cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palestiinan vapautusjärjestö
2000-luku
Arafatin ja Ehud Barakin välisten lisäneuvottelujen lisäsopimus astui voimaan 1999, ja käytävä avattiin 2000. Edes Barakin aikana sitä ei toteutettu täysin, sillä Arafat hylkäsi neuvotteluissa tarjotut Länsirannan, Gazan ja Itä-Jerusalemin palestiinalaisvaltion alueeksi, ja väkivalta kiihtyi. Toisen intifadan alkaessa Israelin armeija miehitti jälleen maaliskuussa 2002 suuren osan Länsirantaa. Israelin hyökkäykset palauttivat jonkin verran PLO:n kansansuosiota, mutta tuhosivat myös suuren osan palestiinalaishallinnon hallinto- ja poliisivoimista.
Terrorismi
Yhdysvallat ja Israel pitivät PLO:ta terroristijärjestönä vuoteen 1991 ja moni muukin maa 1970-luvun puoliväliin asti.
PLO:n jäsenjärjestöjen merkittävimpinä terroristitekoina on pidetty:
2004 Yhdysvaltain kongressi julisti PLO:n olevan terroristijärjestö (Anti-Terrorism Act 1987:n mukaan) ja viittasi mm. Achille Lauro -hyökkäykseen.
Britannian National Criminal Intelligence Service raportin (1993) mukaan PLO oli ”kaikkein rikkain terroristijärjestö”, sillä oli 8–10 miljardin dollarin edestä varoja ja vuosittain 1,5 – 2 miljardin edestä tuloja ”lahjoituksista, kiristyksestä, maksuista, laittomasta asekaupasta, huumeiden salakuljetuksesta, rahanpesusta, petoksista jne.”. The Daily Telegraph kertoi 1999, että PLO:lla oli 50 miljardia dollaria salaisia sijoituksia ympäri maailmaa.
Selma Lundahl
Selma Emilia Lundahl (o.s. Heerman, 16. huhtikuuta 1853 Pori – 30. lokakuuta 1934 Tampere ) oli suomalainen näyttelijä, jota pidetään yhtenä suomenkielisen ammattiteatterin uranuurtajista. Hän oli vuonna 1872 aloittaneen Suomalaisen Teatterin (nyk. Kansallisteatteri) ensimmäisiä näyttelijöitä ja myös ensimmäinen suomenkielisten naispääosien esittäjä. Sairauden vuoksi Lundahlin näyttämöura jäi vain 12 vuoden pituiseksi, jonka jälkeen hän vaipui unohduksiin vuosikymmenten ajaksi.
Aika huipulla
Lundahl oli mukana suomenkielisen ammattiteatterin kaikkien aikojen ensimmäisessä esityksessä, jonka Suomalainen Teatteri antoi Porissa Hotelli Otavan tiloissa 13. lokakuuta 1872. Hän oli ruotsalaisen Charlotte Raa-Winterhjelmin ohella ensimmäinen teatterin naispääroolien esittäjä. Lundahl oli näyttämöllä myös maaliskuussa 1873, kun Suomalainen Teatteri esiintyi ensimmäistä kertaa Helsingissä. Tuolloin hänet nähtiin Aleksis Kiven Margaretan naispääosassa. Nuoresta iästään huolimatta Lundahl sai alusta lähtien päärooleja, kuten Maria Tudorin osan Victor Hugon samannimisessä näytelmässä, kuningatar Elisabet I:n roolin Friedrich Schillerin näytelmässä Maria Stuart ja Madame de Pompadourin osan Albert Emil Brachvogelin näytelmässä Narcisse Rameau. Hän paneutui tarkasti rooleihinsa ja sai myös paljon kiitosta työstään. Lundahl oli yhdessä Aurora Toikan kanssa Suomalaisen Teatterin alkuvuosien käytetyimpiä naisnäyttelijöitä. Hänen kehuttiin olevan ”sulokasliikkeinen ja viehättävä”, mutta Lundahl kohtasi myös kritiikkiä, jonka mukaan hän vetosi enemmän kauneudellaan kuin taidoillaan. Myös Lundahlin nuorempi sisar Cecilia oli jonkin aikaa kiinnitettynä Suomalaiseen Teatteriin, mutta jätti näyttämöt nopeasti avioiduttuaan.
Teatteriura päättyy
Vuonna 1874 hän solmi Turussa avioliiton Suomalaisen Teatterin näyttelijän Arthur Lundahlin kanssa. Pariskunnalle syntyi viisi lasta, joista tunnettu on everstiluutnatti Lars W. Lundahl. Arthur Lundahl kuoli heinäkuussa 1879, jonka jälkeen Selman oli vaikeaa pärjätä neljän pienen lapsen kanssa. Lapsista ensimmäinen oli kuollut jo alle vuoden ikäisenä ja nuorin syntyi vasta Arthurin kuoleman jälkeen. Lundahlin roolit vähenivät ja alkuvuosien raskailla teatterikiertueilla syntyneet terveysongelmat veivät hänet jopa sairaalaan. Lopulta Lundahl joutui lopettamaan uransa lavantaudin aiheuttaman muistisairauden vuoksi jo vuonna 1884. Näyttelijänuransa päätyttyä Lundahl haki lohtua erilaisista uskonlahkoista, ja avasi syksyllä 1885 parturi-kampaamon Viipuriin, jossa hän tutustui varhaisessa naisasialiikkeessä vaikuttaneeseen kirjailijaan Hanna Ongeliniin. He joutuivat ilkeämielisten puheiden kohteeksi, ja tekivät elokuussa 1886 painokanteen Wiborgsbladetissa julkaistusta pakinasta, jossa kirjoitettiin ”erään taiteilijaparin vaiheista ja seikkailuista”. Raastuvanoikeus tuomitsi lehden päätoimittajan sakkoihin, mutta naiset muuttivat kaupungista vielä samana syksynä.
Viimeiset vuodet
Viipurin jälkeen Lundahl asettui Lempäälään, jonne myös Ongelin muutti hänen luokseen jatkamaan kirjailijantyötään. Köyhyydessä elänyt Lundahl avioitui norjalaisen liikemiehen Isak Bergströmin kanssa vuonna 1899 ja muutti Norjaan, josta hän jälleen leskeksi jäätyään palasi Lempäälään Lundahl oli jo lähes unohdettu, kunnes toimittajat Kaarlo Aatra ja Fanny Davidsson nostivat hänet 1920-luvulla julkisuuteen yhtenä suomalaisen näyttämötaiteen pioneereista ja viimeisenä Kaarlo Bergbomin aikalaisena. Viimeiset elinvuotensa Lundahl vietti Pyynikillä toimineessa ruotsinkielisessä mummokodissa ja Koukkuniemen kunnalliskodissa, jossa hän kuoli 81-vuotiaana lokakuussa 1934. Lundahl haudattiin Kalevankankaan hautausmaalle, jossa siunauksen toimitti tuomiorovasti K. H. Seppälä.
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1999
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1999 eli World Cup oli seitsemäs ICC:n järjestämä maailmanmestaruusturnaus. Kilpailut käytiin 14. toukokuuta - 20. kesäkuuta pääasiassa Englannissa, mutta otteluita käytiin myös Irlannissa, Walesissä, Skotlannissa ja Alankomaissa. Mukana oli kaksitoista joukkuetta ja ne pelasivat kahdessa alkulohkossa jonka jälkeen lohkojen kolme parasta jatkoi loppusarjaan ja loppusarjan neljä parasta pudotuspeleihin. Ottelut pelattiin 50 syöttövuoron peleinä. Maailmanmestariksi selviytyi Australia.
