cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josef Mengele
Lääketieteelliset kokeet
Koska Mengele ei pystynyt saamaan selville kaikkia kaksosten eroja ja yhtäläisyyksiä eläviä ihmisiä tutkimalla, piti kaksosia surmata ruumiinavausten tekemistä varten. Jotta kaksosten elimistöä ja rakenteellista kehitystä pystyi vertailemaan kunnolla, piti kuoleman tapahtua samanaikaisesti. Yleisimmin Mengele aiheutti uhreilleen samanaikaisen kuoleman ruiskuttamalla kloroformia sydämeen, hyydyttämällä veren tai aiheuttamalla sydänpysähdyksen. Mengelen on väitetty tapattaneen sata lasta niskalaukauksella ruumiinavauksiaan varten ja ampuneen lapsia myös itse samasta syystä.
Mengele tutki myös lyhytkasvuisia tai muuten poikkeaviksi katsomiansa ihmisiä löytääkseen keinoja ihmislajin kehittämiseen ja saksalaisten suojelemiseen epänormaalien ominaisuuksien periytymiseltä. Hän otti tavoitteekseen tutkia, miten epämuodostumat syntyivät ja miten ne saataisiin karsittua perimästä siten, että lopulta saataisiin syntymään vain arjalaisrotuun kuuluvia terveitä ja vahvoja ihmisiä.
Eräs Mengelen tavoitteista oli selvittää, voisiko lasten silmien väriä muuttaa ruiskuttamalla niihin erivärisiä pigmenttejä. Hänen vuonna 1943 kesäkuusta syyskuuhun tekemiinsä silmäkokeisiin käytettiin 36 lasta Birkenaun leiristä. Kokeiden seurauksena lapsille tuli tuskallisia silmätulehduksia, ja joissakin tapauksissa he jopa sokeutuivat. Kokeiden jälkeen lapset surmattiin kaasukammiossa. Todistajat ovat kertoneet nähneensä kokoelmia, jotka oli muodostettu silmäkokeiden jälkeen kantajiltaan poistetuista silmistä. Mengele lähetti murhattujen uhrien silmiä tutkimusmateriaaliksi silmien pigmentaation tutkijalle Karin Magnussenille Kaiser Wilhelm -instituuttiin Berliiniin.
Auschwitzissa Mengelellä oli vapaus tehdä minkälaisia kokeita hän halusi, kunhan ne palvelivat natsismin tarkoitusperiä. Hän esitteli mielellään kollegoilleen kokeidensa tuloksia. Näistä tapauksista yksi tunnetuimmista sai alkunsa siitä, kun Mengele oli havainnut junakuljetuksessa saapuneiden vankien joukossa kaksi muista poikkeavaa ihmistä: kyttyräselkäisen miehen ja tämän 15-vuotiaan pojan, jonka toinen jalka oli epämuodostunut. Mengele halusi tutkia isää ja poikaa perusteellisesti, jotta saisi selville, oliko heillä muita yhteisiä epämuodostumia. Mengelen määräyksestä isälle ja pojalle tarjottiin viimeinen ateria, jonka jälkeen heidät toimitettiin tohtori Miklos Nyizlin tekemiin yksityiskohtaisiin tutkimuksiin. Heti tutkimuksen päätyttyä isä ja poika ammuttiin Mengelen käskystä. Surmaamisen jälkeen Mengele keitätti uhrien ruumiit, jotta liha irtosi niistä helposti. Sen jälkeen isän ja pojan luurangot kuivatettiin, valkaistiin ja tehtiin hajuttomiksi liottamalla niitä petrolissa. Tämän jälkeen lopputulokseen tyytyväinen Mengele kutsui joukon SS-upseereita ihailemaan aikaansaannoksiaan. He tarkastelivat tohtori Nyizlin mukaan luurankojen osia mahtipontisesti ja keskustelivat käyttäen tieteellistä sanastoa ikään kuin kyseessä olisi ollut merkittävä tieteellinen läpimurto. Myöhemmin luurangot käärittiin vahvaan paperiin ja lähetettiin Mengeleä aiemmin opettaneelle tohtori Verschuerille Kaiser Wilhelm -instituuttiin Berliiniin.
Mengelen kaksoskokeista selvinnyt Eva Mozes Kor käynnisti vuonna 1999 oikeusjutun, jossa väitettiin, että Mengele olisi tehnyt ihmiskokeensa saksalaisen lääkeyrityksen Bayerin hyväksi. Tapahtuma-aikana Bayer kuului natsi-Saksan hallintoa lähellä olleeseen kemianteollisuuden yritysten IG Farben -nimiseen yhteenliittymään.
Mengelen kollega, SS-lääkäri Hoven mainitsi todistajanlausunnossaan Nürnbergin oikeudenkäynneissä, että "tulisi olla yleisessä tiedossa että keskitysleireillä tehdyt ihmiskokeet tehtiin ainoastaan IG Farbenin etujen takia... IG Farbenin tarkoitus oli salata kaikki tämä, ja laittaa savuverho piilottamaan kokeet... Ei SS vaan IG Farben tekivät aloitteen ihmiskokeiden tekemisestä keskitysleireillä.".
Vankien valinnat ja surmaamistavat
Josef Mengelen keskeisiin työtehtäviin Auschwitzissa kuului suorittaa muiden SS-lääkäreiden kanssa valintaa siitä, mikä olisi kunkin joukkokuljetuksissa tuodun henkilön kohtalo. Junien pääteaseman laiturilla työskennellessään Mengele osoitti sauvallaan vuorotellen kutakin kohtaamaansa henkilöä, ja ohjasi hänet kahdesta paikalle muodostetusta jonosta jompaankumpaan sanomalla joko "oikea" tai "vasen". Oikeanpuoleiseen jonoon määrätyt oli tarkoitus pitää hengissä ainakin toistaiseksi, mutta vasemmanpuoleiseen jonoon joutuneet surmattiin kaasukammiossa heti valinnan jälkeen. Mengelen on sanottu olleen ylivoimaisesti merkittävin niistä leirikompleksin henkilökuntaan kuuluneista, jotka määräsivät ihmisiä kaasukammioihin. Useiden SS-lääkäreiden on sanottu pitäneen valintatyötä varsin stressaavana, mutta Mengelen on muisteltu tehneen valintojaan toisinaan hymyillen ja jotakin operettisävelmää vihellellen. Uusien junakuljetusten saapuessa Mengele oli toistuvasti etsimässä tulokkaiden joukosta kokeisiinsa sopivia kaksosia silloinkin, kun ei ollut hänen vuoronsa toimia valikoinnissa. Mengele kävi aktiivisesti Auschwitzin sairasosastoilla valitsemassa surmattavaksi sellaisia henkilöitä, jotka eivät syystä tai toisesta soveltuneet työhön, joiden pikainen paraneminen ei ollut näköpiirissä tai joilla oli tarttuvia tauteja. Myös ulkonäköön liittyvät vaivat, kuten esimerkiksi paha akne, olivat Mengelelle riittäviä perusteita ihmisten murhaamiseen.
