cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joonianmeren maanjäristys 1953
pienoiskuva|vasen|Maanjäristyksen tuhoja Kefalonián saarella. Maanjäristys oli viimeinen ja voimakkain kolmen peräkkäisen, järjestyksessä voimistuneen maanjäristyksen sarjassa. Ensimmäinen, jonka magnitudi oli 6,4, tapahtui 9. elokuuta kello 9.41 paikallista aikaa (7.41 UTC). Sen keskus oli Ithakan Stavróksen kylän lähellä. Toinen järistys, jonka magnitudi oli 6,8, tapahtui 11. elokuuta kello 5.32 paikallista aikaa (3.32 UTC). Sen keskus oli Zákynthoksen luoteispuolella. Jälkijäristyksiä, joista useat nousivat vielä magnitudiin 5, tapahtui lukuisia, ja ne kestivät syyskuun lopulle saakka. Yhteensä järistyksiä oli noin 150.
Näistä kolmesta 12. elokuuta maanjäristys oli yksi nyky-Kreikan historian tuhoisimpia. Se kesti noin 20 sekuntia. Järistyksessä kuoli 476 ja loukkaantui noin henkeä. Maanjäristys tuhosi muun muassa Lixoúrin ja Argostólin kaupungit sekä Zákynthoksen kaupungin lähes kokonaan. Argostólissa sanotaan säilyneen pystyssä vain kaksi taloa. Tuhoja lisäsivät maanjäristyksen seurauksena syttyneet laajat tulipalot. Maanjäristykseen sanotaan joskus liittyneen tsunamin, mutta tiedot tästä ovat epäselviä. Kerrotaan, että maanjäristyssarjan järistyksiin liittyi poikkeuksellisen voimakkaita maanalaisia ääniä.
Järistykset muuttivat merkittävästi tuhoja kärsineiden saarten paikkakuntien ulkonäköä, sillä vanhat rakennukset olivat tuhoutuneet. Kaupunkeja ja kyliä rakennettiin uusiksi nykyaikaisilla asemakaavoilla ja tiukemmilla rakennusnormeilla. 1950-luvun lopulle mennessä jälleenrakennushankkeessa oli rakennettu yli uutta taloa. Aluksi saarelaisia kiellettiin muuttamasta pois saarilta, sillä Kreikka kamppaili vielä edellisten evakkoaaltojen seurausten kanssa, mutta kiellon päättymisen jälkeen monet muuttivat pois saarilta.
Afroamerikkalaiset uskonnot
Afroamerikkalaisia uskontoja ovat Amerikassa harjoitetut afrikkalaistaustaiset uskonnot, jotka tulivat Amerikkaan orjien mukana ja ottivat vaikutteita etenkin katolisuudesta ja intiaaniuskonnoista.
Historia
Afroamerikkalaiset uskonnot tulivat Amerikkaan Länsi-Afrikasta orjien mukana ja perustuvat Afrikan perinteisiin uskontoihin. Ne alkoivat Amerikassa kehittyä marginaalissa ja ottaa vaikutteita toisiltaan ja intiaaneilta. Samalla ne joutuivat katolisissa maissa kuten Brasiliassa muuttumaan katolisen kirkon vaatimuksia vastaaviksi.
Piirteitä
Afroamerikkalainen uskontoperinne on suullista, ja jokainen uskonnollinen yhteisö ja uskonnon harjoittaja toimii vanhemmilta ja henkisiltä opettajilta perittyjen oppien ja käytäntöjen mukaisesti. Afroamerikkalaisissa uskonnoissa on tiettyjä yleisiä ja yhteisiä maailmankuvan elementtejä, vaikka nykyään afroamerikkalainen uskonto onkin globaalia ja maailmanlaajuisesti verkostoitunutta.
Ada (satraappi)
Ada (, kuoli noin 326 eaa.) oli Kaarian satraappi. Adan isä oli Hekatomnos, joka perusti Hekatomnidien hallitsijasuvun. Adan veljet Mausollos, Idrieus ja Piksodaros sekä hänen siskonsa Artemisia II hallitsivat myös Kaarian satraappeina. Ada oli naimisissa veljensä Idrieuksen kanssa. Adasta tuli uusi satraappi kun Idrieus kuoli vuonna 344 eaa., mutta Piksodaros syrjäytti hänet vuonna 340 eaa. Piksodaroksen kuoltua vuonna 335 eaa. Kaarian hallitsijaksi tuli persialainen Orontobates, joka myös oli ollut Piksodaroksen vävy.
Lehtomainen kangas
Peräpohjolassa tuoreita kankaita ovat kurjenpolvi-mustikkatyyppiin kuuluvat tuoreet kankaat. Ilmaston vuoksi niiden kasvilajisto on muita tuoreita kankaita niukempi. Kurjenpolvi-mustikkatyyppiä on kutsuttu lyhyesti myös pohjoiseksi mustikkatyypiksi aikaisemmin, koska sen aluskasvillisuus muistutti Etelä-Suomen mustikkatyyppiä.
Afroamerikkalaiset uskonnot
Piirteitä
Afroamerikkalainen maailmankuva sisältää käsitykset jumalasta, ajasta ja elämästä ja kuolemasta ja kertomuksen maailman synnystä. Myyttisissä kertomuksissa ja maailman syntytarinoissa kerrotaan, että maailmankaikkeutta on aina hallinnut suvereenisti länsiafrikkalainen ylin jumala Olodumare tai etelämmän alueen Nzambi. Ylijumala loi ensin maailmankaikkeuden, sitten luonnon ja lopuksi ihmiset, joiden luomisessa apuna olivat luonnonjumaluudet orixát tai bantujen nkisit, kaikkien ihmisten edesmenneet esivanhemmat.
Lehtomainen kangas
Käenkaali-mustikkatyyppi
Käenkaali-mustikkatyypin metsä on tuottoisa. Se on luettu metsäveroluokkaan I A.
Nimensä mukaisesti metsätyypin kenttäkerroksessa kasvaa käenkaalia ja mustikkaa. Tämän lisäksi käenkaali-mustikkatyypissä kasvaa kevätlinnunherne, sinivuokko, sormisara ja nuokkuheinä. Vähäisemmässä määrin käenkaali-mustikkatyypin lehtomaisilla kankailla kasvaa myös oravanmarja, metsäkurjenpolvi, metsäimarre ja metsämaitikka.
Afroamerikkalaiset uskonnot
Piirteitä
Afroamerikkalaisissa uskonnoissa oleellista ovat fetissit, transsitila ja henkipossessio. Transsitila saadaan aikaan useimmiten musiikin avulla. Henkipossessiossa uskonnon harjoittajasta tulee väline, jossa näkymätön energia haluaa ilmentyä.
Lehtomainen kangas
Käenkaali-mustikkatyyppi
Sammalkerros käenkaali-mustikkatyypin tuoreilla kankailla on melko yhtenäinen. Siihen kuuluvat seinäsammal, liekosammal eli. Myös leveälehtinen lehtosammal on mahdollinen.
Käenkaali-mustikkatyypin lehtomaisen kankaan puukerroksen tyypillisin puulaji on kuusi, mutta kasvun alkuvaiheessa hakkuiden, laiduntamisen, kaskeamisen tms. alussa voi olla myös lehtipuita tai kaskella männikkö.
