cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Dreaming (yhdysvaltalainen yhtye)
Yhtyeen tyyli
Monet vanhat Stabbing Westward -fanit ovat kritisoineet yhtyeen "radioystävällisyyttä" ja kaupallistumista edeltäjäänsä verrattuna. The Dreamingin jäsenet pukeutuvat keikoillaan täysin mustiin ja kitaristit ja basisti soittavat yleensä valkoisilla instrumenteilla, yleensä Gibson Les Pauleilla ja Schecterin bassoilla. Yhtyeen musiikki on muuttunut Stabbing Westwardia instrumentaalisesti kevyemmäksi ja nopeammaksi, mutta sanoituksissaan edelleen yhtä ahdistunutta ja masentunutta ellei enemmänkin. Yhtye on ottanut enemmän vaikutteita goottiteemasta kuin Stabbing Westward, mikä erottuu eritoten Puppet-albumilla. Christopher Hallin mukaan yhtyeen debyytti oli kariutunut hänen ja Johnny Haron alkuperäisestä visiosta, jolloin Puppetilla he yrittivät korjata asiaa. Puppetin soundi olikin edeltäjäänsä raskaampi, tummanpuhuvampi ja hyökkäävämpi. Sisältäen silti tiettyjä popkoukkuja yhdessä ellei toisessakin kappaleessa. Puppetilta tosin puuttuu teknisesti haastavat kitarasoolot, joita Etched in Bloodilla voi kuulla muun muassa Sticks and Stones-kappaleessa. Kitaravetoisuus ylinpäänsä on jäänyt taka-alalle. The Dreaminging ulkoasua ja soundia on pidetty hyvin merkittävänä 2000-luvun puolivälin emoyhtyeiden synnylle, ottaen vaikutteita goottirockin ulkoasusta, synthpopin ja punkin sointukierroista. Myös yhtyeen edeltäjää Stabbing Westwardia pidetään tärkeänä vaikuttajana kyseiselle tyylisuunnalle synkeillä ja itsetuhoisilla teemoillaan, mutta yhtyeen ulkoasu oli lähempänä perinteisempää rockia.
Diskografia
The Dreaming on tehnyt kaksi EP-levyä, joista ensimmäinen on myynyt noin 7 500 kappaletta, ja kaikki levyä edeltäneet julkaisut yhteensä noin 30 000 kappaletta, myös Etched in Blood myi yli kultalevyrajan Yhdysvalloissa. Yhtyeellä on myös kaksi demoa.
Demo1 (2003/2004)
Demo2 (2003/2004)
"The Dreaming" (2005)
"Bonus Tracks" (2005)
"Dreamo" (2006)
"Club Re-mixes" (2007)
Pre-Op
Pre-Op on kokoelmalevyn kaltainen julkaisu, jota yhtye myi kiertueellaan 2008.
Puppet-kokoonpano
(*)=Virallinen jäsen
Sulo Wuolijoki
Sulo Ilmiö Wuolijoki (12. huhtikuuta 1881 Hauho – 24. kesäkuuta 1957 Luopioinen) oli suomalainen juristi, toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914.
Pekko ja poika
Tuotanto
Elokuvan toisen päähenkilön eli Pekon pojan rooliin haki Koivusalon mukaan 3 000 ehdokasta. Rooliin valittiin Porin Teatterin musikaalissa Oliver näytellyt Kalle Wallin. Pekon äidin näyttelijä vaihtui ensimmäisestä elokuvasta, nyt äitinä oli Visa Mäkisen televisiosarjassa roolin näytellyt Helka Kuusiluoto.
Sulo Wuolijoki
Lapsuus ja nuoruus
Sulo Wuolijoki oli syntyisin Vuolijoen kartanosta Hauholta. Hänen isänsä oli rusthollari ja valtiopäivämies Juho Wuolijoki, s. 1843, ja äitinsä Serafina Antintytär Lagervik, s. 1851 Kärkölän Hähkäniemessä. Myös hänen veljensä Wäinö Wuolijoki oli tunnettu poliitikko.
Pekko ja poika
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin kahdessa jaksossa 22 kuvauspäivänä kesä–heinäkuussa 1994 Kuhmoisten Pihlajakoskella, Helsingissä, Porvoossa ja Tampereella. Elokuvassa on Timo Koivusalon säveltämää musiikkia ja siinä siteerataan Eino Leinon runoja useaan otteeseen mm. Tuija Piepposen, Esko Nikkarin ja Jope Ruonansuun repliikeissä.
Sulo Wuolijoki
Lapsuus ja nuoruus
Sulo Wuolijoki tuli Jyväskylän lyseoon 1897 viidennelle luokalle, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muun muassa Edvard Gylling, Martti Kovero ja Otto Wille Kuusinen. Tällä yhteydellä oli myöhemmin suuri merkitys hänen poliittisella urallaan. Sulo Wuolijoki kävi Jyväskylän lyseota 1897–1900, jolloin hän muutti Helsinkiin ja pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1901. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Hän oli perustamassa 1905 yhdessä vanhojen koulutoveriensa Edvard Gyllingin, Martti Koveron ja Otto Wille Kuusisen sekä veljensä Wäinön kanssa Ylioppilaiden Sosialidemokraattista Yhdistystä ja Sosialistista Aikakauslehteä.
Pekko ja poika
Vastaanotto
Pekko ja poika oli vuoden 1994 katsotuin elokuva Suomessa 70 000 katsojalla. Myös kriitikot kohtelivat sitä maltillisemmin äänenpainoin kuin sen edeltäjää Pekko Aikamiespojan poikamiesaika.
Sulo Wuolijoki
Politiikkaan
Wuolijoki ryhtyi aktiiviseksi sosiaalidemokraattiseksi poliitikoksi suurlakon jälkeen ja toimi kansanedustajana 1907–1914. Tällöin hän tuli tunnetuksi erityisen aktiivisena Laukon kartanon torpparien puolustajana heidän häätökiistassaan vuonna 1907. Torpparikysymyksiin hän oli tutustunut erityisesti koulutoveriensa Gyllingin ja Koveron välityksellä, jotka molemmat aikoinaan väittelivät torpparikysymyksistä.
Wuolijoki kirjoitti 1905 suomenkieliset sanat kansainvälisen työväenliikkeen tunnuslauluun Kansainvälisen (Internationale) yhdessä Otto Wille Kuusisen, Yrjö Sirolan ja Pertti Uotilan kanssa.
Vuonna 1913 Sulo Wuolijoki vetäytyi aktiivipolitiikasta ja toimi sittemmin asianajajana, sanomalehtimiehenä ja kirjailijana Helsingissä ja Riihimäellä.
Sisällissota
Sisällissodan käynnistyessä Wuolijoki vastusti aseellista kapinaa ja kieltäytyi hänelle tarjotusta tehtävästä kansanvaltuuskunnan raha-asiain valtuutettuna. Hieman myöhemmin Wuolijoki kuitenkin otti vastaan sihteerin tehtävän Suomen ja Neuvosto-Venäjän valtiosopimuksen neuvotelleessa komissiossa. Hän käytti neuvonantajinaan karelianistina tunnettua runoilijaa Eino Leinoa sekä karjalaista kirjailijaa Iivo Härköstä. Wuolijoki osallistui myös komission Pietarissa käymiin neuvotteluihin. Sodan jälkeen hänet vangittiin ja toimitettiin Isosaaren vankileirille, jossa pidettiin valkoisten ”poliittisesti vaarallisiksi” luokittelemia punaisia.
