cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alberto Alvarado Morín
Seurajoukkueet
Hän siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösessä pelanneen FF Jaron riveihin. Morín pelasi kaudella 2016 yhteensä 25 Ykkösen ottelua ja teki 11 maalia. Morín siirtyi loppukaudeksi 2016–17 Moldovan liigaan Zaria Bălțin joukkueeseen. Hän pelasi kevätkauden aikana Moldovassa seitsemän liigaottelua.
Morín palasi Suomeen ja Ykköseen heinäkuussa 2017, kun hän teki sopimuksen AC Oulun kanssa. Morín pelasi kaudella 2017 yhteensä 15 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. AC Oulu ja Morín tekivät jatkosopimuksen myös kaudesta 2018. Morín pelasi kaudella 2018 yhteensä 24 ottelua ja hän oli Ykkösen paras maalintekijä 17 maalilla. Morín palkittiin kauden jälkeen Ykkösen Vuoden pelaajana sekä Ykkösen Vuoden hyökkääjänä. Morín teki jatkosopimuksen AC Oulun kanssa myös kaudesta 2019. Alkukausi 2019 sujui kuitenkin edelliskautta heikommin. 14 ottelun ja vain kahden maalin jälkeen AC Oulu ja Morín purkivat sopimuksen kesken kauden. Morín pelasi kolmen kauden aikana AC Oulun riveissä yhteensä 53 ottelua ja teki niissä 27 maalia.
Whale
Whale oli 1990-luvulla toiminut ruotsalainen rock-yhtye. Yhtyeen jäsenet olivat laulaja Cia Berg, kitaristi Henrik Schyffert ja basisti Gordon Cyrus. Whalen suurin hitti oli vuonna 1993 julkaistu Hobo Humpin' Slobo-Babe. Yhtye julkaisi vuonna 1995 singlen sisältäneen Trickyn osittain tuottaman albumin We Care.
Whalen kierrettyä Yhdysvaltoja yhdessä Blurin kanssa vuonna 1996 Gordon Cyrus erosi yhtyeestä. Hänen tilalleen tuli Heikki Kiviaho. Samoihin aikoihin yhtyeen kokoonpano vakiintui viisimiehiseksi uusien jäsenten rumpali Jörgen Wallin ja kitaristi Jon Klingbergin myötä. Tällä kokoonpanolla Whale levytti vuonna 1998 toisen albuminsa All Disco Dance Must End In Broken Bones. Levyn vastaanotto jäi ensimmäistä albumia laimeammaksi ja yhtye hajosi pian Trickyn kanssa tehdyn Yhdysvaltain kiertueen jälkeen.
Millionaires
Vuonna 2007 perustettu yhtye tunnetaan kappaleista, jotka yhdistävät epäsiveellisiä sanoituksia kuplivaan electropop-soundiin. Yhtyeen imago ja sanoitukset ovat tuoneet yhtyeelle merkittävää huomiota vaikka Millionairesin musiikin kaupallinen menestys on vielä ollut vaatimatonta. Millionaires on julkaissut 3 EP:tä ja yhden singlen ”Stay The Night”, joka käväisi listoilla Britanniassa. Debyyttialbumi on ilmestymässä vuoden 2011 aikana.
Millionairesin Ikki Twinsin kanssa esittämä kappale ”Ooh Uh Huh” on MTV:n A Double Shot at Love tosi-tv-sarjan tunnusmusiikkina. Samoin yhtyeen kappale ”Hey Rich Boy” on ollut MTV:n Teen Cribs-sarjan tunnusmusiikkina. Millionaires on myös esiintynyt MTV:n TRL-sarjassa vuonna 2008.
Tomppa (peruna)
Tomppa on suomalainen tärkkelysperunalajike. Sen satoisuus on Hankkijan Tanua ja Saturnaa suurempi.
Greta Van Fleet
Greta Van Fleet on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Frankenmuthissa, Michiganissa. Siihen kuuluvat laulaja Josh Kiszka, kitaristi Jake Kiszka, basisti Sam Kiszka ja rumpali Danny Wagner. Yhtye solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa Lava Recordsin kanssa maaliskuussa 2017, joka julkaisi kuukautta myöhemmin yhtyeen esikois-EP:n Black Smoke Rising.
Yhtyeen esikoisalbumi Anthem of the Peaceful Army julkaistiin 19. lokakuuta 2018, ja se nousi Billboardin rock-listojen kärkeen ensimmäisten viikkojen aikana. Joulukuussa 2018 yhtye nimettiin Grammy-ehdokkaaksi neljässä kategoriassa: Best New Artist, Best Rock Performance (kappale ”Highway Tune”), Best Rock Song (kappale ”Black Smoke Rising”) ja Best Rock Album (From the Fires -EP).
HDR
HDR tarkoittaa kuvantamista, missä kuvaa käsitellään muodossa, jossa on dynamiikkaa enemmän kuin tavalliset näytöt ja tulostimet pystyvät esittämään. Dynamiikalla tarkoitetaan tässä sitä, kuinka laaja kirkkausalue voidaan esittää niin, että kuvan yksityiskohdat vielä erottuvat. Dynamiikka mitataan yleensä aukkoina siten, että kukin aukko kaksinkertaistaa kirkkauden. Korkealle ja matalalle dynamiikalle ei ole yksikäsitteistä rajaa, mutta tyypillinen matalan dynamiikan kamera, filmi tai näyttö toistaa noin 5–9 aukon laajuisen dynamiikka-alueen. Kuvaa, jossa käytetään HDR-tekniikkaa, kutsutaan laajasävykuvaksi. pienoiskuva|440x440px|Laajan dynamiikan kuvassa kaikki tummuusasteet valoisasta pimeään toistuvat selvästi. Tässä ei kuitenkaan ole kyseessä aito laajan dynamiikan kuva, vaan pelkkä [[simulaatio, joka on luotu yhdistämällä ylläolevat kuvat. Aito HDR-kuva edellyttää erikoislaitteita.]] Jotta laajasävykuva voitaisiin näyttää tavanomaisilla näytöillä tai tulostaa valokuvapaperille, pitää tavanomaista laajempi kirkkausalue kutistaa näyttölaitteen tai tulostimen kirkkausaluetta vastaavaksi. Yksinkertaisin, lineaarinen kutistaminen johtaa kontrastittomiin ja mitäänsanomattomiin kuviin, jotka eivät vaikuta luonnollisilta. Kehittyneemmät tonemapping-algoritmit (esimerkiksi Fattal et al. ja Mantiuk et al. ) pyrkivät säilyttämään paikallisen kontrastin.
Laajasävykuvan muodostaminen
Laajasävykuva tyypillisesti muodostetaan valotushaarukoinnilla ottamalla samasta näkymästä useampi valokuva eri valotuksilla, esim. viisi kuvaa valotusajoilla 1/125 s, 1/250 s, 1/500 s, 1/1000 s ja 1/2000 s muiden valotusparametrien (aukko, herkkyys) pysyessä samana.
Näiden kuvien yhdistämiseen on lukuisia ohjelmistoja, esimerkiksi Photomatix Pro, Photoshop ja Luminance HDR (entinen Qtpfsgui). Nämä ohjelmistot osaavat rekonstruoida eri valotusajoilla otetuista kuvista kameran toistokäyrän ja sen pohjalta laskea kullekin pikselille todellisen kirkkauden.
