cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Vartan
Nuoruus
Vartan syntyi Boulogne-Billancourt'ssa, Hauts-de-Seinen maakunnassa Ranskassa ainoaksi lapseksi. Hänen vanhempansa ovat Eddie (muusikko) ja Doris Vartan (taiteilija). Michaelin isä on bulgarialainen, unkarilaista ja armenialaista syntyperää. Hänen äitinsä on amerikanjuutalainen, puolalaista syntyperää. Michaelin vanhemmat erosivat hänen ollessa 5-vuotias. Vartan muutti tämän jälkeen Yhdysvaltoihin äitinsä kanssa. Mutta hetken asuttuaan Amerikassa Michael muutti takaisin Ranskaan isänsä luokse maaseudulle, ja eli siellä aina 18-vuotiaaksi asti yksinkertaisessa ympäristössä. 18-vuotiaana Michael kertoi haluavansa taiteilijaksi ja muutti Los Angelesiin äitinsä luokse, koska ei halunnut jäädä asepalvelukseen Ranskaan. Michael meni näyttelijäkouluun Los Angelesissa, kuultuaan koe-esiintymistensä jälkeen, että hänellä on potentiaalisia lahjoja näyttelijäksi. Nykyään Michael kokee itsensä amerikkalaiseksi.
Ura
Monien pienten roolien jälkeen Vartan näytteli elokuvissa kuten Pakko olla in (1998), One Hour Photo (2002) ja Anoppi on pahin (2005). Vartanin kenties tunnetuin rooli on Michael Vaughn yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Alias (2001–2006), jossa hän esiintyy yhteensä 95 jaksossa. Vartan on myös vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Frendit ja Ally McBeal. Vartan on saanut yhteensä viisi ehdokkuutta muun muassa Teen Choice Awardeissa ja MTV Movie Awardseissa sarjasta Alias ja elokuvasta Pakko olla in. Draamasarjassa Naistenmiehet Vartan esittää James Walkeria.
Vartan torjui roolin kauhuelokuvassa Scream 3 (2000), koska halusi ohjata uraansa eri suuntaan.
Yksityiselämä
Vartan soittaa vapaa-ajallaan kitaraa ja maalaa.
Luettelo Marshallinsaarten saarista
Tämä on luettelo Marshallinsaarten saarista.
Ne Prophetat
thumb|180px|Ne Prophetat
'''Ne Prophetat. Haggai. SacharJa. Maleachi.''' on Mikael Agricolan suomennos eräistä Raamatun Vanhan testamentin profeettakirjoista. Se ilmestyi vuonna 1552. Se täydensi edellisenä vuonna ilmestynyttä Weisut ia Ennustoxet -teosta sisältäen siitä poisjääneet tekstit.
Nimensä mukaisesti teos sisälsi Vanhan testamentin kolme viimeistä profeettakirjaa eli Haggain, Sakarjan ja Malakian kirjat. Weisut ia Ennostoxet -teoksen tavoin teos sisälsi myös saksan- ja ruotsinkielisistä lähteistä lainattuja alkupuheita ja selityksiä.
Tahkoluodon voimalaitos
Tahkoluodon voimalaitos oli vuonna 1976 valmistunut Porin Tahkoluodossa sijaitseva Pohjolan Voiman omistama hiilivoimalaitos, joka suljettiin 2015. Laitosta modernisoitiin useaan otteeseen, ja sen sähköteho oli 235 MW. Myöhemmin valmistunut Meri-Porin voimalaitos käyttää samaa 150 metriä korkeata savupiippua.
Voimalaitos suljettiin kannattamattomana vuonna 2015 ja helmikuussa 2017 Pohjolan Voima ilmoitti sen purkamisesta.
Aiheesta muualla
61.63222°N, 21.405°W
Meri-Porin voimalaitos
pienoiskuva|upright|Meri-Porin voimalaitos lokakuussa 2009. Meri-Porin voimalaitos on Porin Tahkoluodossa sijaitseva Suomen suurin ja nykyaikaisin hiilivoimalaitos. Laitos on valmistunut vuonna 1994 ja sen sähköteho on 560 MW. Sitä käytetään sähköntuotannon varavoimalana. Marraskuussa 2022 uutisoitiin, että voimalaa käytetään talvella 2022-2023 tarvittaessa ennakko-ostojen perusteella eli mikäli sähkömarkkinoille päivittäin tehty tuotantohinta on tullut hyväksytyksi.
Aiheesta muualla
61.63167°N, 21.40667°W
Helsingin ranskalais-suomalainen koulu
Helsingin ranskalais-suomalainen koulu on Suomen valtion ylläpitämä erikoiskoulu, jossa noudatetaan suomalaista opetussuunnitelmaa painotetulla ranskanopetuksella vahvistettuna. Kouluun kuuluvat esikoulu, peruskoulu, lukio sekä samassa rakennuksessa toimiva Ranskalaisen koulun ystävät ry:n ylläpitämä yksityinen leikkikoulu.
Historia
right|thumb|Puistokadun varrella oleva huvila, jossa koulu alkuvuosinaan toimi. right|thumb|Entinen Helsingin ranskalais-suomalaisen koulun, nykyinen Eiran aikuislukion koulutalo Laivurinkadun varrella Koulun perusti ranskalainen Catherine Servé, jonka aloittaman yksityisen ranskankielisen leikkikoulun jatkoksi perustettiin vuonna 1947 yksityinen alkeiskoulu. Alkuvuosina se toimi eräässä vanhassa puutalossa Kaivopuiston reunassa Puistokatu 4:ssä. Vuonna 1956 samaan yhteyteen perustettiin yksityinen ranskalais-suomalainen yhteislyseo. Suomen valtio on omistanut koulun vuodesta 1977, jolloin koulu myös siirtyi osaksi peruskoulujärjestelmää. Ranskan valtio on tukenut koulua alusta saakka.
Vuonna 1956 koulun ensimmäinen oma talo rakennettiin Eiraan Laivurinkadulle, ja myöhemmin lisätiloja saatiin Töölön Arkadiankadulta, jonne muuttivat koulun yläaste ja lukio tilojen käydessä ahtaaksi. Vuonna 1994 koulu muutti nykyisiin tiloihinsa Munkkivuoreen.
Nykyisen koulurakennuksen vanhan osan on suunnitellut arkkitehti Toivo Korhonen ja se valmistui vuonna 1959 silloisen Munkkivuoren yhteiskoulun käyttöön. Koulun 1990-luvulla rakennetun uudemman osan on suunnitellut arkkitehti Aarne von Boehm.
Keväällä 2020 ranskalais-suomalaisessa koulussa sattui tulipalo, jonka seurauksena koulun vanhemmalle puolelle levisi terveydelle haitallista savua ja nokea. Vanha puoli suljettiin käytöltä remontin valmistumiseen saakka. Lukio ja alakoulu siirtyivät väistötiloihin toimistotaloon Laajalahdentie 23:een, jossa he oletettavasti opiskelevat vuoden 2023 syksyyn saakka.
Koulu tänään
Koulun menot katetaan valtion varoista. Lisäksi Ranskan valtio maksaa muutaman opettajan palkkauksen. Nämä ovat syntyperäisiä ranskankielisiä ja antavat opetusta ranskaksi. Opetussuunnitelman mukaan oppilas saa 14 vuotta kestävän koulunkäyntinsä aikana noin 40 prosenttia koko opetuksestaan ranskaksi. Ranskan kieli painottuu opetuksen alkuvaiheeseen ja vähenee opintojen edistymisen myötä.
