cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amalgaami
pienoiskuva|Argueriitti on luonnossa esiintyvä hopean ja elohopean muodostama amalgaami. Amalgaami on elohopean muiden metallien kanssa muodostama metalliseos. Elohopea on myrkyllinen raskasmetalli. Amalgaami voi olla olomuodoltaan nestemäistä, pehmeää massaa tai kiinteää, riippuen elohopean suhteellisesta määrästä. Amalgaamit muodostuvat elohopean ja sekoittuvan metallin atomien muodostaessa metallisidoksia keskenään. Lähes kaikki metallit voivat muodostaa amalgaameja elohopean kanssa. Merkittäviä metalleja, jotka eivät muodosta amalgaameja ovat rauta, platina, volframi ja tantaali. Yksi tärkeimmistä käyttökohteista amalgaamille on hammashoidossa, jossa varsinkin hopea-amalgaamia käytetään paikka-aineena. Amalgaameja voidaan hyödyntää myös kaivostoiminnassa, esimerkiksi kullan eristämiseksi malmista.
Hopea-amalgaami
thumb|Amalgaamipaikalla korjattu hammas suussa. Hopea-amalgaamia on käytetty hampaiden paikkaukseen jo yli 150 vuoden ajan. Hopea-amalgaami sisältää tyypillisesti 50 % elohopeaa (Hg), 35 % hopeaa (Ag) sekä pienempiä määriä kuparia (Cu) ja tinaa (Sn).
Amalgaamin käytöllä hammaspaikoissa on ollut monia syitä. Amalgaami on halpa materiaali ja sitä on helppo käsitellä. Se muodostaa ensin pehmeän massan, jolla voidaan täyttää epäsäännölliset reiät ja jota voi muotoilla vapaasti, ja tämän jälkeen kovettuu. Se on myös hyvin kestävä materiaali. Amalgaamipaikat olivat edelleen vuonna 2019 hartsipohjaisia yhdistelmämuovipaikkoja pitkäikäisempiä ja kestivät paremmin purentarasitusta. Muovipaikat kuluvat lisäksi hammaskiillettä nopeammin ja niiden kovettumiskutistuminen aiheuttaa saumavuotoa. Ainoana todella hyvänä amalgaamin vaihtoehtona poskihampaiden suurissa täytteissä pidettiin suun ulkopuolella valmistettua keraamista tai kultatäytettä, jotka olivat kuitenkin huomattavasti vastaanotolla muotoiltuja kalliimpia.
Vanhojen amalgaamipaikkojen ongelmana on, että ne hapettuvat suussa, jolloin syntyneet korroosiotuotteet johtavat paikan laajenemiseen. Laajeneminen synnyttää vaikeasti havaittavia railoja hampaan seinämiin ja pohjaan. Pohjan railot saattavat jopa johtaa jopa hampaan halkeamiseen.
Muoviin siirtymisen syynä on ollut erityisesti valkoisten muovipaikkojen esteettisyys ja pienten elohopeamäärien irtoaminen hammaspaikoista. Ruumiinavauksissa on todettu, että amalgaamipaikkoja omaavien kudoksissa on 2-12 kertaa enemmän elohopeaa kuin muilla ihmisillä ja että monien amalgaamipaikkoja omaavien aivoissa, munuaisissa ja kilpirauhasessa on myrkyllisiä määriä elohopeaa. Elohopeaa rikastuu aivoihin, koska sen puoliintumisaika saattaa olla jopa vuosikymmeniä. Eläinkokeissa on havaittu, että jo hyvin pienet määrät elohopeaa aiheuttavat Alzheimerkin tautiin liittyviä aivomuutoksia toisin kuin muut metallit. Alzheimer-potilaiden aivokudoksen elohopeapitoisuudet ovatkin olleet poikkeuksellisen suuria.
