cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diktatuuri
Diktatuurin alku
Itsevaltiuteen siirtymisen toteuttavat selvästi useimmin nykyiset tai entiset upseerit ja puolueeksi järjestäytyneet sotilasryhmät. Lisäksi niille luovutetaan valta joka kolmannessa kansannousussa. Puolueet johtavat yleensä itsevaltiuteen siirtymisiä, useimpia kapinoita ja myös joitain kansannousuja.
Vallanvaihdon jälkeen maata hallitsevan ryhmän täytyy valita keskuudestaan johtaja, diktaattori. Johtajan tehtävä on puhua uuden hallinnon puolesta, edustaa sitä kansalle ja muulle maailmalle, organisoida ryhmän politiikan toteutus, koordinoida sen toiminta hallinnossa ja virastoissa, sovitella sisäpiirin sisäisiä konflikteja, toimia hätätilanteissa ja sanoa viimeinen sana erimielisyyksissä. Samalla kun ryhmä pyrkii aluksi pitämään diktaattorin kontrollissaan, diktaattorin oman edun mukaista on varmistaa oma valtansa, mikä johtaa eturistiriitaan. Pelkäksi keulakuvaksi tarkoitettu ja alussa heikolta vaikuttanut johtaja pystyykin usein irtautumaan hänet valtaan nostaneen ryhmän kontrollista ja ottamaan kaiken vallan maassa, koska hänellä on käytössään kaikki valtion taloudelliset ja hallinnolliset resurssit.
Diktatuurin kaatuminen
Diktatuurihallinnot ovat vuosien 1946–2010 välillä kaatuneet yleisimmin vallankaappaukseen (35 %), diktatuurin vastustajan vaalivoittoon (26 %) tai kansannousuun (17 %). Harvinaisempia syitä ovat olleet kapina, sisäpiirin itse tekemät muutokset, ulkomaiden puuttuminen asiaan sekä valtion lakkauttaminen.
Kaiken vallan omiin käsiinsä haalineen diktaattorin kuolema johtaa usein kriisiin hallinnossa ja joskus diktatuurin kaatumiseen, mutta ei yhtä usein kuin vallankaappauksessa. Diktatuurin tyypeistä persoonalliset diktatuurit ovat yleensä suuremmissa vaikeuksissa johtajan kuoleman jälkeen kuin kollegiaalisemmat diktatuurit. Valtataistelun ja epävarmuuden kauden jälkeen seuraa usein eliitin sisäinen konflikti ja ehkä puhdistus.
Historia
Monarkkien hallitsemat valtiot olivat menneinä vuosisatoina yleisiä. Useat monarkiat laimenivat 1900-luvulla perustuslaillisiksi monarkioiksi, ja nykyisin monarkistisia diktatuureja on lähinnä vain arabimaissa. Sotilashallintoja syntyi 1800-luvulla paljon etenkin Latinalaiseen Amerikkaan.
1920-luvulta 1950-luvulle nousi useita totalitaristisia fasistisia ja kommunistisia diktatuureja. Afrikkaan ja Aasiaan syntyi 1900-luvulla runsaasti sotilasdiktatuureja. Epädemokraattisten hallintojen lukumäärä väheni 1970-luvulta 1990-luvulle, kun demokratian aate levisi maailmalla.
2000-luvulla diktatuureissa on enenevässä määrin alettu järjestämään vaaleja, joihin on osallistunut useita puolueita. Tällaisia hallintoja on kutsuttu demokratioiden ja autoritaaristen maiden hybrideiksi, tai jyrkemmin, demokratiaksi naamioituviksi diktatuureiksi. Niissä vaalit ovat periaatteessa vapaat, mutta valtapuolueen kilpailijoiksi sallitaan vain puolueita ja ehdokkaita, jotka ovat joko valtapuolueen talutusnuorassa, sekoittamassa opposition rivejä tai muuten harmittomia vallanpitäjille. Tällaista toimintatapaa esiintyy erityisesti entisissä kommunistimaissa ja itsenäistyneissä neuvostotasavalloissa Keski-Aasiassa ja Kaukasuksella. Monessa afrikkalaisessa diktatuurissa itsevaltias on muutattanut maansa perustuslakia saadakseen lisäkausia presidenttinä.
2020-luvun alussa maailman valtioista noin joka kolmas voidaan katsoa diktatuuriksi. Amerikassa diktatuureja on enää vähän, mutta Keski-Aasiassa, arabimaissa ja Afrikassa niitä on edelleen jonkin verran. Useassa maata johtaa vähintään vahva mies ja kapea eliitti. Euroopassa Aljaksandr Lukašenkaa ja Vladimir Putinia on syytetty diktaattoreiksi.
Lauzerte
Lauzerte [lo'zeʁt] on Ranskan kunta Occitanien alueella Tarn-et-Garonnen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 482. Se kuuluu Pays de Serres Sud-Quercyn kantoniin Castelsarrasinin arrondissementissa.
Camon (Ariège)
Camon on Ranskan kunta Occitanien alueella Ariègen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 145. Se kuuluu Mirepoix’n kantoniin Pamiersin arrondissementissa.
Camon kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Ariègen departementista kuuluu myös Saint-Lizier.
Riitta Rajamäki
Riitta Rajamäki (o.s. Mikkola) (s. 29. syyskuuta 1951) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1973–1982 Rajamäki pelasi pesäpallon SM-sarjassa 106 runkosarjaottelua Seinäjoen Maila-Jussien ja Vetelin Urheilijoiden joukkueessa. Rajamäki valittiin yhdeksän kertaa Itä–Länsi-otteluun ja hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi 1977 sekä viisi kertaa vuoden lukkariksi 1973, 1977, 1978, 1979 ja 1981.
Kikka
Kikka (oikealta nimeltään Kirsi Hannele Sirén, o.s. Viilonen) (26. lokakuuta 1964 Tampere – 3. joulukuuta 2005 Tampere) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän tuli tunnetuksi seksipommi-imagostaan ja vihjailevia sanoituksia sisältäneistä iskelmistään.
Kikka oli koulutukseltaan merkonomi ja työskennellyt pankissa ja myöhemmin meikkikonsulenttina. Uransa aikana häntä markkinoitiin "Suomen Samantha Foxina".
Kikan tunnetuimpia hittejä olivat muun muassa ”Sukkula Venukseen”, ”Mä haluun viihdyttää”, ”Tartu tiukasti hanuriin”, "Kiihkeät tuulet" ja ”Apinamies”. Laulujen kirjoittajana oli aluksi muun muassa Juha ”Watt” Vainio, myöhemmin tämän poika Ilkka Vainio ja säveltäjänä Veikko Samuli. Juha Vainio ja Samuli käyttivät salanimiä Kirsi Sunila (Vainio) ja Inari Katramo (Samuli). . Viimeiseksi jääneelle Herkut lisukkeineen -albumille Kikalle lauluja kirjoitti salanimellä myös Pauli Hanhiniemi.
Iltalehden toimittaja Katariina Lehtikanto on verrannut Kikkaa diskomusiikin 1980-luvun alun kultakauden suosituimpiin laulajiin kuuluneeseen Mona Caritaan, joka lopetti uransa ja vetäytyi julkisuudesta muutamaa vuotta ennen Kikan ensimmäisiä levytyksiä. Molempien ulkoisessa olemuksessa oli peittelemätöntä seksikkyyttä ja molempien laulujen sanoitukset sisälsivät pikkutuhmuuksia. Oleellinen ero laulajien välillä on kuitenkin, että toisin kuin Kikka, häntä pari vuotta vanhempi Mona Carita ei koskaan keikkaillut.
