cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vasco Gonçalves
Sotilasura
Gonçalves syntyi Sintrassa Lissabonin lähellä vauraaseen keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli ammattimainen jalkapalloilija ja myöhemmin valuutanvaihtaja. Gonçalves valmistui Portugalin sotilasakatemiasta pioneeriksi vuonna 1942. Hän sai 1946 luutnantin arvon ja oli myöhemmin opettajana sotilasakatemian silta- ja tieosastolla. António de Oliveira Salazarin oikeistodiktatuurin aikana hän kuului toisinajattelevien upseerien piiriin, joka suunnitteli vuonna 1959 nostavansa presidentinvaalit hävinneen kenraali Humberto Delgadon valtaan kaappauksella, mutta hankkeesta luovuttiin. Gonçalves palveli 1960-luvulla ansiokkaasti taisteluissa Angolan ja Mosambikin vapautusliikkeitä vastaan. Hän yleni vuonna 1967 everstiluutnantiksi. Juuri pitkään jatkuneet tappiolliset Portugalin siirtomaasodat kypsyttivät upseeriston kääntymään diktatuuria vastaan.
Counter-Strike (pelisarja)
Kehityshistoria
Heinäkuussa 2004 Valve ilmoitti julkaisevansa Counter-Strike: Sourcesta beeta-version, jota pääsevät kokeilemaan Valven CyberCafe-palvelun asiakkaat ja Counter-Strike: Condition Zeron lailliset omistajat. Half-Life 2 julkaistiin Steam-palvelussa 7. lokakuuta vuonna 2004 ostettavaksi, mutta ei pelattavaksi. Tässä yhteydessä ostajille annettiin saman tien virallinen Counter-Strike: Source -versio pelattavaksi.
Vasco Gonçalves
Neilikkavallankumous ja pääministerikausi
Huhtikuun 1974 neilikkavallankumouksessa upseereista muodostunut MFA syöksi diktaattori Marcello Caetanon vallasta. Gonçalves kutsuttiin mukaan salaliittoon vuonna 1973, koska hänet tunnettiin mielipiteiltään radikaalina ja hän oli everstinä muita salaliittolaisia korkea-arvoisempi. Hänet ylennettiin vuonna 1974 aivan vallankumouksen alla prikaatikenraaliksi ja vallankumouksen jälkeen 1975 kenraaliksi. Gonçalvesin katsottiin olevan lähellä Álvaro Cunhalin johtamaa Portugalin kommunistista puoluetta (PCP), ja hänen on väitetty jopa olleen salaa sen jäsen. PCP:llä oli suuri vaikutusvalta MFA:ssa, jossa se edusti keskilinjaa äärivallankumouksellisten ja maltillisten vasemmistolaisten välissä.
Counter-Strike (pelisarja)
Kehityshistoria
CS:GO alkoi alun perin Hidden Path Entertainmentin työstä siirtää Counter Strike: Source Xbox Live Arcadeen. Kehityksen aikana Valve näki pelissä potentiaalin laajentaa Counter-Strike-sarjaa, ja Global Offensiven kehitys alkoi vuonna 2010. Pelin kehitys julkistettiin 12. elokuuta 2011. Julkaisun jälkeen Valve on säännöllisesti päivittänyt peliä ja sen sisältöä, kuten aseita ja karttoja. Valve esitteli pelille 13. elokuuta 2013 Team Fortress 2 ja Dota 2 -tyylisen kosmetiikkapäivityksen nimeltä Arms Deal Update. Näin ollen aseita voi värjätä erilaisilla "aseviimeistelyillä". Lisäksi pelaajat voivat nyt vaihtaa aseiden paikkaa varusteluettelossa ja tavaraluettelossa.
Kilpapelaaminen
300px|thumb|right|Kuva vuoden 2014 ESL Onen [[Kölnin ottelusta.]]
Vasco Gonçalves
Neilikkavallankumous ja pääministerikausi
thumb|upright|Gonçalves puhuu tiedotustilaisuudessa pääministerikaudellaan. MFA nosti Gonçalvesin pääministeriksi Adelino da Palma Carlosin erottua heinäkuussa 1974. Gonçalves johti neljää peräkkäistä hallitusta, joiden kokoonpanot vaihtelivat. Hallituksen yläpuolella toimi kansallisen pelastuksen juntta, jota johtivat aluksi konservatiiviset kenraalit, mutta syyskuussa 1974 presidentiksi tuli vapaamielisempi Francisco da Costa Gomes. Juntta korvattiin maaliskuussa 1975 vallankumousneuvostolla, johon Gonçalves kuului. Hänen vaikutusvaltansa oli kuitenkin hänen muodollista asemaansa suurempi. Pääministerinä hän tuli tunnetuksi pitkistä ja kiihkeän aatteellisista puheistaan.
Counter-Strike (pelisarja)
Kilpapelaaminen
Counter-Strike-sarjan pelit ovat erittäin tunnettuja ja suosittuja kilpapelejä. Counter-Strike on 4. suurin kilpapeli palkintorahojen määrässä vuoden 2016 alkupuolella. Counter-Strike: Global Offensive oli kolmanneksi suosituin kilpapeli vuoden 2014 marraskuussa. Counter-Strike: Condition Zerolle ei kasvanut kilpailullista kulttuuria huonon menestyksensä vuoksi. Counter-Strike: Sourcesta kilpailullinen yhteisö ei riemastunut. Pelaajat valittelivat mm. sitä että peli oli liian identtinen edellisten pelien kanssa. Muuta kritiikkiä tuli myös aseiden tuntumasta ja rekyylistä.
Axel Heibergin saari
Axel Heibergin saari on saari pohjoisessa Kanadassa. Saari on suurin aikaisemmin Norjan omistamista Sverdrupinsaarista, jotka luovutettiin Kanadan omaisuudeksi vuonna 1930. Axel Heibergin saaren pinta-ala on 43 178 km². Saari on 31. suurin maailmassa ja 7. suurin Kanadassa. Saaren korkein huippu on Outlook Peak, 2 210 m merenpinnasta.
Vasco Gonçalves
Neilikkavallankumous ja pääministerikausi
Gonçalvesin hallitus päätti antaa Portugalin siirtomaille itsenäisyyden, kansallistaa pankit, vakuutusyhtiöt ja suurimmat teollisuudenalat, käynnistää maareformin sekä säätää lait työläisten vähimmäispalkasta ja palkallisista lomista. Seurauksena oli hintojen nousu, levottomuuksia ja hallituksen politiikan vastaista liikehdintää erityisesti Portugalin pohjoisosissa. Maaliskuussa 1975 nähtiin epäonnistunut oikeiston vallankaappausyritys. Gonçalves jatkoi pääministerinä vielä huhtikuun 1975 vaalien jälkeen, mutta heinäkuussa 1975 uuden parlamentin suurin puolue, Mário Soaresin johtama sosialistinen puolue (PS), lähti hallituksesta ja käynnisti kansalais­tottelemattomuus­kampanjan painostaakseen hallituksen eroamaan. Gonçalves kieltäytyi eroamasta, mutta sisällissotaa pelännyt presidentti Costa Gomes erotti hänet syyskuun 1975 alussa.
