cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuorsumaan torpparikapina
Uuden Majamaan torpan häätö
Torppari Matti Uusi Majamaa pyysi saada jäämään asumaan vielä seuraavaan kesään saakka, mutta Wirzén ei suostunut tähän, vaan vaati perhettä poistumaan välittömästi. Hän määräsi myös riihessä tapahtuneen viljanpuinnin lopetettavaksi, koska hänen mukaansa se kuului nyt kartanolle. Talkooväki jatkoi kuitenkin työtään, jolloin Wirzén työnsi pyssynsä riihen ovesta sisään ja ilmoitti ampuvansa, ellei puintia lopeteta. Ovensuussa seisonut torpparinpoika Matti Mattila tarttui kuitenkin aseen piippuun ja väänsi sen pois Wirzénin kädestä. Seuraavaksi pimeästä riihestä ryntäsi miehiä, jotka hyökkäsivät Wirzénin kimppuun ja pieksivät heidät varstoillaan. Wirzénin seurueen paettua paikalta läheiseen Vanhan Majamaan torppaan, talkooväki jatkoi työtään ja aloitti illalla juhlinnan, kun heillä torpan tarjoaman kestityksen lisäksi oli käytössään myös häätäjiltä jääneet eväät. Niihin kuului muun muassa kahvia sekä viinatynnyri, jonka talkoolaiset illan aikana tyhjensivät.
Wirzén palasi varovasti Uuden Majamaan seuraavana aamuna, jolloin paikalla oli enää yksi talkoolainen, joka makasi sammuneena riihen edessä. Pian paikalle kuitenkin saapui talkooväki, joka seipällä uhaten määräsi häätäjät poistumaan.
Eerolan torpan välikohtaus
Viikko Uuden Majamaan häätöyrityksen jälkeen Kiikan nimismies Philemon Gallén lähti pitäjän pohjoisosiin suorittamaan torppien katselmusta ja mittausta. Kyseessä oli senaatin määräämä tehtävä, jonka Turun ja Porin läänin kuvernööri Lars Gabriel von Haartman välitti kruununvouti Gustaf Hästeskolle. Tämä puolestaan antoi sen Gallénille, jolla ei juurikaan ollut varaa valita seuruettaan, vaan hänen oli otettava mukaan ne, jotka suostuivat lähtemään. Tämän vuoksi mukaan valikoitui samoja miehiä, jotka olivat viikkoa aikaisemmin käyneet Uudessa Majamaassa. Mukana olivat Wirzénin veljekset, Antti Setälä, siltavouti Heikki Enegren sekä seitsemän muuta miestä.
Tieto Uuden Majamaan tapahtumista oli viikon aikana levinnyt joka puolelle Ylä-Satakunnan korpialuetta. Samalla levisivät huhut, joiden mukaan kaikki Kuorsunmaan torpparit häädettäisiin kruunun virkamiesten avustuksella kostoksi apteekkarin kärsimästä tappiosta. Kaikkien torpparien häätäminen ei kuitenkaan ollut Ruotsilan omistajien tarkoituksena, koska kartanon menestys kuitenkin riippui heidän työpanoksestaan. Torpparit olivat pelkäämiään häätöjä vastustaakseen koonneet viikon aikana organisoineet pyssyillä ja seipäillä varustauuneen satojen miesten joukon, jotka valmistautuivat taistelemaan häätäjiä vastaan torppa torpalta.
Matkalle lähtiessään Gallénin seurue oli pitkälti torpparien armoilla. Tiet olivat huonoja ja välillä piti ylittää vesistöjä, jolloin he joutuivat turvautumaan paikallisten apuun. Myöskin taukoja pidettiin torpissa ja yhdessä piti myös suorittaa ulosmittaus verorästien takia. Edellisen viikon tapahtumien ja seudulla levinneiden huhujen johdosta heidän vastaanottonsa ei ollut suopea. Ylitettyään Kiikoisjärven veneellä, seurue yöpyi Mäkipään torpassa ja suuntasi aamulla syvemmälle korpeen kohti Eerolan torppaa. Heidän edellään kulki kymmeniä pyssyillä ja seipäillä aseistettuja miehiä, jotka kehottivat Gallénin joukkoa palaamaan takaisin. Eerolan torpan pihassa oli kokoontuneena vielä enemmän miehiä, joita saapui paikalle koko ajan lisää.
Gallén luki pihassa maaherran määräyksen ja selvitti vielä, miksi hän oli paikalle tullut. Tämän jälkeen Gallén käski lautamiehen ja siltavoudin mittaamaan torpan rakennukset ja meni itse sisään tapaamaan torppari Antti Eerolaa. Yllättäen hän ilmoitti Gallénille, ettei tietyillä vierailla ole Kuorsumaahan asiaa, koska maaherra on antanut luvan heidän poisajamisekseen tarvittaessa vaikka voimakeinoin. Gallén puolestaan yritti selittää, ettei kyseessä ollut häätö ja varoitti Eerolaan kokoontuneita torppareita myös seuraamuksista. Tunnelma muodostui lopulta niin painostavaksi, että nimismies päätti keskeyttää toimituksen ja poistui miehineen takaisin Kiikkaan.
Kuvernöörin toimenpiteet
Kruununvouti Hästeskolle ja maaherra von Haartmanille laatimassaan raportissa hän arvioi Eerolan pihassa olleen jopa satoja miehiä ja luetteli tunnistamiensa 35 nimet. Gallén pyysi myös maaherraa ryhtymään toimenpiteisiin kapinallisia vastaan entisestään kiristyneen tilanteen vuoksi. Hän oli itse erittäin hankalassa tilanteessa, koska viranhoito edellytti kuitenkin paikallisen väestön luottamusta. Kruununvouti ehdotti kuveröörille sotilaiden lähettämistä Kuorsumaahan. Tämä ei kuitenkaan innostanut Suomen autonomian puolesta kamppailevaa Haartmania, koska venäläiseen sotilaspartioon turvautuminen antaisi autonomiaan nihkeästi suhtautuvalle keisari Nikolai I:lle huonon kuvan suomalaisten viranomaisten kyvyistä hoitaa tehtäviään. Se saattaisi antaa jopa tekosyyn puuttua Suomen autonomiaan, esimerkiksi Puolan autonominen asema oli hieman aikaisemmin lakkautettu talonpoikaiskapinoiden johdosta. Haartman päätti kieltäytyä sotavoimien lähettämisestä ja määräsi sen sijaan kruununvoudin matkustamaan itse Kuorsumaahan selvittämään tilannetta ja rauhoittelemaan torppareita. Lisäksi kuvernööri määräsi tuomiokunnan tuomaria suorittamaan asiasta puolueettoman tutkimuksen. Haartman piti kuitenkin asiaa niin vakavana, että informoi siitä kenraalikuvernöörin kansliaa Helsingissä. Torpparikapinan käsittely alkoi Tyrvään syyskäräjillä myöhemmin marraskuussa 1836.