Esitysmuodot
HDR-muotoinen kuva esitetään yleensä jossakin muodossa missä dynamiikalla ei ole käytännössä rajoja, esimerkkinä OpenEXR. OpenEXR-muodossa kunkin pikselin kukin värikomponentti (RGB, punainen, vihreä, sininen) esitetään liukulukuna, jolloin kirkkauden suuruusluokka voi vaihdella huomattavasti ja merkitsevien numeroiden määrä pysyy silti vakiona.
Tällainen liukulukuina esitetty laajasävykuva on tavallaan rekonstruktio siitä millaiset valoisuuserot maisemassa oli ennen kuin se kuvattiin, lisättynä mahdollisesti kuvantamisvälineen virheillä.
Vaihtoehtoisesti 32-bittistä liukulukumuotoa käyttävä TIFF-muoto tekee kuvista tarpeettoman suuria ja tilaa vieviä. OpenEXR käyttää 16-bittistä liukulukumuotoa, jota IEEE 754 -standardissa ei ole.
Tonemapping
thumb|Tonemapping-tekniikan avulla toteutettu valokuva [[Pasilasta joulupäivänä]] Tonemapping tarkoittaa prosessia, jolla korkean dynamiikan kuva käsitellään esitettäväksi normaalilla matalan dynamiikan esityslaitteella, kuten monitorilla tai tulostimella. Laajasävykuva ei sinänsä vaadi tonemappingia tehtäväksi, koska se voidaan vain "valottaa", ts. kiinnittää sen kirkkaus johonkin kohtaan asteikkoa ja esittää sellaisenaan. Jos kuvassa kuitenkin on dynamiikkaa enemmän kuin matalan dynamiikan laite pystyy esittämään, tällöin joko valoisuuserot näyttölaitteella eivät vastaa todellisuutta (liian alhainen kontrasti) tai suuri osa kuvasta on joko täysin valkoinen (ylivalottunut) tai täysin musta (alivalottunut).
Ahteri
Ahteri voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
HDR
Tonemapping
Tonemapping-algoritmit pyrkivät vähentämään kuvanlaajuista kontrastia ilman että paikallinen kontrasti samalla vähenee. Tämän tekemiseksi eri tonemapping-algoritmit käyttävät eri periaatteita, jotka johtavat ihmisen näköaistin kannalta enemmän tai vähemmän luonnollisiin kuviin.
Joskus virheellisesti kutsutaan HDR:ksi kuvia, jotka ovat normaaleja matalan dynamiikan kuvia, mihin on sovellettu tonemapping-tekniikoita. HDR ja tonemapping eivät kuitenkaan ole yksi yhteen toisistaan riippuvia, vaikka usein esiintyvätkin yhdessä.
Ratsasta, vaquero!
Ratsasta, vaquero! on John Farrow’n ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Elokuvan pääosissa ovat Robert Taylor, Ava Gardner ja Howard Keel. Ratsasta, vaquero! sijoittuu Texasiin, jossa ranchin asukkaat joutuvat kohtaamaan intiaaneja ja lainsuojattomia.
Ratsasta, vaquero! sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 15. heinäkuuta 1953 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi Yhdysvalloissa 17. heinäkuuta. Suomessa elokuvan teatteriensi-ilta oli 12. maaliskuuta vuonna 1954. Ilmestyessään elokuva oli taloudellinen menestys. Elokuva tuotti MGM:n merkintöjen mukaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1 834 000 dollaria ja ulkomailla 1 593 000 dollaria. MGM sai voittoa 895 000 dollarin edestä. Warner Bros. julkaisi elokuvan Yhdysvalloissa DVD:nä 22. helmikuuta vuonna 2011.
Tibor Serly
Tibor Serly (25. marraskuuta 1901 Losonc, Itävalta-Unkari – 8. lokakuuta 1978 Lontoo) oli unkarilainen alttoviulisti ja säveltäjä. Hän oli Béla Bartókin oppilas. Serly on viimeistellyt Bartókin alttoviulukonserton, joka jäi keskeneräiseksi, kun Bartók syyskuussa 1945 kuoli.
Pastori
Pastori (latinan sanasta pastor 'paimen', lyhenne past. ) on erityisesti kristinuskoon liittyvä hengellisen työn virka, jonka tarkempi sisältö vaihtelee huomattavasti eri kirkkokunnissa. Termiä käytetään usein protestanttisissa kirkoissa ja kirkkokunnissa.
Sanaa käytetään arkikielessä ja joissain kirkkokunnissa nimityksen ”pappi” synonyyminä, mutta sanoilla on Raamatussa ja teologiassa toisistaan erillinen merkitys. Sana 'pappi' liittyy Raamatussa uhrien toimittamiseen sekä Jumalan ja ihmisen välimiehenä toimimiseen, 'paimen' tai 'kaitsija' (pastori) seurakunnan johtamiseen. Protestanttisissa kirkoissa käytetään viranhaltijoista usein mieluummin pastori-sanaa, kahdesta syystä. Ensinnä, pappi-sana halutaan varata tarkoittamaan vanhatestamentillista kulttipappeutta, Jeesuksen erityisasemaa välittäjänä sekä kristittyjen yleistä pappeutta. Toiseksi, pastori-sanan käytöllä voidaan korostaa viran epähierarkkisuutta ja ykseyttä. Tällöin kirkkokunnan virkakäsityksessä torjutaan mahdollisesti hengellisen viran hierarkkinen jako piispuuteen, pappeuteen ja diakonin virkaan. Toinen perinteisesti käytetty sana, jolla vältetään hierarkkinen virkateologia, on saarnavirka.
Kuitenkin esimerkiksi luterilaisessa kirkossa ja anglikaanisessa kirkossa voidaan kirkon erityisen viran haltijoita kutsua sekä papeiksi että pastoreiksi. Suomen kieleen sana pappi on vakiintunut ja on hyvin vanha, eikä siihen yleensä liitetä kielteisiä merkityksiä, mutta sitä ei käytetä arvonimenä henkilön nimen yhteydessä. Sen sijaan monissa ulkomaisissa yhteyksissä protestantit voivat aidosti vieroksua englannin kielen priest-sanan käyttöä.
Pastori evankelis-luterilaisessa kirkossa
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa 'pastori' on virallisesti sellaisen pappisviran haltijan nimitys, joka ei ole saanut rovastin arvonimeä. Kirkkoherroista ei yleensä myöskään käytetä pastori-nimitystä, mutta pastori- tai rovasti-nimitys palautuu käyttöön kirkkoherran virasta luovuttaessa. Pappisviran haltija on seurakunnan paimenen tehtävään koulutettu, kutsuttu ja vihitty henkilö. Kaikki pastorit eivät toimi kirkon työntekijöinä, vaan saattavat olla hengellisten järjestöjen palveluksessa tai toimia muissa kuin pastoraalisissa työtehtävissä. Silti heillä on pappisvirkaan kuuluvat oikeudet saarnata ja suorittaa kirkollisia toimituksia.
Pastori helluntaiherätyksessä
Lähes satavuotias Helluntaiherätys on hiljalleen alkanut omaksua pastori-nimikkeen käyttöä. Yleisesti herätyksessä ymmärretään seurakuntatyötä tekevät henkilöt pastoreiksi. Nimikkeen alkuperä on Raamatussa, jossa puhutaan seurakunnan paimenista (kreikaksi poimen, latinaksi pastor) eli kaitsijoista. Raamatun perusteella ei voi osoittaa, että nimikkeen käyttö edellyttäisi muodollista koulutusta tai virallista virkaan vihkimistä. Helluntaiseurakunnissa seurakuntatyöhön asetetut henkilöt siunataan aina tehtäväänsä ja heidät tunnustetaan yhteisessä tilaisuudessa herätyksen vuosittaisessa kirkolliskokouksessa, josta nykyisin käytetään nimitystä Syyspäivät (aiemmin Talvipäivät). Käytännössä helluntaiseurakunnat kouluttavat työntekijänsä seurakuntatyötä varten ja kouluttamattomat maallikkopastorit alkavat olla poikkeus.
