cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Perustaminen
Rykmentin määrävahvuus oli 2 955 miestä, kalustona oli 6 kranaatinheitintä, 36 konekivääriä, 72 pikakivääriä, 72 konepistoolia, 2325 kivääriä, 494 hevosta, 1 henkilöauto ja 2 moottoripyörää. Rykmentissä palveli komentaja Laurilan ohella kuusi muuta jääkäriä, konekiväärikomppanian päällikkönä kapteeni Verner Kivinen, joukkueenjohtajana ja komppanian päällikkönä vänrikki Aarne Korhonen, pataljoonan komentajina kapteenit Vilho Korte ja Arvid Lindeqvist, komppanianpäällikkönä ja va. pataljoonankomentajana luutnantti Akseli Valtimo sekä konekiväärikomppanian päällikkönä (JR 24:sta) kapteeni Jakob Suomela.
Hollywood
Liikenne ja tiet
Hollywoodin tunnetuin katu on Hollywood Boulevard. Toinen suuri katu on Sunset Boulevard.
Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Taistelut
Seinäjoelta rykmentti lähti 18. lokakuuta Karjalankannakselle, reittinä Seinäjoki–Myllymäki–Haapamäki–Jyväskylä–Kulennoinen–Elisenvaara–Hiitola–Inkilä ja Sairala. Ennen taisteluja rykmentti teki linnoitustöitä ja kouluttautui, Kannaksen Räisälän Unnunkosken ja Kivipellon kyliin se tuli junakuljetuksen jälkeen marssien. Alueella rykmentti viipyi parisen viikkoa. 30. marraskuuta kello 4.55 rykmentin esikunta sai määräyksen kutsua lomalla olleet miehet takaisin. Käskyn siirtyä Taipaleen lohkolle se sai 6. joulukuuta kello 17.25, ensimmäisenä sinne lähti II Pataljoona kello 20.30. Kirvesmäen alalohkon etulinjaan rykmentin ensimmäiset osastot, 8 aliupseeria ja 36 miestä 1. ja 2. komppaniasta, asettuivat 8. joulukuuta. Jo samana päivänä etulinjassa kaatui rykmentin ensimmäinen mies, vänrikki Valter Vaarnala Lapualta (ent. Winqvist, s. 1909).
Hollywood
Liikenne ja tiet
Hollywood Boulevardilla kulkee Los Angelesin metron punainen linja.
Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Taistelut
Rykmentin pääasialliseksi taistelualueeksi Taipaleenjoella muodostuivat Kirvesmäen lisäksi Terenttilän ja Linnakankaan alalohkot. Rintamavastuun rykmentti otti ensimmäisen kerran 17. joulukuuta, vaikka se vahvistettiin virallisesti vasta joulukuun lopussa. Rintamavastuuta kesti 27. joulukuuta saakka, minkä jälkeen rykmentti oli levossa 6. tammikuuta 1940 saakka. Vuodenvaihteessa rykmentti liitettiin eversti Aarne Blickin komentamaan 7. divisioonaan, joka oli entinen 10. divisioona. Tammikuun alussa siihen liitettiin myös hiihtokomppania. Takaisin rintamavastuuseen rykmentti tuli 7.–16.1.1940. Kiivaimmat taistelut käytiin tuolloin Taipaleenjokeen laskevan Mustaojan yläjuoksulla, mukaan lukien ns. Niittykasematin ja Metsäkasematin eli kantalinnoituksiin kuuluneiden 1920-luvulla tehtyjen säästöbetonisten konekivääriasemien hallussapitoa koskeneet taistelut. Seuraava lepo rykmentillä oli 17.–26.1.1940, sen jälkeen sillä oli taas rintamavastuu 5. helmikuuta saakka. Taipaleen suunnan suurhyökkäyksen torjuntaan rykmentti osallistui 11.–19. helmikuuta. Kuukaudeksi aiotun levon asemesta rykmentti siirrettiin 27. helmikuuta kello 7 saadulla käskyllä Äyräpään Vuosalmelle, jonne se saapui hiihtäen ja autokuljetuksin 28.2. kello 2. Taistelut Äyräpään harjanteella, kirkonmäellä ja Vuoksen saarilla alkoivat jo seuraavana päivänä ja kestivät 13. maaliskuuta kello 11 eli rauhaan saakka. Siitä tuli tieto rykmentinkomentaja Laurilalle puhelimitse 13.3.1940 kello 5.55.
Rykmentistä kaatui kaiken kaikkiaan 682 miestä, joiden keski-ikä oli noin 29 vuotta. Nuorin kaatunut oli vain 17-vuotias ja vanhin 45-vuotias. 301 kaatunutta oli perheellisiä, heiltä jäi yhteensä 546 sotaorpoa lasta. Haavoittuneina kaatuneita oli 94, kentälle jääneitä tai tuhoutuneita 51 ja muuten menehtyneitä 8.
Mwerujärvi
Mwerujärvi on järvi Kongon demokraattisen tasavallan ja Sambian rajalla. Mwerujärvi kuuluu Kongojoen vesistöön, ja se sijaitsee Mweru–Luapula–Bangwelu-tasangon luoteisosassa. Järven pinta on 917 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala on 5 120 neliökilometriä ja sen tilavuus 38,2 kuutiokilometriä.
Mwerujärven eteläisin osa on matalaa, noin kaksi metriä syvää. Eteläosasta järven pohja laskeutuu hiljalleen keski- ja pohjoisosia kohti. Järven keskellä syvyys on noin kahdeksan metriä, ja syvimmät kohdat ovat koillisosassa. Siellä on yli 20 metriin ulottuva syvänne, joka on suurimmillaan 27 metriä syvä. Toinen noin 20 metriin ulottuva syvänne on järven pohjoisosassa. Järven keskisyvyys on 7,5 metriä.
Mwerujärven rannat ovat pääosin matalia, mutta läntinen rannikko on kivikkoista. Luapulajoki laskee järveen sen eteläosassa, ja itse järvi puolestaan laskee Luvuajokea pitkin pohjoiseen.
Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Komentajat
Rykmentin komentajana toimi perustamisesta lähtien koko talvisodan ajan everstiluutnantti Matti Laurila, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa tammikuun lopussa 1940, jolloin rykmenttiä komensi majuri Otto Lilius. Kun Laurilakin rauhan tultua kotiutettiin, komentajaksi tuli 5. heinäkuuta 1940 majuri Veikko Vallas, joka oli ollut sodan aikana rykmentin I Pataljoonan komentaja.
Deng Gai
Deng Gai (s. 22. maaliskuuta 1982 Wau, Sudan) on eteläsudanilainen koripalloilija.
Waussa, silloisessa Sudanissa, syntynyt Gai pelasi vuosina 2001–2005 Fairfieldin yliopistossa. Vuonna 2005 Gai siirtyi vapaana pelaajana Philadelphia 76ers:iin. Hän pelasi NBA:ssa kahdessa ottelussa. Tämän jälkeen Gai on pelannut muun muassa Puolan ja Liettuan pääsarjoissa.
Gai on NBA-pelaaja Luol Dengin serkku.
Éric-Emmanuel Schmitt
thumb|Éric-Emmanuel Schmitt Éric-Emmanuel Schmitt (s. 28. maaliskuuta 1960 Lyon, Ranska) on ranskalainen filosofi ja kirjailija.
Schmitt opiskeli musiikkia Lyonin konservatoriossa ja filosofiaa Pariisin normaalikorkeakoulussa (Ecole normale supérieure). Hän väitteli tohtoriksi 27-vuotiaana aiheenaan Diderot ja metafysiikka.