Talvikkityyppi
Talvikkityyppi (Pyrola-tyyppi, PyT) on Etelä-Suomen savimailla esiintyvä tuore kangastyyppi, jossa lajisto muistuttaa käenkaali-mustikkatyyppiä. Käenkaali on verrattain harvinainen ja puolukkaa on yleensä jo enemmän kuin mustikkaa, joka on lehdoille ja lehtomaisille kankaille tyypillinen marjalaji. Puuntuotoltaan talvikkityypin metsä on tuottoisa. Se on luettu metsäveroluokkaan I B. Kaikki muut lehtomaiset kankaat, ja myös lehdot, ovat olleet metsäveroluokassa I A.
Talvikkityypin metsälle tunnusomaisia kasveja ovat runsaat talvikit, kuten iso- ja nuokkutalvikki. Nuorissa valoisissa metsissä tavataan savikoita suosivaa purtojuurta.
Kurjenpolvi-käenkaali-mustikkatyyppi
Kurjenpolvi-käenkaali-mustikkatyyppi (Geranium-Oxalis-Myrtillus-tyyppi, GOMT) on lehtomainen kangastyyppi, jota esiintyy Pohjanmaan ja Kainuun leveysasteilla. Puuntuotoltaan kurjenpolvi-käenkaali-mustikkatyypin metsä on tuottoisa. Se on luettu metsäveroluokkaan I A.
Verratuna käenkaali-mustikkatyyppiin kurjenpolvi-käenkaali-mustikkatyypissä on harvassa käenkaalia, mutta runsaasti metsäkurjenpolvia. On myös mahdollista, ettei käenkaalia ole juuri lainkaan.
Kurjenpolvi-mustikkatyyppi
Kasvillisuus muistuttaa Etelä-Suomen mustikkatyyppiä, minkä vuoksi kurjenpolvi-mustikkatyyppiä on kutsuttu myös pohjoiseksi mustikkatyypiksi.
Kuivuusindeksi
Kuivuusindeksi on suhdeluku, jolla määritellään ilmaston kuivuutta tietyllä alueella.
Lehtomainen kangas
Soistuminen
Lehtojen ja lehtomaisten kankaiden soistuessa syntyy lehtokorpia tai ruohokangaskorpia.
Kuivuusindeksi
Kaavoja kuivuusindeksin laskemiselle on esitetty monia, mutta alkuperäistä englanninkielistä termiä Aridity Index käytettiin alkujaan C. W. Thornthwaiten vuonna 1948 kehittämään kaavaan. Kuivuusindeksin määritteleminen ei ole kovinkaan yksinkertaista, sillä kuivuus aiheutuu sadannan, lämpötilan ja haihtumisen yhteisvaikutuksesta. Tästä syystä pelkästään vuotuiseen sademäärään perustuva kuivuuden määritteleminen ei ole kovinkaan kattava, sillä se jättää lämpötilan ja haihtumisen vaikutuksen käsittelemättä.
Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelma (UNEP) käyttää nykyään kaavaa P/PET kuivuusindeksin laskemiseen. Siinä P kuvaa vuotuista sadantaa ja PET potentiaalista kokonaishaihduntaa. Alueet, joiden suhdeluku on alle 0,20, luokitellaan arideiksi, eli kuiviksi ympäristöiksi. Jos suhdeluku on alle 0,05, alue määritellään hyperaridiksi eli äärimmäisen kuivaksi.
Johnny Shines
pienoiskuva|Johnny Shines John Ned ”Johnny” Shines (26. huhtikuuta 1915 Frayser, Teksas – 20. huhtikuuta 1992 Tuscaloosa, Alabama ) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, laulaja ja kitaristi. Hän on käyttänyt myös taiteilijanimeä ”Shoe Shine Johnny”.
Elämä
Shines vietti suuren osan lapsuuttaan Memphisissä soitellen slidekitaraa baareissa ja kadulla. Hänen ensimmäisen musiikilliset vaikuttajansa olivat Blind Lemon Jefferson ja Howlin' Wolf, mutta kitaransoiton hän oppi äidiltään. Shines muutti Hughesiin, Arkansasiin vuonna 1932 ja työskenteli siellä kolme vuotta maatiloilla. Tavattuaan bluesmuusikko Robert Johnsonin hän päätti palata musiikin pariin vuonna 1935. Shines ja Johnson kiertelivät yhdessä etelässä ja pohjoisessa aina Ontariossa asti, jossa he esiintyivät paikallisessa radio-ohjelmassa. Kaksikko erosi vuonna 1937, vuotta ennen Johnsonin kuolemaa.
Shines levytti Columbia Recordsille vuonna 1946, mutta levy-yhtiö ei koskaan julkaissut näitä äänityksiä. Vuonna 1950 hän levytti Chess-merkille kaksi kappaletta. Vuonna 1952 Johnny Shines levytti J.O.B. Recordsille. Näitä sessioita pidetään usein Shinesin uran parhaina. Levyt olivat kuitenkin kaupallinen floppi ja vuonna 1958 Shines myi soittimensa ja palasi rakennuksille.
Shines alkoi keikkailla yhdessä Chicago All Starsin ja Lee Jacksonin, Big Walter Hortonin ja Willie Dixonin kanssa. Shines keikkaili myös Robert Johnsonin kasvatin Robert Lockwood Jr:n kanssa. Vuonna 1980 Shines sai sydäninfarktin. Hän esiintyi dokumentissa Searching for Robert Johnson ja julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa Back To The Country vuonna 1991. Levyllä vierailivat Snooky Prior ja Johnny Nicholas. Vuonna 1989 Shines tapasi nuoren minnesotalaisen bluesmuusikon Kent Duchainen, jonka kanssa hän keikkaili pari vuotta, kunnes kuoli huhtikuussa 1992.
Shines valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1992.
Leivinjauhe
thumb|250px|Leivinjauhetta|alt= Leivinjauhe on leivonnassa käytetty kemiallinen kohotusaine, jonka tarkoitus on kohottaa ja kuohkeuttaa taikinaa. Leivinhiiva on yleinen biologinen kohotusaine.
Koostumus
Leivinjauhe on yleensä valkoista ja hyvin hienorakeista jauhetta. Leivinjauhe koostuu pääasiassa emäksisestä ruokasoodasta, happamasta natriumpyrofosfaatista – jonka E-koodi on E450 – ja tärkkelyksestä. Säilyvyyden ja maun parantamiseksi voidaan käyttää myös muita aineita. Veteen sekoitettuna leivinjauhe tuottaa hiilidioksidia.
Tärkkelys tasoittaa seoksen koostumusta ja estää muiden aineiden ennenaikaisen toiminnan.
Ravintoarvot
Ravintoarvoltaan leivinjauhe on pääasiassa hiilihydraatteja, noin kymmenen prosenttia on proteiinia.
Kuujjuarapik
Kuujjuarapik ( ’pieni suuri joki’) on eteläisin inuitien asuttama kylä Nunavikin alueella pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahteen laskevan Grande Rivière de la Baleine -joen varrella lähellä joen suuta.
Kuujjuarapikiin ei ole tie- tai laivayhteyttä, vaan ainoa liikenneyhteys on lentokone sekä kesäisin vene. Kylässä sijaitsee Kuujjuarapikin lentokenttä. Lähin toinen inuitien asuttama asutuskeskus on 160 kilometrin päässä pohjoiskoillisessa sijaitseva Umiujag.
Inuitit ja creet ovat asuneet yhdessä jokisuiston alueella vuodesta 1950. Tätä ennen inuitit asuivat enimmäkseen rannikkoalueilla, kun taas creet asuivat sisämaassa.
