cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Mesterton
Mesterton on myös näytellyt suuria ja pieniä rooleja elokuvissa ja televisiossa, kuten Markku Pölösen Onnen maassa (1993), Jaakko Pakkasvirran Kafka-filmatisoinnissa Linna (1986) sekä Reima Kekäläisen ohjaamassa ja Paavo Haavikon omasta romaanistaan dramatisoimassa televisiosarjassa Barr-niminen mies (1984).
Säiliöalus
thumb|250px|Säiliöalus kuvattuna vuonna 2003. Säiliöalus on laiva, joka kuljettaa säiliöissään nestemäisiä, usein tulenarkoja aineita irtolastina. Myös kaasut kuljetetaan nestemäisinä. Ne nesteytetään joko jäähdyttämällä hyvin alhaiseen lämpötilaan tai puristamalla pieneen tilavuuteen.
Pekka Puupää
Muut tulkinnat
Reino Helismaa sanoitti ja Toivo Kärki sävelsi Pekka Puupäästä kertovan kappaleen ”Pekka Puupää”, jonka Esa Pakarinen levytti vuonna 1952. Sitä käytettiin seuraavana vuonna valmistuneen ensimmäisen elokuvan tunnussävelmänä. M. A. Numminen ja Jani Uhlenius ovat tehneet Pekka Puupäästä kertovan kappaleen ”Pekka Puupää on Suomen sankari”. Huumoriyhtye Lapinlahden linnut on puolestaan tehnyt kappaleen ”Pekka ja Justiina”.
Carl Mesterton
Mesterton toimi myös yhtenä apulaisohjaajana Warren Beattyn osittain Suomessa kuvaamassa elokuvassa Punaiset (1981).
Bob Forward
Hänet tunnetaan erityisesti käsikirjoittamistaan Marvelin animaatioista. Hän muun muassa käsikirjoitti eniten jaksoja Prätkähiiret-animaatioon, jotka olivat myös erittäin suosittuja jaksoja. Myös Forwardin sisar Eve Forward on televisioanimaatioiden käsikirjoittaja ja he käsikirjoittivatkin yhdessä muutamia jaksoja Prätkähiiret-animaatioon.
Robert Forwardin isä on Robert L. Forward, jonka vuoksi hän käyttää usein nimenään Bob Forward, jottei häntä sekoitettaisi isäänsä.
Carl Mesterton
Yksityiselämä
Mesterton oli naimisissa Anna-Lisa Mestertonin (o.s. Sivén) kanssa vuodesta 1957 lähtien. Heillä on kaksi lasta, viisi lapsenlasta ja neljä lapsenlapsenlasta (marraskuussa 2019). Hänellä diagnosoitiin vuonna 2017 syöpä selässä.
Pekka Puupää
Muut tulkinnat
Pekka Puupäästä on tehty useita näytelmiä. Turun ylioppilasteatteri esitti 1973 Olli Pellikan ja M. A. Nummisen laulunäytelmää ”Pekka Puupää eli elämää Savikylässä 1952”, josta tehtiin myöhemmin useita eri sovituksia. Jouko Turkka ohjasi sen Kotkassa. Kristian Smeds teki 2003 Kajaanin teatterille modernin Pekka Puupää -näytelmän, jossa näyttelijä Juha Hurme esitti kaikki roolit.
Säiliöalus
Säiliöaluksia on monen kokoisia alkaen pienistä rannikkoaluksista valtamerien suuriin jättiläisiin. Myös rakenteiltaan ne eroavat melkoisesti toisistaan, sillä rakenteisiin vaikuttaa kuljetettavan nesteen lämpötila, leimahduspiste, jähmepiste, tiheys, viskositeetti ja vaarallisuus.
Pekka Puupää
Muut tulkinnat
Pekka Puupäästä julkaistiin vuonna 1996 postimerkki.
Säiliöalus
Höyrylaiva Zoroaster:ia vuodelta 1878 pidetään maailman ensimmäisenä öljytankkerina. Maailman suurin säiliöalus ja samalla maailman suurin laiva on ollut norjalaisomisteinen Knock Nevis, kantavuudeltaan 564 763 tonnia. Alus otettiin palveluskäyttöön vuonna 1979 ja romutettiin vuonna 2010.
Luettelo Suomen entisistä meijereistä
Luettelo Suomen entisistä meijereistä
Säiliöalus
Rakenne
thumb|250px|Hinaajat avustavat öljysäiliöalusta. Tyypillisen öljyä kuljettavan säiliöaluksen keulaosassa on tilaa painolastivedelle ja yhteentörmäyslaipion takana polttoaineelle. Keulassa on myös kiinnityslaitteet ja ankkurit. Perälaivassa on asuintilat, kiinnityslaitteet, konehuone ja pelastuslaitteet. Öljytankkeri on helppo erottaa muista laivoista silhuettinsa perusteella. Niissä on tasainen kansi, ja komentosiltaa lukuun ottamatta niissä ei juuri ole ulkonevia rakenteita. Niissä ei ole lastauslaitteita, kuten nostureita, paitsi keskellä laivaa muonan, varaosien ja muiden tarvikkeiden nostoon tarkoitetut nosturit. Nosturin avulla esimerkiksi letkut liitetään laivan putkistojärjestelmään, jota kutsutaan myös nimellä manifold, suom. "niska".
Luettelo Suomen entisistä meijereistä
Vuonna 1932 Suomessa oli 758 meijeriä, joista osuusmeijereitä oli 549, osakeyhtiömeijereitä 43 ja yksityismeijereitä 44 kappaletta.
Säiliöalus
Rakenne
Aluksissa käytetty perinteinen kuljetuskoneisto on kiinteäsiipinen potkuri, joka on suoraan kytketty hitaaseen dieselmoottoriin. Yhä enemmän yleistyviä ovat kuitenkin säätösiipipotkuria, keskinopeaa dieselmoottoria tai dieselsähköistä voimansiirtoa käyttävät säiliöalukset. Suurten säiliöalusten nopeus painolastissa on 16–17 solmua (30–31 km/h) ja täydessä öljylastissa 15–16 solmua (28–30 km/h).
Konehuoneen ja lastisäiliöiden välissä pitää olla sellainen suojatila (cofferdam), että laipioiden väli on vähintään 600 millimetriä. Tila voi olla kuiva, esimerkiksi pumppuhuone, tai se voi olla painolastisäiliönä. Öljyisten jätevesien, kuten vaikkapa säiliöiden pesuveden, keräilysäiliön (slop tank) erottamiseen konehuoneesta ei kuitenkaan voi käyttää painolastisäiliötä.
Aleksanteri Hakaniemen diskografia
Suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Aleksanteri Hakaniemen diskografia koostuu kahdesta studioalbumista, 18 singlestä ja neljästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt useilla eri julkaisuilla.
Aleksanteri Hakaniemi aloitti musiikkiuransa DJ:nä ja taustalaulajana Justimusfilmsille, Reino & The Rhinosille sekä Evelinalle. Vuonna 2016 hän solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Hakaniemen ensisingle ”Etsi mut” julkaistiin marraskuussa 2016, ja se nousi Suomen virallisen single- ja striimauslistan sijalle 15. Kappale on striimannut platinaa.
Vuonna 2017 Hakaniemi julkaisi neljä singleä. Kappaleet ”Filmi katkee” ja ”Pane mut sekasin” nousivat listojen kärkikymmenikköön ja ovat striimanneet platinaa. ”15” ja ”Kynttilät” ovat ylittäneet kultarajan. Tammikuussa 2019 Hakaniemi julkaisi singlen ”Fucked Up”, joka on myös striimannut kultaa. Hänen debyyttialbuminsa Nuorena jaksaa julkaistiin 2. helmikuuta 2018, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Levy on striimannut platinaa.
