cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Mauritz Nordenstam
Uran huippu
Nordenstamin on katsottu vaikuttaneen myönteisesti vuoden 1863 säätyvaltiopäivien koollekutsumiseen. Hän sai kunnian tuoda keisarin valtiopäiväkutsu Pietarista Helsinkiin, ja hänet nimitettiin syyskuussa 1863 maamarsalkaksi eli aatelissäädyn puhemieheksi. Vaikka hän ei kuulunut liberaaleihin, joita huomattava osa aatelissäädyn valtiopäivämiehistä tuolloin oli, hän onnistui kuitenkin voittamaan säädyn luottamuksen ja arvostuksen. Nordenstam käytti asemansa suomia valtaoikeuksia taitavasti linjatessaan valtiopäivien toimintaa. Hän oli uudelleen maarmarsalkkana vuosien 1867 ja 1872 valtiopäivillä. Useimmat säätyjen keisarille tekemät anomusesitykset perustuivat Nordenstamin ja ministerivaltiosihteeri Armfeltin yhteiseen etukäteisvalmisteluun. Vuosien 1877–1878 valtiopäiville Nordenstam osallistui vain tavallisena valtiopäivämiehenä, mutta myötävaikutti silti tärkeän asevelvollisuuslain hyväksyntään.
Nordenstam oli puheenjohtajana vuonna 1864 asetetussa perustuslakikomiteassa, joka laati esitykset Suomen uudesta valtiopäiväjärjestyksestä ja hallitusmuodosta. Nordenstam lienee valittu komitean johtoon, jotta sen esityksistä tulisi maltillisia ja siten venäläisille kelpaavia, mutta hänen rajallisen asiantuntemuksensa vuoksi komitean liberaalit juristijäsenet pääsivät sanelemaan esitysten sisällön. Keisari Aleksanteri II kieltäytyi vahvistamasta komitean laatimaa hallitusmuotoesitystä, koska se näyttäytyi liian selvästi uutena perustuslakina, ja ajatus perustuslaista oli itsevaltaisella Venäjällä pannassa. Saman komitean laatima uusi valtiopäiväjärjestys sen sijaan nähtiin lähinnä vanhan lainsäädännön ajanmukaistamisena, joten se sai keisarin vahvistuksen huhtikuussa 1869.
Nordenstam palkittiin ansioistaan monin kunnianosoituksin. Hänet korotettiin vapaaherran aatelisarvoon vuonna 1860 ja hänen sukunsa merkittiin seuraavana vuonna Ritarihuoneelle vapaaherrallisena sukuna numero 46. Hänet myös ylennettiin jalkaväenkenraaliksi 1870 ja keisarin kenraaliadjutantiksi 1874. Jo vuonna 1848 hänet oli nimetty Suomen Tiedeseuran ja Societas pro Fauna et Flora Fennica -seuran kunniajäseneksi. Nordenstam asui Helsingissä yksityistalossa osoitteessa Pohjoisesplanadi 35, samassa korttelissa useiden muiden senaattorien kanssa.
Nordenstam jatkoi senaatin johdossa keisari Aleksanteri III:n ja kenraalikuvernööri Fjodor Heidenin valtakauden alkuaikoihin saakka. Hänet nimitettiin vielä toukokuussa 1882 uudelle kolmivuotiskaudelle talousosaston varapuheenjohtajana, mutta hän kuoli vain kuukautta myöhemmin. Nordenstam on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Hänen hautamuistomerkkinsä on alueen suurikokoisimpia.
Muisto
thumb|pysty|Nordenstam vuonna 1938 julkaistussa postimerkissä. Vaikka 24 vuotta senaatin talousosastoa johtanut Nordenstam oli Suomen ”pitkäaikaisin pääministeri”, hän on myöhemmässä historiankirjoituksessa ja -tutkimuksessa jäänyt melko tuntemattomaksi. Asiaa ei ole helpottanut se, että hän hävitti suuren osan henkilökohtaista arkistoaan ennen kuolemaansa. Nordenstamista julkaistiin vuonna 1938 postimerkki.
Perhe
Nordenstam meni vuonna 1839 Kaukasiassa naimisiin venäläisen nimineuvoksen tyttären Olga Vladimirovna Panovan (1823–1891) kanssa. Heidän ainoa poikansa kuoli heti syntymän jälkeen vuonna 1841. Kolme tytärtä eli aikuisiksi, ja kaksi heistä toimi keisarinnan hovineiteinä. Tyttäristä Sofia meni myöhemmin naimisiin kreivi Carl Robert Mannerheimin kanssa ja Anna kauppaneuvos Nicolas Sinebrychoffin kanssa. Sofia Nordenstamista tuli näin myös marsalkka C. G. E. Mannerheimin äitipuoli.
Nordenstamin ainut eloon jäänyt miespuolinen jälkeläinen, joskin aviottomana syntynyt, oli hänen kuopiolaisen piian Maria Augusta Ahlqvistin (ent. Kukkonen) kanssa vuonna 1826 saamansa August Ahlqvist, myöhempi Helsingin yliopiston suomen kielen professori ja rehtori. Varmistaakseen aatelisarvonsa periytymisen eteenpäin Nordenstam adoptoi vuonna 1869 perillisekseen Standertskjöld-sukuun kuuluvan serkkunsa pojan, Herman Standertskjöld-Nordenstamin. Nordenstamin aatelissuku sammui näin hänen kuollessaan ja arvo sekä suvun numero siirtyivät uudelle Standertskjöld-Nordenstam-suvulle.
Edoardo Garbin
pienoiskuva|Edoardo Garbin Edoardo Garbin (1865–1943) oli italialainen tenori. Hän debytoi vuonna 1891 esittämällä Don Alvaron roolin Giuseppe Verdin oopperassa Kohtalon voima.
Garbin esiintyi muun muassa Ruggero Leoncavallon Zazàn kantaesityksessä vuonna 1900.
Ernst Fredrik Tihlman
Ernst Fredrik Tihlman (13. tammikuuta 1765 Huittinen – 19. elokuuta 1844 Koivulahti) oli suomalainen kapteeni, postimestari ja Tampereen pormestari.
Tihlmanin isä oli Porin jalkaväkirykmentin Everstiluutnantin komppaniassa palvellut majuri Ernst Fredrik Tihlman. Hän vietti lapsuutensa Huittisten Karhiniemen kylässä Untossa komppanian luutnantin virkatalossa. Hänet merkittiin jo kaksivuotiaana vapaaehtoisena Porin jalkaväkirykmentin rulliin ja hänestä tuli kersantti 1772, tykistön kadetti 1775 ja vänrikki 1782. Navigaatiotutkinnon Tihlman suoritti 1784. Hän palveli Porin jalkaväkirykmentin Vesilahden komppaniassa ensimmäisenä adjutanttina 1780-luvulla. Tihlman osallistui Kustaa III:n sotaan luutnanttina. Hän oli mukana Anjalan liitossa ja tuomittiin sen vuoksi kuolemaan mutta armahdettiin sitten. Armeijan palveluksesta hän erosi kapteenina 1808.
Tihlman oli naimisissa vuodesta 1793 lääninrovasti Erik Castrénin tyttären Catharina Christina Castrénin (1772–1852) kanssa. Heillä oli kuusi tytärtä.