Perhe
Sulo Wuolijoki avioitui 1908 virolaisen ylioppilaan Ella Maria Murrikin kanssa. Avioliitto päättyi eroon 1923, mutta Ella otti käyttöön nimen Hella, jolla nimellä hänestä tuli tunnettu poliitikko ja näytelmäkirjailija sekä Yleisradion pääjohtaja.
Sulo ja Hella Wuolijoen tytär Vappu avioitui suurlähettiläs Sakari Tuomiojan kanssa. Heidän poikansa on Erkki Tuomioja.
Marian ilmestyspäivä
thumb|Neitsyt Marian ilmestys. Ikoni pyhän Klimentin kirkosta Makedoniasta 1500-luvulta. thumb|[[Melozzo da Forlì: Marian ilmestys]] Marian ilmestyspäivä eli marianpäivä on kristillinen juhlapäivä, joka juhlistaa arkkienkeli Gabrielin ilmestymistä Neitsyt Marialle ilmoittamaan Kristuksen tulevasta syntymästä. Tapauksesta kerrotaan Luukkaan evankeliumin ensimmäisessä luvussa. Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa sekä useissa protestanttisissakin kirkkokunnissa juhlapäivää vietetään 25. maaliskuuta, tasan yhdeksän kuukautta ennen joulua. Nykyisin se kuitenkin on vain harvoissa maissa yleinen pyhä- ja vapaapäivä.
Marian ilmestyspäivä Suomessa
Suomessa marianpäivä oli vuoteen 1954 saakka yleensä keskelle viikkoa sattuva pyhäpäivä. Sitä vietettiin vanhan kristillisen käytännön mukaisesti 25. maaliskuuta. Kuitenkin jos tämä päivä sattui pääsiäistä edeltävälle hiljaiselle viikolle, pyhäpäivä oli palmusunnuntaita edeltävänä lauantaina, ja jos se sattui jommaksikummaksi pääsiäispäiväksi, marianpäivä oli pääsiäistä seuraavana tiistaina. . Vuoden 1955 alusta lähtien se kuitenkin siirrettiin kirkkolain muutoksella sunnuntaiksi, jolloin se menetti merkityksensä vapaapäivänä. Korvaavaksi vapaapäiväksi tuli pyhäinpäivä, joka oli siihen saakka ollut sunnuntaina, mutta siirrettiin nyt lauantaiksi (tuolloin lauantait olivat vielä yleensä työpäiviä). Tällä lähinnä työmarkkinajärjestöjen ehdottamalla muutoksella pyrittiin sijoittamaan vapaapäivät tasaisemmin eri vuodenaikoihin. Vastaavat muutokset oli tehty myös Ruotsissa muutamaa vuotta aikaisemmin. Vuodesta 1955 lähtien Suomen evankelisluterilainen kirkko on viettänyt Marian ilmestyspäivää sunnuntaina aikaisintaan 22. maaliskuuta ja viimeistään 28. maaliskuuta, paitsi jos tämä sunnuntai on palmusunnuntai tai pääsiäispäivä, jolloin Marian ilmestyspäivää vietetään palmusunnuntaita edeltävänä sunnuntaina.
Marian ilmestyspäivän liturginen väri on valkoinen, Marian ilmestyspäivää edeltävän viikon värinä on paastoajan sininen tai violetti. Samoin marianpäivän jälkeen arkipäivinä on kirkoissa liturgisena värinä paastoajan väri, violetti tai sininen.
Päivään liittyvät jumalanpalvelusten lukukappaleet ovat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirjan mukaan.:
Päivään liittyy myös Marian kiitosvirsi, jonka eräs mukaelma on virsikirjassa virsi n:o 50, Jumalaa kiittää sieluni. Sitä lauletaan Enkeli taivaan -virren sävelmällä.
Suomessa marianpäivä kuuluu nykyään saamelaisten liputuspäiviin.
Marian ilmestyspäivä Ruotsissa
Ruotsissa Marian ilmestyspäivä eli vårfrudagen ("meidän rouvamme päivä") vääntyi jo keskiajalla muotoon våffeldagen, "vohvelipäivä". Marian ilmestyspäivää juhlitaankin Ruotsissa syömällä vohveleita.
Häijää
pienoiskuva|Häijään vanha [[Vapaa Valinta -myymälä]] pienoiskuva|Häijään koulu Häijää on kylä ja taajama Sastamalan kaupungissa, entisen Mouhijärven kunnan alueella. Vuoden 2020 lopussa taajamassa asui 414 asukasta ja samannimisellä postinumeroalueella 1031 asukasta. Häijää on Sastamalan yksi suurimmista kasvualueista asukasmääränsä suhteen ja vilkas maantieliikenteen pysähdyspaikka. Se valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi vuonna 2003.
Häijää sijaitsee Tampereen ja Porin välisen valtatie 11:n ja Keikyästä Kyröskoskelle kulkevan seututie 249:n risteyksessä. Aikanaan Häijään alueella Salmin kylässä sijaitsi valtateiden 9 ja 11 risteys: Turusta tullut valtatie 9 ja Porista tullut valtatie 11 yhtyivät ja jatkuivat samaa reittiä Siuron kautta Tampereelle. Häijäästä on matkaa Sastamalan keskustaan 20 kilometriä, entisen Mouhijärven keskustaajamaan Uotsolaan viisi kilometriä, Kyröskoskelle 20 kilometriä, Tampereelle 40 kilometriä ja Poriin 75 kilometriä.
Häijään palveluihin kuuluvat mm. ABC Häijää -liikennemyymälä, Herkkujuustola, Kauppakeskus Häijään Äijä, Säästömarket, Häijään Urheilutarvike, Häijään koulu ja päiväkoti, Mouhijärven kumikorjaamo, Lantmännen Agro, Mouhijärven Kukka, Neste Express -kylmäasema, Muoti- ja lahjatavaraliike Kultalyhty, kirpputori-kahvila, Häijään Tanssikrouvi, kultasepänliike, fysioterapia sekä useita parturi-kampaamoita.
Häijään läheisyydessä sijaitsevat Särkijärven uimaranta sekä Otamussillan virkistysalue.
Reformaation päivä
Reformaation päivä, Uskonpuhdistuksen muistopäivä on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa 22. sunnuntai helluntaista. Tällöin muistellaan uskonpuhdistusta. Liturgisena värinä toimii vihreä. Ensimmäinen lukukappale on joko Jes. 33:20–22 tai Jer. 3:14–15. Toinen lukukappale voi olla sekä Room. 1:16–17 että Ef. 6:10–18. Evankeliumina toimii Joh. 4:46–53.
Päivän nimi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa oli vuoteen 2021 Uskonpuhdistuksen muistopäivä, mutta vuoden 2021 Kirkolliskokous muutti sen Reformaation päiväksi. Muutoksen tarkoitus oli kohdistaa huomio historiallisesta tapahtumasta omana aikanamme tapahtuvaan kirkon uudistamiseen ja siihen, että eri kirkkojen kristityt ovat samalla puolella, eivät toisiaan vastaan.
Saksassa uskonpuhdistuksen muistopäivä (Reformationstag) on 31. lokakuuta. Se on vapaapäivä useissa Saksan osavaltioissa. Ruotsin kirkossa uskonpuhdistuksen päivä on liitetty seksagesimasunnuntaihin.