Vuonna 2018 Hakaniemi julkaisi singlet ”Pelkääks vai rakastaks” ja ”Luuseri”. Molemmat kappaleet nousivat listoille ja ovat striimanneet kultaa. Vuonna 2019 Hakaniemi julkaisi neljä singleä, joista kaksi nousi striimauslistalle. Hänen toinen studioalbuminsa Kouvola julkaistiin 21. helmikuuta 2020. Se nousi albumilistan sijalle 39.
Ylösnousemus (Tolstoi)
Ylösnousemus on venäläisen kirjailijan Leo Tolstoin romaani vuodelta 1899. Siitä on ilmestynyt kaksi suomennosta, Arvid Järnefeltin (1899) ja Lea Pyykön (1976).
Säiliöalus
Rakenne
Yli 20 000 tonnin raakaöljysäiliöalusten ja yli 30 000 tonnin tuotesäiliöalusten painolastisäiliöiden koon on oltava sellainen, että syväys painolastissa on vähintään 2,0 metriä plus 0,02 kertaa aluksen luokituspituus. Lisäksi potkurin on oltava kokonaan vedessä trimmillä 0,015 kertaa luokituspituus.
Säiliöiden pesu
Raakaöljyä kuljettavat säiliöalukset, joiden kantavuus on yli 20 000 tonnia, on varustettava raakaöljypesujärjestelmällä (crude oil washing, COW). Tyhjien säiliöiden pesuun käytetään lastina olevaa raakaöljyä, jota suihkutetaan kovalla paineella (800–1 200 kPa) säiliöiden seiniin.
Pesujärjestelmä on automaattinen ja järjestelmiä on käytössä useita erilaisia. Tavallinen pesutapa on sellainen, jossa suihku pesee aluksi säiliön yläosan. Suihku pyörii vaakasuunnassa hitaasti ympäri säiliötä tehden täyden ympyrän esimerkiksi 50 sekunnissa. Joka kierroksella suihkua lasketaan kaksi astetta alaspäin. Näin seiniin kiinni jäänyt öljysakka ja ruoste saadaan poistettua. Säiliön koon mukaan valitaan suuttimen koko, käytettävä paine, suuttimen liikenopeus ja pystyliikkeen suuruus. Pesusuihkun ulottuma on valinnoista riippuen 19–42 metriä, ja öljyä kulkee suuttimen läpi 30–170 kuutiometriä tunnissa. Mikäli sään takia joudutaan painolastia ottamaan myös lastisäiliöihin, saa painolastia ottaa vain pestyihin säiliöihin.
Inertointi
Kuljetettaessa ja käsiteltäessä herkästi syttyviä nesteitä pitää huolehtia paloturvallisuudesta ja estää haihtuvien höyryjen ja ilman hapen muodostamasta räjähtäviä kaasuseoksia. Lastinkäsittelyn aikana lastihöyryt palautetaan maihin, mutta esimerkiksi säiliöiden pesun aikana niissä saa olla happea korkeintaan 5 prosenttia. Hapen vähentämiseksi säiliöihin johdetaan inerttiä eli reagoimatonta kaasua, jona käytetään laivan lämmityskattilan tuottamaa savukaasua. Savukaasu sisältää suunnilleen
Savukaasua pitää jäähdyttää ja puhdistaa ennen säiliöihin syöttämistä ja estää säiliössä olevan kaasun pääsy inertointijärjestelmään. Savukaasu syötetään kaasunpesutornin alaosassa olevaan vesitilaan. Kaasu nousee veden alta ylöspäin, ja kaasun mukana kulkevaa vettä poistetaan suodattimilla. Veden läpi kulkiessaan savukaasu jäähtyy ja puhdistuu ennen lastisäiliöihin johtamistaan. Säiliöstä kaasu johdetaan keskilaivassa olevan lastipuomin maston huipulle ja sieltä ilmaan. Hapen pitoisuutta mittaamalla seurataan, ettei säiliössä ole räjähtäviä kaasuseoksia. Myös laivan kaksoispohjan vapaat tilat inertoidaan silloin, kun niissä ei ole painolastivettä.
Ylösnousemus (Tolstoi)
Ylösnousemus on Tolstoin suurista romaaneista viimeinen. Ilmestyessään vuonna 1899 teos sai suurta huomiota, sillä Anna Karenina oli ilmestynyt 25 vuotta aiemmin, eikä Tolstoin enää uskottu kirjoittavan merkittävää taideteosta. Ylösnousemusta on kuitenkin pidetty merkittävänä Sodan ja rauhan sekä Anna Kareninan rinnalla. Teoksessa kiteytyy Tolstoin elämänfilosofia, ja samalla hän arvostelee ankarasti aikansa yhteiskuntaa. Teos on klassikko, joka luetaan yhä uudelleen.
Bernard Stiegler
thumb|Bernard Stiegler Bernard Stiegler (1. huhtikuuta 1952 Villebon-sur-Yvette, Ranska – 5. elokuuta 2020) oli ranskalainen filosofi. Hän käsitteli muun muassa teknologiaa ja teknologista konvergenssia, aikaa, individuaatiota, konsumerismia, kuluttajakapitalismia, amerikkalaistumista sekä politiikan ja ihmisyhteisön tulevaisuutta.
Aiheesta muualla
Kirjoituksia verkossa:
Penguin Cafe Orchestra
Penguin Cafe Orchestra oli Simon Jeffesin johtama brittiläinen avant-garde-musiikkiryhmä, jonka musiikissa kuultiin vaikutteita niin klassisesta musiikista, folkista, ambientista, minimalismista kuin taiderockistakin. Jeffes oli itse opiskellut klassista kitaransoittoa ja hallitsi myös pianon. Musiikin sävy on tyypillisesti romanttinen ja minimalistinen, usein melankolissävytteinen.
Penguin Cafe Orchestra toimi 1970-luvulta aina vuoteen 1995 saakka. Jeffes kuoli 48-vuotiaana 1997. Hänen muusikkopoikansa Arthur Jeffes kokosi yhtyeen uudelleen vuonna 2007 soittamaan isä-Jeffesin kuoleman 10-vuotiskonsertin ja päätti sitten jatkaa yhtyeen ohjelmiston esittämistä oman tuotantonsa ohella aiempaa lyhyemmällä nimellä Penguin Cafe.
Albumi Music from the Penguin Café (1976) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Albumi on äänitetty kolmen vuoden kuluessa. Sen musiikkia kuvataan hakuteoksessa satiirisen kujeilevaksi ja pakahduttavan ihastuttavaksi sekoitukseksi, jossa on vaikutteita barokkimusiikista, popista, jazzista, minimalismista ja avantgardesta. Albumi julkaistiin Brian Enon Obscure-levymerkillä. .
Darren Lynn Bousman
Darren Lynn Bousman (s. 11. tammikuuta 1979 Overland Park, Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän valmistui Full Sail Real World Educationin elokuvakoulusta.
Bousman on syntyjään Kansasista. Australialaiset James Wan ja Leigh Whannell ottivat Bousmaniin yhteyttä Saw-elokuvan saatua ensi-iltansa vuonna 2004. Bousman päätyi ohjaamaan Sawille kolme jatko-osaa sekä useita vuosia myöhemmin elokuvasarjan yhdeksännen osan Spiral. Bousman käsikirjoitti Saw II:n (2005) yhdessä Leigh Whannellin kanssa.
