cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyröskosken taistelu
Taistelut Kyröskoskella
Punaisten rintamapäällikkö Leinonen sai asemasotavaiheen aikana vahvistukseksi 600 Turun seudun punakaartilaista, jonka jälkeen hänen komennossaan oli 1 600–2 000 miestä, Heillä oli käytössään seitsemän tykkiä ja ainakin yksitoista konekivääriä. Leinosen apuna oli myös rintamalla taistelleita venäläisiä johtanut upseeri A. Sokolov.
Eversti Linderillä oli käytössään noin 1 050 miestä, jotka hän jakoi kolmeen osastoon. Kapteeni Aleksander Pellin johtaman 350 miehen osaston tehtäväksi tuli kiertää Järvenkylänjärvi ja iskeä punaisten selustaan lännestä käsin. Varsinainen hyökkäysosasto koostui majuri Walter von Gerichin johtamasta 500:a Turun pataljoonan miehestä, jotka iskivät punaisten Kyröskoskenharjulla sijaitsevia pääpuolustuslinjoja vastaan pohjoisesta. Kolmannen osaston Linder jätti reserviksi. Ruotsalaisen kapteenin Ivar Enhörningin johtama tykistö oli asemissa Järvenkylänjärven länsipuolella.
Johan Laidoner
Johan Laidoner (12. helmikuuta 1884 Viiratsi – 13. maaliskuuta 1953 Vladimir) oli Viron itsenäisyystaistelun sotilaallinen johtaja 1919–1920 sekä Viron puolustusvoimien komentaja vuoteen 1940 saakka, jolloin Viron tasavalta muuttui sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja osaksi Neuvostoliittoa.
Pelisuunnittelumalli
Pelisuunnittelumalli tarkoittaa peleissä yleisesti toistuvien elementtien ja niiden välisten vuorovaikutussuhteiden kuvauksia. Pelisuunnittelumalli sisältää puoliformaalin kuvauksen pelin elementeistä eri abstraktiotasoilta tarkasteltuna sekä elementtien ja abstraktiotasojen välisten vuorovaikutussuhteiden kuvauksen. Pelisuunnittelumallit toimivat keskustelun ja kokonaisuuden hallinnan välineenä pelisuunnitteluprosessissa. Tämä artikkeli keskittyy videopelien pelikokemukseen ja pelien kerrontaan liittyvässä suunnittelussa käytettäviin malleihin.
Johan Laidoner
Avioliitto
Vuonna 1911 hän avioitui Pietarissa puolalaisen Maria Kruszewskan, (1888–1978), kanssa. Hän oli tavannut tämän aiemmin Vilnassa ollessaan. Vuonna 1913 heille syntyi poika Michael, joka kuitenkin kuoli 1928. Sen jälkeen he adoptoivat Maria Laidonerin veljenpojan Aleksei Kruszewskin (1913–1941).
Kyröskosken taistelu
Taistelut Kyröskoskella
Linderin avuksi tuli myös ruotsalaisen everstin Harald Hjalmarsonin johtama osasto, jonka tehtäväksi tuli Viljakkalan valtaus. Alueella taisteltiin jo 22. maaliskuuta, jolloin punaiset onnistuivat torjumaan Hjalmarsonin hyökkäyksen. Taistelun aikana Viljakkalan kirkonkylä tyhjennettiin ja seuraavan aamupäivän aikana suurin osa punaista vetäytyi Kyröskoskelle. Hyökkäys Kyröskoskelle käynnistyi iltapäivällä 23. maaliskuuta. Järvenkylänjärven eteläpäähän kiertänyt kapteeni Pellin kolmesta komppaniasta muodostettu osasto kohtasi punaisten etuvartiona toimineen Ossi Johanssonin komentaman Helsingin punakaartin komppanian noin kello 17, jonka jälkeen myös päähyökkäys lähti liikkeelle Järvenkylästä Kyröskosken suuntaan. Johanssonin komppania hajosi konekiväärimiehistön kaaduttua ja näin valkoiset pääsivät vapaasti etenemään Kyröskoskelle johtavalle maantielle.
Johan Laidoner
Ura vuosina 1912–1940
Laidoner ylennettiin vuonna 1912 kapteeniksi ja lähetettiin takaisin rykmenttiinsä. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin yleishenkilökuntaan ja lähetettiin vuodeksi palvelemaan 1. Kaukasuksen kiväärirykmentin päällikkönä. Laidoner oli ensimmäisessä maailmansodassa Kaukasuksella 1914–1917, jona aikana hänet ylennettiin kapteenista everstiluutnantiksi vuonna 1916.
Pelisuunnittelumalli
Historiaa
Suunnittelumallien käyttö on lisääntynyt myös monilla muilla sovellusaloilla. Suunnittelumalleja esitettiin ohjelmistotuotannon työvälineeksi 1990-luvun alussa ja myöhemmin niitä on otettu käyttöön myös vuorovaikutussuunnittelussa.
Kyröskosken taistelu
Taistelut Kyröskoskella
Punaiset luulivat Pellin osaston olevan pääjoukko, minkä vuoksi he eivät huomanneet valkoisten hyökkäävän myös pohjoisesta. Ikaalisten maantietä pitkin edennyt Gerichin osasto saavutti nopeasti punaisten Nuutissa sijainneet asemat, ja kiivaasta vastarinnasta huolimatta puolustuslinja murtui nopeasti keskeltä.
Pohjoisesta hyökänneet valkoiset erehtyvät illan pimetessä luulemaan kapteeni Pellin joukkoja punaisten vastahyökkäysosastoksi, ja näin valkoiset jäivät useaksi tunniksi taistelemaan keskenään. Punaiset käyttivät tilaisuuden hyväkseen ja vetäytyivät Kyröskoskelta. Siviiliväestö pakeni kohti Mouhijärveä punakaartilaisten vetäytyessä Siuroon tai Ylöjärvelle. Tilanne selvisi vasta puolenyön maissa, jonka jälkeen valkoiset etenivät tyhjentyneeseen kylään.
Johan Laidoner
Ura vuosina 1912–1940
Everstiluutnantti Laidoner oli joulukuusta 1917 helmikuuhun 1918 Venäjän armeijan virolaisten kansallisten yksiköiden päällikön 1. Viron osaston komentaja. Ennen saksalaismiehityksen alkua Laidoner erosi divisioonan komentajuudesta ja lähti Venäjälle.
Pelisuunnittelumalli
Historiaa
Ensimmäiset ajatukset pelien toistuvien rakenteiden mahdollisuudesta esitti Elliot Avedon julkaisussaan ”Structure of Games”. Myöhemmin näiden toistuvien elementtien käyttöä pelisuunnittelussa on tutkittu eri näkökulmista. Suunnittelumallien käytön mahdollisuutta pelisuunnittelussa esitti ensimmäisenä Bernd Kreimeier artikkelissaan "The Case for Game Design Patterns". Myöhemmin ajatusta on kehitetty eteenpäin ja tutkimustyön tuloksena on syntynyt teoriapohjan lisäksi laaja suunnittelumallien kokoelma, jota on pyritty kehittämään vastaamaan peliteollisuuden käytännön tarpeita.
Kyröskosken taistelu
Taistelut Kyröskoskella
Joitakin punaisia oli jäänyt paperitehtaalle, jossa he taisteluun valkoisten puolella osallistuneen Juuse Tammisen mukaan antautuivat taisteluitta ja vapauttivat samalla vankinsa. Osa Kyröskoskella liikkuneista ulkopaikkakuntalaisista oli vaatinut tehtaan johtoa ja virkailijoita ammuttaviksi, jolloin Kyröskosken omat punakaartilaiset olivat luvanneet huolehtia asiasta suojellakseen heitä. Kymmenen vankia vapautettiin heti, kun kostonhimoisimmat punakaartilaiset olivat poistuneet.
