cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskinäinen kiinteistöosakeyhtiö
Sovellettava laki
Toisin kuin asunto-osakeyhtiölaissa, osakeyhtiölaissa ei määrätä yhtiövastikkeista, osakkaan muutostyöoikeudesta, osakehuoneiston hallintaanotosta tai kunnossapitovastuusta. Jos yhtiöön halutaan soveltaa osakeyhtiölakia, yhtiöjärjestykseen kannattaa ottaa määräykset soveltaa näihin kohtiin asunto-osakeyhtiölakia. Muuten yhtiö ei voisi periä vastiketta, yhtiön kunnossapitovastuu kattaisi sekä huoneistojen sisä- että ulkopuolet eikä osakas saisi tehdä huoneistossaan muutostöitä ilman yhtiön lupaa. Kunnossapitovastuusta voidaan yhtiöjärjestyksessä sopia omalla pykälällään, mikä on järkevää erityisesti silloin, kun huoneistojen käyttötarkoitus ja varustetaso ovat hyvin erilaisia.
Kiinteistöosakeyhtiö ja keskinäinen kiinteistöosakeyhtiö
Kiinteistöosakeyhtiö ei ole itsenäinen yhtiömuoto. Se toimii kuten mikä tahansa osakeyhtiö.
Tavallisen ja keskinäisen kiinteistöosakeyhtiön ero näkyy mm. vuokratulojen käsittelyssä. Tavallinen kiinteistöosakeyhtiö saa kiinteistön vuokratulot itse ja on niistä verovelvollinen. Keskinäisen kiinteistöosakeyhtiön osakkeet oikeuttavat hallitsemaan tiettyä kiinteistön tai rakennuksen osaa. Siitä kertyvät vuokratulot ovat osakkeenomistajan tuloa.
Craig Hartsburg
Craig William Hartsburg (s. 29. kesäkuuta 1959 Stratford, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Pelaajaura
Ennen ammattilaisuraansa Hartsburg pelasi vuodet 1975–1978 Sault Ste. Marie Greyhoundsin riveissä OMJHL-junioriliigassa (nykyään OHL). Hän oli joukkueen kapteeni vuodesta 1976 ja vuonna 1977 hänet palkittiin OMJHL:n parhaan puolustajan palkinnolla Max Kaminsky Trophylla. Vuonna 1978 hän pelasi Kanadan pronssia voittaneessa joukkueessa nuorten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kauden 1978–1979 Hartsburg pelasi Birmingham Bullsissa WHA-liigassa. NHL:n varaustilaisuudessa 1979 Minnesota North Stars varasi Hartsburgin tilaisuuden ensimmäisen kierroksen kuudentena pelaajana. Hän aloitti North Starsin riveissä samana vuonna, kaudella 1979–1980, ja pelasi seurassa koko NHL-uransa, kauteen 1988–1989 asti. Hän oli kuudella kaudella kymmenestä North Starsin eniten pisteitä tehnyt puolustaja ja piste-ennätyksensä hän teki kaudella 1981–1982, jolla hän keräsi 76:ssa runkosarjaottelussa 77 tehopistettä, 17 maalia ja 60 syöttöpistettä. 77 tehopistettä ja 60 syöttöpistettä puolustajalta yhden kauden aikana ovat edelleen Dallas Starsiksi sittemmin muuttuneen seuran ennätyksiä. Keväällä 1980, tulokasvuonnaan, Hartsburg pelasi ensimmäisen kerran NHL:n tähdistöottelussa ja hän pelasi tähdistöottelussa myös vuosina 1982 ja 1983. Vuonna 1981 hän pelasi North Starsin riveissä Stanley Cupin loppuotteluissa, joissa joukkue hävisi New York Islandersille voitoin 1–4.
Hartsburg pelasi 570 NHL:n runkosarjaottelua ja keräsi yhteensä 413 tehopistettä, 98 maalia ja 315 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi kuutena vuonna ja otteluja kertyi 61. Pudotuspeleissä hän teki 15 maalia ja antoi 27 maalisyöttöä. Hartsburgin peliura kärsi monista loukkaantumisista. Kausilla 1983–1984, 1987–1988 ja 1988–1989 hän joutui olemaan sivussa 50 runkosarjaottelua tai enemmän ja kaudella 1984–1985 48 runkosarjaottelua. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1989.
Hartsburg pelasi kolmena vuonna aikuisten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 1982, 1983 ja 1987. Vuosien 1982 ja 1983 MM-kilpailuissa hän oli voittamassa pronssia ja vuoden 1987 MM-turnauksessa hänet nimettiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Hartsburg pelasi myös Kanada-cupissa 1981 ja Kanada-cupissa 1987. Vuonna 1987 Kanada voitti turnauksen ja 1981 se sijoittui toiseksi.
Valmentajaura
Jo pelaajauransa päättymistä seuraavalla kaudella Hartsburg aloitti Minnesota North Starsin apuvalmentajana Pierre Pagén ollessa joukkueen päävalmentaja. Vuodet 1990–1994 hän toimi NHL-seura Philadelphia Flyersin apuvalmentajana. Flyersin päävalmentajina toimivat noiden vuosien välillä Paul Holmgren, Bill Dineen ja Terry Simpson.
Hartsburgin päävalmentajaura alkoi vuonna 1994 OHL-seura Guelph Stormissa. Storm eteni 1994–1995 OHL:n loppuotteluihin, joissa se hävisi Detroit Junior Red Wingsille. Kauden jälkeen hänet palkittiin Matt Leyden Trophylla OHL:n vuoden valmentajana ja Brian Kilrea Coach of the Year Awardilla Canadian Hockey Leaguen vuoden valmentajana. Vuonna 1995 hänet nimitettiin NHL-seura Chicago Blackhawksin päävalmentajaksi. Kausina 1995–1996 ja 1996–1997 hän valmensi joukkueen pudotuspeleihin (1996 Blackhawks eteni pudotuspelien toiselle kierrokselle ja 1997 putosi ensimmäisellä kierroksella), mutta kaudella 1997–1998 joukkue jäi pudotuspelien ulkopuolelle ensimmäisen kerran kauden 1968–1969 jälkeen ja huhtikuussa 1998 Hartsburg irtisanottiin.
Kaudesta 1998–1999 Hartsburg toimi NHL-seura Mighty Ducks of Anaheimin päävalmentajana. Ensimmäisellä kaudella hän valmensi Mighty Ducksin pudotuspeleihin, joiden ensimmäisellä kierroksella se hävisi suoraan neljässä ottelussa Detroit Red Wingsille, ja toisella joukkue jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kesken kauden 2000–2001, 33:n ottelun jälkeen, Guy Charron korvasi Hartsburgin Mighty Ducksin valmentajana.
Kauden 2001–2002 Hartsburg valmensi aiemmin pelaajana edustamaansa Sault Ste. Marie Greyhoundsia ja kauden jälkeen hänet palkittiin toisen kerran OHL:n vuoden valmentajana. 2002 hän palasi kahdeksi kaudeksi Philadelphia Flyersin apuvalmentajaksi. Joukkueen päävalmentaja oli tuolloin Ken Hitchcock. Lokakuussa 2004 Hartsburg palasi Greyhoundsin päävalmentajaksi ja jatkoi tehtävässä vuoteen 2008. Hartsburg oli myös Kanadan nuorten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja vuosien 2007 ja 2008 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja valmensi maan molempina vuosina mestariksi. Vuoden 2006 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa maa voitti niin ikään kultaa, Hartsburg toimi Brent Sutterin apuvalmentajana.
