cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ranskan historia
Islamistinen terrorismi Ranskassa 2010-luvulla ja sen jälkeen
Maaliskuussa 2019 Normandiassa sijaitsevassa vankilassa radikalisoitunut vanki hyökkäsi kahden vartijan kimppuun keraamisen veitsen kanssa ja haavoitti molempia.
Toukokuussa 2019 13 ihmistä haavoittui, kun kadunkulmassa räjähti pakettipommi. 11 ihmistä joutui sairaalahoitoon ja jotkut tarvitsivat leikkausta. Pommin asettaja oli 24-vuotias Algerian kansalainen. Mies oli it-opiskelija, joka ei ollut aiemmin ollut tekemisissä poliisin kanssa. Syyttäjät tutkivat tapausta terroristijärjestöön liittyvinä murhayrityksinä.
Elokuussa 2019 Kaakkois-Ranskassa yksi ihminen kuoli ja yhdeksän haavoittui, kun mies hyökkäsi teräaseiden kanssa ohikulkijoiden kimppuun metroaseman luona Villeurbannessa Lyonin lähellä. Epäilty on 33-vuotias afganistanilainen turvapaikanhakija, epäilty ei ollut aiemmin poliisin tai turvallisuuspalvelujen tiedossa. Miehellä oli aseenaan veitsi ja paistihaarukka. Mies hyökkäsi yhtäkkiä bussipysäkillä olleiden ihmisten kimppuun ja pakeni sitten metroasemalle. Lyonin liikennelaitoksen tekijät ja ohikulkija ottivat hänet kiinni, Teon motiiveista ei ollut tietoa. Hyökkäyksessä kuoli 19-vuotias mies. Mahdollisesti hyökkäykseen ei liittyisi terrorismi, vaikka hyökkääjä oli antanut ristiriitaista tietoa poliisille.
Tammikuussa 2020 yksi ihminen kuoli ja kaksi loukkaantui Ranskassa Pariisin lähellä tapahtuneessa hyökkäyksessä. Tekijä kääntyi islaminuskoon vuonna 2017, ja tutkinnan perusteella hän vaikuttaa radikalisoituneen. Tähän viittasi muun muassa hänen hallustaan löytynyt kirjallisuus. Hyökkäys tapahtui Villejuifissa sijaitsevassa puistossa, jossa mies yritti vahingoittaa ohikulkijoita teräaseella. Poliisi ampui 22-vuotiaan hyökkääjän.
Axel Haartman
Axel August Haartman (14. tammikuuta 1877 Turku – 15. lokakuuta 1969 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi pastelli- ja öljyväritöitä sekä runsaasti muotokuvia ja on maalannut muun muassa Ylimarkun kirkon alttaritaulun 1933. 1910-luvulla hän oli turkulaisen modernismin merkittävimpiä nimiä ja ilmensi teoksissaan suomalaisen taiteen koloristista kautta.
Elämä ja ura
Haartman opiskeli Turun piirustuskoulussa 12-vuotiaasta 1889–1892. Häntä auttoi maalarin uralla alkuun eno taidemaalari Casper Wrede, ja Turussa hän sai opetusta myös Victor Westerholmilta. Myöhemmin, 1894–1898, hän jatkoi opintoja Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sekä ulkomailla Pariisissa 1906–1907 Jaques Emile Blance-Lucien Simon johdolla, Kööpenhamissa P. S. Kröyerin oppilaana ja 1920 Münchenissä, jossa hänen opettajansa oli Wassily Kandinsky. Suuren osan nuoruuttaan hän vietti ulkomailla ja rahoitti oleskelunsa kirjoittamalla artikkeleita kotimaisiin lehtiin.
Haartman myös opetti Turun piirustuskoulussa. Hänen oppilaitaan oli muun muassa Wäinö Aaltonen, jonka uraa hän tuki myöhemmin. Taiteilijanuran ohella hän toimitti Veckans Krönika -lehteä ja työskenteli Gösta Stenmanin taidesalongissa 1917–1920. Hän oli Turun taidemuseon intendentti 1923–1953. Professorin avonimi hänelle myönnettiin 1947.
Haartman asui vuodesta 1923 Naantalissa, jonne hän rakennutti arkkitehti Erik Bryggmanin suunnitteleman Haartmanin talon. Vuonna 2012 talosta löytyi inventointitöiden yhteydessä toistakymmentä aiemmin tuntematonta Haartmanin tekemää muotokuvaa ja luonnosta. Talo on museona, ja sitä ylläpiti Haartmanin puolison Hedvig Haartmanin mukaan nimensä saanut Hedvigs minne -yhdistys. Haartman kuului äitinsä puolelta Wreden sukuun.
Elokuussa 2017 ilmoitettiin, että Hedvigs minne rf lahjoittaa Casa Haartmanin, taide- ja esinekokoelman sekä sijoitussalkun Åbo Akademin säätiölle.
Muuta
Leo Tavio tuotti 1957 lyhyen dokumenttielokuvan Axel Haartman – Taiteilijan arkea.
Virtain rautatieasema
Virtain rautatieasema on entinen liikennepaikka Suomen rataverkolla Virtain kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Liikennepaikka sijaitsee Haapamäki–Pori-radan lakkautetulla osuudella Haapamäki–Kihniö.
Jo ennen rautatien tuloa paikkakunnalle Virtain kirkonkylä sijaitsi liikenteellisesti hyvällä paikalla maanteiden ja vesireittien risteyksessä. Rautatie linjattiin kilometrin päähän Virtain kirkolta pohjoiseen. Asemarakennus on valmistunut vuonna 1936. Se rakennettiin samoin Thure Hellströmin piirustuksin kuin samalla rataosalla sijaitsevat Kankaanpään ja Parkanon (nykyisen Kairokosken) rautatieasemat. Uudella rautatiellä ei kuitenkaan enää ollut niin suurta vaikutusta asutuskeskusten kehittymiseen kuin vanhoilla pääradoilla. Vaikka Virtain kunta sai kauppalan- ja kaupunkioikeudet 1970-luvulla, siitä ei muodostunut kovin merkittävää asutus- ja teollisuuskeskusta.
pienoiskuva|vasen|Virtain rautatieasema vuonna 1938. Liikenne Virroille alkoi vuonna 1937 ja päättyi vuonna 1985, kun osuudet Haapamäki–Kihniö ja Ruosniemi–Kankaanpää lakkautettiin kannattamattomina. Henkilöliikenne päättyi jo vuonna 1981; tämän jälkeen Virrat oli radan lakkauttamiseen saakka ainoa miehitetty liikennepaikka Parkanon ja Haapamäen välillä. Rataosan lakkauttamisen jälkeen Virroille tuotiin vanhoja höyryvetureita romutettaviksi. Vuonna 1989 kokeiltiin ensimmäisen kerran museojunaliikennettä hylätyllä rataosalla ja vuosina 1992–1995 kulki museojunia säännöllisesti Haapamäeltä Virroille. Ratayhteys Virtain asemalta länteen katkesi, kun maantien ylittänyt rautatiesilta purettiin. Rautatiesillan paikalla on nykyisin kaareva kevytrakenteinen puusilta moottorikelkkailijoita varten. Nykyisin Virtain kaupungin omistama asemarakennus on asuinkäytössä. Virtain rautatieasemalla oli kolme junaliikenteen käytössä olevaa raidetta. Liikenteenohjauksen turvalaitteina olivat kampiasetinlaite, siipiopastimet sekä kaasuvalolla toimivat esiopastimet.
