cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henry Lee Lucas
Henry Lee Lucas (23. elokuuta 1936 – 12. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka väitti murhanneensa jopa 600 ihmistä vuosina 1975–1983. Hänen kuitenkin todettiin murhanneen ainakin 175 ihmistä kahdeksan vuoden aikana. Hänellä oli suhde ja hän myös murhasi ihmisiä Ottis Toole -nimisen rikollisen kanssa.
Teini-ikäisenä hän alkoi tappaa eläimiä ja sekaantua niihin.
Kun Lucas pidätettiin Texasissa, viranomaiset päättivät satojen murhien tutkinnan hänen tunnustustensa perusteella. Lucas tuomittiin 11 ihmisen murhasta, ja yhdestä niistä hän sai kuolemantuomion.
Technopolis Innovation Park Delft
Technopolis Innovation Park Delft (eli Technopolis) on Delftissä Alankomaissa sijaitseva tiedepuisto, joka perustettiin vuonna 2005.
Technopolis sijaitsee Delftin teknillisen yliopiston kampuksella. Alue kattaa 70 hehtaaria. .
Henry Lee Lucas
Kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi vuonna 1998 sen jälkeen, kun sanomalehti oli selvittänyt kuinka epätodennäköistä Lucasin tunnustusten todenmukaisuus oli ja Texasin oikeuskanslerin tutkimus tuli siihen tulokseen, että tämä oli tunnustanut valheellisesti.
Fernando Botero
Fernando Botero (s. 19. huhtikuuta 1932) on kolumbialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jonka tuotanto edustaa niin kutsuttua neofiguratiivista taidetta. Hän nousi maineeseen vuonna 1958 voitettuaan Salón de Artistas Colombianos -tapahtuman ensimmäisen palkinnon.
Botero syntyi Medellínissä. Hän aloitti maalaamisen teini-iässä ja sai vaikutteita sekä Kolumbian alkuperäisväestön että espanjalaisten siirtomaaisäntien taiteesta sekä meksikolaisen Diego Riveran poliittisista seinämaalauksista. Hän opiskeli taidetta Madridissa ja vietti suuren osan 1950-luvusta Euroopassa tutkien Pariisin ja Firenzen taideaarteita. Vuonna 1960 hän muutti New Yorkiin ja oli siihen mennessä kehittänyt oman helposti tunnistettavan tyylinsä: pyöreämuotoiset, pullistuneet henkilöhahmot. Vuonna 1973 Botero palasi Pariisiin ja alkoi tehdä veistoksia, jotka muistuttavat tyyliltään hänen maalauksiaan. Veistokset ovat suurikokoisia, ja niitä on monilla julkisilla paikoilla.
thumb|left|Fernando Botero: Horse 06, [[Berliini]]
Teatro Argentina
Teatro Argentina on teatteri ja oopperatalo Roomassa, Italiassa. Se avattiin 31. tammikuuta 1732, jolloin siellä esitettiin Domenico Sarron Berenice. Teatro Argentinassa saivat kantaesityksensä muiden muassa Rossinin Sevillan parturi (1816) sekä Verdin I due Foscari (1844) ja La battaglia di Legnano (1849).
Fernando Botero
Boteron tuotanto käsittää kaikkiaan yli 2 500 teosta. Hän on kansainvälisesti tunnetuimpia nykytaiteilijoita, ja hänen töitään on ollut näkyvästi esillä lukuisissa eri valtioissa ja maanosissa, Kolumbian lisäksi muun muassa Berliinissä, Jerevanissa, Tokiossa ja Ateenassa.
Louis le Brocquy
Brocquy syntyi Dublinissa, ja hänen työtään oli vuonna 1956 edustettuna Venetsian biennaalilla. Samoin hän sai näkyvyyttä vuoden 1958 maailmannäyttelyssä Brysselissä, ja samoihin aikoihin hän meni naimisiin kuvataiteilijakollegansa Anne Maddenin kanssa.
90-vuotispäiväänsä marraskuussa 2006 viettänyt Brocquy jatkoi uraansa aivan viimeisiin vuosiinsa saakka. Hänen töitään on ollut julkisesti näytillä useissa kansainvälisestikin merkittävissä museoissa, kuten – luonnollisesti – Irlannin kansallisgalleriassa. Brocquy kuoli kotonaan Dublinissa huhtikuussa 2012.
Kuralan Kylämäki
Kuralan Kylämäki on Turun kaupungin omistama museo- ja kulttuurivirkistysalue, jossa ylläpidetään 1940–1950 -lukujen mukaista maalaismiljöötä rakennuksineen, puutarhoineen, niittyineen ja peltoineen.
Kylämäessä on neljä maatilaa – Iso-Rasi, Vähä-Rasi, Iso-Kohmo ja Vähä-Kohmo – ja niiden 26 rakennusta. Alue on suojeltu muinaismuistolailla vuonna 1980, ja rakennukset asemakaavalla 1984. Kuralan kylä kuuluu Aurajoen kansallismaisemaan ja Turun kansalliseen kaupunkipuistoon, ja on yksi Museoviraston määrittämistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kylämäessä ylläpidetään muiden muassa niitä kädentaitoja ja työtapoja, jotka ovat muokanneet kylän nykyisen perinnemaiseman. Maatilan ytimeksi on valittu keskellä mäkeä sijaitsevan Iso-Kohmon rakennukset. Kokeiluverstaalla kädentaitoja ylläpidetään laaja-alaisesti muinaistekniikoista taidetyöpajaan. Yleisön osallistaminen toimintaan ja kädentaitojen välittäminen sukupolvelta toiselle on keskeinen tavoite.
Kylämäen alue
Kuralan kylä kuului aiemmin Kaarinan kuntaan. Suuria osia Maariasta ja Kaarinasta liitettiin Turun kaupunkiin vuonna 1938, ja Kurala sisältyi tähän liitokseen. Turun ja Kaarinan itäraja kulkee nyt Kuralan kylän peltojen takana. Osana Turkua Kuralan alue kaavoitettiin Turun yleiskaavassa 1952 ja asemakaavalla 1959 kerrostaloalueeksi. Tieto tästä tulevaisuudenkuvasta pysäytti elinkeinon kehittämisen ja koneellistamisen, joiden suhteen kylässä oli siihen asti kuljettu eturintamassa, ja Kurala ajautui syrjään maatalouden myöhemmistä kehityslinjoista. Varsinais-Suomelle tyypillistä maitotalousvaltaista, omavaraista maataloutta harjoitettiin 1970-luvun alkuun asti. Toisin kuin useissa kaupunkiin liitetyissä kylissä Kuralassa pellot, niityt ja rakennukset säilyivät poikkeuksellisen koskemattomana kokonaisuutena.
Alkuperäiset omistajasuvut luopuivat viljelystä 1960- ja 1970-lukujen kuluessa ja myivät tilansa. Voimassa olevan kaavan mukaista asuinlähiötä oli tarkoitus ryhtyä toteuttamaan 1970-luvun puolivälissä. Alueella tuolloin tehtyjen arkeologisten koekaivausten jälkeen koko mäki kuitenkin todettiin laajaksi muinaisjäännökseksi ja suojeltiin Lääninhallituksen päätöksellä ja muinaismuistolain nojalla 19.3.1980. Turun kaupunki asetti museolaitoksen (silloinen Turun kaupungin Historiallinen museo) tehtäväksi suunnitella alueen jatkokäyttö. Ensimmäinen toimintasuunnitelma Elävän historian kylä valmistui 1984. Vuonna 1986 laadittiin suunnitelman toteuttamisen mahdollistanut uusi kaava. Alueen hoidosta ja toiminnasta on vastannut vuodesta 1987 lähtien kaupungin museolaitos, nykyiseltä nimeltään Turun museokeskus.