Super Six
Samasta alkulohkosta loppusarjaan selvinneet joukkueet eivät kohdanneet toisiaan uudelleen Super Six vaiheessa, vaan niiden keskinäisen ottelun tulos alkusarjasta laskettiin mukaan taulukkoon.
Grzegorz Cybulski
Cybulski sijoittui Prahan EM-kilpailuissa 1978 pituushypyssä neljänneksi tuloksella 796 cm. Hän hävisi pronssimitalisti Vladimir Tsepeleville viisi senttimetriä.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Cybulski saavutti pronssia Rotterdamissa 1973 tuloksella 781 cm.
Hjørringin kunta
Hjørring on Pohjois-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 64 427 asukasta, ja sen pinta-ala oli 926,8 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Hjørring.
Ugress
Ugress on electronica-projekti Bergenistä, Norjasta. Projektin isä on Gisle Martens Meyer.
Sebež
thumb|250px|Pyhän kolminaisuuden kirkko Sebežissä. Sebež on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Latvian ja Valko-Venäjän rajaa 189 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Sebežin piirin keskus. Sen kautta kulkee Rēzeknen ja Novosokolnikin välinen rautatie (Sebežin asema) sekä Moskovasta Latvian rajalle johtava M9-valtatie. Asukkaita on 6 400 henkeä (vuonna 2008).
Sebež mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1414 liettualaisten hävittämänä Pihkovan feodaalitasavallan kaupunkina. Vuonna 1535 paikalle rakennettiin maavallein vahvistettu puinen linnoitus. Vuonna 1536 puolalaiset ja liettualaiset piirittivät linnoitusta, vuodesta 1579 lähtien se kuului Puolaan. 1500-luvun lopulta 1700-luvun alkuun saakka kaupungin omistamisesta käytiin useita taisteluita. Pietari I rakennutti linnoituksen uudelleen vuonna 1705. Vuonna 1772 Sebež liitettiin lopullisesti Venäjään. Vuonna 1777 siitä tuli Polotskin ja myöhemmin Vitebskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1894 juutalaiset muodostivat 61 % kaupungin asukkaista. Sebežin kihlakunnan väestöstä valtaosa oli valkovenäläisiä. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Ugress
Ugress on julkaissut viisi albumia: Resound (2002) kiipesi toiselle sijalle Norjan virallisella top-listalla. Seuraava albumi, Cinematronics, julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Kolmas albumi, Unicorn, julkaistiin tammikuussa 2008 ja se oli samalla ensimmäinen Ugress-albumi, jonka julkaisi Gisle Martens Meyerin oman levy-yhtiö Uncanny Planet Records. Reminiscience julkaistiin 2009, Collectronics vuonna 2010 ja Planet U, joka julkaistiin vuonna 2011. Collectronics on kokoelma-albumi, joka koostuu yhtyeen julkaisemista singleistä ja EP:istä.
Sana ugress tarkoittaa rikkaruohoa norjaksi.
Ugressin musiikki muistuttaa Crystal Methodin, Chemical Brothersin ja Propellerheadsin musiikkia. Joitain samankaltaisuuksia Röyksoppin kanssa on mainittu, mutta Ugressin tyylinlla on sanottu olevan "likaisempaa". Ugress käyttää paljon sampleja monilta muilta artisteilta ja televisio-ohjelmista. Ugress ei ole ainoa Gisle Martens Meyerin projekti, vaan vain yksi Uncanny Planet Recordsin monista projekteista.
Diskografia
Ugress on myös julkaissut ilmaiseksi jaettavia EP-levyjä
Hjørringin kunta
Nykyinen kunta muodostettiin yhdistämällä entiseen Hjørringin kuntaan Hirtshals, Løkken-Vrå ja Sindal vuonna 2007.
Dilwale Dulhania Le Jayenge
Dilwale Dulhania Le Jayenge (suom. ”Jalosydäminen vie morsiamen”), myös DDLJ, on intialainen hindinkielinen romanttinen komedia vuodelta 1995. Elokuva on Aditya Chopran ensimmäinen ohjaus ja sen on tuottanut hänen isänsä Yash Chopra. Päärooleja näyttelevät Shah Rukh Khan ja Kajol.
Dilwale Dulhania Le Jayenge voitti National Film Awards -palkinnon ja kymmenen Filmfare Awards -palkintoa. Se kuuluu kaikkien aikojen menestyneimpiin Bollywood-elokuviin. Elokuvaa on esitetty elokuvateatterissa Mumbaissa ennätyksellisesti noin 25 vuoden ajan. Se otettiin uudelleen teatterilevitykseen 25-vuotisjuhlan kunniaksi useassa maassa, mukaan lukien Suomessa.
Juoni
Raj Malhotra (Shah Rukh Khan) ja Simran Singh (Kajol) ovat intialaistaustaisia nuoria, jotka ovat kasvaneet Lontoossa. Raj on rikkaan lesken Dharamvir Malhotran (Anupam Kher) hemmoteltu ainoa lapsi. Raj rakastaa hauskanpitoa, ja oli koulunsa ensimmäinen, joka ei valmistunut. Simran on kaupanomistaja Chaudhry Baldev Singhin (Amrish Puri) vanhempi tytär. Chaudhry Baldev Singh on konservatiivinen punjabilaismies, joka haaveilee paluusta Punjabiin. Kerran Raj suututtaa Baldevin huijaamalla tämän myymään hänelle olutta kaupan sulkemisajan jälkeen. Baldev sanoo vihaisena Rajia häpeäksi intialaisille. Hän on ylpeä siitä, että on onnistunut kasvattamaan tyttärensä perinteisten arvojen mukaisesti. Simran haaveilee prinssistä, joka tulisi hänen elämäänsä ja veisi häneltä jalat alta. Hänen äitinsä Lajo (Farida Jalal) yrittää hillitä hänen haaveiluaan.
Eräänä päivänä Baldev saa kirjeen Ajitilta (Satish Shah), parhaalta ystävältään Intiasta. Ajit sanoo, että hänen poikansa Kuljeetin (Parmeet Sethi) ja Baldevin tyttären Simranin pitäisi mennä naimisiin, kuten he olivat sopineet lasten ollessa pieniä. Simran suostuu naimakauppoihin kunnioituksesta isäänsä kohtaan, mutta haluaa ensin lähteä kuukaudeksi kiertämään Eurooppaa ystäviensä kanssa, koska se olisi hänen viimeinen tilaisuutensa nähdä maailmaa ennen avioliittoa ja muuttoa Intiaan. Yleensä ankara Baldev antaa hänen lähteä, jos hän lupaa olla pettämättä isänsä luottamusta. Simran on aina kunnioittanut ja totellut isäänsä.
Matkalla Simran tapaa Rajin, joka on ottanut saman Eurorail-matkan kavereidensa kanssa. Epäonnisten käänteiden jälkeen, jotka Raj on suurimmaksi osaksi huonolla käytöksellään aiheuttanut, hän rakastuu Simraniin. Vasta saavuttuaan takaisin Lontooseen, Simrankin huomaa rakastuneensa Rajiin.
Palattuaan kotiin Simran kertoo äidilleen, että on rakastunut eikä voi mennä naimisiin Kuljeetin kanssa. Baldev kuulee vahingossa keskustelun ja on raivoissaan, koska Simran on pettänyt hänen luottamuksensa. Hän on järkkymätön päätöksessään, että Simran nai Kuljeetin sopimuksen mukaan, ja he lähtisivät Intiaan mahdollisimman pian. Baldevin mielestä Simran on aiheuttanut sydänsurunsa itse.
