cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puudosin piiri
Hallinnollinen keskus on Puudosin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Avdejevo, Krasnoborski, Krivtsy, Kubovo, Kuganavolok, Pälmä ja Šalla. Kaikkiaan alueella on 68 asutuskeskusta. Kaupunkiväestön osuus on 39,4 %.
Varhaisimpia tunnettuja asukkaita ovat saamelaiset ja vepsäläiset, jotka sulautuivat keskiajalla seudulle saapuneisiin venäläisiin. 1000–1300-luvuilla alueen kautta kulki Vienanmerelle johtanut vesi- ja maareitti. Pudogan kylä eli nykyinen Puutoinen mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. 1600-luvun lopulla vanhauskoiset perustivat seudulle Uikujoen yhteisön. Vuonna 1702 pohjoisosan kautta vedettiin ns. Keisarin tie. 1700-luvun lopulla rakennettiin rauta- ja lasitehtaita. Puudosin kaupunki ja kihlakunta perustettiin vuonna 1785.
Tärkein liikenneväylä on Karhumäen ja Puudosin välinen maantie, joka kuuluu Suomesta Arkangeliin johtavaan Siniseen tiehen. Kaksi maantietä yhdistää Puudosin Arkangelin ja Vologdan alueisiin. Äänisellä on laivaliikennettä. Puudosissa ja Pälmässä on lentokentät.
Talous perustuu metsä- ja kaivosteollisuuteen. Metsäalan yritykset tuottavat yli 90 % piirin teollisuustuotannosta. Tärkeimmät yritykset ovat metsänhankintaa harjoittavat Pudožpromles ja Terminal INK, kivenlouhintaa ja sorantuotantoa harjoittavat Granit, Kašina Gora, Voshod ja Karelnerud, Puudosin leipätehdas, kuljetusalan yritys Pudožskoje ATP, tielaitos Avtodor, rakennusyritys Pudožstroi, kaupan alan yritykset Real, Puudosin piirin kulutusosuuskunta, Meridian ja Assorti.
Nähtävyyksiä ovat Besov Nosin ja Kogkov-Navolokin kalliopiirrokset, toimiva Muromin Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen luostari, Pyhän Eliaan pogosta Vodlajärven rannalla sekä lukuisat puuarkkitehtuurin muistomerkit. Puudosissa on kotiseutumuseo.
Handley Page Hampden
Handley Page HP.52 Hampden oli Handley Pagen valmistama brittiläinen kaksimoottorinen keskiraskas pommituslentokone, jossa oli neljän hengen miehistö. Konetta valmistettiin vuosien 1936–1941 välillä 1 430 kappaletta.
Britannia toimitti HP.52 Hampdeneita PQ18-saattueen suojaksi Murmanskin alueelle, joista saksalaiset ampuivat alas tiettävästi ainakin yhden Kirkkoniemessä.
Axel Werner
Axel Werner (s. 28. helmikuuta 1996 Rafaela, Argentina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Seurajoukkueura
Werner aloitti uransa synnyinkaupunkinsa pääsarjajoukkueesta Atlético de Rafaelasta, josta Atlético Madrid hankki hänet vuonna 2016. Kauden 2016–17 hän vietti kuitenkin lainalla buenosairesilaisessa Boca Juniorsissa. Elokuussa 2017 hän liittyi Atléticon edustusjoukkueeseen kolmosmaalivahdiksi.
Maajoukkueura
Werner on pelannut yhden ottelun Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa. Hänet valittiin myös edustamaan maataan vuoden 2016 kesäolympialaisissa.
Intermission (Dion albumi)
Intermission on Dion julkaisema livealbumi vuonna 1986. Albumi äänitettiin vuoden 1985 Amerikan kiertueella.
Bianchi Bisiklet
Bianchi Bisikletin pääjohtaja on Ovadya Sarda. Yritys valmistaa polkupyöriä Manisassa, joka sijaitsee 40 kilometrin etäisyydellä Izmiristä. Vuonna 2000 avatun tehtaan vuosituotanto on noin 350 000 polkupyörää. Tehtaalla työskentelee 340 työntekijää.
Jussi Vikainen
Johan (Jussi) Vieno Vikainen (4. syyskuuta 1907 Vehmaa – 7. marraskuuta 1992) oli suomalainen kuvanveistäjä ja professori. Hänen työnsä edustavat tyylitellyn realismin pohjalle rakentuvaa abstraktia muotoilua. Vikainen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966 ja hän sai professorin arvonimen 1980.
Bianchi Bisiklet
Bianchi Bisiklet ei ole tekemisissä kansainvälisesti tunnetun polkupyörämerkin Bianchin kanssa. Yrityksen nimi on perua yrityskaupoista vuodelta 1997, jolloin Sarda Group osti Turkin tehtaan Bianchi-polkupyöriä valmistaneelta italialaiselta Piaggiolta. Bianchi Bisiklet valmistaa kotimaansa Turkin markkinoille Bianchi-merkkisiä polkupyöriä.
Jussi Vikainen
Ura
Vikainen pääsi 18-vuotiaana Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluun tavoitteenaan maalarin opinnot. Hän valmistui sieltä 1927. Yrjö Liipola neuvoi kuitenkin Vikaista kuvanveiston jatkamiseen, ja hän pääsikin kuvanveistäjä Aarre Aaltosen oppilaaksi. Opintomatkoja Vikainen teki vuonna 1930 Firenzeen, 1933 Tukholmaan sekä 1934 Pariisiin ja Roomaan. Vuosina 1936–1937 hän oli Yrjö Liipolan opissa. Sotien jälkeen Vikainen toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1952–1954.
Bianchi Bisiklet
Vuonna 2005 Bianchi Bisiklet osti tunnetun italialaisen polkupyörämerkin Atalan tuotemerkin, jälleenmyyjäverkoston ja varaston.
Bianchi Bisikletin valmistamia polkupyöriä myydään ainakin Suomessa ja Isossa-Britanniassa Sarda-tuotemerkillä.
Aiheesta muualla
Yrityksen sivusto
Jussi Vikainen
Ura
Jussi Vikainen on tullut tunnetuksi etenkin Lounais-Suomessa, jonne hän suunnitteli 20 sankaripatsasta vuosina 1949–1956. Niistä ison osan hän veisti kotiseutunsa Vehmaan graniittiin. Vikainen tuotti myös yli 50 mitalia tai plakettia sekä runsaasti pienveistoksia ja reliefejä.
Perhe
Jussi Vikaisen veljiä olivat taidegraafikko Voitto Vikainen ja sarjakuvataiteilija Olavi Vikainen. Hänen poikansa oli taidegraafikko Juhani Vikainen.
Kutsumus
Uskonnollinen merkitys
Sanan lähtökohtana pidetään apostoli Paavalin tekstejä (1 Kor. 7:20). Katolisessa kirkossa kutsumus tarkoitti papin tehtäviin hakeutumista ja tehtävässä toimimista. Kirkollisessa sanastossa esiintyy edelleen vokaation käsite, joka käsittää Jumalan antaman kutsun kirkolliseen työhön. Suomessa kutsumuksen käsite on tullut tutuksi Martti Lutherin tulkitsemana. Luterilaisen näkemyksen mukaan kutsumus ei liity pelkästään papin tehtäviin, vaan kaikki työ on Jumalan edessä yhtä arvokasta. Lutherin käsityksen mukaan kutsumus määrittelee ihmisen paikan ja tehtävän oman yhteisönsä jäsenenä.