Venom
Venom voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Starship Troopers
Starship Troopers on Robert A. Heinleinin science fiction -romaani. Se julkaistiin alun perin jatkokertomuksena The Magazine of Fantasy & Science Fiction -lehdessä loka–marraskuussa 1959 nimellä Starship Soldier, ja samana vuonna kirjana. Heinlein on kertonut kirjan synnystä että hän oli kesken toisen kirjan kirjoittamista äimistynyt lehdestä lukemastaan kaavailusta, että Yhdysvallat lopettaisi yksipuolisesti ydinasekokeet, ja sai kimmokkeen kirjoittaa tarinan, jossa filosofiselta ja historialliselta kannalta tarkastelisi niitä syitä, miksi ihmiset yleensä sotia käyvät.
Juoni
Kirja kertoo nuoren filippiiniläissotilaan Juan "Johnnie" Ricon liittymisestä Maan liittovaltion eliittijoukkoihin, Mobile Infantryyn (MI). MI on futuristinen sotilasjoukko, joka on varustettu taistelupanssarein ja tekee maihinlaskuja vieraille planeetoille. Ricon sotilasura etenee värvätystä aliupseeriksi ja upseeriksi ihmisten ja "Bugs"-nimisen hyönteislajin tähtienvälisen sodan kuluessa.
Vastaanotto
Starship Troopers voitti parhaan romaanin Hugo-palkinnon 1960. Vaikka teos ei ollut sotatieteisfiktion ensimmäisiä se on vaikuttanut lajityypin tuntemiseen. Siitä on tehty useita elokuvia ja pelejä, kuuluisimpana Paul Verhoevenin vuoden 1997 elokuva Starship Troopers – universumin sotilaat. Romaani on myös kerännyt arvosteluja yhteiskunnallisista ja poliittisista teemoistaan ja syytöksiä militarismista. Eräät kiistävät tämän sanoen, että teoksessa esitetyt näkemykset eivät ole Heinleinin henkilökohtaisia näkemyksiä: kirjassa on (1950-lukuun nähden) edistyksellisiä näkemyksiä naisiin avaruusaluksien ohjaajina, mutta päähenkilö esittää vanhoillisia näkemyksiä.
Kirjaa ei ole suomennettu.
Nižni Novgorodin lentoasema
Nižni Novgorodin lentoasema (Strigino) tai Nižni Novgorodin kansainvälinen lentoasema on venäläisen miljoonakaupunki Nižni Novgorodin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 18 kilometriä Nižni Novgorodin keskustasta lounaaseen.
Lentoasemalla on kaksi matkustajaliikenteelle tarkoitettua kiitotietä. Kiitoteistä pidempi, 18R/36L, on varustettu kategorian I:n mukaisella ILS-mittarilähestymisjärjestelmällä. Sen vieressä on samansuuntainen mutta hieman lyhyempi asfalttipäällysteinen CAT I -luokan kiitotie. Näiden lisäksi kentän eteläpäässä on pari lyhyttä, helikopterien ja pienkoneiden käytössä olevaa kiitotietä
Historiaa ja modernisointia
Toinen kiitotie rakennettiin Moskovan olympialaisten alla vuosina 1976–1980. Vuonna 1979 lentokentän navigointilaitteisto päivitettiin kansainvälisemmälle tasolle; kenttä sai ICAO:n kategorian I mukaisen varustuksen. Neuvostoliiton hajottua, lentokenttä sai kansainvälisen lentoaseman luokituksen 1993.
Lentokenttää pyritään laajentamaan ja uudistamaan useampivaiheisen modernisointihankkeen avulla vuosina 2011–2021. Pian uudistushankkeen alun jälkeen kenttä kertoi jo liikennemäärien voimakkaasta kasvusta. Vuonna 2012 lentoaseman matkustajamäärä nousi yli 60% ja oli 747 165.
Rautatiet suosittu kilpailija
Vaikka lentoliikenteen suosio on noussut huomattavasti äskettäin, monen euroopanpuoleisen venäläiskaupungin tapaan Nižni Novgorodin lentoaseman matkustajamäärät eivät ole vielä valtavan suuret. Rautatieliikenne vie suuren osan matkustajavirrasta. Esimerkiksi Nižni Novgorodin Moskovan asemalta käy vilkas junaliikenne moneen suuntaan. Keskeistä Nižni Novgorod–Vladimir–Moskova -reittiä liikennöidään myös suurnopeusjuna Sapsanilla alle neljään tuntiin Moskovan Kurskin asemalle; rataverkon uusimistöiden avulla matka-aikaa pyritään lyhentämään tunnilla lähivuosina.
Richard Demén-Willaume
Richard Demén-Willaume (s. 28. tammikuuta 1986 Kungsbacka, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Isokokoinen Demén-Willaume oli pelityyliltään puolustava puolustaja, joka liikui kokoisekseen varsin hyvin. Hän pelasi myös laitahyökkääjänä vuosina 2007–2010.
Seuraura
300px|thumb|right|Demén-Willaume (numero 10) [[Frölunda HC|Frölunda HC:n paidassa harjoitusottelussa elokuussa 2005.]] Demén-Willaume on Hanhals IF:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa Frölunda HC:ssa, jossa hän voitti J20 SuperElitin mestaruuden vuosina 2003 ja 2005, J20 SuperElitin hopeaa vuonna 2006 sekä J18 Allsvenskanin mestaruuden vuosina 2002, 2003 ja 2004. Colorado Avalanche varasi Demén-Willaumen viidennellä kierroksella 154. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hän debytoi Elitserienissä kaudella 2004–2005, jolloin Demén-Willaume sai siellä tililleen kahdeksan runkosarja- ja yhden playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Frölundan J20-joukkueessa. Demén-Willaume voitti lukemalla +39 J20 SuperElitin tehopörssin.
Kausi 2005–2006 oli Demén-Willaumen varsinainen tulokaskausi Elitserienissä ja se toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Demén-Willaume pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Hän pelasi kevätkautensa kuitenkin lähinnä Frölundan hopeaa voittaneessa J20-joukkueessa. Syksyllä 2006 Demén-Willaume osallistui Colorado Avalanchen harjoitusleirille, mutta loukkaantui taklaustilanteessa. Marraskuussa 2006 hän teki sopimuksen CHL-liigan Arizona Sundogsin kanssa ja pelasi siellä kauden kaikki yhdeksän otteluaan.
Kaudeksi 2007–2008 Demén-Willaume palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HockeyAllsvenskan-joukkue Rögle BK:n riveihin. Hän oli nostamassa joukkuetta Elitserieniin kaudeksi 2008–2009. Demén-Willaume jatkoi Röglessä vielä kaudella 2009–2010, mutta hän jätti joukkueen kuitenkin tammikuussa 2010 ja siirtyi kaksi päivää myöhemmin Allsvenskan-joukkue Malmö Redhawksiin. Kaudella 2010–2011 Demén-Willaume jatkoi samassa sarjassa vuoden mittaisella sopimuksella Borås HC:n riveissä. Hän pelasi samalla kaudella myös kuusi ottelua lainalla sarjatasoa ylempänä Frölundassa.
