cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jakojäännös
Jakojäännös eli modulo on kokonaisluku, joka jää yli kun jokin kokonaisluku jaetaan jollain toisella kokonaisluvulla siten, että myös tuloksen tulee olla kokonaisluku. Esimerkiksi jakojäännös, kun luku 41 jaetaan luvulla 4, on 1 eli. Kongruenssilaskuissa ja niihin perustuvassa modulaarisessa aritmetiikassa tämä merkitään 41 ≡ 1 (mod 4) eli 41 on kongruentti luvulle 1 modulo 4.
Yleisemmin mikä tahansa kokonaisluku voidaan esittää muodossa, missä r on jakojäännös ja 0 \le r < q (ks. jakoyhtälö).
Jos yllä olevassa yhtälössä jakojäännös r = 0, sanotaan että luku a on jaollinen luvulla q.
Juri Loginov
Juri Aleksevitš Loginov (, s. 2. kesäkuuta 1967 Iljinka, Penzan oblasti, Neuvostoliitto) on entinen venäläis - kazakstanilainen jääpalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Loginov aloitti uransa Saratovin Universalissa kaudella 1984-1985., mutta siirtyi sen jälkeen Neuvostoliiton pääsarjassa pelanneen Raketa Kazanin riveihin. Yhden Raketa-kauden jälkeen hän siirtyi edelleen SKA-Sverdlovskin riveihin kahdeksi kaudeksi. Nižni Novgorodin Startissa tuli sitten pitempiaikainen seura eli hän pelasi Startissa seuraavat seitsemän kautta. Tällöin hän saavutti ensimmäisen Venäjän pääsarjan mitalin eli hopean keväällä 1995. Tänä Start-aikana Neuvostoliitto oli hajonnut, ja sarjasta oli tullut Venäjän pääsarja. Kaudella 1995-1996 hän siirtyi Uljanovskin Volgan riveihin kolmeksi kaudeksi ja edelleen kolmeksi kaudeksi Dynamo Kazanin riveihin. 1990-luvun lopun vuosina 1996-1999 Loginov valittiin Venäjän pääsarjan parhaaksi puolustajaksi.
Kaudella 2001 Loginov palasi Startin riveihin viideksi kaudeksi. Syksyllä 2006 alkanut pelaajaura Krasnogorskin Zorkissa oli sitten menestyksellisin, sillä seitsemänä Zorki-vuotenaan hän saavutti neljä Venäjän pääsarjan hopeaa ja kaksi pronssia. Loginovin ura oli jo 2010-luvulla edennyt niin pitkälle, että hänestä tuli syksyllä 2012 Venäjän pääsarjan eniten otteluita pelannut jääpalloilija. Loginovista tuli kauden 2012-2013 aikana 700 pelatun ottelun rajan ylittäjä ohittaen entisen ennätyksen haltijan Aleksandr Volkovin 676 ottelun pelimäärän. , Lopullisiksi ennätyslukemiksi tuli 731 pelattua Venäjän pääsarjaottelua ja niissä 38 maalia. Loginov edusti 1990-luvun lopulla Venäjää kaksissa kisoissa, joissa saavutti vuonna 1999 MM:n ja 1997 MM-hopeaa. Sen jälkeen vuonna 2002 hän siirtyi kahden passin mieheksi ja edusti Kazakstania eli osallistui kymmenen kertaa MM-kisoihin Kazakstanin väreissä - viimeisen kerran 47-vuotiaana veteraanina. Hän on ollut voittamassa niissä viisi MM-pronssia Kazakstanille.
Pitkän, 30-vuotisen pelaajauran, jälkeen Loginov siirtyi kesällä 2014 valmenustehtäviin Nižni Novgorodin Startissa.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti
Julie Warner
Julie Warner (s. 9. helmikuuta 1965 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa  House ja Viiden juttu. Parhaiten hän muistetaan kuitenkin sarjasta Star Trek, jossa hän esiintyi 1989–1990.
Susanna Roine
Hän esiintyi Suomen Kansallisteatterissa näytelmässä Poltettu oranssi yhdessä äitinsä kanssa.
Julie Warner
Warner on esiintynyt monissa elokuvissa kuten Doc Hollywood (1991), Vitsivieteri (1992), Uhka tuntemattomasta (1994) ja Forever Strong (2008).
Susanna Roine
Susanna Roineella on kolme lasta, vuonna 1994 syntyneet kaksostytöt avioliitosta näyttelijä Kari Väänäsen kanssa sekä vuonna 2003 syntynyt kuopus aviomiehensä Mika Venhovaaran kanssa. Susanna Roine on Epilepsialiiton lähettiläs.
Julie Warner
Warner on valmistunut Brownin yliopistosta teatteritaiteen koulutusohjelmasta vuonna 1987. Hän meni vuonna 1995 naimisiin käsikirjoittaja-ohjaaja Jonathan Princen kanssa, ja heille syntyi 1997 poika nimeltä Jackson.
Victoria Memorial (Lontoo)
thumb|Victoria Memorial Lontoossa. Victoria Memorial on veistos Lontoossa. Se on sijoitettuna Buckinghamin palatsin edustalle. Sen rakentamisesta on vastannut kuvanveistäjä Thomas Brock vuonna 1911. Veistoksen ympäryksen on puolestaan rakentanut arkkitehti Aston Webb 2 300 tonnista valkoista marmoria. Veistoksessa, jota hallitsee merellinen teema, on suuri kuningatar Viktorian patsas.
GRACILE-oireyhtymä
GRACILE-oireyhtymä eli letaali neonataali metabolinen oireyhtymä on suomalaiseen tautiperintöön kuuluva vastasyntyneellä ilmenevä oireisto, joka aiheuttaa kasvuhäiriön, aminoasidurian, kolestaasin, rautakertymän, maitohappoasidoosin ja varhaisen kuoleman.
Oireistoa oli vuoteen 1998 mennessä raportoitu vain Suomessa, jossa oli siihen mennessä todettu seitsemäntoista tapausta vuodesta 1965 lähtien. Vammautuneet kuolevat vastasyntyneinä tai myöhemmin vauvaiällä. Oireisto on peittyvästi periytyvä. Sen aiheuttaa BCS1L-geenin mutaatio.
Joseph Lister
thumb|Desinfioinnin keksijä Joseph Lister thumb|Glasgow Royal Infirmary thumb|Glasgow’n yliopisto Joseph Lister (5. huhtikuuta 1827 – 10. helmikuuta 1912) oli englantilainen lääkäri ja antiseptiikan uranuurtaja. Hän kehitti ajatuksen steriilistä leikkaustekniikasta työskennellessään Glasgow Royal Infirmary -sairaalassa. Hän otti käyttöön karbolihapon eli fenolin kirurgisten välineiden steriloinnissa ja haavojen puhdistamisessa. Hän työskenteli Glasgow’n yliopistossa.
Listerin mukaan on nimetty listeriabakteeri.
Espoonlahden kirkko
Espoonlahden kirkko on vuonna 1980 valmistunut kirkko Espoonlahden kaupunginosassa Espoossa. Kirkon osoite on Kipparinkatu 8. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalainen. Kirkkoon on tehty laajennusosa vuonna 1997. Kirkossa on 410 istumapaikkaa, mutta yhdistämällä seurakuntasalin ja kirkkosalin sinne mahtuu 710 vierasta.
Rakennusmateriaaleja ovat muun muassa betoni ja kupari sekä rakennuspaikalta kalliosta louhittu kivi. Salin ulkoseinien sisäpinta on pääosin ladottu louhoskivistä, osittain se on tehty betonielementeistä. Kirkko on moderni, ja eräät osat ovat metrin verran kallion sisällä.