Vaikka Simran ei halua mennä naimisiin Kuljeetin kanssa, perhe lähtee Punjabiin. Käy ilmi, että Kuljeet on ylimielinen mies, joka käy kavereidensa kanssa metsästämässä ja kehuskelee heille pettävänsä myöhemmin vaimoaan. Lajo yrittää suojella tyttärensä tunteita, mutta ei uskalla vastustaa voimakastahtoista miestään. Simraniin ja hänen sisareensa Chutkiin Kuljeet röyhkeine kavereineen ei tee vaikutusta.
Raj ei halua luovuttaa. Hän seuraa Simrania Punjabiin ja sanoo pelastavansa tämän järjestetyltä avioliitoltaan, ja naivansa itse Simranin hänen isänsä suostumuksella. Raj tutustuu Kuljeetiin ja esittää kaikkien ystävää. Hän auttaa häävalmisteluissa ja ansaitsee pian kaikkien luottamuksen. Samaan aikaan Kuljeetin sisar Preeti (Mandira Bedi) ihastuu Rajiin ja asiat mutkistuvat, kun Rajin isä saapuu Intiaan.
Simran yrittää kaikin keinoin vältellä Kuljeetia. Lajo yllättää Simranin ja Rajin syöttämästä ruokaa toisilleen ja tajuaa, että Raj on se poika, jonka Simran tapasi matkallaan. Hän antaa heille korunsa ja käskee Rajia karkaamaan Simranin kanssa, koska kukaan ei ymmärtäisi heidän rakkauttaan. Raj sanoo Lajolle, että kaikki järjestyy ja hän nai Simranin vain, jos hänen isänsä antaa luvan.
Kaikki romahtaa, kun Baldev näkee valokuvan Simranista ja Rajista yhdessä Euroopassa. Hän paljastaa kaikille Rajin todelliset aikeet ja lyö tätä kaikkien edessä. Hän käskee Rajin lähteä ja sanoo, että Simran menee edelleen naimisiin Kuljeetin kanssa. Kun Raj istuu juna-asemalla, häntä seurannut Kuljeet tulee kavereidensa kanssa hakkaamaan hänet. Kun he yrittävät hyökätä myös Rajin isän kimppuun, Raj raivostuu ja hakkaa Kuljeetin sekä hänen kaverinsa. Baldev ja Ajit saapuvat paikalle, pysäyttävät Rajin ja käskevät hänen lähteä isänsä kanssa. Raj nousee junaan isänsä kanssa, mutta kun juna alkaa lähteä liikkeelle, perheen naiset saapuvat. Simran yrittää lähteä perään, mutta hänen isänsä pysäyttää hänet. Simran rukoilee häntä päästämään irti ja lopulta Baldev ymmärtää, että kukaan ei rakasta Simrania yhtä paljon kuin Raj. Hän käskee Simranin mennä Rajin mukaan ja Simran juoksee liikkuvaan junaan Rajin luo.
Soundtrack
Elokuvan musiikin sävelsi säveltäjäduo Jatin-Lalit ja sanoitukset teki Anand Bakshi.
Presbyteeri
pienoiskuva|[[Bysantti|Bysanttilainen miniatyyri Basileios II:n menologionista vuodelta 985 kuvaa Persian piispa Miloksen sekä presbyteeri Euoureksen ja diakoni Seboeksen marttyyrikuolemaa vuonna 341. Euoures on kuvassa vasemmalla alhaalla.]] Presbyteeri on yksi kristillisen kirkon viroista. Uudessa testamentissa sanalla viitataan paikallisten kristillisten seurakuntien johtajiin. Nykyään sana on synonyymi papille katolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa sekä useissa protestanttisissa kirkoissa, kuten luterilaisuudessa ja anglikaanisuudessa. Sanasta tulevat useat nykykielten pappia tarkoittavat sanat, kuten englannin priest, ranskan prêtre, ruotsin präst, ja saksan Priester.
Vapaissa suunnissa tällä termillä tarkoitetaan maallikkovanhimman virkaa.
Uudessa testamentissa
Kristinuskon syntyessä johdossa olivat apostolit, muun muassa Pietari. Käytännön avustamistyötä eli köyhien ja sairaiden avustamista varten apostolit perustivat diakonin viran. Kristinuskon levitessä apostolit asettivat seurakuntia johtivia kaitsijoita kätten päälle panemisella. Nämä kaitsijat jatkoivat uusien kaitsijoiden eli piispojen toimeen asettamista. Uudessa testamentissa tästä on esimerkkinä Timoteus, jonka tehtävä oli nimittää uudet kaitsijat ja muut seurakunnan johtohenkilöt. Kaitsijat olivat siis apostolien tehtävän perillisiä, ja heidän tehtävästään syntyi piispan virka jo varsin varhain.
Varhainen kirkko
Uuden testamentin jälkeissä kirjoituksissa on myös useita mainintoja presbyteereistä. Rooman piispa Kleemensin kirjeessä korinttilaisille vuodelta 96 on maininta siitä, että seurakuntalaiset syrjäyttivät omat presbyteerinsä. Kirjeen lopussa hän kirjoittaa: Mutta te, kapinan alkuunpanijat, olkaa kuuliaiset presbytereille, notkistakaa sydämenne polvet ja antakaa kurittaa itsenne mielenmuutokseen. Polykarpos Smyrnalainen nuhtelee kirjeessään filippiläisille heidän seurakuntansa presbyteerin Valensin ja hänen vaimonsa lankeemusta.
Ignatios Antiokialaisen teologia ajoitukseensa (100-luku) nähden korkeaa: Mutta teidän rukouksenne on tekevä minut täydelliseksi Jumalaa varten, jotta saavuttaisin sen osan, joka minulle on armossa tullut, kun panin turvani evankeliumiin niin kuin Jeesuksen ilmestymiseen lihassa ja apostoleihin niin kuin kirkon presbyteereihin.
Myöhemmät vaiheet
Varhaisen kirkon presbyteerin virka on sama kuin ortodoksisen ja katolisen kirkon papin virka.
Helluntaiseurakunta ja reformoitu kirkko kutsuvat itseään presbyteerisiksi, koska niitä johtavat maallikkovanhimmat. Näiden kirkkojen tulkinnan mukaan presbyteerit olivat ehdottomasti vain maallikoita, jotka olivat johtoasemassa varhaisessa kirkossa.
Nykyään termi liittyy myös reformoituun kirkkoon. Useimmissa reformoiduissa kirkkokunnissa on vallalla presby­teerinen kirkkojärjestys, jossa maallikot, joita kutsutaan presbyteereiksi, toimivat saman­arvoisina pappien kanssa kirkollisissa hallinto­elimissä, presby­teerioissa. Skot­lannissa ja Yhdys­valloissa kutsutaan reformoitua kirkkoa pres­by­teri­aaniseksi kirkoksi. Anglikaaninen kirkko tunnetaan Yhdysvalloissa nimellä episkopaalinen kirkko.
Ignalinan ydinvoimalaitos
thumb|Ignalinan ydinvoimala. Kuva vuodelta 2004. Ignalinan ydinvoimalaitos on Liettuan koillisosissa sijaitseva, nyttemmin suljettu ydinvoimala, joka oli toiminnassa vuosina 1983–2009. Se oli maan ainoa ydinvoimala.