Valinnan jälkeen uhrit surmattiin sinihapolla kaasukammiossa, ampumalla tai ruiskeilla, jotka Mengele tai hänen alaisenaan ollut lääkintähenkilö antoi uhrille. Tappavat ruiskeet sisälsivät fenolia, petrolia, Evipalia tai kloroformia. Toisinaan ruiskulla laskettiin surmaamistarkoituksessa ilmaa uhrin verenkiertoon, useimmiten suoraan sydänkammioon. Välillä hänen kuolemaan määräämiään ihmisiä lukittiin huoneisiin, joiden ilmanvaihdon tuloilmaputkiin joko Mengele itse tai joku muu SS-lääkintähenkilöstöön kuuluva heitti myrkkykaasua muodostavia Zyklon B -sinihapporakeita.
Määräykset vankien joukkotuhoamisiin
On väitetty, että Mengelen määräyksestä 300 Auschwitziin toimitettua lasta olisi surmattu heittämällä heidät elävinä kuorma-autojen lavoilta kuoppaan, jonka pohjalla paloi tuli. Todistajanlausunnon mukaan Mengele ja Auschwitzin leirikompleksin komentaja Rudolf Höss olivat paikalla ja antoivat käskyjä toimitusta suorittaneille. On niin ikään esitetty, että juutalaisten Jom Kippur -juhlapäivänä vuonna 1944 Birkenaun osastossa B2E Mengele olisi naulannut lankun jalkapallomaalin väliin pituusmitaksi ja tuhat lasta, jotka eivät täyttäneet vaadittua pituutta, lähetettiin kaasukammioon surmattaviksi.
Viimeiset vaiheet ennen pakoa
Vuoden 1944 syksyllä Auschwitz joutui liittoutuneiden pommituslentojen kohteeksi. Samoihin aikoihin alkoi vähitellen käydä selväksi, että Saksan tappio sodassa olisi väistämätön. Mengelen on sanottu vaipuneen tässä vaiheessa masennukseen. Silminnäkijöiden mukaan hän käveli huoneessaan edestakaisin vaitonaisena ja kasvonsa käsillään peittäneenä. Kokeitaan hän kuitenkin jatkoi viimeiseen asti; vielä joulukuussa 1944 hän haetutti 16 lyhytkasvuista naista keskitysleirin sairaalasta ja teki heillä useita julmia kokeita. Vain viisi naisista selvisi näistä kokeista hengissä.
Viimeistään silloin, kun Neuvostoliiton joukot lähestyivät vuosien 1944 ja 1945 vaihteessa vääjäämättä kohti leirikompleksia, Mengele joutui päättämään, että hänen oli paettava alueelta. Viimeisiä henkilöitä, joka näki Mengelen Auschwitzissa, oli hänen tiimiinsä työskentelemään pakotettu lääkäri Martina Puzyna. Hänen kertomansa mukaan Mengele oli tullut 17. tammikuuta 1945 Puzynan työhuoneeseen sanomatta sanaakaan. Mengele oli ottanut Puzynan laatimat muistiinpanot ja laittanut ne kahteen laatikkoon. Tämän jälkeen Mengele oli mennyt ulkona odottavaan autoon, joka oli ajanut pois paikalta.
Toiminnan ja psyyken arviointia
Auschwitzin leirikompleksin varuskunnan päällikkö antoi Josef Mengeleä ja hänen toimiaan arvioivan raportin 19.8.1944. Raportin mukaan Mengelen henkinen tila oli erinomainen. Raportissa ylistettiin hänen ratkaisujaan vankien lähettämisessä kaasukammioon ja kaksosilla suorittamia kokeitaan. Tekstissä kiiteltiin Mengelen päätöstä tuhota tuhansia romaneja ja lavantautia sairastavia naisia. Raportissa Mengelelle annettiin tunnustusta hänen isänmaansa hyväksi tekemästään tieteellisestä työstä. Mengelen johtajaominaisuudet olivat raportin mukaan SS-upseerille kaikin tavoin sopivat.
Mengelen muistiinpanoja ja arkistoja kaksoskokeista ei ole koskaan löydetty, mutta säilyneet tulokset ovat osoittautuneet tieteellisesti käyttökelvottomiksi.
Historioitsija Andreas Hillgruberin mielestä Mengelestä kehittyi natsiaatteen ruumiillistuma sen äärimmäisessä muodossa. Psykoanalyytikko, tohtori Tobias Brocher on esittänyt, ettei Mengele nauttinut tuskan aiheuttamisesta, vaan vallasta, jota hän pääsi käyttämään päättäessään elämästä ja kuolemasta keskitysleirin lääkärinä ideologian puitteissa. Brocherin mukaan Mengelellä oli ammattilaisen narsistinen luonne.
Todistajien mukaan Mengelellä oli merkittäviä mielialojen vaihteluja sinä aikana, jolloin hän työskenteli Auschwitzissa. Hänen on kerrottu menettäneen ennalta-arvaamattomasti malttinsa ja muuttuneen väkivaltaiseksi. Hetken päästä hänet oli kuitenkin tavattu jo leppyneenä ja hymyilevänä. Mengelestä elämäkerran kirjoittaneiden Gerald L. Posnerin ja John Waren mielestä tällaiset mielialojen vaihtelut ja totaalinen katumattomuus viittaavat siihen, että Mengelellä olisi ollut kompleksinen psykopaattinen persoonallisuushäiriö. Posner ja Ware ovat epäilleet, ettei Mengelen ammatillisen persoonallisuuden eettinen puoli ollut ilmeisesti milloinkaan kehittynyt. Heidän mukaansa on varmaa, ettei Mengele tuntenut syyllisyyttä teoistaan missään elämänsä vaiheessa Auschwitzissa viettämänsä ajan jälkeen.
Useissa tapauksissa Auschwitzin lääkärinä toimiessaan Mengele osoitti ensin ystävällisyyttä lapsia kohtaan ja tapatti heidät sen jälkeen. Tällainen kiintymyksen ja julmuuden ristiriitainen yhdistelmä on prosessi, jota psykologian ja psykiatrian professori Robert Jay Lifton on kuvannut termillä "doubling" (kahdentaminen). Lifton uskoo, että Auschwitzissa toimi kaksi eri Mengelen "minää" – pahuuteen kykenevä "Auschwitz-minä" ja sitä huomattavasti inhimillisempi "aikaisempi minä".
Pako Auschwitzista Etelä-Amerikkaan
Lähdettyään tammikuussa 1945 Auschwitzista Josef Mengele siirtyi Gross-Rosenin keskitysleirille, jossa hän oleskeli muutaman viikon ajan leirin vapauttamiseen saakka. Sieltä hän lähti pakenemaan länteen pyrkimyksenään välttää joutumasta Neuvostoliiton joukkojen vangitsemaksi. Mengele joutui pakomatkallaan sen sijaan Yhdysvaltojen joukkojen pidättämäksi. Hänet kuitenkin päästettiin pian vapaaksi, koska hänen nimensä ei tiedetty olleen etsittyjen sotarikollisten luettelossa. Kesästä 1945 kevääseen 1949 Mengele piileskeli väärennettyjen henkilöpapereiden turvin Baijerissa lähellä Rosenheimia sijainneella maatilalla ja työskenteli siellä renkinä. Tämän jälkeen Mengele pääsi varakkaiden sukulaistensa avustamana pakenemaan Etelä-Amerikkaan.