Esihistoria
Esihistoriallisen asutuksen kannalta kylän sijainti kivikauden ajan saaristossa, Aurajokea ja Jaaninojaa edeltävien kulkukelpoisten salmien risteyksessä on mielenkiintoinen. Myöhäisrautakautiseksi oletettu kulkureitti Hämeen Härkätie kulkee kylän sivuitse. Tämän vesi- ja maareittien kannalta keskeisen sijainnin takia Kurala saattaa olla myös muinainen kauppapaikka. Läheistä Kuralan kylän maihin kuulunutta rikasta rautakautista Ristimäen kalmisto- ja asuinaluetta on tutkittu 1910- ja 1950-luvuilla, mutta itse Kuralan mäellä on toistaiseksi suoritettu vain koekaivauksia. Aurajoen vastakkaiselta rannalta Ravattulan kylän Ristimäeltä on vuonna 2013 paikallistettu Suomen toistaiseksi vanhimman löydetyn kirkkorakennuksen perustukset ja kristillinen kalmisto.
Kuralan kylän mäki muodostuu kahdesta kohoumasta, joista itäisessä on koekaivauksin todettu rautakautinen hautakumpu ja polttokenttäkalmisto 600-luvulta jaa. Kyläasutus keskittyy korkeammalle läntiselle mäelle. Myös sieltä on useita kalmistoihin, rautakautiseen asuinpaikkaan ja raudanvalmistukseen liittyviä löytöjä. Alueella on myös kuppikiviä, joihin yleisen käsityksen mukaan on rautakaudella uhrattu jyviä ja muuta satoa. Kohoumien välinen peltotilkku on todettu muinaispelloksi. Koska Kurala sijaitsee alueella, jossa peltoviljelyyn on siirrytty ensimmäisenä Suomessa, sillä voi tulevaisuudessa olla merkityksensä suomalaisen asutus- ja maataloushistorian selvittämisen kannalta.
Tilat ja rakennukset
Ensimmäiset historialliset asiakirjatiedot ovat 1300-luvulta. Keskiajalla ja 1500-luvulla Kuralassa oli kahdesta neljään kantataloa, 1600-luvulla enää kolme. Siitä pitäen ne voidaan kuitenkin tunnistaa nimeltä: Kohmo mäen laella, Rasi länsilaidalla ja Huhko etelärinteessä. Tästä eteenpäin kantatalojen vaiheita ja omistussuhteita voi seurata aukotta. Tilat ovat käyneet läpi Varsinais-Suomelle tyypilliset vaiheet: keskiaikana ne kuuluivat aika ajoin muun muassa tuomiokirkon omistuksiin ja 1600-luvun suurvaltakaudella säätyläisten läänityksiin. Kirkon omistukset siirrettiin uskonpuhdistuksen jälkeen kruunulle, ja näin kävi 1600-luvun lopussa myös suurelle osalle aatelisten läänityksiä. 1700-luvun puolivälissä Ruotsin valtakunnan laki antoi mahdollisuuden jakaa maatiloja perillisten kesken, erottaa niistä torppia ja ostaa kruunulle kuuluvia tiloja talonpoikaiseen omistukseen perintötiloiksi. 1700-luvulla kukin Kuralan kantataloista halottiin kahtia ja ostettiin perintötiloiksi. Enimmillään kylässä on siis ollut kuusi taloa, ja nykyiset Iso- ja Vähä-alkuiset nimet periytyvät 1700-luvulta.
Isojako johti 1700- ja 1800-luvuilla toisinaan kantatalojen siirtymiseen hajalleen alkuperäiseltä kylän mäeltä ja rakennuskannan uusiutumiseen. Kuralassa perinteinen ryhmäkylärakenne on säilynyt nykypäiviin asti. Kylän kuudesta talosta Iso- ja Vähä-Huhko liitettiin 1900-luvun alkuun mennessä Iso-Rasiin, josta näin tuli kylän pinta-alaltaan suurin ja samalla johtava talo, jonka kautta maatalouden ja rakentamisen innovaatioita omaksuttiin kylän muihin taloihin 1900-luvulla. Kolmen tilan päärakennusten vanhimmat osat ovat mahdollisesti jo 1700-luvulta, ja yksi on rakennettu 1915. Kahdella pihalla vanhakantainen umpipiharakenne on edelleen selvästi havaittavissa.
Kauimmin saman suvun hallussa eli vuodesta 1664 on ollut Iso-Kohmon talo. Vanhimmat jäljellä olevat rakennukset puolestaan seisovat Vähä-Kohmon mailla. Ainakin talon luhtiaittarivi on rakennettu 1700-luvun lopulla. Myös molempien Kohmojen ja Vähä-Rasin päärakennusten vanhimmat osat saattavat periytyä jo 1700-luvulta. Nuorin päärakennuksista on vuonna 1915 valmistunut Iso-Rasin päärakennus, mutta nuorin asuintalo on Kohmon rintamamiestalo vuodelta 1949 Kuralan itäisen kumpareen laidalla. Läntisen kumpareen korkeimmalla laella seisoo 1910-luvulla tehty kylän yhteinen vesisäiliö. Vesi on alkuun nostettu sinne tuulimoottorilla, jonka runko on edelleen jäljellä Jaaninojan rannalla. Kylään vedettiin sähkö jo vuonna 1920, ja myös kaivon pumppu sai sähkömoottorin. Talojen ulkorakennukset ovat enimmäkseen 1920- ja 1930-luvuilta.
Perinnemaisema ja puutarhat
Perinteiseen maatalouteen on kuulunut kotieläinten laiduntaminen viljelyyn kelpaamattomilla alueilla. Kylämäkeä kiertävien ketojen ja hakamaiden laidunkäyttö on saattanut alkaa jo rautakaudella. Laidunnuksen tuloksena perinnemaisemille muodostuu monimuotoinen eliöyhteisö, joka hyötyy valoisasta ja niukkaravinteisesta ympäristöstä. Entisajan talonpoika ei tavoitellut kaunista maisemaa, vaan se syntyi taloudellisen toiminnan sivutuotteena.
Kylämäen etelärinteellä on paahteista ketoa, jolla kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Kedon kasvilajistoon kuuluu vanhan kulttuurin seuralaisia kuten sikoangervoa ja hakarasaraa. Kylämäen pohjoispuolella perinnemaisema muuttuu hakamaaksi, jolla vaihtelevat puustoiset alueet ja avoimet niittylaikut.
Perinteisen maatalouden luomat biotoopit olivat helposti elvytettävissä museon aloittaessa toimintansa kylässä 1987. Perinnebiotooppeja on ylläpidetty siitä pitäen laiduntamalla ja niittämällä. . Toistuvilla kasvi-inventoinneilla on voitu todeta mäelle ilmestyneen tai palautuneen perinnemaiseman hoidon ansiosta museon toiminta-aikana mm harmaapoimulehteä ja pikkulitteänurmikkaa. Laitumien läpi kulkee maisemareitti.
Yleisötoiminta
Kuralan Kylämäki on Turun Museokeskukseen kuuluva avoin kulttuurivirkistysalue ja museo. Museo on avoinna kesäkaudella, jolloin yleisö pääsee tutustumaan 1950-luvun maatilan päärakennukseen sekä entisajan työtapoja esittelevään kokeiluverstaaseen. Kurala on elävän historian kylä, jossa museo kertoo menneisyydestä toiminnan ja tekemisen avulla. Iso-Kohmon talon emäntä työskentelee tuvassaan arkisissa töissään ja seurustelee vieraidensa kanssa työn ohessa. Museon tunnelmaan kuuluvat äänet ja tuoksut, jotka tuovat menneen ajan tähän päivään. Kokeiluverstaalla kävijä saa itsekin kokeilla kädentaitojaan. Talvikaudella museossa järjestetään vuodenaikaan liittyviä tapahtumia. Ryhmät pääsevät Kuralaan opastukselle tilauksesta silloinkin, kun museo on suljettu. Kokeiluverstaalla järjestetään työpajoja ja kädentaitokursseja ympäri vuoden.
