cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Gabriel von Bonsdorff
Henkilöhistoria
Von Bonsdorffin puoliso vuodesta 1820 oli Ulrika Charlotta von Willebrand (k. 1881). Tilanomistaja, valtiopäivämies Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff oli heidän poikansa.
Johan Bonsdorff
Johan Bonsdorffin vanhemmat olivat Hauhon kirkkoherra, teologian kunniatohtori Petter Bonsdorff (1719–1803) ja hänen toinen puolisonsa Katarina Haartman. Hän kävi Porvoon lukiota ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1788.
Bonsdorff valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1792 Porthanin oppilaana ja opiskeli itämaisia kieliä Uppsalan yliopistossa. Hän toimi vuodesta 1794 kyseisten aineiden dosenttina Turun akatemiassa. Vuodesta 1802 hän oli yliopiston kirjaston kirjastonhoitajana. Vuodesta 1807 hän oli itämaisten kielten ja kreikan professori ja vuodesta 1812 kreikan kirjallisuuden professori. Häntä on pidetty rationalistisena teologina, ja hän osoitti vapaamielisyyttä myös valtiollisissa kysymyksissä puolustamalla esimerkiksi Arwidssonia, ja siksi häntä kehotettiin pyytämään virkavapautta, minkä hän sai 1823, kuitenkin täysin eduin. Hän jäi täysin palvelleena eläkkeelle 1832.
Sini Sabotagen diskografia
Tämä artikkeli on suomalaisen räppärin Sini Sabotagen diskografiasta.
Ahkera
Ahkera voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pehr Adolf von Bonsdorff
Pehr Adolf von Bonsdorff (27. lokakuuta 1791 Turku – 11. tammikuuta 1839 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Turun akatemian kemian apulainen vuodesta 1818, professori vuodesta 1823 ja siirtyi yliopiston mukana Helsinkiin. Bonsdorff opiskeli myös ulkomailla, Tukholmassa, Lontoossa ja Pariisissa. Hän julkaisi tutkimuksia epäorgaanisen kemian ja mineralogian aloilta, ja merkittävimpiä ovat hänen kaksoissuoloja käsittelevät tutkimuksensa. Ruotsin tiedeakatemia palkitsi hänet 1836 kultamitalilla tutkimuksesta, jonka aiheena on metallien hapettuminen ilmassa.
Hänen isänsä oli Gabriel von Bonsdorff.
Fasismin lumous
Fasismin lumous: Eurooppalainen älymystö Mussolinin ja Hitlerin politiikan tukijana on Tarmo Kunnaksen vuonna 2013 julkaistu kirja fasismista ja sitä maailmansotien välillä tukeneesta älymystön osasta. Kunnaksen mukaan näitä ajattelijoita yhdisti ennen muuta järjen, valistuksen, edistyksen ja kansanvallan vastustus.
Tyrnävän perunamarkkinat
Tyrnävän perunamarkkinat on syksyisin syyskuussa Tyrnävän keskustaajamassa järjestettävä tapahtuma. Perunamarkkinoilla kävijämäärä on vuosittain noin 10 000.
Taustaa
Tapahtuma on järjestetty vuodesta 1991 lähtien, ja sen järjestäjänä toimii Lions Club Tyrnävä. Tapahtuma sai alkunsa, kun Tyrnävällä laadittiin kunnan ensimmäinen elinkeino-ohjelma vuonna 1988. Ohjelmaan kirjattiin Perunamessut perunatuotteiden markkinoimiseksi. Tapahtuman järjestäjänä alkuvuosina oli Tyrnävän kunta itse, mutta myöhemmin järjestäjäksi vaihtui Lions Club Tyrnävä.
Vierailijat
Perunamarkkinoilla vuosittain vierailee tunnettuja julkisuuden henkilöitä.
Kevätmarkkinat
Keväisin Tyrnävällä järjestetään vastaavanlainen tapahtuma nimellä Tyrnävän kevät- ja siemenperunamarkkinat.
Mampali
Mampali oli dynastinen arvonimi keskiajan Georgiassa (700-luvun lopulta 900-luvulle). Sitä käyttivät yleensä korkea-arvoiset Bagrationi-ruhtinaat, joilla ei ollut bysanttilaisia arvonimiä. Se koostuu sanoista mama ("isä") ja upali ("herra"). Seuraavilla Bagrationi-ruhtinailla oli mampali-arvonimi:
Valkohurtanminttu
Valkohurtanminttu eli hurtanminttu (Marrubium vulgare) on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka on kotoisin Välimeren alueelta. Nykyään sitä tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Skandinavian eteläosissa. Ihmisen mukana se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan.
Hurtanmintun varsi on pysty ja kasvaa 60 cm pitkäksi. Vartta ja lehtiä peittää villava nukka. Kermanvalkeat kukat muodostavat tiiviin seppeleen lehtihankoihin.
Hurtanminttu on eräs vanhimmista tunnetuista yrttilääkinnässä käytetyistä kasveista. Sen latinankielinen nimi tulee heprean sanasta marrot, joka tarkoittaa ’kitkerää mehua’. Vanhoissa resepteissä hurtanminttua neuvotaan keittämään vedessä, joka siivilöidään ja makeutetaan sokerilla. Plinius vanhempi suositteli hurtanminttua yskään, ja Platinan mukaan hurtanmintusta ja jauhoista valmistetusta taikinasta voi paistaa öljyssä alkupaloja, jotka häätävät vatsaloisia.
thumb|vasen|300px|Hurtanmintun tunnistaminen.
Pantterimonninen
Pantterimonninen (Corydoras ambiacus) on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö
Pantterimonninen voi kasvaa 7 senttimetriä pitkäksi. Kalan pää ja selkäevä ovat tummat, muuten kala on vaalea ja siinä on mustia pilkkuja. Myös pyrstö on vaalea ja siinä on mustia pilkkuja.
Alkuperä
Pantterimonninen on kotoisin Ecuadorista ja Perusta, muun muassa Ampiyacujoesta, Nanayjoesta ja Napojoesta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Pantterimonninen on melko vilkas ja sävyisä, helposti hoidettava perusmonninen. Se on kutenut akvaariossa vain satunnaisesti.
Vesiolot ja ravinto
Pantterimonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion, jossa pitäisi olla avoimien hiekka-alueiden lisäksi myös kasveja ja juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Pantterimonnisen hyvinvointia lisää turvesuodatus tai turveuutteen lisäys. Pantterimonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22-25 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
United
United voi tarkoittaa seuraavia:
Lauri Sirelius
pienoiskuva|Lauri Sirelius sekä tanskalainen painija Aage Meyer v. 1929. Lauri Saladin Sirelius (20. helmikuuta 1895 Pori – 1. lokakuuta 1931 Helsinki), oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esiintyi salanimellä Pikku-Lasse.
Sirelius näytteli Kihlauskylpylä-elokuvassa vuonna 1924 ja teki vuonna 1929 seitsemän levytystä Helsingin Homocord-orkesterin sekä Helsingin Polyphon-orkesterin kanssa.
Pikkuhuiskija
Pikkuhuiskija (Sclerurus rufigularis) eli aiemmalta nimeltään pikkukarikeorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pikkuhuiskijaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Borderlands: The Pre-Sequel!