Demén-Willaume teki toukokuussa 2011 vuoden mittaisen sopimuksen ranskalaisjoukkue Rouen Hockey Élite 76:n kanssa. Hän voitti siellä sekä Ranskan-mestaruuden että Continental Cupin. Syyskuussa 2012 Demén-Willaume siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Sopimus sisälsi marraskuun Karjala-turnaukseen asti kestäneen try-outin. Demén-Willaume ei saanut sen päätteeksi jatkosopimusta pelattuaan 14 ottelua. Runsas viikko myöhemmin hän siirtyi kolmen ottelun mittaisella lainasopimuksella HockeyAllsvenskanin Tingsryds AIF:ään, Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Demén-Willaume siirtyi kuuden ottelun mittaiselle try-outille Timrå IK:hon.
Maajoukkueura
Demén-Willaume pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Tähdet kertovat, komisario Palmu
Tähdet kertovat, komisario Palmu on Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1962. Se perustuu Mika Waltarin myöhemmin salapoliisiromaaniksi muokkaamaan romaanikäsikirjoitukseen Tähdet kertovat, komisario Palmu.
Elokuva kertoo, miten rikostutkimus puliukoksi luullun kuolleen miehen kuolinsyystä laajenee median ja rikokseen liittyvien talouselämän merkittävien henkilöiden luomassa paineessa.
Tuotanto
Waltarilla oli pahoja luomisvaikeuksia suuren historiallisen romaanin suhteen. Kassila kutsui hänet elokuvansa Kaasua, komisario Palmu! ensi-iltaan. Waltari oli hyvillään elokuvasta, jolloin paikalla ollut Fennada-Filmin johtaja Mauno Mäkelä kysyi, olisiko tällä vaikka lyhyt synopsis kolmatta elokuvaa varten.
Waltari pyysi odottamaan vähän aikaa, ja kolmen viikon päästä hänellä oli kertomus valmiina. Hän oli kirjoittanut sen romaanin muotoon, ja tarina ilmestyikin myös kirjana. Palmu-romaanin jälkeen sujui myös historiallisen romaanin eli Ihmiskunnan vihollisten kirjoittaminen.
Tässä elokuvassa Palmun maailmaan tulee uusi aika. Entisestä alaisesta Virrasta on tullut esimies, ja Palmu huokaa: ”Ai, minä muistan vanhat ajat, kun me pojat…” Uusi aika näkyy myös lavastuksessa: Ensio Suominen on tuonut mukaan modernit kalusteet ja Marimekko-verhot. Samoin poliisilaitoksen tekniikka on nykyaikaistunut sisäpuhelimineen.
Arviot
Eräs 2000-luvun kriitikko pitää elokuvaa edeltäjää heikompana. Parhaana antina hän näkee Palmun, Kokin ja Virran yhteispelin. Toinen näkee elokuvan häikäilemättömässä yli-ihmisyyttä ilmentävässä majurissa yhtymäkohtia nykyaikaan. Surumielisen komedian käsikirjoitus syntyi Waltarilta välityönä.
Juoni
Alli Pelkosen Turva-terrieri löytää Tähtitorninmäeltä vanhan miehen ruumiin. Havaittuaan ruumiissa väkivallan jälkiä poliisit alkavat tutkia tapausta murhana. Paikalle osunut Iltalehden toimittaja Nopsanen löytää lähistöltä romuttuneen auton ja oivaltaa, että varastettu auto ja tappo liittyvät toisiinsa. Hän yhdistää tapaukseen lättähatut. Poliisin tutkimuksissa vainajan nimeksi paljastuu Fredrik Nordberg. Hän oli entinen antikvariaatin pitäjä, joka harrasti tähtien tarkkailua kaukoputkella Kaivopuistossa.
Poliisi menee vainajan kotiin, jossa on muutto meneillään. Palmu kumppaneineen kuulustelee muutossa auttamaan tullutta kuolleen miehen veljentytärtä Saara Pohjanvuorta, jonka nahkatakki-poikaystävästä Ville Valkosesta Virta kiinnostuu. Pohjanvuori asui setänsä luona, koska hänen isänsä oli raivostunut kuultuaan tyttärensä olevan Villelle raskaana. Epäilyt lättähattujen osallisuudesta murhaan osoittautuvat kuitenkin vääriksi.
Palmu epäilee, että muuttamassa ollut Nordberg on hankkinut rahat uuteen asuntoon kiristämällä. Selviää, että erään majuri Carl Gustaf Vadenblickin Katajanokan asunto näkyy kaukoputkella Tähtitorninmäeltä. Vadenblickin alkoholisoitunut vaimo Maire Melkonen putosi asunnon parvekkeelta hämärissä olosuhteissa ja kuoli, ja Nordberg ilmeisesti näki tapauksen kaukoputkellaan. Vadenblickillä oli myös ollut suhde Mairen 17-vuotiaaseen Sinikka-tyttäreen edellisestä avioliitosta. Tytär kuoli purjehdusonnettomuudessa, josta majuri selvisi hengissä.
Vuorineuvos Melkoselta he saavat selvityksen majuri Vadenblickin avioliittojen kautta saaduista osakkeista Melkosen perheyrityksessä ja omaisuudesta. Käy ilmi että majuri on maksanut Nordbergille huomattavan summan rahaa. Vuorineuvos ei ole ollut lainkaan myötämielinen kummankaan sisarensa avioliitolle.
Poliisit menevät tapaamaan Vadenblickia, jota tutkimuksen avaaminen ei hätkäytä. Sen sijaan hänen uusi vaimonsa, Mairen nuorempi sisko Annika hermostuu. Majuri esittelee poliiseille Kotkanpesä-nimisen huvilan juuri valettua perustusta. Palmu vihjaa Vadenblickin ympärillä sattuneiden kuolemantapausten omituisuudesta, mutta todisteiden puutteessa Virta ei voi pidättää ketään.
Paluumatkalla Virta oivaltaa, että Nordbergin kuolemasta kuullut Annika pelkää majurin tappavan hänetkin. Poliisit palaavat tilalle, jossa Vadenblick on aikeissa suistaa uuden vaimonsa rantajyrkänteeltä kuolemaan. Takaa-ajon aikana myös toimittaja Nopsanen ilmestyy paikalle. Todisteet majurin syyllisyydestä aiempiin murhiin löytyvät Kotkanpesän kivijalasta. Vuorineuvos Melkonen kustantaa poliisien kuoron Kööpenhaminan matkan kiitollisuutensa osoituksena.
Huomioita
Elokuvan lopussa kuullaan komisario Palmun lausuvan ”Avaamme ikkunoita Eurooppaan”. Tämä oli Tulenkantajien kirjajilijaryhmittymän, johon Mika Waltarikin kuului, tunnuslause.
M6 (Valko-Venäjä)
Valtatie M6 on Minskin kehätien (M9) länsiosista länteen kohti Hrodnaa ja Puolan rajaa johtava, noin 292 kilometrin pituinen valtatie Valko-Venäjällä. Valtatien alkuosa Minskistä Valožynin lähistölle saakka (54.0504°N, 26.757°W) on yhteistä Liettuan Vilnaa kohti johtavan valtatien M7 kanssa.
Vilkasliikenteisin, valtateiden M6 ja M7 yhteisosuus Minskistä Valožynin lähistölle saakka kuuluu vuonna 2013 käynnistettyyn BelToll-järjestelmään. Tie on tältä osin etelälukevia ja kameravalvottuja mittauspisteitä sisältävä tullitie, jonka käytöstä peritään tulliliittoon kuulumattomilta ulkomaalaisilta henkilöautoilta ja valkovenäläisiltä raskaan liikenteen ajoneuvoilta tietulli.