Uran alkuvaiheet
Ensimmäisen kerran Kikka, tai vielä tuohon aikaan taiteilijanimeltään Cicca esiintyi julkisesti Kevään sävelessä vuonna 1984. Tämä esiintyminen ei vielä nostanut nuorta laulajanalkua kansan tietoisuuteen. Samoihin aikoihin Kikalle suunniteltiin myös singleä, jolle olisi laitettu Kevään sävel -esiintymiskappale ”Edes yhden kerran” sekä toinen kappale "Taivaanrannan kulkija". Singlesuunnitelmat kuitenkin haudattiin, sillä Kikka ei tässä vaiheessa ollut levy-yhtiön mielestä ”tarpeeksi erottuva artisti”. Ennen uransa nousukiitoa Kikka esiintyi vielä suositussa Hittimittari-ohjelmassa samalla kappaleella, mutta jälleen ilman suurempaa huomiota.
Kikka jatkoi laulavana tiskijukkana, jonka estoton tyyli sekä kansainvälisistä muoti- ja musiikkialan lehdistä inspiraatiota saanneet esiintymisasut vetosivat yleisöön. Kikan kalenteriin lisättiin keikkoja, ja tiskijukan työstä alkoi vähitellen tulla hänen päätyönsä. Samoihin aikoihin Kikka oli tutustunut radiotoimittaja Pia Temisevään, joka työskenteli iltaisin tiskijukkana ja josta tuli myöhemmin Kikan manageri. Temisevä ja Kikka yrittivät vakuuttaa Asko Järven, M&T Tuotannon johtajan siitä, että Kikalle kannattaisi kehitellä single. Muutaman kuukauden päästä Asko Järvi soitti ja pyysi Kikkaa koe-esiintymään.
Kikka teki levytyssopimuksen M&T Tuotannon kanssa, eikä yhtiö asettanut mitään ehtoja lukuun ottamatta sitä, että Temisevästä olisi tultava Kikan manageri. Kului kaksi vuotta, kun M&T:llä ollut Asko Järvi on siirtynyt Audiovoxille. Ensilevytyksestä sovittiin Audiovoxilla vuonna 1987, ja samalla Kikka oli levy-yhtiön ensimmäinen artisti. Temisevä ja Kikka ehtivät jo miettiä laulajanhaaveiden hylkäämistä, kunnes Juha Vainiolta tuli heille puhelu. Vainio oli käynnyt salaa katsomassa Kikan keikkoja, ja tiesi Kikan olevan kultakimpale.
Audiovoxissa haluttiin Kikan karistavan painostaan parikymmentä kiloa, jotta tästä saataisiin hyviä valokuvia. Seksikäs imago ja sen tuotteistaminen oli Kikan itse hyväksymä asia, joka tuli Kikalta kuin luonnostaan. Monissa haastatteluissa hän toteaakin vain olevansa oma itsensä, eikä häntä pakotettu tekemään valintoja, joista ei itse pitänyt. Artisti halusi kuitenkin tietoisesti erottua, mutta Kikan pukeutumistyyli oli räväkkä jo ennen varsinaista artistin uraa.
Nousu suosioon
Kikka nousi suosioon vuonna 1989 ilmestyneellä ”Mä haluun viihdyttää” -singlellään, jonka toisena puolena oli kappale "Ei kauniimpaa voi todella tietää". Singleä seurannutta samannimistä albumia (Mä haluun viihdyttää) myytiin lyhyessä ajassa yli 70 000 kappaletta. "Mä haluun viihdyttää" -kappale voitti kaikki mahdolliset äänestykset, ja kappaleesta kuvattu musiikkivideo, joka aiheutti myös kohua nännivilautuksellaan, pyöri televisiossa toistuvasti. Musiikkivideon ensiesitys oli Mikko Alatalon juontamassa Jukebox-ohjelmassa. Kikan manageri piti nännivilautusta katastrofina, ja omien sanojensa mukaan he viettivät Kikan kanssa kappaleen televisioesitystä seuranneen viikonlopun neljän seinän sisällä. Maanantaina puhelin oli kuitenkin täynnä keikka- ja haastattelupyyntöjä. Albumin nimikkokappaleen on sanottu ottaneen soundiinsa vaikutelmaa Kylie Minoguen hitistä "Got to Be Certain." Audiovox solmi Kikan kanssa sopimuksen, jonka mukaan levyjä tehdään niin monta kuin artisti haluaa tehdä. Mä haluun viihdyttää -albumilla on Mona Caritalta lainatut kappaleet "Anna kulta anna", "Satu kaunis rakkauden" ja "On nuori ilta tää", sekä Nisa Sorayan aiemmin levyttämät kappaleet "Huone 105" ja "Anna rakas raju hetki". Muiden kappaleiden sanoituksista vastasi Juha Vainio ja sävellyksistä Veikko Samuli.
Ensimmäisen albumin tuoma menestys hyödynnettiin, ja uutta pitkäsoittoa alettiin tehdä saman tien. Kakkoslevy Kiihkeät tuulet' ilmestyi kesällä 1990, ja sitä myytiin esikoistakin enemmän. Kesäisestä nimikkokappaleesta tuli hitti, kuten myös cover-versiosta Ami Aspelundin kappaleesta "Apinamies". Samana vuonna Kikka osallistui vielä Syksyn säveleen kaiketi uransa tuon jälkeen tunnetuimmaksi tulleella kappaleella "Sukkula Venukseen". Kappale oli Juha Vainion sanoittama. Sanat lähetettiin Sveitsistä melkoisessa kiireessä. Tämä kappale jäi Juha Vainion tiettävästi viimeiseksi kokonaan itse tekemäksi ja levytetyksi sanoitukseksi. Kikka sijoittui kisassa kolmanneksi Rainer Frimanin ja Irwinin jälkeen. Kikka itse kertoi olleensa sijoitukseen tyytyväinen ja saaneensa esityksestä paljon positiivista palautetta, vaikka Kikan esiintymisasu herätti myös närkästystä joissakin naiskatsojissa. Yllään Kikalla oli väljät ja pussimaiset housut, välkehtivä, tiukka ja vartalonmyöteinen yläosa sekä glitterillä peitetty kapteenin lakki.
Tässä vaiheessa suosio kuitenkin kääntyi ensimmäistä kertaa artistia vastaan, ja Kikka joutuikin äänihuulileikkaukseen helmikuussa 1991 liian keikkailun vuoksi Äkillinen sairastuminen sai Kikan miettimään koko uransa suuntaa. Hän kertoi työnsä olevan todella raskasta ja haluavansa tehdä välillä jotain aivan muuta ja erilaista. Vuonna 1991 Kikka osallistui kuitenkin Syksyn säveleen, tällä kertaa kappaleella "Kierrätä pyöritä mua". Edellisen vuoden tapaan kappale sijoittui kolmanneksi. Kolmosalbumia Kikka 3 myytiin 62 000 kappaletta, ja se sisältää myös "Sukkula Venukseen" -kappaleen. Tässä vaiheessa Kikalle alkoivat tehdä musiikkia pääasiallisesti Ilkka Vainio, Risto Asikainen sekä Aappo I. Piippo yhdessä Veikko Samulin kanssa Juha Vainion kuoltua. Kikka 3 -albumilta julkaistiin myös single "Onnen nainenkin silloin vasta saa" / "Geisha mä olen sun", jonka ykköspuoli oli ensimmäinen Suomessa levytetty naisen esittämä rap-kappale.
