cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riihimäen Ilves
Historia
Vuonna 2001 Riihimäen Ilves herätettiin kuitenkin uudelleen henkiin, RiPS:n luovuttaessa sarjapaikkansa talousvaikeuksiin nojaten. RiPS:n edustusjoukkue oli pahasti sillassa, mutta seuran kakkosjoukkueen RiPS II:n sarjapaikka Uudenmaan piirin Viitosessa päätettiin luovuttaa Riihimäen jalkapallon ainoalle toivolle Riihimäen Ilvekselle. Riihimäen Ilvekselle koottiin osaava johtokunta Kari Lindholmin johdolla ja johtokunnan muodostivat lopulta Torsti Sulander, Timo Tuohioja, Sami Anttila, Jorma Tiainen, Tapio Henriksson, Esko Leppä, Sirpa Leppä, Pentti Lindholm, Jorma Siitonen ja Harri Jokela.
Tulosta alkoi heti tulla ja vuonna 2001 saavutettiin nousu Neloseen ja heti seuraavana vuonna (2002) RIlves nousi Kolmoseen.
Kauden 2008 päätteeksi RIlves putosi Neloseen. Samana vuonna seura sai myös käyttöönsä uuden jalkapallohallin, joka paransi lajin harrastusmahdollisuuksia myös talviaikaan. Parantuneet olosuhteet poikivat kaudella 2009 riihimäkeläisille jonkin verran menestystä juniorisarjoissa, sekä johtivat Ilveksen edustusjoukkueen paraatimarssiin takaisin Kolmoseen murskaavalla piste-erolla lohkon toiseksi parhaaseen.
Dick Whittinghill
Dick Whittinghill (3. maaliskuuta 1913 Helena, Montana – 24. tammikuuta 2001 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko ja radio-DJ.
Whittinghill toimi Tommy Dorseyn big bandin solistina 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana hän palveli luutnanttina Yhdysvaltain puolustusvoimien radioverkossa tiskijukkana. Sodan jälkeen hän työskenteli ensin helenalaisella KPFA-asemalla, jolta siirtyi Los Angelesiin, aluksi KIEV- ja sittemmin KGFJ-asemalle. Vuonna 1950 Whittinghall siirtyi KMPC:lle, jolla ollessaan hänestä tuli Los Angelesin merkittävin radiopersoona aina eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1979 asti. Vuonna 1982 Whittinghall palasi radioon KPRZ-asemalle, mutta ei enää pystynyt saavuttamaan entistä suosiotaan takaisin.
Dick Whittinghill on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle ja hänet on nimetty Radio Hall of Fameen.
Ellen Braumüller
Ellen Braumüller(-Hassauer) (24. joulukuuta 1910 Berliini – 10. elokuuta 1991 Berliini) oli saksalainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja sai hopeaa keihäänheitossa. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän sijoittui kuudenneksi, korkeushypyssä kymmenenneksi ja kiekonheitossa kahdeksanneksi.
Rooman–sassanidien sota (237–244)
Sodan tarkka alkamisajankohta ei ole täysin varmaa. Nottinghamin yliopiston professorin John Drinkwaterin mukaan Persian kuningas Ardašir I hyökkäsi jo vuonna 236 Pohjois-Mesopotamiaan. Pat Southernin mukaan taas vuoden 238 lopulla tai 239 alussa. Huhtikuussa 239 persialaiset valtasivat Duran ja luultavasti vuonna 240 kaatui Hatra. Durassa saattoi saada surmansa kaupunkiin sijoitetun palmyralaisten 20. kohortin tribuuni Julius Terentius. Ardašir saattoi vallata myös Syrian provinssin pääkaupungin Antiokian sillä kaupungin rahapaja ei lyönyt kolikoita vuosina 240–241. Useita alueen kaupunkeja joutui kuitenkin persialaisten haltuun.
Vuonna 241 Ardašir kuoli ja hänen poikansa Sapor I nousi uudeksi kuninkaaksi. Hän jatkoi sotaa roomalaisia vastaan. Rooman keisari Gordianus III ja hänen pretoriaaniprefektinsä Timesitheus valmistelivat sotaretkeä persialaisia vastaan vuodesta 241 alkaen. Gordianus ja Timesitheus saapuivat armeijoineen Antiokiaan vuoden 242 lopulla. Roomalaiset saattoivat vielä käynnistää muutamia pienimuotoisia sotatoimia ennen talvea mutta varsinainen sotaretki alkoi keväällä 243. Timesitheuksen joukot ylittivät Eufratin Zeugmassa ja valtasivat Carrhaen. Sitten armeija kääntyi pohjoiseen, valtasi Edessan, suuntasi taas itään ja kukisti Saporin johtaman persialaisarmeijan Rhesainan taistelussa. Tämän jälkeen persialaiset jättivät Nisibiksen ja Singaran samalla kun roomalaiset etenivät kohti persialaisten pääkaupunkia Ktesifonia. Yllättäen Timesitheus kuoli, luultavasti vuoden 243 toisella puoliskolla.
Timesitheuksen seuraajaksi valittiin Marcus Julius Philippus mutta roomalaisten sotaonni kääntyi. Rooman armeija ylitti Eufratin Misikhessä lähellä Ktesifonia ja kohtasi persialaiset. Rooman armeija lyötiin taistelussa ja epäselvissä olosuhteissa Gordianus III sai surmansa helmikuussa 244. Philippus valittiin uudeksi keisariksi maaliskuussa ja hän aloitti välittömästi rauhanneuvottelut Saporin kanssa. Roomalaiset joutuivat maksamaan 500 000 denaarin sotakorvaukset ja luopumaan oikeuksistaan Armenian kuningaskuntaa kohtaan. Rooma sai kuitenkin pitää valloittamansa alueet Mesopotamiassa. Uusi sota käynnistyi kahdeksan vuotta myöhemmin vuonna 252 kun Saporin johtamat persialaiset hyökkäsivät jälleen Mesopotamiaan ja Syyriaan.
Calvin Harrison
Calvin Harrison (s. 20. tammikuuta 1974 Orlando, Florida) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Harrison oli Sydneyn olympialaisissa 2000 yhdessä kaksosveljensä Alvin Harrisonin kanssa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa olympiakultaa. Hän kuitenkin menetti mitalinsa kun joukkueessa juossut Antonio Pettigrew myöhemmin tunnusti käyttäneensä dopingia uransa aikana ja viestijoukkueen suoritus hylättiin. Pariisin MM-kisoissa 2003 Harrison juoksi alun perin 400 metrillä kuudenneksi ja oli voittamassa MM-kultaa pitkässä viestissä, mutta hän kärähti dopingista ja hänet hylättiin. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyi 25. heinäkuuta 2006.
Purjelento kesäolympialaisissa 1936
right|80px Purjelento oli näytöslajina kesäolympialaisissa 1936 ensimmäistä ja toistaiseksi viimeistä kertaa. Purjelento pidettiin Staakenin lentokentällä 4. elokuuta 1936. 14 lentäjää seitsemästä eri maasta (Bulgaria, Italia, Unkari, Jugoslavia, Sveitsi, Saksa ja Itävalta) osallistui näytöstapahtumaan. Kansainvälinen olympiakomitea ei jakanut purjelennosta mitaleita. OSTIV (Organisation Scientifique et Technique du Vol à Voile), joka myöhemmin liittyi osaksi IGC:tä (International Gliding Commission), olisi halunnut jakaa palkinnot, mutta näin ei tapahtunut. Kuitenkin sveitsiläinen Hermann Schreiber palkittiin kultamitalilla, koska hän oli lentänyt Alppien yli vuonna 1935.