Borderlands: The Pre-Sequel! on 2K Australian ja Gearbox Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jonka 2K Games julkaisi vuonna Microsoft Windowsille, OS X:lle, Linuxille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Peli on Borderlands-pelisarjan kolmas peli. Pelille on julkaistu muutamia lisäosia, joiden mukana on tullut muun muassa lisää pelattavia hahmoja.
Pienmyymälä
Pienmyymälä on Suomen päivittäistavarakaupasta puhuttaessa myyntipinta-alaltaan alle 100 m² päivittäistavaramyymälä. Vuoden 2009 joulukuusta lähtien pienmyymälöiden aukiolo on ollut vapaa.
ThyssenKrupp
ThyssenKrupp on saksalainen monialainen teollisuuskonserni, jolla on yli 150 000 työntekijää. Konserni muodostuu 670:stä erillisestä yrityksestä. ThyssenKrupp on yksi maailman suurimmista teräksen tuottajista, ja toimii maailmanlaajuisesti kolmella liiketoimintalueella: teräs, tuotantohyödykkeet ja palvelut. ThyssenKruppin liikevaihto oli 53,4 miljardia euroa vuonna 2008. Vuonna 2005 yrityksen osakkeista noin 25 prosenttia omisti Alfred Krupp von Bohlen und Halbach -säätiö.
Tammikuussa 2020 Kone ilmoitti tehneensä ostotarjouksen Thyssenkruppin hissiliiketoiminnasta. Helmikuussa 2020 ThyssenKrupp hylkäsi Koneen tekemän ostotarjouksen ja ilmoitti jatkavansa neuvotteluita kahden pääomasijoittajan kanssa. 27. helmikuuta 2020 hissiliiketoiminta myytiin yksityiselle sijoitusryhmittymälle, johon kuuluvat yhdysvaltalainen Advent, englantilainen Cinven sekä saksalainen RAG. Kauppasumma oli 17,2 miljardia euroa.
Yrityksellä on neljä päätoimialaa:
Sateisten päivien jälkeen
Sateisten päivien jälkeen: Valitut runot on vuonna 2013 ilmestynyt valikoima Raymond Carverin runoja. Runot ovat suomentaneet Arto Lappi ja Juha Rautio ja teoksen on kustantanut Sammakko.
Acoustic Tour 2010
Acoustic Tour 2010 on suomalaisen Sunrise Avenue -yhtyeen livealbumi, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2010. Se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 5.
Kiinalainen ravintola
thumb|220px|Lohikäärme kiinalaisen ravintolan pylvään ympärillä kiinalaisen kulttuurin mukaisesti
Kiinalainen ravintola on Kiinan rajojen ulkopuolella toimiva ravintola, joka tarjoilee pääasiassa kiinalaisessa keittiössä yleisiä ruokalajeja. Tunnusmerkillisiä raaka-aineita ovat riisi ja nuudeli, joiden lisukkeena tarjotaan pieniksi paloiteltua lihaa tai kanaa sekä kasviksia maustetussa kastikkeessa. Friteeraus on myös yleistä.
Ensimmäinen kiinalainen ravintola avattiin vuonna 1907 Lontoossa. Ensimmäinen kiinalainen ravintola Suomessa vuosina 1953–1960 sijaitsi Hotelli Tornissa.
Roslavl
Roslavl on kaupunki Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Ostjor-joen rannalla 123 kilometriä Smolenskista kaakkoon. Kaupunki on Roslavlin piirin keskus. Siellä risteytyvät Smolenskiin, Suhinitšiin, Brjanskiin ja Mogiljoviin johtavat rautatiet sekä Moskovan ja Brestin sekä Smolenskin ja Brjanskin väliset maantiet. Asukkaita kaupungissa oli 54 898 (vuonna 2010).
thumb|left|210px|Rostlavlin lyhyempi bussi
Historiaa
Kaupunki on saanut nimensä Smolenskin ruhtinaasta Rostislavista, joka vuoden 1137 tienoilla rakennutti paikalle ruhtinaskunnan lounaisrajalla sijainneen linnoituksen. Vuosina 1376–1512 se kuului Liettuaan. Vuonna 1512 venäläiset valtasivat Roslavlin, ja vuonna 1522 se liitettiin Moskovan Venäjään. Vuosina 1618–1654 kaupunki kuului Puolaan. Vuonna 1755 siitä tuli Smolenskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1850 kaupungin läpi rakennettiin Moskovan ja Varsovan välinen maantie ja vuonna 1868 Orjolin ja Vitebskin välinen rautatie. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä ja kärsi suuria vahinkoja. Nykyään Roslavl on Smolenskin alueen 3. suurin kaupunki ja huomattava teollisuuskeskus.
Akseli Kaskela
thumb|Akseli Kaskela Akseli Kaskela (vuoteen 1927 Akseli Caselius oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo. Hän oli SVUL:n ja Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja sekä sosiaalineuvos.
Ura
Kaskela oli kiinnostunut paitsi ammattilaisurheilusta, myös kunto- ja työpaikkaliikunnan kehittämisestä. Hänellä oli myös henkilökohtaisia saavutuksia urheilussa, kuten korkeushypyn akateeminen mestaruus. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa hiihto, pesäpallo, uinti ja jalkapallo. Vuonna 1919 Kaskela voitti kahdensadan kilpailijan joukosta Sortavalan Suojeluskuntapiirin 25 kilometrin marssikilpailun kantamuksinaan 15 kilogrammaa hiekkaa ja 150 patruunaa. Kaskela oli niin ikään innokas hiihtovaeltaja Lapin tuntureilla. Hänen lähtökohtansa oli kansallinen ja kansanterveydellinen: "Kansalaisten piti liikunnassa kokea riemastuttavia elämyksiä, mutta tuntea samalla toimivansa Suomen kansan parhaaksi." Kaskela toimi 1920-luvulla Suojeluskuntain Yleisesikunnan urheilutarkastajana, jonka jälkeen hän siirtyi Heinolan maalaiskunnan Vierumäelle perustetun Suomen urheiluopiston ensimmäiseksi rehtoriksi vuosiksi 1928–1939. Olympiavuonna 1932 Akseli Kaskelasta tuli myös Suomen Urheilulehden vakituinen toimittaja vajaan vuoden ajaksi. Kaskelasta tuli vuonna 1941 Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) urheiluasiamies. Tässä tehtävässä hänen tavoitteenaan oli Suomen urheilun ja liikuntaelämän säilyttäminen kansallismielisten voimien käsissä. thumb|250px|SVUL:n 2. Suomen Suurkisat 1956 – SVUL:n silloiset urheilujohtajat vasemmalta [[Liisa Orko, J.W.Rangell, Kauno Kleemola, Akseli Kaskela ja Yrjö Valkama vastaanottamassa urheilijoiden paraatia Töölön Pallokentällä kesäkuun lopulla 1956 sateisen sään vallitessa.]] Toisen maailmansodan jälkeen Kaskelasta tuli SVUL:n ensimmäinen varapuheenjohtaja, jolloin hän toimi usein V. A. M. Karikosken sijaisena, koska tämä päätoimessaan STK:n toimitusjohtajana joutui toimimaan tiiviisti ajankohtaisissa työ- ja palkkariidoissa. Kesällä 1947 SVUL:n ensimmäisissä Suomen Suurkisoissa Kaskela toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Vuodesta 1949 alkaen Kaskela valittiin SVUL:n mandaatilla Suomen olympiakomitean johtokuntaan. Vuonna 1956 hänestä tuli SVUL:n hallituksen, entisen johtokunnan, varapuheenjohtaja ja vuonna 1963 puheenjohtaja vuoteen 1969 asti. Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana Kaskela toimi vuosina 1954–1960. SVUL:n puheenjohtajuudesta Kaskela luopui vuonna 1971.