Kirkkosalin pohja on muodoltaan monikulmio, ja sen suunta on valittu niin, että jumalanpalveluksen aikana aurinko valaisee alttariseinän. Kirkkosalin kattoon alttarin kohdalle on ripustettu kirkkolaiva. Vuonna 2016 aloitettiin laaja peruskorjaus, jossa saneerattiin koko rakennus. Työt valmistuivat kesällä 2017. Rakennuksen ollessa jo käytössä tehtiin vielä jonkin verran säätöjä sekä pihatöitä. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön 3.12.2017.
Kirkon rakentaminen ja laajentaminen
pienoiskuva|left|Espoonlahden kirkon pääty kesäkuussa 2017. Espoonlahden kirkko on vuonna 1975 perustetun Espoonlahden evankelisluterilaisen seurakunnan ensimmäinen pysyvä toimitila. Se on myös ensimmäinen tällä tontilla sijainnut rakennus. Kun seurakunta perustettiin, sen nimenä oli Kivenlahden seurakunta. Nimi Espoonlahden seurakunta otettiin käyttöön 1.1.1979. Kirkon suunnittelemisesta ei järjestetty kilpailua, sillä työ annettiin suoraan lähellä asuneille arkkitehdeille Timo ja Tuomo Suomalaiselle, jotka olivat seurakunnan jäseniä. Suunnitelmat valmistuivat vuonna 1976, rakentaminen alkoi 1979 ja kirkko vihittiin käyttöön marraskuun lopussa 1980.
Valmistuneen rakennuksen julkisivumateriaalit ovat betoni ja kuparipeltipaneeli, sisätiloissa on käytetty myös betonia, kuparia ja rakennuspaikalta louhittua punertavaa graniittia, jota näkyy aulassa ja seurakuntasalissa, sekä muun muassa kirkkosalin korkeassa alttariseinässä, jonka alaosa muodostuu louhoskivestä. Kirkon kokonaistilavuus oli 14 582 m³ ja sen pinta-ala 2 620 m². Kirkkosalissa on 410 istumapaikkaa ja sitä voidaan laajentaa avautuvien seinäpaneelien avulla seurakuntasalin puolelle, josta saadaan 270m² lisää tilaa.
Rakennuskokonaisuus muodostuu kahdesta osasta, joita yhdistää pieni sisääntulopiha ja muuta rakennusmassaa matalampi aula. Korkeana kohoava ja monimuotoisen kupari katon peittämä osuus sisältää pääasiassa kirkkosalin aputiloineen. Tasaisemmalla katolla varustetussa toimistosiivessä sijaitsi aikoinaan myös esimerkiksi talonmiehen asunto. Seurakunnan kasvaessa tarvittiin lisää tilaa ja toimistosiipeä korotettiin toisella kerroksella vuonna 1997. Laajennussuunnitelman tekivät yhteistyössä arkkitehdit Timo ja Ilari Suomalainen, sillä alkuperäisiin suunnittelijoihin kuulunut Tuomo Suomalainen oli kuollut vuonna 1988.
Arkkitehtuuri
Espoonlahden kirkko rakennettiin aikanaan sankkaan kallioiseen mäntymetsään. Se sijaitsee hiukan Kipparin-/Merenkulkijan kadun linjasta sisennetysti niin, että sen ja kadun väliin sekä rakennuksen pohjoispuolelle jää pienet kallioiset luonnonpuumetsiköt, jotka ovat säilyneet edelleen. Kirkon suunnittelussa olikin pyritty luonnonläheisyyteen, yhdistämään luonto ja rakennettu tila.
pienoiskuva|Kirkkoon kuljetaan etelästä pienen sisäpihan kautta. |alt=
Muodoiltaan jykevä, epäsymmetrinen ja monimuotoinen rakennus voidaan nähdä linnoituksena tai turvapaikkana myrskyssä. Kirkon sisääntulo on matala ja hämärä, mutta kun aulan muurin aukosta käydään kirkkosaliin, katto nousee korkeammalle. Monikulmaisessa ja pohjamuodoltaan lähes viuhkan muotoisessa kirkkosalissa on pyritty välttämään sulkeutuneisuutta ja korostamaan yhdessäoloa. Kirkkoväen istuimet on järjestetty niin, että ne kaareutuvat kohti valoisaa ja avaraa alttarialuetta, jossa sijaitsevat alttarin ja saarnatuolin lisäksi myös kirkon urut ja kuorokoroke. Alue saa runsaasti luonnonvaloa niin katosta kuin seinän monimuotoisista ikkunoista, jotka on sijoitettu niin, että auringon paistaessa sen säteet pyyhkivät vinosti seinää.
Kirkkosalin katto on rakennettu jykevistä liimapuupalkeista. Niistä suurimmat ovat kattorakanteiden takana piilossa, mutta osa on jätetty näkyviin luomaan merellistä tunnelmaa ja kertomaan, kuinka tila on rakennettu.
Espoonlahden kirkkoa kuvataan kaupunkikuvallisesti merkittäväksi. Sen kuparikatto kohoaakin korkeana esille muutoin pääosin tavanomaisten asuinrakennusten massasta. Sen suunnittelijat vaikuttivat kadun näkymiin myös laajemmin, sillä kirkon naapureiksi saman kadun varteen rakennettiin vielä kaksi muuta arkkitehtitoimisto Suomalaisen suunnittelemaa kokonaisuutta. Vuonna 1986 rakennettiin kirkon pohjoispuolelle liikekeskus Ankkuri ja vuonna 1989 valmistui kirkon eteläpuolelle samaan pihakokonaisuuteen sen kanssa lasten päiväkoti Merenkulkija. Molemmissa rakennuksissa voidaan havaita piirteitä Espoonlahden kirkon ulkoisesta hahmosta.
Taideteokset
pienoiskuva|vasen|Valovaikutelma alttarialueella vuonna 1984. Alttarilla Kauko Moision teräsristi. pienoiskuva|Kauko Moision takoma uhrikynttelikkö on sisääntuloaulassa. Tavanomaisen alttaritaulun sijaan Espoonlahden kirkossa nähdään alttariseinällä karkeista punagraniittilohkareista ladottu muuri. Alkuperäiset tekstiilit, kuten kevytrakenteisen alttarin ja saarnastuolin liinat sekä pappien seremoniallinen vaatetus, ovat professori Oili Mäen suunnittelemat. . Suuri osa kirkon muista taideteoksista on taidetakoja Kauko Moision valmistamia rautaesineitä. Ne suunniteltiin ja valmistettiin alun alkaen ja vuosien kuluessa yhteistyössä arkkitehtien Suomalainen kanssa. Kauko Moision töitä ovat esimerkiksi alttarin kukkavaasit ja kynttilänjalat, samoin myös kasteallas ja suuret lattiakyntteliköt sekä aulan muuriin istutettu uhrikynttelikkö, jossa on sija 60 kynttilälle.
Kirkossa oli aluksi vain yksi pienikokoinen risti, krusifiksi nimeltään Laupeuden Kristus. Tässä Moision jaloterästeoksessa voi hahmottaa Kristuksen, mutta hahmo on jätetty tarkoituksella sellaiseksi, että jokainen voi täydentää sen itse vastaamaan omaa mielikuvaansa hänestä. Krusifiksin paikka on alttarilla. Arkkitehdit määrittelivät tämän työn niin, että teos olisi vaatimattoman, mutta samaan aikaan vahva ja luotettava.