Historia
1700-luvun puolessa välissä Hudson's Bay Company perusti Fort Richmond -nimisen kauppa-aseman Grande Rivière de la Baleine -joen varrelle. Kauppa-aseman ympärille kehittyi myöhemmin asutuskeskus, jonka ranskankielinen nimi oli Poste-de-la-Baleine. Englantilaiset kutsuivat paikkaa nimellä Great Whale River. Kylään perustettiin 1880-luvulla protestanttien lähetysasema.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimat perusti joen suulle sotilastukikohdan, joka työllisti paikallista väestöä. Vuonna 1955 paikkakunnalle perustettiin tutka-asema, joka oli osa Mid-Canada Line -tutkajärjestelmää. Tutka-asema suljettiin jo 1965, mutta sen olemassaolo takasi pysyvän asutuksen syntymisen.
W. Somerset Maugham
William Somerset Maugham [mɔːm] (25. tammikuuta 1874 Pariisi, Ranska – 16. joulukuuta 1965 Nizza, Ranska) oli englantilainen näytelmäkirjailija, kirjailija ja novellisti, 1930-luvun tunnetuimpia länsimaisia kirjailijoita ja tiettävästi myös suurituloisimpia.
Henkilöhistoria
Maughamin isä oli juristi, ja hän hoiti Pariisissa Britannian suurlähetystön oikeudellisia asioita. Myös isoisä oli juristi, ja pojan oletettiin seuraavan heidän jälkiään. Näin ei kuitenkaan käynyt, mutta hänen vanhempi veljensä loi uran lakimiehenä. Maughamin äiti sairasti tuberkuloosia, johon tuolloin määrättiin yhdeksi lääkkeeksi lapsen synnyttäminen. Lääke ei kuitenkaan tehonnut vaan äiti kuoli 41-vuotiaana synnytettyään kuolleen lapsen. Äidin kuolema oli Maughamille elinikäinen trauma, ja hän piti äidin kuvaa yöpöydällä kuolemaansa saakka.
Pian kuoli isäkin, ja poika lähetettiin Britanniaan sukulaisten hoiviin. Tylyt sukulaiset ja kolkko sisäoppilaitoselämä saivat Maughamin änkyttämään, mikä vaivasi häntä ajoittain koko loppuelämän. Kun Maugham ei suostunut lakimiehen uralle eikä änkyttäjästä ollut valtion eikä kirkon virkoihin, hänet saatiin taivutelluksi lääketieteen opintojen pariin viideksi vuodeksi.
Jo opiskellessaan Heidelbergissa Saksassa Maugham oli kirjoittanut kirjan, ja nyt hän sai valmiiksi toisen, Liza of Lambeth (1897), joka kuvaa nuoren työläistytön lyhyeksi jäävää elämää. Kirjan saama menestys sekä kriitikkojen että lukijoiden parissa saivat hänet hylkäämään lääketieteen ja aloittamaan 65 vuotta kestäneen kirjailijanuransa. Hän tosin valmistui lääkäriksi, mutta ei harjoittanut lääkärintointa päivääkään.
Seuraava menestys oli näytelmä Lady Frederick (1907) ja sen jälkeen menestys seurasi toistaan. Maugham oli biseksuaali, mutta suhteesta naimisissa olleeseen Syrie Wellcomeen syntyi 1915 tytär Liza. Wellcomen mies otti avioeron, minkä jälkeen Maugham ja Syrie Wellcome avioituivat 1917. Myrskyisä avioliitto päättyi eroon kymmenkunta vuotta myöhemmin.
Kirjallinen tuotanto
pienoiskuva|[[Jacob Epsteinin veistos William Somerset Maughamista]] Maugham julkaisi romaaneja, novelleja ja näytelmiä, joita on suomennettu ja esitetty suomeksi.
Suomeksi esitetyt näytelmät
Maughamin näytelmää The Sacred Flame on esitetty suomeksi nimellä Pyhä liekki. Näytelmä The Breadwinner tunnetaan nimillä Hyvästi perhe ja Leivänhankkija, näytelmä The Letter nimillä Kirje ja Kirjeen salaisuus. Näytelmä Sheppey on suomennettu nimellä Päävoitto ja The Rain nimillä Sade ja Sadie Thompson. Näytelmää East of Suez on esitetty nimillä Suezin itäpuolella ja Suezista itään. The Constant Wife tunnetaan nimellä Viisas aviovaimo. Lisäksi Maughamin näytelmistä on esitetty suomennettuina alkuperäisnimillään Caroline ja Lady Frederick.
Zatlersin Reformipuolue
Zatlersin Reformipuolue on latvialainen puolue. Sen perusti Latvian silloinen presidentti Valdis Zatlers 23. heinäkuuta 2011, samana päivänä, kun Latviassa järjestettiin kansanäänestys parlamentin hajottamisesta. Puolueen ensimmäiset vaalit olivat 17. syyskuuta 2011 järjestetyt ennenaikaiset parlamenttivaalit.
Francesco D’Aniello
Francesco D’Aniello (s. 21. maaliskuuta 1969 Nettuno, Italia) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Pekingissä 2008 D’Aniello voitti olympia hopeaa kaksoistrapissa. Hän ampui finaalisarjan parhaan tuloksen, mutta hävisi silti peruskilpailun jälkeen selvästi johdossa olleelle Yhdysvaltain Walton Ellerille kolmella kiekolla.
Lisäksi D’Aniello on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi henkilökohtaista kultaa, sekä joukkuekultaa ja -hopeaa. Hän on osallistunut kolmiin MM-kilpailuihin (2006, 2007 ja 2009).
Joonianmeren maanjäristys 2018
Joonianmeren maanjäristys 2018 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 26. lokakuuta 2018 kello 01.54 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Joonianmeressä noin 36 kilometriä lounaaseen Zákynthoksesta. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,8 ja se tapahtui noin 14 kilometrin syvyydessä.
Järistys vaikutti Zákynthoksen lisäksi erityisesti Strofadeilla. Zákynthoksessa vaurioitui satamaa ja Strofadeilla luostari. Järistyksessä loukkaantui ainakin kolme ihmistä. Järistys tunnettiin aina Libyassa, Italiassa, Maltalla ja Albaniassa saakka. Maanjäristys aiheutti pienen tsunamin, joka havaittiin muun muassa Peloponnesoksen länsirannikolla ja Italiassa. Järistystä seuranneista lukuisista jälkijäristyksistä suurin oli magnitudiltaan 5,6.
Pyhän aarteen ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Pyhän aarteen ritarikunta on japanilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1888 keisari Meijin valtakaudella. Ritarikunnan tunnuksissa kuvattu pyhä aarre on peili. Sitä myönnetään tunnustuksena erityislaatuisista ansioista tutkimuksen, liike-elämän, sosiaali- ja terveydenhuollon tai hallinnon saralla sekä sellaisille henkilöille, jotka ovat parantaneet vammaisten tai muuten heikossa asemassa olevien elämää. Kunnianosoitusta on voitu vuodesta 1919 lähtien myöntää myös naisille. Perinteen mukaan kunniamerkin vastaanottaja saa myös erillisen todistuksen, joka on joissakin harvinaisissa tapauksissa itse keisarin allekirjoittama.
Alkujaan ritarikunnassa oli kahdeksan luokkaa, mutta vuonna 2003 kaksi alinta luokkaa poistettiin:
Huey Long
Huey Pierce Long Jr. (30. elokuuta 1893 – 10. syyskuuta 1935), lempinimeltään Kingfish, oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Louisianan kuvernöörinä vuosina 1928–1932 ja Yhdysvaltain senaatin jäsenenä vuosina 1932–1935. Long tunnettiin radikaalina ja menestyksekkäänä vasemmistopopulistina, joka ajoi kuvernöörinä voimakkaita sosiaalisia reformeja ja perusti suuren laman aikana kunnianhimoisia julkiseen rahoitukseen perustuvia ohjelmia. Vastustajat arvostelivat häntä demagogiasta ja itsevaltaisesta vallankäytöstä. Hänet murhattiin kesken senaatin virkakautensa.
