cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat (koripallo)
Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat (lyh. HoNsU) on vuonna 1948 perustettu jyväskyläläisen samannimisen urheiluseuran koripallojaosto. Nykyisin HoNsUlla on toimintaa vain koripallossa kasvattajaseurana. HoNsUn miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2014–2015 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioona A:ssa, missä HoNsU-nimellä pelaava joukkue toimii BC Jyväskylän organisaatiossa. Miesten pääsarjassa se on pelannut yhteensä 12 kautta voittaen kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Seuran tunnetuimpia miespelaajia ovat Pekka Markkanen, Jyri Lehtonen, Jouko Heikkinen ja Tommi Lanki.
HoNsUn naisten edustusjoukkue on pelannut 13 kautta pääsarjassa.
Miesten edustusjoukkueen vaiheet
Koripallo oli sodanjälkeisessä Jyväskylässä marginaalilaji ja vasta pelaajien siirryttyä HoNsU:n siipien suojaan laji alkoi hitaasti mutta varmasti lisätä suosiotaan. 1960–luvun alussa joukkue nousi Suomi-sarjaan ja vuonna 1969 HoNsU:n A-pojat saavuttivat SM-hopeaa. Näistä pelaajista koostuva miesten joukkueen runko oli nousta mestaruussarjaan kaudella 1970, mutta karsintasarjan ainoa tappio oli kohtalokas ja nousu jäi sillä kertaa haaveeksi. Tappio oli kohtalokas myös siinäkin mielessä, että joukkueen avainhenkilöiden välit kärjistyivät ja joukkue hajosi.
1970-luku
1970-luvun alku pelattiin suomisarjassa ja yleensä keskitason alapuolella mutta keväällä 1975 pystyttiin seuran ensimmäisen ulkomaalaisvahvistuksen, takamiehen Dan Palleyn johdolla, nousemaan vastaperustettuun I-divisioonaan. Kaudesta 75–76 tuli kuitenkin divarissa heikko. "Vahvistukseksi" tuli takamies Palleyn kaveri George Brod, joka harjoituspeleissä heitteli kaukaa 30 pistettä per peli mutta kun sarjapeleissä ei heitto alkanut pudota, niin Brod ei loppukaudesta mahtunut edes aloitusviisikkoon! Tuolloin ulkomaalaisvahvistusta ei saanut vaihtaa kesken kauden ja niinpä edessä näytti olevan taas paluu Suomi-sarjaan kaudella 1977. Vaan eipä ollutkaan. Joku I-divisioonan seuroista meni konkurssiin ja sarjapaikka divariin HoNsU:lle avautui kesällä pidettyjen ylimääräisten karsintojen jälkeen. Noihin karsintoihin HoNsU rohkeasti lähti 50–60-luvun taitteessa syntyneine pelaajineen ja kun vielä avuksi tuotiin luultavasti HoNsU toiseksi paras jenkkivahvistus kautta aikojen - Fletcher Johnson - palattiin komeasti takaisin divariin. Johnsonin olisi periaatteessa pitänyt liiton sääntöjen mukaan jatkaa seurassa kauden 77–78 mutta polvivamma esti sen. Liitto antoi yllättäen poikkeusluvan vahvistuksen vaihtoon ja tilalle tuli Peli-Karhuissa näytillä ollut Dennis Hogg, jonka johdolla joukkue pelasi parasta koripalloa mitä siihen asti kaupungissa oli nähty. Seuraava kausikin oli menestys; nyt joukkue oli jo pääosin täysi-ikäisten kirjoissa ja kun ryhmään lisättiin NBA-tason vahvistus - se kaikkien aikojen paras HoNsU:ssa pelannut koripalloilija - Eugene "Zippie" Richardsson, niin runkosarjassa saatiin kotietu pudotuspeleihin. Tästä huolimatta pudotuspeleissä vastaan tullut paikalliskilpailija Äänekosken Huima pystyi pudottamaan HoNsUn suoraan kahdessa pelissä.
Hyvä kausi herätti seurajohdon asettamaan tavoitteeksi kaudelle 79–80 sarjanousun. Vahvistukseksi tuli NBA:ssa pelannut John Derrick ja muutamia kokeneita divarijyriä lähiseuroista. Derrick oli kuitenkin pahasti keskenkuntoinen eikä hänestä ollut pelejä ratkaisemaan. Joukkue joutui tappiokierteeseen, joka talttui vasta kun Derrick erotettiin ja tilalle tuli vanha tuttu Dennis Hogg. Kausi oli kuitenkin jo tässä vaiheessa puolessa välissä ja niinpä tulos oli masentava: niukka putoaminen Suomi-sarjaan.
1980-luku
Kausi 1980–1981 jatkoi edellistä katastrofia. Joukkue oli paperilla Suomi-sarjan nimekkäin ja siinä pelasi kolme jenkkivahvistusta (silloisten sääntöjen mukaan eri aikaan) ja mm. tuolloinen miesten maajoukkueen ykköstakamies Matti Mikkonen, joka oli valittu nuorten EM-kisojen parhaaksi pelaajaksi vuonna 1979. Tästä kokoonpanosta huolimatta nousu takaisin divariin onnistui vasta seuraavalla kaudella, kun joukkuetta oli taas nuorennettu.
Kauteen 1982–1983 HoNsU lähti hakemaan suoraan nousua mestaruussarjaan. Tämän takeena oli joukkueeseen tullut ensimmäinen kotimainen ammattipelaaja Jouko Heikkinen, joka toi ammattimaisuutta koko seuran asenteeseen. Lisäksi seuran A-nuoret olivat keväällä 1982 sijoittuneet A-poikien SM-sarjassa toiseksi, joten nousu oli pohjustettu vankasti. HoNsU:n puolesta ylempään sarjaan nousi Gerald Leen johdolla Helsingin NMKY valmentajanaan Eero Saarinen. Monella tavalla Namikan esimerkkiä noudattaen HoNsU sitten nousi seuraavalla kaudella ensimmäistä kertaa mestaruussarjaan. Valmentajaksi hankittiin ammattimies Seppo Sonkeri ja harjoittelua lisättiin roimasti.
Ensimmäisellä mestaruussarjakaudellaan HoNsU ei saavuttanut menestystä. Yhdysvaltalaisvahvistus Greig Robinsson oli ihan kelpo pelimies ja teki myöhemmin Belgiassa sangen näyttävän uran. Hän oli silloin kuitenkin vielä liian nuori koviin peleihin ja yleensä Robinsson teki kovimmat suorituksensa vasta siinä vaiheessa, kun peli oli jo ratkaistu. Niinpä taas kerran vaihdettiin miestä: tilalle tullut Richard Laurel teki sen minkä pystyi, mutta kauden jälkeen käteen jäi voittosuhteella 7–36 runkosarjan viimeinen sija ja putoaminen sarjasta.
Kausi 1985–1986 pelattiin divarissa ilman ulkomaalaisia vahvistuksia. HoNsU pysyi putoamisesta huolimatta sangen hyvin koossa ja joukkueessa pelasi Heikkisen ja Mikkosen lisäksi mm. vuoden koripalloilijaksi myöhemmin valittu Petteri Nieminen ja viimeistä kauttaan palloillut Kimmo Tarkkio, joka sittemmin jatkoi urheilu-uraansa jalkapallon puolella. Valmentajaksi tuli naapuriseura Weikoista Ensio Helimäki, joka nousi HoNsUn mukana valtakunnan eliittiin. Kausi oli menestys ja päättyi sarjanousuun.