Kirkon 10-vuotisjuhlan kunniaksi ripustettiin alttarialueen yläpuolelle puusta valmistettu kirkkolaiva Alma, jonka on pienoiskuva aikanaan Suomenlahdella purjehtineesta kaljaasista. Vuonna 1999 alttariseinälle kiinnitettiin Irma Kukkasjärven suunnittelema kevyt ja läpikuultava teos Mysterium Crucis, Spes Unica (Ristin salaisuus, ainoa toivo). Teos on kudottu kuparilangasta.
Urut
Urkujen eri pillistöjen äänikertavalikoiman ja äänityksen on kuvailtu edustavan tyylitään neobarokkista ja pohjoismaalaista ihannetta ja romantiikkaa. Espoonlahden kirkossa on useana vuonna ollut urkukonserttisarja Kesäillan Urkumusiikkia.
Peruskorjaus
pienoiskuva|Siipirakennuksen asunto sai peruskorjauksessa uuden käyttötarkoituksen. Espoonlahden kirkon katto on rakenteena tavanomaista vaativampi. Se on monimuotoinen ja siinä yhdistyy useita materiaaleja, lasia, liimapuuta, terästä, betonia ja luonnonkiveä. Katon poikkeuksellinen muoto, sitä kannattavien liimapuupalkkien pitkät jännevälit ja materiaalien yhdisteleminen ovat olleet vaativa työ kirkkoa rakennettaessa. Palkit kastuivat rakennusaikana ennen asentamista ja lisää vahinkoa aiheutui 1990-luvun runsaslumisten talvien aiheuttamasta lisäkuormasta. Kirkkosalin metrin korkuisissa puupalkeissa havaittiin halkeamia ensimmäisen kerran keväällä 2012. Katto tuettiin teräspalkein ja vaurioita ruvettiin seuraamaan. Vuonna 2015 ne olivat edenneet niin pitkälle, että tilan käyttäminen kiellettiin sortumavaaran vuoksi ja lähivuosiksi suunniteltua peruskorjausta aikaistettiin.
Vaikka korjattavaa oli paljon, kirkon yleisilme haluttiin suojella kunnioittamalla kirkon alkuperäistä arkkitehtuuria ja sen henkeä. Tämän vuoksi arkkitehti Timo Suomalainen pyrittiin pitämään ajan tasalla kaikissa vaiheissa. Keväällä 2016 kiinteistössä aloitettiin laaja peruskorjaus ja talo huputettiin runsaan vuoden ajaksi. Korjaustyön aikana taloa uusittiin sisältä ja ulkoa niin rakenteiden kuin talotekniikan, esteettömyyden ja opasteiden suhteen. Muutoksia tehtiin myös kokous- ja äänentoistotekniikkaan. Osa tiloista sai uuden käyttötarkoituksen: siipirakennuksessa sijainnut talonmiehen asunto muokattiin päiväkotia varten ja uusi seurakuntakahvila tehtiin entisestä kirkkoherranvirastosta. Myös kellotornin soittoautomatiikka uusitiin. Vaativin kaikista tehtävistä oli kuitenkin puoli vuotta kestänyt kirkkosalin katon ja ikkunoiden uusiminen. Siinä yhteydessä asennettiin teräksisiä pilaripalkkeja, jotka pystyvät yksin kantamaan katon koko kuorman.
Sisätön rautatieasema
Sisätön rautatieasema on rautatieliikennepaikka Ikaalisten kaupungissa. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla Sisätön kylän Kivijärvenkulmalla, noin 48 kilometriä pohjoiseen Tampereen rautatieasemalta ja Helsingistä 235,4 rautatiekilometriä.
Ogooué
Ogooué (myös Ogowe) on joki Kongon tasavallassa ja Gabonissa. Se saa alkunsa Chaillun massiivin itäosista Kongon tasavallassa, ja kulkee Gabonin halki aluksi luoteeseen ja myöhemmin länteen päin. Joki laskeutuu Atlantin valtamereen Port-Gentilin kaupungin eteläpuolella. Ogooué on noin 1 200 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on yli 220 000 km².
Joki on tärkeä kuljetusväylä, ja sen kautta kulkee etenkin puutavaraa rannikolle. Vaikka joessa on etenkin yläjuoksussa koskia ja vesiputouksia, sen alajuoksu on hyvin purjehduskelpoinen.
Pierre Savorgnan de Brazza löysi vuonna 1877 joen lähteen ensimmäisenä eurooppalaisena.
Jack McFarland
John Philip ”Jack” McFarland on kuvitteellinen hahmo sarjassa Will & Grace. Häntä esittää Sean Hayes.
Wondermints
Wondermints on vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen, Los Angelesista kotoisin oleva powerpop-yhtye. Musiikki on tyylillisesti Elvis Costellon, 1960-luvun loungen ja uuden aallon sekoitusta. Sanoitusten aiheina käytetään muun muassa scifiä.
Vito Bratta
Vito Bratta (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on saanut soittotyylinsä vaikutteita mm. Eddie Van Halenilta luoden kuitenkin oman tunnistettavan tyylinsä. Eddie Van Halen. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita Remembering White Lion (1999) ja Return of the Pride (2008).
Pierre de Fermat
Pierre de Fermat (17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne – 12. tammikuuta 1665 Castres) oli ranskalainen lakimies ja matemaatikko. Häntä on joskus kutsuttu lukuteorian isäksi. Hän teki myös huomattavia tutkimuksia analyyttisen geometrian ja todennäköisyyslaskennan saralla.
Elämä
Fermat syntyi vuonna 1601 varakkaaseen ranskalaiseen perheeseen ja hänet nimettiin setänsä mukaan. Hänen isänsä Dominique Fermat oli nahkakauppias ja Beaumont-de-Lomagnen toinen konsuli ja äitinsä Claire de Long oli nimekkään perheen tytär. Lisäksi Fermat’lla oli kaksi sisarta ja veli. Koulun Fermat kävi osittain kotiopetuksessa, osittain fransiskaanien koulussa.
Vuonna 1631 Fermat suoritti siviililakiin liittyvän tutkinnon Orléansin yliopistossa. Hän työskenteli lakimiehenä paikallisparlamentissa Toulousessa, ja valtuutetuksi hänet valittiin vuonna 1634. Samoihin aikoihin hän avioitui ja sai myöhemmin lapsia. Fermat hallitsi kreikkaa, latinaa ja aikansa eurooppalaisia kieliä sekä tutki matematiikkaa. Fermat kuoli Castresissa vuonna 1665.
Fermat’n suuri lause
Fermat tunnetaan parhaiten väitteestä, jota sanotaan Fermat’n suureksi lauseeksi: ”Ei ole olemassa positiivisia kokonaislukuja a, b ja c, jotka toteuttaisivat yhtälön a^n+b^n=c^n, kun a, b ja c ovat erisuuria ja n on luonnollinen luku ja suurempi kuin 2.” Fermat kirjoitti lauseen Diofantoksen Arithmetican sivun reunaan ja väitti keksineensä esittämälleen lauseelle todistuksen mutta jättäneensä sen kirjoittamatta, ”koska se on liian pitkä sopiakseen tähän marginaaliin”. Väitteen todistaminen piinasi matemaatikkoja noin 350 vuoden ajan, kunnes Andrew Wiles todisti sen oikeaksi vuonna 1995. Wilesin todistus oli 150 sivua pitkä ja hyödynsi vasta 1900-luvun loppupuolella löydettyjä matematiikan haaroja. Tämän takia nykyään uskotaan, ettei Fermat ollut voinut löytää lauseelleen ainakaan pitävää todistusta.
