cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Jefferson
Viimeiset vuodet ja kuolema
thumb|Thomas Jeffersonin hautakivi. Toisen kautensa jälkeen Jefferson vetäytyi Monticelloon, jossa hän jatkoi arkkitehtuurin, musiikin ja puutarhanhoidon parissa. Jefferson myös auttoi Virginian yliopiston perustamisessa. Vuonna 1815 hän myi 6 700 teosta kattavan yksityiskirjastonsa Yhdysvaltain kongressin kirjastolle, joka oli menettänyt kaikki kirjansa brittien poltettua kirjojen silloisen sijoituspaikan United States Capitolin vuonna 1814 vuoden 1812 sodan tapahtumiin liittyen.
Jefferson on edelleen yksi Yhdysvaltain historian merkittävimmistä henkilöistä. Jeffersonin kasvot on ikuistettu kahden dollarin seteliin, viiden sentin kolikkoon sekä Mount Rushmoren kivipäihin yhdessä George Washingtonin, Theodore Rooseveltin ja Abraham Lincolnin kanssa. Lisäksi Jeffersonilla on oma muistomonumentti, The Jefferson Memorial, National Mallissa, Washington D.C.:ssä. Monumentti paljastettiin 13. huhtikuuta 1943, tasan 200 vuotta Jeffersonin syntymän jälkeen.
Suhtautuminen orjuuteen
Orjien käyttö oli yksi Jeffersonin elämän haasteellisimmista kysymyksistä. Vaikka Jefferson kannattikin laajaa yksilönvapautta ja orjien vapauttamista poliittisin enemmistöpäätöksin osavaltiotasolla, hän käytti omalla tilallaan orjia koko elämänsä ajan. Hänellä oli elämänsä aikana käytössään arviolta 600 orjaa. Yksi Jeffersonin peruste orjuudelle oli se, että hän epäili entisten orjien olevan kykenemättömiä rauhanomaiseen yhteiseloon entisten isäntiensä kanssa. Tämän vuoksi hänen orjien vapautussuunnitelmansa sisälsi aina vaatimuksen afroamerikkalaisten pakkomuutosta Yhdysvaltain ulkopuolelle. Jeffersonin kuoltua vain pieni osa hänen orjistaan vapautettiin ja valtaosa lopuista myytiin eteenpäin.
Chicagon osavaltionyliopisto
Chicagon osavaltionyliopisto eli CSU on Yhdysvaltojen Illinoisin osavaltion ylläpitämä yliopisto Chicagossa. Se on perustettu vuonna 1867. Vuonna 2009 yliopistossa oli noin 7200 opiskelijaa.
CSU:n urheilujoukkueen nimi on Cougars eli puumat. Se pelaa koripalloa korkealla tasolla.
Eumetnet
Eumetnet on eurooppalaisten ilmatieteellisten laitosten yhteistoimintaelin. Se perustettiin vuonna 1995 vapaamuotoisena verkostona, ja siitä tuli oikeushenkilö vuonna 2009. Eumetnetin pääkonttori on Brysselissä. Sen tarkoituksena on edistää yhteistyötä, jakaa kokemuksia ja suurten hankintojen kustannuksia sekä toimia laitosten yhteisenä äänitorvena ulkopuolisten tahojen kuten EU:n suuntaan. Esimerkkejä Eumetnetin koordinoimista ohjelmista ovat E-ASAP, joka järjestää laivoilta tehtäviä radioluotauksia, joilla mitataan ilmakehän pystyrakennetta merialueilla, ja E-AMDAR, joka kerää ja jakelee reittilentokoneista tehtäviä tuuli- ja lämpötilahavaintoja.
Vuonna 2019 alusta Eumetnetissä on 31 jäsentä eli ilmatieteen laitokset seuraavista maista: Alankomaat, Belgia, Britannia, Espanja, Islanti, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Latvia, Luxemburg, Malta, Montenegro, Norja, Pohjois-Makedonia, Puola, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Serbia, Slovakia, Slovenia, Suomi, Sveitsi, Tšekki, Tanska, Unkari ja Viro.
Budimir Vujačić
Budimir Vujačić (s. 4. tammikuuta 1964 Titograd) on montenegrolainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Vujačić debytoi Jugoslavian maajoukkueessa 1989. Hän on pelannut 12 maaottelua.
Northampton
Northampton on noin asukkaan kaupunki ja entinen kaupunkipiiri (borough) Northamptonshiren kreivikunnassa Keski-Englannissa, Nenejoen varrella. Kaupungissa oli aikaisemmin kenkä- ja nahkateollisuutta, mutta nykyään se toimii kauppa- ja markkinapaikkana Northamptonshiren ja Pohjois-Buckinghamshiren väestölle.
Northamptonin linna ja kaupunginmuurit rakennettiin vuoden 1100 paikkeilla ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1189. Muurit purettiin restauraation (1660) jälkeen, sillä Northampton oli asettunut Englannin sisällissodassa parlamentaristien puolelle. Linnan paikalla on nykyään kaupungin rautatieasema.
Suurin osa kaupungista tuhoutui vuoden 1675 palossa, ja sen jälleenrakennus jatkui koko 1700-luvun ajan. Tällöin rakennettiin kaupungin suuri kauppatori ja sitä ympäröivät rakennukset sekä Kaikkien pyhien kirkko. Northamptoniin perustettiin roomalaiskatolinen piispanistuin 1850. Tuomiokirkon rakentaminen aloitettiin 1864 ja se saatiin valmiiksi 1960. Myös kaupungintalo on vuodelta 1864. ”Northamptonin majakaksi” kutsutaan 127 metriä korkeaa tornia, joka on rakennettu hissien testaamista varten.
I Don’t Wanna Leave
I Don't Wanna Leave on Lidia Kopanian kappale, joka oli Puolan edustuskappale Euroviisuissa 2009. Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa 14. toukokuuta 2009, mutta ei selviytynyt finaaliin.
Koptilainen kalenteri
Koptilainen kalenteri eli aleksandrialainen kalenteri on koptilaisen kirkon käyttämä kalenterijärjestelmä. Se pohjautuu muinaisen Egyptin kalenteriin ja on Egyptissä nykyäänkin käytössä.
Vuonna 238 eaa. faarao Ptolemaios III määräsi egyptiläistä kalenteria uudistettavaksi siten, että joka neljänteen vuoteen oli lisättävä ylimääräinen, 366. päivä. Egyptin papisto kuitenkin vastusti tätä ankarasti, ja uudistus saatiin toteutettua vasta Rooman keisari Augustuksen aikana vuonna 25 eaa. Täten saatiin aikaan järjestely, jossa tietty egyptiläisen kalenterin mukainen päivä vuodesta vastasi pysyvästi samaa Roomassa jo tuolloin käytössä olleen juliaanisen kalenterin mukaista päivää. Erotukseksi vanhasta egyptiläisestä kalenterista, jota eräissä tähtitieteellisissä laskelmissa käytettiin vielä keskiajallakin, tätä uudistettua egyptiläistä ajanlaskua kutsutaan koptilaiseksi eli aleksandrialaiseksi ajanlaskuksi.
Koptilaisen kalenterin kuukaudet vastaavat täsmälleen myös etiopialaisen kalenterin kuukausia, mutta niillä on eri nimet ja myös vuosiluvut alkavat eri ajankohdasta.