Tasavallan Presidentti (vuoden 1971 albumi)
Tasavallan Presidentti on Tasavallan Presidentin toinen albumi. Sitä kutsutaan myös Tasavallan Presidentti II:ksi, koska myöskään yhtyeen ensimmäisellä levyllä ei ole nimeä. Levy ilmestyi vuonna 1971, eli myöhemmin kuin Pekka Strengin ja Tasavallan Presidentin yhteinen levy Magneettimiehen kuolema, joka äänitettiin levyä myöhemmin. ”I Love You Teddy Bear” on uusi versio yhtyeen ensimmäisen levyn kappaleesta ja ”Deep Thinker” uusi versio yhtyeen syksyllä 1970 julkaiseman ”Solitary”-singlen B-puolesta.
Kaare Dybvad
Kaare Dybvad Bek (s. 5. elokuuta 1984 Holbæk) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Tanskan nykyinen maahanmuuttoministeri toukokuusta 2022. Aiemmin hän toimi sisä- ja asuntoministerinä. Hän toimi jo syksyllä 2020 lyhyesti Tanskan maahanmuuttoministerinä, kun virkaa hoitanut Mattias Tesfaye oli isyyslomalla. Dybvad on istunut kansankäräjillä vuodesta 2015.
Yksityiselämä
Dybvad on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
René Jacobs
René Jacobs (s. 30. lokakuuta 1946 Gent) on belgialainen kontratenori ja orkesterinjohtaja. Vuonna 1977 hän perusti oman orkesterinsa ja vuonna 1991 hänestä tuli Innsbruckin musiikkijuhlien taiteellinen johtaja. René Jacobs on toiminut opettajana Schola Cantorum Basiliensisissa ja vuodesta 1988 hän on vastannut Centre de Musique baroque de Versailles’n toiminnoista. Hän on saanut orkesterinjohtajana tekemistään levytyksistä useita tunnustuksia: Grammy-palkinto parhaasta oopperasta, Gramophone vuoden äänityksestä sekä useita eurooppalaisia tunnustuksia.
Orkesterinjohtajana hän on työskennellyt merkittävällä tavalla musiikin partituurien kanssa ja usein uudistanut niiden orkestrointia sekä vokaaliosuuksien ornamentaatioita.
Marcel Dupré
thumb|Marcel Dupré thumb|Marcel Dupré soittamassa [[Notre Damen katedraali (Pariisi)|Notre Damen urkuja. Ambrose McEvoyn maalaus 1900-luvun alkupuolelta.]] Marcel Jean Jules Dupré (3. toukokuuta 1886 Rouen, Ranska – 30. toukokuuta 1971 Meudon, Ranska) oli ranskalainen urkuri, pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.
Elämä
Marcel Dupré pääsi vuonna 1904 Pariisin konservatorioon. Häntä opettivat Charles-Marie Widor, Alexandre Guilmant, Louis Vierne ja Louis Diémer. Vuonna 1914 Dupré voitti Prix de Romen kantaatillaan Psyché. Vuonna 1926 hän pääsi urkujensoiton ja improvisaation professoriksi Pariisin konservatorioon.
Dupré tuli tunnetuksi yli 2 000 urkuresitaalistaan, jotka hän piti eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvaltoja ja Australiaa. Hän esitti muun muassa Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon. Vuosina 1934–1971 Dupré toimi Pariisissa Saint-Sulpicen kirkon pääurkurina Widorin jälkeen oltuaan sitä ennen jo pitkään tämän assistenttina. Vuosina 1947–1954 hän johti Conservatoire Américainea, ja vuonna 1954 hän seurasi Claude Delvincourtia Pariisin konservatorion johtajana. Hän luopui virastaan 1956.
Tuusniemi
pienoiskuva|Tuusniemen kunnantalo on Tuusniemen kirkonkylällä sijaitseva hallinto- ja virastorakennus. pienoiskuva|Ilmakuva Tuusniemen keskustasta. Tummana näkyvä järvi on nimeltään Juojärvi, kuvan eteläosassa Pahkasalon saari. Tuusniemi on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan kaakkoisosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Keskustaajama sijaitsee valtatie 9:n varrella. Valtatie on tässä kohtaa myös osa Sinistä tietä, joka on kansainvälinen matkailutie Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle.
Tuusniemen kirkko valmistui 1869, sen suunnitteli Ernst Lohrmann ja rakensi Mikko Karjalahti. Kirkonkylä sijaitsee Juojärven pohjoisrannalla.
Vapaa-ajan asuntoja Tuusniemellä on 1 355.
Maantiede
Tuusniemi sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan kaakkoisosassa, Kuopion ja Joensuun puolivälissä. Sen naapurikunnat ovat Heinävesi, Kaavi, Kuopio, Leppävirta ja Outokumpu.
Kyliä
Enonsalo, Hauranki, Hiidenlahti, Juojärvi, Juurikkamäki, Jänissalo, Kartansalo, Kiukoonniemi, Kojanlahti, Konttimäki, Kosula, Lapinjärvi, Laukka-aho, Laukansalo, Leppäranta, Litmaniemi, Lohilahti, Miettilä, Ohtaanniemi, Paakkila, Petäjämäki, Susiniemi, Syrjäsaari, Tuusjärvi, Tuusniemi, Ukonlahti, Viitamäki, Pajumäki, Soittu.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Tuusniemellä oli 2 597 asukasta, joista 1 034 asui taajamassa, 1 516 haja-asutusalueilla ja 47:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Tuusniemen taajama-aste on 40,5 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Tuusniemen kirkonkylä.
Historia
Tuusniemen alueelta on löytynyt merkkejä kivikautisesta asutuksesta.
Ruotsi-Suomen ja Venäjän välinen valtakunnanraja kulki Tuusniemen lähistöllä, mutta Pähkinäsaaren rauhasta Täyssinän rauhaan rajalinja oli epämääräinen ja seudulla oli levottomuuksia. Täyssinän rauhan rajakivi on Ohtaansalmessa, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan rajalla, Virranniemen etelärannalla.
Tuusniemellä toimi vuosina 1904–1975 Paakkilan kaivos sekä malminrikastamo. Kyseessä oli aikoinaan Euroopan suurin asbestikaivos. Se lakkautettiin kannattamattomana, mutta myös sen aiheuttamien terveys- ja ympäristöhaittojen vuoksi.
Hallinto
Kunnanvaltuustossa on 17 paikkaa, joista kahdeksan on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Talous
Vuonna 2015 kunnassa oli 614 työpaikkaa. Niistä 23 prosenttia oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 60 % palveluissa ja 14 % jalostuksessa. Palvelujen osuus työpaikoista oli pienempi kuin koko maassa keskimäärin (75 %), ja alkutuotannon osuus suurempi kuin koko maassa (3 %).
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kaavilla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta kuuluu Kuopion evankelis-luterilaiseen seurakuntayhtymään, ja se toimii myös Kaavin kunnan ja Kuopion kaupungin alueilla.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Tuusniemen alueella toimii Kuopion ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Tuusniemen kunnan nykyisellä alueella.
Palvelut
pienoiskuva|[[Tuusniemen yhtenäiskoulu ja Tuusniemen lukio toimivat Tuusniemen kirkonkylällä sijaitsevassa koulukeskuksessa.]] pienoiskuva|[[Tuusniemen kirjasto toimii Kuopion kaupunginkirjaston lähikirjastona.]] pienoiskuva|[[Tuusniemen kotiseutumuseo sijaitsee Tuusniemen kirkon ja kunnantalon naapurina.]] Tuusniemellä esi- ja perusopetusta annetaan Tuusniemen yhtenäiskoulussa. Sen yhteydessä toimii syyskuussa 1968 perustettu Tuusniemen lukio. Tuusniemen kirjasto toimii samassa koulukeskuksessa yhtenäiskoulun ja lukion kanssa.