Maallinen merkitys
Maallisena käsitteenä kutsumus liittyy tieteenaloista mielenfilosofiaan ja sosiaalipsykologiaan. Kutsumuksen voi ymmärtää omaa identiteettiä tukevaksi sitoutumiseksi ja tunnepohjaiseksi kiinnittymiseksi itselleen merkitystä ja arvoa tuovaan tehtävään. Kutsumus muodostuu erilaisista kerroksista, jotka voivat vaihdella elämäntilanteen myötä. Kutsumus voi samanaikaisesti olla yhtä tai useampaa seuraavista:
1) koko elämänmittainen tehtävä, tai koko elämänpiirin kattava suuri teema, jonka eteen työskentelemällä vaikutetaan myös seuraaviin sukupolviin
Šabti
Šabti, josta voidaan käyttää myös nimityksiä ušabti ja vastaajapatsas, oli muinaisessa Egyptissä pieni vainajaa esittävä veistos.
Šabteja asetettiin hautakammioihin, sillä niiden uskottiin tekevän manalassa raskaat ruumiilliset työt vainajan puolesta. Joistakin haudoista on löydetty jopa 365 šabtia, yksi vuoden jokaista päivää kohden. Jokaisen šabtin ajateltiin työskentelevän yhden päivän vuodessa.
Vastaajapatsaat voitiin myös jakaa kymmenen šabtin ryhmiin, ja jokaisella ryhmällä oli oma esimiesšabtinsa.
Mikael Helasvuo
Mikael Johannes Helasvuo (s. 23. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen huilisti ja huilunsoiton professori. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1966 ja Prahan konservatoriossa 1967 sekä Freiburgin Musiikkikorkeakoulussa 1968–1970. Lisäksi hän on ollut Jean-Pierre Rampalin (1966), Severino Gazzellonin (1967) ja S. Baronin (1975) oppilaana.
Vuosina 1973–1976 Helasvuo soitti Helsingin kaupunginorkesterissa ja 1976–1988 Radion sinfoniaorkesterissa huilun äänenjohtajana. Helasvuo on toiminut Sibelius-Akatemian puhallinmusiikin lehtorina 1976–1998, virkaa tekevänä professorina 1993–1998 ja huilunsoiton professorina vuodesta 1998. Helasvuo sai vuonna 1992 Madetoja-palkinnon ja 1993 Pro Finlandia -mitalin.
Mikael Helasvuo piti ensikonsertin 1971 Helsingissä ja on sen jälkeen esiintynyt paljon Suomessa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, New Yorkissa ja Tokiossa. Hän on myös soittanut duo Helasvuo–Savijoen jäsenenä, Cluster-yhtyeessä, Les Goûts-Réunis -yhtyeessä, Ensemble Petalsissa sekä Sibelius-Akatemian barokkiyhtyeessä. Helasvuo on toiminut Suomen Huiluseuran puheenjohtajana 1986–1993 ja Suomen Solistiyhdistyksen puheenjohtajana 1997–2004. Helasvuolla on monia oppilaita, jotka ovat menestyneet muusikon uralla.
Helasvuon isä oli professori Veikko Helasvuo. Vuodesta 1999 Mikael Helasvuon puoliso on ollut professori Tuija Hakkila-Helasvuo.
Kiinalainen kalenteri
Kiinalaiset käyttävät ajan määrittelyyn useita eri menetelmiä. Aurinkokalenteri, kuukalenteri ja niiden yhdistäminen niin sanottuun jiazi-ajanlaskumenetelmään tuotti 10 000 vuoden kalenterin, joka on yhä käytössä länsimaisen gregoriaanisen kalenterin rinnalla.
Aurinkokalenteri
Aurinkokalenteri perustuu maapallon kiertoon auringon ympäri tai kuten kiinalaiset sen näkivät, auringon kulkuun pitkin ”Keltaista polkua” eli ekliptikaa. Sen neljä kulmaa ovat talvipäivänseisaus, kevätpäiväntasaus, kesäpäivänseisaus ja syyspäiväntasaus. Näin saadut vuoden neljä osaa on jaettu kolmeen yhtä pitkää jaksoon ja tuloksena on 12 kuukautta.
Aurinkokalenterin kuukaudet on jaettu kahteen osaan. Kuun alkupuoli on jie 節 ja jälkipuoli qi 氣.
Aurinkojaksot (jieqi 節氣, kirjaimellisesti sään solmukohta) on edelleen jaettu kolmeen, n. viiden päivän mittaiseen osaan (hou 候). Vuodessa on 72 houta.
Teoriassa jokainen hou sisältää viisi päivää. Vuorokaudessa on 12 tuntia (shí 時). Viiden päivän jakso käsittää 60 shitä. Todellisuudessa se, että vuoden pituus on noin 365,25 päivää eikä 360 päivää, aiheuttaa sen, että jokainen aurinkokalenterin osa on hieman pidempi kuin teoreettinen ihanne.
Aurinkokalenteria on kutsuttu myös maanviljelijän kalenteriksi, koska se auttoi maanviljelijöitä ajoittamaan maatyöt.
Kuukalenteri
Kuukalenteri perustuu kuun vaiheisiin.
Kuukalenterin mukainen kuukausi on kahden uudenkuun välinen aika. Kuuvuoden alku on toinen uusikuu talvipäivänseisauksen jälkeen.
Kiinalaiset kuukalenterin mukaiset vuodet 1924-2044
Päivät ovat kiinalaisen aikavyöhykkeen (UTC+08:00) mukaan laskettuja. Joissakin tapauksissa tarkka uuden kuun aika saattaa osua Suomen aikavyöhykkeellä (UTC+02:00) edellisen vuorokauden puolelle.
Kuukausia kutsutaan normaalisti niiden järjestysnumeroilla: ensimmäinen kuukausi, toinen kuukausi jne.
Kiinalaiset ovat nimenneet vuosituhansien saatossa kuukausia myös luonnon kiertokulun mukaan. Tässä on esimerkkinä yksi nimilista.
Suurin osa perinteisistä kiinalaisista juhlista vietetään kuukalenterin mukaan.
Kalenterien yhdistäminen
Koska auringon ja kuun kierrot ovat eri pituiset, kaikki kansat, jotka käyttivät molempia ajan laskemiseen, joutuivat luomaan menetelmän, joka ajoittain synkronisoi niille pohjautuvat ajanlaskut keskenään. Kiinalaisilla on vuosituhansien aikana ollut useampia erilaisia sääntöjä asiasta. Nykyään 19 vuoden jakson (Metonin jakson) kuluessa kuukalenteriin lisätään yhteensä 7 lisäkuukautta, jotta se pysyisi tahdissa aurinkokalenterin kanssa.
Varsinainen käytössä oleva kalenteri on aurinko- ja kuukalenterin yhdistelmä. Sitä nimitetään mm. maanviljelyskalenteriksi (農历 nónglì) tai vanhaksi kalenteriksi (舊历 jiùli) erona uuteen länsimaiseen kalenteriin (西历 xīlì). Nykyisin gregoriaaninen kalenteri on virallinen kalenteri, mutta alkuperäisellä kiinalaisella kalenterilla on yhä suuri merkitys ihmisten jokapäiväisessä elämässä Itä-Aasiassa.
Vuosi
Aurinkokalenterin vuosi (岁 suì) alkaa jiellä Kevään alku (立春 lìchūn), joka on aina helmikuun 3., 4. tai 5. päivä. Kevään alku aloittaa yín (寅)-kuukauden, joka on vuoden ensimmäinen kuukausi.