Koptilainen vuosi
Koptilaisessa kalenterissa on säilynyt muinaisegyptiläiseen kalenteriin perustuva vuoden jako kolmeen vuodenaikaan, joista kuhunkin luetaan neljä kuukautta. Kuhunkin vuodenaikaan liittyy tietyt koptilaisen liturgian mukaiset rukoukset. Kalenteria käyttävät yleisesti myös egyptiläiset maanviljelijät, koska se soveltuu maanviljelyksen tarpeisiin paljon paremmin kuin islamilainen kuukalenteri.
Koptilaisessa kalenterissa vuosi jakautuu 13 kuukauteen, joista jokaisessa on 30 päivää paitsi viimeisessä (Pi Kogi Enavot, "pieni kuukausi") vain viisi paitsi karkausvuosina kuusi päivää.
Vuoden ensimmäinen päivä vastaa juliaanisessa kalenterissa pysyvästi elokuun 29. päivää paitsi juliaanista karkausvuotta edeltävänä vuonna elokuun 30. päivää. Koptilainen karkausvuosi päättyy aina juliaanista karkausvuotta edeltävänä vuotena. Koska ero juliaanisen ja gregoriaanisen kalenterin välillä on nykyisin 13 vuorokautta, vastaava päivä nykyisin greogoriaanisen kalenterin mukaan 11. syyskuuta paitsi karkausvuotta edeltävänä vuonna 12. syyskuuta. Vuoden ensimmäisenä päivänä vietetään Neyrouz-nimistä juhlaa. Vastaavan juhlan muinaisegyptiläinen nimi oli Ni-Yarouou (jokien juhla), mutta koska arabit eivät tunteneet nimen alkuperää, he sekoittivat sen persialaisen Nowruz-nimiseen juhlaan.
Nykyisessä koptilaisessa kalenterissa vuosiluvut alkavat vuodesta 284 jaa., jolloin keisari Diocletianus nousi valtaan ja aloitti kristittyjen vainon. Tämän vuoksi käytetään myös nimitystä diokletiaaninen ajanlasku. Järjestelmän vuodet lyhennetään länsimaisessa tekstissä A.M. (, marttyyrien vuonna).
Salomon August Andrée
Salomon August Andrée (18. lokakuuta 1854 – 1897) oli ruotsalainen patenttiviraston yli-insinööri ja lentäjä. Hän sai surmansa yrittäessään vetypallolla saavuttaa maantieteellistä pohjoisnapaa. Hänen kotikaupunkiinsa Grännaan on hänen muistonsa vaalimiseksi perustettu museo. Sinne siirrettiin 1946 kaikki löydetyt Andréen retkikunnan varusteet, joita aikaisemmin oli säilytetty Tukholman Maantieteellisellä tutkimuslaitoksella.
Koptilainen kalenteri
Koptilainen vuosi
Koptit viettävät joulua koiak-kuukauden 29. päivänä, joka vastaa 25. joulukuuta juliaanisen mutta nykyään 7. tammikuuta gregoriaanisen kalenterin mukaan. Pääsiäisen ajankohta määräytyy kopteilla samaan tapaan kuin muillakin kristityillä: se on periaatteessa kevätpäiväntasausta seuraavan täydenkuun jälkeisenä sunnuntaina, mutta käytännössä sen ajankohdan laskemiseen käytetään keskiajalta periytyviä laskukaavoja.
Salomon August Andrée
Ruotsin ilmailun uranuurtaja
thumb|220px|Andréen vetypallo Svea. Ilmapalloista kiinnostunut insinööri Andrée kuului Ruotsin ilmailun uranuurtajiin. Hänen ensimmäisellä pallollaan Svealla suorittamat retket olivat uhkarohkeita ja seikkailukkaita. Hän lähti liikkeelle Tukholmasta 1893, ajelehti myrskyssä yli Pohjanlahden ja päätyi asumattomalle Äskören-luodolle Korppooseen Turun saaristoon. Noustessaan maihin hän loukkaantui. "Matka oli kaiken kaikkiaan miellyttävä ja erittäin kiinnostava", kirjoitti Andrée itse hirtehishuumoria viljellen, vaikka ilmapallo oli jo ennen loppukommelluksia ajoittain laahautunut aivan veden pinnassa, niin että gondoli oli täyttynyt vedellä.
Toisella kertaa Andrée lensi Göteborgista Gotlantiin, jossa hän laskeutui saaren länsirannikolle Fröjeliin suoritettuaan matkan ennätysajassa, viidessä tunnissa. Andrée oli ensimmäinen ruotsalainen, joka kokeili liikkumista ilmaa keveämmillä kulkuneuvoilla.
Koptilainen kalenteri
Koptilaiset kuukaudet
Taulukossa tähdellä (*) merkityt kuukausien alkamis- ja päättymispäivät ovat kuitenkin (tammi- ja helmikuussa) juliaanisina ja gregoriaanisina karkausvuosina (tammi- ja helmikuussa) tai sellaista edeltävinä vuosina (elo-joulukuussa) päivää myöhemmin kuin taulukkoon on merkitty.
Salomon August Andrée
Örnen-ilmapallolla kohti pohjoisnapaa
thumb|220px|Andréen ilmapallo Örnen, "Kotka" lähdössä kohti pohjoisnapaa. Andréen Örnen- eli Kotka-niminen ilmapallo nousi ilmaan 11. heinäkuuta 1897 Danskøyan saarelta (noin 79º40' pohj.lev., 11º it.pit.) Huippuvuorilta julkisuuden saattelemana. Koilliseen lentävän pallon gondolissa oli kolmihenkinen retkikunta, johon kuuluivat Andréen itsensä lisäksi valokuvaaja Nils Strindberg ja insinööri Knut Frænkel.
Andrée aikoi laskeutua Jäämeren toiselle puolelle Beringinsalmen rannalle, ja tältä varalta oli mukaan otettu sekä Venäjän että Yhdysvaltojen rahaa. Hän oli kuitenkin varautunut myös aikaisempaan laskeutumiseen ja talvehtimiseen. Sitä varten oli varattu ruokaa useiksi kuukausiksi sekä runsaasti muita tarvikkeita, kuten kelkkoja, telttakankaasta tehty vene ja metsästyskiväärejä. Monet aikalaisetkin pitivät epävarmalta kuulostavaa yritystä etukäteen katsoen uhkarohkeana.
Vain muutamia maanmiehiä oli katselemassa Andréen lähtöä Huippuvuorilta. Koko maailma odotti jännittyneenä tietoja rohkeasta ruotsalaisesta ja hänen seuralaisistaan. Lentävästä pallosta lähetetty kirjekyyhky toi kirjeen jonkin ajan kuluttua lähdöstä, ja myös muutamia Andréen pallosta peräisin olevia poijuja löytyi. Andréen ja ryhmän paluuta odotettiin, mutta 33 vuoteen ei tiedetty, miten retkikunnalle oli käynyt.
Huomiota herättänyt löytö
thumb|250px|Ahtojäihin törmännyt pallo. Andréen miesten viimeinen leiri löytyi sattumalta. 22. elokuuta 1930 julistivat sanomalehdet isoin otsikoin uutista, että geologi G. Hornin purjelaiva Bratvaagin norjalainen tutkimusretkikunta oli löytänyt Andréen miesten viimeisen leiripaikan Huippuvuorten koillispuolelta Valkosaarelta. Andréen ja hänen tovereidensa ruumiit oli löydetty, kuten myös Andréen päiväkirja, muita papereita ja joukko varusteita. Uutinen herätti suurta huomiota kaikkialla maailmassa.
Andréen säilyneessä päiväkirjassa oli kuvaus kolmen miehen sankarillisesta mutta toivottomasta kamppailusta viime hetkeen saakka. Valokuvauksen asiantuntijat onnistuivat kehittämään Strindbergin ottamat valokuvat.
