cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kevin Brown (jääpalloilija)
Brown pelasi kevään 2014 Allsvenskanissa nuoruuden seurassaan Gustavsbergs IF:ssä. Syksyllä 2014 hän siirtyi Borlänge Bandyyn, joka pelasi myös Allsvenskanissa.
Kevin Brown valittiin Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueeseen vuoden 2015 MM-kisoihin. Kisat onnistuivat hänellä hyvin, sillä hän viimeisteli niissä kolme maalia, vaikka Yhdysvaltain maajoukkue jäikin A-sarjassa viimeiseksi eli kahdeksanneksi. Vuonna 2016 Brown on myös Yhdysvaltain MM-joukkueessa.
Ophélie Gaillard
Gaillard on hyvin kiinnostunut varhaisesta musiikista ja on usein osallistunut Christophe Rousset'n ja Emmanuelle Haïmin johtamiin barokkiteosten esityksiin. Hän perusti Amarillis- ja Ensemble Pulcinella -kokoonpanot. Jälkimmäisen levytys Antonio Vivaldin sellosonaateista sai kansainvälisesti suosiollisia arvosteluja. Gaillard myös yhdistelee eri taiteenaloja; hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten tanssijoiden kuin Daniel Larrieun ja Sidi Larbi Cherkaouin kanssa.
Helmikuussa 2018 Gaillardilta ryöstettiin Pariisin ulkopuolella puukolla uhaten yli miljoonan euron arvoinen sello, jonka hän kuitenkin onnistui saamaan takaisin.
Harjavallan vanha kaupungintalo
Harjavallan vanha kaupungintalo eli Yhdistystalo on Arkkitehtuuritoimisto Lappi-Seppälä & Martaksen suunnittelema vuonna 1959 valmistunut hallintorakennus Harjavallassa. Alun perin se oli kunnantalo, vuosina 1968–1976 kauppalantalo ja vuosina 1977–2023 kaupungintalo. Nykyään se on kaupungin yhdistys- ja järjestötalo, jossa toimii muun muassa kaupungin arkisto. Myös kaupunginvaltuuston kokoukset pidetään edelleen siellä. Rakennus on suojeltu.
Satakunnantien eli Nakkilaan johtavan Yhdystie 2453:n varrella sijaitseva rakennus korvasi valmistuessaan ahtaaksi käyneen Harjavallankadulla toimineen kunnantalon. Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös vieressä sijaitsevat kunnan virkailijoille rakennetut asuintalot. Rakennukseen ei ole tehty suuria muutostöitä ja se on edelleen alkuperäisessä asussaan.
Kaupungintalon sisätiloissa on kuvanveistäjä Uno Aron patsaat Harkinta ja Työhönlähtö sekä pronssireliefi Onnellinen perhe, jotka ovat kaikki paljastettu vuonna 1959. Rakennuksen edustalla on suihkulähde sitä ympäröivine istutuksineen.
Harjavallan uusi kaupungintalo on vuonna 2009 valmistunut entinen Satakunnan Osuuspankin talo, jonka kaupunki osti vuonna 2022. Se otettiin käyttöön vuonna 2023.
Elisa Orlandi
Elisa Orlandi (1811–1834) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän aloitti uransa 18-vuotiaana ja tulkitsi 26. joulukuuta 1830 Milanon Teatro Carcanossa Gaetano Donizettin oopperan Anna Bolenan kantaesityksessä Giovanna Seymourin roolin. Hän loi myös Donizettin oopperan Il furioso nell' Isola di San Domingo Eleanoran roolin 2. tammikuuta 1833 Teatro Vallessa, Roomassa. Orlandi tulkitsi lisäksi Gioacchino Rossinin, Vincenzo Bellinin ja Giacomo Meyerbeerin oopperarooleja.
Orlandi kuoli jo 23-vuotiaana näyttämön takana, kun hänellä oli tarkoituksenaan esiintyä Bellinin Normassa.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1939
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1939 pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1938 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Division II:een ei pudonnut yhtään joukkuetta, sillä sarjaa laajennettiin kaudeksi 1940 24-joukkueeseen.
Loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 13. helmikuuta Gävlen Strömvallenin kentällä.
Doreen Wilber
Doreen Viola Wilber (o.s. Hansen, 8. tammikuuta 1930 Rutland, Iowa – 19. lokakuuta 2008 Jefferson, Iowa) oli yhdysvaltalainen jousiampuja ja olympiavoittaja.
Wilber voitti naisten yksilökilpailun olympiakultaa Münchenissä 1972, jolloin olympiatasolla kilpailtiin ensimmäisen kerran nykyaikaisessa jousiammunnassa.
Wilber kuoli 78-vuotiaana 19. lokakuuta 2008.
John Whitehurst
Nuoruus ja kellosepän ammatti
Whitehurst jätti koulun varhain ja opiskeli isänsä opissa kellosepäksi. Isä oli itsekin tiedonhaluinen mies ja rohkaisi poikaansa ottamaan asioista selvää, esimerkiksi matkustamalla Irlantiin tutustumaan erikoiseen kellorakenteeseen, josta oli kuultu Englannissa vain huhuja. Vuonna 1736 nuorempi Whitehurst avasi oman liikkeen Derbyssä. Hän sai rakentaa kaupungintalon tornikellon ja rakenteli myös lämpömittareita, ilmapuntareita ja muita tieteellisiä mittalaitteita. Hän kiinnostui vesivoiman hyödyntämisestä, ja pian hänen neuvojaan kysyttiin jokaisessa Derbyshiren ja lähialueiden hankkeessa, joka koski mekaniikkaa, pneumatiikkaa tai hydrauliikkaa. Whitehurstin perheestä tuli tunnettuja mekaniikan asiantuntijoita. John Whitehurstin muutettua Lontooseen hänen veljenpoikansa jatkoi kellosepänliikettä nimellä ''Whitehurst and Son. Messrs''. Whitehurstin liikkeen valmistamia kelloja vuosilta 1713–1788 on edelleen toimintakunnossa. Näkyvin niistä on nimellä Great Tom kutsuttu tornikello St Paulin katedraalissa.
Geologia
Whitehurst oli kiinnostunut kotiseudustaan Peak Districtin pohjoisosasta ja teki löytöretkiä sen luoliin ja kaivoksiin yksin ja yhdessä Josiah Wedgewoodin ja Erasmus Darwinin kanssa. Hän alkoi muokata omia teorioitaan kallioperän synnystä ja rakenteesta. Keskustelut Benjamin Franklinin kanssa rohkaisivat Whitehurstia julkaisemaan ajatuksensa kirjana. Whitehurstista tuli Darwinin perustaman Lunar societyn vanhin jäsen. Hänen kaksiosainen geologiaa käsittelevä teoksensa ‘Inquiry into the Original State and Formation of the Earth’ muodostui yhdeksi stratigrafian perusteoksista ja innoitti monia myöhempiä tutkijoita, kuten White Watsonia.