Purppuradynamo
Purppuradynamo on usean sarjakuvahahmon nimi Marvel-sarjakuvissa. Useat heistä ovat olleet superroistoja. Purppuradynamot ovat olleet neuvostoliittolaisia tai venäläisiä agentteja, jotka ovat käyttäneet tehokasta taisteluhaarniskaa taisteluissaan (pääasiallisesti) Rautamiestä vastaan. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa Tales of Suspense -lehden numerossa 46. Tämän ensimmäisen Purppuradynamon loivat Stan Lee ja Don Heck.
left|thumb|Viides Purppuradynamo, Dmitri Bukharin taistelemassa [[Kansan Protektoraatin riveissä.]]
Purppuradynamo muissa medioissa
Purppuradynamo esiintyy yhdessä Magneton ja Titaanimiehen kanssa Wings-yhtyeen kappaleessa "Magneto and Titanium Man" Venus and Mars-albumilla. Laulussa kolme superroistoa yrittävät vakuuttaa laulajaa/kertojaa että naispuolinen poliisi joka yrittää pysäyttää pankkiryöstöä, onkin todellisuudessa pankkiryöstäjä.
Animaatio
Purppuradynamo esiintyi 1990-luvun Rautamies-animaatiosarjassa, jaksoissa "Not Far From the Tree" ja "The Armor Wars, osa 1". Ensimmäisessä jaksossa se oli lähinnä Tony Starkin isän Howard Starkin klooni. Toisessa esiintymisessään Purppuradynamo taisteli Rautamiestä vastaan Venäjällä ydinvoimalassa. Taistelu päättyi räjähdykseen ja Purppuradynamon kuolemaan. Jaksossa hänen asunsa muistutti viidennen Purppuradynamon Valentin Shatalovin haarniskaa. Hahmon ääninä toimivat William Hootkins ja Stu Rosen.
Vuoden 2009 animaatiossa Iron Man: Armored Adventures Purppuradynamona toimi sarjakuvissa ensimmäisenä toiminut Ivan Vanko, joka oli Pegasus -yhtiön avaruusprojektissa mukana. Projekti meni kuitenkin pieleen tehtävän koituessa vaaralliseksi auringon päästäessä vaarallisen purkauksen juuri Vankon lähestyessä aurinkoa. Hänen apulaisensa komentotukikohdassa eivät riskeeraaneet auttaakseen Vankoa, joka jäi leijumaan avaruuteen. Ihmiset julistivat hänet kuolleeksi kunnes kaksi vuotta myöhemmin Vanko törmäsi Maahan ollessaan yhä valkoisen Purppuradynamo-asunsa sisällä. Katkerana työkaverilleen hän etsi kostoa ja joutui kohtaamaan samalla myös Rautamiehen.
Ikari Warriors
Ikari Warriors on SNK Playmoren kehittämä ja julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä. Japanissa peli tunnetaan nimellä "Ikari", joka tarkoittaa vihaa.
Pelistä on julkaistu käännöksiä useille eri alustoille.
Pelaaminen
Kolikkopeliversiossa pelaaja pystyi ampumaan 360 astetta ympärilleen. Kääntämällä ohjainta valitaan ampumissuunta. Muuten pelihahmo liikkuu normaalisti siihen suuntaan mihin tikkua käännetään. Ampumisnapin lisäksi kranaatin heittämiselle on oma nappinsa. Pelialueella olevia panssarivaunuja voi ottaa käyttöönsä, jolloin ohjaus pysyy kuitenkin samanlaisena: panssarivaunu räjähtää, kun ruudulle ilmestyvä bensamittari näyttää tyhjää.
Vastaanotto
Pelin Amiga-versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap!64 -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle 70 pistettä sadasta.
Kim Raimi
Kim Raimi (s. 25. helmikuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Raimi on edustanut aikuisurallaan PK-35:n lisäksi FC Viikinkejä vuosina 2007–2008. Hän debytoi Veikkausliigassa 2007 ja pelasi vain seitsemän ottelua loukkaantumisten sävyttämän kauden aikana.
Pelaamisen ohella Raimi valmentaa PK-35:n miesten edustusjoukkuetta, joka pelaa kaudella 2022 Ykkösessä.
Raimi on edustanut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta kahdessa ottelussa vuonna 2003.
Harri Ahola
Harri Ahola (s. 26. helmikuuta 1968 Kerava ) on suomalainen jääkiekkovalmentaja.
Hän oli Mestiksessä pelaavan Kiekko-Vantaan päävalmentaja kausilla 2007–2010. Tätä aikaisemmin Ahola toimi Keravan Shakersin, Järvenpään Haukkojen ja Jokereiden juniorijoukkueiden valmentajana, kaudet 1999–2000 ja 2000–2001 Haukkojen päävalmentajana.
Lisäksi hän on toiminut eri ikäluokkien maajoukkueen päävalmentajana ja Suomen Jääkiekkoliiton kykyjenetsijänä vuodet 2004–2006. Ahola on valittu Mestiksen All-Stars -valmentajaksi vuonna 2000.
Faní Chalkiá
Chalkiá osallistui vuonna 1998 Annecyn nuorten MM-kisoihin, joissa hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 1.02,50. Vuonna 2004 hän juoksi viidenneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrillä ajalla 52,90. Hän voitti samana vuonna 400 metrin aidoissa maansa mestaruuden sekä Euroopan cupin ajalla 54,16. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiakultaa ajalla 52,82. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljäs. Chalkiá voitti 2006 Euroopan cupin ykkösliigassa sekä 400 metrin juoksun ajalla 52,14 että 400 metrin aidat. Hän voitti hopeaa Göteborgin EM-kisoissa 400 metrin aidoissa ja juoksi kauden lopussa 400 metrillä viidenneksi yleisurheilun maailmancupissa ajalla 50,94. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä.
Ennen vuoden 2008 kesäolympialaisia Chalkiá antoi Japanissa positiivisen doping-näytteen, jossa oli merkkejä Methyltrienolone-steroidista. Chalkiá oli 19. kreikkalaisurheilija, joka suljettiin Kreikan olympiajoukkueesta dopingkäryn tai -epäilyn vuoksi. Hänen kilpailukieltonsa varmistui marraskuussa 2008. Chalkiá mukaan hänen doping-kärynsä johtui manipuloidusta dieettivalmisteesta.
Chalkiá pitää nimissään Kreikan ennätyksiä sekä 400 metrillä että 400 metrin aidoissa.
Williams FW21
thumb|right|250px|Williams FW21 Alex Zanardin ajamana Kanadan Grand Prix'ssä 1999. Williams FW21 oli Patrick Headin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1999. Auto oli Williamsin ensimmäinen uusi auto sunnittelija Adrian Neweyn siiryttyä McLarenille.
Autoa ajoivat Jordanilta talliin siirtynyt Ralf Schumacher ja Alessandro "Alex" Zanardi, joka oli viimeksi kilpaillut Formula 1:ssä kaudella 1994, mutta oli sen jälkeen voittanut CART-mestaruuden kahdesti.