Tuusniemen paloasemalla Juojärventiellä on kolme ajoneuvoa: sammutusauto PS 661, säiliöauto PS 663 ja miehistöauto PS 667. Asemalla on myös vene ja moottorikelkka. Tuusniemellä sairaankuljetus- ja ensihoitotehtävät hoitaa EPS 338.
Paras-hankkeen vaikutukset
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Tuusniemi hakeutui Paras-hankkeen ja tulevaisuudennäkymien johdosta Kuopion seutukuntaan, ja voimakkaampaan yhteistyöhön Kuopion kaupungin kanssa, hakien muun muassa palvelutoiminnan keskittämistä suurempiin kokonaisuuksiin ja oman asukasmäärän nousua kasvukeskuksen imussa. Ensimmäisenä konkreettisena toimenpiteenä Tuusniemi erosi joulukuussa 2007 Koillis-Savon kansanterveystyön kuntayhtymästä. Kuopion kaupunki on tuottanut 1. tammikuuta 2009 alkaen Tuusniemen kunnan perusterveydenhuollon palvelut.
Kakkosen kausi 2007
Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2007 se pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Sarjasta putosi kolme lohkojen viimeistä suoraan Kolmoseen ja lohkovoittajat nousivat Ykköseen.
Kakkosen karsinnat
Kakkosen karsintoihin pääsivät piirien parhaat joukkueet Kolmosesta. Nämä joukkueet oli jaettu kolmeen neljän joukkueen nousukarsintalohkoon, joiden kolme parasta nousi Kakkoseen kaudeksi 2008. Karsintasarjassa kaikki kohtasivat kerran toisensa.
Antiikin Arkadia
pienoiskuva|upright=1.1|Arkadia sekä muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla. Arkadia oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan sisäosien vuoristoisella alueella ja käsitti suurin piirtein nykyisen Arkadian alueyksikön alueen.
Arkadian tärkeimpiä kaupunkeja olivat Tegea ja Mantineia. Noin vuonna 371/370 eaa. lyhytaikaisen Arkadian liiton keskukseksi perustettiin Megalopolis. Arkadialaisista käytettiin etnonyymiä Arkas, monikossa Arkades , latinaksi Arcas, monikossa Arcades.
Maantiede
Arkadia sijaitsi kokonaan Peloponnesoksen niemimaan sisäosissa. Sitä ympäröivät pohjoisessa Akhaia, idässä Argolis, etelässä Lakonia ja Messenia ja lännessä Elis. Pinta-alaltaan Arkadia oli niemimaan toiseksi suurin maakunta Lakonian jälkeen. Sen suurin pituus oli noin 80 kilometriä ja leveys noin 56–65 kilometriä, ja pinta-ala noin neliökilometriä.
Luonnonmaantiede
Arkadiaa reunustivat joka puolelta vuoret, jotka muodostivat ikään kuin luonnolliset suojamuurit ja erottivat maakunnan Peloponnesoksen muista alueista. Myös Arkadian sisäosat olivat hyvin vuoristoiset.
pienoiskuva|vasen|[[Kyllíni (vuori)|Kyllene-vuori.]] Arkadian länsi- ja itäosat erosivat huomattavasti toisistaan luonnonmaantieteeltään. Länsiosassa vuoret olivat korkeita ja karuja ja muodostivat tiiviitä vuoristoalueita, ja niiden välissä oli vain pieniä ja hedelmättömiä laaksoja. Vuorilla oli paljon metsiä ja riistaa. Vielä Pausaniaan aikana alueella eli paitsi villikarjuja myös karhuja. Alueen läpi virtasi Alfeios-joki sivuhaaroineen. Tässä osassa Arkadiaa oli vain vähän asukkaita, ja sen asujaimistoa pidettiin luonteiltaan karkeina. Elinkeinoina olivat metsästys ja karjanhoito. Arkadian läntisemmän osan ainoa merkittävämpi tasanko oli Megalopoliin luona.
pienoiskuva|vasen|Klimaks eli ”Portaat”, [[Pausanias (maantieteilijä)|Pausaniaan mainitsema kulkureitti vuorten yli Argoliista Arkadiaan. ]] Arkadian itäosassa vuoret olivat sen sijaan matalampia, ja niiden välissä oli useita pieniä mutta hedelmällisempiä tasankoja, jotka tuottivat viljaa, oliiviöljyä ja viiniä. Nämä tasangot olivat niin vuorten ympäröimiä, että niihin vuorilta laskeneet vesivirrat löysivät ulospääsyn ainoastaan karstimaaperän halkeamista, jotka ovat tyypillisiä kalkkikivivuorille. Monet virrat, jotka näin katosivat maan alle, nousivat uudestaan maan pinnalle jossakin muualla. Arkadialaiset kutsuivat näitä aukkoja nimellä zerethra, siinä missä nykykreikassa niistä käytetään sanaa katavóthra (καταβόθρα). Kaikki Arkadian tärkeimmät kaupungit — Tegea, Mantineia, Orkhomenos, Stymfalos ja Feneos — sijaitsivat näillä vuorten ympäröimillä tasangoilla. Niiden alueet ulottuivat läpi koko Arkadian itäosan Lakonian rajalta Akhaian Sikyonin ja Pellenen rajoille.
Arkadian tärkeimmät vuoret olivat sen luoteisosassa sijainnut Erymanthos, joka muodosti Eliin, Akhaian ja Arkadian rajan; sekä pohjoisosassa sijainnut Aroania ja koillisosassa sijainnut Kyllene, jotka yhdessä muodostivat Arkhaian ja Arkadian rajan. Itäosassa Arkadian ja Argoliin rajalla sijaitsivat Oligyrtos- ja Artemision-vuoret ja kaakkoisosassa Arkadian ja Lakonian rajalla Parthenion-vuori. Eteläosassa sijaitsivat Mainalos- ja Lykaion-vuoret.
Arkadian samoin kuin koko Peloponnesoksen tärkein joki oli Alfeios. Se sai alkunsa Arkadian etelärajalta, suuntautui kohti luoteista ja sai vettä useista sivuhaaroista. Myös Styks-, Eurotas- ja Erasinos-joet saivat alkunsa Arkadiasta. Arkadian itäosien lukuisista pienistä järvistä tärkein oli Stymfalos lähellä samannimistä kaupunkia.
Arkadian tuotteista parhaiten tunnettuja olivat sen aasit, joita käytettiin muuallakin.
Alueet
Arkadia jaettiin useisiin alueisiin, joista monet saivat nimensä keskus-poliksestaan eli kaupunkivaltiostaan. Lisäksi Arkadiassa oli neljä heimoaluetta, Eutresia, Kynuria, Mainalia ja Parrhasia. Kukin näistä neljästä alueesta oli Arkadian valtiomallissa samantasoinen Arkadian polisten kanssa.
Kaupungit
Suurin osa Arkadian kaupungeista oli käytännössä ennemmin kyliä, jotka olivat itsenäisiä. Arkadian itäosassa oli kuitenkin joitakin merkittäviä kaupunkeja. Näistä merkittävimmät olivat Tegea ja Mantineia, jotka sijaitsivat Lakonian ja Argoliin rajoilla. Niiden alue oli nykyistä Trípolin tasankoa.
Polikset
Arkadian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Muita kaupunkeja
Arkadian muita kaupunkeja (tai kyliä) olivat:
Esihistoria ja mytologia
Arkadialaiset pitivät itseään koko Kreikan vanhimpina asuttajina, ja kutsuivat itseään nimityksellä proselēnoi, ikään kuin olisivat olleet Kuutakin vanhempia. Jotkut antiikin lähteet tosin tulkitsivat tämän epiteetin toisella tapaa. Alkuperänsä arkadialaiset juonsivat eponyymiin heerokseensa Arkakseen, Zeuksen poikaan, vaikkakin myös hänen sukutaustastaan esiintyy erilaisia versioita eri kirjailijoilla.
