdittämä romanttinen komedia vuodelta 1984. Sen on käsikirjoittanut Neil Simon ja ohjannut Arthur Hiller. Elokuva perustuu Bruce Jay Friedmanin kirjaan ”The Lonely Guy’s Book of Life”.
Sandra Hansson
Sandra Hansson (s. 2. huhtikuuta 1980 Bäckefors, Bengtsfors, Ruotsi) on ruotsalainen uransa päättänyt maastohiihtäjä. Hän on voittanut Vaasahiihdon naisten sarjan vuosina 2008 ja 2009. Hansson kilpaili Uddevalla IS-seurassa.
Hämeen lääni
pienoiskuva|250x250px|Hämeen lääni eri aikoina. 1) kuulunut Hämeen lääniin 1870-1997, 2) liitetty Keski-Suomen lääniin 1960, 3) liitetty Keski-Suomen lääniin 1973, 4) liitetty Vaasan läänistä 1969, 5) liitetty Turun Ja Porin läänistä 1973, 6) liitetty Turun ja Porin läänistä 1993, 7) liitetty Turun ja Porin lääniin 1990, 8) liitetty Uudenmaan lääniin 1917, 9) liitetty Uudenmaan läänistä 1971. Hämeen lääni oli vuosina 1831–1997 Suomen lääni, johon kuuluivat Kanta-Hämeen ja Pirkanmaan maakunnat sekä pääosa Päijät-Hämeen maakunnasta. Läänin pääkaupunki oli Hämeenlinna ja väkiluvultaan suurin kaupunki Tampere. Vuosina 1997–2009 Kanta- ja Päijät-Hämeen maakunnat kuuluivat Etelä-Suomen lääniin, jonka pääkaupunki oli Hämeenlinna. Pirkanmaan maakunta kuului Länsi-Suomen lääniin, jonka pääkaupunki oli Turku.
Valtion aluehallintoa Pirkanmaan alueella hoitaa nykyään Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto. Kanta- ja Päijät-Hämeen alueet kuuluvat Etelä-Suomen aluehallintoviraston alueisiin.
Historia
Vuonna 1747 Uudenmaan ja Hämeen läänistä siirrettiin Sysmän pitäjä ja osa Hollolaa Kymenkartanon ja Savon lääniin. Vuonna 1775 läänijakoa uudistettaessa Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänistä siirrettiin pääosa myöhemmän Keski-Suomen alueesta Vaasan lääniin sekä Rautalampi Savon ja Karjalan lääniin. Uudenmaan ja Hämeen lääninhallitus siirtyi läänin keskelle Hämeenlinnaan vuonna 1776 ja takaisin Helsinkiin vuonna 1827.
Uusi läänijako hyväksyttiin 5. huhtikuuta 1831. Siinä Suomi jaettiin kahdeksaan lääniin, joista yksi oli Hämeenlinnan lääni, jonka maaherran istuin oli Hämeenlinnassa. Aiempi laaja lääni oli siis jaettu kahtia ja perustettu erillinen Uudenmaan lääni.
Vuoden 1870 alussa astui voimaan uusi hallinnollinen jako, joka muutti läänin rajoja monessa kohdin. Hämeenlinnan lääniin yhdistettiin osa Keuruun pitäjää ja osa Ruoveden emäkirkonseurakuntaa Vaasan läänistä. Länsirajana Turun ja Porin lääniä vastaan olivat siihen saakka olleet Näsijärvi ja Tammerkoski, mutta tuolloin Hämeen lääniin siirrettiin Kurun kappeli, Teiskon kappeli, Tampereen kaupunki, Pirkkalan seurakunta, Vesilahden seurakunta, Ylöjärven ja Tottijärven kappeli sekä yhdeksän kylää Someron pitäjästä. Turun ja Porin lääniin siirrettiin neljä kylää Punkalaitumen pitäjästä. Lisäksi Mikkelin läänistä siirrettiin Hämeenlinnan lääniin Korpilahden kappeli. Vuonna 1917 muodostetun Hyvinkään perustamisen myötä siihen liitetyt Hausjärven eteläosat siirrettiin Uudenmaan lääniin.
Keski-Suomen lääni perustettiin 1. maaliskuuta 1960. Hämeen läänistä siihen liitettiin Jämsän, Jämsänkosken, Koskenpään, Korpilahden, Muuramen ja Säynätsalon kunnat. Vuoden 1969 alussa siirrettiin Virrat Vaasan läänistä Hämeen lääniin. Uudenmaan lääniin kuuluneen Hyvinkään Retkiojan kylä liitettiin Riihimäkeen ja Hämeen lääniin vuonna 1971. Turun ja Porin läänistä liitettiin Suoniemen kunta Nokiaan vuoden 1973 alussa. Kuhmoinen siirrettiin Keski-Suomen lääniin vuoden 1974 alussa ja Somero Turun ja Porin lääniin vuoden 1990 alussa. Turun ja Porin läänistä siirrettiin Hämeen lääniin vuoden 1993 alussa Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö, Mouhijärvi, Parkano ja Viljakkala. Läänissä oli sen lakkautusvuonna 1997 kaikkiaan 54 kuntaa, joista 14 oli kaupunkeja.
Moottoriajoneuvojen rekisterikilvissä Hämeen läänin tunnuskirjaimet olivat H ja I.
Kuntamuutokset
Läänin lakkauttamisen jälkeiset muutokset
Maaherrat
Suomen suuriruhtinaskunnassa lääninhallituksen johtajan titteli oli kuvernööri vuosina 1837–1918.