Valkoiset menettivät Kyröskosken taistelussa 21 kaatunutta ja yli sata haavoittunutta. Punaisten tappioista ei ole tarkkaa tietoa, mutta Suomen sotasurmat -tietokanta tuntee kolme Hämeenkyrössä 23. maaliskuuta kaatunutta punaista. Valkoiset saivat saaliikseen punaisten taistelukentälle jättämät 11 konekivääriä.
Pelisuunnittelumalli
Pelisuunnittelumallit ja pelien aktiviteettiperustainen viitekehys
Pelisuunnittelussa esiintyvä keskeinen ongelma on kuinka luoda peli-idean fantasiamaailmasta toimiva järjestelmä, pelattava peli. Pelisuunnittelijan on löydettävä avainelementtejä ideastaan ja rakennettava peli näiden elementtien ympärille. Peleissä voi olla useita avainelementtejä joiden hallinta voi olla suunnittelijalle vaikeaa. Pelit ovatkin luonteeltaan kompleksisia kokonaisuuksia joihin liittyvä suunnittelutyö on vaikeasti kuvattavissa ja mitattavissa oleva kokonaisuus.
Johan Laidoner
Ura vuosina 1912–1940
Loppuvuodesta 1918 Laidoner palasi Viroon. Maan väliaikainen hallitus nimitti hänet 23. joulukuuta Viron armeijan päälliköksi. Laidoner johti Viron armeijaa vapausodassa puolustusvoimien komentajana. Vuonna 1919 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän erosi ylipäällikkyydestä itsenäisyyssodan päätyttyä maaliskuussa 1920. Ennen eläkkeelle siirtymistään hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Pelisuunnittelumalli
Pelisuunnittelumallit ja pelien aktiviteettiperustainen viitekehys
Peleistä on löydetty rakenteellisia, muuttumattomia elementtejä, jotka ovat tyypillisiä kaikille peleille, pelaajan kulttuurisista eroista, pelityyppien eroavaisuuksista tai pelien tarkoitusperistä huolimatta. Näiden samanlaisina toistuvien elementtien kuvaamiseen yleiskäyttöisinä malleina tarvitaan viitekehys, joka kertoo minkälaisia fyysisiä tai loogisia komponentteja pelit sisältävät.
Aktiviteettiperustainen viitekehys
Pelien viitekehysmalli perustuu olettamukseen että pelaamista voidaan kuvata pelin elementtien ja niiden välillä tapahtuvien määrällisten tilojen muutoksena. Viitekehyksen pyrkimyksenä on käsitteellistää pelien toiminnallista mekaniikkaa tarkastelemalla pelikokemusta ja pelaajien aktiviteetteja pelin sisällä.
Viitekehys muodostuu peleissä yleisesti ja usein esiintyvistä elementeistä, pelien "rakennuspalikoista". Jotta elementtiä voitaisiin käyttää pelejä yleisesti kuvaavana komponenttina, täytyy sen täyttää kolme kriteeriä: elementin on esiinnyttävä arkkityyppisistä peleissä, elementit eivät saa olla päällekkäisiä keskenään ja elementeillä on luonnollisia yhteyksiä muihin löydettyihin komponentteihin. Viitekehyksen kaikki komponentit eivät esiinny kaikissa peleissä, eikä viitekehys kuvaile mitään tiettyä peligenreä.
Ferruccio Valcareggi
pienoiskuva|Ferruccio Valcareggi vuonna 1973.Ferruccio Valcareggi (12. helmikuuta 1919 Trieste – 2. marraskuuta 2005 Firenze) oli italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Kyröskosken taistelu
Taistelujen jälkeen
Kyröskoskelta vetäytyneistä punakaartilaisista helsinkiläiset jatkoivat pääosin takaisin kotiseudulleen, muiden suunnatessa joko Punkalaitumelle tai Tampereelle osallistuakseen kaupungin puolustukseen. Pispalan kautta tulleet joukot saapuivat Tampereelle yöllä 25. maaliskuuta. Samana päivänä käytiin Siuron Linnavuoressa Kyröskoskelta lähteneen valkoisten hiihto-osaston ja perääntyvien punakaartilaisten välinen kahakka, jossa ilmeisesti yksi valkoinen ja neljä punaista kaatui. Punaisten poistuttua valkoiset miehittivät Siuron ja Nokian ilman taisteluja 26.–27. maaliskuuta.
Pelisuunnittelumalli
Aktiviteettiperustainen viitekehys
Peleistä on löydetty seuraavia toistuvia elementtiluokkia: kokonaisvaltaiset komponentit, rajaavat-komponentit, ajalliset komponentit sekä rakenteelliset komponentit. Nämä yleiset luokat heijastavat neljää erilaista näkökulmaa pelaamisen tarkasteluun. Näiden komponenttiluokkien muodostamaa viitekehystä voidaan käyttää kuvaamaan mitä tahansa peliä.
Kyröskosken taistelu
Taistelujen jälkeen
Kaikki Hämeenkyrön punakaartilaiset eivät paenneet, vaan osa luopui aseistaan ja palasi kotiin. Valkoisten saavuttua alkoivat joukkoteloitukset, joiden aikana ammuttiin ainakin 72 punaista tai sellaiseksi epäiltyä, mutta todellinen määrä voi olla myös paljon suurempi. Osa vangituista lähetettiin jalkaisin 200 kilometrin päähän Vaasan vankileirille. Teloituksia tehtiin muun muassa Hämeenkyrön hautausmaalla, valkoisten esikuntana toimineen Raipalan talon pihapiirissä sekä Pohjankankaalla, jossa ammuttiin ainakin kahdeksan punaista. Teloituksia johtaneista upseereista tunnetaan ainakin jääkärivääpeli Ville Kakko. ”Kraakka-Virtaseksi” kutsuttu teloittaja puolestaan kehui itse ampuneensa 37 ihmistä. Yksi teloituksista kuvataan kotonaan Hämeenkyrössä koko sisällissodan ajan viettäneen Frans Emil Sillanpään teoksessa Hurskas kurjuus.
Pelisuunnittelumalli
Pelisuunnittelumallit
Vaikka edellä kuvattu viitekehys kuvaa peleihin liittyvät komponentit kattavasti, se ei kuvaa selvästi ja tyhjentävästi kuinka nämä komponentit vuorovaikuttavat keskenään pelikokemuksen muodostumisessa. Pelisuunnittelumallien tarkoituksena on tuoda esiin näiden viitekehyksestä esiintyvien komponenttien väliset vuorovaikutussuhteet sekä toimia komponenttien varsinaisena ilmentymänä, komponentin dokumentaationa. Pelisuunnittelumallit ovatkin keskinäisesti toisistaan riippuvia kuvauksia yleisesti pelisuunnitteluun liittyvistä, suunnitteluprojektista toiseen toistuvista elementeistä.
Pelisuunnittelumallit tarjoavat rakenteen pelikokemukseen ja pelisuunnitteluun liittyvän tietämyksen dokumentoimiselle. Tätä tietämystä voidaan käyttää niin pelien suunnittelussa kuin pelien analysoinnissa. Mallit tukevat ideoiden muodostamista erityisesti uusien pelityyppien luomisessa, mutta niitä voidaan käyttää myös tuomaan rakenteellinen lähestymistapa peliprojektien konseptien luontiin. Analyysissä voidaan myös kategorisoida pelejä elementtien samankaltaisuuden tai eroavaisuuksien mukaan.