Kreikkalaiset kirjailijat kutsuivat arkadialaisia autoktoonisiksi tai pelasgeiksi, ja joskus Pelasgos mainitaan heidän ensimmäiseksi kuninkaakseen. Herodotos sanoo arkadialaisten ja kynurialaisten olleen ainoita Peloponnesoksen asukkaita, jotka eivät koskaan olleet vaihtaneet asuinpaikkaansa. Ainakin tiedetään, että Arkadiaa asuttivat samat heimot koko historiallisesti tunnetulla antiikin ajalla. Arkadokyproslaisen murteensa perusteella arkadialaiset vaikuttavat olleen samaa, Peloponnesosta alun perin asuttanutta ja akhaijeiksi kutsuttua kansaa, joka levittäytyi myöhemmin niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana Kyprokselle.
Varhaisina aikoina arkadialaisilla oli kuninkaita, joista Pausanias antaa pitkän luettelon. Sen perusteella vaikuttaa, että arkadialaiset jakaantuivat jo varhain useisiin itsenäisiin valtioihin. Varhaisin vaikuttaa olleen jako kolmeen osaan. Tämä käy ilmi myös kreikkalaisesta mytologiasta, jossa Arkaalla on kolme poikaa, Azan, Afeidas ja Elatos. Myöhempiä arkadialaisia kuninkaita pidettiin näiden jälkeläisinä. Kolmijako ilmenee myös arkadialaisten maantieteellisessä jaossa azaneihin, parrhasioihin ja trapezuntioihin.
Troijan sodan yhteydessä mainitaan kuitenkin vain yksi arkadialainen kuningas, Agapenor, joka oli Ankaioksen poika ja Afeidaan jälkeläinen. Homeroksen Iliaan laivaluettelon mukaan hän purjehti arkadialaisten johdossa Troijaan 60 laivalla, jotka Agamemnon oli heille antanut. Laivaluettelo on samalla varhaisin lähde, joka antaa viitteitä Arkadian rajoista: sen mukaan Arkadiaan kuuluivat ainakin sen itäosan tasangot sekä Parrhasia, samoin kuin Rhipai, Stratie ja Enispe, joista ei tiedetä muutoin mitään.
Ennen Troijan sotaa arkadialaisten kerrottiin lähettäneen useita siirtokuntia Italiaan. Tärkeimmäksi näistä esitettiin Euandroksen johtama siirtokunta, joka olisi asettunut Tiberin rannalle paikalle, johon Rooma myöhemmin rakennettiin. Rooman Palatium-kukkula olisi saanut nimensä Euandroksen kotikaupungin, Arkadian Pallantionin mukaan.
Arkaainen kausi
Peloponnesoksen doorilaisvalloituksessa vuortensa suojissa olleet arkadialaiset säilyttivät itsenäisyytensä. Spartalaiset yrittivät kuitenkin mahtiasemaan noustuaan saada Arkadian kaupungit hallintansa alle. Tämän vuoksi arkadialaiset taistelivat messenialaissodissa messenialaisten puolella Spartaa vastaan. He osoittivat läheisiä välejä messenialaisia kohtaan ottamalla näitä maahansa ja antamalla tyttäriään avioliittoon messenialaisten kanssa ainakin toisen messenialaissodan lopulla vuonna 631 eaa. Arkadialaiset myös tuomitsivat kuolemaan Orkhomenoksen kuninkaan Aristokrateen, koska tämä oli hylännyt messenialaiset samaan sotaan kuuluneessa, niin kutsutussa suuren kaivannon taistelussa spartalaisten lahjomana.
pienoiskuva|[[Tegean Athene Alean temppelin rauniot.]] Koska arkadialaiset eivät muodostaneet mitään yhtä poliittista kokonaisuutta ja toimivat vain harvoin yhdessä sodassa ja diplomatiassa ennen Megalopoliin perustamista vuonna 371/370 eaa., alueen historia tältä ajalta on pääosin sen yksittäisten polisten eli kaupunkivaltioiden historiaa. Seuraavassa kuvataan vain tärkeimmät käänteet, jotka koskivat koko Arkadiaa.
Kuten todettua, spartalaiset yrittivät usein vallata Arkadian. Koko Lakonian eli Spartan hallussa olleen alueen pohjoisosa kuului alun perin Arkadiaan, ja sen asukkaat olivat myöhemminkin edelleen arkadialaisia. Arkadiaa olivat aiemmin ainakin Skiratis, Beleminatis, Maleatis ja Karyatis, mutta spartalaiset olivat vallanneet ne jo ennen vuotta 600 eaa. Spartalaiset kohtasivat huomattavan vastuksen Tegeassa. Tegea ja Sparta sotivat keskenään useita satoja vuosia, ja Sparta koki useita tappioita. Sparta sai yliotteen naapuristaan vasta vuonna 560 eaa. Tämän jälkeen Tegea ja muut Arkadian kaupungit esiintyvät Spartan liittolaisina eli osana peloponnesolaisliittoa, ja niiden sotajoukot olivat spartalaisten komennon alaisia muualla sodittaessa. Kaupungit olivat kuitenkin muutoin itsenäisiä eivätkä tulleet varsinaisesti Spartan alaisuuteen.
400-luvun eaa. alun persialaissodissa arkadialaiset taistelivat Spartan rinnalla. Tegea oli tuohon aikaan Peloponnesoksen toiseksi suurin sotilasmahti, ja tegealaisilla oli kunnia-asema muodostaa peloponnesolaisliiton yhdistyneen sotajoukon vasen siipi.
Klassinen kausi
Vuoden 479 eaa. Plataiain taistelun ja kolmannen messenialaissodan alun vuonna 464 eaa. välillä arkadialaiset olivat jälleen sodassa Spartaa vastaan. Sodasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän, mutta spartalaisten tiedetään saaneen kaksi sotavoittoa, toisen Tegeaa ja Argosta vastaan Tegeassa ja toisen kaikkia arkadialaisia, kuitenkin mantineialaiset lukuun ottamatta, vastaan Dipaiassa Mainalian alueella.
400-luvun eaa. jälkipuolen peloponnesolaissodassa arkadialaiset kaupungit pysyivät uskollisina Spartalle Mantineiaa lukuun ottamatta. Mantineia, jossa sovellettiin Arkadian kaupungeista eniten demokratiaa, liittoutui Argoksen, Ateenan ja Eliin kanssa vuonna 421 eaa. ja julisti sodan Spartaa vastaan. Mantineialaiset kuitenkin kärsivät tappion ja joutuivat uusimaan liittonsa Spartan kanssa vuonna 417 eaa. Joitakin vuosia myöhemmin spartalaiset, jotka olivat kateellisia Mantineian voimasta, tuhosivat kaupungin muurit, ja jakoivat vuonna 385 eaa. kaupungin asukkaat neljään tai viiteen kylään, joista kaupunki oli alun perinkin koostunut.