Karbi (Armenia)
Karbi on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa.
Karbissa oli vuonna 2001 yhteensä 3 624 asukasta ja vuonna 2008 heitä oli 3 825. Karbi mainitaan jo 1200-luvulla, ja siellä on basilika vuodelta 1693 ja kirkko, joka on rakennettu 1000-1200-luvuilla.
Barakatin oireyhtymä
Barakatin oireyhtymä eli HDR-oireyhtymä on perinnöllinen oireisto, jolle ominaisia piirteitä ovat hypoparatyreoidismi, sensorineuraalinen kuulovika ja munuaissairaus. Sairaus on erittäin harvinainen; vain noin tusina tapausta on raportoitu lääketieteellisessä kirjallisuudessa. Barakat kumppaneineen kuvasi sairauden ensi kertaa vuonna 1977. Oireistoon liittyvät munuaisvauriot ovat vaihtelevia, ja ennuste riippuu niiden luonteesta ja vaikeusasteesta.
Sanna Kannasto
thumb|Sanna Kannasto. Sanna Kannasto, o.s. Kallio, (1878 Ylihärmä – 1968 Kanada ) oli suomalaissyntyinen sosialisti ja naisasianainen, joka vaikutti kanadansuomalaisessa työväenliikkeessä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Maan viranomaiset pitivät häntä yhtenä maan vaarallisimmista agitaattoreista, jonka karkottamista jopa harkittiin. Kannasto oli A. T. Hillin ja Aku Päiviön ohella aikakauden merkittävimpiä kanadansuomalaisen työväenliikkeen toimijoita.
Nuoruus
Kannasto saapui siirtolaisena Yhdysvaltoihin vuonna 1899 ja opiskeli aluksi Michiganin Hancockissa sijaitsevassa Suomi-opistossa. Vuonna 1905 Kannasto liittyi Amerikan sosialistiseen puolueeseen ja toimi kirjoittajana ja puhujana. Hän muutti Kanadaan vuonna 1907 yhdessä puolisonsa J. V. Kannaston kanssa, joka toimi myös sosialistisessa puolueessa. He asettuivat Ontarion Port Arthuriin, jossa vaikutti suuri suomalaisyhteisö. Pariskunnalla oli poika. Kannasto oli ottanut puolisonsa nimen, mutta he eivät olleet avioliitossa. Tapa oli yleinen ajan radikaalissa kanadan- ja amerikansuomalaisessa työväenliikkeessä. 1920-luvun alusta lähtien hän eli pitkään yksinhuoltajana J. V. Kannaston avioiduttua uuden puolison kanssa.
Toiminnan alkuvaiheet
Kannastosta tuli 1908 kanadansuomalaisten sosialistien ensimmäinen palkattu poliittinen toimitsija. Hänen tehtävänään oli saada suomalaiset työläiset liittymään Kanadan sosialistiseen ja myöhemmin Kanadan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Kannaston johdolla perustettiin 1911 Kanadan Suomalainen Sosialistinen Järjestö (FSOC), johon parin kuukauden kuluessa liittyi yli 1 500 jäsentä. Hän jatkoi puhujamatkoja ympäri Kanadaa ja perusti FSOC:n paikallisosastoja, myi aatteellista kirjallisuutta ja kannusti työläisiä vaatimaan parempia työolosuhteita ja palkkoja. Hän puhui naisille myös sukupuolten tasa-arvosta ja heidän asemastaan sosialistisessa työväenliikkeessä sekä kävi myös henkilökohtaisia keskusteluja muun muassa avioliitosta ja ehkäisystä. Kannasto onnistui parin vuoden aikana saamaan yli 500 naisjäsentä, ja myös FSOC:n koko jäsenmäärä kasvoi yli kolmen tuhannen. Kaikki järjestön jäsenet kuuluivat myös sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.
Kannoston tiedetään tehneen ainakin viisi laajaa puhujamatkaa Kanadan halki ja lisäksi lukuisia lyhyempiä matkoja. Hän kiersi muun muassa tukkilaisten kämpillä ja kaivostyöläisten yhteisöissä. Matkanteko oli ajoittain vaivalloista ja myös kallista. Osan matkarahoista hän sai lahjoituksina ja keräyksinä puhetilaisuuksiensa yhteydessä. Kannasto sai myös ilmaisia kuljetuksia, aluksi hevoskyydillä ja myöhempinä vuosina autolla. Usein hän kulki tiettömässä maastossa, jossa ei ollut muuta mahdollisuutta kuin kävellä. Myöskään yösijaa ei aina ollut tiedossa. Puhetilaisuuksien lisäksi Kannosto organisoi lapsille erilaisia leirejä ja kouluja, jossa opetettiin sosialismia. Työväenliikkeen ohella hän oli mukana myös naisten äänioikeutta vaatineissa suffrageteissa.
”Punainen uhka”
Sosialistit saivat Kanadassa toimia suhteellisen rauhassa aina Venäjän vuoden 1917 lokakuun vallankumoukseen saakka, jonka jälkeen maassa alettiin puhua ”punaisesta uhasta”. Tämän jälkeen myös Kannosto sai peräänsä häntä tarkkailevat ratsupoliisit, jotka kuuntelivat Kannoston puheita ja yrittivät saada perusteita maastakarkotukselle. Hän onnistui pitkään välttelemään poliiseja, mutta hänet pidättiin lopulta Albertassa vuonna 1920. Vankilasta lähettämissään kirjeissä Kannasto kertoo kuulusteluista, joista hän ei huonon englannintaitonsa vuoksi edes ymmärtänyt paljoakaan. Lisäksi Kannosto kehuu kirjeissä omaa rautaista luonnettaan ja kovuuttaan ristikuulustelujen edessä ja kertoo saavansa kuulusteluista vain lisää intoa agitaatioonsa.
Viimeiset vuodet
Vapauduttuaan Kannosto jatkoi toimintaansa 1920-luvun lopulle saakka ja keskittyi työskentelemään naisten parissa. FSOC toimi 1920-luvulla läheisessä yhteistyössä Kanadan kommunistisen puolueen kanssa, ja käsky naistoimintaan oli tullut suoraan Moskovasta. Tasa-arvon ja sosialismista puhumisen lisäksi hän antoi puhetilaisuuksissaan muun muassa seksuaalivalistusta. Kannasto kiersi puhumassa myös Yhdysvalloissa Minnesotan suomalaisalueilla, ja sielläkin hänet pidätettiin vuonna 1925. Pidätyksen syyksi ilmoitettiin laiton maahantulo. Vuonna 1926 Kannasto perusti Kanadan kommunistiseen puolueeseen suomenkielisen naisjaoston. Hän joutui lopettamaan poliittisen toimintansa 1930-luvun alkuun mennessä viranomaisten tehtyä sen käytännössä mahdottomaksi.
Elokuva
Vuonna 2011 valmistui kanadalais-suomalainen puolidokumentti Under the Red Star, jossa Kannastoa näyttelee Elena Leeve.
The Blues Brothers
The Blues Brothers voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Max Décugis
}
Maxime Omer Mathieu ”Max” Décugis (24. syyskuuta 1882 Pariisi – 6. syyskuuta 1978 Biot) oli ranskalainen tennispelaaja.
Décugis voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 nelipelin olympiapronssia Pierre Albarranin kanssa. Lisäksi hän voitti sekanelinpelin olympiakultaa yhdessä Suzanne Lenglenin kanssa. Pari voitti loppuottelussa Kitty McKanen ja Max Woosnamin erälukemin 6–4, 6–2.
Tennispelaaja Marie Décugis oli hänen vaimonsa.