Perhe
Akseli Kaskelalla oli viisi veljeä ja kuusi siskoa. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli Elna Routamo (1926–1937; liitto päättyi puolison kuolemaan). Toinen puoliso oli Irma Aurora Augusta Aarra (naimisiin 1938). Kaskelalla oli neljä lasta: Kaarina (1927), Ritva (1929), Mauri (1933) ja Leena (1939).
Heimo Huotari
Heimo Huotarin vanhemmat olivat opettaja Hjalmar Aleksander Huotari ja Irene Maria Grönblom ja puoliso vuodesta 1939 terveyssisar Sylvia Maria Laurén. Huotari tuli Uusimaa-lehteen kirjeenvaihtajaksi 1930 ja aputoimittajaksi 1931. Opiskeltuaan puolitoista vuotta teologiaa vuodesta 1933 Huotari palasi lehden toimitussihteeriksi vuonna 1934. Lehden päätoimittajana hän työskenteli 1945–1978. Hänen päätoimittajakautensa aikana Uusimaa-lehden levikki nousi noin kolmesta tuhannesta lähes neljääntoista tuhanteen. Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen Huotari oli kolmeen otteeseen neljällä eri vuosikymmenellä, 1940-luvulta 1970-luvulle. Valtuuston toisena varapuheenjohtajana hän toimi 12 vuotta.
Allan Sherman
Allan Sherman (aiemmin Allan Copelon, 30. marraskuuta 1924 Chicago, Yhdysvallat – 20. marraskuuta 1973 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen koomikko, laulaja, lauluntekijä ja televisiotuottaja, joka tunnetaan parhaiten 1960-luvun alun musiikillisista parodioistaan. Hänen suurin hittinsä oli Hello Muddah, Hello Fadduh, Ponchiellin Tuntien tanssin melodiaan sovitettu laulu pojasta, joka kirjoittaa kirjettä kotiin tylsältä kesäleiriltä.
Elämäkerta
Sherman oli amerikanjuutalaisesta perheestä. Opiskellessaan Illinois’n yliopistossa hän piti pakinapalstaa opiskelijalehdessä. Uransa alkuaikoina hän toimi käsikirjoittajana Jackie Gleasonille ja Joe E. Lewisille. 1950-luvun alussa Sherman keksi idean suosituksi tulleeseen television tietokilpailuun I've Got a Secret, jota esitettiin CBS-kanavalla peräti 15 vuotta, vuodesta 1952 vuoteen 1967. Kertapalkkion sijaan hän sai työpaikan ohjelmasarjan tuottajana, mutta erotettiin vuonna 1958 huonosti valmisteltujen ja suorassa lähetyksessä toimimattomien ideoiden käytöstä. Sen jälkeen Sherman toimi käsikirjoittajana Steve Allenin tv-show’ssa, mutta joutui työttömäksi kun ohjelma päätettiin lopettaa 1961.
Jo 1950-luvun alussa Sherman oli yrittänyt lyödä läpi huumorimusiikin tekijänä. Vuonna 1951 Sherman ja Sylvia Froos levyttivät savikiekkosinglen, jossa he parodioivat Guys and Dolls -musikaalista ja Bing Crosbyn ohjelmistosta tuttua kahta laulua. Single ei menestynyt, mutta Shermanin pienessä piirissä, kuten naapurinsa Harpo Marxin kotikutsuilla esittämät lauluparodiat saivat vähitellen suosiota. Näiden suhteidensa kautta tv-käsikirjoittajan työstä työttömäksi jäänyt Sherman sai 1960-luvun alussa levytyssopimuksen Warner Brothers Records -yhtiölle. Esikoisalbumi My Son, the Folk Singer (1962) myi kultalevyn verran eli yli miljoona kappaletta ja sai pian jatkoa albumista My Son, the Celebrity. Molempien albumien kappalevalikoima koostuu etupäässä vanhoista kansanlauluista sanoitettuna uudelleen yhteistyössä Lou Buschin kanssa. Ensimmäinen pikkuhitti oli Jaakko kulta -muunnelma ”Sarah Jackman”, jonka suosio kasvoi kun presidentti John F. Kennedyn oli kuultu lauleskelevan sitä erään hotellin aulassa.
Vuoden 1963 albumilla My Son, The Nut Sherman satirisoi aikansa ilmiöitä kuten automaatiota, avaruuslentoja, esikaupunkielämää ja lihavuutta, josta itsekin oli kärsinyt lapsesta asti. Tältä albumilta irrotettu single Hello Muddah, Hello Fadduh pysyi toisella sijalla Billboard Hot 100 -myyntilistalla kolmen viikon ajan kesällä 1963. Hauskan tarinan lisäksi sen suosio perustui Walt Disneyn Fantasia-elokuvan tunnetuksi tekemään melodiaan, Ponchiellin ”Tuntien tanssiin”.
Suosionsa huipulla vuonna 1965 Sherman julkaisi omaelämäkertansa A Gift of Laughter. Hän esiintyi usein John Carsonin juontamassa The Tonight Showssa, oli mukana tuottamassa Bill Cosbyn kolmea ensimmäistä albumia ja toimi kertojana itse kirjoittamassaan parodiaversiossa Sergei Prokofjevin teoksesta Pekka ja susi. Orkesterina toimi Arthur Fiedlerin johtama Boston Pops, ja tuotanto julkaistiin myös LP-levynä Peter and the Commissar.
Shermanin myöhemmillä albumeilla tyyli muuttui yhä purevammaksi satiiriksi muun muassa opiskelijamielenosoituksia ja muuta radikaalia nuorisokulttuuria vastaan. Hänet palkattiin yhä useammin tekemään parodialauluja mainostarkoituksiin. Levymyynnin ja muun suosion vähennyttyä Warner sanoi irti Shermanin levytyssopimuksen 1966.
Vuonna 1969 Sherman kirjoitti ja Albert Hague sävelsi huonosti menestyneen Broadway-musikaalin The Fig Leaves Are Falling, jota esitettiin vain neljä kertaa. Vuonna 1973 Sherman julkaisi satiirisen kirjan amerikkalaisesta puritanismista ja seksuaalisesta vallankumouksesta nimeltä The Rape of the A*P*E*.
Sherman toimi esikuvana monille myöhemmille huumorimusiikin tekijöille kuten Randy Newmanille ja ”Weird Al” Yankovicille.
Vuonna 1965 ruotsalaisen Cornelis Vreeswijkin versio Shermanin laulusta ”Hello Muddah, Hello Fadduh” nousi Ruotsin myyntitilaston neljänneksi nimellä ”Brev från kolonien”. Vuonna 1969 Jukka Virtanen sanoitti ja esitti suomalaisversion ”Hanna ja Niilo” Shermanin laulusta ”Harvey and Sheila”, jonka sävelmä on juutalainen kansanlaulu Hava Nagila.
Vuonna 2019 Shermanin levytys ”Hello Muddah, Hello Fadduh” valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Joonas Kostiainen
Kostiainen on sukua huippusuunnistaja Veikko Kostiaiselle.
