cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erik Prosperin
Prosperin oli lehtori matematiikassa ja fysiikassa Uppsalan yliopistossa vuonna 1767, havainnointitähtitieteen professori vuosina 1773–1796, ja tähtitieteen professori vuosina 1797–1798. Hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen Tukholmassa vuonna 1771.
Prosperin oli kuuluisa kiertoratojen laskija: komeettojen, planeettojen ja niiden kuitten. Hän laski Uranuksen (löydetty vuonna 1781) ja sen kuitten kiertoradat. Hän oli myös ensimmäinen, joka laski asteroidi 1 Ceresin kiertoradan vuonna 1801.
Kołon piirikunta
Kołon piirikunta on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 86 727. Siihen kuuluvat kymmenen kuntaa ovat Babiak, Chodów, Dąbie, Grzegorzew, Kłodawa, Koło, Kościelec, Olszówka, Osiek Mały ja Przedecz.
Kołon piirikunnalla on yhteistä rajaa Radziejówin, Włocławekin, Kutnon, Łęczycan, Poddębicen, Turekin ja Koninin piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta noin 80 prosenttia on maatalousmaata ja noin 12 prosenttia metsää. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Kołon piirikunnan asukkaista 51 prosenttia oli naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 21,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 587 lasta. Kołon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 71 553 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Johann Tobias Mayer
pienoiskuva Johann Tobias Mayer (5. toukokuuta 1752 – 30. marraskuuta 1830) oli saksalainen fyysikko. Hänen isänsä oli tähtitieteilijä Tobias Mayer.
Vaskion kirkko
Vaskion kirkko Halikossa Salossa on yksi Suomen harvoista yksityisen kannatusyhdistyksen omistamista kirkoista.
Vaskiolla oli ollut oma, kyläkuntalaisten rakentama saarnahuone 1700-luvun jälkipuoliskolta, mutta se oli käynyt huonokuntoiseksi. Vuonna 1906 perustettiin Vaskion rukoushuoneyhdistys, joka rakennutti vuonna 1908 uuden rukoushuoneen Kuttilan kansakoulun viereen. Kun Vaskiolla 1920-luvun lopulla virisi hanke seurakunnallisesta itsenäistymisestä, alettiin rukoushuonetta korjata kirkoksi ja sille hankittiin hautausmaata varten maa-alue. Itsenäistymishankkeen kariuduttua rukoushuone jäi kuitenkin entiselleen. Halikon papisto piti Vaskion rukoushuoneessa jumalanpalveluksia keskimäärin kerran kuussa, kuten se oli tehnyt aina 1700-luvulta alkaen.
Toisen maailmansodan jälkeen siirtoväen tuotua kulmakunnalle uusia asukkaita ja Halikon hautausmaan käytyä ahtaaksi, tuli Vaskion hautausmaan käyttöönotto ajankohtaiseksi. Hautausmaa vihittiin käyttöönsä syksyllä 1958. Sen rakentaminen oli synnyttänyt ajatuksen rukoushuoneen vihkimisestä kirkoksi. Kunnostustöiden jälkeen voitiin marianpäivänä vuonna 1959 viettää Vaskion kirkon vihkiäisiä. Samalla rukoushuoneyhdistys muutti nimensä Vaskion kirkon kannatusyhdistykseksi. Kirkon vierelle rakennettiin kellotapuli vuonna 1967. Vuonna 1983 kannatusyhdistys osti kirkon vieressä olevan entisen alakoulurakennuksen ja kunnosti sen seurakuntakodiksi. Jumalanpalvelusten vietto noin kerran kuukaudessa on säännöllistä, ja muukin seurakunnallinen toiminta vireää.
Kirkon pinta-ala on 160 m2 ja siellä on istumapaikat 230 ihmiselle. Kirkon alttaritaulu on A.Lindgrenin 1892 maalaama jäljennös L. von Hoffmannin teoksesta "Jeesus Getsemanessa".
Trevor Doyle
Trevor Doyle (s. 1. tammikuuta 1974 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka pelasi Pohjois-Amerikassa AHL- ja IHL-liigoissa sekä Euroopassa Saksassa, Suomessa ja Englannissa. Doyle tunnettiin urallaan kovaotteisena pelaajana.
Doyle on Florida Panthersin 7. kierroksen varaus vuodelta 1993 mutta useiden muiden myöhäisten kierrosten varausten tavoin ei koskaan pelannut otteluakaan NHL:ssa. Kaudella 1991–1992 Doyle aloitti OHL-liigan Kingstonissa, jossa pelasi kolme kautta. Kolmen kauden aikana Doyle teki kolme maalia ja antoi 21 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyllä Doyle istui peräti 415 minuuttia. CHL-uran jälkeen Doyle teki sopimuksen IHL-liigan Cincinnatiin ja siirtyi sieltä seuraavaksi vuodeksi AHL-joukkue Carolina Monarchsiin jossa pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudella Doyle teki yhden kauden piste-ennätyksensä 3+10 ja merkkauti itselleen myös ennätykselliset 288 jäähyminuuttia. Kauden aikana Doyle oli mukana 26 tappelussa.
Kauden 1997–1998 aluksi Doyle oli mukana Florida Panthersin harjoitusleirillä, mutta ei onnistunut raivaamaan tietään NHL-joukkueen kokoonpanoon vaan pelasi kauden IHL:n Fort Wayne Kometsissa. Kauden 1998–1999 Doyle aloitti Calgary Flamesin farmijoukkue Saint John Flamesissa, mutta siirtyi kahden pelatun ottelun jälkeen IHL-liigan Michigan K-Wingsin riveihin. Siellä Doyle pelasi 4 ottelua, kunnes liittyi joulukuussa SM-liigajoukkue HIFK:n riveihin. Tärkeä syy Doylen hankkimiseen oli EHL-ottelu Frankfurt Lionsia vastaan. Joukkueiden ensimmäinen kohtaaminen Helsingissä aiemmin syksyllä meni todella fyysiseksi ja toiseen osaotteluun HIFK halusi rosteriinsa "poliisin". Doylen läsnäolo rauhoitti kummasti Frankfurtin kanadalaispelaajien tappeluhaluja. HIFK:n riveissä Doyle esiintyi EHL-matsin lisäksi kolmessa liigaottelussa, joissa ei kirjauttanut aikakirjoihin tehopisteitä, mutta sen sijaan 31 jäähyminuuttia, sisältäen tappelun paikallisvastustaja Jokereiden Jani Ritaa vastaan. Helsingistä Doylen matka jatkui Saksaan DEL-liigan Berlin Capitalsin riveihin. Saksassa Doyle pelasi 17 ottelua tehoin 1+5 eikä tapellut kertaakaan.
Kauden 1999–2000 aluksi osallistui Vancouver Canucksin harjoitusleirille, mutta pelasi kauden AHL:ssa farmijoukkue Syracuse Crunchin riveissä. AHL-kauden saldoksi jäi kahdeksan tehopistettä ja 21 tappelua 77 ottelussa. Seuraavalle kaudelle palkanmaksaja löytyi Britannian pääsarjasta. Doyle pelasi Ayr Scottish Eaglesin riveissä 42 ottelua joissa teki tehot 3+7 ja istui 207 jäähyminuuttia. Hanskat lensivät kädestä kahdeksan kertaa. Kausi jäi käytännössä Doylen uran viimeiseksi. Seuraavalla kaudella hän kävi pelaamassa yhden ottelun British National Leaguen Dundee Starsissa ja kaudella 2002–2003 vielä kaksi ottelua Quebecin puoliammattilaissarja QSPHL:n Lavalissa.