Kesällä 1986 seurajohto panosti koripallon edustusjoukkueeseen. Jo ennestään nimivahvaan joukkueeseen hankittiin Pertti Marttila KTP:stä, viisi kautta Uudenkaupungin Urheilijoita edustanut jenkkivahvistus Ray White ja Hongan takamiestaituri Petteri Kuusela. Huonot uutiset ympäröivät joukkuetta jo ennen kuin kausi ehti alkaa: Marttila rikkoi pelaajasopimuksen ja jäi Kotkaan, Ray White taas ajoi kolarin ja häipyi maasta rattijuopumusepäily niskassaan. Vastoinkäymiset kuitenkin nivoivat joukkueen yhteen ja sarjapaikka uusittiin helposti.
Kausi 1987–1988 sujui HoNsU:lta mestaruussarjassa jo rutiinilla. Voittosuhteella 17–32 seura sijoittui runkosarjan kuudenneksi, niukasti neljän joukkueen pudotuspelien ulkopuolelle, jonne HoNsU:n nenän edestä eteni ToPo yhteensä 18 voitolla.
Seuraavalle kaudelle HoNsU sai riveihinsä maajoukkueen ykkössentterin Pekka Markkasen, jonka johdolla lähdettiin hakemaan mestaruutta. Finaaleissa tuli vastaan vanha kilpakumppani Helsingin NMKY. HoNsU johti finaalisarjaa jo voitoin 2-1 ja johtipa vielä neljättä finaalipeliä Helsingin Urheilutalolla lähes kymmenellä pisteellä vielä viitisen minuuttia ennen loppua. Ratkaisuhetkillä Pekka Markkanen pääsi yksin läpi ja päätti katkaista entisen seuransa Namikan selkärangan komealla donkilla, joka kuitenkin osui takarautaan ja kimposi takaisin kentälle. Tästä sisuuntunut Namika sai rivinsä järjestykseen ja käänsi pelin edukseen vieden voiton kahdella pisteellä. Viimeisessä pelissä Namika oli sitten selvästi parempi ja juhli mestaruutta.
HoNsU-nimi käyttöön 2014
Kaudeksi 2014–2015 I-divisioona A:han noussut BC Jyväskylän edustusjoukkue otti käyttöön HoNsU Basket-nimen. Kaksi kautta pelattiin tällä nimellä. Kaudeksi 2016-17 perustettiin uusi seura Jyväskylä Basketball Academy (JBA), joka sai A-divisioonan sarjapaikan ja jatkaa Jyväskylän mieskoripallon perinnettä.
Henkilökohtaiset palkinnot
thumb|right|180px|[[Jyri Lehtonen kuuluu HoNsUn historian merkittävämpiin pelaajiin.]] Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan vuoden tulokas
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Naisten koripallo
Naisten koripalloa on HoNsU:ssa pelattu kahdessa vaiheessa. Ensin 1960-luvulla ja sitten uudelleen 1970-luvun puolivälistä alkaen. HoNsU pelasi naisten SM-sarjassa vielä kaudella 1963-64, jonka jälkeen sarjapaikka siirtyi Jyväskylän Kirille. Kun tyttötoimintaa aloitettiin uudelleen 1970-luvulla, se otettiin seuran valikoimaan kiivaan keskustelun jälkeen. Hankkeen vastustajat pelkäsivät, että tytöt vievät salivuoroja pojilta, ollen tässä myös osin oikeassa: 70-luvun alkupuolella mahdollisuudet lajin harrastamiseen olivat Jyväskylässä perin kehnot: yhdessäkään salissa ei ollut minkäänlaista katsomoa. Tilanteeseen tuli parannusta vasta 1975 Viitaniemen Ammattikoulun uuden salin ja 1978 Monitoimitalon valmistuttua.
Vihdoin kaudella 2006–2007 joukkueella oli myös seurajohdon lupa nousta, mikä toteutuikin komeasti täysin puhtaalla pelillä. Tämän jälkeen HoNsU on pelannut naisten SM-sarjassa ilman mainittavampaa menestystä. Joukkue saavutti keväällä 2013 runkosarjassa 6. sijan, mutta putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Forssan Alulle. Keväällä 2014 joukkue sijoittui runkosarjassa neljänneksi, mutta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella paikalliskilpailija Huima oli parempi voitoin 3-2. Tämän jälkeen suuri osa joukkueen runkopelaajista ilmoitti siirtyvänsä muualle ja HoNsU luopui SM-sarjapaikastaan pelaajapulaan vedoten.
Rosensteinin linna
thumb|300px|Rosensteinin linna. Rosensteinin linna on klassistista tyylisuuntaa edustava linna Baden-Württembergin pääkaupungissa Stuttgartissa. Se sijaitsee Bad Cannstattin kaupunginosassa. Linnan rakennutti kuningas Vilhelm I vuosina 1822–1830 hoviarkkitehtinsa Giovanni Saluccin (1749–1845) piirustusten pohjalta. Nykyisin linnassa toimii osavaltiollinen luonnonhistorian museo (Staatliche Museum für Naturkunde Stuttgart).
Aiheesta muualla
48.80056°N, 9.20611°W
System 7 (yhtye)
thumb|System 7 (Hillage, Giraudy) keikalla lontoolaisessa yökerhossa helmikuussa 2008 System 7 (Pohjois-Amerikassa alun perin nimellä 777) on brittiläinen ambientia ja psykedeelisluonteista elektronista tanssimusiikkia tekevä yhtye.
Steve Hillage ja Miquette Giraudy, kummatkin entisiä Gong-yhtyeen jäseniä ja pitkäaikaisia elämänkumppaneita, päättivät perustaa System 7:n kuultuaan The Orbin kaltaisten artistien tulkitsevan Hillagen vuoden 1979 ambient-tyylistä albumia Rainbow Dome Musick. Yhtyeen varsinaisen ytimen muodostavat kaksikko Hillage ja Giraudy, mutta System 7 tekee ja on aina tehnyt aktiivista yhteistyötä monien artistien kanssa, muun muassa Carl Graigin, Laurent Garnierin, Derrick Mayn, Orbin Alex Patersonin ja Youthin. Yhtyeen musiikissa epätavallista on se, että ambient-/dance-yhtyeeksi se hyödyntää huomattavan paljon kitaramateriaalia (Hillage on kitaristi).
System 7:n lisäksi Hillage ja Giraudy ovat työskennelleet myös nimillä Groovy Intent ja Mirror System. Jälkimmäisen projektin tavoitteena on yhtyeen WWW-sivujen mukaan auttaa "kehittämään heidän musiikkinsa chillout- ja downtempo-tyylisiä ulottuvuuksia".
Studioalbumit
Nimellä Mirror System:
Orthosie
Orthosie on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomi|astronomeja vuonna 2001. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2001 J 9. Orthosie on läpimitaltaan noin 2 kilometriä ja se kiertää Jupiteria 21,2 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 623 päivää. Radan inklinaatio on 146° ja eksentrisyys 0,278.
Nykyisen nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta.