Mallien käytöllä on aina vaikutuksensa muihin pelissä käytettyihin malleihin eli niillä on relaatiosuhde toisiinsa nähden. Kirjallisuudessa on esitelty kolme yleisesti esiintyvää relaatiotyyppiä joita käytetään ilmentämään mallien välistä vuorovaikutusverkkoa. Nämä relaatioluokat ovat "toteuttavat", "mukauttavat" ja "potentiaalisesti ristiriitaiset" relaatiot. Toteuttavan relaation esiintyessä mallissa aiheuttaa malli toisen (relaatiolistassa esiintyvän) mallin esiintymisen pelissä. Mukauttavien relaatioiden esiintyessä mallissa kohdistuvat mallin käytön vaikutukset myös relaatioparin toiseen osapuoleen. Potentiaalisesti ristiriitaisissa relaatioissa voi mallin käyttö joissakin yhteyksissä estää joidenkin toisten mallien käytön.
Pelisuunnittelumallien käytöstä saatavat hyödyt
Suunnittelumallien käyttämisellä on katsottu saavutettavan useita hyötyjä niin pelien rakenteen analysointityössä kuin pelikokemukseen liittyvässä suunnittelutyössä. Pelien suunnitteluprosessissa mallien käyttö tuo seuraavia hyötyjä:
Pelisuunnittelumallien sisältö
Koska suunnittelumallit pyrkivät olemaan muodollinen kuvaus pelistä, tarvitaan yhtenäinen menetelmä joka kuvaa mallien piirteet kattavasti. Tällaisissa mallien kuvauksien pohjissa on katsottu hyödyllisiksi seuraavat osiot; nimi, mallin ydinkuvaus, yleinen kuvaus, mallin käyttökohteet, mallin käyttöön liittyvät seuraukset, malliin liittyvät toiset mallit ja viitteet toisiin malleihin.
Pelisuunnittelumallien pääkategoriat
Kirjallisuudessa esitetyt valmiit suunnittelumallit kuvaavat laaja-alaisesti pelaamiseen liittyviä näkökulmia eri abstraktiotasoilla. Mallien pääkategoriat kuvauksineen ovat seuraavat:
Kritiikkiä
Mallien käytön idea pelisuunnittelussa on verrattain uusi. Peliteollisuus ei ole ottanut näitä pelikokonaisuuksien hallintaan tarkoitettuja formaaleja tapoja laajamittaisesti käyttöön. On esitetty, että suunnittelumallit ovat liian teoreettisia ja liian kuvailevia käytännön pelisuunnitteluprojektien tarpeisiin nähden. Mallien pitäisi tarjota suoraan ratkaisuja spesifisiin ongelmiin eikä vain toimia ideoinnin välineenä. On esitetty että mallien tulisi olla luonteeltaan suunnittelutyötä ohjaavia eikä kuvailevia. Myös pelien laadun mittaamiseen tarvittaisiin mittari ja kyseinen mittaustapa tulisi sisällyttää ohjaaviin malleihin mukaan.
Ferruccio Valcareggi
Valcareggi toimi Italian maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1966–1974. Italia saavutti hänen johdollaan kultaa vuoden 1968 EM-kotikisoissa ja hopeaa vuoden 1970 MM-kisoissa.
Johan Laidoner
Ura vuosina 1912–1940
pienoiskuva|Laidonerin kesäasuntona toiminut [[Viimsin kartano.]]
Vuodesta 1920 vuoteen 1929 Laidoner oli kansanedustajana Riigikogussa (Viron parlamentti). Hän oli myös parlamentin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja.
Kun kommunistit yrittivät vallankaappausta 1. joulukuuta 1924, hallitus julisti poikkeustilan ja pyysi Laidoneria jatkamaan työtään asevoimien komentajana. Tilanne rauhoittui vuoden 1925 alkupuolella ja Johan Laidoner erosi uudelleen asepalveluksesta.
Vuosina 1922–1929 Laidoner oli Kansainliiton yleiskokouksissa Viron valtuuskunnan jäsen. Vuonna 1925 hän toimi Kansainliiton erityisoperaatiossa Irakissa, jonka tehtävänä oli tutkia väitteitä joiden mukaan Turkki olisi karkottanut kristittyjä Mosulin alueella. Laidonerin erityiskomitean raportilla oli tärkeä rooli rajanvedossa Turkin ja Irakin välille. Vuosina 1932–1934 Laidoner edusti Viroa Kansainliiton kansainvälisessä aseistariisuntakokouksessa ja hänet valittiin konferenssin armeijan komitean varapuheenjohtajaksi.
Karkotus
thumb|225px|Viimeinen tunnettu valokuva Laidonerista neuvostovankina vuodelta 1952 Neuvostoliitto kesäkuussa 1940 miehitti Viron ja muut Baltian maat. Johan Laidoner ja hänen vaimonsa kyyditettiin 19. heinäkuuta 1940 Penzan kaupunkiin Venäjälle, jossa he olivat pakkosiirrettyinä, kunnes sota Saksan kanssa kesäkuussa 1941 alkoi. Sitten heidät vangittiin ja pidätettiin, ja he olivat "kunniavankeina" Kirovissa, Ivanovossa ja Moskovassa yhdessä Konstantin Pätsin ja joidenkin muiden latvialaisten, liettualaisten ja puolalaisten valtiomiesten kanssa. Vuonna 1952 Laidoner tuomittiin 25 vuoden vankeuteen Neuvostoliiton valtion turvallisuusministeriön erityistuomioistuimessa Moskovan Butyrkassa. Hänet lähetettiin Vladimirin vankilaan, jossa hän kuoli 13. maaliskuuta 1953. Hänen jäännöksiään ei ole löydetty, mutta hänet on tiettävästi haudattu vankilan hautausmaalle, jonne laitettiin 1990-luvulla muistolaatta.
Vuonna 2001 Tallinnan itäpuolelle Viimsiin perustettiin Johan Laidoneriin keskittynyt museo.
Laidonerin historiallinen maine Viron asevoimien komentajana ja diktaattori Konstantin Pätsin kakkosmiehenä vuosina 1933-1940 on kiistanalainen kysymys nykyisin. Virossa häntä ylistetään suurena kansallissankarina, mutta tutkija Magnus Ilmjärven ja historioitsija Martti Turtolan mukaan Laidoneria voi pitää maanpetturina.
Anastasia (vuoden 1997 elokuva)
Anastasia on 20th Century Foxin vuonna 1997 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva. Se kertoo Venäjän tsaari Nikolai II:n toiseksi nuorimman, elokuvassa henkiin jääneen Anastasia-tyttären matkasta neuvostoliittolaisesta orpokodista isoäitinsä Venäjän keisarinnan luokse Pariisiin.
Historialliset eroavaisuudet
Anastasia perustuu aitoihin hahmoihin ja tositapahtumiin, mutta varsin löyhästi. Elokuvassa kommunistien vallankumous ja tsaariperheen syrjäyttäminen tapahtuvat nopeasti ja väkivaltaisesti yhden illan aikana, vaikka todellisuudessa Nikolai II:n vallasta luopumisen (ks. Helmikuun vallankumous) ja kommunistien valtaannousun (ks. Lokakuun vallankumous) välillä oli aikaa yli puoli vuotta. Elokuvassa tsaarin perhe murhataan lokakuun vallankumouksen yhteydessä, mikä ei myöskään perustu todellisuuteen, sillä heidät murhattiin myöhemmin Jekaterinburgissa. Venäjän aatelisto oli puolestaan jo vuonna 1916 surmannut munkki Grigori Rasputinin, eikä hän siis ollut enää elossa vallankumouksien aikana 1917.