Lontoon aika
Vuonna 1775 Whitehurst nimitettiin yllättäen kansallisen rahapajan uuden kultakolikkosarjan vakausten tarkastajaksi. Hän muutti Lontooseen, missä hänen kodistaan tuli tiedemiesten kohtauspaikka. Whitehurst pääsi Royal Societyn jäseneksi vuonna 1779. Vuonna 1783 hän matkusti Irlantiin tutkimaan Giant's Causewayn vulkaanista alkuperää ja käytti havaintojaan hyväkseen geologian kirjansa toisessa laitoksessa. Vuoden 1787 tutkielmassaan An Attempt towards obtaining invariable Measures of Length, Capacity, and Weight, from the Mensuration of Time hän tarkasteli maapallon muotoa mittaamalla eroja paikallisessa painovoimakentässä. Tätä varten hän rakensi raskaita heilureita eri paikkoihin, mittasi tarkkaan niiden liikettä ja värähtelyaikoja ja vertasi tuloksia teoreettisiin arvoihin, jotka oli saatu olettamalla maapallo pallon muotoiseksi.
Whitehurst ja Joseph Wright
Taiteilija Joseph Wright ja Whitehurst olivat pitkään ystäviä, ja Whitehusrst asui Wrightin vanhempien naapurina. Wright oli erityisen innostunut Whitehurstin tutkielmasta "Inquiry into the Original State and Formation of the Earth" ja siitä miten siinä maailman luominen ja tulivuoret on liitetty yhteen. Kun Wright Italian-matkallaan näki Vesuviuksen purkautuvan, hän kirjoitti veljelleen: "Olisipa Whitehurst täällä." Molemmat miehet olivat kiinnostuneita newotonilaisesta fysiikasta ja taivaankappaleiden liikkeistä, ja Whitehurst vaikutti Wrightin mestariteoksen Filosofi luennoi telluuriosta syntyyn. Whitehurst järjesti James Fergusonin yleisöluennon, johon Wright osallistui. Teoksen keskeisessä hahmossa onkin nähty piirteitä nuoresta Whitehurstista. Wright maalasi myös useita varsinaisia muotokuvia Whitehurstista. Yksi niistä on Derbyn kaupunginmuseossa. Sen taustalla näkyy tulivuori.
Quinton Howden
Quinton Howden (s. 21. tammikuuta 1992 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Howden osaa pelata myös laidassa. Hän on pelannut urallaan myös yhteensä 97 NHL:n runkosarjaottelua Florida Panthersissa ja Winnipeg Jetsissa tehopistein 10+7=17. Panthers varasi Howdenin ensimmäisellä kierroksella varaustilaisuuden 25. pelaajana vuonna 2010.
Juniorivuodet
Howden on Springfield MHA:n kasvatti. Moose Jaw Warriors varasi hänet koko WHL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana kesällä 2017. Howden pelasi suurimman osan kaudesta 2007–2008 MMHL-juniorisarjaa Eastman Selectsin joukkueessa, mutta hän debytoi myös WHL:ssä, jossa Howden pelasi viisi ottelua. Varsinaisella WHL:n tulokaskaudellaan 2008–2009 hän pelasi Warriorsissa 62 runkosarjaottelua tehopistein 13+17=30. Kaudella 2009–2010 Howden voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 28+37=65. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Florida Panthers varasi Howdenin ensimmäisellä kierroksella 35. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudella 2010–2011 hän nousi Moose Jaw Warriorsin WHL-joukkueen varakapteeniksi. Howden oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 40+39=79. Neljännesvälierissä hän oli Warriorsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7. Howden valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2011 Howden teki Florida Panthersin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän jatkoi kaudella 2011–2012 Moose Jaw Warriorsin WHL-joukkueessa, jonka sisäisen pistepörssin Howden voitti tehoilla 30+35=65. Neljännessä puolivälieräottelussa 11. huhtikuuta 2012 vieraissa Medicine Hat Tigersia vastaan hän sai syöttöpisteen Brayden Pointin ylivoimalla tekemään 3–4-voittomaaliin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 68.50. Warriors eteni välieriin otteluvoitoin 4–0. WHL-kauden päätyttyä Panthers lähetti Howdenin AHL-joukkue San Antonio Rampagen vahvuuteen. Hän pelasi siellä neljä playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Ammattilaisura
Kauden 2012–2013 Howden aloitti AHL-joukkue San Antonio Rampagessa osaksi myös NHL:n työsulun vuoksi. Hän pelasi siellä suurimman osan kaudestaan tehden 59 runkosarjaottelussa tehot 13+17=30, joilla Howden jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin neljännen sijan Drew Shoren kanssa. Työsulun päätyttyä tammikuussa 2013 Florida Panthers lähetti hänet harjoitusleirin päätteeksi farmiin. Howden nostettiin Panthersin NHL-vahvuuteen kuitenkin reilu viikkoa myöhemmin ja hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan viidennellä kierroksella 26. tammikuuta 2013 Philadelphia Flyersia vastaan. Howden sai ottelussa jääaikaa 9.29 minuuttia ja hänelle merkittiin Panthersin 1–7-tappioon päättyneessä ottelussa teholukema –3. Howden pelasi NHL:ssä kauden aikana 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Myös kauden 2013–2014 Howden aloitti farmijoukkue Rampagessa. Hänet nostettiin Panthersin NHL-vahvuuten ensimmäisen kerran kauden aikana maaliskuussa 2014. Howden teki NHL-uransa avausmaalin kauden ensimmäisessä NHL-ottelussaan 13. maaliskuuta 2014 vieraissa Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän pelasi liigassa loppukauden aikana 16 runkosarjaottelua tehopistein 4+2=6. Kauden 2014–2015 19 ensimmäistä ottelua Howden oli sivussa loukkaantumisen vuoksi, kunnes hän palasi Rampagen AHL-joukkueen vahvuuteen joulukuussa 2014. Howden pelasi siellä koko loppukauden, eikä hän pelannut otteluakaan NHL:ssä.
Heinäkuussa 2015 Howden teki Panthersin kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntainen jatkosopimuksen. Hän pelasi kauden 2015–2016 kokonaan NHL:ssä tehden 58 runkosarjaottelussa tehot 6+5=11.
Howden teki heinäkuussa 2016 vapaana agenttina vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 650 000 dollarin arvoisen sopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa. Lokakuussa seura asetti hänet siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Howdenia vuorokauden kuluessa, hänet lähetettiin AHL-joukkue Manitoba Mooseen, jonka varakapteeniksi Howden nousi. Hän pelasi siellä lähes koko kauden 2016–2017. Howden pelasi kauden aikana viisi NHL-ottelua Jetsissa marraskuussa 2016.
Kaudeksi 2017–2018 Howden siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n valkovenäläisseura Dinamo Minskiin. Hän oli tehoilla 17+15=32 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Marc-André Gragnanin jälkeen. Kesäkuussa 2018 Howden teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatksopimuksen. Hän nousi kaudella 2018–2019 Dinamon varakapteeniksi. Howden jakoi tehoilla 12+16=28 joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Andrei Kastsitsynin kanssa edellään Teemu Pulkkinen.