Longin lempinimi Kingfish tuli hänen väittämästään ”Täällä Washingtonissa olen vain pikkukala, mutta väelle Louisianassa olen kuningaskala”.
Elämäkerta
Long varttui aikuiseksi uskonnollisessa ja populismiin taipuvaisessa piirikunnassa Louisianassa. Hän oli koulutukseltaan lakimies. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi onnistuneesti Louisianan osavaltion senaatin jäsenen S. J. Harperin puolustajana – Harper oli vaatinut asevelvollisuuden lisäksi Yhdysvaltoihin ”varallisuusvelvollisuutta” sodan voittamiseksi. Vuonna 1918 Long kirjoitti neworleansilaiseen lehteen artikkelin, jossa hän valitteli sitä, että Yhdysvalloissa 70:ää prosenttia varallisuudesta piti hallussaan vain kaksi prosenttia väestöstä, ja että tilanne tulisi huonontumaan entisestään, jos asiaan ei puututtaisi. Hän oli epäonnistuneesti ehdolla kuvernöörin virkaan vuonna 1924.
Long valittiin Louisianan kuvernööriksi vuonna 1928. Hänen kampanjansa oli aggressiivinen ja täysin aiemmista demokraattiehdokkaiden kampanjoista poikkeava. Kuvernöörikaudellaan hän muun muassa uudisti Louisianan osavaltion tieverkkoa ja lisäsi merkittävästi Louisianan osavaltionyliopiston (LSU) rahoitusta. LSU kasvoi hänen vaikutuksestaan vuosina 1929–1937 maan 88. suurimmasta 11. suurimmaksi osavaltionyliopistoksi.
Mediassa
Kahdesti filmatun Robert Penn Warrenin klassikkoromaanin Kaikki kuninkaan miehet on katsottu perustuvan Longin kuvernöörikauteen. Warren toimi Longin kuvernöörikaudella tämän laajentaman Louisianan osavaltionyliopiston kirjapainon LSU Pressin palveluksessa.
Jiang Zemin
Jiang Zemin (17. elokuuta 1926 Yangzhou, Jiangsu – 30. marraskuuta 2022 Shanghai ) oli Kiinan kansantasavallan ”kolmannen sukupolven” merkittävimpiä poliittisia johtajia. Jiang toimi Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1989–2002, Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajana vuosina 1990–2004 ja Kiinan kansantasavallan presidenttinä vuosina 1993–2003. Häntä pidetään kommunistipuolueen ”kolmannen sukupolven johtajien ytimenä”; hänen teoriansa ”kolmesta edustuksesta” on omaksuttu puolueen ja valtion perustuslakeihin. Hänen valtakautenaan Kiina koki uudistusten ansiosta ällistyttävän taloudellisen kasvun ja paransi suhteitaan ulkomaailmaan, samalla kun kommunistinen puolue säilytti tiukan otteensa valtiosta.
Tausta
Valmistuttuaan Yangzhoun lukiosta Jiang aloitti vuonna 1943 opinnot Nanjingin yliopistossa. Vuonna 1946 hän siirtyi Shanghain Jiao Tong -yliopistoon ja valmistui sieltä vuonna 1947. Jiangista tuli maanalaisen kommunistiopiskelijaliikkeen jäsen osallistuttuaan maanlaajuiseen yliopistoliikehdintään; puolueen jäsen hänestä tuli vuonna 1946. Jiang sai koulutuksensa koneinsinööriksi moskovalaisessa Stalinin autotehtaassa vuonna 1950. Jiang toimi Kiinan suurlähettiläänä Romaniassa, ja puhui sujuvaa venäjää ja romaniaa.
Valtaannousu
Kiinan johtoa uusittiin vuoden 1989 tapahtumien jälkeen, kun Pekingissä ja muualla maassa oli mielenosoituksia tukahdutettu väkivaltaisesti. Jiang nousi korvaamaan Zhao Ziyangin kommunistisen puolueen pääsihteerinä ja samalla myös Deng Xiaopingin seuraajana keskussotilaskomission johtajana. Jiang oli eräänlainen kompromissiehdokas, joka oli luvannut jatkaa markkinauudistuksia mutta taata puolueen johtavan aseman.
Deng Xiaoping pysyi Kiinan johdon vahvimpana henkilönä kuolemaansa asti, mutta Jiang julistettiin vuonna 1994 Dengin tulevaksi seuraajaksi ja Dengin kuoltua helmikuussa 1997 Jiangista tuli huomion keskipiste. Hän osallistui Kiinan johtavana edustajana Hongkongin palautusseremoniaan heinäkuussa 1997. Jiang alkoi vähentää valtio-omisteisten yritysten määrää ja aloitti vuonna 1997 yksistyistämissuunitelman. Hän pyrki myös samaan aikaan parantamaan Kiinan suhteita Yhdysvaltoihin ja osallistui muun muassa Yhdysvaltain ja Kiinan väliseen huippukokoukseen samana vuonna.
Jiang käynnisti vuonna 1999 Falun Gong -menetelmän harjoittajiin kohdistuvan vainokampanjan, ja sekä espanjalainen että argentiinalainen tuomioistuin antoivat hänestä kansainvälisen rikoslain nojalla pidätysmääräyksen kansanmurhasta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Määräykset jäivät symbolisiksi, koska jo Argentiinan määräyksen yhteydessä 2009 tiedettiin, että niitä tullaan tuskin koskaan panemaan käytäntöön.
Jiang sai kiinalaisten keskuudessa suosiota, kun hänen kaudellaan Macao palautettiin 1999 Kiinalle sekä maa liittyi 2002 maailman kauppajärjestöön ja sai 2008 olympiakisat Pekingiin. 76-vuotias Jiang valittiin uudelleen Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajaksi 16. puoluekokouksessa vuonna 2002, jolloin Hu Jintao otti Jiangin paikan puolueen johtajana ja nousi uudeksi kommunistipuolueen pääsihteeriksi. Hu seurasi maaliskuussa 2003 Jiangia Kiinan kansantasavallan presidenttinä. Jiang luopui 19. syyskuuta 2004 kommunistipuolueen keskuskomitean korkean tason kokouksen yhteydessä Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajuudesta. Käytännössä Jiang luopui kaikista tärkeistä viroistaan, mutta hänellä oli silti vaikutusvaltaa Kiinan politiikassa suojattiensa kautta.
Jiang kuoli 96-vuotiaana 30. marraskuuta 2022 leukemiaan ja useiden elinten vajaatoimintaan.
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2003
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2003 yhdeksännen kerran. Kilpailut käytiin Yhdysvaltain Deer Valleyssä 29. tammikuuta – 1. helmikuuta. Kilpailulajeina olivat kumparelasku, parikumparelasku ja hypyt.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Paella
Paella on Espanjan Valencian seudulta peräisin oleva perinneruoka. Perinteinen paella valmistetaan kypsentämällä riisiä ja jänistä, kanaa, ankkaa tai etanoita sekä kuiva- ja leikkopapuja lihaliemessä ja oliiviöljyssä. Kypsennykseen käytetään suurikokoista laakeaa teräs- tai rautapannua, ja riisinä voidaan käyttää ainoastaan lyhytjyväisiä espanjalaisia riisilajikkeita, kuten bomba, sénia ja albufera, joka on kahden ensimmäisen hybridi.