Oikeuskäsittely
Kuorsumaan torpparikapinaa käsiteltiin ensimmäisen kerran Tyrvään kihlakunnan syyskäräjillä 19. marraskuuta 1836, jolloin tuomari Carl Reinhold Mellin yhdisti Uuden Majamaan ja Eerolan tapahtumat samaan oikeusjuttuun. Nimismies Gallén oli tunnistanut 35 Eerolassa ollutta torpparia, jotka haastettiin käräjille, mutta se onnistuttiin toimittamaan ainoastaan muutamalle. Kun heistäkään ei kukaan saapunut paikalle, määräsi tuomari torpparit haastettaviksi kuukauden päästä pidettäville ylimääräisille käräjille, jonne heidät oli määrä tuoda tarpeen vaatiessa viranomaisvoimin. Nimismies Gallén kuitenkin piti kapinallisten käräjille tuontia itselleen mahdottomana tehtävänä ja pyysi kruununvouti Hästeskolta lisävoimia. Tämä kääntyi kuvernööri Haartmanin puoleen ja ehdotti jälleen venäläisen sotaväen kutsumista. Haartman kuitenkin kieltäytyi edelleen ja määräsi Gallénin tulemaan toimeen Tyrvään kihlakunnan siltavoutien ja haastemiesten avulla.
Kun ylimääräiset käräjät alkoivat 19. joulukuuta, oli paikalle saatu tuotua vain muutama syytetty. Kukaan heistä ei tunnustanut tehneensä mitään laitonta, vaan väittivät tulleensa Eerolan torpalle sattumalta tai pelkästä uteliaisuudesta. Puolustusasianajajana toiminut akatemianvouti Carl Adolf Björkbom puolestaan esitti syytöksiä Ruotsilan isäntiä vastaan. Björkbom vaati heitä edesvastuuseen laittomasta häätöyrityksestä, kun Ruotsilan omistajat olivat edellisenä syksynä irtisanoneet torpparin lesken Riitta Tuomaantyttären. Torppaa oli jo vuosia hoitanut edesmenneen torpparin poika Matti, joka olisi asianajajan mukaan voitu laillisesti irtisanoa eikä suinkaan hänen vanhaa äitiään, joka ei liittynyt torpan pitoon. Juttua päätettiin kuitenkin edelleen lykätä, kun paikalla ei ollut yhtään kapinan näkyvintä hahmoa, ja se määrättiin käsiteltäväksi seuraavan kerran huhtikuussa 1837 pidettävillä kevätkäräjillä.
Syyskäräjillä käsiteltiin aluksi Eerolan torpan tapaus. Oikeus totesi, että näyttöä oli ainoastaan metelöinnistä ja tungoksesta, mutta nimismiestä tai hänen seuralaisiaan ei ollut pahoinpidelty. Nimismies Gallén yritti vielä vaatia rangaistusta luvattoman väenkokouksen järjestämisestä, johon oikeus ei kuitenkaan suostunut. Tuomari mukaan nimismies oli keskeyttänyt Eerolassa tehdyn katselmuksen tarpeettomasti, mutta ei rankaissut häntä. Ruotsilan kartanon omistajan nostamaa Uuden Majamaan juttua ei käsitelty, koska tekijöitä ei vieläkään oltu saatu tuotua paikalle. Oikeus antoi kuitenkin isännälle kuitenkin mahdollisuuden nostaa uuden oikeusjutun, mikäli heidät joskus tavoitettaisiin. Torpparit puolestaan vaativat asianajajansa välityksellä Wirzénille rangaistusta siitä, että hän oli yrittänyt ampua heitä, mutta tämäkin syyte hylättiin, kun todistajien mukaan ase ei ollut toimintakuntoinen. Viranomaisten kannalta kiusallinen torpparikapina oli näin saatu käsiteltyä suurta huomiota herättämättä.
Oikeusjutun ollessa vielä kesken, vahvisti senaatti helmikuussa 1837 Kuorsunmaan isonjaon. Kiikanojan yhdeksän torppaa sijaitsivat senaatin uuden tulkinnan mukaan ylijäämämaalla, joka talojen sijaan kuului kruunulle. Päätös merkitsi torppien itsenäistymistä ja taloon tehtävän pakkotyön loppua, kun senaatti teki niistä veroa maksavia uudistiloja. Kuorsunmaajärven ympärillä sijainneet 30 torppaa sen sijaan jäivät Kiikanojan taloille. Niihin kuuluivat myös Eerola ja Uuden Majamaan torpat. Torpparikapinan ansiosta Uuden Majamaan torpparin häätö ei kuitenkaan onnistunut.
The Needle and the Damage Done
thumb|Vuoden 1993 Euroopan promosinglen kansikuva. Kappale julkaistiin Youngin livealbumi [[Unplugged (Neil Young)|Unpluggedilla.]] The Needle and the Damage Done on kanadalaisen muusikon Neil Youngin kuuluisimpia kappaleita. Se julkaistiin Youngin menestysalbumilla Harvest (1972). Kappale kertoo Neil Youngin Crazy Horse -yhtyeen kitaristi Danny Whittenin huumeaddiktiosta. Danny kuoli huumeisiin samana vuonna 1972.
Vienanlahti
Vienanlahden määrittely
Vienanlahti on yksi Vienanmeren neljästä suuresta lahdesta. Se työntyy kaakkoon päin ja se on noin 93 kilometriä pitkä ja lahdensuussa noin 130 kilometriä leveä. Vienanlahti rajautuu lounaispuolellaan Äänisen niemimaahan, joka erottaa sen Äänislahdesta. Vienanlahden tämän rannan nimi on Kesärannikko (Letnyi bereg) ja itäpuolen vastarannan nimi puolestaan Talvirannikko (Zimnyi bereg).
Hallintoalueet, asutus ja talous
Vienanlahti kuuluu Arkangelin alueeseen. Lahden pohjukkaan laskee Vienanjoki, jonka suistossa sijaitsevat Arkangelin ja Severodvinskin kaupungit. Lahden rannikko kuuluu Primorjen piirille, jossa edelliset kaupungit sijaitsevat. Primorjen piirissä on asukkaita vain 27 000. Suurissa kaupungeissa on tämän lisäksi vielä lisää. Arkangelin asukasluku on 300 000 ja Severodvinskin 160 000. Suurempia taajamia ovat Kesärannikolla sijaitsevat Pertominsk (Пертоминск, 300 asukasta), Lopšenga (Лопшеньга, 200 asukasta).
Vienanmeren poliittinen merkitys liittyy alueen talouteen ja maanpuolustukseen. Arkangelin sataman kautta kuljetetaan tavaraa Eurooppaan ja muualle. Severodvinskin sukellusvenetukikohta on oleellinen osa puolustusverkostoa. Talvella lahti ja suuri osa Vienanmerestä on jäässä, mutta satamiin liikennöidään jäänmurtajien avustuksella.
Vienanlahden piirteitä
Vienanlahti on lähes kolmion muotoinen lahti, jonka pohjukkaan laskee Vienanjoki. Vienanjoen virtaamat kuljettavat joensuuhun runsaasti sedimenttiä, jotka ovat tuhansien vuosien aikana muodostaneet sinne suistoalueen. Suiston pinta-ala on noin 1 100 neliökilometriä (km²) ja siinä on useita suuhaaroja ja niiden välisiä lietesaaria. Myös lahden pohja muodostuu lietteestä ja hiekasta. Lahden keskisyvyys on 49 metriä, mutta yleisesti on 15–22 metriä syvää. Suurin syväys on 120 metriä. Kantalahdelta alkaa Vienanmeren ylittävä syvännejakso, jossa ulapan ja lahden rajalla sijaitsee Vienanlahden syvin kohta. Lahdella vaikuttaa vuorovesi, jossa korkeusero on 1,4 metriä. Vuorovesi liikuttaa lahdella vettä edestakaisin aiheuttaen virtauksia. Mataloituvaan lahdenpohjukkaan saapuva vuorovesi aiheuttaa lopulta vuoksiaallon, joka nousee ylös Vienanjoelle. Se etenee joessa ylävirtaan ja rauhoittuu siellä kilometrejä ylävirtaan päin. Vuorovesi nostaa vedenpintaa Vienanjoessa 120 kilometriä joensuusta. Vienanjoen tulovirtaama on 3 490 kuutiometriä sekunnissa (m³/s ja myös se aiheuttaa virtauksia lahdella.
