cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matic Török
Seuraura
Toukokuussa 2021 Török teki KooKoon kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kauden 2021–2022 suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa. Török oli tehoilla 18+21=39 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän debytoi myös KooKoon liigajoukkueessa, jossa Török pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan yhdeksännellä kierroksella 1. lokakuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Török merkittiin kolmella täydellä ketjulla otteluun lähteneen KooKoon nelosketjuun Eetu Paasovaaran kanssa. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.14 minuuttia.
Török pelasi kauden 2022–2023 suurimmaksi osaksi KooKoon U20-joukkueessa. Hän pelasi SM-liigassa 16 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3. Török teki liigauransa avausmaalin tasan vuosi liigadebyyttinsä jälkeen uransa kuudennessa ja kauden neljännessä ottelussaan 1. lokakuuta 2022 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Huhtikuussa 2023 hän teki KooKoon kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Török pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2023. Ensimmäisessä turnauksessa hän oli kahdella osumallaan Slovenian paras maalintekijä ja Török jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa. Jälkimmäisessä turnauksessa hänet palkittiin Slovenian turnauksen parhaana pelaajana. Török pelasi myös IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän toimi joukkueen kapteenina. Török jakoi kolmella osumallaan Slovenian sisäisen maalipörssin voiton Marcel Mahkovecin ja Žiga Mehlen kanssa.
Török pelasi myös alle 18-vuotiaiden IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2019.
Kultainen maali
Kultainen maali on tapa ratkaista jalkapallo-ottelu 90 minuutin varsinaista peliaikaa seuranneella 30-minuuttisella jatkoajalla. Se ei enää ole käytössä Kansainvälisen jalkapalloliiton (FIFA) alaisissa peleissä. Kultainen maali tarkoitti sitä, että ensimmäinen jatkoajalla tehty maali ratkaisi ottelun välittömästi maalin tehneen joukkueen eduksi. Jääkiekossa vastaava ratkaisutapa on aina käytössä, siitä käytetään nimitystä äkkikuolema.
Kultaista maalia käytettiin vuodesta 1993 alkaen, arvokisoissa ensimmäistä kertaa vuoden Englannin EM-kisoissa 1996, joissa mestaruus ratkesi kultaisella maalilla Saksan hyväksi. Säännön tarkoituksena oli vähentää jatkoaikaa seuranneiden kritisoitujen rangaistuspotkukilpailujen määrää. Kultainen maali sai kuitenkin pian kritiikkiä siitä, että se kannusti puolustusvoittoiseen pelitapaan jatkoajalla. Vuonna 2002 UEFA lanseerasi vaihtoehtoisen hopeisen maalin, joka tarkoitti sitä, että mikäli toinen joukkue oli jatkoajan ensimmäisen 15-minuuttisen puoliajan jälkeen johdossa, ei toista puoliaikaa pelattu, vaan johdossa ollut joukkue oli voittaja. Jatkoaikaa käyttäneet turnaukset ja kilpailut saivat itse valita kultaisen ja hopeisen maalin väliltä. Merkittävimmät hopeisella maalilla ratkaistut pelit olivat vuoden 2003 UEFA Cupin loppuottelu, jossa FC Porto voitti Celticin, sekä vuoden 2004 EM-kisojen välierä, jossa Kreikka kaatoi hopeisella maalilla Tšekin, mikä oli viimeinen kerta kun hopeista maalia käytettiin.
Helmikuussa 2004 FIFA päätti, että se kultainen maali ei ole käytössä vuoden 2004 EM-kisoissa ja hopeisesta maalista luovutaan kaikissa sarjoissa kyseisten kisojen jälkeen.
Ensimmäinen presidenttikunta
thumb|left|250px|[[George W. Bush (oikealla) tapaa Ensimmäisen presidenttikunnan elokuussa 2006.]]
Ensimmäinen presidenttikunta (engl. First Presidency) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon korkein päättävä elin. Se koostuu kirkon presidentistä ja hänen kutsumistaan neuvonantajista. Ensimmäinen presidenttikunta lasketaan yleisauktoriteetteihin.
Käytäntö
Ensimmäinen presidenttikunta on kirkon korkein päättävä elin. Se päättää kirkon opista ja sen soveltamisesta, se vastaa kirkon hengellisestä ja pastoraalisesta johtamisesta, ohjaa lähetystyötä, hallinnoi kirkon omaisuutta, vastaa kirkon hallinnosta, järjestää kirkon yleiskonferenssit jne. Käytännössä ensimmäinen presidenttikunta on delegoinut monia tehtäviään alemmas, esimerkiksi kahdentoista apostolin neuvostolle, seitsenkymmenten koorumeille ja johtavalla piispakunnalle. Ensimmäisellä presidenttikunnalla on kuitenkin perimmäinen vastuu, ja se voi milloin tahansa muuttaa alempien tahojen tekemiä päätöksiä ja muokata niitä.
Ensimmäinen presidenttikunta toimii yleensä kollektiivisesti, ja kaikkia presidenttikunnan jäseniä pidetään presidentin ohella "profeettoina, näkijöinä ja ilmestyksensaajina". Heillä kaikilla katsotaan olevan tietyissä tilanteissa valtuutta johtaa koko kirkkoa Jumalan mielen mukaan. Kirkon presidentti voi siirtää tehtäviään neuvonantajilleen, ja he voivat ottaa presidentin tehtäviä esimerkiksi tämän sairauden johdosta. Vaikka neuvonantajat epäilemättä neuvottelevatkin presidentikin kanssa ja antavat hänelle neuvoja, on kyse enemmänkin työtovereista kuin neuvonantajista.
Presidentin kuollessa ensimmäinen presidenttikunta hajoaa, ja sen jäsenet palaavat vanhoihin virka-asemiinsa, yleensä kahdentoista apostolin koorumin jäseniksi. Kahdentoista apostolin koorumi ottaa kirkon johdon väliaikaisesti käsiinsä, ja koorumin presidentistä tulee kirkon väliaikainen asiainhoitaja. Kun kahdentoista apostolin koorum on valinnut uuden presidentin (yleensä kyseessä on koorumin virkaiältään vanhin apostoli), tämä kutsuu itselleen uudet neuvonantajat ja muodostaa uuden ensimmäisen presidenttikunnan. Mitään estettä ei tietenkään ole sille, että hän kutsuu itselleen samat neuvonantajat kuin edellinen presidentti, ja yleensä näin tehdäänkin. Ensimmäisen presidenttikunnan vaali pitää vahvistaa kirkon yleiskonferenssissa, ennen kuin sitä pidetään lopullisena.
Jäsenet
Presidentti kutsuu itselleen yleensä kaksi neuvonantajaa, mutta neuvonantajien määrää ei ole missään rajoitettu. Presidentti David O. McKayllä oli niitä virkakautensa loppuaikoina viisi ja Brigham Youngilla peräti kahdeksan. Ensimmäinen ja toinen neuvonantaja käyttävät yleensä vastaavaa titteliä, aikoina, jolloin neuvonantajia on ollut enemmän, heidän tittelinsä on vaihdellut. Niinpä joskus on puhuttu kolmannesta ja neljännestä neuvonantajasta, joskus taas avustavista neuvonantajista tai vain neuvonantajista.
Kirkon ensimmäisellä presidenttikunnalla on myös virallinen sihteeri, jonka alaisuudessa työskentelee sihteeristö sekä lehdistösihteeri. Häntä ei kuitenkaan pidetä ensimmäiseen presidenttikuntaan kuuluvana.