Pääkaupunki Minskissä valtatietä jatkaa 4-6 kaistainen suurtie Ul. Pritytskogo. Puolan rajalla olevan Bruzgi - Kuźnica (Białostocka) raja-asemaparin takana maantieyhteys jatkuu puolalaisella maantienumerolla S19.
Stenbock
Stenbock on sukunimi:
Lohikäärme (täsmennyssivu)
Lohikäärme voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sandro Nicolas
Alessandro Heinrich Rütten (s. 2. elokuuta 1996 Heinsberg, Saksa), tunnettu myös taiteilijanimillään Sandro Nicolas ja Sandro, on saksalainen laulaja. Hänen oli tarkoitus edustaa Kyprosta vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
Ura
Rütten syntyi Heinsbergissä kreikkalaiselle äidille ja amerikkalaiselle isälle. Hän varttui Saksassa, jossa hän aloitti myös musiikkiuransa.
Vuonna 2015, Rütten koe-esiintyi Supertalent-kilpailussa, joka on Saksan versio Got Talent-kilpailusta. Hän ei kuitenkaan edennyt kilpailussa pitkälle ja sanoi, että kilpailun formaatti ei sopinut hänelle. Vuonna 2018, Rütten osallistui The Voice of Germany -kilpailun 8. tuotantokaudelle. Ääni ratkaisee -jaksossa hän esitti Shawn Mendesin kappaleen "In My Blood". Kaikki tuomarit kääntyivät Rüttenille. Hän kuitenkin karsiutui kilpailusta Kaksintaistelu-vaiheessa.
Vuonna 2019, Rütten edusti Yhdysvaltoja Sotšissa järjestetyssä New Wave -kilpailussa ja sijoittui kilpailussa viidenneksi. 29. marraskuuta 2019 kyproslainen televisioyhtiö CyBC ilmoitti, että Rütten edustaisi Kyprosta vuoden 2020 Euroviisuissa.
As (sävel)
thumb|Pianon koskettimistolla As on toinen musta oikealta. As eli A♭ on solfeesin yhdeksäs puolisävelaskel. Se sijaitsee G:n ja A:n välissä, joten se ja gis ovat enharmonisia.
Mikäli keski-C:n asteikon A:n tasaviritykseksi oletetaan 440 Hz, on silloin A♭:n taajuus n. 415.305 Hz.
Changwon
Changwon on Etelä-Gyeongsangin maakunnan pääkaupunki Etelä-Koreassa.
Nykyinen Changwon on syntynyt kolmen kaupungin yhteensulautumana: Jinhae, Masan ja varsinainen Changwon city. Kolmesta kaupungista Masan on vanhin, Jinhae pienin kun taas Changwon on kaavoitettu alusta alkaen moderniksi suurkaupungiksi. Kaupungit yhdistettiin virallisesti vuonna 2010.
Eternal Erection
Eternal Erection on suomalainen vuonna 1994 perustettu funk-yhtye. Perustajajäsenet olivat Sam Huber, Joakim Guthwert, Pontus Gylling ja Hemu Häsänen. Viimeisin albumi "It`s Easy" julkaistiin 2014.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2003
right Vuoden 2003 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Val di Fiemmessä Italiassa 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta 2003.
Ensimmäistä kertaa mukana oli uudenlainen takaa-ajokilpailu, jossa sukset ja hiihtotyyli vaihdetaan matkan puolivälissä.
1,5 km sprintti (v)
Päivämäärä: 26. helmikuuta Suomen Lauri Pyykönen oli kilpailussa 12., Keijo Kurttila 15., Ari Palolahti 20. ja Marko Kinnunen 45:s. <br style="clear:both" />
15 km (p)
Päivämäärä: 21. helmikuuta Suomen Lauri Pyykönen oli kilpailussa 22., Timo Toppari 24., Sami Repo 42. ja Karri Hietamäki 43:s. <br style="clear:both" />
30 km (p)
Päivämäärä: 19. helmikuuta Suomen Karri Hietamäki oli kilpailussa 26., Kuisma Taipale 33. ja Olli Ohtonen 34:s. <br style="clear:both" />
50 km (v)
Päivämäärä: 1. maaliskuuta Suomen Teemu Kattilakoski oli kilpailussa kahdeksas, Olli Ohtonen 41. ja Timo Toppari ei startannut kilpailuun. <br style="clear:both" />
10 km (p) + 10 km (v) yhdistelmäkilpailu
Päivämäärä: 23. helmikuuta Suomen Sami Repo oli kilpailussa 25., Kuisma Taipale 26., Olli Ohtonen 30. ja Timo Toppari 47:s. <br style="clear:both" />
4 × 10 km viesti
Päivämäärä: 25. helmikuuta <br style="clear:both" />
1,5 km sprintti (v)
Päivämäärä: 26. helmikuuta Suomen Kati Venäläinen oli kilpailussa 15., Elina Pienimäki 19., Aino-Kaisa Saarinen 29. ja Riikka Sirviö 30:s. <br style="clear:both" />
10 km (p)
Päivämäärä: 20. helmikuuta Suomen Kirsi Välimaa oli kilpailussa kymmenes, Annmari Viljanmaa 11., Riikka Sirviö 12. ja Pirjo Manninen 14:s. <br style="clear:both" />
30 km (v)
Päivämäärä: 28. helmikuuta Suomen Pirjo Manninen oli kilpailussa 18., Aino-Kaisa Saarinen 22. ja Riitta-Liisa Lassila 35:s. Kaisa Varis sijoittui alun perin kahdeksanneksi, mutta hänet hylättiin dopingrikkeen takia. <br style="clear:both" />
5 km (p) + 5 km (v) yhdistelmäkilpailu
Päivämäärä: 22. helmikuuta Suomen Virpi Kuitunen oli kilpailussa 16., Elina Pienimäki 23., Kirsi Välimaa 24., Kati Venäläinen 27. ja Riitta-Liisa Lassila 41:s. <br style="clear:both" />
4 × 5 km viesti
Päivämäärä: 24. helmikuuta Suomen joukkue tuli maaliin toisena, mutta hopeamitalisuoritus hylättin Kaisa Variksen dopingrikkeen takia. Joukkueessa hiihtivät lisäksi Riikka Sirviö, Virpi Kuitunen ja Pirjo Manninen. <br style="clear:both" />
Normaalikilpailu (normaalimäki K95 + 15 km hiihto)
Päivämäärä: 21. helmikuuta Suomen Hannu Manninen oli kilpailussa 11., Jaakko Tallus 13. ja Jouni Kaitainen 19:s. <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu (normaalimäki K95 + 4 × 5 km hiihto)
Päivämäärä: 24. helmikuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki K95
Päivämäärä: 28. helmikuuta Suomen Veli-Matti Lindström oli kilpailussa kahdeksas ja Matti Hautamäki yhdeksäs. <br style="clear:both" />
Suurmäki K120
Päivämäärä: 22. helmikuuta Suomen Tami Kiuru oli kilpailussa kymmenes, Arttu Lappi 12. ja Janne Ahonen 35:s. <br style="clear:both" />
Ivano-Frankivsk
Ivano-Frankivsk (, vuoteen 1962 Stanyslaviv, Станиславів, ) on kaupunki ja Ivano-Frankivskin alueen pääkaupunki Ukrainan länsiosissa, historiallisesti Galitsiaksi kutsutulla alueella. Kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 226 018 asukasta.