Vaikka Schumacherilla oli menestyksekäs kausi, ei samaa voinut sanoa Zanardin kaudesta. Hän ei onnistunut kertaakaan ajamaan pisteille, kun taas Schumacher ajoi 11 kertaa pisteille ja kolmesti palkintosijoille. Zanardi sai kauden jälkeen potkut ja hänen tilalleen palkittiin Formula 3 -kuljettaja Jenson Button. Kausi oli samalla viimeinen, kun Williams käytti Renault'n moottoreita (nimi oli muutettu Superteciksi). Talli teki BMW:n kanssa sopimuksen moottoreista kaudeksi 2000.
Talli sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa viidenneksi saavuttamallaan 35:llä pisteellä.
Whatever (Oasiksen kappale)
Whatever on rock-yhtye Oasiksen kappale ja single/EP, joka julkaistiin 18. joulukuuta 1994. Single julkaistiin joulumarkkinoille ja nousi saman tien Ison-Britannian single-listan sijalle 3, ollen yhtyeen ensimmäinen top-5 single.
Whatever kappaletta ei ole millään Oasis-albumilla, mutta on tunnettu siitä huolimatta. Se on julkaistu ainoastaan singlenä. Sitä on myyty kotimaassaan Isossa-Britanniassa yli 710 000 kappaletta. Jouset kappaleella soittaa London Session Orchestra. Singlen b-puolia ovat (It's Good) To Be Free, ja Half The World Away, jotka löytyvät The Masterplan -b-puolikokoelmalta sekä Slide Away, joka on poimittu Definitely Maybe albumilta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Intialainen taidemusiikki
Intialainen taidemusiikki, jota kutsutaan myös nimellä intialainen klassinen musiikki, on maailman vanhimpia ja laajimpia taidemusiikkikulttuureja. Intialaisen taidemusiikin tärkeimmät elementit ovat alkaneet kehittyä jo kauan ennen meidän ajanlaskumme alkua. Intialaisen musiikin niin sanotun suuren koulukunnan muodostavat taidemusiikin kaksi järjestelmää, sen pohjoinen ja eteläinen suuntaus.
Länsimaissa suuren yleisön tietoisuudessa intialaisesta taidemusiikista ovat esimerkiksi Bharata Natyam- tai Kathak-tanssien säestysmusiikista tai Ravi Shankarin tai hänen kollegansa Nikhil Banerjeen sitarinsoitto.
Esi- ja varhaishistoria
Varhaisin tunnettu historiallinen esimerkki Intian taidemusiikin teoriasta ja samalla sen käytännöstä sisältyy historiallisiin Veda-hymneihin. Neljästä Vedasta musiikkia käsittelee nimenomaan Samaveda, jonka resitointi on myös musiikillisempaa (esimerkiksi asteikoltaan kehittyneempää) kuin kolmen muun, myös laulettavaksi tarkoitetun Vedan. Kuitenkin vasta Vedojen jälkeen on kehittynyt varsinainen soittimellisempi konserttimusiikki, jonka juuret tosin myös ovat temppeleissä.
Perusteokset
Yksi eniten viitattuja intialaista taidemusiikkia käsitteleviä, joskaan ei siihen rajoittuva (ks. termi sangeet) teos on epäilemättä Bharata Natya Shastra. Tämä oletettavasti pyhimys Bharata Munin noin 100-luvulla j.a.a. kirjoittama tutkielma (shastra) tanssitaiteesta (natya) esittelee monia intialaisen (taide)musiikin nykyisistäkin peruskäsitteistä, muun muassa shrutin, ja teosta pidetään yhtenä todisteena jo sen ajan intialaisen musiikin kehittyneisyydestä. Ravi Shankarin mukaan ensimmäinen merkittävä intialainen musikologi oli "Narada" - nimi, jota kantoivat monet, mutta jonka tunnetuin kantaja ja "Naradashikshan" kirjoittaja eli ensimmäisellä vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen. Merkittäviä 1900-luvun musikologeja ovat muun muassa pohjoisintialaiset V. N. Bhatkande ja V. D. Palushkar.
Jakaantuminen
Kun Intia 1000-luvun alkupuolelta lähtien joutui luoteesta lukemattomina aaltoina tulleiden islaminuskoisten kansojen hyökkäysten kohteeksi, syntyi perusta tapahtumalle, jossa Intian alkuaan hindulainen musiikkikulttuuri alkoi 1200-luvulta lähtien eriytyä kahteen omaa tietään kulkevaan osaan. Pohjoisessa uudet kulttuurivaikutteet saivat voimakasta jalansijaa, mutta eteläisin osa maata jäi pitkäksi aikaa hindulaisten ruhtinaiden hallintaan, eikä se pohjoiseen verrattuna juurikaan ottanut itseensä osia ei-hindulaisten musiikkikulttuurien elementeistä. Intialaisen taidemusiikin identiteetissä jako näkyi pohjoisen hindustanilaisen ("Hindustaanii", ) ja eteläisen karnaattisen ("Karnātak", ) tradition syntymisenä.
Pohjoisessa musiikkiin tuli melodisia ja tyylillisiä vaikutteita lähinnä Arabiasta ja Persiasta ja musiikki muuttui aistillisemmaksi; etelässä pitäydyttiin vakavaan ja muodolliseen, mutta silti alati kehittyvään tyyliin. Nykypäivänä hindustanilainen ja karnaattinen traditio ovat kaksi elimellisesti erillistä musiikkikulttuuria, pohjoisen keskittyessä enemmän improvisoituun raagaan ja eteläisen valmiisiin sävellyksiin, joiden esitys kuitenkin sisältää aina vahvan improvisaatioelementin. Molemmat jakavat samat ainutlaatuisesti intialaiset peruskäsitteet ja ominaisuudet.
Hindustanilaiset
Kaikkien aikojen tärkeimpänä pohjoisintialaisena muusikko-säveltäjänä pidetään 1500-luvulla elänyttä Miyan Tansenia. Tansen vaikutti mogulihallitsija Akbarin hovissa ja oli käännynnäismuslimi, vaikka islaminuskoiset hallitsijat eivät monesti (tunnetuimpia poikkeuksia Shah Jahanin poika ja kuvainraastaja Aurangzeb) tehneetkään eroa muslimi- ja hindulaisten taiteilijoiden välillä. Tansen oli Akbarin hovin arvostetuimpia muusikoita ja on säveltänyt lukuisia raagoja, joista monet kantavat hänen nimeään (Miyan ki Todi, Miyan ki Malhar, jne.). Tansenin kuoleman jälkeen elämään jäi kaksi pohjoisintialaisen musiikin koulukuntaa, Rababiya-gharana (pojan Bilas/Vilas Khan johdolla) ja Beenkaar-gharana (Saraswati-tyttären johdolla).
Karnaattiset
Eteläisessä Intiassa vaikutti 1700-luvun lopulta 1800-luvun puoliväliin ns. Trimurti, karnaattisten säveltäjien "kolminaisuus", johon kuuluivat, yleisesti tässä järjestyksessä, pyhimyksenä pidetty (Swami) Thyagaraja (1767–1847), Muttuswami Dikshitar (1775–1835) sekä Shyama Shastri (1763–1827). Nämä kolme säveltäjää muodostavat Etelä-Intian taidemusiikin sävellystuotannon rungon. Ainakin yhden Thyagarajan sävellyksen esittämistä on sanottu karnaattisen musiikin konsertin ytimeksi, ja tällaisen teoksen esitys saattaa improvisaatioineen venyä tunninkin mittaiseksi. Dikshitarin sävellysten on sanottu olevan Thyagarajan sävellyksiä aistikkaampia ja polveilevampia. Tärkeitä säveltäjiä olivat myös "karnaattisen musiikin isä" Purandara Dasa (1484–1564), joka sävelsi joidenkin väitteiden mukaan elämänsä aikana jopa yli 450 000 laulua (josta osa oli alkeisoppimääräksi tarkoitettua ei-konserttimusikkia, ks. myöh.), sekä Travancoren maharadža Swathi Tirunal (1813–1846), joka lyhyestä iästään huolimatta ehti tulla merkittäväksi säveltäjähahmoksi.