pienoiskuva|[[Megalopoliin teatteri.]] Spartan tappio Leuktran taistelussa Epameinondaan johtamia thebalaisia vastaan vuonna 371 eaa. teki lopun Spartan johtoasemasta Peloponnesoksella ja palautti Arkadian kaupungeille niiden itsenäisyyden. Mantineia rakennettiin heti uudelleen, ja jo samana vuonna perustettiin myös Arkadian liitto. Tämän liiton puuhamiehenä toimi erityisesti Mantineiasta kotoisin ollut Lykomedes, ja hän sai tukea Epameinondaalta ja muilta boiotialaisilta johtajilta. Suunnitelmaa vastustivat Orkhomenoksen, Tegean ja muiden arkadialaiskaupunkien aristokraattiset piirit, mutta se sai suurta tukea Arkadian kansalta. Arkadialaiset päättivät perustaa hallintokeskuksekseen kokonaan uuden kaupungin, jonka nimeksi tuli Megalopolis. Sen rakennustyöt pantiin alulle nopeasti, ja sinne asutettiin väkeä noin 40 arkadialaisesta kaupungista ja kylästä.
pienoiskuva|[[Megalopolis|Megalopoliin lyömä hopeastateeri, n. 363–362 eaa. Kuvituksessa seppelöity Zeus Lykaioksen pää sekä nuori, alaston kivellä istuva Pan ja hallintovirkamiehen nimi .]] Arkadian liiton valtiomuodosta tiedetään vain vähän. Liiton neuvosto, joka tunnettiin nimellä Myrioi (, ”Kymmenentuhatta”), kokoontui Megalopoliissa. Neuvosto oli ilmeisesti edustuksellinen kansankokous, eikä koostunut pelkästään megalopolislaisista. Antiikin lähteistä ei kuitenkaan ilmene, milloin ja kuinka usein neuvosto kokoontui tai oliko suuren neuvoston rinnalla olemassa jokin toinen, pienempi neuvosto. Liitolle muodostettiin myös pysyvä armeija, Eparitoi, joka koostui miehestä.
Vuonna 365 eaa. puhkesi sota Arkadian ja Eliin välille. Arkadialaiset menestyivät siinä, ottivat Olympian haltuunsa ja antoivat Olympian kisat Pisan haltuun vuonna 364 eaa. Arkadialaiset ottivat osan Olympian aarteista maksaakseen joukoilleen. Mantineialaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet näitä tekoja, päin vastoin kuin tegealaiset sekä thebalaiset. Seurauksena mantineialaiset päätyivät liittoutumaan entisten vihollistensa spartalaisten kanssa. Näin Arkadian voimakkaimmat kaupungit olivat jälleen toisiaan vastaan, ja uusi liittokunta tuhoutui hyvin pian perustamisensa jälkeen. Arkadian levottomuudet toivat Epameinondaan jälleen Theban armeijan johdossa Peloponnesokselle vuonna 362 eaa. Hän kaatui Mantineian taistelussa. Taistelua seurasi rauhallisempi aika sen osanottajille Spartaa lukuun ottamatta.
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Arkadian vaiheista hellenistisellä ja roomalaisella kaudella tiedetään vähemmän. Megalopolis säilyi olemassa, mutta Arkadian liitto oli menettänyt kaiken todellisen valtansa. Hellenistisen kauden alussa monet Arkadian kaupungit vaikuttavat olleen tyrannien käsissä. Kaupunkien välillä oli niin vähän yhteisymmärrystä, että osa niistä, kuten Megalopolis, liittyi Akhaian liittoon ja osa, kuten Orkhomenos, Tegea ja Mantineia, Aitolian liittoon.
Lopulta koko Arkadia liitettiin Akhaian liittoon, johon se kuului aina siihen saakka kun roomalaiset lakkauttivat liiton vuonna 146 eaa. Roomalaisvalloituksen myötä Arkadia kuten muukin Peloponnesos tulivat ensin osaksi roomalaista Macedonian provinssia ja myöhemmin vuodesta 27 eaa. lähtien Achaean provinssia. Kuten monet muutkin Kreikan alueet, Arkadia taantui roomalaisvallan aikana. Strabon kuvaa sen lähes autiona ajanlaskun alun tienoilla. Kaikista sen vanhoista kaupungeista ainoastaan Tegea oli hänen aikanaan edelleen asuttu. Suurta osaa Arkadiaa koskien olemme tietomme velkaa 100-luvulla kirjoittaneelle Pausaniaalle, joka omisti yhden kirjan teoksestaan Kreikan kuvaus Arkadian kaupungeille ja niiden jäänteille.
Kulttuuri ja uskonto
pienoiskuva|[[Nicolas Poussinin maalaus Et in Arcadia ego eli Arkadian paimenet, n. 1650–1655.]] Vuortensa suojaamina arkadialaiset kokivat vähemmän muutoksia kuin muiden Kreikan seutujen asukkaat. Heidät esitetään elintavoiltaan yksinkertaisina ja tarpeiltaan vaatimattomina; ja Arkadiasta kotoisin olleen Polybioksen todistuksen mukaan heillä oli Kreikassa hyvä maine vieraanvaraisina, ystävällisinä ja hurskaina ihmisinä. Hän katsoi näiden hyveiden olleen seurausta heidän yhteiskunnallisista instituutioistaan, ja erityisesti musiikin harrastuksesta, mikä pehmensi sitä luonteen karuutta, jota seudun luonnon karuus oli omiaan tuottamaan. Kynaithan asukkaiden raa'an luonteen hän selitti sillä, että nämä eivät harrastaneet musiikkia. Myös muista antiikin lähteistä tiedetään, että musiikki oli keskeisellä sijalla arkadialaisten koulutuksessa, ja arkadialaiset mainitaan usein musiikinrakkaudestaan sekä menestyksestä musiikin harjoittamisessa. Katsottiin, että lyyra olisi keksitty Arkadiassa, ja sen olisi keksinyt Hermes. Paimenten soitin syrinks eli panhuilu puolestaan oli Arkadian suojelusjumalan Panin keksimä.
pienoiskuva|[[Thomas Colen maalaus Unelma Arkadiasta (Dream of Arcadia), n. 1838.]] Myöhemmin roomalaiset bukoliset runoilijat liioittelivat arkadialaisten luonteen ja elämäntavan yksinkertaista puhtautta ja hyveellisyyttä niin, että se kuvattiin ideaalitilana. Sen paimenten kuvattiin elävän täydellisessä viattomuuden ja hyveen tilassa, ja näin Arkadiasta tuli synonyymi kaupunkilaiselämää vastaan asetetulle paimenidyllille ja jopa eräänlaiselle paratiisille, Arkadia-utopialle. Todellisuudessa Arkadia oli, kuten kuvattua, varsin karua vuoristoaluetta. Käsitys Arkadiasta idyllinä on kuitenkin vaikuttanut paljon 1600–1800-lukujen maalaustaiteeseen, jossa se esitetään ihannoidussa valossa. Arkadian maineeseen idyllinä liittyy myös tunnettu memento mori -tyyppinen lausahdus Et in Arcadia ego ("Arkadiassakin minä olen"), jossa "minän" voidaan nähdä viittaavaan kuolemaan ja "Arkadian" yleisesti utooppiseen paikkaan – kuolema on siis läsnä myös paratiisissa.
Arkadialaisia ei tunnettu vastaavalla tavalla älystään, mistä siitäkin tuli lukuisia sanontoja, kuten Arcadici senses ja Arcadicae acres. Juvenalis kutsuu pölkkypäätä ilmaisulla Arcadicus juvenis. Arkadialaiset olivat vahvaa ja kovakuntoista vuoristokansaa, ja myöhempien sveitsiläisten tavoin palvelivat usein palkkasotilaina.