Virtain ratapihan raiteista vain ensimmäinen raide näyttäisi olevan ehjä kantatie 65:n ylitykseen asti. Muut raiteet on joko leikattu poikki tai jääneet ratapihan takana olevan puutavaran kuormausalueen alle.
Atikamekw
Atikamekw (atikamekwiksi atikamekw iriniwok) on Kanadan Quebecissa virtaavan Saint-Maurice -joen yläjuoksun Bouclierin seudun creeintiaanien vuonna 1972 käyttöön ottama, intiaaniperinteessä ainakin jo 1600-luvulla käytetty nimitys intiaanikansasta (heimosta), joka merkitykseltään viittaa myös seudulta pyydettyyn sillisiikaan (Coregonus clupeaformis). Tätä ennen, vuodesta 1697 lähtien asukkaista oli käytetty taustaltaan epäselvää ranskankielistä nimitystä. Nykyään sanaa atikamekw käytetään sekä tästä Quebecin intiaanikansasta, että kielestä jota he puhuvat.
Enemmistöltään atikamekweista koostuvia intiaaniyhteisöjä ovat:
Atikamekwien heimoneuvosto kokoontuu La Tuquen kaupungissa; neuvoston päällikkönä toimii Constant Awashish.
Atikamekw (SIL-koodi: atj) on eräs algonkin-kielistä, ja sitä voidaan pitää eräänä cree-kielen murteena tai omana kielenään. Kielen rakenne muistuttaa ranskan kielen rakennetta, mutta sanasto on omaa. Atikamekwinkielinen Wikipedia toimii osaltaan välineenä intiaaniyhteisön kielen säilyttämisessä ja kehittämisessä.
Hyvinvointikeskus Lapponia
Hyvinvointikeskus Lapponia on Kemijärven kaupungissa sijaitseva sosiaali- ja terveyspalvelukeskus (terveyskeskus). Sen taustalla oli Kemijärven aluesairaalan ja terveyskeskuksen toimintojen yhdistäminen. Ennen vuotta 2016 tämä kokonaisuus käytti joitain vuosia nimeä Sairaala Lapponia.
Leikkaustoiminta ja erikoissairaanhoito kuitenkin lakkautettiin Kemijärvellä vuonna 2014. Kesällä 2016 kaupungin sosiaalipalvelut yhdistettiin Sairaala Lapponiaan. Tähän liittyvällä nimenmuutoksella sairaalasta hyvinvointikeskukseksi Kemijärvi halusi osaltaan varautua suunnitteilla olleeseen sote-uudistukseen.
Hyvinvointikeskus Lapponia tarjoaa akuuttisairaanhoitoa ja siihen liittyvää lääkärin ilta- ja viikonloppupäivystystä päivittäin kello 8-18 Kemijärven lisäksi Sallan kunnan asukkaille. Ympärivuorokautinen akuuttisairaanhoito ja yöpäivystys kello 18-08 on tarjolla Rovaniemellä Lapin keskussairaalan päivystyksessä (Ounasrinteentie 22, Rovaniemi).
Sumi-e
thumb|300px|Osa Hasegawa Tohakun teoksesta 'Mäntyjä' Sumi-e (jap. 墨絵) eli suiboku on japanilainen yksivärinen tussimaalaustekniikka. Tekniikka on alun perin kehitetty Song-dynastian (960–1274) aikana Kiinassa, josta japanilaiset omaksuivat sen 1300-luvun puolivälissä. Tekniikka oli huipussaan Muromachi-kaudella (1338–1573).
Sume-etä harjoittivat erityisesti zen-munkit. Maalaus tehtiin ohuelle silkille tai japanilaiselle paperille.
Filosofia
Itämaisessa mustemaalaustaiteessa ei pyritä jäljentämään kuvattavaa kohdetta vaan sen henki. Vanhat mestarit kuljeskelivat luonnossa vaikuttuen maisemien tunnelmasta. Vasta ateljeessaan he ryhtyivät työhön. Oman lisänsä sisältöön tuo se, ettei maalaukseen tulevia virheitä voi korjata. Pitkän harjoittelun kautta sisäistyvä maalaustekniikka vaatii syvää keskittymistä.
Välineet
Maalauspohjana käytetään ohutta japaninpaperia tai silkkiä, jonka alla on sopivan kokoinen huopakangas. Japaninpaperit valmistetaan usein mulperipuun nilasta. Muste saadaan hiertämällä mustetankoa erityisessä kivisessä astiassa jossa on tilkka vettä. Mustetanko valmistetaan poltettujen männynneulasten noesta, johon sekoitetaan eläinperäistä liimaa. Nokimassa muotoillaan tangoksi ja kuivatetaan. Kiinalaiset musteet ovat yleensä ruskean sävyisiä, japanilaiset sinisävyisiä. Siveltimiä on monia erilaisia kutakin tarkoitusta varten. Siveltimet tehdään esimerkiksi hevosten, karjan, lampaiden, susien tai vuohien karvasta. Siveltimen varsi on perinteisesti bambua. Valmiit teokset liimataan taustapaperille tai kankaalle ja niistä tehdään kuvarullia. Maalauksista voidaan tehdä myös sermejä. Yhtä kuvarullaa ei pidetä esillä pitkään, vaan kuvia vaihdellaan vuodenajan tai vieraiden mukaan.
Dimítrios Vikélas
Vikélas lähti kotimaastaan jo 17-vuotiaana, ja päätyi Lontooseen, jossa hänen setänsä työskenteli. Hänestä tuli setänsä yrityksen kirjanpitäjä ja myöhemmin yhtiökumppani. Lontoossa Vikélas tapasi Charílaos Trikoúpiksen, Kreikan Lontoon suurlähettilään pojan, josta tuli myöhemmin Kreikan pääministeri.
Vikelas edusti Pan-helleeniläistä urheilukerhoa vuonna 1894 Pariisissa järjestetyssä kongressissa, jota johti Pierre de Coubertin. Tässä kongressissa nykyaikaiset olympialaiset päätettiin perustaa. Alun perin de Coubertinilla oli tarkoitus järjestää ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset Pariisissa vuonna 1900, mutta Vikélas ehdotti, että ne pitäisi järjestää vuonna 1896 Ateenassa.
Ateenan olympiakisojen jälkeen Vikélas erosi olympiakomiteasta vuonna 1897 ja keskittyi muualle. Hän kuoli 73-vuotiaana Ateenassa. Vikélaksen seuraaja oli Pierre de Coubertin.
Vikélaksen mukaan on nimetty Sýroksen lentoasema.
Omar Bravo
Bravo pelasi Club Deportivo Guadalajarassa eli Chivasissa kahdeksan kautta vuosina 2000–2008. Vuonna 2006 hän pelasi menestyksekkään kauden johdattaen Chivasin mestaruuteen ja ollen toinen maalipörssissä. Vuonna 2007 hän voitti maalipörssin 11 maalilla 17 ottelussa. Bravo teki Chivasissa 101 maalia 258 ottelussa.
22. toukokuuta 2008 RC Deportivo de La Coruña ilmoitti ostaneensa Bravon kolmen vuoden sopimuksella. Deportivossa pelasi Bravon maanmies Andrés Guardado.
Saksan MM-kilpailuissa 2006 Bravo pelasi täyden ajan Meksikon kolmessa alkulohko-ottelussa mutta ei päässyt kentälle neljännesvälieräottelussa. Hän teki kaksi maalia Meksikon ensimmäisessä ottelussa Irania vastaan mutta epäonnistui rangaistuspotkussa joukkueen kolmannessa ottelussa Portugalia vastaan.
Joulumuori
thumb|Joulumuori miehensä kanssa postikortissa vuodelta 1919 Joulumuori on Joulupukin vaimo.