Reaktorit
thumb|Ignalinan RBMK-reaktorin polttoainekanavien kannet. Voimalaan kuuluu kaksi RBMK-tyyppistä reaktoria, jotka valmistuivat vuosina 1983 ja 1987. Voimalan RBMK-1500-reaktorit olivat suuritehoisempia kuin Tšernobylin ydinvoimalaitoksen vesijäähdytteiset, grafiittihidasteiset RBMK-1000-reaktorit. Reaktorityyppi RBMK-1500 oli 1500 megawatin sähkötehollaan aikoinaan maailman suuritehoisin. Ignalinan sulkeminen oli yksi Liettuan EU-jäsenyyden ehdoista. Ykkösreaktori suljettiin vuoden 2004 lopussa ja 2-reaktori vuoden 2009 lopussa.
Ignalinan ydinvoimalaitoksen historiaa
Vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Neuvostoliiton hallitus päätti Liettuan pyynnöstä keskeyttää kolmosyksikön rakentamisen. Kakkosyksikön luovutus tuotantokäyttöön siirtyi vuoteen 1987. Vuonna 1989 kolmosyksikön loppurakentamisesta luovuttiin. Onnettomuuden jälkeen RBMK-reaktoreiden turvallisuutta on kuitenkin parannettu alkuperäisiin suunnitelmiin nähden.
Liettuan valtiosta tuli voimalaitoksen omistaja itsenäistymisen jälkeen vuonna 1991. Ignalinan sulkeminen oli yksi avainkysymyksistä Liettuan EU-jäsenneuvotteluissa. Vuonna 2000 päätettiin Ignalinan ykkösreaktorin sulkemisesta vuonna 2005 ja kakkosreaktorin sulkemisesta vuonna 2009. Viimeinen reaktori suljettiin 31. joulukuuta 2009.
Blagoi Blagoev
Blagoi Blagoev (, s. 4. joulukuuta 1956) on entinen bulgarialainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Ignalinan ydinvoimalaitos
Voimalan merkittävyydestä
Voimala tuotti noin 70 prosenttia Liettuan sähköenergiantarpeesta. Sulkemisen jälkeen maasta tuli riippuvainen fossiilisista polttoaineista, joista puolet joudutaan tuomaan Venäjältä.
Blagoi Blagoev
Blagoev osallistui Montréalin 1976 olympialaisissa alle 82,5-kiloisten sarjaan ja sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 362,5 kg. Hän nosti tempauksessa 162,5 kg ja työnnössä 200 kg. Hän menetti kuitenkin mitalinsa jäätyään kiinni dopingtestissä. Moskovan 1980 olympialaisissa hän saavutti hopeaa samassa sarjassa tuloksella 372,5 kg; tempauksessa tulos oli 175 kg ja työnnössä 197,5 kg. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei voinut osallistua itäblokin maiden olympiaboikotin vuoksi.
Ignalinan ydinvoimalaitos
Voimalan merkittävyydestä
Toimintavuotensa aikana Ignalinan ydinvoimala tuotti kahdella yksiköllään yhteensä noin 307,9 miljardia kWh sähköä. Tästä 2004 suljetun ykkösyksikön osuus oli noin 136,9 miljardia kWh ja 2009 suljetun kakkosyksikön noin 170,2 miljardia kWh.
Uuden ydinvoimalan suunnitelmat
Liettualla on ollut halu rakentaa Ignalinan tilalle korvaava, nykyaikaisempi ja turvallisempi voimalaitos, mutta valtion taloustilanne on rajoittanut hankkeen etenemistä. Liettua on neuvotellut uuden ydinvoimalan rakentamisesta länsimaiden kanssa. Viro, Latvia, Liettua ja Puola allekirjoittivat joulukuussa 2006 sopimuksen uuden ydinvoimalan rakentamisesta, mutta sopimus kaatui Liettuan lisättyä osuuttaan siinä. Liettuan tavoitteena oli rakentaa uusi ydinvoimala vuoteen 2018 mennessä.
Blagoi Blagoev
Blagoev teki urallaan 23 maailmanennätystä: viisitoista tempauksessa, yhden työnnössä ja seitsemän yhteistuloksessa.
Ignalinan ydinvoimalaitos
Aiheesta muualla
55.60444°N, 26.56°W
Laukaa (täsmennyssivu)
Laukaa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomessa:
Leningradin alueella Venäjällä (muodossa Laukaa tai Luga):
Meiän asia
Meiän asia on rap-duo Hannibalin & Sopan kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2007 Joku Roti Recordsin kautta. Kappaleesta "Met' ollaan vaan lappalaisia" on julkaistu musiikkivideo.
Hindenburg (zeppeliini)
LZ 129 Hindenburg (Luftschiff Zeppelin #129) oli vuosina 1936–1937 liikennöinyt saksalainen ilmalaiva eli zeppeliini, joka oli tarkoitettu Atlantin ylittävään matkustajaliikenteeseen. Sisarlaivansa Graf Zeppelin II:n ohella se oli maailman suurin koskaan rakennettu ilmalaiva. Hindenburg tuhoutui onnettomuudessa sytyttyään tuleen Yhdysvalloissa Lakehurstissa New Jerseyssä 6. toukokuuta 1937. Radioselostaja Herbert Morrisonin pikalevylle tallentama radiolähetys ilmalaivan tuhosta on säilynyt. Ilma-alus nimettiin marsalkka Paul von Hindenburgin mukaan, joka oli ollut Saksan tasavallan presidentti ennen kansallissosialistien ja Adolf Hitlerin valtaannousua.
Ilmalaiva Hindenburg
pienoiskuva|Hindenburg kokovertailussa suurten lentokoneiden kanssa. pienoiskuva|Hindenburg rakenteilla. Hindenburg ja sen sisarlaiva LZ-130 Graf Zeppelin II ovat suurimmat koskaan rakennetut ilma-alukset. Aluksen suurin pituus oli kolminkertainen verrattuna Boeing 747 -lentokoneeseen. Hindenburg oli 245 metriä pitkä, ja sen säiliön tilavuus oli 200 000 kuutiometriä. Hindenburg oli varustettu neljällä 890 kW:n dieselmoottorilla; maksiminopeus oli 135 km/h.
Alus pystyi kuljettamaan 76 matkustajaa (Atlantin ylityksillä 50), ja suurin miehistön määrä oli 61. Hindenburg maksoi rakennusaikanaan (1935) 500 000 Englannin puntaa. Ensilentonsa Hindenburg teki maaliskuussa 1936.
Hindenburg lensi vuonna 1936 Atlantin yli 17 kertaa: kymmenen kertaa Yhdysvaltoihin (Lakehurst, New Jersey) ja seitsemän kertaa Brasiliaan (Rio de Janeiro). Vuonna 1937 Hindenburg ylitti Atlantin kaksi kertaa: kerran Brasiliaan ja viimeisen kohtalokkaan lentonsa Yhdysvaltoihin. Euroopan lähtö- ja laskeutumispaikkana toimi Frankfurt.
Alun perin Hindenburgissa oli tarkoitus käyttää turvallista heliumia, mutta tuohon aikaan Yhdysvalloilla oli monopoli heliumin valmistuksessa, eikä Yhdysvallat myynyt kaasua kansallissosialistiseen Saksaan. Tästä syystä Hindenburgin kaasutankeissa käytettiin helposti saatavaa mutta syttymisherkkää vetyä.