Décugis oli viimeinen tunnettu elossa ollut vuoden 1900 olympialaisten kilpailija.
Betesda
pienoiskuva|Betesdan altaan kaivaukset. Kuvassa näkyvät muun muassa hedelmällisyyden jumala [[Serapis|Serapiksen temppelin rauniot.]] Betesda tai Bethesda (aram. Bet-he-sda, "armon huone") on Jerusalemissa oleva lammikko, jonka vedellä uskottiin olevan parantava vaikutus.
Sisättö
Sisättö on kylä Ikaalisten kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Kylä sijaitsee Sisätönjärven rantamaisemissa Parkanon oikoradan varrella linnuntietä mitattuna noin 17 kilometrin päässä itäkoilliseen Ikaalisten keskustaajamasta. Sisättö on yksi Seitsemisen kylistä, ja sen lähistöllä sijaitsee myös Seitsemisen kansallispuisto. Sisätön kylän alue on laajojen metsien peittämä ja lukuisten pienien lampien ja järvien rikkoma. Miehittämätön Sisätön rautatieasema sijaitsee kylän länsipuolella.
Sisättö ei ole varsinainen maakirjakylä, vaan on alkujaan ollut Iso-Röyhiön kylän takamaata. Ensimmäinen talo on Erik Henrikinpoika Vähä-Iidun ja vaimonsa Maria Henrikintytär Svartkopfin vuonna 1759 perustama Sisättö.
Leppävaaran kirkko
Leppävaaran kirkko on Espoon Leppävaarassa sijaitseva Leppävaaran luterilaisen seurakunnan kirkko, joka valmistui vuonna 1979. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Olli Kuusi, ja siinä on 315 istumapaikkaa. Noin 450 paikkaa lisätilaa saadaan avaamalla väliseinät seurakuntasaliin ja kokoushuoneeseen.
Kirkko on punatiilinen, ja se on rakennettu rinteeseen. Sisäänkäynti johtaa portaita pitkin puolikaaren muotoiselle kirkkopihalle. Käytännössä koko rakennus on tehty punatiilestä. Kirkkoon on pääsy myös takaa pysäköintipaikalta.
Kirkon peruskorjaus valmistui 2009.
Kadgaron
Kadgaron tai Qædgæron  on kylä Ardonin piirissä Pohjois-Ossetia-Alanian keskiosassa Venäjällä. Kadgaron sijaitsee piirin hallintokeskuksen, Ardonin, kaakkoispuolella.
Leppävaaran kirkko
Kirkon urut on valmistanut vuonna 1982 Kangasalan urkutehdas. Urkuja on korjattu 1992 ja peruskorjattu vuonna 2010, työn teki urkurakentamo Veikko Virtanen. Mekaanisissa uruissa on 32 äänikertaa.
Flat Broke
Flat Broke on brittiläisen, Suomessa vaikuttaneen Jim Pembroken neljäs ja samalla hänen Jim Pembroke Band -yhtyeensä ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt albumi. Se julkaistiin toukokuussa 1980 Ponsi-levymerkillä, tuottajana Otto Donner. Albumin remasteroitu CD-versio levystä ilmestyi vuonna 2000.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jim Pembroke, ellei toisin mainittu.
Holiday
Holiday (The Holiday) on Nancy Meyersin ohjaama romanttinen komedia, joka sai ensi-iltansa 2006.
Juoni
Päähenkilöinä elokuvassa ovat elokuvatrailerien markkinointiyrityksen omistaja, kalifornialainen Amanda Woods (Cameron Diaz) ja hääkolumnisti, englantilainen Iris Simpkins (Kate Winslet). Amanda eroaa miesystävästään Ethanista (Edward Burns) saatuaan tietoonsa, että Ethan on pettänyt häntä sihteerinsä kanssa. Iriksen elämä romahtaa, kun hän saa tietää, että hänen pitkäaikainen rakkautensa Jasper (Rufus Sewell) menee kihloihin Iriksen työkaverin Sarahin kanssa. Amandaa ja Iristä yhdistää vain kaksi asiaa, he ovat molemmat katkeran pettyneitä miehiin ja haluavat muutosta elämäänsä.
Amanda ja Iris tapaavat sattumalta Internetissä, kun Amanda hakee lomapaikkaa jouluksi Englantiin. Naiset sopivat kodinvaihdosta, ja jo seuraavana päivänä he matkustavat maapallon puolelta toiselle. Iris pääsee Amandan upeaan kalifornialaishuvilaan, kun taas Amanda pieneen, viehättävään maalaismökkiin.
Alku ei suju aivan suunnitelmien mukaan, mutta pian Iris tutustuu Amandan naapuriin, vanhaan mieheen, Hollywood-käsikirjoittajaan Arthuriin (Eli Wallach) ja Amandan entisen miehen ystävään, elokuvasäveltäjä Milesiin (Jack Black). Amanda tapaa Iriksen isoveljen, Grahamin (Jude Law) ja harrastaa tämän kanssa seksiä jo ensimmäisenä yönä tutustumisen jälkeen.
Iris kuntouttaa Arthurin ja valmistaa tämän tilaisuuteen, jossa muistellaan Arthurin uraa elokuvien käsikirjoittajana. Samaan aikaan hän tutustuu paremmin Milesiin ja alkaa vähitellen rakastua tähän. Miles huomaa naisystävänsä Maggien (Shaynn Sossamon) toisen miehen kanssa ollessaan vuokraamassa elokuvaa Iriksen kanssa. Iris kertoo Jasperista Milesille ja heidän välilleen kehittyy lämmin suhde. Kun Maggie pyytää anteeksi Milesiltä, Miles ei hyväksy anteeksipyyntöä. Hän välittää enemmän Iriksestä.
Amanda viettää aikaansa Grahamin ja hänen tytärtensä kanssa.
Iris saa tietää Grahamin rakastelemisesta Amandan kanssa, josta hän raivostuu ja moittii veljeään.
Kun Iris vihdoin unohtaa Jasperin, pitkäaikaisen rakkautensa kohteen, Jasper ilmestyy Iriksen Kalifornian vuokratalon ovelle ja selittää, kuinka hän ei halua menettää Iristä. Iris ja Jasper ovat kuhertelemassa sohvalla, kun Iris kysyy Jasperin kihlauksesta, ja Jasper myöntää, että on edelleen kihloissa molempien työkaverin Sarahin kanssa. Iris irrottautuu Jasperista ja häätää tämän ulos, jonka jälkeen tajuaa päässeensä irti miehestä. Iris riemastuu.
Samaan aikaan Amanda ja Graham miettivät kaukosuhdetta ja sen toimivuutta, tuloksetta.
Elokuva loppuu iloiseen uudenvuodenviettoon, Grahamin, Amandan, Iriksen ja Milesin kesken.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä joulusesonkiin tehty romanttinen komedia Holiday on yhtä yllätyksetön kuin marketin suklaakonvehtirasia. Mielenkiintoisinta ja romanttisinta hänestä on sivujuoni, jossa englantilainen Iris tutustuu naapuruston vanhaan charmanttiin elokuvakäsikirjoittajaan.
Rusopäivänlilja
Rusopäivänlilja (Hemerocallis fulva) on heinäpuukasvien (Xanthorrhoeaceae) heimoon, päivänliljojen (Hemerocallis) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvilaji, joka kasvaa noin 60–75 cm korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään oranssit ja houkuttelevat perhosia. Rusopäivänlilja kukkii heinä–elokuussa, joskin yksittäiset kukat ovat auki vain yhden päivän.