STS-115
thumb|right|STS-115-lennon tunnus. STS-115 oli Nasan 9. syyskuuta 2006 alkanut ja 21. syyskuuta päättynyt avaruussukkulalento. Se lennettiin Atlantis-sukkulalla. Lento tunnetaan myös Kansainvälisen avaruusaseman projektin koodinimellä ISS-12A. Lento on 116. avaruussukkulalento ja 27. Atlantiksen lento.
Laukaisu piti alun pitäen tapahtua jo vuonna 2003, mutta sitä jouduttiin lykkäämään avaruussukkula Columbian tuhouduttua. Sitä seuranneet kaksi lentoa, STS-114 ja STS-121, joita kutsutaan ”Return to Flight” -lennoiksi, tutkivat sukkulan turvallisuutta. STS-115 on täten ensimmäinen normaali lento Columbian tuhon jälkeen.
Lento jatkoi kansainvälisen avaruusaseman rakentamista. Lennon tarkoituksena oli kuljettaa avaruusasemalle kaksi runkoelementtiä (vasemmanpuoleiset truss-elementit P3 ja P4) sekä niihin liittyvät kaksi aurinkopaneelia (4A ja 2A) ja akut. Lennolla tehtiin useita avaruuskävelyjä osien asentamiseksi ja aseman valmistamiseksi seuraavaa lentoa (STS-116) varten.
Return to Flight -lentojen jälkeen lento STS-115 suunniteltiin toteutettavaksi elokuun lopussa 2006, mutta ensin sitä jouduttiin siirtämään hurrikaanivaaran takia (Hurrikaani Ernesto, 2006). Tämän jälkeen lentoa jouduttiin siirtämään viallisten polttokennojen ja sensoriongelmien vuoksi syyskuun 9. päivään 2006 asti. Atlantis laukaistiin 9.9. klo 18.15 Suomen aikaa. Laskeutuminen tapahtui 21. syyskuuta klo 13.21 Suomen aikaa Kennedyn avaruuskeskukseen.
Miehistö
thumb|Vasemmalta oikealle: Stefanyshyn-Piper, Ferguson, Tanner, Burbank, Jett, MacLean
Aiheesta muualla
thumb|left|200px|Laukaisu 9. syyskuuta 2006 thumb|left|250px|[[Joseph R. Tanner|Joseph Tanner asentamassa P3 ja P4 -truss-elementtejä neljännen päivän avaruuskävelyllä]]
Aurora Studios
Aurora Studios Oy on suomalainen elokuva-alan yhtiöryhmä, johon kuuluvat pääyhtiön lisäksi tytäryhtiöt Cinemanse Oy ja Helsinki-filmi Oy. Se omistaa myös 40 prosentin osuuden tuotantoyhtiö Anima Vitaesta.
Aurora Studios syntyi, kun Tuntematon sotilas -elokuvan rahoituksesta vastanneet sijoittajat ostivat yhdessä kustannusyhtiö Otavan kanssa Elokuvaosakeyhtiö Suomi 2017 Oy:n. Aurora Studiosin omistajia Otavan ohella ovat sijoittajat Ari Tolppanen ja Ari Lahti sekä toimiva johto. Keväällä 2021 yhtiön toimitusjohtajaksi nimitettiin Petri Kemppinen ja levitysjohtajaksi Hanna Lajunen. Aurora Studiosin sisältöjohtajana toimii Roosa Toivonen. Heinäkuussa 2021 Aurora Studios kertoi ostavansa Helsinki-filmin, jonka toimitusjohtajana jatkavasta Aleksi Bardysta tulee Aurora Studiosin johtoryhmän jäsen ja merkittävä omistaja. Elokuussa 2021 Aurora Studios osti 40 prosentin osuuden animaatiostudio Anima Vitaesta. Keväällä 2023 Kemppinen siirtyi Finnish Impact Film Fundin (FIFF) neuvonantajaksi ja uutta toimitusjohtajaa lupailtiin syksyksi 2023.
Hallituksen puheenjohtaja Ari Tolppanen kertoo Aurora Studiosin pyrkivän perinteisiä suomalaisia pieniä tuotantoyhtiöitä uskottavampaan ”täyden palvelun” toimintaan Hollywoodin studioiden tapaan.
Aurora Studiosin ensimmäinen elokuvatuotanto oli JP Siilin ohjaama ja Severi Koivusalon tuottama Sieniretki, joka tuli ensi-iltaan syksyllä 2022.
Aurora Studios Oy:n ensimmäisiä elokuvalevityksiä olivat Aku Louhimiehen Odotus (2021), Juuso Syrjän Sorjonen: Muraalimurhat (2021) sekä Aleksi Salmenperän Kupla. Yhteistuotantona Rabbit Filmsin kanssa Aurora Studios tuotti C More -palveluun kuusiosaisen Nokia-yhtiön matkapuhelinmenestyksen alkuvaiheista kertovan sarjan Made in Finland (2022) ohjaajana Maarit Lalli. Kehitteillä ovat elämäkertaelokuva yrittäjä Kirsti Paakkasesta sekä Tuomas Niskakankaan esikoisromaaniin perustuva televisiosarja Roihu.
Helsinki-filmi on vuonna 2002 perustettu, noin 30 pitkää näytelmäelokuvaa tuottanut elokuvatuotantoyhtiö. Cinemanse tunnetaan animaatioiden ja muiden elokuvien maahantuojana.
Finnish Impact Film Fund
Aurora Studiosin maaliskuussa 2021 käynnistämä ja hallinnoima Finnish Impact Film Fund (FIFF) on yksityinen pääomarahasto, jonka sijoittajina ovat Aurora Studios Oy:n omistajien lisäksi Konstsamfundet, Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Saastamoisen säätiö ja Suomen Kulttuurirahasto. Alkujaan pääomasitoumuksiltaan 5,5 miljoonan euron suuruisen rahaston tehtävänä on mahdollistaa laadukkaiden kotimaisten elokuvien ja sarjasisältöjen toteutumista. Pääomaa nostettiin 13,5 miljoonaan euroon lokakuussa 2022.
Långholmen
Långholmen tarkoittaa seuraavia:
The Lord of Steel
The Lord of Steel on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Manowarin studioalbumi, joka julkaistiin 9. lokakuuta 2012.
Fluktuaatio
Fluktuaatio tai fluktuointi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lewis F. Muir
Muir aloitti pianistina St. Louisissa ja esiintyi kaupungissa vuonna 1904 pidetyssä maailmannäyttelyssä. Vuonna 1910 hän muutti New Yorkiin. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli ”Play That Barber-Shop Chord” vuodelta 1910. Vaudeville-esiintyjä Bert Williams käytti kappaletta esityksissään. Muir julkaisi vuosina 1910–1911 myös muita ragtime-sävellyksiä kuten ”Oh, You Bear Cat Rag”, ”The Matrimony Rag” ja ”When Ragtime Rosie Ragged the Rosary”.
Journalisti L. Wolfe Gilbert kritisoi Muiria vuonna 1912 katolisen ruusukon käsittelemisestä ragtime-kappaleessa, mitä hän piti pyhäinhäväistyksenä. Muir kohtasi Gilbertin kasvotusten ja kiivaan sanaharkan jälkeen haastoi tämän kirjoittamaan kanssaan kappaleen. Tuloksena syntyi romanttinen laulu ”Do You Feel It in the Air?” sekä molempien kirjoittajien tunnetuimmaksi sävellykseksi jäänyt ”Waiting for the Robert E. Lee”.