Vallitsevat tuulet ja coriolis-ilmiö pyörittävät yhdessä Vienanmerellä merivirtauksia, joiden pääsuunta on vastapäivään. Virrat tulevat Vienanlahdelle Kesärannikkoa myöten lounaasta, jolloin ne käyvät tekemässä lahdella käännöksen, ja jatkavat sitten Talvirannikkoa myöten pohjoiseen. Vienanlahden vedet lämpötilakerrostuvat poikkeuksellisesti niin, että lämmin päällysvesi muuttuu jo 12–15 metrin syvyydessä lämpimäksi päällysvedeksi, kun sama tapahtuu muualla vasta noin 30 metrin syvyydessä. Vienanjoen makea vesi sekoittuu meriveteen ohuessa päällysvesikerroksessa ja siksi lahden suolapitoisuus on muihin lahtiin verrattuna pieni 10,0–12,0 promillea (‰).
Lahti jäätyy loka-marraskuussa ja jäät lähtevät touko-kesäkuussa. Veden jäätymislämpötila suurissa lahdissa on alle -0,5°C. Talvella jäät voivat rakoilla ja jääkenttään jää suuria avovesipaikkoja eli polinjoja. Niitä esiintyy Vienanlahdella yleensä Kesärannikon edustalla. Rannikoiden jäidenlähtö alkaa ensimmäisenä jokien suistoissa heti jokien jäidenlähdön jälkeen huhtikuussa.
Saaria
Suiston suuria saaria ovat esimerkiksi Povrakulski (Повракульский), Brevennik (Бревенник), Linski Priluk (Линский Прилук), Reušinski (Реушинский), Nikolski Moh (Никольский Мох) ja Laida (Лайда). Suiston pohjoispuolella sijaitsee pitkä Mudjugski (Мудьюгский), jonka jatkeena ovat Golaja Koška (Голая Кошка) ja pitkänkapea niemi. Nämä sulkevat taakseen laguunimaisen merialueen, jota kutsutaan Suhoje Moreksi (Сухое Море). Kesärannikolla on lahti Unskaja guba (Унская губа), jonne Unajoki laskee.
Jokia
Suurin Vienanmereen laskevista joista on Vienanjoki. Sen valuma-alueen pinta-ala on 357 000 km² ja se on siten suurempi kuin esimerkiksi Puolan valtio. Joen vuosivirtaama on 171 kuutiokilometriä eli keskivirtaamana 3 490 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, tai ylempänä 3 331 m³/s ). Se tekee 80 % kaikesta Vienanmereen tulevasta vedestä.
Vienanlahden eteläiselle Kesärannikolle laskee lyhyitä jokia. Niitä ovat pohjukasta alkaen lueteltuna Solza (Солза, 109 km, 1 420 km²), Širšema (Ширшема, 49 km), Verhovka (Верховка, 28 km), Sjuzma (Сюзьма, 158 km, 780 km²) ja Una (Уна). Lahden pohjoiselle Talvirannikolle laskevat etelästä lukien Mudjuga (Мудьюга, 82 km, 871 km²), Kad (Кадь, 96 km, 871 km²), Kuja (Куя, 108 km, 538 km²) ja lahdensuun reunalle Jorga (Ёрга).
Sardinia et Corsica
Sardinia et Corsica (joskus Corsica et Sardinia) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Sardinian saaren nykyisessä Italiassa sekä Korsikan saaren nykyisessä Ranskassa.
Maantiede
Sardinia et Corsican provinssi käsitti nimensä mukaisesti Sardinian ja Korsikan (lat. Corsica) saaret, jotka sijaitsevat Välimeressä Italian niemimaan länsipuolella. Saaret olivat Roomalle syrjäseutua huolimatta siitä, että niiden sijainti oli valtakunnassa tavallaan keskeinen. Provinssin hallinnollinen keskus oli Caralis (nyk. Cagliari) Sardinian saarella.
Kaupunkeja
Sardinia et Corsican roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Sardinialla
Korsikalla
Historia
Roomalaiset valtasivat Sardinian ja Korsikan Karthagolta ensimmäisen puunilaissodan myötä. Sardinia vallattiin vuonna 238 eaa. ja Korsika vuonna 237 eaa. Sardinia et Corsican provinssin perustamisvuodeksi mainitaan joko heti vuosi 237 eaa. tai vuosi 227 eaa. Toisaalta mainitaan, että Korsika olisi liitetty Sardinian provinssiin vuonna 231 eaa. Joka tapauksessa Sardinia et Corsica oli Rooman toinen provinssi Sicilian provinssin jälkeen.
Provinssia hallitsi alun perin preettori ja vuodesta 122 eaa. propreettori. Vuosina 27 eaa.–6 jaa. provinssi luettiin senaatin provinsseihin ja vuosina 6–67 jaa. keisarin provinsseihin. Vuonna 67 keisari Nero antoi provinssin senaatille vastineena Achaean siirtämisestä keisarille. Vespasianus palautti sen jälleen keisarille, jonka jälkeen sitä hallitsi prokuraattori ja praeses.
Sardinia oli saarista merkittävämpi Roomalle. Se tuotti viljaa, ja roomalaiset harjoittivat siellä myös kaivostoimintaa. Korsika oli vähempimerkityksellinen, eivätkä roomalaiset pyrkineet kehittämään sitä läheskään yhtä paljon, tai panostaneet edes sen hallussapitoon rannikkoa lukuun ottamatta.
Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Se lakkautettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin ja jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Corsica ja Sardinia.
Näin provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Valkoperäkäpinkäinen
Valkoperäkäpinkäinen (Coracina leucopygia) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkoperäkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen Sulawesin saarella. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Giovanni Falcone
pienoiskuva|Giovanni Falcone Giovanni Falcone (18. toukokuuta 1939 Palermo – 23. toukokuuta 1992 Capaci) oli italialainen tutkintatuomari, joka erikoistui Cosa Nostran rikosten selvittämiseen.
Falconen elämä oli samantyyppinen kuin hänen ystävänsä Paolo Borsellinon: molemmat olivat kotoisin Palermon melko köyhältä alueelta, tekivät uran mafianvastaisina tuomareina ja joutuivat mafian murhaamiksi kahden kuukauden sisällä vuonna 1992. Samana vuonna heidän muistoaan kunnioitettiin myöntämällä heille Italian Medaglia d’oro al valor civile (kultainen mitali siviiliurotyöstä) heidän ponnisteluistaan Maxi-oikeudenkäyntiä varten. Time-lehti liitti heidät 13. marraskuuta 2006 ilmestyneessä numerossa 60 viime vuoden sankareiden luetteloon.
Tausta, lapsuus ja nuoruus
Giovanni Falcone syntyi toukokuussa 1939 Arturo Falconen ja Luisa Bentivegnan keskiluokkaiseen perheeseen. Giovannin isä oli kemisti, joka johti maakunnallista kemikaalilaboratoriota. Falconen vanhemmat, kuten myös yleisesti koko suku, olivat hyvin uskovaisia katolilaisia ja isänmaallisia. He eivät kuitenkaan olleet poliittisesti aktiivisia, vaan kuuliaisia kansalaisia, joilla oli hyvin kritiikitön suhtautuminen fasismiin.