Kuukalenterin vuoden (年 nián) alku on toinen uusikuu talvipäivänseisauksen jälkeen. Sen päivämäärä gregoriaanisessa kalenterissa vaihtelee tammi-helmikuun puitteissa. Kuukalenterin vuodenvaihde on virallisen uudenvuodenjuhlan aika. Vuoden ensimmäinen kuukausi on ensimmäinen kuukausi eli pääkuukausi (正月 zhēngyuè).
Eri vuosista käytetään eläinten nimiä, jotka toistuvat joka 12. vuosi seuraavasti (alkaen kiinalaisesta uudenvuodenpäivästä tammikuun lopulla tai helmikuussa) :
Ganzhi
Gānzhīn (干支, runko-oksa) vanhin osa on ollut käytössä tuhansia vuosia. Se koostuu taivaallisista rungoista ja maallisista oksista. Se tunnetaan myös nimellä jiazi.
Taivaalliset rungot
Vanhimmat tunnetut ajan laskemiseen käytetyt merkit ovat 10 taivaallista runkoa (天干, pinyin: tiāngān). Niillä laskettiin 10-päiväisen viikon päiviä. 2000-luvun alkuvuosina tehdyt arkeologiset löydöt antavat ymmärtää, että näitä merkkejä on käytetty jo noin 7000 vuotta sitten. Shang-dynastian aikana ainakin kuninkaat nimettiin syntymäpäivänsä rungon nimellä.
Taivaalliset rungot edustavat viiden elementin yin- ja yang-vaiheita.
Maalliset oksat
12 maallista oksaa (地支, pinyin: dìzhī) ovat taivaallisia runkoja nuorempi ajanlaskumenetelmä. Oletetaan, että se on saanut alkunsa Jupiterin n. 12-vuotisen kierron vuosien laskemisesta. Jupiteria kutsutaan myös vuositähdeksi (歳星, pinyin: Suìxīng). Maalliset oksat ovat ns. vasta-Jupiter eli ne kulkevat päinvastaiseen suuntaan kuin Jupiter.
Kahdentoista luku on tehnyt oksista vuoden 12 kuukauden luonnollisen nimeäjän. Myös vuorokausi jaettiin 12 tuntiin (yhden tunnin kesto on kaksi länsimaista tuntia), joten myös ne oli helppo nimetä oksien mukaan.
Historiallisena aikana maalliset oksat ja ilmeisesti muilta kansoilta opittu 12 eläimen järjestelmä (dodekaoros) rinnastettiin niin, että zi vastaa rottaa, chou härkää jne. Nämä eläimet ovat samat, joita käytetään myös vuosien niminä.
Jiazi-kalenteri
Jiǎzǐ (甲子) yhdistää taivaalliset rungot ja maalliset oksat. Ensimmäinen runko ja oksa yhdistetään, sitten toinen runko ja oksa, kolmas runko ja oksa jne. Kun on päästy 10 rungon loppuun, on vielä kaksi oksaa jäljellä. 11.oksalle annetaan pariksi ensimmäinen runko ja 12.oksalle toinen runko. Nyt oksat loppuvat, mutta runkoja on jäljellä 8. Niinpä aloitetaan taas oksien alusta. Tätä jatketaan, kunnes viimeinen runko tapaa viimeisen oksan. Tuloksena on 60 runko-oksa -paria eli pilaria.
Näillä 60 pilarilla nimetään vuodet, kuukaudet, päivät ja tunnit katkeamattomasti toistuvana kiertona. Sitä voidaan jatkaa loputtomasti eteen- tai taaksepäin, mistä johtuu kiinalaisen kalenterin nimi ”10 000 vuoden kalenteri”.
Jiazi-menetelmä on tärkeimpien kiinalaisen astrologian haarojen perusta.
Xia-kalenteri
Nimi tulee Xià-dynastiasta (夏, noin 2100–1600 eaa.), jonka aikana kehitettiin ensimmäinen tunnettu virallinen kalenteri. Pohjoisen vakan (北斗 Běidǒu) eli Otavan avulla määriteltiin kuukaudet. Xia xiao zheng on meidän päiviimme säilynyt dokumentti Xia-kalenterista, joka esittää auringon, kuun ja tähtien liikkeet vuoden 12 kuun kauden aikana. Se näyttää eläintenkasvatuksen ja maanviljelyn kannalta tärkeät ajankohdat. Nykyiset Xia-kalentereiksi kutsutut kalenterit eroavat alkuperäisestä Xia-dynastian aikaisesta kalenterista.
Aikakaudet
Aika jaetaan isompiin jaksoihin usealla tavalla. Yleisimmin käytössä olevia menetelmiä on kaksi:
Molempien perustana on 180 vuoden jakso, joka jaetaan eri tavoin aikakausiin ja ajanjaksoihin.
Kolme aikakautta, yhdeksän ajanjaksoa
Sanyuan, jiuyun (三元九運 sānyuán jiǔyùn)
180 vuotta sisältää kolme 60 vuoden aikakautta: yläkausi, keskikausi ja alakausi. Aikakausi sisältää kolme 20 vuoden ajanjaksoa, jotka on numeroitu yhdestä yhdeksään. Aikakaudet ja ajanjaksot esitetään seuraavasti:
Aikakausien toisiaan vastaavilla ajanjaksoilla 1-4-7, 2-5-8 ja 3-6-9 on keskenään erityissuhde, jota monessa yhteydessä kutsutaan nimellä sanbangua (三般卦 kolmen ryhmän guat eli trigrammit).
Ajanjaksot vaihtuvat aurinkokalenterin mukaisesti "Kevään alussa".
Kaksi aikakautta, kahdeksan ajanjaksoa
Eryuan, bayun (二元八運 èryuán bāyùn)
Menetelmän perustana ovat Yijingin kahdeksan trigrammia. 180 vuotta sisältää kaksi aikakautta, yläkauden ja alakauden. Aikakausi sisältää neljä ajanjaksoa, jotka on numeroitu yhdestä neljään ja kuudesta yhdeksään. Koska trigrammeja on vain kahdeksan, numero 5 (keskusta, maa) jätetään huomiotta. Aikakaudet ja ajanjaksot esitetään seuraavasti:
Ajanjaksojen pituus määritetään antamalla arvot niiden yin- ja yang-viivoille. Näin päädytään keskenään eripituisiin ajanjaksoihin:
Ajanjaksot vaihtuvat aurinkokalenterin mukaisesti "Kevään alussa" tai "Talvipäivänseisauksena", koulukunnasta riippuen.
28 xiuta
28 xiuta (二十八宿, pinyin: èrshíbā xiù) ovat ekliptikan tuntumassa sijaitsevia kiinalaisia tähtikuvioita. Ne ovat myös taivaankannen sektoreita, joita lännessä kutsutaan kuunhuoneiksi. Näin siksi, että kuun vaiheita seuraamalla pystyttiin määrittelemään auringon kulloinenkin asema taivaalla. Kuun kausi on noin 28 päivää, joten ekliptika jaettiin 28 osaan. Tähdet, jotka olivat kullakin sektorilla, muodostivat tähtikuvion, jonka mukaan sektori nimettiin.
Kuun katsottiin hallitsevan päiviä 28 xiun luonteiden mukaisesti.
Xiut kattavat länsimaisen kalenterin mukaan tasan neljä viikkoa. Täten samat neljä xiuta osuvat aina samalle viikonpäivälle. Kiinalaisen astrologian mukaan syntymän viikonpäivä eli xiu, jossa kuu sijaitsee syntymän hetkellä, vaikuttaa ihmisen luonteeseen ja elämään. Jokainen xiu hallitsee jotain ihmistoiminnan osa-aluetta. Kyseiset toiminnat ovat omana päivänään suotuisimmat. Xiu on yhä käytössä oleva päivänvalintamenetelmä.