Elokuvan Neuvostoliittoa ja poliittista vasemmistoa ivailevat yksityiskohdat ja myötämielinen asennoituminen Nikolai II:sta kohtaan ovat aiheuttaneet paikoin närkästystä. Elokuvassa Rasputinin kerrotaan olleen yhteydessä paholaiseen ja siten vastuussa kansan tyytymättömyyteen tsaaria kohtaan. Tyytymättömyyden symboleina näyttäytyvät demonit nimeltä käskyläiset. Tällä tavoin annetaan ymmärtää koko vallankumouksen olleen paholaisesta lähtöisin. Myös lokakuun vallankumoukseen osallistuvat kuvataan julmina, kasvottomina murhamiehinä.
Nimir Abdel-Aziz
pienoiskuva|Nimir Abdel-Aziz Nimir Abdel-Aziz (s. 5. helmikuuta 1992 Haag) on alankomaalainen lentopalloilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Puolassa, Turkissa ja Saksassa, ja on nyttemmin palannut Italiaan. Abdel-Aziz pelasi aiemmin passarina mutta on nykyisin pelipaikaltaan hakkuri. Hän on kuulunut myös vuodesta 2011 alkaen Alankomaiden maajoukkueeseen.
Abdel-Aziz aloitti uransa vuonna 2009 kotimaansa Dynamo Apeldoornissa voittaen yhden Hollannin mestaruuden. Vuodet 2010-2011 hän edusti Landstede Volleybalia, ennen kuin vuonna 2011 siirtyi Italiaan ja Sisley Bellunoon, jota Abdel-Aziz edusti vuoden, ennen kuin siirtyi niin ikään italialaiseen Bre Banca Lannutti Cuneoon. Vuonna 2013 Abdel-Aziz siirtyi Italiasta turkkilaiseen Ziraat Bankası Ankaraan, jota Abdel-Aziz edusti niin ikään vuoden, ennen kuin siirtyi vuonna 2014 nykyiseen seuraansa ZAKSA Kędzierzyn-Koźleen, jossa hän on voittanut kerran liigahopeaa.
Alankomaiden maajoukkueessa Abdel-Aziz on pelannut vuodesta 2011 alkaen. Hänen suurin saavutuksensa siinä on Euroliigan voitto vuonna 2012.
Abdel-Aziz on 201 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kilogrammaa. Hänen lyöntikorkeutensa on peräti 356 senttimetriä ja blokkikorkeutensakin 340 senttimetriä.
Schleswig-Holstein (D182)
Schleswig-Holstein (runkonumero D182) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Hamburg-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 20. elokuuta 1959. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1960 ja otettiin palvelukseen 12. lokakuuta 1964.
KPN
Koninklijke KPN on alankomaalainen langallinen ja langaton televiestintäyritys. Se syntyi vuonna 1998 entisen valtionyhtiön PTT:n yksityistämisessä, ja se on kasvanut yhdeksi suurimmista televiestintäyrityksistä ja muutti pääkonttorinsa alkuperäisestä Haagista uuteen KPN Toweriin Rotterdamissa vuonna 2017 ja työllistää 2000 työntekijää. Se omistaa useita matkapuhelinyhtiöitä Euroopassa, mukaan lukien KPN ja Hi, Simyo Alankomaissa.
pienoiskuva|KPNin pääkonttori [[Rotterdamissa]]
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1994
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1994 olivat 58. maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Italiassa; Bolzanon, Canazein ja Milanon kaupungeissa. Maailmanmestaruuden vei Kanada, joka voitti tasaisessa loppuottelussa Suomen rangaistuslaukauskilpailussa maalein 2–1 (3–2 rl.). Pronssia voitti Ruotsi, joka päihitti pronssiottelussa Yhdysvallat.
Suomi turnauksessa
Suomi pelasi vuoden 1994 kisoissa kahdeksan ottelua, ja eriä se pelasi loppuottelun jatkoerä mukaan laskien yhteensä 25. Ainoa erätappio joukkueelle tuli alkusarjassa Tšekkiä vastaan. Välierässä Suomi voitti Yhdysvallat ylivoimaisesti lukemin 8–0.
Suomi pelasi Milanossa loppuottelussa Kanadaa vastaan. Kanadan joukkueessa pelasivat muun muassa Rob Blake, Paul Kariya, Luc Robitaille, Joe Sakic ja Brendan Shanahan. Ottelu lähti kääntymään lopulta Kanadan eduksi tuomarivirheen takia. Leijonat johti Esa Keskisen kolmannessa erässä tekemällä maalilla 1–0, jonka hän teki Mikko Mäkelän syötöstä. Kanada nousi tasoihin vajaat viisi minuuttia ennen erän loppua, kun Rod Brind’Amour kaatoi Jari Kurrin sääntöjen vastaisesti ja Brind'Amour pääsi etulyöntiasemassa tekemään maalin ohi maalivahti Jarmo Myllyksen. Näin varsinainen peliaika päättyi lukemissa 1–1 ja jatkoerä jäi maalittomaksi. Lopulta Kanada voitti Suomen rangaistuslaukauskilpailussa.
Joukkueet
Lohko A
Lohko B
Pudotuspelit
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.
B-sarja
B-sarja kiekkoiltiin Tanskan Kööpenhaminassa.
Sveitsi nousi A-sarjaan. Kiina putosi C-sarjaan.
C-sarja
C1-sarja pelattiin Slovakiassa 18.-27. maaliskuuta.
C2-sarja
C2-sarja pelattiin Espanjassa 13.-19. maaliskuuta. Sarjaan järjestettiin karsinta marraskuussa 1993. Niissä Viro voitti Liettuan 8-3 kotonaan ja 8-1 vieraissa ja Kroatia voitti Turkin kahdesti kotonaan 34-1 ja 24-0.
Viro nousi C1-sarjaan.
LEGO Ninjagon 9. tuotantokausi - Menneisyyden haamut
Menneisyyden haamut (eng. Hunted) on animaatiosarjan Lego Ninjagon yhdeksäs tuotantokausi, jossa Kai, Cole, Jay, Zane ja Wu kohtaavat Onien ja Lohikäärmeiden-maassa Lohikäärmeiden metsästäjät, heimon jotka nappavat lohikäärmeitä ja käyttävät niiden elementti-voimiaan hyväkseen. Ninjago Cityssä lordi Garmadon ja Garmadonin pojat ovat ottaneet vallan ja Lloyd, Nya, Misako, PIXAL ja Dareth yrittävät selviytyä kaupungissa.
Lähteet
1. https://www.ruutu.fi/ohjelmat/lego-ninjago-masters-of-spinjitzu
Luciano Astudillo
Luciano Astudillo (s. 28. elokuuta 1972) on ruotsalainen sosiaalidemokraattien poliitikko. Hän syntyi Chilessä, mutta varttui Malmössä ja on ollut vuodesta 2006 jäsenenä valtiopäivillä, jossa hän edustaa Malmön kaupungin vaalipiiriä ja täyttää paikan 123.
TIROS
Ensimmäiset TIROS-satelliitit
thumb|TIROS III -satelliitti thumb|TIROS 7 -satelliitti
TIROS-1
Maailman ensimmäinen sääsatelliitti Television Infrared Observation Satellite I eli TIROS-1 laukaistiin radalleen 1. huhtikuuta 1960 Thor-Able -kantoraketilla Cape Canaveralista. Satelliitin radan inklinaatio oli 48 astetta ja ratakorkeus 656-696 km.