Axel Heibergin saari
Axel Heibergin saari tunnetaan myös erikoisista eoseenikaudelta peräisin olevista kivettyneistä metsistä, alueen ilmastosta ja vähästä mineralisoitumisesta johtuen voidaankin puhua lähinnä muumioitumisesta. Tutkimusten tuloksena tiedetään alueella kasvaneen luhtametsiä, joiden valtapuina oli kiinanpunapuita (Metasequoia).
Vasco Gonçalves
Neilikkavallankumous ja pääministerikausi
Gonçalves vetäytyi politiikasta pääministerikautensa jälkeen. Seuraajiaan hän piti vastavallankumouksellisina oikeistolaisina. Poliittiset vastustajat väittivät PCP:n ja Gonçalvesin uhanneen Portugalin demokratiaa, mitä hän itse piti pelkkänä panetteluna.
Luettelo Suomen taajamista 1995
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa lääni tai läänit, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.1995 mukaiset. Kunta- ja läänijako on ajankohdan 1.1.1996 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu myöhemmin kuntaliitosten myötä.
Axel Heibergin saari
Saaren historia
Saarella on ollut satunnaista inuitti asutusta kauan ennen eurooppalaisten saapumista Pohjois-Amerikan mantereelle. Norjalaisen tutkimusmatkailija Otto Sverdrupin saapuessa saarelle 1900-luvun alussa saarella ei ollut pysyvää asutusta ja hän valtasi saaren Norjan omaisuudeksi ja nimesi sen tutkimusmatkansa rahoittajan, norjalaisen Ringnes-panimon johtajan Axel Heibergin mukaan. Saaren ollessa Norjan omistuksessa rannikoita tutki ja kartoitti useita retkikuntia. Vuonna 1930 saari siirtyi Kanadan omaisuudeksi ja on nykyisin osa Nunavutin territoriota. 1940-luvun loppupuolella alueella suoritettiin ensimmäinen ilmakuvakartoitus Yhdysvaltain ilmavoimien operaatio Polariksen yhteydessä. Vuonna 1955 Kanadan geologisen tutkimuslaitoksen geologit N. J. McMillan ja Souther tutkivat saaren sisäosia ja heidän tutkimustuloksensa etenkin Bundejäätiköltä saaren luoteisosasta olivat ensimmäiset jotka huomioitiin tieteellisissä julkaisuissa.
Vuonna 1959 tutkijat McGill-yliopistosta tekivät tutkimuksia Expedition Fiordissa (aikaisemmin tunnettiin nimillä Sør Fjord tai South Fiord), joka sijaitsee saaren keskiosassa. Tutkimustulokset johtivat McGillin arktisen tutkimusaseman perustamiseen seuraavana vuonna (79.43333°N, -90.76667°W). Asema rakennettiin noin 8 km sisämaahan Expedition Fiordista, ja se koostui pienestä tutkimuskäyttöön tarkoitetusta mökistä, keittiöstä ja kahdesta väliaikaisesta majoitustilasta joihin voitiin sijoittaa 8–12 henkilöä. Aseman käyttö oli vilkkainta 1960-luvun alussa jolloin siellä majoittui noin 20 henkilöä. Nykyisin asemaa käytetään kesäkautena tarkoin määriteltyihin tutkimuksiin.
Kesällä 1986 kanadalainen tutkimusryhmä tohtori James Basingerin johdolla tutki saarella sijaitsevia kivettyneitä metsiä. Heidän tutkimustuloksensa on julkaistu monissa kanadalaisissa alan julkaisuissa.
Counter-Strike (pelisarja)
Vastaanotto
Counter-Strike julkaistiin vuonna 2000. Se sai pisteiden yhteisarvoa keräävältä GameRankings-sivustolta 89 pistettä sadasta, perustuen 22 arvosteluun. Metacritic-sivusto antoi pelille pistemäärän 88 sadasta, perustuen 11 arvosteluun.
Conditon Zero sai pääosin kielteisen vastaanoton. Syynä oli muun muassa pelin vanhentunut grafiikka ja teknologia sekä pelin jatkuva myöhästyminen. Peli sai Metacriticissä pistemääräksi 65. GameRankings pysyi samalla linjalla.
Global Offensive sai pääasiassa positiivisen vastaanoton. Metacriticissä peli pitää 83 pisteen keskiarvoa perustuen 38 ammattilaisarvioon. GameRankings antoi myös pelille hyvän arvion. Global Offensive sai pientä kritiikkiä karttojen puutteesta ja siitä, että niitä lisättiin vain Kilpavarustelu- ja Räjäytystyö-pelimuotoihin. Myöhemmin niitä on lisätty muihin pelimuotoihin.
Myyntikiellot
Pelisarjaa on myös kritisoitu väkivaltaisuudestaan ja Counter-Striken ja EverQuestin myymisestä tuli Brasiliassa vuonna 2008 kiellettyä. Brasilialaisen tuomari Carlos Alberto Simões de Tomazin mukaan ”peli yllytti lain rikkomiseen ja turvallisuuden vaarantamiseen”. Myymiskielto on sittemmin kumottu ja sitä myydään taas.
John Hillerman
John Benedict Hillerman (20. joulukuuta 1932 Denison, Texas – 9. marraskuuta 2017 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hillerman oli parhaiten tunnettu roolistaan Jonathan Quayle Higginsinä televisiosarjassa Magnum.
Alkuvaiheet
Hillerman syntyi Denisonissa, Texasissa, jossa hänen vanhempansa Leonora Joan ja Christopher Benedict Hillerman pitivät huoltoasemaa. Hillerman valmistui ensin St. Xavier Academystä ja sitten Texasin yliopiston Austinin kampukselta pääaineenaan journalismi. Vuonna 1953 hän liittyi Yhdysvaltain asevoimiin, palveli neljä vuotta ja yleni kersantiksi. Armeija-aikana hän työskenteli muutamissa teattereissa. Opiskeltuaan New Yorkissa teatterityötä hän sai kiinnityksen ohiolaiseen teatteriin 1957.
Televisio- ja elokuvaura
Elokuvadebyyttinsä Hillerman teki 1970. Hän teki pieniä rooleja muun muassa elokuvissa Viimeinen elokuva (1971), Ottaaks’ päähän? (1972), Ruoska (1973), Paperikuu (1973), Villiä hurjempi länsi (1974) ja Chinatown (1974).
Parhaiten Hillerman kuitenkin tunnetaan Jonathan Quayle Higginsinä televisiosarjasta Magnum, jota tuotettiin kahdeksan kautta vuosien 1980 ja 1988 välillä.
Heinävita
Heinävita (Potamogeton gramineus) on vitojen sukuun kuuluva laji. Uposlehdissä ei ole ruotia. Ne ovat muodoltaan suikeita ja kapeita ja ne ovat tyvestä suippoja. Lajilla on joskus kelluslehtiä, mutta ne voivat puuttua. Lehdet sijaitsevat kierteisesti. Kukinto on tähkä, jossa on jäykkä ja ylöspäin paksuneva perä. Hedelmä on oliivinvihreä ja luumarjamainen. Heinävita kukkii kesä- ja heinäkuussa. Sitä esiintyy järvissä, joissa, ojissa ja joskus myös murtovedessä.