Paella on tunnetuimpia espanjalaisia ruokalajeja ja perinteisen paellan ainekset ja valmiin paellan ulkonäkö sekä koostumus ovat tarkkaan määriteltyjä. Pääkaupungissa Madridissa ja Espanjan turistialueilla, kuten Aurinkorannikolla, tarjoillaan kuitenkin monenlaisia paelloiksi kutsuttuja riisiruokia, joissa voi olla monenlaisia raaka-aineita.
Paellan juuret johtavat yksinkertaiseen kansankeittiöön. Paellan perusaines riisi tuli Espanjaan arabivalloituksen mukana todennäköisesti jo 700-luvulla. Riisiä viljeltiin aluksi juuri Valencian seudulla. Sadonkorjuun aikaan tuli tavaksi valmistaa riisiruokia.
Nimen alkuperä
Paella tarkoittaa alun perin suurta laakeaa rautapannua, jossa on valmistettu suuria määriä ruokia. Perinteinen paellapannu on laakea kaksikahvainen rautapannu. Valencialaisille paellapannu on nimeltään paella.
Seven Sundays
Seven Sundays on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen elokuva, jonka ohjasi Cathy Garcia-Molina.
Brasiliankoskelo
Brasiliankoskelo (Mergus octosetaceus) on äärimmäisen uhanalainen sorsalintu. Maailmassa arvioidaan olevan jäljellä alle 250 tämän lajin yksilöä.
Brasiliankoskelo on tumma, hoikka lintu jonka pää on kiiltävän tummanvirhreä, ja niskassa suvulle tunnusomainen ”takatukka”. Selkäpuoli on tummanharmaa, rinta vaaleamman harmaa, vatsa lähes valkea. Nokka on pitkä ja tumma, jalat oranssinpunaiset.
Rhino Bucket
Rhino Bucket on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye.
Alku (1987–1989)
Vuoden 1987 kesällä Greg Fields, Georg Dolivo, Reeve Downes, ja Liam Jason perustivat yhtyeen. Georg Dolivo on syntynyt Suomessa, ja on naimisissa suomalaisnaisen kanssa. Hänen nimikaima setänsä on Espoon kulttuurijohtaja ja Kivikasvot-viihderyhmän jäsen Georg Dolivo. Liam Jason on tunnettu aiemmista töistään David Hallidayn ja klassisen metalliyhtyeen Warriorin jäsenenä. Perustamisen aikaan heidän musiikkinsa oli aikaan nähden epätavallista mutta siitä huolimatta yhtye onnistui lyömään itsensä läpi.
Alkuvuodet (1990–1994)
Rhino Bucketin samanniminen debyyttialbumi julkaistiin syyskuussa 1990 Warner/Reprise levymerkillä. Kaksi kappaletta julkaistiin myös singleinä ja musiikkivideoina, jotka menestyivät radiossa ja MTV-kanavalla. Vuonna 1992 yhtye julkaisi Terry Manningin tuottaman albumin "Get Used To It". Albumin kappale "Ride With Yourself" päätyi myös Wayne's World -leffan soundtrackille joka sisälsi myös Alice Cooperin, Eric Claptonin ja Queenin kappaleet.
Ride the Rhino (2001–)
Kesällä 2001, Knac.com reportoi, että Rhino Bucket oli tullut takaisin entistä parempana kokoonpanolla Dolivo, Downes ja Forsythe. Myös Liam Jason teki paluun. Hän oli kuitenkin käynyt sukupuolileikkauksessa ja tunnettiin nyt nimellä Jackie Enx. He soittivat useita keikkoja Etelä-Kaliforniassa ennen paluutaan studioon. Viisi heidän kappalettaan päätyi elokuvaan "Rolling Kansas", mukaan lukien uusi kappale "She Rides". Keikkailun lomassa yhtye kokoontui jälleen studioon tekemään kappaleen "Smile".
Luettelo Emma Thompsonin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista
Tämä on luettelo Emma Thompsonin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Chile on Hell
Chile on Hell on thrash metal -yhtye Anthraxin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2014 levymerkillä Nuclear Blast Records.
SpongeBob SquarePants: Employee of the Month
SpongeBob SquarePants: Employee of the Month (suom. Paavo Pesusieni: Kuukauden työntekijä) on seikkailupeli, joka perustuu Paavo Pesusieni -televisiosarjaan.
Tarina
Porukka pääsee Neptunuksen Paratiisiin, mutta työntekijät kertovat hänelle että puisto on suljettu yksityisten juhlien takia. Sanna kertoo hänelle että se on heidän juhlansa, ja työntekijä vie heidät sisään jossa he kohtaavat kaikki matkalla tapaamansa henkilöt.
Burckhardt
Burckhardt (ranskankielisessä muodossa (de) Bourcard) on Sveitsin Baselissa vaikuttava suku, jonka kantaisä oli silkkikauppias Christoph (Stoffel) Burckhardt (1490–1578).
Suvun jäseniä:
Kaarle Karikko
Kaarle (Kaarlo) Karikko oli suomalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkiä Kario.
Elämä
Petäjäveden Karikon Autiossa syntynyt Kaarle Karikko asui suurimman osan elämästään Keuruulla jossa hän toimi muun muassa itseoppineena asianajajana. Karikko oli kansankirjailija ja hän kirjoitti runoja, novelleja ja näytelmiä. Karikon tekstejä (paikallisuutisia, artikkeleita ja runoja) julkaistiin useissa lehdissä kuten Suometar, Uusi Suometar, Keski-Suomi, Aamulehti ja Pohjalainen. Hänen runojaan ja näytelmiään esitettiin myös Keuruulla eri juhlatilaisuuksissa.
Karikon keuruulaisista isovihan aikaan eläneistä Herpmanin veljeksistä vuonna 1888 kirjoittama historiallinen romaani Urhot koki erikoisen kohtalon. Se oli läpäissyt painoasian ylihallituksen sensuurin, mutta Suomen kenraalikuvernöörin Fjodor Heidenin mielestä kirja oli venäläisvastainen ja hänen vaatimuksestaan ylihallitus otti teoksen uudelleen tutkittavaksi. Vaikka siitä ei löytynytkään huomautettavaa ylihallitus päätti ostaa kaikki kirjasta vielä myynnissä olleet kappaleet ja kieltää sen uusintapainokset.
Perhe
Karikko oli naimisissa vuodesta 1895 modisti ja kangaskauppias Edla Amanda Pukkilan (1871–1940) kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut ylioppilas Niilo Karikko (1897–1918) ja Turun urheilutoimenjohtaja, yleisurheiluvalmentaja Paavo Karikko (1903–1978). Kaarle Karikon veli oli laulaja ja näyttelijä Niilo Karikko (1844–1875).
Bobrikovin murha
pienoiskuva|300x300px|Tuntemattomaksi jääneen tekijän piirros Bobrikovin murhasta Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murha 16. kesäkuuta 1904 lienee Suomen tunnetuin poliittinen murha. Kenraalikuvernöörin murhasi Suomen senaatissa työskentelevä kansallismielinen aktivisti Eugen Schauman.
Bobrikov Suomessa
Vuonna 1898 keisari Nikolai II nimitti Suomen kenraalikuvernööriksi kenraali Nikolai Bobrikovin. Hänen maailmankatsomuksensa oli konservatiivinen ja nationalistinen, minkä vuoksi häntä pidettiin luonnollisena valintana virkaan. Ennen Suomeen lähtemistään Bobrikov laati mietelmän siitä, millaisia uudistuksia hän pyrkisi Suomessa tekemään. Tämä mietelmä heijasteli Bobrikovin maailmankatsomusta ja sen keskeisimmät tavoitteet olivat Suomen ja Venäjän poliittisten, taloudellisten ja sotilaallisten järjestelmien yhtenäistäminen ja Suomen venäläistäminen. Nikolai II suhtautui tähän mietelmään myönteisesti ja antoi tälle valtuudet toteuttaa sitä.