Ylen läntinen
Ylen läntinen oli yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena oli Uudenmaan länsiosa ja sen toimitus sijaitsi Lohjalla. Ylen läntisen taajuus oli Lohjalla 96,1 MHz ja Fiskarissa 97 MHz. Lähetykset päättyivät 19. joulukuuta 2014 jolloin, aamuohjelmien juontoja keskitettiin Pasilaan.
Saint Lucian lippu
thumb|250px|right|Saint Lucian lippu
Määräaikainen reserviupseeri
Määräaikaiseksi reserviupseeriksi (lyh. MARU) nimitetään sellaista virkaan nimitettyä sotilasta, joka on suorittanut vuoden kestävät upseerin perusopinnot Maa-, Meri- tai Ilmasotakoulussa. Koulutuksesta on käytetty myös nimeä reserviupseerin jatkokoulutus. Tutkinto antaa kelpoisuuden reserviupseerin määräaikaiseen virkaan. Määräaikaisuus voi kestää enimmillään 5+5 vuotta, mikäli henkilö ei saa lisäkoulutusta tehtäviinsä.
Saint Lucian lippu
Saint Lucian lippu on Saint Lucian kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä 1. maaliskuuta 1967 lähtien. Lipun sininen tausta kuvaa taivasta ja merta. Keltainen väri symboloi auringonpaistetta ja vaurautta. Musta ja valkoinen symboloivat rodullista harmoniaa. Kolmio keskellä lippua kuvaa Pitonvuoria, kahta tulivuorta Saint Lucialla.
Määräaikainen reserviupseeri
Määräaikainen reserviupseeri saattoi ennen jatkaa opintojaan ja kouluttautua sotatieteen kandidaatiksi tai maisteriksi Maanpuolustuskorkeakoulussa, mutta koulutus on sittemmin lopetettu. Ns. Bolognan prosessin yhteydessä myös Puolustusvoimien koulutusta muutettiin yhteiseurooppalaiseen suuntaan. Tämä tarkoitti myös MARU-koulutuksen loppua, kun Maanpuolustuskorkeakoulu siirtyi kaksivaiheiseen koulutusjärjestelmään.
Valtaosa määräaikaisista reserviupseereista on sittemmin siirtynyt vakinaiseen aliupseerivirkaan tai siviilityönantajan palvelukseen.
Varpaisjärvi
Varpaisjärvi on Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa sijaitsevan Lapinlahden kunnan pitäjä. Ennen vuotta 2011 Varpaisjärvi oli itsenäinen kunta. Kunnassa asui lakkautushetkellä 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Varpaisjärven naapurikunnat olivat Lapinlahti, Nilsiä, Rautavaara, Siilinjärvi ja Sonkajärvi. Sittemmin Nilsiä on liittynyt osaksi Kuopion kaupunkia.
Varpaisjärven länsipuolella kulkee valtatie 5, jolle taajamasta on matkaa noin 19 kilometriä. Lapinlahden kirkonkylään on matkaa 21 kilometriä. Lähimmät suuret kaupungit ovat 45 kilometrin päässä sijaitseva Iisalmi ja 60 kilometrin päässä sijaitseva Kuopio.
Mario Puzo
Mario Puzo (15. lokakuuta 1920 – 2. heinäkuuta 1999) oli amerikanitalialainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi Kummisetä-kirjan kirjoittajana.
Varpaisjärvi
Varpaisjärvellä on monia järviä, esimerkiksi Varpanen.
Mario Puzo
Puzo syntyi italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa ja Aasiassa. Sodan jälkeen hän palveli jonkun aikaa Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa, siviilinä viestintätehtävissä. Hän opiskeli New Yorkissa kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista, ja julkaisi ensimmäisen kertomuksensa lehdessä vuonna 1950. Vuonna 1955 ilmestyi ensimmäinen romaani. Puzo kuoli sydänhalvaukseen.
Varpaisjärvi
Varpaisjärvi itsenäistyi Nilsiästä vuonna 1911 ja liittyi Lapinlahden kuntaan vuoden 2011 alusta. Kuntien kirjastotoimet oli yhdistetty jo vuonna 2005. Varpaisjärven seurakunta säilytti itsenäisyytensä kuntaliitoksen jälkeenkin, se muodostaa yhdessä Iisalmen, Lapinlahden, Pielaveden ja Sonkajärven seurakuntien kanssa Ylä-Savon seurakuntayhtymän.
Palveluja ja elinkeinoelämää
Kunnallisiin palveluihin kuuluvat muun muassa päiväkoti, kirkonkylällä toimiva luokka-asteiden 1-9 yhtenäiskoulu (Varpaisjärven koulu), kansalaisopiston ja kyläkoulu. Varpaisjärven kirjasto, liikuntahalli ja keskusurheilukenttä sijaitsevat kirkonkylän koulun läheisyydessä. Varpaisjärven terveysasema tarjoaa perustason terveydenhoitopalveluja kunnantalon läheisyydessä.
Mario Puzo
Francis Ford Coppola on ohjannut Puzon Kummisedän pohjalta kolme elokuvaa vuosina 1972, 1974 ja 1990. Puzo osallistui elokuvien käsikirjoittamiseen Coppolan kanssa.
Varpaisjärvi
Palveluja ja elinkeinoelämää
Elinkeinoelämä Varpaisjärvellä keskittyy raaka-aineiden tuotantoon ja jatkojalostukseen.
Palo- ja pelastuspalvelut
Varpaisjärven paloasemalla Lapinlahdentiellä sijaitsevat yksiköt PS681 Sammutusauto, PS683 Säiliöauto, PS687 Miehistö- ja ensivasteauto. Näiden lisäksi palokunnan käytössä vene ja päivystävän yksikönjohtajan auto VA P5.
Varpaisjärven ensihoitopalvelun tuottaa Pohjois-Savon hyvinvointialue lähimmän yksikön periaatteella. Varpaisjärvellä oli yksi ambulanssi PS133. Ambulanssi oli välittömässä lähtövalmiudessa joka päivä kello 8-20, muina aikoina ambulanssi tuli Lapinlahdelta tai lähimmän yksikön periaatteella. Nykyään lähin ambulanssin jatkuva päivystyspiste on Lapinlahdella, PS124.
Nähtävyyksiä
thumb|[[Varpaisjärven kirkko.]]
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Varpaisjärven perinneruuiksi valittiin uunipaisti, sienisalaatti ja ”hillapuuro”, ruisjauhoon keitetty puolukkapuuro.
Caroline Corr
thumb|Caroline Corr soittamassa [[cajonia The Corrsin akustisessa konsertissa Lontoossa vuonna 2016.]] Caroline Georgina Corr (s. 17. maaliskuuta 1973) on irlantilainen muusikko, joka tunnetaan The Corrsin rumpalina. Hän lisäksi soittaa bodhránia sekä pianoa ja laulaa taustoja.
Corr meni elokuussa 2002 naimisiin pitkäaikaisen poikaystävänsä Frank Woodsin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Spark (Endstandin albumi)
Spark on Endstandin 26. syyskuuta 2007 julkaistu albumi.