Jääpallon SM-kilpailu 1920
Vuonna 1920 jääpallon SM-kilpailu järjestettiin kahdeksan joukkueen voimin. Aiempien kausien tapaan mestarijoukkue Viipurin Sudet ei päässyt suoraan välieriin, vaan se joutui ensin pelaamaan paikallisvastustajiaan Viipurin IFK:ta ja Reipasta vastaan. Ottelukaavio laadittiin taas siten, että loppuottelussa ei voinut kohdata kaksi saman kaupungin seuraa. Helsingin joukkueista loppuotteluun selvisi ensimmäistä kertaa Helsingin Palloseura, joka yllätti välierässä Helsingin IFK:n.
Viipurissa pelatun loppuottelun voitti Sudet maalein 8-3, ja voitti näin kuudennen perättäisen mestaruutensa.
Alkuerät
1.kierros 2.kierros
Mestarijoukkue
Susien mestarijoukkue: Lauri Hirvonen (mv), Jussi Pelli, Aarne Lavonen, Niilo Joutsenlahti, Edvard Kostamo, Aarne Nissinen, Toivo Pirhonen, Armas Ahnger, Yrjö Tuhkunen, Lauri Mäkinen, Kristian Poutiainen.
17. kesäkuuta
17. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 168. päivä (169. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 197 päivää.
Aiheesta muualla
Katso myös: kalenteri ~ 16. kesäkuuta, 18. kesäkuuta
Roos af Hjelmsäter
Roos af Hjelmsäter on alun perin Norjasta lähtöisin oleva keskiaikainen suurmiessuku, joka otettiin Ruotsin aatelissäätyyn (numero 51) vuonna 1625 ja vapaaherralliseen arvoon (numero 186) vuonna 1705 nimellä Roos. Suvun aatelinen haara on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 2. Tämä sukuhaara on sammunut.
Norjalainen valtaneuvossuku Elgenstierna
Jon Raud Ivarinpojan poika Hafthor Joninpoika oli ritari, valtioneuvos ja paroni. Hän omisti suuria maaomaisuuksia eri puolilla Norjaa. Hänen puolisokseen tuli 1303 Agnes, Norjan kuninkaan Haakon V Maununpojan avioton tytär. Hafthor Joninpoika oli kuningas Haakon V Maununpojan kuoltua 1319 yksi kolmivuotiaan kruununperillisen Maunu Eerikinpojan holhoajista. Kruununperillinen oli hänen vaimonsa sisarenpoika. Hafthor Joninpoika eli vielä 1331.
Edellisen poika Jon Hafthorinpoika ryhtyi yhdessä veljensä Sigurdin kanssa kapinaan syrjäyttääkseen serkkunsa kuningas Maunu Eerikinpojan. Kapina kukistui pian, mutta jo 1337 Jon Hafthorinpoika nousi jälleen kapinaan. Hän valtasi jopa Åkershusin linnan, mutta taipui sovintoon Bohusissa 15.8.1339. Mainitaan ritarina ja valtaneuvoksena 1343, kun norjalaiset mahtimiehet huusivat Haakon Maununpojan maansa kuninkaaksi. Hän hoiti yhdessä veljensä kanssa äidinisältään saamaansa Borgesysselsin lääniä 1347. Hän myi 1350 osuutensa Värmlantilaisesta Hammarön saaresta, jonka oli tullut omistamaan vaimonsa kautta. Hän osallistui Bohusin valtiopäiville 1361. Hän oli baro regni Norvegiae 1369 ja valtaneuvos 1380. Hän eli 1395 vaimonsa kuollessa. Jon Hafthorinpojan vaimo Birgitta Knutintytär oli Värmlannin ja Länsi-Göötanmaan laamannin, valtaneuvos Knut Maununpojan tytär. Tämän naimakaupan myötä sukuun siirtyi ruotsalaista omaisuutta. Maa oli myös personaaliunionissa Ruotsin kanssa.
Edellisen poika Brynjulf mainitaan norjalaisena valtaneuvoksena 1392. Hän kuoli ennen 7.3.1422, koska tuolla päivämäärällä hänen leskensä Ingeborg Bengtintytär lahjoitti kaksi tilaa Riseborgin luostarille.
Edellisen poika Knut Brynjulfinpoika sopi norjalaisten sukulaistensa kanssa 1438 maatilojen omistuksista. Hän peri kaksi Värmlantilaista tilaa isoäidiltään Birgitta Knutintyttäreltä ja omisti tiluksia Värmlannissa, Norjassa ja Närekessä. Hänen poikansa Knut Knutinpoika (eli vielä 1496) muutti Ruotsiin ja perusti varsinaisesti ruotsalaisen Hjelmsäterin sukuhaaran. Puoliso oli Margareta Bondentytär. Norjalainen sukuhaara sammui 1400-luvulla.
Knut Knutinpoika (eli vielä 1496) omisti Hjelmsäterin. Hänestä polveutuu ruotsalainen suku Roos af Hjelmsäter. Hänen puolisonsa oli Ingrid Magnusintytär Bock.
Ruotsalainen Hjelmsäterin suku
Huomattavia suvun jäseniä:
Adolf Edvard Björkenheim
Adolf Edvard Björkenheim (29. tammikuuta 1856 Turku – 10. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos, ruukin johtaja, vapaakirkollinen vaikuttaja sekä raittius- ja valtiopäivämies.
Sukutausta
Adolf Edvard Björkenheimin vanhemmat olivat Lauri Maunu Björkenheim ja hänen toinen puolisonsa oli Charlotta Sofia Taube. Björkenheim edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905.
Lapsuus ja nuoruus
Björkenheim opiskeli Turun lyseossa ja siirtyi sieltä Haminan kadettikouluun. Björkenheim osti Orisbergin ruukkitilan osaperillisiltään 1875. Sen jälkeen Björkenheim asui Ruotsissa suorittaen Ultunan maanviljelysopistossa agronomin tutkinnon 1877. Björkenheim oli tehnyt opintomatkoja Tanskaan, Holsteiniin, Englantiin ja Skotlantiin.
Ura
Syksystä 1877 alkaen Björkenheim johti ruukin toimintaa, jonka hän lakkautti vuonna 1900. Hän perusti Orisbergin konepaja Oy:n 1909, ollen sen pääomistaja ja toimitusjohtaja. Björkenheim perusti vuonna 1882 Orisbergiin karjakko- ja meijerikoulun ja vuonna 1896 maamieskoulun. Björkenheim vaikutti Vaasan läänin maanviljelysseuran johtokunnassa.
Björkenheim oli lisätyn rautatiehallituksen jäsen 1904–1917, tilattoman väestön alakomitean jäsen 1901 ja sahanomistajain maanomistusta järjestävän komitean jäsen 1902.
Vapaakirkollisena vaikuttajana
Björkenheim oli Ruotsissa asuessaan tutustunut vapaakirkolliseen toimintaan ja toimi Suomeen palattuaan vapaakirkollisena saarnamiehenä ja raittiuspuhujana.
Seretse Khama
Seretse Khama (1. heinäkuuta 1921 – 13. heinäkuuta 1980) oli Botswanan ensimmäinen presidentti.
Khama syntyi Serowessa, Betsuanamaassa vuonna 1921. Hänen isoisänsä oli Khama III, bamangwato-heimon johtaja. Seretse Khama seurasi isäänsä valtaistuimelle neljävuotiaana, mutta hänen setänsä toimi holhoojana ja sijaishallitsijana.