Herra X
Herra X oli Suomen ensimmäinen radiotietokilpailu, jota Yleisradio lähetti vuosina 1941–1956. Kilpailun isä ja ideoija oli sittemmin elokuvaohjaajana tunnetuksi tullut Armand Lohikoski. Herra X:nä kilpailussa toimi Antero Manninen, jonka identiteetti tuli julki vasta toistakymmentä vuotta myöhemmin.
Esbjerg fB
Saavutukset
Tanskan Superliiga
Tanskan cup
March ör Die
March ör Die on brittiläisen Motörhead-yhtyeen vuonna 1992 julkaistu 11. studioalbumi. Albumi muistetaan erityisesti siitä, että albumin tunnettu kappale "I Ain't No Nice Guy" syntyi heavylegenda Ozzy Osbournen ja Guns N' Rosesin kitaristin, Slashin yhteistyön tuloksena. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jossa kyseiset henkilöt, Slash ja Ozzy esiintyvät. Kappale on poikkeava Motörheadin muusta tuotannosta, sillä se on hyvin hidastempoinen. Albumin ehkä tunnetuin hittikappale "Hellraiser" on myös Lemmy Kilmisterin ja Ozzyn yhteistyön tulosta. Kappaleessa "I Ain't No Nice Guy" soitti Motörheadin entinen rumpali Phil "Philthy Animal" Taylor, "Hellraiserilla" taas soitti Motörheadin kaavailema uusi rumpali Mikkey Dee. Muut rumpuosuudet soittikin pääsijaisesti Tommy Aldridge – tämä oli hänen ensimmäinen ja viimeinen työnsä Motörheadissä.
Vastaanotto
March ör Dien vastaanotto oli ristiriitainen. Allmusicin Eduardo Rivadavia näki Motörheadin pyrkineen uuden levytyssopimuksen myötä isompaan kaupalliseen suosioon, minkä myötä "yhtye melkein onnistui heittämään moitteettoman perintönsä roskakoriin". Kappaleita "Stand," "Bad Religion," ja "Too Good to Be True" kehuttiin Lemmyn pyrkimyksestä muuttaa "sammakkomainen raakkumisensa oikeaksi laulamiseksi". Metalliluolan Ilkka Järvenpää näki albumin olevan "silti suurimmaksi osaksi perus-Motörheadia, jos laskuista jätetään pois yksi yllättävä balladi", ja "pieni harha-askel" yhtyeen uralla. Hän piti yhtyeen cover-versiota "Cat Scratch Feverista" alkuperäiseen verrattuna "sisäsiistinä ja munattomana", mikä oli "erityisen hämmentävää". "I Ain't No Nice Guy" taas oli hänen mielestään albumin huippuhetkiä, ja vaikka hänestä balladi Motörheadilta tuntui "mahdottomalta yhtälöltä", se "jollain kierolla tavalla toimii".
Most na Soči
Most na Soči (ennen Sveta Lucija tai Sveta Lucija na Mostu, ) on asutuskeskus Tolminin kunnassa Slovenian länsiosassa. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 416 asukasta. Most na Soči sijaitsee Soča- ja Idrijca-jokien välissä, mikä on luonut sille historiassa hyvät puolustusasemat tunkeilijoita vastaan.
Most na Sočista on löydetty noin 7 000 hautapaikkaa, mikä tekee siitä yhden merkittävimmistä esihistoriallisista asutuksista Euroopassa. Haudat ovat pronssikauden ja Rooman valtakunnan väliseltä ajalta.
Most na Sočissa sijaitsee monta kulttuurillisesti merkittävää kirkkoa. Kirjailija ja käsikirjoittaja Ciril Kosmačin syntymäpaikka kuuluu Euroopan "Genius Loci" ohjelman piiriin.
Taşova
Taşova on piirikunta Turkin Amasyan maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Taşovan väkiluku oli 30 635.
Tom Trybull
pienoiskuva|Tom Trybull vuonna 2012. Tom Trybull (s. 9. maaliskuuta 1993 Berliini) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä.
Trybull pelasi ensimmäiset aikuisten liigaottelunsa kaudella 2010–2011 tuolloin Saksan kolmannella sarjatasolla pelanneessa Hansa Rostockissa. Kesällä 2011 hän siirtyi Werder Bremeniin ja pelasi kaudella 2011–2012 Bundesliigassa 15 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Seuraavina kausina hän sai peliaikaa lähinnä Werder Bremenin kakkosjoukkueessa, ja tammikuussa 2014 hän siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneeseen St. Pauliin ja heinäkuussa 2015 saman sarjan Greuther Fürthiin. Kauden 2016–2017 Trybull edusti ADO Den Haagia ja pelasi Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä 23 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Elokuussa 2017 hän siirtyi Englantiin Norwich Cityyn. Kahden kauden aikana hän pelasi mestaruussarjassa 51 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Elokuussa 2019 hän pelasi Norwichin joukkueessa ensimmäiset valioliigaottelunsa.
Trybull on pelannut Saksan eri juniorimaajoukkueissa yhteensä kymmenen ottelua vuosina 2010–2013.
Indicud
Indicud on yhdysvaltalaisen hip-hop artisti Kid Cudin kolmas studioalbumi, jonka julkaisi GOOD Music 12. huhtikuuta 2013. Kid Cudi tuotti melkein koko albumin itse, Hit-Boy oli toinen tuottaja vain yhdellä kappaleella.
Kid Cudi twiittasi ennen albumin julkaisua, että albumi tulee olemaan paljon positiivisempi kuin edelliset Man on the Moon - albumit. Kid Cudi myös suunnitteli albuminsa kansikuvan kokonaan itse
Culpeper’s Orchard
Culpeper's Orchard oli tanskalainen progressiivinen ja psykedeelinen rock -yhtye 1960–1970-lukujen taitteessa.
Yhtye julkaisi 3 LP-levyä: Culpeper’s Orchard (Polydor 1970), Second Sight (Polydor 1972) ja Going For A Song (Polydor 1973). Nimellä Culpeper yhtye julkaisi levyn All Dressed Up And Nowhere To Go (Sonet 1977).
Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat englantilainen Cy Nicklin (laulu, akustinen ja rytmikitara sekä lyömäsoittimet), Neils Henriksen (soolokitara, piano, laulu, cembalo), Michael Friss (basso, urut, huilu, lyömäsoittimet, "two-finger-piano"), Rodger Barker (rummut, lyömäsoittimet) ja Gary (hyvät vibat ja dartsit). Yhtye hajosi toisen, folkmusiikkiin keskittyneen levyn jälkeen, ja Nicklin hoiteli kolmannen levyn kantrityylillä.
Yhtyeen alkuperäinen musiikki oli psykedeelistä ja progressiivista rockia, jota voisi verrata aikansa suuriin yhtyeisiin, kuten Gentle Giant, Led Zeppelin, Jefferson Airplane, Cream jne. Varsinkin kitaristi Henriksen osasi hyvin ammattinsa. Ensilevy Culpeper's Orchard on alansa klassikko ja se on julkaistu myös CD:nä.
Yhtye esiintyi Ruisrockissa vuonna 1971 ja oli yksi pääesiintyjistä.
Moritz Leitner
pienoiskuva|Moritz Leitner vuonna 2013. Moritz Georg Leitner (s. 8. joulukuuta 1992 München) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä.