80 (luku)
80 (kahdeksankymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 79 ja seuraa luku 81.
Heikki Tuominen (ministeri)
Heikki Aukusti Tuominen (5. joulukuuta 1920 Perniö – 21. heinäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, pankinjohtaja ja ministeri. Tuominen oli valtiovarainministeriön palveluksessa 1954–1968 ja Postipankin pääjohtajana 1968–1988. Hän oli toisena valtiovarainministerinä 1963–1964, sisäasiainministerinä 1971–1972 ja 1972–1975 sekä valtiovarainministerinä 1975. Tuominen toimi lukuisten rahalaitosten ja teollisuusyritysten johtoelimissä.
Kokeellinen arkeologia
thumb|Kokeellista puunkaatoa rekonstruoidulla [[nauhakeraaminen kulttuuri|nauhakeraamisen kulttuurin (noin 5600–5000 eaa.) talsolla, millä pyritään vertailemaan talson terään ja puunrunkoon syntyviä jälkiä arkeologisissa löydöksissä oleviin jälkiin.]] Kokeellinen arkeologia on arkeologian ala, joka kokeilemalla pyrkii keräämään tietoa esihistoriallisen tai historiallisen elämän käytännöllisistä puolista. Tyypillisiä kokeellisen arkeologian tutkimuskohteita ovat esimerkiksi muinaiset rakennustekniikat, työ- ja tarvekalujen tai aseiden valmistaminen ja käyttö sekä maanviljely.
Heikki Tuominen (ministeri)
Elämäkerta
Tuominen syntyi Perniössä 1920. Hänen lakiopintonsa keskeytyivät talvisodan ja asepalveluksen johdosta. Reserviupseerikoulun jälkeen hän siirtyi konekiväärijoukkueen johtajaksi Rukajärven suuntaan. Asemasodan aikana hän suoritti ilmavoimien tähystäjäkurssin ja palveli sodan loppuajan Lentolaivue 6:ssa sukellusvenetorjunnassa ja tiedustelulentäjänä. Moskovan välirauhan aikana Tuominen toimi ilmavoimien esikunnassa ja hoiti yhteyksiä valvontakomissioon.
Kokeellinen arkeologia
Elävän historian toiminta muistuttaa usein kokeellista arkeologiaa, mutta kokeelliseksi arkeologiaksi voidaan kutsua vain tieteellisesti valvottua tutkimusta.
Heikki Tuominen (ministeri)
Elämäkerta
Tuominen aloitti virkamiesuransa Maatalousministeriön asutusasiainosastolla, jossa hän palveli vuoteen 1955 saakka. Sieltä hän siirtyi valtiovarainministeriöön hallitussihteeriksi. Vuosina 1962–1965 Tuominen toimi eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa ja perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Tuominen ehti toimia samalla myös 2. valtiovarainministerinä Reino R. Lehdon virkamieshallituksessa vuonna 1963. Vuonna 1965 hän palasi valtiovarainministeriöön budjettipäälliköksi.
Alejandro Domínguez
Alejandro Damián Domínguez (s. 10. kesäkuuta 1981 Lanús, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kreikkalaista Olympiakosta.
Heikki Tuominen (ministeri)
Elämäkerta
Tuominen toimi sisäasiainministerinä ensin Teuvo Auran virkamieshallituksessa vuonna 1971–1972 ja myöhemmin Kalevi Sorsan hallituksessa vuosina 1972–1975. Lisäksi hän oli vielä valtiovarainministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa vuonna 1975.
Petri Alanko
Petri Kaleva Alanko (s. 17. lokakuuta 1963 Joensuu) on suomalainen huilisti ja musiikin maisteri.
Alejandro Domínguez
Seurajoukkueet
Domínguez aloitti uransa Quilmesissä kaudella 2000 ja edusti kotimaassaan myös River Platea.
Petri Alanko
Alanko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1987. Hän opiskeli Joensuussa Jari Sinkkosen oppilaana, vuodesta 1982 Sibelius-Akatemiassa Mikael Helasvuon johdolla ja 1985–1987 Saksassa Freiburgin musiikkiakatemiassa William Bennettin ja Hans-Peter Schmitzin oppilaana. Ylemmän loppututkinnon hän suoritti 1987. Vuodesta 1988 Alanko on toiminut Sibelius-Akatemian tuntiopettajana ja vuosina 2000–2005 Crusell-viikon taiteellisena johtajana.
Heikki Tuominen (ministeri)
Elämäkerta
Tuominen nimitettiin Postipankin pääjohtajaksi vuonna 1968. Pääjohtajakaudellaan hän johti Postipankkia liikepankiksi sekä kehitti sen ulkomaantoimintoja. Tuominen osallistui myös monien valtionyhtiöden liiketoimintaan, joita olivat Finnair, Neste, Pohjolan Liikenne, Sponsor, Teollisuusrahasto, Vientiluotto ja Mortage Bank of Finland. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Alejandro Domínguez
Seurajoukkueet
Domínguezin ensimmäinen seura Euroopassa oli venäläinen Rubin Kazan, jonne hän siirtyi 1,5 miljoonalla eurolla alkuvuodesta 2004. Kolmannella kaudellaan Rubinissa Domínguez teki 13 maalia, minkä seurauksena Zenit Pietari osti hänet seitsemällä miljoonalla eurolla ennen kauden 2007 alkua. Kyseessä oli tuolloin kallein Venäjän sisäinen pelaajakauppa koskaan. Zenitissä hän saavutti muun muassa Venäjän valioliigan mestaruuden kaudella 2007 ja UEFA Cupin kaudella 2007–2008. UEFA Cupin loppuottelussa hän ei pelannut, mutta välierässä hän korvasi pelikiellossa olleen Andrei Aršavinin ja syötti kaksi maalia, kun Zenit nujersi Bayern Münchenin maalein 4–0.
Heikki Tuominen (ministeri)
Arvonimet ja palkinnot
Tuomiselle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 1988. Kaksi vuotta myöhemmin Japanin keisari myönsi hänelle pyhän aarteen ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin. Jälkimmäinen liittyi hänen uraansa Postipankin pääjohtajakaudella. Samaten Tuomiselle on myönnetty muun muassa 4:nnen luokan Vapaudenristi, Suomen lentomerkki (honoris causa) ja Suomen Leijonan suurristi.
Petri Alanko
Vuosina 1987–1988 Alanko soitti Zürichin oopperassa soolohuilistina ja vuosina 1988–2010 Radion sinfoniaorkesterissa. Alanko on soittanut myös Helsingin kaupunginorkesterin, Suomalaisen Kamariorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, kamariorkesteri Avantin sekä Frankfurtin, Münchenin ja Stuttgartin radio-orkestereiden solistina. Omia soolokonsertteja hän on pitänyt Helsingissä, Lontoossa, Pariisissa, Frankfurtissa, Tokiossa ja New Yorkissa. Alanko soittaa myös Kerberos-yhtyeessä. Hän on levyttänyt Naxokselle, Ondinelle ja BIS:lle. Alangon ensimmäinen soololevy ilmestyi vuonna 1993 yhteistyössä RSO:n ja Avantin kanssa. Ondinen levyllä ovat Carl Nielsenin, Jacques Ibertin ja André Jolivet'n huilukonsertot.