Vuonna 1992 Kikka osallistui euro­viisu­karsintoihin muttei päässyt finaaliin asti. Kikka oli päättänyt haluavansa euroviisuihin pari vuotta aikaisemmin Syksyn sävel kolmossijan jälkeen, sillä hänen voitontahtonsa oli kova. Audiovoxissa haluttiin kuitenkin varjella artistin ääntä äänihuulileikkauksen jälkeen, joten Kikalle tuotettiin kokoelma-albumi nimeltään Parhaat puoleni. Levyllä oli tosin mukana myös neljä uutta kappaletta: "Kierrätä pyöritä mua", "Painetta palloon", "Parhaat puoleni" ja "Zoomaile mua". Euroviisuhuumassa levy myi vielä 37 000 kappaletta. Samalla se oli Kikan viimeinen albumi, jota myytiin kasettina, LP:nä ja CD:nä.
Suosion hiipuminen
Neljäs pitkäsoitto ilmestyi 1993, ja laman hengessä nimikkokappale oli "Käyrä nousemaan". Tämän lisäksi hitti saatiin kappaleesta "Tartu tiukasti hanuriin", jota Kikka ei itse olisi halunnut laulaa. Kikka oli elämäkertansa mukaan luonnehtinut kappaletta roskaksi, jota ei halunnut levyttää. Ongelmia tuotti myös "Käyrä nousemaan" -kappaleen levyttäminen, jopa siinä määrin, että ne aiheuttivat riitaa sanoittaja Ilkka Vainion ja Kikan välille. Kikka itse olisi halunnut levyttää jotain samankaltaista kuin Audiovoxin listoilla tuolloin ollut Arja Koriseva. Albumilla oli monia hitaita kappaleita, jotka eivät purreet yleisöön yhtä hyvin kuin hittikappaleet. Tämä olikin jonkinasteinen muutos edellisiin albumeihin verrattuna. Myös albumin kannet olivat hillitympiä ja naisellisempia. Toisaalta hän kertoo itse tuolla albumilla olleen eniten keikkaohjelmistossa säilyneitä kappaleita ja eräässä haastattelussaan hän mainitsee albumin suosikkikappaleekseen kappaleen ”Tosi ystävyys.” Albumi jäi Kikan toiseksi viimeiseksi kultalevyksi.
Vuonna 1994 ilmestyi viimeinen Audiovoxilla tuotettu, kokonaan uutta musiikkia sisältänyt Ota vaatteet pois -niminen albumi. Kikka oli kyllästynyt vanhaan imagoonsa ja uhkasi tässä vaiheessa vaihtaa levy-yhtiötä, jos hänelle ei tuotettaisi vakavampaa musiikkia. Esimerkiksi tammikuussa 1994 julkaistussa haastattelussa kerrotaan, kuinka ”viisi vuotta Kikkana alkaa olla liikaa Kikalle itselleenkin.” Raija Pellin mukaan Kikka oli tässä vaiheessa pahasti hukassa itseltään. Tämä koski niin hänen musiikillista tyyliä, kuin ulkoista olemustaan. Kikka oli kyllästynyt poseeraamaan paljastavissa asuissa. Etsiessään suuntaansa häntä kiinnosti myös teatteri- ja televisiotyö. Vuoden lopulla hän kertoi olleensa loppuunpalanut ja vähensi tässä vaiheessa keikkailutahtiaan.
Kikka oli pettynyt ja uskoi, ettei hänelle enää haluttaisi tuottaa lisää hittejä. Hän esiintyi yhä ahkerasti televisiossa, ja hänestä tehtiin runsaasti lehtijuttuja, mutta suosio alkoi hiipua ja myös keikoilla alkoi esiintyä ongelmia alkoholin kanssa. Ongelmia alkoi ilmetä siinä määrin, että levy-yhtiöstä ehdotettiin, että Kikka tekisi huomattavasti vähemmän keikkoja kuin aiempina vuosinaan, ja seuraavan albumin valmistelu haudattiin. Vuoden 1995 loppupuolella Kikka oli lopullisen kyllästynyt imagoonsa. Hän koki suorastaan langenneensa ansaan suostuttuaan keikkumaan niin monta vuotta jonkinlaisena seksisymbolina.
Vuonna 1995 julkaistiin remix-albumi vanhoista kappaleista. Uutena kappaleena levyllä oli "Kaikki lähtee aikanaan" jota Kikka niin ikään pääsi esittämään televisioon. Kikka itse on pitänyt albumin tekemistä "vikatikkinä" ja todennut POP-lehden julkaisemattomassa haastattelussa vuonna 1999, että "moni kokee ne (remixatut kappaleet) silti vääryydeksi noita kappaleita kohtaan". Samana vuonna kyhättiin vielä kokoelma-albumi Parhaat, jolla on Kikan 20 kappaletta vuosilta 1989–1994. Vuoden 1995 ehkä näkyvin Kikan esiintyminen televisiossa oli Suomen MM-kultajuhlissa, jossa hän esitti kaksi kappalettaan Ota vaatteet pois -albumilta.
Uratauko ja perheen perustaminen
Kikka siirtyi omatoimisesti syrjään kaikesta julkisuudesta vuoteen 1997 asti. Tauon oli määrä kestää vain vuoteen 1996, mutta toivottu raskaus ja Kikan tyttären Sannin syntymä venytti sen pituutta pidemmäksi, kuin alun perin oli tarkoitus. Kikka antoi "viimeisen haastattelunsa" Nykypostille vuonna 1996, jossa hän kertoi tulevaisuutensa olevan auki ja etsivänsä uutta musiikillista tyyliä.
Kikka oli monta vuotta hukassa tyylinsä kanssa. Levy-yhtiössä hänen toivottiin palaavan vanhalle linjalleen, mutta yhteisymmärrykseen tulevasta musiikillisesta linjasta ei päästy. Kun Kikka teki paluun vuonna 1997, hän halusi tehdä entistä "aikuismaisempaa" iskelmää. Tästä toiveesta syntyikin kappale "Rakkauden talo", jonka sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Jori Nummelin. Kikka pääsi esittämään kappaleensa mm. Ylen Huvin vuoksi -ohjelmaan, mutta nostetta uralle se ei tuonnut. Kikan mukaan tuota kappaletta ei edes haluttu soittaa radiossa, koska ajateltiin, ettei artisti voi laulaa "vääränlaista" musiikkia. Tässä vaiheessa uraansa Kikka oli sitä mieltä, että ”laulamisen ja rakastamani työn vuoksi olin valmis tuhmiin sanoituksiin ja eroottiseen julkisuuskuvaan.” Kikka vaikutti hukanneensa entisen palonsa ja suunnitteli ajoittain lopettavansa uransa kokonaan.
Tämän epäonnistumisen jälkeen Kikalle suunniteltiin vielä perinteistä pikkutuhmaa albumia, jonka luonnoksena julkaistiin kappale "Pystyyn ponnahtanut" singlenä vuonna 1998. Kappale kirjoitettiin kolmesti uusiksi, ennen kuin Kikka kelpuutti sen. Kikka ei enää kuitenkaan kokenut tätä tyyliä omakseen, vaan etsi edelleen uutta tyyliä ja uusia biisejä. Julkisuudesta välittyvä kevyt, pinnallinen ja yksioikoinen imago häiritsi häntä.
Kikan itsensä mukaan vauvan syntyminen tapahtui juuri oikeaan aikaan, sillä hän oli täysin palanut loppuun. Kotielämän ja uran yhteensovittaminen oli kuitenkin vaikeaa, eikä Kikka enää tiennyt, haluaako hän olla kotiäiti vai esiintyvä taiteilija.
Kikka on luonnehtinut tuota aikaa POP-lehden haastattelussa seuraavasti:
Vielä vuonna 1999 hän julkaisi yhden singlen, "Tulikirjaimin". Single oli omakustanne. Tämä kertoo osaltaan, missä vaikeuksissa Kikka oli levytysuransa suhteen tuohon aikaan.