Muir sävelsi tuotteliaasti vuosina 1912–1913 ja hänen sanotaan matkanneen Lontooseen soittamaan ragtimea Oxford Theatressa. Hän teki myös yhteistyötä italialaisen säveltäjä Ruggero Leoncavallon kanssa. Hän julkaisi vuonna 1914 vielä muun muassa kappaleet ”Camp Meeting Band”, ”Buy a Bale of Cotton for Me”, ”I Had a Gal, I Had a Pal” ja ”Mootching Along”. Lewis F. Muir kuoli tuberkuloosiin 3. joulukuuta 1915, 32-vuotiaana.
Jan Wouters
Jan Wouters (s. 17. heinäkuuta 1960 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelaajana hän kuului vuoden 1988 Euroopan-mestaruuden voittaneeseen maajoukkueeseen. Hän on valmentanut muun muassa AFC Ajaxia, PSV Eindhovenia ja FC Utrechtia. Elokuusta 2022 lähtien hän on toiminut Ajaxin alle 18-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana.
Ura valmentajana
Valmennusurallaan Wouters on toiminut muun muassa Ajaxin päävalmentajana 1999–2000 sekä Glasgow Rangersin apuvalmentajana Dick Advocaatin ja Alex McLeishin aikoina.
Marraskuussa 2007 Wouters nimitettiin PSV Eindhovenin väliaikaiseksi päävalmentajaksi Ronald Koemanin siirryttyä Valenciaan. Hän toimi tehtävässä vuoden 2007 loppuun saakka, jolloin tehtävät otti hoitaakseen Sef Vergoossen. Huub Stevensin tultua PSV Eindhovenin päävalmentajaksi kesällä 2008 Wouters siirtyi hänen apulaisvalmentajakseen. Stevensin lähdettyä seurasta kesällä 2009, Wouters siirtyi FC Utrechtin apulaisvalmentajaksi.
Lokakuussa 2011 Woutersista tuli Utrechtin päävalmentaja Erwin Koemanin erottua yllättäen tehtävästä. Wouters luotsasi Utrechtin parhaimmillaan Eredivisien viidenneksi kaudella 2012/13. Huhtikuussa 2014 hän ilmoitti jättävänsä Utrechtin kauden jälkeen.
Kesällä 2015 Woutersista tuli Giovanni van Bronckhorstin apuvalmentaja Feyenoordiin. Hän työskenteli van Bronckhorstin tiimissä kolmen kauden ajan ja he luotsasivat Feyenoordin Alankomaiden mestariksi kaudella 2016/17. Van Bronckhorst tiimeineen jätti seuran kauden 2017/18 jälkeen.
Kesällä 2021 Wouters palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli Fortuna Sittardin apuvalmentaja. Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Elokuussa 2022 Wouters aloitti Ajaxin U18-joukkueen apuvalmentajana.
Matti Klinge
Matti Klinge (31. elokuuta 1936 Helsinki – 5. maaliskuuta 2023 ) oli suomalainen historiantutkija ja professori. Hänet tunnettiin kirjallisesti tuotteliaana aate-, sivistys- ja kulttuurihistorian tutkijana sekä aktiivisena yhteiskunnallisena keskustelijana.
Klingen tieteelliset päätyöt ovat kaksi Helsingin yliopiston historiaan liittyvää teossarjaa, neliosainen Ylioppilaskunnan historia ja kolmiosainen Helsingin yliopisto 1640–1990. Hänen omin julkaisumuotonsa olivat kuitenkin lyhyistä historiallisista esseistä koostuneet kokoelmat. Tutkijana Klinge edusti ranskalaista perinnettä, johon kuuluvat vapaamuotoinen esseistiikka ja vakiintuneiden historiallisten tulkintojen rohkea kyseenalaistaminen ja joka poikkeaa suomalaisen historiankirjoituksen saksalaistyyppistä lähdetutkimusta edustavasta valtavirrasta.
Klingellä oli näkyvä asema sekä suomalaisessa tiedeyhteisössä että kansalaisyhteiskunnassa. Julkisuudessa hän tuli tunnetuksi ”rohkeista kannanotoistaan ja tietoisen urbaanista olemuksestaan sekä poleemisesta, kansakuntaa kasvattamaan pyrkivästä asenteestaan”. Klingen julkisia päiväkirjoja ilmestyi vuosittain vuodesta 1999 lähtien.
Elämä
Matti Klingen äiti Aune oli farmaseutti, joka työskenteli Helsingin yliopiston apteekissa. Isä Paul oli pankkivirkailija Kansallis-Osake-Pankissa ja kohosi myöhemmin pankin johtokuntaan.
Klinge toimi Helsingin yliopiston historian ruotsinkielisen professuurin viranhaltijana vuosina 1975–2001. Hän työskenteli Suomen akatemian humanistisen toimikunnan tutkijana vuosina 1968–1970 ja 1972–1975 sekä Suomen kirjallisuuden ja kulttuurin vierailevana professorina Pariisissa vuosina 1970–1972 ennen valintaansa Helsingin yliopiston historian ruotsinkieliseksi professoriksi vuonna 1975. Tästä virasta Klinge jäi eläkkeelle vuonna 2001 toimittuaan 1990-luvulla joitakin vuosia myös historian laitoksen esimiehenä.
Historiantutkimus
Klinge väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967 väitöskirjalla Kansalaismielen synty. Hän toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan historiantutkijana vuosina 1960–1968 ja kirjoitti Ylioppilaskunnan historian osat I–IV. Yliopistohistoria sekä kansallisuusaate kuuluvat Klingen uran keskeisiin tutkimuskohteisiin, ja hän palasi samoihin aiheisiin muun muassa yliopistohistoriikissä Helsingin yliopisto 1917–1990 (1990).
Klinge osallistui Paasikivi-seuran perustamiseen vuonna 1958. Vuosina 1985–1986 Klinge kokosi ja toimitti yhdessä professori Yrjö Blomstedtin kanssa presidentti J. K. Paasikiven päiväkirjat vuosilta 1944–1956 julkaistaviksi kahtena niteenä.
Historioitsijana Klinge tunnetaan kenties parhaiten suurelle yleisölle tarkoitetuista yleisesityksistä. Niitä ovat muun muassa seitsemälletoista kielelle käännetty Katsaus Suomen historiaan (1977), Suomen valtiollista symboliikkaa tarkasteleva Suomen sinivalkoiset värit (1981) sekä Itämeren alueen historiaa luotaavat Muinaisuutemme merivallat (1983) ja Itämeren maailma (1994). Klingen teokset ovat saaneet useita palkintoja, kuten tiedonjulkistamispalkinnon 1976 ja Tieto-Finlandian kunniamaininnan 1991 kirjasta ''Kuningatar Kristiina. Aikansa eurooppalainen'' (julkaistu vuonna 1990 yhdessä Maria-Liisa Nevalan, Laura Kolben ja Päivi Setälän kanssa). Hänen huomattavimpiin töihinsä sisältyy myös kymmenosaisen Suomen kansallisbiografian päätoimittaminen.
Kulttuurivaikuttaja
Klinge tunnettiin aktiivisena ja näkyvänä kulttuurikeskustelijana. Hän julkaisi vuodesta 1999 lähtien päiväkirjasarjaa, joka saavutti huomiota. Hän toimi myös Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana sekä presidentin neuvonantajana kunniamerkki- ja arvonimiasioissa.