Hindenburg lentoliikenteessä
Ilmalaivalla matkustaminen oli kallista. Menolippu maksoi siihen aikaan 400 dollaria (nykyrahassa 5 000 dollaria) ja meno-paluu maksoi 720 dollaria (nykyrahassa 9 000 dollaria).
Aluksen kyljessä oli kaksi isoa kantta. Ylemmän kannen sivulla oli salonki, jossa oli näköalapaikka ulos. Matkustajien hytit olivat salongin ja kävelykannen välissä. Jokaisessa hytissä oli pesukaappi. Saniteettitilat ja suihku olivat B-kannella, jossa oli myös keittiö ja miehistönmessi.
Tupakointihuone sijaitsi myös B-kannella, jonne pääsi ilmalukon kautta niin, että paine pidettiin ilmalukossa korkeampana kuin sen ulkopuolella, mikä esti vedyn vuotamisen sisään. Kaikki tulitikut ja sytyttimet takavarikoitiin ennen nousua.
Aluksen kantovoima tuli 200 000 kuutiometristä vetyä, joka oli sijoitettu 16 säiliöön kankaisella vaipalla päällystettyjen tukikaarien sisäpuolelle. Voimanlähteenä ilmalaivassa oli neljä Daimler-Benz DB 602 890 kW (1 200 hevosvoiman) dieselmoottoria, joiden avulla aluksen huippunopeus oli 132 kilometriä tunnissa.
Onnettomuus Lakehurstissa
Hindenburg oli 6. toukokuuta vuonna 1937 kello 16.00 laskeutumassa kolme päivää kestäneen lennon jälkeen Lakehurstin lentokentälle New Jerseyssä. Voimakas vastatuuli hidasti lentämistä, ja tämän vuoksi Hindenburg myöhästyi kymmenen tuntia. Ukkosmyrskyn ja kovan tuulen vuoksi se kierteli New Jerseyn rannikolla odotellen sään paranemista ennen kuin laskeutuminen voisi alkaa. Lakehurstin lentoaseman päällikkö komentajakapteeni Charles Rosendahl ilmoitti radiolla ilmalaivan päällikölle Max Preusille, että laskeutuminen voisi tapahtua. Ilmalaivan laskeutuminen sujui hitaasti mutta tasaisesti. Lähestyttäessä kiinnitysmastoa kapteeni kytki moottorit peruutusvaihteelle, jotta alus pysähtyisi paikoilleen. Sen jälkeen aluksesta pudotettiin painona ollutta vettä. Alus laskeutui tasaisesti 60 metriä, minkä jälkeen ankkuri heitettiin alas. Kello oli 19.25, kun kaikki oli valmista.
Hindenburgin laskeutumisen aikana yleisön joukossa oli NBC:n radiotoimittaja Herbert Morrison, joka tallensi pikalevylle aluksen laskeutumista. Morrisonin selostaessa Hindenburgin rungon harjalle syttyi yllättäen liekki. Yhtäkkiä koko ilmalaiva peittyi tuleen, ja paksu savuseinä kohosi kymmenien metrien korkeuteen.
Tulipalo eteni ilmalaivan keulaan, ja alus vajosi perä edellä maahan. Hindenburgin keula osoitti kohti taivasta, kunnes alus romahti maahan. Kaikki oli ohi 37 sekunnissa.
Ilmalaivassa olleista 97 ihmisestä selviytyi hengissä 62.
Thistedin kunta
Thisted on Pohjois-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 43 385 asukasta, ja sen pinta-ala oli 1 074,3 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Thisted.
1. tammikuuta 2007 Hanstholmin, Sydthyn ja Thistedin kunnat liittyivät yhteen nykyiseksi Thistedin kunnaksi Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä.
Giuseppe Castelli
Vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa Castelli sai 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia Ruggero Maregattin, Gabriele Salviatin ja Edgardo Toettin kanssa.
Castelli kaatui toisessa maailmansodassa.
Nestor Tarsoslainen (stoalainen)
Nestor Tarsoslainen (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta, Kilikiasta.
Nestor toimi stoalaisessa koulussa Ateenassa. Muutoin hänen elämästään ei tiedetä juuri mitään. Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kirja VII on sisältänyt hänen elämäkertansa, mutta tuo osuus kirjasta on kadonnut; nimestä on säilynyt ainoastaan maininta sisällysluettelossa. Nestor oli Panaitioksen aikalainen, joko tämän oppilas tai oppilastoveri. Hänet on joskus sekoitettu toiseen samannimiseen Nestor Tarsoslaiseen, jonka sanotaan toimineen Tiberiuksen opettajana, mutta jälkimmäinen eli ensimmäisellä vuosisadalla, mikä muodostaisi ajoitusongelman.
Diepoksibutaani
Diepoksibutaani eli butadieenidiepoksidi tai erytritolianhydridi (C4H6O2) on orgaaninen yhdiste, joka sisältää kaksi epoksidiryhmää. Yhdistettä käytetään polymeerien valmistuksessa ja orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa diepoksibutaani on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta hydrolysoituu vedessä muodostaen erytritolia. Diepoksibutaani on optisesti aktiivinen yhdiste ja siitä tunnetaan (+)- ja (-)-isomeerien lisäksi optisesti tehoton mesoyhdiste.
Valmistus ja käyttö
Diepoksibutaanin raseemista seosta voidaan valmistaa usealla tavalla, muun muassa lähtemällä erytrityylikloorihydriinistä tai kuumentamalla emäksisissä olosuhteissa 1,4-dikloori-2,3-butaanidiolia tai 1,4-dibromi-2-buteenia. Yhdisteen mesomuotoa voidaan syntetisoida 1,4-dihydroksi-2-buteenista tai 3,4-epoksi-1-buteenista.
Diepoksibutaania käytetään tutkimuskemikaalina ja valmistettaessa muita yhdisteitä kuten erytritolia ja eräitä lääkeaineita. Polymeeriteollisuudessa sitä käytetään muovien kovettamiseen ja keinokuitujen ristisitomiseen. Diepoksibutaania voidaan käyttää myös mikrobien kasvua estävänä aineena.
Metaboliittina ja myrkyllisyys
Ihmiselimistössä diepoksibutaania muodostuu maksassa 1,3-butadieenistä. Yhdiste hapettuu ensin monoepoksidiksi ja tämän jälkeen diepoksibutaaniksi. Syöpälääkkeenä käytettävä treosulfaani on aihiolääke, joka metaboloituu ihmiselimistössä ei-entsymaattisesti diepoksibutaaniksi, joka toimii varsinaisena syöpäsolujen DNA:ta alkyloivana yhdisteenä.
Resitaali
Resitaali on yhden henkilön esittämä soitin- tai lauluesitys tai yhden säveltäjän töihin keskittyvä esitys. Pianoresitaalien keksijänä pidetään Franz Lisztiä.
Sonic Shuffle
Sonic Shuffle on Hudson Softin ja Sonic Teamin kehittämä partypeli, joka julkaistiin Pohjois-Amerikassa 14. marraskuuta ja Japanissa 21. joulukuuta 2000 sekä Euroopassa 9. maaliskuuta 2001. Se on toistaiseksi ainoa Sonic-peli, joka on lajiltaan Partypeli ja se on kehitetty ainoastaan Sega Dreamcastille.