Valkosaari, josta Andréen jäännökset löytyivät, sijaitsee vain noin neljänsadan kilometrin päässä paikasta, josta retkikunta oli noussut ilmaan.
Kotkan lento ja rekiretki
thumb|220px|Railon ylitys ilmapallosilkistä tehdyn veneen kanssa. Andrée oli tutkinut ilmapallojen ohjausta laahusköysillä ja pystynyt jossain määrin ohjaamaan palloa. Laahusköydet irtosivat pian lähdön jälkeen tartuttuaan kiinni johonkin maassa olevaan.
Vastoin ennakko-odotuksia ilmapallo alkoi pian lähdön jälkeen vaipua alemmaksi, kun jäätä alkoi kertyä sen rakenteisiin. Pallon keventämiseksi jouduttiin pian heittämään tavaraa pois, mutta siitä ei ollut apua, koska kylmä sumu ja sade kasasivat jatkuvasti lisää jäätä ilmapallon pintaan. Lopulta Andréen pallo vaelsi jäänpintaa pitkin pomppien. Kolmen päivän päästä lähdöstä miehet joutuivat jättämään pallon ja kulkemaan napajäällä rekiä vetäen. Paljon varusteita oli jätettävä. Pohjoisin heidän saavuttamansa leveysaste oli 82° 55'.
Ryhmä pyrki kohti Frans Josefin maata. Uusi määränpää jäi saavuttamatta, sillä merivirta kuljetti matkaajia eri suuntaan. Huomattuaan tämän parin viikon päästä retkikunta kääntyi takaisin kohti Huippuvuoria, mutta he päätyivät merivirtojen kuljettamina lopulta jäälautalla ajelehtien Valkosaaren lähelle. Valkosaari oli niin kaukana Huippuvuorista, ettei sinne kannattanut yrittää hennoilla kajakeilla sulien vesien yli.
Tutkimusmatkailijat olivat rakentaneet vaivalla talvehtimismajan, joka hajosi jäälautan rikkoutuessa. Varusteista onnistuttiin pelastamaan suuri osa. Miehet rantautuivat kajakeilla maihin. Andrée, Frænkel ja Strindberg olivat pysyneet hengissä lokakuuhun asti. Alkeellinen maja rakennettiin telttakankaasta ja ajopuista kallionkielekkeen lähelle. Yksi miehistä kuoli muita aiemmin ja hänet haudattiin kivikasan alle.
Andréen päiväkirjan viimeiset sivut ovat tuhoutuneet. Kuolinsyyksi on oletettu raa'asta jääkarhun lihasta johtuva loisperäinen tauti trikinoosi tai paleltuminen. Andréen retkikunnalla oli aseita, mutta ei kunnollisia talvivarusteita. Uusia teorioita on esittänyt Bea Uusma kirjassaan Naparetki - Minun rakkaustarinani (2015).
Andrée kirjallisuudessa ja elokuvassa
Per Olof Sundman on kirjoittanut Andréen seikkailuista osin fiktiivisen teoksen Insinööri Andreen ilmapurjehdus (Ingenjör Andrées luftfärd, 1967, ilmestynyt suomeksi Otava 1969). Jan Troell on ohjannut Sundmanin kirjan pohjalta elokuvan Kotkan lento (Ingenjör Andrées luftfärd 1982). Ruotsalaisen lääkärin Bea Uusman kirja Naparetki, minun rakkaustarinani ilmestyi suomeksi vuonna 2015.
Huonearalia
Huonearalia (Fatsia japonica) on alkuperältään japanilainen ikivihreä pensas araliakasvien (Araliaceae) heimossa. Sitä käytetään huonekasvina.
Huonearalia tuotiin ensimmäisen kerran Eurooppaan vuonna 1838.
Ulkonäkö
Huonearalia on ainavihanta pensas, jolla on haaraton, suora ja 3–4 senttimetrin paksuinen varsi. Nuoressa kasvissa on lehtiä koko varren pituudella, mutta kasvin vanhetessa varren latvaan jää tuuhea lehtikimppu. Huonearalialla on isokokoiset, 7–9-sormiset, kiiltävät lehdet, joiden 30–40 senttimetrin mittaiset ruodit taipuvat alaspäin lehtien painosta.
Käyttö
Huonearaliaa kasvatetaan usein huonekasvina, jolllin se on yleensä kukkimaton viherkasvi. Huonekasvina se viihtyy viileällä, hieman varjoisalla paikalla ja vaatii kasvukaudella runsasta kastelua. Mullan tulisi olla sekoitus kompostimultaa, savea ja hiekkaa. Kasvia lisätään siemenistä tai rungon palasista ja latvasta otetuista pistokkaista.
Rarities (Black ’n Bluen albumi)
Rarities on Black ’n Bluen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Albumi sisältää myös uusia kappaleita.
Katariina Parr
thumb|Katariina Parr, Englannin kuningatar 1543–1548, oli Henrik VIII:n kuudes ja viimeinen puoliso. Katariina Parr,, (noin 1512 – 5. syyskuuta 1548 Sudeley Castle) oli Englannin kuningas Henrik VIII:n kuudes ja viimeinen puoliso. Englannin leskikuningattarena hänellä on eniten avioliittoja kaikista Englannin kuningattarista, sillä hän oli naimisissa kaikkiaan neljästi.
Lapsuus ja perhe
Katariina syntyi noin vuonna 1512 joko Kendalin linnassa Parrissa St Helensissä tai Blackfriarsissa Lontoossa.
Katariinan isä oli sir Thomas Parr Kendalin Westmorlandista ja hänen äitinsä Maud Green. Kendalissa uskotaan, että Katariina syntyi itse Kendalin linnassa. Katariinalla oli kaksi sisarusta, veli William Parr, Northamptonin 1. markiisi, ja sisar Anne Parr, joka meni myöhemmin naimisiin Pembroken 1. jaarlin William Herbertin kanssa.
Katariinan isovanhemmat isän puolelta olivat sir William Parr Kendalista ja Elizabeth Fitzhugh, jonka vanhemmat olivat Henry FitzHugh, kuudes lordi FitzHugh, sekä Alice Neville. Alicen vanhemmat olivat puolestaan Salisburyn viides jaarli Richard Neville ja Salisburyn kreivitär Alice Montagu.
Aiemmat avioliitot
Katariina vihittiin noin viisitoistavuotiaana Edwardin, lordi Borough’n kanssa. Lordi Borough’n kuoltua vuonna 1529 Katariina avioitui vuosien 1530 ja 1533 välillä John Nevillen, lordi Latimerin kanssa, joka puolestaan kuoli vuonna 1542. Lordi Latimerin kuoltua tämän rikas leski aloitti suhteen Thomas Seymourin kanssa, joka oli kuningatarvainaja Jane Seymourin veli. Kuningas kuitenkin ihastui leskeen, jonka täytyi myöntyä kuninkaan kosintaan. Katariina Parr veti kuninkaan huomioon puoleensa muun muassa pyydettyään kuningasta estämään veljeään Williamia teloituttamasta avionrikkojavaimoaan.
Englannin kuningattarena
thumb|left|pysty|Katariina Parrin kolmas aviomies [[Henrik VIII.]] Katariina Parr ja Henrik VIII vihittiin avioliittoon 12. heinäkuuta 1543 Hampton Courtissa. Kuningattarena Katariina vastasi osaltaan siitä, että Henrik paranteli välejään kahdesta ensimmäisestä avioliitosta syntyneiden tyttäriensä kanssa, joista toisesta tuli myöhemmin Englannin kuningatar Maria I ja toisesta Elisabet I. Katariinalla oli myös lämpimät välit prinssi Edvardin kanssa. Kun hänestä tuli kuningatar, hänen sedästään Hortonin paroni Parrista tuli hänen kamariherransa.