Poliittisia näkemyksiä
Klinge oli Mauno Koiviston valitsijamiehenä vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa.
1970-luvulla oikeistoprofessorit pitivät Klingeä epäilyttävänä, Urho Kekkosen hännystelijänä tai jopa kommunistina. Vuonna 2014 julkaistussa päiväkirjassaan Klinge totesi Krimin siirtämisen vuonna 1954 Venäjän federaatiosta Ukrainan neuvostotasavaltaan olleen Venäjän kannalta virhe. Helsingin Sanomien toimittaja Jukka Rislakin mukaan Klingen mielestä Latvia ei ollut Neuvostoliiton miehittämä.
Luottamustehtäviä ja tunnustuksia
Klinge toimi lukuisissa luottamustehtävissä suomalaisessa tiede- ja historiamaailmassa. Tieteellisistä ansioistaan hän sai Suomen Leijonan ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikuntien 1. luokan komentajamerkit, useita korkeita ulkomaisia kunniamerkkejä sekä kaksi kunniatohtoriutta. Hänelle myönnettiin lukuisia tieteellisiä palkintoja.
Helsingin yliopisto on vuodesta 1996 jakanut vuosittaista Matti Klinge -stipendiä. Stipendi on väitöskirjan tekijälle suunnattu vuoden mittainen tutkimusapuraha. Väitöskirjan tulee käsitellä joko Helsingin yliopiston asemaa, historiaa tai yhteiskunnallista merkitystä tai yleisesti yliopistoja tai yliopistokysymystä.
Klinge toimi Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina ja inspehtorina.
Kalliorikko
Kalliorikko (Saxifraga adscendens) on pienikokoinen rikkokasveihin kuuluva vuoristojen ja kallioiden kasvi. Suomessa kalliorikko on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Se on rauhoitettu ja sisällytetty luonnonsuojeluasetuksessa erityisesti suojeltaviin lajeihin.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|220px|Kalliorikko. Kalliorikko on kaksivuotinen kasvi. Sen varsi on pysty, vähähaarainen ja kasvi kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Maanpinnan tyvessä olevat, pitkään säilyvät aluslehdet sekä varsilehdet ovat 3–7-hampaisia. Kaksineuvoiset kukat ovat valkoiset ja kukkaperiä pitempiä. Kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 7–10 mm pitkiä ja lanttokärkisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa kalliorikko kukkii kesä-heinäkuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen ja pitkäpyöreä kota. Kotaperät ovat kotansa pituisia.
Kalliorikon runsaus vaihtelee rajusti vuosittain. Sen siemenet säilyttävät maassa pitkään itävyytensä, joten siemenpankki on lajin säilyvyyden kannalta tärkeä.
Levinneisyys
Maailman mittakaavassa kalliorikko on vuoristojen kasvi. Sitä tavataan Alpeilla, Pyreneillä, Karpaateilla, Turkin vuoristoissa Kaukasuksella sekä Ruotsin ja Norjan tuntureilla. Lajin toista rotua tavataan läntisessä Pohjois-Amerikassa. Itämeren piirissä kalliorikko on sopeutunut kasvamaan myös lämpimissä oloissa. Siellä sitä esiintyy Ruotsissa, Suomessa, Karjalassa ja Virossa. Suomessa kalliorikkoa on tavattu Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta ja Hämeestä. Ahvenanmaalta tunnetaan muutama epävarma esiintymä. Lajin tärkeimmät esiintymät ovat Lohjalla, Karjalohjalla, Kemiönsaarella, Kemiössä ja Särkisalossa. .
Lainelautailu
thumb|Surffaaja [[Havaijilla.]]
Lainelautailu tai surffaus on rantaan murtuvilla aalloilla ratsastamista lainelaudan kyydissä. Lainelautailija eli surffaaja odottaa aaltoa merellä laudan päällä maaten, ja alkaa sopivan aallon lähestyessä meloa käsillä kohti rantaa. Sopivalla hetkellä, lähellä aallon harjaa, surffaaja nousee seisomaan laudalle ja kiitää aallon mukana.
Lainelautailua harrastetaan ajanvietteenä ja kilpaurheiluna eri puolilla maailmaa, kuten Kaliforniassa, Havaijilla ja Australiassa.
Historia
thumb|Surffausta Kaliforniassa. Lainelautailun juuret ovat Tyynenmeren Havaijilla ja Polynesiassa ajalta ennen eurooppalaisten saapumista. Länsimaalaisten lähetystyöntekijöiden kiellettyä lajin sitä harrastettiin Havaijilla 1800-luvun lopulla enää vain satunnaisesti. 1900-luvun alussa laji alkoi elpyä ja levisi Kaliforniaan ja Australiaan, mikä oli suurelta osin kirjailija Jack Londonin sekä surffaajien George Freethin ja Duke Kahanamokun ansiota.
Eteläisessä Kaliforniassa syntyi 1950-luvulla surffarikulttuuri, joka levisi muuallekin maailmaan. Siihen kuuluivat muun muassa hedonistinen elämäntapa, ”täydellisen aallon” metsästys, omanlaisensa pukeutumiskulttuuri, vaalennetut hiukset, Ray-Ban-aurinkolasit ja surf-musiikki. Surffareiden huoleton elämäntyyli ei ollut aina yhteiskunnan mieleen, ja he kohtasivat epäluuloa ja vastustusta.
Kilpailulajina lainelautailu sai alkunsa vuonna 1953, kun Waikiki Surf Club järjesti Havaijilla kansainväliset mestaruuskilpailut. Vuonna 1964 surffaajat perustivat Sydneyssä Australiassa järjestettyjen ensimmäisten maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä Kansainvälisen surffausjärjestön (ISF, myöhemmin ISA), joka otti vastuulleen MM-kilpailujen järjestämisen. Surffauskilpailut eivät olleet suuressa huudossa 1960-luvulla, koska kilpaileminen ei sopinut yhteen surffaajien vastakulttuurisuuden kanssa. Kilpailutoiminta vilkastui taas 1970-luvun puolivälistä alkaen. Kansainvälinen olympiakomitea tunnusti ISA:n virallisesti vuonna 1997. Olympialaisissa lainelautailussa kilpailtiin ensi kertaa vuonna 2021 Tokion kesäolympialaisissa, missä kultamitalistit olivat Brasilian Italo Ferreira ja Yhdysvaltain Carissa Moore.
Ammattilaissurffaajat ansaitsevat elantonsa palkintorahoista, lainelautojen valmistajien sponsorirahoista sekä surffauskuvauksista. Kilpailulajina surffaus ei ole kovinkaan suosittua tai rahakasta, ja moni surffaaja edelleen myös karsastaa kilpailullisuutta.