Koulun oppilailla on hyvät mahdollisuudet opiskella erittäin laajaa kielivalikoimaa. Opetus on ainakin lukiossa hyväntasoista, sillä esimerkiksi STT:n keväällä 2020 tekemän lukiovertailun mukaan, jossa lukio sijoittui pienten lukioiden luokassa valtakunnallisesti toiseksi, oppilaiden osaaminen kehittyy selvästi keskimääräistä paremmin lukion aikana. Vuonna 2017 sisäänpäässeiden lukiolaisten yläkoulun todistuksen keskiarvo oli keskimäärin 8,19 ja lukion aikana kevään 2020 ylioppilaskirjoitusten arvosanojen perusteella kehittymistä arvioitiin tapahtuneen keskimäärin +0,97 arvoluvun verran.
Jussi-palkinnot 1949
Jussi-palkinnot 1949 jaettiin 19. marraskuuta 1949 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Fenniassa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1. lokakuuta 1948 – 30. syyskuuta 1949.
Helsingin ranskalais-suomalainen koulu
Koulu tänään
Vuonna 2018 HRSK:n lukiossa oli 171 lukiolaista. Lukioon haetaan yhteishaussa yleislinjalle tai eritystehtävälinjalle. Yleislinjalle valituksi tuleminen edellyttää A-ranskan arvosanaa päättötodistuksessa ja eritystehtävälinjalle valituksi tuleminen kielikokeen suorittamista. Hakijat valitaan molemmille linjoille lukuaineiden keskiarvon perusteella. Lisäksi Ranskan opetusministeriö myöntää ylioppilastutkinnon koulussa suorittaneille DELF-diplomin, joka oikeuttaa opiskelemaan ranskalaisissa yliopistoissa samoin oikeuksin kuin Ranskassa yo-tutkinnon suorittaneet.
Koulu sijaitsee nykyisin Munkkivuoressa sijaitsevassa koulurakennuksessa ja sen oppilasmäärä on lähes tuhat. Esikouluun ja perusopetukseen haetaan kielikokeella. Koulu on maksuton.
Metaversumi
Metaversumi (sosiaalinen virtuaalitodellisuus, monikäyttäjä-virtuaalitodellisuus, ) on Internetin suunniteltu iteraatio, joka koostuu pysyvistä, jaetuista, 3D-virtuaalitiloista, jotka on linkitetty yhteiseen interaktiiviseen virtuaaliuniversumiin. Kyse on sosiaalisesta, monen käyttäjän virtuaalitodellisuudesta. Termi on yhdistetty etuliitteestä meta, ’tois-, jälki-’, ja sanasta versumi (sanasta universumi). Laajemmassa merkityksessä metaversumi viittaa sekä virtuaalimaailmoihin, että Internetiin kokonaisuudessaan.
2020-luvulla metaversumia on markkinoinut etenkin Meta Platforms (entinen Facebook), joka ilmoitti budjetoivansa vuoden 2021 aikana 10 miljardia dollaria metaversumi-divisioonaansa kehittääkseen virtuaalitodellisuuslaitteistoa, -ohjelmistoa ja sisältöä.
"Metaversumista" on tullut uusi muotisana vuonna 2021. Valve Softwaren Gabe Newellin mukaan monella metaversumista puhuvilla ei ole mitään käsitystä mistä he puhuvat: esimerkiksi muokattavat avatarit on ratkaistu jo vuosikymmentä aiemmin. Suurella yleisöllä ei juuri ollut edes käsitystä mistä on kysymys. Alkuvuodesta 2023 metaversumihype oli jo ohi ja kehitystä on karsittu raskaalla kädellä. Microsoft lakkautti oman AltspaceVR-virtuaalitodellisuutensa ja myös Disney lakkautti oman projektinsa, joten metaversumia kehittää lähinnä enää Meta.
Historia
William Gibsonin teosta Neurovelho (1984) ja Neal Stephensonin teosta Snow Crash (1992) pidetään usein inspiraationa metaversumille, mutta kirjojen visioita kyberavaruudesta on yritetty tehdä vuosia ja samalla on sivuutettu niiden dystooppiset teemat.
Termin keksi Neal Stephenson vuoden 1992 tieteisromaanissaan Snow Crash, jossa ihmiset avatareina ovat vuorovaikutuksessa sekä toistensa, että ohjelmistoagenttien kanssa kolmiulotteisessa virtuaalitilassa. Stephenson käytti termiä kuvaamaan virtuaalitodellisuuteen perustuvaa Internetin seuraajaa. Kyberpunk-genressä metaversumia muistuttavia käsitteitä on esiintynyt useilla eri nimillä jo vuoden 1981 novellista True Names alkaen. Stephenson totesi Snow Crashin jälkipuheessa, että romaaninsa kirjoittamisen jälkeen hän sai tietää Habitatista, varhaisesta MMORPG:stä, joka muistutti metaversumia.
Koska monet massiivisesti pelattavat verkkopelit jakavat ominaisuuksia metaversumin kanssa, mutta tarjoavat pääsyn vain väliaikaisiin instansseihin, jotka jaetaan jopa useiden kymmenien pelaajien kesken, on multiverse-virtuaalipelien käsitettä käytetty erottamaan ne metaversumista.
Virtuaaliympäristöjen aikajana
pienoiskuva|Pelaajia nuotion ympärillä VRChat-virtuaaliympäristössä Merkittävien alustojen ja kehitysten aikajana:
Yhdysvaltain kansallinen maatalouskirjasto
Yhdysvaltain kansallinen maatalouskirjasto on Yhdysvaltain Marylandin osavaltion Beltsvillen kaupungissa toimiva maatalouteen keskittynyt USA:n kansallinen erikoiskirjasto. Kirjasto toimii osana Yhdysvaltain maatalousministeriötä (, lyh. USDA).
Yhdysvaltain kansallinen maatalouskirjasto on perustettu vuonna 1862, kun presidentti Abraham Lincolnin vahvisti kansallisen maatalousministeriön ja sen kirjaston perustamista käsittelevän lakiesityksen.
Kirjasto on yksi Yhdysvaltain viidestä kansalliskirjaston asemassa olevasta kirjastosta (muut ovat Kongressin kirjasto, Yhdysvaltain kansallinen lääketieteellinen kirjasto, National Transportation Library, ja National Library of Education).
Greatest Hits III (Queen)
Greatest Hits III on brittiläisen Queen-yhtyeen vuonna 1999 julkaisema 17 kappaletta käsittävä kokoelmalevy. Edellisen kokoelma-albumin jälkeen yhtye ei ollut julkaissut kuin yhden uutta materiaalia sisältävän albumin sekä yhden singlen. Tästä huolimatta yhtyeen nykyinen kokoonpano Brian May ja Roger Taylor päätyivät julkaisemaan albumin.
Albumin yhtye on kannen mukaan Queen+, ei siis pelkkä Queen. Tämä pieni yksityiskohta kertoo osin siitä, että albumilla ei esiinny yksinomaan Queen, sillä heidän lisäkseen kuullaan useita vierailevia artisteja, kuten Freddie Mercuryn kanssa klassisen levyn julkaissutta sopraano Montserrat Caballea, sekä yhtyeen kanssa esiintyneitä nimekkäitä artisteja kuten George Michael ja Elton John. Näiden lisäksi kappaleiden joukossa on yhtyeen jäsenten soololevytyksiä sekä muutama remixattu hittikappale, mutta myös joitakin Queenin alkuperäiskappaleita. Queenin omat levytykset ovat enimmäkseen Made In Heaven -albumilta joka valmistui vasta Greatest Hits II -albumin jälkeen, mutta myös joitain kappaleita 1980-luvun tuotannosta.