Kesäkuussa 2008 Hartsburgista tuli Ottawa Senatorsin päävalmentaja tehtävässä John Paddockin irtisanomisen jälkeen väliaikaisesti toimineen GM Bryan Murrayn jälkeen. Kausi 2008–2009 on ollut Ottawalle paha pettymys ja Hartsburg sai potkut joukkueen valmentajan tehtävistä helmikuussa 2009, kun Ottawa oli pelannut 48 ottelua.
Baseballin SM-sarja 1987
Baseballin SM-sarja 1987 oli lajin seitsemäs sarjakausi Suomessa. Kausi huipentui kahden parhaan välisiin finaaleihin. Puumat palasi kultakantaan.
Honkanummen hautausmaa
thumb|[[Honkanummen kappelit|Honkanummen siunauskappeli]] pienoiskuva|Honkanummen kappeli Honkanummen hautausmaa on Helsingin seurakuntayhtymän hautausmaa. Se sijaitsee Vantaan Hakkilassa Vanhan Porvoontien molemmin puolin, ja sen etäisyys Helsingin keskustasta on noin 18 kilometriä. Hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1951, ja ensimmäinen hautaus oli tammikuussa 1957. Ensimmäinen vainaja oli joulukuussa 1956 kuollut valtion kirjastotoimiston johtaja Mauno Kanninen. Hautausmaan pinta-ala on noin 76 hehtaaria. Siunauskappeli vuodelta 1955 on arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema. Kappelin yhteydessä on vuonna 1991 käyttöön otettu krematorio.
Vuodesta 2007 hautausmaan luoteispuolella on ollut seurakunnan ylläpitämä tunnustukseton hauta-alue, jonka käyttö on kuitenkin jäänyt hyvin vähäiseksi. Monet uskonnottomat toivovat tulevansa haudatuksi hautausmaalle, joka ei olisi minkään uskonnollisen yhteisön omistama tai ylläpitämä.
Hautausmaan laajuus on noin 76 hehtaaria ja sen on suunnitellut arkkitehtipariskunta Aili ja Niilo Pulkka.
Populaarikulttuurissa
Arttu Wiskari mainitsee kappaleessa ”Mökkitie” Honkanummen hautausmaan.
George Emil Palade
George Emil Palade (19. marraskuuta 1912 Iași – 7. lokakuuta 2008) oli romanialaissyntyinen yhdysvaltalainen solubiologi. Hän jakoi vuoden 1974 Nobelin lääketieteen palkinnon Albert Clauden ja Christian de Duven kanssa soluelinten koostumuksen ja toiminnan tutkimuksen ansiosta.
Eduskuntavaalit 1939
'''Suomen 17. eduskuntavaalit''' järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1939. Tällöin valittu eduskunta toimi poikkeuksellisesti lähes kuusi vuotta, sillä jatkosodan takia eduskuntavaaleja ei voitu järjestää, vaan eduskunnan toimikautta pidennettiin kahdesti poikkeuslailla. Vuonna 1939 valittua eduskuntaa onkin sittemmin kutsuttu "pitkäksi parlamentiksi". Seuraavat eduskuntavaalit pidettiin vasta maaliskuussa 1945.
George Emil Palade
Palade syntyi Romaniassa ja sai lääketieteen tohtorin arvon Bukarestista 1940. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1952. Hänelle myönnettiin Nobelin palkinnon lisäksi National Medal of Science vuonna 1986.
Eduskuntavaalit 1939
Vaalit sodan uhan varjossa
Eduskuntavaalien aikaan Euroopassa elettiin kiristyvässä poliittisessa ilmapiirissä, mutta Suomessa ei uskottu maan voivan joutua mukaan Euroopassa mahdollisesti syttyvään sotaan. Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteerin Boris Jartsevin huhtikuussa 1938 aloittamat neuvottelut Neuvostoliiton alue- ja tukikohtavaatimuksista Suomen suunnalla olivat tässä vaiheessa vain pienen johtavan piirin tiedossa. Äänestäjät antoivat eduskuntavaaleissa vahvan luottamuslauseensa punamultahallitukselle samaan aikaan kun Isänmaallinen Kansanliike, jonka sisäministeri Urho Kekkonen oli pyrkinyt marraskuussa 1938 lakkauttamaan, kärsi suurimman tappion. Suomen vaalitulokseen ei kuitenkaan juuri kiinnitetty huomiota ulkomailla, jossa diktaattorit Max Jakobsonin mukaan "laskivat sotilaita, eivät äänestäjiä".
George Emil Palade
Palade toimi Yhdysvaltain-aikanaan professorina Rockefeller-instituutissa 1958–1973, Yalen yliopiston Medical Schoolissa 1973–1990 sekä Kalifornian yliopistossa San Diegossa vuodesta 1990. Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 12. toukokuuta vuonna 1992.
Eduskuntavaalit 1939
Kansanedustajat
Uusina eduskuntaan valittiin vuoden 1939 vaaleissa muun muassa SDP:n Olavi Kajala, Eino Raunio, Martta Salmela-Järvinen ja Väinö Salovaara, maalaisliiton Lennart Heljas, Kauno Kleemola, Matti Luoma-aho, Eino Palovesi ja Antti Rantamaa, kokoomuksen Antti Hackzell, Väinö Havas, Kaiku Kallio ja Arno Tuurna, IKL:n Paavo Susitaival, sekä RKP:n Einar Holmberg. Eduskunnasta putosivat muun muassa IKL:n Hilja Riipinen ja Eino Tuomivaara. Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Edvard Kilpeläinen ja Kaino Oksanen, sekä edistyspuolueen Oskari Mantere. Eduskuntaan palasivat muun muassa kokoomuksen Jaakko Ikola ja Paavo Virkkunen.
Ainoana istuvana kansanedustajana kaatui Kokoomuksen Väinö Havas, joka oli lähtenyt rintamalle vapaaehtoisena. Edistyspuolueen kansanedustaja, entinen pääministeri A. K. Cajander kuoli vuonna 1943 ja hänen tilalleen tuli professori Kalle Kauppi.
Parlamentarismista poiketen istunut Cajanderin III hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Tulokset
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue !rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat !style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Osuus !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Lukumäärä
Pump It Up
thumb|Tanssipelaamista [[Espanjassa.]] Pump It Up (PIU) on korealaisen Andamiron tuottama tanssipelisarja, joka on saavuttanut erityisesti suosiota kotimaassaan sekä Etelä-Amerikassa, mutta kolikkopelikoneita on ympäri maailmaa eri pelihalleissa. Peliä pelataan jaloilla viisipaneelisella tanssipadilla, joissa nappien asettelu on seuraava: ylävasen, yläoikea, alavasen, alaoikea sekä keskinappi. Pelaaja lukee ohjeet nuottien tavoin ruudulta painaen niiden mukaan nappeja jaloillaan.
Kappalelista on mm. uusinta Dance Dance Revolution-tanssipeliä suppeampi (uusimmassa PIU:Exceed 2:ssa kappaleita on 114).
Pump It Up Pro -pelikoneita on Suomessa ainakin Helsingin Kinopalatsissa ja Jyväskylän Forumissa.
Ikkunakalvo
thumb|upright|Auringon valoa siivilöityy koristeellisen ikkunakalvon läpi. Ikkunakalvo on ikkunaan asennettava kalvo. Se voi esimerkiksi suojata sisätiloja auringonsäteiltä ja niiden kuumentavalta, haalistavilta ja terveydelle haitallisilta vaikutuksilta, ikkunaa naarmuuntumiselta tai rikkoutumiselta, tai se voi antaa näkösuojaa. Jotkin ikkunakalvot ovat koristeellisia.