Lundin yliopiston emeritusprofessorin Maths Berlinin Ruotsin hallinnolle laatimassa riskiarviossa vuodelta 2004 todetaan, että hammaspaikoista irtoava elohopea oli ihmisen elimistöön päätyvän elohopean suurin lähde. Tutkimusten perusteella tiedettiin, että elohopeahöyrylle altistuminen saattaa häiritä sikiön ja lapsen aivojen kehitystä. Vuoteen 2004 mennessä ei ollut kertynyt tutkimustietoa siitä, kuinka suuri annos tarvittiin kyseisten haittojen syntymiseen, mutta tutkimuksissa oli havaittu, että osa hammashoidon potilaista altistui niin suurille elohopeahöyrypitoisuuksille, että ne kykenivät aiheuttamaan lieviä häiriöitä häiriöitä munuaisten, immuunijärjestelmän ja kilpirauhasen sekä keskushermoston toiminnassa. Amalgaamipaikoista oireita saavien määrä oli ollut tyypillisesti noin prosentti potilaista. Yhtenä mahdollisena selityksenä sille, ettei kaikille tule kyseisiä haittoja, on ympäristötekijöiden tai geeniperimän aiheuttama yksilöllinen vaihtelu aineenvaihdunnassa. Potilailla oli esiintynyt limakalvomuutoksia, uupumusta, lihas- tai ihosärkyä, huimausta ja muisti- tai keskittymisongelmia. Hammaslääketieteellisten toimenpiteiden turvallisuudesta oli kuitenkin tehty vain vähän satunnaistettuja ja kontrolloituja tutkimuksia.
Osa tutkimuksista on tullut kuitenkin siihen johtopäätökseen, että hammashoidossa käytetyt amalgaamit ovat yleisesti turvallisia. Niin sanotun SCENIHR-komitean EU-komissiolle vuonna 2008 antamassa raportissa todettiin, etteivät amalgaamipaikat aiheuta systeemisiä haittavaikutuksia. Vertaisarvioitu tiedelehti julkaisi kuitenkin vuonna 2011 saksalainen tutkijan Joachim Mutterin vastineen, jossa hän kritisoi muun muassa sitä, ettei kyseisessä raportissa ollut huomioitu lainkaan esimerkiksi ruumiinavaustutkimusten löydöksiä ja esitti, että raportin referoimissa tutkimuksissa oli ollut vakavia metodologisia virheitä.
Ruotsin valtiopäivät päätti lopettaa amalgaamipaikkojen käytön tukemisen verovaroilla vuonna 1994. EU kielsi vuonna 2018 amalgaamien käytön hammashoidossa alle 15 vuotta täyttäneillä ja raskaana olevilla tai imettävillä naisilla. Yhdysvaltain ruoka- ja lääkevirasto julkaisi vuonna 2020 suosituksen, jonka mukaan MS-tautia sairastavien hammashoidossa ei pitäisi käyttää amalgaamia.
Kaliumamalgaami
Alkalimetaleille amalgaamin muodostumisreaktio on eksoterminen ja toisistaan erottuvia kemiallisia muotoja, kuten KHg ja KHg2, on mahdollista tunnistaa. KHg on kullanvärinen yhdiste, jonka sulamispiste on 178 °C kun taas KHg2 on hopeanvärinen yhdiste, jonka sulamispiste on 278 °C. Nämä amalgaamit ovat herkkiä ilmalle ja vedelle, mutta niitä voidaan käsitellä kuivassa typpiatmosfäärissä. Kaliumamalgaamin tiedetään myös esiintyvän muodoissa K5Hg7 ja KHg11.
Natriumamalgaami
Natriumamalgaamia voidaan valmistaa eri tavoilla, yleisimmin valmistettu natriumamalgaami on amalgaami, joka sisältää 2–6 % natriumia. Yleisin tapa valmistaa tätä on lisätä elohopeaa natriumsuikaleisiin. Tämä valmistustapa ei vaadi lämmitystä.
Natrium-amalgaamia käytetään alkaanien ja alkeenien valmistuksessa, N-O ja S-O sidoksien rikkomisessa, sekä tiettyjen funktionaalisten ryhmien poistamisessa. Natrium-amalgaamit hajoavat vedessä, mutta reaktio tapahtuu hitaammin kuin puhtaan natriumin kanssa. Natrium-amalgaamia myydään pääasiassa kiinteässä muodossa ja sen myynti on rajoitettua.
Alumiiniamalgaami
Alumiini-amalgaamia voidaan valmistaa lisäämällä alumiinia elohopeaan, mutta turvallisempi ja hallittavampi tapa on lisätä alumiinia 0,1M elohopea-kloori-vesiliuokseen. Kun alumiini on ollut liuoksessa 10 minuuttia, se on muodostanut elohopean kanssa alumiiniamalgaamia. Alumiini-amalgaamia voidaan käyttää mineraalien synteeseissä, jolloin synteesi onnistuisi alhaisissa lämpötiloissa ja normaali-ilmanpaineessa.