Tämän NASAn tilaaman ja operoiman ja RCA-yhtiön valmistaman satelliitin mittalaitteisiin kuului televisiokamera, joka otti kuvia maapallosta 10–30 sekunnin välein ja välitti näin tietoa maa-asemille planeettamme pilvipeitteestä. Satelliitissa oli kaksi kameraa, joista toinen oli varustettu laajakulmaisella linssillä, tarjoten noin 1 207 kilometrin levyisen kuvakentän. Toisen kameran kuvakenttä oli 129 kilometriä.
Satelliitin lähettämä data luettiin maa-asemilla New Jerseyssä ja Havaijilla 35 mm filmille, jossa ne tulostettiin ja kuviin tehtiin käsin tarkemmat rajaukset pilvipeitteestä. Tämän jälkeen kuva välitettiin Yhdysvaltain sääpalvelulle Washingtoniin telefaksina.
TIROS-sarjan ensimmäinen satelliitti vioittui kesäkuussa 1960, jolloin se oli ehtinyt toimia 78 päivän ajan. Siihen mennessä se oli välittänyt Maahan 22 952 kuvaa. Tämän satelliitin laukaisua voidaan pitää merkittävänä askeleena maailman erilaisten sääsatelliittihankkeiden kehittymiselle.
Myöhemmät TIROS-satelliitit
TIROS II laukaistiin radalle pian ensimmäisen satelliitin vioituttua. Laukaisu tehtiin jo saman vuoden marraskuussa (23.11.1960) ja sillä oli mukanaan nyt myös ensimmäistä kertaa infrapunailmaisin sekä kaksikanavainen radiometri.
TIROS III laukaistiin avaruuteen vuotta myöhemmin 10. syyskuuta 1961. Ensimmäistä kertaa satelliitin avulla tarkkailtiin hirmumyrskyn etenemistä. TIROS 3 seurasi hirmumyrsky Estherin liikkeitä Kap Verden lähistöllä. Näin sääsatelliitit todettiin myös varsin hyödyllisiksi myrskyjen varoittajina.
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva)
thumb|[[Judy Garland Dorothyn roolissa.]] Ihmemaa Oz (The Wizard of Oz) on vuonna 1939 ensi-iltansa saanut Victor Flemingin ohjaama elokuvamusikaali. Sen pääosassa on Judy Garland. Elokuva perustuu L. Frank Baumin vuonna 1900 ilmestyneeseen lastenkirjaan Ihmemaa Oz. Elokuva ei ollut mikään erityisen suuri tapaus ensi-iltavuotenaan, mutta myöhemmin lähinnä television ansiosta se on noussut todelliseksi klassikoksi. American Film Institute valitsi elokuvan kymmenen kaikkien aikojen parhaimman elokuvan joukkoon sekä parhaaksi koko perheen elokuvaksi. Elokuvan kuuluisin laulu on Over the Rainbow, jonka American Film Institute valitsi kaikkien aikojen parhaaksi elokuvalauluksi. Elokuvassa kohtaukset Kansasissa ovat mustavalkoisia, kun taas kohtaukset Ihmemaassa ovat värillisiä. Elokuva oli myös ehdolla kuuteen Oscar-palkintoon ja se voitti niistä kaksi: paras musiikki ja paras laulu.
TIROS
Myöhemmät TIROS-satelliitit
TIROS IV oli edeltäjiensä kaltainen. Se laukaistiin avaruuteen 8. helmikuuta 1962. Satelliitin kameraa oli parannettu ja ensimmäistä kertaa siihen kuului paranneltu linssijärjestelmä, joka mahdollisti tarkemman kuvan. Satelliitin varustukseen kuului kaksi radiometriä ja nauhuri, joka taltioi kuvaustiedon, kun satelliitti oli maa-asemien ulottumattomissa. TIROS IV oli toiminnassa 161 päivän ajan.
TIROS V oli kokoonpanoltaan samanlainen kuin TIROS IV. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta-raketilla 19. kesäkuuta 1962. Laukaisussa tapahtuneen häiriön ansiosta satelliitti joutui hieman elliptiselle radalle perinteisen ympyräradan sijaan. Satelliitin radan kaltevuustasoa eli inklinaatiota nostettiin hieman, jotta TIROS V kykenisi paremmin tarkkailemaan maapallon napa-alueiden säätilaa. Tämä satelliitti välittikin alkuaikojen parhaat satelliittikuvat pohjoiselta pallonpuoliskolta ja sen jääpeitteestä. TIROS V oli toiminnassa 321 päivän ajan.
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva)
Elokuva muistuttaa nimeltään, päähahmoltaan ja myös juoneltaan melkoisesti Lewis Carrollin kirjaa Liisan seikkailut ihmemaassa – tosin kriitikot ovat sanoneet sen olevan pohjimmiltaan yhtä perusamerikkalainen kuin Carrollin teos on peribrittiläinen.
TIROS
Myöhemmät TIROS-satelliitit
TIROS VI laukaistiin avaruuteen Thor Delta-kantoraketilla 18. syyskuuta 1962. Sen lentoradan korkeus oli 609-650 km j kiertoaika 97 minuuttia. Se oli hyvin edeltäjänsä kaltainen satelliitti, jonka tehtäviin kuului myös pohjoisen pallonpuoliskon lumipeitteen havainnot. Tämä satelliitti oli toimintakuntoinen 389 päivän ajan.
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva)
Juoni
Dorothy Gale (Judy Garland) on orpotyttö, joka elää maatilalla Kansasissa tätinsä, setänsä ja kolmen työmiehen kanssa. Dorothy ei pidä elämästään Kansasissa ja haaveilee pääsevänsä kauas pois "sateenkaaren tuolle puolen". Erityisen paljon Dorothylle tuottaa harmia opettajatar neiti Gulch. Eräänä päivänä Dorothy joutuu keskellä matkaansa myrskyn silmään ja hän pakenee taloonsa, joka nousee myrskyn mukana ilmaan. Dorothy huomaakin olevansa koiransa Toton kanssa värillisessä ihmeellisessä Ozin ihmemaassa sateenkaaren toisella puolella. Talo on pudonnut Idän pahan noidan päälle ja Dorothya tulevat onnittelemaan ja juhlimaan Pohjoisen hyvä noita Glinda sekä Ozin ihmemaailman outo pikkuväki, maiskiset. Paikalle tulee myös uhkailemaan Idän pahan noidan vielä ilkeämpi sisko Lännen paha noita (joka näyttää aivan neiti Gulchilta), mutta hän ei mahda Pohjoisen hyvälle noidalle mitään. Lahjaksi Dorothy saa Glindalta Idän pahan noidan punaiset kengät, joissa on taikavoimia.
TIROS
Myöhemmät TIROS-satelliitit
TIROS VII laukaistiin avaruuteen 19. kesäkuuta 1963. Satelliitti välitti Maahan 30 000 kuvaa maapallon pilvipeitteestä. Se oli toimintakuntoinen 1809 päivän ajan aina kesäkuuhun 1968 saakka.
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva)
Juoni
Dorothy tajuaa, että hänen on päästävä takaisin Kansasiin perheensä luokse. Glinda neuvoo häntä menemään keltaista tiilitietä pitkin Smaragdikaupunkiin päävelho Ozin luokse, joka varmaan tietää asiaan ratkaisun. Matkallaan Dorothy tapaa Variksenpelättimen, joka haluaisi itselleen aivot, Tinamiehen, joka haluaisi itselleen sydämen sekä pelokkaan Leijonan, joka haluaisi itselleen rohkeutta. Kolmikko muistuttaa kotitilan työmiehiä. Yhdessä nelikko päättää lähteä esittämään toiveensa päävelholle ja alkaa pitkä matka kohti Smaragdikaupunkia.