Käyttötarkoituksia
Jälkiasennettavia ikkunakalvoja on tarjolla eri valmistajilta lukuisia malleja ja paksuuksia – neutraalin kirkkaina tai eri väreillä ja tummuusasteilla sävytettyinä. Eri kalvotyypit painottavat erilaisia käyttötarpeita ja ominaisuuksia esimerkiksi aurinkoenergian torjunnassa ja valonläpäisyssä.
Lämmönsäätely
Aurinkosuojakalvo rajoittaa merkittävästi auringon lämpösäteilyn pääsyä ikkunoista sisätiloihin. Talvella kalvo puolestaan eristää sisälämpöä ja estää lämpöhukkaa ikkunasta. Näin aurinkosuojakalvot tasoittavat sisätilojen lämpötilanvaihtelua ja parantavat kiinteistön energiatehokkuutta.
UV-säteilyn torjuminen
Paitsi lämmönsäätelyyn aurinkosuojakalvoja käytetään myös tehokkaan UV-suojan takia. Ikkunakalvo voi torjua 99 prosenttia ikkunoista tulevasta UV-säteilystä, joten kalvo suojaa ihmisiä terveyshaitoilta sekä sisutusta, tauluja, tapetteja ja kankaita haalistumiselta ja vaurioitumiselta. Tästä syystä aurinkosuojakalvoja asennetaan usein esimerkiksi museoihin, liike- ja toimistorakennuksiin, sairaaloihin ja hoitolaitoksiin sekä kouluihin ja päiväkoteihin.
Ikkunaturvallisuus
Ikkunakalvo parantaa henkilöturvallisuutta. Jos ikkuna menee rikki, kalvo pitää lasinsirpaleet paikoillaan. Vielä tehokkaampaa turvallisuutta tarjoavat varsinaiset turvakalvot.
Muita ominaisuuksia
Ikkunakalvo estää valon heijastuksia ja häikäisyä. Tummennetut ikkunakalvot tarjoavat myös näkösuojaa ulkoapäin katsottuna. Ikkunakalvoja asennetaan myös esteettisillä perusteilla. Eri sävyiset kalvot vaikuttavat kiinteistöjen ja ajoneuvojen ulkonäköön ja koristeellisuuteen.
Albigny-sur-Saône
Albigny-sur-Saône on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 820 asukasta vuoden 2014 väestönlaskennassa. Albigny-sur-Saônen pinta-ala on kolme neliökilometriä. Albigny-sur-Saône kuuluu Lyonin suurkaupunkialueeseen.
Nikolai Korevo
thumb|Nikolai Korevo vuonna 1916. Nikolai Nikolajevitš Korevo (24. kesäkuuta (J: 12. kesäkuuta) 1860 – 1935 Pariisi, Ranska ) oli venäläinen virkamies ja laintuntija, joka osallistui sortovuosien aikana useiden Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneiden päätösten valmisteluun.
Korevo tunnettiin Suomen-asiantuntijana, ja hän julkaisi vuosina 1907–1915 useita Suomen lakia ja hallintoa käsitelleitä venäjänkielisiä teoksia. Hän myös kävi vuosina 1902–1904 kopioimassa 25 apulaisen kanssa Suomea koskevia historiallisia asiakirjoja Valtionarkistossa Helsingissä. Korevo tuli valtakunnanneuvoston yhteyteen vuonna 1899 perustetun ”Suomen lakien systematisoimiskomitean” puheenjohtajaksi professori Nikolai Sergejevskin jälkeen. Korevo kuului vuonna 1908 asetettuun komiteaan, joka laati vuoden 1910 lain yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä, ja hän johti vuosina 1912–1914 toiminutta salaista komiteaa, joka valmisteli Suomea varten niin sanotun suuren venäläistämisohjelman.
Baseballin SM-sarja 1993
Vuonna 1993 pelattiin välivuoden jälkeen Baseballin SM-sarjan 12.kausi. Loppuottelusarjassa kohtasivat Puumat Helsingistä ja Piraijat Riihimäeltä.
Arduino
alt=|pienoiskuva|Valmis Arduino-piirilevy komponentteineen Arduino on avoimeen laitteistoon perustuva mikro-ohjain-/elektroniikka-alusta ja ohjelmointiympäristö. Laitteisto perustuu 8-bittiseen Atmel AVR -mikro-ohjaimeen, jonka pinneihin voi kytkeä erilaisia antureita, moottoreita, LED-valoja ja muita komponentteja. Laitteistoa ohjelmoidaan C ja C++:aan perustuvalla Arduino-ohjelmointikielellä.
Tekniikka
Arduino-laitteita on eri malleja, jotka eroavat toisistaan mm. EEPROMin, keskusmuistin ja Flash-muistin sekä digitaalisten ja analogisten pinnien määrissä. Alkuperäisissä laitteissa ohjelmointi tehtiin sarjaportin kautta, nykyisin käytettävissä on usein USB tai Bluetooth. Ohjelmointiin käytetään Arduino IDE-ohjelmaa, joka on saatavilla yleisimmille käyttöjärjestelmille (mm. Microsoft Windows, Apple Mac OS X ja Ubuntu Linux ). Arduinolle on saatavissa myös lisälaitteita, jotka liitetään suoritinkortin päälle. Lisälaitteiden avulla Arduinossa voi käyttää mm. Ethernetiä, GPS:ää, WLANia, sensorikortteja ja kosketusnäyttöjä.
Ohjelmisto
Yleisin ensimmäinen mikrokontrollerille siirrettävä ohjelma on Blink, joka vilkuttaa yhtä LEDiä :
Irtolaislainsäädäntö
Irtolaislaki Suomessa
Irtolaislaki (17.1.1936/57) oli Suomessa vuonna 1936 säädetty ja vuosina 1937–1986 voimassa ollut laki, joka koski irtolaisten hoitoa ja valvontaa yhteiskunnassa. Irtolaisen määritelmä sisältyi lakiin. Irtolaisella tarkoitettiin esimerkiksi yhteiskunnan ulkopuolelle jättäytyneitä, prostituoituja tai kerjäläisiä.
Irtolaislain nojalla henkilö voitiin saattaa ns. irtolaisvalvonnan alaiseksi. Tämä tarkoitti, että henkilölle voitiin antaa määräyksiä mm. hänen asuinpaikastaan. Irtolaiset merkittiin erityiseen irtolaisrekisteriin. Mikäli valvonta ei tehonnut, irtolaisia saatettiin lähettää määräajaksi työlaitokseen. Erityistä irtolaislain soveltamisessa oli, että täytäntöönpanoon ei tarvittu tuomioistuimen päätöstä, vaan työlaitokseen voitiin lähettää hallinto-oikeudellisella päätöksellä.
Irtolaisasioista oli säädöksiä myös ennen tätä lakia. Laki korvasi 2. huhtikuuta 1883 annetun asetuksen irtolaisista sekä eräitä muita säädöksiä. Sosiaalihuollon kehittyessä irtolaislainsäädäntö menetti merkityksensä, ja se kumottiin vuoden 1987 alusta päihdehuoltolain säätämisen yhteydessä. Tällöin voimaan tullut päihdehuoltolaki (41/1986) kumosi vuoden 1936 irtolaislain ja siihen myöhemmin tehdyt muutokset ja lisäykset.