Itsenäistymisensä aikaan Botswana oli yksi maailman köyhimmistä valtioista. Khaman kaudella sen talous kuitenkin saatiin nostettua jaloilleen, ja maan talouskasvu kuului maailman nopeimpiin. Maassa saatiin aikaan ilmainen peruskoulutus kaikille, ja Khama pyrki kaikin keinoin edistämään moniarvoisuutta ja demokratiaa. Khama toimi presidenttinä vuoteen 1980 saakka, jolloin hän kuoli haimasyöpään. Khaman seuraajaksi tuli varapresidentti Quett Masire.
Seretse Khaman mukaan on nimetty Sir Seretse Khaman kansainvälinen lentoasema Botswanassa. Hänen pojastaan Ian Khamasta tuli maan presidentti vuonna 2008.
Vuonna 2016 ensi-iltansa saanut A United Kingdom -elokuva kertoo Khaman ja hänen vaimonsa Ruth Williams Khaman tarinan tositapahtumiin pohjautuen.
Barbara Cochran
Barbara Ann Cochran (s. 4. tammikuuta 1951) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä. Hän voitti pujottelussa paitsi olympiakultaa Sapporossa 1972, myös hopeaa maailmanmestaruuskilpailuissa 1970.
Putkimadot (heimo)
Putkimadot (Serpulidae) on monisukasmatoihin kuuluva meressä elävien selkärangattomien heimo. Ne rakentavat itselleen putken muotoisen kalkkikuoren. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa putkimato vetäytyy putkensa sisään. Viuhkamatojen (Sabellidae) rakenne on samantapainen, mutta niiden putki on pehmeämpi.
Putkimadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen. Eräät putkimatolajit elävät koralliriutoilla symbioosissa tietyn kivikorallilajin kanssa.
Luokittelu
Heimoon kuuluu 102 sukua, joista 30 on kuollut sukupuuttoon. Osa suvuista kuuluu alaheimoon kierteismadot (Spirorbinae), joka aiemmin luokiteltiin omaksi heimokseen.
Putkimadot akvaariossa
Monia putkimatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6–12 kuukaudessa.
Perakin sulttaani
Perakin sulttaani on Malesian Perakin osavaltion hallitsija. Sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Historia
Perakin sulttaanikunta sai alkunsa vuonna 1528, kun portugalilaiset valtasivat Malakan sulttaanikunnan 1500-luvun alussa. Malakan sulttaani pakeni Malakan niemimaan eteläkärkeen, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan. Malakan viimeisen sulttaanin poika Mazaffar taas pakeni Perakin alueelle, mihin hän perusti uuden sulttaanikunnan. Perakin hallitsijasuku polveutuu näin suoraan Malakan sulttaanikunnan hallitsijoista.
Kustannustoimittaja
Kustannustoimittaja on kirjankustantamossa työskentelevä henkilö, jonka tehtäviin kuuluu erilaisten kustannustuotteiden, kuten kirjojen toteutus ja suunnittelu. Kustannustoimittaja tekee yhteistyötä sekä tekijän, teknisen valmistuksen että markkinoinnin kanssa. Kustannustoimittajan työ kohdistuu kotimaiseen ja käännettyyn kaunokirjallisuuteen, oppikirjoihin, sähköisiin oppimateriaaleihin, lasten- ja nuortenkirjallisuuteen, tietokirjallisuuteen ja sarjakuviin. Kirjailijalle luotettava kustannustoimittaja on tärkeä. Hän on usein ensimmäinen käsikirjoituksen ulkopuolinen lukija, ja hänen tehtävänsä on auttaa kirjailijaa parantamaan tekstiään.
Antti Zitting
Antti Zitting (s. 19. helmikuuta 1956 Kajaani ) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Vuodesta 2013 lähtien hän on toiminut Koripalloliiton puheenjohtajana. Hänen poikansa Heikki Zitting on myös koripalloilija.
Kustannustoimittaja
Suomen Kirjasäätiö myöntää vuosittain Alvar Renqvist -palkinnon ansioituneelle kustannustoimittajalle.
Antti Zitting
Zitting valittiin toukokuussa 2014 ensimmäisenä suomalaisena FIBA Europen hallitukseen ja elokuussa 2019 ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen koripalloliiton hallitukseen.
Seurajoukkueura
Zitting on Kajaanin Pallokerhon kasvatti, mutta hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1976–1977 Panttereiden joukkueessa. Ensimmäisenä pääsarjakautenaan hän teki keskimäärin 8,7 pistettä ottelua kohden. Zitting saavutti Panttereiden kanssa SM-pronssia kausina 1977–1978 sekä 1978–1979. Jälkimmäisenä pronssikautena hän teki keskimäärin 17,9 pistettä ottelua kohden, mikä oli hänen uransa korkein pistekeskiarvo.
Zitting voitti Panttereiden kanssa uransa ainoan Suomen-mestaruuden kaudella 1979–1980. Suomen cupissa hän saavutti hopeaa vuonna 1980, mutta voitti uransa ainoan cup-mestaruuden heti seuraavana vuonna. Kausina 1981–1982 sekä 1982–1983 Zitting saavutti SM-hopeaa ja vuosina 1983–1984 hän saavutti kahdesti cup-hopeaa.
Maajoukkueura
Maajoukkueuransa aikana Zitting pelasi kaksikymmentä ottelua Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän debytoi miesten maajoukkueessa syksyllä 1975 ottelussa Liettua vastaan ja teki neljä pistettä. Zitting edusti Suomea vuoden 1977 EM-kilpailuissa. Hän teki turnauksessa keskimäärin 4,3 pistettä ottelua kohden ja teki eniten pisteitä (11) ottelussa Espanjaa vastaan. Viimeisen kerran Zitting edusti Suomea syksyllä 1984 ottelussa Belgiaa vastaan. Hän teki ottelussa kahdeksan pistettä.
Kunnianosoitukset
Zitting valittiin marraskuussa 2021 Suomen koripallon kunniagalleriaan.
Martti Syrjä
thumb|Martti Syrjä [[Punkarockissa 1979.]] Martti Ilmari Syrjä (s. 17. toukokuuta 1959 Ylöjärvi) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka on suomirockyhtye Eppu Normaalin keulakuva, laulaja ja sanoittaja.
Syrjä on Eppu Normaalin perustajajäseniä. Yhtyeen kitaristi Mikko ”Pantse” Syrjä on Martin veli, ja rumpali Aku Syrjä on veljesparin serkku. Mikon ja Martin vanhemmat Kirsi Kunnas ja Jaakko Syrjä olivat molemmat palkittuja kirjailijoita, ja tämän on arvioitu vaikuttaneen veljesten musiikilliseen luovuuteen suuresti. Hänet on palkittu myös Juha Vainio -sanoittajapalkinnolla vuonna 1997 sekä Reino Helismaa -palkinnolla vuonna 2004. Syrjä on osallistunut myös merkittävästi Eppu Normaalin albumien kansitaiteeseen. Hän on suunnitellut yhtyeen albumien Cocktail Bar, Tie vie, Rupisia riimejä, karmeita tarinoita, Lyömättömät sekä Onko vielä pitkä matka jonnekin? kansikuvat, ja ottanut myös valokuvan albumin Sadan vuoden päästäkin kanteen. Hän on myös tehnyt kuvituksen äitinsä Kirsi Kunnaksen lastenkirjaan Puupuu ja käpypoika.