George Edward Lodge
thumb|250px|[[Siivetönruokki, Lodgen piirros]] George Edward Lodge (3. joulukuuta 1860 Scrivelsby, Lincolnshire, Englanti – 5. helmikuuta 1954 Frimley, Surrey) oli englantilainen lintumaalari ja haukkametsästäjä.
George Edward Lodgen isä Samuel Lodge oli Lincoln Cathedralin kaniikki. George oli yksitoistalapsisen perheen seitsemäs lapsi, ja hänen veljensä oli valokuvaaja Reginald Badham Lodge (1852–1937). George opiskeli kotona, ja hänestä kehittyi varteen otettava eläinten luokittelija. Hän matkusti laajalti muun muassa Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Intian saaristossa. Parhaiten hän kuitenkin viihtyi Skotlannin ylämailla.
Lodge opiskeli kuvataidetta Lincoln School of Art'issa. Hän osallistui useiden lintukirjojen kuvittamiseen, ja teki töitä myös Natural History Museumille. Hän oli myös taidokas puunkaivertaja. Ainoan kirjansa, Memoirs of an Artist Naturalist, hän julkaisi vuonna 1946, ja hän myös kuvitti sen.
HMS Fame (1759)
HMS Fame oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1759 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
George Edward Lodge
Lodge osallistui aktiivisesti lintujen suojelutyöhön ja toimi International Council for Bird Preservationissa. Vuonna 1945 hänet valittiin British Ornithologists' Unionin varapuheenjohtajaksi.
Lodge harrasti haukkametsästystä nuoresta pitäen, ja kehittyi alan taitajaksi.
Arthur Humble Evans
Arthur Humble Evans (23. helmikuuta 1855 Seremerston, Northumberland, Englanti – 28. maaliskuuta 1943 Crowthorne, Bucks, Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
HMS Fame (1759)
Valmistus
William Bateleyn suunnittelema alus tilattiin 13. huhtikuuta 1756 Henry Bird vanhemmalta Rotherhithestä, missä köli laskettiin 28. toukokuuta. Se laskettiin vesille 1. tammikuuta 1759 ja valmistui 12. maaliskuuta Deptfordin telakalla. Valmistuskustannukset olivat 26 392 puntaa 10 shillinkiä ja yhdeksän pennyä. Lisäksi varustamiskustannukset olivat 9 169 puntaa yhdeksän shillinkiä ja yksitoista pennyä.
Arthur Humble Evans
Evans opiskeli Cambridgen yliopiston Clare Collegessa, josta hän valmistui 1879. Valmistumisensa jälkeen Evans toimi joitakin vuosia Cambridgessa opettajana ja valmentajana. Myöhemmin hän oli Magdalene Collegessa Alfred Newtonin työtoverina. Vuosina 1890–1899 hän julkaisi kahdeksanosaisen teoksen Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands, yhdessä keräysmatkan tehneen Scott Barchard Wilsonin kanssa. Teoksen kuvitti taiteilija Frederick William Frohawk. Vuonna 1899 Evans julkaisi teoksen Birds, jonka kuvitti George Edward Lodge.
HMS Fame (1759)
Valmistus
Sen aseistuksena oli kummallakin tykkikannella kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, jotka alemmalla olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Arthur Humble Evans
Evansin julkaisuluettelo on pitkä. Hän kirjoitti usein Ibis-lehteen ja julkaisi useita kirjoja sekä osallistui monien teosten tekemiseen. Muita hänen kuuluisia teoksiaan ovat A Fauna of a Tweed Area (1911) ja Birds of Britain (1916).
HMS Fame (1759)
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1759 Hawken laivastoon päällikkönään John Byron. Se lähti 27. maaliskuuta 1760 Louisbourgiin. Se valtasi HMS Achillesin kanssa Bayonnesta lähteneen 14-tykkisen kaapparin Le Pallaksen. Alus oli 1. huhtikuuta Brestin edustalla ja tuhosi 8. heinäkuuta Chaleurinlahdella 32-tykkisen Le Machaultin, 22-tykkisen Le Bienfaisantin ja 16-tykkisen Le Marquis de Malauzen.
Vuonna 1762 alus valtasi HMS Lionin kanssa ranskalaisen 10-tykkisen Ecureuilin.
Joulukuussa 1799 alus nimettiin HMS Guilfordiksi ja varustettiin vankilaivaksi, joka myytiin 1814.
Emil Sjögren
thumb|right|Emil Sjögren
Emil Sjögren (16. kesäkuuta 1853 Tukholma – 1. maaliskuuta 1918 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja pianisti.
Lapsuus ja nuoruus
Sjögren syntyi avioliiton ulkopuolella, mutta vanhemmat menivät naimisiin, kun isä viisi vuotta myöhemmin aloitti kauppatoiminnan Tukholman vanhassakaupungissa. Sjögrenin isä kuitenkin kuoli viisi vuotta tämän jälkeen tapaturmaisesti, joten hänen vaimonsa Christina elätti jatkossa itsensä, Emilin ja tämän velipuolen Göstan. Sjögrenin suvussa ei ollut musiikillista taustaa. 16-vuotiaana Sjögren päätti koulunsa ja pääsi konservatorioon; vuosi myöhemmin hän otti lisäksi vastaan työn Ludvig Ohlssonin ja Isidor Dannströmin pianokaupassa.
Sjögrenin keskeisiä opettajia konservatoriossa olivat urkuri Gustaf Mankell ja pianisti Hilda Thegerström. Konservatorio-opetuksen ulkopuolella Sjögreniä tukivat säveltäjät Ludvig Norman ja August Söderman. Sjögren sävelsi ensimmäiset laulunsa vuosina 1871–1873. Hänen opiskelutovereistaan, laulaja Johannes Elmbladista ja pianisti Richard Anderssonista, tuli hänen läheisiä ystäviään. Hän vieraili säännöllisesti myös Ruotsin kuninkaallisen taideakatemian (Konstakademien) opiskelijoiden järjestämissä juhlissa, joissa toimi sekä soittajana että säveltäjänä. Hän pääsi tutustumaan moniin kuvataiteilijoihin, kuten Carl Larssoniin, joka maalasi Sjögrenistä muotokuvan.