Uutta albumia saatiin odottaa vuoteen 2000 asti, vaikka jo "Rakkauden talo" -singlen sisäkannessa vihjataan uudesta albumista. Vuonna 2000 Kikka yritti tehdä paluuta uudella albumilla, mutta levy-yhtiö ja tekijät olivat vaihtuneet, eikä levy menestynyt. Kikka pääsi kuitenkin esittämään albumin nimikkokappaleen Tuttu Juttu Show -ohjelmassa. Kikka oli halunnut itse vaihtaa levy-yhtiötään Audiovoxista Motleyyn. Herkut lisukkeineen -albumiaan hän luonnehti POP-lehden haastattelussa "rokahtavammaksi". Kikan odotukset Herkut lisukkeineen -albumin suhteen eivät kuitenkaan vaikuttaneet täyttyvän; Vuoden 1999 lopussa tehdyssä haastattelussa hän kaipasi kovasti ensimmäisen albuminsa kaltaisia kappaleita levytettäväksi, vaikka Herkut lisukkeineen -albumilta oli jo julkaistu single ja albumi oli käytännössä valmis. Albumi floppasi täysin, eikä siltä saatu ainuttakaan menestyskappaletta. Julkisesti Kikka vakuutti olevansa nyt sovussa taiteilijapersoonansa kanssa, mutta pelkäsi vakavasti että hänet unohdettaisiin, sillä myös keikat olivat vähentyneet huomattavasti. Hän halusi saada edes yhden uuden hittikappaleen, jotta keikkoja olisi enemmän.
Uran loppu
2000-luvulla laulajan uraa varjostivat terveysongelmat ja alkoholismi. Jo vuonna 1993 alkoholi alkoi astua kuvioihin, sillä se rauhoitti esiintyvää taiteilijaa ennen alkavaa keikkaa. Kikan tyttären syntyessä artisti oppi hillitsemään alkoholinkäyttönsä ja alkoholi aiheutti ongelmia lähinnä satunnaisesti. Kikka haki lohtua juomisesta kuitenkin taas 2000-luvun alussa yrittäessään tosissaan palata keikkaelämään. Myös vaikeudet tuolloisessa parisuhteessa saivat artistin turvautumaan yhä useammin alkoholiin. Vuonna 2002 laulaja kertoi haastattelijalle avoimesti masennuksestaan.
Ari Kankaanpää oli tuottanut Kikalle uusia kappaleita, mutta äänityssessioon saapuneesta sekavan oloisesta artistista ei ollut niitä laulamaan. Kikka turvautui lääkärin apuun ja siirtyi sairauslomalle. Kankaanpään mukaan Kikka ei enää ”ollut entisellään, eikä laulusta saataisi hittiä vaikka kuinka puskettaisiin". Keväällä 2002 Kikan vointi alkoi parantua. Saadakseen uralleen nostetta Kikalle rakennettiin Poptori-levy-yhtiössä Hitit-niminen albumi, jossa oli vanhoja tuttuja kappaleita uusilla sovituksilla. Albumi myikin kultarajaan oikeuttavan 15 000 kappaleen verran ja lisäsi keikkoja. Vuonna 2003 Kikka teki jo kaksikymmentä keikkaa kuukaudessa, mutta alkoholinkäyttö alkoi taas hankaloittaa keikkaelämää.
Kikan viimeiseksi jäänyt julkaisu oli vuonna 2002 julkaistu single Mika Sundqvistin kappaleesta ”Moottoripyörä on moottoripyörä”. Hän teki myös satunnaisia vierailuja Mikko Alatalon albumeilla. Vuonna 2004 Kikka lähetti ihailijoilleen avoimen kirjeen, jossa kertoi vetäytyvänsä keikkalavoilta, vaikka oli suunnitellut myös juhlakiertuetta. Lääkärit olivat jo aiemmin määränneet hänelle kuukausien sairauslomia. Artisti alkoi harkita tosissaan alanvaihtoa. Hänen leskensä Hannu Sirén on vahvistanut, että syynä väsymykseen oli rooliristiriita äitiyden ja yöllä tanssijoita viihdyttävän artistin välillä. Kikka halusi lapsen saatuaan lopullisesti muuttaa imagoaan, mutta yritys epäonnistui. Tämä oli suuri pettymys Kikalle. Keikkamyyjät ja yleisö halusivat vanhoja hittejä.
Kuolema ja sen jälkeinen aika
right|thumb|Kikan hauta Kalevankankaan hautausmaalla Tampereella. Kikka kuoli lääkemyrkytykseen kotonaan Tampereella. Kikka oli elämänsä lopulla tullut uskoon ja jättänyt alkoholin. Vuonna 2005 Kikalle oli alettu suunnitella yhdessä vanhan yhteistyökumppanin Ilkka Vainion kanssa uutta musiikkia. Artisti vaikutti olevan täynnä tarmoa ja muutti monella tapaa elämäntapojaan parempaan suuntaan.
Jo vuonna 1990 Kikasta kirjoitettiin: ”Kikka on ilmiö Suomen musiikkimaailmassa – samanlaista ei ole ja tuskin tuleekaan. Kikka on samaan aikaan lapsellisen viaton ja päällekäyvän seksikäs.” Hänen laulujensa tekstejä tutkittiin yliopistoissa ja häntä pyydettiin eri tilaisuuksiin kertomaan, kuinka ilmiö syntyi. Mediatutkimuksen professorin Susanna Paasosen mukaan Kikka on mielenkiintoinen aikansa kuva, josta voimme nähdä paljon 1980–1990-lukujen kulttuurista, populaarikulttuurista ja sukupuoleen ja seksuaalisuuteen liittyvistä arvotelmista. Ilta-Sanomien toimittaja Merja Asikainen luonnehti Kikkaa vuonna 2019 "ikoniksi, jota edelleen tänä päivänä palvotaan netin fanipalstoilla ja hittien tahdissa tanssitaan klubeilla".
2010-luvulla Kikka alkoi saada julkista tunnustusta ja hänestä julkaistiin lukuisia lehtijuttuja erityisesti vuosikymmenen loppupuolella. Esimerkiksi Yle tuotti Kikasta juttu- ja kuunnelmasarjan vuonna 2019. Kikasta oli syksyllä 2020 suunnitteilla kaksikin elokuvaa. Elokuvayhtiö Komeetta Oy:n elokuvan Kikka! ohjasi Anna Paavilainen ja sen ensi-ilta oli lokakuussa 2022. Elokuvan nimipääosaa esitti Sara Melleri. Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle 800 000 euron tuotantotuen. Toinen, Kikkalandia-niminen elokuva, jota valmisteli Kinosto Oy:n Taru Mäkelä, sen sijaan ei toteutunut.
Yksityiselämä
Kikalla on kaksi siskoa, joista toinen levytti vuonna 1993 albumillisen siskonsa tyyliä jäljitteleviä kappaleita. Kikan äidillä kerrotaan artistin itsensä tavoin olleen ongelmia alkoholinkäytön suhteen. Viime vuosina julkisuuteen tullut äiti on vahvistanut asian haastatteluissa ja kertonut raitistuneensa. Kikan isä oli myös muusikko. Kikka oli naimisissa Hannu Sirénin kanssa vuoteen 2005 asti. Heidät vihittiin vuonna 1997 ja he asuivat ennen eroaan Nokialla. Heillä on vuoden 1996 elokuussa syntynyt Sanni -niminen tytär. Tytär asui lapsena pääosin isänsä kanssa, mutta vietti viikonloppuja myös äitinsä luona.