Rusopäivänlilja on kotoisin Kiinan tai Japanin alueelta. Sitä käytetään yleisesti koristekasvina, joskin erilaiset päivänliljaristeymät ovat nykyisin lähes korvanneet sen käytön koristekasvina. Koristekasvikäytön myötä rusopäivänlilja on kuitenkin levinnyt eri puolille maailmaa ja sitä on tavattu villiytyneenä Suomenkin luonnosta muutamilta paikoilta eteläisestä Suomesta.
Puutarhassa rusopäivänlilja kasvaa parhaiten täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Maaperän suhteen rusopäivänlilja menestyy monenlaisilla hyvin läpäisevillä maaperillä. Yleisesti ottaen rusopäivänlilja on kestävä ja melko helppohoitoinen koristekasvi. Kukkineet kukat voi poistaa kukinnan jälkeen ja kukkamättäiden kasvaessa liian suuriksi ne on syytä jakaa.
pienoiskuva|Rusopäivänliljan kukka
Digitalist Group
Digitalist Group Oyj on suomalainen yritys, joka tarjoaa asiakkailleen palvelumuotoilua, brändäystä, designia ja konsultointia. Vuonna 2018 yrityksellä oli toimipaikat San Franciscossa, Vancouverissa, Lontoossa, Tukholmassa, Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Yrityksen asiakkaisiin kuuluu muun muassa Electrolux, Fortum, Volvo Group, Honda, Kone, Nokia, Pfizer, Spotify, Carlsberg, BillerudKorsnäs ja City Cruises.
Digitalist Groupin isoin omistaja on Ehrnroothin suvun Turret Oy Ab, jonka omistusosuus yhtiöstä oli maaliskuussa 2023 noin 49 prosenttia.
Tieto-X 1994–2007
Martti Leikos ja Matti Jokinen perustivat Tieto-X Oyj:n vuonna 1994. Yrityksen tavoite oli työllistää laman takia työttömiksi jääneitä tietotekniikan asiantuntijoita. Tieto-X listattiin Helsingin pörssiin vuonna 1999, jolloin sitä kuvailtiin Talouselämä-lehdessä termein "tietotekniikan Eilakaisla", joka "vuokraa atk-työntekijöitä yrityksille". Yrityksessä oli tuolloin 156 työntekijää ja sen suurimmat osakkaat olivat Jokinen ja Leikos. Vuonna 2000 toimitusjohtaja Leikos ja myyntijohtaja Jokinen saivat Keskuskauppakamarin myöntämät rautaiset ansiomerkit "omaperäisen yritysidean kehittämisestä ja Tieto X:n johtamisesta työttömien osuuskunnasta pörssiyhtiöksi". Kari Happonen aloitti Tieto-X Oyj:n toimitusjohtajana toukokuussa 2002, kun Leikos jäi eläkkeelle.
Ixonos 2007–2017
pienoiskuva|Yhtiön logo Vuonna 2007 yrityksen nimeksi tuli Ixonos Oyj.
Nokian alihankkijana toiminut Ixonos kärsi sen alamäestä ja ohjelmistostrategian muutoksesta. Ixonos kehitti muun muassa Nokian käyttämää Symbian-käyttöjärjestelmää ja kun Nokia alkoi kehittää Windows-puhelimia, Ixonosin työt vähenivät jyrkästi. Vuonna 2013 yhtiöllä oli Suomessa noin 600 työntekijää kuudella paikkakunnalla ja 400 työntekijää ulkomailla.
Kesällä 2015 Ixonos ja Suomessa, Kiinassa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa toimiva palvelumuotoilu- ja käytettävyystutkimusyritys Cresense Oy yhdistyivät yrityskaupalla, jossa Ixonos osti Cresensen kaikki osakkeet. Heinäkuussa yrityksen uutena toimitusjohtajana aloitti Sami Paihonen. Syksyllä Ixonosilla oli noin 300 työntekijää, joista kolmasosa työskenteli ulkomailla.
Maaliskuussa 2017 yritys osti digitaaliseen käyttäjätutkimukseen erikoistuneen Interquest Oy:n.
Digitalist Group 2017–
Huhtikuussa 2017 Ixonos kertoi ostaneensa Ville Tolvasen omistaman Rome Advisors Oy:n liiketoiminnan ja sen omistaman Digitalist Network -brändin. Yritys vaihtoi nimensä Digitalist Groupiksi ylimääräisessä yhtiökokouksessa toukokuussa 2017. Ixonos maksoi yrityskaupan suunnatulla maksuttomalla osakeannilla. Tolvasesta tuli yrityksen toimitusjohtaja lokakuussa 2017.
Toukokuussa 2018 kerrottiin, että Digitalist Group ostaa ruotsalaisen palvelumuotoilutoimisto Grow Holding AB -konsernin. Grow Holding on noin 50 hengen yritys. Kaupan myötä Digitalist Group kertoi avaavansa elokuussa 2018 Tukholmaan uuden studion, jossa työskentelee noin 110 asiantuntijaa.
28. syyskuuta 2018 Digitalist Groupin osakkeiden kaupankäynti keskeytettiin yhtiön omasta toiveesta. Oletettiin, että tämä on merkki siitä, että yhtiön tilasta on odotettavissa uutisia.
15.3.2019 Digitalist Groupin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Hans Parvikoski.
Elokuussa 2019 yhtiön uudeksi toimitusjohtajaksi siirtyy Petteri Poutiainen. Aikaisemmin Poutiainen toimi Salesforcen Suomen maajohtajana.
Helmikuussa 2023 Digitalist Group kertoi että sen Suomen tytäryhtiö Digitalist Group Oy on ostanut Walker & Handson Oy:n, jonka toimitusjohtaja Jussi Hermunen on nimetty Digitalist Finland Oy:n toimitusjohtajaksi.
Kurskin taistelu
Kurskin taistelu oli merkittävä Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu toisen maailmansodan itärintamalla 4.–22. heinäkuuta 1943. Kurskin taistelu on maailman kaikkien aikojen suurin panssaritaistelu. Saksalaiset aloittivat hyökkäyksen itärintamalla Kurskin kaupungin lähellä. Saksan armeijan tavoitteena oli oikaista kaupungin kohdalle rintamaan muodostunut mutka, jotta joukkoja tarvittaisiin koko rintamalla vähemmän ja motittaa puna-armeijan alueella olleet merkittävät joukot ja saada siten Stalingradin taistelussa menetetty aloite takaisin haltuunsa. Neuvostoliitto onnistui pysäyttämään hyökkäyksen ja saksalaiset saivat vallattua alle viidesosan tavoitteistaan.
Kooptaatio
Kooptaatio, myös kooptointi tai kooptio on täydennysvaali, lisävalinta, valinta jäseneksi nykyisten jäsenten päätöksellä. On käytössä poliittisissa, kirkollisissa ja yhteiskunnallisissa yhteisöissä ja erikoisen laajasti liike-elämässä.
Kurskin taistelu
Taustaa
Vaikka saksalaiset olivatkin kärsineet pahoja tappioita Stalingradissa, oli Saksa vielä vuonna 1943 sotilaallisesti erittäin voimakas. Neuvostoliittolaiset olivat vasta kärsineet tappion Harkovan taistelussa ja Josif Stalin oli asettunut puolustuskannalle odottamaan liittoutuneiden maihinnousua Välimeren pohjoisrannikolle Italiaan.