Heinävita voi risteytyä useiden muiden vitalajien, kuten uistinvidan, ahvenvidan tai välkevidan, kanssa.
Tatra V 855
Tatra V 855 oli Tatran vuonna 1942 suunnittelema moottorikelkka. Malli ei koskaan päässyt sarjavalmistukseen, siitä ehdittiin tehdä kaksi prototyyppiä, joista toinen on säilynyt.
Kansallissosialistisen Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian sudeettialueet Tatran tehdas Kopřivnicessa siirtyi Saksan puolelle. Toisen maailmansodan puhjettua Tatra määrättiin valmistamaan sotatarvikkeita Wehrmachtille.
Moottorikelkka V 855 suunniteltiin Saksan itärintaman tarpeisiin. Sen korirakenne ja ilmajäähdytetty V8-moottori olivat peräisin T87-mallista. Edessä oli istuimet kahdelle ja takana oli puinen penkki.
thumb|200px|left| Moottorikelkan takaosassa olevan moottorin yhteyteen oli asennettu maston päähän puinen potkuri ja lisäksi erillinen rulla nykyajan rinnekoneiden tapaan. Rulla toimi jarruna sekä ajoneuvon liikuttamiseen olosuhteissa joissa potkuria ei voinut käyttää, esimerkiksi kaupunkiajossa. Ajoneuvo kulki neljän suksen päällä, joista etummaiset olivat ohjattavissa. Taimmaisiin suksiin oli asennettu seisontajarrut. Suurimmaksi rakenteelliseksi nopeudeksi oli suunniteltu 130 km/h, mutta prototyyppiä ei koskaan testattu 80 km/h suuremmilla nopeuksilla.
Sodan päätyttyä moottorikelkankin suunnittelusta vastannut Tatran tekninen johtaja Hans Ledwinka tuomittiin kuuden vuoden vankeuteen natsien avustamisesta.
Nashvillessä, Yhdysvalloissa toimiva Ecorra-niminen ajoneuvojen entisöintiin erikoistunut yritys rakensi vuosina 2006-07 Tatra V 855 -replikan.
Hōfu
Hōfu on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Suōnmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa Sabajoen alajuoksulla. Kaupunki käsittää Hōfun tasangon, prefektuurin suurimman tasankoalueen; pohjoisosat nousevat Chūgokuvuorille. Kaupunkiin kuuluvat myös muun muassa Mukōjiman ja Noshiman saaret. Hōfussa on 116 106 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 189,37 neliökilometriä.
Hōfuun perustettiin Taika-uudistusten yhteydessä vuonna 645 Suōn provinssin pääkaupunki (kokufu). Myös kaupungin nimi on siitä peräisin ja merkitsee kirjaimellisesti Suōn (hō) pääkaupunkia (fu). 1500-luvun puolivälistä lähtien seutu oli Mōri-klaanin hallinnassa. Kaupungin keskusta muodostuu vanhastaan Miyaichin ja Mitajirin alueista: Miyaichi syntyi Hōfu Tenman-gūn pyhäkön eduskaupungiksi ja kasvoi Edo-kaudella San’yōdō-tien varren postiasemana (shukuba) ja markkinapaikkana, kun taas Mitajiriin sijoitettiin Mōri-klaanin laivaston tukikohta ja satama. Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hōfun maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1902 yhdistämällä Mitajirin ja Saban kyläkunnat. Kaupunkioikeudet Hōfulle myönnettiin vuonna 1936. Perinteinen elinkeino oli suolan valmistus, Shōwa-kaudella kaupunkiin sijoittui panimo- ja tekstiiliteollisuutta ja vuonna 1982 entisten suola-altaiden alueelle autotehdas. Nykyisin Hōfu on merkittävä teollisuuskeskus, joka sijaitsee Shūnanin teollisuusvyöhykkeen länsiosassa.
Hōfu Tenman-gūn pyhäkön lisäksi kaupungissa on lukuisia muinaisjäänteitä ja historiallisia muistomerkkejä, kuten Ōnichin ja Kurumazukan kofun-hautakummut, Suō kokubun-jin temppeli (Suōn entinen provinssitemppeli) ja Tamanooyan pyhäkkö. Amida-jin temppelissä säilytettävä padogi on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Kansallisaarteiksi luokiteltuja taideteoksia on myös vuonna 1916 valmistuneessa Mōri-suvun residenssissä, joka tunnetaan puutarhastaan. Mukōjiman saari on japaninsupikoirien esiintymisaluetta. Hōfua palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Michael Denton
Michael John Denton, (s. 25. elokuuta 1943), on brittiläis-australialainen biokemisti. Hän on kirjoittanut evoluutioteoriaa arvostelevan kirjan Evolution: a theory on Crisis, joka oli eräs älykkään suunnittelun liikkeen aloittajista. Monet kirjassa esitetyt väitteet ovat evoluution kannattajien mielestä hyvin epäilyttäviä.
Evolution: a theory on Crisis
Michael Dentonin vuonna 1985 ilmestynyt kirja Evolution: a theory on Crisis oli lähtölaukaus älykkään suunnittelun liikkeen synnylle. Phillip Johnson ja Michael Behe ovat sanoneet kiinnostuneensa älykkäästä suunnittelijasta Dentonin kirjan luettuaan.
Kritiikki
Monien tutkijoiden mielestä Dentonin evoluutiokriittinen esitys on puolueellinen ja siinä on vakavia puutteita. Biologi Wesley Elberryn mielestä kaikki sytokromi-c:n eroista tehdyt havainnot tukevat evoluutiota, eivät kumoa sitä. Denton väittää kirjassaan muun muassa karpin ja ihmisen sytokromi-c:n olevan samankaltaisia. Tämä vaikutelma syntyy, kun vertaa bakteerista käsin karpin ja ihmisen sytokromi-c:n aminohapposarjojen samankaltaisuutta. Tämä on väärä päätelmä, koska sytokromi-c:n määrittelevä proteiinin osa ei muutu evoluutiossa. Jos muuntuisi, niin sytokromi-c lakkaisi toimimasta tai toimisi toisella tavoin. Denton ei myöskään näytä huomaavan sitä, että aminohapposarjan samankaltaisuusprosentti ei ole sama asia kuin siinä tapahtuneiden mutaatioiden määrä. Mutaatio voi tapahtua vaikka miljoona kertaa samassa paikassa, ja tällöin samankaltaisuusprosentti ei muutu toisen ja miljoonannen mutaation välillä. Näin Dentonin käyttämät prosenttiluvut eivät ole täsmällisiä evoluution mittalukuja.
Robb Report
Robb Report on ylellistä elämäntapaa esittelevä lifestyle-lehti, joka kertoo varakkaille connoisseureille ylellisyystuotteista, kuten autoista, kelloista ja asunnoista, yleensä tuotteista joihin esimerkiksi keskivertosuomalaisen kuukausipalkalla ei ole mahdollisuuksia. Lehden perusti Robert White 1976 Rolls-Royce-ostoksen kylkiäiseksi.