Joulumuori (engl. Mrs. Claus, 'rouva Joulupukki') mainitaan tiettävästi ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisen James Reesin novellissa A Christmas Legend ('Joulutaru') vuodelta 1849. Tämän kertomuksen "Joulumuori" kuitenkin paljastuu tarinassa tavalliseksi naiseksi. Reesin tarinan jälkeen Joulumuorin kuvaukset yleistyivät amerikkalaisissa tarinoissa, runoissa ja lauluissa. Hänet kuvattiin niissä usein luonteeltaan suorasukaiseksi.
Gidsken Jakobsen
Gidsken Nilsine Jakobsen (1. elokuuta 1908 – 13. kesäkuuta 1990 ) oli norjalainen ilmailun pioneeri. Nainen, joka lensi omalla lentokoneellaan hämmästytti koko Norjaa.
Jakobsen oppi Suomessa lentämään vesitasolla, ja osti oman VL Sääski -vesitason vuonna 1929. Se maksoi 18 000 kruunua eli yhdeksän kertaa palkan, jonka Jakobsen tienasi vuodessa konttoristina isänsä tehtaalla. Koneen nimi oli "Måsen" eli "Lokki".
Vuonna 1932 hän perusti oman lentoyhtiönsä, tarkoituksenaan aloittaa posti- ja matkustajaliikenne. Se ei kuitenkaan koskaan päässyt kunnolla aloittamaan toimintaansa.
Jakobsenista tuli kuuluisa ja hän esiintyi lentonäytöksissä Norjassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa. Erään onnettomuuden jälkeen hän osti kalatehtaan Narvikista ja vei kalajalosteita Saksaan. Tämä oli vuonna 1940 ongelmallista ja hän joutui sekä norjalaisten että saksalaisten pidättämäksi.
Kansan Tahto
Kansan Tahto on kuusi numeroa vuodessa ilmestyvä aikakauslehti. Ennen vuotta 2016 lehti ilmestyi viikoittain sanomalehtenä.
Gidsken Jakobsen
Sodan aikana häntä epäiltiin vakoilusta saksalaisten hyväksi.
Kansan Tahto
Kansan Tahto on ollut aiemmin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP), Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kannattaja. Vasemmistoliiton perustamisesta (1990) lähtien se on määritellyt itsensä "Pohjois-Suomen vasemmistolehdeksi". Elokuussa 2018 Kansan Tahto lanseerattiin koko Suomen vasemmistolehdeksi. thumb|300px|Kansan Tahdon toimitus on päätoimittajansa [[Yrjö Mäkelinin mukaan nimetyllä Mäkelininkadulla, sen ja Pakkahuoneenkadun risteyksessä olevan Oulun Järjestötalon 1950-luvulla rakennetussa toimisto-osassa.]] Lehteä on vuodesta 1945 alkaen kustantanut Kustannusosakeyhtiö Kansan Tahto Oy (vuodesta 2016 lähtien Kansan Tahto Oy).
Lehti myöntää vuosittain Kansan Tahto -mitalin.
Vasemmistoliitto lopetti lehden puoluelehtituen vuoden 2016 alusta, samoin kuin tuen Satakunnan Työlle ja Ny Tidille.
Historia
Kansan Tahdon perusti samanniminen sanomalehtiosuuskunta vuonna 1906 "köyhien ja sorrettujen äänenkannattajaksi". Lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti Oulussa 3. helmikuuta. SDP:n puoluelehtioikeudet se sai samana vuonna Oulun puoluekokouksessa.
Päätoimittaja Yrjö Mäkelin haastettiin vuonna 1911 oikeuteen. Tuomion julistuksen jälkiseurauksena Kansan Tahto lakkautettiin vuoden 1914 syksyllä. Tilalle ilmestyi vuonna 1914 Joutohetki-niminen lehti, jonka näytenumero ilmestyi 1915. Keväällä 1915 lehti aloitti uudelleen nimellä Oulun Sanomat, millä nimellä se jatkoi vuoteen 1917. Mäkelin istui tuomionsa vuosina 1915–1916. .
Suomen sisällissodan aikana valkoisten Oulun osasto tuhosi lehtipainon ensimmäisen kerran 2. helmikuuta ja uudelleen 9. syyskuuta 1918. Sosiaalidemokraattien omistama ja Otto Karhin johtama Oulun Kirjateollisuus Osakeyhtiö aloitti lehden julkaisemisen uudelleen vuonna 1919 nimellä Pohjan Kansa, jota käytettiin vuoteen 1922. Viranomaisten julkaisukieltojen takia lehti ilmestyi myöhemmin nimellä Uusi Pohjan Kansa (1923) sekä Pohjan Voima (1924–1930).
Vuodesta 1919 lehti oli SSTP:n ja sen seuraajajärjestöjen äänenkannattaja kesäkuuhun 1930, jolloin sen ilmestyminen estettiin Lapuan liikkeen ajamia niin sanottuja kommunistilakeja ennakoiden.
Vuonna 1945 Kansan Tahto alkoi ilmestyä uudelleen Pohjolan työtätekevän kansan, käytännössä SKDL:n Pohjois-Suomen piirijärjestöjen äänenkannattajana. Se siirtyi Vasemmistoliiton hallinnoimaksi 1990.
Kernstownin taistelu
Kernstownin taistelu voi viitata kahteen Yhdysvaltain sisällissodan taisteluun:
Mahdoton planeetta
Mahdoton planeetta on kokoelma Philip K. Dickin novelleja 1950- ja 1960-luvuilta. Suomenkielinen käännös julkaistiin vuonna 1990, ja siinä on suppeampi valikoima novelleja kuin englanninkielisessä laitoksessa.
MM-rallikausi 1995
MM-rallikausi 1995 oli järjestyksessään 23. MM-rallikausi. Kuljettajien mestaruuden voitti Colin McRae, josta tuli ensimmäinen brittiläinen ralliautoilun maailmanmestaruuden voittanut kuljettaja. Valmistajien mestaruuden voitti ensimmäisen kerran Subaru.
Kilpailukalenteri
Kaudella 1995 osa tavallisista kilpailuista puuttui edellisenä vuotena aloitetun vuorottelukierron johdosta. Kaudella oli vain kahdeksan kilpailua, mutta ne kaikki laskettiin mukaan valmistajien mestaruussarjaan ja valmistajien oli osallistuttava jokaiseen kilpailuun. Kuljettajat pystyivät jättämään heikoimmat tuloksensa pois pistelaskusta. Safari-rallissa, Akropolis-rallissa, Argentiinan rallissa, 1000 järven rallissa (Suomessa) ja Sanremon rallissa ajettiin vain FIA 2-litraisten luokan kilpailut (FIA 2L Cup).
Tapahtumat
Katalonian rallin jälkeen Subarulla tallikavereina ajaneet Colin McRae ja Carlos Sainz olivat tasapisteissä kauden viimeiseen kilpailuun lähtiessä. Katalonian rallissa Subaru käytti tallimääräystä kolmoisvoiton varmistamiseksi kun McRae oli seitsemän sekuntia Sainzin perässä. Ennen Uuden-Seelannin rallia Sainz loukkasi oikean kätensä jänteet ja joutui jättämään rallin väliin leikkauksen vuoksi. Korsikan rallissa Bruno Thiry joutui keskeyttämään kilpailun johtopaikalta.