Myös vuosina 1946–1948 oli voimassa niin sanottu pinnarilaki, jossa säädettiin työtä vieroksuvien henkilöiden määräämisestä työhön tai erikoistyölaitokseen. Lain avulla viranomaisten kynnys puuttua epäilyttävinä pitämiensä henkilöiden elämään madaltui, sillä esimerkiksi alkoholisti- ja irtolaislainsäädännön soveltamisala oli rajatumpi.
Irtolaisasetus 1883
Irtolaisasetukseksi kutsutaan myös vuonna 1883 annettua asetusta irtolaisista, joka oli lain tasoisena voimassa Suomessa 1883–1936.
CDNA
cDNA eli komplementaarinen DNA tai vastin-DNA on lähetti-RNA:sta syntetisoitu yksiketjuinen DNA-molekyyli, josta puuttuvat intronit. cDNA valmistetaan RNA:sta käänteisellä transkriptiolla käyttäen apuna käänteiskopioijaentsyymiä. cDNA:ta käytetään lähinnä RT-PCR:ssä.
Närpiön seurakunta
Närpiön seurakunta on Porvoon hiippakuntaan ja Närpiön rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Närpiön kunnan alueella.
Historia
Närpiö on alun perin kuulunut seurakunnallisesti Mustasaareen. Närpiö mainitaan pitäjänä vuonna 1331. Lapväärtti muodostettiin kappeliseurakunnaksi vuonna 1594 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1667. Korsnäsin kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1604 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1861. Teuvan kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1694 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1795. Pirttikylän saarnahuonekunta perustettiin noin vuonna 1700 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1859. Ylimarkun saarnahuonekunta perustettiin noin 1721 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1871. Kaskinen perustettiin kaupunkina vuonna 1785, Närpiöstä itsenäinen seurakunta siitä muodostui vuonna 1926. Lisäksi Närpiöön perustettiin Näsbyn rukoushuonekunta vuonna 1910, Norrnäsin rukoushuonekunta vuonna 1914 ja Nämpnäsin rukoushuonekunta vuonna 1925.
Pirttikylän ja Ylimarkun kunnat liitettiin vuonna 1973 Närpiöön, mutta seurakunnat säilyivät itsenäisinä. Ne kuitenkin yhdistettiin Närpiön seurakuntaan vuonna 2014.
Papisto
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Närpiön seurakunnan kirkkoherroina:
Yksinäinen ratsastaja (vuoden 1981 elokuva)
Yksinäinen ratsastaja (engl. The Legend of the Lone Ranger) on vuonna 1981 julkaistu lännenelokuva, joka perustuu George W. Trendlen ja Fran Strikerin luomaan tarinaan hahmosta Yksinäinen ratsastaja. Elokuvan pääosia esittävät Klinton Spilsbury, Michael Horse, Christopher Lloyd, Jason Robards, John Bennett Perry, John Hart, Richard Farnsworth, Lincoln Tate ja Ted Flicker. Elokuvan on ohjannut William A. Fraker. Elokuva teki tappiota ja voitti kolme Razzie-palkintoa huonoimmasta miespääosasta, huonoimmasta uudesta tähdestä ja huonoimmasta musiikista.
Olav Tryggvason
Olav Tryggvason eli Olavi Tryggvenpoika (, n. 964 – 9. syyskuuta 1000) oli Norjan kuningas vuosina 995–1000. Hänet tunnetaan myös nimellä Olav I. Olav oli Tryggve Olafssonin poika ja Harald Kaunotukan pojanpojanpoika.
Olav syntyi pian sen jälkeen, kun Harald Harmaaturkki oli surmannut hänen isänsä. Legendojen mukaan Olav pakeni äitinsä Astridin kanssa Kiovan ruhtinaan Vladimirin luo, jossa Olav sai viikinkisoturin koulutuksen. Vuonna 991 Olav liittyi viikinkijoukkoihin, jotka hyökkäsivät Englantiin. Viikingit pakottivat Englannin hallitsijan Ethelred Neuvottoman tuolloin maksamaan lunnaita. Ethelred joutui maksamaan lunnaita myös vuonna 994, jolloin Olav miehitti Englannin Tanskan kuninkaan Sven Haaraparran kanssa.
Suuri venäläistämisohjelma
Tausta ja valmistelu
Venäjän pääministerinä vuosina 1906–1911 toiminut Pjotr Stolypin oli nationalisti ja vahvan keskusvallan kannattaja, joka halusi lakkauttaa pääosan Suomen autonomiasta. Hänen aikanaan säädettiin vuonna 1910 vastoin suomalaisten tahtoa laki yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä, joka mahdollisti Suomea koskevien lakien säätämisen Venäjän lainsäädäntöelimissä ilman Suomen eduskunnan hyväksyntää. Venäjän hallituksella ei kuitenkaan ollut valmista suunnitelmaa siitä, mihin kaikkeen se halusi tätä mahdollisuutta käyttää. Suomen kenraalikuvernööri F. A. Seyn lähetti Stolypinille lokakuussa 1910 kirjelmän, jossa lueteltiin kuusi uusia lakeja vaativaa asiaa Suomessa: virkamieskunta, valtiorikosten oikeuskäsittely, sanomalehdistö, yhdistyslainsäädäntö, poliisi- ja santarmilaitos sekä venäjän kielen asema. Stolypinin hallitus päätti esittää komitean asettamisesta valmistelemaan yksityiskohtaista ohjelmaa tarvittavista laeista. Keisari Nikolai II nimitti komitean tammikuussa 1912, jolloin Stolypin oli jo kuollut ja pääministeriksi oli tullut maltillisempi Vladimir Kokovtsov.
Salaisen valmistelukomitean puheenjohtajana toimi todellinen valtioneuvos Nikolai Korevo. Hän oli jo entuudestaan johtanut Venäjän valtakunnanneuvoston yhteydessä toiminutta ”Suomen lakien systematisoimiskomiteaa” professori Nikolai Sergejevskin seuraajana. Korevon komiteaan tuli yhteensä 24 jäsentä, joista 23 edusti Venäjän hallinnon eri haaroja. Ainoa Suomen suuriruhtinaskunnan edustaja oli ”amiraalisenaatin” prokuraattori Aleksei Hozjainov, joka hänkin oli etnisyydeltään venäläinen. Komitea kokoontui ensi kerran huhtikuun lopussa 1912. Se päätti laatia ohjelman kaikista Venäjän etujen ja hallitusvallan auktoriteetin turvaamiseen Suomessa tarvittavista laeista riippumatta siitä, olisivatko ne yleisvaltakunnallisia lakeja vai eivät.
Sisältö
Korevon komitean valmistelema ohjelma oli viralliselta nimeltään ”ohjelmaluonnos Suomen suuriruhtinaskunnassa voimaansaatettaviksi lakiehdotuksiksi”. Siihen kuului kolme osa-aluetta: järjestysvallan ja Venäjän hallituksen kontrollin turvaaminen Suomessa, Venäjän maanpuolustuksen etujen turvaaminen sekä Suomen valtiollinen ja taloudellinen lähentäminen keisarikuntaan. Ohjelmassa oli 38 kohtaa. Ehdotettuihin toimenpiteisiin sisältyivät muun muassa Suomen oman tullijärjestelmän ja rahajärjestelmän lakkauttaminen, erillisen Suomen alamaisuuden lakkauttaminen, eräiden Suomen valtiollisten virastojen ja laitosten alistaminen suoraan Venäjän ministeriöille, ortodoksisen kirkon aseman parantaminen, venäläisten rahalaitosten toiminnan helpottaminen ja vuoden 1912 yhdenvertaisuuslain kehittäminen. Monet näistä olivat jo pitkään vireillä olleita hankkeita. Ohjelmaan sisältyi myös sosiaalisia tavoitteita, kuten tilattoman väestön aseman parantaminen edullisella maanhankinnalla ja laajentamalla Venäjän talonpoikaispankin toiminta Suomeen. Suomen autonomian ytimeen kuuluvat eduskunta ja senaatti saisivat jatkaa toimintaansa.