Varhainen sävellystyö
Sjögrenin ensimmäinen julkaisu säveltäjänä oli Fyra dikter (op. 1, 1876), johon kuuluvien laulujen sanat ovat Henrik Ibsenin ja Bjørnstjerne Bjørnsonin tekemät. Vuonna 1879 Sjögren voitti vuosittaisen säveltäjäkilpailun seitsemällä laulullaan Holger Drachmannin sanoihin (Sju sång ur Tannhäuser, op. 3). Samana vuonna hän matkusti Berliiniin, jossa vietti lukuvuoden säveltäjä Friedrich Kielin ja urkuri Carl August Hauptin opissa. Tannhäuser-laulut (op. 3) olivat herättäneet tanskalaiskustantaja Henrik Henningsin huomion. Tämä kutsui luokseen Kööpenhaminaan syksyllä 1883 Sjögrenin, joka myös osallistui tuolloin pohjoismaisten säveltäjien pianoteoskilpailuun. Hän sai voiton Erotikon-sarjallaan. Kööpenhaminassa hän myös tutustui useisiin tanskalaiskirjailijoihin ja -muusikoihin, kuten Holger Drachmanniin ja Peter Lange-Mülleriin. Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian myöntämä stipendi ja yksityiset tukijat mahdollistivat sen, että Sjögren lähti vuosiksi 1883–1885 Euroopan-kiertueelle, jonka kuluessa aikaa vietettiin esimerkiksi Wienissä, Meranossa, Münchenissä ja Pariisissa. Matkan pääpaino oli työssä ja inspiraation hakemisessa, mutta Sjögren myös opiskeli Wienissä instrumentaatiota. Matkan aikana hän työskenteli ensimmäisen viulusonaattinsa parissa; kustantajiin Leipzigissa talvella 1885 luomiensa suhteiden avulla hän sai sonaatin sen valmistuttua Edition Petersin kustantamaksi. Syksyllä 1885 Berliinissä Sjögren tutustui viulisti Tor Auliniin, jolta sai teknistä neuvonantoa.
Keväällä 1886 Sjögren sairastui ja joutui palaamaan kotiin. Émile Sauret ja Felix Dreyschock olivat jo kantaesittäneet hänen viulusonaattinsa Tukholmassa hyvin lehtiarvosteluin. Vuonna 1886 avattiin Richard Anderssonin pianokoulu, johon Sjögren pääsi töihin. Hän opetti siellä kahden vuoden ajan sävellystä, musiikin teoriaa ja urkujensoittoa; yksi hänen oppilaistaan oli Wilhelm Stenhammar. 1880-luvun jälkipuoliskolla Sjögren tuotti kuuluisimmaksi yltäneen teoksensa, viulusonaatin nro 2 (e-molli). Tor Aulin kantaesitti teoksen säveltäjän itsensä toimiessa pianistina Kööpenhaminassa kesällä 1888.
1890-luku
Sjögren oli johtavan säveltäjän maineessa Ruotsissa 1890-luvulla; häntä pyysivät yhteistyöhön kanssaan muiden muassa August Strindberg ja Verner von Heidenstam. Myös Edvard Grieg, joka pääsi tutustumaan Sjögreniin, kuului tämän työn ihailijoihin. Henkilökohtaisessa elämässä 1890-luku oli kuitenkin Sjögrenille vaikeaa aikaa. Hän kärsi vaikeasta psoriaasista ja alkoholiongelmasta. Hänen äitinsä, jonka luona hän oli asunut siihen saakka, kuoli tapaturmaisesti vuonna 1895. Joihinkin vuosiin Sjögren ei säveltänyt, mutta Berta o.s. Dahlmanin kanssa joulukuussa 1897 solmimansa avioliiton myötä hän sai asioitaan parempaan järjestykseen ja jatkoi säveltämistä vaimon toimiessa käytännössä miehensä managerina.
1900-luku
Sjögrenin vaimo Berta Sjögren oli frankofiili ja järjesti vuonna 1901 matkan Pariisiin, jossa Salle Pleyelissä järjestettiin Sjögrenin sävellyskonsertti. Jacques Thibaud soitti siellä Sjögrenin kolmannen viulusonaatin. Sjögren vieraili vaimonsa kanssa Pariisissa lähes vuosittain ensimmäisen maailmansodan syttymiseen saakka. Monet konsertit olivat kokonaan hänen teoksilleen omistettuja. Hän onnistui tekemään vaikutuksen useisiin ranskalaismuusikoihin ja ryhtyi yhteistyöhön muiden muassa Alexandre Guilmantin ja George Enescun kanssa. Positiivisen vastaanoton hänen teoksensa saivat Saksassa ja Englannissa.
Vuonna 1910 Sjögrenit ostivat talon Knivstassa asuttuaan tätä ennen vuokralla Tumbassa ja lähellä Södertäljeä. Knivstan-asunnossa Sjögren sävelsi viimeiset teoksensa, kuten viidennen viulusonaatin, sellosonaatin ja kiinalaisia lauluja. Sjögrenin terveys oli ollut lapsuudesta saakka hauras, ja hän kuoli vuonna 1918 kärsittyään sydän- ja keuhko-ongelmista. Hugo Alfvén sävelsi hänen muistolleen teoksen Elegie (vid Emil Sjögrens bår), jonka johdantona on orkestraatio Sjögrenin laulusta Saa standsed og dér den Blodets Strøm.
Tuotanto
Sjögrenin lauletuimpia teoksia ovat norjalaiset laulut (op. 1), Tannhäuser-laulut (op. 3), seitsemän espanjalaista laulua (op. 6) ja laulut Julius Wolffin saksankieliseen Tannhäuser-versioon (op. 12). Varhaisista teoksista huomattava on myös Johannes Elmbladia varten sävelletty Bergmanden (op. 2) Ibsenin sanoihin. Huomattava inspiraation lähde Sjögrenille oli tanskalainen runous muiden muassa Ernst von der Recken, J. P. Jacobsenin ja säveltäjän 1870-luvulta saakka tunteman Helena Nyblomin sanoihin.
Orkesterisäveltäjänä Sjögren ei menestynyt, vaikka hän sävelsi orkesterille ja mieskuorolle teokset Bacchanal ja Islandsfärd (1880-luvun loppu) ja pelkälle orkesterille lyhyemmän Festspel-kappaleen (1892). Sjögrenin myöhäistä tuotantoa edustavat muiden muassa Kärlekssånger (op. 50, sanat: Jane Gernandt-Claine), sellosonaatti (op. 58) ja viiden Helena Nyblomin runon laulusarja (op. 63).
1900-luvun alussa Sjögren oli esitetyin ruotsalaissäveltäjä, mutta hänen kuolemansa jälkeen 1930–1950-luvuilla teokset jäivät vähälle esitykselle. Laulujen suosiota oli Ruotsissa vienyt kuoromusiikki, eikä Sjögrenin romanttinen tyyli enää vastannut uusia muotivirtauksia. Vuosisadan loppua kohden hänen teoksensa saivat kuitenkin taas huomiota osakseen, ja monet niistä on levytetty.
Sami Pietilä
Sami Raimo Petteri Pietilä (s. 20. maaliskuuta 1975 Valkeakoski) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän edusti Valkeakosken Hakaa.
Pietilä kilpaili vuosina 1998–2005 yhteensä 24:ssä maailmancupin osakilpailussa, joista 18 oli henkilökohtaisia. Hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisessa mc-osakilpailussa oli seitsemäs sija Itävallan Ramsaussa pidetyssä 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 22. joulukuuta 2001. Pistesijalle eli 30 parhaan joukkoon Pietilä hiihti maailmancupissa kaikkiaan kolmesti.
Pietilä oli mukana talviolympialaisissa 2002, jossa hän sijoittui 30. sijalle 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 46. sijalle yhdistelmäkilpailussa. 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän keskeytti.
SM-kilpailuissa Pietilä saavutti kaksi mestaruutta: 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2001 ja viestissä 2002 Valkeakosken Hakan joukkueessa.
Chhunly Pagenburg
thumb|Chhunly Pagenburg Chhunly Pagenburg (s. 10. marraskuuta 1986 Nürnberg, Saksa) on saksalais-kambodžalainen jalkapalloilija. Hän edustaa 2. Bundesliigan FSV Frankfurtia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Pagenburg on edustanut ammattilaisurallaan myös 1. FC Nürnbergiä, TSV 1860 Müncheniä, FC Rot-Weiß Erfurtia ja Eintracht Trieriä. Bundesliigassa hän on pelannut 12 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Hän on pelannut Saksan alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa ja Kambodžan A-maajoukkueessa.