Kaksi vuotta ennen Greatest Hits III:n julkaisua Brian May totesi haastattelussa että jos ostaa suosikkiartistinsa kokoelma-albumin ja saakin alkuperäisten kappaleiden sijaan remiksejä, tuntee itsensä petetyksi.
Mayn lausunto osui naulankantaan, sillä Greatest Hits III ei käynyt kaupaksi lainkaan siinä suhteessa kuin yhtyeen aiemmat kokoelmat. Siinä missä kahden aiemman Greatest Hits -albumin myyntiluvut rikkoivat ennätyksiä 11- ja 8-kertaisilla platinalevyillä, Greatest Hits III:n menestys jäi yhteen ainokaiseen platinalevyyn.
Albumin saama arvostelu
Allmusic.com-sivuston Stephen Erlewine toteaa yksioikoisesti ettei albumi ansaitse nimikettä "suurimmat hitit", sillä albumin kappaleet eivät ole juurikaan "hittejä", vaan pikemminkin harvinaisuuksien sillisalaattia. Ainoana kelvollisena raitana Erlwine poimii levyltä George Michaelin tulkitseman "Somebody To Loven". Muut raidat, Erlwine toteaa, ovat remixejä, soololevytyksiä ja Mercuryn kuoleman jälkeen levytettyjä kappaleita. Kappaleet sinällään ovat toki mielenkiintoisia, ja on mukavaa että nekin tulevat julkaistuksi, mutta on harhaanjohtavaa nimittää kokoelmaa "hiteiksi", Erlwine tiivistää.
Samoilla linjoilla Erlwinen kanssa on Epinions.com-sivuston kirjoittaja Michael Scapp joka kokee vieraaksi ajatuksen vierailevista artisteista albumilla jonka tarkoitus olisi koota yhtyeen suurimmat hitit, ei suinkaan yhtyeen sivuprojektien tuotoksia. Scapp pitää kutakin yhtyeen omaa alkuperäistä levytystä albumilla arvokkaana, mutta tyrmää soololevytykset ja remiksit. Poikkeuksellisen hyvänä Scapp pitää suuren Elton Johnin tulkintaa kappaleesta The Show Must Go On. Sen sijaan Fugees-yhtyeen Wyclef Jeanin remiksaama Another One Bites the Dust puolestaan on Scappin mukaan roskaa.
Chester Chronicle -lehden arvostelija puolestaan arvostaa albumia siinä missä kahta aiempaakin kokoelmaa. Albumi on arvostelijan näkemyksen mukaan osoitus siitä että yhtye on yhä voimissaan ja aktiivinen kahdeksan vuotta keulahahmonsa kuoleman jälkeen, muodossa tai toisessa. Yhtye, jonka kukin jäsen voi yhtäläisesti todeta kirjoittaneensa hittikappaleita. Yhtyeen jäsenten soolokappaleet saavat kiitosta siinä missä live-esityksetkin. Kriitikon mukaan tämä väistämättä viimeinen kokoelma-albumi ansaitsee ehdottomasti "hits"-kokoelman tittelin sillä kaikki albumin kappaleet ovat olleet hittejä, lukuun ottamatta aiemmin julkaisematonta "The Show Must Go On" -esitystä.
Classic Rock -lehden arvostelija puolestaan on jokseenkin kahden vaiheeilla albumin suhteen. Merkittävänä hän pitää sitä että albumin 16 kappaleesta 15 olivat hittejä. ("Thank God It's Christmas" on bonusraita jota ei kaikissa julkaisuissa ollut mukana.) Siitäkin huolimatta albumin kappaleista monetkaan eivät yllä Queenin suurimpien hittien rinnalle, eikä albumia voida muutenkaan pitää yhtyeen uran huipentumana. Classic Rockin arvostelussa mainitaan albumilta löytyvän muutamia helmiäkin: Wyclef Jeanin remiksi on huikea, ja jälleen osoitus siitä kuinka yhtye kykenee ulottumaan uusille alueille. Elton Johnin tulkinta puolestaan on tunteikkaampi, jos mahdollista, kuin Mercuryn alkuperäislevytys, kriitikko toteaa lopuksi.
Singlejulkaisu
Albumin myyntiä vauhdittamaan tuotiin markkinoille myös singlelevy joka sisälsi kolme eri remix-versiota vuoden 1982 menestyskappaleesta Under Pressure.
Under Pressure (Parlophone/EMI, 28. joulukuuta 1999)
Julkaisut ja myyntiluvut
Albumi julkaistiin Britanniassa 8. marraskuuta 1999 CD-levynä, tupla-LP:nä ja kasettina. 15 listaviikon aikana albumi nousi parhaillaan 5. sijalle Britannian listoilla. Britannian ääniteteollisuuden markkinajärjestö BPI palkitsi albumin platinalevyllä 10. joulukuuta 1999. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 9. marraskuuta 1999 mutta siellä se ei noussut myyntilistoille lainkaan.
Albumi julkaistiin myös vuonna 2000 boksissa yhdessä Greatest Hits ja Greatest Hits II albumien kanssa. Boksi on nimeltään Greatest Hits I, II & III – The Platinum Collection ja se palkittiin Britanniassa kolminkertaisella platinalevyllä.
Albumin lisäksi julkaistiin myös musiikkivideokokoelma Greatest Flix III VHS-kasetilla 6. joulukuuta 1999. Video on julkaistu myös laserdiscinä Japanissa, ja video-CD:nä Malesiassa sekä Taiwanissa.
LG Electronics
LG Electronics Inc. on eteläkorealainen monikansallinen elektroniikkayritys, jonka pääkonttori sijaitsee Yeouido-dongissa, Soulissa, Etelä-Koreassa, ja on osa LG Groupia. Vuonna 2011 LG Electronics oli maailman toiseksi suurin televisiovalmistaja.
Sektori
200px|thumb|Ympyrän sektori, kuvaan on merkitty sektorin pinta-ala A, kaaren pituus b, [[säde (geometria)|säde r ja kulma \alpha.]]
Sektori on tietty osa ympyrästä tai pallosta. Ympyrässä sektori tarkoittaa kahden ympyrän kehältä keskipisteeseen piirretyn säteen erottamaa aluetta. Oheisessa kuvassa on kaksi sektoria: toinen sektori (keltainen) on sellainen, että sen muodostavien säteiden välinen kulma on \alpha ja toinen sektori (valkoinen) on sellainen, että säteiden välinen kulma on astetta.
Metyylidietanoliamiini
Metyylidietanoliamiini (C5H13NO2) eli N-metyylidietanoliamiini on aminoalkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa teollisuuden kaasuvirtojen puhdistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa metyylidietanoliamiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja lisäksi useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi alkoholeihin, dimetyylisulfoksidiin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Metyylidietanoliamiini on emäksistä.