Lapsuus ja nuoruus
Kikan lapsuus oli vaikea, ja hän oli kotoisin köyhistä oloista. Jonain päivänä hän oli päättänyt, että näyttäisi kaikille mihin pystyy. Jo ala-asteella opettajat olivat huomanneet hänen lahjakkuutensa ja uskoneet, että hänestä tulee vielä jotakin. Hän esiintyi yksin laulaen koulun joulujuhlissa ja myöhemmin kävi laulutunneilla Helsingissä. 16-vuotiaana hän lähti omille teilleen ja elätti itsensä. Äidin mukaan Kikka oli teini-ikään tullessa hyvin omapäinen. Kikan lapsuus oli hyvin rankka, ja siinä oli hänen mukaansa ”paljon sellaista, mikä ei kuulu onnelliseen lapsuuteen”.
Kikka aikoi kertoa taustoistaan suurelle yleisölle vasta elämäkerrassaan, joka ei kuitenkaan koskaan valmistunut. Raija Pellin kirjoittamassa Kikka-elämäkerrassa Kikan kasvuvuodet kuvataan epävarmoiksi ja turvattomiksi. Kotona vieraili usein outoa väkeä, ja Kikka asui äitinsä kanssa ilman isää. Toisinaan perheessä ei ollut rahaa ruokaan, vaan tienestit käytettiin alkoholiin ja muihin huvituksiin. Kotona vieraili arvaamattomia ja väkivaltaisia miehiä, jotka saattoivat vahingoittaa myös Kikkaa. Kodin ilmapiiristä johtuen Kikka asui myöhemmin isoäitinsä luona, jota hän piti myöhemmin myös elämänsä tärkeimpänä kasvattajana.
Esikuvat ja idolit
Kikka mainitsi toistuvasti kahdeksi suurimmaksi idolikseen Madonnan ja Marilynin, joista jälkimmäiseen hän myös samaistui voimakkaasti. Heiltä hän otti vaikutteita myös ulkoiseen tyyliinsä. Hänen sanotaan ihailleen myös Kylie Minogueta ja Carolaa. Suomalaisia idoleita hänellä ei omien sanojensa mukaan varsinaisesti ollut, mutta mainitsi pitäneensä teininä kovasti Katri Helenasta.
Kikan mukaan oli tärkeää uudistua jatkuvasti, samalla tavalla kuin Madonna. Artistina Kikka oli kunnianhimoinen, ja tiesi aina pystyvänsä parempaan Vuonna 1991 hän mainitsi suosikkiartisteikseen Madonnan lisäksi Gloria Estefanin, Whitney Houstonin, Kirkan ja Barbra Streisandin. Sabrina Salerno ja Samantha Fox, joihin Kikka usein yhdistettiin eivät koskaan olleet tämän varsinaisia esikuvia, vaikkakin Kikka oli kateellinen heidän suuresta suosiostaan.
Henkilökuva
Kikka erotti jo varhain toisistaan esiintyvän taiteilijan nimeltä Kikka siitä henkilöstä, joka tämä oli ollessaan poissa yleisön silmistä, ja joutui toistuvasti vakuuttelemaan lehdistölle olevansa vain ”tavallinen ihminen ihmisten joukossa.” Artisti oli hyvin tarkka yksityiselämästään. Kikan suhde julkisuuteen oli hänen läheisen ystävänsä Raija Pellin mukaan kuitenkin kaksijakoinen: toisaalta hän tiesi tarvitsevansa sitä ammatillisesti, mutta pahoitti mielensä, kun joku kirjoitti väärin tai rumasti. Kammottavimpana Kikka koki esiintymisensä Yle TV2:n Sabatti-keskusteluohjelmassa, jossa riepoteltiin eri artistien imagoja. Julkisuus veti puoleensa myös väkeä, joka ei ollut liikkeellä hyvissä aikeissa. Raija Pellin mukaan artisti kuvitteli vilpittömästi, että ihmiset olivat kiinnostuneita hänestä ihmisenä – sellaisena kuin hän olisi keikkojensa jälkeen. Hänen mukaansa Kikalta puuttui itsesuojeluvaisto lähes kokonaan. Itseään Kikka on luonnehtinut "tunneihmiseksi" ja ”karjalaiseksi luonteeksi” mutta toisaalta ”herkäksi, haavoittuvaksi ja pohdiskelevaksi.” Samaa mieltä artistin herkkyydestä on myös hänen äitinsä Marita Viilonen, sekä pitkäaikaiset yhteistyökumppanit, sanoittaja Ilkka Vainio ja säveltäjä Veikko Samuli. Kikalla oli omien sanojensa mukaan aina hirvittävä halu esiintyä ja tulla ylipäätänsä huomatuksi ja hyväksytyksi. Hän ei uransa alussa toivonut muuta kuin voivansa laulaa ja esiintyä työkseen.
Kikan työmoraali oli erittäin korkea. Erityisesti ensimmäisinä vuosinaan hän suostui kaikenlaisiin tilaisuuksiin, juhliin, televisioon ja ohjelmiin vetonaulaksi keikkailun lisäksi. Keikkoja saattoi olla viikon jokaiselle päivälle, tai jopa enemmän. Vuoden 1990 alussa Kikalle perustettiin myös oma faniklubi, jonka toiminnassa laulaja oli itse mukana. Vapaa-ajallaan artisti harrasti piirtämistä ja maalaamista, sekä runojen kirjoittamista. Hän yritti myös sanoittaa omia kappaleitaan, muttei hänellä ollut omien sanojensa mukaan sanoittamiseen riittävää itsevarmuutta. Kappaleiden sanoituksiin artistilla oli aina paljon valtaa. Kikka aloitti myös omaelämäkertansa kirjoittamisen vuonna 1993.
Luotettavia ystäviä Kikalla oli vain vähän, ja valittu ura hankaloitti entisiä ystävyyssuhteita. Kikka huomasi menestyksensä muuttavan monien ihmisten suhtautumista häneen. Sanoittaja Juha Vainio ja säveltäjä Veikko Samuli olivat Kikalle eräänlaisia luotettavia ja turvallisia isähahmoja. Vainion kuolema vuonna 1990 oli Kikalle raskas asia, sillä Juha Vainiosta oli tullut myös Kikan hyvä ystävä.
Kikka ei kokenut saaneensa elinaikanaan tarpeeksi arvostusta, ja hänen äitinsä mukaan se masensi häntä. Kikka oli myös herkästi tyytymätön ulkonäköönsä, ja erityisesti tämä näkyi äitiysloman aikana ja sitä seuraavina vuosina. Kikka itse on sanonut myös painon ja ulkonäön vaikuttaneen liikaa uraansa ja kunnossa pysymisen aiheuttaneen artistille ahdistusta. Kikka uskoi kohtaloon ja pelkäsi elämänsä olevan samanlainen nopea loppuunpalaminen ja kuoleminen kuin Marilynillä.
Studioalbumit
Syyskuussa 2009 levy-yhtiö Edel julkaisi kahden CD:n kokoelman Kaikkien aikojen parhaat. Albumilla ei ole vuosina 1994–2002 tehtyjä kappaleita. Vuosien 1997–1999 singlejä ei ole saatavina missään muussa julkaisuissa kuin omina CD-singleinään. Julkaisematta jääneitä levytyksiä ei ole olemassa, vaan uudet levytykset vuoden 2002 jälkeen jäivät suunnitelmiksi.
Saxån
Saxån on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava noin 40 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Saxånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 360 neliökilometriä ja se laskee Itämeren Juutinraumaan Landskronan kunnassa.