Valtimo
Valtimo on entinen Suomen kunta Pohjois-Karjalan maakunnassa. 1. tammikuuta 2020 kunta liittyi osaksi Nurmeksen kaupunkia.
Ennen kuntaliitosta kunnassa asui 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Valtimo oli väkiluvultaan Pohjois-Karjalan maakunnan pienin ja Suomen 257. suurin kunta.
Valtimon naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Nurmes, Rautavaara ja Sotkamo.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Ylä-Valtimon maalaismaisemaa 2007. Vuoden 2019 lopussa lakkautetun Valtimon kunnan maisemaan kuuluu erämaita, harju- ja vaarajonoja, kyläaukeita ja vesistöjä. Vaarojen huiput voivat korkeimmillaan olla jopa 335 metriä merenpinnasta. Ne ovat 1 500 miljoonaa vuotta vanhan vuoriston juuriosan jäännös. Edes jääkauden jäämassat eivät runsaan kilometrin paksuudestaan huolimatta ole tasoittaneet vaaroja. Maankuoren paksuus on Valtimolla keskimäärin 50 kilometriä. Elias Lönnrot kuvailee Karjalan-matkojen muistiinpanoissaan Valtimoa seuraavasti: ”Seudut ovat kauneimpia maassa lampineen, lahtineen, niemineen, kannaksineen ja metsineen.” Kirkonkylä sijaitsee Haapajärven ja Valtimojärven välisellä kannaksella harju- ja kangasmaastossa, ja sen laella on kaunis puukirkko.
Valtimolla on kahdeksan Natura-kohdetta: vanhoista metsistään tunnetut Syvälampien alue, Simanaisenlehto, Pykäläkangas, Piilopirtinaho-Marjomäki ja Murtovaaran alueen vanhat metsät, Kansikkovaaran ja Jysmänvaaran aarniometsät sekä Kuoppasuon luonnontilainen aapasuo.
Lähes koko Valtimo kuuluu Valtimonjoen reitin vesistöön. Valtimon kunnan alueella on osittain tai kokonaan 153 järveä. Niistä suurimmat ovat Haapajärvi, Koppelojärvi ja Valtimojärvi.
Kylät ja taajamat
Elomäki, Haapakylä (kirkonkylä), Halmejärvi, Hirsikangas, Kalliojärvi, Karhunpää, Koiravaara, Koppelo (Koppelojärvi), Nuolijärvi, Pajukoski, Puukari, Rasimäki, Rumo, Sivakkajoki, Sivakkavaara, Verkkojoki ja Ylä-Valtimo.
Valtakunnallisesti arvokkaaksi luokiteltuja maisemakyliä ovat Karhunpää, Rasimäki ja Ylä-Valtimo.
Taajamat
Vuoden 2018 lopussa Valtimolla oli 2 143 asukasta, joista 955 asui taajamassa, 1 168 haja-asutusalueilla ja 20:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Valtimon taajama-aste on 45,0 %. Kunnassa oli vain yksi taajama, Valtimon kirkonkylä.
Historia
Valtimolta on löytynyt esineitä kivikaudelta ajalta 4200–2000 eaa., pronssiesineitä ajalta 600–200 eaa. ja miekka 1200-luvulta. Paikannimistä on päätelty Valtimolla olleen joskus lappalaista asutusta. Nykyinen väestö on peräisin Savosta, Kainuusta ja Karjalasta.
Valtimon kunta perustettiin vuonna 1910. Syyskuussa 2010 kunta vietti satavuotisjuhlaansa.
Valtimon Maanselkä on Vuoksen alkulähdettä. Vesireittejä käytettiin tavallisina kulkuväylinä 1500- ja 1600-luvuilla. Vielä 1800-luvulla vesistön vierellä olevaa harjua pitkin kulki 1600–1700-luvun vaihteessa vaikuttaneen kruunun verovouti Simo Hurtan ratsutie Lieksasta Sotkamoon. Tätä samaista tietä pitkin Valtimolle tuotiin myös Oulusta suolaa.
Valtimolla on ennen harjoitettu paljon kaskeamista ja kaskiviljelystä. Siitä kertovat kunnan lukuisat kaskeamiseen viittaavat nimet, kuten mm. Halme-alkuiset paikannimet (halme = viljaa kasvava kaski) sekä Rasi-alkuiset nimet (rasi = polttamatta jäänyt ylivuotinen kaski, palamaton paikka kaskessa).
Valtimolle sijoitettiin sodan jälkeen suojärveläisiä Raja-Karjalasta niin paljon, että Valtimon väkiluku kasvoi vuosien 1946–1950 välisenä aikana 1 100 henkilöllä. Suojärveläiset puhuivat karjalan kieltä, ja näitä kielentaitajia on Valtimolla edelleen.
Hallinto
Kunnanjohtaja vuodesta 2013 alkaen helmikuuhun 2019 asti oli Leena Mustonen. Valtimon viimeisenä kunnanjohtajana toimi Kyösti Korhonen. Kunnanvaltuustossa oli 21 paikkaa, joista yksitoista oli keskustan hallussa kaudella 2017–2021.
Lieksa, Nurmes ja Valtimo päättivät vuonna 2007 tehdä kunta- ja palvelurakenneuudistusta varten yhteisen toimeenpanosuunnitelman. Vuonna 2014 Lieksa olisi halunnut kuntaliitoksen, mutta Valtimo ja Nurmes äänestivät sitä vastaan.
Huhtikuussa 2019 Valtimon ja Nurmeksen kunnanvaltuustoissa päätettiin, että Valtimo liitetään Nurmekseen vuoden 2020 alusta alkaen. Valtimon kunnanvaltuusto hyväksyi kuntaliitoksen äänin 11–10, ja Nurmeksen kaupunginvaltuusto hyväksyi yhdistymisen yksimielisesti.
Talous
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat maanrakennusyritys J ja P Timonen, koneiden ja laitteiden agentuuritoimintaa harjoittava Tomaki Services ja Ylä-Karjalan hoitokoti.
Liikenne
Valtimon kautta kulkevat valtatie 6 (aiemmin valtatie 18) sekä Joensuu–Kontiomäki-rata. Henkilöliikenne radalla lopetettiin vuonna 1993, mutta Valtimon rautatieasemalla on edelleen tavaraliikennettä.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Valtimolla oli seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Valtimon alueella toimii Nurmeksen ortodoksinen seurakunta.
Ruokakulttuuri
Valtimon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siansoosi ja perunat sekä majavapaisti pihlajanmarjahyytelön kera.
Tietoliikenneyhteydet
Valtimo on yhteydessä valokaapelilla kansalliseen ja kansainväliseen tietoverkkoon. Julkisten rakennusten ja palveluiden välillä on oma tietoverkko. Ylä-Karjalan alueella on toiminut Oppiva Ylä-Karjala -projekti. Hankkeen tarkoituksena on ollut luoda Juuan, Nurmeksen ja Valtimon alueella toimiva sähköinen kansalaisverkko. Kansalaisverkon käyttäjät voivat muun muassa julkaista omat internet-kotisivunsa ilmaiseksi.
Katso myös
Valtiomon kunnan alueella olleet julkiset taideteokset ja muistomerkit on esitetty Nurmeksen kaupungin luettelossa.
Jim Corr
thumb|Jim Corr The Corrsin konsertissa Wienissä vuonna 2016. James Steven Ignatius ”Jim” Corr (s. 31. heinäkuuta 1964 Dundalk) on irlantilainen kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän on The Corrsin vanhin ja ainoa miespuolinen jäsen.
Corrilla on vuonna 2006 syntynyt poika vuoden 2002 Miss Northern Irelandin Gayle Williamsonin kanssa. He kuitenkin erosivat jo puoli vuotta poikansa syntymän jälkeen.