Elämä Etelä-Amerikassa
Josef Mengele asui Etelä-Amerikkaan saavuttuaan noin kymmenen vuoden ajan Argentiinassa. Hän joutui aluksi tyytymään siellä vaatimattomaan elämään rakennustyömiehenä, mutta tapasi pian maahan asettuneita vaikutusvaltaisia saksalaisia, joiden avulla hän pääsi palaamaan takaisin vauraaseen elämäntapaansa. Mengelen vaimo Irene, joka ei ollut muuttanut miehensä mukana Etelä-Amerikkaan, erosi puolisostaan vuonna 1954. Mengele meni vuonna 1958 naimisiin edesmenneen veljensä Karl nuoremman lesken Marthan kanssa. Mengele tutustui Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa toisiin Etelä-Amerikkaan muuttaneisiin natseihin, kuten Adolf Eichmanniin ja Hans-Ulrich Rudeliin.
Adolf Eichmann pidätettiin natsi-Saksassa tekemiensä rikosten vuoksi vuonna 1960 Buenos Airesissa. Kiinnijäämistään pelännyt Mengele muutti pian Eichmannin pidätyksen jälkeen Paraguayhin ja sieltä edelleen Brasiliaan. Hyvien suhteidensa avulla hän sai elää loppuelämänsä vapaana, vaikka Israelin tiedustelupalvelu Mossad ja monet muut natsien metsästäjät tiesivät hänen piileskelevän Etelä-Amerikassa. Mossadin agentti Zvi Aharoni paikallisti Mengelen 1962 Brasilian viidakosta, mutta Mossadin agenttien päätehtäväksi asetettiin Yossele Schumacherin etsiminen, ja Mengele pääsi katoamaan. Mengelen on todettu käyttäneen vuodesta 1976 alkaen henkilötodistusta, jossa hänen nimekseen mainittiin Wolfgang Gerhard.
Mengele vietti elämänsä viimeiset vuodet São Paulon lähellä Brasiliassa. Hän sai aivohalvauksen ja hukkui uidessaan Bertiogan lähellä sijaitsevassa lomakohteessa 7. helmikuuta 1979. Hänet haudattiin Sao Paulon esikaupunkiin Wolfgang Gerhard -nimisenä miesvainajana.
Väitetyt ihmiskokeet Brasiliassa
Jorge Camarasa on väittänyt vuonna 2009 julkaistussa kirjassaan Mengele: The Angel of Death in South America, että Josef Mengele olisi jatkanut natsi-Saksassa aloittamiaan ihmiskokeita pienessä brasilialaisessa Cândido Godóin kunnassa. Hänen väitetään vierailleen Cândido Godóissa salanimellä Rudolph Weiss useita kertoja 1960-luvulla kokeitaan suorittaen.
Camarasa väittää, että Mengele onnistui toteuttamaan Cândido Godóissa unelmansa luoda vaaleatukkaisia ja sinisilmäisiä ihmisiä. Suurin osa kunnan asukkaista on sinisilmäisiä ja vaaleatukkaisia. Lisäksi jopa joka viides syntyneistä lapsista on ollut kaksonen. Kuntalaisten mukaan Mengele oli usein valvomassa naisten raskauksia ja hoitamassa heitä uusilla lääkkeillä. Mengelen osuudesta Cândido Godóin kaksostiheyteen ei ole tosin muita todisteita kuin paikallisten kertomukset.
Vuonna 2011 julkistettujen tutkimustulosten mukaan syntymätodistukset osoittavat, että kaksosia syntyi kylässä poikkeuksellisen paljon jo 1930-luvulla. Lisäksi monilla Cândido Godóissa kaksosia synnyttäneillä naisilla on todettu tietty geenimuunnos, jonka uskotaan tulleen paikkakunnalle saksalaisten siirtolaisten mukana ja yleistyneen sisäsiittoisuuden takia. Tutkijat uskovat tämän geenimuunnoksen altistavan äidit kaksosraskauksille.
Peitenimiä
Asuessaan Etelä-Amerikassa Josef Mengelen on sanottu käyttäneen ainakin seuraavia peitenimiä:
Andrzej Żuławski
Andrzej Żuławski (22. marraskuuta 1940 Lwow – 17. helmikuuta 2016 ) oli puolalainen elokuvaohjaaja. Hän työskenteli aluksi Puolassa mutta elokuvan Diabel joutuminen sensoiduksi sai hänet siirtymään Ranskaan. Hän ohjasi urallaan kaikkiaan 13 elokuvaa.
Żuławski käytti näyttelijöinään muiden muassa Romy Schneideria, Isabelle Adjania ja Sam Neilliä sekä puolalaisista Andrzej Sewerynia ja Bogusław Lindaa.
Żuławskin ohjaama elokuva Possession (1981), jossa Adjani ja Neill näyttelivät pääosia, oli Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen palmu -ehdokkaana. São Paulon elokuvajuhlilla Żuławski sai kriitikkojen palkinnon.
Żuławski oli 1984–2001 naimisissa näyttelijä Sophie Marceaun kanssa.
Timo Wallius
Timo Wallius (s. 2. heinäkuuta 1964) on suomalainen jääpalloilija ja poliitikko.
Hän on edustanut urallaan useita seuroja, joita ovat WP 35, Akilles ja HIFK Bandy. Vuoden 1998 loppuottelussa hän teki IFK:lle kaksi maalia, jälkimmäisen rangaistuslaukauksella 88. minuutilla. Hän edusti urallaan myös Suomen A-maajoukkuetta. Kausina 1999–2002 Timo Wallius oli HIFK Bandyn edustusjoukkueen valmentajana. Nämä kolme kautta tuottivat kaksi SM-pronssia ja 5. sijan.
Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut muun muassa Fonectan sähköisen liiketoiminnan johtajana. Wallius toimi vuosina Kwantic Oy:n (nyk. Quru oy) toimitusjohtajana 2010–2013 ja vuosina 2013–2018 Arena Interactive Oy:n toimitusjohtajana.
Vuonna 2008 Wallius oli Suomen Kaukalopalloliiton toiminnanjohtajana. Vuosina 2009–2013 Wallius toimi Suomen Jääpalloliiton liittohallituksen jäsenenä ja liiton nuorisovaliokunnan puheenjohtajana. .
Jääpallon parissa Wallius oli WP 35:n päävalmentajana kaudella 2018–2019 ja JPS:n päävalmentajana kaudella 2019–2020. Kausilla 2021–2023 Wallius valmensi WP-35:n U14-joukkuetta.
Timo Walliuksen poika Kalle Wallius pelaa jalkapalloa Bologna FC-joukkueessa Italiassa. Tytär Tilda Wallius opiskelee Aalto yliopistossa vaatesuunnittelua.
M/S Finnhansa
M/S Finnhansa on Finnlinesin omistama ro-ro/matkustaja-alus. Se on rakennettu vuonna 1994 Stocznia Gdanskan telakalla Gdańskissa, Puolassa. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Helsinki.
Finnhansan sisaralukset ovat M/S Finnpartner, M/S Transeuropa ja M/S Finntrader.
Tekniset tiedot
Pituutta aluksella on 183 metriä, leveyttä 29,9 metriä ja sen syväys on 7,4 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus) on 32 534 ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus) 9 761. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 10 700 tonnia. Aluksen lastikapasiteetti on 3 380 kaistametrimetriä. Laivan huippunopeus on 21,3 solmua ja jääluokitus 1A Super.
Laivan pääkoneina on neljä Zgoda-Sulzer 8ZAL40S -dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 23 040 kilowatin tehon.