Kausi 1995 oli nykyisiin kausiin verrattuna lyhyt. Kauden suurimpana yllätyksenä voidaan pitää Toyota-tallin kiinnijäämistä laittoman turbon kuristimen käytöstä Katalonian rallissa. Mekanismilla kuristin siirtyi viisi millimetriä kauemmaksi moottorista ja ilmaa pääsi kuristimen ohi moottoriin. Rangaistuksena talli ja sen kuljettajat menettivät kaudella saavuttamansa pisteet. Kauden ennakkosuosikit Juha Kankkunen ja Didier Auriol jäivät ilman MM-pisteitä.
Muista tehdastalleista Mitsubishi ajatti Kenneth Erikssonia sekä Tommi Mäkistä, ja Fordilla ajoivat François Delecour ja Bruno Thiry.
Kuljettajien mestaruus
Hylätyt: Juha Kankkunen 62 p (3.), Didier Auriol 51 p (4.) ja Armin Schwarz 3 p (7.)
Valmistajien mestaruus
Hylätyt: Toyota 86 p (3.)
Kaasuhybridiauto
Kaasuhybridiauto on auto, joka käyttää polttoaineenaan sekä kaasua (maakaasu tai biokaasu) että bensiiniä (tai dieselöljyä). Auto siis sisältää sekä kaasu- että bensiinitankin. Suomessa myytävät kaasuautot ovat pitkälti kaasuhybridejä. Ajettavuudeltaan kaasuhybridi tuntuu aivan bensa-autolta, eikä käyttäjä huomaa mitään eroa normaaliajossa. Kaasuhybridiautojen yleistyminen on Suomessa todennäköistä, sillä hallitus on linjannut tavoitteekseen, että vuoteen 2030 mennessä Suomessa on 50 000 kaasukäyttöistä autoa. Valtion tavoitteiden lisäksi monet yksityiset toimijat kuten Gasum ja SEAT ovat panostaneet erittäin vahvasti kaasutankkausverkoston sekä kaasuautomallistojen kehittämiseen. Tällä hetkellä SEATilla on Suomen laajin kaasuautomallisto. Myös muun muassa Skodalla ja Audilla on tarjolla kaasuhybridejä.
Kaasuasemia on Suomessa 28 kappaletta ja Gasum avaa lähivuosina 35 lisää. Myös paikalliset pienemmät toimijat avaavat omia kaasuasemiaan ympäri maata.
Lähteet
https://www.kauppalehti.fi/uutiset/seat-leon-kirittaa-kaasuhybridin-myyntia/xZ7Rx552
https://tekniikanmaailma.fi/kommentti-autokauppias-mainitsi-minulle-autotermin-josta-ollut-koskaan-kuullutkaan-seuraavana-aamuna-sama-termi-oli-lehdessa/
Samuel Patyn murha
Samuel Patyn murha oli Pariisin lähistöllä Conflans-Sainte-Honorinen kunnassa 16. lokakuuta 2020 tapahtunut islamistinen terrori-isku, jossa sai surmansa historian ja maantiedon opettaja Samuel Paty. Teon motiivina oli, että Paty oli näyttänyt oppitunnilla profeetta Muhammadia esittäviä pilapiirroksia opettaessaan sananvapaudesta.
Kaasuhybridiauto
Aiheesta muualla
SEAT kaasuhybridit
Kaitaröyhytatar
Kaitaröyhytatar eli röyhytatar (Koenigia divaricata, syn. Aconogonon divaricatum) on monivuotinen tatarkasvilaji. Se kuuluu kurjentattarien sukuun, mutta ennen 2010-luvun loppua yleensä röyhytattariin. Lajia viljellään koristekasvina.
Ulkonäkö
Kaitaröyhytatar kasvaa 60–120 senttimetriä korkeaksi. Se on kookas ruoho, jonka varret haarovat runsaasti. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, lehtilapa on suikea–kapeansoikea, 4–10 cm pitkä, suippotyvinen, laidoilta joskus lyhytkarvainen, muuten kalju. Kukinto on harsu, runsashaarainen kerrannaisterttu, jonka haarat ovat tähkämäisiä, melko pitkiä ja hieman nuokkuvia. Kukat ovat kaksineuvoisia ja 1,5–3 mm leveitä. Kukan kehä on valkoinen–kellertävä. Kukat ovat tympeänhajuisia. Hedelmänä on pähkylä, joka on pituudeltaan 5–6 mm.
Levinneisyys
Kaitaröyhytatar esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa. Pohjoismaissa ja Suomessa se kasvaa melko usein viljelyjäänteenä tai -karkulaisena. Suomessa laji on levinnyt 2000-luvun aikana.
Kaasuhybridiauto
Aiheesta muualla
Kaasuauton hankinta
Kysymyksiä kaasuautoilusta
Samuel Patyn murha
Teko
Noin kello viiden aikaan perjantai-iltapäivällä 16. lokakuuta 2020 Samuel Paty oli matkalla kotiin Pariisin esikaupungissa Conflans Sainte-Honorinessa sijaitsevasta koulusta, jossa hän toimi opettajana. Tuolloin 18-vuotias tšetšeenitaustainen mies hyökkäsi hänen kimppuunsa veitsen kanssa ja katkaisi hänen kaulansa. Poliisien saavuttua paikalle mies uhkasi heitä ilmakiväärillä, jolloin poliisit ampuivat miehen. Mies oli ennen tekoaan pyytänyt koulun oppilailta apua Samuel Patyn tunnistamisessa. Teon jälkeen mies jakoi kuvan uhristaan sosiaalisessa mediassa ja kertoi olevansa iskun tekijä.
Reaktioita
thumb|200px|Moniuskonnollinen muistotilaisuus Samuel Patylle [[Strasbourgissa 22.10.2020.]] Samuel Patylle järjestettiin muistotilaisuus Sorbonnen yliopiston sisäpihalla iskua seuranneena keskiviikkona 21. lokakuuta 2020. Tilaisuudessa piti puheen tasavallan presidentti Emmanuel Macron, ja läsnä oli noin 400 vierasta, mukaan lukien Patyn ystäviä ja perheenjäseniä. Macron ylisti puheessaan Patya ja vannoi ranskalaisten jatkavan arvojensa puolustamista. Patylle myönnettiin postuumisti kunnialegioonan merkki.
Macron oli jo lokakuun alussa ennen iskua kuvaillut islamin olevan "kriisissä", ja iskun jälkeen hän otti jyrkästi kantaa "islamistista separatismia" vastaan. Tämä sai aikaan ranskalaistuotteisiin kohdistettuja ostoboikotteja useissa arabimaissa. Turkin presidentti Recep Tayyip Erdoğan kehotti Macronia hakeutumaan hoitoon. Ranska kutsui tämän johdosta Turkin-suurlähettiläänsä kotiin.
Irina Bokova
Irina Georgieva Bokova (s. 12. heinäkuuta 1952) on bulgarialainen poliitikko, kahden kauden parlamenttiedustaja, entinen ulkoministeri ja Bulgarian Ranskan-suurlähettiläs. Hän toimi Unescon pääjohtajana vuosina 2009–2017.
Koulutus ja ura
Bokova kävi Sofiassa englanninkielistä koulua ja opiskeli sen jälkeen Moskovan kansainvälisten suhteiden yliopistossa, jossa hän suoritti MBA-tutkinnon kansainvälisissä suhteissa. Sittemmin hän on opiskellut Marylandin yliopiston School of Public Affairsissa Washingtonissa. Hän on ollut Bulgarian pysyvä lähettiläs Unescossa ja Bulgarian hallituksen edustajana Unescon johtokunnassa.
Keisuke Tsuboi
Keisuke Tsuboi (,s. 16. syyskuuta 1979 ) on japanilainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Urawa Red Diamonds -joukkueessa J-leaguessa. Hän kuului Japanin maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Japanin kolmesta ottelusta.