Pohjoisintialaiset
Epäilemättä arvostetuin Hindustanimusiikin vaikuttajahahmo 1900-luvulla oli 1862 Bengalissa syntynyt (Ustad) Allauddin Khan (ei tule sekoittaa niin ikään pohjoisintialaiseen muusikko Alladiya Khaniin). Allauddin Khan liittyi poikana kiertävien muusikoiden seurueeseen ja pääsi lopulta Rampurin maharadžan hoviin. Oltuaan muusikkona hovissa jonkun aikaa hän päätti täydentää opintonsa hakeutumalla ajan kuuluisimman beenin, vinan taitajan ja Miyan Tansenin Beenkaar-gharānān suoran jatkajan Ustad Wazir Khanin oppiin.
Allauddin Khan oli paitsi intialainen säveltäjä, muusikko ja multi-instrumentalisti, joka hallitsi intialaisten soittimien lisäksi lukuisia länsimaisia instrumentteja, myös arvostettu guru, opettaja, joka on kouluttanut poikansa ja tyttärensä (Ravi Shankarin ensimmäinen vaimo, surbaharin soittaja ja guru Annapurna Devi) lisäksi myös muun muassa sitaristit Ravi Shankarin ja Nikhil Banerjeen. Allauddin Khanin pääsoitin oli sarod ja yksi tärkeä hanke itse kouluttamansa ja johtamansa Maihar band.
Ali Akbar Khan
Ravi Shankarin ystävänä paremmin tunnettu amerikkalainen viulisti-kapellimestari Yehudi Menuhin toi vuonna 1955 intialaisen sarodistin, Allauddin Khanin pojan, Ali Akbar Khanin (1922–2009) Amerikkaan esiintymään. Kolme konserttia käsittäneen kiertueen lisäksi levytettiin myös ensimmäinen intialaista taidemusiikkia sisältävä levy. Menuhinin kerrotaan myöhemmin sanoneen, että Ali Akbar Khan on ”maailman paras [tällöin elossa oleva] muusikko”. Ali Akbar Khan on yhtenä suurimmista 1900-luvun intialaisen musiikin mestareista pidetty instrumentalisti-säveltäjä ja tehnyt Ravi Shankarin tavoin musiikkia myös muun muassa moneen elokuvaan.
Kolme sitaristia
Merkittäviä 1900-luvun pohjoisintialaisia instrumentalisteja ovat myös vuosisadan taitavimmat sitarinsoittajat. Ravi Shankar, Vilayat Khan ja Nikhil Banerjee ovat kaiketi kolme heistä arvostetuinta (Vilayat Khania (1928–2004) pidetään kaikkein merkittävimpänä sitarin taitajana heti kansainvälisesti tunnetuimman sitaristin Ravi Shankarin (1920–) jälkeen ). Ravi Shankar on paitsi kenties kaikkien aikojen kansainvälisesti tunnetuin intialainen muusikko, myös yhdysvaltalaisen viulisti Yehudi Menuhinin avustuksella tärkein yksittäinen intialaisen taidemusiikin maailmanlaajuisesta tunnettuudesta vastaava henkilö. Nikhil Banerjee (1931–1986) oli Ravi Shankarin guru bhai, oppilas saman opettajan alaisuudessa, sekä lapsitähtenä uransa All India Radiossa (AIR) aloittanut ja etenkin ulkomailla hyvin tunnettu muusikko.
Muut instrumentalistit
Kuuluisimmaksi intialaisen taidemusiikin levytykseksi on mainittu 1960-luvulla ensi kertaa julkaistu instrumentaalilevy Call Of The Valley, jossa soittavat Hariprasad Chaurasia (bambuhuilu bansuri), Brijbhushan Kabra (slidekitara), Shivkumar Sharma (santur) ja Marikrao Popatkar (tabla). H. Chaurasia on epäilemättä tunnetuin intialainen huilisti, Shivkumar Sharma niin ikään soittimensa tunnetuin edustaja ja edesmennyt Ali Akbar Khanin oppilas B. Kabra edellisen tavoin instrumenttinsa pioneeri intialaisessa taidemusiikissa (nykyisin tunnetuin intialainen kitaristi on Kabran oppilas Debashish Bhattacharya).
Laulajat
Tunnetuin 1900-luvulla vaikuttanut pohjoisintialainen laulaja on Lata Mangeshkar, joka on esiintynyt lukemattomien hindi-elokuvien playback-laulajana ja on Guinnessin ennätysten kirjassa eniten levyttäneenä laulajana. Nimenomaisesti taidemusiikkiin erikoistuneista naislaulajista merkittävä on esimerkiksi Gangubai Hangal. Tunnetuimpia Hindustanimusiikin miespuolisia laulajia on 1922 syntynyt Bhimsen Joshi, duoista mainittakoon dhrupad-tyylin elvyttäjät Dagar Brothers.
Eteläintialaiset
Kenties tärkein 1900-luvun lopun intialainen laulajatar oli eteläintialaisen perinteen edustaja, rouva M. S. Subbulakshmi (1916–2004). Hän nautti kotimaassaan jopa M. K. Gandhin taholta erittäin suurta suosiota, mutta oli myös muun muassa UNESCOn Kansainvälisen musiikkineuvoston kunniajäsen. Naismuusikot ovat etenkin devadasien ajoista olleet Intiassa yleisiä, mutta suurin osa heistä on ollut, ja on, laulajia. Subbulakshmia historiallisessa mielessä kenties vielä tärkeämpiä eteläintialaisia 1900-luvun musiikinesittäjiä olivat laulajatar Bangalore Nagarathnammal (1878–1952) sekä 1860-luvulla syntynyt vinansoittaja Veena Dhanammal, joka oli epäilemättä aikansa merkittävin, arvostetuin ja tunnetuin intialaisen taidemusiikin piirissä vaikuttanut nainen.
Merkittäviä melodisia solisteja ovat 1931 syntynyt viulisti M. S. Gopalakrishnan (yleisesti "MSG"), joka Ali Akbar Khanin tavoin sai ylistysarvion Yehudi Menuhinilta, ja jota pidetään Intiassa viulistien korkeimpaan huippuun kuuluvana. Huilisteista mainittakoon N. Ramani, ja niin ikään hyvin tunnettu K. S. Gopalakrishnan. Rumpaleista tärkeitä ovat esimerkiksi mridangaminsoittaja Palghat Raghu ja ghataminsoittajat V. Suresh, S. Karthick ja John McLaughlinin kanssa esiintyneestä Shakti-yhtyeestä tunnettu T. H. "Vikku" Vinayakram. Erikoisuus, ja mestari omalla tavallaan on intialaisittain modifioidun mandoliinin soittaja U. Srinivas, joka on niin kotimaassaan kuin maailmanlaajuisesti tunnettu ja arvostettu. Mieslaulajia ovat muun muassa veljesduo Hyderabad Brothers.
Soittimet
Intiassa soittimet jaetaan neljään pääryhmään sen perusteella, miten niiden ääni muodostuu. Vanhimpia intialaisia soittimia ovat todennäköisesti erilaiset lyömäsoittimet sekä huilut. Nykyisin taidemusiikissa arvostetaan ihmisäänen jälkeen eniten tiettyjä kalvollisia lyömäsoittimia, luuttumaisia kielisoittimia, bambuhuiluja, sekä (etelässä) viulua.