Harmaakurkkuhuiskija
Harmaakurkkuhuiskija (Sclerurus albigularis) eli aiemmalta nimeltään harmaakurkkuorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaakurkkuhuiskijaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa, Perussa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa. Lajia uhkaa metsien tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Tuxpan
Tuxpan on sekä kaupunki että alue Veracruzin osavaltiossa Meksikossa. Kaupungin nimi tulee nahuatlin kielestä ja tarkoittaa ”jänisten paikkaa”.
Tuxpan sijaitsee samannimisen joen varrella 12 km paikasta, jossa joki laskee Meksikonlahteen. Sen ilmasto on kuuma ja kostea. Pääasiallinen tulonlähde on läheisiltä öljykentiltä pumpatun öljyn jalostaminen. Kaupungissa jalostetaan vientiin myös lähiseuduilta saatua maissia, banaania, kalaa ja karjaa.
Historiaan Tuxpan on jäänyt muun muassa paikkana, josta Fidel ja Raúl Castro, Che Guevara ja muut kapinalliset purjehtivat Granma-laivalla Kuubaan syrjäyttääkseen Fulgencio Batistan Kuuban vallankumouksen aikana.
Vuoden 2010 laskennassa kaupungissa oli vajaat 85 000 asukasta, arvio vuodelle 2014 oli 89 800.
Avtograf
Avtograf oli ensimmäinen Neuvostoliiton rock-yhtye, joka menestyi läntisillä musiikkimarkkinoilla. Se osallistui vuonna 1985 pidettyyn Live Aid -konserttiin satelliittiyhteydellä Moskovasta käsin.
Avtograf-yhteen perusti vuonna 1979 Aleksandr "Saša" Sitkovetski. Yhtye hajosi vuonna 1990, mutta muodostettiin uudelleen vuonna 2005.
Arthur Berkut alias Artur V. Mikhejev on vaikuttanut myös muissa yhtyeissä, kuten Aria.
Domowina
Domowina on sorbilainen sorbilaista kulttuuria, politiikkaa ja sorbin kieltä suojelemaan ja edistämään keskittynyt kattojärjestö, johon kuuluu useita sorbilaisia järjestöjä. Järjestössä toimii klubeja, seuroja ja kotiseutuyhdistyksiä. Lisäksi järjestö osallistuu sorbilaisten nuorten sosiaalityöhön. Domowinalla on nykyisin noin 7 300 jäsentä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Domowinan istuntotalo Bautzenissa. Domowina perustettiin 13. lokakuuta 1912. Järjestö toimi nykyisten tavoitteidensa mukaisesti maaliskuuhun 1937 saakka, jolloin kansallissosialistit kielsivät sen ja takavarikoivat sen omaisuuden. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun järjestö oli kieltäytynyt hyväksymästä kansallissosialistien teoriaa sorbien germaanisuudesta. Järjestö aloitti toimintansa uudestaan 10. toukokuuta 1945 Natsi-Saksan kukistuttua. Vuonna 1949 järjestö sai Saksin osavaltiolta julkisen järjestön aseman. Lisäksi Saksissa oli astunut voimaan vuonna 1948 voimaan laki, jolla taattiin sorbien oikeudet. Samanlainen laki tuli käyttöön Brandenburgissa seuraavana vuonna. Järjestö sai sorbilaiseen kulttuuritoimintaan valtion tukea, mutta tuki heikkeni sittemmin. Domowinan johtoon valittiin "oikein" ajattelevia kommunisteja, ja DDR:n politiikka tähtäsi lopulta sorbien assimilisoimiseen. Uudistuksia alettiin ajaa vuonna 1989, ja järjestön tavoitteet uusittiin yleiskokouksessa 15. kesäkuuta 1991.
Afganistanin kansandemokraattinen puolue
Afganistanin kansandemokraattinen puolue (PDPA ) (, Hezb-e dimūkrātĩk-e khalq-e Afghānistān, HDKA, Da Afghanistān da khalq dimukrātīk gund) oli afganistanilainen marxilais-leninistinen kommunistipuolue, joka hallitsi maata vuosina 1978–1992.
Puolue oli jakautunut vuodesta 1967 lähtien kahteen verisestikin kamppailevaan eri pääsiipeen: pääsihteeri Nur Mohammad Tarakin johtamaan Khalqiin ja apulaispääsihteeri Babrak Karmalin Parchamiin. Lisäksi puolueessa oli kaksi muuta pienempää ryhmää: maolainen Settam-e-Melli ja Khalqia lähellä olevaksi nähty Guruh-i Kar eli Kar. Ideologisten syiden lisäksi jaottelulla oli etnis-kulttuurilliset syyt. Khalqin muodosti pääasiassa maaseudun pataaniväestö, kun taas Parcham nojasi persiankieliseen (dari) ja koulutettuun kaupunkilaisväestöön. Settam-e-Melli oli persiankielisten ja šiialaisten suosiossa.
Kansandemokraattinen puolue oli voimakkaasti riippuvainen Neuvostoliitosta ja sen kommunistisesta puolueesta. Lopulta Neuvostoliiton sekaantuminen PDPA:n siipien väliseen valtakamppailuun johti neuvostomiehitykseen ja Afganistanin sotaan. Khalq oli johdossa aina joulukuuhun 1979, jolloin neuvostojoukot toteuttivat Operaatio Štorm 333:n, joka päättyi khalq-presidentti Hafizullah Aminin kuolemaan. Tämä johti neuvostomiehitykseen ja Karmalin sekä parchamistien valtaannousuun.
Natalja Žukova
Natalja Sergejevna Žukova (s. 19. heinäkuuta 1992 Kazan) on venäläinen maastohiihtäjä. Žukova debytoi maastohiihdon maailmancupissa helmikuussa 2013 Sotšissa saavuttaen heti ensimmäiset pisteensä ollen kymmenes. Žukovan paras sijoitus maailmancupissa on tammikuulta 2014 Szklarska Poreban 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun kahdeksas sija. Hän osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisiin kotimaassaan Sotšissa. Olympialaisissa Žukovan paras sijoitus oli seitsemäs 10 kilometrin perinteisen kilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kolmastoista. Žukova oli mukana myös vuoden 2013 MM-kisoissa Val di Fiemmessä.
Jelabuga
thumb|left|175px|Jelabugan symboli – bolgaarien linnoituksen torni. thumb|250px|Kazanskaja-katu Jelabugassa. thumb|250px|Bolšaja Pokrovskaja -katu. thumb|250px|Gassarinkatu. Jelabuga (, tataariksi Алабуга, Alabuğa) on kaupunki Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaman rannalla 215 kilometriä Kazanista itään. Kaupunki on Jelabugan piirin keskus. Asukkaita on 70 000 henkeä (vuonna 2008).
Talous
Nykyään Jelabuga on yksi Tatarstanin öljyntuotannon keskuksista. Kaupungissa on autotehdas, rakennus- ja elintarviketeollisuutta ym. Vuonna 2005 perustettiin Jelabugan erikoistalousalue, johon odotetaan mm. autoteollisuuden investointeja. Entisessä hiippakunnanopiston rakennuksessa toimii pedagoginen korkeakoulu.
Kuuluisia henkilöitä
Jelabugassa on syntynyt taidemaalari Ivan Šiškin (s. 1832), sinne on haudattu vuoden 1812 sodassa taistellut upseeri Nadežda Durova ja vuonna 1941 siellä vietti viimeiset päivänsä runoilija Marina Tsvetajeva. Kaupungissa on heille omistetut kotimuseot.