Alejandro Domínguez
Seurajoukkueet
Maaliskuussa 2009 Domínguez palasi neljän miljoonan euron kaupassa ja yksivuotisella sopimuksella takaisin Rubiniin pudottuaan kurinpidollisten syiden vuoksi reserveihin Zenitissä. Kaudella 2009 hän teki 16 maalia ja auttoi Rubinin sen toiseen peräkkäiseen mestaruuteen. Hänet valittiin liigan ykköstähdistöjoukkueeseen, ja sekä Venäjän jalkapalloliitto että liigajoukkueiden valmentajat valitsivat hänet kauden parhaaksi pelaajaksi. Kauden 2009–2010 Mestarien liigassa Domínguez pelasi kaikissa kuudessa alkulohko-ottelussa ja teki kaksi maalia.
Petri Alanko
Vuonna 1989 Alanko sijoittui Japanin Kōbessa järjestetyssä kansainvälisessä huilukilpailussa jaetulle ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1990 hän voitti Münchenin kansainvälisen ARD-kilpailun ja samana vuonna hänet valittiin Finland Festivals ry:n Vuoden nuoreksi taiteilijaksi.
This Is the End
This Is the End on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Seth Rogenin ja Evan Goldbergin ohjaama komediallinen katastrofielokuva. Sen pääosissa esiintyvät Rogen, James Franco, Jonah Hill, Jay Baruchel, Danny McBride ja Craig Robinson. He esittävät liioiteltuja versioita itsestään maailmanlopun jälkeisessä maailmassa. Elokuvan ensi-ilta oli 12. kesäkuuta 2013. Se menestyi hyvin ja tuotti 126 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti.
Alejandro Domínguez
Seurajoukkueet
Heinäkuussa 2013 Domínguez siirtyi vapaana pelaajana kreikkalaiseen Olympiakokseen, kaksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueet
Domínguez on edustanut Argentiinan nuorten maajoukkuetta. Hän kuului vuonna 2001 nuorten maailmanmestaruuden voittaneeseen ryhmään. Kotimaaperällä Argentiinassa järjestetyssä lopputurnauksessa Domínguez pelasi kolmessa ottelussa ja teki 2–1-voittomaalin Kiinaa vastaan neljännesvälierissä. Seuraavassa, Ranskaa vastaan pelatussa puolivälieräottelussa hän loukkaantui pian vaihdosta kentälle päästyään eikä ollut mukana enää seuraavissa otteluissa.
Saavutukset
Seurajoukkueet
Maajoukkueet
Edwin McMillan
Edwin Mattison McMillan (18. syyskuuta 1907 Redondo Beach, Kalifornia – 7. syyskuuta 1991 El Cerrito, Contra Costa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1951 transuraanien kemian havainnoista. Hän jakoi palkinnon Glenn Theodore Seaborgin kanssa.
McMillan opiskeli California Institute of Technologyssa Linus Paulingin johdolla ja valmistui maisteriksi vuonna 1929. Tohtorin arvon hän sai vuonna 1932.
Vuonna 1940 hän ja Philip H. Abelson valmistivat neptuniumia uraanin isotoopista U-239 syklotronilla. Toisen maailmansodan aikana McMillan kehitteli tutkia MIT:ssä ja ydinaseita Los Alamosissa.
Toisen maailmansodan jälkeen McMillan kehitteli synkrotronin ideaa. McMillan toimi Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian puheenjohtajana 1968–1971.
Kutsumus (täsmennyssivu)
Kutsumus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lylyn viestivarikko
Lylyn Varikko (lyh. LyV), entinen Lylyn Viestivarikko (LyVV) oli Puolustusvoimien viestijoukkojen kalustoa varastoinut, huoltanut ja ylläpitänyt laitos, joka kuuluu nykyisin Millog Oy:lle. Lylyn Viestivarikko tuottaa itsenäisenä tulosyksikkönä elektroniikka-alan materiaalipalveluja puolustusvoimien esikunnille ja joukoille. Varikko ottaa vastaan, muuttaa sotavarusteeksi, huoltaa, varastoi, jakaa ja poistaa käytöstä puolustusvoimille hankittua toimialansa materiaalia.
Varikko kuului aikaisemmin Maavoimien Materiaalilaitokseen ja sitä ennen vuoden 1993 alusta Puolustusvoimien Materiaalilaitokseen. Ennen Millogille siirtymistään vuoden 2009 alussa varikko nimettiin Lylyn Varikoksi (LyV) ja liitettiin Elektroniikkalaitokseen.
Laitoksen vastuulla on alueellisten viestijoukkojen materiaali, Suomen kansainvälisten joukkojen viestimateriaali, puolustusvoimien kiinteän televerkon materiaali, kenttäsähkömateriaali sekä maalilaitteet.
Toiminta ja historia
Viestivarikon toiminta alkoi 22. lokakuuta 1939 Espoon Leppävaarassa. Varikko siirrettiin syksyllä 1940 Juupajoen Korkeakoskelle, mistä se siirrettiin nykyiselle paikalleen Juupajoen Lylyyn 22. marraskuuta 1940.
Varikon lisäksi sinne tulivat myös huoltotoiminnot, kun vuonna 1945 varikolle perustettiin maavoimien pääviestikorjaamo muutamaa vuotta myöhemmin 1945. Pääviestikorjaamo siirrettiin Riihimäelle 2. kesäkuuta 1960, jolloin siirretystä osasta tuli Viestikeskuskorjaamo.
Varikon viimeinen komentaja vuoden 2008 loppuun saakka oli everstiluutnantti Ari Nurminen (s. 1955). Hänen edeltäjänään vuoteen 2003 toimi evl Paavo Seppänen.
SA-kauppa
Laitoksen alueella oli vuoteen 2010 saakka SA-Kauppa, joka myi puolustusvoimien käytöstä poistamaa materiaalia sekä vuonna 1977 perustettu Lylyn Varikon viestimuseo. Sekä museo että entinen myymälä ovat Millog Oy:n alaisuudessa. Ainoa SA-Kauppa on nykyisin Hämeenlinnassa. Lisäksi viestivarikolla on vapaaehtoista maanpuolustustoimintaa, jota harjoittavat lähinnä pirkanmaalaiset vapaaehtoiset Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen piirissä.
Sverre Fehn
thumb|300px|Norjan jäätikkömuseo (1989-1991). Sverre Olav Fehn (14. elokuuta 1924 Kongsberg, Buskerudin lääni – 23. helmikuuta 2009) oli norjalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Oslossa vuonna 1949. Matkusteltuaan vuosina 1952–1953 Marokossa Fehn työskenteli kaksi vuotta Pariisissa arkkitehti Jean Prouvén arkkitehtitoimistossa. Tuolloin hän myös tutustui Le Corbusierin töihin. Palattuaan takaisin Norjaan Fehn perusti oman arkkitehtitoimistonsa. Vuosina 1971–1995 hän toimi professorina Oslon arkkitehtikorkeakoulussa (Arkitekthøgskolen i Oslo). Arvostetulla arkkitehtuurin Pritzker-palkinnolla Fehn palkittiin vuonna 1997.
Bella Ramsey
Isabella May Ramsey (s. 2003 Nottingham, Englanti) on brittiläinen näyttelijä ja laulaja. Hän on tunnettu muun muassa Lyanna Mormontin roolista televisiosarjassa Game of Thrones (2016-2019) ja Ellien roolista televisiosarjassa The Last of Us (2023-).