Käyttöhistoria
14. syyskuuta 1993 alus laskettiin vesille. Elokuun alussa 1994 alus luovutettiin Finncarriers Oy:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. 10. elokuuta alus aloitti liikennöinnin Helsingin ja Lyypekin välillä. 19. syyskuuta 1994 rouva Marjatta Jouhki kastoi aluksen Helsingissä. Vuonna 2000 Finnhansa rekisteröitiin Finnlinesin omistukseen. 1. lokakuuta 2001 alus aloitti liikennöinnin välillä Helsinki–Travemünde.
1. marraskuuta 2006 Finnhansa oli Itämerellä Öölannin saaren ja Gotlannin saaren lähettyvillä, kun ruotsalainen rahtilaiva M/S Finnbirch oli uppoamassa samalla alueella. Finnhansa saapui ensimmäisten joukossa onnettomuuspaikalle ja jäi avustamaan pelastusoperaatiossa. Muut paikalle saapuneet alukset olivat nimeltään M/S Marneborg, M/S Largo ja M/S Tomke.
Vuonna 2010 alus aloitti liikennöinnin nimellä Transrussia reitillä Travemünde–Pietari.
Alkuvuodesta 2014 alus sai Suomen lipun ja nimekseen Finnhansa.
Hytit
Finnhansassa on 34 matkustajille tarkoitettua hyttiä. Yhteensä niissä on 114 matkustajapaikkaa. Kaikki hytit ovat 3–4 henkilöä vetäviä, noin 20 m²:n suuruisia ikkunahyttejä. Hytit sijaitsevat aluksen kansilla 4–7.
Kannet
Aluksen 4. kannella sijaitsevat ravintolatilat, baari, Sailor’s Shop -myymälä sekä neuvonta ja vastaanotto. 5. kannella taas on osa matkustajien hyteistä sekä kokoustilat. 6. kannella on muun muassa aurinkokansi, leikkipaikat lapsille sekä saunaosasto. Finnhansan ylimmälle kannelle on sijoitettu ainoastaan matkustajahyttejä. thumb|right|280px|Finnhansa Travemündessa.
Aiheesta muualla
M/S Finnhansa (1994)
Amiralitetshuset
thumb|300px|Amiralitetshuset. Amiralitetshuset on rakennus Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Skeppsholmenin saarella kaupungi keskustassa. Se on rakennettu alun perin vuosina 1647–1650 amiraliteettikollegion käyttöön. Alkuperäinen suunnittelija oli todennäköisesti hollantilainen arkkitehti Louis Gilles. Amiraliteettikollegio muutti jo vuonna 1680 Tukholmasta Karlskronaan, ja rakennusta käytettiin myöhemmin Ruotsin laivaston viljavarastona ja kasarmina. Vuonna 1754 rakennusta muutteli ruotsalainen arkkitehti Carl Hårleman.
Nykyisen, pohjoiseurooppalaista renessanssia edustavan ulkonäkönsä rakennus sai vuosina 1844–1846. Sen suunnitteli arkkitehti Fredrik Blom. Kuningas Oskar I:n toiveesta Blom korjasi alkujaan niukan uusklassistista suunnitelmaansa romanttisempaan suuntaan koristeellisine nurkkatorneineen. Historistinen arkkitehtuuri saattoi vaikuttaa siihen, että rakennusta on joskus virheellisesti luultu entiseksi Juhana III:n huvilinnaksi. Vuonna 1952 rakennukseen tehtiin muutoksia arkkitehti Rudolf Cronstedtin johdolla.
Vuodesta 1935 lähtien Amiralitetshuset on ollut Ruotsin valtiollinen rakennushistoriallinen kohde.
Juhlalevy – 50 laulua
Juhlalevy – 50 laulua on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon kokoelmalevy. Se julkaistiin Alatalon 50-vuotissyntymäpäivien johdosta vuonna 2001. Suurin osa kokoelman kappaleista on uudelleen levytettyjä versioita artistin vanhoista hiteistä.
Ylä-Havanka
Ylä-Havanka tai myös Ylä-Havankajärvi on Pirkanmaalla Virtain Kantoperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 115 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 1,9 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä ja sillä on avoin järvenselkä. Järven pohjoisrannassa työntyy esille Äijävainaa, joka on rannan suurin niemi. Sen itäpuolelle jäävät Kantoniemenlahti ja Haukilahti, joiden edustalla sijaitsevat saaret Isokari ja Pikkukari sekä yksi nimetön luoto. Niemen länsipuolella sijaitsee Aaltolanlahti, jossa on kaksi rannanläheistä saarta. Järvessä on kartan mukaan seitsemän saarta ja loput saarista sijaitsee yksi länsirannalla ja viimeinen etelärannan tuntumassa. Järven etelärannassa ovat Vähäniemi ja Koniniemi sekä Pitkälahti.
Järven rantaviivan pituus on 7,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on painoin soistuvaa rantametsikköä. Rannat ovat alavaa maastoa. Järven ympäristön haja-asutus muodostuu 14 taloudesta, joista kolme ovat maatiloja. Pohjoisrannan taloudet muodostavat Kantoperän kulmakunnan. Rannoille on rakennettu lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3352 ja Havangan kylälle johtavalta tieltä. Pohjoisrannassa sijaitsee Kantoperän rukoushuone.
Luontoarvoja
Ylä-Havanka on matala runsashumuksinen järvi (MRh), jonka kemiallinen tila on hyvä ja ekologinen tila on asiantuntija-arvion mukaan hyvä.
Vedenlaatu
Ylä-Havangan vedenlaatua seurataan turvetuotannon ympäristövaikutuksien vuoksi jatkuvasti. Näiden tulosten perusteella järvi on rehevöitynyt. Tässä on käytettävissä mittaustuloksia vuosilta 2005–2011. Niiden mukaan humuksen suuri määrä näkyy esimerkiksi veden värilukuna, joka on ollut keskimäärin 193 Pt mg/l, ja sameutena, joka on ollut keskimäärin 2,1 FTU. Näytteenhakumatkoilla on yleensä mitattu näkösyvyys, joka on viimeisenä vuonna ollut 0,8 metriä. Sameus johtuu usein kiinteän aineksen määrästä, joka on ollut 2,7 mg/l, mutta myös pieneliöistä, joita täässä tutkimuksessa kuvastaa levän klorofyllipitoisuudet vedessä. Ne ovat olleet keskimäärin 15 μg/l. Veden väriin vaikuttavat ylipäätään kaikki veteen liuenneet aineet, joista rautapitoisuus on tärkein tunnusluku. Rautaa on esiintynyt keskimäärin 1 975 μg/l.
Pieneliöiden määriin vaikuttavat veteen liuenneet ravintoaineet, joista typpi ja fosfori ovat tärkeimmät. Rehevyystutkimuksissa määritetään kokonaisfosforipitoisuus, joka on ollut keskimäärin 33 μg/l, ja kokonaistyppipitoisuus, joka on vastaavasti ollut 809 μg/l. Molemmat ilmentävät rehevyystason kohoamista. Kun samalla levien klorofyllipitoisuudet ovat olleet 15 μg/l, niin järveä voi jo pitää rehevöityneenä. Vaikka rehevöityminen on eliöiden elinmahdollisuuksille hyvä asia, on sillä suomalaisessa järvessä varjopuolensakin. Rehevien järvien yksilömäärät ovat suuret, mutta niiden lajikirjo on yksipuolisempi. Järven pohjaan laskeutuvan mudan määrä kasvaa ja pohjasedimentteihin kasaantuu runsaasti ravinteita. Kun vedessä on runsaasti ravinteita ja esimerkiksi humusta, kuluttavat ne veteen liuennutta happea kemiallisesti. Kun järven vesi on lämpötilakerrostunutta, jää pohjan lähellä sijaitsevat viilemämpi vesikerros ilman happitäydennystä pitkäksi aikaa ja sen happipitoisuus alkaa laskemaan. Lopulta siinä vesikerroksessa voi esiintyä happivajausta, mikä häiritsee happea hengittävien eliöiden elinmahdollisuuksia. Samalla alkavat sedimenttien ravinteet liueta takaisin veteen ja happiongelma pahenee entisestään. Tämä ilmiö on Ylä-Havangassakin havaittavissa. Veden happipitoisuudet ovat olleet keskimäärin 60 %, mutta ne ovat saattaneet välillä laskea 20–30 % asti.