Bobrikov kohtasi kautensa runsaasti passiivista vastarintaa ja joutui turvautumaan karkoituksiin, virkamiesten kierrättämiseen ja lehdistön rankkaan sensurointiin. Hän joutui myös kasvattamaan rooliaan Suomen hallinnossa nujertaakseen vastarinnan. Bobrikov nähtiin Suomessa venäläisen imperialistisen sortopolitiikan henkilöitymynä jo pelkästään oman ohjelmansa vuoksi, mutta myös siksi, että tämä oli ollut virassaan paljon aikaansaavempi kuin edeltäjänsä. Useammat aktivistipiirit alkoivat puhua kenraalikuvernöörin murhasta. Murhan toivottiin kääntävän keisarin huomio Suomeen ja lopettavan sortopolitiikka.
Schaumanin suunnittelutyö
Eugen Schauman oli Helsingin yliopistossa hallintoa opiskellut virkamies, jonka isä oli toiminut senaattorina. Schauman oli saanut perheestään isänmaalliset arvot, minkä on myöhemmin arvioitu osasyy hänen motivaatiolleen. Toisaalta syyksi on myös epäilty epäonnistunutta kosintaa. Schauman oli tietoinen muiden aktivistiryhmien halusta murhata Bobrikov, mutta Schauman päätti toimia yksin.
Alkujaan Schaumanin oli tarkoitus murhata Bobrikov viikkoa aikaisemmin 9. kesäkuuta, mutta ei hänen ei onnistunut päästä senaatin tiloihin huomaamatta. Näin ollen murha siirtyi viikolla päivään, jonka päätteeksi Bobrikovin oli määrä lähteä viettämään kesälomaansa.
Schauman eritteli motivaatiotaan tekstissä, jonka hän oli kirjoittanut vain pari päivää ennen murhaa: "Vapaus on itse oma päämääränsä. Tietyin ja varsin pienin rajoituksin se on jokaisen ihmisen luovuttamaton etuoikeus, jota ei mikään ulkonainen mahti voi häneltä riistää. Ihmisellä ei ole oikeutta luopua siitä omalta osaltaan, vielä vähemmän lastensa puolesta. Vapaus on itsekunnioituksen perusta, ja ilman sitä suuri oppi ihmisen siveellisestä vastuusta olisi pelkkää valhetta ja petosta. Vapaus on pyhä asia ja vapaudenrakkaus sydämeemme syvään juurtunut luonnonvietti. Rakastatko maatasi? Hyvä, pidä mielessäsi Ibsenin sanat: ’Vaikka antaisit kaiken, mutta et elämääsi, et ole antanut mitään’"Päivää ennen tekoaa, 15. kesäkuuta, Schauman oli ampumaradalla harjoittelemassa. Maalitaulussa oli kuvattuna parrakas venäläinen, jolle oli piirretty sydän rinnan korkeuteen. Maalitaulua liikuteltiin nuoran avulla, ja tästä vastasi nuori mies nimeltä Edvard Ellman. Harjoituksen jälkeen tyytyväinen Schauman oli lähdössä ampumaradalta ja Ellman kysyi häneltä syytä maalitauluun, joka oli tavallisuudesta poikkeava. Schaumanin kerrotaan vastanneet "Huono vihollinen se, joka pysyy ammuttaessa paikallaan!"
Murhan toteuttaminen
Koska Schauman työskenteli senaatissa, hän oli hyvin tietoinen siitä, missä kenraalikuvernööri liikkui ja mihin aikaan. Hän saapui nykyisen senaatin päärakennukseen 16. kesäkuuta, koska tiesi Bobrikovin saapuvan sinne johtamaan talousosaston kokousta. Kello 11 aikaan aamupäivästä Schauman yllätti Bobrikovin senaatin portaikossa. Aseenaan Schaumanilla oli amerikkalainen FN Browning M1900 -pistooli.
Schauman astui Bobrikovin eteen ja veti esiin aseensa. Hän ampui kenraalikuvernööriä ensin kolme kertaa. Bobrikovin ammuttuaan hän otti pari askelta taaemmas ja teki itsemurhan ampumalla kaksi laukausta sydämeensä.
Murhan jälkeisten välittömien tapahtumien yksi silminnäkijä oli senaatissa työskennellyt vahtimestari J. Envall, joka kertoi 1950-luvulla Ylelle, miten hän oli nähnyt Schaumanin lyyhistyneen maahan itsemurhansa jälkeen ja Bobrikovin jatkaneen matkaansa kohti talousosaston kokoushuonetta. Envall ei kuitenkaan nähnyt itse murhaa, mutta kuuli kyllä laukaukset, joita hänen mukaansa oli vain neljä: kolme Bobrikoviin ja yksi Schaumaniin. Hän poistui paikalta poliisien ja muiden venäläisten viranomaisten saapuessa selvittämään tapausta. Poliisit kuulustelivat myöhemmin Envallia, jonka oli tarkoitus lähteä vaimonsa perään maaseudulle.
S/S Kaleva
S/S Kaleva oli suomalainen John Nurminen Oy:n rahtilaiva. Se ajoi miinaan Ison Beltin salmessa Langelandin edustalla 10. huhtikuuta 1943 ollessaan kalkkilastissa matkalla Tanskan Aalborgista Turkuun. Laivan ensimmäinen konemestari kuoli, muut miehistön jäsenet pelastuivat Langelandiin.
Lesboksen maanjäristys 2017
Järistyksessä kuoli yksi ja loukkaantui noin 15 henkeä. Tuhoja raportoitiin 12 kylästä Lesboksen kaakkoisosasta. Sadat saarelaiset jäivät kodittomiksi. Pahimmat tuhot olivat Vrísan kylässä. Plomárissa vaurioitui noin 250 taloa. Maanjäristys tuntui myös Turkissa, mutta siellä ei raportoitu loukkaantumisia. Maanjäristykseen liittyi pieni tsunami, jonka aallonkorkeus oli noin 30–40 cm ja joka havaittiin ainakin Plomárin satamassa.
S/S Kaleva
Laiva oli rakennettu Dumbarton Burrell & Son:in telakalla Skotlannissa vuonna 1883, tilaajana oli glasgowlainen Strathness Steamship Co. Laivan nimenä oli vuoteen 1889 Strathness ja sen jälkeen Onyx. Vuonna 1912 laivan osti tallinnalainen Tallinna Laevaühisus - Reval Shipping Co varustamo ja sen nimeksi tuli Eestimaa. Vuonna 1916 laivan osti John Nurmisen omistama Höyrylaiva Oy Otava Ab ja se sai Kaleva nimen. Suomen sisällissodan aikana punaiset polttivat ja upottivat sen Mäntyluodon satamassa mutta laiva nostettiin ylös ja korjattiin.
Bobrikovin murha
Murhan toteuttaminen
Haavoittunut Bobrikov vietiin Helsingin kirurgiseen sairaalaan, kun hän oli kieltäytynyt venäläisestä sotilassairaalasta aivan Senaatintorin reunalla. Häntä operoitiin useita tunteja, mutta vammat erityisesti sisäelimissä olivat liian vakavat, jotta kenraalikuvernööri oltaisiin voitu pelastaa. Bobrikov kuoli seuraavana aamuna.