Tulo julkisuuteen
Salaisen komitean olemassaolo paljastui jo kesällä 1912, kun eräs sen kokouspöytäkirja vuodettiin lehdistölle. Komitea sai ohjelmansa valmiiksi maaliskuussa 1913. Sitä käsiteltiin toukokuussa 1914 pääministeri Ivan Goremykinin johtamassa toisessa komiteassa, jolloin sen ensimmäinen versio päätyi julkisuuteen. Sen julkaisi ensimmäisenä venäläinen Novoje Vremja 6. toukokuuta 1914 ja seuraavana päivänä useat Suomen sanomalehdet. Nikolai II allekirjoitti ohjelman lopullisen version syyskuussa 1914. Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen vuoksi sitä ei ryhdytty toteuttamaan, mutta se vuoti myöhemmin kokonaisuudessaan julkisuuteen ja julkaistiin Helsingin ruotsinkielisissä lehdissä 17. marraskuuta 1914. Tässä yhteydessä suomalaiset nimesivät sen ”suureksi venäläistyttämisohjelmaksi”.
Suomessa ohjelman tarkoitukseksi katsottiin Suomen itsehallinnon lopullinen hävittäminen ja Suomen muuttaminen venäläiseksi. Vaikka ohjelmaa ei ryhdytty toteuttamaan, pelkkä tieto siitä nostatti Suomessa voimakkaan kielteisen reaktion. Jääkäriliikkeen perustamishetkenä pidetty ”kassahuoneen kokous” järjestettiin Helsingissä vain kolme päivää ohjelman julkistamisen jälkeen, 20. marraskuuta 1914.
François Méthot
François Méthot (s. 26. huhtikuuta 1978, Montreal, Québec) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa Krefeld Pinguinen riveissä DEL-liigassa Saksassa.
Juniorivuodet
Méthot teki LHJMQ-uransa parhaat tehot toisella kaudellaan, kaudella 1995–1996, jolla hän keräsi 68:ssa runkosarjaottelussa 92 tehopistettä, 32 maalia ja 62 syöttöpistettä, ja sijoittui Laserin sisäisten pörssien kärkeen. Hän kuului seurojensa tehokkaimpiin pelaajiin myös muilla LHJMQ-kausillaan. Yhteensä Méthot'lle kertyi neljän vuoden aikana 288 runkosarjapistettä, 99 maalia ja 189 syöttöpistettä, jotka syntyivät 229:ssä ottelussa. Pudotuspeliotteluita hän pelasi 11, joissa hän teki yhden maalin ja antoi neljä maaliin johtanutta syöttöä.
AHL
Méthot sai NHL-varauksen kesällä 1996, kun Buffalo Sabres varasi hänet numerolla 54 uusien pelaajien varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Vuonna 1998 hän aloitti ammattilaisuransa Sabresin farmiseuran Rochester Americansin riveissä AHL-liigassa. Hän pelasi Americansin riveissä lopulta viisi kautta ja jäi vaille NHL-kokemusta. Méthot ylitti viidenkymmenen runkosarjapisteen rajan kahdella AHL-kaudella, kausilla 2000–2001 ja 2002–2003. Ensiksi mainitulla kaudella hän teki 55 tehopistettä (22 maalia ja 33 syöttöpistettä) 79:ssä ottelussa ja sijoittui Americansin sisäisen pistepörssin kärkeen, jälkimmäisellä hän keräsi 58:ssa ottelussa tehot 19 maalia ja 34 syöttöpistettä, joilla hän sijoittui Americansin sisäisen pistepörssin kolmanneksi Chris Taylorin ja Jason Botterillin jälkeen.
Kaudeksi 2003–2004 Méthot siirtyi vielä AHL-seura Portland Piratesin riveihin tehtyään vapaana agenttina sopimuksen NHL-seura Washington Capitalsin kanssa. Hän teki 53:ssa Pirates-paidassa pelaamassaan ottelussa 27 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 19 syöttöpistettä.
Yhteensä Méthot teki AHL:ssä vuosien 1998 ja 2004 välillä 214 tehopistettä, 85 maalia ja 129 syöttöpistettä, 387:ssä runkosarjaottelussa ja 16 tehopistettä, neljä maalia ja 12 syöttöpistettä, 39:ssä pudotuspeliottelussa. Sinä aikana, jona Méthot pelasi seurassa, Rochester Americans eteni kahdesti AHL:n finaaleihin pelaamaan Calder Cupin voitosta, mutta molemmilla kerroilla seura oli häviävänä osapuolena, vuonna 1999 Providence Bruinsin viedessä mestaruuden voitoin 4–1 ja vuonna 2000, jolloin mestaruus meni Hartford Wolf Packille voitoin 4–2.
Saksan DEL-liiga
Vuonna 2004 Méthot siirtyi Augsburger Pantherin riveihin Saksan DEL-liigaan. Hän oli kaudella 2004–2005 Pantherin tehokkain pistemies ja maalintekijä tehtyään 52:ssa runkosarjaottelussa tehot 21 maalia ja 23 syöttöpistettä. DEL-liigan maalipörssissä hän jakoi sijan kahdeksan Nürnberg Ice Tigersin Petr Ficalin kanssa. Seuraavaksi kaudeksi Méthot siirtyi juuri Nürnberg Ice Tigersin (nykyään Sinupret Ice Tigers) riveihin. Hän teki 45:ssä Ice Tigers -paidassa pelaamassaan runkosarjaottelussa 43 tehopistettä, 14 maalia ja 29 syöttöpistettä, ja oli näin seuransa paras pistemies ja eniten syöttöpisteitä kerännyt pelaaja. Ice Tigersin sisäisen maalipörssin kärkisijan hän jakoi Colin Beardsmoren ja Tomáš Martinecin kanssa.
Vuonna 2006 Méthot siirtyi Adler Mannheimiin. Hän oli voittamassa Mannheimissa vuonna 2007 Saksan jääkiekkomestaruutta, kun seura voitti loppuottelusarjassa Sinupret Ice Tigersin suoraan kolmessa ottelussa. Méthot teki kevään 2007 pudotuspeleissä 11:ssä ottelussa yhden maalin ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Runkosarjakaudella 2006–2007 hän oli seuransa paras pistemies ja toiseksi tehokkain maalintekijä tehtyään 52:ssa ottelussa tehot 19 maalia ja 38 syöttöpistettä. DEL-liigan pistepörssissä hän sijoittui neljänneksi.
Vuonna 2011 Méthot siirtyi nykyiseen seuraansa Krefeld Pinguineen.
Helsinki Music Company
HMC – Helsinki Music Company Oy oli suomalainen musiikkiyhtiö, jonka perustivat tammikuussa 2005 Asko Kallonen ja Niko Nordström. Yhtiön toimialoihin kuuluivat levy-yhtiötoiminta, musiikkikustannus ja ohjelmamyynti. HMC:n julkaisemien äänitteiden jakelijana toimi Bonnier Amigo.
Helsinki Music Companyn edustamia artisteja olivat muun muassa Antti Tuisku, Kristiina Brask, Jippu, Bleak, Darude, Cristal Snow, Sturm und Drang ja HIM. Yhtiön alaisuuteen kuului myös iskelmämusiikkiin keskittynyt Hurmio-levymerkki, jonka artisteja olivat Suvi Teräsniska, Neljänsuora ja Juha Metsäperä.