Malus
Malus voi tarkoittaa:
XI (albumi)
XI on vuonna 2005 julkaistu puolalaisen death metal -yhtye Devilynin neljäs studioalbumi.
KHL-kausi 2009–2010
KHL-kausi 2009–2010 oli jääkiekkosarja KHL:n toinen kausi. Runkosarja alkoi 10. syyskuuta 2009 ja päättyi 7. maaliskuuta 2010. Sarjaan osallistui 24 joukkuetta, joista 21 Venäjältä ja yksi joukkue Latviasta, Kazakstanista ja Valko-Venäjältä.
Toisen KHL-kauden mestaruuden voitti Ak Bars Kazanista.
Uudistukset
16. kesäkuuta 2009 KHL:n hallintoneuvosto ilmoitti uudistuksista jotka koskivat tulevaa kautta 2009–10.
Uutena joukkueena liigaan liittyi jekaterinburgilainen HK Avtomobilist. Edellisellä kaudella mukana ollut HK Himik Voskresensk ei puolestaan osallistunut taloudellisten vaikeuksien vuoksi, joten joukkuemäärä säilyi ennallaan 24:ssä.
Kaudella 2009–2010 joukkueet jaettiin neljään divisioonaan maantieteellisesti. Lisäksi joukkueet jaettiin itäiseen ja läntiseen konferenssiin, jotka molemmat koostuivat kahdesta kuuden joukkueen divisioonasta. Saman divisioonan joukkueet kohtasivat kauden aikana neljä kertaa, kun muiden divisioonien joukkueita vastaan pelattiin vain kahdesti.
Kummankin konferenssin kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin. Pudotuspelit pelattiin NHL:n tapaan ensisijaisesti konferenssien sisäisinä, joten molemmissa konferensseissa pelattiin puolivälierät, välierät ja finaalit. Konferenssien voittajat pelasivat kauden päätteeksi Gagarin Cupista.
Joukkueiden pelaajilleen maksamien palkkojen kokonaissumma ei saanut ylittää 620 miljoonaa ruplaa eikä alittaa 200 miljoonaa ruplaa. Jokainen joukkue sai kuitenkin nimetä yhden pelaajan, jonka palkkaa ei huomioitu kokonaissummassa.
KHL:n ensimmäinen varaustilaisuus järjestettiin 1. kesäkuuta 2009. Kukin joukkue sai suojata 25 nuorta (17–21 v.) pelaajaansa ennen tilaisuutta.
Sarjajärjestelmä kaudella 2009–10
Joukkueet jaettiin kahteen konferenssiin, itäiseen ja läntiseen. Konferenssijaot olivat seuraavat:
Joukkueet pelasivat jokaista oman divisioonansa joukkuetta vastaan kaksi kertaa kotona ja kaksi vieraissa. Lisäksi jokainen joukkue pelasi kaikkia muissa divisioonissa pelanneita joukkueita vastaan kerran kotona ja kerran vieraissa. Näin jokainen joukkue pelasi runkosarjassa 56 ottelua.
Joukkueet, jotka eivät selviytyneet pudotuspeleihin, pelasivat erillisen turnauksensa, joissa panoksena oli KHL:n varaustilaisuuden varausvuoroja.
Pudotuspelit
Pudotuspelien ensimmäinen kierros pelattiin paras viidestä -järjestelmällä, ja muut kierrokset paras seitsemästä. Pudotuspelien ensimmäiset ottelut pelattiin 10. maaliskuuta. Pudotuspelit aikataulutettiin siten, että finaalissa Gagarin Cupista taistelevat joukkueet olivat selvillä viimeistään Juri Gagarinin historiallisen avaruuslennon vuosipäivänä 12. huhtikuuta.
Palkinnot
Kauden palkintojenjakotilaisuus järjestettiin 25. toukokuuta 2010 ja siinä jaettiin yhteensä 20 palkintoa.
KHL:n suomalaiset ja entiset NHL-pelaajat
Suomalaiset
Muut
Kitkajärvi
Kitkajärvi eli Kitka on järvi Koutajoen vesistössä Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin rajalla Kuusamon ja Posion kuntien alueella.
Kitkaan kuuluu kaksi osaa, Yli-Kitka ja Ala-Kitka, joita yhdistää Kilkilösalmi Kuusamossa. Yli-Kitkan pinta-ala on 237,31 neliökilometriä. Siinä on paljon matalikoita ja karikoita, samoin syvänteitä yli 40 metriin asti. Suurimmat selkävedet ovat Turjanselkä, Luonselkä, Isoselkä, Vasikkaselkä ja Tolvanselkä. Ala-Kitkan pinta-ala on 48,50 neliökilometriä. Yli-Kitkaan liittyy välittömästi järven luoteispäässä Posiojärvi.
Koutajoen vesistöalue on Suomen puolella suojeltu koskiensuojelulailla. Ala-Kitkasta itään lähtevä Kitkajoki yhtyy Oulankajokeen, ja se edelleen Koutajokeen. Viime jääkauden jälkeen Kitkan vesistö laski lyhyen aikaa länteen Livojärvi-nimisen järven kautta nykyisen Iijoen vesistöön. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Kitkajärven eteläpuolelta.
Kitka on kokonaisuutena Suomen ainoa säännöstelemätön suurjärvi. Kitkan vesistön vedenpintaa laskettiin 1800-luvulla kahdessa vaiheessa yhteensä noin 2,1 metriä, jotta rannoille saatiin lisää karjan rehua kasvavia luonnonniittyjä. Nykyinen korkeustaso on 240,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvellä on runsaasti hiekka- ja pienikivisiä rantoja. Myös matalikoilla ajoittain paljastuvat kiviröykkiöt ja hiekkasärkät ovat tyypillisiä. Karua, kirkasvetistä ja kohtalaisen luonnontilaista Kitkaa on nimitetty "Euroopan suurimmaksi lähteeksi". Suuren massan takia Yli-Kitkan vesi jäätyy ja jäät sulavat myöhemmin kuin pienemmissä järvissä.
Yli- ja Ala-Kitkalle on tehty ohjeellinen veneilyreitti. Yli-Kitkan poikki kulkee kantatie 81 Kuusamo-Rovaniemi ja Ala-Kitkan poikki valtatie 5 (E63).
Kasvillisuus ja eläimistö
Kitkajärven kasvillisuus on karuille vesille tyypillistä. Poikkeuksellista on harvinaisten murtovesilajien, kuten merividan ja uposvesitähden, esiintyminen. Myös muualla maassa harvinaista raania tavataan Kitkajärvessä runsaana esiintymänä. Järven kalastossa ovat säilyneet alkuperäiset taimen-, harjus- ja siikakannat.
Järven tärkein saaliskala on pienikokoinen muikku. Sen paikallisen nimityksen "kitkanviisas" sanotaan johtuvan siitä, että kala ei lähde uimaan Kitkajokea alavirtaan Venäjälle. Kitkajärvillä työskentelee useita ammattikalastajia. Kitkajärven monipuoliseen selkävesilinnustoon sisältyy ehkä Suomen runsain kuikkakanta.