Schmitt tuli tunnetuksi 1990-luvulla varsinkin näytelmistään Arvoituksellisia muunnelmia, Kahden maailman hotelli, Milarepa sekä Oscar ja Mamma Roosa. Näytelmissä käsitellään usein uskontoa ja metafyysisiä kysymyksiä. Päähenkilöinä esiintyy historiallisia henkilöitä, kuten Diderot, Freud, Hitler ja Mozart.
Schmittin ensimmäinen näytelmä, La Nuit des Valognes (1991), kertoo Don Juan -hahmosta. Näytelmä Arvoituksellisia muunnelmia (Variations énigmatiques, (1996)) kertoo Nobel-kirjailijasta, joka on vetäytynyt yksinäisyyteen Norjan merelle kaukaiselle Rösvannöyn saarelle. Häntä saapuu haastattelemaan toimittaja Erik Larsen. Dialogin edetessä käy ilmi, että molemmat ovat rakastaneet samaa naista. Näytelmän pohjana on Edward Elgarin sävellys Enigma Variations. Tästä on peräisin myös näytelmän nimi.
Kirjassaan La part de l’autre Schmitt leikittelee ajatuksella, miten erilaiseksi historiankirjoitus olisi saattanut muodostua, jos Adolf Hitler olisi hyväksytty opiskelemaan Wienin taideakatemiaan. Ma vie avec Mozart -teoksessa Schmitt kuvaa musiikin käänteentekevää merkitystä elämälleen. Kirjaan sisältyy myös CD-levy, jossa tunnetut artistit esittävät Mozartin musiikkia.
Schmittin teoksia on käännetty 30 kielelle. Näytelmien lisäksi hän kirjoittaa romaaneja, esseitä ja elokuvakäsikirjoituksia. Schmittin elokuvakäsikirjoitus Le libertin (Vapaa-ajattelija, (1997)) kertoo valistusfilosofi Denis Diderot'sta, joka viimeistelee ensyklopediaansa ja kirjoittaa yhä uudelleen moraali-aiheista lukua.
Schmittin romaanin Herra Ibrahim ja Koraanin kukkaset (1999) pohjalta julkaistiin samanniminen elokuva vuonna 2003. Romaanisuomennos (Like, 2005) paketoitiin elokuvan dvd-julkaisun osaksi.
The Ramainz
The Ramainz oli yhdysvaltalainen Ramonesin musiikkia esittänyt tribuuttiyhtye.
Yhtyeen perustivat vuonna 1996 pian Ramonesin hajoamisen jälkeen Dee Dee Ramone, hänen vaimonsa Barbara Zampini sekä Marky Ramone. Kahdessa ensimmäisessä yhtyeen soittamassa konsertissa soitti myös C.J. Ramone. Yhtye käytti aluksi nimeä The Remains, kunnes vuonna 1999 kävi ilmi että nimi oli jo toisen yhtyeen (Barry & The Remains) käytössä. Yhtye nimettiin tämän takia uudelleen, nimeksi tuli The Ramainz. Vuonna 2000, Marky Ramonen perustettua oman yhtyeen (Marky Ramone & The Intruders), ja Dee Deen keskittyessä kirjojen kirjoittamiseen, yhtye hajosi.
Lauri Koskela
Lauri Koskela (16. toukokuuta 1907 Lapua – 3. elokuuta 1944 Äyräpää, Vuosalmi) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja. Hän sijoittui vuoden 1932 olympialaisissa hopealle, mutta hänen uransa huippuvuodet osuivat 1930-luvun jälkipuoliskolle. Koskela voitti olympiakultaa Berliinissä 1936 ja saavutti kaikkiaan kolme EM-kultaa ja yhden EM-pronssin sekä kymmenen SM-mitalia.
Varhaiset vuodet
Lauri Koskela syntyi Lapuan Huhtalankylässä köyhään viljelijäperheeseen. Isän häivyttyä omille teilleen äiti joutui huolehtimaan lapsistaan yksin hankkien elannon pyykkärinä ja siivoajana. Koskela joutui taustansa takia koulukiusatuksi, minkä vuoksi hän päätti ryhtyä harrastamaan urheilua. Koskela oli kiinnostunut myös yleisurheilusta sekä jalkapallosta, mutta lopulliseksi lajivalinnaksi muodostui paini, jota hän harrasti Lapuan Ponnistuksessa.
Koulun jälkeen Koskela työskenteli Lapuan Patruunatehtaalla ja liittyi samalla ammattiyhdistykseen sekä Suomen Kommunistiseen Puolueeseen. Ensimmäisiin painikisoihinsa hän osallistui 1920-luvun puolivälissä. Koskela ei ollut kertaakaan mukana Työväen Urheiluliiton mestaruuskilpailuissa, mutta esimerkiksi toimittaja Lauri Järvinen arveli hänen olleen vuosikymmenen lopulla vähintään TUL:n toiseksi paras omassa sarjassaan. Marraskuussa 1929 Koskela osallistui Helsingin Jyryn järjestämiin valtakunnallisiin kilpailuihin ja voitti 62 kg:n sarjan. Kilpailu aiheutti urheilupoliittisen selkkauksen, koska kommunistinen Jyry oli erotettu sosialidemokraattien hallitsemasta Työväen Urheiluliitosta, joka määräsi Lapuan Ponnistuksen erottamaan kisoihin osallistuneet Koskelan ja Elias Tervasmäen. Ponnistus kuitenkin kieltäytyi, ja TUL erotti seuran jäsenyydestään.
Seuran vaihto ja ura huipulla
Vuonna 1930 Koskela joutui äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen ahdistelemaksi, mikä huipentui kesällä tapahtuneeseen kyyditykseen. Hänet siepattiin kotoaan ja kuljetettiin Alajärvelle, mutta Koskela selvisi tapauksesta ilman suurempia vammoja. Hän kertoi myöhemmin olleensa valmis lyömään kotiinsa tunkeutuneita fasisteja kirveellä mutta malttaneen mielensä äitinsä pyynnöstä. Äärioikeistolaisen ilmapiirin kasvaessa Suomessa ja erityisesti Pohjanmaalla Koskelalla oli enää kaksi vaihtoehtoa, joko lopettaa painiminen kokonaan tai vaihtaa seuraa porvarilliseen Lapuan Virkiään. Hän päätti syksyllä 1930 loikata Virkiän riveihin, syynä oli lähinnä Koskelan tietoisuus omista kyvyistään ja menestysmahdollisuuksistaan myös kansainvälisissä kisoissa. Vasemmistolaisen seuran jäsenenä hänellä ei olisi ollut mitään mahdollisuuksia tulla valituksi esimerkiksi olympialaisiin.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Koskela voitti 1932, ja samana vuonna hän edusti Suomea Los Angelesin olympialaisissa. Hän hävisi avausottelunsa jo 48 sekunnin jälkeen mutta saavutti kisoissa lopulta pronssia. Koskelan painiuran huippuvuodet osuivat 1930-luvun jälkipuoliskolle, jolloin hän oli Kustaa Pihlajamäen ohella Suomen menestynein painija. Berliinin olympialaisissa 1936 Koskela paini kultaa voitettuaan loppuottelussa virolaisen Voldemar Välin tuomariäänin. Olympiakullan lisäksi hän saavutti kolme EM-kultaa, yhden EM-pronssin, seitsemän SM-kultaa ja kolme SM-hopeaa.