HMC myytiin syksyllä 2007 Warner Music Finlandille, joka sulautti sen itseensä. Niko Nordström siirtyi Warner Musicin Suomen toimitusjohtajaksi ja Asko Kallonen tuotantojohtajaksi.
Väinö Siikaniemi
Väinö Villiam Siikaniemi (alun perin Siegberg; 27. maaliskuuta 1887 Hollola – 24. elokuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti joka oli myös opettaja, runoilija, kääntäjä ja sanoittaja.
Väinö Siikaniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Siegberg ja Eveliina Pukkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1907 ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa kemia pääaineenaan. Siikaniemi teki 1910 opintomatkan Hampuriin sekä opiskeli värikemiaa Tampereen teknillisessä opistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1914 ja filosofian maisteriksi 1919.
Siikaniemi toimi aluksi Pietarissa värikemiallisen laboratorion hoitajana ja oli Helsingissä Hankkijan palveluksessa. Hän oli lisenssikanslian osastonjohtajana 1918–1919 ja Suomen konsulina Danzigissa 1919–1921. Suomeen palattuaan Siikaniemi toimi yksityisenä liikemiehenä, opettajana eri oppilaitoksissa ja sanomalehtimiehenä. Hän oli muun muassa Henkisen Työn Yhtymän Henkinen Työ-julkaisun ulkomaisten asiain, pakinoiden ja haastattelujen toimittajana. Siikaniemi kirjoitti myös ulkomaisiin lehtiin muun muassa urheiluasioista ja piti radioesitelmiä.
Siikaniemi voitti hopeaa Tukholman kesäolympialaisissa 1912 keihäänheiton molempien käsien yhteistuloskilpailussa (tulos 101,13 metriä, 54,09 + 47,04). Kisan voitti Julius Saaristo ja pronssia sai Urho Peltonen, joten Suomi otti kilpailussa kolmoisvoiton. Keihäänheiton yhden käden kilpailussa hän heitti viidenneksi tuloksella 52,43. Siikaniemen urheilu-ura päättyi olympialaisiin. Hän keskittyi tämän jälkeen opintoihinsa ja valmistui matematiikan opettajaksi.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1920 – miesten kolmiloikka
Antwerpenin olympiakisojen miesten kolmiloikkaan osallistui 21 urheilijaa edustaen kahdeksaa kansallisuutta. Alkukilpailu käytiin 19. elokuuta ja finaalikierrokset vasta kaksi päivää myöhemmin. Suomen Vilho Tuulos voitti kilpailun ensimmäisen kierroksen hypyllään, joka kantoi 14,505, viimeisellä hypyllään hän vielä pääsi puolen sentin päähän tästä. Ruotsin Jansson venytti viimeisellään 14,48. Hypyt mitattiin puolen senttimetrin tarkkuudella. Kilpailussa hypättiin kolme karsintakierrosta, jonka jälkeen kuusi parasta selviytyi finaaliin. Karsinnan tulos jäi voimaan myös loppukilpailussa. Loppukilpailun kolme kierrosta hypättiin alkukilpailun paremmuusjärjestyksessä parhaasta aloittaen, vaikka sääntöjen mukaan olisi pitänyt käyttää päinvastaista järjestystä.
Väinö Siikaniemi
Siikaniemi oli myös runoilija, suomentaja ja laulujen sanoittaja. Hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät painettuina 1923 ja vuonna 1929 ilmestyi hänen ainoaksi jäänyt runokokoelmansa Avaruuden portilla. Siikaniemi sanoitti ensimmäiset suomalaiset menestysiskelmät Asfalttikukka (1929) ja Havaiji.
Väinö Siikaniemi oli naimisissa vuodesta 1916 laulajatar Oili Siikaniemen (o.s. Silventoinen, 1888–1932) kanssa. Lied-laulajatar Oili Siikaniemi esiintyi monissa ulkomaisissa konserteissa Keski-Euroopassa ja Baltian maissa taiteilijanimellä Oili Sinimi. Hänen sisarensa oli säveltäjä Toivo Kuulan puoliso, laulaja Alma Kuula. Oili Siikaniemi kuoli 2. elokuuta 1932 äkillisen sairauden uhrina. Väinö Siikaniemi itse kuoli muutamia viikkoja myöhemmin keuhkokuumeen lisätautina saatuun yleiseen myrkytykseen. Siikaniemi oli saanut keuhkokuumeen yrittäessään lievittää masennustaan pitkien uintiretkien avulla. Eräissä lähteissä on väitetty Siikaniemen hukuttautuneen Saimaaseen vaimonsa kuoleman masentamana.
Aiheesta muualla
Luettelo Väinö Siikaniemen kirjoittamista lehtiartikkeleista
Itanagar
Kaupunki on saanut nimensä 1400-luvulla rakennetusta Ita-linnoituksesta. Linnoituksen lisäksi matkalijoita rohkaistaan tutustumaan Theravada-buddhalaiseen temppeliin, kaupunginmuseoon, Gangajärven ulkoilualueeseen ja Itangarin luonnonsuojelualueeseen.
Kiinan kanssa olleiden rajaselkkauksien takia osavaltio ja niin myös Itanagar oli suljettuna ulkopuolisilta vuoteen 1995 asti.
Porsche Supercup -kausi 2014
pienoiskuva|Porsche Supercup -kauden 2014 [[Hockenheimring Baden-Württemberg|Hockenheimin osakilpailu.]] Porsche Mobil 1 Supercup -kausi 2014 oli Porsche Supercup -sarjan 22. kausi. Kauden kilpailut ajettiin Formula 1 -sarjan kisaviikonloppujen yhteydessä. Kausi alkoi 11. toukokuuta Espanjan Barcelonassa. Kauden piti päättyä alun perin 12. lokakuuta uudella Venäjän Sotšin katuradalla, mutta kauden päätös korvattiin 2. marraskuuta Austinin Texasissa.
Sarjan mestaruuden voitti uusiseelantilainen Earl Bamber, toiseksi sijoittui puolalainen Kuba Giermaziak ja kolmanneksi saksalainen Michael Ammermüller.
Isohaaran vesivoimalaitos
thumb|Ohijuoksutusta keväällä 2015 kolmen yläluukun voimin thumb|Video ohijuoksutuksesta (2020)
Isohaaran vesivoimalaitos on Kemijoessa Kemin ja Keminmaan rajalla sijaitseva vesivoimalaitos, joka toimii kahdessa rakennuksessa eri puolella Kemijoen Isohaaraa. Voimalaitos on ominaisuuksiensa perusteella jokivoimalaitos, mikä tarkoittaa sitä, ettei sen patoaltaaseen varastoidulla vedellä voi käyttää voimalaa kovinkaan pitkään.
Pato ja tiet
Voimalaitoksen rakennuksien yhteydessä sijaitseva pato on puoliksi maapato ja betoninen säännöstelypato, joka ylittää Kemijoen Vallitunsaaren sen yläjuoksun puolelta. Maapato yhdistää Vähähaarassa joen itärannan saareen, jossa maapato jatkuu saaren yli Isohaaran rantaan. Maapato on täällä alle 600 metriä pitkä. Säännöstelypato on 170 metriä pitkä ja se ylittää Isohaaran niin, että vanhin voimalaitosrakennus jää länsirantaan veden päälle. Säännöstelypato on gravitaatiopato, jonka pohjarunko on betonia, sen yläpuolelle on rakennettu vahvojen laattojen varaan kansi seututielle 921, Oulu–Tornio-rautatielle ja kevyenliikenteen väylille.