Nimitykset
Ensimmäistä ja toista neuvonantajaa puhutellaan "presidentiksi" kirkon presidentin tavoin. Yleensä neuvonantajiksi kutsutut ovat apostoleita, mutta tämä ei ole välttämätöntä, ja poikkeuksia on ollut. Periaatteessa kuka tahansa ylipappi voi saada kutsun neuvonantajaksi. Yleensä neuvonantajat, jotka eivät ole olleet apostoleita, on kutsumisensa jälkeen nimetty apostoleiksi (osa tosin ilman, että heidät olisi otettu kahdentoista apostolin koorumiin), mutta tämäkään ei ole varmaa.
Nykyinen ensimmäinen presidenttikunta
Presidentti Russel M. Nelson tultua valituksi kirkon presidentiksi 15. heinäkuuta 2015 hän muodosti uudelleen ensimmäisen presidenttikunnan kutsumalla Dallin H. Oaksin ensimmäiseksi ja Henry B. Eyringin toiseksi neuvonantajakseen.
Venäjän Kulitsa
Kulitsa on slaavilaisten perinteinen leipä, jota leivotaan pääsiäisenä. Sana ”kulitsa” tulee kreikkalaisesta κόλλιξ -sanasta ja on pyöreäksi tai soikeaksi muotoiltu leipä. Se on tuttu jo 1700-luvulta. Kulitsa valmistetaan pähkinöillä, hedelmillä tai sokerilla runsaasti maustetusta voitaikinasta. Kulitsa sekä pasha muodostavat pääosan kirkossa pyhitetyistä pääsiäisruoista. Hyvänä pääsiäistapana pidetään pääsiäiskakkujen ja väritettyjen kananmunien antaminen lahjaksi. Kulitsa koristellaan usein kahdella kirjaimella ХВ (lat. HV), joka venäjän kielessä äänettään Hristos voskrese! (Христос Воскресе!), eli Kristus nousi kuolleista.
Kulitsan alkuperä
Pääsiäiskakun (kulitsan) alkuperästä on ainakin kaksi erilaista versiota. Yksi versioista liittyy slaavilaiseen pakanuuteen. Uskotaan, että kulitsan prototyyppi oli ollut Venäjällä jo kauan ennen kristinuskoon kääntymistä. Muinaiset slaavit leipoivat erikoisleipää keväällä ennen kylvämistä. Leivällä kunnioitettiin Äiti Maata, jotta se olisi antelias ihmisiä kohtaan ja antaisi hyvän runsaan sadon. Leipää lahjoitettiin myös luonnolle, että suotuisa sää auttaisi saamaan hyvän sadonkorjuun. Kristinuskon tullessa pakanalliset rituaalit Venäjällä vähitellen katosivat slaavien elämästä. Tapahtui kahden täysin erilaisen uskonnon sulautuminen, joka johti kummankin perinteiden sekoittumiseen. Kulitsa historian toinen versio on kreikkalaista alkuperää. Kulitsa, samalla kuin kristinusko, tuli Venäjälle Kreikasta. Tämän pääsiäiskakun prototyyppinä oli kreikkalainen pyhä leipä nimeltään "artos". Artos oli mainittu ensimmäisen kerran jo 1100-luvulla. Juuri artos leivotaan ja pyhitetään nykyaikaisessa ortodoksisessa kirkossa. Pyhän leivän kotiversio eroaa selvästi kirkkoversiosta. Tämä on juuri se pääsiäiskakku, jota kutsutaan nimeltään kulitsa ja josta nykyaikainen pääsiäisleivonta koostuu.
Kulitsan merkitys ortodoksisessa kirkossa
Tullessaan Bysantin valtakunnasta Venäjälle kristinusko toi mukanaan pääsiäisjuhlan. Pääsiäisestä tuli iso juhlapäivä, jota kutsutaan Suureksi päiväksi, ja tätä päivää edeltävä viikko tunnetaan Suurena (Pyhänä) viikkona. Perinteen mukaan, kun Jeesus jakoi pääsiäisaterian apostolien kanssa, hän julisti leivän olevan "hänen ruumiinsa". Niin leivästä tuli Kristuksen tunnusmerkki. Hänen taivaaseen ylösnousemuksen jälkeen kukaan apostoleista ei ottanut Kristuksen paikkaa pöydän ääressä. Sen sijaan leipä laitettiin pöydän vapaaseen paikkaan. Tämä kunniamerkki tarkoitti Jumalan läsnäoloa, ja pääsiäiskakku (kulitsa) on nykyaikana ”Herran pojan osa” uskonnollisille ihmisille. Pääsiäisenä kulitsa on juhla-aterian olennainen osa. Pääsiäisen aattona, Suurena lauantaina, juhla-ateria pyhitetään kirkossa. Aterian pyhittäminen on uskonnollisten tahto ylläpitää Pyhän Hengen perinnettä.
Jarno Hiilloskorpi
Jarno Ilmari Hiilloskorpi (s. 8. marraskuuta 1939 Turku) on suomalainen näyttelijä ja teatteri- sekä elokuvaohjaaja. Hänen molemmat vanhempansa olivat näyttelijöitä. Isä Gunnar Hiilloskorpi (1908–1941) esitti F. E. Sillanpään Miehen tien elokuvasovituksessa pääosan.
Ura
Teatterikorkeakoulun edeltäjän, Suomen Teatterikoulun, Jarno Hiilloskorpi kävi vuosina 1958–-1961.
Opintojen jälkeen Hiilloskorpi sai kiinnityksen Helsingin Kansanteatteriin 1961–1963. Muita kiinnityksiä ja toimia olivat: Turun kaupunginteatteri 1963–1965, Helsingin Kaupunginteatteri 1965–1974, Suomen Kansallisteatteri 1974–1989, Tampereen Työväenteatteri 1989–1993 ja 1995–1999. Teatterinjohtajana Hiilloskorpi toimi Seinäjoen kaupunginteatterissa 1993–1995 ja Riihimäen Teatterissa 1999–2003.
Hiilloskorven näyttämörooleja ovat muun muassa Konnan muistiinpanot, Kaikki maailman rikkaus, Kuolemantanssi, Mestariluokka, Hysteria, Punainen virta ja Varjojen maa. Viimeksi Hiilloskorpi on nähty näyttämöllä Tampereen Työväen Teatterissa 2014 Carin Mannheimerin näytelmässä Vielä ehtii.
Hiilloskorpi on tehnyt ohjaajavierailuja muun muassa Suomen Kansallisoopperaan, Helsingin Kesäteatteriin, Pyynikin Kesäteatteriin, Tampereen Teatteriin, Tampereen Komediateatteriin ja Teatteri Avoimiin Oviin.
Hiilloskorven ohjaustöitä teatteriin ovat muun muassa Lupa sanoa, Katu, Avoin liitto, My Fair Lady, Kultainen vasikka, Kolme sisarta, Napolin miljonäärit, Äkkiä viime kesänä ja Amerikan morsian. Toistaiseksi viimeisin näyttämöohjaus Hiilloskorvella oli vuonna 2008, kun hän ohjasi Kokkolan kaupunginteatteriin Arthur Millerin klassikon Kauppamatkustajan kuolema.
1960-luvulla Jarno Hiilloskorpi oli myös kotimaisen uuden aallon varhainen pioneeri ohjaamalla elokuvat Varjostettua valoa (1962) ja Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966).