Professional Darts Corporation
Professional Darts Corporation (PDC) on darts-ammattilaisten tarpeisiin perustettu järjestö. Se järjestää kilpailuja, neuvottelee sponsori- ja televisiointisopimuksia ja ylläpitää omaa rankinglistaa, PDC Order of Merit'iä.
Lokalampi (Parkano)
Lokalampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Lokalampi on osa Kuivasjärven lähialuetta.
Professional Darts Corporation
Historia
PDC syntyi nimellä World Darts Council 1992, joukon huippuheittäjiä erottua British Darts Organisationista oltuaan tyytymättömiä BDO:n suorittamaan markkinointiin ja lajin medianäkyvyyteen, sekä sitä myötä tuloihinsa. Ryhmässä oli mukana myös managereja ja muita darts-alan ammattilaisia. 2001 Alkuperäisten aktiivien joukko väistyi PDC:n johdosta antaakseen tilaa erikoistuneemmalle henkilöstölle.
HMNB Rosyth
thumb|Kartta vuodelta 1913 alueen rautatieyhteyksistä HMNB Rosyth eli Her Majesty's Naval Base Rosyth oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tukikohta. Se sijaitsi Rosythissä, Skotlannissa.
Professional Darts Corporation
Organisaatio
PDC on läheisesti kytköksissä pelaajien etuja valvovaan Professional Darts Players Associationiin (PDPA). Sääntöjä ja niiden noudattamista PDC:n kilpailuissa valvoo elin nimeltä Darts Regulation Authority (DRA). Vuonna 2010 PDC:n pääjohtajana toimi Barry Hearn ja toimitusjohtajana Matthew Porter.
Lokalampi (Parkano)
Maantietoa
Lammen pituus on 550 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 7,3 hehtaaria. Se sijaitsee Välinevan ja Isonevan välissä suoalueen laidalla. Noin kilometrin verran luoteeseen sijaitsee Nivusjärvi ja 650 metriä pohjoiseen Kivilampi. Lampeen laskee muutama suo-oja ja sen laskuoja lähtee lammen koillispäästä. Laskuoja on alajuoksulla nimeltään Lokaluoma ja se laskee 2,5 kilometrin jälkeen Ruonanjokeen aivan Ruonanlammen yläpuolelle. Rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Rannat ovat autiot eikä lammelle johda teitä.
HMNB Rosyth
Britanniaa ovat sen historian aikana pääasiassa uhanneet voimat etelän suunnalta Ranskasta, Espanjasta, Alankomaista ja sitten uudelleen Ranskasta, joka onkin nähty todennäköisimpänä vastustajana sodassa. 1900-luvun alussa kuitenkin oli havaittavissa yhdistyneen ja kunnianhimoisen Saksan nouseva uhka, mikä johti uuden tukikohdan (ja telakan paikan) etsimiseen Skotlannin itärannikolta.
Valinta osui Rosythiin Firth of Forthin pohjoisrannalla olevaan kaupunkiin, joka ei ollut liian kaukana Edinburghista. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1909, ja tukikohta valmistui vuonna 1916 sodan jo sytyttyä. Kuningas Yrjö V avasi telakan jo 8. kesäkuuta 1915. Chathamin, Devonportin ja Portsmouthin tukikohdista poiketen Rosyth ei ollut miehitystukikohta, eli siellä ei otettu aluksia palvelukseen. Tämän seurauksena tukikohdan telakalla ei rakennettu uusia aluksia, vaan siellä ainoastaan ainoastaan korjattiin ja huollettiin jo olemassa olevia aluksia. Ensimmäisen maailmansodan loputtua tukikohta suljettiin vuonna 1919.
Professional Darts Corporation
Kilpailuja
Tärkeitä PDC:n kilpailuja ovat muun muassa PDC:n maailmanmestaruuskilpailut (Ladbrokes.com World Championship), World Matchplay, World Grand Prix ja yksilökilpailuna pelattava Valioliiga (Premier League). Dublinissa heitettävää Grand Prix'tä lukuun ottamatta nämä kaikki järjestetään Isossa-Britanniassa.
HMNB Rosyth
Tukikohta avattiin uudelleen vuonna 1939 toisen maailmansodan puhjettua.
thumb|HMS Repulse Forthin rautatiesillan edustalla Tukikohta oli monien korkeiden upseerien, kuten ensimmäisenä merilordina vuosina 1904–1910 ja 1914–1915 olleen John Fisherin, epäsuosiossa. Tähän oli syynä tukikohdan sijainti kaukana avoimesta merestä sekä sen ja meren välissä ollut kuuluisa rautatiesilta. Sillan tuhoutuminen olisi sulkenut tukikohdan.
Kuparimarkka 1949
Suomalainen kuparimarkka vuodelta 1949 on harvinainen markan kolikko vuodelta 1949. Sitä lyötiin ilmeisesti noin 250 tai 260 kappaletta, ja se on markkina-arvoltaan noin 14 000 euroa. Se on arvokkaimpia markka-aikaisia kolikoita.
Silloinen rahapajan johtaja Peippo Uolevi Helle oli itsekin keräilijä ja muiden keräilijöiden manipuloitavissa. Normaalisti markat lyötiin tuolloin raudasta. Helle teki itse kuparimarkan aihiot. Kuparimarkan lyöminen oli kuitenkin jonkinlainen virkavirhe. Asia johti poliisikuulusteluihin, mutta Helle ei saanut asiasta mitään tuomiota. Rahapajan johtaja menetti kuitenkin virkansa ilmeisesti juuri tämän jupakan seurauksena.
If I Were a Boy
If I Were a Boy on alun perin Brittany Jean Carlsonin, tunnettu paremmin artistinimellään BC Jean, levyttämä ja säveltämä kappale, jonka Beyoncé Knowles levytti myöhemmin albumilleen I Am... Sasha Fierce, sekä ko. albumilta julkaistu single.
Indium(III)bromidi
Indium(III)bromidi (tai indiumtribromidi) on indiumin epäorgaaninen yhdiste bromin kanssa, jossa bromi esiintyy hapetusluvulla −I ja indium +III. Näin muodostuva yhdiste on InBr3. Se on hygroskooppinen kiinteä aine joka muodostaa vaaleankeltaisia kiteitä, joiden kiderakenne on samankaltainen kuin alumiinikloridilla. Aine liukenee sekä veteen että etanoliin. Se on Lewis-happo ja sitä on käytetty orgaanisen kemian synteeseissä.
Valmistus
Indium(III)bromidia saadaan kuumentamalla indiumia bromi-ilmakehässä:
tai sitä voidaan valmistaa metallisesta indiumista ja vetybromidin vesiliuoksesta (vetybromidihaposta):
Melidónin luola
35.38444°N, 24.73°W pienoiskuva|Melidónin luolaa. Melidónin luola eli Gerontóspilios (Γεροντόσπηλιος) on luola Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Mylopótamoksen kunnassa Kouloúkonas-vuorten rinteessä noin 220 metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna, noin 1,8 kilometriä luoteeseen luolalle nimensä antaneesta Melidónin kylästä.