Helsinki – Shangri-La (kappale)
Helsinki – Shangri-La on rap-artisti Palefacen eli Karri Miettisen kappale vuonna 2010 julkaistulta samannimiseltä albumilta. Kappaletta on luonnehdittu “poliittisesti kantaaottavaksi, yhä ajankohtaiseksi, sanoituksiltaan ja riimeiltään oivaltavaksi. Siinä hyödynnetään suomalaisen kansanmusiikin melankoliaa ja poljentoa.”
Miettinen kertoo, että kappale oli olemassa jo ennen kuin albumia ryhdyttiin tekemään. Hän esitti sitä käydessään juhlissa. Hänen luonnehdintansa mukaan se “oli vähän kuin kupletti, arkkiveisu tai kisällilaulu”. Hän kommentoi siinä lyhyillä värssyillä asioita, joita oli nähnyt ympärillään. Hän sai ajatuksen lauluun vuoden 2007 eduskuntavaaleista, joissa oikeisto sai vaalivoiton ja Perussuomalaiset “pienen jytkyn”. Puheet ja arvot olivat yhteiskunnassa koventuneet. “Markkinavetoinen oikeisto nousi valtaan.” Samaan aikaan Suomi syöksyi lamaan. Artistin silmät avautuivat monenlaisiin yhteiskunnallisiin epäkohtiin.
Toisaalta kappale liittyy artistin oman uran taitekohtiin. Hän oli siihen saakka tehnyt rap-musiikkia pääasiassa englanniksi, mutta tullut luovaan umpikujaan. Miettiessään omaa artistikuvaansa hän alkoi kirjoittaa suomenkielisiä kappaleita. Toisaalta pitkä ihmissuhde oli tullut päätökseen.
Eräänä vaikutteena oli myös artistin matka Länsi-Afrikkaan, missä hän tutustui griot-muusikkoihin, jotka ovat “tietäjiä, pelimanneja ja laulajia, jotka muistavat vanhat viisaudet ja kertovat uutistapahtumat”. Tulevan albumin oli tarkoitus “yhdistää griotien perinnettä suomalaiseen perinnemusaan — rekilauluihin, työväenlauluihin”.
Kappale julkaistiin toisen iltapäivälehden nettisivuilla, ja se katsottiin lyhyessä ajassa miljoona kertaa. “Yksikään biisi mun siihen mennessä 10 vuotta kestäneellä uralla ei ollut lähtenyt niin lujaa katon läpi.” Kappaleesta tehtiin YouTube-video, joka katsottiin niin ikään lyhyessä ajassa miljoona kertaa. Kevääseen 2019 mennessä sitä oli kuunneltu Spotifyssa viisi miljoonaa kertaa. “Sillä biisillä oli käsittämätön vaikutus. PAM! Puhelimet soivat ja erilaista hommaa alkoi tapahtua. Lopulta Helsinki – Shangri-La muutti mun elämän.”
Kannelmäki
Kannelmäki on Helsingin Kaarelan kaupunginosan osa-alue ja Kaarelan peruspiirin osa-alue. Kannelmäki sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Helsingin keskustasta, ja sen rajoina ovat etelässä Kehä I, idässä Hämeenlinnanväylä, sekä lännessä ja pohjoisessa Mätäjoki. Vuoden 2012 alussa Kannelmäessä oli 12 913 asukasta.
Kannelmäen kadunnimistön teemoina ovat musiikki ja Pohjanmaan pelimannipitäjät. Alun perin alueen nimi oli Vanhainen - Gamlas, joka tulee Kannelmäkeen ulottuneen Gamlas-tilan nimestä ja sen suomennoksesta. Asukkaiden toivomuksesta nimeksi vaihdettiin vuonna 1959 Kannelmäki - Gamlas. Kannelmäen omaleimainen kirkko valmistui vuonna 1968.
Kannelmäen palvelut ovat keskittyneet Kannelmäen aseman ja Sitratorin ympäristöön sekä vuonna 2013 valmistuneeseen Kauppakeskus Kaareen ja sen naapurustoon.
Kannelmäen vanhan, vuonna 1959 avatun Erkki Karvisen suunnitteleman ostoskeskuksen purkutyöt aloitettiin vuoden 2016 lopussa. Sen paikalle rakennetaan kerrostaloja.
Kannelmäen asema on yksi Vantaankosken radan lähijunan asemista. Asemalla pysähtyvät I- ja P-junat. Aseman vieressä sijaitsee Länsi-Helsingin kulttuurikeskus Kanneltalo.
Luonnehdinta alueesta
Kannelmäki on suurimmaksi osaksi kerrostaloaluetta. Sellaiseksi se on kaavoitettu kahdessa vaiheessa, vanha osa 1950-luvun lopulla ja uusi osa 1970-luvulta lähtien.
Kanneltien pohjoispuolella on laaja 1970-luvulla rakennettu puurivitaloalue nimeltään Kannelkylä. Se rajautuu Kanneltien varressa sijaitseviin rivitaloihin (Ruotsalaisten talot) Vanhaistentiehen, Jouhipolkuun ja Mätäjoen puistoalueeseen.
Ostoskeskuksen itäpuolella Kaarelantiellä osoitteessa Kaarelantie 86 sijaitsee Kasikutosiksi kutsuttu taloyhtiö. Kaarelantien pohjoispuolella Pikkupudeksi nimettu puistoalue. Alue rajautuu länsipuolelta Vanhaistentiehen.
Kannelmäen ostoskeskuksessa sijaitsee Helsingin vanhin englantilaistyyppinen pub-ravintola, Britannia. Kannelmäen eteläosassa Prisman kiinteistössä nykyisen kauppakeskus Kaaren paikalla sijaitsi 1990-luvun alkuun toinen tunnettu lähiöravintola Heureka.
Tunnettuja Kannelmäessä vaikuttaneita urheiluseuroja ovat mm. jääkiekkoseura Karhu-Kissat sekä jalkapallossa HJK:n kaupunginosajoukkue HJK-Kannelmäki.
Liikennemelu
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Kannelmäkeä on yli 55 dB:n melualueella. Kannelmäessä tieliikenteen melua aiheuttavat Hämeenlinnanväylä ja Kehä I.
.
Sitratori
thumb|250px|Sitratori Sitratori sijaitsee Kannelmäen rautatieaseman vieressä. Torilla vietetään usein tapahtumia ja pieniä konsertteja. Sitratoria sanotaan Kannelmäen "olohuoneeksi" ja sen mukavuutta on lisätty kasveilla ja puilla. Seudun paikallislehden Tanotorven kyselyn mukaan Sitratoria, rautatieasemaa ja ostoskeskuksen seutua pidetään Kannelmäen turvattomimpina paikkoina. Turvattomuutta aiheuttavina pidetään baareja, alkoholisteja ja narkomaaneja sekä riittämätöntä valaistusta. Sitratorilla sijaitsee Kanneltalo sekä useita yrityksiä, kauppoja ja ravintoloita.
Matti Junnola
Matti Junnola (11. helmikuuta 1821 Säkkijärvi – 12. marraskuuta 1883 Säkkijärvi) oli suomalainen maakauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Matti Junnolan vanhemmat olivat Eerikki Tahvonpoika Junnola ja Valpuri Yrjöntytär Junnola ja puolisot Maria Yrjöntytär Hovi ja Eeva Mikontytär Hovi. Junnola oli maanviljelijä ja kauppias, joka oli talonpoikaissäädyssä Kymin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882. Valtiopäivillä hän oli laki- ja talousvaliokunnan sekä lisätyn suostuntavaliokunnan jäsen. Junnola teki valtiopäivillä useita esityksiä yhdessä säätynsä edustajien kanssa, koskien erityisesti Viipuria ja Viipurin seutua.