Ravinnetilanteen ollessa levien kannalta otollinen, lisääntyvät ne suuresti ja lopputuloksena järvellä saattaa esiintyä leväkukintoja. Levätutkimuksessa havaittiin Ylä-Havangassa levien biomassaksi 8,92 mg/l. Näin suuri määrä viittaisi rehevöitymiseen ja ilmaisisi järven tyydyttävää ekologista tilaa. Suurin osa leveästä (93 %) kuuluu Gonyostomum semen -limaleviin. Se on erityisesti rehevöityneiden humusvesien valtalajistoa.
Turvetuotanto valuma-alueella
Järven valuma-alueella sijaitsee Kortenevan turvetuotantoalue (34 hehtaaria), jonka valmistelu alkoi vuonna 1972 ja tuotanto 1974. Tuotantoalueen kuivatusvedet purkautuvat Ylä-Havankaojaa myöten Ylä-Havankaan ja siitä edelleen Havankaojaa myöten Havanganjärveen. Myös Pihtinevan turvetuotantoalueen kuivatusvesiä joutuu Ylä-Havankaan.
Kunnostushanke
Ylä-Havankajärvelle on annettu lupa kunnostaa rehevöitynyt järvi. Metsäkeskuksella on käynnissä Huomisen Havanka-projekti, jolla pyritään parantamaan myös Ylä-Havankajärven tilaa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Havanganjärven valuma-alueeseen (35.416) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 154,5 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään ympäröiviltä soilta ja metsistä. Luoteispuolella sijaitsevasta Isosta Kortejärvestä saattaa tulla laskuvesiä, mutta Pienestä Kortejärvestä tuskin tulee vettä järveen, sillä niiden korkeuserot ovat huomattavat. Järven laskuoja on Havanganoja, joka lähtee järven itärannasta ja joka laskee 4,8 kilometrin päähän Havanganjärven luoteispäähän. Ojalla on pudotusta tällä matkalla 49,4 metriä. Vesireitti jatkuu seuraavaksi Vaskiveteen.
Diébé
Diébén kunta rajoittuu lännessä Dioïlan piirin Bancon, pohjoisessa Jékafon, idässä N’Dlondougoun ja etelässä Sikasson piirin Koumankoun kuntiin.
Planet Her
Planet Her on yhdysvaltalaisen rap-artistin ja laulajan Doja Catin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 25. kesäkuuta 2021. Sen kappaleilla vierailevat Ariana Grande, SZA, The Weeknd ja Young Thug. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Kiss Me More”, ”You Right”, ”Need to Know” ja ”Woman”.
Diébé
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, dogoneja ja miniankoja.
Planet Her
Kolme albumin kappaleista, kuten singlenä julkaistu ”Need to Know”, on Dr. Luken tuottamia. Sen julkaisuaikaan tämä on parhaiten tunnettu raiskaukseen liittyvästä oikeusprosessista yhdysvaltalaislaulaja Keshan kanssa. Dr. Luken ja Doja Catin yhteistyö alkoi ennen kuin syytökset tulivat julki.
Diébé
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, puuvilla, seesami ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset sekä siipikarja.
Planet Her
Albumista julkaistiin 27. kesäkuuta 2021 deluxe-versio, joka sisältää viisi bonuskappaletta. Bonuskappaleilla vierailevat yhdysvaltalaiset rap-artistit Eve ja Gunna.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. myös Amala Zandile Dlamini.
Planet Her (Deluxe) -bonuskappaleet
Zaragoza
Zaragoza on kaupunki Espanjassa, Zaragozan maakunnan ja Aragonian itsehallintoalueen pääkaupunki. Väkiluvultaan se on Espanjan viidenneksi suurin kaupunki, vuonna 2016 kaupungissa oli 661 108 asukasta. Kaupungissa asuu puolet Espanjan aragoniaa puhuvasta väestöstä. Metropolialueen väkiluku on noin 850 000 (2012).
Zaragoza sijaitsee Koillis-Espanjassa Ebrojoen ja sen sivujokien Huervan ja Gállegon varrella keskellä suurta laaksoa. Kaupunki on keskellä Madridin, Barcelonan ja Bilbaon muodostamaa kolmiota. Näistä kaupungeista on Zaragozaan noin 300 km kustakin.
Suurnopeusjuna AVE yhdistää sen Madridiin ja Katalonian Lleidaan ja sieltä edelleen Barcelonaan. Logistisesti keskeisellä sijainnilla on ollut positiivinen vaikutus kaupungin liike-elämään.
Zaragozan lentoasema sijaitsee 10 km kaupungista länteen.
Zaragozan läheisyydessä sijaitsee myös General Motorsin tehdas, joka on yksi koko maakunnan tärkeimmistä työnantajista. Kaupungin ulkopuolella on lentotukikohta ja maavoimien kadettikoulu, jonka ensimmäinen johtaja oli Francisco Franco.
Zaragozassa pidettiin vuoden 2008 maailmannäyttely (Expo 2008), jonka aiheena oli vesi ja kestävä kehitys.
Itsehallittava identiteetti
Itsehallittava identiteetti tarkoittaa henkilötietojen käsittelyn mallia, jossa henkilö voi itse hallinnoida joko itseltään tai luotettavalta kolmannelta taholta lähtöisin olevien henkilötietojensa antamista asiointipalvelulle, jossa henkilötietoja tarvitaan. SSI-termiä käytetään yleensä malleissa, joissa luotettavuus itsehallittaviin tietoihin on toteutettu lohkoketjuteknologialla ja henkilöllä on hallussaan väline (lupalompakko), jolla hän pystyy teknisesti vahvistamaan saajataholle oikeuden käsitellä henkilötietoaan. Henkilötietoja ei talleteta lohkoketjuun, vaan lohkoketjua ja krytografisia tunnisteita käytetään siihen, että tiedon vastaanottaja voi varmistaa muuta kautta lähetetyn tiedon paikkansapitävyyden ja voimassaolon. SSI-mallit ovat vasta kehittymässä, joten edellä kuvattu ei välttämättä kuvaa kaikkia kehitteillä olevia malleja.
Zaragoza
Historia
thumb|left|250px|Näkymä Zaragozasta (Juan Bautista Martínez del Mazo 1647) Roomalaiset perustivat kaupungin vuonna 24 eaa. nimellä Caesaraugusta keisari Augustuksen mukaan. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat arabit vuosisatojen ajan. Kristitty Aragonian kuningas Alfonso El Batallador valloitti sen vuonna 1118 ja teki siitä Aragonian kuningaskunnan pääkaupungin.