Siviilielämä ja sotavuodet
Siviilielämässä Koskela tunnettiin hiljaisena ja vaatimattomana miehenä. Hänestä tuli tunnettu julkisuuden henkilö, joka teki ulkomuodollaan vaikutuksen erityisesti naisiin, joilta ”Pohjolan Adonikseksi” ylistetty Koskela sai runsaasti ihailijapostia. Hän oli kuitenkin itse naimisissa. Lauri Koskela osallistui sekä talvi- että jatkosotaan. Jatkosodan hyökkäysvaiheen jälkeen hän sai vapautuksen palveluksesta ikänsä vuoksi mutta hänet määrättiin uudelleen rintamalle vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana. Hänestä oli tuolloin kaavailtu myös Suomen Painiliiton uutta päävalmentajaa. Lauri Koskela kaatui Vuosalmella vartiossa ollessaan elokuussa 1944. Hän tavoitteli tuulenpuuskan taisteluhaudan reunan yli heittämää puolisonsa kirjettä ja kuoli tarkka-ampujan luotiin.
Lapuan kaupungintalon puistossa kasvaa olympiatammi, jonka Koskela sai kunniapalkintona vuoden 1936 olympialaisista. Se istutettiin nykyiselle paikalleen 1939. Puun juurella on myös muistolaatta.
Lahjan sain
Lahjan sain on vuonna 1983 julkaistu Lea Lavenin 11. albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä ja C-kasettina CBS Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Kassu Halonen, ellei toisin mainittu.
Michael Holm
Michael Holm (oik. Lothar Bernhard Walter; s. 29. heinäkuuta 1943 Stettin) on saksalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja.
Ura
Michael Holm perusti ensimmäisen yhtyeensä viisitoistavuotiaana. Hänen ammattimainen uransa alkoi 1961, jolloin julkaistiin single "Texas-Jimmy". Vuonna 1969 julkaistiin cover-versio Doug Sahmin hitistä "Mendocino", josta tuli vuoden myydyin single Saksassa. 1970-luvulla ilmestyi useita menestyssävellyksiä, kuten "Tränen lügen nicht" (1974). Michael Holmin yhteistyökumppaneita oli muun muassa tuottaja Giorgio Moroder. Vuosina 1982–2004 Michael Holmilta ei ilmestynyt ainuttakaan studioalbumia. Tuolloin hän työskenteli Kristian Schultzen kanssa Projekt Cuscon parissa.
Michael Holm on tuottanut musiikkia muun muassa artisteille Lisa Nemzo ja Guildo Horn.
James W. Christy
thumb|James Christy ja [[Robert Sutton Harrington vuonna 1978.]] James Walter Christy (s. 1938) on Yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Työskennellessään United States Naval Observatoriossa, hän löysi 22. kesäkuuta 1978 Pluton kuun, joka nimettiin jälkeenpäin nopeasti Kharoniksi.
Löytö tehtiin huolellisesti tutkimalla valokuvauslevyä Plutosta ja huomaamalla, että siinä oli hyvin pieni kohouma Pluton toisella puolella. Tämä levy ja sen osat oli merkitty "huonoksi", koska pitkulaisen kuvan Plutosta arveltiin olevan virhe, joka johtui virheellisestä yhdenmukaistamista. Christy kuitenkin huomasi, että vain Pluto oli pitkänomainen, taustalla olevat tähdet eivät.
Christyn aikaisemmat työt U.S Naval Observatoriossa olivat sisältäneet valokuvia tuplatähdistä, joten hän päätteli, että tämä pullistuma voi olla Pluton seuralainen.
Shakkikello
Shakkikello on kello, jolla mitataan lautapeleissä kuten shakissa tai gossa käytettyä peliaikaa. Shakkikelloja on mekaanisia ja analogisia, jotka vedetään käsin, sekä paristoilla tai verkkovirralla toimivia digitaalisia kelloja. Myös älypuhelimiin saa shakkikellosovelluksia.
Rakenne
Shakkikellossa on kaksi kellotaulua, yksi kummankin pelaajan jäljellä olevaa peliaikaa ilmoittamaan, sekä painonupit. Analogisissa kelloissa on viisarinäyttö ja digitaalikelloissa yleensä numeronäyttö. Digitaalikelloissa on painikkeet, joilla peliaika voidaan valita ennen pelin alkua ja lisätä mahdollinen lisäaika pelin aikana. Analogisissa kelloissa on takana kierrettävät säätimet, joilla viisareita voi liikuttaa, sekä vetoruuvit.
Käyttö
Pelin aluksi kummallekin pelaajalle asetetaan kelloon heille käyttöönsä annettava peliaika, ja ensimmäisen siirron tekevän pelaajan kello käynnistetään. Jokaisen vuoronsa päätteeksi pelaajat painavat kellossa omalla puolellaan olevaa nuppia pysäyttääkseen oman kellonsa ja käynnistääkseen vastapelaajansa kellon.
Pelin säännöistä ja pelitilanteesta riippuen pelaaja yleensä häviää, jos hänen kellostaan loppuu aika ennen vastustajaa. Ajan loppumista havainnollistaa analogisissa kelloissa usein punainen merkkilippu, joka putoaa ala-asentoon minuuttiosoittimen saavuttaessa kello kahdentoista. Digitaalikellon taulu näyttää ajan loppuessa peliaikavalinnasta riippuen joko lukemaa 0:00 tai näyttöön ilmestyy merkkilippu.
Asetukset
Digitaaliset kellot voidaan ohjelmoida esimerkiksi antamaan jokaisesta siirrosta lisäaikaa (esimerkiksi Fischer-ajanotossa tai Bronstein-ajanotossa), tai lisäämään pelaajille aikaa tietyn ajan tai siirtomäärän jälkeen. Analogista kelloa voidaan yleensä vain kääntää eteen- ja taaksepäin.
Suosio
Tärkeissä shakkikilpailuissa käytetään nykyisin ensisijaisesti digitaalisia shakkikelloja, sillä ne ovat tarkempia kuin analogiset kellot ja sallivat monipuolisemmat peliaika-asetukset. Edullisuutensa vuoksi analogisia kelloja käytetään kuitenkin yhä harrastelijoiden peleissä ja shakkikerhoissa.
Martin Straka
Martin Straka (s. 3. syyskuuta 1972 Plzeň, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yli 1 000 NHL-ottelua pelannut jääkiekkoilija, joka päätti peliuransa vuonna 2014 kasvattajaseurassaan HC Plzeňissä. Hän pelasi seurassa viimeiset kuusi kautta ja on nykyään sen toimitusjohtaja ja omistaja.
Straka valittiin numerolla 19 Pittsburgh Penguinsiin 1992 NHL:n varaustilaisuudessa, ja hän on pelannut lukuisissa joukkueissa 15 vuotta kestäneen NHL-uransa aikana. Hänet myytiin Ottawa Senatorsiin 1995, ja alle vuoden päästä uudelleen New York Islandersiin. Hän siirtyi vapaana pelaajana 1996 Florida Panthersiin, muttei saanut kauden 1995–96 jälkeen uutta sopimusta. Hän palasi Pittsburghiin 1997, ja vuonna 2003 hänet myytiin taas pois, tällä kertaa Los Angeles Kingsiin. Vuonna 2005 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa.
Straka pelasi Tšekin joukkueessa, kun se voitti kultaa talviolympialaisissa 1998. Hän voitti kultaa myös jääkiekon MM-kisoissa 2005 Wienissä. Talviolympialaisissa 2006 Straka sai pronssia.