Corr on 9/11-totuusliikeen jäsen. Hän toimittaa verkkosivustoa, jossa hän kirjoittaa uudesta maailmanjärjestyksestä, johon sisältyy käsitys siitä, että syyskuun 11. päivän iskut 2001 oli  sisäpiirin tekoa Jossain vaiheessa syyskuussa 2015 kaikki salaliittoon liittyvä sisältö poistettiin hänen sivustostaan ja URL-osoite alkoi ohjata Corrsin omille kotisivustolle. Osama bin Ladenin kuoleman jälkeen toukokuussa 2011 Corr väitti, että bin Laden oli tosiasiallisesti kuollut 10 vuotta aikaisemmin vuonna 2001.
Johann Ludwig von Cobenzl
Vuonna 1800 Cobenzlista tuli Itävallan ulkoministeri.
Vehmersalmi
thumb|270px|[[Vehmersalmen kirkko.]] Vehmersalmi on Pohjois-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Vuonna 2004 kunnassa asui 2 115 ihmistä ja sen pinta-ala oli 550,59 km², josta 202,47 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,91 asukasta/km². Vehmersalmen naapurikunnat olivat Kuopio (vuoteen 1969 Kuopion maalaiskunta), Leppävirta ja Tuusniemi, vuoteen 1973 saakka myös Riistavesi.
Historiaa
Kunnan nimi tuli Kallaveden ja Suvasveden välisestä salmesta, jonka rannalla sen keskus sijaitsee. Tavinsalmen eli Kuopion pitäjään kuulunut seurakunta sai itsenäisyyden 1900-luvun vaihteessa. Vehmersalmen kunta itsenäistyi vasta 1922.
Vehmersalmen vuonna 1920 valmistunut tiilinen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema.
Vuoden 2005 alussa Vehmersalmen kunta liittyi Kuopion kaupunkiin. Vehmersalmen keskustan kaksi taajamaa-aluetta ja kaistale Ritonimeä (entinen Ritoniemen lomakylä) muodostavat nykyisin Kuopion 42. kaupunginosan;  loppu aiemmasta Vehmersalmen kunnasta luetaan Kuopion maaseutualueeksi.
Kyliä
Enonlahti, Horsmanlahti, Juonionlahti, Jänissalo, Litmaniemi, Miettilä, Niinimäki, Putroniemi, Puutosmäki, Ritoniemi, Roikansaari, Räsälä, Vuorisalo, Mustinlahti ja Kohma
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Vehmersalmen perinneruoaksi valittiin kapakalakeitto.
Spårakoff
Vaunua operoivat Sinebrychoff, HOK-Elanto ja Helsingin kaupungin liikennelaitos yhdessä. Spårakoff on väriltään tuotemerkki Koffin tavoin punainen. Linjanumeron paikalla on teksti ”PUB – Kiertoajelu”.
Historia
pienoiskuva|Juuri käyttöön otettu Spårakoff [[Kauppatori (Helsinki)|Kauppatorilla vuonna 1995.]] pienoiskuva|Kesäkuusta syyskuuhun 2021 vaunun väritys oli valkoinen. Spårakoffin muuntotyöt tehtiin vuonna 1995 juhlistamaan Sinebrychoffin 175-vuotisjuhlia. Vaunu no. 15 valittiin tähän tarkoitukseen, ja sille annettiin uusi numero 175 uuden käyttötarkoituksensa mukaan. Vaunu otettiin nykyiseen käyttöönsä eräitten tietojen mukaan vapunaattona 1995, joskin toisten tietojen mukaan se esiteltiin tiedotusvälineille vasta 12. toukokuuta 1995.
Spårakoffin lattiapinta-ala on 20 m². Siinä on istuinpaikkoja 24 asiakkaalle. Tarjoilua varten on baaritiski, ja asiakkaita varten lisäksi WC. WC on niin pienessä tilassa, että se piti teettää tehtaalla, jossa valmistetaan laivan hyttejä. Muuntotyöt suunnitteli Oy Windell & Riikonen Design Ltd ja ne suoritti Helsingin kaupungin liikennelaitos.
Alun perin Spårakoffin oli määrä olla toiminnassa vain kaksi vuotta, mutta se osoittautui niin suosituksi, että se jatkaa toimintaansa edelleen. Se oli ainakin aluksi ainoa laatuaan maailmassa.
Nimen alkuperä
Nimi Spårakoff on yhdistelmä Stadin slangin sanasta spåra (’raitiovaunu’, ruotsin samaa tarkoittavasta sanasta spårvagn) ja Pohjoismaiden vanhimman panimon Sinebrychoffin tuotemerkistä Koff. Nimi valittiin nimikilpailun perusteella, jonka Sinebrychoff järjesti yhteistyössä City-lehden kanssa.
Reitti
Spårakoff on liikenteessä pääsääntöisesti toukokuun lopusta syksyyn asti. Kiertoajelu alkaa tasatunnein 14–19 välillä Mikonkadulta Rautatientorin vierestä. Reitti kulkee Kaisaniemenkatua ja Snellmaninkatua pitkin Kauppatorille, Eteläsatamasta Eiraan ja Bulevardille, Mannerheimintietä ja Aleksanterinkatua pitkin Senaatintorille sekä Kaisaniemen kautta takaisin Rautatientorille. Marras–joulukuussa vaunu liikennöi jouluratikkana eri reittiä Kallion, Helsinginkadun ja Taka-Töölön kautta Kauppatorille.
Tekniset tiedot
pienoiskuva|Näkymä sisätiloista. Spårakoffin käyttämä Karia HM V on yksi neljästä liikennöintikunnossa olevasta saman tyypin raitiovaunusta. Kaksi muuta on museovaunuina ja yksi mainoskäytössä. Se on alun perin rakennettu 1959 ja muunnettu ravintolaksi vuonna 1995. Vaunussa on kaksi kääntöteliä. Tekniset tiedot ovat seuraavat:
Spårakoff Taiwanissa
Spårakoffin kopio, joka oli muunnettu hylätystä HKL 23 -vaunusta esiintyi Taipei Expo -näyttelyssä Taiwanissa marras-joulukuun vaihteessa vuonna 2000 yhdeksän päivän ajan Suomen matkailuosastossa. Sisälle oli asennettu tietokonesimulaattorit, joista näkyi Virtual Finland. Näin ratikkaan menijöistä tuntui siltä kuin he olisivat olleet ajelumatkalla Helsingissä. Sisustukseen kuuluivat myös pöydät, penkit ja baaritiski. Muutokset vaunuun tehtiin Taipeissa. Näyttelyn jälkeen tämä vaunu jäi Taiwaniin, mikä teki siitä ainoan raitiovaunun Taiwanissa, kunnes Kaohsiungissa avattiin pikaraitiotie vuonna 2016.
Chen Yi
thumb|Chen Yi vuonna 1955. Chen Yi (, suomeksi myös Tšen Ji; synt. Chen Shijun,, 26. elokuuta 1901 Lezhi, Sichuan – 6. tammikuuta 1972 Peking) oli kiinalainen sotilaskomentaja, joka palveli kommunistien armeijoissa 1930–1940-luvun sodissa ja toimi vuosina 1958–1972 Kiinan kansantasavallan ulkoministerinä. Tosiasiassa Kiinan ulkopolitiikkaa ja ulkoministeriötä tosin johti Zhou Enlai.