Historiaa
Paikkakunta tunnettiin vuosina 1437–1662 ja 1919–1939 nimellä Zabolote. Ivano-Frankivsk perustettiin 1662, ja se sai Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1662, jolloin nimeksi tuli Stanisławów alueen maita hallinneen puolalaisen Potocki-magnaattisuvun edustajan etunimen mukaan. Se oli kuulunut Puolaan 1300-luvulta lähtien. Kulttuurinsa vuoksi kaupunkia alettiin kutsua seudun tärkeimmän kulttuurikeskuksen mukaan myös pikku-Lviviksi.
Kaupunki joutui Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 Itävallalle (vuodesta 1867 Itävalta-Unkari), jolloin Puolasta lohkottu alue järjestettiin Galitsian ja Lodomerian kuningaskunnaksi, jonka pääkaupunki oli Lviv (Lemberg). Stanislavivilaiset osallistuivat myös Euroopan hullun vuoden kapinaan 1848 Itävaltaa vastaan. Kaupunkiin järjestettiin riippumaton neuvosto ja oma järjestyskaarti, ja kaupungissa alkoi ilmestyä lehti.
Kaupunkiin asettui pian perustamisen jälkeen paljon juutalaisia. 1732 asukasluku oli 3 321, josta 44 prosenttia oli juutalaisia. Vielä 1939 kaupungin asukkaista oli 41 prosenttia juutalaisia. Natsihallinnon aikana 1941–1944 juutalaiset tuhottiin niin että vuoden 1959 väestönlaskennassa heitä oli häviävän pieni vähemmistö.
Kaupunki oli tärkeä armenialaisen kulttuurin keskus, ja siellä oli myös armenialainen kirkko. Armenialaisyhteisö sai 1677 erikoisoikeuksia, ja heillä oli oma kuntakokous. 1600-1700-luvulla kaupunki oli armenialaisten ansiosta vilkas kaupankäynnin ja käsityöläisyyden keskus. Kun vuonna 1732 asukasluku oli 3 321, heistä armeinialaisia oli kymmenen prosenttia. Myöhemmin heitä muutti kaupungista pois, ja itsehallinto päättyi 1769.
Neuvostoliitto valtasi kaupungin osana aloittamaansa Itä-Puolan interventiota 17. syyskuuta 1939 samaan aikaan kun natsi-Saksa valtasi Puolan länsiosat.
Kesäkuusta 1941 lokakuun alkuun 1944 kaupunki alueineen kuului Saksan Ukrainan-kuvernementtiin. Saksalaiset toteuttivat miehitysaikanaan juutalaisten kansanmurhan. Sen yhteydessä myös Stanisławówin noin 30 000 hengen juutalaisväestö surmattiin. Kaupungissa oli myös getto.
Toisen maailmansodan jälkeisissä rajajärjestelyissä Puolan itäiset alueet liitettiin Neuvostoliittoon. Entinen Itä-Galitsia ja sen mukana myös Stanisławów liitettiin Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan.
Pekko ja massahurmaaja
Pekko ja massahurmaaja on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon kolmas Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuva keräsi 90 000 katsojaa ja sai edeltäjiään suopeampia arvioita myös kriitikoilta. Elokuva oli ensimmäinen Koivusalon oman elokuvayhtiön Artista Filmin tuotantoa.
Ivano-Frankivsk
Historiaa
Kaupunki sai vuonna 1962 nykyisen nimensä runoilijan ja kirjailija Ivan Frankon mukaan. Frankolle on omistettu 1939 perustettu Ivano-Frankivskin alueen akateeminen musiikki- ja draamateatteri.
Pekko ja massahurmaaja
Tuotanto
Toisin kuin edeltäjänsä Pekko ja poika, Pekko ja massahurmaaja jäi ilman Suomen elokuvasäätiön tukea, jolloin edellisen elokuvan tuottanut Spede Pasanen vetäytyi hankkeesta. Elokuvalla oli 2,5 miljoonan markan budjetti, josta miljoona tuli sponsoreilta ja Yleisradiolta, loput jäi Koivusalon ja Artista Filmin vastuulle. Elokuva kuvattiin 21 kuvauspäivässä touko–kesäkuussa 1995 pääosin Jämsässä ja Kuhmoisissa. Ensi-iltaa vietettiin 1. syyskuuta 1995. Vierailevana pääosanäyttelijänä oli elokuvan nimiroolia "massahurmaajaa" Markkua näytellyt Tapio Liinoja. Burnoutista kärsineen Jope Ruonansuun korvasi toinen imitaattori Juha Laitila. Lapsinäyttelijä Kalle Wallin sai rinnalleen toisen lapsinäyttelijän Tiina Myllärin.
Ivano-Frankivsk
Historiaa
Ivano-Frankivsk on viime vuosikymmenet ollut erittäin ukrainalaismielinen ja länsisuuntautunut. Suurella ääntenenemmistöllä kannatettiin 1991 Ukrainan itsenäisyyttä Neuvostoliitosta. Myös presidentinvaaleissa kannatettiin voimakkaasti länsisuuntautunutta ja vaalit toisen kierroksen uusinnassa voittanutta ehdokasta.
Pekko ja massahurmaaja
Juoni
Elokuvassa Pekon viattoman rakkauden kohdetta Pipsaa liehittelee kavala Markku. Sivujuonena on kylän poliisin ja kauneussalongin omistajan kesähäiden suunnittelu.
Ivano-Frankivsk
Historiaa
Ivano-Frankivskissa on merkittävä rautatieasema ja kaupungin lounaislaidalla kansainvälinen lentokenttä. Kaupungin eteläpuolella nousevat vähitellen Ukrainan Karpaatit, ja siellä Ivano-Frankivskin alueen puolella sijaitsee esimerkiksi Karpaattien kansallispuisto (esimerkiksi Hoverlavuori, 2 061 m).
Roger Fry
Roger Eliot Fry (14. joulukuuta 1866 Lontoo – 9. syyskuuta 1934 Lontoo) oli brittiläinen taidemaalari ja -kriitikko ja Bloomsburyn ryhmän jäsen. Yhdessä Clive Bellin kanssa hän kehitti formalismin teorian. Hän antoi myös nimen postimpressionismille ja oli keskeinen hahmo modernin taiteen tunnetuksi tekemisessä Britanniassa.
Roger Fry syntyi varakkaaseen kveekariperheeseen. Hänen isänsä oli tuomari Edward Fry. Roger-poika opiskeli Clifton Collegessa ja Cambridgen yliopiston King’s Collegessa, koulu- ja opiskelijatovereinaan muun muassa John Ellis McTaggart ja Goldsworthy Lowes Dickinson. Fryn tarkoituksena oli opiskella luonnontieteitä, mutta hän kiinnostuikin kuvataiteista ja opiskeli alaa myös Italiassa. Vuonna 1899 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, joka käsitteli Giovanni Belliniä. Vuonna 1906 Fry sai tutustua Paul Cézannen taiteeseen, mikä mullisti hänen käsityksiään ja johti hänet modernin taiteen tutkijaksi ja teoreetikoksi. Hän julkaisi tekstejä Cézannen, Paul Gauguinin, Henri Matissen ja Vincent van Goghin taiteesta ja järjesti vuonna 1910 Lontoossa brittiläisten taidemakuun merkittävästi vaikuttaneen ranskalaisen taiteen näyttelyn Manet and the Post-Impressionists. Vuonna 1913 Fry perusti William Morrisin arts and crafts -liikkeestä innoitusta saaneen Omega Workshop -taiteilijaryhmän.