Pääuomaan on lisätty 6–7 kilometriä pitkä Vallabäcken, joka on pelto-ojien johto-oja. Se yhtyy Trolleholmissa Saxånin latvauomaan ja pidentää näin osuudellaan pääuonaa. Vallabäckenin alkupää sijaitsee 119 metriä mpy., joka on 50 metriä korkeammalla kuin nimikkojoen pää.
Captain Hollywood Project
Captain Hollywood Project (myöhemmin Captain Hollywood) on vuonna 1991 perustettu saksalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "Flying High", "Only With You" ja "Find Another Way".
Yhtyeen jäsenet ovat Tony Dawson-Harrison, Thorsten Adler, Michael Eisele ja Thomas Keil.
Stephanuksen numerointi
upright|pienoiskuva|Henri Estiennen laitoksen sivu 2a, alkaa Platonin dialogilla Euthyfron. Sivun vasemmalla puolella ovat [[Jean de Serresin selittävät huomautukset.]] Stephanuksen numerointia käytetään viitatessa Platonin teoksiin. Teokset on jaoteltu numeroittain, ja jokainen on edelleen jaettu osiin kirjaimilla a–e. Esimerkiksi Pidot 172a johdattaa lukijan Platonin Pitojen alkuun.
Numerointi perustuu Henri Estiennen (Henricus Stephanus) Platonin teosten painokseen vuodelta 1578. Numerot viittaavat painoksen eri niteiden sivunumeroihin. Koska niteitä oli useita, numeroita täytyy kuitenkin käyttää yhdessä teoksen nimen kanssa, koska samat sivunumerot esiintyvät monesti. Esimerkiksi 172a voi viitata moneen paikkaan, mutta Pidot 172a viittaa vain yhteen paikkaan. Mikään teos ei kuitenkaan sijoitu useampaan niteeseen, joten mihinkään teokseen ei viittaa kahta samaa sivunumeroa eri paikkoihin.
Valio (nimi)
Valio on suomalainen miehen etunimi. Valion nimipäivä on 2. lokakuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 978 miehelle.
Valio on käytössä myös sukunimenä ainakin kahdella suomalaisella suvulla. Toinen on lähtöisin Porin seudulta ja toinen Varsinais-Suomesta. Edellä mainittu suku on suomentanut nimensä Wallenius-nimestä.
Laahuskehrääjä
Laahuskehrääjä (Macropsalis forcipata) on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Levinneisyys ja elintavat
Laahuskehrääjää tavataan Brasilian kaakkoisosista ja Argentiinan koilliskärjestä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat. Lintu on yöaktiivinen ja pyydystää ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Laahuskehrääjän pesimäkausi on elokuulta tammikuulle. Naaras munii yksi tai kaksi vaaleanpunertavaa munaa maahan pensaan suojiin.
Marja Niiniluoto
Marja Annikki Niiniluoto, o.s. Linturi (16. syyskuuta 1919 Helsinki – 9. huhtikuuta 1995) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja joka johti 19 vuotta Helsingin Sanomien kulttuuriosastoa.
Niiniluodon isä oli Alkon apulaisjohtajana toimnut Arvo Linturi ja hänen veljensä oli suomentaja ja runoilija Jouko Linturi. Niiniluoto valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi vuodesta 1956 alkaen Ilta-Sanomien kirjallisuustoimittajana ja vuodesta 1964 alkaen hän oli Helsingin Sanomien toimittajana. Niiniluoto perusti Helsingin Sanomien kulttuuriosaston 1965 ja johti sitä 19 vuoden ajan. Hänellä oli Ihmisiä, vuosia, elämää niminen oma palstansa lehdessä. Niiniluoto jäi eläkkeelle 1984.
Niiniluoto sai Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon 1986.
Saint-Lizier
Saint-Lizier on Ranskan kunta Occitanien alueella Ariègen departementissa. Ranskan eteläosassa sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 417. Se kuuluu Portes du Couseransin kantoniin Saint-Gironsin arrondissementissa.
Saint-Lizier kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Ariègen departementista kuuluu myös Camon.
Ira Lange
Teokset
Pelko pois, Kohti rohkeaa johtamista. Ira Lange, Kati Järvinen. 2019. Alma. ISBN 978-952-14-3653-6
Karasburg
Karasburg (namaksi ǀNomsoros, afrikaansiksi aiemmin Kalkfontein, kirjaimellisesti ‘karstilähde’) on 4 400 asukkaan kaupunki ǁKarasin alueella eteläisessä Namibiassa. Se on myös Karasburgin vaalipiirin keskus. Sen ympärillä sijaitsevat Namibian tärkeimmät lampaankasvatustilat.
Sijainti
Kaupunki sijaitsee 710 km etelään pääkaupunki Windhoekista ja 862 km pohjoiseen Kapkaupungista ja 110 km länteen Ariamsvlein raja-asemasta. Karasburg on ainoa merkittävän kokoinen kaupunki Namibiassa Keetmanshoopista etelään.
Kaupunki sijaitsee kolmen merkittävän tien varrella. Näistä valtatie B3 johtaa Grunausta Karasburgin kautta Etelä-Afrikan rajalle.
Talous
Karasburgin alueen tärkein taloudellinen toiminta on lampaankasvatus, mutta se on myös tärkeä pysähdyspaikka Etelä-Afrikasta Namibiaan suuntautuvalle rekkaliikenteelle. Kaupungin ympärillä on useita suuria lammasfarmeja.
Kaupungilla on oma lentokenttä, jota käyttävät lähinnä pienkoneet, mutta se soveltuu myös suurempien koneiden hätälaskupaikaksi. Karasburgin rautatieasema oli aiemmin eteläisen Namibian vilkkain. Se on viimeinen merkittävä asema ennen Etelä-Afrikan Upingtonia. Vuonna 1959 valmistunut Bondelsin pato sijaitsee 7 km kaupungista länteen.
Vuonna 2010 Karasburg alennettiin kunnasta (municipality) pienempien oikeuksien kaupungiksi. Kaupunkia vaivaa työttömyys, koska siellä ei ole lainkaan teollisuutta. Maanviljelys puolestaan ei ole mahdollista, koska alueella ei sada tarpeeksi.
Ilmasto
Karasburgin säätilat ovat äärimmäisiä suuren osan vuodesta. Kesällä lämpötila nousee huomattavasti yli 40 asteen, ja talvella ei ole harvinaista, että lämpötila on yöllä pakkasella. Sadetta saadaan hyvin vähän, vuotuinen keskiarvo on 128 mm. Sateet alkavat yleensä tammikuun alkupuolella ja loppuvat huhtikuun alkupuolella.
Politiikka
Karasburgia hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Vuoden 2010 vaaleissa Karasburgissa annettiin 808 ääntä. SWAPO sai n. 46% äänistä (3 valtuutettua), Rally for Democracy and Progress n. 33% (3 valtuutettua), Democratic Party of Namibia 14% (1 valtuutettu) ja Democratic Turnhalle Alliance 6% (0 valtuutettua). DPN:n Caroline Arendse valittiin pormestariksi. Democratic Party of Namibia kuitenkin tuomitsi tämän ja piti virkaanastujaisia valheellisina. 8.12. Arendse erotettiin tehtävästään, ja hänen tilalleen tuli Ernest Willem Anderson.
Vuoden 2020 vaalit voitti Landless People's Movement. Alla vaalitulokset:
Villieläimet
Karasburgin ympäristössä on suuri määrä pienempää ja suurempaa riistaa. Näitä eläimiä ovat mm. kudut, hyppyantiloopit (engl. springbok), sukeltaja-antiloopit, kalliohyppijät, puna-antiloopit, šakaalit ja aavikkoilvekset. Kuduja on paljon kukkuloilla, ja ne hyppäävät kaikkien aitojen yli, kun taas hyppyantilooppien liikkeitä aidat haittaavat, sillä ne eivät pääse niiden yli. Aavikkoilveksiä metsästetään paljon, sillä ne tappavat alueen lampaita. Myös keihäsantilooppeja on alueella paljon, samoin seeproja ja punalehmäantilooppeja.