Elokuussa 2019 Dinamo Minsk kauppasi Howdenin KHL-oikeudet Torpedo Nižni Novgorodiin vaihdossa kanadalaishyökkääjä Andrew Calofin oikeuksiin. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2019–2020. Joulukuussa 2019 Torpedo kauppasi Howdenin Vitjaz Podolskiin rahallista korvasuta vastaan.
Joulukuussa 2010 Howden siirtyi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Malmö Redhawksiin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Kaudeksi 2021–2022 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Kölner Haieen. Marraskuussa 2022 Howden siirtyi loppukauden 2022–2023 kattavalla ja 7. joulukuuta asti kestävän tryoutin sisältävällä sopimuksella SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureihin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän pelasi siellä kymmenen runkosarja- ja neljä Mestarien liigan ottelua tehden niissä kaikkiaan vain yhden syöttöpisteen. Koejaksonsa päätteeksi Howdenin uutisoitiin jääneen ilman jatkosopimusta. Viikkoa myöhemmin hän siirtyi Spengler Cupin kestävälle tryoutille SHL-joukkue Örebro HK:hon. Turnauksen jälkeen Howdenin uutisoitiin jäävän ilman jatkosopimusta. Tammikuussa 2023 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Brûleurs de Loups de Grenobleen.
Maajoukkueura
Howden edusti Kanadaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018, jolloin hän voitti pronssia. Howden edusti Kanadaa myös Karjala-turnauksessa ja Channel One Cupissa vuonna 2017.
Howden pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012. Ensimmäisessä turnauksessa hän teki Yhdysvaltoja vastaan pelatussa välieräottelussa Kanadan 1–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi joukkueelle finaalipaikan. Kanadan turnaus päättyi lopulta hopeaan. Vuoden 2012 turnauksessa Howden toimi joukkueen varakapteenina ja voitti pronssia.
Howden pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän jakoi neljällä osumallaan Kanadan sisäisen maalipörssin voiton John McFarlandin kanssa sekä voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Valmentajat valitsivat Howdenin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Howden pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009, jolloin hän voitti kultaa. Howden edusti myös Canada Westernin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2009.
Muuta
Howdenin pikkuveli Brett pelaa hyökkääjänä NHL-seura Vegas Golden Knightsissa. Tampa Bay Lightning varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuonna 2016.
Sunjong
Sunjong (25. maaliskuuta 1874 Soul, Joseon – 24. huhtikuuta 1926 Keijō (Soul), Japanin keisarikunta) oli Korean toinen ja viimeinen keisari sekä Yi-dynastian 27. hallitsija vuosina 1907–1910. Hänet tunnettiin myös nimellä Yung-hui. Hän oli keisari Gojongin neljäs poika. Hänestä tuli kruununprinssi 18. helmikuuta 1875. Vuonna 1907 Gojong pakotettiin luopumaan vallasta Sunjongin hyväksi. Valtaan noustuaan Sunjong joutui heti allekirjoittamaan Japanin–Korean sopimuksen, joka antoi japanilaisten valvoa ja vaikuttaa Korean sisäisiin asioihin, ja tämä mahdollisti myös japanilaisten ministerien nimittämisen Korean hallitukseen. Sunjongin valtakaudella Korea menetti vähitellen itsenäisyytensä ja lopulta Yi-dynastian 518 vuotta kestänyt valtakausi Koreassa päättyi, kun Japani liitti Korean itseensä 29. elokuuta 1910, minkä jälkeen Korea oli osana Japania 35 vuoden ajan. Sunjong pysyi Korean keisarillisen suvun päämiehenä ja Korean kruununtavoittelijana kuolemaansa asti.
Yksityiselämä
Sunjong nai ensimmäisen vaimonsa, Sunmyeongin (1872–1907) ollessaan 8-vuotias vuonna 1882; tämä kuoli hieman ennen kuin Sunjong asetettiin valtaistuimelle vuonna 1907. Vuosina 1907–1926 Sunjong oli naimisissa keisarinna Sunjeongin (1894–1966) kanssa.
Sunjongin koko nimi oli hänen keisarillinen korkeutensa, Korean keisari Sunjong Munon Muryeong Donin Seonggyeong.
Kirsti Penttinen
Kirsti Penttinen (11. joulukuuta 1924 Sortavalan maalaiskunta – 29. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen filosofian lisensiaatti ja radiotoimittaja.
Penttinen oli 1940-luvun lopulla Ylioppilaslehden toimitussihteerinä ja myöhemmin 1950-luvulla muun muassa Hopeapeili-lehden toimittajana. Hän oli sitten Yleisradion palveluksessa vuosina 1957–1984. Penttinen teki aluksi radioon kirjallisuusohjelmia mutta myöhemmin hän alkoi tehdä useilta eri elämän alueilta. Hän siirtyi vuonna 1974 Yleisradion sisällä koulutus- ja perehdytystehtäviin mutta jatkoi myös työtään radiotoimittajana. Penttinen toimi 1980-luvulla monien kehitys- ja ohjelmaprojektien vetäjänä ja hän kirjoitti myös radion ohjelmatyön oppikirjoja. Penttinen toteutti muun muassa Kun radio tuli meille ja Kun tv tuli meille -kirjoituskilpailut. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1971 ; lisensiaattityön Muistokirjakäytänne Suomessa aiheena olivat muistovärssyt.
Emil Jørgensen
Emil Ludvig Peter Jørgensen (7. helmikuuta 1882 – 23. maaliskuuta 1947) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1912 kesälympialaisissa Tukholmassa hopeaa voittaneessa Tanskan jalkapallomaajoukkueessa.
Brother Where You Bound
Brother Where You Bound on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1985. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 21. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen perustajajäsenen ja solistin Roger Hodgsonin eron jälkeen.
Albumi debytoi Britannian albumilistan sijalla 20. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 21.
Lahdesjärvi
Lahdesjärvi on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin eteläisessä osassa. Lahdesjärven alueella on muun muassa Ikea sekä ABC-liikennemyymälä. Lahdesjärven naapurikaupunginosia ovat Lakalaiva, Nirva, Peltolammi, Multisilta, Vuores ja Hallila. Lahdesjärvi sijaitsee noin neljä ja puoli kilometriä etelään Tampereen keskustasta.
Tampere–Helsinki-moottoritien ja Tampereen itäisen ohitustien risteyksen kaakkoispuolella sijaitseva Lahdesjärvi on kaupunginosana nuori, sillä sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1994. Nimi Lahdesjärvi on alun perin tarkoittanut kapean salmen erottamaa lahtea Särkijärven pohjoispäässä. Vielä 1970-luvun kartoissa esiintyy nimi Lahdenjärvi. Vanhaa paikallisnimistöä alueella edustavat kadunnimet Aunankorvenkatu ja Aunankaari (Aunankorpi), Eskonperkiönkatu (Eskonperkiö) ja Leppästensuonkatu (Leppästensuo), muutoin nimistö on alueella toimiviin konepajoihin viittaavia ryhmänimiä. Kadunnimet Postitorvenkatu ja -raitti viittaavat alueella aikoinaan sijainneeseen postivarikkoon.