Syrjä on ollut avioliitossa kahdesti, ja jälkimmäisestä liitostaan hänellä on kolmoslapset.
Soolojulkaisut
Martti Syrjän soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylikokoelmalla Soolot sekä CD-kokoelmalla Hatullinen paskaa / Soolot.
Fleius
Fleius ( tai Fleious, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Argoliin maakunnassa Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Neméan kunnassa noin kolme kilometriä luoteeseen nykyisestä Neméan kaupungista.
Maantiede
Fleiuksen kaupunki sijaitsi Nemean pienen vuorten ympäröimän tasangon laidalla. Alue luettiin antiikin aikana osaksi Argolista, mutta nykyisin se on Korinthiaa. Sen akropolis eli yläkaupunki oli pitkällä länteen päin laskevalla kukkukalla, joka tunnettiin nimellä Arantinos. Tasangolla virtaa Asopos-joki ja sen etelälaidalla kohoaa Karnateas (nyk. Polýfengo) -vuori. Fleiuksen kaupunkivaltion alueen pohjoispuolella sijaitsi Sikyonia, itäpuolella Kleonai, eteläpuolella muu Argolis ja länsipuolella Arkadia. Seutu tunnettiin antiikin aikana hyvänä alueena viininviljelyyn.
Historia
Alueen aikaisempi keskus oli Araithyrean kaupunki, joka tunnetaan myös nimellä Arantia. Se sijaitsi oletettavasti Karnateas-vuorella. Kaupunki kuitenkin hylättiin, ja asukkaat perustivat Fleiuksen noin 30 stadioninmitan päähän. Uuden kaupungin nimen sanottiin tulleen Fleiaksesta, joka oli Keisoksen poika ja Temenoksen pojanpoika.
pienoiskuva|vasen|Fleiuksesta löydetty malja varhaiselta [[neoliittinen Kreikka|neoliittiselta kaudelta n. 6500–5800 eaa.]] Myöhemmin Fleiuksen valtasivat Sikyonista tulleet doorilaiset. Osa alkuperäisistä asukkaista muutti Samokselle ja osa Klazomenaihin. Kaupungin hallinto oli välillä aristokraattinen ja välillä sitä hallitsivat tyrannit. Fleius osallistui persialaissottiin lähettämällä 200 sotilasta Thermopylain taisteluun ja sotilasta Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa kaupunki oli Spartan puolella ja Argoksen vihollinen. Noin vuoteen 393 eaa. mennessä kaupungin hallinto oli ilmeisesti muuttunut demokraattisemmaksi, ja aristokraatit ajettiin maapakoon. Kaupunki pysyi kuitenkin liitossa Spartan kanssa, ja joutui heikennyttyään hyväksymään kaupunkiin spartalaisen varuskunnan.
pienoiskuva|vasen|Fleiuksen lyömä [[oboli, 500-luvun eaa. loppu tai 400-luvun eaa. alku. Kuvituksessa ihmisen jalka ja osiin jaettu rahaleima.]] Myöhemmin noin vuonna 383 eaa. maanpakolaiset palasivat Spartan avustuksella. Tämä johti kaupungissa sisäisiin ristiriitoihin, jolloin Sparta piiritti kaupungin vuonna 380 eaa. Seuraavana vuonna, vuoden ja kahdeksan kuukauden piirityksen jälkeen, fleiuslaiset joutuivat antautumaan, ja Spartan joukkoja johtanut Agesilaos saneli uuden perustuslain. Kaupunkiin nimitettiin nyt 100 miehen neuvosto, josta puolet oli maanpaosta palanneita ja puolet piiritettyjä. Tämän jälkeen kaupunki pysyi uskollisena Spartalle Thebaa vastaan käydyissä sodissa.
Vuonna 368 eaa. demokraatit saivat arkadialaisten ja elisläisten armeijat, jotka olivat ohikulkumatkalla Isthmokselle, auttamaan itseään nousemaan takaisin valtaan. Yritys kuitenkin epäonnistui. Theba hyökkäsi kaupunkiin Sikyonin avustuksella vuonna 367 eaa., mutta fleiuslaiset torjuivat myös tämän hyökkäyksen. Hellenistisellä kaudella kaupunkia hallitsivat jälleen tyrannit, kunnes kaupunki liittyi Akhaian liittoon viimeisen tyrannin Kleonymoksen siirryttyä vapaaehtoisesti sivuun.
Fleiuksesta olivat kotoisin muun muassa satyyrinäytelmien kehittäjänä pidetty näytelmäkirjailija Pratinas sekä filosofit Timon, Asklepiades ja Aksiothea.
Fleiuksen kaivauksia on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu muun muassa vuosina 1924 ja 1970–1973.
Rakennukset ja löydökset
Pausaniaan kuvauksen mukaan Fleiuksen akropoliilla oli Hebelle tai Ganymedalle omistettu temppeli sekä Demeterille omistettu temppeli. Alempana sijaitsi Asklepioksen temppeli, teatteri, toinen Demeterin temppeli sekä agora julkisine rakennuksineen.
Halieis
Halieis (, myös Halia,  tai Halike,, Halikē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Argoliin alueella Kreikassa. Se sijaitsi noin 2,5 kilometriä etelään nykyisestä Portochélin kylästä.
Fleius
Rakennukset ja löydökset
Fleiuksen paikalla on säilynyt lähinnä rakennusten perustuksia. Muun muassa teatteri on kaivettu esille. Kukkulalla oleva pieni Neitsyt Marian kirkko (Panagía Rachiótissa) on mahdollisesti rakennettu Asklepioksen temppelin paikalle.
Halieis
Historia
Halieisin paikka on ollut asuttu viimeistään protogeometrisella kaudella. Kaupunki, jonka nimi tarkoittaa ”kalastajia”, on linnoitettu 600-luvulla eaa. Halieis oli aina melko pieni kaupunki, eikä näytellyt historiassa kovin merkittävää osaa. Sitä ei mainita persialaissotien yhteydessä. Halieis tarjosi turvapaikan Tirynsin asukkaille sen jälkeen, kun Argos oli tuhonnut kyseisen kaupungin vuonna 469 eaa. Tämä kasvatti kaupungin kokoa huomattavasti.
Ateena yritti vallata Halieisin vuonna 460 eaa. mutta yritys epäonnistui. Sparta valtasi kaupungin vuonna 431 eaa. Ateenalaiset jatkoivat hyökkäyksiä alueelle peloponnesolaissodan aikana, ja nämä saivat akropoliin ja sataman käyttöönsä sopimuksella vuonna 424/423 eaa. Peloponnesolaissodan jälkeen kaupunki oli Spartan liittolainen ainakin vuoteen 370/369 eaa. 300-luvulla eaa. kaupunki löi omaa rahaa nimellä Tirynthioi.
Kaupunki hylättiin suureksi osaksi hellenistisen kauden alkupuolella 300-luvun eaa. lopussa tai 200-luvun eaa. alussa, joskin roomalaisella kaudella paikalla vaikuttaa olleen ainakin pienimuotoista asutusta.
Kaupungin arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu, toteuttajana Pennsylvanian yliopisto vuosina 1962 ja 1965–1968 sekä Indianan yliopisto vuosina 1970–1974. Nykyisen Portochélin (myös Pórto Chéli) kylän nimi perustuu mahdollisesti Halieisin nimeen.