Välineet
thumb|Lainelauta, jonka pohjassa on kolme evää. thumb|Lainelautoja. Lainelaudat olivat 1910-luvulla vielä umpipuuta: ne painoivat 45 kilogrammaa ja olivat mitoiltaan 2–3 metriä pitkiä, 61 senttimetriä leveitä ja 8 senttimetriä paksuja. Niiden alkeellinen muotoilu sekä evien puuttuminen tekivät niistä vaikeita ohjata. Yhdysvaltalainen Tom Blake kehitti 1930-luvulla onton lainelaudan, joka koostui vanerikuoresta ja vaakasuuntaisista palkeista. Hän lisäsi myös evän laudan perän alle, mikä teki laudasta aiempaa ohjattavamman. Blaken 27–32 kilogramman painoinen lauta osoittautuikin aiempia selvästi helppokäyttöisemmäksi. 1940-luvulla lautoja alettiin valmistaa balsapuusta, lasikuidusta ja polyuretaanista, ja niiden paino putosi 9 kilogrammaan. Tämän ansiosta surffaajat pystyivät hallitsemaan laudan nopeutta ja suuntaa säätämällä omaa asentoaan.
Nykyaikaiset lainelaudat tehdään yhä polyuretaanista ja lasikuidusta. Lyhyet laudat (shortboard) ovat pituudeltaan 1,8–2 metriä, leveydeltään 43–48 senttimetriä, paksuudeltaan 5 senttimetriä ja painoltaan vain 2,3–2,7 kilogrammaa. Niiden kehittynyt muotoilu ja evät tekevät niistä helppokäyttöisiä ja mahdollistavat monenlaiset temput. Pitkät laudat (longboard) ovat yli 2,7 metrin pituisia. Lyhyiden ja pitkien lautojen lisäksi on monia muitakin lautakokoja ja -tyyppejä, jotka soveltuvat erikokoisiin aaltoihin.
Lainelautailijat käyttävät lisäksi uimapukua tai märkäpukua, liukastumista estävää vahaa, sekä remmiä, jolla lauta sidotaan nilkkaan.
Viime aikoina surffauksessa on yleistynyt vesiskootterin käyttö. Vesiskootterilla surffaaja pystytään vetämään yli yhdeksän metrin korkuiselle aallolle, jonne hän ei pelkällä laudalla pääsisi.
Tekniikka
Lainelautailija ui laudallaan maaten rannalta merelle odottelemaan aaltoa. Saatuaan sopivan aallon hän kääntää laudan nokan kohti rantaa ja alkaa meloa käsillään. Kun hän on saanut aaltoon nähden oikean asennon, ja aalto alkaa antaa hänelle vauhtia, hän hyppää jaloilleen ja alkaa surffata aaltoa. Laudalla seistään polvet koukussa ja kädet sivuilla asentoa tasapainottaen.
Oulun Hiihtoseura
Oulun Hiihtoseura ry (OHS) on Oulussa toimiva talviurheiluun erikoistunut urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1902, kun Tervahiihtoa järjestänyt paikallinen urheiluväki päätti järjestäytyä omaksi seurakseen. Tervahiihto on pysynyt tärkeänä perinteenä seuran toiminnassa ja se järjestettiin vuonna 2011 jo 122. kerran. Maastohiihto ja ampumahiihto ovat kuuluneet seuran lajivalikoimaan keskeisesti koko sen historian ajan, mutta seuran väreissä on vuosien varrella ollut mahdollista harrastaa myös suunnistusta.
Kansan Raittiusliitto
Kansan Raittiusliitto (KRL, 1948–1956 Kansan Raittiustyön Keskus, KaRaKe) on vasemmistolainen raittiusjärjestö, joka perustettiin vuonna 1948 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton päihdepoliittiseksi järjestöksi. 1970-luvulla Suomen kommunistisen puolueen opposition kannattajat saivat liitossa enemmistön, jolloin kansandemokraattinen raittiusliike hajosi ja SKDL:n enemmistön kannattajat perustivat Kansandemokraattisen Raittiusliiton (KDRL). KRL jatkaa nykyään pienimuotoista toimintaansa sitoutumattomana raittiusjärjestönä.
Kansan Raittiusliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historia
Kansandemokraattinen raittiustoiminta aloitettiin SKDL:n perustamisen myötä, mutta erillinen raittiusjärjestö KaRaKe perustettiin vasta 1948. Koiton talossa 10. marraskuuta pidetyn perustavan kokouksen kutsui koolle Raittiusyhdistys Koitto, joka myös valmisti sääntöluonnoksen. Keskuksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Koiton toimitsija Olavi Niemi.
KRL:n 1970-luvulla voimassa olleen ohjelman mukaan päihteiden käyttö palvelee yhteiskunnallista taantumusta ja jarruttaa työväenliikkeen edistyksellisten päämäärien toteuttamista. KRL:n tarkoituksena olikin välittää raittiustietoutta erityisesti työläisten keskuuteen. Liitto vaati tuolloin muun muassa alkoholimainonnan kieltämistä, alkoholijuomien valmistuksen siirtämistä valtion yksinoikeudeksi sekä päihdevalistuksen voimakasta lisäämistä. 1970-luvun alussa KRL:ään kuului noin 100 raittiusjärjestöä ja 800 raittiusjaostoa eri kansalaisjärjestöistä. Liitossa oli tuolloin yli 80 000 jäsentä.
Vuonna 1964 KRL oli mukana perustamassa Kansan Sivistystyön Liittoa (KSL). Elokuussa 1993 KRL oli yksi yhteistyöjärjestö Suomen Elämäntapaliitto ry:n perustajista. Elämäntapaliiton perustivat vasemmistolaiset raittiusjärjestöt, kun perinteinen työväenliikkeen raittiustoiminta hiipui ja valtion tukipolitiikkaa muutettiin. KRL kuitenkin erosi elämäntapaliitosta keväällä 2006 poliittisten erimielisyyksien kärjistyttyä.
KRL:n äänenkannattaja oli aluksi vuonna 1949 ilmestymisensä aloittanut Uusi Liekki ja vuodesta 1967 Raittiussanomat, jonka nimi muutettiin vuonna 1984 muotoon ''RS. Raittiussanomat''. 1988 nimeksi vaihdettiin Hyvä olo. Lehti lakkautettiin 1992. KRL:n varhaisnuorisolehti oli Sammon Soihtu (1968–?).
Bert Kaempfert
Berthold Kämpfert (16. lokakuuta 1923 – 21. kesäkuuta 1980), paremmin tunnettu nimellä Bert Kaempfert, oli saksalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Hän nousi kansainväliseen suosioon vuoden 1959 kappaleella ”Wonderland by Night” ja menestyi 1960-luvulla merkittävästi sekä artistina että säveltäjänä. Hänet tunnetaan myös rockyhtye The Beatlesille tuottamistaan alkuaikojen nauhoituksista, jotka osaltaan johtivat siihen että yhtye sai levytyssopimuksen Polydor Recordsilta joitakin vuosia myöhemmin.
Ura
Kaempfert soitti Saksan laivaston yhtyeessä, mutta joutui sodan aikana vangituksi. Hän kokosi tanskalaisella vankileirillä sotavangeista koostuvan yhtyeen ja jatkoi vapautumisensa jälkeen soittamista yhdysvaltalaisten sotilastukikohdissa. Tuohon aikaan hän tutustui läheisesti yhdysvaltalaiseen swing-musiikkiin. Myöhemmin hän palasi Hampuriin esiintymään British Forces Broadcasting Servicelle. Hän käytti tuohon aikaan salanimeä Mark Bones. 1940-luvun lopulla hän tapasi hampurilaisen muusikon ja lauluntekijän Herbert Rehbeinin, josta tuli hänen pitkäaikainen musiikillinen yhteistyökumppaninsa.