Leitner pelasi ensimmäiset aikuisten liigaottelunsa kaudella 2010–2011 TSV 1860 Münchenin ja FC Augsburgin joukkueissa 2. Bundesliigassa. Ykkösbundesliigassa hän esiintyi ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012 Borussia Dortmundin joukkueessa. Hän on sittemmin pelannut Saksan pääsarjassa myös VfB Stuttgartin ja FC Augsburgin joukkueissa. Kaikkiaan hän on pelannut 97 bundesliigaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Elokuusta 2016 tammikuuhun 2017 hän pelasi italialaisseura Laziossa mutta pääsi kentälle vain kahdessa Serie A:n ottelussa muutamaksi minuutiksi. Tammikuussa 2018 Leitner siirtyi lainalle Norwich Cityyn ja saman vuoden kesällä Norwich osti hänet pysyvästi. Hän pelasi 1,5 kauden aikana mestaruussarjassa 41 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Elokuussa 2019 hän pelasi Norwichin joukkueessa ensimmäiset valioliigaottelunsa.
Leitner pelasi yhden ottelun Itävallan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ja on sen jälkeen pelannut Saksan eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä 34 ottelua ja tehnyt niissä 16 maalia.
Kaija Koo
Kaija Koo (oikealta nimeltään Kaija Irmeli Kokkola, s. 10. syyskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen laulaja, joka on esittänyt soolourallaan enimmäkseen iskelmä- ja popkappaleita. Vuonna 1993 julkaistu Tuulten viemää on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin albumi yli 175 000 kappaleella, ja kaikkiaan hänen albumejaan on myyty yli puoli miljoonaa. Kaija Koo on palkittu vuoden naissolistin Emmalla kolmesti: vuosina 1993, 1997 ja 2014.
1980-luku: Steel City ja soolouran alkutaival
Kaija Koo nousi yleisön tietoisuuteen disco- ja pop-rock-yhtye Steel Cityssä 1980-luvun alussa. Hän toimi myös taustalaulajana muun muassa Maukka Perusjätkän albumeilla ja Frederikin taustakuorossa vuoden 1981 Eurovision laulukilpailun karsinnassa. Kappale oli ”Titanic”, josta tuli sittemmin Frederikin hitti. Kaija Koo on ollut myös Kirkan taustalaulajana vuoden 1984 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Hengaillaan” ja niin ikään vuonna 1985 Sonja Lumpeen taustalla ”Eläköön elämä” -kappaleessa.
Ensimmäisen sooloalbuminsa Kun savukkeet on loppuneet Kaija Koo julkaisi vuonna 1986. Albumin tuotti Risto Asikainen, ja siltä julkaistu single ”Kaikki vanhat filmit” nousi radiohitiksi. Levyn julkaisun aikoihin Kaijan isä kuoli, mikä vaikutti siihen, että hän oli pitkään sivussa laulajan uraltaan.
1990-luku: viisi studioalbumia ja jättimenestys
Kaija Koon palattua musiikin tekemiseen ilmestyi hänen läpimurtoalbuminsa Tuulten viemää, jonka hän teki aviomiehensä Markku Impiön kanssa vuonna 1993. Levy pysyi Suomen virallisella albumilistalla 66 viikkoa ja myi triplaplatinaa. Tuulten viemää on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin albumi 175 000 kappaleen myynnillään. Emma-gaalassa Kaija Koo palkittiin vuoden 1993 naisartistina, Tuulten viemää vuoden albumina ja levyn suurin hitti ”Kuka keksi rakkauden” vuoden sävellyksenä. Samalla Markku Impiö valittiin vuoden tuottajaksi.
2000-luku: kolme studioalbumia ja kokoelmalevyjä
Vuonna 2000 Kaija Koo julkaisi kokoelmalevyn Tuuleen piirretyt vuodet 1980–2000, joka on myynyt platinaa. Vuonna 2002 julkaistu Kaija Koon seitsemäs studioalbumi Mikään ei riitä myi kultaa. Seuraava studioalbumi Viiden minuutin hiljaisuus ilmestyi vuonna 2004.
Vuonna 2005 Kaija Koo julkaisi Joulukirkossa-nimisen joululevyn, jolla on hänen tulkintansa yhdestätoista tunnetusta joululaulusta. Vuonna 2007 julkaistiin Kaija Koon toinen kokoelma-albumi Lauluja rakkaudesta. Samana vuonna ilmestyi myös Kaija Koon yhdeksäs studioalbumi H-Hetki, jota Markku Impiö oli tuottamassa. Vuonna 2009 Kaija Koo oli ehdolla Iskelmä-Finlandian saajaksi.
2010-luku: uusia levytyssopimuksia ja kolme studioalbumia
Keväällä 2010 Kaija Koo erosi silloisesta levy-yhtiöstään Bonnier Amigo Music Groupista ja solmi uuden levytyssopimuksen Apulanta-yhtyeen ja Katja Ståhlin perustaman Päijät-Hämeen Sorto ja Riisto -yhtiön kanssa. Uusi albumi Irti ja single ”Vapaa” julkaistiin samana syksynä. ”Vapaa” nousi radio- ja myyntimenestykseen, ja sitä on myyty jo singlen platinalevyrajan yli. Myös itse albumi on myynyt platinaa.
Kaija Koon sekä Päijät-Hämeen Sorto ja Riisto -yhtiön sopimus raukesi toukokuussa 2011 vain yhden albumin jälkeen. Syksyllä Kaija Koo julkaisi uuden platinaa myyneen kokoelman Kaunis rietas onnellinen – Parhaat 1980–2011, joka sisälsi kaksi uutta kappaletta. Samana syksynä hän kilpaili kymmenen vuoden tauolta palanneessa Syksyn sävel -kilpailussa kappaleellaan ”Kaunis rietas onnellinen”.
Syksyllä 2011 Kaija Koo osallistui Kuorosota-ohjelmaan Tuusulaa edustavan kuoron johtajana. Syksyllä 2012 Kaija Koo oli mukana Nelosella esitetyssä Vain elämää -sarjassa, jossa seitsemän kotimaista artistia esitti toistensa kappaleita. Huhtikuussa 2014 julkaistiin Kaija Koon uusi studioalbumi Kuka sen opettaa. Vuoden 2015 Emma-gaalassa hänet palkittiin kolmatta kertaa parhaan naissolistin Emmalla.
Toukokuussa 2016 Kaija Koo julkaisi uuden singlen ”Siniset tikkaat”, joka oli ensimmäinen single samana syksynä ilmestyneeltä Sinun naisesi -albumilta. Ennen albumin julkaisua Kaija Koo julkaisi lokakuussa 2016 ”Nää yöt ei anna armoo” -singlen, jolla vierailee Cheek. Syksyllä 2017 Kaija Koo oli yksi Vain elämää -televisiosarjan seitsemännen kauden artisteista. Kausi oli all stars -teemainen, eli jo aiemmin ohjelmassa olleet artistit palasivat Satulinnaan uusien laulujen ja tarinoiden kera.
2020-luku: uutta musiikkia ja kirja
Tammikuussa 2020 Kaija Koo julkaisi singlen ”Onnellinen loppu” ja elokuussa singlen ”Hullut päivät”. Hän oli mukana myös huhtikuussa 2020 julkaistulla ”Uuden edessä” -hyväntekeväisyys­kappaleella.
Vuoden 2022 Emma-gaalassa Kaija Koo palkittiin Vuoden iskelmä -kategoriassa, ja Taipumaton-albumi palkittiin Iskelmä Gaalassa vuoden albumina. Syksyllä 2022 Kaija Koo oli yhteiskiertueella Paula Vesalan, Ellinooran ja Jenni Vartiaisen kanssa.