Virginia Woolf kirjoitti Frystä vuonna 1940 julkaissun elämäkerran Roger Fry: A Biography.
Yksityiselämä
Vuonna 1896 Fry avioitui taiteilija Helen Coomben kanssa, joka kuitenkin sairastui pian psyykkisesti ja joutui loppuiäkseen mielisairaalaan. Roger Fry kasvatti kaksi lastaan sisarensa Joan Fryn auttamana. Clive Bellin ja tämän vaimon Vanessan kautta Roger Fry pääsi Bloomsburyn ryhmän jäseneksi. Vanessa Bellin sisar Virginia Woolf kirjoitti Frystä myöhemmin, että tällä oli ”enemmän kokemusta ja viisautta kuin meillä muilla ryhmän jäsenillä yhteensä”. Roger Fryllä oli suhde muun muassa Vanessa Bellin ja muiden naistaiteilijoiden kanssa kunnes vuodesta 1926 hänen kumppanikseen vakiintui Boris Anrepin entinen vaimo Helen Maitland.
Tampereen kansainvälinen koulu
Tampereen kansainvälinen koulu, entinen Amurin koulu, on Tampereen keskustan lähettyvillä, Amurin kaupunginosassa sijaitseva, lähes kokonaan englanninkielinen peruskoulu. Samassa rakennuksessa toimivat 1.–9.-luokat. Lukuvuodesta 2007–2008 lähtien kouluun ei ole tullut uusia suomenkielisiä ensimmäisiä luokkia. Lukuvuodella 2021–2022 koulussa on noin 930 oppilasta.
Koulurakennuksessa on viisi kerrosta, ylimmissä kerroksissa on yläasteet ja kolmannessa sijaitsee opettajainhuone. Toinen, kolmas ja neljäs kerros ovat pääosin ala-asteen käytössä. Toisessa ja kolmannessa kerroksessa on kuitenkin myös yläasteen käytössä olevia luokkia. Viimeinen suomenkielinen luokka kävi yhdeksännen luokkansa koulussa lukuvuonna 2012–2013. Amurin koulua remontoitiin 2014–2017. Yläaste siirtyi Keskustorilla sijaitsevaan rakennukseen remontin ajaksi. Remontin jälkeen koulurakennus koostuu A-, B-, ja C-siivistä. B-siipeen sisältyvät ruokala ja liikuntasali. Liikuntasalissa järjestetään myös monia kerhoja. A-siiven alemmissa kerroksissa on käsi -ja tekstiilityön luokkia ja ylempänä on normaaleja luokkia. C-siivessä on pääosin luokkahuoneita.
Movimento Democrático de Moçambique
Puoluetta johtaa Beiran pormestari Daviz Simango. Hän oli ehdokkaana myös presidentinvaaleissa, ja sai 8,5 % äänistä. Simago oli aiemmin Renamon jäsen, ja profiloituu nuorempana ehdokkaana kuin kilpailijansa. Hän ei osallistunut sisällissotaan.
Puolue on perustettu 9. maaliskuuta 2009.
8. helmikuuta
8. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 39. päivä. Vuodesta on jäljellä 326 päivää (karkausvuonna 327).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 7. helmikuuta, 9. helmikuuta
Sterlitamak
Sterlitamak on Baškortostanin toiseksi suurin kaupunki. Tämä vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 273 486 asukkaan kaupunki sijaitsee tasavallan keskiosassa Belajan varrella 130 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään.
Sterlitamak on tärkeä teollisuuskaupunki, jonka tärkeimmät teollisuudenalat ovat kemikaali-, koneenrakennus- ja puunjalostusteollisuutta. Sterlitamak ei kuulu kaupunkia ympäröivään Sterlitamakin piiriin vaan muodostaa oman hallintoalueensa. thumb|left|250px|Sterlitamakin hallintorakennuksia 1870-luvulta
Historia
Sterlitamak perustettiin vuonna 1766 satamaksi suolan kuljetusta varten. Kaupunginoikeudet se sai 1781.
Iveco Bus
Iveco Bus (toukokuuhun 2013 asti Irisbus) on Ivecon linja-automerkki, jonka autot valmistetaan Tšekin tehtaalla. pienoiskuva|Aiempi Irisbus-logo.
Käyttö Suomessa
Westendin Linjalla oli 14 kappaletta Irisbus Citelis Line -autoja sekä 13 Crossway LE -autoa.
Torchlight II
Peli on seuraaja vuonna 2009 julkaistulle pelille Torchlight.
Iveco Bus
Käyttö Suomessa
Crossway LE -mallia käyttävät myös muun muassa Nobina ja tamperelainen Länsilinjat, Pohjolan Liikenne, Savonlinja ja Korsisaari.
Torchlight II
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8,5/10 arvostelussaan.
Peli oli ehdolla parhaan tietokoneroolipelin ja tietokonepelin kategorioissa Spike Video Game Awards -palkinnolle.
Edvard Stenij
Sten Edvard Stenij (26. huhtikuuta 1857 Valkeala – 20. kesäkuuta 1925 Turenki) oli suomalainen teologi ja Raamatun alkukielten apulainen Helsingin yliopistossa 1889–1902, Uuden testamentin eksegetiikan professori vuodesta 1902 vuoteen 1924. Hän oli Teologisen aikakauskirjan päätoimittaja 1916–1925.
Koulutukseltaan Stenij oli filosofian tohtori (Helsingin yliopisto 1887) ja teologian tohtori (Upsalan yliopisto 1900). Hänet vihittiin papiksi vuonna 1900. Hän kuului Suomalaisen Tiedeakatemian perustajiin, ja hän osallistui raamatunkäännöskomitean toimintaan vuosina 1886–1925 (puheenjohtajana 1915–1925).
Hänen poikansa oli fyysikko Einar Stenij.
Šarkan
Šarkan ( ja ) on kylä Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Sivan sivujoen Šarkanin varrella 88 kilometriä Iževskistä koilliseen. Kylä on Šarkanin piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1678. 1800-luvun puolivälissä sinne perustettiin rautatehdas, joka lakkautettiin vuonna 1950. Asukkaat ovat etupäässä udmurtteja ja venäläisiä.
Šarkanista on maantieyhteydet Iževskiin Votkinskin ja Jakšur-Bodjan kautta. Siellä toimii trikootehdas, pellavankäsittelylaitos, meijeri, leipomo ja puunjalostuslaitos. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kirjastoja ja piirisairaala.
Maastohiihtäjä Maksim Vylegžanin on syntynyt Šarkanissa.
Tol Babai – udmurtialainen pakkasukko
Vuodesta 2003 lähtien on kerrottu, että pakkasukon udmurtialainen vastine, Tol Babai asuu Šarkanissa. Pakkasukon Lumitytön tapaan Tol Babailla on apunaan nuori neito tai tyttö. Kylään on rakennettu pieni tapahtumapuisto Tol Babain luona vierailua varten ja esimerkiksi koululaisryhmille markkinoidaan päivän teemaohjelmaa perinneruokailuineen. Vierailut ovat erityisen suosittuja joulu- ja tammikuussa.
Strahlhorn
Strahlhorn on Valais'n Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 4 190 metriä korkea vuorenhuippu.