Pelaaminen
Sonic Shuffle muistuttaa pelaamiseltaan paljon Mario Party -pelisarjan pelejä, mistä se onkin saanut jonkun verran kritisointiakin. Peli sisältää Tarinatilan, jossa pelaajan täytyy läpäistä erilaisia pelilautoja juonen mukaisesti, moninpelillä pelattavan Versus-moodin ja Sonic Roomin. Pelissä pelaajan täytyy saada kerättyä jokaisessa ottelussa muita hahmoja ennen kaikki minipeleistä saatavat Emblemit. Peli sisältää yhteensä viisi erilaista pelilautaa, jotka ovat Emerald Coast, Fire Bird, Nature Zone, Riot Train ja Fourth Dimension Space.
Peli sisältää yhteensä kahdeksan erilaista pelattavaa hahmoa, joista puolet ovat avattavia. Avattaviin hahmoihin kuuluu Sonic, Tails, Knuckles, Amy, Super Sonic, Big the Cat ja Chao.
Peli sisältää yhteensä 50 erilaista minipeliä, jotka on luokiteltu Variety- ja Challenge-luokkiin, joista Challenge-pelit on luokiteltu omiin joukkueluokkiin. Minipelit sisältävät aina pienen tarinan tai haasteen ja normaalisti myös valinnan, jossa saa valita joko sen että maksaa voittajalle rahaa tai ottaa rangaistuksen. Aina kun pelaaja on pelannut minipelin läpi, hän voi avata sen Versus-moodiin tai Sonic Roomiin pelattavaksi peliksi.
Pelissä pelaajan täytyy myös pelata satunnaisesti annetuilla korteilla. Pelin korteista kolme on S-kortteja, kun taas yksi on ROBOTNIK-kortti. Pelin kortit määräävät aina myös sen että kuinka monta ruutua pelaaja voi liikkua seuraavalla vuorolla. ROBOTNIK-kortti puolestaan aiheutti joko pelaajalle tai kaikille hahmoille jonkinlaista ongelmaa.
Tarina
Tarina alkaa siitä kun Sonic ja kumppanit joutuvat siirretyiksi Maginary Worldin mielikuvitteelliseen maailmaan. Kylän asukki nimeltään Void on laittanut Master Precioustonen moniksi palasiksi, saaden aikaan kaaosta ympäri maailmaa. Lumina Flowlight ja kaikki muut Maginary Worldin asukkaat kannustavat Sonicia ja hänen kumppaneitaan palauttaakseen Maginary Worldin takaisin normaaliksi sekä kootakseen Master Precioustonen takaisin ehjäksi, hän kuitenkin katosi mystisesti Precioustonen katoamisen jälkeen.
Pelin lopussa selviää että Lumina ja Void molemmat ovat Illumina ja sen Illumina todisti itse. Lopuksi Sonic ja hänen ystävänsä jättävät Maginary Worldin taakseen tietäen että se on taas turvassa ja lopputekstien aikana Sonic, Tails, Knuckles ja Amy suuntaavat kohti heidän seuraavaa seikkailuaan.
Vastaanotto
Peli sai vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista negatiivisiin. Eniten kritisoitiin sitä, että peli muistuttaa liikaa Mario Party -pelejä. ScrewAttack sijoitti sen huonoimpien Sonic-pelien listallaan kolmanneksi ja kritisoi lisäksi massiivista tarinaa, joka koitui pettymykseksi.
Peli sai seuraavilta arvostelijoilta seuraavat arvosanat.
Henrik Corte
Henrik Corte (k. 1680) oli virkamies, Raahen kaupungin ensimmäinen pormestari ja menestyksekäs liikemies.
Saksalaista syntyperää oleva Corte tuli Pohjois-Pohjanmaalle 1640-luvun alussa, toimien ensin tukholmalaisen kauppiaan edustajana, sitten Oulussa voutina vuodesta 1647 ja lääninhaltijana Pietari Brahen palveluksessa. Vuonna 1650 hänet määrättiin muuttamaan silloiseen Salon kaupunkiin. Siellä Corte paneutui tarmokkaasti Raaheksi myöhemmin nimetyn ja laajentuvan kaupungin kehittämiseen voutina ja pormestarina. Raahen olot järjestettiin hänen johdollaan. Veroja hän keräsi kruunulle, kreivikunnalle ja kaupungille. Samalla Corte harjoitti itse menestyksellistä liiketoimintaa kaupungin porvarina, samoin kuin tervakauppaa Tukholmaan. Pormestariksi ryhtyessään hän oli saanut itselleen 12 vuoden verovapauden. Corte oli myös mukana perustamassa Kajaanin vapaaherrakuntaan suolankeittimöä ja potaskatehdasta ja omisti useita Pietari Brahen hänelle lahjoittamia maatiloja. Raahen valtiopäivämies Corte oli vuonna 1672. Raahen vanhaan kirkkoon hän lahjoitti muun muassa saarnatuolin ja epitafin. Corten ensimmäinen puoliso oli Kristina Forbus (k. 1661) ja toinen Elisabet Root. Corten poika ensimmäisestä avioliitosta Henrik Corte nuorempi (1647–1708) seurasi isäänsä Raahen toisena pormestarina 26 vuoden ajan ja vielä tämän poika Gabriel Corte oli Raahen pormestari 1708–1728.
Sinfonia C-duuri (Bizet)
Georges Bizet'n (1838–1875) sinfonia C-duurissa on vuonna 1855 sävelletty neliosainen orkesteriteos. Se löydettiin arkistoista vasta vuonna 1933. Felix Weingartner johti teoksen kantaesityksen Baselissa 26. helmikuuta 1935. Sinfonia nousi heti suosioon, ja siitä on saatavilla useita levytyksiä.
Säveltäessään teosta Bizet opiskeli Charles Gounod'n johdolla Pariisin konservatoriossa. George Balanchine teki sinfonian pohjalta baletin.
Juho Alvas
Rüdiger-Hans (Juho) Alvas (alk. Gruszka; 2. heinäkuuta 1919 Helsinki – 7. joulukuuta 2007 Porvoo) oli suomalainen huilutaiteilija.
Alvas opiskeli huilunsoittoa ensin isänsä, huilutaiteilija Johann (Hanns) Alvaksen (1892–1971) johdolla, sittemmin Pariisissa Gaston Crunellen, René le Royn sekä Wienissä professori Rezničekin johdolla. Ammattimuusikon ura alkoi 1937 Turun kaupunginorkesterissa. Jatkosodan aikana Alvas soitti Laivaston soittokunnassa Turussa, ja Helsingin kaupunginorkesteriin hänet otettiin huilun äänenjohtajaksi ja soolohuilistiksi 1952–1979 kapellimestari Tauno Hannikaisen henkilökohtaisesta vaatimuksesta. Alvaksella oli lukuisia solistisia tehtäviä orkestereissa, ja kamarimuusikkona hän soitti muun muassa kuuluisassa Crusell-puhallinkvintetissä.
Toisessa päätyössään, Sibelius-Akatemian huilunsoiton lehtorina (1958–1986), Alvas loi kokonaisen uuden sukupolven ammattihuilisteja. Hänen värikästä ja mukaansatempaavaa soittoaan saatiin kuulla aina vuosituhannen loppuun asti.
Kun Alvas pääsi edellä mainituista työtehtävistä eläkkeelle, hän omistautui edistämään harrastajamusiikin toimintaa perustamalla ja johtamalla eri orkestereita Porvoon seudulla, kuten Porvoon orkesteriyhdistyksen orkesteria, Porvoon Big Bandia ja Porvoon Puhallinorkesteria. Alvaksen tarmo riitti myös moniin muihin toimintoihin, joista mainittakoon Turun Akvaarioystävät ry:n perustaja ja puheenjohtaja 1943, Suomen Perhostutkijain seuran perustajajäsen ja sihteeri. Turussa ollessa purjehduskin kuului harrastuksiin. Hän oli Suomen Huiluseuran kunniajäsen.