Reino Majala
Reino Aleksanteri Majala (s. 15. elokuuta 1934 ) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on ollut Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen (laskentatoimen professori vuodesta 1983. Hänen tutkimusalaansa ovat olleet yritysten rahoitus ja rahoituskustannukset ja niiden yhteiskunnallisten vaikutusten miittaaminen ja raportointi. Hän oli myös korkeakoulun vararehtori. Hän jäi eläkkeelle 1999 täysinpalvelleena ja lopetti lakisääteisesti KHT-tilintarkastajan työt täyttäessään 70.
Jänisjärvi (Kihniö)
Jänisjärvi on Pirkanmaalla Kihniössä Mäkikylällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Jänisjärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 450 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,9 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa Jänisnevan ja Välivuoren välissä. Rannat ovat suomaata lukuun ottamatta kahta pientä rantaosuutta. Järveen laskee vajaa kymmenen suo-ojaa ja laskuoja on kaivettu alkamaan järven luoteispäästä. Laskuoja on 900 metriä pitkä ja se laskee Nerkoonjärven etelärantaan Korpiniemen viereisen lahdenpohjukkaan. Rantaviivan pituus on 1 kilometri ja sen rannalle on rakennettu yksi loma-asunto. Sille johtaa tie, jolle pääsee yhdystieltä 13359. Lakkautettu Haapamäki–Pori-rata ohittaa järven pohjoisrantaa myöten.
Scott Niedermayer
Scott Niedermayer (s. 31. elokuuta 1973 Cranbrook, Brittiläinen Kolumbia, Kanada ) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Niedermayer oli pelipaikaltaan puolustaja ja hän edusti 18 kauden ja yli tuhannen ottelun mittaisella NHL-urallaan New Jersey Devilsiä ja Anaheim Ducksia voittaen NHL:n Stanley Cup-mestaruuden neljä kertaa. Hänet palkittiin ammattilaisuransa aikana NHL:ssä James Norris Memorial Trophylla ja Conn Smythe Trophylla, hänet äänestettiin viisi kertaa liigan tähdistöotteluun ja hänet nimettiin jääkiekon Hockey Hall of Famen kunniagalleriaan vuonna 2013. New Jersey Devils on myös jäädyttänyt Niedermayerin pelinumeron 27. Hän on sekä Devilsin että Ducksin kaikkien aikojen eniten tehopisteitä merkkauttanut puolustaja.
Arvokisoissa Niedermayer edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta kahdesti olympialaisissa ja maailmancupissa, kerran maailmanmestaruuskilpailuissa ja kahdesti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1991, aikuisten maailmanmestaruuden vuonna 2004, olympiakultaa vuosina 2002 ja 2010 ja jääkiekon maailmancupin vuonna 2004. Olympia-, MM- ja Stanley Cup-voittajana hän on niin kutsutun Kolmen kullan klubin jäsen ja hän on ainoa jääkiekkoilija, joka on voittanut edellä mainittujen saavutusten ohella myös Memorial Cupin.
Niedermayer nimettiin Anaheim Ducksin uudeksi apuvalmentajaksi vuoden 2013 tammikuussa.
Ura
thumb|left|Scott Niedermayer Anaheim Ducksin paidassa.
Niedermayer pelasi juniorivuotensa WHL-seura Kamloops Blazersissä, ja herätti huomiota puolustajalle harvinaisilla yli piste per ottelu -tehoillaan. New Jersey Devils varasi hänet NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla kolme.
Ensiesiintymisensä NHL:ssä Niedermayer teki kaudella 1991–1992 pelaten neljässä ottelussa. Seuraavalla kaudella hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Devilsissä, ja teki puolustajalle hyvät 40 tehopistettä. Vuonna 1995 Niedermayer oli mukana voittamassa Devilsin ensimmäistä Stanley Cup -mestaruutta, ja kaksi muuta seurasivat vuosina 2000 ja 2003. Viimeisimmässä finaalissa kaatui hänen veljensä Rob Niedermayerin edustama Mighty Ducks of Anaheim (nykyinen Anaheim Ducks). Niedermayer on valittu NHL:n tähdistöotteluun vuosina 1998, 2001 ja 2004, ja vuonna 2004 hänet palkittiin kauden parhaalle puolustajalle myönnettävällä James Norris Memorial Trophyllä. Työsulkukaudella 2004–2005 Niedermayer ei pelannut lainkaan, ja kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi veljensä seuraksi Mighty Ducks of Anaheimiin nelivuotisella sopimuksella. Mighty Ducks pelasikin hyvän kauden yltäen läntisen konferenssin finaaleihin asti, ja Niedermayer itse teki NHL-uransa piste-ennätyksen 13 maalia ja 50 syöttöä. Koko NHL-urallaan Niedermayer teki 1263 ottelussa yhteensä 740 pistettä.
Kansainvälisellä tasolla Niedermayer on ollut mukana voittamassa kultaa vuoden 2002 talviolympialaisissa, vuoden 2004 maailmanmestaruuskilpailuissa, vuoden 2004 maailmancupissa ja vuoden 2010 talviolympialaisissa. Näin ollen hän kuuluu niin sanottuun kolmen kullan klubiin eli niiden harvalukuisten pelaajien joukkoon, jotka ovat voittaneet Stanley Cupin, olympiakultaa ja maailmanmestaruuden. Niedermayer on ainoa pelaaja maailmassa, joka on voittanut tämän lisäksi vielä nuorten maailmanmestaruuskilpailut (1991) ja Memorial Cupin (1992).
Coralie Trinh Thi
pienoiskuva|Coralie Trinh Thi vuonna 1998. Coralie Trinh Thi (s. 11. huhtikuuta 1976 Pariisi, Ranska) on ranskalainen pornonäyttelijä, jonka sukujuuret ovat puoliksi Ranskasta, puoliksi Vietnamista. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta Pane mua (Baise-moi, 2000), jossa hän sekä näytteli, ohjasi, että käsikirjoitti. Hän on näytellyt myös Gaspar Noén 1990-luvulla ohjaamassa suojaseksistä kertovassa lyhytelokuvassa Sodomites.
Matti Hakala (ensyklopedisti)
Matti Iivari Hakala (23. maaliskuuta 1927 Kiukainen – 2. helmikuuta 2012) oli suomalainen tietosanakirjojen päätoimittaja. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteen maisteri ja hallinto-opin kandidaatti. Hakala syntyi Satakunnan Kiukaisissa Satanahka Oy:n toimitusjohtajan Heikki I. Hakalan ja hänen puolisonsa, satakuntalaisen kulttuuri- ja poliitikkosuvun tyttären Liinan (o.s. Hosia) perheeseen, varttui Uudellakirkolla Karjalankannaksella perheen omistamassa Halolan kartanossa, kirjoitti ylioppilaaksi Oulusta. Valmistuttuaan Helsingin yliopistosta hän toimi viestinnän ja mainonnan asiantuntijatehtävissä keskeisissä pankki- ja vakuutusyhtiöissä Helsingissä.
Tietosanakirja Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja, pääkonsuli Sven Sevelius kutsui Hakalan 24-osaisen Uuden tietosanakirjan (ensimmäinen osa 1963; sarja valmistui 1972) toimitussihteeriksi. Tietosanakirjauransa aikana Hakala toimi myös Koululaisen tietosanakirjan ja Koululaisen uuden tietosanakirjan, Kodin tietosanakirjan, Kodin uuden tietosanakirjan ja Tiedon värikkään maailman päätoimittajana, Suomalaisen tietosanakirjan vastaavana päätoimittajana ja viimeksi Suomen Almanakan kehittäjänä ja keskeisenä toteuttajana.
Eläkevuosinaan Hakala omistautui sukuhistorialliselle tutkimustyölle ja hoiti 1600-luvulta periytyvää sukutilaa Satakunnan Punkalaitumella.