Rakennukset ja löydökset
Halieis sijaitsi Portochélinlahden etelärannalla lähellä Argoliin niemimaan eteläistä kärkeä. Sen akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla. Siellä oli temppeli, jonka kohdetta ei tunneta. Alakaupunki sijaitsi alun perin rannalla ja rinteellä kukkulan luoteispuolella, mutta suuri osa siitä on nykyisin meren pohjassa. Kaupungilla ja akropoliilla oli alun perin erilliset muurit. Kaupungin laajetessa 400-luvulla eaa. sen muureja laajennettiin niin, että ne sulkivat sisäänsä myös akropoliin. Tuolloin muurien kokonaispituus oli noin 1,9 kilometriä, ja ne ympäröivät alueen, jonka leveys itä-länsisuunnassa oli noin 700 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 380 metriä. Muurien paksuus oli noin 2,5 metriä ja niissä oli suorakulmaisia ja pyöreitä torneja sekä ainakin neljä porttia. Muurien sisäpuolella oli pieni sotasatama.
Varsinainen kaupunki oli rakennettu noudattamaan Hippodamoksen mallin mukaista ruutuasemakaavaa. Noin 500 metriä kaupungista koilliseen oli Apollonille omistettu pyhäkkö, johon kuuluivat temppeli, alttari ja stadion. Temppeli oli rakennettu viimeistään noin 675 eaa. ja se tuhoutui 400-luvulla eaa. Stadion oli käytössä kaupungin historian lopulle saakka. Nykyisin myös pyhäkön alue on meren pohjassa noin kahden metrin syvyydessä.
Léon M’ba
Léon M’ba (9. helmikuuta 1902 Libreville, Ranskan Kongo (nykyisin Gabon) – 28. marraskuuta 1967 Pariisi, Ranska) oli Gabonin ensimmäinen presidentti.
Sergio Caprari
Caprari saavutti sarjan 57 kg olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän voitti turnauksessa muun muassa suomalaisen Pentti Niinivuoren ja puolalaisen Leszek Drogoszin.
Léon M’ba
M’ba syntyi Librevillessä ja oli etniseltä taustaltaan fang. Hänet nimitettiin Gabonin pääministeriksi vuonna 1957. Kun maa vuonna 1960 saavutti itsenäisyyden, M’ba nousi sen ensimmäiseksi presidentiksi. Helmikuussa 1964 hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella, mutta Ranskan avulla M’ba pääsi takaisin valtaan. M’ba valittiin presidentiksi uudelleen vuonna 1967, mutta hän kuoli saman vuoden marraskuussa. M’ban seuraajaksi tuli Omar Bongo, joka toimi presidenttinä kuolemaansa 8. kesäkuuta 2009 saakka.
Sergio Caprari
Caprari kuoli Faleriassa 83-vuotiaana 12. lokakuuta 2015.
Olli-Markus Taivainen
Olli-Markus Taivainen (s. 2. toukokuuta 1989) on suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja. Hän edustaa mikkeliläistä Navia.
Hiihtosuunnistus
Taivainen voitti ensimmäisen nuorten hiihtosuunnistuksen MM-mitalinsa vuonna 2005 vasta 15-vuotiaana viestissä. Yhteensä Taivainen on voittanut 13 nuorten MM-mitalia, joista kuusi on kultaista.
Ensimmäiset aikuisten MM-mitalinsa Taivainen voitti MM-kisoissa Rusutsussa Japanissa 2009. Sprintissä hän voitti hopeaa, pitkältä matkalta pronssia ja keskimatkalta kultaa. Vuonna 2011 Taivainen voitti maailmanmestaruuden avausmatkalta sprintistä ja päätösmatkalta viestissä Ruotsin Tänndalenissa.
Ben Smith (jääkiekkoilija)
Ben Smith (s. 11. heinäkuuta 1988 Winston-Salem, North Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän kasvoi Avonissa, Connecticutin osavaltiossa.
Ura
Ben Smith pelasi täydet neljä kautta yliopistojääkiekkoa NCAA:n Hockey East -sarjaan kuuluvassa Boston Collegen joukkueessa, jonka jäsenenä Smith voitti yliopistomestaruuden vuosina 2008 ja 2010 Frozen Four -turnauksessa. Vuoden 2010 finaaliturnauksessa Smith palkittiin Most Outstanding Player -kunniamaininnalla. Keväällä 2010 Smith teki Chicago Blackhawksin kanssa ammattilaissopimuksen ja pelasi kolme pudotuspeliottelua organisaation AHL-farmijoukkueessa, Rockford IceHogsissa. Smith pelasi enimmäkseen Rockfordissa myös seuraavat kolme loukkaantumisten sävyttämää kautta.
Smith pelasi ensimmäisen NHL-ottelun Chicago Blackhawksin paidassa 29. lokakuuta 2010 Marian Hossan loukkaannuttua. Samalla kaudella kertyi myös 7 ottelua NHL:n pudotuspeleissä Vancouver Canucksia vastaan. Smith teki pudotuspeleissä jatkoaikamaalin, joka siirsi sarjan ratkaisun seitsemänteen otteluun. Kaudella 2012–13 Smith pelasi yhden ottelun NHL:n runkosarjassa ja yhden ottelun pudotuspeleissä, kun hän jälleen nousi kokoonpanoon Marian Hossan tilalle. Tuo ainoa pudotuspeliottelu oli Boston Bruinsia vastaan finaalisarjassa, jonka Blackhawks voitti otteluvoitoin 4–2. NHL:n sääntöjen mukaan yksi pelattu finaaliottelu riitti Smithin nimen kaivertamiseen Stanley Cupin kylkeen voittajajoukkueen jäsenenä. Kaudesta 2013–14 lähtien Smith on kuulunut Blackhawksin vakiokokoonpanoon. Smith voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa MM-pronssia jääkiekon MM-kisoissa 2015. Hän pelasi tunauksessa kaikki 10 ottelua ja teki niissä 2 maalia.
Jiří Raška
Jiří Raška (4. helmikuuta 1941 Frenštát pod Radhoštěm, Böömin ja Määrin protektoraatti – 20. tammikuuta 2012 Nový Jičín, Tšekki) oli mäkihypyn olympiavoittaja, joka edusti urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli maan ensimmäinen talviolympialaisten kultamitalisti.
Raška sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 1966 sekä normaalimäessä että suurmäessä neljänneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1967–1968 hän sijoittui norjalaisen Bjørn Wirkolan jälkeen yhteispisteissä toiseksi. Grenoblen talviolympialaisissa 1968 hän voitti kultamitalin normaalimäessä ja saavutti suurmäessä neuvostoliittolaisen Vladimir Belousovin takana hopeaa. Myös seuraavana talvena Raška sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon yhteispisteissä toiseksi. Suurmäen MM-hopeaa hän saavutti Tatra-vuorilla 1970 edellään vain neuvostoliittolainen Gari Napalkov. Keski-Euroopan mäkiviikon Raška voitti talvella 1970–1971. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä kymmenenneksi. Vuonna 1972 Planicassa pidetyissä kautta aikain ensimmäisissä lentomäen MM-kisoissa hän saavutti pronssia.
Ma’an
Ma’an on Ma’anin kuvernoraatin pääkaupunki Jordaniassa. Sen asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 97 050.
Maantiede
Ma’an sijaitsee Jordanian eteläosassa noin 1 074 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunki on keidasalueella laajan aavikkotasangon länsilaidalla. Idässä kohoaa al-Sharat -vuori.
Historia
thumb|vasen|Juna rautatieasemalla Ma'anissa. Valokuvattu ennen vuotta 1920.