Robb Reportin sisarlehtinä ilmestyy muutamia muita, kuten Robb Report Collection, Robb Report Vacation Homes, Luxury Home ja Robb Report MotorCycling. Lehdellä on kansainvälisiä painoksia: Robb Report Russia, Robb Report Turkey ja Robb Report China.
Robb Report -brandi myytiin 2002 Curtco Medialle, jonka nimi muuttui muotoon Curtco Robb Media. Sen omistukseen tulivat myös brandit Homes, Motorcycles ja Worth.
Muita CurtCo Median omistamia lehtiä ovat San Diego Magazine, Sarasota, Art & Antiques, and Gulfshore Life.
Eurofighter Jagdflugzeug
pienoiskuva|Eurofighter Typhoon. Eurofighter Jagdflugzeug GmbH on kesäkuussa 1986 perustettu yhtiö, joka koordinoi Eurofighter Typhoon -hävittäjälentokoneen suunnittelua, tuontantoa ja myyntiä. Yritykseen kuuluu suihkumoottorivalmistaja EuroJet Turbo GmbH. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Hallbergmoosissa, Saksassa.
Yrityksen omistussuhteet
Perustettaessa sovittiin yhtiön osakejaon olevan maiden tilausten suhteen mukainen eli Britannia ja Saksa 33 %, Italia 21 % ja Espanja 13 %. Mikä tarkoitti yrityksinä: Mutta jakoa on tämän jälkeen muutettu useaan kertaan maiden muuttaessa tilaamiaan konemääriä.
Eurofighter GmbH on tehnyt suurimman osansa myynnistään NATO Eurofighter and Tornado Management Agency -organisaatiolle (NETMA), joka on tehnyt ostot Naton eurooppalaisten jäsenmaiden puolesta. Samaa toimintamallia noudatettiin Panavian tuottaman Panavia Tornadon kanssa.
Accepted
Accepted on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Pink. Pääosissa esiintyvät Justin Long, Jonah Hill, Columbus Short, Adam Herschman, Blake Lively, Anthony Heald ja Lewis Black.
Juoni
Bartleby Gaines (es. Justin Long) ei pääse yhteenkään haluamaansa collegeen, joten hän päättää ystävineen perustaa oman instituution. He luovat collegelleen, South Harmon Institute of Technologylle, oman verkkosivuston, josta saa lähetettyä itselleen pääsykirjeen vain muutamalla klikkauksella. Bartleby ja hänen ystävänsä remontoivat vanhasta psykiatrisen sairaalan rakennuksesta collegelle tilat. Suunnitelma viettää kouluvuosi laiskotellen romuttuu, kun koulun oven taakse ilmestyy satoja opiskelijoita, jotka eivät olleet päässeet mihinkään muuhun collegeen sisään.
Päivi Tommola
Päivi Tommola (s. 21. marraskuuta 1971) on suomalainen pyöräsuunnistaja ja moninkertainen maailmanmestari. Hän edustaa Lahden Suunnistajat –37.
Tommola on voittanut kaksi henkilökohtaista MM-kultaa pitkältä matkalta ja kolme viestikultaa. Kaiken kaikkiaan hän on voittanut kahdeksan MM-mitalia ja kolme EM-mitalia.
Pyöräsuunnistuksen lisäksi Tommola on menestynyt pyöräilyssä. Vuonna 2002 hän voitti cyclocrossin Suomen mestaruuden.
Proteobakteerit
Proteobakteerit (Proteobacteria) on bakteerien pääjakso. Ryhmä on saanut nimensä kreikkalaisen jumalan Proteuksen mukaan. Proteobakteerit jaotellaan kuuteen luokkaan, joita merkitään kreikkalaisilla kirjaimilla alfasta zeetaan; jaottelu on suoritettu lähinnä ribosomaalisen RNA:n sekvenssien perusteella. Pääjakson nimesi E. Stackebrandt artikkelissaan vuonna 1988.
Proteobakteereihin kuuluu useita merkittäviä bakteerisukuja, kuten Escherichia, Salmonella, Vibrio ja Helicobacter. Proteobakteerit ovat gramnegatiivisia.
Rickenbacker 360
thumb|upright|Rickenbacker 360 vuodelta 1989.
Kitaran 12-kielinen versio on Rickenbacker 360/12.
Valiant (elokuva)
Valiant on Gary Chapmanin ohjaama, vuonna 2005 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva, joka kertoo kuninkaallisista kirjekyyhkyistä toisessa maailmansodassa.
Äänirooleissa
Listassa on vain osa elokuvan hahmoista.
Ludivine Vedapodagom
Ludivine Vedapodagom (s. 1997 Réunion) on ranskalainen karateka. Hän on Kyokushinin kevytsarjan ja joukkuekatan Euroopan-mestari. Vedapodagom on myös Yhdysvaltain mestari.
Hänen isä Jean-Luc on myös EM-tason karateka.
Varhaisvuodet
Vedapodagom syntyi Réunionissa, jossa hän alkoi harjoittelemaan Kyokushin karatea 3-vuotiaana ja kilpailemaan 5-vuotiaana. Ennen siirtymistään aikuisten tasolle Vedapodagom kilpaili kotimaassaan Ranskassa, Puolassa, Afrikassa ja Japanissa. Hän voitti muun muassa Lyon Openin yli 55-kiloisten sarjassa.
Kilpaura
2016 huhtikuussa Vadapodagom voitti kevytsarjan pronssia Lyon Openissa.
2017 Vedapodagom osallisui ensimmäisen kerran EM-kisoihin. Hän jäi kumitessa mitalikamppailun ulkopuolelle, kun taas joukkuekatassa hän saavutti pronssia. Marraskuussa Vedapodagom voitti Britannian Openin, jossa hänet palkittiin myös parhaasta taisteluhengestä. Hän oli mukana myös marraskuussa Tokion MM-kisoissa, jossa Vedapodagomin turnaus päättyi alkukierroksella.
Kesäkuussa 2019 Vedapodagom saavutti All American Openissa hopeaa hävittyään kevytsarjan loppuottelussa Leila Polákille.
Tammikuussa 2020 Vedapodagom saavutti toisen Yhdysvaltain mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Coraline Vedapodagomin.
Todd Graff
Todd Graff (s. 22. lokakuuta 1959 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Diakófti
Diakófti on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 52 (vuonna 2011).
Diakófti on osa Friligkiánikan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran itärannikolla. Kylä on Kytheran tärkein satamapaikka. Jo brittivallan alla suunnitelmissa oli rakentaa Diakóftiin satama ja pieni kaupunki. Satama aloitti toimintansa kuitenkin vasta vuonna 1996. Ennen tätä Diakóftissa oli vain 5–6 taloa, mutta sittemmin kylä on kasvanut ja kehittynyt. Kylässä on nykyisin saaren pääsataman lisäksi ravintoloita, kauppoja, kahviloita sekä useita majoitusvaihtoehtoja.