Giovanni Falcone vietti osan nuoruudestaan La Kalsan satama-alueen lähistöllä kotikaupungissaan Palermossa, joka kärsi suurta vahinkoa liittoutuneiden hyökkäyksessä Sisiliaan heinäkuussa 1943. Falconet asuivat aikoinaan Via Castrofilippolla, asunnossa jossa aiemmin oli asunut Giovannin isosetä, silloinen kaupungin pormestari. Palermon hävitys- ja rakennusbuumin aikana tämä rakennus useista Falconen sukulaisten vetoomuksista huolimatta purettiin vuonna 1959, vaikka sen tilalle suunniteltua moottoritietä ei ikinä rakennettu.
Jo La Kalsan nuoruusaikoina Giovanni Falcone tutustui tulevaan kollegaansa, Paolo Borsellinoon, joka asui vain parin korttelin päässä Via della Vetrieralla. Heillä oli tapana pelata jalkapalloa alueella sijaitsevalla Piazza Magionella. Giovannin perhe kävi myös kirkossa joka sunnuntai ja Giovanni toimikin lapsena alttaripoikana jonkin aikaa. Sekä Falconella että Borsellinolla oli jo nuorena suoria kokemuksia mafiasta, sillä molemmilla oli luokkakavereita, jotka päätyivät mafiosoiksi.
Opiskeluaika
Giovanni Falconen eno väärensi 17-vuotiaana henkilöllisyystodistuksensa päästäkseen vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan ja kuoli 18-vuotiaana. Giovannin setä kuoli myös ilmavoimien palveluksessa, 24-vuotiaana. Kuultuaan tarinoita näistä sukulaisistaan, sisaruksista eritoten hänelle kasvoi suuri isänmaallisuuden tunne jo pienenä lapsena. Peruskoulutuksen jälkeen Giovanni opiskelikin hetken Livornon merisotakoulussa, jonka jälkeen hän kuitenkin siirtyi opiskelemaan oikeustieteitä.
Yliopistoaikana Falconen ajatusmaailma muuttui ja hänen, sekä siskonsa Marian mielipiteet muuttuivat opintojen myötä pois fasismista sekä katolilaisuudesta. Giovannista tuli kommunismin kannattaja, vaikka hänestä ei ikinä tullutkaan minkään puolueen jäsentä.
Ura
Pian tuomari Cesare Terranovan murhan jälkeen Falcone aloitti työt syyttäjänviraston tutkivalla puolella Palermossa. Toukokuussa 1980 viraston johtaja Rocco Chinnici nimitti Falconen tutkimaan suurta Rosario Spatolan ja Salvatore Inzerillon pyörittämää heroiinin salakuljetustoimintaa. Heroiinia salakuljetettiin Sisiliasta newyorkilaiselle Gambinon mafiaperheelle, jotka olivat sukua Inzerilloille. Oikeusjutussa Spatola-Inzerillo-Gambino -klaanin salakuljetusverkkoa vastaan 53 pidätysmääräystä allekirjoittanut tuomari Gaetano Costa murhattiin Salvatore Inzerillon määräyksestä 6. elokuuta 1980.
Falcone alkoi käyttämään tutkimuksiinsa kekseliästä tekniikkaa, rahavirran seuraamista, kerätäkseen todistusaineistoa juttuunsa. Myöhemmin hänestä tuli Rocco Chinnicin luoman Palermon antimafialiittoutuman jäsen. Liittoutuma oli joukko tutkijatuomareita jotka jakoivat tietoa ja vastuuta keskenään estääkseen yhden henkilön pitävän kaikkea tietoa ja tulemasta ainoaksi kohteeksi mafialle. Falconen ja Chinnicin lisäksi ryhmä koostui Paolo Borsellinosta, Giuseppe Di Lellosta ja Leonardo Guarnottasta.
Maxi-oikeudenkäynti
Falcone oli osana mafianvastaista ryhmittymää, joka teki esitutkintavaiheessa laajaa pohjatyötä Maxi-oikeudenkäyntiä varten. Hän kuului myös 10. helmikuuta 1986 alkaneen ja 16. joulukuuta 1987 päättyneen oikeudenkäynnin pääjärjestelijöihin. Oikeudenkäynnissä syytettiin 474 mafiosoa, joista 360 tuomittiin vakavista rikoksista. Avaintekijänä oikeudenkäynnissä olivat Tommaso Buscettan, ensimmäisen ilmiantajaksi ruvenneen sisilialaisen mafioson, todistukset. Juuri Falcone suostutteli Buscettan ilmiantamaan mafian salaisuudet. Myöhemmin Buscetta sanoi, että siinä missä muut tuomarit painostivat häntä, Falcone kohteli häntä kunnioittavasti.
Salamurha
Toukokuussa 1992 Falcone tapettiin lähellä Capacia, italialaista kuntaa, hänen ollessa moottoritiellä matkalla Palermon lentokentältä Palermoon. Tienvierustaan kaivettu 350 kg dynamiittilasti räjäytettiin, kun Falconea ja hänen morsiantaan Francesca Morvilloa kuljettanut panssaroitu Fiat Croma ajoi sen kohdalta. Räjähdyksessä kuoli myös kolme poliisia: Rocco Di Cillo, Antonio Montinaro ja Vito Schifani.
Salamurha oli Cosa Nostran "päälliköiden päällikön" Salvatore Riinan järjestelemä, toimien kostona kymmenistä Falconen Maxi-oikeudenkäynnissä tuomitsemista mafiosoista. Vähän Falconen ja Borsellinon murhien jälkeen Riina pidätettiin ja hän istuu nyt elinkautista vankeusrangaistusta sekä näistä murhista että useista muista rikoksista. Toinen Falconen murhasta tuomittu mafioso on Giovanni Brusca, Riinan apulainen, joka tunnusti olleensa henkilö, joka laukaisi räjähteet.
Palermon lentokenttä tunnetaan nykyään myös nimellä Falcone-Borsellinon lentokenttänä, kunnianosoituksena heille. Palermolaisen kuvanveistäjä Tommaso Geracin luoma muistomerkki heistä löytyy myös lentokentän alueelta.
Tutkimusmenetelmät ja luonne
Monet Falconen kanssa työskennelleet ihmiset ovat sekä ihmetelleet että ylistäneet hänen tehokkuuttaan. Tutkijanviraston pitkäaikainen sihteeri Barbara Sanzo kertoi Falconen tulleen töihin puoli kahdeksalta aamulla, jatkaen tauotta iltaseitsemään käymättä kotonaan ruokatauolla. Lähtiessään töistä hän oli yhtä virkeä kuin aamulla, jatkaen sykliään heti seuraavana aamuna. Myös Vincenzo Geraci, Falconen kollega, kertoi hänen työintensiteetistään joka jatkui kuusi tai jopa seitsemän päivää viikossa kymmenen vuoden ajan, tuottaen mittaamattoman määrän tuloksia.
Falconen luonne sekä toiminta jakoi mielipiteet hänestä koko uransa ajan. Hänen kanssaan työskennelleet ihmiset ovat kuvailleet Falconea erittäin varautuneeksi, sisäänpäinkääntyneeksi ja jopa töykeäksi, vaikkakin tutustumalla häneen ja ansaitsemalla hänen luottamuksensa hän avautui. Täydellisen täsmällisyyden lisäksi Falcone oli myös erittäin vaativa itselleen, vaatien myös työkavereiltaan samoja ominaisuuksia. Näillä toimintatavoilla hän kuitenkin loi henkilökunnan, joka oli täysin lojaali hänelle.