TIROS
Myöhemmät TIROS-satelliitit
Ensimmäinen analoginen TIROS-sarjan APT-lähetysjärjestelmä (Automatic Picture Transmission) koki päivänvalonsa joulukuussa 1963, kun Maata kiertävälle radalle laukaistiin TIROS VIII (21.12.1963). Satelliitti kykeni nyt lähettämään reaaliaikaista tietoa maapallon sääilmiöistä. Maa-asemat vastaanottivat satelliitista jokaisen ylityksen yhteydessä kolme kuvaa. Tässä satelliitissa ei ollut lainkaan radiometrejä. Satelliitti oli toiminnassa 1287 päivää ja se sammutettiin 1. heinäkuuta 1967.
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva)
Juoni
Dorothy ja Toto joutuvat lopulta pahan noidan sieppaamiksi, mutta Toto pääsee karkuun ja tuo Variksenpelättimen, Tinamiehen ja Leijonan paikalle. Dorothy roiskuttaa vettä Pahan noidan päälle ja tämä sulaa kuoliaaksi. Päänoita antaa tämän jälkeen Variksenpelättimelle, Tinamiehelle ja Leijonalle diplomit. Palatakseen Kansasiin Dorothyn käsketään napsauttaa punaisia kenkiään kolme kertaa. Sen tehtyään hän herää kotiväkensä keskeltä Kansasista. Nyt Dorothy tajuaa, että koti on paras paikka maailmassa.
Myöhempi arvostus
Ihmemaa Oz valittiin vuonna 1989 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
TIROS
Myöhemmät TIROS-satelliitit
Kymmenes TIROS eli TIROS X oli viimeinen ensimmäisen sukupolven TIROS-satelliitti. Se laukaistiin avaruuteen 2. heinäkuuta 1965. Varustukseltaan se oli hyvin samankaltainen kuin ensimmäiset TIROS-satelliitit. Laukaisu tehtiin jälleen aurinkosynkrooniselle radalle. Satelliitti välitti päivittäin maa-asemilleen 400 kuvaa maapallon pilvipeitteestä. TIROS X oli toiminnassa 730 päivän ajan, kunnes se sammutettiin 1. heinäkuuta 1967.
thumb|ITOS-satelliitti
TIROS-satelliittien uusi sukupolvi
Tiros-satelliittien pohjalta rakentui laaja sääsatelliittien havaintoverkosto. Edeltäjiään kehittyneempien TIROS M -sarjan satelliittien laukaisut aloitettiin pian 1970-luvun alussa. Näihin lukeutuivat ITOS-satelliitit (The Improved TIROS Operational System Satellites) ja NOAA 1–6 -satelliitit.
Kehittyneempi TIROS
Uusi TIROS-satelliittien sukupolvi syntyi vuonna 1978, kun avaruuteen laukaistiin lokakuussa kokeellinen TIROS-N -satelliitti (Advanced TIROS). Tämän pohjalta ovat rakentuneet kaikki uudemmat NOAA-satelliitit aina NOAA 17 -satelliittiin saakka.
Bruce Cale
Bruce Cale (s. 1939 Leura, Uusi Etelä-Wales) on australialainen jazz-kontrabasisti ja säveltäjä. Hän varttui Katoombassa ja aloitti 9-vuotiaana viulunsoiton. 18-vuotiaana hän oli jo aloittanut ammattimaisen työskentelyn kontrabasistina Sydneyssä. 1960-luvun alussa Cale kuului Bryce Rohden kvartettiin, joka on historiallisesti huomattava kokoonpano maassaan. Vuonna 1965 Cale muutti Englantiin. Hänelle myönnettiin siellä Down Beat Jazz Study Grant, jonka turvin hän lähti vuonna 1966 Yhdysvaltoihin, jossa hän vietti yksitoista vuotta. Hänen yhteistyökumppaneitaan olivat Rohden lisäksi Phil Woods, John Handy, Zoot Simms, Ernie Watts, Toshiko Arkiyoshi, John Klemmer ja Mike Nock.
Cale on teoksissaan muun muassa yhdistellyt afroamerikkalaisia, brasilialaisia ja nykyeurooppalaisia rytmejä. Hän on joissain sävellyksissä hyödyntänyt improvisaatiota. Hänen orkesteriteoksiaan on julkaistu levytettyinä. Hän sai oppia George Russellilta.
St. Mirren FC
Saint Mirren Football Club on vuonna 1877 perustettu jalkapalloseura Paisleysta, Skotlannista. Joukkue pelaa kaudella 2021-2022 Skotlannin pääsarjassa Skotlannin Valioliigassa.
Heinz Linge
Heinz Linge (23. maaliskuuta 1913 Bremen Saksan keisarikunta – 24. kesäkuuta 1980 Bremen, Länsi-Saksa) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen palvelija ja palveluskunnan johtaja. Linge liittyi vuonna 1932 kansallissosialistiseen puolueeseen ja SS:ään. Vuonna 1933 hänet siirrettiin SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin ja vuonna 1935 hotellikoulun kurssin jälkeen Hitlerin sotilaspalvelijaksi, josta hänet vuonna 1939 ylennettiin Hitlerin henkilökohtaiseksi sotilaspalvelijaksi. Korkein arvo SS-Sturmbannführer.
Kolmannen valtakunnan viimeisinä päivinä Hitler käski Lingeä ja adjutanttiaan Otto Günscheä hävittämään ruumiinsa ja vaimonsa Eva Braunin ruumiit. Linge oli ensimmäinen, joka näki Hitlerin kuolleena.
Linge joutui 2. toukokuuta 1945 puna-armeijan sotavangiksi. Lingeä kuulusteltiin NKVD:ssä vuosina 1948–1949. Josif Stalinille Hitleristä kirjoitettu kirja perustui pitkälti hänen ja Hitlerin adjutantti Otto Günschen kuulusteluihin. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 25 vuodeksi pakkotyöhön. Linge vapautettiin kuitenkin jo vuonna 1955 Saksan liittotasavaltaan.
BAe 146
BAe 146 on brittiläinen lyhyen matkan nelimoottorinen matkustajalentokone, josta on tehty useita eri modifikaatioita.
Historia
Hawker Siddeley Aviation ilmoitti suunnittelevansa uutta lyhyen matkan hiljaista nelimoottorista konetta elokuussa 1973. Alun perin nimeä HS 146 kantaneen koneen kehitysprojekti joutui kuitenkin vaikeuksiin taloudellisten ongelmien vuoksi, mutta koneen suunnittelua jatkettiin rajoitetusti. Vuonna 1977 Hawker Siddeley joutui vastamuodostuneen British Aerospacen alaisuuteen, jolloin BAe antoi luvan jatkaa koneen suunnittelua. BAe:n hallitus hyväksyi 10. heinäkuuta 1978 projektin, jonka nimi vaihtui BAe 146:ksi, täyden kehitystyön aloituksen. 3. syyskuuta 1981 projektin tuloksena syntynyt BAe 146-100 lensi ensilentonsa.
Malliversiot
BAe 146-200 on pidennetty versio 146-100:sta. Se on suurelta osin edeltäjänsä kaltainen, mutta 2,39 metriä pidempi, jonka ansiosta lattian alaiset rahtitilat ovat 35 % suuremmat. Ensimmäinen 146-200 sarjan kone lensi ensilentonsa elokuun ensimmäinen päivä vuonna 1982. Kaksi BAe 146-200QC -sarjan konetta muunneltiin vuonna 2013 Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisten ilmavoimien tarpeisiin. Koneet saivat mallitunnuksen C3, ja ne oli varustettu infrapuna torjuntavarustuksella ja lämpöhakuisten ohjusten torjutaan tarkoitetuilla soihduilla. Koneita oli tarkoitus käyttää Afganistanissa.