1960-luvun alkupuolella elokuvatuotantoa hankaloittaneen näyttelijälakon jälkeen Jarno Hiilloskorpi jätti elokuvan ja siirtyi teatteriuralle. Hän esiintyi kuitenkin kymmenissä rooleissa televisiossa, televisioteatterisovituksissa (Hannu Salaman Hautajaiset, George Bernard Shaw’n Candida), televisioelokuvissa (Olen 17-vuotias, Köysi, Talvinen tarina) ja -sarjoissa (Olispa kerran, Sisarukset, Kuten haluatte, Teatterituokio, Perhe on valttia, Kahden kämppä).
Tyrrell 024
024 oli paranneltu versio edellisen kauden autosta. Yamahan moottorit olivat kuitenkin epäluotettavia, mikä johti siihen, että Tyrrell siirtyi Fordin valmistamiin V8-moottoreihin seuraavalla kaudella. Yamahan moottoreiden epäluotettavuudesta kertoo 15 keskeytystä. Molemmat autot selvisivät maalin samassa kilpailussa neljä kertaa.
Jarno Hiilloskorpi
Ura
Elokuva- ja radiotöiden sekä televisioroolien jälkeen Hiilloskorpi on tehnyt elämäntyönsä teatterissa. Vielä vuonna 1976 hän esitti Yrjö Sirolaa Edvin Laineen ja Viktor Tregubovitšin ohjaamassa elokuvassa Luottamus. Se on jäänyt Hiilloskorven toistaiseksi viimeiseksi valkokangasrooliksi.
Tyrrell 024
Salo oli koko kauden ajan selvästi Katayamaa nopeampi ja ylsi pistesijoille kolme kertaa. Katayama jäi Salon varjoon eikä saavuttanut ainuttakaan pistettä.
Tyrell sijoittui valmistajien mestaruussarjassa kahdeksanneksi viidellä pisteellä.
Formula 1 -tulokset
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
Villikkotyttäreni
Villikkotyttäreni, televisioesityksessä Varokaa, isä irti! (Take Her, She’s Mine), on Henry Kosterin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1963. Sen pääosia, opiskelemaan lähtevää teinitytärtä ja tätä Eurooppaan asti seuraavaa ylisuojelevaa isää näyttelevät Sandra Dee ja James Stewart. Tarina perustuu Henry ja Phoebe Ephronin näytelmään, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Nunnally Johnson.
Helsingin Sanomat luonnehti elokuvaa pikkuhauskaksi komediaksi, joka sopii lähinnä tyttöjen katsottavaksi. Cleveland Pressin aikalaiskritiikissä Tony Mastroianni moitti elokuvan vitsejä pahimmillaan nolostuttavan huonoiksi – esimerkkinä se, että Stewartin esittämää hahmoa luullaan lentokentällä kuuluisaksi näyttelijäksi James Stewartiksi – mutta kirjoitti Stewartin ja Deen tekevän kuitenkin parhaansa. Hauskimmaksi rooliksi hän nimesi Robert Morleyn sivuosan brittituristina.
Sekä Stewart että Dee olivat rooleistaan Laurel Award -ehdokkaina.
Nikolai Mauro
pienoiskuva|Kauppaneuvos Nikolai Mauro. Kuvaaja V. Barsokevitz. Nikolai (Kola) Mauro, sukunimi vuoteen 1919 Mavrojeff (31. tammikuuta 1897 Pielisjärvi – 19. lokakuuta 1959 Lieksa) oli suomalainen kauppaneuvos ja Lieksan Kauppa Oy:n toimitusjohtaja.
Nikolai Mauron vanhemmat olivat toimitusjohtaja Vasili Mauro, aik. Mavrojeff (1870–1936) ja Maria Netsainen. Hän kävi kauppakoulun 1913 ja teki opintomatkoja Venäjälle 1915 ja 1917, Ruotsiin 1924, 1949 ja 1952, Englantiin 1951, Hollantiin 1951 sekä Tanskaan 1952.
Nikolai Mauron isä Vasili Mauro oli kotoisin Vienan Karjalasta Repolan Koropin kylästä. Hän kiersi laukkukauppiaana Suomen puolella ja perusti vuonna 1892 Lieksan kirkonkylään pienen kaupan, josta kehittyi myös ympäröivää maaseutua palveleva tukkuliike. Vuonna 1907 Vasili Mauro osti liikkeelleen kauppatalon Lieksan Pielisentien varrelta ja siirsi liikkeen toiminnan sinne. Vuonna 1919 kauppaliikkeestä tuli Lieksan Kauppa Oy. Ennen valtakunnan rajan sulkeutumista 1920 Lieksan Kauppa Oy myi tavaraa myös rajan taakse Repolaan ja toi sieltä lintuja sekä jäätynyttä tai kuivatettua kalaa, jota myytiin Pietariin. Rajan sulkeuduttua Lieksan Kauppa Oy yritti myydä suuria määrää puolukkaa muun muassa Saksaan, mutta tämä hanke osoittautui tappiolliseksi.
Mauro oli Lieksan Kauppa oy:n johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1919 alkaen ja toimi liikkeen johtajana 1919–1936 sekä isänsä kuoleman jälkeen toimitusjohtajana vuodesta 1936 alkaen. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1949.
Nikolai Mauron aikana Lieksan Kauppa Oy:stä tuli Lieksan suurin vähittäis- ja tukkukaupan yritys. Vuonna 1934 tapahtuneen Lieksan palon jälkeen liikkeelle valmistui 1938 uusi kauppatalo Asemakadun varrelle. Funkkistyylisen kaksikerroksisen rakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Eino Pitkänen. 1950-luvun alussa kauppataloa laajennettiin kolmikerroksisella varasto- ja tukkurakennuksella, jossa sijaitsi liikkeen toimisto ja myös Lieksan ensimmäinen tavarahissi. Liikkeellä oli Lieksan ympäristössä 32 myyntipaikkaa, joista 15 oli myymälöitä ja loput Metsähallituksen ja Enso-Gutzeit Oy:n savottojen muonituspisteitä. Savottojen muonituksella olikin tärkeä osuus Lieksan Kauppa Oy:n toiminnassa.
Mauro oli Turkiskauppiaitten Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä ja Karjalan Mallasjuoma Oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli Lieksan kauppalanvaltuuston jäsenenä vuodesta 1936 alkaen ja oli valtuuston puheenjohtaja 1945 sekä varapuheenjohtaja 1946–1947 ja 1948. Lieksan kauppalanhallituksen jäsenenä Mauro oli 1941–1953. Vuosina 1939–1945 hän oli kansanhuoltolautakunnan puheenjohtajana. Mauro vaikutti voimakkaasti siihen, että Lieksan kauppala itsenäistyi 1934 Pielisjärven kunnasta.
Nikolai Mauron kuoltua yllättäen lokakuussa 1959 liikkeen johtoon tuli hänen nuorempi veljensä Pauli Mauro (1913–1991). 1960- ja 1970-luvulla Lieksan Kauppa Oy karsi myymäläverkostoaan maaltapaon vuoksi ja keskittyi kehittämään Lieksan päämyymäläänsä. Päämyymälää varten purettiin vanhoja kaupparakennuksia ja rakennettiin uusi yksikerroksinen market-tyyppinen myymälä, jonka yhteyteen tuli myös pysäköintipaikkoja autoille. Lieksan Kauppa Oy:n toiminnot ja omaisuus myytiin vuonna 1980 Tukolle, kun Pauli Maurolle ei saatu seuraajaa suvun piiristä.
Nikolai Mauro oli naimisissa 1922–1953 postivirkailija Helmi Tyyne Iiskolan (k. 1953) kanssa. Nikolai Mauro on haudattu Lieksan ortodoksiselle hautausmaalle.