Wäinö Bonsdorff
pienoiskuva|[[Emil Rautala maalaamassa kauppakorkeakoulun rehtori Wäinö Bonsdorffin muotokuvaa 18.11.1942.]] Wäinö Waldemar Bonsdorff (21. heinäkuuta 1876 Helsinki – 7. toukokuuta 1951 Helsinki ) oli suomalainen kemisti ja taloustieteilijä. Hän oli Kauppakorkeakoulun kemian ja tavaraopin professori vuosina 1920–1941 ja toimi korkeakoulun rehtorina 1919–1941.
Wäinö Bonsdorffin vanhemmat olivat professori Ernst Jakob Waldemar Bonsdorff ja Ida Charlotta Forsell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1905 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1907.
Bonsdorff oli mukana perustamassa 1919 Liikesivistysrahastoa ja 1938 Kauppakorkeakoulun yhteydessä toimivaa Liiketaloudellista tutkimuslaitosta. Hän oli Liikesivistysrahaston hallituksen jäsen ja sihteeri vuosina 1932–1937. Hän teki opintomatkoja vuosina 1909, 1924, 1927 ja 1929 tutustuen korkeamman kaupallisen koulutuksen järjestelyihin ulkomailla, erityisesti Wienin kauppakorkeakoulussa. Bonsdorff luennoi kemiasta kansakoulunopettajien jatkokursseilla ja oli elintarvikehallituksen lähettämällä tutkimusmatkalla Saksassa 1918.
Bonsdorff julkaisi tutkimuksia epäorgaanisen ja fysikaalisen kemian alalta sekä oppikirjoja, kuten Analyyttinen kemia (1911) ja Epäorganinen kemia ja tavaraoppi (1913).
Wäinö Bonsdorff oli naimisissa 1913–1920 Malin Rosendahlin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Hän meni uudelleen naimisiin 1921 Karen Margaretha Olsenin kanssa.
Erkki Malmivaara
Erkki Väinö Samuel Malmivaara (9. syyskuuta 1927 Kuusankoski – 12. lokakuuta 1996 Vaasa) oli suomalainen lehtitoimittaja ja poliitikko.
Varhainen elämä ja koulutus
Erkki Malmivaara syntyi tunnettuun Malmivaaran pappissukuun Kuusankoskella vuonna 1927. Oppikoulun hän kävi Lapualla ja Ylivieskan Raudaskylässä, josta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949. Hän opiskeli jonkin aikaa oikeustieteitä Helsingin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken.
Ura toimittajana
Malmivaara aloitti toimittajanuransa vuonna 1953 työskentelemällä sanomalehti Ilkan toimitusharjoittelijana. Suurimman osan työurastaan hän työskenteli Vaasa-lehden palveluksessa. Hän toimi vuosina 1954–1960 lehden toimittajana, 1960–1966 toimitussihteerinä, 1966–1980 toimituspäällikkönä ja vuodesta 1980 hallinnollisena päätoimittajana. Vuodesta 1985 hän työskenteli lehden, jonka nimi oli muuttunut vuonna 1984 Pohjalaiseksi, vastaavana päätoimittajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1991.
Poliittinen ura
Malmivaara oli puoluekannaltaan kokoomuslainen. Hän toimi vuodesta 1972 Vaasan kaupunginvaltuustossa ja vuosina 1972–1984 myös kaupunginhallituksessa. 1976–1984 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös Pohjanmaan Kokoomuksen piirihallituksessa ja kokoomuksen puoluevaltuustossa. Malmivaara oli kaksissa vaaleissa ehdolla eduskuntaan.
Malmivaara sai vuonna 1985 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Halmejärvi
Halmejärvi on kylä ja järvi Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee soisten erämaiden ja valtionmaiden laidalla. Kylä on pieni ja maaltamuuton seurauksena vain muutama talo on enää asuttu. Halmejärvi on myös pieni järvi kylällä. Järvestä laskee alaspäin Nuolijärveen Halmejoki, jonka varsilla on pääosa kylän tiloista. Halmejärvellä sijaitsee myös Murtovaaran talomuseo (sen voidaan tosin sanoa kuuluvan myös Sivakan kylään). Valtimon suurin suo Suurisuo sijaitsee Halmejärvellä. Se on ollut turvetuotantoalueena kun Vapo aloitti vuonna 1982 jyrsinturvetuotannon suolla. Kylän eläimistö on erämainen ja se on tunnettu majavistaan, joiden rakennelmia, patoja ja pesäkekoja näkee alueella. Myös susia ja karhuja tavataan säännöllisesti.
Omenapuut
Omenapuut (Malus) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Lajit kasvavat alkuperäisinä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Eri omenapuulajeja on ainakin noin 60, mutta sukuun on kuvattu myös yli 200 muutakin lajia, joiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Eri omenapuulajeista on myös jalostettu monia erilaisia lajikkeita niin omenoiden tuotantoon kuin koristepuiksikin.
Kuvaus
Omenapuut ovat kesävihantia puita tai pensaita, joilla on yleensä ehyet ja sahalaitaiset lehdet. Sarjamaisessa kukinnossa on 2–6 kukkaa. Terälehdet ovat yleensä valkoisia tai vaaleanpunaisia. Hedelmä on pohjushedelmä, jossa siementen ympärillä olevia sikiäimestä kehittyneitä kovia kalvoja ympäröi mehevöitynyt kukkapohjus.
Käyttö
Taloudellisesti tärkein laji on tarhaomenapuu (Malus domestica). Omenapuista on jalostettu myös monia lajikkeita koristekasvikäyttöön. Koristekasveina käytetään esimerkiksi koristeomenapuita eli purppuraomenapuita (Malus Purpurea-ryhmä), paratiisiomenapuita (Malus Prunifolia-ryhmä), pilariomenapuita (Malus Ballerina-ryhmä), marjaomenapuuta (Malus baccata) ja helmiomenapuun eli japaninmarjaomenapuun (Malus toringo) lajikkeita.
Trofonios
pienoiskuva|upright|Trofonios, Historia Deorum Fatidicorum, 1675. Trofonios oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari, joka tunnettiin taidokkaista rakennushankkeistaan. Maa kuitenkin nielaisi hänet Lebadeiassa Boiotiassa, jonka jälkeen siellä häntä pidettiin ennustajajumaluutena ja harrastettiin hänen ympärilleen rakennettuja kulttimenoja.
Trofonios oli joko Orkhomenoksen kuninkaan Erginoksen tai Apollonin poika. Veljensä Agamedeen kanssa hän rakensi Apollonin Delfoin temppelin ja kuningas Hyrieuksen aarrekammion. Kerrotaan, että Trofonios ja Agamedes tekivät aarrekammioon salaisen sisäänkäynnin, jonka ainoastaan he tunsivat. Kuningas Hyrieus oli ymmällään, kun veljekset tyhjensivät hänen aarteitaan, mutta holvien sinetit pysyivät koskemattomina. Niin kuningas rakensi ansan hopea- ja kulta-astioihinsa, ja seuraavalla ryöstöretkellä Agamedes jäi ansaan tiukasti kiinni. Trofonios katkaisi veljensä pään, jottei häntä voitaisi yhdistää ansaan jääneeseen ruumiiseen, mutta tällöin maa aukeni ja nielaisi Trofonioksen.
Trofonioksesta ei sen koommin kuultu mitään, kunnes Boiotiassa kävi kato sateiden lakattua yli vuodeksi. Tällöin Delfoin oraakkeli antoi heille viestin, että Trofonios toisi heille avun. Häntä ei kuitenkaan Lebadeiasta löytynyt, kunnes yksi etsijöistä näki mehiläisparven, jonka hän arveli johtavan hänet perille. Mehiläisten kadottua maan sisään hän seurasi niiden perässä ja löysi Trofonioksen, joka opetti hänelle riitin kuivuuden lopettamiseksi.