B in the Mix: The Remixes
B in the Mix: The Remixes on Britney Spearsin ensimmäinen remix-albumi. Se julkaistiin 28. marraskuuta 2005. Remix-albumia on myyty maailmanlaajuisesti 300 000 kappaletta ja Yhdysvalloissa se myi 101 000 kappaletta.
Tuileries’n palatsin valtaus
thumb|upright=1.25|Tuileries’n palatsin valtaus 10. elokuuta 1792, [[Jean Duplessis-Bertaux|Jean Duplessis-Bertaux’n maalaus samalta vuodelta.]] Tuileries’n palatsin valtaus oli 10. elokuuta 1792 tapahtunut Ranskan suuren vallankumouksen käännekohta, Pariisissa puhjennut suunnitelmallinen kansannousu, jossa pariisilaiset kansanjoukot valtasivat kuninkaallisen Tuileries’n palatsin maakunnista saapuneiden vapaaehtoisten sotilaiden tuella. Sen seurauksena kuningas Ludvig XVI syöstiin vallasta, Ranskan monarkia kumottiin ja ensimmäinen tasavalta perustettiin. Tapahtumasarjaa kutsutaan myös ”Ranskan toiseksi vallankumoukseksi”, koska vuonna 1789 puhjennut vallankumous siirtyi sen jälkeen entistä radikaalimpaan vaiheeseen.
Putkisuukalat
Putkisuukalat (Syngnathiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Siihen luokitellaan viisi heimoa, muun muassa merineulat, johon puolestaan kuuluu merihevosten suku. Putkisuukaloilla ei ole lainkaan hampaita vaan putkimainen suu, jolla ne imaisevat ravintoa.
Tuileries’n palatsin valtaus
Tapahtumien tausta
Vuoden 1789 vallankumouksen jälkeen Ranskassa oli siirrytty itsevaltiudesta perustuslailliseen monarkiaan ja perustuslaki oli hyväksytty syyskuussa 1791. Kuningas Ludvig XVI taipui hyväksymään perustuslaillisen hallitsijan roolin, mutta kesäkuun 1791 epäonnistuneesta pakoyrityksestä alkaen hänen uskollisuuttaan uutta järjestystä kohtaan epäiltiin. Syyskuussa 1791 valitussa lakiasäätävässä kansalliskokouksessa vaikutusvaltaiseksi puolueeksi kohosivat girondistit, jotka suhtautuivat vihamielisesti monarkiaan ja vaativat sotaa muita taantumuksellisia suurvaltoja vastaan edistääkseen vallankumousta sekä kotimaassa että ulkomailla. Hovin vanhoilliset piirit kuten kuningatar Maria Antoinette kannattivat myös sotaa, mutta toivoivat salaa tappiota, jotta ulkovallat palauttaisivat itsevaltiuden Ranskaan. Sota julistettiinkin Itävallalle 20. huhtikuuta 1792, mutta ranskalaiset joutuivat pian perääntymään ja lisäksi Preussi liittyi sotaan Itävallan rinnalle. Ranskan armeijaa vaivasi sotilaiden ja upseerien jatkuva kapinointi ja karkuruus. Tilanteen vakavuutta korosti kansalliskokouksen 11. heinäkuuta antama virallinen ”isänmaa on vaarassa” -julistus.
Tuileries’n palatsi oli ollut kuninkaan residenssinä siitä alkaen kun kansanjoukot olivat pakottaneet hänet jättämään Versailles’n palatsin lokakuussa 1789. Ludvig XVI koki olevansa kaupungin keskellä sijainneessa palatsissa kuin vankina ja arvaamattomien kansanjoukkojen armoilla. Useissa välikohtauksissa väkijoukot onnistuivat saartamaan palatsin sisäänkäynnit tai jopa tunkeutumaan sisään. Kansalaisia turhautti varsinkin kuninkaan taipumus käyttää veto-oikeuttaan kansalliskokouksen hyväksymien lakien jarruttamiseen. Kuningas myös erotti girondistiministerit hallituksesta 13. kesäkuuta 1792 ja korvasi heidät konservatiivisemmilla feuillanteilla. Veto-kiista kirvoitti 20. kesäkuuta suurmielenosoituksen, jonka yhteydessä Pariisin esikaupunkien sanskulotit tunkeutuivat Tuileries’n palatsiin ja pakottivat Ludvig XVI:n muun muassa panemaan päähänsä vallankumouksen tunnuksena käytetyn punaisen myssyn sekä kohottamaan maljan perustuslaille. Edes tämä ei hälventänyt epäilyjä kuninkaan petturuudesta ja solidaarisuudesta vihollisen kanssa. Useita monarkian kumoamista vaatineita adresseja levitettiin seuraavina viikkoina.
Putkisuukalat
Putkisuukaloja on pidetty piikkikalojen lähisukulaisina, ja usein ne onkin sisällytetty alalahkona Syngnathoidei piikkikalojen lahkoon Gasterosteiformes. Luokitus on kuitenkin kiistanalainen.
Tuileries’n palatsin valtaus
Tapahtumien tausta
Alempien kansankerrosten tyytymättömyyttä kesällä 1792 kasvatti lisäksi assignaattien kurssien putoaminen ja siitä seurannut elintarvikkeiden hintojen nousu.
Putkisuukalat
Suomessa esiintyviä putkisuukaloja ovat särmäneula ja siloneula.
Tuileries’n palatsin valtaus
Tilanteen kiristyminen
Kesäkuun 20. päivän tapahtumien jälkeen radikaalien ja konservatiivien välinen kuilu kasvoi. Pariisin kommuuni (paikallishallinto) ja määri (pormestari) Jérôme Pétion de Villeneuve kielsivät aseistettujen kansalaisten kokoontumiset. Vaikutusvaltaiset henkilöt, kuten kenraali Gilbert du Motier de Lafayette vaativat Tuileries’hen tunkeutuneiden rankaisua ja radikalismin keskuksina tunnettujen jakobiiniklubien lakkauttamista. Eräs Ludvig XVI:n vetolla kumoamista laeista oli ollut päätös kutsua maakunnista 20 000 äskettäin värvättyä Ranskan kansalliskaartin vapaaehtoista (ns. fédérés) suojelemaan pääkaupunkia viholliselta. Tästä välittämättä radikaalien vapaaehtoisten muodostamia joukko-osastoja muun muassa Provencesta ja Bretagnesta alkoi heinäkuussa marssia Pariisiin vallankumousta puolustamaan, minkä kansalliskokouskin lopulta valtuutti. Pariisin radikaalit ottivat ne innolla vastaan. Varsinkin marseillelaisten vapaaehtoisjoukkojen saapuminen 30. heinäkuuta sähköisti tunnelmaa Pariisissa. Tulokkaat lauloivat Claude Joseph Rouget de Lislen äskettäin sepittämää isänmaallista taistelulaulua, joka ristittiin heidän mukaansa Marseljeesiksi.