Yksityiselämä
Kaija Koo on kärsinyt nuorempana sosiaalisten tilanteiden pelosta. Hän menetti isänsä nuorena ja on sittemmin menettänyt myös äitinsä.
Kaija Koo erosi Markku Impiöstä vuonna 2006. Erostaan huolimatta he jatkoivat yhteistyötä musiikin parissa. Heillä on yhteinen poika.
Syyskuussa 2016 Kaija Koo kertoi jäävänsä sairauslomalle kevääseen 2017 saakka, sillä hänelle tehtiin suuri lonkkaleikkaus marraskuussa 2016.
Kaija Koon äidin serkku oli Spede Pasanen.
Maude Flanders
Maude Flanders oli kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Hän oli Simpsonien naapurissa asuvan Flandersin perheen äiti ja Ned Flandersin ensimmäinen vaimo, jonka lapsia olivat Rod ja Todd Flanders. Mauden ääninäyttelijänä toimi Maggie Roswell.
Maude Flanders esiintyi ensi kerran 2. tuotantokauden jaksossa ”Naapurukset”. Hän kuoli 11. tuotantokauden jaksossa ”Autoilun uhri”, minkä jälkeen häntä on nähty vain satunnaisesti takaumissa ja enkelinä tai haamuna.
Luonne
Maude on kotiäiti, joka toisinaan työskentelee Flandersien perheyrityksessä, Vasuri-kaupassa. Maude on yhtä kiihkouskovainen kuin miehensä Ned. Heidän avioliittonsa on onnellinen, koska he ovat kiinnostuneita samoista asioista ja jakavat saman maailmankatsomuksen. Maudella ei kuitenkaan ole Nedin loputonta kärsivällisyyttä ja hyväntahtoisuutta: siinä missä Ned haluaa aina ajatella vain parasta naapureistaan Simpsoneista, Maude saattaa joskus puhua selän takana pahaa Homerista ja jopa Margesta. Homer vaikuttaa joissain jaksoissa himoitsevan salaa naapurinsa vaimoa, mutta pääasiassa hän pitää Maudea ärsyttävänä samoista syistä kuin Nediä.
Kuolema ja sen jälkeen
Maude Flandersin ääninäyttelijä Maggie Roswell jäi pois Simpsoneista vuonna 1999 ajauduttuaan palkkakiistaan tuotantoyhtiö Foxin kanssa. Näyttelijä Marcia Mitzman Gaven palkattiin korvaamaan Roswell 11. kauden alusta alkaen ja hän ehti esittää Maudea muutamassa jaksossa, mutta käsikirjoittajat päättivät poistaa Mauden sarjasta kokonaan.
James Shields
James Shields on ollut ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Maude Flanders
Kuolema ja sen jälkeen
Maude kuoli 11. kauden jaksossa ”Autoilun uhri” kilpa-autoradan katsomossa sattuneessa oudossa onnettomuudessa. Etummaisella rivillä istuneen Homerin yllättäen kumartuessa cheerleaderien pienoistykillä ampumat t-paitapinkat osuivatkin ylärivillä seisoneeseen Maudeen, joka putosi takakaiteen yli alas maahan, eikä ambulanssi päässyt Homerin väärin pysäköidyn auton takia ajoissa paikalle. Ned Flandersin viimeinen lause Maudelle oli ”ei isoa pötköä”, sillä Maude oli hakemassa hänelle hot dogia.
Palkkakiistan sopimisen jälkeen Maggie Roswell palasi Simpsonien ääninäyttelijäksi 14. kaudelta alkaen, ja Maude on tämän jälkeen nähty sarjassa muutaman kerran haamuna tai enkelinä taivaassa sekä eräissä takaumajaksoissa, joista näkyvimmin hän oli esillä 27. kauden jaksossa ”Fland Canyon”. Mauden haamulla oli iso rooli myös 29. kauden jaksossa ”Bartin painajainen”.
Atlantic Rally for Cruisers
Atlantic Rally for Cruisers (ARC) on vuosittain järjestettävä Atlantin ylittävä matkaveneiden leikkimielinen purjehduskilpailu, jossa on myös erillinen IRC-kilpailuluokka. Kilpailu alkaa Kanariansaarten Gran Canarialta ja loppuu Rodney Bayn satamaan Saint Lucian saarella Karibialla. Kilpailun pituus on noin 2 700 merimailia ja veneet käyttävät ylitykseen aikaa 11–24 vuorokautta. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1986.
Kilpailu alkaa marraskuun lopulla pasaatituulen alkaessa puhaltaa ja hurrikaanikauden päättyessä Karibialla. Kilpailussa on useita veneluokkia, ja nimensä mukaisesti kilpailu on tarkoitettu harrastelijoille, jotka haluavat ylittää Atlantin. Kilpailun järjestäjä ylläpitää kilpailun aikana sääpalvelua ja tulospalvelua sekä koordinoi hätätilanteita. Veneide sijainti ilmoitetaan automaattisesti neljän tunnin välein Yellow Brick Trackerin avulla.
Osallistujien määrä on noin 250 venekuntaa. Suomesta kilpailuun osallistuu vuosittain neljästä kuuteen venettä. Ennen kilpailua veneet katsastetaan ja ne saavat järjestäjiltä tasoituskertoimen LYS-luvun tapaan, jotta erilaisten veneiden lopputulokset olisivat vertailukelpoisia. Normaaleista purjehduskilpailuista poiketen kilpailussa saa käyttää apuna myös moottoria, mikä on huomioitu säännöissä lisäämällä moottorilla ajetut tunnit toiseen kertaan loppuaikaan. Moottorin käyttö on sallittu veneiden rajallisten vesi- ruokamäärien vuoksi, koska pasaatituulten ajallinen alkaminen ei ole aina etukäteen ennakoitavissa ja kilpailijat ovat suurelta osin harrastelijoita. Reitin valinta on vapaa, pohjoisempaa reittiä ajavat yleensä racing-luokan veneet, koska tuulet ovat nopeampia syysmyrskyjen vuoksi, mutta purjehdus on epämukavampaa ja sivu- ja vastatuulta. Eteläisintä reittiä ajavat pyrkivät mahdollisimman nopeasti pasaativyöhykkeelle saadakseen myötätuulen, jossa on miellyttävämpää purjehtia. Kilpailua edeltävällä viikolla järjetetään tapahtumia ja ilmaisia luentoja, joissa osallistujille annetaan lisätietoja pitkään avomeripurjehdukseen liittyvistä asioista.
She Is
She Is on eteläkorealaisen laulajan Kim Jong-hyunin esikoisalbumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2016.
Motherwell
Motherwell on Skotlannin Pohjois-Lanarkshiressä sijaitseva kaupunki. Sen asukasluku on 32 590 (2016).
Moments (Daruden albumi)
Moments on Daruden neljäs albumi, joka julkaistiin 14. elokuussa 2015.
Interpretivismi
Interpretivismi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Richard Conte
thumb|220px|Richard Conte 1945. Richard Conte (alkuaan Nicholas Peter Conte; 24. maaliskuuta 1910 Jersey City, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 1975 Los Angeles, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli monissa elokuvissa 1940-luvulta 1970-luvulle, joukossa Sininen gardenia, Hyökkäys merellä, Itken vasta huomenna, Kovat kaverit ja Kummisetä.