Viking Hockey
Viking Hockey oli norjalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki oli Stavanger. Joukkue perustettiin vuonna 1998 ja se korvasi kaksi kautta aiemmin konkurssiin ajautuneen Viking IK:n. Viking Hockey pelasi kotiottelunsa Stavangerin jäähallissa.
Viking Hockey pelasi yhden kauden, 1998–1999, ajan Norjan korkeimmalla sarjatasolla GET-ligaenissa. Tämän jälkeen se on pelannut vain alemmissa divisioonissa.
Vesa Paavola
Vesa Paavola (s. 1947) on suomalainen tietokirjailija ja kolumnisti, joka on käsitellyt erityisesti työelämän ilmiöitä semioottisesta ja usein humoristisesta näkökulmasta.
Paavolan teoksia ovat yhdessä Henri Bromsin kanssa kirjoitettu Tarokkijohtaminen, organisaatioiden ikuinen käsikirja (1991), Ryhtyisinkö sankariksi (2001), Työelämän ikuiset myytit (2010) ja Olut byrokraatin hampaissa, työelämän kielikuvat (2018). Hän toimi vuosia Mikro PC- ja Talouselämä-lehtien säännöllisenä avustajana. Koulutukseltaan Paavola on valtiotieteen maisteri. Hän on tehnyt työuransa Helsingin kaupungin palveluksessa, viimeksi organisaatiopäällikkönä vuosina 1994–2011. Hänen isänsä oli toimittaja, kansanedustaja E. J. Paavola.
Oare
Oare (Romanian kielellä Oikeasti) on romanialaisartisti Innan kappale, joka nauhoitettiin alun perin marraskuussa 2007 sekä uudelleennauhoitettiin elokuussa 2012. Kappaleen on sekä sanoittanut että tuottanut Play & Win ja sen oli tarkoitus alun perin olla "INNdiA"-singlen jälkeinen singlejulkaisu Party Never Ends -albumilta. Mutta koska se ei ajan myötä kiinnostanut enää artistia, se korvattiin singlellä "More than Friends" ja tämän myötä sitä ei koskaan julkaistu albumilla. Kappale ei onnistunut edes kotimaassaan pääsemään listoille.
Kappalelista
Oare (Viralliset versiot)
David Hammond
David Thurwell Hammond (5. tammikuuta 1881 Chicago, Illinois – 1940 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen uimari ja vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa. Siellä hän sai Chicago Athletic Associationin jäsenenä hopeaa vesipallossa sekä 4 × 50 jaardin vapaauintiviestissä ja osallistui lisäksi 100 jaardin vapaauinti- ja selkäuintikilpailuihin.
Nuuskija
Nuuskija on ukrainalainen dekkari-tv-sarja, jota on esitetty Ukrainassa marraskuusta 2013 alkaen. Suomessa sarja sai ensiesityksensä Yle TV1:llä 3. tammikuuta 2016. Ohjelman on tuottanut Artjom Litvinenko, ja sen nimiroolia näyttelee virolainen Kirill Käro.
Juoni
Nuuskija (Kirill Käro) ratkaisee rikoksia poikkeuksellisen hyvän hajuaistinsa ansiosta. Hän pystyy erottamaan pieniäkin yksityiskohtia vain yhdellä nuuskaisulla. Nuuskijan kanssa rikoksia selvittää hänen ystävänsä, eversti Viktor "Vitja" Lebedev (Ivan Oganesjan). Nuuskijalla on myös ongelmia omassa yksityiselämässään, hänen poikansa Aleksandr on vaarassa sekaantua rikollisuuteen. Jokaisessa jaksossa ratkaistaan aina yksi rikos.
Muuta
Nuuskijaa on verrattu Sherlock Holmesiin, sillä molemmilla on poikkeuksellinen tapa ratkoa rikoksia. Ohjelma on ollut katsojamenestys Ukrainassa ja Venäjällä, ja siitä on tehty kolme tuotantokautta.
Suomen sotien Korkeajännitys
Suomen sotien Korkeajännitys -nimellä kutsutaan vuosina 1998–2008 julkaistuja Suomen historiaa käsitteleviä Korkeajännitys-sarjakuvalehtien erikoisnumeroita.
Samsonin piirtämien albumien päähenkilöinä ovat entinen punakaartilainen Pekka Haapanen ja suojeluskuntalainen Vilho Hannula. Lisäksi he ovat sivuosissa myös useissa muiden piirtäjien tekemissä ”Suomi-Korkkareissa”.
Vilho Hannula
Vilho Hannula on esiintynyt kuudessa sarjakuvassa, jotka ovat Kansalaissodan korkeajännitys, Talvisodan korkeajännitys, Jatkosodan korkeajännitys ja kolme Vaaran vuosien Korkeajännitystä. Vilho on yksi Suomen sotien korkeajännitysten päähenkilöistä, Pekka Haapasen ohella.
Vilho Hannula oli porvarissukuisesta perheestä joka asui Sahanpää-nimisessä kuvitteellisessa kylässä Tampereen lähellä Pohjois-Hämeessä. Vuonna 1908 Vilho oli lähellä hukkua järveen jään petettyä jalkojen alta mutta hänet kuitenkin pelasti muuan Pekka Haapanen, jonka perhe hankki elantonsa Hannulan suvun sahalla. Vilhosta ja Pekasta tuli hyvät ystävät ja he viettivät paljon aikaa yhdessä.
Isabelle Moretti
Isabelle Moretti on ranskalainen harpisti. Hän on esiintynyt solistina muiden muassa Orchestre National de Lyonin, Ensemble Orchestral de Parisin, Orchestre de la Suisse-Romanden, Israelin filharmonikkojen, SWR-sinfoniaorkesterin, Atlantan sinfoniaorkesterin ja Baijerin radion sinfoniaorkesterin kanssa.
Suomen sotien Korkeajännitys
Vilho Hannula
Sisällissodan sytyttyä 1918 Vilho ja Pekka ajautuivat eri puolille; Pekka punaisten ja Vilho valkoisten puolelle. Vilhon rinnalla sisällissodassa taisteli muun muassa Heimo Pohjonen ja ruotsalainen vapaaehtoiskapteeni Kalmarsjö. Sisällissodan lopulla Vilho ja Kalmarsjö olivat osana valkoisten voittoisaa hyökkäystä Tampereelle ja sota Vilhon osalta päättyi siihen. Vilho kuitenkin törmäsi teloitettavaksi tuomittuun lapsuudenystäväänsä Pekkaan ja onnistui pelastamaan tämän varmalta kuolemalta. Sisällissodan jälkeen Pekan ja Vilhon tiet taas erkanivat.
Isabelle Moretti
Moretti on esittänyt 1700-luvun ohjelmistoa, mutta myös uusien sävellysten kantaesityksiä. Vuonna 2006 hän kantaesitti Philippe Hersantin harppukonserton Le tombeau de Virgile ja Michèle Reverdyn harppukonserton. Moretti opettaa Pariisin konservatoriossa, ja vuonna 2008 hänestä myös tuli Lontoon Royal Academy of Musicin vieraileva professori. Hän on Ordre National du Mériten ritari, ja hän on voittanut kansainvälisiä palkintoja Genevessä, Münchenissä ja Israelissa.