Kolmen kuukauden ajan heinäkuusta syyskuuhun 1544 Katariina Parr toimi sijaishallitsijana Henrikin lähdettyä viimeiselle ja epäonniselle sotaretkelleen Ranskaan. Henrikin vaimoista vain Katariina Aragonialainen ja Katariina Parr saivat kunnian toimia sijaishallitsijoina. Koska Katariina Parrin setä oli nimetty sijaishallitsijan neuvostoon ja koska neuvoston jäsenet Thomas Cranmer ja Hertfordin jaarli suhtautuivat häneen myötämielisesti, hän sai neuvoston hallintaansa ja johti sitä niin kuin parhaaksi katsoi. Hän hoiti monia Ranskan sotaan liittyviä seikkoja, kuten raha-asioita, allekirjoitti viisi kuninkaallista julistusta ja oli jatkuvasti yhteydessä pohjoisen komentajaan, Shrewsburyn jaarliin Skotlannin epävakaan ja monimutkaisen tilanteen vuoksi. Uskotaan, että hänen toimintansa sijaishallitsijana sekä hänen luonteensa lujuus ja arvokkuutensa tekivät suuren vaikutuksen hänen tytärpuoleensa, josta tuli Elisabet I.
Katariina Parrin uskonnolliset näkemykset olivat monimutkaisia, eikä niistä ole paljon todisteita. Vaikka hänet oli varmastikin kasvatettu katoliseksi sen vuoksi, että hän oli syntynyt ennen uskonpuhdistusta, hän suhtautui myöhemmin myönteisesti uuteen uskoon ja kiinnostui siitä. Hänellä oli varmasti hyvin protestanttisia ajatuksia Henrikin kuoltua, sillä hän julkaisi vuonna 1547 kirjan Lamentations of a Sinner (suomeksi Syntisen valituksia). Hän pyysi Erasmuksen töitä käännettäväksi, mikä osoittaisi hänen olleen humanismin ja herännäisyyden kannattajia.
Katariina Parr oli tarpeeksi uudistusmielinen, jotta katoliset ja protestanttien vastustajat, kuten piispa Stephen Gardiner ja kansleri, Southamptonin ensimmäinen jaarli Thomas Wriothesley yrittivät kääntää kuninkaan häntä vastaan vuonna 1546. Häntä varten laadittiin pidätysmääräys, mutta hän onnistui lepyttämään kuninkaan vannottuaan, että oli kinastellut uskonnosta miehensä kanssa vain siirtääkseen tämän ajatukset pois tätä kiusaavasta jalkasärystä.
Neljäs avioliitto ja kuolema
Katariina Parr jäi kolmannen kerran leskeksi Henrik VIII:n kuollessa 28. tammikuuta 1547 ja saattoi naida vanhan rakkautensa Thomas Seymourin, josta oli tuolloin tullut Sudeleyn paroni ja amiraali. Hänen onnensa oli kuitenkin lyhytaikaista. Hän riiteli miehensä veljen vaimon Anne Stanhopen kanssa. Sitten Thomas Seymouria syytettiin liiallisesta tuttavuudesta teini-ikäisen prinsessa Elisabetin kanssa, joka asui tuolloin heidän luonaan. Thomas Seymour ilmeisesti juonitteli voidakseen naida vaimonsa tytärpuolen. Katariina Parrin luona asui myös lady Jane Grey, josta tuli Englannin kuningatar yhdeksän päivän ajaksi Edvard VI:n kuoltua.
Katariina ei ollut saanut lapsia kolmessa ensimmäisessä avioliitossaan ja tuli raskaaksi ensimmäistä kertaa yli kolmenkymmentävuotiaana neljännessä liitossaan. Katariinan ainoa lapsi Mary Seymour syntyi 30. elokuuta. Hän kuoli synnytyksen jälkeen lapsivuodekuumeeseen 5. syyskuuta 1548 Sudeleyn linnassa Gloucestershiressa, minne hänet myös haudattiin.
Lapsi Mary Seymour ei ilmeisesti elänyt monta vuotta äitinsä jälkeen. Tyttären isä Thomas Seymour teloitettiin ennen kuin tytär oli täyttänyt vuoden, minkä jälkeen tytär vietiin asumaan äitinsä läheisen ystävän ja Suffolkin herttua Charles Brandonin toisen vaimon Catherine Willoughbyn luo. Tämän jälkeen hänestä ei tiedetä mitään, joten useimmat historioitsijat ovat olettaneet hänen kuolleen lapsena.
Maalliset jäännökset
John Lucas löysi vuonna 1782 kuningatar Katariinan arkun Sudeleyn linnan kappelin raunioista. Hän avasi arkun ja huomasi ruumiin olevan 234 vuoden jälkeen hämmästyttävän hyvässä kunnossa: hänen toisen käsivartensa sanotaan olleen yhä valkoinen ja kostea. Otettuaan talteen muutaman suortuvan kuningattaren hiuksista Lucas sulki arkun ja laski sen takaisin hautaan.
Arkku avattiin vielä muutamia kertoja seuraavien kymmenen vuoden aikana, ja vuonna 1792 pari humalaista hautasi sen huolettomasti ylösalaisin. Kun arkku avattiin virallisesti uudestaan vuonna 1817, jäljellä oli vain luuranko. Silloin arkku siirrettiin linnan silloisen suvun jäsenen lordi Chandosin hautaan. Myöhemmin sir John Scott rakensi kappelin uudestaan, ja kuningatar Katariinalle rakennettiin asiallinen hautapaikka.
Katariina Parr historiankirjoituksessa
Katariinan tervejärkisyys, rehtiys, intohimoinen uskonnollisuus ja vahva lojaaliuden ja kiintymyksen taju ovat tuoneet hänelle paljon ihailijoita historioitsijoiden parissa, esimerkiksi David Starkey, feministi Karen Lindsey, lady Antonia Fraser, Alison Weir ja Alison Plowden.
Jussi-Pekka Taavitsainen
Jussi-Pekka Taavitsainen (myös: J.-P. Taavitsainen; s. 26. syyskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen arkeologi. Hän työskenteli Turun yliopiston arkeologian professorina 1995–2017. Taavitsainen on tutkinut erityisesti Suomen esihistoriaa ja keskiaikaa. 2000-luvulla Taavitsainen on tutkinut erityisesti Turun tuomiokirkon keskiaikaisia reliikkejä. Taavitsainen on vuodesta 2000 Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen ja vuodesta 2004 Suomalaisen Tiedeakatemian varsinainen jäsen.
Linnansilta (Viipuri)
Linnansilta (, Krepostnoj most, vanhalta suomalaiselta nimeltään Turunsilta) on Viipurissa sijaitseva silta, joka ylittää Linnasalmen ja yhdistää vanhan kaupunkikeskustan sen länsipuoliseen Linnasaareen. Ensimmäinen puusilta paikalle rakennettiin jo 1600-luvulla ja nykyinen teräsbetonisilta valmistui 1980.
Bagre marinus
Bagre marinus on noin 60 senttimetrin pituinen kala, jolla on leuassaan ja suupielissään lyhyt ja pitkä viiksipari. Selkäevä on korkea ja ensimmäinen eväruoto on pidentynyt rihmaksi. Rintaevien ensimmäinen ruoto taas on pitkä piikki, jossa on myrkkyä.