Pääkaupunkina Zaragoza toimi aina vuoteen 1479 asti. Valloitettu arabiväestö sulautui vähitellen kristilliseen kulttuuriin, mutta onnistui jättämään oman jälkensä esimerkiksi Aragonian ja Zaragozan kaupungin arkkitehtuuriin: Iglesia de Santa María Magdalena, Iglesia de San Pablo, Iglesia de San Gil Abad, Iglesia de San Miguel de los Navarros sekä Catedral del Salvador de Zaragoza (La Seo) ovat mudéjar-tyylisuuntauksen edustajia.
Zaragozan yliopisto perustettiin vuonna 1474.
Zaragoza oli keskiajalla Taifa-valtakunnan keskus. Kaupungissa on maurilainen palatsi/linnoitus, Aljafería, jossa Aragónin parlamentti pitää istuntonsa. Palatsi oli myös Verdin oopperan,  Il Trovatore, tapahtumapaikka.
Legendan mukaan kaupungissa Neitsyt Maria ilmestyi pyhälle apostoli Jaakobille seisten pylvään päällä vuonna 40. Tämä tapahtuman mukaan kaupungissa on katolinen basilika Nuestra Señora del Pilar. Tapahtumaa juhlitaan fiestana 12. lokakuuta, joka on myös sama päivä, jolloin Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan. Zaragozan toinen merkittävä katedraali, mainittu La Seo, sijaitsee basilikan lähellä El Pilarin aukion laidalla.
Urheilu
Zaragozasta ovat kotoisin jalkapalloseura Real Zaragoza, koripalloseura CAI Zaragoza ja käsipalloseura BM Aragón.
Póvoa de Lanhoso
Póvoa de Lanhoso on kunta Bragan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 134,65 neliökilometriä ja väkiluku noin 21 900.
Póvoa de Lanhoson nykyinen pormestari on Avelino Silva. Kunnan juhlapäivä on 19. maaliskuuta.
Ummeljoen koulu
Ummeljoen koulu on lakkautettu peruskoulun 1–6 luokkien koulu Kouvolan Ummeljoella Kymijoen länsipuolella. Koulussa oli noin 70 oppilasta. Koulun nykyinen rakennus on vuodelta 1954. Koulun rehtorina toimi Jari Eronen.
Enimmillään koulussa on ollut noin 150 oppilasta. Vuonna 2016 koulussa oli 64 oppilasta.
Ummeljoen koulu lakkautettiin vuonna 2020 ja oppilaat siirtyivät Saviniemen ja Viialan ala-asteille Myllykoskelle, jonne rakennetaan tulevaisuudessa uusi yhtenäiskoulu. Päätös koulun lakkauttamisesta tehtiin Kouvolan kaupunginvaltuustossa elokuussa 2019.
Thermostatic
Thermostatic oli vuonna 2003 Ruotsin Göteborgissa perustettu elektronista synthpop-musiikkia soittava yhtye. Yhtye voitti SAMA (Scandinavian Alternative Music Awards) -tapahtumassa vuoden 2005 parhaimman pohjoismaalaisen tulokkaan palkinnon. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2010.
Mohamed Ali Rashwan
Mohamed Ali Ahmad Rashwan (, s. 16. tammikuuta 1956 Aleksandria) on egyptiläinen judon olympiamitalisti. Rashwan on 198 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 140 kilogrammaa.
Rashwan saavutti hopeaa avoimessa sarjassa vuoden 1984 kesäolympialaisista Los Angelesista häviten finaalin Japanin Yasuhiro Yamashitalle. Ottelun jälkeen Rashwan kertoi, että hän ei käyttänyt ottelussa kertaakaan hyväkseen Yamashitan aiemmassa ottelussa saamaansa jalkavammaa, sillä tämä olisi sotinut Rashwanin maailmankatsomusta vastaan. Kuitenkin ottelutallenteen perusteella Rashwan hyökkäsi heti ottelun alussa Yamashitan jalkaan. Rashwan sai kansainväliseltä reilun pelin komitealta teostaan vuonna 1985 reilun pelin pokaalin.
Rashwanilla on kaksi MM-hopeaa vuosilta 1985 ja 1987. Uransa jälkeen hän on toiminut kansainvälisen judoliiton IJF:n tuomarina ja omistaa myös useita ravintoloita kotikaupungissaan Aleksandriassa.
Windows 1.0
Microsoft Windows 1.0 on Microsoftin 20. marraskuuta 1985 julkaisema 16-bittinen graafinen käyttöliittymä IBM PC -yhteensopivien tietokoneiden MS-DOS-käyttöjärjestelmille. Se oli ensimmäinen Windows-versio. Se vaati toimiakseen 512 kilotavua muistia ja kaksi levyasemaa. Windows 1.0:n ytimenä toimi Presentation Manager, joka muistutti nykyistä Resurssienhallintaa, ja toisaalta myös myöhempien DOS-versioiden DOS Shelliä. Myös alkeellinen moniajo oli mahdollista, mutta ikkunat eivät voineet sijaita päällekkäin. MS-DOS Executive -ikkunassa näkyi ohjelmien lisäksi tiedostot päätteineen. Windows 1.0:ssa oli suorita (engl. run) toiminto, joka käynnistetään myös kyseistä ikkunasta.
Windows 1.0:n seuraaja oli Windows 2.0, joka julkaistiin joulukuussa 1987.
Windows 1.0:aa myytiin noin 500 000 kappaletta.
Windows 1.01
Windows 1.01 julkaistiin 20. marraskuuta 1985, ja se oli ensimmäinen Microsoft Windows -versio.
Windows 1.02
Windows 1.02 julkaistiin toukokuussa 1986.
Windows 1.03
Windows 1.03 julkaistiin elokuussa 1986. Se sisälsi parannuksia, jotka tekivät sen yhdenmukaiseksi kansainvälisen julkaisun kanssa, kuten eurooppalaisten näppäimistöjen-, näytönohjainten- ja tulostimien laiteajureiden kanssa.
Windows 1.04
Windows 1.04 julkaistiin huhtikuussa 1987, ja se lisäsi tuen uusille IBM PS/2 -tietokoneille, mutta PS/2 -hiirille tai uusille VGA -grafiikkatiloille ei tarjottu tukea.
Vastaanotto
Windows 1.0 ei saavuttanut kovin suurta suosiota, sillä vain harvat omistivat tai saivat käyttää kotitietokonetta. Monet arvostelut kritisoivat sen vaativia järjestelmävaatimuksia, sekä siinä havaittiin heikkoa suorituskykyä, kun useita sovelluksia suoritettiin samanaikaisesti.
Elinkaari
Windows 1.0:n tuki päättyi muiden varhaisten Windows-versioiden tavoin 31. joulukuuta 2001, mikä tekee siitä kaikkien aikojen kauiten tuetun Windows -version. Koska Microsoft on pyrkinyt säilyttämään taaksepäin yhteensopivuuden, voi Windows 1.0 -ohjelmia ajaa vielä jopa Windows XP:ssä, ja niiden lähdekoodin voi kääntää pienin muutoksin siten, että ohjelmat toimivat nyky-Windowsissa. Windows Vistassa 16-bittiset ohjelmat eivät kuitenkaan enää toimi sellaisenaan.