Metyylidietanoliamiinia käytetään poistamaan happamia kaasuja, kuten hiilidioksidia ja divetysulfidia erityisesti öljyteollisuudessa. Yhdistettä käytetään myös valmistettaessa pinta-aktiivisia aineita ja orgaanisen kemian synteeseissä hyödyllisiä boronaattiestereitä.
DuckTales
DuckTales on vuonna 2017 Disney XD -kanavalla aloitettu animaatiosarja. Se perustuu Carl Barksin ja Don Rosan Aku Ankka- ja Roope Ankka -sarjakuviin, sekä alkuperäiseen vuosina 1987–1990 tehtyyn Ankronikka-sarjaan. Kyseessä on sarjan uudelleenkäynnistys, vaikkakin animaatiotyyli poikkeaa alkuperäisestä. Sarjassa Roope Ankkaa ääninäyttelee David Tennant, joka astuu yli 30 vuotta Roopen äänenä toimineen ja ennen uuden sarjan alkua menehtyneen Alan Youngin paikalle. Aku Ankka on tässä sarjassa merkittävässä roolissa, toisin kuin alkuperäisessä sarjassa.
Ensimmäinen kausi koostuu 21:stä normaalista jaksosta ja kahdesta pidemmästä erikoisjaksosta. Maaliskuussa 2017, jo ennen sarjan julkaisua Disney XD ilmoitti tilanneensa sarjalle toisen tuotantokauden.
Sarja alkoi Yhdysvalloissa 12. elokuuta 2017 tunnin mittaisella pilottijaksolla Disney XD -kanavalla ja nousi suureen suosioon. Syyskuussa 2018 Disney ilmoitti tilanneensa sarjalle kolmannen tuotantokauden. Joulukuussa 2020 ilmoitettiin, että 3. kausi olisi sarjan viimeinen kausi. Sarja päättyi Yhdysvalloissa 15. maaliskuuta 2021.
Tarina
Aku Ankka, joka ei ole kymmeneen vuoteen pitänyt yhteyttä maailman rikkaimpana ankkana tunnettuun miljardöörienoonsa Roope Ankkaan, joutuu eräänä päivänä vastahakoisesti pyytämään Roopea vahtimaan sisarenpoikiaan Tupua, Hupua ja Lupua päivän ajaksi. Aluksi Roope suhtautuu nuoriin siskontyttären poikiinsa tuttuun tapaan happamasti kuten kaikkien sukulaisten kohdalla, mutta jouduttuaan tekemisiin heidän villin luonteensa kanssa hän kokee niin heissä kuin itsessäänkin entisaikojen seikkailun hengen, ja niin hän päätyy moniin uusiin aarteenmetsästysretkiin ankanpojat mukanaan. Tästä alkavat heidän seikkailunsa, jotka kuitenkin saavat heidät yleensä melko vaikeuksiin.
Ensimmäisellä kaudella Tupu, Hupu ja Lupu uuden ystävänsä Tepan kanssa alkavat selvittää syytä enojensa kireisiin suhteisiin ja mystisesti kadonneen ankanpoikien äidin ja Akun kaksoissisaren Della Ankan selittämättömään katoamiseen. Kaiken aikaa Roopen verivihollinen Milla Magia manipuloi tapahtumia palatakseen ja kostaakseen Roopelle joutumisensa vangituksi 15 vuodeksi Roopen ensilantin sisään.
Tuotanto
Toukokuussa 2015 Terry McGovern (Heimo Huiman alkuperäinen ääninäyttelijä) ilmoitti, etteivät alkuperäiset ääninäyttelijät palaa rooleihinsa. Joulukuussa 2016 uusien ääninäyttelijöiden nimet julkaistiin Disney XD:n YouTube-kanavalle ladatulla videolla.
Animaation tyyli pohjautuu vahvasti Carl Barksin alkuperäiseen Uncle Scrooge -sarjakuvaan sekä hänen maalauksiinsa. Visuaalinen ilme on saanut vaikutteita myös vuonna 2013 alkaneesta Mikki Hiiren uudesta animaatiosarjasta. Sarjan hahmosuunnittelussa osa hahmoista on käynyt läpi suuriakin muutoksia ulkonäössä.
Mark Muellerin vuonna 1987 alkuperäiselle sarjalle säveltämä tunnuskappale ”DuckTales” kuullaan uudessa sarjassa Felicia Bartonin esittämänä.
Koska Aku Ankalla ei ollut pääroolia alkuperäisessä sarjassa, tuottajat päättivät palauttaa hänet päähenkilöksi uudelleenkäynnistyssarjaan.
Sarja Suomessa
Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden seitsemän ensimmäistä jaksoa julkaistiin suomeksi Ruutu-suoratoistopalvelussa 11. joulukuuta 2017. Nelonen alkoi esittämään sarjaa televisiossa 24. joulukuuta 2017 kahdella jaksolla. Sarja näkyy myös maksullisena Disney XD:llä tekstityksellä. Toistaiseksi Suomessa on esitetty kahdeksantoista ensimmäistä jaksoa ensinmäisestä kaudesta ja koko 3 kausi suomeksi.
Sarjan suomenkielisistä ääninäyttelijöistä paluun uuteen sarjaan teki Pekka Autiovuori, joka oli aikaisemmin toiminut Roope Ankan äänenä alkuperäisessä 1987 sarjassa. Sarjaan palasi myös Aku Ankan suomen virallinen ääni Jukka Rasila. Vuoden 2013 jälkiäänityksistä mukaan palasivat Joonathan Kettunen ja Markus Blom. Sarjan tunnusmusiikin sanat pysyivät samana kuin alkuperäisen sarjan suomenkielisessä versiossa, tosin ne lauloi Pave Maijasen sijaan Raili Raitala.
Kyproslaiset eurokolikot
right|120px|
Kyproslaiset eurokolikot ovat Kyprokselle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euroalueen maissa samanlainen, mutta tunnuspuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Kypros siirtyi käyttämään euroa vuoden 2008 alussa.
Yhden, kahden ja viiden sentin kolikoihin on kuvattu kaksi muflonia. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin kolikoihin on kuvattu kyrenialainen laiva. Yhden ja kahden euron kolikoihin on kuvattu Pomosin idoli, kuuluisa kreikkalainen veistos.
Kaikissa Kyproksen eurokolikoissa on tunnuspuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon valmistusvuosi.
Aiheesta muualla
€
Kirjopunavarpunen
Levinneisyys
Kirjopunavarpusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa ja Intiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Saint-Bonnet-le-Froid
Saint-Bonnet-le-Froid on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Mainilan laukaukset
thumb|Mainila vuoden 1939 rajojen kartalla Mainilan laukaukset oli Mainilan kylässä tapahtunut, Neuvostoliiton lavastama välikohtaus, joka johti Suomen ja Neuvostoliiton välisen hyökkäämättömyyssopimuksen yksipuoliseen purkamiseen. Neljä päivää myöhemmin alkoi Suomen ja Neuvostoliiton välinen talvisota Neuvostoliiton hyökätessä Suomeen.
Neuvostoliiton mukaan 26. marraskuuta 1939 sen alueella sijaitsevassa Mainilan rajakylässä Valkeasaaressa oli kuollut neljä harjoituksissa ollutta rajajoukkojen sotilasta Suomen puolelta tulleeseen tykki- ja heitintuleen. Suomi tarjoutui selvittämään tapausta yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa. Neuvostoliitto kuitenkin sanoi irti voimassa olleen hyökkäämättömyyssopimuksen.