Ernest Hutcheson
thumb|right|Ernest Hutcheson (1925)
Ernest Hutcheson (20. heinäkuuta 1871 Melbourne – 9. helmikuuta 1951 New York) oli australialaissyntyinen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Hutcheson sai Australiassa opetusta Max Vogrichilta. Hän kiersi jo 5-vuotiaana lapsilahjakkuutena. 14-vuotiaana hän pääsi Leipzigin konservatorioon opiskelemaan Carl Reinecken, Bernhard Stavenhagenin ja Bruno Zwintscherin johdolla. Hutcheson valmistui konservatoriosta 19-vuotiaana ja siirtyi Weimariin saadakseen Franz Lisztin perinteen mukaista lisäohjausta. Hän opetti ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista Sternin konservatoriossa Berliinissä, mutta asettui vuonna 1914 New Yorkiin, jossa teki Yhdysvaltain-debyyttinsä. Hutchesonin uskotaan ensimmäisenä pianistina esittäneen yksittäisessä konsertissa kolme Ludwig van Beethovenin konserttoa hänen tulkitessaan tämän pianokonsertot nro 3, nro 4 ja nro 5 New Yorkin sinfoniaorkesterin kanssa Aeolian Hallissa vuonna 1919.
Hutcheson pääsi Juilliard Schoolin henkilökunnan jäseneksi ja toimi siellä dekaanina (1926–1937) sekä puheenjohtajana (1937–1945). Hän opetti myös Peabody Institutessa ja Chautauqua School of Musicissa. Hutchesonin sävellystuotannon joukossa on konserttoja soolopianoteoksia. Ian Munro on levyttänyt hänen pianokappaleitaan. Lisäksi Hutcheson julkaisi kirjat The Literature of the Piano (1950 ), The Elements of Piano Technique ja Elektra, by Richard Strauss: a Guide to the Opera with Musical Examples from the Score.
Haitham Sukkarieh
Haitham Sukkarieh (s. 1966 Irbid) on jordanialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän valmistui Kairon taideakatemian konservatoriosta vuonna 1992 opiskeltuaan siellä Aziz el-Shawanin johdolla. Hän sai sieltä myös filosofian tohtorin arvon vuonna 2011. Opintojensa tueksi hän sai stipendin kuningas Abdullah II:lta. Sukkariehin teoksia on esitetty Egyptissä, Jordaniassa ja Qatarissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lukuisia orkesteriteoksia, pianosävellyksiä sekä elokuva- ja teatterimusiikkia.
Sukkarieh perusti Jordanian kansallisorkesterin Ammanissa vuonna 1997 ja otti hoitaakseen sen pääkapellimestarin tehtävät. Hän opetti sävellystä ja harmoniaa Jordanian musiikkiakatemiassa vuosina 1997–2003. Hän on toiminut myös Jordanian yliopiston apulaisprofessorina. Hän on esiintynyt luennoitsijana tutkimusseminaarissa Isossa-Britanniassa.
Seppo Leppävuori
Seppo Ilmari Leppävuori (s. 24. maaliskuuta 1939 Jyväskylä) on teknillisen fysiikan emeritusprofessori. Hän jäi vuonna 2004 eläkkeelle Oulun yliopistosta.
Henkilötiedot
Leppävuoren vanhemmat ovat rakennusmestari Martti Leppävuori ja Katri Leppänen. Hän valmistui ylioppilaaksi Iisalmen lyseosta 1958, Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1965, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1968 ja tekniikan tohtoriksi 1981.
Leppävuori on reservin luutnantti vuodelta 1968.
Ura
Leppävuoren tutkimus kohdistui paksukalvohybridipiireihin ja anturiteknologioihin sekä yleisemmin elektroniikan komponentteihin ja valmistusmenetelmiin. Hänellä on noin 300 julkaisua elektroniikan materiaaleista, komponenteista ja valmistusmenetelmistä.
Huomionosoitukset
Leppävuori ja Oulun yliopiston mikroelektroniikan laboratorion tutkija Juha Hagberg saivat palkinnon Uuden teknologian säätiön vuoden 2001 innovaatiokilpailussa keksinnöllään ”Additiivinen menetelmä elektroniikan johdinkuvioiden ja ohutlevytuotteiden valmistamiseksi”.
Leppävuori ja laboratorion tohtoriopiskelija Marko Pudas palkittiin myös seuraavana vuonna eli 2002 innovaatiopalkinnolla keksinnöstä ”Itsepuhdistuva gravuri”, joka oli uusi painomenetelmä ja parannus syväpainomenetelmään. Menetelmä säästää koneen osia kulumiselta ja estää painolevyn uria tukkeutumasta.
Liian kaunis tyttö
Liian kaunis tyttö on Reijo Mäen vuonna 1993 julkaisema ensimmäinen Sakari Roivas-dekkari.
Tausta
Mäki on kirjoittanut kaikkiaan kolme jännitysromaania, joiden päähenkilö on Tukholmassa poliisina toimiva Porista kotoisin oleva Sakari Roivas. Mäki on kertonut, että hän alkoi kirjoittaa Roivas-romaaneja, koska Vares-dekkarit eivät menneet kaupaksi. Teoksissa on käytetty aineksina Mäen omia kesätyökokemuksia.
Kirjan juoni ja teemat
Roivas on kuivilla oleva alkoholisti. Hän on eronnut. Taustasta kerrotaan isän autoremonttia tehdessä sattunut tapaturmainen kuolema, johon kiljulla lienee ollut osuutta, sekä Roivaksen kaverin invalidisoituminen varusmiespalveluksessa.
Romaanin alussa tapahtuu romanien kolmoismurha. Sen taustana on verikostotraditio: viitataan Kallen ja Antin kuolemaan sekä Kankaanpään tapaukseen. Roivas osallistuu rikoksen selvittämiseen ja ampuu tekijän, mistä syystä hän joutuu virkavapaalle. Sen aikana hän sekaantuu lähiravintolansa pitäjän pojan murhan selvittämiseen.
Mäki kuvaa kirjassa siirtolaisten kohtaloita Ruotsissa: Muun muassa suomalaisia ajautuu prostituutioon, hanttihommiin ja juopoiksi. Italialaiset pitävät yllä rakkautta Inter Milaniin ja ovat saaneet muitakin kansallisuuksia sen kannattajakerhoon. Nuori romaani harkitsee, pyörisikö edelleen jengissä ruotsalaisena vai lähtisikö Suomeen ammattikouluun ”tummille” suunnatulle linjalle. Roivas ei poliisina näe Ruotsin monikulttuuristumista rikkautena. Rikollisia on sekä pikkutekijöitä että pukumiehiä. Roivas katsoo uutisia ja arvioi zulujen joutuvan tappamaan ANC:n kannattajia keittiöveitsin ja nuijin, koska kehitysapu ei ole vielä löytänyt perille.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Antti Majander kuvaa Mäen rakentavan kunnianhimoisen sosiaalisen dekkarin mallia, jossa oleellista on toiminnan odotus ja yhteisön runnovan mekanismin kuvaus.
Don’t Fight the Feeling
Tausta
Minialbumi on yhtyeen seitsemäs, ja se sisältää viisi uutta kappaletta. Yhtyeen jäsenet Suho ja Chen eivät osallistuneet albumin nauhoittamiseen armeijassa olon takia. Chanyeol ja Baekhyun taas osallistuivat albumin nauhoittamiseen, mutta eivät osallistu albumin promoihin. Lay esiintyy ainakin albumin promokuvissa.