Yksityiselämä
Giovanni Falconen palatessa takaisin Palermoon hänen silloinen vaimonsa Rita Bonnici ilmoitti jäävänsä Trapaniin toisen miehen vuoksi. Tilanteen teki vielä hankalammaksi se, että toinen mies oli Giovannin esimies – Trapanin päätuomari – mikä teki asiasta puheenaiheen niin Trapanissa kuin Palermossakin. Tänä aikana Falcone uppoutui töihinsä ja opetteli lainsäädännön uusia alueita.
Christian Gottfried Ehrenberg
thumb|upright|Christian Gottfried Ehrenberg. Christian Gottfried Ehrenberg (19. huhtikuuta 1795 Delitzsch – 27. kesäkuuta 1876 Berliini) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän oli aikansa merkittävimpiä ja tuotteliaimpia alan tutkijoita.
Elämä
Ehrenberg teki 1820–1825 tutkimusmatkan Egyptiin, Niilinlaaksoon ja Lähi-itään yhdessä ystävänsä Wilhelm Hemprichin kanssa. Hän tutki muun muassa Punaisenmeren koralleja. Hemprichin kuoltua Massawassa Ehrenberg palasi Eurooppaan. Hän julkaisi tutkimusmatkan tulokset Symbolae physicae (1828–1834) molempien nimellä, sekä useita tutkielmia hyönteisistä ja koralleista.
Ehrenberg kutsuttiin vuonna 1827 Berliinin yliopistoon lääketieteen professoriksi. Hän osallistui vuonna 1829 Humboldtin kanssa tutkimusmatkalle Venäjälle. Retkikunnan kolmas jäsen oli Gustav Rose. Paluunsa jälkeen hän keskittyi tutkimuksiinsa mikroskooppisista organismeista, joita siihen mennessä ei ollut juuri lainkaan tutkittu.
Ehrenberg avioitui vuonna 1831 Gustav Rosen sukulaistytön Julien kanssa. Heille syntyi neljä tytärtä ja poika. Julie kuoli 1848. Vuonna 1852 Ehrenberg avioitui toisen kerran Karolina Fricciuksen kanssa. Hänet äänestettiin 1855 Berliinin yliopiston varakansleriksi. Hän joutui vuonna 1864 reisiluun murtuman vuoksi vuoteeseen pitkäksi ajaksi, ja silmäsairaus uhkasi viedä häneltä näön. Näkö kuitenkin palautui vuonna 1867 tehdyn kaihileikkauksen ansiosta, ja hän pystyi vielä seitsemän vuotta jatkamaan tutkimuksiaan.
Ehrenberg tutki lähes 30 vuotta vedessä, maaperässä, sedimenteissä ja kallioissa esiintyviä organismeja ja löysi tuhansia uusia eliölajeja, muun muassa leviä, siimaeliöitä ja alkueliöitä. Hän julkaisi aiheesta yli 400 tieteellistä kirjoitusta. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1837.
Vaikka Ehrenberg tutki mikro-organismeja perusteellisesti, ei hän uskonut niiden aiheuttavan tauteja. Teorioita mikro-organismien aiheuttamista taudeista hän piti ”todistamattomina konjektuureina ja taikauskona”.
Ehrenbergin kuoleman jälkeen hänen mikro-organismien kokoelmansa sijoitettiin Humboldtin yliopistoon Berliinissä. Kokoelma käsittää muun muassa 40 000 mikroskooppista preparaattia, 3 000 kynä- ja mustepiirrosta ja lähes tuhannen kirjeen kirjeenvaihdon.
Ehrenberg ja Hemprich nimesivät linnuista muun muassa vaaleakultarinnan, kääpiökertun ja punapyrstölepinkäisen.
Liiketoimintakauppa
Liiketoimintakauppa eli substanssikauppa on yrityskauppa, jossa yhtiö myy liiketoimintansa. Liiketoimintakaupassa myyjänä on yhtiö, ei yrittäjä, ja kaupasta saatavat rahat tulevat yhtiölle. Liiketoimintakaupassa ostaja yleensä ostaa liiketoiminnan sekä sen käyttö‐ että vaihto-omaisuuden, jotka tarvitaan liiketoiminnan jatkamiseen. Liiketoimintakaupassa kauppasumma jää liiketoiminnan myyvään yhtiöön ja rahojen siirtäminen haluttaessa yksityiseen käyttöön pitää suunnitella erikseen. Saamallaan kauppasummalla
yhtiö voi maksaa pois velkojaan. Liiketoimintakauppa toteutetaan realisaatiosaneerauksessa.
Tarascosaurus
Tarascosaurus (nimen merkitys: "Tarasquen lisko") on sukupuuttoon kuollut liskonlantioisten dinosaurusten suku. Se oli teropodi ja kuului abelisaureihin. Tarascosaurus eli noin 84–70 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella. Tarascosauruksen fossiileita on löydetty Ranskasta ja Espanjasta. Löydetyt fossiilit ovat sirpaleisia, ja niihin kuuluu reisiluu sekä kaksi häntänikamaa. Fossiilien vähäisyydestä johtuen Tarascosauruksen jäänteet liitetään usein johonkin muuhun abelisaurisukuun.
Tarascosauruksen reisiluun pituus on 22 senttimetriä, mutta kyseinen luu on osittainen, ja sen koko pituudeksi on rekonstruoitu 35 senttimetriä. Reisiluun vertaaminen muihin abelisaureihin on tuottanut holotyyppiyksilöstä rekonstruktion, jossa eläimen pituus on 2,6–2,7 metriä. Tarascosaurus on saanut nimensä Tarasque-nimisen lohikäärmeen mukaan. Tarascosaurus esiintyy dinosaurusdokumentissa Dinosaur Planet.
Lähteet
thumb|350px|left|Kaksi Tarascosaurusta jahtaamassa iguanodontia.
Vasemmistolibertarismi
Vasemmistolibertarismi on libertarismin suuntaus, joka on saanut vaikutteita georgismista ja 1800-luvun anarkoindividualismista. Käsitteen vasemmistolibertarismi käyttö nykyisessä merkityksessä vakiintui vasta 1990-luvun loppuvuosina, mutta samantyyppisiä ajatuskulkuja on toisinaan esitetty koko libertarismin ja anarkismin historian ajan.
Vasemmistolibertarismin kannattajat ovat muiden libertaristien kanssa samaa mieltä siitä, että kaikkien yksilöiden pitäisi olla vapaita. Suurin ero on kuitenkin siinä, että he kieltävät yksityisomistuksen, etenkin maanomistuksen. Omistamme itsemme, mutta emme omista luontoa, emme ainakaan yksilöinä.
Vasemmistolibertaristit kannattavat näkemystä, jonka mukaan kaikki luonnonvarat, kuten maa, öljy, kulta, puut ja niin edelleen, ovat yhteisomaisuutta. Siltä osin kuin yksilöt käyttävät näitä yhteisesti omistettuja hyödykkeitä, he voivat tehdä sen vain yhteiskunnan luvalla, ja tämä lupa myönnetään vain sillä ehdolla, että yhteisomaisuuden käytöstä maksetaan tietty korvaus koko yhteiskunnalle.