Neuvostoliiton tiedustelupalvelu sai selville että saksalaiset suunnittelivat hyökkäystä Kurskin lähellä. Merkittävimpänä tietolähteenä toimi ”Lucy”, vakoilurengas Sveitsissä, joka sai tietonsa brittien tiedustelupalvelulta. He pystyivät avaamaan saksalaisten Enigma-salakirjoituksen. Tämä oli brittien suurin sotasalaisuus, joka julkaistiin vasta 1970-luvulla. Neuvostoliittolaiset saivat selville hyökkäyksen, jonka koodinimi oli operaatio Zitadelle eli operaatio Linnoitus, ajankohdan ja jonkin näköisen ajoituksen. Tiedon saatuaan neuvostoliittolaiset vahvistivat Kurskin rintamaa ja taistelujen alkaessa siellä oli yli 6 000 kilometriä ampumahautoja, lähes 50 000 konekivääri-, tykki- ja kranaatinheitinasemaa ja kilometriä kohden keskimäärin 1 500 miinaa.
Neuvostoliittolaiset saivat hyvää aikaa tehdä massiiviset linnoituksensa, koska Adolf Hitler halusi odottaa uuden sukupolven ”ihmetankkiensa” Pantherien ja Tigerien valmistumista. Puna-armeija oli viimein saanut käyttöönsä nykyaikaisen liikkuvan sodankäynnin ja taitavat kenraalit olivat syrjäyttäneet politrukit. Vastakkain olivat molempien osapuolten parhaat kenraalit joukkoineen ja uusimmat aseet, joita oli kummallakin runsaasti.
Taistelu
Syöksypommittajarykmentti 77:n Junkers Ju 87 Stukat aloittivat hyökkäyksen tulivalmistelun 4. heinäkuuta kello 15.00. Koneiden tarkoituksena oli tukea XXXXVIII panssariarmeijakuntaa, jonka oli tarkoitus vallata Butovon ja Gertsovkan välinen ylänkö. Ylängön valtaus mahdollisti tykistön tulenjohtajille paremman näkyvyyden mäkien alapuolella olevalla tasangolla olevien puna-armeijan joukkojen ryhmitykseen. Valtauksen tukena oli lisäksi Grossdeutschlandin tykistö. Butovon puolustuksesta vastannut 199. kaartin kiväärirykmentti oli työnnetty asemistaan. Gertsovkan hallinnasta käytiin kovempi taistelu 71. kaartin kivääridivisioonan joukkojen puolustautuessa sitkeästi. Kylä saatiin vallattua vasta puolilta öin.
Operaatio Zitadelle
Varsinainen hyökkäys alkoi seuraavana aamuna kello 3.30. Hyökkäyksen alettua saksalaiset etenivät aivan liian hitaasti ja olivat 12. heinäkuuta vielä 25 kilometrin päässä Kurskista.
Operaatio Kutuzov
Nyt neuvostoliittolaiset kuitenkin käyttivät kaikki reservinsä vastaiskuun, operaatio Kutuzoviin, joka alkoi 5. kaartin panssariarmeijan hyökkäyksellä. Panssariarmeijaan kuului 900 panssarivaunua ja rynnäkkötykkiä. Prohorovkassa käytiin maailman suurin yksittäinen panssaritaistelu 5. kaartin panssariarmeijan ja 500 saksalaisen tankin välillä. Saksalaiset menettivät 60 panssarivaunua (lähteistä riippuen yli 70–100) ja venäläiset 328. Vaikka neuvostoliittolaiset hävisivät Prohorovkan taistelun, saksalaiset eivät enää onnistuneet saamaan aloitetta Kurskissa takaisin. Venäläisten aloittama voimakas vastahyökkäys Kurskin pohjoispuolelta kohti Orjolia pakotti saksalaiset irrottamaan joukkoja pohjoisen pihtiliikkeen hyökkäysjoukoista rintaman hajoamisen estämiseksi. Lisäksi 10. heinäkuuta tapahtunut Sisilian maihinnousu sai Hitlerin ilmoittamaan Günther von Klugelle ja Erich von Mansteinille, että operaatio oli ohi, vaikka Mansteinin mielestä taistelu oli vielä voitettavissa.
Lopputulos
Kun Neuvostoliiton tappiot olivat (luultavasti) 862 366 miestä (monet arviot kylläkin pyörivät 400 000–600 000:n välillä), yli 1 500 panssaria ja 700–1 000 lentokonetta, Saksan tappiot jäivät 198 512 mieheen (tai kun Orjolin operaatio ja heti Kurskin jälkeen tulleet tappiot otetaan huomioon, 350 000 kuolleeseen, vangittuun tai haavoittuneeseen saksalaiseen), noin 500 lentokoneeseen ja noin 300 panssarivaunuun (tästäkin luvusta on monia arvioita ja siihen eivät ainakaan kuulu jo ennen taistelua rikkoutuneet Pantherit). Saksan panssaritappiot olivat kuitenkin mahdollisesti jopa 1 200 vaunua, sillä lukuun on otettava kaikista syistä tuhoutuneet tai taistelukentälle pahojen vaurioidensa vuoksi jätetyt vaunut. Neuvostoliitto kykeni helposti korvaamaan menetetyt tankit, mutta Saksan panssarivoimille Kurskin menetykset olivat kova isku, eikä Saksa enää kyennyt toipumaan tappioistaan. Saksa ei saavuttanut kumpaakaan päätavoitettaan, vaan sai vallattua ainoastaan minimitavoitteensa. Neuvostoliitto kykeni hyökkäyksen päätyttyä aloittamaan vastahyökkäyksen. Kurskin taistelu oli Saksan sodankäynnille eräänlainen lopun alku, sillä sen jälkeen Neuvostoliitto saavutti strategisen voiton ja hyökkäysaloite siirtyi lopullisesti Neuvostoliitolle. Kurskin jälkeen saksalaiset eivät enää pystyneet itärintamalla kokoamaan hyökkäykseen tarvittavia operatiivisia reservejä.
Erich von Manstein on kuitenkin arvioinut saksalaislähteisiin viitaten, että molempien osapuolten tappiot olisivat olleet huomattavasti pienemmät. Manstein kirjoitti kirjassaan Menetetyt voitot, että puna-armeija menetti kaatuneina non 17 000 sotilasta ja noin 34 000 puna-armeijan sotilasta otettiin sotavangeiksi. Manstein laski myös, että haavoittuneita puna-armeijan sotilaita täytyi olla noin kaksinkertainen määrä kaatuneisiin verrattuna, jolloin hän päätyi arvioon, että Neuvostoliitto menetti noin 85 000 sotilasta. Saksan kaksi armeijaa menetti kaatuneina 3 330 sotilasta ja kokonaistappioiksi Saksalle tuli 20 720 sotilasta. Manstein laskee taistelujen tappiot taistelun alkamisesta siihen asti, kun operaatio heinäkuun puolivälissä keskeytettiin.
Manstein myös kyseenalaistaa tiedot Saksan käyttämien panssarivaunujen määrästä Kurskin taistelussa. Hänen mukaansa saksalaisilla oli käytössä vain 1 081 panssarivaunua ja 376 rynnäkkötykkiä, yhteensä siis 1 457 hyökkäysvaunua. Mansteinin mukaan hyvin alkanut saksalaishyökkäys jouduttiin pysäyttämään, koska Hitler Italian tapahtuminen takia halusi offensiivin keskeyttämistä ja asettautumista puolustukseen.