Linnansilta (Viipuri)
Varhaisimmat sillat
Vuonna 1293 perustettu Viipurin linna oli aluksi yhdistetty mantereeseen ja Linnasaareen kahdella vedettävällä sillalla. Ensimmäinen koko Linnasalmen ylittävä silta rakennettiin vasta 1600-luvulla. Se oli osa Turun ja Viipurin yhdistänyttä Suurta rantatietä, joten siltaa alettiin kutsumaan Turunsillaksi. Puurakenteista siltaa korjattiin lukuisia kertoja vuosien saatossa, kunnes Saimaan kanavan avaamisen yhteydessä 1856 valmistui uusi avattava silta. Laivojen kulkiessa sen kaupunginpuoleinen pää vedettiin maihin. Silta paloi vuonna 1868 ja rakennettiin uudelleen 1869–1870. Vuonna 1888 siltaa paranneltiin jälleen ja 1895 rakennettiin vetosillan tilalle käsikäyttöisesti toimiva kääntösilta, joka mahdollisti kahden aluksen yhtäaikaisen kulkemisen.
Bagre marinus
Levinneisyys
Lajin esiintymisalue kattaa Pohjois- ja Keski-Amerikan Atlantin puoleisen rannikon Cape Codista Panamaan. Niitä tavataan myös Meksikonlahdessa, ja joskus myös jokisuiden murtovedessä.
Linnansilta (Viipuri)
1900-luvun alku ja sotavuodet
Vuonna 1912 Linnansilta sai raitiovaunukiskot, kun Linnasaaren ja keskustan välinen raitioliikenne aloitettiin. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnansilta avattiin kesäaikana kerran tunnissa 10–15 minuutin ajaksi, mikä aiheutti isoja ruuhkia sillan molempiin päihin. Kun liikenne taas päästettiin sillalle, pyrkivät ihmiset ylittämään sen mahdollisimman nopeasti, mikä puolestaan sai usein aikaan vakavia onnettomuuksia. Erityisesti hevoset pelkäsivät vilkasliikenteistä siltaa.
Bagre marinus
Ravinto
Bagre marinus syö pieniä pohjassa eläviä kaloja ja äyriäisiä, joita se löytää viiksiensä avulla.
Linnansilta (Viipuri)
1900-luvun alku ja sotavuodet
Talvisodan aikana Linnansilta kärsi pommituksissa pahoja vaurioita ja jatkosodan sytyttyä neuvostoliittolaiset räjäyttivät sen elokuussa 1941, ennen kuin suomalaiset valtasivat kaupungin takaisin. Silta rakennettiin syksyn aikana uudelleen sotavankityövoimalla ja se vihittiin käyttöön marraskuun lopulla 1941. Tammikuussa 1942 alettiin Linnansillan kaupunginpuoleiseen päähän jälleen rakentamaan uutta kääntösiltaa, joka saatiin valmiiksi toukokuun aikana. Jatkosodan perääntymisvaiheen aikana 20. kesäkuuta 1944 suomalaiset joukot puolestaan räjäyttivät Linnansillan. Se tapahtui kun Suomen lippu oli noin kello 16.45 laskettu Viipurin linnan tornista ja viimeiset suomalaiset poistuneet kaupungin keskustan alueelta.
Bagre marinus
Lisääntyminen
Bagre marinus kutee kesällä. Munia on 10–30 ja koiras ottaa ne hedelmöityksen jälkeen suuhunsa turvaan. Kuoriuduttuaan poikaset hakevat vielä usean viikon ajan turvaa isänsä suusta. Haudonnan aikana koiras ei syö mitään.
Linnansilta (Viipuri)
Nykyinen Linnansilta
Viipurin siirryttyä syksyllä 1944 Neuvostoliiton haltuun, lakkasi liikenne Saimaan kanavalla ja kääntösilta jäi lähes kokonaan vaille käyttöä. Linnansilta purettiin lopulta 1960-luvun puolivälissä kanavan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Liikenne siirtyi samalla modernille Pietarin sillalle, joka oli valmistunut vuonna 1960 parisataa metriä Linnansillan itäpuolelle. Nykyinen teräsbetoninen silta rakennettiin vuosina 1979–1980. Sen keskiosasta on aikaisempien siltojen tavoin kulkuyhteys Viipurin linnaan.
Fort Worth
Fort Worth on kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki on osa Dallas–Fort Worth–Arlingtonin metropolialuetta. Yhdysvaltain armeija perusti paikalle kenraali William Worthin mukaan nimetyn linnakkeen vuonna 1849 ja myöhemmin linnakkeesta muodostui asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Fort Worthin asukasluku oli 741 206.
Maantiede
Fort Worth sijaitsee Texasin osavaltion pohjoisosan keskellä Dallasin suuremmalla metropolialueella. Matkaa Fort Worthista Dallasiin on noin 48 kilometriä ja metropolialue käsittää myös Arlington, Carrolltonin, Dentonin, Garlandin, Grand Prairien, Irvingin, Lewisvillen, Mesquiten, North Richland Hillsin, Planon ja Richardsonin kaupungit. Alue on osa suuria tasankoja, jolla on matalia kukkuloita.
Fort Worthin ilmasto on mantereinen ja sille ovat tyypillisiä suuret vaihtelut vuosittain. Kesät ovat pitkiä ja kuumia, kun taas talvet ovat lyhyitä ja leutoja.
Historia
thumb|vasen|Fort Worth Stockyards. Yhdysvaltain armeijan ratsuväki perusti Fort Worthin linnakkeen tai pikemminkin leirin vuonna 1849 suojaamaan paikallisia siirtolaisia intiaanien hyökkäyksiltä. Nimensä linnake sai Meksikon–Yhdysvaltain sodan kenraali William Worthin mukaan. Sotilaiden perässä tuli siirtolaisia ja sotilaiden lähtiessä paikalle oli muodostunut asutuskeskus. Vuonna 1860 paikka valittiin Tarrantin piirikunnan keskukseksi.
Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen monet entisten Etelävaltioiden asukkaat muuttivat Fort Worthiin uusien uramahdollisuuksien perässä. Karjaa pohjoiseen paimentavat cowboyt kulkivat usein Fort Worthin kautta. Lihan kysyntä kasvoi jatkuvasti ja Teksas oli suuri lihantuottaja-alue. Karjataloutta edisti etenkin Texas & Pacific Railroad -rautatien vetäminen kaupunkiin vuonna 1876. Rautatien myötä Fort Worth muodostui myös yhdeksi johtavista lihan pakkaamoista. Kasvulla oli myös varjopuolensa ja esimerkiksi Hell’s Half Acre -kaupunginosa tuli tunnetuksi rikollisuudestaan. Esimerkiksi Butch Cassidyn ja Sundance Kidin sanottiin viettävän aikaansa kaupungissa ryöstelyjensä välillä. Vuonna 1907 voimaan tullut uhkapelikielto rauhoitti osaltaan kaupungin oloja.
Vuonna 1917 Länsi-Texasista löytyi öljyä. Fort Worthiin rakennettiin öljynjalostamoja ja öljyllä rikastuneita maanviljelijöitä muutti Fort Worthiin rakennuttaen kaupunkiin kartanojaan. Kaupunkiin keskittyi myös lentokoneteollisuutta. Toisen maailmansodan aikana Convairin tehtaalla Fort Worthissa valmistettiin B-24-pommikoneita ja läheisellä lentotukikohdalla koulutettiin lentäjiä. Vuonna 1974 avautunut Dallasin/Fort Worthin kansainvälinen lentoasema oli puolestaan aikanaan maailman suurin lentoasema.