Ajatus kansannoususta kehkeytyi varsinkin Pariisin äänestysalueiden eli sektioiden kokouksissa. Ne alkoivat pitää suoraa yhteyttä keskenään kommuunin johdon ohi perustamalla 17. heinäkuuta yhteisen keskustoimiston. Jotkin sektiot alkoivat hyväksyä kokouksiinsa myös ”passiivisia kansalaisia” eli pienituloisia, joilla vuoden 1791 perustuslain mukaan ei ollut äänioikeutta. Girondistien johtajat tekivät viimeisen eleen monarkian pelastamiseksi neuvottelemalla 20. ja 29. heinäkuuta salaa Ludvig XVI:n kanssa uuden hallituksen muodostamisesta. Viimeinen pisara oli vihollisjoukkojen komentajan, Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinandin 25. heinäkuuta antama niin sanottu Koblenzin manifesti, jossa Pariisin asukkaita uhattiin armottomalla kostolla ja koko kaupungin hävityksellä, mikäli Ludvig XVI:tta tai kuningasperhettä vahingoitettaisiin. Kun tieto siitä saapui heinäkuun lopussa, Pariisi täyttyi villeistä huhuista, agitaatiosta ja levottomuuksista. Julistus kääntyi aiottua tarkoitustaan vastaan, sillä ranskalaiset pitivät sitä vain lisätodisteena siitä, että kuningasperhe oli häikäilemättömässä liitossa vihollisen kanssa. Tasavaltalaiset lehtimiehet kuten Jean-Paul Marat ja Camille Desmoulins hyödynsivät tilaisuutta lietsoen vihaa kuningasta ja tämän tukijoita kohtaan. Hyökkäysten maalitauluksi joutui myös Pariisin kommuunin johto.
Tapahtumat Pariisissa 9.–10. elokuuta
thumb|upright=1.2|Tuileries’n piiritys, piirros vuodelta 1804. Pariisin kansannousu oli suunniteltu operaatio, mutta suunnittelijoiden henkilöllisyyksistä ei ole varmuutta. Osallisina olivat ainakin radikaalit jakobiinit Georges Danton ja Maximilien Robespierre. Tapahtumat alkoivat 9. elokuuta, jolloin Pariisin 48:n sektion valitsemat edustajat valtasivat Pariisin kaupungintalon ja perustivat vallankumouskomitean, joka samalla syrjäytti Pariisin kommuunin johdon. Pormestari Pétion salli tämän tapahtua. Kansalliskokous oli samana päivänä antanut julistuksen kuviteltuja kuninkaan siepanneita aatelisia vastaan. Eräät kaupungin poliittiset klubit tukivat kumousta. Seuraavana päivänä sektioiden edustajat alkoivat koota suurta kansanjoukkoa. Heihin liittyi useita yksikköjä fédérés-sotilaita, joita komensi muun muassa François Joseph Westermann. Joukot koottiin neljässä kokoontumispaikassa, mistä ne etenivät piirittämään Tuileries’ta. Yhtynyt joukko käsitti noin 20 000 ihmistä, mukaan lukien tuhansia naisia. Erään tiedon mukaan 25 hyökkääjä kuoli tungoksessa toistensa rusentamina jo ennen taistelun alkua.
Tuileries’n palatsia suojeli kuninkaalle uskollisten kansalliskaartilaisten varuskunta, lähes tuhat sveitsiläiskaartilaista (palkkasotureita) ja useita satoja santarmeja. Palatsi oli vahvasti linnoitettu, mutta suurin osa kansalliskaartilaisista ja santarmeista pakeni yön aikana kuultuaan tulevasta hyökkäyksestä, jolloin jäljelle jäivät vain sveitsiläiskaartilaiset. Aamulla palatsin luo saapui ensin aseettomia mielenosoittajia, mutta pian saapui pääjoukko, jolla oli aseinaan pyssyjä, sapeleita, seipäitä, tikareita, viikatteita ja rautatankoja. Ludvig XVI halusi välttää verilöylyn, joten hän pakeni perheineen puutarhan läpi samassa korttelissa olleeseen niin sanottuun Maneesin saliin, lakiasäätävän kansalliskokouksen istuntosaliin. Palatsin piiritys jatkui kuninkaan poistumisesta huolimatta. Osa piirittäjistä onnistui pääsemään portin läpi palatsin sisäpihalle, missä ammuskelu alkoi. Eräiden kuvausten mukaan sveitsiläiskaartilaiset houkuttelivat väkeä sisäpihalle teeskentelemällä laskevansa aseensa, mutta alkoivatkin sitten tulittaa heitä musketeillaan. Sveitsiläiskaartilaiset jatkoivat rakennuksen puolustamista noin puoleenpäivään saakka, jolloin heidän ammuksensa loppuivat.
Andrew Huxley
Andrew Fielding Huxley (22. marraskuuta 1917 – 30. toukokuuta 2012) oli englantilainen fysiologi ja biofyysikko, joka jakoi vuonna 1963 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon Alan Lloyd Hodgkinin ja John Carew Ecclesin kanssa. Huxley teki pitkän uran Hodgkinin kanssa, ja heidän tutkimuksensa ansiosta toimintapotentiaalia kuvaavaa mallia kutsutaan Hodgkinin–Huxleyn malliksi. Huxley tutki lisäksi urallaan lihasten supistumista ja oli Cambridgen Trinity Collegen johtaja ja Royal Societyn puheenjohtaja.
Tuileries’n palatsin valtaus
Tapahtumat Pariisissa 9.–10. elokuuta
Vastarinnan tyrehdyttyä palatsin valloittanut väkijoukko alkoi silmittömästi surmata sveitsiläiskaartilaisia, joista monet hakattiin kappaleiksi kirveillä. Noin 650 sveitsiläiskaartilaista surmattiin ja loput 250 vietiin vankeina Pariisin vankiloihin. Alastomiksi riisuttuja ruumiita silvottiin ja häväistiin, irtileikattuja päitä kuljetettiin seipäissä jne. Myös muuta palatsin ja hovin henkilökuntaa joutui teurastuksen uhreiksi. Palatsin valtaajia kaatui taistelussa yli 300, joista noin 60 marseillelaisia. Valtauksessa oli mukana ase kädessä tunnettu naisvallankumouksellinen Anne-Joseph Théroigne de Méricourt, joka samana päivänä yllytti väkijoukkoa lynkkaamaan läheisen feuillanttien klubin luona 22 vangittua rojalistia. Näistä yhdeksän surmattiin, yhtenä Théroigne de Méricourtin henkilökohtainen vihamies, François Suleau -niminen rojalistinen toimittaja, jonka hän hurjimpien väitteiden mukaan puukotti itse kuoliaaksi.
Andrew Huxley
Nuoruus ja opiskeluaika
Andrew Huxley syntyi 1917 Lontoon Hampsteadissa. Hänen isänsä oli kirjailija Leonard Huxley ja äitinsä Rosalind Bruce. Andrew’n isoisä oli biologi Thomas Henry Huxley, ja hänen velipuoliaan Leonard Huxleyn ensimmäisestä avioliitosta olivat biologi Julian Huxley ja kirjailija Aldous Huxley (Uljas uusi maailma -kirjan kirjoittaja). Andrew Huxley piti kuitenkin velipuoliaan enemmän setinään, sillä hänen ikäeronsa Aldousiin oli 23 vuotta ja Julianiin 30 vuotta.
Tuileries’n palatsin valtaus
Tapahtumat Pariisissa 9.–10. elokuuta
thumb|upright=1.2|Väkijoukko saapuu kansalliskokouksen istuntosaliin, oikealla kuningas Ludvig XVI aitiossa. [[François Gérardin kuvitus.]] Kuningasperheen ja heidän palvelijoidensa saapuessa kansalliskokouksen istuntosaliin girondistiedustaja Pierre Vergniaud ajoi läpi päätöksen, jolla kansalliskokous lupasi myöntää kuninkaalle ”turvapaikan”. Suojatonta rakennusta ympäröi pian kuitenkin monituhatpäinen väkijoukko. Pariisin kommuunin uusi johto toimitti kansalliskokoukselle uhkavaatimuksen, jossa sitä vaadittiin lakkauttamaan monarkia ja hajottamaan samalla itsensä. Puolustuskyvyttömällä kansalliskokouksella ei ollut vaihtoehtoja, mutta se ei uskaltanut suoralta kädeltä julistaa monarkiaa lakkautetuksi, joten se päätti ottaa kuninkaalta vain toistaiseksi vallan pois ja asettaa hänen tilalleen viisihenkisen toimeenpanevan neuvoston (Conseil exécutif). Ludvig XVI perheineen istui voimattomana pikakirjoittajan aitiossa päätöksen syntyessä, minkä jälkeen heidät vangittiin ja luovutettiin Pariisin kommuunille. Kansalliskokous päätti myös kutsua koolle uuden perustuslakia säätävän kansalliskokouksen, jonka kokoontuessa se lopettaisi itse toimintansa. Samassa yhteydessä myös kaikki kuninkaan vetolla kumoamat lait määrättiin astumaan voimaan.