Melidónin luola on ollut käytössä myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Se toimi alun perin kivikaudella asuinpaikkana, ja keskiseltä minolaiselta kaudelta 2100–1600 eaa. lähtien kulttipaikkana. Kultti oli mahdollisesti omistettu Talos-jättiläiselle, josta Tallaia-vuoret eli nykyiset Kouloúkonas-vuoret saivat nimensä. Luolasta tehtyjä löytöjä on Réthymnon arkeologisessa museossa.
Kreikan vapaussodan ja Kreetan kansannousun aikaan lokakuussa 1823 noin 340 kyläläistä pakeni turkkilaisia luolaan. Piiritettyään luolaa kolme kuukautta turkkilaiset tukkivat tammikuussa 1824 luolan suun palavalla materiaalilla, sytyttivät suuaukon palamaan ja tukehduttivat kyläläiset näin luolaan. Robert Pashley tutki luolaa jo vuonna 1834 apunaan Manólis Kyrmizákis, ainoa tapahtumasta hengissä selvinnyt. Nykyisin luolassa on suuri sarkofagi, jossa ovat surmattujen luut. Luolassa on useita kammioita ja paljon tippukiviä.
Maximilian Hell
pienoiskuva|Maximilian Hell pukeutunut [[Saamelaiset|saami-vaatteisiin hänen Vuoreijan vierailulla havaitsemaan Venuksen ylikulkua.]] Maximilian Hell (Unkari: Hell Miksa) (15. toukokuuta 1720 – 14. huhtikuuta 1792) oli unkarilainen tähtitieteilijä ja vihitty jesuiittapappi Unkarin kuningaskunnasta.
Tähtitieteen lisäksi Hell tunnetaan alaviitteenä kielihistorian, erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten historian tutkimukseen. Vuonna 1768 Tanskan ja Norjan kuningas Kristian VII kutsui Hellin, Wienin hoviobservatorion johtajan, Norjan pohjoisimpaan kärkeen Vardøhusiin rakentamaansa tähtitorniin. Matkatoverikseen Hell otti unkarilaisen János Sajnovicsin, koska tämäkin oli koulutukseltaan tähtitieteilijä ja koska Hell toivoi Pohjois-Norjasta todisteet siitä, että Euroopassa levinnyt käsitys unkarin, suomen ja saamen kielten sukulaisuudesta piti paikkansa. Saamen ja unkarin vertailun suoritti Sajnovics, mutta itse idean lisäksi myös työn suorittamisessa Hellillä oli osansa, minkä Sajnovics myönsi avoimesti, vieläpä julkaisunsa lopussa antoi kaiken ansion Hellille.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2009
'''Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2009''' pelattiin Liettuassa (lohko A) ja Puolassa (lohko B).
Sijoitukset MM-kilpailussa
IIHF:n rankingpisteet määräytyvät sijoitusten perusteella.
Seraminpunamesikko
Seraminpunamesikko (Myzomela blasii) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Seraminpunamesikkoa tavataan Indonesiassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eva Birnerová
Eva Birnerová (s. 14. elokuuta 1984 Duchcov) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 59 tammikuussa 2007. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa Birnerová on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2007 ja Wimbledonissa 2013.
LNG Music Australia
LNG Music Australia on australialainen tanssimusiikin julkaisuun ja jakeluun keskittyvä levymerkki. Yhtiön perusti Nicholas Agamalis eli tuottaja Nick Skitz vuonna 2010. Yhtiö julkaisee myös suosittua eri tyylilajien tanssimusiikkiin keskittyvää kokoelmaa nimeltä Skitzmix. Se julkaistaan maailmanlaajuisesti.
Levymerkin tunnetuimmat artistit ovat Nick Skitz ja Basslouder.
Yhtiön tavoitteena on julkaista omien artistien lisäksi myös tanssimusiikin muuta kokoelmaa maailmalta Australiassa asuville. Levymerkki edustaa elektronista tanssimusiikkia kuten Dancecore ja Hands Up. Yhtiön päämaja sijaitsee Australiassa ja sen kaupungissa Sydney.
Osan julkaistavasta musiikista Skandinaviassa jakelee disco:wax, joka kuuluu Sony Music Denmarkiin.
Nawalparasin piirikunta
Nawalparasin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Lumbinin vyöhykkeellä.
Nawalparasin piirikunta rajautuu etelässä Intian Uttar Pradeshin ja Biharin osavaltioihin. Nepalissa naapuripiirikuntia ovat Rupandehi ja Palpa lännessä, Tanahu pohjoisessa ja Chitawan idässä.
Vuonna 2011 Nawalparasin piirikunnan väkiluku oli 643 508 ihmistä (562 870 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 162 neliökilometriä ja väestötiheys 298 as./km2. Vuonna 2011 ainoa kaupunki ja hallinnollinen keskus oli Ramgram (25 990 as.), sen keskustaajama tunnetaan myös nimellä Parasi. Toukokuussa 2014 piirikuntaan muodostettiin useita uusia kaupunkeja: Bardaghat, Devchuli, Gaidakot, Kawasoti, Sainamina ja Sunawal.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Nepalin Läntistä alankovyöhykettä, Teraita. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnasta 56,2 % voidaan luokitella alempaan trooppiseen, 34,9 % ylempään trooppiseen, 5,7 % subtrooppiseen kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 3,3 % vesistöiksi.
Nepalin vuoden 2015 maanjäristyksen seurauksena piirikunnassa syntyi merkittäviä järistystuhoja; muun muassa kymmeniä rakennuksia tuhoutui.
Neurath
Neurath on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kaksikkovihvilä
Kaksikkovihvilä (Juncus biglumis) on pieni vihviläkasvi, joka kasvaa lähinnä Euraasian pohjoisosissa, Suomessa tunturialueilla. Se on kalkinsuosijakasvi. Se muistuttaa hieman kolmikkovihvilää. Kasvilla on vähäinen juurakko ja se on monivuotinen. Lehtilapa lähtee varren alaosan tupesta. Lehtiä on kolmesta viiteen, ja niiden läpimitta on noin millimetri, pituus yleensä alle kolme senttimetriä. Kukinnossa on tavallisimmin kaksi kukkaa, josta ylemmän kukkaperä on noin millimetrin mittainen. Kukassa on kuusi hedettä ja kuusi kehälehteä kahdessa kiehkurassa. Kota on pitkänomainen, ruskeasärmäinen. Siemen on soikea ja limainen.
Omusati
Omusati on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian pohjoisosassa Angolan rajalla. Sen pinta-ala on 26 551 neliökilometriä ja siellä on 243 166 asukasta (vuonna 2011), joten se on väkimäärältään yksi maan kolmesta suurimmasta alueesta.
Videonmuokkausohjelma
thumb|right|Cinelerra 2.0. Videonmuokkausohjelma on sovellusohjelma, jota käytetään videoeditointiin. Ohjelmalla voi tyypillisesti leikata ja järjestää leikkeitä, lisätä visuaalisia tehosteita ja muokata videon ääniraitaa.