Krumping
Krumping on Los Angelesissa kehittynyt katutanssin alalaji. Krumping on tyyliltään hyvin ilmeikästä, ja sen peruselementteihin kuuluu voimakkaat, jopa raivokkaat käden ja keskivartalon liikkeet ja tömistykset, jotka kuitenkin tehdään hallitusti.
Historia
Krumping lähti kehittymään 2000-luvun alkupuolella, kun Los Angelesin getoissa asuville nuorille haluttiin keksiä vaihtoehto purkaa vihaa ja turhautumista ilman rikollisuutta tai väkivaltaa.
Presta-venttiili
pienoiskuva| Suljettu Presta -venttiili Presta-venttiili on venttiili, jota käytetään erityisesti haluttaessa korkea paine polkupyörien renkaisiin, esim. maantienpyörät. Venttiilin rakenteeseen kuuluu venttiilin varsi sekä sisäinen venttiilirunko. Rungon päässä on lukkomutteri, joka kierretään auki kun renkaaseen halutaan lisätä ilmaa. Auki kierrettynä venttiilin korkkia voi painaa paineen vapauttamiseksi ja renkaan tyhjentämiseksi. Joissain Presta-venttiileissä sisäinen runko on irroitettavissa.
Koisjärven koulu
thumb|280px|Koisjärven koulu Koisjärven koulu on kyläkoulu Koisjärven kylässä Lohjalla. Koulu on perustettu 1903.
Koulussa oli lukuvuonna 2011–2012 oppilaita 27, syyskuussa 2013 oppilaita oli 18.
Sanoma
thumb|Helsingin Sanomien toimitus sijaitsee [[Sanomatalossa.]] thumb|[[Sanomala, lehtipaino Vantaan Martinlaaksossa.]] Sanoma Oyj (vuoteen 2008 SanomaWSOY Oyj) on Suomen suurin mediakonserni. Yhtiöllä on medialiiketoimintaa Suomessa sekä oppimisliiketoimintaa Suomen lisäksi muiden muassa Belgiassa, Hollannissa, Puolassa, Ruotsissa, Norjassa ja Espanjassa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sanomatalossa, Helsingissä. Sanomalla oli vuoden 2020 päättyessä noin 4 800 työntekijää.
Sanoman tunnetuin yksittäinen media on Pohjoismaiden suurin sanomalehti Helsingin Sanomat. Konserniin kuuluvalla Nelonen Medialla on neljä televisiokanavaa, joista merkittävin on Nelonen sekä useita kuunnelluimpia radiokanavia. Keväällä 2020 Sanoma osti Alma Median alueelliset uutismediat, niistä suurimpina Aamulehti ja Satakunnan Kansa.
Sanoman toimitusjohtajana on toiminut Susan Duinhoven 1. lokakuuta 2015 lähtien. Aiempia toimitusjohtajia olivat Harri-Pekka Kaukonen vuosina 2011–2015 ja Hannu Syrjänen vuosina 2001–2010.
Historia
Helsingin Sanomien edeltäjä, Päivälehti, perustettiin vuonna 1889. Vuonna 1999 Sanoma ja WSOY yhdistyivät SanomaWSOY:ksi. Rautakirja sulautui vuonna 2003 SanomaWSOY:hyn. Konserni muutti nimensä Sanomaksi vuonna 2008.
Yritys- ja lehtikaupat
Sanoma julkisti lokakuussa 2013 uuden strategiansa, jonka mukaan yritys keskittyy jatkossa oppimisratkaisuihin ja kuluttajille suunnattuihin mediapalveluihin. Sanomaa on aika ajoin kritisoitu laajasta markkina-alueesta, sillä se on omistanut paljon yrityksiä ydinalueensa ulkopuolelta. Toimittaja-kustantaja Niklas Herlin arveli vuonna 2011, ettei kirjankustantamisen kaltainen pitkäjännitteinen toiminta sovi pörssiyhtiön toimintatapoihin. Uuden strategiansa myötä Sanoma luopui monista kuluttajille suunnatun median liiketoiminnoistaan, ja vuosituloksessaan 2015 yhtiö totesi kyseisen yritysmyyntiohjelman tulleen päätökseen.
Kesällä 2010 Sanoma myi Welho-kaapeliverkko-operaattorin DNA:lle, joulukuussa 2010 viisi paikallislehteä Länsi-Savo-konsernille ja maaliskuussa 2011 Finnkinon ruotsalaiselle Ratos-pääomasijoitusyhtiölle.
Helmikuun 2011 lopussa Sanoma ilmoitti myyvänsä yleistä kirjallisuutta kustantavan WSOY:n ruotsalaiselle mediayhtiölle, Bonnier-konsernille. Kaupan yhteydessä Sanoma puolestaan osti Bonnierin oppimisratkaisuja tuottavat yksiköt Suomesta ja Ruotsista. Kilpailuvirasto hyväksyi WSOY-kaupan 31. toukokuuta 2011. Oppimateriaalikustantaja WSOYpro (entinen WSOY Oppimateriaalit) jäi osaksi Sanomaa, ja sen nimi muuttui Sanoma Proksi 1. joulukuuta 2011.
Sanoma myi Suomalaisen Kirjakaupan Otava-konsernille syksyllä 2011. Sanoma-konserni hankki omistukseensa yhteistyökumppaneidensa kanssa SBS Broadcastingin hollantilaiset ja belgialaiset kanavat ProSiebenSat.1 Medialta huhtikuussa 2011 noin miljardin euron hintaan, minkä Sanoma Media Netherlandsin silloinen toimitusjohtaja Dick Molman myönsi myöhemmin olleen liian korkea.
Vuonna 2012 Sanoma myi osuutensa DNA:sta. Samana vuonna Sanoma myi R-kioskien liiketoiminnan ja Rautakirja-nimen norjalaiselle Reitan Servicehandelille.
Sanoma on toiminut 20 maassa mutta on toiminnan keskittämisen seurauksena myynyt ulkomaisia liiketoimintojaan. Joulukuussa 2013 Tšekin liiketoiminnot myytiin Prahaan, minkä lisäksi yritys on luopunut omistuksistaan Bulgariassa, Romaniassa, Sloveniassa, Serbiassa, Unkarissa ja maaliskuussa 2016 myös Venäjällä.
Helmikuussa 2014 Sanoma myi lehtienjakeluyritys Lehtipisteen suomalaiselle pääomasijoitusyhtiö Sponsor Capitalille. Heinäkuussa 2014 Sanoma myi Hollannissa omistamansa kolme lehteä Nieuwe Revun, Panoraman ja Playboyn Pijper Medialle. Aiemmin kesällä Sanoma myi 19 hollantilaista lehteään paikalliselle New Skool Medialle. Kesäkuussa 2014 yhtiö myi Fokus Medialle neljä erikoisaikakauslehteä: Glorian Antiikin, V8-Magazinen, GTi-Magazinen ja Pelit-lehden sekä Finnairin matkustamolehti Blue Wingsin. Ostaja oli erikoisaikakauslehtiin keskittyvä mediayhtiö, jonka perusti joukko Sanoman entisiä työntekijöitä. Marraskuussa 2014 Sanoma myi samalle ostajalle Auto Bild Suomi -lehden.
Huhtikuussa 2017 Sanoma myi osuutensa hollantilaisesta televisioyhtiö SBS Broadcastingista Talpa Broadcasting Holdingille.