Mario Eusebio Mestril Vega
right|thumb|Mario Eusebio Mestril Vega Mario Eusebio Mestril Vega (s. 5. maaliskuuta 1940 Nuevitas) on kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Camagüeyn hiippakuntaan 4. elokuuta 1964 ja nimitettiin Camagüeyn vihkipiispaksi sekä Cediaen titulaaripiispaksi 16. marraskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. helmikuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Adolfo Rodríguez Herrera, jota avustivat Faustino Sainz Muñoz ja Pedro Claro Meurice Estiu.
Mestril Vega sai 2. helmikuuta 1996 nimityksen Ciego de Avilan piispaksi.
Seututie 922
Seututie 922 on Tornion kaupungin alueella kulkeva seututie. Se alkaa Luotomäestä, valtatien 29 (E8) Keminmaan ja Tornion välisen moottoritieosuuden Tornion päässä olevasta kiertoliittymästä ja päättyy Röyttään Tornion terästehtaan ja Tornion sataman raskaan liikenteen portille Selleenkadun kohdalla. Tie on valaistu melkein koko matkalta. Viimeinen kilometri Terästieltä eteenpäin on valaisematon. Tie on päällystetty koko matkalta.
Tie siirrettiin keskiosaltaan uuteen maastoväylään 2010. Aiempi tielinjaus sai nimen Ruonajärventie.
Kytäjä
Kytäjä on Hyvinkäällä sijaitseva kylä ja kaupunginosa. Kytäjä on yhdystien 1361 varrella noin 15 kilometriä Hyvinkään keskustasta länteen. Vuoteen 1917 saakka kylä kuului Nurmijärven pitäjään ja vuoteen 1968 saakka Hyvinkään maalaiskuntaan.
Kytäjän kartano oli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden suurin yksityinen maatila. Kartanon omistanut maatalousyhtymä Laakkonen purki sen vuonna 2023. Kytäjän ja Hyvinkään keskustan välillä kulkee linja-autolinja. Kytäjän kautta on kulkenut vuosina 1918–1967 Hyvinkään–Karkkilan rautatie. Kytäjän kirkko valmistui 1939 ja sen on suunnitellut Kytäjän kartanon silloinen isäntä, Väinö Vähäkallio. Kirkon läheisyydessä on seurantalo, nimeltään Kytäjän Maapirtti, jonka omistaa Kytäjän maamiesseura.
Rytkön eli Näsin koulu Kytäjällä perustettiin vuonna 1874. Kivisenojan vuonna 1903 perustettu koulu lakkautettiin vuonna 1993. Kytäjän golfkenttä on Suomen suurimpia golfkenttiä. Kytäjän rautatieasema lakkautettiin vuonna 1967, kun Hyvinkään–Karkkilan rautatie purettiin. Asemarakennus on yhä jäljellä, mutta on yksityisomistuksessa.
Kytäjän maisemaa hallitseva Kytäjärvi laskee Kytäjokea myöten Vantaanjokeen. Kytäjärveen laskevat pohjoisesta Suolijärvi ja Hirvijärvi, joka on osittain Riihimäen ja Lopen puolella, sekä lännestä Mustajoki. Järven alapuolella Kytäjokeen yhtyy etelästä Koirajoki, joka saa alkunsa Lopen kunnan eteläisimmistä osista.
Kytäjän pohjois- ja eteläpuoli ovat laajoja metsäalueita. Pohjoispuolella on useita pikkujärviä ja siellä maaston korkeuserot ovat varsin suuria. Kytäjältä muutama kilometri etelään sijaitsee usean neliökilometrin laajuinen Kurkisuo, jonka eteläpuolella puolestaan tulee vastaan Salpausselkään liittyvä harjualue.
Kytäjän kolmoissurma tapahtui Kytäjän kartanon mailla 12. toukokuuta 1972. Kartanon silloinen omistaja Kai Kustaa Vähäkallio ampui kolme nuorta, jotka olivat telttailemassa Kytäjällä.
Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Kytäjän vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 2001.
8315 Bajin
8315 Bajin on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi Kiinan tiedeakatemian rahoittama Beijing Schmidt CCD Asteroid Program 25. marraskuuta 1997. Asteroidi on nimetty kiinalaiskirjailija Ba Jinin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1997 WA22.
Theodore Roosevelt
Theodore Roosevelt (27. lokakuuta 1858 – 6. tammikuuta 1919) oli Yhdysvaltain 26. presidentti vuosina 1901–1909. Hänet tunnetaan myös nimellä T.R. ja Teddy. Roosevelt toimi presidentti William McKinleyn varapresidenttinä kunnes tämä murhattiin, ja 42-vuotiaana hänestä tuli Yhdysvaltain nuorin presidentti.
Ksenija Afanasjeva
Ksenija Dmitrijevna Afanasjeva (, s. 13. syyskuuta 1991 Tula, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Afanasjeva voitti permannon maailmanmestaruuden Tokion MM-kilpailuissa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Moskovassa 2013 ja Montpellier’ssa 2015. Permannon MM-hopeaa hän saavutti Glasgow'ssa 2015. Neliottelun EM-hopeaa hän sai Lausannessa 2009 ja hypyn EM-pronssia 2015. Afanasjeva kuului sekä Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen että Tokion MM-kilpailuissa 2011 ja Clermont-Ferrandin EM-kilpailuissa 2008 hopeaa saavuttaneisiin Venäjän joukkueisiin.
Theodore Roosevelt
Nuoruus
Roosevelt syntyi 27. lokakuuta 1858 varakkaaseen perheeseen New Yorkissa. Hän oli vanhempiensa, Theodore vanhemman ja Marthan, neljästä lapsesta toinen. Theodore Roosevelt matkusteli lapsuudessaan pitkiä aikoja vanhempiensa kanssa Euroopassa ja Lähi-idässä. Hänen varhaiskasvatuksensa perustui yksityisten opettajien antamaan kotiopetukseen.
Ksenija Afanasjeva
Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Afanasjeva sijoittui puomilla seitsemänneksi, permannolla yhdeksänneksi, eritasonojapuilla 21:nneksi ja Venäjän joukkueessa joukkuekilpailun neljänneksi. Lisäksi hän oli neliottelun karsinnan kuudes: maakohtainen rajoitus finaaliin oli kaksi voimistelijaa maata kohden, ja Afanasjevaa paremmin voimisteli karsinnassa kaksi venäläisnaista. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän oli voittamassa joukkuekilpailun hopeaa ja sijoittui puomilla viidenneksi sekä permannolla kuudenneksi.
Theodore Roosevelt
Nuoruus
Theodore Roosevelt kärsi lapsena astmasta, minkä vuoksi hän sairasteli usein. Teini-ikäisenä Roosevelt alkoi kuitenkin harrastamaan aktiivisesti liikuntaa ja jatkoi liikuntaharrastustaan koko elämänsä ajan. Liikuntaharrastuksen ansiosta Roosevelt oli fyysisesti vahva.
Vuonna 1876 Roosevelt aloitti opiskelun Harvardin yliopistossa. Harvardissa ollessaan Roosevelt opiskeli laajasti erilaisia oppiaineita aina saksasta luonnonhistoriaan. Harvardissa ollessaan Roosevelt tapasi varakkaaseen pankkiiriperheeseen kuuluneen Alice Hathaway Leen ja avioitui tämän kanssa lokakuussa 1880. Avioitumisen jälkeen Roosevelt alkoi opiskella lakia Columbian yliopistossa, mutta lopetti opiskelut jo vuoden päästä lähteäkseen mukaan politiikkaan.