Saparomakaki
Saparomakaki (Macaca nemestrina) on Bruneisa, Malesiassa ja osissa Indonesiaa, Thaimaata ja Singaporea tavattava makaki. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Nuori makaki. Saparomakaki kuuluu kädellisten lahkon makakien heimoon. Sen kaksiosaisen tieteellisen nimen Macaca nemestrina antoi Carl von Linné (Linnaeus) vuonna 1766. Laji Macaca nemestrina sisälsi aiemmin myös alalajin, jota kuitenkin nykyisin pidetään kokonaan omana lajinaan Macaca leonina. Vaikka M. leonina on oma lajinsa, se saattaa risteytyä saparomakakin kanssa.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Saparomakakeja [[Malesian Sabahissa.]] Saparomakakien urokset ovat naaraita kookkaampia. Urokset painavat 6,2–14,5 kiloa ja ovat pituudeltaan 495–564 mm. Naaraat ovat painoltaan 4,7–10,9 kiloa ja pituudeltaan 467–564 mm. Uroksilla on lisäksi naaraita suuremmat kulmahampaat. Makakeilla on oliivinruskea turkki selkäpuolelta nha valkoinen vatsapuolelta. Päälaella on mustaa tai ruskeaa karvoitusta. Makakien häntä on lyhyt ja muistuttaa hieman lajin nimen mukaisesti porsaan saparoa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Saparomakakia tavataan Bruneissa, Malesiassa, Thaimaan eteläosissa ja Indonesiaan kuuluvilla Borneon, Sumatran ja Bangkan saarilla. Pieniä kantoja on myös Singaporessa ja Indonesian Natunasaarilla. Ennen saparomakakin alaljina pidetyn M. leoninan levinneisyysalue sijoittuu saparomakakin levinneisyysalueesta pohjoiseen, mutta kahden lajin esiintymisalueen tarkasta rajasta ei ole täyttä selvyyttä.
Saparomakakin tyypillisin elinympäristö pon alankojen tai kukkuloiden sademetsät. Ajoittain sitä tavataan myös soilla. Tiheimmillään kannat ovat koskemattomissa sademetsissä. Laji selviytyy kuitenkin myös maatalouskäytössä olevilla alueilla.
Elintavat
Saparomakakit ovat pääosin päiväaktiivisia ja ne viettävät suuren osan ajastaan maassa. Saparomakait muodostavat 9–81 yksilön ryhmiä, jotka ravintoa etsiessään jakautuvat pienempiin alaryhmiin. Eri alaryhmät pitävät yhteyttä toisiinsa ääntelemällä. Päivittäin makakit liikkuvat ruuanhaussa 825–2964 metriä.
Noin 74% saparomakakien ruokavaliosta koostuu hedelmistä. Muihin ravinnonlähteisiin lukeutuvat esimerkiksi siemenet, lehdet, sienet ja hyönteiset. Saparomakakit ryöstelevät myös ihmisten viljelmiä käyttäen ravinnokseen esimerkiksi papaijoita, maissia ja maniokkia. Ryöstellessään viljelmiä makakit osaavat vältellä ihmisiä. Ne käyvät viljelmillä usein myrskyjen aikaan viljelijöiden ollessa sisätiloissa. Yksi makakeista toimii vartijana ja päästää hälytysäänen ihmisiä havaitessaan.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt saparomakakin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Lajin kantojen uskotaan vähentyneen viime vuosikymmenten aikana etenkin metsästyksen ja elinympäristön tuhoutumisen takia. Elinympäristö on pienentynyt esimerkiksi palmuöljyplantaasien, metsähakkuiden ja maanviljelyn takia. Maanviljelijät myös ampuvat makakeja tuhoeläiminä.
Miloš Krasić
Miloš Krasić (, s. 1. marraskuuta 1984 Kosovska Mitrovica, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Puolan pääsarja Ekstraklasassa pelaavaa Lechia Gdańsk ja Serbian maajoukkueessa. Hänen pelipaikkansa on keskikentän oikealla laidalla.
Seurajoukkueura
Kosovska Mitrovicassa Kosovon alueella syntynyt Krasić aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa seuran Rudarin joukkueissa. 14-vuotiaana hän siirtyi Vojvodinaan, jossa hän teki ensiesiintymisensä Serbia ja Montenegron ykkösliigassa kaudella 2000–2001. Hänet nimitettiin lopulta joukkueen kapteeniksi vain 19-vuotiaana.
Vuonna 2004 Krasić siirtyi Venäjälle TsSKA Moskovan joukkueeseen, jonka kanssa hän on saavuttanut Venäjän valioliigan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006, Venäjän cupin vuosina 2005, 2006 ja 2008 ja UEFA Cupin vuonna 2005.
Elokuussa 2010 Krasić teki nelivuotisen sopimuksen Juventuksen kanssa. Lehtitietojen mukaan joukkue maksoi hänestä 15 miljoonan euron siirtokorvauksen. . Monien Juventus-kannattajien mielestä Krasić oli kotidebyytissään ottelun paras pelaaja, kun Juventus pelasi Sampdorian kanssa 3-3 tasapelin. Sama tahti jatkui pitkälle kauteen 2010-2011, mutta seuraavalla kaudellaan hän jäi katsomon puolelle.
Elokuussa 2012 Fenerbahçe hankki serbin Juventuksesta 7 miljoonalla eurolla. Hän allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen, jolla hän tienaa 2,3 miljoonaa euroa kaudessa.
Maajoukkueura
Krasić pelasi Serbia ja Montenegron ja Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja olympiajoukkueessa. Hän osallistui alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuihin vuosina 2004, 2006 ja 2007 ja olympialaisiin vuonna 2004. Vuosien 2004 ja 2007 EM-kilpailuissa Serbia sijoittui hopealla, mutta vuoden 2004 turnauksessa Krasić ei pelannut minuuttiakaan ja vuonna 2007 turnaus keskeytyi hänen osaltaan loukkaantumiseen jo ensimmäisessä ottelussa.
Ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa Krasić teki harjoitusottelussa Norjaa vastaan 15. marraskuuta 2006. Sittemmin hän on pelannut joukkueessa vuoden 2008 EM-kilpailuiden ja vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Euran Työväen Urheilijat
Euran Työväen Urheilijat (ETU) on Euran kunnassa toimiva urheiluseura. Sen lajeihin kuuluvat nykyään uinti, vesipallo sekä yleisurheilu. ETU on perustettu vuonna 1963
Seuran vesipallojoukkue on pelannut Vesipallon SM-sarjassa viimeksi kaudella 2009–2010. ETU:n paras sarjasijoitus on myös samalta kaudelta. Joukkue selvisi valieriin ja hävisi pronssiottelussa Turun Uimareille.
Kotiottelunsa ETU pelaa Euran urheilutalossa sijaitsevassa uimahallissa.
Bahrainin 6 tunnin ajo
thumb|Bahrainin Rata Bahrainin 8 tunnin ajo (aiemmin Bahrainin 6 tunnin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Bahrain International Circuitin radalla Bahrainissa. Kilpailu on järjestetty kuuden tunnin pituisena, mutta sen pituus on nostettu kahdeksaan tuntiin vuodesta 2021, jolloin radalla ajettiin sekä kuuden että kahdeksan tunnin kilpailut samana vuonna. Kilpailu on kuulunut FIA World Endurance Championship -sarjaan vuodesta 2012 alkaen.
Vuonna 2021 radalla järjestettiin kaksi FIA World Endurance Championship -sarjan kilpailua: kuuden tunnin ja kahdeksan tunnin kilpailut.