Suomen sotien Korkeajännitys
Vilho Hannula
Talvisodan syttyessä luutnantiksi ylennetty Vilho oli Karjalankannaksella valvomassa Mannerheim-linjan rakennustöitä kun ensimmäiset puna-armeijan hyökkäykset alkoivat. Rintamalla Vilho tapasi sisällissodassa hänen rinnallaan sotilaspoikana toimineen Koljatti Kiven sekä punaisten puolella sotineen Lauri Ylisen. Vilhon esimieheksi rintamalle saapuu suhteellisen kokematon kapteeni Jukka Lundberg jonka hengen Vilho pelastaa yhdessä vaiheessa. Sodan lopulla Vilho tapaa lapsuudenystävänsä Pekan, joka oli muuttanut sukunimensä Haapasesta Halttulaksi. Pekan ja Vilhon ystävyys palasi ja heistä tuli hyvät ystävät jälleen.
Talvisodan jälkeen Vilho ylennettiin kapteeniksi ja hänet liitettiin Jääkärirykmentti 69:ään, joka koostui entisistä punakaartilaisista ja heidän jälkeläisistään. JR-69:n vahvuudessa oli myös kersantti Koljatti Kivi, kirjuriksi haavoittumisen jälkeen siirtynyt Lauri, Laurin poika Onni Ylinen ja alikersantiksi kohonnut Pekka. Rykmenttiä johti kunnianhimoinen suomenruotsalainen majuri Örnkloo jonka johtotaidot olivat vähintäänkin kyseenalaiset miesten keskuudessa. Sodan edetessä Vilhon johtotaidot ja kokemus pääsevät oikeuksiinsa mutta sodan lopulla Vilho haavoittuu Neuvostojoukkojen hyökätessä leiriin. Vilho kuitenkin selviää hengissä kun luutnantti Jukka Vuorela auttaa haavoittuneen komentajansa suojaan hyökkäykseltä. Niin hyvin ei kuitenkaan käynyt Laurille joka kaatui Vilhon viereen hyökkäyksen alettua. Jatkosodan loputtua Vilho suositteli Pekalle Mannerheim-ristiä ansioistaan mutta tämä kieltäytyi vedoten siihen että ”punikki ei puuristiä parempaa ansaitse”.
Vilho yleni sodan jälkeen majuriksi ja toimi Pääesikunnan valvontatoimistossa. Vuonna 1948 Vilho oli Pekan ja Vuorelan kanssa mukana estämässä presidentti J. K. Paasikiveä vastaan tehtyä sieppausyritystä. Pian tuon jälkeen Vilho ylennettiin ensin everstiluutnantiksi ja sitten everstiksi jonka jälkeen hän toimi presidentti Urho Kekkosen adjutanttina. Vuonna 1961 Vilho oli osana ryhmää joka onnistui estämään Kekkosen salamurhan kun tämä oli palaamassa Hawaijilta. Vuoteen 1968 mennessä Vilho oli kohonnut kenraalimajurin arvoon ja toimi tiedustelupäällikkönä kun hänen alaisenaan viiden vuoden ajan toiminut eversti Toimi Inero paljastui tietoja kavaltaneeksi petturiksi. Ineroa hoitelemaan lähetettiin Sky Divers -ryhmä ja Vilho toimi huippusalaisen operaation valvojana. Operaatio onnistui vaikka Vilho ja Laskuvarjojääkärikoulun perustaja everstiluutnantti Ronkainen pelkäsivätkin jo pahinta.
Pekka Haapanen
Pekka Haapanen on esiintynyt kuudessa Suomen taisteluista ja konflikteista kertovissa Korkeajännitys-sarjakuvissa, jotka ovat Kansalaissodan korkeajännitys, Talvisodan korkeajännitys, Jatkosodan korkeajännitys ja kolme Vaaran vuosien Korkeajännitystä. Vilho Hannulan ohella, Pekka Haapanen on toinen Suomen sotien korkeajännitysten päähenkilöistä.
Pekka Haapanen oli työväenluokkaisesta perheestä ja asui nuoruutensa Sahanpää-nimisessä fiktiivisessä kylässä Tampereen lähellä Pohjois-Hämeessä. Vuonna 1908 Pekka Haapanen pelasti Sahanpään sahatirehtöörin pojan Vilho Hannulan hukkumasta ja heistä tuli ystävät.
Sisällissodan sytyttyä Pekka liittyi työväen puolella oleviin punaisiin. Siksi hänen välinsä Vilhoon erkanivat, sillä Vilho oli liittynyt porvareiden tukijoihin, eli valkoisiin. Sotiessaan punaisten riveissä Pekka tutustui kumousaktivisti Antti Kovaleviin ja naapuritilan isännän vanhimpaan poikaan Lauri Yliseen. Sodan lopulla Tampereen taistelussa Pekka, Lauri ja Antti yrittivät pakoon junalla, mutta Lauri haavoittui saadessaan osuman valkokaartilaisen kiväärinluodista. Antti ja Pekka törmäsivät rautatieasemalla jääkärikapteeni Kalmarsjöhön ja sotilaspoika Kiveen. Antti päätti käydä pienemmän sotilaspojan kimppuun jättäen jääkärikapteenin Pekan huoleksi. Pekka tyrmäsi jääkärikapteenin kiväärinsä perällä, mutta Kovalev sai surmansa sotilaspojan pitkän puukon iskeydyttyä hänen rintalastaansa.
Pekka oli aikeissa käydä sotilaspoika Kiven kimppuun, mutta Vilhon ja hänen kumppaneidensa asettamat panokset räjäyttivät panssarijunan, jonka äärellä kamppailu käytiin, tyrmäten sekä Pekan että puukkoa heristäneen Kiven. Jääkärikapteeni Kalmarsjö virkosi ensimmäisenä ja pidätti Pekan. Sodan loputtua aloitettiin sodan voittaneiden valkokaartilaisten pitämät sotaoikeudenkäynnit, joissa myös Pekka tuomittiin kuolemaan. Tampereella haavoittunut Lauri todettiin syyttömäksi osittain naapuritilan Alasen todistettua Laurin joutuneen vahingossa punakaartiin. Teloituskomppanian edessä Pekka kohtasi myös lapsuudenystävänsä Vilhon, joka oli päättänyt maksaa velkansa takaisin. Vilho käski Pekkaa kaatumaan ennen laukausta ja Pekka teki työtä käskettyä ja säästyi teloitukselta Vilhon avulla. Pian tuon jälkeen Pekka katosi Sahanpäästä.