Varhainen historia
Nykyisen kaupungin alueella on ollut arkeologisten löydösten mukaan ihmisasutusta jo paleoliittiselta kaudelta lähtien. Paimentolaisuuden ja kansainvälisen kaupan kehityttyä paikasta tuli luonnollinen reitti Arabian niemimaan lounaisosista kohti Damaskosta ja Foinikiaa. Akabanlahdelta kulki reitti Ma’anin läpi kohti Moabia. Monien kauppareittien varrella sijaitsevassa paikassa on ollut pitkään myös vakinaista asutusta. Antiikin lähteissä paikka mainitaan kuitenkin vain harvoin, sillä se jäi merkitykseltään kuitenkin Petran varjoon. Tarinan mukaan paikka sai nimensä Lootin pojan mukaan.
Bysantin valtakunnan kaudella Ma'ania hallitsivat eteläarabialaiset heimot Bysantin alaisuudessa. Myöhemmällä islamilaisella kaudella se oli eri valtakuntien paikallisten hallinnollisten alueiden keskus. Sen kautta kulki myös pyhiinvaeltajia Mekkaan. Pyhiinvaeltajat ostivat usein tarvikkeita matkalleen paikallisilta toreilta, minkä lisäksi kaupungissa käytiin orjakauppaa. 1800-luvulla kaupungista tuli yksi Hijazin rautatien asemista.
Nykyaika
Ma’anissa sijaitsi turkkilainen varuskunta ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan aikana. Maailmansodan jälkeen kaupunki oli aluekiistan kohde Hijazin kuningaskunnan ja Transjordanian välillä. Ibn Sa’udin vallattua Hijazin vuonna 1925 britit asettivat koko alueen Transjordanian emiirin alaisuuteen. Saudi-Arabia ei hyväksynyt liitosta virallisesti aina vuoteen 1965 saakka, jolloin sen ja nyt itsenäistyneen Jordanian välillä solmittiin sopimus maiden välisen rajan kulusta. Arabikapinalliset räjäyttivät Hijazin rautatien kaupungin eteläpuolella.
Kaupungilla on ollut sittemmin vaikeuksia taloudellisen kehityksen saralla ja se on ollut tunnettu myös levottomuuksistaan. Mellakoita syttyi esimerkiksi vuonna 1989. Äärijärsjestö Isisin kasvun myötä vuonna 2014 kaupunkia kuvailtiin järjestön pääpesäkkeeksi Jordaniassa, vaikkakin paikalliset viranomaiset pitivät luonnehdintaa liioiteltuna.
Talous ja liikenne
Keidasalueena Ma’ania ympäröivällä seudulla harjoitetaan maanviljelyä, mikä onnistuu keinokastelun avulla. Alueella kasvatetaan kasviksia ja hedelmiä, joista jälkimmäisistä tunnetuimpia ovat aprikoosit, persikat, taatelit ja granaattiomenat. Kaupunki on myös harvaan asutun Etelä-Jordanian kaupan keskus. Jordanian tunnetuin turistinähtävyys Petra sijaitsee kaupungin koillispuolella. Paikallinen työttömyysaste on ollut selvästi muuta maata korkeampi.
Ma’an on Jordanian eteläosan maantieden ja rautateiden solmukohta. Rautatie ei kulje enää Medinaan sakka, mutta sen on korvannut suurin piirtein entisen rautatien reittiä kulkeva maantie. Kaupungista on myös tieyhteys Akabasta pääkaupunki Ammaniin kulkevaan tiehen.
Väestö
Ma’anin asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 97 050. Vuonna 2004 vastaava lukema oli arviolta 26 461, vuonna 1973 9 500, 1956 4 500 ja 1932 3 000.
Paikalliset asukkaat ovat enimmäkseen Huwaytat-heimon beduiineja.
Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkue
Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkue edustaa Valko-Venäjää kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Se toimii Valko-Venäjän jalkapalloliiton alaisuudessa.
Valko-Venäjä pelasi ensimmäiset maaottelunsa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1992. Se ei ole koskaan pääsyt MM- tai EM-kisojen lopputurnaukseen. Valko-Venäjän maajoukkue oli kuitenkin mukana Lontoon olympialaisten jalkapalloturnauksessa, jonne se sai paikkansa nuorten EM-kisoista vuonna 2011.
Kotiottelunsa Valko-Venäjä pelaa Minskissä Dinamo-stadionilla.
Päävalmentajat
215px|thumb|Saksalainen [[Bernd Stange valmensi Valko-Venäjää vuosina 2007–2011.]]
Natriumaskorbaatti
Natriumaskorbaatti on yksi askorbiinihapon (C-vitamiinin) suoloista. Aineen molekyylikaava on C6H7NaO6, moolimassa 198,11 g/mol ja CAS-numero 134-03-2. Natriumaskorbaattia käytetään hapettumisenestoaineena, ja lisäainekoodiltaan se on E301. C-vitamiinilisissä käytetään askorbiinihapon vaihtoehtoina myös natriumaskorbaattia ja kalsiumaskorbaattia.
Merja Varvikko
Merja Varvikko (s. 28. toukokuuta 1961) on vuoden 1981 Miss Suomi. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli 2. perintöprinsessa. Missivelvollisuuksiensa jälkeen hän toimi toistakymmentä vuotta mallina ja juontajana sekä veti televisiossa omaa talk-showtakin. Nykyiseltä ammatiltaan hän on sisustussuunnittelija. Hänen puolisonsa vuosina 1986–2005 oli Pasi Hailio (laulaja Tony Montana) ja heillä on neljä lasta.
Tuukka Temonen
Tuukka Matti Johannes Temonen (s. 20. huhtikuuta 1975 Nastola) on suomalainen muusikko, ohjaaja ja tuottaja. Hän toimi Apulanta-yhtyeen basistina vuodesta 1993. Yli kymmenen vuoden jälkeen Temonen jätti yhtyeen ja omistautui televisiotuotantotyölle, jota hän oli jo tehnyt muusikon uran ohessa. Temonen on toiminut yrityksensä Optipari Oy:n toimitusjohtajana ja kunnallispoliitikkona.
Apulanta
Temosen ollessa 6-vuotias hänen perheensä muutti Heinolaan. Siellä hänestä tuli Apulanta-yhtyeen jäsen vuonna 1993. Hän ohjasi myös yhtyeen musiikkivideoita. Vuoden 2005 alussa hänen tilalleen Apulantaan tuli Sami ”Parta-Sami” Lehtinen, joka oli jo monta vuotta työskennellyt yhtyeen keikkakitaristina. Apulannan ohella hän soitti joitain vuosia myös Inis-yhtyeessä.
Videotuotanto
Tuukka Temonen johtaa televisiotuotantoyhtiö Optipari Oy:tä. Hän on ohjannut muun muassa ohjelmia Diili, Retro, Afganistan ja Fabio ja Fabrizio. Temonen on ohjannut myös musiikkivideoita monille suomalaisille artisteille kuten Apulanta, Irina, Maj Karman Kauniit Kuvat, Sonata Arctica, Flegmaatikot ja Tehosekoitin. Vuonna 2013 Temonen ohjasi Maaseudun Tulevaisuuden Kantri-liitettä mainostaneen Böndeboogie-musiikkivideon.