Hanjoki (joki Shaanxissa ja Hubeissa)
Hanjoki ( tai ) on Jangtsen pisin sivujoki. Se on kilometriä pitkä ja yhtyy Jangtseen Wuhanin kaupungin kohdalla. Hankou, joka kuuluu nykyään Wuhaniin, sijaitsee Hanjoen pohjoispuolella, ja Hanyang sijaitsee eteläpuolella. Wuchang sijaitsee Jangtsen itäpuolella jokien liittymiskohdan kohdalla.
Han-dynastia sai nimensä Hanjoen varrella sijainneelta Hanzhongin läänitysalueelta, ja maailman suurin etninen ryhmä, han-kiinalaiset, sai nimensä Han-dynastialta.
Keräpäävihvilä
Keräpäävihvilä (Juncus conglomeratus) on monivuotinen, tiiviinä mätästävä vihviläkasvi, joka on Suomessa eteläpainotteinen. Se kasvaa yli puolen metrin mittaiseksi. Lajilta puuttuvat lehdet käytännössä kokonaan, mutta kellanruskeita lehtituppia on. Verson kärjessä on kylläkin vartta muistuttava tukilehti, mikä aiheuttaa sen, että toistasenttinen tiivis kukinto näyttää ilmaantuvan varren keskeltä. Kukkia siinä on usein toista sataa. Vaikka kukinto on pallomainen, kukat ovat kuitenkin noin viiden ryhmissä omin lyhyin kukkaperin. Kehälehtiä on kuusi, heteitä kuusi tai toisinaan kolme. Kasvia esiintyy etenkin savisilla rannoilla ja ojissa sekä kosteilla niityillä.
Martin Lovett
Martin Lovett OBE (3. maaliskuuta 1927 Lontoo – 29. huhtikuuta 2020 ) oli brittiläinen sellisti. Myös hänen isänsä oli orkesterien sellisti. 15-vuotiaana Lovett pääsi Royal College of Musiciin opiskelemaan, ja siellä hän kohtasi Suzanne Rozsan, joka oli sittemmin tämän vaimo 55 vuoden ajan. Kun Amadeus-kvartetti perustettiin vuonna 1947, Lovettista tuli lähes neljä vuosikymmentä koossa pysyneen kvartetin sellisti. Kokoonpanon muut jäsenet olivat tulleet Itävallasta, joten Lovettin tuli myös nopeasti opetella saksan kieli. Peter Schidlof kuoli ja kvartetti hajosi vuonna 1987, mutta Lovett jatkoi tämän jälkeenkin uraansa sellonsoiton ja kamarimusiikin opettajana. Hän on ollut kysytty tuomari lukuisissa kamarimusiikkikilpailuissakin.
Valtteri Lehtinen
Valtteri Johannes Nikolai Lehtinen (s. 31. heinäkuuta 1996 ) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja juontaja. Hänet tunnetaan muun muassa Jani Hellemaan roolistaan draamasarjassa Uusi päivä ja Leevi Koskisen roolista sarjassa Syke, sekä useista teatterirooleista mm. Turun ja Tampereen kesätettereissa.
Lehtinen on myös juontanut sekä tv-sarjoja että radiota Ylen eri kanavissa.
Ura
Lehtinen aloitti Ylen Uusi päivä -draamasarjassa Jani Hellemaan roolissa sarjan alussa vuonna 2010. Hän näytteli sarjassa vuoteen 2017 asti, jolloin hänen hahmonsa kirjoitettiin ulos sarjasta. Hän kuitenkin palasi rooliin vielä sarjan viimeisessä osassa loppuvuodesta 2018. Hän näytteli samaa roolia myös Uuden päivän spin-off-sarjassa Vihreät Valot – Väärät bileet. Hän on ollut vuodenvaihteessa 2014 ja 2015 yhtenä juontajana Yleisradion Vuosi vaihtuu -lähetyksissä.
Teatterin lavalla hän on näytellyt muun muassa Kirjurinluodon kesäteatterissa Linjat kuumina -näytelmässä (2013), Laajavuoren kesäteatterin Peppi Pitkätossussa (2012) sekä pääroolin Taaborin kesäteatterin Peter Panissa vuonna 2014. Lehtinen on näytellyt myös Tampereen Työväen Teatterin Seitsemässä veljeksessä vuosina 2007–2008 sekä Tampereen Teatterin Sugar – Piukat paikat -näytelmässä vuosina 2015–2016.
Vuonna 2014 Lehtinen aloitti juontajana YleX-radiokanavalla. Vuoteen 2015 hän oli mukana ohjelmassa Jani Hellemaa & Aapo Rönkkö, jossa hän esitti Uuden Päivän hahmoaan. Vuoden 2016 alusta hän on juontanut omalla nimellään Bäkkäri-ohjelmaa ensin yhdessä Kalle Ruusukallion kanssa, myöhemmin yhdessä kollegansa Thelma Sibergin kanssa. Bäkkäri-ohjelma päättyi kanavalla loppuvuodesta 2018. Kesällä 2015 Lehtisellä oli kanavalla myös oma ohjelma YleX kesätoiveet.
Syksystä 2017 alkaen hän on juontanut Galaxi Play ja Meidän luokka -lastenohjelmia.
Jonas Andersson (kartanlukija)
Jonas Andersson (s. 1. tammikuuta 1977) on ruotsalainen kartanlukija.
Ura
Andersson aloitti ralliuransa vuonna 2002 kartanlukijana Per-Gunnar Anderssonille.
Anderssonin ensimmäinen ralli oli Ruotsin ralli vuonna 2002. Ensimmäisen MM-rallivoittonsa Andersson saavutti Østbergin kanssa vuoden 2012 Portugalin rallista.
Kaudesta 2016 lähtien Andersson toimi Škodan tehdastallissa MM-sarjan oheisluokkana ajettavassa WRC-2 -sarjassa Pontus Tidemandin kartanlukijana. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Mads Østbergin kartanlukijana.
Andersson toimi kartanlukijana Ole Christian Veibylle vuosina 2019, 2020 ja 2021 ennen siirtymistä Gus Greensmithin kartanlukijaksi.
Lahja
thumb|200px|Joululahjoja.
Lahjan antaminen eli lahjoittaminen on tavaran, rahan tai palveluksen luovuttaminen toiselle henkilölle tai organisaatiolle vastikkeetta. Sanaa lahja käytetään myös täten luovutetusta esineestä. Lahja voi olla mitä tahansa, joka tekee toisen iloiseksi tai vähemmän surulliseksi. Lahjoja annetaan yleisimmin juhlapäivinä kuten jouluna, syntymäpäivänä tai nimipäivänä. Annettaessa lahjaa eri kulttuurin edustajalle kannattaa ottaa huomioon toisen kulttuurin tavat.
Lahja oikeudellisesti
Lahja eli lahjoitus on oikeustoimi, jolla joku luovuttaa tai sitoutuu luovuttamaan vastikkeetta toiselle esineen, oikeuden tai omaisuusarvon. Lahjaa verotetaan Suomessa lahjaverolla.
Rahalahja
Tietokirjailija Helena Valosen mukaan rahalahja sopii parhaiten nuorille saajille. Helsingin Sanomien lukijat pitivät sopivana rippi- tai ylioppilaslahjana yleisimmin 20-50 euroa, häälahjana ystävälle 50-80 euroa ja läheiselle sukulaiselle 80-100 euroa.