Venäjän Valioliiga
Venäjän Valioliiga (, lyhennettynä RFPL, suomeksi yleensä vain Venäjän liiga) on Venäjän jalkapallon korkein sarjataso.
Venäjän jalkapallon mestaruudesta on pelattu vuodesta 1992 saakka, josta lähtien korkein sarjataso oli 1. divisioona (Первый Дивизион) vuoteen 2001 saakka. Vuonna 2002 perustettiin erillinen liiga samaan tapaan kuin Englannin Valioliiga.
Iljušin Il-62
Iljušin Il-62 on Neuvostoliitossa kehitetty Iljušinin valmistama pitkän matkan matkustajalentokone. Se on ensimmäinen neuvostoliittolainen varsinainen pitkän matkan matkustajakonetyyppi, ja sen ensilento oli 2. tammikuuta 1963. Aeroflot lensi konetyypin ensimmäisen kaupallisen lennon 8. syyskuuta 1967 ja ensimmäisen kansainvälisen lennon viikkoa myöhemmin.
Koneesta valmistettiin myös käyttötaloudellisempaa Il-62M-tyyppiä Solovjov-moottoreilla ja siivistään vahvistettua keskipitkän matkan Il-62MK-tyyppiä. Konetta valmistettiin 292 kappaletta. Konetyyppiä on käytetty Venäjän lisäksi muun muassa useissa Itä-Euroopan maissa sekä Kuubassa, Mosambikissa ja Pohjois-Koreassa. Sen suurimpia käyttäjiä olivat Aeroflot, jonka laivastossa oli jossakin vaiheessa koneista 213, sekä Domodedovo Airlines, jolla oli 45 konetta.
Il-62 on melurajoitusten tiukennuttua ja uusien, taloudellisempien konetyyppien tultua markkinoille poistettu liikenteestä lähes kokonaan. Kaupallista matkustajaliikennettä sillä lentää ainoastaan Air Koryo, joka kuljettaa sillä turisteja Pohjois-Korean sisällä. Valmistetuista 292 koneesta oli helmikuussa 2017 käytössä enää 15, niistä suurin osa ilmavoimien ja hallitusten omistuksessa.
Kehitys
1950-luvulla ainoa moderni Neuvostoliitossa valmistettu pitkän matkan matkustajalentokone oli neljällä potkuriturbiinimoottorilla varustettu Tupolev Tu-114. Neuvostoliiton sisäinen lentomatkustaminen kymmenkertaistui vuosina 1950–1959, ja maassa tarvittiin laajarunkoista pitkän matkan lentokonetta, jota voitaisiin käyttää ulkomaan reittien lisäksi myös pisimmillä kotimaan lennoilla. Vuonna 1958 viranomaiset antoivat Iljušinin suunnittelutoimistolle tehtäväksi kehittää suihkukoneen, joka kuljettaisi 150 matkustajaa 8 000 kilometrin matkan 900 kilometrin tuntinopeudella. Helmikuussa 1960 Iljušin esitteli ministerineuvostolle suunnitelman nelimoottorisesta lentokoneesta, mallinimeltään Il-62. Sen pääsuunnittelija oli suunnittelutoimiston perustaja Sergei Iljušin. Sopivan voimanlähteen kehittäminen annettiin Kuznetsovin suunnittelutoimistolle.
Konetyypin rakenne muistutti läheisesti samaan aikaan kehitteillä ollutta brittiläistä Vickers VC10 -konetta. Seurauksena oli syytöksiä plagioinnista, ja konetyypille annettiin länsimaissa humoristinen lempinimi ”VC-10ski”. Konetta ei kuitenkaan ollut plagioitu, vaan konetyypin pääpiirteet oli määrännyt Neuvostoliiton virtausdynamiikan keskusinstituutti, koska Iljušinin suunnittelutoimistolla ei ollut resursseja muiden vaihtoehtojen tutkimiseen. Sekä Il-62:ssa että VC10:ssä oli T-pyrstö ja neljä suihkumoottoria, jotka oli kiinnitetty rungon takaosaan, kaksi kummallekin puolelle. Moottorien sijoittamisesta rungon takaosaan oli sekä hyötyä että haittaa. Matkustamo oli hiljaisempi ja siivet aerodynaamisesti puhtaammat. Lisäksi koneen sivuvakaimesta voitiin tehdä pienempi, sillä moottoririkon sattuessa kone ei kampeaisi yhtä paljon sivulle, koska moottorit olivat lähempänä runkoa. Moottorien paikka aiheutti myös sen, että tyhjänä koneen painopiste saattoi olla päälaskutelineen takana. Niinpä koneen perään rakennettiin tuki, joka voitiin laskea aina koneen ollessa pysäköitynä. Se esti koneen kaatumisen pyrstölleen lastauksen aikana.
Il-62 oli aikansa moderneimpia lentokoneita, ja sen valmistuksessa käytettiin uusimpia materiaaleja ja tekniikoita. Uutta teknologiaa edusti muun muassa laite, joka työnsi automaattisesti ohjaintangon eteen, jos kone sakkasi. Vaikka lentäjät vastustivat laitetta aluksi, sellainen tuli myöhemmin moniin muihinkin T-pyrstöä käyttäviin konetyyppeihin. Lisäksi Il-62:ssa oli varoituslaite, joka tärisytti ohjaintankoa koneen lähestyessä aerodynaamista sakkausta. Yksi koneen ulkoisista tuntomerkeistä oli siiven etureunassa, rungosta kolmanneksen verran siivenkärkeen päin ollut ”koiranhammas”. Tämän loven tarkoituksena oli parantaa koneen hallittavuutta pienellä nopeudella. Se tehosti ilman virtausta siiven uloimmalla osalla, kun kohtauskulma oli suuri.
Siipien jättöreunoissa oli siiven tyvessä kaksiosaiset ja niiden vieressä siivenkärjen puolella yksiosaiset, yksisolaiset, sähköisesti liikuteltavat laskusiivekkeet. Lisäksi kummassakin siivessä oli kolmiosaiset siivekkeet ja kaksiosainen spoileri. Pyrstössä oli manuaalisesti liikuteltavat sivu- ja korkeusvakaimet. Siivekkeissä, sivuvakaimessa ja korkeusvakaimissa oli trimmisiivekkeet. Siiven etureunan jäänpoisto toteutettiin moottoreista johdetulla kuumalla ilmalla. Koneen keskiosassa oli kolme polttoainetankkia ja kummassakin siivessä kaksi. Il-62 oli ensimmäinen Neuvostoliitossa valmistettu konetyyppi, jossa oli suihkujarru. Se oli uloimmissa NK-8-4-moottoreissa, joiden ohivirtaussuhde oli noin 1:1. Moottoreista kukin tuotti 99,0 kilonewtonin työntövoiman.
Koelento-ohjelma
Il-62:n ensilento lennettiin 2. tammikuuta 1963. Lento kesti 34 minuuttia, ja lennon miehistön muodostivat kapteeni Vladimir Kokkinaki, perämies Eduard Kuznetsov, suunnistaja V. F. Voskresenski, lentoinsinööri I. B. Kuss, radisti V. S. Siliminov ja projekti-insinööri P. V. Kazakov. Ensimmäinen NK-8-moottoreilla varustettu prototyyppi lensi ensilentonsa seuraavana vuonna. Uusien moottorien lisäksi siinä oli uudelleen suunnitellut siivekkeet.