Rind et al.
Rind et al. (1998) on kiistanalainen meta-analyysi lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä, kirjoittajinaan psykologi Bruce Rind, Philip Tromovitch ja Robert Bauserman. Se julkaistiin Yhdysvaltain psykologisen yhdistyksen Psychological Bulletin -lehdessä vuonna 1998. Tutkimuksen koko nimi on A meta-analytic examination of assumed properties of child sexual abuse using college samples eli Korkeakouluaineistoa käyttävä meta-analyyttinen tutkimus lasten seksuaalisen hyväksikäytön oletetuista vaikutuksista.
Meta-analyysin mukaan suostumuksellisuus on tärkein yksittäinen tekijä seurausten laadulle; suostumuksen puute ja pakottaminen korreloivat vahvasti negatiivisten tuntemusten kanssa, samalla kun suostumuksellisuus ja aloitteellisuus korreloivat neutraalien tai positiivisten tuntemusten kanssa.
Tutkimuksen tekijät ehdottivat että lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä kokeneita ei ole validia kutsua uhreiksi, sillä tutkijat eivät löytäneet siitä aiheutuvia intensiivisiä ja laajoja negatiivisia vaikutuksia. Tutkijoiden mukaan hyväksikäytön (väärinkäytön) käsitettä pitäisi muuttaa, koska se ei ole empiirisesti tosi. Tämä aiheutti yhteiskunnallisen kohun, jossa tutkijoiden ajateltiin puolustavan lasten seksuaalisen hyväksikäytön hyväksymistä. Tutkimusta on kritisoitu siitä että aineisto sisälsi vain korkeakouluopiskelijoita, jotka ovat hyvin sopeutuneita ja menestyneitä. Kritiikin mukaan tutkimuksen aineistosta siis puuttuivat huonosti sopeutuneet ja menestyneet ihmiset.
Tutkijat ovat vastanneet aineston epäedustavuutta koskevaan kritiikkiin, että lapsen seksuaalisen hyväksikäytön oletetut negatiiviset vaikutukset pitäisi näkyä missä tahansa aineistossa, mikäli ne olisivat intensiivisiä ja laajoja.
Avitus (piispa)
Pyhä Alcimus Ecdicius Avitus (k. 518) oli gallialais-roomalainen Viennen piispa ja latinankielinen runoilija. Avitus syntyi aristokraattiseen perheeseen ja seurasi omaa isäänsä Viennen kaupungin piispana. Piispana hän toimi eräänlaisena neuvonantajana burgundien kuningas Gundobadille sekä tämän pojalle, prinssi Sigismundille, ja auttoi käännyttämään heistä jälkimmäisen harhaoppina pidetystä areiolaisuudesta nikealaiseen kristinuskoon.
Piispa Avituksen nykypäivään säilynyt kirjallinen tuotanto koostuu runoudesta, saarnoista sekä laajasta kirjeenvaihdosta. Avituksen kirjalliset teokset tarjoavat varsin merkittävän lähdeaineiston burgundien lyhytaikaisen kuningaskunnan historiaan ja antiikin Rooman jälkeiseen aikaan Länsi-Euroopassa. Avituksen teokset ovat runsaudestaan huolimatta vähän tunnettuja, sillä hänen käyttämäänsä latinaa pidetään yleisesti melko vaikeana. Viennen piispaa kunnioitetaan kristillisissä kirkoissa pyhimyksenä. Katolinen kirkko viettää hänen muistopäiväänsä 5. helmikuuta.
Perhetausta
pienoiskuva|oikea|[[Avitus|Keisari Avituksen (455–456) lyöttämä kolikko.]]
Alcimus Ecdicius Avituksen perhetausta tunnetaan osittain hyvinkin tarkasti. Hänen isänsä Hesychius nimetään Ado Vienneläisen kirjoittamassa kronikassa sekä Avituksen pyhimyslegendassa. Hesychius on mahdollisesti sama henkilö, jonka Länsi-Rooman keisari Avitus lähetti neuvottelijaksi visigoottien kuningas Teoderik II:n luo vuosien 455–466 paikkeilla. Varmasti tiedetään se, että Avituksen isä oli Viennen piispa ennen poikansa nousua piispanistuimelle. Avituksen äidistä tiedetään vain se, että hänen nimensä oli Audentia, ja se, että hänellä oli kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Avituksen veli Apollinaris kohosi Valencen piispaksi, ja myös häntä alettiin kuolemansa jälkeen kunnioittaa pyhimyksenä. Veljesten välistä kirjeenvaihtoa on säilynyt nykypäivään. Avituksen sisar Fuscina sulkeutui 10-vuotiaana luostarielämään. Avitus oli myös läheistä sukua Sidonius Apollinarikselle ja kuului tätä kautta gallialais-roomalaiseen aristokratiaan. Lisäksi on todennäköistä, että Länsi-Rooman keisari Avitus oli sukua Viennen piispalle.
Viennen piispana
pienoiskuva|oikea|[[Burgundit|Burgundien kuningaskunnan kartta.]]
Avituksen elämästä ja urasta ennen Viennen piispaksi nousua ei tiedetä lähes mitään. Hänen tarkkaa synnyinvuottaan ei tunneta, mutta oletettavasti hän syntyi pian 400-luvun puolivälin jälkeen. On todennäköistä, että hän sai jonkinlaisen koulutuksen puhetaidossa. Avituksen sukupolvi saattoi olla viimeinen, jolle täysimittainen roomalainen koulutus oli Galliassa ylipäätään mahdollista, ja piispan tiedetäänkin pitäneen oman ääntämyksensä oikeaoppisuutta korkeassa arvossa.
Ei tiedetä, missä vaiheessa Viennen edellinen piispa ja Avituksen isä Hesychius kuoli tai milloin Avitus astui isänsä virkaan. Avituksen tiedetään varmasti toimittaneen piispan virkaa vuonna 494 tai 496, kun hän osallistui Pavian piispan pyynnöstä lunnasrahojen neuvotteluun sotavankien vapauttamiseksi sen jälkeen, kun burgundilaiset olivat tehneet ryöstöretken pohjoiseen Italiaan.
Piispa Avituksen elämään on täytynyt vaikuttaa Viennen piiritys vuonna 500, kun burgundien kuningas Gundobad saartoi veljensä Godegiselin kaupunkiin. On mahdollista, että piispa hävitti osan kirjoituksistaan kyseisen piirityksen aikana, sillä esipuheessaan runoteokseen De spiritalis historiae gestis hän viittaa “pahamaineiseen häiriöön”, jonka aikana useita hänen teoksiaan katosi. Avituksen kirjeenvaihdosta selviää, että piispa piti tiiviisti yhteyttä kuningas Gundobadiin ja kuninkaan poikaan Sigismundiin, joita hän neuvoi ja joiden puolesta hän laati kirjeitä. Hän yritti myös sinnikkäästi käännyttää Gundobadin katolilaisuuteen, mutta ainakaan julkisesti tämä ei missään vaiheessa hylännyt areiolaisuutta, vaikkakin on mahdollista, että hän omaksui opin salassa, sillä Gundobadin suhtautuminen katolilaisiin oli varsin suopea. Avituksen käännytti kuitenkin kuninkaan pojan Sigismundin, joka hylkäsi kristittyjen teologien harhaoppina pitämän uskon vierailtuaan Roomassa. On todennäköistä, ettei Sigismundin kääntymys ollut yksin Avituksen ansiota, sillä prinssi ei asunut isänsä luona, vaan Genevessä, missä häntä neuvoi uskonasioissa paikallinen piispa Maximus.