Bertil Schütt
Bertil Schütt toimi aluksi turkiskauppiaana vuoteen 1937 asti ja tuli sitten tunnetuksi absurdin humoristista romaaneista ja näytelmistään, jotka eivät kuitenkaan saaneet kovin suurta suosiota. Schütt valitti itse syntyneensä väärään maahan, koska hänen temperamenttinsa ei sovi Ruotsiin.
Suomessa Schütt tuli tunnetuksi 1950-luvun puolestavälistä alkaen Helsingin pikkuteattereissa näytelmistään Tarzan (Lilla Teatern, 1955), Kissa ja kannukset (Inomhuslek, 1952, suomeksi Teatteri Jurkka 1961 ja ruotsiksi Lilla Teatern) sekä rikosfarssistaan Naurumurhaaja (Skrattmördaren), joka sai maailmankantaesityksensä Teatteri Jurkassa tammikuussa 1963 Rolf Sandqvistin ohjaamana.
Ruotsin televisioteatterin tuottama Schüttin farssi Leski (Änkan, 1958) nähtiin Yle TV1 -kanavalla ruotsalaisena tv-näytelmänä elokuussa 1969. Tv-näytelmä Nainen ja suruharso (Den beslöjade damen, 1977 ) esitettiin Suomen televisiossa heinäkuussa 1977. Helsingin Sanomien tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava ei oikein ymmärtänyt, mistä tässä avioliiton tasa-arvosta kertovassa farssissa oli kyse, vaikka kehuikin teosta melko hauskaksi ja huippunäyttelijöiden (Margaretha Krook ja Ernst-Hugo Järegård) suorituksia hyviksi. Huhtikuussa 1984 esitettiin Schüttin tekstiin perustuva tv-elokuva En enää koskaan juo olutta (Jag ska aldrig mer dricka öl, 1984). Schütt on toisena käsikirjoittajana Erik Strandmarkin ohjaamassa ruotsalaisessa elokuvassa Sköna Susanna och gubbarna (1959).
Schüttin kirjoittamia romaaneja ei ole suomennettu eikä hänen käsikirjoittamiaan elokuvia ole esitetty Suomen teattereissa.
Kaisarianí
Kaisarianí on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Καισαριανής, Dímos Kaisarianís), joka sijaitsee Keski-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Koko kunnan pinta-ala on 7,841 neliökilometriä ja väkiluku 26 458. Varsinaisen Kaisarianín kaupungin väkiluku on 26 370 (vuonna 2011).
Kaisarianín kaupunki sijaitsee vain pari kilometriä Ateenan keskustasta itäkaakkoon. Kunnan nähtävyyksiin kuuluu muun muassa bysanttilaisaikainen Kaisarianín luostari.
Kunnan osat
Kaisarianín kunta muodostuu seuraavista asutuksista:
Vapaa Ranska
Vapaa Ranska (, la France combattante ) oli vuosina 1940−1944 toiminut ranskalainen aseellinen vastarintaliike, joka jatkoi sotaa Ison-Britannian rinnalla Saksaa vastaan sen jälkeen, kun Ranskan hallitus eli Vichyn Ranska oli tehnyt aselevon Saksan kanssa. Vastarintaliikkeen armeijan nimi oli Vapaan Ranskan armeija (, FFL).
Vapaa Ranska piti itseään pakolaishallituksena. Myöhemmin Vapaata Ranskaa on ryhdytty pitämään Vichyn hallituksen sijasta Ranskan laillisena hallituksena.
Vapaa Ranska syntyi, kun Isoon-Britanniaan paenneet ranskalaiset eivät kunnioittaneet Ranskan ja Saksan hallitusten solmimaa aselepoa. Ranskalainen kenraali Charles de Gaulle perusti Vapaan Ranskan Lontoossa 18. kesäkuuta 1940.
Historia
Kenraali Charles de Gaulle oli Ranskan hallituksen jäsen ja osa pienestä ryhmästä, joka vastusti antautumista Saksalle ja Italialle. Ranskan pääministeri Paul Reynaud lähetti de Gaullen Lontooseen neuvottelemaan Ranskan liittoutumisesta Ison-Britannian kanssa, minkä vuoksi de Gaulle oli Lontoossa Ranskan luhistuessa.
16. kesäkuuta 1940 uusi pääministeri Philippe Pétain aloitti neuvottelut akselivaltojen kanssa. De Gaulle puhui 18. kesäkuuta BBC:n radiolähetyksessä ranskalaisille ja kehotti puheessaan sotilaita, merenkulkijoita ja lentäjiä jatkamaan taistelua. 22. kesäkuuta Pétain allekirjoitti kuitenkin antautumisilmoituksen ja Ranskan hallitus vetäytyi Vichyyn.
Vichyn hallitus tuomitsi de Gaullen poissa olevana maanpetoksesta kuolemaan. Hän taas piti itseään viimeisenä ja ainoana laillisen Reynaudin hallituksen jäsenenä.
Vapaan Ranskan armeijaan (, FFL) liittyi 7 000 sotilasta heinäkuun 1940 loppuun mennessä. Sen laivastolla oli 50 laivaa ja 3 700 sotilasta, jotka toimivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston alaisuudessa. Syksyllä Ranskan siirtomaat Kamerun ja Ranskan Päiväntasaajan Afrikkaan kuuluneet Tšad, Keski-Kongo ja Oubangui-Chari liittyivät Vapaaseen Ranskaan. Sen myötä armeijaan tuli suuri määrä afrikkalaisia sotilaita. Uusi-Kaledonia, Ranskan Polynesia, Saint-Pierre ja Miquelon sekä Uudet-Hebridit liittyivät myöhemmin. Ranskan Indokiina jäi Vichyn haltuun, koska Japani oli vallannut sen. Guadeloupe, Martinique ja Ranskan Guayana liittyivät Vapaaseen Ranskaan vuonna 1943.
De Gaulle perusti syyskuussa 1941 Comité National Français (CNF) -nimisen hallituksen ja Yhdysvallat teki sen kanssa Lend–Lease-sopimuksen 24. marraskuuta.
Vapaan Ranskan armeija soti Vichyn Ranskaa, Saksaa ja Italiaa vastaan Pohjois-Afrikassa. Kenraali Marie-Pierre Kœnig soti Saksaa vastaan Bir Hakeimissa Libyassa kesäkuussa 1942 ja eversti Philippe Leclerc johti 16 500 hengen siirtomaajoukot Tšadista italialaisia vastaan. Pohjois-Afrikkaan suuntautuneen liittoutuneiden maihinnousun, Operaatio Soihdun aikana suuri osa Vichyn joukoista antautui välittömästi ja liittyi Vapaan Ranskan puolelle. Kenraali Henri Giraud pakeni ja loikkasi Vapaan Ranskan puolelle.
Marraskuussa 1942 Saksa valtasi Vichyn hallitseman alueen. Vichyn 60 000 hengen Afrikan armeija siirtyi Vapaan Ranskan puolelle muodostaen Ranskan 19. armeijakunnan. Vapaan Ranskan joukot sotivat Etiopiassa ja Eritreassa italialaisia vastaan ja Syyriassa ja Libanonissa Vichyn joukkoja vastaan.
Marraskuussa 1943 Vapaan Ranskan joukoilla oli tarpeeksi yhdysvaltalaista kalustoa varustamaan kahdeksan divisioonaa.