Chen Yin isä oli vähävarainen virkamies. Chen kävi ammattikoulua Chengdussa. Vuosina 1919–1921 hän opiskeli ja työskenteli Ranskassa osana Kiinan valtion tukemaa vaihto-ohjelmaa. Hän työskenteli tuolloin muun muassa Michelinin tehtailla. Hän liittyi vuonna 1921 kiinalaisten opiskelijoiden sosialistiseen järjestöön, jonka 102 jäsentä karkotettiin pian Ranskasta. Näiden joukossa olivat Chen ja Zhou Enlai. Palattuaan Kiinaan Chen liittyi vuonna 1923 Kiinan kommunistiseen puolueeseen. Hän liittyi kuitenkin myös Kuomintangiin, opiskeli vuosina 1925–1926 Whampoan sotilasakatemiassa Kantonissa ja osallistui pohjoisen sotaretkeen sekä vuoden 1927 epäonnistuneeseen Nanchangin kansannousuun. Vuonna 1928 hän liittyi poliittisena komissaarina Zhu Den ja Mao Zedongin johtamaan kommunistien neljänteen puna-armeijaan, joka toimi Jiangxissa.
Useimmista muista merkittävistä kiinalaisista kommunistijohtajista poiketen Chen ei osallistunut vuosien 1934–1935 pitkään marssiin, vaan jäi Etelä-Kiinaan pitämään kommunistien sissitoimintaa elossa. Kiinan–Japanin sodan puhjettua vuonna 1937 Chenin joukot yhdistettiin uuteen neljänteen armeijaan, joka oli kommunistien merkittävä sotavoima Keski-Kiinassa ja taisteli koko sodan aja Jangtsen alajuoksulla. Chenistä tuli vuonna 1941 uuden neljännen armeijan vt. komentaja ja myöhemmin virallinen komentaja. Hän siirtyi vuonna 1944 kommunistien päämajaan Yan’aniin, jossa hänet valittiin seuraavana vuonna puolueen keskuskomiteaan. Kiinan sisällissodan ratkaisuvaiheessa Chen komensi joukkoja, jotka valtasivat Kiinan tärkeät rannikkokaupungit Zhejiangin ja Shandongin välillä, mukaan lukien Shanghain ja Nanjingin.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen Chenistä tuli vuonna 1949 Shanghain pormestari ja merkittävä poliittinen vaikuttaja. Hänet ylennettiin vuonna 1955 yhdeksi Kansan vapautusarmeijan kymmenestä marsalkasta ja nimitettiin seuraavana vuonna politbyroon jäseneksi. Hän oli myös vuodesta 1954 valtioneuvoston varapuheenjohtaja ja kansallisen puolustusneuvoston varapuhemies. Vuonna 1958 hänestä tuli ulkoministeri Zhou Enlain seuraajana. Chenin ulkoministerikauden merkittävin tapahtuma oli Kiinan ja Neuvostoliiton välirikko. Chen joutui voimakkaiden hyökkäysten kohteeksi kulttuurivallankumouksen vuosina. Vuoden 1969 puoluekokouksessa hänet pudotettiin politbyroosta, mutta hän säilytti jäsenyytensä keskuskomiteassa ja useimmat muut virkansa.
Marco Ferreri
thumb|Marco Ferreri Cannesissa vuonna 1991. Marco Ferreri (11. toukokuuta 1928 – 9. toukokuuta 1997) oli italialainen elokuvaohjaaja, jonka töiden joukossa on muun muassa Suuri pamaus (La grande bouffe, 1973).
Ferreri myös käsikirjoitti ja näytteli. Hän voitti vuonna 1991 Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla Saksassa. Hän menestyi myös Cannesin elokuvajuhlilla: hän oli kahdeksan kertaa ehdolla Kultaisen palmun saajaksi ja voitti vuonna 1978 Grand Prix’n elokuvallaan Alaston serkku (Ciao maschio, 1978).
Ferreri voitti kaksi David di Donatelloa vuonna 1982 ja oli jälleen ehdolla vuonna 1991. Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan saajaksi hän oli ehdolla vuoden 1984 elokuvallaan Il futuro è donna.
Milanossa syntynyt Ferreri kuoli sydänkohtaukseen Pariisissa 68 vuoden ikäisenä.
Would I Lie to You
Would I Lie to You on brittiläisen Whitesnake-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1981. Come an' Get It -albumille sisältyvän kappaleen kirjoittivat yhteistyössä David Coverdale, Bernie Marsden ja Micky Moody. Tyylillisesti bluesmaista, suoraviivaista rockia edustava ”Would I Lie to You” nousi Britanniassa sijalle 37.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Leonídas Kavákos
Leonídas Kavákos (, s. 1967 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen viulisti ja kapellimestari.
Kavákos aloitti opintonsa Ateenassa ja jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa, jossa hänen opettajansa oli Josef Gingold.
Kavákos voitti 18-vuotiaana vuonna 1985 Jean Sibelius -viulukilpailun ja vuonna 1988 puolestaan Paganini-kilpailun (Premio Paganini). Voittojen ansiosta Kavákos kutsuttiin eri orkesterien solistiksi Pohjois-Amerikassa, Lähi-idässä ja Euroopassa. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa Berliinin filharmonikkojen, Houstonin sinfoniaorkesterin, Atlantan sinfoniaorkesterin, Toronton sinfoniaorkesterin, La Scalan filharmonikkojen, Rotterdamin filharmonikkojen, Los Angelesin filharmonikkojen, Bostonin sinfoniaorkesterin, New Yorkin filharmonikkojen, Israelin filharmonisen orkesterin ja Lontoon filharmonisen orkesterin solistina.
Kotajärvi
Kotajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Steve Alten
Steve Alten (s. 21. elokuuta 1959 Philadelphia) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Meg-romaanisarjastaan, joka kuvaa suurten Megalodon-haiden selviytymistä.
Teokset
Megalodon-sarja
Domain
Muut romaanit
La bohème (Leoncavallo)
La bohème on Ruggero Leoncavallon säveltämä lyyrinen ooppera neljässä näytöksessä. Hän kirjoitti itse myös libreton, joka perustuu Henri Murgerin romaaniin La vie de bohème.
La bohème kantaesitettiin Venetsian Teatro La Fenicessä menestyksellä 6. toukokuuta 1897. Teos on kuitenkin jäänyt Giacomo Puccinin La bohèmen varjoon. Myöhemmin teoksesta esitettiin uudistettu versio nimellä Mimi Pinson (1913).
La bohèmen kahdessa ensimmäisessä näytöksessä annetaan ymmärtää boheemien elämän olevan huoletonta, mutta myöhemmin paljastetaan sen itse asiassa olevan onnetonta. Tällainen jyrkkä kontrasti puuttuu Puccinilta.
Terjärv Ungdoms Sportklubb
Terjärv Ungdoms Sportklubb (TUS) on ruotsinkielinen urheiluseura Kruunupyyn Teerijärveltä. Seura on perustettu vuonna 1912.
Seuran muita lajeja ovat salibandy, hiihto ja yleisurheilu.
Aaron Spelling
Aaron Spelling (22. huhtikuuta 1923 Dallas, Texas – 23. kesäkuuta 2006 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiotuottaja. Hänen sukunsa oli äidin puolelta venäjänjuutalainen, isän puolelta puolanjuutalainen. Suvun nimi oli alun perin Spurling. Spelling oli mukana yli 200 tuotannossa, ja hän pitääkin hallussaan tuotteliaimman tuottajan maailmanennätystä. Aaron Spellingin tytär Victoria Davey ”Tori” Spelling tunnetaan näyttelijänä televisiosarjasta Beverly Hills 90210. Aaron Spelling sairasti elämänsä loppupuolella Alzheimerin tautia.