Keväällä 2018 Sanoma osti oikeudet lukuisiin suomalaisiin festivaaleihin ja muihin tapahtumiin. Tapahtumista vastaa uusi yhtiö Nelonen Media Live, josta Sanoma hallitsee 60 prosentin osuutta. Sanomalle siirtyivät muun muassa Finnhits-festivaali, Himos-juhannus, Jurassic Rock, RMJ, Tahko-juhannus, Tammerfest, Tammerkosken sillalla ja Wanaja Festival sekä opiskelijoiden Goom- ja Abi-risteilyt. Marraskuussa 2018 Sanoma ilmoitti ostavansa osuuden Kaiku Entertainmentistä. Joulukuussa 2018 Sanoma ilmoitti ostavansa hollantilaisen oppimisratkaisutoimittaja Iddinkin.
Elokuussa 2019 Sanoma ilmoitti ostavansa Businessradio Finland Oy:n ja Kevyt Kanava Oy:n. Radiokanavat siirtyivät osaksi Nelonen Mediaa syyskuun 2019 alussa. Lokakuussa 2019 Sanoma myi Huuto.net- ja Hintaseuranta.fi-verkkopalvelut ePrice Oy:lle. Marraskuussa 2019 Sanoma ilmoitti ostavansa hollantilaisen oppimateriaalitoimittaja Essenerin. Joulukuussa 2019 Sanoma ilmoitti myyvänsä Sanoma Media Netherlandsin belgialaiselle DPG Medialle. Samassa kuussa Sanoma ilmoitti ostavansa espanjalaisen oppimisratkaisuja tarjoavan Clickedun.
Helmikuussa 2020 Sanoma osti Alma Medialta 115 miljoonalla eurolla Aamulehden, Satakunnan Kansan, Janakkalan Sanomat, Jämsän Seudun, Kankaanpään Seudun, KMV-Lehden, Nokian Uutiset, Rannikkoseudun, Suur-Keuruun, Merikarvia-Lehden, Sydän-Satakunnan, Tyrvään Sanomat, Valkeakosken Sanomat, Jokilaakson ja Vekkarin sekä Alma Manun painoliiketoiminnan. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan 19. maaliskuuta 2020. Heinäkuussa 2020 Sanoma myi Oikotie-verkkopalvelun norjalaiselle Schibstedille 185 miljoonalla eurolla. Joulukuussa 2020 Sanoma sai päätökseen espanjalaisen oppimateriaalikustantajan Santillanan yrityskaupan.
Omistus
Sanoman osakkeet on listattu Helsingin pörssiin. Yhtiön suurimmat omistajat ovat perinteisesti olleet Erkon sukuun kuuluvia. Maaliskuussa 2014 uutisoitiin, että Antti Herlin oli suoraan tai sijoitusyhtiöidensä kautta ostanut tulosjulkistuksen jälkeen yli 2,5 miljoonaa Sanoman osaketta ja noussut yhtiön toiseksi suurimmaksi osakkeenomistajaksi noin 7,64 %:n omistusosuudella. Erkon sukuun kuuluvan Robin Langenskiöldin omistusosuus oli noin 7,54 %.
Toukokuussa 2012 kuollut Aatos Erkko testamenttasi koko osakevarallisuutensa Jane ja Aatos Erkon säätiölle. Osakkeet siirtyivät säätiön omistukseen 3. lokakuuta 2012.
Suurimmat osakkeenomistajat (yli kaksi prosenttia osakkeista) olivat 31. toukokuuta 2021:
Live in Moscow (Uriah Heepin albumi)
Live in Moscow on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin livealbumi vuodelta 1988. Se äänitettiin joulukuussa 1987 Moskovan olympiastadionilla, silloisessa Neuvostoliitossa järjestetyissä konserteissa. Uriah Heepistä tuli ensimmäinen länsimaalainen Neuvostoliitossa esiintynyt rockyhtye. Yhtye esiintyi stadionilla yhteensä kymmenen kertaa.
Albumilla laulaa yhtyeen uusi vokalisti, kanadalainen Bernie Shaw. Myös kosketinsoittaja Phil Lanzon oli uusi jäsen ja albumilla soittava kokoonpano pysyi koossa vuoteen 2007 saakka. Kappaleet "Mister Majestic", "Corina" ja "Pacific Highway" olivat aiemmin julkaisemattomia.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Monte Binga
Monte Binga on vuori, jonka huippu muodostaa Mosambikin korkeimman kohdan. Se ulottuu 2 436 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Monte Binga sijaitsee Manican maakunnassa, lähellä Mosambikin ja Zimbabwen välistä rajaa.
Pohjoinen maakunta (Sierra Leone)
Pohjoinen maakunta on Sierra Leonen hallinnollinen alue. Sen pinta-ala on 35 936 km² ja asukasluku 2 508 201 (VL2015). Alueella asui tuolloin 35,4 prosenttia Sierra Leonen väestöstä. Pohjoisen maakunnan hallinnollinen keskus on Makeni.
Piirikunnat
Maakunta on jaettu viiteen piirikuntaan, jotka ovat:
Liberté-luokka
Liberté-luokka oli Ranskan laivaston neljän 1900-luvun alussa valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka.
Taustaa
Vuoden 1900 laivastolaki mahdollisti Ranskan laivastolle kuuden uuden taistelulaivan valmistamisen muiden alusten hankinnan ohessa. Laki päätti samalla Jeune Écolen hallinnoiman ajanjakson, joka keskittyi kauppamerenkulun häirintään ja torpedoalusten hankintaan. Kaksi ensimmäistä taistelulaivaa, jotka muodostivat République-luokan, tilattiin ja ne muodostivat samalla suunnittelu perustan Liberté-luokan aluksille. Kummankin luokan suunnittelusta vastasi Émile Bertin.
Suunnittelu
Alusten pituus oli 133,81 ja leveys 24,26 metriä. Täysin kuormattuina alusten syväys oli 8,41 metriä. Niiden uppoumat vaihtelivat täysin kuormattuina Véritén 14 489 tonnista Justicen 14 860 tonniin. Aluksissa oli korotettu etukansi, joka jatkui aina päämastoon. Aluksilla oli pieni taistelunjohtopaikka etummaisena mastona. Miehistöä aluksilla oli 739-769 henkeä. Alusten metasentrinen korkeus oli 1,1 metriä ja ne oli varustettu pallekölein vakavuuden lisäämiseksi.
Rumeysa Gelgi
Rumeysa Gelgi (s. 1. tammikuuta 1997 Karabük, Turkki) on turkkilainen nainen, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan "maailman pisimpänä naisena" ja "maailman pisimpänä alle 18-vuotiaana tyttönä".
Gelgi syntyi vuonna 1997 Karabükissa, jossa hän vieläkin asuu. Hän on 215 cm pitkä, ja hänen pituutensa johtuu Weaverin oireyhtymästä, harvinaisesta sairaudesta, joka aiheuttaa nopeaa kasvua. Tilansa vuoksi hän käyttää usein pyörätuolia liikkumiseen, mutta pystyy kuitenkin kävelemään lyhyitä aikoja ilman tukea.
Senegambian kivikehät
pienoiskuva|Kivikehä Kerr Batchissa [[Gambiassa.]]
Senegambian kivikehät on vuodesta 2006 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon kuulunut kohde Gambiassa ja Senegalissa. Kivikehiä on noin 15 000 neliökilometrin alueella. Monumentit ovat keskittyneet neljään ryhmään: Wassu ja Kerr Batch ovat Gambiassa sekä Sine Ngayène ja Wanar Senegalissa.
Myös Guineasta on löydetty samantapaisia kehiä.