Vapaan Ranskan ilmavoimat soti monilla rintamilla: Isossa-Britanniassa, Pohjois-Afrikassa ja itärintamalla (Normandie-Niemen).
Ranskan vastarintaliikkeen kerätessä voimia de Gaulle suunnitteli sen yhdistämistä Vapaan Ranskan alaisuuteen. Hän lähetti Jean Moulinin Ranskaan neuvottelemaan kahdeksan vastarintaliikkeen kanssa. Tässä yhteydessä Vapaan Ranskan joukot saivat uuden nimen Forces Françaises Combattantes.
Italiassa soti 1943 ranskalaista ja Normandian maihinnousun aikoihin kesällä 1944 joukkoja oli 400 000. Kenraali Leclercin 2. panssaridivisioona nousi maihin Normandiassa ja aloitti etenemisen kohti Pariisia. Vapaan Ranskan 1. armeija nousi maihin Etelä-Ranskassa kenraali Jean de Lattre de Tassignyn komennossa. Pariisin noustessa kapinaan, Leclercin panssaridivisioona saapui sinne 25. elokuuta 1944.
Syyskuussa 1944 Vapaalla Ranskalla oli 560 000 aseistautunutta sotilasta ja vuoden lopussa miljoona. Toukokuussa 1945 joukkoihin kuului seitsemän jalkaväkidivisioonaa ja kolme panssaridivisioonaa.
Tyhjiöenergia
Tyhjiöenergia tarkoittaa tyhjän avaruuden sisältämää nollapiste-energiaa. Vuonna 1948 hollantilainen fyysikko Hendrik Casimir esitti, kuinka tyhjiöenergian olemassaolo voidaan todistaa kokeellisesti. Kului kuitenkin 50 vuotta, ennen kuin koe kyettiin suorittamaan. Yhdysvaltalainen fyysikko Steven Lamoreaux onnistui tyhjiössä tekemillään kokeilla määrittämään tyhjyyden paineen kahden lähekkäin olevan metallilevyn avulla. Lamoreaux todisti myös, että tyhjiöenergian aiheuttama voima oli suuruudeltaan yksi miljardisosa newtonia. Uusimmat tähtitieteelliset havainnot viittaavat siihen, että tyhjiön kvanttifluktuaatiot saattavat toimia painovoimaa vastustavana ns pimeän energian aiheuttamana voimana kosmisilla etäisyyksillä maailmankaikkeudessa. On myös esitetty, että maailmankaikkeus on voinut syntyä tilapäisestä kvanttifluktuaatiosta syntyneen korkeamman energiatilan seurauksena.
Luettelo panssarivaunuista
Tämä on luettelo toisen maailmansodan jälkeisistä panssarivaunuista. Katso myös luettelo toisen maailmansodan panssarivaunuista.(I ja II maailmansota)
Britannian Grand Prix 1967
Britannian Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. heinäkuuta 1967 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden toinen.
Australian Grand Prix 1999
Australian Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. maaliskuuta 1999 Melbournessa, Australiassa. Kilpailun voitti Ferrarin Eddie Irvine, jolle voitto oli uran ensimmäinen.
Startti myöhästyi, kun Barrichellon ja Herbertin autoissa syttyi tulipalo. Barrichello starttasi kilpailuun vara-autolla, mutta Herbert ei startannut ollenkaan. Pedro de la Rosa ajoi kilpailussa ensimmäisen F1-starttinsa ja saavutti myös ensimmäiset pisteensä. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi Michael Schumacher ajalla 1,32.112.
Pitsusköngäs
thumb|Pitsusköngäs Pitsusköngäs (tai Pihtsusköngäs, ) on 17 metriä korkea vesiputous Pitsusjoessa Käsivarren Lapissa, Enontekiön kunnassa. Se sijaitsee Kalottireitin varressa noin 45 kilometrin päässä Kilpisjärveltä. Pitsusköngäs on Suomen korkein yhtenäinen vesiputous.
Luettelo Suomen postinumeroista kunnittain
Luettelo Suomen postinumeroista kunnittain pohjautuu maakuntajakoon.
Neighborhoods
Neighborhoods on Blink-182:n kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2011. Se on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Se on myös yhtyeen ensimmäinen albumi vuoden 2009 paluun jälkeen.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin heinäkuussa 2011 kappale "Up All Night".
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla kaksi 151 000 kappaleen myynnillä.
90 (luku)
90 (yhdeksänkymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 89 ja seuraa luku 91.
Phoebis sennae
Phoebis sennae on kaaliperhosiin kuuluva perhoslaji. Se on yleensä keltainen, ja sen siipien kärkiväli on 4,8–6,5 cm. Sitä tavataan Amerikassa Kanadan eteläosista Argentiinan eteläosiin.
Ulkonäkö ja koko
P. sennae -lajin aikuisten yksilöiden siipien kärkiväli on 4,8–6,5 senttimetriä. Aikuiset ovat yleensä kirkkaankeltaisia, mutta joskus naaraiden kesämuodot ovat haaleampia tai jopa valkoisia. Naaraan siipien reunoissa on epäsäännölliset mustat reunat ja etusiiven yläpuolella musta täplä. Takasiipien alapinnalla puolestaan on molemmilla sukupuolilla kaksi hopeista täplää, joiden reuna on vaaleanpunainen.
Munat ovat ensin kermanvärisiä mutta muuttuvat oransseiksi. Toukkia on kahta värivariaatiota. Toisten toukkien pääväri on vihreä. Niiden kyljissä on keltainen viiva, sinisiä täpliä ja selkäpuolella pieniä sinisiä pisteitä, joissa on mustia sukasia. Pääsääntöisesti kukkia syövät toukat ovat puolestaan keltaisia, ja niillä on mustia raitoja. Kotelo on joko vihreä tai vaaleanpunainen, ja siinä on keltaisia viivoja.
Levinneisyys ja elinympäristö
P. sennae on levinnyt lähes koko Amerikan mantereelle. Sitä tavataan aina Etelä-Amerikan eteläkärjestä Kanadan eteläosiin. Kanadassa asti sitä esiintyy kuitenkin pääsääntöisesti vain vaellusvuosina.
Vaellusaikana lajia voidaan käytännössä tavata kaikista mahdollisista elinympäristöistä. Lisääntymiskaudella ne kuitenkin keskittyvät avoimille alueille, mistä löytyy toukkien isäntäkasveja ja mettä.
Ilari Lehtinen
Ilari Lehtinen (s. 1947, Helsinki) on suomalainen huilisti. Lehtinen aloitti teini-ikäisenä huiluopintonsa Turun konservatoriossa, jossa häntä opetti Kosti Mattsson. Lisäksi hän osallistui mm. Severino Gazzellonin ja Jean-Pierre Rampalin mestarikursseille.
Vuonna 1969 Ilari Lehtinen suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa aineyhdistelmänään psykologia, filosofia ja fonetiikka. Samaisena vuonna hän opiskeli huilunsoittoa Freiburgin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik Freiburg), jossa hänen opettajinaan olivat mestariluokalla prof. Aurèle Nicolet ja kapellimestariluokalla prof. Francis Travis.
Vuonna 1970 Lehtinen voitti toisen palkinnon skandinavialaisten puhallinsoitinten kilpailussa Norjassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi "vuoden debytanttina" Jyväskylän kesässä.
Lehtinen on suorittanut Sibelius-Akatemian tohtorintutkinnon; väitöskirja: Frederic the Great and His Influence on Flute Music (1993).