Murhan jälkeen Schaumanin hallusta löytyi keisarille osoitettu kirje, jossa hän pyysi hallitsijaa kiinnittämään huomiota Suomen asioihin perustellen tekoaan Bobrikovin suorittamilla laittomuuksilla. Schauman halusi näyttäytyä ennemminkin keisarin uskolliselta alamaiselta kuin vallankumoukselliselta toimijalta. Kirjeessään keisarille Schauman kirjoittaa: "On hirveää ottaa toinen ihminen hengiltä. Omalla elämälläni olen minä sovittava rikokseni. Tehtyäni tämän päätöksen olen minä saanut rauhan; tyynenä ja iloisena menen nyt kuolemaan"
Seurauksia
Suomalaiset näkivät teon kansallisena urotyönä, ja Schauman korotettiin kansallissankariksi. Teko koettiin yhteiskunnalliseksi hätävarjeluksi ja uhrikuolemaksi. Suomalaiset odottivat vapauden koittavan, kun suomalaisten oikeuksia kovasti polkenut Bobrikov oli poissa tieltä. Syntyi Eugen Schauman -kultti, joka yhtenäisti suomalaisten vastarintaa sortotoimia kohtaan. Bobrikovin jälkeen virkaan tulikin suomalaisia suosiollisemmin kohdellut Ivan Obolenski. Tämän jälkeen Suomen aktivistit vakuuttuivat, että venäläiset ymmärtäisivät samoja keinoja kuin he käyttivät, kuten Suomen aktiivisen vastustuspuolueen Eugen Schauman -muistokirjasessa kirjoitettiin.
S/S Kaleva
Laivan pituus oli 50,69 metriä, leveys 7,70 metriä ja syväys 3,96 metriä. Kuollut paino oli 480 tonnia ja höyrykoneen teho 450 hevosvoimaa.
Bobrikovin murha
Seurauksia
Bobrikovin murhasta uutisoitiin laajalti myös kansainvälisessä lehdistössä, minkä mahdollisti lennättimen laajalle levinnyt käyttö sekä uutistoimistot. Murhasta kirjoitettiin San Franciscossa, Honolulussa ja Meksikossa jo seuraavana päivänä.
Uudeksi kenraalikuvernööriksi nimitetty Ivan Obolenski ei hallinnut yhtä ankarasti kuin edeltäjänsä, mutta tähän vaikutti osaltaan Venäjän–Japanin sota, joka alkoi samana vuonna.
Kahdeksan kuukautta Bobrikovin murhan jälkeen Lennart Hohenthal ampui prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen, myöntyväisyyspoliitikon, jota aktivistit pitivät venäläistämistoimenpiteiden tukijana. Schaumanin ja Hohenthalin esimerkki rohkaisi suomalaisia nuoria aktivisteja käyttämään väkivaltaa venäläisiä viranomaisia ja suomalaisia myöntyväisyyspoliitikkoja vastaan. Teot siis loivat entistä enemmän taistelumielialaa kunnes vuonna 1906 salamurhat sortotoimien vastaisina keinoina koettiin niin sanotusti epämuodikkaiksi. Kolmas ja viimeinen tunnettu aktivistimurha tapahtui erilaisissa oloissa vuonna 1922, kun Ernst Tandefelt ampui sisäasiainministeri Heikki Ritavuoren. Tandefelt mainitsikin esikuvikseen Schaumanin ja Hohenthalin.
Nykyään Valtioneuvoston kanslian portaikossa, murhapaikalla, on vaatimaton plakaatti, jossa lukee "antanut itsensä isänmaan puolesta".
Lee Ritenour
Lee Mack Ritenour (s. 11. tammikuuta 1952) on kansainvälisesti arvostettu kitaristi, säveltäjä ja tuottaja. Hän aloitti uransa jo 16-vuotiaana sessiomuusikkona. Kokonaisuudessaan sessioita on kertynyt yli 3 000, lisäksi noin 40 omaa levytystä yksin tai yhtyeen jäsenenä. Ritenourin kappaleet "Is It You" ja "Mr. Briefcase" soivat MTV-musiikkikanavan ensimmäisen tunnin aikana, kukaan muu artisti ei tätä kunniaa saanut. Suurin esikuva soittajana on Wes Montgomery, Ritenour nimesi jopa poikansa Wesleyksi.
Pääkaupunkiseudun paras urheilija
Pääkaupunkiseudun parhaan urheilijan palkinnon jakaa Helsingin Urheilutoimittajat ry äänestyksen perusteella. Palkinto on jaettu vuodesta 1980 lähtien.
Lee Ritenour
Ura
Ritenour syntyi Los Angelesissa 11. tammikuuta 1952. Ensimmäinen sessio studiomuusikkona tapahtui Leen ollessa 16-vuotias, artistina tuolloin oli The Mamas & the Papas. Lempinimen "Captain Fingers" saanut kitaristi oli erittäin haluttu muusikko jo 1970-luvun puoliväliin mennessä. Hän voitti Guitar Player -lehden vuoden studiokitaristi -arvon kahdesti 1970-luvulla.
Ensimmäinen sooloalbumi valmistui 1976, nimeltään First Course. Seuraava albumi, joka on vahvasti fuusiojazzia, kantoi nimeä Captain Fingers. Vuonna 2002 julkaistu Rit's House oli artistin 30 albumi. Hän on ollut ehdolla 17 Grammy-palkintoon, mutta voittanut vain kerran.
Ritenour oli yksi perustajajäsen jazzin super-yhtye Fourplayssa. Fourplayn ensimmäinen levy vietti 33 viikkoa ykköspaikalla Billboardin Contemporary jazz listalla. Yhtyeen seuraava levy Between the Sheets oli ehdolla Grammy-palkintoon.
Koko uransa ajan Ritenour on ollut kokeilunhaluinen eri musiikkityyleille, mutta silti unohtamatta kaupallista puolta. Ritenour käyttää pääasiassa Gibsonin kitaroita, ja Gibson julkaisikin Ritenourin nimikkokitaran LR-10 vuonna 1981.
Karan
Karan on kaupunkikunta ja sen ainoa taajama Koulikoron alueen Kangaban piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen laaksossa maanteitse 45 kilometriä Kangabasta luoteeseen. Kunnassa on 6 400 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 138,12 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Narénan, idässä Bancoumanan, etelässä Minidianin ja lännessä Benkadin maalaiskuntiin. Valtaosa asukkaista on malinkeja.
Karanin status kaupunkikuntana on seurausta riidasta naapurikylän Kéniéban kanssa, joka oli aikaisemmin ollut alueen keskuspaikka. Karan jäi riidassa lopulta yksin ja alueen muut kylät liittyivät Kéniéban ympärille perustettuun Benkadin kuntaan.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja käsityöammatit. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa, maapähkinöitä, banaaneja, mangoja ja appelsiineja. Nuoriso hakeutuu kausitöihin 95 kilometrin päässä sijaitsevaan Bamakoon. Palveluihin kuuluu 11 alakoulua, yksi keskikoulu ja terveyskeskus.
Charles Munch
thumb|Charles Munchin muistolaatta [[Louveciennesissa, Ranskassa.]] Charles Munch [šarl mynš] (alk. Münch; 26. syyskuuta 1891 Strassburg, Saksa – 6. marraskuuta 1968 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) oli ranskalainen kapellimestari, joka tunnettiin etenkin ranskalaisen musiikin johtajana. Hän ei kuitenkaan välittänyt taiteellisista maaerotteluista vaan tuli tunnetuksi myös Ludwig van Beethovenin, Ernest Blochin, Aleksandr Borodinin, Johannes Brahmsin, Joseph Haydnin, Franz Lisztin, Felix Mendelssohnin, W. A. Mozartin, Robert Schumannin, Sergei Prokofjevin, Pjotr Tšaikovskin ja Giuseppe Verdin tulkitsijana. Munchin maineikkainta työskentelyaikaa oli Bostonin sinfoniaorkesterin johtajuus 1949–1962.