Vuoteen 1939 mennessä Pekka oli onnistunut entisten punakaartilaistovereidensa avustuksella hankkimaan uuden henkilöllisyyden itselleen. Pekan sukunimi vaihtui Haapasesta Halttulaan ja hän asettui Helsingin satamaan työläiseksi. Talvisodan syttymispäivänä Pekan työkaveri sai surmansa venäläisten pommituksissa ja sitten Pekka päätti liittyä armeijaan sotimaan Neuvostoliittoa vastaan. Karjalankannaksella Pekka tapasi kanssaan kansalaissodassa sotineen Laurin ja hänet teloitukselta säästäneen Vilhon. Sodan loppupuolella Pekka ja Lauri törmäävät venäläiseen komissaariin ja hänen adjutanttiinsa, jotka pyrkivät pakoon suomalaisten hajotettua heidän joukkonsa. Komissaari yritti salavihkaisesti ampua Pekan ja Laurin ja onnistuikin haavoittamaan Lauria. Pekka ampui neuvostokomissaarin Suomi-konepistoolilla ja hommasi Laurin paikattavaksi. Pekka pääsi lopulta tapaamaan myös luutnantiksi ylenneen Vilhon ja Tampereella kansalaissodan loppupäivinä puukkoa heristäneen Koljatti Kiven, joiden kanssa hän ystävystyi.
Jatkosodan syttyessä 1941 majuriksi ylennyt Vilho hommasi alikersantiksi talvisodassa ylenneen Pekan juuri perustettuun Jääkärirykmentti 69:ään, koska hän halusi itselleen luotettavan aliupseerin joukkueeseensa. JR 69 koostui kansalaissodassa punaisten puolella sotineista tai heidän jälkeläisistään, joten Pekan seuraan liittyi myös kirjurin tehtäviin siirtynyt Lauri Ylinen, hänen poikansa Onni Ylinen, pikakiväärimies Ismo Saloranta ja kersantiksi ylennyt Koljatti Kivi. JR 69:n johdossa oli majuri Bror Örnkloo ja rykmenttiin kuuluivat myös luutnantti Jukka Vuorela ja vääpeli Urho Pohjonen, kansalaissodassa kuolleen punikkivihaaja Heimo Pohjosen poika, joka oli perinyt punaisten vastaisen asenteensa isältään.
Vääpeli Pohjonen otti Pekan silmätikukseen sodan alkupäivistä alkaen osittain siitä syystä, että oli kateellinen Pekan saavutuksille taisteluissa. Urho yritti jopa pidättää Pekkaa niskuroinnista, mutta tämä oli silloin kaukopartiossa luutnantti Vuorelan johtamassa ryhmässä. Lopulta Pekka tuhoaa neuvostopanssareita kersantti Kiven kanssa ja selviää taistelusta hengissä – tosin kuin SS-kapteeni Konttinen, joka aikaisemmin opasti Pekkaa saksalaisten panssariaseiden käytössä. Kapteeni Konttinen sai surmansa vihollisen hyökättyä leiriin. Samassa taistelussa henkensä menetti myös Pekan ystävä Lauri. Vilho haavoittui tuossa taistelussa ja pääsi turvaan luutnantti Vuorelan avulla. Vilho sanoi Pekalle suosittavansa hänelle Mannerheimin ristiä, mutta Pekka kieltäytyi kunniasta sanoen: ”Eihän punikki puuristiä parempaa saa ja pääasia on että henki minussa pihisee.”
Jatkosodan päätyttyä Pekka palasi työelämään mutta auttoi vielä Vilhoa torjumaan muun muassa vuonna 1948 presidentti Paasikiveen kohdistuneen kaappausyrityksen ja vuonna 1961 presidentti Kekkosen salamurhahankkeen. Pekka palasi vielä kerran Vilhon avuksi kun Vilho tarvitsi Pekan sisäpiiritietoa Suomen kommunistien mielipiteestä Neuvostoliiton tekemään Tšekkoslovakian miehitykseen vuonna 1968.
Jukka Lundberg
Jukka Lundberg on kymenmaalainen upseeri, joka eteni sotilasurallaan varsin nopeasti. Talvisodan alkaessa, Lunberg oli sotilasarvoltaan kapteeni. Upseerinarvostaan huolimatta, Lundberg oli varsin kokematon johtajana ja useimmiten joukkojen johtaminen jäikin kokeneempien Vilho Hannulan ja Pekka Halttulan vastuulle. Lundbergin sotaretki saa ennenaikaisen päätöksen kun hän menettää jalkansa ansoitettujen kiikareiden räjähdettyä hänen vieressään.
G. Rock alias Koljatti Kivi
Koljatti Kivi aloitti sotilasuransa varsin nuorena, palveltuaan kansalaissodassa hieman päälle kymmenvuotiaana valkoisten puolella sotilaspoikana. Varsin nuoresta iästään huolimatta, Kivi teki itsestään jo Kansalaissodassa eräänlaisen legendan, surmattuaan Sahanpään punaisten pääagitaattorin, Antti Kovalevin kansalaissodan loppuvaiheilla Tampereen taistelussa, pitkällä Iisakki Järvenpää-puukollaan. Tuolloin myös syntyi Kiven myöhemminkin käyttämä tokaisu ”maistahan pohjanmaan rautaa”.
Kansalaissodan päätyttyä valkoisten voittoon, Kivi jatkoi sotilasuralla ja vuonna 1939, talvisodan syttyessä, Kivi oli mukana etulinjassa yhdessä Vilho Hannulan, Pekka Haapasen ja muiden tuttujen taistelutovereiden kanssa. Koljatti Kivi jatkoi maineensa kasvattamista talvisodankin aikana, kunnostautuen muun muassa panssarivaunujen tuhoamisessa ja tärkeiden upseerien eliminoimisessa.
Jatkosodan syttyessä vuonna 1941, Kivi oli ylentynyt Kersantin sotilasarvolle. Jatkosodassa Kivi sai johtaakseen vaarallisia kaukopartiotehtäviä, jotka kohdistuivat muun muassa neuvostojoukkojen huoltorautateihin. Myöhemmin sodassa, Talin–Ihantalan taistelussa, Kivi hoiti oman osuutensa neuvostopanssareiden tuhoamisessa, käyttäen juuri käyttööntulleita saksalaisia aseita, panssarikauhua ja panssarinyrkkiä. Jatkosodan jälkeen Kersantti Kivi mystisesti katosi Suomesta. Koljatti Kivi otti käyttöönsä peitenimen G. Rock ja siirtyi Yhdysvaltain tiedustelupalvelun CIA:n alaisuuteen.
Vuonna 1961, noottikriisin ollessa kireimmillään, Suomeen saapui CIA:n salainen iskuryhmä, jota johti G. Rock alias Koljatti Kivi. Iskuryhmän tavoitteena oli selvittää kadonneen neuvostoliittolaisen sotakorvauskultalastin kohtalo. Iskuryhmään kuului Kiven lisäksi CIA-operaattorit Moodie, Laird, Low ja Cooper.
Antti Kovalev
Tampereen taistelun alettua Kovalev oli johtamassa punapuolustusta ja organisoi vahvan puolustuksen koulurakennukseen. Rakennus kuitenkin saarrettiin ja Kovalev päätti yrittää paeta saartorenkaasta. Kovalev ja Pekka onnistuivat pakenemaan mutta kohtasivat rautatieasemalla panssarijunaa sabotoimassa olleen sotilaspoika Kiven ja kapteeni Kalmarsjöön. Kovalev käski Pekan käydä jääkärikapteenin kimppuun kun taas Punapäällikkö itse päätti hyökätä heikon näköisen sotilaspojan kimppuun. Kovalev kuitenkin löi kiväärillään hutiin ja kohtasi loppunsa kun sotilaspoika Kivi iski häntä puukolla rintalastaan. Kovalevin kuoltua, Pekka sai suurimman syyn Sahanpään punakapinasta.