Hirssi
right|thumb|240px|[[Viljahirssi (Panicum miliaceum)]] thumb|right|240px|[[Helmisulkahirssi (Pennisetum glaucum)]]
Hirssi on ryhmä pienisiemenisiä viljakasveja, jotka eivät muodosta yhtä taksonomista ryhmää, vaan niihin kuuluu heinäkasvien heimon lajeja muun muassa sulkahirssien (Pennisetum), pantaheinien (Setaria), röyhyhirssien (Panicum) ja sormihirssien (Eleusine) suvuista. Yhteistä niille on muun muassa, että niillä on pienet, pyöreähköt, yleensä suoraan ihmisten ravinnoksi käytettävät jyvät ja että ne ovat ekologisesti vaatimattomia, monet lisäksi C4-kasveja. Useimpia niistä viljellään etupäässä Aasian ja Afrikan kehitys­maissa. Euroopassa tunnetuin laji on viljahirssi (Panicum miliaceum), jota nykyään viljellään pääasiassa Intiassa ja Kiinassa, mutta ennen laajalti myös Keski- ja Itä-Euroopassa. Hirssi on luontaisesti gluteeniton vilja.
Intiassa eräistä hirssilajeista saatavaa jauhoa käytetään perinteisten bhakri-leipien valmistamiseen.
Pimeä sumu
thumb|250px|Yksi esimerkki pimeästä sumusta, kuva on [[Hevosenpääsumusta ja sen on ottanut avaruusteleskooppi Hubble.]]
Pimeä sumu on tähtienvälisessä avaruudessa oleva pölypilvi. Toisin kuin heijastussumut ja emissiosumut, pimeä sumu ei säteile eikä heijasta valoa merkittävästi, joten se on nimensä mukaisesti pimeä. Pimeät sumut voidaan havaita vain välillisesti, eli ne ovat esimerkiksi jonkin kirkkaan sumun tai emissiosumun edessä. Toiset sumut näkyvät tiheätähtistä taustaa vasten. Ehkäpä tunnetuin pimeä sumu on Hevosenpääsumu Barnard 33. Eteläisellä pallonpuoliskolla on havaittavissa myös Hiilisäkki-niminen pimeä sumu, joka heijastaa kuitenkin valoa 10 %. Se on 550 valovuoden päässä ja siinä on 40 000 Auringon massaa. Monia pimeitä sumuja on Barnardin luetteloissa merkittynä kirjaimilla B1, B2 ... Laajimmat pimeät sumut ovat jättiläismolekyylipilviä. Nämä näkyvät paljain silmin Linnunradan maitomaisia tähtitihentymiä vasten tummina juovina. Hyvin suppeat pimeät sumut ovat globuleja, pilvestä muodostuvia tähtiä. Pimeät sumut näkyvät kirkkaina pitkäaaltoisessa infrapunassa.
Mao Zedong
Mao Zedong (, kohteliaisuusnimi: Rùnzhī 润芝, 26. joulukuuta 1893 Shaoshan – 9. syyskuuta 1976 Peking) oli kiinalainen sotilas, poliitikko ja marxilainen teoreetikko, joka kehitti maolaisuutena tunnetun opin. Kiinan kommunistisen puolueen puheenjohtajana Mao johti kommunistit voittoon Kiinan sisällissodassa, ja 1. lokakuuta 1949 hän perusti Kiinan kansantasavallan, jota johti suvereenisti kuolemaansa saakka.
Maon merkittäväksi ansioksi on luettu aiemmin hajanaisen Kiinan yhdistäminen vahvan keskushallinnon alaisuuteen. Lisäksi hänen on katsottu ainakin auttaneen japanilaisten valloittajien karkotuksessa, ja häntä pidetään taitavana sissisodan johtajana ja teoreetikkona. Kommunistien valtaannousun ja kansantasavallan perustamisen jälkeen Maon perintö on ristiriitaisempi, ja sitä varjostavat epäonnistunut talouspolitiikka, toisinajattelijoihin kohdistunut vaino sekä valtaviin mittasuhteisiin paisunut henkilökultti.
Arviot Maon perinnöstä ovat vahvasti jakautuneet. Virallisesti Kiinan kansantasavalta kunnioittaa Maoa valtakunnan yhdistäjänä ja perustajana, mutta tunnustaa hänen myöhemmät virheensä. Länsimaissa Maoon suhtaudutaan usein hirmuvaltiaana, joka vainosi sumeilematta vastustajiaan ja edisti poliittisia päämääriään valtavista ihmishenkien menetyksistä piittaamatta. Historiantutkijat ovat esittäneet hienovaraisempia tulkintoja, joissa huomioidaan sekä Maon saavutukset että epäonnistumiset. Lauri Paltemaan ja Juha A. Vuoren mukaan Maon valtakaudella otettiin merkittäviä edistysaskelia, mutta ne olisi todennäköisesti saavutettu myös ilman kommunisteja.
Lapsuus ja nuoruus (1893–1911)
pienois|vasen|Mao perheineen asui lapsuudenkotinsa itäsiivessä ja naapurit läntisessä. Talo on nykyään matkailunähtävyys. Mao syntyi Hunanin maakunnassa Shaoshanin kylässä. Hänen isänsä oli entinen pientilallinen, joka oli vaurastunut viljakaupalla ja omisti suhteellisen paljon maata. Mao kasvoi vanhempiensa, kahden veljen ja adoptiosisaren kanssa. Isä oli Maon mukaan ankara ja kuritti lapsiaan usein. Äitiään Mao sen sijaan muisteli lämmöllä. Tämä oli harras buddhalainen ja lempeä luonne, joka toivoi pojastaan munkkia. Mao kuitenkin luopui uskonnosta teini-iässä.
Talvella 1907–1908 Maon isä järjesti pojalleen vaimoksi paikallisen tytön Luo Yixiun, joka oli neljä vuotta aviomiestään vanhempi. Tapaus teki Maosta kiivaan järjestettyjen avioliittojen vastustajan, ja hän karkasi kotoa pian häiden jälkeen. Luo jäi asumaan Maon vanhempien luokse ja kuoli 1910.
Heti vaimonsa kuoltua Mao jatkoi opintojaan ja siirtyi läheiseen Donghshaniin peruskoulun yläluokille. Maon isä halusi nähdä poikansa menestyvän ja maksoi tämän ylöspidon. Mao opiskeli Dongshanissa vain muutaman kuukauden ja siirtyi alkuvuodesta 1911 Hunanin pääkaupungissa Changshassa sijainneeseen keskikouluun.
Tasavaltalaiset aatteet olivat Changshassa suosittuja, ja Mao tutustui siellä ensimmäistä kertaa länsimaisiin ajatuksiin. Häneen vaikuttivat Liang Qichaon ja Sun Yat-senin kaltaiset kiinalaiset poliittiset uudistajat ja vallankumoukselliset. Hän ihaili myös sotapäälliköitä ja -sankareita, Kiinan muinaisia keisareita sekä Napoleon Bonapartea ja George Washingtonia. Symbolisena eleenä Mao leikkasi pois perinteisen hiuspalmikon, jota pidettiin mantšuhallitsijoille omistautumisen merkkinä.
Poliittinen aktivoituminen (1911–1919)
pienois|pysty=0.6|left|Mao 19-vuotiaana. Wuchangissa puhkesi lokakuussa 1911 kapina Qing-dynastiaa vastaan. Changshassa opetus keskeytettiin, ja kapinointia ihaillut Mao värväytyi Sun Yat-senin vallankumousarmeijan riveihin. Mao ei osallistunut sotatoimiin ja käytti vapaa-aikansa lueskellen. Kuuden kuukauden palveluksen jälkeen hän pyysi eroa armeijasta voidakseen palata opintojensa pariin. Xinhai-vallankumouksen myötä keisarikunnan tilalle perustettiin keväällä 1912 ensimmäinen Kiinan tasavalta.