Talous
Fort Worth on ollut pitkään teollisen tuotannon keskus, mutta sittemmin muiden alojen, kuten terveydenhuollon, finanssialan, koulutuksen ja turismin merkitys on lisääntynyt suhteessa teollisuuteen. Laajemmassa mittakaavassa kaupungin talous on läheisissä kytköksissä Dallasiin. Kaupungin nykyiseen teolliseen tuotantoon kuuluvat esimerkiksi lentokoneiden osat, elektroniikka ja autot, sekä elintarviketeollisuus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Fort Worthissä aikavälillä 2012–2016 olivat 54 876 USD ja henkilöä kohden 26 040 USD. 18 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Fort Worthin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 741 206 ja vuoden 2017 arvion mukaan 874 168. Kaupungin asukkaista 65,2 % oli taustaltaan valkoisia, 19,2 % afroamerikkalaisia, 34,1 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,8 % aasialaisia. 33 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 17,2 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Calle Lindh
Calle Lindh (s. 10. maaliskuuta 1990) on ruotsalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bergsjö Hassela AK -seuraa.
Ignacy Paderewski
Ignacy Jan Paderewski (18. marraskuuta 1860 – 29. kesäkuuta 1941) oli puolalainen säveltäjä, pianisti, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli Puolan kolmas pääministeri.
Empire (Shakiran kappale)
Julkaisustaan lähtien "Empire" on saanut kehuja kriitikkojen keskuudessa, jotka kiittivät laulajan itsensä saamista takaisin rock-juurilleen. Jotkut jopa kutsuivat sitä upeaksi balladiksi sekä vertasivat hänen ääntään Tori Amosiin, Jeweliin, Joni Mitchelliin sekä Alanis Morissetteen. Kappale oli kohtalainen menestys lukuisissa valtioissa, kuten Ranskassa, Etelä-Koreassa ja Espanjassa.
Pakkoyrittäjä
Pakkoyrittäjä tarkoittaa henkilöä, joka on joutunut yrittäjäksi vastoin tahtoaan. Pakkoyrittäjäksi on voinut joutua esimerkiksi sen jälkeen, kun on tullut irtisanotuksi entisestä palkkatyöstään. Pakkoyrittäjänä voidaan pitää myös vapaaehtoisesti yrittäjäksi ryhtynyttä, joka haluaisi siirtyä palkkatyöhön, ja eläkeiän saavuttanutta yrittäjää, joka ei saa yritystään realisoiduksi.
Empire (Shakiran kappale)
Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin 25. maaliskuuta 2014. Darren Craig, Jonathan Craven ja Jeff Nicholas ohjasivat kappaleen musiikkivideon. Saadakseen kappaleelle enemmän julkisuutta Shakira esitti sen muiden kappaleidensa kanssa iHeartRadiossa, The Tonight Show Starring Jimmy Fallonissa, The Today Showssa sekä The Voice UK:ssa.
Pakkoyrittäjä
Pakkoyrittäjä-sanaa on kritisoitu, sillä työttömän ei Suomessa ole pakko ryhtyä yrittäjäksi. Tilalle on tarjottu käsitettä vastentahtoinen yrittäminen. Yrittäjyystieteissä pakkoyrittäjä on vakiintunut termi, vaikka sen määritelmästä ei olekaan yksimielisyyttä. Termi on saanut alkunsa motivaatiokeskustelusta, jonka mukaan ihminen kokee yrittäjyyden joko mahdollisuutena tai pakkona. Nyttemmin asiaa ei kuitenkaan nähdä yhtä mustavalkoisena, vaan puhutaan pakosta osasyynä yrittäjyyteen.
Pakkoyrittäjälle on tyypillistä, ettei hän ole harkinnut yrittäjyyttä. Yrittäjyyteen joudutaan työelämässä tapahtuneen pettymyksen, esimerkiksi työttömyyden kautta. Pettymys heijastuu pakkoyrittäjän uraan ja erottaa pakkoyrittäjän "tavallisesta" yrittäjästä.
Yllä olevasta poiketen pakkoyrittäjyydeksi on myös kutsuttu tilannetta, jossa yrittäjänä toimiminen on henkilön ainoa vaihtoehto hankkia elanto. Tällainen tilanne on ollut yleinen eräissä kehitysmaissa. Sen sijaan kehittyneissä teollisuusmaissa kuten Suomessa sellainen pakkoyrittäjyys on vähäistä.
Vastentahtoisten yrittäjien määrä
Suomessa on noin 260 000 yrittäjää. Yrittäjistä noin 152 000 on itsensätyöllistäjiä. Erään itsensätyöllistäjiä koskeneen tutkimuksen mukaan viidennes heistä työskenteli yrittäjänä vastentahtoisesti. Yli 40 % itsensätyöllistäjistä ilmoitti, ettei vastaavaa palkkatyötä ei ollut tarjolla, jolloin yrittäjyys tarjosi tavan työllistyä.
Suomen Yrittäjien kyselytulosten mukaan noin viidennes yrittäjistä on ajautunut yrittäjyyteen työpaikan menettämisen takia. Tästä huolimatta vain noin 7 % yrittäjistä harkitsisi paluuta palkansaajaksi, jos sellainen mahdollisuus tulisi. Alun vastenmielisyydestä huolimatta valtaosalle yrittäjistä yrittäjyys on osoittautunut hyväksi.
Näennäisyrittäjä
Pakkoyrittäjyys on toisinaan nähty näennäisyrittäjyytenä. Sitä on kritisoitu mm. siitä, että se olisi työn­antajien keino välttää työnantajavelvollisuuksia ja säästää kustannuksia. Näennäisyrittäjän työtä tilaava yritys voi kritiikin mukaan sanella työn ehdot ilman työ­ehto­sopimuksen tai lainsäädännön palkansaajalle takaamaa minimiturvaa. Näennäisyrittäjän toimeentulo ja sosiaaliturva on herättänyt huolta.
Näennäisyrittäjyys liittyy työnantajien haluun ulkoistaa palkkatyötä yrittäjätyöksi. Työnantajat tavoittelevat kilpailukykyä keskittymällä omaan ydinosaamiseensa. Tämän saavuttamiseksi työnantajat ovat mm. ulkoistaneet ydintoimintoihinsa kuulumattomia työntekijöitään yrittäjiksi, joilta ne sitten ostavat palveluita. Jos ostava yritys määrittelee palvelun hinnan ja estää yrittäjää tarjoamasta palveluita myös muille asiakkaille, yrittäjällä ei ole todellisia mahdollisuuksia kilpailla markkinoilla ja valita asiakkaitaan. Toisin kuin palkansaajana, yrittäjä ei saa tuloja ajalta, jolloin hän on sairaana, lomalla tai työtä ei ole. Toisin sanoen näennäisyrittäjä kantaa yrittäjäriskiä, mutta hänellä ei ole riittäviä mahdollisuuksia voiton tavoitteluun tai toiminnan kehittämiseen. On esitetty, että tällaista näennäisyrittäjyyttä ei tulisi kutsua pakkoyrittäjyydeksi tai ylipäätään yrittäjyydeksi, sillä siinä eivät täyty yrittäjyyden edellytykset ja määritykset.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö (SAK) on ilmoittanut tavoitteekseen pakko- ja näennäisyrittäjyyden estämisen.
Milla Ollikainen
Milla Ollikainen (s. 27. elokuuta 1974 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän voitti Like Kustannuksen ja Suomen dekkariseuran Rikos kannattaa -kirjoituskilpailun 2012.