Beckman
Beckman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jelets
thumb|125px|Jeletsin vaakuna. Jelets on kaupunki Lipetskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Doniin laskevan Sosna-joen rannalla 78 kilometriä Lipetskistä länteen. Kaupunki on Jeletsin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Jeletsissä haarautuvat Moskovaan, Valuikiin, Orjoliin, Grjaziin ja Lev Tolstoihin johtavat rautatiet. Kaupungin ohi kulkee Moskovan, Voronežin ja Donin Rostovin välinen M4-valtatie. Asukkaita on 112 200 henkeä (vuonna 2008).
Jelets mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146 Rjazanin ruhtinaskunnan rajalinnoituksena. 1200–1300-luvuilla se oli lääniruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1237/1238 sen hävittivät Batu-kaanin joukot, vuonna 1316 Uzbek-kaani, vuonna 1365 Tegei-kaani ja vuonna 1395 Timur Lenkin joukot. Vuosina 1415 ja 1450 tataarit hävittivät jälleen kaupunkia. Vuonna 1483 se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1591 Venäjän etelärajalla sijainneeseen Jeletsiin rakennettiin uusi linnoitus. Vuonna 1778 siitä tuli Orjolin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800–1900-luvun vaihteessa se oli huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Toisen maailmansodan aikana joulukuussa 1941 kaupunki oli lyhyen aikaa saksalaisten miehittämä.
Nykyään Jeletsissä on mm. koneenrakennus-, kemian, rakennusmateriaali- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on kuuluisa pitsinnypläyksen keskus. Nähtävyyksiä ovat 1700–1800-lukujen vaihteen kauppiastalot, 1800-luvulla rakennettu tupakkatehdas ja Konstantin Tonin suunnittelema Kristuksen taivaaseen astumisen katedraali (1889). Kaupungissa toimii Jeletsin valtionyliopisto, kotiseutumuseo sekä siellä lapsuutensa viettäneen kirjailija Ivan Buninin kotimuseo.
Edwin Arnold
thumb|upright|Edwin Arnold Edwin Arnold, Sir (1832–1904) oli englantilainen runoilija ja orientalisti. Hän oleskeli jonkun aikaa Intiassa, Hän oli Daily Telegraphin toimittaja ja tunnettu teoksestaan The Light of Asia (1898), jossa hän käsitteli Buddhan elämää ja oppia. Teoksen on kuvittanut Jessie M. King.
Hän on kirjoittanut muitakin runoja sekä proosaa.
Keräilykortit
thumb|[[Magic: The Gathering -keräilykorttipelin kortteja kansiossa.]] Keräilykortit ovat keräiltäviksi tarkoitettuja, yleensä pahvista valmistettuja kortteja, jotka esittävät kuvan esimerkiksi urheilijoista, näyttelijöistä, nähtävyyksistä tai fantasiahahmoista. Kuvan ohessa kortissa on tekstiä, joko vain toisella puolella tai myös kuvapuolella. Kortteja voidaan käyttää myös erilaisten pelien pelaamiseen, pääasiassa nämä ovat fantasiaroolipelejä, kuten Magic: The Gathering, mutta myös urheiluaiheisia korttipelejä on olemassa.
Keräilykorttien historiaa
Keräilykorttien historia alkaa Yhdysvalloista 1800-luvun lopulta, kun baseballin pelaajista tehtiin heidän nimellään varustettuja kangaspaloja. 1900-luvun alkupuolella baseball-pelaajien kuvia annettiin tupakka-askien kylkiäisinä, yksi harvinaisimmista tältä ajalta oleva kortti Honus Wagnerin T206 myytiin yli kahdensadantuhannen euron hinnalla Yhdysvalloissa. . Myös purukumipakettien mukana saattoi tulla keräilykortteja. Yhdysvaltojen lisäksi myös Britanniassa julkaistiin tupakkakortteja, mutta baseballpelaajien sijaan kuvissa oli sikäläisen valtalajin, jalkapallon pelaajia. Toisen maailmansodan jälkeen keräilykorttien jakaminen eri tuotteiden yhteydessä väheni ja niitä alettiin myydä omina tuotteinaan. Internet on vielä helpottanut keräilyä entisestään ja tuonut keräilijät ympäri maailman yhteen. Korttien kauppaaminen ja vaihtaminen internetin kautta onkin nykyään hyvin yleistä. Pohjois-Amerikassa keräilykortit ovat olleet aina suosittuja, mutta Euroopassa sikäläiset suurlajit baseball ja amerikkalainen jalkapallo ovat niin pieniä, että täällä ei niitä juurikaan kerätä. Pohjoismaissa kerätään jääkiekkokortteja ja muualla Euroopassa koripallokortteja.
Korttien arvot määräytyvät lähinnä kysynnän ja keräilykohteen paikallisen suosion mukaan. Myös korttisarjan hinta ja valmistaja vaikuttavat jonkin verran. Korttien kunto on myös erittäin tärkeä tekijä, yksikin naarmu tai taitos tekevät peruskortista lähes arvottoman. Kaikkien neljän kulman on myös oltava teräviä ja ehjiä. Pohjois-Amerikassa on olemassa erilaisia puolueettomia arviointiyrityksiä jotka arvioivat kortin kunnon ja laittavat sen sinetöityyn suojakoteloon. Näistä ehkä tunnetuin on PSA (Professional Sports Authenticator).
Keräilykortit Suomessa
Suomessa on julkaistu jääkiekkokortteja vuodesta 1965 alkaen, jolloin makeistehdas Hellas julkaisi ensimmäisen sarjan suomalaisista kiekkoilijoista. Sen jälkeen pietarsaarelainen Championin makeistehdas julkaisi myös oman sarjansa. Hellaksen sarjaa löytyy edelleen myynnistä melko usein, mutta Championin sarja on erittäin harvinainen ja hinnat nousevat lähes poikkeuksetta melko korkeiksi. Tämän jälkeen 1970-luvun alkupuoliskolla julkaistiin muutamia sarjoja, mutta suomalaisten mielenkiinto keräilyyn hiipui niin, että 1970-luvun lopulta 1990-luvun alkuun julkaistuja sarjoja oli vain muutama.
The Past Against the Future
The Past Against the Future on puolalaisen death metal -yhtye Devilynin kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2003. Albumille on koottu kappaleita yhtyeen kahdelta varhaiselta demolta The Rule ja Promo 2000.
Keräilykortit
Keräilykortit Suomessa
90-luvun alussa Jyväshyvän keksitehdas alkoi valmistaa ns. liigasuklaata, jossa oli suklaapatukan kanssa tarroja ensin seurojen logoilla ja sitten pelaajista. Makeistehdas Leaf julkaisi ensimmäisen Sisu hockey cards -sarjan liigakaudesta 1993–1994 ja ”lastentaudeista” (sarjassa oli muun muassa useita virhekortteja vääristä pelaajista ja pussien sulkeminen oli aiheuttanut korttien rikkoontumista) huolimatta sarjan suosio kasvoi suureksi. NHL:n ensimmäinen työsulkukausi 1994–1995 toi todellisen korttibuumin Suomeen, kun SM-liigassa pelasi useita tähtipelaajia, joiden kortteja fanit halusivat innolla. Tämän kauden Sisu-sarja oli myös selvinnyt lastentaudeista ja sisälsi monia niin sanottuja erikoiskortteja, joita parhaimmillaan myytiin useiden satojen markkojen hinnoilla. Leaf julkaisi vielä sarjoja kausilla 1995–1996 ja 1996–1997, jonka jälkeen sarjojen valmistus Suomessa ja Ruotsissa (Leaf valmisti myös Ruotsin Elitserienistä omaa korttisarjaa) lopetettiin.