Andrew Huxley
Nuoruus ja opiskeluaika
Koulunsa Huxley kävi University College Schoolissa (1925–1930) ja Westminster Schoolissa (1930–1935). Vuonna 1935 hän aloitti Cambridgen Trinity Collegessa. Huxley oli kiinnostunut tekniikasta, ja Westminster Schoolin opettajansa innoittamana hän suuntautui aluksi fysiikkaan, kemiaan ja matematiikkaan. Näiden lisäksi Huxley valitsi opintoihinsa fysiologiaa, johon hän päätti myöhemmin suuntautua. Huxley sai 1938 alemman korkeakoulututkinnon, ja maisteriksi hän valmistui 1945.
Tuileries’n palatsin valtaus
Seuraukset
Elokuun 10. päivän kansannousu merkitsi loppua vuoden 1791 perustuslaille. Lakiasäätävän kansalliskokouksen tilalla aloitti 20. syyskuuta uusi parlamentti, kansalliskonventti. Se valittiin aiemmasta tulojen perusteella rajoitetusta äänioikeudesta poiketen miesten yleisellä äänioikeudella, ja sen kokoonpano oli huomattavasti edeltäjäänsä radikaalimpi. Siirtymäkauden aikana elo–syyskuussa valtaa käyttivät rinnakkain vanha kansalliskokous, sen asettama hallitus eli toimeenpaneva neuvosto sekä Pariisin kommuuni. Tärkeäksi poliittiseksi vaikuttajaksi kohosi kansannousun organisoijiin kuulunut Georges Danton, josta tuli saman tien uuden hallituksen oikeusministeri. Uusi Pariisin kommuuni tukahdutti nopeasti pääkaupungissa julkaistut rojalistiset lehdet ja alkoi vangituttaa vanhan yläluokan edustajia kuten aatelisia ja pappeja. Vangittu kuningasperhe suljettiin 12. elokuuta Templen vankilaan. Kansalliskonventti julisti ensi töikseen monarkian kokonaan lakkautetuksi 21. syyskuuta ja tasavallan perustetuksi 22. syyskuuta.
thumb|Tuileries’n valtauksessa kuolleiden muistomerkki [[Pariisin katakombit|Pariisin katakombeissa.]] Pääosa Tuileries’n valtauksen yhteydessä vangituista sveitsiläiskaartilaista surmattiin syyskuun alussa Pariisin vankiloissa niin sanottujen syyskuun murhien yhteydessä.
Andrew Huxley
Nuoruus ja opiskeluaika
Huxley aloitti jo opiskeluaikana pitkän yhteistyön Alan Lloyd Hodgkinin kanssa. Hodgkin palasi 1939 Trinity Collegeen tutkijaksi, ja hänestä tuli Huxleyn jatko-opintojen opettaja. Huxley seurasi samana vuonna Hodgkinia Plymouthin meribiologian laboratorioon, missä hän tutki kalmareiden aksoneita. Toinen maailmansota pysäytti kuitenkin tutkimukset. Sodan aikana Huxley toimi ensin tutkatutkimuksessa, ja myöhemmin tykkitutkimuksessa.
Ura
thumb|left|150px|Andrew Huxley vuonna 2005. Huxley sai 1941 tutkimusapurahan Trinity Collegeen, ja vuonna 1946 hän aloitti lisäksi fysiologian laitoksen opettajana. Huxley työskenteli vuodet 1946–1951 erityisesti Hodgkinin kanssa. Kuudessa vuodessa he onnistuivat löytämään pohjan nykykäsitykselle hermoimpulssien etenemisestä. Tämä löydös johti myös Huxleyn ja Hodgkinin saamaan Nobel-palkintoon, jonka he jakoivat 1963. Toimintapotentiaalia kuvaava mallia alettiinkin kutsua Hodgkinin–Huxleyn malliksi.
Huxley keskittyi vuodesta 1952 alkaen lihaksen supistumisen tutkimiseen. Supistuminen oli vielä tuolloin selittämätön tapahtuma. Tutkimusta varten piti pystyä havainnoimaan yksittäisten lihassäikeiden toimintaa supistumisen aikana. Huxley käsitti, että hän tarvitsisi uudenlaisen mikroskoopin ilmiön tarkkailuun. Hän oli pian sodan jälkeen tehnyt interferenssimikroskoopin suunnitelman, jonka pohjalta hän kehitti ja rakensi omia mikroskooppeja. Niiden avulla hän pystyi tutkimaan lihasten supistumista, ja vuonna 1954 hän esitti teorian liukuvista filamenteista. Samaan aikaan samanlaista teoriaa valmisteli myös Hugh Huxley, joka ei kuitenkaan ollut sukua Andrew Huxleylle.
Huxley valittiin 1955 Royal Societyn jäseneksi, jonka johtokunnassa hän toimi 1960–1962. Cambridgen Huxley jätti 1960, jolloin hänestä tuli University College Londonin fysiologian laitoksen johtaja. Hän osallistui 1961 Britannian ja Neuvostoliiton väliseen professorivaihtoon ja opetti Kiovan yliopistossa. Kuningatar löi hänet ritariksi 1974, ja hänestä tuli 1983 ansioritarikunnan jäsen.
Huxley valittiin 1984 Cambridgen Trinity Collegen johtajaksi. Huxleyn valinta rikkoi pitkän perinteen, jonka perustella tiedemiestä seurasi Trinity Collegen johdossa taiteilija. Alan Lloyd Hodgkin oli ollut Huxleyn edeltäjä. Huxley oli collegen johdossa vuoteen 1990. Hän toimi lisäksi Royal Societyn puheenjohtajana 1980–1985. Puheenjohtajana Huxley esitti 1981 julkilausuman Charles Darwinin evoluutioteorian puolesta, kuten oli tehnyt myös hänen isoisänsä Thomas Henry Huxley vuonna 1860. Huxley myös puolusti Margaret Thatcherin valintaa Royal Societyn jäseneksi tieteen tukijana, vaikka 44 jäsentä oli kirjoittanut nimensä valintaa vastustavaan adressiin.
Perhe ja yksityiselämä
Huxley meni vuonna 1947 naimisiin Jocelyn Richenda Gammell Peasen kanssa. Tämä oli geneetikko Michael Peasen tytär ja Wedgewoodin 1. paronin Josiah Wedgwoodin tyttärentytär. Andrew ja Jocelyn saivat pojan ja viisi tytärtä ja olivat naimisissa Jocelynin kuolemaan asti 2003. Andrew Huxley kuoli 94-vuotiaana toukokuussa 2012.