Pohjois-Intia
Hindustanimusiikissa suosituimmat soittimet ovat pitkäkaulaluuttu sitar sekä rumpupari tabla. Suosittu on myös sylissä pidettäen soitettava luuttu sarod sekä jousisoitin sarangi. Kaikkia näitä soittimia, etenkin sitaria ja sarodia, käytetään myös soolosoittimina.
Etelä-Intia
Karnaattisen musiikin tärkeimpinä pidetyt soittimet ovat rumpu mridangam, Vina-luuttu ja Euroopasta noin 1700-luvulla maahan rantautunut viulu. Lisäksi bambuhuilulla (kulal), jota kahden viimeksi mainitun tavoin käytetään sekä säestys- että soolosoittimena, on tärkeä rooli.
Teoreettiset perusteet
Intialaisen musiikinteorian lähtökohtana voitaneen pitää hindulaista maailmankaikkeuden perimmäiseen luonteeseen liittyvää käsitystä, jonka mukaan "ääni on Jumala" ("Nada Brahma"), eli todellisuuden syvin olemus on musiikin keinoin saavutettavissa. Tähän liittyen intialainen, eli lähtökohdiltaan hindulainen musiikkitiede erottaa kaksi erilaista maailmassa esiintyvän äänen tyyppiä: ahata nada (=syttynyt ääni) ja anahata nada (=syttymätön ääni). Ensiksimainittu viittaa ihmiskorvan kuultavissa oleviin, ts. luonnon ääniin, ja jälkimmäinen ikään kuin "ikuiseen ääneen", jonka voivat havaita vain henkisesti kaikkein harjoittuneimmat olennot. Musiikki kuuluu luonnollisesti edelliseen ryhmään.
Intiassa musiikki on, yleisesti, kaikkein tärkeimpänä pidetty taidemuoto, mutta sitä ei kuitenkaan taiteena luokitella täysin muista taiteista erilleen: intialaisessa taideterminologiassa on peruskäsite sangeet, joka viittaa kollektiivisesti vokaali- ja instrumentaalimusiikkiin sekä tanssiin. Johtava intialainen esittävän taiteen korkeakoulu onkin nimeltään Sangeet Natak Akademi (natak = draama).
Intialaisen musiikin tärkeimpänä pidetty elementti on epäilemättä melodia, vaikkakin toinen intialaisen musiikin osanen, rytmi on myös erittäin pitkälle kehittynyttä. Melodiaa hallitsee käsite "raaga" ja rytmiä "taala", harmonia rajoittuu muutamaan esitettävän kappaleen edetessä paikallaan pysyvän äänen urkupisteeseen. Intialainen musiikinteoria ei tunne harmonian käsitettä lainkaan.
Melodian teoreettinen perusta alkaa käsitteestä sargam, joka viittaa asteikon seitsemään eri säveleen (shadjam (sa), rishabham (ri), gandharam (ga), madhyamam (ma), pancham (pa), dhaivatham (dha) ja nishadham (ni)). Ensimmäistä ja viidettä sävelastetta lukuun ottamatta jokaisella sävelellä on käytännössä kaksi vaihtoehtoista muotoa, muodostaen näin kahdentoista mahdollisen sävelen joukon oktaavin sisällä. Analyyttisiä tarkoituksia varten sargamin sävelet luokitellaan kahteen "tetrakordiin", poorva-angaan (sa–ma) ja uttarangaan (pa–sa). Sargam viittaa myös muun muassa laulutapaan, jossa lyyrisenä materiaalina käytetään sargam-asteikon sävelten nimiä.
Raaga
Raagan käsite on intialaisen taidemusiikin käsitteistä kenties kaikkein tärkein, mutta myös hankala määritellä. Raagaa on länsimaisissa teksteissä kuvattu intialaisen melodiikan modaaliseksi ilmiöksi, joka hahmottuu konkreettisesti improvisaation kautta. Intialaiset itse määrittelevät raagan muun muassa "siksi joka värjää mielen" ("Rangayati iti Ragah") tai "melodiseksi ääneksi, joka on miellyttävä", mutta tämän sielullisen vaikutuksen lisäksi raagaa voidaan määritellä myös lukuisin täsmällisin ilmaisuin.
Jokaisen raagan tärkein ominaisuus niin pohjoisessa kuin etelässä on ns. nousevan (arohana) ja laskevan (avarohana) sävelkulun hahmottaminen. Niin nousevassa kuin laskevassa kuviossa on monesti seitsemän säveltä, mutta kummassa tahansa, tai kummassakin voi olla säveliä viidestä seitsemään. Arohana ja avarohana voivat lisäksi edetä ei-lineaarisesti (->vakra swara) ja ulottua joskus jopa oktaavin ylä- tai alapuolelle. Joskus raagassa voi kokonaisuutena olla oktaavin sisällä alle viisi tai yli seitsemän, jopa kaksitoista eri säveltä. Raagan asteikon noudattaminen on raagaa esitettäessä käytännössä ehdotonta: asteikkoon kuulumattoman nuotin (vivadi) soiminen katsotaan raagaan kuuluvan tunnetilan pilaajaksi. Hallittu kromatiikka on kuitenkin joittenkin raagojen esityksessä sallittua.
Muita elementtejä ovat muun muassa raagan asteikon tärkein nuotti (h. vadi, myös amsasvara, "avainnuotti") ja sitä täydentävä nuotti (h. samvadi), aloittava nuotti (k. graha svara), luonteenomainen musiikillinen fraasi (h. pakad / k. sanchara, prayoga) ja raagan esitysaika vuorokauden sisällä (h. prahar = päivän tai yön neljännes) tai vuoden aikana. Pohjoisintialaisessa terminologiassa esiintyy myös termi chalan, jolla tarkoitetaan eräänlaista tiivistelmää raagan melodisesta ajatuksesta, mutta ei kuitenkaan esimerkkiä raagan kattavasta esityksestä.
Raagan tärkeimmäksi tehtäväksi intialaisessa traditiossa katsotaan tietyn ennaltamäärätyn tunnetilan (rasa) synnyttäminen jokaisessa, joka kyseessäolevan raagan esityksen kuulee. Rasa-tunnetiloja on kaiken kaikkiaan yhdeksän erilaista ("navarasa", järjestyksessä: shringara = romanttis-eroottisuus, hasya = koomisuus, karuna = eetoksellisuus, myötätuntoisuus, rudra = hurjistuneisuus, viira = sankarillisuus, bhayanaka = pelokkuus sekä adbhuta = hämmentynyt ihastuneisuus, shanta = pyhyydellisyys, jonka lisäksi puhutaan raagan tunnelmasta (ragabhava), raagan kokonaisluonteesta. Rasan sanotaan kumpuavan raagan asteikon ominaisuuksista, mutta tavalla esittää on välttämätön rooli raagaan kuuluvan tunnetilan välittämisen onnistumisessa.
Raaga voitaneen yhdellä suppealla tavalla määritellä eräänlaiseksi tietyn tunnetilan herättämään tarkoitetuksi, ennaltaopittua sävelmateriaalia sisältäväksi, improvisoiden esitettäväksi, pitkälle teoretisoiduksi melodiseksi ajatukseksi, jonka käytännön toteutumisessa koulukunnalla ja esittäjän gurun näkemyksellä on merkittävä rooli.