Keskeisenä perusteluna vasemmistolibertarismissa on, että huomattava osa historiallisesti kasautuneista omistuksista ei täytä niitä eettisesti oikeutetun yksityisomistuksen periaatteellisia ehtoja, joihin nojautuen libertarismi tai klassinen liberalismi yleisesti ottaen vaatii yksityiselle omistusoikeudelle poliittista koskemattomuutta. Käytännön politiikassa vasemmistolibertaristit saattavat näillä perusteilla lähestyä vasemmistoanarkismin individualistisempia virtauksia tai sosiaaliliberalismia mutta kannattaa kuitenkin periaatteellisesti libertarismin mukaista yksilönvapautta ja vapaata markkinataloutta niiltä osin kuin sen katsotaan täyttävän edellä mainitut ehdot.
Nykyiseen vasemmistolibertaristiseen ajatteluun ovat vaikuttaneet kolme seuraavaa aatehistoriallista suuntausta:
Vasemmistolibertarismin kenttä on nykyisinkin melko hajanainen, mutta useimmat vasemmistolibertaristit kannattavat ainakin luonnonvarojen ja maanomistuksen jättämistä tiukan libertaristisen yksityisomistusperiaatteen ulkopuolelle. Lisäksi vasemmistolibertaristit ovat taipuvaisia suhtautumaan kriittisesti immateriaalioikeuksien asemaan yksityisomaisuutena. Eräät tunnetut vasemmistolibertaristit, kuten belgialainen Philippe van Parijs ja Suomessa Osmo Soininvaara, ovat näkyvästi ajaneet yleistä perustuloa vaihtoehdoksi sosiaalitukien viidakolle.
Kansainvälisesti tunnettuja vasemmistolibertaristeja ovat esimerkiksi liberalistit Hillel Steiner ja Michael Otsuka sekä mutualisti Kevin Carson.
Suomessa vasemmistolibertaristisia näkemyksiä ovat levittäneet muun muassa liberaalit yhteiskuntafilosofit Timo Andersson ja Janne Vainio sekä aiemmin nuorsuomalainen kirjailija Arvid Järnefelt, joka suomensi Henry Georgen teoksia.
Aristeídis Konstantinídis
Aristeídis Konstantinídis oli kreikkalainen pyöräilijä ja olympiavoittaja.
Foca-luokka (Portugali)
Foca-luokka oli Portugalin laivaston kolmen 1910-luvun lopulla valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka.
Papuankäpinkäinen
Papuankäpinkäinen (Coracina papuensis) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Papuankäpinkäistä tavataan Australiassa, Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajin kannankehitys runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tampereen yhteiskoulun lukio
pienoiskuva|Tampereen yhteiskoulun lukion rakennus [[Koulukatu (Tampere)|Koulukadun puolelta kuvattuna. Talo on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein. ]] Tampereen yhteiskoulun lukio (lyh. TYK) on tamperelainen yksityinen lukio. Koulu perustettiin vuonna 1895 oppikouluksi, mutta peruskoulu-uudistuksen jälkeen se on jatkanut vain lukiona. Koulun rakennukset sijaitsevat Hallituskadun varrella Tampereen keskustassa.
Tampereen yhteiskoulun lukiolla on ollut ilmaisutaidon erityistehtävä 1990-luvun alusta. Nykyisin koulua ylläpitää Tampereen yhteiskoulun säätiö.
Historiaa
Koulun perustamislupa saatiin 29. toukokuuta 1895, ja E. A. Kranckin suunnittelema koulurakennus valmistui kuusi vuotta myöhemmin. Rakennus toimi sisällissodassa yhtenä punaisten viimeisistä linnakkeista, ja sen kellari (nykyinen ruokala) toimi vankityrmänä. Vuosien 1904 ja 1939 välillä koulu sai niin oikeuden päästää oppilaita korkeakouluun, antaa peruskoulun päättötodistuksen, kuin oikeuden koulun kahdentamiseenkin, sekä peruskoulun että lukion osalta. Jaakko Tähtisen suunnittelema koulun lisärakennus valmistui vuonna 1959.
Toimintamuoto muutettiin yksityiseksi lukioksi vuonna 1976. Tätä ennen koulu toimi yksityisenä oppikouluna. Valtakunnallisen ilmaisutaidon erityistehtävän koulu sai vuonna 1991 ja oman opetussuunnitelmansa 1993.
Vuonna 2009 Tampereen yhteiskoulun säätiö osti lukiolle lisärakennukseksi vastapäätä olevan vanhan reaalilyseon rakennuksen.
Kirjallisuutta
Koulun ensimmäisen rehtorin Kaarlo Tiililän päiväkirjoista on julkaistu hänen pojanpoikansa Paul Tiililän kokoama teos Rehtorin päiväkirjat, joka käsittelee koulun historiaa vuosilta 1899–1936.
Musikaalit
Keväällä 2011 koulu osallistui televisiokanava Nelosen Stage-ohjelmaan, jossa etsittiin Suomen parasta koulumusikaalia. Tuomas Uusitalon valmentama lukion oppilaista koottu ryhmä voitti kilpailun ja pääsi esiintymään elokuussa Linnanmäen Peacock-teatteriin.
Kevääseen 2017 mennessä koululle oli tullut jo tavaksi tuottaa musikaaliproduktio ensisijaisesti toisen vuoden opiskelijoiden sekä ilmaisutaito-opettajien johdolla. Vuosien aikana nuoret olivat toteuttaneet muun muassa musikaalit #FEIMI – Ihan liekeissä sekä oman näkemyksensä William Shakespearen Romeosta ja Juliasta. Suomen juhlavuonna opiskelijat ottivat käsittelyynsä tamperelaisen näytelmäkirjailija Sirkku Peltolan teoksen Suruttomat, joka on Peltolan musikaalisovitus Minna Canthin Työmiehen vaimosta Tampereen Työväen Teatterille vuonna 2004. Produktiossa oli mukana noin sata nuorta niin näyttämötyön, tanssin, musiikin, tuotannon kuin puvustuksen ja lavastuksenkin osalta, sekä viisi opettajaa. Kuusi esitystä Hällä-näyttämöllä olivat menestys, joka pian johti yhteistyöhön Tampereen Teatterin kanssa: Suruttomat teki viisi esitystä teatterin Frenckell-näyttämöllä huhtikuussa 2018.
Vuonna 2018 Tampereen Yhteiskoulun lukio teki yhteistyössä Tampereen Teatterin kanssa musikaalin nimeltä Kahdeksantoista. Näytelmässä sisällissodan tapahtumia tarkasteltiin nuorten naisten näkökulmasta, rinnastaen vuodet 1918 ja 2018. Lavalla nähtiin 17 tykkiläistä naisnäyttelijää ja esityksissä soitti 10 muusikkoa. Käsikirjoitus oli opiskelijoiden käsialaa sekä musikaalin kappaleet olivat pääosin opiskelijoista koostuvan bändin sanoittamia ja säveltämiä. Maskeerauksen ja sen toteutuksen sekä puvustuksen suunnittelun hoitivat myös koulun opiskelijat. Myös tuotantotiimi koostui pääosin tykkiläisistä. Näytelmä sai ensi-iltansa 24. tammikuuta 2018 Frenckell-näyttämöllä. Esityksiä oli kahdeksan, joista kaikki olivat loppuunmyytyjä. Näytelmän vastaanotto oli erinomainen, ja se keräsi paljon kiitosta niin yleisöltä kuin myös paikallisilta kriitikoilta.