Maapatoja on rakennettu yläjuoksulla kummallekin Kemijoen alajuoksun rannalle. Karttoja tutkimalla voi helposti paikallistaa nämä pitkät maapatojen jaksot. Säännöstelypadolta alkaa länsirantaa seuraava noin 600 metriä pitkä yhtenäinen patovalli, joka saa jatko-osan 1,3 kilometriä ylempänä. Täällä se jatkuu kilometrin mittaisena ja Kankaanalustalta tulevat johto-ojat laskevat vetensä maapadon juureen, josta ne pumpataan padon yli Kemijokeen. Joen itärannassa maapato alkaa voimalaitospadolta ja jatkuu yhtenäisenä 4,6 kilometrin päähän. Pengerpato tukkii Akkunusjoen suun, joten se on ohjattu kaksikilometrisellä Akkunusuoman kanavalla kaakkoon päin voimalaitospadon ohi Kemijokeen. Pentinsaaren ja Hirmulan ympäristössä joki on padottu patovalleilla niin, että siellä sijaitseva pieni pudas ei tulvi ja siihen kertyvät vedet ohjataan Tuhkaojaa myöten Akkunusjokeen. Muuten Kemijoki pysyy omassa joenuomassaan aina yläjuoksulla sijaitsevalle seuraavalle Taivalkosken voimalalle asti. Patoallas on siten 19,5 kilometriä pitkä.
Voimalat ja muuntamo
Uudessa voimalaitosrakennuksessa toimii kaksi samanlaista Bulb-turbiinia eli putkiturbiinia vaakasuorassa asennossa pyörien 93,8 kierrosta minuutissa. Niiden juoksupyörä on halkaisijaltaan 5,8 metriä ja paino 47 tonnia. Putken takana pyörii vaakasuorassa asennossa kaksi generaattoria, joiden roottorin halkaisija on 6,0 metriä ja paino 130 tonnia. Generaattorien ulostulo on 10 500 volttia ja nimellisteho 33 MVA.
Vanhan voimalan yhteyteen on sijoitettu muuntamo, jossa jännite nostetaan 10 500 voltista 120 000 volttiin. Muuntamolla toimii kaksi 35 MVA:n yksikköä ja yksi 66 MVA:n yksikkö.
Isohaaran kumpaakin voimalaitosyksikköä operoidaan Harjavallan voimalaitoksesta käsin.
Isohaaran kalatie
Isohaaran voimalaitoksen yhteyteen rakennettiin Kemijoen ensimmäinen kalatie 1990-luvun alun voimalaitoslaajennuksen yhteydessä Vallitunsaaren puoleiselle rannalle. Kalatien kehittyneempi versio eli ns impulssityyppinen kalatie valmistui vuonna 2012. Tässä lohi nousee paremmin kuin vanhemmassa kalatiessä.
Rakentaminen
Kun Lapin sota päättyi, lupasi Pohjolan Voima rakentaa rautatielle ja maantielle sillat tuhottujen tilalle vuodessa, jos yhtiö saisi rakentaa sillan yhteyteen vesivoimalaitoksen ja pystyisi käyttämään sillan rakenteita säännöstelypadon osina. Koska sähköstä oli tuolloin huutava pula, myönnettiin lupa nopealla aikataululla. Voimalaitoksen suunnitteli arkkitehti Sigurd Frosterus. Rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 1945 ja siitä tuli 500 hengen työmaana suurhanke Suomen senaikaisissa oloissa. Voimalaitos oli lisäksi ensimmäinen Kemijokeen rakennetuista voimalaitoksista.
Kemijoki laski mereen Vallitunsaaren molemmilta puolilta ja joen patoamiseksi saaren kaakkoispuolelle Vähähaaraan rakennettiin joen yli maapato ja luoteispuolelle Isohaaraan betoninen säännöstelypato. Voimalarakennus sijoitettiin säännöstelypadon oikealle puolelle eli luoteispuolen rannaan. Voimalapatoa pitkin rakennettiin lupauksen mukaisesti maantie ja rautatie. Koko Vallitunsaari otettiin voimalarakentamisen käyttöön ja sinne pyrittiin asuttamaan voimalatyöntekijät. Maantie toimi vuoteen 1976 saakka valtatie 4:nä, jolloin se siirrettiin kulkemaan saaren eteläpäähän ja vanhasta tiestä tehtiin seututie. Saari on edelleen Pohjolan Voiman hallinnassa.
Voimalan kaksi Kaplan-turbiiniatoimitti Baldwin Locomotive Works. Niiden yläpuolelle asennettiin generaattorit, jotka toimitti Westinghouse Electric Company. Ensimmäinen turbiini alkoi tuottaa sähköä vuoden 1948 lopulla ja toinen kesän 1949 jälkeen. Ensimmäisen turbiinin sähköntuotanto oli vuonna 125 GWh ja molempien koneiden yhteistuotanto oli seuraavana vuonna 210 GWh. Koko voimalaitos valmistui keväällä 1949. Voimala maksoi lopulta kolme miljardia markkaa.
Peruskorjaaminen
Vuosina 1984–1986 uusittiin yksiköiden I- ja II-koneistot. Vuonna 1993 valmistui voimalaitoksen laajennus joen toiselle rannalle omaan rakennukseensa, jolloin otettiin käyttöön III- ja IV-koneistot. Uudet vesiturbiinit toimitti Tampella je generaattorit ABB.
Muuta
29. huhtikuuta 2007 voimalaitoksen päämuuntajan tekninen vika aiheutti tuntuvia vahinkoja aiheuttaneen tulipalon. Voimalan sähköntuotanto keskeytyi tapauksen johdosta. Voimalaitoksen lähellä on Vallitunsaari, jossa sijaitsi aina 1970-luvulle asti voimalaitoksen omistajan Pohjolan Voiman pääkonttori sekä työntekijöiden asuinalue. Parhaimmillaan voimalaitoksella oli 60 työntekijää, mutta vuonna 2013 enää kaksi pysyvää työntekijää.
Hallinto
Toimitusjohtajat:
Band Aid
Band Aid oli hyväntekeväisyystarkoitusta varten alun perin vuonna 1984 koottu ryhmä, joka nauhoitti ja julkaisi Midge Uren ja Bob Geldofin kirjoittaman ja Trevor Hornin tuottaman singlen Do They Know It’s Christmas?. Singlellä oli tarkoitus kerätä rahaa ja avustaa nälänhädästä kärsivää Etiopiaa. Single oli jättimenestys ja se nousi listaykköseksi.
Band Aid -nimikkeen alla on kokoonnuttu ja julkaistu sama kappale vielä kaksi kertaa myöhemminkin; vuonna 1989 nimellä Band Aid II ja vuonna 2004 nimellä Band Aid 20. Myös jälkimmäiset versiot nousivat myyntilistojen kärkeen.
Alkuperäisen Band Aid -singlen jälkeen vuonna 1985 järjestettiin myös Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertit. Vuonna 2005 pidettiin maailmanlaajuiset Live 8 -tapahtumat samalla periaatteella.