Heimo Pohjonen
Heimo Pohjonen esiintyy Kansalaissodan Korkeajännitys-sarjakuvassa. Saksaan sotaoppeja oppimaan lähteneitä jääkäreitä ihannoiva Heimo Pohjonen oli Sahanpään kylässä asuvan Pohjosen porvarissuvun poika. Pohjonen oli suojeluskunnan jäsen jo sodan ensipäivistä asti sillä hän vihasi erittäin vahvasti venäläisiä ja etenkin punaisia. Heimon punavihasta yhtenä esimerkkinä toimii Sahanpään suojeluskuntalaisten ja työväen välinen yhteenotto, jossa Heimo ampui pistoolilla aseettoman työläisen. Heimon sota muuttui lopullisesti punavastaiseksi ristiretkeksi, kun Sahanpään punakomentaja Antti Kovalev ampui Heimon isän. Heimo päätti kostoksi teloittaa kaikki Sahanpään taistelussa saadut punaiset sotavangit.
Urho Pohjonen
Urho Pohjonen esiintyy Jatkosodan Korkeajännitys-sarjakuvassa ja on Kansalaissodan loppuvaiheessa kaatuneen Heimo Pohjosen poika. Isänsä tapaan, Urho niin ikään vihasi kansalaissodan punaisia, jotka olivat syyllisiä hänen isänsä kuolemaan sodassa. Vääpeliksi Jatkosotaan mennessä ylentynyt Pohjonen ilmaisikin punavihaansa useaan otteeseen sodan aikana ja hän otti erityisesti sotatoimissa ansioituneen Pekka Halttulan silmätikukseen.
Urho Pohjonen tapasi hännystellä Jääkärirykmenttinsä komentajaa, Bror Örnkloota ja hän kaatui komentajansa kanssa jatkosodan suurhyökkäysvaiheessa, heidän yritettyä karkuun neuvostojoukkojen yllätyshyökkäyksen kohteeksi joutuneelta komentopaikalta.
Ismo Saloranta
Ismo Saloranta esiintyy kahdessa suomalaisten taisteluista kertovassa Korkeajännitys-lehdessä.
Rauhallinen etelähämäläinen Ismo Saloranta, joka parhaiten tunnettiin Lahti-Saloranta pikakiväärin taitavana käyttäjänä, osallistui talvisotaan yhdessä monien muiden joukossa. Saloranta palveli luutnantti Vilho Hannulan yksikössä ja oli sen väkevimpiä taistelijoita yhdessä Koljatti Kiven ja Pekka Haapasen kanssa.
Saloranta siirrettiin jatkosodan alussa Pekan, Kiven ja Vilhon mukana JR69:n entisistä punakapinallisista koostuvaan yksikköön, jossa hän tutustui luutnantti¨Vuorelaan ja uuteen tulokkaaseen Veli-Pekka Kotkaan.
Jatkosodan aikana Saloranta oli muun ryhmän kanssa kaukopartiossa, kun heidän kimppuunsa hyökkäsi venäläisjoukkue sotilaita. Saloranta kaatui ensimmäisten joukossa ja puuskahti pahasti haavoittuneena: ”Pikakiväärini, hitto vie vanha kaveri pett...” Saloranta ei saanut pikakivääriään tarpeeksi äkkiä selästään. Haavoittunutta Salorantaa alettiin kantaa kohti sidontapaikkaa, mutta hän ehti kuolla matkalla sinne.
Jukka Vuorela
Vuorela ylennettiin Yliluutnantiksi jatkosodan lopussa ja sodan jälkeen hän jatkoi pääesikunnan valvontatoimistoon siirretyn, majuriksi ylennetyn Vilho Hannulan apulaisena. Hannulan pyynnöstä, Vuorela alkoi tutkimaan vuoden 1948 vaalien kynnyksellä SKP:n yhteyksiä itärajan taakse. Salahanke paljastui lopulta KGB:n Suomen osaston junailemaksi vallankaappaushankkeeksi jossa oli vaarassa itse presidentti Paasikivi. Salahankkeen toteutuminen lopulta estettiin pääasiassa Vuorelan ansiosta.
Lauri Ylinen
Sahanpään kylässä asunut Lauri Ylinen osallistui sisällissotaan punaisten puolella. Lauri löysi hyvän ystävän itselleen lähes puolta nuoremmasta Pekasta, ja he taistelivatkin koko sodan rinta rinnan. Lauri haavoittui sodan lopulla Tampereen taistelussa ja jäi valkoisten vangiksi. Lauri kuitenkin vältti kuolemantuomion, kun hänen Ylisten naapuritilansa isäntä Alanen todisti Laurin puolesta, että Lauri oltaisiin pakolla värvätty punakaartiin sodan sytyttyä.
Monien muiden tavoin Lauri osallistui talvisotaan. Lauri kohtasi rintamalla hyvän ystävänsä Pekan, joka oli kuitenkin selvinnyt kansalaissodan teloituksista. Laurin ja Pekan joukkoa johti sisällissodassa valkoisten puolella sotinut luutnantti Vilho Hannula, joka pelasti Pekan kuolemalta. Pekka ja Lauri kohtaavat sodan lopulla pakoon yrittävän neuvostokomissaarin ja tämän adjutantin. Komissaari yritti huijata Lauria ja Pekkaa, mutta komissaari epäilytti Lauria. Ennen kuin Lauri ennätti tehdä mitään, komissaari ampui Lauria. Lauri haavoittui tilanteessa ja vietti loppusodan kenttäsairaalassa.
Jatkosodan alkaessa Lauri liitettiin majuri Bror Örnkloon johtamaan Jääkärirykmentti 69:ään, joka koostui entisistä punakaartilaisista ja heidän jälkeläisistään. Talvisodassa saadusta vammastaan huolimatta Lauri kykeni toimimaan rykmentissä kirjurina. Laurin rinnalla jatkosodassa soti myös hänen ystävänsä Pekka ja Vilho sekä Laurin vanhin poika Onni Ylinen.
Lauri palveli kapteeniksi ylennetyn Vilhon esikuntateltassa kirjurina vuoden 1944 lopulla venäläisten suurhyökkäyksen alkaessa. Vilhon komentotelttaa vastaan tehtiin yllätyshyökkäys, jossa Vilho haavoittui mutta selvisi kuitenkin hengissä, kun luutnantti Jukka Vuorela vei päällikkönsä turvaan. Lauri ei kuitenkaan ollut niin hyväonninen, vaan sai surmansa venäläisluodeista. Laurin poika, Onni sai myös surmansa saman taistelun aikana.