Diakóftin satamasta liikennöidään laivoilla Antikytheran saarelle, Kreetalla sijaitsevaan Kíssamokseen, Peloponnesoksen Neápoliin ja Gýtheioon sekä Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen. Satama sijaitsee 30 kilometrin päässä saaren pääkylästä Chórasta.
Lohjan vaakuna
thumb|140px|Lohjan vaakuna vuodesta 1997 eteenpäin. Sama vaakuna oli vuosina 1951–1996 [[Lohjan kunnan vaakunana.]] Lohjan vaakuna on Lohjan kaupungin tunnus, ja sen on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen halstari paaluittain; sen varren kummallakin puolella saatteena kultainen pähkinäterttu”, ja se on alun perin vahvistettu Lohjan maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 31. joulukuuta 1951. Vaakunan halstari on Pyhän Laurentiuksen tunnus, joka on pitäjän keskiaikaisen harmaakivikirkon suojeluspyhimys – kirkon seinämaalauksissa Pyhä Lauri esitetään halstarin kanssa. Pähkinätertut symboloivat seudun runsasta kasvillisuutta. Lohjan kaupunki otti vaakunan käyttöönsä Lohjan kunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1997.
Vanha vaakuna
thumb|140px|Lohjan kaupungin, alun perin kauppalan, vaakuna vuosina 1951–1996. Alkuperäinen Lohjan kauppalalle 12. joulukuuta 1951 vahvistettu vaakuna oli Ahti Hammarin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä kolme hopeista, hopeapunaliekkistä masuunia vieretysten, tyvessä hopeinen punavaruksinen lohi”. Vaakunan masuunit viittaavat seudun vanhaan rautateollisuuteen – kunnassa sijaitsee Suomen vanhin rautakaivos, ja sen yhteyteen perustettiin myöhemmin masuuni. Lohi viittaa puolestaan paikkakunnan nimeen, jonka uskotaan juontavan juurensa sanasta ”lohijoki”.
Veli-Pekka Sirola
Veli-Pekka Sirola (s. 29. lokakuuta 1953 Salo) on suomalainen entinen koripalloilija.
Sirola voitti urallaan kolme Suomen-mestaruutta. Hän aloitti pääsarjauransa Tapion Hongassa kaudella 1973–1974. Suomen-mestaruutensa hän voitti kuitenkin Torpan Pojissa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Sirola pelasi nuorisomaajoukkueissa kaksi ottelua. Miesten maajoukkueessa hän pelasi 71 ottelua vuosina 1973–1981.
Ilkka Ilkare
pienoiskuva|Ilkka Ilkare Ilkka Antero Ilkare (1947–2021 ) oli suomalainen elokuvan tekijä, joka ohjasi ja tuotti muun muassa dokumenttielokuvat Ankara unelma (2001), Vaakamestari (2009) ja Uni on unta todempaa (2010). Hän toimi apulaisohjaajana Yleisradion ja Mikko Niskasen tv-suurtuotannossa Omat koirat purivat, joka kertoo kirjailija Ilmari Kiannon elämänvaiheista talvisodan aikana.
Ilkare esiintyi lapsinäyttelijänä nimellä Ilkka Liikanen. Hän näyttelee talonmiehen poikaa Jack Witikan elokuvassa Pikku Pietarin piha (1961), hänellä on rooli Tuiran jengissä Mikko Niskasen elokuvassa Pojat (1962) ja pääroolit Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli (1962), joka kuvattiin kevättalvella Pojat-elokuvan talvi- ja kesäkuvausten välissä. Hän näyttelee Pessiä Raili Ruston ohjaamassa televisioelokuvassa Pessi ja Illusia (1965). Hän teki Vinskin roolin Ylen Radioteatterin kuunnelmassa Koko kaupungin Vinski.
Yle TV2 -kanavan dokumenttitoimituksessa Ilkare ohjasi tasavallan presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin kuuluneen Paavo Kähkölän toimittaman dokumentin Suomi, fasismi ja toinen maailmansota sekä dokumenttielokuvan Valvovat silmät, joka kertoi hänen kotikulmillaan Kalliossa liikkuvasta poliisipartiosta.
Ilkare näyttelee dokumenttielokuvan ohjaajaa Juho Kuosmasen elokuvassa Hymyilevä mies (2016).
Ilkare on haudattu Malmin hautausmaalle.
Pyöräsuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut
Pyöräsuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut ovat pyöräsuunnistuksen kansainväliset arvokilpailut. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensi kerran vuonna 2002 Ranskassa, ja vuoden 2004 kisojen jälkeen ne on järjestetty joka vuosi.
Kilpailumatkat
Ensimmäisissä kisoissa matkoina olivat sprintti, pitkä matka ja viesti. Vuosina 2004–2006 kilpailtiin keskimatkalla, pitkällä matkalla ja viestissä. Vuodesta 2007 neljällä eri matkalla: sprintti, keskimatka, pitkä matka ja viesti. Uusimpana kilpailuna mukaan on tullut yhteislähtö.
Staphylococcus
Staphylococcus eli stafylokokit ovat grampositiivisten bakteerien suku. Stafylokokit aiheuttavat yleensä ihoinfektioita, mutta voivat olla syyllisiä myös muihin tulehduksiin esimerkiksi sisäelimissä. Stafylokokkeja on yli 30 lajia, ja niistä yleisimpiä taudinaiheuttajia ovat Staphylococcus aureus, Staphylococcus epidermidis ja Staphylococcus saprophyticus.
Punalepinkäinen
Punalepinkäinen (Laniarius erythrogaster) on keskiafrikkalainen varpuslintu, joka elää lännessä Koillis-Nigeriasta itään Länsi-Eritreaan, ja sieltä etelään Tansaniaan ja Kongoon. Philipp Jakob Cretzschmar kuvaili sen holotyypin Kordofanista Sudanista 1829.
Haluatko triviamestariksi?
Haluatko triviamestariksi? on tietokilpailija Magnus Malin kirjoittama tietokilpailukirja. Nemo julkaisi kirjan syyskuussa 2019. Kirja sisältää kysymyssarjoja eri aihealueista, listauksia ja tilastoja esimerkiksi suurimmista kaupungeista ja merkkihenkilöiden puolisoista sekä knoppitietoja. Se on viides Malin kirjoittama tietokilpailukirja.
Mali sai ajatuksen kirjan kirjoittamisesta, kun häneltä kysyttiin toistuvasti, miten tietovisoihin kannattaa harjoitella ja mitä opetella. Kirja esittelee tietovisoissa usein toistuvia aihealueita ja kysymyksiä, ja se on suunnattu tietokilpailijoiden lisäksi tietovisojen laatijoille.
Barokin kirjallisuus
Barokin kirjallisuus on osa barokiksi nimitettyä taiteen tyylisuuntaa. Se sijoittuu 1500-luvun loppuun ja 1700-luvun puoliväliin. Se syntyi vastapainoksi renessanssille. Aikaa leimasivat hallitsijoiden uskonsodat ja taistelut ja itsevaltaisten johtajien ilkivaltainen hallitseminen. Barokin aikana oli jyrkkä jakautuminen arvojen ja elämän hallintojen välillä ja sisäiset ristiriidat kuvaavat hyvin barokkia. Barokkia on kuvattu renessanssin rappiokaudeksi ja kirjallisuuden tutkijat usein sivuuttavat sen.