Merkitys
Huxley muistetaan erityisesti tutkimuksistaan Alan Lloyd Hodgkinin kanssa. He jakoivat Nobel-palkinnon John Carew Ecclesin kanssa. Huxley ja Hodgkin tutkivat sähkön kulkemista hermosolussa, ja Eccles impulssin siirtymistä solusta toiseen. Heidän tutkimuksensa ratkaisivat ongelman, jonka Luigi Galvani oli havainnut jo 1771. Galvani oli sähkön avulla pystynyt liikuttamaan sammakon jalkaa, mutta löytö jätti kysymyksen siitä, miten sähkö kulkee eliössä. Huxley ja Hodgkin esittivät mallin, jossa sähkö kulkee natrium- ja kaliumionien avulla. Hypoteesia tukemaan matemaattisesti taitava Huxley teki laskelmia, jotka tukivat mallia. Ionihypoteesin ansiosta tutkijat pystyivät selittämään anestesian puuduttavaa vaikutusta ja ionikanavien vioista johtuvia sairauksia.
Mark Kelly
Kelly on naimisissa Arizonaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa edustaneen Gabrielle Giffordsin kanssa. Kellyllä on kaksi lasta aikaisemmasta avioliitosta. Demokraattien kolmannen kauden edustaja Giffordsia ammuttiin 8. tammikuuta 2011 Tucsonissa vaalitilaisuudessa. Kellyn osallistuminen STS-134 -lentoon oli epävarmaa Giffordsin Tucsonin ampumistapauksen jälkeen. Aluksi Kelly päätti keskeyttää sukkulalentoon valmistavat harjoitukset. Gabrielle Giffordsin odotettua nopeamman paranemisen seurauksena Kelly kuitenkin palasi takaisin STS-134:n komentajaksi.
Kelly aloitti Yhdysvaltain senaatissa 2. joulukuuta 2020.
Takuun kieli
Takuu on polynesialainen kieli, jota puhutaan Takuun atollilla lähellä Bougainvillen saarta. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. nukumanu ja nukuria. Takuulla arvioidaan olevan 1750 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti käännettiin takuuksi vuonna 2009.
Konsonantit
Glottaalisia äänteitä lukuun ottamatta kaikki konsonantit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä. Tätä merkitään kaksoiskonsonantilla.
Lähde:
Wagashi
pienoiskuva|”Tulikärpäsmakeinen” [[toyamalaisessa teehuoneessa]] pienoiskuva|Kuzumochi-makeisia [[Narassa]]
pienoiskuva|Wagashi-liike [[Kamakurassa]]
Wagashi tarkoittaa perinteisiä japanilaisia makeisia. Wagashi-tyyppejä on lukemattomia. Ne voidaan luokitella ”tuoreisiin makeisiin” (namagashi), jotka eivät säily hyvin, ja ”kuiviin makeisiin” (hoshigashi), joissa on vähemmän kosteutta. Tyypillisiä wagashi-makeisissa käytettyjä ainesosia ovat makeutetut azukipavut, kokonaisina tai tahnaksi jauhettuina (anko), ja tahmea mochi-riisikakku. Myös valmistustapoja on lukuisia, ja vaikka useimmiten makeiset syödään huoneenlämpöisinä, tunnetaan myös lämpimiä jälkiruokia, kuten keittona tarjottu oshiruko, ja kylmiä kesällä syötäviä wagasheja.
Alun perin sana kashi (菓子) viittasi lähinnä hedelmiin ja pähkinöihin. Wagashi-kulttuuri kehittyi etenkin Edo-kaudella. Siihen vaikuttivat kiinalaiset makeiset ja dim sum -ruokalajit, kasuteran tapaiset portugalilaiset makeiset ja kaakkoisaasialaiset makeiset, joissa käytetään paljon samantyyppisiä ainesosia.
Monet wagashi-makeiset ovat hyvin kauniita ja taidokkaasti muotoiltuja. Tähän on vaikuttanut erityisesti teeseremonia, jossa tarjottujen makeisten tulee olla tuoreita ja vuodenaikaan sidottuja. Monet hienoimmista makeisista ovat peräisin Kiotosta, joka on japanilaisen korkeakulttuurin keskus. Kiotossa valmistettuja kuivia makeisia kutsutaan nimellä kyōgashi.
Henrik Borgström (jääkiekkoilija)
Kurt Henrik Mikael Borgström (s. 6. elokuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-joukkue HV71:ssä. Alun perin Florida Panthers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Borgström on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Kauden 2015–2016 Borgström pelasi HIFK:n A-nuorissa ja oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 29+26=55. Hän sijoittui koko A-nuorten SM-liigan maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä sijalle 11. Pudotuspeleissä Borgström oli HIFK:n paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Joakim Kukkosen kanssa tehoilla 4+2=6. Hänet valittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Borgström herätti kiinnostusta myös HIFK:n SM-liigajoukkueessa, mutta siirtyminen Yhdysvaltain yliopistosarjoihin esti sen toteutumisen. Vaikka hän pelasi kauden A-nuorissa, Borgströmiin oli kauden aikana yhteydessä peräti 28 NHL-seuraan ja hänen pelejään sarjassa seurasi useat kykyjenetsijät. Edellisellä kaudella HIFK:n B-nuorissa ensimmäistä kertaa varattavissa ollutta Borgströmiä ei juurikaan seurattu.
NHL:n varaustilaisuutta 2016 edeltäneissä arvioissa NHL:n kykyjenetsijätoimisto sijoitti Borgströmin Euroopassa pelanneista kenttäpelaajista ensin sijalle 11. tammikuun rankingissa ja sitten yhdeksänneksi huhtikuun rankingissa. Borgström kutsuttiin varaustilaisuutta edeltäneeseen NHL Combine -tapahtumaan, jossa varausikäisiä haastateltiin ja heidän fyysisiä ominaisuuksiaan testattiin. Borgström oli anaerobisen kunnon keskimääräistä tehontuottoa mitanneessa testissä koko tilaisuuden viidenneksi paras lukemalla 12,1 W/kg ja maksimaalista tehontuottoa mitanneessa testissä kahdeksanneksi paras lukemalla 18,2 W/kg. Aivan varaustilaisuuden alla The Sports Networkin Bob McKenzie listasi hänet ennakkoarviossaan sijalle 35. Lopulta Borgströmin varasi yllättäen Florida Panthers ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana. NHL:n varaustilaisuudessa on harvinaista, että "yli-ikäinen" pelaaja valitaan ensimmäisellä kierroksella. Tanner Pearson vuonna 2012 oli edellinen pelaaja, joka tuli varatuksi avauskierroksella jäätyään ensimmäisenä vuonna ilman varausta. Samana kesänä myös Salavat Julajev Ufa varasi Borgströmin 50. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa.
Toisen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2018 Borgström teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän liittyi heti seuran NHL-joukkueen vahvuuteen. Borgström teki NHL-debyyttinsä runkosarjan seitsemänneksi viimeisellä kierroksella 29. maaliskuuta 2018 vieraissa Ottawa Senatorsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.41 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Borgström teki uransa neljännessä ottelussaan runkosarjan päätöskierroksella 9. huhtikuuta 2018 Boston Bruinsia vastaan.
Borgström aloitti AHL:ssä kauden 2018–2019 vahvasti tehtyään seitsemään ensimmäiseen otteluun tehot 4+7=11. Hänet valittiin liigan lokakuun kuukauden tulokkaaksi. Borgström pelasi Thunderbirdsissa 24 runkosarjaottelua tehopistein 5+17=22, kunnes joulukuussa hänet kutsuttiin Panthersin NHL-vahvuuteen. Borgström vietti siellä loppukauden, mutta hänet valittiin tammikuussa 2019 kuitenkin AHL:n tähdistöotteluun. Borgströmin tulokaskausi NHL:ssä toi 50 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18.