Elsa Enäjärvi-Haavio
Elsa Enäjärvi-Haavio (o.s. Enäjärvi, vuoteen 1922 Eklund; 14. lokakuuta 1901 Vihti – 24. tammikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen tieteilijä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Enäjärvi-Haavio oli ensimmäinen suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen alalta tohtoriksi väitellyt nainen (1932) ja alan ensimmäinen naisdosentti (1947). Hän oli monipuolinen ja aktiivinen vaikuttaja, joka osallistui eri kansalaisjärjestöjen toimintaan, politiikkaan, toimi tietokirjailijana ja lehtinaisena sekä oli naistutkimuksen uranuurtaja Suomessa.
Taitoluistelu
Taitoluistelussa on neljä eri kilpailumuotoa: yksinluistelu, pariluistelu, jäätanssi ja muodostelmaluistelu. Olympialaisissa kilpaillaan miesten ja naisten yksinluistelussa, pariluistelussa ja jäätanssissa.
Yksinluistelu
Yksinluistelu koostuu lyhytohjelmasta ja vapaaohjelmasta. Lyhytohjelman osuus kilpailijan yhteispisteistä on n.1/3 ja vapaaohjelman n.2/3. Luistelijat esittävät ohjelmansa musiikin tahdissa. Vuodesta 2014 alkaen musiikissa on saanut olla myös laulua.
Lyhytohjelma on kestoltaan 2.50 minuuttia. Siihen sisältyy kahdeksan pakollista osaa: kolme hyppyä, kolme piruettia ja askelsarjan. Vapaaohjelma on kestoltaan 4.00 minuuttia. Siihen sisältyy 12 pakollista osaa: seitsemän hyppyä, kolme piruettia, askelsarjan ja koreografisen liikesarjan.
Pariluistelu
Pariluistelun lyhytohjelma on kestoltaan 2.50 minuuttia ja vapaaohjelma 4.30 minuuttia. Lyhytohjelman pakolliset osat ovat nosto, heitto jossa mies ottaa naisen vastaan (kaksois- tai kolmois-), heitto jossa nainen tekee itsenäisen alastulon jäälle (kaksois- tai kolmois-), soolohyppy, soolopiruetti (erillään parista), paripiruetti, kuolemanspiraali ja liukusarja. Vapaaohjelmassa ei ole pakollisia osioita.
Jäätanssi
upright|pienoiskuva|Jäätanssijat Isabella Pajardi ja Stefano Caruso vuonna 2008.
Jäätanssissa keskeistä ovat rytmi, tulkinta ja askelkuviot. Jäätanssissa ei tehdä korkeita nostoja, nopeita piruetteja eikä kaksois- ja kolmoishyppyjä kuten pariluistelussa. Jäätanssikilpailu koostuu lyhyttanssista ja vapaatanssista.
Muodostelmaluistelu
Muodostelmaluistelu on joukkuelaji, jossa jäällä luistelee 12–20 luistelijaa muodostaen erilaisia kuvioita, esimerkiksi myllyjä, läpimenoja, blokkeja, rivejä ja piirejä.
Hypyt
pienoiskuva|vasen|160px|Taitoluistelija tulossa hyppyyn. Hypyissä luistelija ponnistaa jäältä, pyörii ilmassa pystyakselinsa suuntaisesti ja tulee alas yhdelle jalalle. Pyöriä saa kumpaan suuntaan tahansa, mutta useimmat pyörivät vastapäivään. Hypyssä on kierroksia yhdestä neljään: mitä enemmän, sitä vaikeampi hyppy.
Taitoluistelun kuusi perushyppyä ovat axel, lutz, ritti, salchow, flippi ja tulppi.
Kärkihyppyjä ovat lutz, flippi ja tulppi. Niissä ponnistetaan vapaalla jalalla laittamalla sen luistimen piikit maahan ja ponnistamalla siitä. Kaarihyppyjä ovat axel, ritti ja salchow. Niissä ponnistus tapahtuu suoraan kaariluistelusta. Luistimen ulkoterältä ponnistetaan axelissa, lutzissa, ritissä ja tulpissa, ja sisäterältä salchowissa ja flipissä. Kaikki hypyt tulevat alas samalla tavoin, taaksepäin ja kaarelle luistimen ulkoreunalle. Hyppy voi myös laskeutua sisäkaarelle, jos hypyn tekee "väärälle jalalle".
Axel on hypyistä ainoa, joka lähtee eteenpäin luistelusta; kaikki muut hypyt tehdään taaksepäin luistelusta. Koska axelinkin alastulo tapahtuu taaksepäin, siinä tehdään aina ylimääräinen puolikas kierros. Axelin ponnistus tehdään eteen-ulos-kaarelta.
Lutzissa pyöritään kaaren suuntaa vastaan, toisin kuin muissa hypyissä, mikä tekee siitä samalla vaikean. Ponnistukseen lähdetään usein pitkästä liu'usta, ja se tapahtuu taakse-ulos-kaarelta vapaan jalan kärjellä.
Salchow ja ritti muistuttavat toisiaan, sillä kumpikin lähtee suoraan kaarelta. Salchowin ponnistus tapahtuu taakse-sisään-kaarelta ja ritin taakse-ulos-kaarelta. Alastulo tehdään ritissä ponnistavalle jalalle ja salchowissa eri jalalle. Salchow on rittiä helpompi.
Tulppi ja flippi muistuttavat myös toisiaan. Kummankin ponnistus tapahtuu vapaan jalan kärjellä. Tulpin ponnistus tapahtuu taakse-ulos-kaarelta ja flipin ponnistus taakse-sisään-kaarelta. Alastulo tehdään flipissä ponnistavalle jalalle ja tulpissa eri jalalle. Tulppi on melko helppo hyppy.
Piruetit
Pirueteissa arvostettuja asioita ovat kierrosten määrät, asennon vaihdot ja pyörimisnopeus.
Askeleet
Ohjelmissa voidaan suorittaa eritasoisia askeleita: peruskaari, swing, kaarenvaihto, ristiaskel, chassé, liukuchassé, ristichassé, mohawk eli kantakäännös, choctaw, kolmonen, vastakolmonen, käänne, vastakäänne, silmukka, kaksois- ja kolmoiskolmonen.
Liu'ut
Liukuja on monenlaisia, kuten erilaiset vaa'at, ikkunaliu'ut ja linjeeraukset. Liu'uista muodostetaan liukusarjoja. Liuista ei kuitenkaan nykyisessä pistejärjestelmässä saa ollenkaan pisteitä.
Pistelasku
Kilpailujen pistelasku suoritetaan ISU-arviointijärjestelmällä. Se kehitettiin 2000-luvun alkupuolella, ja se korvasi vanhan 6.0-arviointijärjestelmän.
Kilpailussa on kaksi arvioijakokoonpanoa: tekniset henkilöt (kolme jäsentä) ja tuomarit (Suomessa kolmesta kahdeksaan). Tekninen ryhmä nimeää elementit ja niiden vaikeustasot. Tuomarit antavat elementtikohtaiset laatupisteet ja esittämisen osa-aluepisteet.
Luistelijan saamat kokonaispisteet koostuvat kolmesta osasta: elementtipisteistä, komponenttipisteistä ja vähennyksistä. Jos kilpailussa on sekä lyhytohjelma että vapaaohjelma, kummankin ohjelman kokonaispisteet lasketaan yhteen.
Elementtipisteissä (TES) jokaisen suoritetun elementin vaikeus ja laatu arvioidaan. Elementin vaikeus määrittää sille ensin perusarvon, joka on sitä korkeampi, mitä vaikeampi elementti on. Tuomarit määrittelevät sitten jokaiselle elementille laatupisteen, joka voi olla miinus viidestä plus viiteen, riippuen siitä, kuinka hyvin luistelija suoritti elementin. Kunkin elementin tuoma pistemäärä on sen perusarvon ja laatupisteen yhdistelmä.