Presidentintekijät
Temosen esikoisohjaus valkokankaalle oli Sauli Niinistön vuoden 2012 presidentinvaalikampanjan kampanjatyöntekijöiden työtä seurannut Presidentintekijät. Elokuva herätti mediakohua jo ennen ilmestymistään, koska kampanjapäällikkö ja kokoomuksen puoluesihteeri Taru Tujunen koki elokuvan julkistamisen rikkoneen hänen ja Temosen suullista sopimusta, joka takasi Tujuselle veto-oikeuden elokuvan julkistamisessa.
Teit meistä kauniin
Temosen ensimmäinen fiktiivinen elokuva oli Apulanta-yhtyeen varhaisvaiheista kertova draamaelokuva Teit meistä kauniin.
Valmentaja
Temosen toinen fiktiivinen elokuva Valmentaja perustuu Jari Sarasvuon uraan, joskaan Sarasvuon nimeä ei ole käytetty elokuvan markkinoinnissa. Elokuvan on käsikirjoittanut Heini Heikkilä ja sen ensi-ilta oli 17. lokakuuta 2018.
Aika jonka sain
Elokuvan ensi-ilta oli 13. maaliskuuta 2020. Sen pääosassa on Olga Temonen, joka on toiminut myös elokuvan tuottajana ja toisena käsikirjoittajana.
Mustaevätoka
Mustaevätoka (Girardinichthys viviparus) on tokien heimoon kuuluva erittäin uhanalainen makean veden kalalaji. Se elää kotoperäisenä Meksikossa.
Tuukka Temonen
Politiikka
Temonen erosi kokoomuksesta toukokuussa 2014. Hän jatkoi kuitenkin sitoutumattomana kokoomuksen edustajana Iitin kunnanvaltuustossa kauden loppuun. Temonen on myöhemmin arvostellut kokoomuksen politiikkaa.
Yksityiselämä
Temonen avioitui näyttelijä Olga Temosen (o.s. Koskikallio) kanssa 6. syyskuuta 2008 Iitin kirkossa. Perheeseen kuuluu kolme lasta ja sijaistytär. Nykyään Olga Temonen toimii Optipari Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Mustaevätoka
Mustaevätoan vartalo on teräksenharmaa ja evät mustat. Se kasvaa vain alle seitsemän sentin pituiseksi. Sen tyypillisiä asuinpaikkoja ovat pienet lammikot.
Rob Elliot
Robert "Rob" Elliot (s. 30. toukokuuta 1986 Greenwich, Lontoo, Englanti) on irlantilainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Elliot edusti englantilaista Charltonia vuosina 2004–2011 mutta pelasi myös muissa seuroissa lainalla. Hän siirtyi elokuussa 2011 Englannin Valioliigassa pelaavaan Newcastle Unitediin ja solmi seuran kanssa viiden vuoden sopimuksen.
Elliot pelasi Newcastle Unitedin joukkueessa Valioliigaa yhteensä 52 ottelua. Eniten vastuuta hän sai kaudella 2015–2016, jolloin hän pelasi 21 liigaottelua, ja kaudella 2017–2018, jonka alkupuoliskolla hän pelasi 16 liigaottelua. Kauden 2020–2021 alkupuolen hän oli ilman seuraa kunnes solmi tammikuussa 2021 sopimuksen mestaruussarjassa pelaavan Watfordin kanssa.
Englannissa syntynyt Elliot edustaa maajoukkuetasolla Irlannin maajoukkuetta, koska hänen isänsä on syntynyt Irlannissa. Elliot on pelannut Irlannin maajoukkueessa neljä ottelua, joista kolme vuonna 2014 ja yhden maaliskuussa 2016.
Bantuekspansio
thumb|Bantuekspansio kesti noin 3000 vuotta. Kartassa ekspansion vaiheet numerojärjestyksessä. Ensimmäinen muuttoaalto (2) alkoi noin vuonna 1500 eaa. Toinen muuttoaalto (4–7) tapahtui ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Kolmas muuttoaalto (10) tapahtui ensimmäisellä vuosituhannella jaa. Bantuekspansio oli noin vuosien 1500 eaa. – 1500 jaa. välillä tapahtunut vähittäinen ja monivaiheinen muuttoliike, jossa Länsi-Afrikan eteläosista kotoisin olleet bantukansat levittäytyivät itään ja etelään aina Afrikan eteläosiin saakka. Bantut levittivät uusille asuinalueilleen kielensä ja uudenlaista teknologiaa, kuten raudanvalmistusta ja tehokkaita maanviljelysmenetelmiä. Ekspansion loputtua bantukansoista oli tullut eteläisen Nigerian ja Kenian välisen linjan eteläpuolisen Afrikan valtaväestöä, lukuun ottamatta Etelä-Afrikkaa ja Namibian aavikkoa. Tällä alueella puhutaan nykyisin noin 500 kieltä, jotka ovat kehittyneet protobantusta.
Historia
Bantut asuivat toisen vuosituhannen eaa. alussa Nigerjoen seudun savanneilla ja sademetsissä, missä he viljelivät maata, metsästivät, paimensivat karjaa ja kävivät kauppaa. He osasivat valmistaa rautaa, ja rautatyökalut ja -aseet tekivät heistä tehokkaita maanviljelijöitä ja sotureita.
Toisella vuosituhannella eaa. pieni bantuväestö alkoi levittäytyä kohti Keski-Afrikkaa ja sieltä Itä-Afrikan järviseudulle. Tämä ensimmäinen muuttoaalto on päätelty bantukielten levinneisyyksistä. Muuttoaallon syitä ei tiedetä varmasti. Joitain ehdotettuja syitä ovat viljelysmaan ja muiden resurssien hupeneminen, liikakansoitus, nälänhätä, tautiepidemiat, sodat, ilmastonmuutos tai seikkailunhalu.
Levittäydyttyään myös Afrikan itärannikolle bantut perustivat sinne asutuksia, joista kehittyi myöhemmin Swahilirannikko. Toisessa muuttoaallossa ensimmäisen vuosituhannen eaa. alkupuoliskolla Länsi-Afrikan bantut ja Itä-Afrikan hautavajoaman bantut alkoivat tahoillaan levittäytyä kohti etelää.
Kolmannessa muuttoaallossa ensimmäisellä vuosituhannella jaa. itäiset bantut levittäytyivät nykyisten Zimbabwen, Botswanan, Mosambikin ja itäisen Etelä-Afrikan alueille. Bantukieliä puhuvaa väestöä alkoi saapua nykyisen Transvaalin alueelle 300-luvulla. Nguni-tsongat asuttivat 1500-luvulla jo Natalin rannikkoalueita ja sotho-tswanat Oranje- ja Vaaljoen yhtymäkohdan pohjoispuolta. Bantumaanviljelijät eivät levittäytyneet Etelä-Afrikan länsiosien autiomaahan eivätkä lounaisosien talvisateiden alueelle. Näillä alueilla sanien ja khoikhoiden kulttuurit säilyivät, kunnes eurooppalaiset siirtolaiset asettuivat Kapmaahan. Tämän vuoksi bantut joutuivat aluksi myös vain vähäiseen tekemiseen eurooppalaisten siirtolaisten kanssa.
Juhani Pietiläinen
Juhani Pietiläinen (21. tammikuuta 1923 Kuopio – 17. heinäkuuta 2009 Mikkeli) oli suomalainen kääntäjä.
Debi Gibson (kappale)
Debi Gibson on rap-yhtye Raptorin vuonna 1990 levyttämä musiikkikappale. Kappale julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla Moe! vuonna 1990. Sävellyksen kappaleeseen on tehnyt Izmo (Ismo Heikkilä) ja sanoituksen Jufo III (Juho Peltomaa).