Tunnettuja koulussa opiskelleita
Tampereen yhteiskoulun lukiosta on valmistunut useita tunnettuja suomalaisia.
Callisto (Xena)
Callisto on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa TV-sarjassa Xena: Soturiprinsessa. Callistoa näyttelee Hudson Leick. Hahmo esiintyy myös muutamassa Hercules: the Legendary Journeys -sarjan jaksossa. Hän hakee kyltymättömästi kostoa Xenalle.
Southern Man
Southern Man on kanadalaisen rock-muusikon Neil Youngin tunnetuimpia kappaleita. Se arvostelee raivoisasti Ku Klux Klania ja Yhdysvaltojen etelävaltioiden rasismia. Kappale julkaistiin Youngin albumilla After the Gold Rush (1970).
Southern rock -yhtye Lynyrd Skynyrd antoi vuonna 1974 "vastauksen" kappaleeseen megahitillään "Sweet Home Alabama", joka korostaa etelävaltioiden hyviä puolia.
Pienisveitsinajokoira
Pienisveitsinajokoira (Schweizer Niederlaufhund, petit chien courant suisse) on sveitsiläinen koirarotu.
Ulkonäkö
Pienisveitsinajokoira muistuttaa huomattavasti sveitsinajokoiraa, ollen kuitenkin tätä pienempi ja matalaraajaisempi. Pää on pitkä, kapea ja piirteiltään jalo. Kallo on hieman holvautunut, otsapenger kohtuullisesti erottuva. Silmät ovat soikeahkot ja väriltään tummat. Korvat ovat riippuvat, kapeat, erittäin pitkät ja kiertyvät. Kuono on melko pitkä, kuononselkä melko kapea ja joko hivenen kyömy tai suora. Sekä leikkaava että tasapurenta sallitaan. Kaula on jalo, tyylikäs ja kohtuullisen pitkä. Runko on pitkä ja suorakaiteen muotoinen. Ylälinja on sulava, lantio loivasti laskeva. Rintakehä on syvä ja leveä. Selkä on keskipitkä ja suora. Häntä on keskipitkä ja kapenee hännänpäätä kohti. Karvapeite voi olla joko lyhyt ja sileä tai karkea ja "parrakas".
Värit ovat jokaisella muunnoksella samat kuin vastaavilla normaalikokoisilla muunnoksilla:
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 35–43 cm ja narttujen 33–40 cm välillä; 2 cm poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on ystävällinen, innokas, nokkela, päättäväinen ja herkkävainuinen. Se tunnetaan voimakkaasta riistavietistään ja sointuvasta haukustaan, jota se käyttää ajaessaan riistaa. Sitä voidaan käyttää riistan ajamisen lisäksi haavoittuneen riistan jäljitykseen. Se soveltuu työskentelemään myös vaikeakulkuisessa maastossa.
Alkuperä
Sveitsissä 1900-luvulla käyttöön otettujen rajattujen metsästysalueiden todettiin olevan epäsopivia normaalikokoisille sveitsinajokoirille. Tämän vuoksi niistä, jokaisesta neljästä paikallismuunnoksesta, jalostettiin pienemmät versiot. Vuonna 1905 perustettiin Schweizerischer Dachsbracken Club -rotujärjestö, jonka silloinen nimi antoi viitteitä siihen että rotu muistutti rakenteeltaan ns. "dachsbracke"-rotuja (mm. alppienajokoira, dreeveri, westfaleninajokoira). Järjestön nykyinen nimi on korjattu muotoon Schweizer Niederlaufhund- und Dachsbracken-Club.
Marlies Schild
Marlies Schild (s. 31. toukokuuta 1981) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hänen päälajinsa on pujottelu, jossa hän on voittanut maailmanmestaruuden sekä ennätykselliset 35 maailmancupin osakilpailua. Hänen siskonsa Bernadette Schild on myös alppihiihtäjä.
Schild laski uransa alussa syöksyä mutta joutui vaihtamaan lajin pujotteluun ja suurpujotteluun käytyään läpi viisi polvileikkausta. Hän on saavuttanut maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 2007 ja pujottelussa 2011. Lisäksi hän on saavuttanut pujottelussa MM-hopeaa vuosina 2003 ja 2007 sekä pronssia alppiyhdistetyssä 2005 ja 2007. Vuonna 2011 hän otti pronssia joukkuekilpailussa. Torinon olympialaisissa hän saavutti hopeaa yhdistetyssä. Pujottelussa hän on saanut olympiahopeaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä pronssia Torinossa 2006.
Maailmancupissa Schild on saavuttanut 37 osakilpailuvoittoa, ollut kolmetoista kertaa toinen ja kahdeksantoista kertaa kolmas (kauden 2013–2014 loppuun mennessä). Hän voitti pujottelucupin 2006–2007 peräti 342 pisteen erolla Nicole Hospiin. Hän voitti myös alppiyhdistetyn cupin sekä sijoittui kokonaiscupissa toiseksi. Schild uusi pujottelucupin voiton kaudella 2007–2008. Hän joutui jättämään väliin kauden 2008–2009 murrettuaan jalkansa lokakuussa 2008. Kausilla 2010–2011 ja 2011–2012 Schild voitti jälleen pujottelucupin.
29. joulukuuta 2013 Schildistä tuli kaikkien aikojen eniten pujotteluvoittoja ottanut nainen, kun hän saavutti Lienzissä 35:nnen pujotteluvoittonsa.
Schild on naimisissa alppihiihtäjä Benjamin Raichin kanssa. He saivat poikalapsen 21. lokakuuta 2015.
Valevilja
pienoiskuva|300px|Kvinoa ei ole heinäkasvi kuten varsinaiset viljakasvit, joten se on valevilja. Sitä on käytetty viljan kaltaisena ravintokasvina noin 6000 vuotta. Valevilja on muuhun heimoon kuin heinäkasveihin kuuluva viljelyskasvi, jonka siemeniä käytetään ravinnoksi viljan jyvien tapaan. Sellaisia ovat tattari, kvinoa ja amarantti. Valevilja ei ole heinäkasvi, joten se ei täytä viljan määritelmää, vaan täten on ns. pseudo- eli valevilja. Lisäksi viljellään myös ns. palkoviljoja, jotka ovat hernekasveja. Käsite "vilja" viitaakin lähinnä kasvin käyttöön ja viljelyyn viljanomaisesti.
Kauppapaikka Tavastila
Kauppapaikka Tavastila (aiemmin kauppakeskus Tavastila) on kauppakeskus Hämeenlinnassa Hämeensaaren kaupunginosassa. Kauppakeskus sijaitsee Eteläkadulla kauppakeskus Goodmanin itäpuolella. Kauppapaikka Tavastilassa on kahdessa kerroksessa runsaat 20 liikettä, joihin lukeutuvat mm. Lidl, Eurokangas, Partioaitta, apteekki, R-Kioski, Ninja, Viola&Max ja alusasuliike Siro. Kauppakeskuksen kellarissa on pysäköintihalli, jossa pysäköinti on kahdeksi tunniksi ilmaista. Kauppakeskus Tavastila muutti vuonna 2016 nimensä kauppapaikka Tavastilaksi korostaakseen yksilöllisyyttä ja ihmislähtöisyyttä markkinoinnissaan.
Limakala
Limakala (Lipophrys pholis) on luikeroiden heimoon kuuluva kalalaji. Carl von Linné kuvasi ensimmäisenä lajin tieteelle vuonna 1758.