Prinssi Sigismundin kääntyminen katoliseen kristinuskoon vaikuttaa olleen areiolaisuuden käännekohta burgundien keskuudessa. Eräs katkelmina säilynyt Avituksen kirje kertoo mitä ilmeisimmin nikealaisten krisittyjen vainoamisen loppuneen, vaikkakin tämä saattaa olla viittaus tapahtumiin jossain kuningaskunnan ulkopuolella. Kun Sigismund nousi valtaistuimelle vuonna 516, valtakunnan areiolainen kirkko on ilmeisesti romahtanut. Avituksen johtama katolinen hiippakunta ryhtyi ratkaisemaan areiolaisen valtatyhjiön ongelmia. Syyskuussa 517 piispa Avitus toimi yhdessä Lyonin piispa Viventioluksen kanssa Epaonissa järjestetyn kirkolliskokouksen puheenjohtajana.
Epaonin kirkolliskokous jäi ilmeisesti Avituksen viimeiseksi merkittäväksi tehtäväksi Viennen piispana. Hänen muistopäiväänsä vietetään 5. helmikuuta, mikä tavallisesti viittaisi tämän olleen hänen kuolinpäivänsä. 1100-luvulta säilyneen käsikirjoituksen mukaan Avitus kuoli Bysantin keisari Anastasius I:n hallituskauden aikana, mikä viittaa siihen, että Avituksen on täytynyt kuolla joko loppuvuodesta 517 tai alkuvuodesta 518 ennen keisarin kuolemaa samana vuonna. Näiden vihjeiden ja helmikuisen muistopäivän perusteella piispa kuoli mitä ilmeisimmin 5. helmikuuta 518. Tiedetään varmasti, ettei Avitus enää ollut mukana jossain vaiheessa vuosien 518 ja 522 välisenä aikana Lyonissa järjestetyssä kirkolliskokouksessa.
Teologiset näkemykset
pienoiskuva|oikea|Avituksen teologinen ajattelu suuntautui pääasiassa areiolaisia vastaan. Maalaus kuvaa [[Nikean ensimmäinen kirkolliskokous|Nikean kirkolliskokousta, jossa harhaoppiseksi tuomittu Areios on kuvattu Konstantinus Suuren jaloissa.]]
Avituksen säilyneistä teologisista teksteistä suurin osa on osoitettu kuningas Gundobadille, ja ne käsittelevät areiolaisuutta. Avituksen kirjoituksista selviää, että burgundien areiolaiset lukivat ja tulkitsivat Raamattua äärimmäisen tarkasti. Kuningas Gundobadin asema katolilaisten ja areiolaisten välisessä kiistassa on varsin mielenkiintoinen, sillä vaikka kuningas itse oli areiolainen ja hänen hovinsa papisto noudatti areiolaista oppia, Gundobad vaikuttaa olleen hämmästyttävän vapaamielinen suhtautumisessaan teologiseen väittelyyn. Viennen piispan ja burgundien kuninkaan kirjeenvaihdosta selviää, että Gundobad tunsi kristinuskon opillisia kysymyksiä varsin hyvin.
Avitus itse asettui teologisissa kiistoissa selvästi katolisen ortodoksian puolelle, josta Rooman ja Konstantinopolin kirkolla oli kohtalaisen yhtenäinen käsitys 500-luvun alkuvuosikymmenillä. Viennen piispan tekstien perusteella on mahdollista, että Avitus tunsi Hilarius Poitierslaisen opetuksista. On myös todennäköistä, että hänen isänsä Hesychius arvosti piispa Ambrosiuksen oppeja. Avituksen tärkein opillinen esikuva oli kuitenkin kirkkoisä Augustinus, jonka suora vaikutus näkyy esimerkiksi Avituksen kirjoittamassa runomuotoisessa mukaelmassa ensimmäisestä Mooseksen kirjasta.
Avitus oli paaviuden vahva kannattaja ja ajatteli, ettei kukaan muu kuin Jumala voinut tuomita paavia tekemisistään. Viennen piispana hän muun muassa kritisoi ankarasti vastapaavi Laurentiuksen tekemiä syytöksiä paavi Symmachusta vastaan peläten, että katolilaisten sisäinen skisma ja heikko johtajuus teologisen kriisin aikaan antaisivat voimaa areiolaisille.
Runous
Piispa Avitus kirjoitti runollisen tuotantonsa latinan kielellä. Hänen lyyrisestä tuotannostaan tunnetaan kuusi merkittävää runoa, joista viisi muodostaa yhtenäisen, raamatullisen kertomuksen nimeltä De spiritualis historiae gestis. Kuudes runo, Neitsyydestä, on kirjoitettu muita myöhemmin. Se on omistettu piispan siskolle, ja siinä ylistetään seksuaalista siveellisyyttä sekä selibaattia, esitellään hyveellisiä naisia sekä vertaillaan avioliittoa ja luostarielämää.
De spiritualis historiae gestis
pienoiskuva|oikea|Aatami ja Eeva sisilialaisen Monrealen katedraalin mosaiikissa.
Avituksen kirjoittama viisiosainen raamatullinen runoelma kertoo kronologisesti Mooseksen kirjojen tapahtumia aina maailman luomisesta Israelin kansan pakenemiseen Egyptistä. Ensimmäiset kolme runoa kertovat luomisesta, Aadamista ja Eevasta ja siitä, kuinka ihminen karkotetaan Eedenin puutarhasta. Neljäs runo kertoo Nooasta ja vedenpaisumuksesta. Viides runo puolestaan keskittyy heprealaisten pakenemiseen Egyptin orjuudesta ja sisältää kuvauksen Punaisenmeren jakamisesta ja faaraon sotajoukkojen tuhosta. Kolme ensimmäistä runoa muodostavat jokseenkin yhtenäisen kokonaisuuden luomisesta, syntiinlankeemuksesta ja karkotuksesta. Neljännen ja viidennen runon aiheet puolestaan aiheuttavat selvän hypyn eteenpäin runojen kronologiassa, mutta katkonaisuudesta huolimatta ne muodostavat yhteisen, temaattisen kokonaisuuden, jonka keskiössä on kristillinen käsitys ihmisen asemasta Jumalan pelastushistoriallisessa suunnitelmassa.
Teemoja
Tärkeä teema Avituksen runoudessa on kristillisyyden suhde antiikin kreikkalaiseen ja roomalaiseen uskontoon. Avituksen suku kuului roomalaiseen yläluokkaan, ja myös Avitus oli saanut sen mukaisen koulutuksen. Teostensa perusteella hän tunsi Rooman klassista kirjallisuutta ja kreikkalais-roomalaista mytologiaa ja oli myös tietoinen siitä, miten kristillinen kirjallisuus usein hyödynsi näitä. Toisin kuin muut aikansa kristityt kirjoittajat, Avitus hylkäsi roomalaisten malliensa pakanallisen kuvaston. Hän hyödynsi antiikin myyttisiä hahmoja teoksissaan vain harvoin ja silloinkin, kun niitä hyödynnettiin, Avitus pyrkii osoittamaan niiden valheellisuuden ja arvottomuuden kristinuskon rinnalla. Avituksen kirjoitukset tuomitsevat myös selkeästi ihmisen halun selittää luonnollista maailmaa tai yrittää sekaantua jumalalliseen järjestykseen teknologian ja taikavoimien avulla. Toisaalta tämä on osittain ristiriidassa Avituksen tiettyjen kirjoitusten kanssa, joissa spekuloidaan yksityiskohtaisesti maailman rakennetta.