Band Aid (alkuperäinen)
Osallistujat
Band Aid II
Osallistujat
Band Aid 20
Tuotanto/Järjestelyt
Soittimet
Laulu
Oikeus- ja kehityspuolue (Marokko)
Puolue nousi ensimmäisen kerran parlamenttiin 1997 MPCD-nimellä. Vuoden 2002 vaaleissa siitä tuli pääoppositiopuolue 42 paikalla 325:stä. Vuoden 2007 vaaleissa siitä tuli suosituin puolue (10,7 % äänistä), mutta 46 paikalla se jäi Istiqlal-puolueen jälkeen. Oikeus- ja kehityspuolue kampanjoi vuonna 2011 maallisella ohjelmalla luvaten puolittaa työttömyyden ja nostaa minimipalkkaa. Puolue voitti vaalit ja nousi suurimmaksi puolueeksi 107 parlamenttipaikan ansiosta. Puoluejohtaja Abdelilah Benkirane nousi maan pääministeriksi.
Oikeus- ja kehityspuolue on kertonut pitävänsä esikuvanaan Turkin Oikeus ja kehitys -puoluetta. Puoluetta pidetään mallillisena, sen johtajat suostuvat kättelemään naisia ja puolueen listoilla on ollut ehdolla useita naisia, jopa ilman huivia.
Daphne du Maurier
Daphne du Maurier DBE (13. toukokuuta 1907 – 19. huhtikuuta 1989) oli brittiläinen kirjailija. Hänet muistetaan varsinkin novellista Linnut (1952) ja romaanista Rebekka (1938), jotka molemmat olivat pohjana Alfred Hitchcockin elokuville.
Maurier syntyi Lontoossa. Hän oli naimisissa kenraaliluutnantti Frederick Browningin kanssa ja sai kolme lasta. Hän vietti huomattavan osan elämästään Cornwallissa, jossa hän kuoli 81-vuotiaana.
Maurier julkaisi useita romaaneja, novellikokoelmia, kolme näytelmää ja varsinkin myöhemmällä iällään elämäkertoja. Usein hänen mainitaan olleen biseksuaali.
Ohjaajana Hitchcock
Alfred Hitchcock ohjasi Rebekka-romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa Rebekka vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka sai parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Rebekka oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä Jamaica Innin rannikkorosvot perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli Linnut vuonna 1963. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija, Gerald du Maurier oli Hitchcockin ystävä.
Lumijyvänen
Lumijyväset ovat pieniä, valkoisia, läpinäkymättömiä lumihitusia. Niitä sataa sumusta tai matalalla olevasta paksusta sumupilvestä samanlaisissa säätiloissa kuin tihkusadetta. Ne eivät sataessaan kimpoa kovasta alustasta eivätkä maahan osuessaan rikkoudu. Lumijyväset ovat yleensä pitkänomaisia tai litistyneitä, ja niiden läpimitta ainakin johonkin suuntaan on alle 1 mm. Ne muistuttavatkin mannaryynejä. Lumijyvässateella lämpötila on yleensä 0…-10 °C.
Lumijyvästen METAR-koodi on SG.
Ulkoriisi
Ulkoriisi on saari Hailuodon kunnassa Perämerellä. Yhdessä 25 muun pienemmän saarekkeen, luodon ja särkän kanssa Ulkoriisi muodostaa pienen, Hailuodon eteläisimmän saariryhmän. Ulkoriisi sekä ympäröivät saarekkeet ovat asumattomia, matalia ja niiden kasvillisuus rajoittuu pääasiassa ruovikkoon. Alue on vesilintujen levähdys- ja pesimäaluetta. Ulkoriisin räyskäyhdyskunnassa oli kesällä 2011 arviolta 50 pesivää räyskäparia.
Ulkoriisin saari on noin 400 metriä pitkä ja noin 150 metriä leveä, ja sen rannat ovat rikkonaiset. Saariryhmän 15 muuta suurinta saareketta ja särkkää sijaitsevat pääsaaren tuntumassa. Pääsaaren kaakkoispuolella lyhyen matkan päässä on kymmenen pienemmän luodon ryhmä.
Saaret sijaitsevat Hailuodon etelänpuolisella matalikolla, ja veden syvyys saarten ympärillä on 1–3 metriä. Ulkoriisin saaret sekä Isomatalan ja Väliteonkarien saaret sekä Rautaleton niemi pohjoisessa ovat luonnonsuojelualuetta.
Ohio Players
Ohio Players oli 1970-luvun R&B -yhtye. Kappalemateriaali koostuu funkista ja soul-balladeista. Mustista muusikoista koostuva ryhmä aloitti jo vuonna 1959 nimellä Ohio Untouchables.
Yhtyeen kuuluisin hitti on "Love Rollercoaster". Muita parhaisiin luettuja kappaleita ovat esimerkiksi "Skin Tight", "Fire", "Funky Worm", "Sweet Sticky Thing" ja "Who'd She Coo". Näistä "Fire" ja "Love Rollercoaster" ylsivät R&B-listan lisäksi myös pop-listojen ykköseksi USA:ssa. Tunnetuimmissa kappaleissa päävokalistina on kitaristi Leroy "Sugarfoot" Bonner.
Vuonna 1972 julkaistut Pain ja Pleasure ovat onnistuneimpina pidettyjä levyjä ennen Mercury -yhtiön kautta. Niiden musiikki on enemmän jammailutyyppistä funkia pitkine sooloineen. Levyä Pain ei kannessa komeilevan piiskanaisen takia haluttu myydä kaikissa kaupoissa. Myös muut alkuaikojen levyt hyödynsivät S&M-tyyppistä tematiikkaa kansikuvissaan. Levyltä Pleasure löytyy listaykköseksi noussut "Funky Worm" single, joka aikanaan herätti huomiota syntetisaattorin vingutuksensa takia.
Varhaisilla levyillä tärkeässä roolissa ollut kosketinsoittaja Junie Morrison jätti vuonna 1974 yhtyeen, ja levy-yhtiöksi vaihtui Mercury. Tästä alkoi kuitenkin ryhmän menestynein kausi. Tunnetuimmaksi albumiksi kohosi vuoden 1975 Honey, jonka kansikuvan ja sisäkannen alaston nainen herätti aikanaan kohua (kuvissa käytetty aine ei ole aitoa hunajaa). Myös levyt Fire ja Skin Tight edustavat tunnetuine nimikkoraitoineen Mercury-kauden huippua.
"Love Rollercoaster" -kappaleeseen liittyneen urbaanilegendan mukaan kappaleen lopussa esiintyvä korkea kirkuminen herätti keskustelua ihmisten keskuudessa. Luullaan, että kappaleen levyttämisen aikana nainen murhattiin viereisessä huoneessa, studiorakennuksessa.
Røros
Røros (eteläsaameksi Plassje) on 5 650 asukkaan (2018) kunta Norjassa, Etelä-Trøndelagin läänissä (Sør-Trøndelag), matkaa Trondheimin kertyy noin 150 km. Røros on vanha historiallinen kaivoskaupunki ja yksi Euroopan vanhimmista puukaupungeista, ja kunta kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Rørosin kunta muodostuu pääasiassa kolmesta taajamasta: Røros, Brekken ja Glåmos.
Vuonna 1784 rakennettu kirkko hallitsee keskustan maisemaa, ja se on kuvattuna melkein jokaisessa keskustassa otetussa kuvassa.
Maantiede
Røros on pinta-alaltaan 1956,3 neliökilometriä. Se on Etelä-Trøndelagin läänin toiseksi suurin kunta, ja sen eteläpuolella on Osin ja pohjoispuolella Holtålenin kunta.
Røros on vuoristoista aluetta, ja koko kunta on yli 600 metrin korkeudessa. Kunnan pohjois- ja itäosissa ovat korkeimmat vuoret. Vigleniin kuuluva Storviglen on kunnan korkein kohta (1 561 metriä). Rørosissa on useita suurehkoja järviä, kuten Aursunden, josta saa alkunsa Glommajoki.