1950-luvun loppupuoliskolla levy-yhtiö Polydor Records palkkasi Kämpfertin sovittajaksi, tuottajaksi ja musiikilliseksi ohjaajaksi. Kaempfertin oma orkesteri levytti useita menestyskappaleita, mukaan lukien ”Catalania”, ”Las Vegas”, ”Explorer” ja ”Ducky”, minkä lisäksi hän hankki levy-yhtiön leipiin muun muassa jugoslavialaisen Ivo Robićin ja itävaltalaisen Freddy Quinnin. Vuonna 1959 yhdysvaltalainen musiikkituottaja Milt Gabler sovitti Kaempfertin aiemmin levyttämän instrumentaalin ”Wonderland by Night” Yhdysvaltojen markkinoita varten; julkaistu single nousi Yhdysvaltojen listan kärkeen ja nosti orkesterinjohtajan kansainväliseen suosioon.
Kaempfertin Wonderland by Night -albumi nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi viideksi viikoksi vuonna 1961. Hän joutui jättämään työnsä tuottajana keskittyäkseen musiikin nauhoittamiseen. Vuonna 1965 hän sävelsi musiikkiraidan elokuvaan Salainen tehtävä Lissabonissa, jonka kappaleesta ”Strangers in the Night” tuli hitti Frank Sinatran levyttämänä. Vuonna 1968 hän voitti Broadcast Music Incorporated -järjestön palkintotilaisuudessa viisi palkintoa kappaleilla ”Lady”, ”Spanish Eyes”, ”Strangers in the Night”, ”The World We Knew” ja ”Sweet Maria”.
1960-luvun lopulla Kaempfertin suosio kääntyi vähitellen laskuun ja 1970-luvulla hänen musiikkinsa ei enää juuri saanut merkittävää soittoaikaa radiossa. Hänen levyjään myytiin kuitenkin yhä ja hän konsertoi menestyksekkäästi Euroopassa.
Kaempfert kuoli 21. kesäkuuta 1980 kotonaan Mallorcalla äkilliseen sydänkohtaukseen.
Suomennettuja sävellyksiä
Lähde: Suomen äänitearkisto ry.
Diskografia
Lähde: Allmusic.
Patricia Day
thumb|Patricia Day Patricia Day on tanskalaisen HorrorPops-yhtyeen kontrabasisti ja laulaja.
Day on toiminut aiemmin Peanut Pump Gun -yhtyeen kitaristina.
Day on naimisissa Nekromantixin laulaja-basistina ja nykyään HorrorPopsien kitaristina tunnetun Kim Nekromanin kanssa.
Monsterit työn touhussa
Sarjan jaksot julkaistiin Disney+:aan yksitellen viikoittain Yhdysvalloissa 7. heinäkuuta 2021 alkaen ja Suomessa 25. elokuuta 2021 alkaen.
Suomenkieliset
Suomenkielisen version ohjauksesta vastaa Markus Bäckman ja käännöksestä Jukka Jaatinen.
Vuoden 2014 Atlantin hurrikaanikausi
Vuoden 2014 Atlantin hurrikaanikausi käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 29. marraskuuta 2014.
Kausi oli keskimääräistä rauhallisempi: vain yksi hurrikaani tuli maihin Yhdysvaltojen itärannikolla. Kauden aikana muodostui yhdeksän trooppista matalapainetta, joista kahdeksan sai nimen. Lukumäärä on pienin vuoden 1997 jälkeen.
Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se on silti aktiivinen yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Trooppista matalapainetta sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos sen tuulennopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 32 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuulennopeus ylittää 33 m/s.
Myrskyt
Vuonna 2014 kaikkiaan kahdeksan myrskyä sai nimen. Niistä kuusi oli hurrikaaneja ja kaksi voimakkaita hurrikaaneja (Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla vähintään luokassa 3).
Kauden myrskyistä eniten kuolemantapauksia aiheutti hurrikaani Cristobal, joka pysyi lähes koko ajan merialueilla. Seitsemän ihmistä sai surmansa: kaksi heistä hukkui Yhdysvaltojen itärannikolla, neljä kuolemaa liittyi tulviin Hispaniolan saarella ja yksi kuolema tulvaan Providencialesin saarella Turks- ja Caicossaarilla.
Kauden voimakkain myrsky oli Gonzalo, joka voimistui Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla luokkaan 4. Se oli Atlantin voimakkain hurrikaani vuoden 2010 hurrikaani Igorin jälkeen.
Sekä Fay että Gonzalo tekivät pahoja tuhoja Bermudalla 12. ja 18. lokakuuta.
Iskmo
Iskmo on kylä Mustasaaren kunnassa. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Vaasasta. Kylässä on päiväkoti, joka aiemmin toimi kouluna. Iskmossa on myös vapaaehtoinen palokunta. Eräs tunnettu iskmolainen on Suomen yleisurheilumaajoukkueessa kilpaileva Richard Mitts. Iskmo-Jungsund BK on paikkakunnalla toimiva aktiivinen jalkapalloseura, jolla on 240 pelaajaa 14 joukkueessa. Kylän osa on myös Grönvik, joka tunnetaan siellä aikoinaan toimineesta Grönvikin lasitehtaasta.
The Blobjob
The Blobjob on Detonium Interactiven kehittämä ja Sampo Oyn julkaisema seikkailu- ja oppimispeli, joka on julkaistu vuonna 1998 Microsoft Windowsille. Peli sisältää valistusta muun muassa sähköpalon sammuttamisesta, turvaseksistä ja rattijuopumuksesta.
Pelissä viisi synteettistä ”Nanoblobs”-ihmistä on saanut tehtäväkseen toimittaa erittäin salainen kaava patenttitoimistoon. He kaikki kuitenkin katoavat salkut mukanaan. Yhdessä salkussa olleen kaavan avulla voidaan valmistaa liuotetta, jonka avulla orgaanista materiaalia voidaan suurentaa tai pienentää molekyylitasolla. Pelaaja ohjaa Joe Ridleyä, jonka tehtävänä on etsiä kadonneet Nanoblobsit. Hän saa mukaansa pienen materiamuuntimen, jolla pelimaailman objekteja voi muuttaa taskuun sopivan kokoisiksi.
Pelin pulmat ovat helppoja ja peli on erittäin lyhytkestoinen. The Blobjobin toteutus on erikoinen: se yhdistelee oikeiden näyttelijöiden videokuvaa renderöityihin taustoihin. Näyttelijät on kuvattu sinistä taustakangasta vasten, minkä jälkeen heidät on istutettu tietokoneella tehtyihin taustoihin. Peli voitti vuonna 1998 MindTrek-multimediakilpailussa ensimmäisen palkinnon.
Jari Grönstrand
Jari Grönstrand (s. 14. marraskuuta 1962) on entinen suomalainen jääkiekkoilija ja nykyinen kykyjenetsijä/pelaaja-agentti.
Puolustajapelaaja Grönstrand tuli tunnetuksi 1980-luvulla ja 1990-luvun alkupuolella Tampereen Tapparan menestysjoukkueessa. Hän pelasi joukkueen ykköskentässä Timo Jutilan pakkiparina. Grönstrand pelasi urallaan 29 A- ja kuusi B-maaottelua. Grönstrand on peliuransa jälkeen valmentanut seurajoukkueita Ranskassa ja toiminut maajoukkuevalmentajana Australian joukkueelle. Lisäksi hän on toiminut pelaajien rekisteröitynä agenttina Suomessa. Grönstrand toimii nykyään scouttina NHL-joukkue Winnipeg Jetsille. Hän on aiemmin toiminut scouttina myös Toronto Maple Leafsille.