Komponenttipisteissä (TCS) ohjelma jaetaan viiteen osa-alueeseen eli komponenttiin, ja jokainen niistä arvioidaan neljäsosapisteen tarkkuudella asteikolla 0,25–10,0. Arvioitavat alueet ovat luistelutaito, siirtymiset, esitys/suorittaminen, koreografia ja musiikin tulkinta. Luistelijan saama komponenttipistemäärä on tuomarien antamien komponenttipisteiden keskiarvo, joka on kerrottu sarja- ja segmenttikohtaisella (lyhytohjelma/vapaaohjelma) kertoimella.
Vähennyksiä luistelija voi saada esimerkiksi kaatumisesta (yhden pisteen vähennys), ajan ylityksestä, sääntöjen vastaisesta puvusta tai musiikista, tai ohjelman keskeyttämisestä.
Historia
upright|pienoiskuva|Jackson Haines kiersi Eurooppaa 1860–1870-luvuilla ja teki taitoluistelusta suosittua. Luisteluharrastus kasvoi 1800-luvulla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kun kaupunkeihin syntyi maksullisia luistinratoja ja luisteluseuroja, ja kun jäähdytystekniikan kehityksen myötä voitiin avata keinojäähalleja. Tunnettu yhdysvaltalainen Jackson Haines kiersi Eurooppaa antamassa "taideluistelunäytöksiä" vuosina 1864–1875 ja lisäsi lajin suosiota.
Ensimmäiset taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin miesten yksinluistelussa 1891. Kansainvälinen luisteluliitto IEV perustettiin 1892, ja vuonna 1895 se laati taitoluistelulle kilpailusäännöt, jotka olivat sellaisinaan voimassa 1960-luvulle saakka. Säännöissä ohjelmaan lisättiin pakollisten kuvioiden lisäksi myös yleisön suosima vapaaohjelma, jonka painoarvo oli 40 prosenttia kokonaispisteistä. Vapaaohjelma arvioitiin erikseen teknisen toteutuksen ja taiteellisen vaikutelman mukaan, ja maksimipistemäärä oli 6,0.
Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Pietarissa 1896, ja ne on sen jälkeen järjestetty vuosittain sotavuosia lukuun ottamatta. Aluksi mestaruudesta kilpailivat vain miehet. Naiset saivat omat kisansa 1906, ja pariluistelu otettiin mukaan 1908, mutta vielä pitkään miesten, naisten ja parien MM-kilpailut järjestettiin erikseen.
Taitoluistelu oli mukana Lontoon kesäolympialaisissa 1908, jolloin kilpailu järjestettiin kaksi kuukautta olympiakisojen päätapahtumien jälkeen. Lajeina olivat miesten ja naisten yksinluistelu, pariluistelu sekä kuvioiden erikoiskilpailu miehille. Taitoluistelu oli mukana seuraavan kerran Antwerpenissä 1920, minkä jälkeen se siirrettiin talviolympialaisten ohjelmaan.
Jäätanssista tehtiin oma kilpailulajinsa 1930-luvulla, kun pariluistelu oli erkaantunut liiaksi seuratanssista. Jäätanssista tuli MM-kisojen laji 1952 ja olympialaji 1976.
Suomessa
Taitoluistelu saapui Suomeen 1875, kun amerikkalainen Jackson Haines vieraili Helsingissä ja Kokkolassa. Vierailu inspiroi luomaan organisoitua taitoluistelutoimintaa, ja ensimmäinen taitoluisteluseura Helsingfors Skridskoklubb (HSK) perustettiin. Ensimmäinen kansainvälinen taideluistelukilpailu Suomessa järjestettiin 1883. Suomen Luistinliitto hallinnoi lajia vuodesta 1908 alkaen, ja oma lajiliitto perustettiin 1960. Taitoluistelua kutsuttiin Suomessa ”kaunoluisteluksi” aina 1960-luvulle saakka, kunnes Suomen Kaunoluisteluliitto vaihtoi nimensä Suomen Taitoluisteluliitoksi vuonna 1968.
Suomalainen Walter Jakobsson voitti saksalaissyntyisen vaimonsa Ludowikan kanssa pariluistelussa maailmanmestaruuden 1911, 1914 ja 1923 sekä olympiakultaa 1920 ensimmäisenä itsenäisen Suomen edustajana. Susanna Rahkamo ja Petri Kokko voittivat Euroopan-mestaruuden jäätanssissa 1995 ja Laura Lepistö naisten luistelussa 2009. Muita menestyneitä suomalaisia taitoluistelijoita ovat olleet Kristiina Wegelius, Susanna Pöykiö, Kiira Korpi, Jenni Vähämaa, Alisa Drei ja Elina Kettunen.
Helsingissä on järjestetty useat taitoluistelun arvokisat.
Suomi on muodostelmaluistelun maailman kärkimaita. Vahvoja joukkueita kansainvälisellä senioritasolla ovat Helsingin Luistelijoiden Marigold IceUnity, Helsingin Taitoluisteluklubin Rockettes ja Helsingfors Skridskoklubbin Team Unique. Vuoden 2010 muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa Suomi saavutti kaksoisvoiton, kun Rockettes luisteli voittoon ja Marigold hopealle Yhdysvalloissa Colorado Springissä.
Shaun of the Dead
Shaun of the Dead (televisiolevityksessä myös Shaun, kuolleiden kunkku) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut brittiläis-ranskalainen kauhukomediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Edgar Wright.
Elokuva on Simon Peggin ja Edgar Wrightin Three Flavours Cornetto trilogy -sarjan ensimmäinen osa. Sarjaan kuuluvat myös elokuvat Hot Fuzz (2007) ja The World's End (2013).
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Shaun of the Deadin sekä sitä seuraavan Hot Fuzzin kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Juoni
Elokuva kertoo Shaunista, jonka elämä ei ole parhain päin. Hänellä on huono työpaikka, ja hänen parisuhteensa Lizin kanssa on heikoilla kantimilla. Vuosipäivänään Shaun ei saa Lizin lempiravintolasta pöytää varattua ja ehdottaa juhlapaikaksi kantapubiaan Winchesteriä, jolloin Liz jättää Shaunin. Pian mystinen epidemia herättää kuolleet henkiin, jotka alkavat pian etsiä eläviä ihmisiä tarkoituksenaan syödä heidät. Shaun, yhdessä ystävänsä Edin kanssa, päättävät hakeutua suojaan Winchesteriin. He ottavat mukaansa Shaunin äidin Barbaran, tämän miehen Phillipin, Lizin ja tämän ystävät Davidin ja Diannen. Phillip kuolee matkalla, mutta muut pääsevät Winchesterin oville matkimalla zombeja.
Tilanne riistäytyy sisällä iltaa kohden käsistä, kun Barbara kuolee aiemmin saamaansa puremaan. Davidin tullessa yhteistyökyvyttömäksi lauma zombeja pääsee sisään pubiin, tappaen tämän. Dianne katoaa zombien sekaan, Ediä purraan ja Shaun sekä Liz yrittävät keksiä pakokeinoa baaritiskin puolelta. Kolmikko syöksyy lattiassa olevasta luukusta sisään, ja toivo näyttää hiipuneen. Shaunin ja Lizin välien jälleen lämmitessä Shaun huomaa kellarissa olevan hissin. He hyvästelevät Edin ja pakenevat maan pinnalle. Saadessaan miltei pureman armeija pelastaa heidät, ja saavat epidemian kontrolliinsa.