Barokkiin kuuluvat metaforat, polarisaatiot. , kielikuvat ja kaksoismerkitykset. Barokissa korostetaan vastakohtia ja tilanteita liioitellaan ja dramatisoidaan. Siinä leikitään kielellä ja sana-akrobatia, kielelliset kokeilut ja sointukokeilut ovat yleisiä. Barokin kirjallisuus on myös teennäistä eikä se edes yritä olla luonnollista. Tunnettuja kirjailijoita ovat Giambattista Marini, Honoré d'Urfé ja Luis de Góngora.
Lähteet
Baroque
Ormajärvi
Ormajärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Lammin lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 657 hehtaaria eli 6,6 neliökilometriä. Se on 3,5 kilometriä pitkä ja 3,4 kilometriä leveä. Se on avoselkäinen järvi, jonka tuulia ainoastaan Sajaniemen kärki hieman hidastaa. Siinä on kolme saarta, joiden pinta-alat ovat hieman yli aarin kokoiset. Suurin saarista on Kellosaari, joka sijaitsee järven kaakkoiskulmassa yhdessä toisen nimettömän saaren kanssa. Kolmas saari sijaitsee järven pohjoispäässä. Kaikissa saarissa on rakennus. Saarten rantaviivan yhteispituus on vain 450 metriä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 63 miljoonaa kuutiometriä eli 0,063 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,6 metriä ja suurin syvyys on 29,4 metriä. Järvellä on yksi syvänne, joka on kuin 1,5 kilometriä pitkä ja yli 25 metriä syvä allas. Syvänteessä on useassa kohtaa 29 metriä syvää. Syvin kohta sijaitsee syvänteen eteläpäässä, joka on järven eteläosan keskellä.
Luontoarvoja
Järven erikoiseen vesikasvillisuuteen kuuluvat esimerkiksi kalvasärviä, uposvesitähti ja hentovita. Yhdessä viereisen Untulanharjun kanssa Ormajärvi muodostaa valtakunnallisesti arvokkaan luonnontyyppien kokonaisuuden, ja on mukana Natura 2000 -ohjelmassa.
Ormajärven–Untulan kulttuurimaisemat ovat myös yksi Suomen valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista. thumb|centre|800px|Panoraamakuva Ormajärvestä järven etelärannalta. thumb|Kellosaari kesällä 2011 thumb|Ormajärven kaislikkoa Untulanrannasta nähtynä.
Vesistösuhteet
Ormajärvi kuuluu valuma-alueensa latvajärviin ja sen vedet ovat peräisin lähiympäristön ojista ja pohjavedestä. Lovonoja on Lovonjärven (4 ha) laskuoja, joka laskee Ormijärveen Untulaharjun pohjoispuolella. Sen valuma-alueella ovat myös Lamminjärvi ja Lampellonjärvi (6 ha). Järven pohjoispäähän laskee lyhyttä laskuojaa myöten Kyynärönjärvi (24 ha), jonka valuma-alue jää Evojoen valuma-alueen eteläpuolelle. Valuma-alueella ovat myös Särkijärvi (4 ha), Haukilammi (5 ha) ja Takaperänjärvi (19 ha). Riuttamäen harjun eteläpuolelta laskee Kaurastenjärvi (5 ha) järven pohjoispäähän.
Järven laskujoki on Ormijoki, joka laskee viiden kilometrin päässä Suolijärveen.
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on järven laskujoki Ormijoki luontaisen kaltainen joki, josta oli raivattu tulvaniittyjä koko joen pituudelta. Se on nykyään oikaistu ja syvennetty, joten sen perkaaminen on vaikuttanut Ormijärven vedenpintaan. Vanhassa kartassa on kaksi poikkeuksellista saarta. Toisesta on tullut järvenlaskun myötä joko Iso-Vohlio tai Pikku-Vohlion niemi, ja toisesta on tullut Kappassaaren niemi. Vedenlaskun seurauksena ovat nykyiset saaret joko tulleet järvenpintaan tai ainakin ne ovat kasvaneet. Vuoden 1965 peruskarttaan on merkitty pinnanlaskun vesijättömaan maaraja.
Ormajärven rannalla sijaitsee rautakautinen miekanhiontakivi, mikä kertoo jotain seudun pysyvän asutuksen iästä.
Kladno
Kladno on teollisuuskaupunki Keski-Böömin läänissä Tšekissä 25 kilometriä Prahasta luoteeseen. Kaupunki on perinteisesti tunnettu kivihiilikaivoksistaan sekä rauta- ja terästeollisuudestaan. Kladno on asukasluvultaan lääninsä suurin kaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 69 337 asukasta.
Tunnettuja Kladnossa syntyneitä ovat muun muassa Jaromír Jágr, Ivan Huml, Anton Cermak, Vladimír Kameš, Tomáš Plekanec, Jakub Voráček, Michael Frolík ja Petr Pithart. Kaupungin jääkiekkojoukkue HC Kladno on kuusinkertainen Tšekkoslovakian mestari.
Harmaa linna
Harmaa linna (myös Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista, ) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.
Tausta
Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta Harmaa linna oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi Linnaisten kartanon viheriä kamari.
Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839 löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.
Harmaan linnan tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. Harmaan linnan tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja.
Mark Sandrich
Mark Sandrich (26. lokakuuta 1900 New York, New York – 4. maaliskuuta 1945 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli insinööritieteitä Columbian yliopistossa ja päätyi elokuva-alalle sattumalta autettuaan elokuvaohjaajaa vieraillessaan kuvauksissa tapaamassa ystäväänsä. Sandrich aloitti rekvisiitan parissa ja vuonna 1927 hän alkoi ohjaamaan lyhytkomedioita. Sandrich ohjasi seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa, mutta palasi pian lyhytelokuvien pariin, joiden joukkoon kuuluu muun muassa Oscar-palkittu So This Is Harris! (1932), jonka jälkeen hän siirtyi taas ohjaamaan kokoillan elokuvia. 1930-luvulla Sandrich ohjasi joukon Fred Astairen ja Ginger Rogersin musikaaleja, kuten Continental – hupainen avioero (1934) ja Top Hat (1935).
Sandrich siirtyi RKO:lta Paramountille vuonna 1940. Hänen merkittävimpiin Paramountille ohjaamiinsa elokuviin kuuluu vuonna 1942 valmistunut Ravintola Vapaa-aika, jonka päärooleissa näyttelivät Fred Astaire ja Bing Crosby. Sandrich kuoli yllättäen sydänkohtaukseen vuonna 1945 elokuvan Blue Skies esituotantovaiheessa. Blue Skiesin oli tarkoitus olla jatko-osa Ravintola Vapaa-ajalle. Sandrich toimi Directors Guild of American puheenjohtajana 1943–1944.
Slovakian naisten jalkapallomaajoukkue
Slovakian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Slovakiaa kansainvälisissä otteluissa. Slovakia ei ole koskaan saanut paikkaa maailmanmestaruuskilpailuissa eikä Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Maaliskuussa 2019 joukkue on FIFA-rankingissa sijalla 46.