Nicolas Racot de Grandval
Nicolas Racot de Grandval (1676 Pariisi – 16. marraskuuta 1753 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, cembalisti ja näytelmäkirjailija.
Hänen vanhempansa olivat näyttelijä ja taidemaalari Daniel Racot de Grandval sekä tämän puoliso Marguerite Poirier. Jo nuorella iällään Nicolas Racot de Grandval liittyi kierteleviin näyttelijäseurueisiin ja asettui kuitenkin myöhemmin Pariisiin. Siellä hän liittyi Dancourt’in eli Floren Cartonin näyttelijäseurueeseen ja Comédie-Française teatteriin. Samaan aikaan hän säesti cembalolla useita viihteellisiä näytöksiä ja balettiesityksiä vuosien 1695 ja 1696 välisenä aikana Versaillesissa.
Hän kirjoitti musiikin lukuisiin iloluonteisiin teatteriesityksiin ja näytelmiin, eritoten näin Dancourt’in ja Legrandin seurueissa ollessaan.
Hänestä tuli myös urkuri Saint-Eustachen kirkkoon Pariisissa.
Useiden näytelmien lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu myös jossain määrin ilottelevia komedioita kuten esimerkiksi « Le Pot de chambre cassé” (Särkynyt potta), jota usein mainitaan hänen poikansa teokseksi. Hän myös teki almanakan vuoden 1745 sananlaskuista nimimerkillä «Cartouchivandeck».
Nicolas Racot de Grandvalin poika Charles-François oli myös näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Mars Exploration Rover
thumb|200px|MER-kulkija verrattuna [[Mars Pathfinder|Pathfinder-luotaimen Sojourneriin.]] Mars Exploration Rover (MER)-kulkijat ovat NASAn kaksi Mars-mönkijää, jotka laukaistiin 10. kesäkuuta ja 8. heinäkuuta 2003. Nämä kulkijat laskeutuivat Marsiin 4. ja 24. tammikuuta 2004. Kulkijoiden nimet ovat Spirit ja Opportunity. Ne tarkoittavat henkeä ja mahdollisuutta.
Maahan jätettiin kulkijoiden kaksoiskappale, jolla voidaan tehdä kokeita esim. hätätilanteissa. Sitä on kevennetty niin, että sen paino vastaa Marsissa olevien kulkijoiden painoa.
Kulkijoiden nimet ovat peräisin Yhdysvalloissa järjestetystä nimikisasta. Yli 10 000 ehdotuksen joukosta 9-vuotiaan Sofi Collisin nimiehdotukset voittivat.
Kulkijoiden alkuperäiseksi toiminta-ajaksi suunniteltiin 90 vuorokautta eli noin kolmea kuukautta, mutta ne ylittivät suunnitellun toiminta-aikansa moninkertaisesti. Spirit-kulkija on juuttui hiekkaan huhtikuun 29. päivä 2009, ja lopulta lakkasi toimimasta maaliskuun 22. päivä 2010. Opportunity puolestaan pysyi toiminnassa 10. kesäkuuta 2018 asti. Opportunityn Marsissa kulkema matka 45,16 kilometriä, on pisin minkä pyörillä kulkevan ajoneuvo on kulkenut maan ulkopuolella.
26. marraskuuta 2011 NASA laukaisi onnistuneesti Curiosity-mönkijän kohti Marsia osana NASAn Mars Science Laboratory missiota.
Aalborgin kunta
Aalborg on Pohjois-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 217 063 asukasta, ja sen pinta-ala oli 1 137,4 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Aalborg.
Vuonna 2007 aiempaan Aalborgin kuntaan liitettiin Halsin, Niben ja Sejlflodin kunnat.
Digital Equipment Corporation
Digital Equipment Corporation (DEC, Digital) oli yhdysvaltalainen tietotekniikkavalmistaja.
Historia
Yrityksen perustivat MIT:n insinöörit Ken Olsen (vaimo Eeva-Liisa Aulikki Valve ) ja Harlan Anderson vaimoineen vuonna 1957. Perustamisen rahoitti American Research and Development Corporation, joka sijoitti yhtiöön 70 000 dollaria vastineeksi 70 prosentin omistusosuudesta.
DEC kasvoi maailman toiseksi suurimmaksi tietokoneyhtiöksi, jolla oli ja 14 miljardin dollarin liikevaihto.
DEC oli etenkin ensimmäisinä vuosikymmeninään merkittävä tietotekniikan edelläkävijä ja teki tunnetuksi etenkin minitietokoneen käsitteen. PDP-8 oli ensimmäinen laite, josta käytettiin minitietokone-sanaa. Yrityksen listautuminen pörssiin vuonna 1966 oli jättipotti etenkin rahoittajataho American Research and Development Corporationille, joka sai sijoituksestaan vuonna 1972 monituhatkertaisen voiton. Vuonna 1977 oli yritys oli suurin minitietokoneiden valmistaja, jolla oli hallussa 40 prosenttia markkinoista.
DEC perusti hakukonepalvelustaan tunnetun AltaVistan vuonna 1995.
DEC:lla oli tytäryhtiö Suomessa vuoteen 1998 asti, jolloin Compaq osti DEC:n. Compaq päätyi Hewlett-Packardin omistukseen vuonna 2002.
Tuotteita
pienoiskuva|Varhainen VAX
Paulina Barzycka
Paulina Barzycka (s. 18. maaliskuuta 1986 Lublin) on puolalainen uimari. Hän on saanut pronssia juniorien Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002 (4x100 m vapaauintiviesti) ja lyhyen radan EM-kilpailuissa 2005 (200 m vapaauinti). Hän on myös kilpaillut kesäolympialaisissa vuosina 2004 ja 2008. Vuonna 2004 hän ylsi neljännelle sijalle 200 metrin vapaauinnissa.
Furmanov
thumb|125px|Furmanovin vaakuna. Furmanov on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ivanovon ja Nerehtan välisen rautatien varrella (Furmanovin asema) 33 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Kaupunki on Furmanovin piirin keskus. Asukkaita on 37 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1918 useista tehdastaajamista ja 1620-luvulta lähtien tunnetusta Sereda-Upinon kylästä muodostettiin Seredan kaupunki. Vuonna 1941 se sai nimen Furmanov paikkakunnalla syntyneen kirjailija Dmitri Furmanovin mukaan. Kaupungissa on lähinnä tekstiiliteollisuutta.
Richard Durbin
Richard Joseph ”Dick” Durbin (s. 21. marraskuuta 1944, East St. Louis, Illinois) on yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Vuoden 1997 alusta alkaen hän on ollut Yhdysvaltain kongressin vanhempi senaattori Illinoisin osavaltiosta. Illinoisin nuorempana senaattorina toimii Tammy Duckworth.
Durbinista tuli demokraattien ehdokas korvaamaan eläkkeelle siirtyvän demokraatin Paul Simonin vuonna 1996. Durbin ja Simon ovat pitkäaikaisia ystäviä, ja Durbin pitää Simonia oppi-isänään. Vuonna 2002 Durbin oli yksi niistä 23:sta senaattorista, jotka äänestivät presidentti George W. Bushin Irak -päätöslauselmaa vastaan.