Poliittisen uran alku ja pako länteen
Roosevelt valittiin vuonna 1882 New Yorkin osavaltion lainsäädäntöelimeen, jossa hän toimi kahden kauden ajan vuoteen 1884 asti. 12. helmikuuta 1884 Alice Lee synnytti pariskunnan esikoistytön, joka sai saman nimen kuin äitinsä. Kaksi päivää synnytyksen jälkeen Theodore Rooseveltin oma äiti kuitenkin kuoli lavantautiin. Vain muutamaa tuntia tämän jälkeen Rooseveltin vaimo Alice menehtyi munuaisongelmien vuoksi. Kahden läheisen ihmisen menettäminen järkytti Rooseveltia syvästi ja hän pakeni seuraavien kuukausien ajaksi surua työhönsä politiikan parissa.
Roosevelt päätti lopulta luopua työstään ja lähteä länteen Dakotan territorioon. Roosevelt jätti tyttärensä siskonsa hoidettavaksi ja muutti asumaan Dakotan erämaihin. Dakotassa Roosevelt osti itselleen kaksi karjatilaa ja tuhatpäisen karjalauman. Roosevelt vietti aikaansa ratsastaen, metsästäen, hoitaen karjaansa ja jahdaten sheriffinä Dakotan lainsuojattomia.
Roosevelt muutti takaisin itään vuonna 1886, mutta vieraili tämänkin jälkeen useita kertoja Dakotan erämaissa. Takaisinmuuttoon vaikutti suuresti se, että Roosevelt oli tutustunut uudelleen Edith Kermit Carowiin, johon Roosevelt oli ollut nuorempana ihastunut. Pari meni naimisiin Lontoossa joulukuussa 1886 ja muutti asumaan New Yorkin Oyster Bayhyn. Pariskunta sai yhteensä viisi omaa lasta, joiden lisäksi he huolehtivat Rooseveltin esikoistyttärestä Alice Leesta.
Paluu politiikkaan ja sota Espanjaa vastaan
thumb|left|125px|Eversti Roosevelt Rough riderin univormussa 1898. Roosevelt palasi politiikkaan vuonna 1886, kun hän pyrki New Yorkin kaupungin pormestariksi. Roosevelt ei kuitenkaan voittanut vaaleja. Kaksi vuotta myöhemmin Roosevelt kampanjoi republikaanien Benjamin Harrisonin puolesta presidentinvaaleissa. Harrison voitti vaalit ja nimitti Rooseveltin henkilöstökomissioon (United States Civil Service Commission), jossa hän jatkoi vielä seuraavan presidentin, demokraattien Grover Clevelandin alaisuudessa vuoteen 1895. Tuolloin Rooseveltistä tuli New Yorkin kaupungin poliisikomission (New York City Police Board) johtaja. Poliisikomissiossa Roosevelt muun muassa kitki korruptiota poliisilaitoksesta ja kielsi viinan myymisen sapattina.
Republikaanipresidentti William McKinley nimitti Rooseveltin laivaston varaministeriksi vuonna 1897. Vuonna 1898 Yhdysvaltain laivaston alus USS Maine räjähti Havannan satamassa vieden mukanaan 266 yhdysvaltalaissotilasta ja Roosevelt asetti Yhdysvaltain laivaston täyteen hälytystilaan. Yhdysvaltalaisessa mediassa Espanjaa syytettiin laivan upottamisesta, vaikka todellisuudessa Espanjalla ei ollut mitään osuutta asiaan. Mediassa velloneiden syytösten vuoksi Roosevelt alkoi kuitenkin valmistaa laivastoa sotaan Espanjaa vastaan. Kun sota Espanjaa vastaan lopulta alkoi, niin Roosevelt erosi laivastoministeriöstä ja järjesti eversti Leonard Woodin kanssa ensimmäisen vapaaehtoisen ratsuväkirykmentin, jolle lehdistö antoi nimen ”Rough riders”. Roosevelt johti rykmenttiä yhdessä Santiagon taistelun hyökkäyksistä, minkä seurauksena hänestä tuli sodan jälkeen suuri sotasankari.
Sodasta palattuaan Rooseveltia pyydettiin republikaanien ehdokkaaksi New Yorkin kuvernöörinvaaleihin demokraattien ja Tammany Hallin suosittua Judge Augustus van Wyckia vastaan. Republikaanien puoluekoneiston ja erityisesti republikaanipuolueessa merkittävässä asemassa olleen Thomas C. Plattin voimakkaan tuen ansiosta Roosevelt voitti vaalit täpärästi. Kuvernööriksi noustuaan Roosevelt kuitenkin toimi usein juuri päinvastoin kuin republikaaninen puolue olisi toivonut: Roosevelt muun muassa kieltäytyi nimittämästä Plattin haluamia puolueaktiiveja tiettyihin julkisiin virkoihin ja tuki julkista infrastruktuuria pyörittäneiden yritysten verotuksen kiristämistä. Tämän seurauksena Rooseveltin ja Plattin välit tulehtuivat. Platt ei halunnut Rooseveltin pyrkivän enää toiselle kuvernöörikaudelle, minkä vuoksi hän päätti vuonna 1900 ehdottaa Rooseveltia istuvan presidentin William McKinleyn varapresidenttiehdokkaaksi seuraaviin vaaleihin. Roosevelt suostui ehdotukseen, koska hän ajatteli sen tarjoavan väylän lähteä presidenttiehdokkaaksi vuoden 1904 vaaleissa.
Presidentinvaalit 1901 ja McKinleyn murha
thumb|left|Alkuperäinen [[teddykarhulelu sai inspiraation tästä Washington Postissa 16. syyskuuta 1902 julkaistusta pilakuvasta Rooseveltin kieltäydyttyä ampumasta puuhun ajettua mustakarhun pentua.]]
Demokraatit asettivat vuoden 1900 presidentinvaaleissa McKinleyn ja Rooseveltin vastaehdokkaiksi William Jennings Bryanin ja Adlai E. Stevensonin. Roosevelt kampanjoi ahkerasti ja kiersi kampanjansa aikana puhumassa yli 500 eri kaupungissa. Vaaleissa McKinley ja Roosevelt löivät vastaehdokkaansa selvästi saaden yli 860 000 ääntä enemmän ja vieden valitsijamiehet äänin 292–155. McKinleyn presidenttikausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä anarkisti Leon Czolgosz ampui McKinleytä 6. syyskuuta 1901, ja tämä kuoli viikkoa myöhemmin.
Sisäpolitiikka
Presidentiksi noustuaan Roosevelt lupasi leikata trustien valtaa Yhdysvalloissa. Roosevelt nosti kahden presidenttikautensa aikana yhteensä 44 syytettä suuryrityksiä vastaan, mistä hän sai lempinimen ”trust-busteriksi”. Trustien vastainen Sherman Antitrust Act oli säädetty jo vuonna 1890, mutta sitä ei ollut ennen Rooseveltin presidenttikautta juurikaan käytetty. Vuonna 1902 Yhdysvaltain oikeusministeriö kuitenkin haastoi John Pierpont Morganin johtaman The Northern Security Company -rautatieyhtiön oikeuteen. Yhtiö oli fuusioiden kautta saanut itselleen monopoliaseman, minkä vuoksi Yhdysvaltain korkein oikeus määräsi sen vuonna 1904 purettavaksi. Lisäksi Rooseveltin presidenttikaudella hyväksyttiin useita yritysten toimintaa sääteleviä uusia lakeja: Hepburn Act määritteli 1906 suurimmat lippujen hinnat rautateillä. Pure Food and Drug Act ja Meat Inspection Act määräsivät elintarvikkeiden tarkastamisesta sekä tehtaiden hygieniasta.