Slovakia teki debyyttinsä ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan 21. kesäkuuta 1993. Slovakia hävisi 0–6.
Grampus-luokka (sukellusvene)
Grampus-luokka oli Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1930-luvun lopulla hankittu miinasukellusveneluokka. Luokan aluksia kutsutaan toisinaan Porpoise-luokaksi luokan prototyypiksi 1932 valmistuneen HMS Porpoisen mukaan. Luokan viisi muuta alusta poikkesivat merkittävästi prototyypistä ja ne valmistettiin 1936-1938. Luokan alukset nimettiin merinisäkkäiden mukaan.
Olli Antonio
Olli Antonio (oikealta nimeltään Olli Karejoki, s. 27. marraskuuta 1992 Helsinki) on suomalainen rap-artisti. Lahdessa varttunut tekijä julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "De Puta Madre" Hög Recordsin kautta 7. maaliskuuta 2018. Aiemmin hän on vaikuttanut Rähinä Recordsille levyttäneessä, punk-vaikutteista musiikkia tehneessä Negatiiviset Nuoret -kokoonpanossa. Artistin isä on espanjalainen, jonka myötä myös levyn nimi on syntynyt.
Grampus-luokka (sukellusvene)
Alukset
Aluksiin kuormatut miinat kuljetettiin erityisissä säiliöissä. Alukset palvelivat erityisesti Välimerellä muun muassa kuljettaen materiaalia piiritettylle Maltalle.
Olli Antonio
"De Puta Madre" -albumilta julkaistiin neljä singleä: Pinkkei elefanttei, Kultaketju, Valot sekä nimikkobiisi De Puta Madre. Lisäksi kappaleesta Pinkkei elefanttei kuvattiin myös musiikkivideo.
Grampus-luokka (sukellusvene)
Alukset
Lisäksi 13. tammikuuta 1940 tilattiin Greenockista Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä osana vuoden 1940 hätäohjelmaa kolme alusta, joiden tilaus peruutettiin 12. heinäkuuta 1941.
Olli Antonio
Kesäkuussa 2018 Olli Antoniolta ilmestyi jälleen uusi single, Xmiehen tuottama Rullaan spotil, Hög Recordsin kautta.
Olli Antonio solmi levytyssopimuksen Killah Recordsin kanssa vuonna 2021, mutta hän irtisanoi sittemmin sopimuksen ja perusti oman levy-yhtiön Kreme Recordsin. Samalla Kreme Recordisille sainattiin myös Olli Antonion bändi Negatiiviset Nuoret. Karejoki levyttää myös nimellä Olli Outolempi.
Diskografia
Pääartikkeli: Olli Antonion diskografia
Katso myös
Luettelo Olli Antonion kappaleista
Saïd Boutahar
Saïd Boutahar (s. 12. elokuuta 1982 Rotterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Zaragozaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ennen siirtymistään Zaragozaan Boutahar edusti muutamia eri kotimaansa seuroja.
Ōkurayama
Ōkurayama on hyppyrimäki Ōkurayaman mäkihyppystadionilla  Sapporossa Japanissa.
Ōkurayaman mäkihyppystadionin pinta-ala on 8,2 ha. Stadionilla on hyppyrimäen lisäksi Sapporon talviurheilumuseo ja Ōkurayama Crystal House -kauppakeskus, jossa toimii muun muassa Lamb Dining Ōkurayama -ravintola. Hyppyrimäen tornin katolla on näköalatasanne, josta on avoimet näkymät Sapporon kaupunkiin ja ympäröiville vuorille.
Ōkurayama
Ōkurayamasta on hypätty enimmäkseen mäkihypyn maailmancupia, Continental Cupia ja kansallisia kilpailuja. Hyppyrimäessä on myös järjestetty vuoden 1972 talviolympialaisten, vuoden 1991 talviuniversiadien ja vuoden 2007 hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen kilpailuja.
Historia
Sapporoon rakennettiin ensimmäinen hyppyrimäki lumesta maaliskuussa 1917. Samalle paikalle rakennettiin vuotta myöhemmin puinen K20-hyppyrimäki. Tämän lähelle rakennettiin vuonna 1922 K50-hyppyrimäki ja seuraavana vuonna viereen K25-hyppyrimäki.
Ensimmäisellä vierailullaan Sapporossa helmikuussa 1929 prinssi Chichibu Yasuhito lupasi rakennuttaa suurmäen Sapporoon. Vuotta myöhemmin hyppyrimäelle löydettiin sopiva rinne ja paroni Kishichirō Ōkura hankki tarvittavat varat rakennustöitä varten. Rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 1931, ja lokakuussa 1931 K60-hyppyrimäki 100 metrin pituisella vauhtimäellä valmistui. Jälkeenpäin hyppyrimäki nimettiin paroni Ōkuran mukaan, ja avajaiskilpailu järjestettiin 17. tammikuuta 1932.
Toisen maailmansodan aikana hyppyrimäki tuhoutui, ja se rakennettiin uudelleen K80-hyppyrimäeksi vuonna 1952. Vuoden 1972 talviolympialaisten valmisteluissa hyppyrimäki ja stadion uusittiin kokonaan vuosina 1969–1970. Uuden hyppyrimäen K-piste oli 110 metrissä, ja uudella stadionilla paikkoja oli 50 000:lle katsojalle. Uusi stadion nimettiin Ōkurayaman mäkihyppystadioniksi.
Marraskuussa 1982 hyppyrimäen tornille rakennettiin hiihtohissi, ja vuoden 1984 remontin yhteydessä K-piste siirrettiin 115 metriin. Vuonna 1996 hyppyrimäki remontoitiin vastaamaan FIS:n kriteereitä, ja hyppyrimäen K-piste siirrettiin 120 metriin. Remontti alkoi huhtikuussa ja valmistui joulukuussa. Huhtikuussa 1998 vanha hiihtohissi purettiin, ja uusi hiihtohissi valmistui 10. toukokuuta 1998, samalla hyppyrimäkeen asennettiin muovitus ja valaistus. Vuoden 2007 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuja varten hyppyrimäkeä modernisoitiin.
Tammikuussa 2017 hyppyrimäen lumiprofiilissa K-piste siirrettiin 120 metristä 123 metriin ja HS-piste 134 metristä 137 metriin, kun kesäprofiili säilyi samana. Kesällä 2018 myös kesäprofiili uudistettiin, jotta hyppyrimäen FIS-sertifikaatti pysyi voimassa.
Arvokilpailuvoittajat
Ōkurayamasta hypättyjen arvokisojen henkilökohtaisten kilpailujen voitot ovat ratkenneet hyvin pienillä eroilla. Olympialaisissa ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneen väli oli pisteen kymmenys ja maailmanmestaruuskilpailussa se oli 0,2 pistettä. Normaalimäen kilpailut on pidetty läheisellä Miyanomorin mäkihyppystadionilla.