Todellisuudessa Leningradin sotilaspiirin vakoiluosaston eversti P. G. Tihomirov toteutti saamansa salaisen käskyn ammuttamalla tykistöllä Mainilan kylää pohjoisesta. Tulittava patteri sijaitsi parin kilometrin päässä ammuttujen kranaattien räjähdyspaikasta rajan mutkassa siten, että näytti kuin tulitus olisi tullut Suomen puolelta. Venäläiset ovat myöhemmin myöntäneet kyseessä olleen Neuvostoliiton itsensä lavastama tykistöisku, jonka tarkoituksena oli saada Suomi näyttämään hyökkääjältä talvisodassa. Mainila ei tuolloin ollut Suomen tykistön kantaman sisällä, koska tykit oli Mannerheimin nimenomaisesta käskystä vedetty kauaksi rajalta, sillä Neuvostoliiton odotettiin järjestävän jonkin tapahtuneen kaltaisen provokaation.
Neuvostoliiton ensimmäinen nootti
Neuvostoliiton ulko­ministeri Vjatšeslav Molotov lähetti 26. marraskuuta 1939 Suomen Moskovan-lähettiläs Aarno Yrjö-Koskiselle nootin, jonka mukaan Suomen puolelta oli sanottuna päivänä klo 15.45 ammuttu seitsemän tykistön laukausta Neuvosto­liiton puolelle. Nootin mukaan ne olivat surmanneet kolme sotamiestä ja yhden aliupseerin sekä haavoittaneet seitsemää sotamiestä ja kahta päällystön jäsentä. Nootissa sanottiin edelleen:
Neuvostoliiton propagandaviranomaiset käyttivät Mainilan laukauksia viipymättä hyväkseen Neuvostoliiton väestön mielialan muokkaamisessa. Jo seuraavana yönä järjestettiin uhkaavia mielenosoituksia työpaikoilla, joilla oli meneillään yövuoro, ja seuraavana päivänä mielenilmaukset jatkuivat. Eri puolilla maata vaadittiin ”kapitalistien aseistamien suomalaisten kulakkijoukkojen siirtämistä pois Neuvostoliiton rajan ulottuvilta”, ”Cajanderin ja muiden kapitalismin rosvopäälliköiden karkottamista puolalaisten Beckin ja Mościckin seuraan” sekä ”suomalaisten seikkailijoiden pyyhkäisemistä maan pinnalta”.
Samantapainen propagandakampanja oli järjestetty jo aiemmin, ennen puna-armeijan hyökkäystä Puolaan. Syyskuun 14. päivänä 1939, jolloin Hitlerin Saksa oli miehittänyt jo miltei kokonaan sen osan Puolasta, joka sille oli varattu Molotov–Ribbentrop-sopimuksen salaisessa lisäpöytäkirjassa, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Pravda oli syyttänyt Puolan ”johtavia piirejä” vähemmistökansallisuuksien sortamisesta. Lehti oli muistuttanut lukijoitaan siitä, että Puolan alueella asui kahdeksan miljoonaa ukrainalaista ja kolme miljoonaa valkovenäläistä. Kun puna-armeija oli ollut valmis miehittämään Neuvostoliitolle varatun alueen Puolasta, ulkoministeri Vjatšeslav Molotov oli julistanut Neuvostoliiton velvollisuutena olleen kiirehtiä suojelemaan heimoveljiään, jotka olivat Puolan valtion hajottua jääneet alttiiksi ”kaikenlaisille vaaroille”.
Suomen hallituksen vastaus
Neuvostoliiton nootin vuoksi Suomen hallitus pani välittömästi toimeen tutkimuksen asiasta. Siinä todettiin, että Suomen puolella oli kyllä kuultu tykin­laukauksia, mutta niitä ei ollut voitu ampua Suomen puolelta. Seuraavana päivänä Yrjö-Koskinen välitti Molotoville Suomen hallituksen vastaus­nootin, jossa tapahtumissa todettiin:
Nootissa todettiin edelleen, että Suomessa ei tykistöä ollut sijoitettu niin lähelle rajaa, että niillä olisi edes voitu ampua Neuvosto­liiton puolelle. Kuitenkin Suomen hallitus oli valmis neuvottelemaan siitä, että molemmin puolin joukot siirrettäisiin tietyn matkan päähän rajasta. Nootissa ehdotettiin myös, että molempien maiden raja-asiamiehet yhdessä selvittäisivät tapauksen sen mukaan kuin asiasta oli sovittu vuonna 1928 tehdyssä, raja-asiamiehiä koskevassa sopimuksessa.
Neuvostoliiton vastausnootti
Samassa nootissa Neuvosto­liitto ilmoitti myös irti­sanovansa vuonna 1932 tehdyn hyökkäämättömyys­sopimuksen, vaikka sitä ei sopimuksen mukaan olisi voitu edes irtisanoa ennen vuotta 1945.
Suomen hallituksen toinen vastausnootti
Yrjö-Koskinen välitti Molotoville vielä 29. marraskuuta uuden nootin, jossa vedottiin hyökkäämättömyyssopimuksen 5. artiklaan. Sen mukaan kaikki Suomen ja Neuvosto­liiton väliset riidat, olivatpa ne mitä laatua tahansa, oli ratkaistava oikeuden­mukaisuuden hengessä ja yksinomaan rauhallisin keinoin. Nootissa ehdotettiin erityisen sovittelu­lautakunnan kutsumista koolle käsittelemään syntynyttä eri­mielisyyttä tai vaihto­ehtoisesti alistamaan ratkaisu ulkopuolisen puolueettoman välittäjän suoritettavaksi. Suomi ilmoitti myös olevansa valmis siirtämään Karjalan­kannaksella olevat joukot, raja- ja tullivartio­joukkoja lukuun ottamatta, ”sellaiselle etäisyydelle Leningradista, ettei voida väittääkään niiden uhkaavan sen turvallisuutta.”
Neuvostoliiton viimeinen nootti
Suomen hallituksen 29. marraskuuta lähettämään noottiin ei vastattu. Mutta ennen kuin Yrjö-Koskinen oli saattanut sen perille, hän joutui vastaan­ottamaan Neuvosto­liitolta vielä yhden nootin:
Tämä nootti merkitsi siis Neuvosto­liiton ja Suomen välisten diplomaattisten suhteiden katkaisemista.
Myöhempiä tutkimuksia
Joidenkin historioitsijoiden mukaan Mainilan laukauksia ei koskaan edes ollut: esimerkiksi Pietarin valtionyliopiston uuden historian professori Vladimir Baryšnikov julkaisi vuonna 2004 artikkelin, jonka mukaan Mainilan laukauksia ei ammuttu. Baryšnikovin mukaan kysymys oli vain Moskovan radiossa esitetystä väitteestä, jolla ei ollut todellisuuspohjaa. Tätä Baryšnikov perustelee monella seikalla: väitettyjen laukausten uhrien henkilöllisyys ja heidän hautapaikkansa eivät ole tiedossa, eikä Suomen arkistoista löydy yhteneviä ja selviä silminnäkijähavaintoja tapahtumasta. Sodan perusteeksi Moskovan radio esitti tekaistun väitteen Mainilan laukauksista. Baryšnikovin mukaan Suomen viranomaiset ryhtyivät etsimään todisteita Neuvostoliiton itse ampumista laukauksista. Tuloksena oli kokoelma epäselviä todistajanlausuntoja.