Ollikainen on opiskellut journalistiikkaa ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Ollikainen asui vuosina 2001−2012 Kolarissa, missä hän työskenteli Luoteis-Lappi-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa Veripailakat ilmestyi vuonna 2013, trilogian toinen osa Vesiraukka (2014) ja päätösosa Pirunkuru (2015). Niiden tapahtumat sijoittuvat Ylläkselle. Vuonna 2021 Ollikainen työskenteli Seura-lehden toimittajana.
Stephen Carriere
Carriere on vuoden 2007 poikien yksinluistelun juniorimaailmanmestari ja vuoden 2008 taitoluistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailujen pronssimitalisti.
Kiuaskallio
thumb|260px|Kiuaskallion laskettelurinne. Kiuaskallio on Kurikassa Jalasjärven kirkonkylän tuntumassa sijaitseva urheilukeskus. Urheilukeskuksessa sijaitsee urheilukenttä, laskettelurinne, hiihto-, suunnistus-, kuntoilu- ja maastojuoksureittejä, urheiluhalli, tenniskenttiä ja ampumarata.
Pankovka
Pankovka on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin lounaispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2009).
Kiuaskallio
Kiuaskallion urheilukentällä on langaton kuulutusjärjestelmä sekä maalikamera. Kentällä on järjestetty muun muassa valtakunnalliset Kiekkokarnevaalit. Laskettelurinteessä on välinevuokraamo, hiihtokoulu sekä kahvila. Laskettelurinteessä sijaitsee myös ilmainen pulkkamäki. Kiuaskalliolla on talvisin hiihtoreittejä, jotka lumettomana aikana palvelevat kuntoilijoita ja suunnistajia. Reitit ovat pururatoja. Kiuaskalliolla on yksi lentopallokenttä, kaksi normaalia tenniskenttää ja yksi pleksikenttä. Kaikkia kenttiä ympäröi aita.
Hiidenhauta
Hiidenhauta on vuonna 2012 perustettu, melodista black metalia soittava, satakuntalainen yhtye. Yhtyeen perustivat Tuomas Keskimäki yhdessä Emma Keskimäen kanssa. Hiidenhaudan sanoitukset on tehty kalevalamittaan ja ne sisältävät tarinoita kansanperinteestä, historiasta ja luonnosta.
Kiuaskallio
Kiuaskallion ampumaradalla on mahdollisuus kilpailla ja harjoitella kevyillä ampumama-aseilla. Kovilla aseilla harjoitellaan puolestaan Koskuen metsästysseuran ja Itäisen metsästysseuran ampumaradoilla. Ampumahiihtostadionin läheisyydessä sijaitsevat pistooli- ja villikarjuampumaradat. Kiuaskalliolla pidetään joka vuosi arvokisoja.
Pankovka
Kunnan pinta-ala on 21,7 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Novgorodin kaupunkiin, idässä Novgorodin piirin Rakomon, etelässä ja lännessä Borkin sekä pohjoisessa Jermolinon kuntiin. Pinta-alasta 64,0 % on maatalousmaata ja 36,0 % asuinaluetta. Huomattavin joki on Ilmajärveen laskeva Verjažka. Hyötykaivannaisiin kuuluu suuri saviesiintymä.
Kiuaskallio
Urheiluhalli
Kiuaskallion kuplanmuotoisessa urheiluhallissa on mahdollisuus harrastaa monia eri lajeja, kuten tennistä, salibandyä, sählyä, lentopalloa, koripalloa ja sulkapalloa. Hallissa voi lisäksi yleisurheilla talvisin, sillä siellä on muun muassa kiekon- ja kuulanheittoympyrä sekä seiväshyppy- ja pituushyppypaikka. Hallissa on pidetty aikoinaan Suomen huippuseiväshyppääjien välisiä kilpailuja. Urheiluhallissa on myös nyrkkeilytilaksi muutettavissa olevat baari- ja keittiötilat, kuntosali, painisali, juoksumatto, WC:t, pukeutumis- ja suihkutilat sekä yhteissauna.
Hiidenhauta
Diskografia
EP:t
Pankovka
Paikalla sijainnut Mostištšin luostari mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1412. Nykyinen taajama on muodostunut 1800-luvun lopulta lähtien.
Pankovkan kautta kulkee Novgorodin ja Pihkovan välinen maantie. Työvoimasta 88,8 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista työnantajista tärkeimmät ovat valtionhallinto ja armeija (33,3 %) sekä tukku- ja vähittäiskauppa (28,3 %). Taajamassa toimii armeijan korjauspaja ja yli tuhannen asukin vankila.
Taajama koostuu mukavuuksilla varustetuista matalista kivitaloista ja kerrostaloista. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Pankovkassa on kotiseutumuseo.
Toisenlainen tyttö
Toisenlainen tyttö (My Sassy Girl) on yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 2008. Elokuva perustuu eteläkorealaiseen elokuvaan My Sassy Girl.
Ilmari Kataja
Ilmari August Kataja ent. Enroth (17. syyskuuta 1891 Turku – 18. heinäkuuta 1967 Turku ) oli suomalainen vakuutusjohtaja, arvoltaan varatuomari. Hän oli vakuutusyhtiö Sammon hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja 1941–1962, Jälleenvakuutusosakeyhtiö Vastuun toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja Turun kauppakamarin puheenjohtaja vuodesta 1943. Hän sai Turun yliopiston myöntämän kunniatohtorin arvon 1962.
Maailman sosiaalifoorumi
Maailman sosiaalifoorumi (, WSF) on uusliberalismia ja pääomien maailmanvaltaa vastustavien aktivistien vuosittainen kohtaamispaikka. Foorumin perusti brasilialaisista organisaatioista koostuva komitea.
Ensimmäinen sosiaalifoorumi järjestettiin 25.–30.1.2001 Porto Alegressa, Brasiliassa. ATTAC ja Brasilian työväenpuolue olivat järjestelyissä keskeisessä roolissa. Nykyään sosiaalifoorumit kokoontuvat myös maittain ja maanosittain.
Foorumi on kasvanut globaalin kansalaisyhteiskunnan tärkeäksi keskusteluareenaksi.
Iskelmä-Finlandia
Iskelmä-Finlandia eli kevyen musiikin Finlandia-palkinto on vuodesta 2001 lähtien vuosittain jaettu tunnustuspalkinto suomalaiselle viihdetaiteen ammattilaisille. Palkinto jaetaan Nokialla järjestettävän Tapsan tahdit -musiikkitapahtuman yhteydessä. Kirjallisuuden Finlandia-palkinnon tavoin palkittuja ei alun perin valinnut tuomaristo vaan yksi, vuosittain vaihtuva valitsija, joka viiden ehdokkaan joukosta valitsi mielestään ansioituneimman artistin.
Vuonna 2013 Iskelmä-Finlandiassa pidettiin välivuosi ja palkinto jaettiin uudistettuna vuonna 2014. Tuolloin ehdokkaita ei julkistettu ennakkoon, vaan valinnan teki asiantuntijaraati. Ensimmäisen uudistetun palkinnon sai Katri Helena.
Tatu Ferchen
thumb|Tatu Ferchen
Iskelmä-Finlandia
Iskelmä-Finlandian palkittuja
Palkintoa ei jaettu vuosina 2013 ja 2020.
Tatu Ferchen
Tatu Ferchen (s. 4. elokuuta 1975) on suomalainen muusikko ja televisiopersoona. Hän tuli tunnetuksi MTV3:lla esitetyn Far Out -ohjelman voitosta. Far Outissa saavutetun suosion myötä Ferchen ja hänen kilpakumppaninsa Eeka Mäkynen saivat SubTV:lle kuusituntisen tv-ohjelman nimeltä Sixpack. Tämän jälkeisiä Ferchen teki tv-töitä juontajana muun muassa Far Outissa ja Suoraa huutoa -puheohjelmassa.