Bror Örnkloo
Bror Örnkloo on Jatkosodan Korkeajännitys-lehdessä esiintyvä hahmo. Länsirannikon pikkukaupungista kotoisin oleva jääkäriupseeri Örnkloo, sai jatkosodassa komennettavakseen rangaistusrykmenttinäkin pidetyn JR 69-taisteluosaston, joka koostui hänen vihaamistaan entisistä kansallissoodan punaisista. Sotilaana Örnkloo oli taitamaton ja hänen aikaisemmat taistelukomennuksensa koostuivatkin talvisodassa toissijaisista tehtävistä. Örnkloo janosi kunniaa eikä häikäillyt tavoitella sitä alaistensa hengen uhalla.
Örnkloo kaatuu uskollisen alaisensa Vääpeli Pohjosen kanssa jatkosodan lopun suurhyökkäysvaiheessa kun heidän pakoyrityksensä venäläishyökkäyksen kohteeksi joutuneelta komentopaikalta epäonnistuu.
Ivar Lykke (jalkapalloilija)
Ivar Lykke (7. maaliskuuta 1882 – 9. tammikuuta 1955) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1912 kesälympialaisissa Tukholmassa hopeaa voittaneessa Tanskan jalkapallomaajoukkueessa. Lisäksi Lykke oli mukana vuoden 1920 olympialaisissa Antwerpenissä, jossa Tanska sijoittui kahdeksanneksi.
Xan de Waard
Xan de Waard (s. 8. marraskuuta 1995 Renkum) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
De Waard pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 104 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015.
De Waard edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut SV Kampongissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Lotta Svärd (patsas)
Lotta Svärd -patsas (tai Lotta) on suomalaisen kuvanveistäjän Nina Sailon tekemä pronssiveistos Lappeenrannassa. Veistos on luonnollista kokoa ja esittää paksussa manttelissa ja muissa talvivarusteissa kuljetusta odottavaa lottaa. Lotan jalkojen juuressa on hänen varustekäärönsä. Veistos on paljastettu vuonna 1985. Siitä on myöhemmin tehty kaksi muuta valua, jotka ovat Turussa ja Tuusulassa.
Patsaan hankinta ja sijoitus
Lotta Svärd -patsaan lahjoitti raumalainen talousneuvos Pauli Talvio, joka halusi kunnioittaa patsaalla lottien työtä ja myös edesmenneen vaimonsa muistoa. Patsaan sijoituspaikka muodostui ongelmalliseksi, koska aluksi lottapatsaalle ei tuntunut löytyvän tilaa yhdestäkään kaupungista. Lopulta Lappeenrannan silloinen kaupunginjohtaja Jorma Kölhi päätti luovuttaa lottapatsaalle paikan Lappeenrannasta. Veistoksen sijoituspaikka on Kirkkokatu 6:n puistikossa, lähellä suojeluskuntatalona toiminutta kivirakennusta. Veistoksen korkeus on 170 senttimetriä. thumb|left|175px|Nina Sailo: Lotta Svärd. Lähikuva Tuusulan patsaasta. Lottapatsas paljastettiin 7. syyskuuta 1985. Patsaan luovuttivat Lappeenrannan kaupungille Mannerheim-ristin ritarit ja paljastuspuheen piti jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth.
Patsaan mallina oli Pauli Talvion vaimo Mirjami Talvio, joka oli toiminut lottana sodassa.
Valokset Turussa ja Tuusulassa
thumb|upright=0.5|Patsas Tuomaanpuistossa.
Myöhemmin Lotta Svärd -patsaasta on tehty kaksi toisintoa. Turun Seudun Lottaperinneyhdistys ry halusi lottapatsaan Turkuun, jonne se pystytettiin vuonna 2001. Turun patsas on Tuomaanpuistossa entisellä Turun kasarmin alueella. Patsas paljastettiin 21. syyskuuta 2001.
Turun patsaan kanssa samaan aikaan valettu toinen toisinto on Lottamuseon puutarhassa Tuusulassa.
Lääkintälaiteohjelmisto
Lääkintälaiteohjelmisto (engl. Medical Device Software) on ohjelmistojärjestelmä, jonka tarkoitus on toimia osana lääkinnällistä laitetta, tai joka on itsessään tarkoitettu käytettäväksi lääkinnällisenä laitteena.
Taustaa
Euroopan parlamentin ja neuvoston antaman lääkintälaitedirektiivin (93/42/ETY) uudistuksessa (2007/47/EY) on huomioitu ohjelmistojen määrän kasvu lääkinnällisten laitteiden alalla ja ohjelmistot määritellään aikaisempaa selvemmin lääkintälaitteiksi. Direktiivi 2007/47/EY tuli voimaan 21. maaliskuuta 2010, jonka jälkeen lakia terveydenhuollon laitteista ja tarvikkeista (629/2010) uudistettiin muutosdirektiivin mukaisesti. Laki tuli voimaan 1. heinäkuuta 2010.
Itsenäinen lääkintälaiteohjelmisto
Ohjelmisto yksinään on lääkinnällinen laite, jos ohjelmiston valmistaja on tarkoittanut sen käytettäväksi yhteen tai useampaan lääkinnällisen laitteen määritelmässä esitettyyn lääketieteelliseen tarkoitukseen. Sen sijaan yleisiin tarkoituksiin tarkoitettu ohjelmisto ei ole lääkinnällinen laite, kun sitä käytetään terveydenhoidon alalla.
Kaikkia terveydenhuollossa käytettyjä itsenäisiä ohjelmistoja ei voida määritellä lääkinnällisiksi laitteiksi. Myöskään terveydenhuollossa käytettävän itsenäisen ohjelmiston virhetoimintoon liittyvä riski ei ole peruste määritellä ohjelmistoa lääkinnälliseksi laitteeksi. Itsenäisellä ohjelmistolla on oltava lääkinnällinen tarkoitus, jotta se voidaan luokitella lääkinnälliseksi laitteeksi.
Itsenäinen ohjelmisto voidaan määritellä lääkinnälliseksi laitteeksi, kun se täyttää seuraavat ehdot :
Jos ohjelmisto on lääkinnällisen laitteen lisälaite, se ei ole lääkinnällinen laite. Jos ohjelmisto on sisällytetty lääkinnälliseen laitteeseen, se on katsottava viranomaisasioissa kyseisen lääkinnällisen laitteen osaksi.
Jos terveydenhuollossa käytettävissä tietokoneohjelmissa on sovelluksia, jotka muodostuvat sekä lääkinnällistä että ei-lääkinnällisistä moduuleista, on ainoastaan lääkinnällisten moduulien osalta täytettävä lääkinnällisiä laitteita koskevien direktiivien vaatimukset ja niissä on oltava CE-merkintä.
Esimerkkejä
Seuraavia ohjelmistoja ei kuvatussa käyttötarkoituksessa luokitella lääkinnällisiksi laitteiksi. Ei-lääkinnällisiä ohjelmistoja voidaan kuitenkin käyttää yhdessä lääkinnällisiksi laitteiksi luokiteltujen moduulien kanssa, tarkoituksena tuottaa lisätietoja diagnoosia, hoitoa ja seurantaa varten.
Seuraavat itsenäiset ohjelmat luokitellaan lääkinnällisiksi laitteiksi
Leon Diakonos
Leon Diakonos (,, ”Leon Diakoni”, noin 950–1000) oli bysanttilainen historioitsija.