Historioitsija Pavel Aptekar kävi läpi myöhemmin salauksesta vapautuneita dokumentteja, eikä löytänyt merkkejä ihmishenkien menetyksistä alueella, josta hän päätteli, että Mainilan laukaukset oli lavastettu. Myös muiden lähteiden mukaan neuvostoliittolaisista arkistoista ei ole löytynyt raportteja Mainilan laukausten uhreista, joten kukaan ei tiettävästi kuollut.
On esitetty, että Suomen rajavartioston tähystystornista kuultiin ja havaittiin viisi tykinlaukausta kello 14.30–15.00 ja kaksi heittimen laukausta kello 15.00–15.05, ja että rajavartijoiden todistuksen mukaan pystyttiin varmentamaan, että kranaatit tulivat Neuvostoliiton puolelta. Neuvostoilmavoimissa lentäjänä ollut Mikko Kopra kertoi nähneensä harjoituslennolla 26. marraskuuta 1939 seuraavaa: "...lennon aikana osastosta havaittiin Kirjasalon mutkassa Inkerin alueella neuvostojoukkojen tykkitulta. Putkien suunta oli jokseenkin 240 astetta. Maalit olivat omalla puolella Mainilassa. Ammukset lensivät Suomesta työntyvän maakaistaleen yli. Raja ei ollut maastossa viivasuora. Mainilasta katsottuna laukaukset tulivat kuin Suomen alueelta. Päivä oli 26. marraskuuta 1939 ja kello oli jokseenkin tarkalleen 15."
Mainilan laukausten juoni mahdollisesti kopioitiin vuoden 1939 maaliskuun puna-armeijan strategisen sotapelin alkuasetelmasta. Sen lähtökohtana oli Saksan, Puolan, Suomen, Viron ja Latvian liitto Neuvostoliittoa vastaan. Asetelmaan kuului, että Karjalankannaksella oli Mainilan alueella tapahtunut rajakahakoita, jotka johtaisivat pian avoimeen sotaan Suomen ja Neuvostoliiton välillä.
Todelliset Mainilan laukaukset vuonna 1941
Jatkosodan aikana 18. divisioonan joukot etenivät Rajajoelle 31. elokuuta 1941 ja alkoivat valmistella Mainilan kylän valtausta. Divisioonan komentaja eversti Pajari ymmärsi tapauksen propaganda-arvon ja järjesti TK-miehille tykistökeskityksen Mainilaan. Kylä vallattiin pari päivää myöhemmin.
John Brown Gordon
thumb|right|John Brown Gordon thumb|John Brown Gordon John Brown Gordon (6. helmikuuta 1832 Upsonin piirikunta, Georgia – 9. tammikuuta 1904 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen sotilas, laki- ja liikemies sekä poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaation kenraalina ja sodan jälkeen senaattorina.
Gordon oli yksi Robert E. Leen luotetuimpia konfederaation kenraaleita Yhdysvaltain sisällissodassa.
Nuoruusvaiheet ja sisällissodan alku
Gordon syntyi Upsonin piirikunnassa Georgiassa. Gordon opiskeli Georgian yliopistossa, muttei koskaan valmistunut. Hän nai Fanny Haralsonin vuonna 1854 ja työskenteli ennen sotaa lakimiehenä sekä hiilikaivosten kehittäjänä.
Gordon on myös väittänyt, että hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi, mutta tästä ei ole virallisia todisteita. Hän komensi prikaatia Daniel Harvey Hillin divisioonassa Virginian niemimaan taisteluissa vuonna 1862. Antietamin taistelussa hän auttoi kenraali Leetä pitämään hallussaan Bloody Laneksi kutsuttua tietä, ja sai kaksi luotia jalkaansa. Kuukausien toipumisen jälkeen hän palasi taistelukentille kesäkuussa 1863. Hän komensi yhtä Jubal Earlyn divisioonaa etelävaltioiden invaasiossa Pennsylvaniaan. Hänen joukkonsa valtasivat Wrightsvillen Susquehanna-joella. Kaupunki oli kaukaisin paikka idässä mihin etelävaltiot pääsivät. Tosin unionin sissit sytyttivät läheisen joen ylittävän puusillan palamaan estääkseen Gordonin joukkojen etenemisen, ja tuli levisi myös kaupunkiin. Sammutustöihin ryhtyneet Gordonin joukot estivät kuitenkin pahimmat tuhot. Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä hänen divisioonansa murskasi unionin armeijan IX armeijakunnan. Gordon auttoi henkilökohtaisesti taistelussa haavoittunutta unionin divisioonankomentaja Francis Barlow'ta, jota vastaan taisteli myöhemmin Wildernessissä.
Sisällissodan loppu ja myöhemmät vaiheet
Hän osallistui 1864 Overland-sotaretkeen komentamalla yhtä kenraalimajuri Richard S. Ewellin divisioonaa, ja taisteli Wildernessissä ja Spotsylvianian käräjätalolla, jossa onnistui kääntämään takaisin unionin massiivisen hyökkäyksen. Hän lähti Earlyn kanssa taistelemaan Valley-sotaretkeen 1864 ja haavoittui Shepherdstownissa Länsi-Virginiassa. Kolmannessa Winchesterin taistelussa Gordon oli kauhuissaan löytäessään vaimonsa seuraamassa taistelua kadulla, jossa lenteli musketinkuulia ja luoteja. Sodan loppuun saakka hän komensi Pohjois-Virginian armeijan toista armeijakuntaa. Hän johti konfederaation rintamaa Petersburgin piirityksessä ja Fort Shedmanin valloitusta vuonna 1864. 12. huhtikuuta 1865 Gordon joukkoineen antautui kenraali Joshua Chamberlainille, joka toimi kenraaliluutnantti Ulysses S. Grantin alaisena.
Sodan jälkeen Gordon jatkoi lakimiehenä työskentelyä ja oli aktiivinen politiikassa demokraattisen puolueen riveistä. Hänet tunnettiin niin kutsutun jälleenrakennuspolitiikan ankarana vastustajana. Vuosina 1873−1879 sekä uudelleen 1890−1897 Gordon oli mukana Yhdysvaltain senaatissa. Kausien välissä hän työskenteli merkittävän rautatieyhtiön palveluksessa sekä yhden kauden ajan Georgian kuvernöörinä 1886−1890.
Gordonin on huhuttu toimineen valkoista ylivaltaa kannattaneen Ku Klux Klanin johtotehtävissä.
Gordon kuoli Miamissa Floridassa 71-vuotiaana vuonna 1904.
Koivupunavarpunen
Koivupunavarpunen (Carpodacus rodopeplus) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Koivupunavarpusta tavataan Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kilpiäinen
Vesijärven ranta-alueilla sijaitsee Kilpiäistenpohjan luonnonsuojelualue ja lähes vesirajassa on lintutorni.
Bussiyhteydet: Linjoilla 32 ja 35 pääsee Kilpiäisiin. 32 kulkee Karjusaarenkatua Karjusaareen ja 35 ajaa Kilpiäistentien ympäri kolme kertaa päivässä.
Nivalan vesitorni
thumb|Nivalan vesitorni heinäkuussa 2017. Nivalan vesitorni on Nivalassa sijaitseva vesitorni. Sen korkeus on 36 metriä.
Nivalan vesitorni on ollut perinteisesti kesäisin avoinna yleisölle. Kesällä 2017 keskustassa toimi myös Vesitornin kahvila.