Therese Merkel
Eva Therese Margaretha Merkel (s. 18. huhtikuuta 1970 Nyköping, Ruotsi), tunnetaan myös nimellä Tess Merkel, on ruotsalainen pop-laulaja. Hän on tunnettu pop-yhtye Alcazarin jäsenenä. Merkel liittyi yhtyeeseen vuonna 1998.
Cody (Wyoming)
Cody on kaupunki Wyomingissä, Parkin piirikunnassa, jonka pääkaupunki se on. Kaupungissa on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 9 520 asukasta. Se on saanut nimensä Buffalo Billinä paremmin tunnetun William Codyn mukaan.
Therese Merkel
Merkel on myös suuri pokerin ystävä. Hän on ollut mukana European Poker Tourissa Barcelonassa vuonna 2006. Hän on myös voittanut 500 000 Ruotsin kruunua nettipokerissa.
Cody (Wyoming)
Historia
William ”Buffalo Bill” Cody kävi ensimmäisen kerran Bighorn Basinin alueella 1870-luvulla geologia O. C. Marchin kanssa. Hän palasi sinne 1890-luvun puolivälissä hyvien viljelymaiden, kauniiden maisemien, riistan runsauden ja Yellowstonen kansallispuiston läheisyyden takia. Cody saapui sinne useiden ystäviensä kanssa aikeenaan perustaa yhteisö. Alkuperäinen kylä perustettiin Shoshonejoen kanjonin itäpäätyyn, mutta se on myöhemmin siirretty nykyiselle paikalleen. Vuonna 1895 kylä sai nimekseen Cody.
Auttaakseen yhteisöään Cody suostutteli ystävänsä, presidentti Theodore Rooseveltin rakennuttamaan kylän lähelle padon Shoshonejokeen. Shoshonen pato (tunnetaan nykyään nimellä Buffalo Billin pato) valmistui 1910, ja sen ansiosta Cody sai sähköt.
Aston Martin V12 Vanquish
Aston Martin V12 Vanquish on Ian Callumin muotoilema ja Aston Martinin tuottama V12-moottorilla varustettu urheiluauto. Vuodesta 2001 aina tuotannon lopettamiseen 2007 asti auto oli Aston Martinin tuotannon lippulaiva. Autossa on kuusiportainen sekventaalivaihteisto.
Vanquish S
pienoiskuva|left|Aston Martin V12 Vanquish S
Kap Verden lippu
right|thumb|208px|Kap Verden lippu. Kap Verden nykyinen lippu otettiin käyttöön 22. syyskuuta 1992.
Keltaiset tähdet viittaa kymmeneen pääsaareen ja niiden väliseen yhteyteen ja tasa-arvoisuuteen. Sininen kuvaa Atlantin valtamerta ja taivasta. Punainen kuvaa tietä edistykseen, jälleenrakennusta ja ponnistuksia. Valkoinen on rauhan väri.
Ennen nykyistä lippua Kap Verdellä oli vuosina 1975–1992 käytössä erilainen lippu, joka oli väreiltään samanlainen kuin Guinea-Bissaun lippu. Lippu vaihdettiin sen takia, että suhteet Guinea-Bissauhun katkesivat siellä tapahtuneen vallankaappauksen vuoksi.
Opéra lyrique
Opéra lyrique'llä tarkoitetaan oopperan muotoa, joka oli erityisen suosittu Ranskassa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Tyylisuuntaa määrittäviä seikkoja ovat mm. kerronnan tunteellisuus, yleensä rakkaustarina, pitkät ja suloiset melodiat sekä kevyt koloratuuritaituruus.
Thomas Puha
Thomas Puha (s. 3. heinäkuuta 1977) on suomalainen pelialalla toimiva viestintämarkkinoinnin ammattilainen ja entinen pelijournalisti. Puha on toiminut heinäkuusta 2015 alkaen suomalaisen pelitalo Remedy Entertainmentin viestintäpäällikkönä.
Puha on videopelien erikoislehti Pelaajan entinen päätoimittaja ja on kirjoittanut laajalti ulkomaisiin pelimedioihin, kuten englantilaiseen Edge-lehteen. Puha perusti erikoismediatalo H-Town Oy:n ja sen kustantaman Pelaaja-lehden vuonna 2002 yhdessä Miika Huttusen ja Lassi Kurkijärven kanssa.
Puha nähtiin vuosituhannen vaihteessa useissa suomalaisen kaapelikanava MoonTV:n ohjelmissa. Lisäksi Puha toimii Warner Music Finlandille levyttävän Roope Salminen & Koirat Hip hop-yhtyeen road managerina.
Biologian historia
Biologian historia on varsin lyhyt, sillä alaa pidetään varsin nuorena. Se oli pitkään pelkkää eliöiden luokittelua, ja kehittyi biologisten ilmiöiden selittämiseen pyrkiväksi kokeelliseksi tieteeksi vasta 1800-luvulla Charles Darwinin evoluutioteorian ja Gregor Mendelin perinnöllisyystieteen vaikutuksesta. Esimerkiksi järjestelmällinen merentutkimus alkoi vasta vuonna 1872, kun Atlantin pohjalle lasketut puhelinkaapelit vaativat merenpohjan tuntemusta.
Thomas Puha
Televisioura
Puha nousi suomalaisen peliyleisön tietoisuuteen pääosin konsoli- ja tietokonepelaamista käsittelevistä ohjelmista vuosina 1998-2001 kaapelikanava MoonTV:llä. Hänen juontamiin ohjelmiin MoonTV:llä kuuluivat muun muassa PSX-Peliluola, N64-Peliluola, Play, Game Planet ja Konsoli Planeetta. Puha myös tuotti ja käsikirjoitti pääosan juontamistaan ohjelmista.
Parhaiten valtayleisön mieleen jäänyt Puhan juontamista ohjelmista MoonTV:llä on todennäköisesti viihdeohjelma URL, jota hän juonsi, tuotti ja käsikirjoitti yhdessä Miika Huttusen kanssa. Ohjelmassa juontajat vierailivat katsojien lähettämillä verkkosivuilla ja arvostelivat näitä humoristisesta näkökulmasta.
Biologian historia
Solubiologia
Solu on monella tavoin keskeinen biologian tutkimuskohde. Solukalvot tunnettiin 1600-luvulta lähtien, kun mikroskooppi tuli tutkijoiden käyttöön. Solun toiminta ja merkitys opittiin ymmärtämään kuitenkin vasta 1800-luvulla. Menetelmien kehittyminen mahdollisti soluopin eli sytologian ja solufysiologian synnyn. Baltiansaksalainen Karl Ernst von Baer selitti vuonna 1827 nisäkkään munasolun toiminnan hedelmöittymisessä.
Lina Hedlund
Lina Maria Hedlund (s. 28. maaliskuuta 1978 Bollnäs, Ruotsi) on ruotsalainen pop-laulaja. Hän on tunnettu pop-yhtye Alcazarin jäsenenä. Hän liittyi Alcazariin vuonna 2007.
Biologian historia
Evoluutioteoria
Charles Darwin sai osittain sattumalta 1830-luvun alussa kutsun osallistua Britannian laivaston tutkimusalus HMS Beaglen monivuotiselle tutkimusretkelle. Vuosina 1831–1836 tehty matka oli biologian historian käännekohta. Darwin ei kuitenkaan keksinyt evoluutioteoriaa matkan aikana, vaan evoluution käsite oli tuolloin jo vuosikymmeniä vanha. Jean Lamarck esitti ajatuksen vuonna 1809. Hänen ajattelussaan oli kuitenkin virhe, sillä se sisälsi hankittujenkin ominaisuuksien periytymisen. Dawin alkoi hahmotella ideaa vuonna 1842, mutta unohti sen luonnosvaiheessa kymmeneksi vuodeksi. Kun hän vuonna 1858 sai luettavakseen Alfred Russel Wallacen samansuuntaisen teoksen, hän heräsi esittelemään omansa. Darwinin teoria julkistettiin 1. heinäkuuta 1858 ja teos Lajien synty marraskuussa 1859. Yksi 1900-luvun evoluutioteoreetikko on amerikkalainen Robert Trivers.