Levinneisyys ja elinympäristö
Limakalaa tavataan Aasiassa, Afrikassa ja Euroopassa. Limakalan uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) mukaan elinvoimainen.
Osakekauppa
Osakekauppa eli omistuskauppa on yrityskauppa, jossa myydään yhtiön omistukseen oikeuttavat osakkeet. Yrittäjä saa osakkeet myymällä yrityksestään suurin piirtein hinnan, josta on vähennetty velat. Osakekaupassa kauppasumma tulee yrittäjälle itselleen. Osakekaupassa ostaja ottaa vastatakseen yhtiön sopimukset, keskeneräiset työt ja mahdolliset aiempien urakoiden ja töiden vastuut. Osakekauppaa ei pidetä liikkeen luovutuksena siinäkään tapauksessa, että kaupan kohteena on yhtiön koko osakekanta, koska työntekijöiden työnantaja ei vaihdu osakekaupan yhteydessä, vaan työnantajana on koko ajan sama yhtiö.
Yleisurheilun maailmancup 1998
Vuoden 1998 yleisurheilun maailmancup oli järjestyksessään kahdeksas. Kilpailu järjestettiin Johannesburgin yleisurheilustadionilla Johannesburgissa Etelä-Afrikassa 11.–13. syyskuuta. Kilpailuun osallistuivat maanosajoukkueista sekä miesten että naisten sarjaan Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa ja Oseania sekä maajoukkueista Yhdysvallat ja Saksa, sekä miesten sarjaan lisäksi Yhdistynyt kuningaskunta ja naisten sarjaan Venäjä.
Kilpailu oli ensimmäinen maailmancup, jossa jaettiin palkintorahoja. Henkilökohtaisen kilpailun voittaja palkittiin 50 000 dollarilla, toiseksi sijoittunut sai 20 000 ja kolmanneksi 10 000 dollaria. Viesteissä kolme parasta joukkuetta tienasivat 60 000, 20 000 ja 10 000 dollaria.
Lopputulokset
{|
Claes Andersson
Claes-Johan Rudolf Andersson (30. toukokuuta 1937 Helsinki – 24. heinäkuuta 2019 Helsinki) oli suomenruotsalainen psykiatri, kirjailija ja jazzmuusikko. Hän oli yksi Vasemmistoliiton perustajista ja toimi puolueen puheenjohtajana kahdeksan vuoden ajan. Paavo Lipposen I hallituksessa Andersson toimi kulttuuriministerinä.
Elämä ja ura
Nuorena lääkärinä ja psykiatrina Andersson toimi aktiivisesti marraskuun liikkeessä, joka pyrki kohentamaan muun muassa mielenterveyspotilaiden, alkoholistien ja vankien olosuhteita. Hän oli marraskuun liikkeen puheenjohtajana 1967–1969. Erikoistuttuaan psykiatriaan Andersson oli Veikkolan parantolan ylilääkärinä 1970–1973, mistä hän siirtyi hoitamaan Loviisan ja Porvoon mielenterveysseuran ylilääkärin virkaa vuonna 1973.
Politiikka
Andersson nousi kansanedustajaksi ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1987 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) ehdokkaana. Kansanedustajaksi hänen kerrotaan päätyneen sattumalta professori Lars D. Erikssonin houkuteltua Anderssonin ehdolle ja vakuutettua tälle, ettei vaaraa tulla valituksi ollut. Andersson kuului SKDL:n Sosialistien valtuuskuntaan vuosina 1987–1989, eikä hän ollut aiemminkaan kuulunut kommunistiseen puolueeseen. Andersson oli mukana perustamassa Vasemmistoliittoa vuonna 1990 ja hänestä tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Andersson oli Vasemmistoliiton ehdokas presidentinvaalissa 1994 saaden 3,8 % äänistä. Seuraavana vuonna hän vei puolueensa Lipposen I hallitukseen ja sai kulttuuriministerin salkun. Kunnallispolitiikassa Andersson toimi vuodesta 1989 Espoon kaupunginvaltuustossa.
Ministerinä Andersson toimi kolmen vuoden ajan, kunnes hän vuonna 1998 teki hallituksessa tilaa puolueensa uudelle puheenjohtajalle Suvi-Anne Siimekselle. Andersson jätti eduskunnan vuonna 1999 ja julkaisi seuraavana vuonna muistelmansa Kaksitoista vuotta politiikassa – katkelmia, muistikuvia, unia. 2000-luvun alussa hän toimi vakiojäsenenä Ylen aamu-tv:n Jälkiviisaat-osiossa.
Taide
thumb|Claes Andersson vuonna 2012. Andersson kirjoitti romaaneja ja runoja ja esitti jazzmusiikkia. Hän oli myös käsikirjoittamassa elokuvia. Hän oli yksi Lauri Törhösen esikoiselokuvan Palava enkeli (1986) käsikirjoittajista. Andersson toimi myös Veli-Matti Saikkosen televisioelokuvan Vuoden viimeinen kesä (1998) yhtenä käsikirjoittajana. Hän kirjoitti myös osan Matti Ijäksen elokuvassa Pilkkuja ja pikkuhousuja (1993) lausutuista runoista. Anderssonin viimeiseksi jäänyt levy Kvar i mig – Yhä minussa on vuodelta 2018.
Yksityiselämä
Muistelmissaan Andersson paljasti olleensa lähellä itsemurhaa 1980-luvulla. AIDS-epidemian puhkeamisen myötä Andersson ajautui luulosairauteen löytäen kaikki taudin merkit itsestään. Hän kertoi aikoneensa tappaa itsensä töölöläishotellin ylimmästä kerroksesta varaamassaan huoneessa, mutta jokin kuitenkin esti häntä riistämästä itseltään henkeä. Kahdentoista tunnin nukkumisen jälkeen Anderssonin harhakuvitelmat aidsiin sairastumisesta olivat kadonneet. Hän kertoi kärsineensä myös peliriippuvuudesta.
Anderssonilla oli kuusi lasta, joista tunnettuja ovat näyttelijä ja kirjailija Henrika Andersson, sekä diplomaatti ja entinen jalkapalloilija Ville Andersson.
Claes Andersson kuoli 24. heinäkuuta 2019 Helsingin Meilahden sairaalassa pitkäaikaissairauksien komplikaatioiden seurauksena. Hänet siunattiin Johanneksenkirkossa Helsingissä 23. elokuuta 2019.
Keskustalo Kauppapiha
thumb|300px|Keskustalon pohjoinen asuinrakennus kuvattuna torin puolelta. Keskustalo Kauppapiha tai lyhyesti Keskustalo on Hämeenlinnan keskustassa sijaitseva ostoskeskus. Arkkitehti Mika Ernon suunnittelema, vuonna 1964 valmistunut Keskustalo sijaitsee Saaristenmäen kaupunginosassa kauppatorin ja linja-autoaseman välisessä korttelissa, raatihuoneen vieressä. Keskustalo muodostuu Raatihuoneen- ja Palokunnankaduilla sijaitsevista 7- ja 6-kerroksisista asuintaloista sekä niiden väliselle sisäpihalle sijoittuvasta läpikuljettavasta kauppapihasta. Keskustalon liiketilat keskittyvät kattamattomalle kauppapihalle, mutta niitä on myös keskuksen kadunpuoleisilla laidoilla. Asuintalojen pysäköintipaikat sijaitsevat myymäläkannen alla. Avoin ja valoisa kauppapiha muodostaa suositun läpikulkuväylän torilta linja-autoasemalle.