Molotov–Ribbentrop-sopimus
thumb|250px|[[Vjatšeslav Molotov allekirjoittaa Molotov–Ribbentrop-sopimuksen 23. elokuuta 1939 Moskovassa. Joachim von Ribbentrop ja Josif Stalin seisovat hänen takanaan.]]
Molotov–Ribbentrop-sopimus  (myös Hitlerin–Stalinin sopimus) oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen hyökkäämättömyyssopimus, joka solmittiin 23. elokuuta 1939. Sopimus sai nimensä maiden ulkoministereistä Joachim von Ribbentropista ja Vjatšeslav Molotovista, jotka allekirjoittivat sopimuksen.
Sopimuksen sisältö
Sopimuksen nojalla kumpikin osapuoli sitoutui olemaan liittymättä sellaiseen valtaryhmittymään, joka oli tähdätty toista sopimusosapuolta vastaan. Sopimukseen jätettiin kuitenkin eräs merkittävä aukko: siinä ei ollut tavanomaista mainintaa sopimuksen raukeamisesta siinä tapauksessa, että jompikumpi sopimusosapuoli aloittaisi itse sodan kolmatta valtiota vastaan.
Sopimuksen salaisessa lisäpöytäkirjassa sovittiin etupiirijaosta. Suomi, Baltian maat, Puola ja Romania olivat jaon kohteina. Näin suurvallat pystyisivät ilman toistensa uhkaa laajentamaan alueitaan. Saksa saattoi ryhtyä sotaan Puolaa ja mahdollisesti myös sen riippumattomuuden taanneita Britanniaa ja Ranskaa vastaan ilman pelkoa Neuvostoliiton hyökkäyksestä niiden tukemana. Samalla Neuvostoliitto valmistautui omiin operaatioihinsa Puolan, Suomen ja Baltian maiden osalta.
Saksa hyökkäsikin vain hieman yli viikko sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Puolaan (Puolan offensiivi). Neuvostoliitto hyökkäsi Puolan itäosaan 17. syyskuuta 1939 alkaen vain kaksi päivää sen jälkeen, kun se oli saanut aikaan rauhan Mongoliassa Mantšukuon nimissä sotaa käynyttä Japanin Kwantungin armeijaa vastaan käymästään rajasodasta, Halhin-Golin taisteluista.
Stalinin elämäkerran kirjoittaja, venäläinen kenraalieversti Dmitri Volkogonov on siteerannut Neuvostoliiton Berliinin-suurlähettilään raporttia keskustelusta, jonka tämä oli käynyt Adolf Hitlerin kanssa 3. syyskuuta 1939, kaksi päivää Saksan Puolaan kohdistaman hyökkäyksen alkamisen jälkeen. Raportin mukaan Hitler oli lausunut:
Raportin viimeisessä lauseessa tarkoitettiin ensimmäistä maailmansotaa. Stalin oli alleviivannut viimeiset sanat paksulla punakynällä.
Von Ribbentropin ollessa lähdössä sopimuksen allekirjoituksen jälkeen takaisin Berliiniin ja hyvästellessä isäntiään Stalin tarttui hänen käteensä ja lausui: ”Neuvostohallitus suhtautuu erittäin vakavasti tähän uuteen sopimukseen. Voin antaa kunniasanani siitä, ettei Neuvostoliitto tule pettämään liittolaistaan.” Max Jakobson on päätellyt Stalinin aavistaneen jo tuolloin, että uusi liittolainen voisi pettää hänet.
Taustaa
Ensimmäisen maailmansodan tuloksena Neuvostoliiton ympärille oli syntynyt joukko pikkuvaltioita, jotka muodostivat sille jonkinlaisen turvallisuusvyöhykkeen. Kremlin johtomiehet alkoivat kuitenkin vähitellen nähdä niissä osan kapitalistisesta, Neuvostoliitolle vihamielisestä maailmasta. Reunavaltiot olivat pieniä ja heikkoja, ja mikä tahansa suurvalta voisi Moskovan näkökulmasta käyttää niitä hyväkseen hyökkäyksessään Neuvostoliittoa vastaan. Turvallisuusvyöhyke saattoi siten muuttua vaaravyöhykkeeksi, ja Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen Neuvostoliitto alkoi pitää Saksaa tuon muutoksen aiheuttajana.
Saksan laajentumispyrkimykset
Heti valtaannousunsa jälkeen Hitler aloittikin vuoden 1918 Versailles'n rauhansopimuksen luoman maailmanjärjestyksen järjestelmällisen purkamisen. Neuvostoliiton ulkoministeri Maksim Litvinov ennusti yhdysvaltalaisille lehtimiehille Kansainliiton päämajassa Genevessä marraskuussa 1937, että ennen kuin saksalaiset hyökkäävät Venäjälle, he hyökkäävät länteen, ja kun he ovat valmiit tähän, he tulevat Moskovaan pyytämään sopimusta. Litvinovin arvion mukaan ensimmäisenä Hitlerin ”ruokalistalla” oli Itävalta, ja pian sen jälkeen vaikeuksiin tulisi joutumaan Tšekkoslovakia. Litvinov oli tietoinen Adolf Hitlerin aikeista hankkia Saksalle ”elintilaa” (Lebensraum), koska hän oli – yhtenä hyvin harvoista silloisista huippupoliitikoista – lukenut Hitlerin Mein Kampfin kannesta kanteen.
Samaan aikaan marraskuussa 1937 Hitler paljasti todelliset aikeensa lähimmille miehilleen Berliinin valtakunnankansliassa pidetyssä salaisessa kokouksessa. Läsnä olivat ulkoministeri Konstantin von Neurath, Saksan ilmavoimien ylipäällikkö, marsalkka Hermann Göring, sotaministeri, marsalkka Werner von Blomberg, laivaston ylipäällikkö amiraali Erich Raeder ja Wehrmachtin ylipäällikkö kenraalieversti Werner von Fritsch. Hitler julisti Saksan pahimmiksi vihollisiksi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan, ja nämä kaksi olisi kukistettava ennen Venäjää. Tämän olisi Hitlerin mukaan tapahduttava vuosina 1943–1945, jolloin Saksan voiman pitäisi saavuttaa huippukohtansa.Ensimmäisenä tehtävänä olisi kuitenkin Itävallan ja Tšekkoslovakian valtaaminen sivustojen turvaamiseksi.
Maaliskuussa 1938 Kominternin pääsihteeri Georgi Dimitrov julkaisi "Bolševik"-lehdessä Hitlerin oletetun ”aikataulun”, jonka mukaan Saksa tulisi hyökkäämään Itävaltaan keväällä 1938, Tšekkoslovakiaan syksyllä 1938, Unkariin keväällä 1939, Puolaan syksyllä 1939, Jugoslaviaan keväällä 1940, Romaniaan ja Bulgariaan syksyllä 1940, Tanskaan, Alankomaihin, Belgiaan, Ranskaan ja Sveitsiin keväällä 1941 sekä Venäjälle syksyllä 1941. Litvinovin ja Dimitrovin ennusteet olivat hyvin kaukonäköisiä ja eräiltä osin jopa täsmällisempiä kuin Hitlerin omat kaavailut.