The Past Against the Future
Levyn 11. kappale on nauhoitettu albumin Artefact nauhoituksissa.
Keräilykortit
Keräilykortit Suomessa
Vuoden tauon jälkeen korttien valmistus jatkui Leafille Suomen kortit tehneen tiimin oman Cardset Finland -yhtiön julkaistessa ensimmäisen sarjansa kaudeksi 1998–1999. Sama yhtiö tekee SM-liigan keräilykortit edelleen.
Nykyään internet on syönyt Suomesta erilliset korttikaupat, vain muutama on jäljellä ja näissäkin myydään korttien lisäksi esimerkiksi fanituotteita. Forssalainen Fun Stuff & cards on yksi yhä toimivista alan pioneereista. R-kioskit myyvät jonkin verran jääkiekkokorttipusseja, mutta näitä on myynnissä ainoastaan kahta tai kolmea eri sarjaa kerrallaan.
Keräilytermistöä
''* Ei kunnon suomennosta, suomennettu tätä artikkelia varten. Joillain termeillä ei ole suomennosta ollenkaan vaan niistä käytetään englanninkielisiä nimiä'' ** On olemassa myös kortteja jossa on mailan paloja, maalivahdin polvisuojan nahkapaloja ja jopa baseball syöttökummun hiekkaa.
Isohuiskija
Isohuiskija (Sclerurus caudacutus) eli aiemmalta nimeltään isokarikeorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Isohuiskijaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Equadorissa, Ranskan Guayanassa, Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jemenin jalkapallomaajoukkue
Jemenin jalkapallomaajoukkue edustaa Jemeniä kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa ja sitä hallinnoi Jemenin jalkapalloliitto.
Ennen Jemenin yhdistymistä vuonna 1990 Jemenillä oli kaksi maajoukkuetta eli Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin jalkapallomaajoukkueet. Jemenin jalkapallojoukkuetta pidetään Pohjois-Jemenin seuraajana.
Jemen ei ole pelannut yhtään ottelua jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa tai Aasian mestaruuskisoissa.
Tania Mallet
Tania Mallet (19. toukokuuta 1941 – 30. maaliskuuta 2019) oli englantilainen malli ja näyttelijä. Hän esiintyi vuonna 1964 Sean Conneryn kanssa James Bond-elokuvassa 007 ja Kultasormi  Tilly Mastersonia. Mallet oli Helen Mirrenin serkku, Malletin äiti ja Mirrenin isä olivat sisaruksia. Hän työskenteli ennen elokuvaosaansa jo mallina, ja palasi mallin uralle. Hän myös mainitsi, että mallina ansaitsi paremmin kuin elokuvaroolista.
Kadrin päiväkirja
Kadrin päiväkirja (vir. Kadri) on Silvia Rannamaan nuorisoromaani, joka ilmestyi alun perin Neuvosto-Virossa vuonna 1959. Päiväkirjan muotoon kirjoitettu teos sisältää kaksi osaa: ”Ruma ankanpoikanen” ja ”Taikalasit”. Kirjan jatko-osaa Kasuema ei ole suomennettu. Molemmat teokset ovat pysyneet Virossa suosittuina pitkään ja niistä on julkaistu lähes kymmenen painosta.
Kaskin piirikunta
Kaskin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Gandakin vyöhykkeellä.
Kadrin päiväkirja
Teoksia on käännetty venäjäksi, latviaksi, liettuaksi, slovakiksi, tšekiksi, armeniaksi, gruusiaksi ja suomeksi.
Jatko-osan Kasuema pohjalta valmistui vuonna 1985 elokuva Naerata ometi.
Sisältö
Tapahtumien kulku alkaa sairaalasta, jossa minäkertoja Kadri Jalava toipuu onnettomuudesta. Kadria on koulussa epäilty varkaudesta, ja sen jälkeen hän on jäänyt auton alle ylittäessään tietä.
Kaskin piirikunta
Kaskin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 492 098 ihmistä. Piirikunnan pinta-ala on 2 017 neliökilometriä ja väestötiheys 244 as./km2. Hallinnollinen keskus on Pokhara (255 465 as., 2011), joka sijaitsee linnuntietä runsas 140 kilometriä Nepalin pääkaupunki Kathmandusta länsiluoteeseen. Pokharan kaakkoispuolella sijaitsee piirikunnan toinen kaupunki, Lekhnath (58 816 as, 2011).
Kadrin päiväkirja
Sisältö
Kertomuksen juoni sijoittuu 1950-luvun ensimmäiselle puoliskolle. Kadri asuu isoäitinsä kanssa tunkkaisessa kellariasunnossa. Isoäiti on luonteeltaan karhea ja käyttäytyy usein nuivasti, mutta kertomuksen myötä hän paljastuu hyväsydämiseksi ihmiseksi. Kadrin äiti on kuollut vuosia sitten, eikä Kadri muista häntä. Isä Ylo Jalava on puolestaan kadonnut sota-aikana ja elää ilmeisesti Ruotsissa. Perheen koti on tuhoutunut sodassa.
Aluksi Kadrilla ei ole ystäviä, hän on onneton, köyhä ja yksinäinen. Hän surkuttelee elämäänsä päiväkirjan sivuilla löytämättä itsestään mitään hyvää. Muutoksen Kadrin elämään tuo samaan aikaan sairaalahoidossa oleva kirjailija Elsa Sarap. Elsa-tädin rohkaisemana Kadri alkaa nähdä elämänsä optimistisemmin ja saa itsevarmuutta.
Kaskin piirikunta
Nepalin vuoden 2015 maanjäristyksen järistyskeskus sijaitsi Gandakin maakunnan koillisosassa Gorhkan piirikunnassa, melko lähellä Kaskin piirikuntaa. Piirikunta kärsi tuhoja tämän seurauksena, muun muassa satoja rakennuksia tuhoutui perusteellisesti.
Kadrin päiväkirja
Sisältö
Tarinan suurin käänne tapahtuu, kun Kadri avaa isoäidille osoitetun kirjeen, jonka on lähettänyt Kadrin isä Ylo Jalava. Isä on jo ajat sitten palannut ulkomailta ja etsii yhteyttä tyttäreensä. Kadri tapaa isänsä ja vie tämän yhteen myös isoäitinsä kanssa. Isoäiti syyttää aluksi isää perheen hylkäämisestä ja Kadrin mielistelystä itselleen.
Kaskin piirikunta
<gallery widths=180px heights=135px>
Kadrin päiväkirja
Sisältö
Teoksen tapahtumat sijoittuvat kirjailijan kotikaupunkiin Tallinnaan, vaikkakaan sitä ei suoraan mainita. Viron pääkaupunkiin Tallinnaan viittaavat Kadrin muistot pitkistä, aamuisista raitiovaunumatkoista kouluun. Kadri mainitsee myös uuden asunnon ikkunasta avautuvan näkymän merelle.