Keisarikunnan lakkauttamisen jälkeen perinteiset virkamiesopinnot eivät enää taanneet turvattua elämää. Virattomaksi jäänyt Mao opiskeli muun muassa poliisikoulussa, lakikoulussa ja kauppaopistossa sekä historiaa. Hän oli myös uuttera itseopiskelija ja luki Changshan kirjastossa länsimaisten tiedemiesten, filosofien ja liberaalien ajattelijoiden teoksia kiinankielisinä käännöksinä. Nuoren Maon ajattelu oli individualistista, ja vanhemmalla iällä hän myönsi pitäneensä itseään intellektuellina, joka oli fyysisen raatamisen ja työväenluokan yläpuolella. Maon isä turhautui poikansa päämäärättömään elämään ja lopetti elatusrahan maksun.
Opettajan urasta haaveillut Mao ilmoittautui Changshan normaalikouluun, missä hän teki vaikutuksen etiikanopettajaansa Yang Changjiin. Tämä kannusti Maoa tutustumaan Chen Duxiun Uusi nuoriso -lehteen, joka huhtikuussa 1917 julkaisi Maon ensimmäisen artikkelin. Siinä kehotettiin älymystöä valmistautumaan vallankumoukseen fyysisellä harjoittelulla. Koulussa Mao aktivoitui ensimmäistä kertaa poliittisesti, järjesti protesteja koulun tiukkaa kuria vastaan ja perusti radikaalin opiskelijajärjestön. Viralliset opinnot painottuivat Kiinan historiaan, kirjallisuuteen ja filosofiaan sekä länsimaiseen ajatteluun. Mao luki paljon kirjoja ja sanomalehtiä ja kävi laajenevaa kirjeenvaihtoa.
Toukokuussa 1919 Kiinassa puhkesi kansallismielisiä ja Japanin-vastaisia protesteja. Chen Duxiu pani Pekingissa alulle opiskelijamielenosoitukset, joihin myös Mao osallistui. Hän lähti Pekingistä keväällä 1919 saattaakseen ystäviään Shanghaihin. Kesällä hän perusti erilaisia Japanin-vastaisia järjestöjä ja ryhtyi kirjoittamaan aktiivisesti. Mao kirjoitti tekstinsä kansankielellä, jota tavalliset kiinalaiset kykenivät ymmärtämään, ja niissä oli usein myönteisiä viittauksia Venäjän vallankumoukseen. Aktivismi alkoi tuoda Maolle mainetta kiinalaisten kommunistien keskuudessa. Toistaiseksi Maon poliittiset näkemykset olivat kuitenkin ensisijaisesti anarkisti Pjotr Kropotkinin keskinäisen avun innoittamia.
Kääntyminen kommunistiksi (1919–1923)
pienois|pysty=0.6|Maon toinen vaimo [[Yang Kaihui lapsineen.]] Joulukuussa 1919 Mao järjesti Changshassa lakon, mutta joutui paikallisen sotaherran pelossa palaamaan Pekingiin. Siellä hän sai käsiinsä kiinaksi käännettyjä marxilaisia julkaisuja, kuten Kommunistisen manifestin ensimmäisen osan. Pekingistä Mao siirtyi Shanghaihin, missä hän työskenteli pyykkärinä ja tutustui Chen Duxiuun. Chenin vaikutuksesta hän omaksui marxilaisia ajatuksia ja viittasikin myöhemmin Shanghain-vuosiinsa eräinä elämänsä tärkeimmistä.
Syyskuussa 1920 Mao sai paikan Changhshan normaalikoulun yhteydessä toimivan peruskoulun rehtorina. Seuraavassa kuussa hän organisoi sosialistisen nuorisojärjestön toiminnan kaupungissa. Hänen palkkansa oli nyt varsin hyvä, ja loppuvuodesta 1920 hän avioitui professori Yangin tyttären Yang Kaihuin kanssa. Pariskunta sai 1920-luvun mittaan kolme poikaa.
Li Dazhao ja Chen Duxiu perustivat Kiinan kommunistisen puolueen (KKP) Shanghaissa vuonna 1921. He olivat ryhtyneet marxilaisiksi Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen. Mao perusti puolueen ja sen nuorisojärjestön Changshan-osastot sekä kirjallisuusseuran, joka levitti vallankumouksellista kirjallisuutta Hunaniin. Mao oli jonkin aikaa mukana myös Hunanin autonomiaa ajaneessa liikkeessä toivoen maakunnallisen perustuslain edistävän kansalaisvapauksia ja helpottavan vallankumouksellista toimintaa. Osa kommunisteista syytti Maoa liiasta hunanilaismielisyydestä, ja kesällä 1923 hän kiisti koskaan kannattaneensa maakuntien itsehallintoa.
Heinäkuussa 1921 Mao osallistui KKP:n ensimmäiseen puoluekokoukseen, jossa hänet nimitettiin Hunanin puoluesihteeriksi. Mao osoittautui taitavaksi poliitikoksi, joka perusti kouluja, järjesti kurinalaisia lakkoja, solmi liittoja paikallisten mahtimiesten kanssa ja houkutteli salaseurat puolelleen. Kaikki tämä tapahtui kuitenkin KKP:n ohjauksessa ja sen maanlaajuisia toimintamenetelmiä noudattaen. Liike oli älymystön johtama, ja sen menestys perustui paikallisen eliitin myötämielisyyteen.
Kuomintangin jäsenenä (1924–1927)
pienois|pysty=0.6|Mao Kantonin-vuosinaan. Alkuvuodesta 1924 Mao muutti perheineen Shanghaihin, missä hän toimi Kuomintangin toimeenpanevan toimiston päämiehenä. Vuodenvaihteessa hän palasi lepäämään kotikyläänsä Shaoshaniin, missä paikalliset osoittivat mieltä länsimaisten poliisien ammuttua Shanghaissa kymmeniä kiinalaisia. Tapahtumien todistaminen sai Maon oivaltamaan maaseudun köyhälistössä piilevän vallankumouksellisen voiman. Hän pyrkikin jatkossa kanavoimaan maalaisväestön spontaanit mielenilmaukset järjestäytyneeksi, kommunistien alaisuudessa tapahtuvaksi poliittiseksi toiminnaksi.
Hunanin sotilasjohdon epäsuosioon joutunut Mao pakeni Kuomintangin tukialueille Kantoniin, missä hänestä tuli puolueen propagandaosaston päällikkö ja Poliittisen viikkolehden toimittaja. Vaikka Mao asui ja toimi kaupungissa, hän oli erityisen kiinnostunut maaseudun väestöstä. Hän esimerkiksi antoi poliittista opetusta pienviljelijöille. Koulutukseen kuului myös sotilaallisia harjoituksia, joiden avulla kommunisteille rakennettiin kaaderikuntaa. Kuomintangille Maon koulutustoiminnasta tuskin oli merkittävää hyötyä. Tästä huolimatta monet KKP:n jäsenet syyttivät Maoa liiallisesta Kuomintangin myötäilystä. Riitojen seurauksena Mao alkoi kärsiä unettomuudesta ja ahdistuksesta, jonka hoitoon määrättiin rauhoittavia lääkkeitä.