Kappaleesta julkaistiin remixversio ”Debi Gibson (Viiraa Pääzä Mix)” singlenä, kappaleiden ”Oi beibi 2” ja ”Hämyt” kanssa sekä Reel Artin vuonna 1992 julkaisemalla Supermix-kokoelmalevyllä. Vuonna 2000 kappaleesta julkaistiin remixversiot ”Debi Gibson (3000-mix)”, joka julkaistiin yhtyeen comeback-albumilla Ouu-raisakson! ja omana singlenä sekä "Debi Gibson (1984-versio)", joka julkaistiin Debi Gibson 3000-mix -singlelevyllä.
Mary Astell
thumb|right|130px| Mary Astellin toisen teoksen A Serious Proposal To The Ladies For the Advancement of their True and greatest Interest kolmas painos vuodelta 1696. Mary Astell (12. marraskuuta 1666 Newcastle upon Tyne, Englanti – 9. toukokuuta 1731 Lontoo, Englanti) oli englantilainen filosofi ja naisten oikeuksien puolustaja.
Debi Gibson (kappale)
Yhtye kertoo albuminsa Ouu-raisakson! kansipaperissa, että laulaja Deborah ”Debi” Gibson on kuullut kyseisen kappaleen, ja todennut sen olevan "kiva".
Kappaleen sanat
Kappale kertoo henkilöstä, joka näkee väritelevisiossa laulaja Deborah ”Debi” Gibsonin, johon hän ihastuu välittömästi. Tämän seurauksena hänen elämänrytminsä muuttuu, ja alkaa tulla epätoivoiseksi. Henkilöllä on myös seksuaalisia haluja Debiä kohtaan.
Marcos Pontes
pienoiskuva|Marcos Pontes NASA:n kuvassa. Marcos Cesar Pontes (s. 11. maaliskuuta 1963 Bauru) on ensimmäinen brasilialainen ja portugalinkielinen astronautti. Hän lähti yhtenä kolmimiehisestä miehistöstä kohti Kansainvälistä avaruusasemaa (ISS) 30. maaliskuuta 2006 Sojuz TMA-8 -aluksella.
Pontes lensi ISS:lle yhdessä Expedition 13:n miehistön kanssa telakoituen asemaan 1. huhtikuuta 2006. Hän oli ISS:llä viikon ja palasi yhdessä Expedition 12:n miehistön kanssa maahan.
Pontes on yksi kokeneimmista Brasilian ilmavoimien lentäjistä ja hän on sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Pontes aloitti NASA:n koulutuksen vuonna 1998 ja nimitettiin "NASA-astronautiksi" joulukuussa 2000. Syksyllä 2005 hän aloitti Sojuz-koulutuksensa Tähtikaupungissa (Zvjozdnyi Gorodok) lähellä Moskovaa.
Efektiivinen annos
Efektiivinen annos on suure, joka kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa terveydellistä kokonaishaittaa. Sen laskemisessa käytettävät suureet ovat kudoksen saama säteilyn ekvivalenttiannos ja kullekin kudokselle määrätty painokerroin, joka kuvaa kyseisen kudoksen säteilyherkkyyttä.
Yksilön saama efektiivinen annos lasketaan kaavalla: E = ∑i Hi Wi
H = ekvivalenttiannos W = eri kudosten painokerroin:
Efektiivisen annoksen yksikkö on sievert (Sv).
Katso myös
被曝 有效劑量
Jimmy Träskelin
Jimmy Träskelin (14. helmikuuta 1984 Tammisaari) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, huuliharpisti, kielisoitinten soittaja, graafikko, valokuvaaja, pedagogi ja Kansanmusiikki-instituutin julkaisuvastaava. Träskelin on toiminut myös Kantele-lehden päätoimittajana.
Träskelin valmistui vuonna 2011 Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulusta kansanmusiikkipedagogiksi pääaineenaan huuliharppu. Tällä hetkellä Träskelin vaikuttaa yhtyeissä The Worn Soles sekä Jimmy Träskelin & Co. Esikoissoololevy Tuulisen kylän poika julkaistiin heinäkuussa 2011. Graafikkona Träskelinin erikoisalaa ovat esim. levynkannet sekä keikkajulisteet. Huuliharppupedagogiikan saralla Träskelin on vuonna 2009 yhdessä tohtori Jouko Kyhälän kanssa tehnyt Pelti polskia laulaa - Kansanmusiikkia blueshuuliharpulle -oppaan. Vuonna 2012 Träskelin toteutti ensimmäisen oman laajemman valokuvanäyttelynsä nimeltä Uusin äänin suloisin - Kanteleensoittajien muotokuvat. Valokuvat olivat esillä muun muassa Helsingin Musiikkitalossa.
Suomalainen Seura
Suomalainen Seura oli vuonna 1869 Helsingissä perustettu suomenmielinen yhdistys, jonka tehtävänä oli edistää suomenkielistä kulttuuria. Sen perustajajäseniä olivat muun muassa Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Kaarlo Bergbom. Ajatus Suomalaisen Seuran perustamisesta tuli toukokuussa 1869 kantaesitetyn Aleksis Kiven näytelmän Lea saavuttamasta suosiosta. Bergbomin johtaman seurueen esittämä näytelmä osoitti kulttuuriväelle, että myös suomenkielisen teatterin tekeminen oli mahdollista.
Historia
Suomalaisen Seuran edeltäjinä voidaan pitää F. W. Rothstenin vuonna 1862 perustamaa Suomen Ystäväin Liittoa, jonka piirissä Oskar Gröneqvist oli aloittanut näyttämöharrastuksen kaksi vuotta myöhemmin, sekä Emil Nervanderin syksyllä 1864 perustamaa Arkadia-seuran suomenkielistä osastoa. 15. lokakuuta 1869 perustetun uuden yhdistyksen tehtäviksi otettiin suomenkielisen taide-elämän edistäminen sekä suomenkielisten kulttuuritilaisuuksien järjestäminen. Perustavassa kokouksessa oli läsnä 60 enimmäkseen yliopistopiireissä vaikuttanutta miestä ja naista. Mukana olivat Yrjö-Koskisen ja Bergbomin lisäksi muun muassa yhdistyksen viralliset syntysanat lausunut Lorenz Nikolai Achté sekä taloudenhoitajaksi valittu Viktor Löfgren.
Seuran toiminta jakaantui draamalliseen, kirjalliseen ja soitannolliseen osastoon. Kuvataiteita ei otettu mukaan, koska Suomen Taideyhdistyksen edeltäjä Konstnärsgillet eli Taitoniekkain yhtiö oli perustettu jo vuonna 1846. Suomalainen Seura organisoitiin aktiivi- ja kannattajajäseniin, joista aktiivijäseniin kuuluivat itse taiteita harjoittavat henkilöt. Suomenkielisyys ei ollut jäsenvaatimuksena, mutta kaikki seuran piirissä harjoitettu taide tehtiin kuitenkin suomeksi.
Suomalaisen Seuran osastoista merkittävin oli Bergbomin johtama draamallinen osasto, josta myöhemmin vuonna 1872 muodostui nykyisen Kansallisteatterin edeltäjä Suomalainen Teatteri. Yhdistys kantaesitti vielä huhtikuussa 1872 Helsingin Arkadia-teatterissa Kiven näytelmän Margaareta, jonka jälkeen Suomalainen Teatteri perustettiin toukokuussa Yrjö-Koskisen johtamassa kokouksessa.