Arkadialaisten uskonto oli paimenten ja metsästäjien kansalle luonteenomainen. Hermes oli alun perin arkadialainen jumaluus. Hänen katsottiin syntyneen Kyllene-vuorella ja kasvaneen Akakesios-vuorella. Jumala, jota arkadialaiset erityisesti palvoivat, oli hänen poikansa Pan, paimenten ja laumojen suojelija. Arkadialaisiin vanhoihin jumaluuksiin lukeutui myös Artemis, joka suojeli metsästystä ja vaikuttaa olleen alun perin eri jumalatar kuin se Artemis, joka myöhemmin tunnettiin Apollonin sisarena, ja johon hänet myöhemmin yhdistettiin. Zeusta palvottiin epiteetillä Lykaios, ja hänelle annettiin ihmisuhreja aina hellenistiselle kaudelle saakka, mikä kertoo toisaalta arkadialaisten uskonnon säilyttäneen muinaisia piirteitä, ja toisaalta heidän muita kreikkalaisia raaemmasta luonteestaan. Palvonnan kohteisiin kuului myös Despoina, Poseidonin ja Demeterin tytär.
Poitz
Poitz on suomalainen, nyt jo sammunut aatelissuku, joka tunnetaan 1400-luvulta alkaen. Se on alkuaan Pommerista. Niklis Poitz sai Eerik Akselinpoika Tottilta rälssikirjeen 18.10.1463. Suku omisti Poitsilan kartanon Vehkalahdella, nykyisen Haminan alueella. Poitz ja Creutz -sukujen yhteinen alkuperä on jatkuvasti herättänyt kiinnostusta sukututkijoiden parissa. Suku otettiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1636 numerolla 246. Se sammui luultavasti vuonna 1723.
Yle Kotka
Yle Kotka (aiemmin Kymenlaakson Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kymenlaakso toimituksen sijaitessa Kotkassa.
Yle Tampere
Yle Tampere, myös Yle Pirkanmaa (aiemmin Tampereen Radio ) on yksi Ylen aluetoimituksista ja Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Radion kuuluvuusalue on Pirkanmaa. Pirkanmaan aluetoimitus tekee sisältöjä radioon, televisioon ja verkkoon. Toimitus sijaitsee Tampereella Mediapoliksessa. Yle Tampereen päällikkö on Aki Karjalainen.
Radiolähetykset lähetetään Kämmenniemessä sijaitsevalta Teiskon radio- ja televisioasemalta.
Yhdistys
pienoiskuva|[[Lepolan huvila Tampereen Härmälässä ]] Yleisradiota edeltäneen Tampereen radion ylläpitäjä oli Tampereen Radioyhdistyksen 1920-luvulta lähtien radiolähetystoimintaa harjoittanut radioasema.
Tampereen Radioyhdistys perustettiin joulukuussa 1923. Tuolloin Suomen Radioyhdistys oli jo olemassa, mutta Tampereen yhdistyksen liittymisestä sen jaostoksi ei oltu valmiita päättämään. Puoltatoista viiikkoa myöhemmin Tampereen radioyhdistys päätti lopettaa toimintansa sen jäsenet liittyivät Suomen Radioyhdistykseen. Tästä huolimatta huhtikuutta 1924 perustettiin Tampereen Radioyhdistys, minkä yksi tarkoituksista oli ylläpitää ajanmukaista radiolähetystoimintaa Tampereen kaupungissa ja ainakin avustaa mahdollisuuksien mukaan sellaista. 1927 muutettujen sääntöjen mukaan Tampereen Radioyhdistyksen tarkoitus oli radioaseman ylläpitäminen Tampereellat tai tässä avustaminen on yhdistyksen tehtävänä vain jos se katsotaan tarpeelliseksi. Yhdistys ei katsonut olevansa enää valtakunnallisen yhdistyksen alaosasto.
Arvi Hauvosen kokeilu Kuljun ja Lepolan huviloilta
Radiokokeiluja harjoitti Tampereen teknillisestä opistosta valmistunut insinööri Arvi Hauvonen joka oli palvellut varusmiehenä 1918 radiojoukoissa. Keväällä 1923 Tampereen Radio sai lähetysluvan, minkä mukaan suurin sallittu allonpituus oli 300 metriä ja lähetysteho enintään 20 W. Hauvonen, OH3NB , aloitti sähkötyksellä, mutta jo kesällä 1923 lähetti puhelähetyksiä AM:llä. Hänen kanssaan toisessa vaiheesssakokeiluja suoritti myös insinööri Lauri Tiitola (1895-1978). Tampereen kaupunkialueen ulkopuolella olevat lähetykset kuuluivat hyvin Tampereen keskustassa 10 W:lla kaksi- tai kolmielektrodiputkisille radiovastaanottimille.
Tampereen puhelinosuuskunnan ja Tammerkosken yleisradioasemat
pienoiskuva|[[Pyynikin näkötorni ]] Kuljun ja Lepolan huviloiden jälkeen kolmanneksi lähetyspaikaksi muodostui Tampereen puhelinosuuskunnan talon ullakko. Aluksi studiona oli Tampereen puhelinosuuskunnan toimiston eteinen verhoilla muusta tilasta eristettynä. Radioyhdistys hankki pianon. Koska studio saijaitsi samassa rakennuksessa kuin ravintola Villensauna, saatiin ohjelmasksi ravintolamusiikkiakin. Antenni kaupungin alueella saatiin 20 metrin korkeuteen ja luvan uusien ehtojen mukaisesti lähetysteho kaksikenrtaiseksi, 10 W:sta 20 W:iin. Marraskuun alusta 1923 ohjelmissa oli jo useimmiten äänilevymusiikkia kolmena tai neljänä iltana viikossa.
Ensimmäinen yleisölle tarkoitettu ohjelma oli 3. joulukuuta 1923. Joulupäivänä 1923 radioitiin joulusaarna. Tampereen kaupunkialueella kuuluivat lähetykset hyvin kidevastaanottimillakin. Helmikuussa Tampereen Radioyhdistys anoi lähetystehojen korottamisen sallimista 20 W:sta 250 W:iin. Valtioneuvosto oli myöntänyt yleisradioluvan suomalais-yhdysvaltalaiselle lakimiehelle, Toivo H. Nektonille, minkä vuoksi ei katsottu voitavan sallia Tampereen Radioyhdistyksen kilpailua. Koska Toivo H. Nekton ei käynnostänyt yleisradiotoimintaa määräajassa, sallittiin Tampereen Radioyhdistyksen huhtikuussa 1924 lisätä lähetystehonsa vuoden ajaksi 250 W:iin. Kuitenkaan yhdistys ei kyennyt tähän heti huhtikuussa, vaan lähetysteho jäi 30 W:iin - 50 W:iin.
Vakinainen ohjelmatoiminta alkoi 1. joulukuuta 1924, kun ohjelmaa oli neljänä iltana viikossa, mihin sisältyi sunnuntaisin myös jumalanpalvelus.
Pyynikin näkötornin radioasema
Valtion tuella maaliskuussa 1930 saatiin valmiiksi Lahden suurasemalla valmistettu radiolähetin Pyynikin näkötorniin. Tammerkosken radioasema jäi toissijaisesti.
Tampereen Radio
Maaliskuussa 1925 alkoi Suomen Radioyhdistys lähettää kuuntelijakorvauksellista ohjelmaa. Tampereen Radionyhdistyksen lähetykset rahoitettiin lahjoitus- ja arpajaistoiminnoin.
Tampereen radio lähetti ensimmäisen radiouutislähetyksen, radioreportaasin, syksyllä 1925, kun nainen oli hypännyt Tammerkoskeen. Tästä aiheutuneen loiskaduksen oli kuullut Tampereen radion studiossa äänilevyjä soittava Arvi Hauvonen. Hän vaihtoi levysoittimen lähetteenä mikrofoniin ja alkoi selostaa tapahtumia. Paljon radionkuuntelijoita tuli paikalle ja nainen pelastettiin.