Talviolympialaisissa 1972 suurmäen voiton otti puolalainen Wojciech Fortuna, joka yllättäen voitti pisteen kymmenyksellä sveitsiläisen Walter Steinerin. Talviuniversiadeissa 1991 suurmäen kilpailun voitti japanilainen Naoto Itō.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007 suurmäessä henkilökohtaisen kilpailun voitti sveitsiläinen Simon Ammann ja joukkuekilpailun Itävalta joukkueella Wolfgang Loitzl, Gregor Schlierenzauer, Andreas Kofler ja Thomas Morgenstern. thumb|oikea|250px|Näkymä Sapporon keskustaan.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Virallisen mäkiennätyksen 148,5 metriä on hypännyt Kamil Stoch.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 147,0 metriä on hypännyt Junshiro Kobayashi.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen ja samalla kesämaailmanennätyksen 144,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
Yukijirushi / Snow Brand
Hyppyrimäki rakennettiin vuonna 1957 lähelle Ōkurayamaa ja siinä järjestettiin Japanin kansallisia kilpailuja vuoteen 1969 asti. Hyppyrimäkeä suunniteltiin remontoitavaksi vuoden 1972 talviolympialaisten normaalimäeksi, kunnes päätettiin rakentaa kokonaan uusi normaalimäki, Miyanomori.
Inkivääri
Inkivääri eli mausteinkivääri (Zingiber officinale) on yksisirkkainen ruohovartinen kasvi, joka on kotoisin Aasiasta. Sitä on viljelty jo muinaisista ajoista lähtien ja nykyään sitä käytetään lähinnä mausteeksi. Kasvi kuuluu inkiväärikasvien heimoon, johon kuuluu myös muita tunnettuja maustekasveja kuten kardemumma ja maustekurkuma.
Nimi inkivääri on tullut suomeen joko varhaisuusruotsin sanasta ingefähr tai muinaisruotsin muodosta ingefär(a). Ruotsiin sana on tullut keskialasaksan kautta latinan sanasta gingiber, joka on lainaa kreikan sanasta zingίberis.
Määrällisesti suurin inkiväärintuottajamaa on Intia, mutta parhaina pidetyt laadut tulevat Jamaikalta.
Lajikuvaus
Inkivääri on monivuotinen, 60–150 cm korkea ruoho. Varsi ja lehdet ovat täysin vihreitä. Varressa on pystyjä raitoja, ja se on aavistuksen vaaleampi kuin lehdet. Kasvin lehdet ovat suikeita ja lehtisuonet lehden suuntaiset. Lehdet asettuvat varteen vuoroittain. Jos inkiväärin maanpäällistä osaa katkaisee, lähtee haavasta mieto inkiväärin tuoksu, eli hento sitrusmainen aromi.
pienoiskuva|vasen|Inkiväärin syötävä maavarsi Inkiväärillä yleensä tarkoitetaan kasvin maavartta, jota myös nimitetään virheellisesti juureksi. Maavarsi on sisältä kuituinen ja voimakkaan keltainen, ja siihen muodostuu ohut vaalean kellanruskea kuori. Maavarteen muodostuu silmuja, joista kasvaa maanpäällinen ilmavarsi ja juuret.
Ruohon kukinto nousee suoraan juurakosta, ja kasvaa omana vartena jossa ei ole lehtiä. Kukinto muistuttaa hieman käpyä. Keltapunaiset kaksikotiset kukat muodostuvat "kävyn" suomujen väliin.
Historia
Jo Dioskorideen ja Pliniuksen teksteissä mainitaan inkivääri, jonka uskotaan tulleen roomalaisten mukana Eurooppaan. On väitetty, että pyramidien rakentajat söivät makeita inkivääristä tehtyjä kakkuja. Myöhemmin, noin 2400 eaa. eräs kreikkalainen Rodoksella asuva leipuri keksi tehdä pikkuleivän, jonka maustoi inkiväärillä. Se lienee ollut ensimmäinen inkiväärileipä (gingerbread eli piparkakku). Vielä 1300-luvulla inkivääri oli pippurin ohella tavallisin mauste Euroopassa.
Mausteena
Inkivääristä käytetään mausteeksi kasvin maavartta, joko tuoreena tai kuivattuna jauheena. Jauhe on väkevä ja vaaleankeltainen mauste, joka on peräisin Kaukoidästä, mistä se on levinnyt liki koko maailmaan. Sen nimi tulee sanskritin kielestä. Kasvupaikoillaan tropiikissa sitä käytetään tuoreena tai hillottuna, mutta Euroopassa useammin kuivattuna ja jauhettuna. Kuiva ja tuore inkivääri maistuvat koko lailla erilaiselta. Siksi, jos reseptissä on mainittu toinen, sitä ei ole syytä korvata toisella.
Euroopassa, varsinkin Englannissa ja Saksassa, inkivääriä käytetään hedelmäruokien kuten kurpitsasäilykkeiden ja leivonnaisten, etenkin keksien ja pikkuleipien sekä juomien kuten ginger ale maustamiseen. Skandinaviassa se kuuluu jouluruokiin kuten piparkakkuihin ja glögiin. Ruotsalainen klassikkojäätelöannos Aurorakällarens glass sisältää punssikastiketta ja hillottua inkivääriä. Viilin päälle siroteltuna inkiväärijauhetta käytetään usein yhdessä sokerin kanssa.
Japanissa syödään mietoon mausteliemeen säilöttyjä inkiväärilastuja (kutsutaan nimellä gari) mm. sushin lisukkeena. Sokeriin säilötty tai tuore inkivääri on yleinen kiinalaisessa keittiössä, ja intialainen ja thai-keittiö käyttävät paljon inkivääriä maustesekoituksissaan. Thaikeittiö käyttää inkiväärin lisäksi toista saman heimon lajia, galangaa (Alpinia galanga), josta käytetään joskus myös nimeä thaimaalainen inkivääri.
Luontaislääkkeenä
Inkivääriä käytetään myös luontaislääkinnässä. Inkivääriteellä hoidetaan niin vilustumista kuin vatsavaivojakin. Yksi syy tähän lienee se, että inkiväärin nauttiminen lisää syljen eritystä, mikä taas helpottaa nielemistä. Sitä on käytetty myös pahoinvoinnin estämiseen niin merimatkojen kuin raskaudenkin aikana. Inkiväärillä voi hoitaa myös ummetusta. Inkivääripohjaisia ravintolisiä ei suositella raskauden tai imetyksen aikana. Inkivääriuutteita käytetään myös reumaattisten sairauksien yhteydessä kipua lievittämään ja edistämään nivelten notkeutta.
Inkiväärin vaikuttavat aineosat ja vaikutukset
Inkivääri sisältää keskimäärin 1–3 % eteeristä öljyä ja karvasaineista, 6–8 % lipidejä. Eteerinen öljy sisältää pääkomponentteina zingibereeniä (C15H24) (n. 30 %) ja bisaboleenia (C15H24). Hartsi sisältää karvasaineita, joita kutsutaan gingeroleiksi (6-gingeroli, C17H26O4), sekä näiden dehydraatio- ja hajoamistuotteita, shogaoleja (6-shogaoli, C17H24O3), ja zingeronia (C11H14O3).