Erkki A. Wirtanen
Erkki A. Wirtanen (11. huhtikuuta 1911 Helsinki – 3. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen šakkitehtävien laatija ja šakinpelaaja. Hän on eräs Suomen kaikkien aikojen menestyneimmistä laatijoista. Ansioistaan laatijana hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvonimen 1978.
Elämä
Eerikki Aukusti Virtanen syntyi Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat Oskar Virtanen ja Natalia Dimitroff. Perheeseen syntyi Eerikin lisäksi kaksi vanhempaa sisarusta: Yrjö (1904) ja Eeva (1905). Eerikin isä Oskar työskenteli Valtion Rautateiden (VR) konepajalla. Oskar Virtanen käytti sukunimestään muotoa Wirtanen, jonka poika omaksui myöhemmin käyttöönsä. Laatijana Eerikki Virtanen julkaisi kaikki tehtävänsä nimellä E. A. Wirtanen. Vuosien mittaan Wirtasen etunimi Eerikki lyheni muotoon Erkki. Siinä muodossa se esiintyy jo hänen työtodistuksessaan vuodelta 1929.
Vasta 7 vuoden ikäisenä Wirtanen menetti äitinsä, kun tämä kuoli lyhyen sairauden jälkeen 26.9.1918. Tämä muutti dramaattisesti Wirtasen elämän suuntaa. Yksinhuoltajaksi jäänyt Oskar ei kyennyt kustantamaan poikaansa oppikouluun, vaikka Erkin kansakoulutodistus olikin erityisen hyvä. Koulutodistuksen perusteella Wirtanen olikin teoreettisesti lahjakas. Valitettavasti hän ei koskaan päässyt soveltamaan lahjakkuuttaan työelämässä. Hänen ammatillinen koulutuksensa jäi puutteelliseksi. Hän kävi vuoden Helsingin valmistavaa ammattikoulua ja sai sen jälkeen ensimmäisen työpaikkansa 14-vuotiaana J. Hietasen sähköliikkeestä asiapoikana. Sittemmin Wirtanen suoritti kirjanpidon kurssin ja toimi liikkeen laskuttajana ja kirjanpitäjänä. 1930-luvun alussa Wirtanen suoritti asepalveluksensa. Palattuaan armeijasta hän työskenteli Oy Tampereen Paperinjalostustehtaan Helsingin konttorissa laskuttajana ja tullaajana. Vuonna 1935 hän siirtyi asentajaksi Helsingin Uuteen Takomoon ja Hitsaamoon. Talvisodan syttyessä hänet kutsuttiin palvelukseen.
Palattuaan sodasta Wirtanen työskenteli Valmetin telakalla levyseppänä. Terveydellisten syiden takia hän joutui jäämään vuoden 1970 aikoihin varhaiseläkkeelle. Tämä oli eduksi hänen uralleen tehtäväniekkana, koska hän saattoi keskittyä täysipainoisesti šakkitehtävien laatimiseen. Vanhuusvuosinaan Wirtanen kärsi terveydellisistä ongelmista. Hänen kuulonsa oli heikko ja hän sairasti diabetesta ja verenpainetautia. Viimeisinä vuosina myös hänen näkönsä oli siinä määrin heikentynyt, että hän joutui lukiessaan käyttämään voimakkaasti suurentavaa linssiä. Wirtanen kuoli erilaisten sairauksien murtamana Auroran sairaalassa. Ennen kuolemaansa hän ehätti saada syksyllä 1979 Jan Hanneliukselta kirjallisen tiedonannon, että hänelle oli myönnetty kansainvälisen tehtävämestarin arvonimi.
Wirtasen kuoltua hänen šakillinen jäämistönsä päätyi Veikko Hynöselle, joka lajitteli ja arkistoi sen.
Laatijana
Wirtanen oppi šakin säännöt jo nuorena. Pelaajana hän oli I luokan pelaaja. Hän edusti Helsingin Työväen Shakkikerhoa (HTS). Sittemmin hän keskittyi kokonaan šakkitehtävien laatimiseen. Tehtäväšakkiin hän tutustui ensi kertaa jo alle 18-vuotiaana. Ensimmäisen tehtävänsä hän julkaisi Helsingfors Journalenissa 1930. Hänen laatijanuransa kesti liki 50 vuotta. Hän kuului Suomen tehtäväšakillisen yhdistyksen (Suomen Tehtäväniekat) perustajajäseniin 1935.
Wirtasen tehtävätuotanto kattaa kaikki tehtäväšakin alueet, mutta pääasiassa hän laati mattitehtäviä. Hän laati kaikkiaan 1567 tehtävää. Niistä 60 % oli 2-siirtoisia mattitehtäviä, 29 % 3-siirtoisia mattitehtäviä ja itsematteja 5 %. Vuoden 1971 alkuun mennessä Wirtasen tuotannosta oli julkaistu yli 1200 tehtävää, joista 11 % oli palkittu laadintakisoissa. Suunnilleen saman verran oli saanut kisoissa kunniamaininnan. Wirtanen piti tarkkaa kirjaa tehtäviensä sijoituksista kisoissa. Muistiinpanojen mukaan hänen julkaistuista tehtävistään oli kisoissa sijoittuneita 537 eli noin kolmannes.
Laatijana Wirtanen sai menestystä melko nopeasti. Hän menestyi liki kaikilla tehtäväšakin osa-alueilla. Ansioista laatijana hän saikin kansallisen tehtävämestarin arvon jo 1949. Ainoa alue, jossa hänen menestyksensä oli vaatimattomampi, olivat lopputehtävät. Hän kuitenkin osallistui 1962 uusien lopputehtävänlaatijoiden kilpailuun, jossa sai tehtävällään II palkinnon. Kisan tuomarina toimi tunnettu lopputehtävien laatija ja tehtävätuomari Aarne Dunder (1914-88).
Wirtasen huomattavimmat saavutukset olivat kultamitalit vuoden 1960 šakkiolympialaisten laadintakilpailun itsemattiryhmässä ja 1962 olympiaturnauksen 2-siirtoisten mattitehtävien ryhmässä. Kansainvälisiä valiotehtäviä esitteleviin FIDE-albumeihin Wirtanen on saanut julki 26 tehtävää (2-siirtoisia matteja: 15, 3-siirtoisia matteja: 6, monisiirtoisia matteja yhden, 3 itsemattia ja yhden apumattitehtävän). Niistä hän sai 26 albumipistettä Albumipisteiden perusteella hänelle myönnettiin kansainvälisen tehtävämestarin arvo 1978.
Laadinnan ohella Wirtanen toimi tuomarina laadintakilpailuissa. Ansioista niiden järjestämisessä hänelle myönnettiin kansainvälisen tehtävätuomarin arvo 1958. Tuomarina hänen pätevyysalueensa olivat 2- ja 3-siirtoiset mattitehtävät.
Wirtasen 60-vuotispäivän kunniaksi Suomen Tehtäväniekat (ST) järjesti maaliskuussa 1971 laadintakilpailun 3-siirtoisille mattitehtäville. Kisan tuomarina toimi Wirtanen itse. Hän sai tuomionsa valmiiksi maaliskuussa 1972, mutta tulokset julkaistiin Suomen Shakissa vasta 1974 yhdessä kahden muun laadintakilpailun tuloksien kanssa. Wirtasen juhlakilpailuun otti osaa 44 laatijaa 14 maasta yhteensä 89 tehtävällä. Tehtävistä suuri osa osoittautui puutteellisiksi. Kisan voitti Jan Hannelius.