BAe 146-300 on vielä pidemmäksi venytetty versio, joka lensi ensilentonsa vasta vuonna 1987. Viimeinen varsinainen 146-sarjan kone valmistui vuonna 1993, mutta seuraajana oli uudistettu Avro RJ -sarja.
pienoiskuva|[[Blue1:n Avro RJ-85]] pienoiskuva|[[British Airwaysin Avro RJ-100]]
Avron RJ-sarja
Avro RJ Avroliner-sarja sisältää kolme erikokoista matkustajalentokonetyyppiä sekä kaksi businessversioita. Eroavaisuuksia BAe 146 -sarjan koneisiin ovat muun muassa RJ-sarjassa käytettävät tehokkaammat moottorit sekä vahvistetut siipirakenteet, runko ja laskutelineet. Täten RJ-sarjan koneilla voidaan operoida raskaammilla lasteilla ja pidemmillä reiteillä kuin BAe-koneilla. Lisäksi RJ-sarjassa on perinteisen avioniikan tilalla digitaalinen avioniikka ja sillä on kelpuutus CATIIIa-automaattilaskeutumisiin, myös CATIIIb-automaattilaskeutuminen on optiona. Avro RJ Avrolinerit tunnetaan hiljaisuudestaan, joten niillä voi lentää melurajoituksiltaan vaativimmillekin kentille.
RJ-sarjan suurimpaan versioon Avro RJ100:een mahtuu matkustamovariaatiosta riippuen 99–125 matkustajaa. Kotimaisista lentoyhtiöistä konetyyppi oli aiemmin käytössä Blue1:lla.
RJ-sarjan pienimpään versioon Avro RJ70:een mahtuu matkustamovariaatiosta riippuen 70–94 matkustajaa. RJ70:sta on olemassa myös businessversio, Avro RJ70 Business Jet.
Friedrichshafen FF 33
Friedrichshafen FF 33 oli saksalaisen Friedrichshafen Flugzeugbaun suunnittelema ja valmistama kaksitasoinen ja yksimoottorinen vesi- ja tiedustelulentokone, joka esiteltiin loppuvuodesta 1914.
Konetta käytettiin Saksan ja Suomen lisäksi ainakin Bulgariassa, Hollannissa, Puolassa, Ruotsissa ja Tanskassa.
Tiedusteluversiot
Tiedusteluversiot olivat FF 33:n erilaisia variaatioita, joissa oli eri moottorivaihtoehtoja, varustuksia, kellukkeita ja siipirakenteita. Perusmalli esiteltiin vuoden 1914 lopulla, ja se oli hyvin tavanomainen puurakenteinen lentokone, jossa ohjaaja istui taaemmassa ohjaamossa. Edeltäneen FF 29:n tavoin lentokoneen voimanlähteenä oli 120 hevosvoiman Mercedes D.II -moottori. FF 33 poikkesi edeltäjästään vain vähän lukuun ottamatta kellukkeiden muotoa. Perusmallia rakennettiin ainoastaan kuusi kappaletta.
Seuranneessa FF3b-mallissa ohjaajan paikka siirrettiin etuohjaamoon, tähystäjän siirtyessä konekiväärillä aseistettuun takaohjaamoon. FF 33b-malli varustettiin myös tehokkaammalla 160 hevosvoiman Maybach-moottorilla, jonka jäähdytin asennettiin etuohjaamon eteen moottorin sivulle. Etuosastaan oli tasaleveät ja perän suuntaan yhteen pisteeseen kapenevat kellukkeet olivat portaalliset. Mallia valmistettiin viisi kappaletta.
FF 33e oli edeltäjiensä kaltainen poiketen niistä lähinnä kellukkeiden sijoituksessa ja muodossa. Pääkellukkeiden pituutta lisättiin, takakelluke poistettiin ja sen tilalle tuli pitkä, koneen rungon alla sijainnut sivuperäsin. Mallin voimanlähteenä oli 150 hevosvoiman Benz Bz.III -moottori, jonka jäähdytin asennettiin ylemmän siiven etureunaa vasten. E-malli oli ensimmäinen, joka varustettiin radiolaittein, vaikkakin vain lähettimillä. Mallia valmistettiin maaliskuusta 1915 alkaen kaikkiaan 188 kappaletta. Viimeinen sarja luovutettiin syyskuun 1917 tammikuun 1918 välillä ja siihen kuului ainoastaan kaksin ohjaimin varustettuja koulukoneita. Viimeinen tiedusteluversio oli FF 33j, jonka merkittävin tuntomerkki oli spinneri. J-mallin varustukseen kuuluivat myös aiemmista malleista poiketen sekä radiolähetin että -vastaanotin.
Tiedustelukonemalleista viimeinen oli FF33s, joka oli sama kuin FF33j varustettuna kaksoisohjaimin. Konemallia käytettiin ainoastaan koulukoneena.
Hävittäjäversiot
Hävittäjäversioiden selkeiden ero tiedusteluversioihin oli pienempi koko ja uusittu siipirakenne, jolla pyrittiin parantamaan liikehtimiskykyä. Hävittäjäversioiden voimalaitteena oli alkuun 150 hevosvoiman Benz-moottori. Ensimmäinen kaksipaikkainen hävittäjä oli lokakuussa 1915 esitelty FF 33f, jonka aseistuksena oli tähystäjän käsinsuunnattava Parabellum-tykki. Mallia valmistui lopulta ainoastaan viisi kappaletta ennen kuin uusi FF 33h-malli korvasi sen. Uuden version rungon etuosa oli suunniteltu uudelleen, kuten myös kellukkeet ja ohjainpinnat. Kellukkeissa otettiin käyttöön niiden välille asennetut metalliputkikannakkeet. Lisäksi muutamat ohjainkaapelit kaksinkertaistettiin toimintavarmuuden lisäämiseksi, mikäli kone saisi osumia taistelussa. H-malli otettiin palveluskäyttöön tammikuussa 1916 ja muutamassa vuorokaudessa koneita saatiin palvelukseen kaikkiaan 45 kappaletta.
Syyskuussa 1916 esiteltiin paranneltu FF 33l, joita valmistui kaikkiaan 135 kappaletta. Uuden mallin runkoa ja siipien kärkiväliä oli lyhennetty edelleen ja koneisiin oli asennettu spinneri. Mallissa oli hyvin onnistuttu yhdistämään liikehtimis- ja suorituskyvyt. Malliin lisättiin myös kiinteä eteenpäin ampuva konekivääri, mutta osassa koneita ase korvattiin radiolaitteilla.
Puola
Versailles’n rauha antoi laillisen mahdollisuuden Gdańskin ympäristön haltuunottoon saksalaisilta. 10. helmikuuta 1920 puolalaiset joukot saavuttivat Puckin, jossa oli saksalaisten hylkäämä merilentotukikohta. Konstanty Jacyniczin komentama 1. meripataljoona otti tukikohdan valvontaansa. Jacynicz määräsi Wiktoryn Kaczynskin lentolaivueen muodostajaksi ja komentajaksi. Tukikohdassa oli neljä lentokonehallia, 700 × 350 -metrinen ruohokenttä sekä 800 × 100 -metrinen betoninen laituri renkailla varustettujen vesilentokoneiden käyttämiseksi, mutta sieltä löytyi ainoastaan joitakin tuhottuja lentokoneita. Romuista saatiin kunnostetuksi kaksi, Friedrichshafen FF33h ja Fokker D.VII, olivat siten uolan meri-ilmavoimien ensimmäiset lentokoneet. FF33h teki ensilentonsa 15. heinäkuuta 1920, joka on myös meri-ilmavoimien vuosipäivä.