1926 perustetun Yleisradion perustamisen jälkeen 1927 Tampereen Radion lähetykset tulivat jokapäiväisiksi. Kun Tampereen 150-vuotisjuhlia varten päätettiin rakennuttaa Pyynikin näkötorni, sen tiloihin sijoitettiin myös Tampereen Radion laitehuone, jotta tornio voisi käyttää toisena lahtetysmastona. Lokakuussa 1929 valmistuneen tornin lähetysaseman tekniikan auttoi aulkuu posti- ja lennätinhallitus. Lähetyslaiteisto valmistettiin Tampereelta 1928 Lahteen siirtyneen Arvi Hauvosen johtamalla Yleisradion Lahden suurasemalla. Tampereen radion Pyynikin näkötornin radiolähetysasena valmistui maaliskuun alussa 1930 ja Yleisradio uskoisen Tampereen Radioyhdistyksen hoidettavaksi vuoden loppuun. Tampereen Radioyhdistyksen Tammerkosken radioasema jäi varalähetysasemaksi. Sen koneisto myytiin suojeluskuntajärjestölle maaliskuussa 1930 ja Tammerkosken rannalla ollut asemarakennus myytiin kivijalattomana 950 markalla huutokaupassa. Tampereen Radioyhdistys keskittyi häiriöuden poistamiseen ja neuvontaan.
Cass Elliot
Cass Elliot (s. Ellen Naomi Cohen, 19. syyskuuta 1941 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 29. heinäkuuta 1974 Lontoo, Iso-Britannia), tunnettiin myös nimellä Mama Cass, oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvulla The Mamas & the Papasin jäsenenä, ja hänellä oli yhtyeen hajoamisen jälkeen myös menestyksekäs sooloura.
Varhainen elämä
Ellen Cohen syntyi Baltimoressa, Marylandissa 19. syyskuuta 1941 ja kasvoi Washingtonissa. Hänen isänsä Phillip oli ravintolayrittäjä, jonka perustamat ravintolat menivät kuitenkin konkurssiin toinen toisensa jälkeen. Äiti Bess oli osa-aikatöissä rautateillä. Ellenillä oli nuoremmat sisarukset Leah (s. 1948) ja Joseph (s. 1951). Cohenin suku oli hyvin musikaalinen, ja etenkin isänsä rakastaman oopperan dramaattisuus teki nuoreen Elleniin suuren vaikutuksen.
Jääkiekon maailmancup 2004
Jääkiekon maailmancup 2004 oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä jääkiekkoturnaus. Turnaukseen hyväksyttiin edellisten maailmanmestaruuskilpailujen kahdeksan parasta joukkuetta, jotka oli jaettu kahteen lohkoon, Pohjois-Amerikan lohkoon, jossa pelasivat Yhdysvaltojen ja Kanadan lisäksi myös Slovakia ja Venäjä, ja Euroopan lohkoon, jossa pelasivat Suomi, Ruotsi, Tšekki ja Saksa. Kummastakin lohkosta pääsivät jatkoon kaikki joukkueet. Puolivälierät pelattiin niin, että lohkon ensimmäinen pelasi lohkon viimeistä vastaan. Puolivälierien voittajat pääsivät pelaamaan toisen lohkon puolivälierien voittajia vastaan, ja näiden ottelujen voittajat pääsivät loppuotteluun.
Komorien lippu
right|thumb|208px|Komorien lippu thumb|208px|Komorien lippu vuosina 1996–2001 thumb|208px|Komorien lippu vuosina 1992–1996 thumb|208px|Komorien lippu vuosina 1978–1992
Cass Elliot
Varhainen elämä
Ellen meni 15-vuotiaana George Washington High Schooliin Alexandriassa, mutta perhe muutti isän työn vuoksi kesken lukuvuoden Baltimoreen. Siellä Ellen alkoi käydä Forest Park High Schoolia, jonka opiskelijoista suurin osa oli Ellenin tapaan juutalaisia. Hänellä oli kuitenkin sopeutumisvaikeuksia ylipainonsa ja sitä kompensoivan huomiota herättävän pukeutumistyylinsä vuoksi snobistisessa kouluyhteisössä, jossa oikeisiin opiskelijapiireihin kuuluminen oli kaikki kaikessa. Ellenin koulunkäyntiä haittasi myös se, että hän auttoi isänsä ravintolassa aamuisin useita tunteja ennen kouluunmenoa. Tämä rakennustyömaaruokala oli Phillip Cohenin ensimmäinen todella menestynyt yritys. Ellenille määrättiin nuorena amfetamiinipohjaisia laihdutuslääkkeitä. Niistä ei ollut hänelle kuitenkaan hyötyä, vaan ne pikemminkin tutustuttivat hänet huumeidenkäyttöön jo nuorella iällä.
Komorien lippu
Komorien lippu on Komorien tunnus ja se otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan vuonna 2003. Lipun raidat kuvaavat Komorien eri saaria: keltainen Mohélia, valkoinen Mayottea, punainen Anjouania ja sininen Iso-Komoria. Mayotte ei kuulu Komorien valtioon, mutta se on mukana raitojen määrässä, koska Komorien valtiossa on pyritty saamaan myös Mayotte valtioon mukaan. Kuunsirppi ja neljä tähteä vihreällä pohjalla viittaavat Komorien valtauskontoon islamiin, mutta tähtien määrä viittaa samalla saarten lukumäärään.
Jääkiekon maailmancup 2004
Suomen joukkueessa ongelmia aiheutti Jere Karalahden poisjääminen, koska NHL ei myöntänyt hänelle pelilupaa. Karalahden pelipaikan sai Janne Niinimaa, joka kuitenkin lähti joukkueesta oma-aloitteisesti Ruotsi-ottelun jälkeen ajauduttuaan erimielisyyksiin päävalmentaja Raimo Summasen kanssa. Tapahtumat johtivat Summasen erottamiseen turnauksen jälkeen.
Mestaruuden vei Kanada, joka voitti loppuottelussa Suomen 3-2.
Cass Elliot
Näyttelijäntöitä ja nimenmuutos
Ellen Cohen aloitti viihdealan uransa lukioikäisenä esiintymällä kesäteatterin näytelmässä. Kesän jälkeen hän jätti lukion kesken vain kuukausia ennen valmistumistaan ja lähti pian New Yorkiin tavoittelemaan näyttelijänuraa. Lähtiessään New Yorkiin hän vaihtoi myös nimensä Ellen Cohenista Cass Elliotiksi. Siitä mihin uusi nimi perustui on useita tarinoita ja teorioita: Elliot itse kertoi aluksi ottaneensa Elliot-nimen jazz-laulaja Jesse Elliotilta ja Cass-nimen isänsä hänelle antamasta kreikkalaismytologia-aiheisesta lempinimestä Cassandra. Myöhemmin hän kertoi yhtyetoverilleen Tim Roselle yhdistäneensä komedienne Cass Daleyn ja runoilija T. S. Eliotin nimet. Nimenvalintaan vaikutti luultavasti myös Elliotin kiinnostus sanojen kirjoittamiseen takaperoisesti: E.C.:stä tuli C.E.
New Yorkissa Elliot sai töitä teatterin narikasta. Hän otti näyttelijätunteja ja yritti saada töitä Broadwaylta, tosin huonolla menestyksellä. Vihdoin hän sai pienen roolin The Music Man -näytelmässä kiertelevän näyttelijäseurueen mukana. Samaan aikaan vuonna 1961 hänen isänsä Phillip kuoli auto-onnettomuudessa.