Ferchen on soittanut myös Kwan- ja Hemma Beast -yhtyeissä  sekä on käsikirjoittanut ja näytellyt televisiosarjassa Pimeä puoli.
Tatu Ferchen on opiskellut lyömäsoittimia Sibelius-Akatemiassa vuosina 1995–2000. Hänen isänsä on lyömäsoittaja Timothy James Ferchen.
Huhtikuussa 2016 Ferchen nimitettiin Banijay-tuotantoyhtiön Suomen toimitusjohtajaksi.
Stannaani
Stannaani eli tinavety (SnH4) on tinan hydridi. Sitä valmistetaan reagoittamalla tina(IV)kloridia (SnCl4) litiumalumiinihydridin (LiAlH4) kanssa. Stannaani hajoaa huoneenlämmössä hitaasti tinaksi ja vedyksi. Ilman vaikutuksesta se syttyy palamaan. Liekki on väriltään tunnusomaisen sininen. Palamista voidaan käyttää kemiallisessa analyysissä osoittamaan tinan läsnäolo.
Stannaanin muunnoksia esiintyy hyvin myrkyllisinä, kaasumaisina, epäorgaanisina metallihydrideinä. Stannaani on rakenteeltaan analoginen metaanin kanssa.
Stannaanin moolimassa on 122.74 g/mol ja CAS-numero 2406-52-2.
Magyar Hírlap
Magyar Hirláp on Budapestissä ilmestyvä unkarinkielinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1968, ja sen päätoimittaja on István Stefka.
Magyar Hirláp oli vuoteen 1989 Unkarin sosialistisen työväenpuolueen virallinen kannattaja. Vallankumouksen jälkeen sen toimitus suuntautui vasemmistolaiseen linjaan ja piti läheisiä yhteyksiä liberaalipoliitikoihin. Unkarilainen liikemies osti lehden 2005, ja sen jälkeen lehden linja on siirtynyt oikealle. Magyar Hirláp on yhdistetty erityisesti Viktor Orbánin Fidesz-puolueeseen. Joitakin lehden toimittajia on jopa kritisoitu äärioikeistolaisista kommenteista.
Christopher Loeak
Christopher Loeak (s. 11. marraskuuta 1952 Ailinglaplap) on marshallinsaarelainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 2012–2016.
Loeak valittiin presidentiksi vuoden 2012 vaaleissa. Hän sai parlamentin äänestyksessä 21 ääntä voittaen istuvan presidentin Jurelang Zedkaian, joka sai 11 ääntä.
Beaglen matka
thumb|Beaglen matkan nimiösivu vuodelta 1839. Beaglen matka on yleisimmin annettu nimitys Charles Darwinin vuonna 1839 julkaisemasta klassisesta teoksesta, joka alkuaan ilmestyi HMS Beaglen kapteenin Robert FitzRoyn toimittaman neliosaisen matkakertomuksen Narrative of the Surveying Voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle kolmantena osana nimellä Journal and remarks, 1832–1835. Kirja on sekä matkakertomus Beaglen toiselta, viisivuotiselta purjehdukselta, jolle Darwin osallistui, että Darwinin tutkimuspäiväkirja, joka kattaa sekä biologian, geologian että antropologian alat.
Kirjan osoittauduttua myyntimenestykseksi kustantaja julkaisi sen pian uudelleen nimellä Journal of Researches into the Geology and Natural History of the various countries visited by H.M.S. Beagle. Myöhemmin teoksesta toimitettiin useita erilaisia laitoksia eri nimillä. Kirja suomennettiin 2008.
Kasimovin tataarit
pienoiskuva|Kasimin tataariperheen isä lastensa kanssa 1800-luvun lopulla. Kasimovin tataarit (, kasimin murteella: Käçim tatarları, кәчим татарлары, ) ovat Venäjällä Rjazanin alueen Kasimovin kaupungissa ja sen ympäristössä asuva Volgan tataarien alaryhmä. Kasimovin tataarit muodostuivat Qasimin kaanikunnassa lähinnä misäärien ja kazanilaisten sekoituksen tuloksena, mutta heissä on havaittavissa myös muita-, kuten nogaipiirteitä. Vuonna 2002 heitä arvioitiin olevan vajaa tuhat henkeä.
Historia
Ryhmä muodostui Moskovan suuriruhtinaskunnan rajalle 1400-luvulla perustetussa Qasimin kaanikunnassa. Sen asukkaat koostuivat pääsääntöisesti Kazanin kaanikunnasta muuttaneesta tataariylimystöstä, mišääritataareista ja mordvalaisista. 1500-1600-luvuilla seudulle muutti paljon venäläisiä. Asukkaina oli myös nogaitataareja sekä Astrahanin-, Krimin- ja Siperian kaanikuntien väestöä. Kaanikunta muuttui vähitellen läänitykseksi, joka lakkautettiin 1600-luvun lopussa. Tataariylimystö kääntyi ortodokseiksi tai menetti asemansa. 1800-1900 -lukujen taitteessa Kasimovin tataareja muutti elinkeinon perässä Kazanin-, Simbirskin-, Nižni Novgorodin- ja Orenburgin alueille Venäjällä, sekä myös Keski-Aasiaan.
Qasimin kaanikunnassa lopulta paljolti muodostuneet misäärit tunnetaan myös joissain lähteissä "Kasimovin tataareina". Tutkija Salavat Ishakovin mukaan Kasimovin tataarit olivat kuitenkin "etninen siirtymäryhmä Kazanin tataarien ja misääritataarien välillä". Kazanin kaanikunnan valtauksen (1552) jälkeen misäärejä sekottui kazanilaisten kanssa. Qasimin tataareja osallistui Kazanin kaanikunnan valtaukseen sekä Iivana Julman joukkoihin sodissa Ruotsia vastaan.
Kulttuuri
pienoiskuva|Moskeija ja minareetti [[Kasimov|Kasimovissa.]] Kasimovin tataarit puhuvat tataarin kielen keskimurretta. Siinä on havaittavissa misääri- ja nogaivaikutusta. Kasimovin tataarien oma nimitys on Käçim tatarları / ''xalkı. '' Uskontona on tataarienemmistön tavoin sunnalainen islam.
Kasimovin tataarien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöt. Myöhemmin he harjoittivat kauppaa ja erilaisia palveluammatteja. 1700-luvulla alkaneen muuttoliikkeen seurauksena seudun tataariväestö väheni 5 800 hengestä vuonna 1719 aina 4 400 henkeen vuonna 1917. Tataarin kirjakieli levisi Kasimovien tataarien keskuuteen, ja he alkoivat pitää itseään Volgan tataareina säilyttäen samalla myös oman ryhmäidentiteettinsä. Tataarinkielinen kulttuuritoiminta lakkautettiin 1930-luvun lopulla ja yhteydet Kazaniin heikkenivät. Nuoriso on siirtynyt käyttämään venäjää, mutta ryhmä on säilyttänyt identiteettinsä ja eräitä kulttuuripiirteitä. Vuonna 2002 heitä arvioitiin olevan vajaa tuhat henkeä.
Tunnettuihin Kasimovin tataaritaustan omaaviin henkilöihin kuuluu ensimmäiseksi tataarilaiseksi naismatemaatikoksi kutsuttu, Sorbonnen yliopistolta valmistunut Neuvostoliiton sankari S. K. Shakulova (1887–1964).