Ensimmäinen prototyyppi tuhoutui 25. helmikuuta 1965 onnettomuudessa 127. koelennollaan, jolla oli tarkoitus testata koneen käyttäytymistä suurimmalla sallitulla lentoonlähtöpainolla. Se lähti lentoon suurella kohtauskulmalla ja pienellä nopeudella, osui lentokentän aitaan ja syöksyi maahan. Kymmenen koneessa olleesta 17 henkilöstä kuoli, heidän joukossaan ensilennolla mukana olleet Voskresenski, Kazakov ja Kuss. Kolmas ja viimeinen prototyyppi lensi ensilentonsa saman vuoden heinäkuussa, minkä jälkeen koneen tuotanto aloitettiin KAPOn tehtailla Kazanissa. Ensimmäiset kaksi tuotantokonetta osallistuivat koelento-ohjelmaan lentäen tavallista siviilikäyttöä simuloivia lentoja. Koelento-ohjelma kesti kaikkiaan neljä vuotta.
Käyttö
Pian Il-62:n käyttöönoton jälkeen alkoi parannellun Il-62M-version kehitystyö. Siinä käytettiin uusia Solovjov D-30KU -moottoreita, jotka tuottivat 107,9 kilonewtonin työntövoiman. Niiden ohivirtaussuhde oli 2,4:1, joka oli huomattavasti suurempi kuin alkuperäisissä NK-8-moottoreissa. Lisäksi ne kuluttivat noin 11 prosenttia vähemmän polttoainetta. Moottorit oli sijoitettu uudelleen suunniteltuihin, virtaviivaisempiin naselleihin. Uudet moottorit olivat myös vanhoja Kuznetsov-moottoreita hiljaisemmat. Muita Il-62M-versioon tehtyjä parannuksia olivat pyrstöön sijoitettu 5 000 litran polttoainesäiliö, ICAOn luokan II kanssa yhteensopiva avioniikka, uudet ohjaintangot ja paranneltu APU-voimalaite sekä ohjaamon valaistus. Uudessa mallissa spoilereita voitiin käyttää epäsymmetrisesti, joten ne toimivat ohjaamisessa siivekkeiden apuna.
Ensimmäinen Il-62M koottiin 94 toimitetun Il-62:n jälkeen, ja se lensi ensi lentonsa 15. huhtikuuta 1972. Tyyppihyväksyntä sille myönnettiin marraskuussa 1973 laajan koelento-ohjelman jälkeen. Osana ohjelmaa Il-62M kävi Etelä-Amerikassa, jossa testattiin sen suorituskykyä kuumassa ilmanalassa korkealla merenpinnan yläpuolella olevilla lentokentillä. Ensimmäisen kaupallisen lennon sillä lensi Aeroflot tammikuussa 1974. Kaikki Il-62:a käyttäneet yhtiöt hankkivat myös Il-62M:ää, ja lisäksi konetyyppi sai kolme uutta asiakasta Neuvostoliiton ulkopuolelta: TAAG Angola Airlines, DETA Mozambique ja CAAK.
Samoihin aikoihin Il-62M:n kanssa, vuonna 1969, alkoi myös keskipitkän matkan Il-62MK-version kehitystyö. Se oli ulkoisesti lähes identtinen Il-62M:n kanssa ja käytti samoja D-30KU-moottoreita, mutta sen siipiä ja laskutelineitä oli vahvistettu suurempia toimintapainoja varten. Sen spoilerit yhdistettiin laskutelineisiin niin, että ne aukesivat automaattisesti pyörien osuessa maahan. Myös matkustamoa muokattiin huomattavasti. Sinne lisättiin matkatavaralokerot, ja keskikäytävästä tehtiin leveämpi. Muutosten ansiosta MK-versioon mahtui jopa 196 matkustajaa. Ensimmäinen Il-62MK valmistui alkuvuonna 1978, ja niitä valmistettiin kaikkiaan lähes 40.
Viimeiset vuodet
Konetyyppiä valmistettiin yhteensä 292 kappaletta. Sen suurimpia käyttäjiä olivat Aeroflot, jonka laivastossa oli jossakin vaiheessa koneista 213, sekä Domodedovo Airlines, jolla oli 45 konetta.
Siviilikäyttäjät
pienoiskuva|Air Koryon yhä käytössä oleva Il-62.
Seuraavilla lentoyhtiöillä on aktiivikäytössä Il-62-koneita (lukumäärä suluissa):
pienoiskuva|Aeroflotin Il-62M. pienoiskuva|Cubana de Aviaciónin Il-62M. pienoiskuva|Interflugin Il-62.
Sotilaskäyttäjät
pienoiskuva|Gambian valtion Il-62M.
Seuraavilla ilmavoimilla tai hallinnoilla on aktiivikäytössä Il-62 -koneita (lukumäärä suluissa):
pienoiskuva|Venäjän hätätilaministeriön Il-62M. Seuraavat ilmavoimat tai hallinnot tai ministeriöt ovat käyttäneet Il-62 -koneita:
Onnettomuudet
Joistakin huomattavista onnettomuuksista huolimatta Il-62 on varsin turvallinen. Vuosien 1989 ja 2009 välillä sille ei sattunut yhtään kuolemaan johtanutta onnettomuutta. Muihin vastaaviin konetyyppeihin verrattuna Il-62:lle sattui valmistusmäärään suhteutettuna vähiten onnettomuuksia: valmistuneista koneista onnettomuuksissa tuhoutui 7,7 %, kun vastaava luku Boeing 707:lle on 16,4 %, Douglas DC-8:lle 14,9 % ja Vickers VC10:lle 7,8 %. Il-62 oli osallisena 22 kuolonuhreihin johtaneessa onnettomuudessa, ja lisäksi 11 konetta tuhoutui onnettomuuksissa, joissa kukaan ei kuollut.
Konetyypin onnettomuuksista tuhoisin tapahtui 9. toukokuuta 1987, kun New Yorkiin matkalla ollut LOT:n lento 5055 syöksyi maahan yrittäessään paluuta Varsovaan. Koneen noustessa matkalentokorkeuteen sen moottorin turbiini hajosi ja sytytti tulipalon rahtitilassa. Moottorin tuhoutumisen ja tulipalon sähköjärjestelmälle ja hallintalaitteille aiheuttamat vauriot johtivat lopulta hallinnan menetykseen ja maahansyöksyyn, jossa kuolivat kaikki 183 koneessa ollutta. Hyvin samankaltainen oli 14. maaliskuuta 1980 tapahtunut LOT:n lennon 7 onnettomuus, jossa koneen turbiini hajosi samalla tavalla. Se vaurioitti ohjauskaapeleita, ja seurauksena oli maahansyöksy, jossa kaikki 87 koneessa ollutta kuolivat. Näiden onnettomuuksien jälkeen LOT kehitti ja päivitti useita turvalaitteita. Sen koneisiin asennettiin toiset ohjauskaapelit sekä moottorin värinästä ja tulipaloista varoittavat järjestelmät.
Oheisessa avattavassa taulukossa on kaikki onnettomuudet, joissa kone on tuhoutunut tai se on poistettu onnettomuuden jälkeen käytöstä.
Museokoneet
pienoiskuva|DDR-SEG Stöllnissä. Useita Il-62 -koneita on museoitu ja asetettu näytteille Venäjällä, Saksassa ja Kiinassa. Seuraavassa on lueteltu jäljellä olevat museokoneet.