Molekyylibiologia
Solubiologia pystyi mikroskooppien kehittyessä tunkeutumaan solunsisäiseen elämään. Perintötekijöiden siirtyminen sukupolvelta toiselle pystyttiin selittämään 1800-luvun lopulla ilman kromosomien tuntemusta. Kromosomit kuitenkin havaittiin vuonna 1888. Banaanikärpästen risteytyskokeilla saatettiin tuottaa kärpäsiin halutunlaisia mutaatioita. Lopullinen alan läpimurto oli kuitenkin geenien ja niiden rakennusaineena toimivan DNA:n toiminnan selvittäminen. Tiedettiin, että jokin kromosomeihin liittyvä ilmiö ohjasi solujen kopioitumista. Asiaa tutkinut Nobel-palkittu Linus Pauling erehtyi kuvaamaan DNA:n rakenteen kolmikierteiseksi, eikä onnistunut tutkimuksissaan. Sen sijaan läpimurron teki Britanniassa työskennellyt tutkijanelikko Maurice Wilkins, Rosalind Franklin, Francis Crick ja James D. Watson. Kolmikierteisen sijasta DNA olikin kaksikierteinen. Asiaa koskeva selvitys julkaistiin Nature-lehdessä 25. huhtikuuta 1953. Siinä esitetty teoria oli rohkea, eikä sen kaikkia osia voitu osoittaa todeksi. Silti se vähitellen “muuttui kohtalaisen oikeasta todennäköisesti oikeaksi - - ja edelleen lähes varmasti oikeaksi.” Molekyylibiologiasta muodostui oma tieteenhaaransa.
Thomas Puha
Televisioura
Puha, Miika Huttunen ja Kreivi Stakula eli Jarno Sarkula muodostivat MoonTV:n peliohjelmien selkärangan.
Lähdettyään MoonTV:ltä päätoimisesti printtimedian puolella, Puha työskenteli myös jonkinverran vielä television puolelle.
Hän tuotti, juonsi ja käsikirjoitti tietokone- ja videopeleihin keskittyvän viihdeohjema Play ta yhdessä Huttusen kanssa, jota esitettiin Nelosella 2003-2005.
Vuonna 2010 Puha käsikirjoitti ja juonsi 7-osaisen demoskene-kulttuuriin perehtyneen dokumenttisarjan Ylelle. Dokumenttisarja toteutettiin yhteisöllisesti ja se käsitteli tunnettuja demoryhmiä, kuten Orange, CNCD ja Komplex. Yksi jaksoista keskittyi kotimaisen Future Crewin ja sen Second Reality –demon luomiseen. Tämä jakso sai maailman ensi-iltansa Assembly 2010 –demofestivaaleilla.
Toimittajantyö
Puha toimi yhdysvaltalaisen Gamefan-lehden Eurooppa-kolumnin toimittajana vuosina 1998–2000. Hänen arvostelujaan on julkaistu myös Edge-, GamesTM-, Electronic Gaming Monthly-, Official US PlayStation Magazine-, Official UK PlayStation Magazine-, PSM3-lehdissä. Sekä 1UPin, IGN:n ja Gamasutran videopelisivustoilla ja useissa muissa pelimedioissa.
Vuosina 2001–2002 Puha päätoimitti Euromedian julkaisemaa Sonyn kuudennen sukupolven pelikonsoli PlayStation 2:seen keskittynyttä Pleikkari 2 -lehteä. Hän toimitti myös saman kustantajan PC Gamer (Suomi)- ja Pelimestari-lehtiä.
Vuonna 2002 Puha, Miika Huttunen ja Lassi Kurkijärvi perustivat Pelaaja-lehden ja sitä kustantavan erikoismediatalo H-Town Oy:n. KonsoliFIN-sivusto piti Pelaaja-lehteä uuden sukupolven "kivikovana uutuutena" Suomen "pahasti setääntyneillä" pelilehtimarkkinoilla. Huttunen päätoimitti Pelaaja-lehden ensimmäisen numeron, jonka jälkeen päätoimittajan vastuu siirtyi Puhalle. Puha päätoimitti Pelaaja-lehteä sekä toimi H-Town Oy:n luovana johtajana vuoden 2011 kesäkuuhun saakka, jonka jälkeen jätti Pelaajan siirtyäkseen pelialalle.
Puha on Pelaaja-lehden kaikkien aikojen pitkäaikaisin päätoimittaja. Hänen jälkeensä päätoimittajan vastuu siirtyi Puhan liikekumppanille, Pelaaja-lehden alkuperäiselle päätoimittajalle, myös PCpelaaja-lehden ja Peliplaneetta.net-sivuston päätoimittajana tunnetulle Huttuselle. Jätettyään työnsä H-Townilla ja Pelaajassa Puha on toiminut H-Town Oy:n yhtiön hallituksen jäsenenä.
Pelaajacast
Puha lanseerasi myös Pelaaja-lehden oman podcastin, joka kantaa nimeä Pelaajacast. Castin ensimmäinen jakso julkaistiin 22. heinäkuuta 2008 ja sen juonsivat Puhan lisäksi Pelaajan toimituksen Juha Wakonen, Eemeli Rekunen sekä Janne Pyykkönen. Puha tähditti Pelaajacastia 22. kesäkuuta 2011 asti. Pelaajacastin 69. jakso jäi Puhan viimeiseksi castin vakijäsenenä.
Pelaajacast on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu podcast. Se valittiin maan toiseksi parhaaksi podcastiksi Jakso.fin yleisöäänestyksessä 2017. Puha on H-Townilta lähtönsä jälkeen vieraillut Pelaajacastissa ajoittain.
Middleware ja Peliala
Puha kirjoitti blogissaan aikoneensa siirtyä yhdysvaltalaisen Naughty Dog -pelitalon palvelukseen communications directorin -työtehtäviin vuonna 2011 ja asioiden olleen jo sovittuna Los Angelesin päädyssä, mutta muutto Yhdysvaltoihin kariutui byrokratian vuoksi.
Elokuussa 2011 Puha siirtyi tekemään markkinointityötä Umbra Softwarelle. Marraskuussa 2013 Puha ilmoitti Umbra Softwaren aloittaneen mittavan yhteistyön Call of Duty -pelisarjan kanssa. Heinäkuussa 2015 Puha siirtyi suomalaisen pelitalo Remedy Entertainmentin palvelukseen.
Tunnustukset ja saavutukset
Suomen peliohjelmisto- ja multimediayhdistys Figma valitsi vuonna 2010 Puhan Peliluolaan eli kotimaisen peliteollisuuden Hall of Fameen.
Itävallan Grand Prix 1997
Itävallan Grand Prix 1997 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. syyskuuta A1-Ringillä. Kyseessä oli ensimmäinen A1-Ringillä ajettu Formula 1 -kilpailu ja ensimmäinen Itävallan Grand Prix sitten kauden 1987, jolloin ajettiin vanhalla Österreichringillä. Kilpailun voitti Jacques Villeneuve, jolle voitto oli uran kymmenes.
Toisesta lähtöruudusta lähtenyt Mika Häkkinen nousi lähdössä kilpailun johtoon, mutta hän joutui keskeyttämään pääsuoralle jo ennen ensimmäisen kierroksen päättymistä moottoririkon takia.