Alun perin hänen sukunimensä oli Münch. Hän syntyi Saksan kansalaiseksi Strassburgissa (nykyään Ranskan Strasboug). Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Saksan armeijan sotilaana. Toisen maailmansodan aikana hän kuitenkin oleskeli Pariisissa ja tuki vastarintaliikettä rahallisesti.
Munchin isoisä oli ollut opettaja ja urkuri. Isä taas toimi kuoronjohtajana ja urkurina ja tuli tunnetuksi etenkin Bach-tulkinnoistaan. Charles itse opiskeli Strassburgin konservatoriossa Hans Pfitznerin johdolla. Charles Munchin ensikonsertti viulistina oli vuorossa vuonna 1912. Samana vuonna hän aloitti Pariisissa opinnot Lucien Capet’n alaisuudessa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Munch opiskeli Carl Fleschin oppilaana Berliinissä. Sen jälkeen hän palveli konserttimestarina Strasbourgissa ja sittemmin Gewandhaus-orkesterissa Wilhelm Furtwänglerin ja Bruno Walterin toimiessa kapellimestareina.
Vuonna 1933 Munch muutti Pariisiin ja meni naimisiin kirjailija-kääntäjä Geneviève Mauryn kanssa. Munchista tuli Société philharmonique de Paris -orkesterin johtaja 1935, ja Société des Concerts du Conservatoire -orkesterin johtoon hän astui 1937. Hän myös opetti École normale de musique -oppilaitoksessa. Yhdysvaltoihin hänet kutsui ensimmäisenä New Yorkin filharmonikot. Bostonin sinfoniaorkesterin edessä hän kuitenkin johti ensikonserttinsa uudella mantereella joulukuussa 1946. New Yorkin -debyytti oli vuorossa seuraavassa kuussa, ja sitä seurasivat vierailut muidenkin amerikkalaisorkestereiden kapellimestarina.
Bostonin orkesterin musiikillisena johtajana hän toimi Sergei Koussevitzkyn jälkeen. Tämän 23-vuotiseksi venyneen jakson jälkeen hän palasi Ranskaan ja toimi vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa. Hän kuoli kesken Amerikan-kiertueen, jota hän teki Pariisin orkesterin kanssa.
Ranskalaiset antoivat kapellimestarille lempinimen ”kaunis Charles” ja vuonna 1949 Elle-naistenlehden lukijat valitsivat hänet toiseksi mieluisimmaksi päivällisseuralaiseksi Winston Churchillin jälkeen.
Jean-Louis Huhta
Jean-Louis Patrik Huhta (s. 30. huhtikuuta 1965 Göteborg) on ruotsalainen säveltäjä, muusikko ja DJ.
Huhdan nuorempi veli on rapartisti ADL.
Douro-luokka
Suunnittelu
Luokan alukset suunnitteli Yarrow ja siten ne muistuttivat Britannian kuninkaallisen laivaston 1920-1930-lukujen hävittäjiä. Alusten pääaseina oli neljä Vickers-Armstrongin valmistamaa QF 4,7 tuuman Mk G tykkiä, joiden putken pituus oli 50 pituuskaliiperia. Tykeistä kaksi oli asennettu etu- ja kaksi takakannelle tykkikilvin suojattuihin asemiin. Kullekin tykille oli aluksella 140 ammusta. Keveinä aseina oli kolme 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina 85 asteen korotuskulman mahdollistavina asennuksina. Kaksi tykeistä oli asennettu takakannen rakenteelle ja kolmas savuhormien väliin. Aseistuksen täydensivät kaksi kolmiputkista torpedosettiä ja kaksi syvyyspomminheitintä, joita varten aluksella oli kaksitoista syvyyspommia. Alukset oli varustettu myös miinanraivaimin.
William Cotton Oswell
William Cotton Oswell (1818–1893) oli brittiläinen tutkimusmatkailija ja suurriistanmetsästäjä. Hän opiskeli East India Companyn kauppaopistossa. Oswell muutti Intiaan, Madrasiin vuonna 1837 työskentelemään johtajana setänsä yrityksessä. Samaan aikaan hän opiskeli lääketiedettä. Kymmenen vuoden jälkeen hän joutui siirtymään terveyssyistä Intiasta Etelä-Afrikkaan, missä hän metsästi ja tutustui alueisiin joilla eurooppalaiset eivät olleet aiemmin liikkuneet. Kun David Livingstone lähti vuonna 1849 ottamaan selvää, onko Kalaharin keskellä suuri järvi, Oswell ja hänen ystävänsä Mungo Murray lähtivät mukaan. Oswell huolehti retken logistiikasta. Retken tuloksena löytyi Ngomijärvi, ja osoitettiin, että Kalaharin voi ylittää härkävankkureilla.
Vuosina 1854–1855 Oswell työskenteli sairaalassa Krimillä. Hän ei pitänyt päiväkirjaa, mutta hänen poikansa kokosi Oswellin elämäkerran hänen kotiin lähettämiensä kirjeiden pohjalta.
Douro-luokka
Suunnittelu
Propulsiojärjestelmänä oli kolme Yarrowin kattilasta, jotka tuottivat 400 psitä ja ne oli varustettu esikuumennuksella. Kaksiakselinen turbiinijärjestelmä koostui Curtissin korkeapaineturbiinista ja risteilymoottorina oli Parsonsin matalapaineturbiini. Järjestelmä oli samanlainen kuin HMS Ambuscadella ja se tuotti 33 000 hevosvoimaa.
Alukset
Yarrow vastaanotti 12. kesäkuuta 1931 kahden aluksen ja neljän propulsiojärjestelmän tilauksen numeroilla 1624-1627. Neljä alusta olivat NRP Vouga, NRP Lima, NRP Tejo ja NRP Douro, joista kaksi viimeistä valmistettiin Lissabonissa. Yarrow sai tilauksen NRP Daon propulsijärjestelmästä numerolla 1635.
Kaksi ensimmäistä Lissabonissa valmisteilla ollutta alusta myytiin Kolumbialle, joka nimesi ne Caldasiksi ja Antioquiaksi. Portugali tilasi propulsiojärjestelmän kahdelle korvaavalle alukselle numeroilla 1654-1655.
J. Lawton Collins
thumb|200px|J. Lawton Collinsin muotokuva vuodelta 1972 Joseph ”Lightning Joe” Lawton Collins (1. toukokuuta 1896 New Orleans, Louisiana – 12. syyskuuta 1987 Washington D.C.) oli Yhdysvaltain maavoimien kenraali.
Valmistuttuaan West Pointista vuonna 1917 Collins astui palvelukseen Yhdysvaltain maavoimiin. Toisen maailmansodan aikaan Collins palveli sekä Tyynenmeren että Euroopan taistelukentillä ja hän oli Korean sodan aikaan Yhdysvaltain maavoimien esikuntapäällikkö. Collinsin armeijaura päättyi vuonna 1956 ja hän jäi eläkkeelle kenraalimajurina.
Joseph Lawton Collinsin veli kenraalimajuri James Lawton Collins palveli myös Yhdysvaltain maavoimissa. Collinsin veljenpoika Michael Collins tuli myöhemmin kuuluisaksi Apollo 11 -astronauttina.
Leo Kari
Olli Leo Kari (s. 8. toukokuuta 1922 Viipuri – 6. marraskuuta 2016 Orivesi) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.