Kariniemi (Lahti)
thumb|300px|Kariniemenkatu Tarinakadun risteyksestä. Kariniemen pientaloalue sijaitsee Lahden keskustan länsipuolella Kartanon kaupunginosassa Lahden kisapuiston välittömässä läheisyydessä. Kariniemen asuinalueen vieressä on myös Pikku-Vesijärven puisto, joka on suosittua retkeily- ja virkistysaluetta. Puiston alueella toimi vuodesta 1958 alkaen kesäteatteri lähes neljäkymmentä vuotta. Teatterin lipunmyyntikoju on sittemmin kunnostettu terassimalliseksi kioskiksi, ja vanha katsomo toimii nykyään puistossa aikaansa viettävien oleskelupaikkana. Pohjoisessa Kariniemi rajautuu Kariniemen mäkeen, jonka päällä sijaitsee Lanu-puisto.
Molotov–Ribbentrop-sopimus
Anschluss ja Tšekkoslovakian kaappaus
Jo maaliskuussa 1938 Hitlerin joukot marssivat Itävaltaan, ja maa liitettiin Saksaan (Anschluss). Tämä merkitsi Moskovan silmissä ensimmäistä repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Tapahtuma laukaisi sarjan neuvotteluja, joita Neuvostoliitto alkoi käydä reunavaltioiden kanssa. Neuvostoliitto tarjosi sopimusta, jonka nojalla se antaisi sotilaallista apua Saksan hyökätessä. Suomi, Viro, Latvia, Liettua ja Puola torjuivat kaikki tarjouksen. Yleisesti uskottiin, että jos neuvostojoukot saisivat marssia ”auttamaan” jotakin pientä naapurimaata, niitä ei enää saataisikaan poistumaan. Syvä epäluulo oli siten molemminpuolista. Suomessa neuvotteluja ensin ulkoministeri Rudolf Holstin, myöhemmin myös pääministeri A. K. Cajanderin ja valtiovarainministeri Väinö Tannerin kanssa kävi huhtikuusta 1938 lähtien Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteeri Boris Jartsev. Rudolf Holsti joutui eroamaan ulkoministerin paikalta marraskuussa 1938, eikä uudeksi ulkoministeriksi nimitetty Eljas Erkko halunnut keskustella Jartsevin kanssa.
Kariniemi (Lahti)
Kariniemi on rakennettu 1930- ja 1940-luvulla ja on maakunnallisesti merkittävä rakennettu kaupunkiympäristö. Alueen alkuperäinen rakennuskanta on kokonaisuudessaan säilynyt.
Molotov–Ribbentrop-sopimus
Anschluss ja Tšekkoslovakian kaappaus
Syksyllä 1938 Tšekkoslovakia joutui Münchenin sopimuksen nojalla luovuttamaan Sudeettimaan Saksalle, ja tällä oli Neuvostoliittoon voimakas vaikutus. Kremlissä oltiin vakuuttuneita siitä, että Ranska ja Britannia olivat luvanneet Tšekkoslovakian Saksalle palkkioksi siitä, että se aloittaisi sodan Neuvostoliittoa vastaan. Tämän käsityksen Stalin toisti valtioneuvos J. K. Paasikivelle Moskovassa käydyissä Suomen ja Neuvostoliiton välisissä neuvotteluissa vuotta myöhemmin. Keväällä 1939 Hitler teki lopun Tšekkoslovakian jäännöksistä, vaikka hän oli Münchenissä vakuuttanut länsivaltojen johtomiehille, ettei hänellä ollut Sudeettimaan jälkeen enää muita vaatimuksia Tšekkoslovakian suhteen. Tšekkiläisestä osasta muodostettiin Böömin-Määrin protektoraatti, ja Slovakia julistautui Saksan painostamana itsenäiseksi, mutta tosiasiassa siitä tuli Saksan ylivallan alainen nukkevaltio.
Kariniemi (Lahti)
Historia
Kariniemen alue on entistä Fellmanin kartanon pelto- ja laidunmaata. Alueen ensimmäisen asemakaavan laati vuonna 1922 Carolus Lindberg. Kaava ei kuitenkaan toteutunut. Kaavoitustyön aloitti uudelleen 1920-luvun lopussa Otto-Iivari Meurman, ja se vahvistettiin 1934. Katuverkko nimistöineen pohjautui Lindbergin kaavaan, ja alueesta pyrittiin luomaan valoisa, puistomainen ja moderni. Pientaloalue rakentui kokonaisuudessaan 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa. Ensimmäinen rakennus alueella on vuonna 1928 rakennettu kaupunginpuutarhurin talo, joka sijaitsee edelleen Kariniemenkadulla. Muita mainitsemisen arvoisia rakennuksia Kariniemen alueella on muun muassa 1953 valmistunut vanhustentalo Johanna-koti, jonka suunnitteli arkkitehti Elsa Arokallio.
Chi (kana)
ち hiraganalla tai チ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen 17. sijalla ta- ja tsu-tavujen välissä.
Kariniemi (Lahti)
Kariniemi-seura
Kariniemessä toimii vuonna 1988 perustettu Kariniemi-seura. Seuran tarkoituksena on pyrkiä vaalimaan Kariniemen ja Vesijärven kulttuuri- ja luontoarvoja. Kariniemi-seuran puheenjohtajana toimii tällä hetkellä Pirjo Varumo. Tunnetuin Kariniemi-seuran järjestämä tapahtuma on vuosittainen Äitienpäiväkonsertti Kariniemen kesäteatterilla.
Molotov–Ribbentrop-sopimus
Luuloja ja epäluuloja Euroopassa
Selvitettyään välinsä Tšekkoslovakian kanssa Hitler alkoi painostaa Puolaa, ja keväällä ja kesällä 1939 koko Eurooppa oli sekavassa tilassa. Länsivallat pelkäsivät Hitlerin ja Stalinin liittoa, mikä olisi merkinnyt vaivoin rakennetun voimatasapainon järkkymistä. Saksa pelkäsi länsimaiden ja Neuvostoliiton yhteistyötä ja kahden rintaman sotaa. Neuvostoliitto pelkäsi Saksan ja länsimaiden juonittelua sitä vastaan, koska ne kaikki olivat kapitalistisia maita. Ranska ja Britannia takasivat heikosti varustautuneen Puolan rajat, vaikka niiden omakin valmistautuminen sotaan oli pahasti kesken. Toukokuun alussa 1939 Stalin siirsi ulkoministeri Maksim Litvinovin syrjään ja nimitti hänen tilalleen Vjatšeslav Molotovin, mikä merkitsi jyrkkää muutosta Neuvostoliiton ulkopolitiikassa. Litvinovin syrjäyttämiseen saattoi vaikuttaa myös hänen juutalainen syntyperänsä. Ulkomailla jäätiin laajalti kaipaamaan Litvinovia, sillä tämä oli hallinnut useita vieraita kieliä ja pystynyt keskustelemaan eurooppalaisten virkaveljiensä ja lähettiläiden kanssa näiden omilla kielillä. Molotov taas puhui vain venäjää eikä ollut tottunut diplomaattiseen kielenkäyttöön.
Chi (kana)
Alkuperä
Hiragana ち on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 知 ja katakana チ kanjista 千.
Kariniemi (Lahti)
Lanu-puisto
Kariniemessä sijaitsevalla mäellä ns. Kariniemenpuistossa sijaitsee myös taiteilija Olavi Lanun teoksista koostuva Lanu-puisto. Kariniemen puisto on myös tunnettu luontoarvoistaan, ja rinteessä kasvaa muun muassa suuri sinivuokko-esiintymä.