Wings of a Butterfly
Wings of a Butterfly (myös Rip Out the Wings of a Butterfly) on suomalaisen rockbändi HIM:in single. Se on toinen kappale albumilla Dark Light vuodelta 2005 ja se julkaistiin kyseisen albumin ensimmäisenä singlenä. Kappale sijoittui Suomen listalla ensimmäiseksi, kymmenenneksi Saksan sekä Britannian listoilla ja 20. Yhdysvaltain listalla, tehden siitä Dark Light -levyn suurimman hitin. Musiikkivideo, joka kuvattiin Los Angelesissa, oli viisi viikkoa kärkisijalla MTV2-kanavan Rock Countdown -ohjelmassa.
Video
Videon ohjasi amerikkalainen Meiert Avis ja video kuvattiin aamuyöstä. Monet jäsenet olivatkin kuvanneet videon teon fyysisesti raskaimmaksi teoksekseen ikinä. Esim. Kosketinsoittaja Emerson Burton kuvasi asian olevan erittäin puuduttavaa, mutta toivoi parasta, kun taas kitaristi Linde oli varma videon menestyksestä.
Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva)
Kunnian kentät (’Breaker’ Morant) on Bruce Beresfordin ohjaama australialainen sotaelokuva ja oikeussalidraama vuodelta 1980. Toisen buurisodan aikana 1902 käydystä kenttäoikeudenkäynnistä kertovan elokuvan pääosia esittävät Edward Woodward, Jack Thompson ja John Waters. Kenneth G. Rossin näytelmään perustuvan käsikirjoituksen laativat ohjaajan kanssa Jonathan Hardy ja Davis Stevens.
Elokuva oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 2004 The New York Timesin kriitikot valitsivat Kunnian kentät yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa vahvana kuvauksena sotakoneiston henkisestä jyräyksestä, jossa tarkoituksenmukaisuus korvaa oikeudenmukaisuuden. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Mikael Fränti vertasi elokuvaa edellisvuoden australialaiseen sotaelokuvaan Gallipoli (1981): hänestä Kunnian kentistä puuttuu se kaikki syvyys ja sodanvastainen paatos, joka on ominaista Peter Weirin ohjaukselle. Fränti kammoksui elokuvan sanomaa sotarikosten oikeutuksesta: ”[M]itä enemmän elokuvaa ajattelee jälkeen päin sitä vastenmielisemmiksi sen saarnat osoittautuvat.”
Burlington Arcade
Burlington Arcade on katettu kauppakäytävä Lontoon Mayfairissä, Piccadillyn ja Old Burlington Streetin välissä. Kauppakäytävä on Britannian pisimpiä, 179 metriä, ja sisältää 46 puotia, joissa myydään pääasiassa luksustuotteita, kuten koruja, rannekelloja, kosmetiikkaa, jalkineita, nahkatuotteita ja kašmiria. Se sai Grade II -luokan suojelukohteen aseman vuonna 1958.
Lordi George Cavendish palkkasi arkkitehti Samuel Waren suunnittelemaan Burlington Arcaden, jotta hänen vaimonsa ja muu herrasväki voisi tehdä ostoksia turvallisemmin. Kerrotaan, että Cavendish halusi myös estää naapureitaan roskittamasta puutarhaansa osterinkuorilla, sen ajan pikaruoalla. Kauppakäytävä avattiin vuonna 1819 ja siellä oli alun perin 51 kaksikerroksista putiikkia, joissa oli myynnissä hattuja, hansikkaita, pitsiä, kävelykeppejä, sikareita, koruja ja muita ylellisyystavaroita – erityisen suosittuja myyntiartikkeleita olivat hilkat. Monet kauppiaista asuivat joko puotinsa ylä- tai alakerroksessa.
Kauppakeskuksen ylemmässä kerroksessa alettiin harjoittaa prostituutiota, minkä hillitsemiseksi Cavendish palkkasi 10. husaarirykmentistä virkapukuisia vahtimestareita (beadles) pitämään yllä järjestystä. Esimerkiksi viheltely ja hyräily oli kielletty kauppakäytävässä, koska taskuvarkaat varoittivat niiden avulla toisiaan ja parittajat prostituoituja lähestyvistä poliiseista tai vahtimestareista.
Vahtimestarit valvovat yhä järjestystä Burlington Arcadessa. Heidät tunnistaa viktoriaanisesta lievetakista, kultanapeista ja silinterihatusta. Viheltely ja hyräily ovat edelleen kiellettyjä samoin kuin juokseminen, pyöräily ja huikentelevainen käyttäytyminen. Vain Paul McCartneylle on myönnetty poikkeuslupa vihellellä kauppakeskuksessa siellä asioidessaan.
Vuonna 1964 kauppakäytävään ajoi Jaguar Mark X -merkkisellä urheiluautolla kuusi naamioitunutta ryöstäjää, jotka rikkoivat kultasepänliikkeen näyteikkunan ja ryöstivät 35 000 punnan arvosta koruja. Ryöstäjiä ei saatu koskaan kiinni.
Beethoven (elokuva)
Beethoven on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, joka kertoo Beethoven-nimisen bernhardinkoiran tulosta Newtonien perheeseen. Elokuvalle on tehty useita jatko-osia.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa koko perheen kohelluskomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kannanvaihto
Kannanvaihto tarkoittaa lineaarialgebrassa siirtymistä vektoriavaruuden kannasta toiseen. Kannanvaihto muuttaa vektorien koordinaatteja ja lineaarikuvausten matriiseja. Kannanvaihdon hyödyllisyys tulee esille silloin, kun laskutoimitukset yksinkertaistuvat kannasta toiseen siirryttäessä.
Kannanvaihtomatriisi
Kannanvaihtomatriisi on yksikäsitteinen ja säännöllinen neliömatriisi, joka muuttaa vektorien koordinaatit vanhan kannan suhteen ilmaistuista koordinaateista uuden kannan mukaisiksi.
Kannanvaihtomatriisin määritelmä
Olkoot ja  vektoriavaruuden V kaksi kantaa. Kannanvaihtomatriisi kannasta S kantaan T on nxn-matriisi, jonka sarakkeina on kannan S vektoreiden koordinaattivektorit kannan T suhteen ja josta käytetään merkintää M(T←S). Kaikille vektoriavaruuden V vektoreille \vec x pätee =M(T←S), missä on vektorin \vec x koordinaattivektorin kannan T suhteen ja  vektorin \vec x koordinaattivektorin kannan S suhteen.
Esimerkki 2
Olkoot ja  vektoriavaruuden R2 kantoja, joille, ,  ja. Olkoon lisäksi. Määritetään kannanvaihtomatriisi M(T←S) muuntamalla matriisi redusoituun porrasmuotoon. Tällöin M(T←S)=. Vektorin \vec a koordinaattivektoriksi kannan S suhteen saadaan laskemalla. Lasketaan vektorin \vec a koordinaattivektori kannan T suhteen kannanvaihtomatriisin M(T←S) avulla. Saadaan
Bolševik
Bolševik on saari Severnaja Zemljan saaristossa Karanmeren ja Laptevinmeren välissä Pohjoisella jäämerellä.
Maantiede
Bolševik on Severnaja Zemljan neljästä pääsaaresta eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin, noin 11 270 km2. Saari on kallioinen ja vajaa kolmannes siitä, n. 3300 km2, on jäätiköiden peitossa. Jäätön osa saaresta on arktista kylmyysaavikkoa.
Historia
Severnaja Zemljan saaret löysi 1913 Boris Vilkitski purjehduksellaan Koillisväylän läpi. Tuolloin saarten uskottiin muodostavan yhteisen kokonaisuuden joka sai nimen Nikolai II:n maa. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin. Bolševik sai tällöin nimensä.
Bolševik-saarella sijaitsee venäläinen napa-asema, Prima Polar Station.