Tatra 613
Tatra 613 oli tšekkoslovakialaisen, sittemmin tšekkiläisen autonvalmistaja Tatran valmistama luksusluokan sedan-mallinen, takavetoinen henkilöauto joka tuli myyntiin vuonna 1973. Korin suunnitteli italialainen Vignale. Aiemmat mallit olivat kaikki olleet Tatran itse suunnittelemia.
T613:sta suunniteltiin myös coupé-versio joka ei kuitenkaan koskaan tullut sarjatuotantoon. Autoa valmistettiin myös ambulanssi-mallina.
Cass Elliot
Laulajana The Mamas and the Papasissa
Vuonna 1965 Mugwumpsissakin mukana ollut Denny Doherty perusti John ja Michelle Phillipsin kanssa yhtyeen, jonka nimeksi tuli myöhemmin The Mamas and the Papas. Elliotia ei aluksi hyväksytty yhtyeeseen hänen liian matalan äänensä ja lihavuutensa vuoksi, mutta sinnikkyytensä ansiosta hänet lopulta otettiin mukaan. The Mamas and the Papas teki neljä levyä vuosien 1965 ja 1968 välillä sekä yhden vuonna 1971, ja sen tunnetuimpia hittejä olivat muun muassa ”California Dreamin’” ja ”Dream a Little Dream of Me”.
Tatra 613
Tuotantoluvut olivat hyvin matalia mallin koko elinkaaren ajan, mutta romahtivat samettivallankumouksen jälkeen vuonna 1994 alle kymmeneen autoon vuodessa. Tšekin poliittinen johto lakkasi ostamasta kalliita edustusautoja, sillä se ei halunnut näyttäytyä veronmaksajien rahojen tuhlaajana. T613:lle kuitenkin suunniteltiin vielä seuraajamalli T700, ennen kuin Tatran henkilöautotuotanto päättyi vuonna 1998.
Cass Elliot
Sooloura
thumb|Cass Elliot ja [[Johnny Cash vuonna 1969]] Elliot siirtyi soolouralle vuonna 1968 ja levytti yhteensä seitsemän sooloalbumia. Hänen tunnetuimpia hittejään olivat muun muassa ”It’s Gettin’ Better” ja ”Make Your Own Kind of Music”. Elliot esiintyi 1970-luvun alussa usein myös televisiossa.
Tatra 613
Teknisiä tietoja
Auton voimanlähteenä oli 3,5-litrainen, ilmajäähdytetty V8-moottori. Moottori oli varustettu hihnavetoisilla, sylinterinkansien yläpuolisilla nokka-akseleilla, joita oli kaksi kummallakin sylinteririveillä (DOHC, yhteensä neljä nokka akselia). Moottori oli sijoitettu taka-akselin kohdalle siten että tasauspyörästö sijaitsi öljypohjan keulan puoleisen pään alapuolella. Vaihdelaatikko sijaitsi takapyörien etupuolella. Jousitus vastasi hyvin pitkälti edeltäjämalli T603:ssa käytettyjä ratkaisuja. Joka pyörällä oli jäähdytetyt levyjarrut. Autossa oli 12 voltin sähköjärjestelmä, mutta jostain syystä kaksi kuuden voltin akkua, jotka oli kytketty sarjaan.
Cass Elliot
Yksityiselämä
Elliot oli kahdesti naimisissa, 1963–1968 ja 1971. Elliotin ensimmäinen avioliitto oli platoninen: hän solmi sen yhtyetoverinsa Jim Hendricksin kanssa vain, jotta tämä ei joutuisi Vietnamin sotaan. Elliotille syntyi tytär hänen ensimmäisen avioliittonsa aikana vuonna 1967. Hän ei kertonut isän nimeä julkisuuteen. Elliotin elämän suuri rakkaus oli Denny Doherty, jolta hän ei kuitenkaan koskaan saanut läheistä ystävyyttä enempää vastakaikua.
Tatra 613
Ominaisuuksia
Auton ajomukavuutta pidettiin hyvänä vielä 160 km/h nopeudessa. Kytkinpoljin ja vaihteenvalitsin toimivat kevyesti. Sen sijaan ohjausta moitittiin tunnottomaksi. Ajo-ominaisuuksia pidettiin kohtalaisena, lukuun ottamatta pientä jälkiheijausta ohjauksen oikaisun yhteydessä. Suorituskyky ei ollut parhaimmasta päästä tämän luokan autolle ja korkeaa polttoaineenkulutusta moitittiin.
Vaajakosken moottoritie
Vaajakosken moottoritie on Jyväskylän keskustan ja Vaajakosken välinen moottoritie. Keskustassa tie liittyy Rantaväylään. Moottoritie on osa valtateitä 4, 9, 13 ja 23 sekä eurooppateitä E63 ja E75. Tien keskimääräinen liikennemäärä on noin 25 000 ajoneuvoa vuorokaudessa, josta noin 1 600 ajoneuvoa on raskasta liikennettä.
Cass Elliot
Kuolema
Elliot kuoli esiintymiskiertueensa päätyttyä 29. heinäkuuta 1974 hotellihuoneessaan Lontoon Mayfairissa. Kuolinsyyksi todettiin ylipainosta johtunut sydänkohtaus.
Vaajakosken moottoritie
Historia
Jyväskylän liikenneratkaisun suunnittelun osana 1960-luvulla esitettiin moottoritien rakentamista silloisen Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskelle. Se piti rakentaa läpikulkutien jälkeen, mutta moottoritie rakennettiin ennen sitä läpikulkuratkaisun mutkistuessa ja liikenneruuhkien takia. Vaajakoskentie osoittautui Jyväskylän tukkoisimmaksi sisääntuloväyläksi. Liikenneministeriö hyväksyi Insinööritoimisto Viatekin laatiman suunnitelman vuonna 1972. Rakennustyöt käynnistyivät välittömästi Keski-Suomen tiepiirin omana työnä. Tien piti valmistua vuonna 1975, mutta rahoitusongelmien takia työt pitkittyivät ja kustannukset nousivat. Tiestä otettiin käyttöön viiden kilometrin osuus vuonna 1977 ja loput vuonna 1978. Moottoritien avajaiset koko tieosuuden valmistuttua olivat 1. marraskuuta 1978.
Cass Elliot
Albumit
====The Big 3:ssä ====
====The Mugwumpsissa ====
Nicole Linkletter
Nicole Claudia Violet Linkletter (s. 27. helmikuuta 1986) on amerikkalainen huippumalli. Hän oli Huippumalli haussa -mallikilpailun viidennen kauden voittaja vuonna 2005. Hän on kotoisin Pohjois-Dakotasta.
Vaajakosken moottoritie
Historia
Ensimmäisen puolen vuoden aikana moottoritien liikennevaloissa tapahtui noin kymmenen kolaria. Eniten onnettomuuksia sattui Leppävedentieltä ja moottoritieltä samaan aikaan risteykseen tulleiden autojen kohtaamistilanteissa. Molemmista suunnista tulleille paloi vihreä valo samanaikaisesti, ja autojen kääntyessä oli epäselvää kummalla oli väistämisvelvollisuus.
Cass Elliot
Albumit
====The Mamas and the Papasissa ====
Vaajakosken moottoritie
Historia
Moottoritien valaistuskustannukset olivat alkuaikoina noin 40 000 markkaa vuodessa. 1979 tiellä toteutettiin kokeilu, jossa energian säästämiseksi valot sammutettiin risteyksiä ja opaskilpiä lukuun ottamatta kello 23–5 väliseksi ajaksi. Tämän ansiosta valaistuskulut laskivat 55 prosenttia. Kesällä 1980 päätettiin moottoritien valaistus poistaa kokonaan kello 24–5 väliseksi ajaksi.