Taala
Intialaisessa taidemusiikissa melodian perustana olevaa raagan määritelmää huomattavasti selkeämpi on taalan, rytmisyklin käsite. Pohjoisessa ja etelässä, aivan kuten raagojenkin kohdalla, on omat taalansa, joista pohjoisessa tunnetuin on 16-iskuinen ja nelijakoinen Tintaal, ja etelässä kahdeksan iskun mittainen Aadi Thaalam (4 + 2 + 2 iskua). Vaikka länsimaisen onkin suhteellisen helppo kiinnittyä näiden rytmisyklien teoreettiseen sykkeeseen, on Intiassa myös monia perusrakenteeltaankin hyvin vaikeita, vajaitakin tahdinosia sisältäviä ja epätasaisesti aksentoituja taaloja. Taala on kuitenkin perusmuodossaan melko yksinkertainen ja matemaattisen selkeä kokonaisuus, jonka teorian hahmottamiseen ei vaadita länsimaiselta kuulijalta läheskään raagan ominaisuuksien sisäistämiseen vaadittavaa keskittyneisyyttä.
Taalan perusosasia (anga) ovat taalan ensimmäinen isku sam(am), kierto (hindustan) avartaan, tahti (hindustan) vibhag ja isku (hindustan matra / karnaattisessa aksharā. Karnaattisessa traditiossa on lisäksi peruskäsitteet (niin ikään anga-käsitteen alla) laghu, drutam ja anudrutam, jotka ovat yleisimmän, 35 (=5 x 7) eri taalaa sisältävän järjestelmän (Suladi Sapta (=7) Thaala) syklien rakennusosasia. Lisäksi karnaattisessa perinteessa on niin sanottuja Chāpu-taaloja, joista tunnetuimmat Khanda (5 iskua) ja Misra (7 iskua). Chāpu Taalan jokainen isku voidaan myös jakaa pienempiin osiin.
Jokaisella taalalla on tietty määrä iskuja, jotka on jaettu tahteihin niin, että tahdin ensimmäinen isku on aina aksentoitu (hindustan: tali) tai nonaksentoitu (hindustan: khali). Taalan tärkein ja voimakkaimmin aksentoitu isku on sam, joka kuitenkin joissain poikkeustapauksissa (Hindust. Rupaktaal) saattaa olla nonaksentoitu. Säännön mukaan käytännössä kaikki rumpalin esityksessä improvisoimat kadenssit (esimerkiksi hindustan: tiihai, karnaattisessa mora) päättyvät sam-iskulle.
Sävellystyypit
Intialaisessa taidemusiikissa on paitsi rytmisoittimin säestettyä tai säestämätöntä raagaa, myös "varsinaisia" sävellyksiä. Intialaiset sävellykset (elokuvamusiikkia, filmi git, lukuun ottamatta) erovat kuitenkin länsimaisen taidemusiikin sävellyksistä etenkin siinä, että niiden esityksiin sisältyy voimakkaana elementtinä improvisaatio. Intialaisessa musiikissa esittäjä on toisin sanoen aina myös säveltäjä, ja melodinen solisti – niin ikään kurinalaisesti opetellun perinteen pohjalta improvisoivan lyömäsoittajan säestyksellä – käyttää niin pohjoisessa kuin etelässä kenties suurimman osan konsertista teemoja varioimalla ja täydentämällä. Intialaisen taidemusiikin sävelmät ovat useimmiten lauluja, myös silloin kun niitä on tapana esittää instrumentaalisesti.
Etelä
Karnaattisen musiikin sävelmät, erotuksena raagoille, ovat tärkeämmässä osassa esityskäytäntöä kuin Hindustanimusiikissa. Edellisessä myös sävellysten - ja sävellystyyppien - määrä lienee suurempi. Karnaattisia tanssisäestyskappaleita ovat tillaanat (Intian tunnetuimpaan, Bharata Natyam - tanssiin) ja padamit, muita sävellyksiä gitat (harjoituslaulut), varnamit (lauluetydit, konsertin avauskappaletyyppi), kritit (tärkein sävellystyyppi), swarajatit (harjoituskappaleita), jatiswaramit (harjoituskappaleita) ja jaavalit (eroottisesti vihjailevia lauluja). Kaikkia etydinomaisia sävellyksiä (abhayasa gana) esitetään konserteissa, lukuun ottamatta koulutuksen aloittavia gita-kappaleita. Jokaisessa konsertissa esitetään kuitenkin myös varsinaisia konserttikappaleita (sabha gana), joista ainakin yksi on kriti. Kritin esitys kestää usein yli puoli tuntia, ja sitä onkin verrattu intensiteetiltään ja kestoltaan länsimaiseen sinfoniaan.
Pohjoinen
Hindustanimusiikin sävellysmuodot ovat harvalukuisempia kuin etelässä, mutta myös pohjoisessa monilla sävellystyypeillä on hyvin voimakas asema. Kaikkein arvokkaimpia sävellyksiä ovat satoja vuosia vanhat prabandha-tyylistä polveutuvat dhrupadit, joita esitetään useimmin laulettuna. Dhrupadin seuraaja on khayāl/khyāl, joka on nykyisin Pohjois-Intian tärkein sävellysmuoto, ja kuten edeltäjänsä, myös tapa esittää raaga. Khayāl-sävellystä esiintyy kahta muotoa, nopea, kevyt chhotā khayāl ja hidas, arvokkaampi barā  khayāl.
Tiedepääoma
Tiedepääoma on käsitteellinen työkalu, jonka on kehittänyt professori Louise Archer ja hänen kollegansa King's Collegesta Lontoosta. Se käyttää ranskalaisen sosiologin Pierre Bourdieun luomia teoreettisia kehikoita kuvatakseen yksilön suhtautumistapaa tieteelliseen ajatteluun ja pääomaan. Sitä voidaan käyttää ymmärtämään, miten sosiaaliluokka vaikuttaa ihmisten toiveisiin ja osallistumiseen tieteeseen. Käsite on peräisin koulutuksen tutkimuksesta, mutta sitä käytetään myös laajemmin käytännössä ja politiikassa, esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen tiede- ja teknologiakomitean työssä.
Määritelmä
Tiedepääoma voidaan määritellä kaiken tieteeseen liittyvän tiedon, asenteiden, kokemusten ja resurssien summaksi, jonka yksilö kokoaa elämänsä aikana. Tähän sisältyy tieteellinen tieto, jonka ihminen tietää, mitä hän ajattelee tieteestä, hänen tuntemansa ihmiset, joilla on ymmärtämystä tieteestä, ja päivittäinen tieteellisen tiedon kohtaaminen.
Tiedepääoma koostuu tieteeseen liittyvästä kulttuurisesta ja sosiaalisesta pääomasta (institutionaalinen ja / tai yksilöllisesti hankittu tiedon, kulutuksen, asiantuntijoiden tai sosiaalisten verkostojen kautta) sekä yksilön habituksesta. Tutkijat ovat ehdottaneet, että tiedepääomaa ei esiinny erillään, vaan sen arvon määrää yksilön laajempi konteksti ja ympäristö.
Tiedepääoman on ajateltu rakentuvan kahdeksan keskeisen ulottuvuuden ympärille drawing on statistical analysis of survey data from UK school students:
Historia
Tiedepääoman käsite perustuu Pierre Bourdieun työhön pääomasta ja sosiaalisesta uusiintumisesta.