Hän toimi Yhdysvaltain senaatin enemmistön(demokraattien) puoluepiiskurina 2007–2015. Hänet valittiin uudelleen enemmistön piiskuriksi 20.1.2021 lähtien, kun demokraattipuolue sai enemmistön senaattiin.
Synnynnäinen sydänvika
Synnynnäiset sydänviat ovat sydämen kehityksen häiriintymisestä johtuvia sydänsairauksia. Rakenteellisista sydänvioista kärsii joka sadas vastasyntynyt. Useimmiten vian syy jää epäselväksi. Useimmiten siihen ei myöskään liity muita rakenteellisia vikoja, mutta joskus se voi olla osa laajempaa oireistoa, kuten Downin tai Catch 22 -oireyhtymää.
Erilaisia sydänvikoja
Tyypillisimpiä muotoja ovat kammioväliseinän aukko, eteisväliseinän aukko, avoin valtimotiehyt, eteis-kammioväliseinäaukko, aortan koarktaatio, aortan ja keuhkovaltimon ahtaumat, suurten suonten transpositio, vajaakehittynyt sydämen vasen puoli ja Fallot'n tetralogia. Näihin lukeutuu noin 90 prosenttia todetuista tapauksista.
Joe Purcell
pienoiskuva|Joe Purcell Joe Edward Purcell (29. heinäkuuta 1923 – maaliskuu 1987) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Arkansas'n kuvernöörinä kuuden päivän ajan vuonna 1979. Hän syntyi Warrenissa ja valmistui Arkansas'n yliopistosta.
Jahor Filipenka
thumb|250px|Jahor Filipenka Jahor Usevaladavitš Filipenka (, łacinkaksi Jahor Usievaładavič Filipienka, ; s. 10. huhtikuuta 1988 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Edmund Goulding
Edmund Goulding (20. maaliskuuta 1891 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia – 24. joulukuuta 1959 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän aloitti Metro-Goldwyn-Mayerilla vuonna 1925 ja ohjasi studiolle muun muassa elokuvan Grand Hotel (1932), joka palkittiin parhaan elokuvan Oscar-palkinnolla. Vuosina 1936–1946 Goulding työskenteli lähes yksinomaan Warner Brosille, jolle hän ohjasi muun muassa useita Bette Davisin elokuvia.
Sture
Sture on ollut nimenä useammalla eri alkuperää olevalla ruotsalaisella aatelissuvulla.
Kaksi Natt och Dag -suvun haaraa on käyttänyt nimeä Sture. Sture-suvuilla on ollut suuri vaikutusvalta Ruotsin historiassa, ja ne ovat olleet tunnettuja keskiajalta saakka.
Sture I (Gumsehuvud)
Ikivanha aatelissuku Åsin kihlakunnasta. Sukuun kuulunut Rörik Sture, yksi Erik Magnussonin miehistä, tunnetaan jo vuodesta 1310.
Suku asui myöhemmin pääasiassa Smålandissa ja kuoli viimeistään vuonna 1454.
Sture III (Vanhempi Sture eli Sjöblad-suku)
right|thumb|Anund Sturen sinetti vuodelta 1323, jossa on vaakunan kolme lumpeenlehteä. Vanhempaa Sture-sukua sanotaan myös Sjöblad-suvuksi vaakunansa mukaan, jossa on kolme lumpeenlehteä (heraldisena symbolina ).
Suku on ikivanha aatelissuku Södra Vingistä Åsin kihlakunnasta.
Kalevan kisat 1948
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1948
Kilpailut järjestettiin Tampereella 15. elokuuta. Kilpailupaikka oli Pyynikin kenttä.
Sture
Sture III (Vanhempi Sture eli Sjöblad-suku)
Suku on ollut tunnettu ainakin vuodesta 1310 lähtien, jolloin valtioneuvos Anund Sture, joka oli ollut kuningas Birgerin uskottu mies, mutta siirtyi pian Eerik Maununpojan puolelle. Hän oli naimisissa Katarina Näskonungsdotterin kanssa, joka kuului Natt och Dag -sukuun. Toisinaan väitetään, että myöhemmät Sture-suvut olisivat omaksuneet Sture-nimen tältä vanhemmalta suvulta tähän sukuun kuuluneen Tune Andundssonin tuntemattoman sisaren kautta. Suku sammui valtionhoitaja Sten Sture vanhemman kuollessa vuonna 1503.
Sture IV (peitsi)
Suku mainitaan Vartoftassa vuonna 1367. Yleensä suvun jäsenet asuivat Kindin ja Redvägin kihlakunnissa. Suku sammui vuoden 1416 jälkeen. Karin Svensdotter avioitui ennen vuotta 1426 Natt och Dag -sukuisen Bo Stenssonin kanssa.
Sture V: Nuorempi Sture-suku (Natt och Dag)
Nuorempi Sture-suku on Natt och Dag -suvun haara. Nimeä Sture käytti tässä suvussa ensimmäisenä Nils Bosson Natt och Dag, jonka äiti Karin Svensdotter Sture kuului edellä mainittuun sukuun (Sture IV). Hänen poikansa, valtionhoitaja Svante Niilonpoika, joka odottamatta kuoli vuonna 1512, ei itse käyttänyt Sture-nimeä. Sukunimen Sture otti jälleen käyttöön hänen poikansa Sten Sture nuorempi (noin 1402–1520), joka oli valtionhoitajana vuosina 1512–1520.
Kuningas Eerik XIV surmautti vuonna 1567 Sten Sturen pojan Svante Steninpoika Sturen ja tämän kaksi poikaa.
Sture VI: Vapaherrallinen suku nro 187 (Natt och Dag)
Kenraalimahuri Sten Arvidsson Natt och Dag ylennettiin vuonna 1720 vapaaherraksi ja sai ritaristolta ja aatelilta oikeuden käyttää nimeä Sture, koska hän oli sukua edellä mainitulle nuoremmalle Sture-suvulle. Suvun viimeinen jäsen oli hänen pojan­pojan­poikansa, kihla­kunnan­tuomari Sten Miles Sture (1806–1875).
Tunnettuja Stureja
Tässä luetelluista henkilöistä Sten Sture vanhempi kuului edellä mainittuun sukuun III, muut sukuun V.
Eikan pumppu
Eikan pumppu oli 1960-luvun puolivälissä Helsingissä jonkin aikaa vaikuttanut nuorisojengi, joka piti tapanaan kokoontua Eino Leinon patsaan luona Esplanadin puistossa.
Folk-, mod- ja beatnik-liikkeistä tyylivaikutteita hakenut nuorisojoukko koostui lähinnä Helsingin lukiolaisista ja vaati julkisuudessa itselleen nuorisotilaa, jossa voisi kokoontua ja musisoida. (Helsingissä tosin toimi tuolloin jo ainakin 1957 Hakaniemeen avattu nuorisokahvila Haka-kerho.)
Eikan pumpun jäsenet olivat keskeisesti mukana muun muassa Yhdysvaltojen suurlähetystön eteen kokoontuneessa mielenosoituksessa diplomaatti W. Averell Harrimanin vierailua ja Vietnamin sotaa vastaan. Myöhemmin Espan puistossa tapahtuneen puukotuksen jälkeen poliisi esti kokoontumisen Eino Leinon patsaalla.
Jukka Kuoppamäki levytti vuonna 1965 singlen ”Eikan pumppu”. Yleisradio teki jengistä samannimisen 30 minuutin televisiodokumentin 1967, jossa tästä vuonna 1965 alkaneesta ilmiöstä puhutaan jo menneessä aikamuodossa.