Theodore J. Van Kirk
Van Kirkia voitaneen luonnehtia Wikipedian ystävänä, sillä hän omisti yhteisölle henkilökohtaisen allekirjoituksensa. Vuonna 2014 poismennyt "Ted" tai "Dutch" Van Kirk oli viimeinen elossa ollut Enola Gayn 12-jäseniseen miehistöön kuulunut henkilö.
Theodore Van Kirk osallistui majurien Charles Sweeneyn ja Claude Eatherlyn tavoin Operaatio Crossroadsiin. Van Kirk päätti palveluksensa elokuussa vuonna 1946. Hänet palkittiin Silver Star, Air Medal sekä Distinguished Flying Cross -ansiomerkeillä. pienoiskuva|Van Kirk, Tibbets sekä Jeppson esiintyvät tässä kuvassa B-29:n pienoismallin kera.
Vuonna 1950 Van Kirk ryhtyi opiskelemaan kemiaa. Hän valmistui yliopistosta kiitettävin arvosanoin, sekä siirtyi tämän jälkeen DuPont -nimiselle kemian alan suuryhtymälle.
thumb|right|Majuri Ted "Dutch" Van Kirkin Wikipedialle omistama allekirjoitus vuodelta 2010.
Dev-C++
Dev-C++ on ilmainen GNU GPL -lisensoitu ohjelmointiympäristö C- ja C++-ohjelmointikielille. Se toimii Microsoft Windowsilla. Siihen on mahdollista lisätä DevPak-laajennuksia esimerkiksi yleisille GTK+-, wxWidgets- ja FLTK -käyttöliittymäkirjastoille. Dev-C++ ja wxWidgets-kirjasto on myös yhdistetty visuaaliseksi suunnittelu- ja ohjelmointiympäristöksi nimeltä wxDev-C++, jolla voidaan suunnitella käyttöympäristöjä.
Ohjelman alkuperäisen kehittäjän viimeisin versio on vuodelta 2005, mutta uusi haara, Orwell Dev-C++, on kirjoitushetkellä (13.8.2014) aktiivisen kehityksen alla.
Lohjanharjuntie
Lohjanharjuntie eli Yhdystie 1125 on valtatien 25 vanha linjaus Lohjalla. Tie alkaa Lohjan aseman liikenneympyrästä ja päättyy Muijalaan, josta pääsee jatkamaan valtatietä 1 pitkin Helsinkiin tai takaisin valtatielle 25, joka jatkuu Mäntsälään asti. Tie oli aiemmin osana valtatietä 25. Muurlan ja Lohjan välisen moottoritien sekä Lohjan läntisen sisääntulotien uuden linjauksen valmistuttua nykyinen valtatie 25 linjattiin kulkemaan osittain valtatien 1 kautta, jolloin aiempi valtatien 25 linjaus muutettiin yhdystieksi 1125.
Tie 1125 toimii reittinä Perttilän ja Muijalan kauppakeskuksille sekä asutus- ja teollisuusalueille. Päällysteet on uusittu lähes koko matkalta ja sinne on asennettu liikennevaloja, liikenteenjakajia ja tien nopeusrajoitus on koko matkan ajan 60 km/h. Tien nimi on koko matkalta Lohjanharjuntie.
Lähes kaikki Lohjalta itään, esimerkiksi Helsinkiin, suuntaavat linja-autot kulkevat tietä pitkin.
Öölanninsara
Öölanninsara (Carex ligerica, syn. Carex colchica) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on hento saralaji, joka muistuttaa yleisempää hietikkosaraa (Carex arenaria), mutta lajit ovat erotettavissa kukinnon rakenteiden perusteella.
Öölanninsaran varret kasvavat suikertavasta juurakosta. Varren päässä oleva kukinto on useasta samannäköisestä tähkästä koostuva tähkistö eli öölanninsara on yhtäläistähkäinen saralaji. Tähkissä on tyvillä hedekukkia ja kärjissä emikukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Tähkäsuomut ovat tummanruskeita, ja pullakot vaaleanruskeita sekä ulkonevan suuodan omaavia.
Öölanninsara kasvaa hiekkaisilla kasvupaikoilla meren läheisyydessä, mutta ei lentohiekalla. Öölanninsaraa kasvaa siellä täällä ympäri Eurooppaa sekä Keski-Aasian aroalueita. Pohjoismaissa öölanninsaraa tavataan pääasiassa vain Öölannissa, mutta joitakin esiintymiä on myös Gotlannissa, Blekingessä sekä Tanskassa. Öölanninsaraa ei ole tavattu Suomessa, ja Suomea lähimmät esiintymät ovat Latvian rannikolla, Öölannissa ja Gotlannissa.
Uinti kesäolympialaisissa 1904
Kesäolympialaisissa 1904, St. Louisissa, uitiin yhdeksän uintimatkaa, ainoastaan miehille. Ainoan kerran olympialaisten historiassa uintimatkat mitattiin jaardeina. Kilpailut järjestettiin 4.-6. syyskuuta.
Helike (kuu)
Helike on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2003 J 6. Helike on halkaisijaltaan noin 4 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 21,1 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 626 päivää. Radan inklinaatio on noin 155° ja eksentrisyys 0,1467.
Nykyisen nimensä kuu sai kreikkalaisesta mytologiasta.
Valtakunnanosakeskus
Valtakunnanosakeskus on maantieteen termi, jolla tarkoitetaan pääkaupungin ohella maan keskeisimpiä keskuksia. Suomessa valtakunnanosakeskuksiksi on luettu Helsingin lisäksi Turku, Tampere, Oulu, Jyväskylä ja Kuopio.
Antireduktionismi
Antireduktionismi on tieteellinen ja filosofinen teoria, jonka mukaan teorian kuvaamaa kohdetta ei voida kuvata kattavasti vain sen osien perusteella, eli palauttaa (redusoida) osiinsa.
Kuokkavieras
Kuokkavieras on juhliin saapuva kutsumaton vieras. Sen mukaan on nimetty:
Finnmaid
Finnmaid on/on ollut seuraavien laivojen nimi:
Hakemistopalvelu
Hakemistopalvelu on tietotekniikassa hajautettu tietokantapalvelu. Hakemistopalvelua käytetään tiedon säilyttämiseen ja hallintaan. Hakemistopalvelussa voidaan säilyttää monenlaista tietoa kuten identiteetiprofiileja ja pääsyoikeuksia sekä tietoja verkkolaitteista ja niin edelleen.
Hakemistopalvelu tallentaa tiedot puurakenteeseen, joka eroaa relaatiomallia käyttävistä tietokannoista. DNS-nimipalvelu on hakemistopalvelu, joka tallentaa vain IP-osoitteita ja nimiä. LDAP-palvelu voi säilöä tietoa monista todellisista ja käsitteellisistä asioista.
Ammoniumvetyfluoridi
Ammoniumvetyfluoridi (NH4HF2) eli ammoniumvetydifluoridi tai ammoniumbifluoridi on ammonium- ja vetyfluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lasin syövytyksessä, puhdistusaineissa, öljyn pumppauksessa ja muiden fluoridien valmistamiseen.