Myös jotkut riippumattomat tutkimukset ovat kyseenalaistaneet Georgi Žukovin ja venäläisten esittämät luvut propagandana ja päätyneet yleisimmin lähelle von Mansteinin arviota Kurskin taisteluiden aiheuttamista tappioista. Saksalaisten yleensä luotettavan kirjanpidon mukaan taisteluiden aiheuttama kokonaistappio saksalaisille oli vain kolme prosenttia koko vuoden 1943 tappioista, mikä tukee lähes täsmälleen von Mansteinin kirjassaan esittämää arviota, mutta varmaa tietoa ei ole. Venäläisille puolestaan oli tärkeää korostaa heidän saaneen aikaan voiton Saksasta, eikä etelärintaman avautuminen Italiaan. Toisaalta Hitler siirsi juuri Kurskin taistelujen jälkeen joukkoja Italiaan, jolloin voimasuhteet itärintamalla muuttuivat saksalaisille epäedullisiksi.
Operaatio Zitadellen eli Saksan hyökkäysvaiheen aikana Luftwaffen yksiköt lensivät 27 221 lentoa ja kärsivät niissä 193 tuhoutuneen lentokoneen tappiot, mukaan lukien lentokentille tuhoutuneet koneet. Neuvostoliiton aikaan sen omat historioitsijat G. A. Koltunov ja B. G Solovjov dokumentteihin viitaten ilmoittivat Neuvostoliiton ilmavoimien eli VVS:n tappioiksi lähes tuhat menetettyä konetta. Taistelujen neljänä ensimmäisenä päivänä VVS:n yksiköt Kurskin alueella lensivät 11 235 lentoa ja menettivät sotatappioina peräti 556 konetta, jolloin suhteessa saksalaisten lentosuoritteisiin olivat VVS:n tappiot peräti seitsemän kertaa suuremmat: lähes viisi prosenttia sotalennoista. Länsiliittoutuneiden paineen kasvaessa Välimerellä ja etenkin Yhdysvaltain 8. ilma-armeijan (US 8th Air Force) lisätessä Saksan pommituksia alettiin Saksan itärintamalla olevia lentovoimia, etenkin päivähävittäjissä supistaa.
Olennaista taistelun tuloksella oli kuitenkin se, etteivät saksalaiset enää tämän jälkeen pystyneet merkittäviin, taisteluita ratkaiseviin keskityksiin. Merkittävistä torjuntavoitoista huolimatta voimasuhde oli heilahtanut niin paljon venäläisten hyväksi, ettei saksalaisten enää onnistunut saada strategista aloitetta.
Mike King
Mike King (s. 30. elokuuta 1974) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Pelaajaurallaan useissa maissa pelannut ja tarkkana heittäjänä pidetty King voitti Meksikon mestaruuden vuonna 2000 ja sijoittui Suomessa runkosarjan riistotilaston toiseksi kaudella 1999–2000.
Koripalloilijana
King koki kasvupyrähdyksen 15–16-vuotiaana. Hänen lapsuudenkotinsa talon edessä oli koriteline, ja hänen veljensä kehotti Kingiä kokeilemaan koripalloa.
Kauden 1999–2000 King pelasi suomalaisessa Team Componentassa. Hän oli kyseisellä kaudella runkosarjan toiseksi paras pallonriistäjä 2,5 riiston keskiarvollaan. Vuonna 2000 King voitti Meksikon mestaruuden. Seuraavana vuonna hän kilpaili pääsystä NBA-joukkue Washington Wizardsin lopulliseen kokoonpanoon. King valittiinkin mm. Michael Jordanin kanssa 20 viimeisen pelaajan joukkoon, mutta hän karsiutui lopullisesta joukkueesta. Tämän jälkeen King siirtyi Kreikan pääsarjaan. Seuraavina kausina hän pelasi ympäri maailmaa. Keväällä 2005 King pelasi Harlem Globetrottersissa.
King palasi Componentaan kaudeksi 2006–2007. Lokakuussa King syyllistyi rattijuopumukseen, kun poliisi pysäytti hänen kuljettamansa, 40 km/h nopeusrajoitetulla alueella 80:aa km/h kulkeneen auton. King ja kolme muuta joukkueen pelaajaa olivat viettäneet vapaaillan Helsingissä, ja autossa oli ollut Componentan sponsorien tarroja. 1,5 promillea puhaltanut King erotettiin joukkueesta, ja hänelle langetettiin helmikuussa teosta 50 päivän ehdollinen vankeustuomio, 400 euroa sakkoja ja puolisen vuotta ajokieltoa. King oli tuolloin jo siirtynyt Tampereen Pyrintöön, eikä hän saapunut paikalle oikeuden istuntoon. Alkukauden 2007–2008 King pelasi Israelin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Tammikuussa 2008 hän teki pelaajasopimuksen loukkaantumisesta kärsineen Joensuun Katajan kanssa. Seuraavat kolme kautta, vuodet 2008–2011, hän kuului BC Jyväskylän joukkueeseen. Kaudeksi 2011–2012 King siirtyi Porvoon Tarmoon. Vuodet 2012–2014 hän pelasi Keravan Kori-80:ssa. . Kaudeksi 2016-2017 King palasi Karkkilaan ja pelaa KaU Karkkilan joukkueessa.
Valmentajana
Tarmossa kaudella 2011–2012 pelatessaan King alkoi valmentaa seuran junioreja, ja tätä edeltäneellä kaudella hän toimi BC Jyväskylässä loukkaantumisen johdosta lähempänä apuvalmentajan kuin varsinaisen pelaajan roolia. Vuonna 2013 hän opiskeli oppisopimuskoulutuksella liikunnanohjaajaksi. Keväällä 2015 King hyväksyttiin korkeimpaan Suomessa järjestettävään valmentajakoulutukseen, HKVT:hen. Kausilla 2014-2015 ja 2015-2016 King on valmentanut Panttereiden C-A - junioreita.
Harderwijk
Harderwijk on kunta ja kaupunki Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 43 078 (31.12.2008) ja väestötiheys on 1 120 as./km². Kunnan pinta-ala on 48,27 neliökilometriä, josta vettä on 9,8 km². Harderwijkin pormestarina toimii John Berends. Harderwijkin keskuspaikka on samanniminen kuin kuntakin. Keskuspaikan lisäksi kuntaan kuuluu Hierdenin kylä.
Harderwijkin naapurikunnat ovat Dronten koillisessa, Nunspeet idässä, Ermelo etelässä ja Zeewolde lännessä. Kunta sijaitsee Gelderlandin ja Flevolandin provinssit erottavan Veluwemeer-järven rannalla. Myös Amersfoortista Zwolleen kulkeva moottoritie A28 kulkee Harderwijkin kautta.
Harderwijkin yhteistyökaupunki on Tšekissä sijaitseva Znojmo.
thumb|left|250px|Kartta Harderwijkin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Historia
thumb|230px|Harderwijk vuonna 1652. thumb|230px|Aukio Harderwijkissä.
Harderwijk sai kaupunkioikeudet Otto II van Gelreltä vuonna 1231. 1400-luvulla Harderwijkiin rakennettiin Grote Kerk -kirkko (”Suuri Kirkko”). Harderwijk oli myös Hansaliiton jäsen. Vuodesta 1648 vuoteen 1812 Harderwijk oli yliopistokaupunki. Harderwijkin yliopistossa opiskelivat muun muassa alankomaalainen Herman Boerhaave ja ruotsalainen Carl von Linné. Harderwijk sijaitsi aikoinaan Zuiderzee-merenlahden rannalla ja siellä toimi tärkeä satama. Vuonna 1932 Zuiderzee kuitenkin erotettiin Pohjanmerestä padolla ja näin syntyi IJsselmeer-järvi. Matkailu on korvannut aikaisemmin menestyksekästä satamatoimintaa. Nykyisin Harderwijkissä toimii muun muassa delfinaario.