Trustien purkamisen lisäksi Roosevelt otti aktiivisen roolin työtaistelujen selvittämisessä, vaikka hänellä ei ollutkaan muodollista valtaa sopia työtaisteluja. Toukokuussa 1902 hiilityöläiset ryhtyivät lakkoon, mikä uhkasi monien amerikkalaisten lämmöntuotantoa. Roosevelt kutsui työnantajien ja -tekijöiden edustajat neuvottelemaan Valkoiseen taloon. Lisäksi hän uhkasi ottaa kaivokset liittovaltion hallintaan armeijan avulla ja sopi suurten investointiyritysten kanssa, että nämä lopettaisivat hiiliyhtiöiden rahoittamisen, jos lakkoa ei saataisi päätökseen. Uhkailu tehosi ja osapuolet pääsivät sopimukseen, joka lopetti lakon. Roosevelt antoi tälle taktiikalle nimen "square deal", jonka hän myös otti vuoden 1904 presidentinvaaleissa kampanjasloganikseen.
Roosevelt puhui myös aktiivisesti luonnonsuojelun puolesta. Rooseveltin presidenttikaudella Yhdysvaltoihin luotiin viisi uutta kansallispuistoa ja suojeltujen luontoalueiden määrä maassa vähintään nelinkertaistui. Roosevelt myös kasvatti liittovaltion metsistä huolehtivan Forest Servicen vaikutusvaltaa.
Rooseveltin suhtautuminen afroamerikkalaisiin oli kaksijakoinen. Roosevelt uskoi joidenkin yksittäisten afroamerikkalaisten olevan lahjakkaampia kuin yksittäiset valkoihoiset ja halusi tarjota näille mahdollisuuden todistaa omat kykynsä, mutta toisaalta hän piti afroamerikkalaisia yleensä valkoihoisia heikompana rotuna. Presidenttikautensa alussa Roosevelt sai etelävaltioiden median vihat niskoilleen, kun hän kutsui tummaihoisen Booker T. Washingtonin keskustelemaan Valkoiseen taloon etelävaltioiden poliittisista virkanimityksistä. Vuonna 1906 Roosevelt taas erotti kunniattomasti ("dishonorable discharge") kolmen komppanian verran tummaihoisia sotilaita Yhdysvaltain armeijasta ilman oikeudenkäyntiä, koska pieni osa miehistä oli osallistunut yhden valkoihoisen miehen surmaan, eikä kukaan sotilaista tunnustanut syyllisyyttään.
Ulkopolitiikka
thumb|Roosevelt istuu höyrykaivuukoneessa [[Panaman kanavalla 1906.]] Rooseveltin omasta mielestä hänen koko presidenttikautensa tärkein saavutus oli Yhdysvalloille strategisesti hyvin merkittävän Panaman kanavan rakennustöiden aloittaminen. Koska Panama tuolloin kuului Kolumbialle, Yhdysvallat tuki Panaman itsenäisyyttä ajaneita vallankumouksellisia – kolumbialaisille sotilaille muun muassa tarjottiin 50 dollaria taistelusta luopumisesta. Panaman itsenäistyttyä Yhdysvallat ja Panama allekirjoittivat vuonna 1903 Hay-Bunau-Varillan sopimuksen, jossa Yhdysvallat maksoi Panamalle kanavasta 10 miljoonan dollarin kertamaksun ja 250 000 dollarin vuosittaisen korvauksen.
Roosevelt lisäsi merkittävästi laivaston kokoa. Kuudentoista taistelulaivan ”Great White Fleet” kiersi maailmaa 1907–1909 esittelykierroksella. Roosevelt lisäsi Monroen oppiin ”Rooseveltin korollaarin”, jonka mukaan Yhdysvaltain piti avustaa Karibiaa, jos maiden hallitusten asioiden hoito tekisi asian välttämättömäksi.
Roosevelt keräsi kansainvälistä tunnustusta neuvottelemalla Venäjän–Japanin sotaan rauhan, mistä hän sai Nobelin rauhanpalkinnon. Myöhemmin hän selvitteli Ranskan ja Saksan välejä Marokon kriisin yhteydessä.
”Ted-setä” antoi suostumuksensa Eleanor Rooseveltin ja viidennen serkkunsa, Franklin D. Rooseveltin, avioliitolle New Yorkissa maaliskuussa 1905.
Afrikan safari
thumb|Roosevelt kaadetun norsun vieressä ase kädessä (n. 1909–1919). Pian kautensa jälkeen Roosevelt matkusti yli vuodeksi safarille Afrikkaan metsästämään suurriistaa ja keräämään eläinnäytteitä uuteen luonnontieteelliseen museoon ja eläintarhaan. Matkan olivat rahoittaneet Smithsonian Institute ja National Geographic Society. Matka sai maailmanlaajuista huomiota, sillä sen aikana tapettiin tai vangittiin 23 151 eläintä.
Progressiivipuolueen presidenttiehdokkaana vuonna 1912
Vuoden 1912 presidentinvaaleissa Roosevelt sai 4,1 miljoonaa (27 prosenttia) ja Taft 3,5 miljoonaa ääntä. Presidentinvaalit voitti kuitenkin Wilson 6,3 miljoonalla äänellä. Jos republikaanien äänet eivät olisi jakaantuneet Taftin ja Rooseveltin kesken, Wilson olisi hävinnyt vaalit.
Seuraavana vuonna Roosevelt teki tutkimusmatkan Etelä-Amerikkaan. Hän kuvaa matkaansa vuonna 1913 ilmestyneessä suositussa kirjassa Through the Brasilia Wilderness.
Ensimmäinen maailmansota
Roosevelt pettyi presidentti Woodrow Wilsonin ulkopolitiikkaan. Hän hyväksyi Ison-Britannian, Ranskan ja muiden ympärysvaltojen toiminnan taistelussa sivilisaation puolesta. Hän päätti koota sotaan oman vapaaehtoisdivisioonan, mutta silloinen presidentti Wilson hylkäsi hankkeen. Rooseveltin terveys oli huonontunut trooppisten sairauksien vuoksi, ja hän kuoli 60-vuotiaana 6. tammikuuta 1919 Oyster Bayssa.
Kubanin portaat
thumb|right|Amerikkalaisvalmisteista [[Bell P-39 Airacobraa tuotiin suurin määrin (yli 4 000 kpl) neuvostoilmavoimien käyttöön, jossa se toimi hävittäjätoiminnan ohella maataistelukoneenakin.]] Kubanin portaat on eräs hävittäjälentäjien käyttämä ilmataistelutaktiikka. Sen kehitti venäläinen hävittäjälentäjä Aleksandr Pokryškin. Hän muotoili sen Kubanin luona käytyjen ratkaisutaistelujen aikana natsi-Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon. Siinä on piirteitä suomalaisten varsinkin jatkosodan alussa omaksumasta heiluritaktiikasta sekä Thach weavesta. Kubanin portaita käytettiin sovelletusti jopa vielä Korean sodassa.
Kubanin portaat perustuu nopeaan hyökkäykseen ja pikaiseen irtautumiseen ilmataistelusta. Siinä pyritään hyödyntämään suuremman lentokorkeuden ja korkeamman lentonopeuden tuomia etuja vastustajaan nähden. Avainsanat tässä tekniikassa ovat: "korkeus-nopeus-liike-tulitus" (ven. vysota-skorost-manjovr-ogon). Ratkaisevaa oli, että rintamalle taistelukäyttöön saatiin riittävän suorituskykyisiä lentokoneita, joista ratkaisevia olivat MiG-3 eräänä ensimmäisistä neuvostovalmisteisista ja englantilaiset sekä amerikkalaiset Lend-Lease -aseapuna toimitetut taistelukoneet.