Kaluston täydentämiseksi Danzigista saatiin ostetuksi neljä vesilentokonetta: Friedrichshafen FF 33E, Friedrichshafen FF 33L, Friedrichshafen FF 49b ja Lübeck-Travemünde F4.
Suomi
Suomen ilmavoimille (silloisille Ilmailuvoimille) ostettiin helmikuussa 1918 Saksasta kahdeksan lentokonetta, joista kaksi oli FF 33E-koneita. Ensimmäinen saapui 20. huhtikuuta 1918 höyrylaiva Virgolla Vaasaan ja toinen kesällä 1918. Koneiden saksalaiset tunnukset olivat 1999 ja 1998, suomalaiset F16 ja F24, myöhemmin S58/18 ja S73/18, jälkimmäisen koneen viimeisin rekisteritunnus 2A301. Ensimmäinen kone tuhoutui moottorihäiriön seurauksena Turussa 11. elokuuta. Toinen kone pysyi luetteloissa vuoteen 1923 saakka.
Kolmas kone ostettiin 26. marraskuuta 1918 Tallinnan saksalaiselta lentoasemalta. Kone sai tunnuksen C83/18 ja se poistettiin luetteloista 1. elokuuta 1919.
Suomen ilmailuvoimien komentajan, kapteeni Carl Seberin, adjutantin, luutnantti Conrad von Bülow-Bothkampin (*26. kesäkuuta 1895 † 11. elokuuta 1918 Turku ), ohjaama kone syöksyi palavana mereen Turun merilentoaseman lähellä 11. elokuuta 1918.
Ruotsi
Ruotsin merivoimien lentojoukot ostivat huhtikuussa 1918 viisi Friedrichshafenin lentokonetta, joista kolme oli mallia FF 33e ja kaksi FF 33l. Kaikki koneet olivat aseistamattomia ja ne oli varustettu 150 hevosvoiman Benz-moottorein. Ostetut koneet saapuivat Tukholmaan syyskuussa 1918. Tukholmalainen Gälarvarvet (TDS) valmisti laivastolle kaksi FF 33l (No 18 ja 19) ja kolme FF 33e konetta. Merivoimissa koneet oli sijoitettu Hägernäsiin.
Kun Ruotsin ilmavoimat perustettiin vuonna 1926 kaksi FF 33l ja kaksi FF 33e konetta siirrettiin koulukoneina uudelle puolustushaaralle. Ilmavoimissa FF 33l koneet saivat uudet tunnusnumerot 218 ja 219. Luovutetut FF 33e koneet, joista toinen oli Saksasta ostettu ja toinen Ruotsissa valmistettu, saivat tunnusnumeroikseen 216 ja 222. Ilmavoimat antoi koneille mallinimeksi Sk 2 ja ne sijoitettiin lennosto F2:een. Koneita käytettiin tähystäjien kouluttamiseen. Koneista 216 ja 222 tuhoutuivat pakkolaskuissa ja poistettiin koneluettelosta vuonna 1927. Koneet 218 ja 219 todettiin vanhentuneiksi ja poistettiin koneluettelosta kaksi vuotta myöhemmin.
Tekniset tiedot
pienoiskuva|Friedrichshafen FF.33L Oheiset tiedot koskevat mallia Friedrichshafen FF 33e.
Puhtaat valkeat lakanat
Puhtaat valkeat lakanat on vuosina 1993–1996 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan käsikirjoitti Raija Oranen ja ohjasi Ilkka Vanne, Juhani Tiikkainen ja Sina Kujansuu.
Movimiento Revolucionario Túpac Amaru
Parhaimmillaan liikkeellä oli noin sata aktiivista jäsentä ja sen johtajana toimi Víctor Polay Campos vuoteen 1992 asti ja Néstor Cerpa Cartolini kuolemaansa 1997 saakka.
Liikkeen viimeinen merkittävä teko oli Japanin suurlähettilään virka-asunnon panttivankikriisi. 14 sissiä tunkeutui virka-asuntoon joulukuussa 1996 ja otti 72 panttivankia. Kriisi päättyi 4 kuukauden jälkeen huhtikuussa 1997, kun armeija hyökkäsi virka-asuntoon presidentti Alberto Fujimorin käskystä, pelasti yhtä lukuun ottamatta kaikki panttivangit ja surmasi kaikki sissit. Suurlähetystöstä vangittiin ainakin yksi MRTA:n jäsen. Hänet likvidoitiin oikeudenkäynnin estämiseksi, jotta ei olisi selvinnyt mitkä tahot olivat sopineet operaatiosta. On myöhemmin paljastunut että ainakin kolme tai jopa kahdeksan sissiä surmattiin antautumisen jälkeen.
Puhtaat valkeat lakanat
Osa sarjan näyttelijöistä – kuten Miitta Sorvali – oli jo ennestään suurelle yleisölle tuttuja, kun taas monelle nuoremman polven näyttelijälle se oli ponnahduslauta omalle uralle. Esimerkiksi Sari Havas, Emilia Pokkinen ja Perttu Pesä olivat sarjan kuvausten aikaan vielä näyttelijäopiskelijoita.
Sarjan pohjalta on julkaistu romaani Puhtaat valkeat lakanat (Gummerus, 1996) sekä sen jatko-osa Puhtaat valkeat lakanat: Onnela (Gummerus, 1997), jonka tapahtumia ei nähty televisiossa.
Puhtaat valkeat lakanat saa jatkoa Seurassa. Raija Orasen kirjoittama kahdeksanosainen jatkotarina alkaa Seuran joulunumerosta 2018. Sen tapahtumat sijoittuvat vuosituhannen alkuun.
Tuotanto
Tuottaja Solja Kievarin mukaan sarjan roolituksessa käytettiin melko tarkkaa harkintaa ja esille haluttiin tuttujen näyttelijöiden ohella uusia kasvoja. Näyttelijät valittiin Suomessa tuolloin vielä harvinaisten koekuvausten perusteella ja tavoitteena oli löytää sellaiset henkilöt, joiden kautta tuli uskottava tunne oikeasta perheestä. Kievarin mielestä sarjan suosio perustui ratkaisevasti Raija Orasen käsikirjoitukseen, jonka muokkaukseen osallistuivat Orasen ja Kievarin lisäksi ohjaaja Ilkka Vanne ja dramaturgi Elina Halttunen.
Sarjaan tehtiin ensin 20 osaa, joiden esittäminen alkoi marraskuussa 1993 ja päättyi maaliskuussa 1994. Sarjasta tuli hetkessä erittäin suosittu ja sitä seurasi viikoittain yli miljoona katsojaa. Tuotantoa jatkettiin ja sarjaa tehtiin 20 osaa lisää. Toinen kausi alkoi televisiossa lokakuussa 1994 ja jatkui kevääseen 1995. Pääsiäisenä 5. – 8. huhtikuuta 1996 esitettiin vielä neljä uutta osaa, joihin sarja päättyi. Sarja uusittiin kokonaisuudessaan touko–lokakuussa 1999.
Kymmenen lisäjakson suunnitelmat sarjaan olivat jo loppusuoralla, mutta ne kariutuivat. Näistä tapahtumista Oranen kirjoitti vuonna 1997 julkaistun romaanin Puhtaat valkeat lakanat: Onnela – Varjot, autere ja aamurusko.