Said pašša
thumb|Said pašša [[Nadarin valokuvaamana vuonna 1855.]] Muhammad Said pašša (1822 Kairo – 18. tammikuuta 1863 Aleksandria) oli Egyptiä vuosina 1854–1863 hallinnut käskynhaltija.
Elämäkerta
Said sääti useita lakeja, jotka muuttivat Egyptin perinteisiä maanomistusoloja. Vuonna 1855 säädetty laki antoi talonpoikien pojille perimysoikeuden isänsä maahan. Toinen laki vuodelta 1858 antoi vain muslimeille oikeuden periä maata, mutta määräsi samalla, että veroa maksavat talonpojat saisivat viiden vuoden jälkeen omistusoikeuden viljelemäänsä maahan. Samalla kyläpäälliköt menettivät perinteisen oikeutensa maiden uudelleenjakoon ja kylien kollektiivinen verotus korvattiin henkilökohtaisella verotuksella. Said yritti myös puuttua orjakauppaan kieltämällä orjien tuonnin Sudanista.
Suezin kanavan Välimeren puoleisella suulla sijaitseva Port Saidin satamakaupunki on nimetty Saidin mukaan.
HMS Albury
HMS Albury (viirinumero J41) Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Troonista Ailsa Shipbuilding Companyltä. Alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1919.
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa alus oli reservialuksena Aleksandriassa, missä se palautettiin palvelukseen sisaralustensa HMS Suttonin, HMS Rossin, HMS Pangbournen, HMS Lyddin, HMS Fermoyn ja HMS Saltashin kanssa. Alukset muodostivat Välimeren laivaston 3. miinanraivaajalaivueen, joka valvoi laitonta siirtolaisuutta Palestiinan rannikolla ennen siirtoa miinanraivaustehtäviin.
Maaliskuussa 1940 alus lähti Maltalta Britteinsaarille. Se sijoitettiin Kotilaivaston 5. miinanraivaajalaivueeseen, jonka mukana alus osallistui Dunkerquen evakuointiin. Evakuoinnin aikana alus hinasi karille ajaneen HMS Speedwellin turvaan sekä pelasti uppoavan Lyddin miehistön. . Operaation päätyttyä alus siirrettiin 2. heinäkuuta 4. miinanraivaajalaivueeseen Harwichiin.
Huhtikuussa 1945 alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 13. maaliskuuta 1947.
Chandrayaan-2
Chandrayaan-2 (, sanskriitista chandra 'Kuu', yaan 'alus') on Intian toinen kuuluotain. Se laukaistiin 22. heinäkuuta 2019. Luotaimen kiertorataosa asettui 20. elokuuta 2019 Kuuta kiertävälle radalle. Pehmeää laskeutumista yrittänyt laskeutuja Vikram osa tuhoutui törmäyksessä ilmeisesti laskeutumisen loppuvaiheessa tapahtuneen anomalian vuoksi. Laskeutujan kyydissä oli kulkija Pragyan.
Historia
Intia suunnitteli alun perin Venäjän avaruusjärjestön kanssa yhteistä Chandrayaan-2-kuuhanketta vuodeksi 2010. Elokuussa 2009 ISRO ilmoitti kuuluotaimen suunnittelun olevan valmis ja läpäisseen intialais-venäläisen suunnittelukatselmuksen. Vuonna 2007 Intia ja Venäjä sopivat teknisestä yhteistyöstä tämän avaruusluotaimen suunnittelussa. Vuoden 2009 lopussa Intian tiede- ja teknologiaministeri Prithviraj Chavan ilmoitti aluksen kuljettavan kuuta kiertävän aluksen, laskeutujan ja kuuajokin. Tämän lennon toteutus siirtyi ensin vuoden 2013 alkuun. Vuoden 2012 keväällä ilmoitettiin, että laukaisu lykkääntyy edelleen vuodesta 2014 eteenpäin Intian kehittäessä raskasta kantorakettia. Laukaisu tapahtui lopulta 2019.
Vavož
Vavož ( ja ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Valan sivujoen Uvan rannalla 133 kilometriä Iževskistä länteen. Kylä on Vavožin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1716. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja ja venäläisiä.
Vavožista on maantieyhteydet Iževskiin ja Možgaan. Vavožin rautatieasemalle on matkaa 12 kilometriä. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Kylässä on keskikoulu, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
56.77°N, 51.92472°W
Mad Max (vuoden 1990 videopeli)
Peli pohjautuu elokuvaan Mad Max 2.
Just Cause (pelisarja)
Just Cause on Avalanche Studiosin kehittämä toimintapelisarja.
Mad Max (täsmennyssivu)
Mad Max voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Reichenau (Saksa)
Reichenau on Saksan kunta Baden-Württembergin osavaltiossa Konstanzin piirikunnassa. Kunta sijaitsee Reichenaun saarella Bodenjärvellä ja osittain mantereen puolella. Reichenaun pinta-ala on 12,7 neliökilometriä. Kesäkuun 2022 lopussa kunnassa oli 5 489 asukasta.
Venera 13
Venera 13 ja Venera 14 olivat Neuvostoliiton vuonna 1981 Venukseen lähettämiä avaruusluotaimia. Alukset olivat keskenään samanlaisia. Venera 13 laukaistiin 30. lokakuuta 1981 kello 06.04 UTC.
Reichenau (Saksa)
Reichenaun historia on tiiviisti kytköksissä Reichenaun luostariin, joka perustettiin vuonna 724. Koko saari oli luostarin maata ja maanviljelöiden työnä oli ruokkia luostariyhteisöä. Luostarisaari valittiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Venera 13
Luotaimen massa oli 760 kg. Venuksen kiertoradalle se saapui 1. maaliskuuta 1982. Tuolloin laskeutumiskapseli laskeutui Venuksen kaasukehään laskuvarjon varassa. 50 kilometrin korkeudessa laskuvarjo irrotettiin ja loppuosa laskeutumisesta tapahtui kaasukehän kitkan aiheuttaman jarrutuksen avulla. Venera 13 laskeutui koordinaatteihin 7,5° eteläistä, 303° itäistä, arviolta 950 km koilliseen Venera 14:stä Phoebe-ylänköalueen itäpuolelle. Laskeutumisen jälkeen Venera 13:n laskeutumiskapseli otti maaperänäytteen ja kuvasi Venuksen pintaa. Laskeutuja säilyi 127 minuuttia toimintakykyisenä 457 °C ja 84 Maan ilmakehän (8,5 MPa) paineessa. Laskeutuja lähetti tietoja luotaimen kiertoradalla sijaitsevan satelliittiosan radiolinkkiin.
Voimakkaan ukkosen ääntä tallentanut Venera 13 oli ensimmäinen toisesta maailmasta ääntä tallentanut luotain, Huygens-luotain vuonna 2005 oli toinen.
Ylivertaiset
thumb|right|Ylivertaiset ryhmäkuvassa. Ylivertaiset on Marvelin luoma fiktiivinen ryhmä, jonka ovat luoneet kirjoittaja Mark Millar ja taiteilija Bryan Hitch. Ylivertaiset, kuten muut Ultimate-aikalinjan lehdet, ovat alkuperäisen Marvel-universumin sankareiden uusioversioita. Tässä tapauksessa uudistus on kohdistettu Kostajiin. Ylivertaisiin kuuluvat suurin piirtein kaikki alkuperäisen Kostajien vakiokaarti vahvistettuna Nick Furylla, joka toimii ryhmän johtajana.