Egyptin mau
Egyptinmau on kissarotu, joka on saanut nimensä muinaisten egyptiläisten, nimellä Mau tai Miw kutsutun pyhän kissan mukaan. (Mau tarkoittaa yksinkertaisesti kissaa.)
Rodun historiaa
Egyptiläisen maun arvellaan olevan Lähi-idän Kairon paikkeilla syntynyt alkuperäisrotu. Maun arvellaan olevan Egyptin pyhien kissojen jälkeläinen, ja se on ainoa luonnollisesti syntynyt täplikäs kotikissarotu. Useiden pyramidien seinämaalauksissa on kuvattuna täplikkäitä kissoja osallisena ankkojen metsästyksessä yhdessä ihmisten kanssa. Egyptinmaun juuret ulottuvat siis yli 3 500 vuoden taakse. Mau on arkeologisten löytöjen valossa maailman vanhin kesykissarotu. Mau tuli Roomaan 1950-luvulla ja Amerikkaan 1953. Vuonna 1978 CFA hyväksyi egyptinmaun ja 14 vuotta myöhemmin vuonna 1992 sen hyväksyi myös FIFé. Ensimmäinen mau tuli Suomeen 1993, ja vuonna 2013 yksilöitä on hieman päälle sata. Kasvatuksen seurauksena määrä on kasvussa. Suomessa ensimmäinen pentue syntyi vuonna 2006.
Nykyään virallisia egyptinmau-kissoja on Amerikassa, Euroopassa, Australiassa ja useilla muilla alueilla, joissa harrastetaan kissankasvatusta. Epävirallista, ei-puhdasrotuista mauntyyppistä kesykissaa esiintyy katukissoina ja lemmikkeinä yleisesti koko Itä-Afrikan pohjoisosassa, ja se on tuttu näky kulkukissana Kairon kaduilla.
Luonne
Egyptinmau on ystävällinen ja leikkisä. Se on hyvin aktiivinen ja seurallinen kissa. Mau on älykäs, ja se voi opetella itsekseen temppuja, kuten oppia avaamaan suljettuja ovia ja noutamaan leluja. Useimmiten kissa kiintyy yhteen ihmiseen ylitse muiden, mutta "lahjuksin" se voi kiintyä myös muihin. Mau ääntelee paljon, mutta sen ääni on kaunis ja hiljainen.
Värit ja rakenne
Kissarodulla on kolme virallista värimuotoa:
Lisäksi vähäisessä määrin esiintyy mustaa ja sinistä väriä, mutta ne eivät ole näyttelykelpoisia. Siitokseen niitä voidaan käyttää harkiten, järjestöistä riippuen.
Maun vartalo on keskipitkä, lihaksikas ja kaunislinjainen. Pää on pyöristyneen kiilan muotoinen ja nenä lyhyt. Kissan otsalla on skarabee-merkki eli "M"-kuvio. Silmät ovat karviaismarjanvihreät ja mantelin muotoiset, korvat ovat suuret tai keskikokoiset, melko teräväkärkiset ja aika kaukana toisistaan. Maulle on tyypillistä "huolestunut" ilme, joka johtuu silmien sijoittumisesta ja muodosta. Maun jalat ovat keskipitkät, sopusuhtaiset, ja niissä on pilkkuja sekä raitoja. Takajalat ovat pitemmät kuin etujalat. Häntä on keskipitkä, hieman kaventuva ja siinä on runsaasti raitoja.
Tea Ista
pienois|300px|[[Jussi-palkinnot 1959|Jussi-voittajat 1959. Toinen oikealta Tea Ista.]] Tea Ista (oik. Dorothea Ida Eveliina Witikka o.s. Ista, ) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli pitkän uransa aikana sekä teatterissa, elo­kuvissa että televisio­sarjoissa.
Ista sai Jussi-palkinnon vuosilta 1958 ja 1972, Ida Aalberg -palkinnon vuonna 1993, Pro Finlandia -mitalin vuonna 1997 sekä Näyttämö­taiteen valtion­palkinnon vuonna 2012.
Ura
Ista valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1956. Hänet kiinnitettiin saman vuoden syksynä Kansallis­teatteriin, jossa hän teki näyttävän ja pitkän uran. Ista esiintyi Kansallis­teatterin lavalla jo teatteri­koululaisena vuonna 1954, jolloin hän esitti Kalvean Immen roolin Aleksis Kiven näytelmässä Seitsemän veljestä.
Vuonna 2000 Ista jäi eläkkeelle Kansallis­teatterista, mutta hän jatkoi näyttelemistä koti­teatterinsa lisäksi muun muassa Helsingin Kaupungin­teatterissa. Istan viimeiseksi teatteri­rooliksi jäi intiaani­äiti Kansallis­teatterissa marras­kuussa 2010 ensi-iltansa saaneessa Kristian Smedsin ohjauksessa Mr. Vertigo.
Yksityiselämä
Ista avioitui teatteri- ja elo­kuva­ohjaaja Jack Witikan kanssa 1961, ja heidän tyttärensä Minna Maria syntyi vuonna 1963. Ista kuoli 81-vuotiaana vaikeaan sairauteen sairaalassa Espoossa.
Tea Ista on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautaus­maan Taiteilijain­mäelle.
Halabja (maakunta)
Halabdjan kuvernementti on Irakin pohjoisosassa Iranin vastaiseen rajaan rajoittuva, Irakin Kurdistanin hallituksen maaliskuussa 2014 ja alueparlamentin maaliskuussa 2015 perustama maakunta. Ennen Kurdistanin alueparlamentin päätöstä, Irakin parlamentti oli päättänyt vuoden 2013 lopussa ja Irakin hallitus oli antanut hyväksyntänsä uuden maakunnan perustamiselle tammikuussa 2014 antamallaan lailla. Vaadittavasta Irakin parlamentin uudesta hyväksynnästä ei sen sijaan uutisoitu ainakaan näkyvästi. Jotkut tahot ovat arvioineet, ettei pelkkä Irakin Kurdistanin oma päätös ilman Irakin parlamentin hyväksyntää yksin riitä uuden maakunnan perustamiseksi.
Hallintokeskus on Halabdjan kaupunki, joka sijaitsee linnuntietä noin 254 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista pohjoiskoilliseen ja noin 65 kilometriä Sulaimaniyyasta kaakkoon. Halabdja nousi kansainväliseen julkisuuteen Saddam Husseinin komentamien Irakin sotavoimien kohdistaessa sinne tuhansia ihmisiä surmanneita pommituksia kemiallisilla aseilla vuonna 1988.
Maaliskuussa 2014 maakunnan kerrottiin muodostetun Halabdjan piirikunnasta (Halabdjan kaupungista).
thumb|210px|left|Maakunnan piirikuntajako 2015. Maakunnan väkiluku on arvioitavissa vuonna 2013 tehtyjen väestöarvioiden perusteella. Tuolloin Sulaimaniyyan maakunnan asukasluviksi arvioitiin 1 783 270. Yhteensä 14 prosenttia Sulaimaniyaan väestöstä tuli neljästä Halabjan maakunnan muodostaneesta piirikunnasta. Halabjan maakunnan asukasluvuksi saadaan tällöin noin 250 000 henkeä. Maakunta muodostettiin seuraavista neljästä piirikunnasta (suluissa prosenttiosuus aiemmasta Sulaimaniyaan maakunnan väestöstä):