Tiedepääoma pohjautuu, mutta eroaa siitä, miten Pierre Bourdieu käytti termejä tieteellinen, tekninen tai teknologinen pääoma. Tiedepääoma ei ole uusi tai erillinen pääomamuoto. Sen sijaan tiedepääoma on lähestymistapa ryhmitellä erityyppisiä tieteeseen liittyviä sosiaalisia ja kulttuurisia pääomia, erityisesti sellaisia, joita ihmiset voisivat käyttää tai vaihtaa tukeakseen heidän saavuttamistaan, sitoutumistaan ja / tai osallistumistaan tieteeseen.
Tiedepääomakäsitteen kehitti ensin Louise Archer ja hänen kollegansa ASPIRES-projektissa. Viiden vuoden tutkimuksen pohjalta 10–14-vuotiaiden nuorten ja heidän perheidensä kanssa ASPIRES havaitsi, että lapset niistä perheistä, joilla oli enemmän tieteellisiä resursseja (kuten vanhemmat, joilla on tieteellisiä harrastuksia tai uraa), haluaisivat todennäköisemmin jatkaa tiedettä koulussa. ura. Tiedepääoman käsite kehitettiin keinona ymmärtää, miksi nämä tieteeseen liittyvät resurssit, asenteet ja toiveet saivat jotkut lapset suuntautumaan tieteeseen, kun taas toiset lapset eivät suuntautuneet näin.
Tiedepääomaa kehitettiin käsitteellisesti ja empiirisesti Enterprising Science -projektin ja ASPIRES 2 -hankkeen avulla. Enterprising Science -hanke kehitti kyselyn tiedepääoman mittaamiseksi ja laajensi tiedepääoman käsitettä kotien ulkopuolelle kouluihin ja museoihin. Tiedepääomaa on käytetty opetusstrategioiden kehittämisessä peruskouluissa ja lukioissa ja aikuisten tiedepääoma-arvioiden kehittämisessä.
ASPIRES
ASPIRES, joka tällä hetkellä toimii UCL Institute of Educationissa, on kymmenvuotinen pitkittäistutkimushanke, jossa tutkitaan nuorten tiede- ja urasuuntautuneisuutta. Ensimmäisessä ASPIRES-tutkimuksessa (2009-2013) seurattiin nuorten tieteellisiä ja urapyrkimyksiä 10-14-vuotiailla. ASPIRES 2 seuraa edelleen nuoria 19 vuoteen asti, jotta ymmärrettäisiin perheen, koulun, urakoulutuksen ja sosiaalisen identiteetin muutosvaikutukset sekä eriarvoisuus nuorten tiede- ja urahakemuksissa. Keskeisiä havaintoja ovat:
Tämä projekti aloitettiin ensin King's College Londonissa, ja se muutti UCL Institute of Educationiin maaliskuussa 2017. Sitä rahoittaa talous- ja sosiaalitutkimusneuvosto.
Tiedepääoma käytännössä
Lokakuussa 2017 Science Capital Teaching Approach käynnistettiin National STEM Learning Centerissä Yorkissa, Iso-Britanniassa. Lähestymistapaa kehitettiin ja kokeiltiin neljän vuoden ajan yrittäjyyden tutkijoiden ja keskiasteen luonnontieteiden opettajien välillä.
Hullut japanilaiset
Hullut japanilaiset on vuosina 1986–1989 Tokyo Broadcasting Systemille tehty japanilainen kisailuohjelma, jossa 100 kilpailijaa yrittää suoriutua hullunkurisista radoista kenraali Leen johdolla ja lopulta vallata Takeshin linnan, jonka omistaa kreivi Takeshi Kitano. Ohjelma on kuin tosielämän videopeli, jossa vain ani harva kilpailija pääsee loppuun asti. Ohjelmasta on tullut etenkin Yhdysvalloissa (esitetään maassa nimellä MXC) kulttihitti.
Alkuperäisen sarjan materiaalista tuotettiin 2000-luvulla brittiläiselle Challenge TV:lle lyhennetty versio Takeshi's Castle, jonka juontajana toimi Craig Charles. Brittiversio yllätti suosiollaan ollen jatkuvasti kanavan 10 viikon katsotuimman ohjelman joukossa. Sarjaa on sittemmin lähettänyt myös Virgin 1 (vuodesta 2007 lähtien ). Suomessa brittiversiota esitettiin JIM:llä ja Nelosella.
Vakiohahmot
Lisäksi mukana ovat Sateenkaarisoturit, Vihreä vartiosto ja vartijat. jotka yrittävät yleensä estää pelaajia läpäisemästä esteratoja. Sateenkaarisoturit toimivat mm. tykkiampujina Siltasompailussa ja keilaajina Ihmiskeiloissa, mutta antavat Riisikulhomäessä vauhtia pelaajalle (joskus pelaajan häviö Riisikulhomäessä on Sateenkaarisoturien syytä). Vihreä vartiosto esiintyy yleensä pelin aloitus- ja lopetushaasteissa. Maskeerattuja vartijoita on yleensä noin kolme ja he esiintyvät aina sokkelohaasteissa, mutta ovat välillä mukana myös parissa muussa.
Muuta
Jotkut jaksoista ovat ns. 'perhejaksoja', joissa kisaavat yhdessä lapsi ja jompikumpi hänen vanhemmistaan. Näissä jaksoissa vanhempi tekee yleensä "ruumiillisen työn" - esimerkiksi lajissa Liukurata (Slip Way) lapsi on radalla olevan lautan päällä, ja hänen mukanaan kisassa oleva vanhempi antaa hänelle vauhdin. Jotkut jaksot taas ovat kansainvälisiä (International), joissa on kilpailijoita ympäri maailmaa. Eräässä toisen tuotantokauden jaksossa kisailivat ainoastaan lapset.
Metafilosofia
Metafilosofia (kreikan kielen meta- + filosofia) eli filosofian filosofia on filosofian määritelmän, sovellusalan, menetelmien ja päämäärien tutkimusta.
Filosofiaan itsensä kohdistuva filosofinen tutkimus on keskeisellä sijalla filosofiassa, koska se kietoutuu alan kaikkiin osa-alueisiin samoin kuin logiikka tai tietoteoria. Tällainen tutkimus on ollut osa filosofiaa koko sen historian ajan. Myös nykyfilosofien suurimmat erimielisyydet kohdistuvat usein juuri siihen, miten filosofiaa oikeastaan pitäisi harjoittaa.
Suuri osa metafilosofiasta tapahtuu muiden pyrkimysten ohella, mutta jotkut filosofit, kuten Stephen Toulmin, Richard Rorty ja jotkut mannermaiset filosofit, ovat omistautuneet lähes kokonaan metafilosofialle.
Metafilosofisia kysymyksiä
Metafilosofia eli filosofian filosofia koskee filosofian periaatekysymyksiä.
Filosofian luonne ja päämäärä
Tärkeä metafilosofinen kysymys on ”mitä on filosofia?”. Eri filosofit ovat tarjonneet erilaisia vastauksia, usein implisiittisesti. Metafilosofi voi pyrkiä tunnistamaan, selventämään ja ymmärtämään vaihtoehtoisia käsityksiä filosofian luonteesta.
Sanan ”filosofia” merkitys on muuttunut historian kuluessa: antiikin aikana sen alaisuuteen kuului lähes kaikki tutkimus, René Descartesille se oli tieteiden kuningatar, David Humelle metafysiikka ja moraalifilosofia olivat lähes sama kuin ihmistieteet, kun taas analyyttinen filosofia määrittelee itsensä usein käsitteiden tutkimuksena. Tämän vuoksi on vaikea löytää määritelmää, jonka useat filosofit jakaisivat, muuten kuin että filosofia on jonkinlainen ”yleinen” tieteenala, jolla on jotain tekemistä perustellun päättelyn kanssa.