Kulta-amalgaami
Kulta-amalgaamia käytettiin aktiivisesti silloin, kun pienten kultahippujen erottaminen jauhetusta malmista ei onnistunut huuhtomalla tai muilla helppokäyttöisillä menetelmillä. Tällöin yhteen useista malmin erottamisessa käytetyistä erotusastioista lisättiin elohopeaa ja malmissa ollut kulta muodosti amalgaamin, joka oli erotettavissa. Kulta erotettiin amalgaamista kuumentamalla, jolloin elohopea höyrystyi pois.
Talliumamalgaami
Talliumamalgaamin jähmettymislämpötila on –58 °C, eli alhaisempi kuin puhtaan elohopean. Sitä käytetäänkin lämpömittareissa, joiden tulee toimia erityisen kylmissä olosuhteissa.
Sinkkiamalgaami
Sinkkiamalgaamia voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä, esimerkiksi Clemmensen-pelkistyksessä. Se on voimakas pelkistin ja sitä käytetään myös analyyttisessä kemiassa.
Tina-amalgmaami
Tina-amalgaami oli pääraaka-aineena lasipeilien valmistuksessa aina 1500-luvulta 1900-luvulle asti. Näitä peilejä ei enää kuitenkaan valmisteta, sillä tina-amalgaamissa piilee vaara altistua elohopealle.
Kaivostoiminta
Elohopeaa on käytetty kaivostoiminnassa erityisesti kullan ja hopean erottamiseksi malmista, sillä elohopea muodostaa helposti amalgaamin näiden arvometallien kanssa. Malmista erotettiin ensin käyttömetallit ja sen jälkeen jäännökset kuljetettiin elohopealla pinnoitetun kaukalon läpi. Tämän jälkeen elohopeapinnoite raaputettiin pois ja elohopea höyrystettiin pois. Jos jäännösmalmissa oli kultaa, jää se höyrystymättä ja se voidaan ottaa talteen.
Amalgaamien muodostumiseen perustuvia erotusmenetelmiä on käytetty jo antiikin aikoina. Viime vuosikymmeninä elohopean käyttöä erotuksessa on pyritty minimoimaan sen myrkyllisyyden vuoksi, mutta erityisesti useissa kehitysmaissa elohopea on vielä aktiivisessa käytössä pienen mittakaavan kaivostoiminnassa. Se onkin maapallon suurin yksittäinen elohopeasaasteen aiheuttaja.
Amalgaamianturi
Amalgaamiantureita voidaan käyttää myrkyllisten elohopeasuolojen havaitsemiseen vesiliuoksesta. Anturien toiminta perustuu niiden materiaalina toimivan kuparin taipumukseen muodostaa amalgaameja elohopean kanssa. Typpihappoon liuotettua tutkittavaa suolaa laitetaan kuparikalvon päälle ja mikäli siinä on elohopeaa, huomataan se kalvon pinnalle muodostuneen hopeanvärisen amalgaamin perusteella.
Ulla Karvo
thumb|right|Karvo vuonna 2009 Ulla Marita Karvo (o.s. Ihalainen, s. 14. syyskuuta 1960 Rantasalmi) on suomalainen Rovaniemellä asuva entinen Kokoomuksen kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan 2007 Lapin vaalipiiristä. Hän on arvoltaan varatuomari ja suorittanut oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon.
Karvo on ollut maakuntasihteerinä Lapin liitossa vuodesta 2003. Hän toimi Rovaniemen kaupunginvaltuustossa vuosina 1997–2004. Hän oli ehdolla eduskuntaan myös vuonna 2003, mutta ei tullut valituksi. Karvo menetti paikkansa vuoden 2011 vaaleissa.
Vammala
Vammala oli Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva Suomen kaupunki. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2009 alkuun saakka, jolloin siitä muodostettiin yhdessä Mouhijärven ja Äetsän kanssa Sastamalan kaupunki. Vammalan keskustaajama on nykyään Sastamalan kaupungin keskustaajama.
Lakkautushetkellä Vammalan naapurikuntia olivat Huittinen, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kankaanpää, Kiikoinen, Lavia, Mouhijärvi, Nokia, Punkalaidun, Urjala, Vesilahti ja Äetsä. Vuoteen 1993 saakka Vammala kuului Satakunnan maakuntaan.
Vammala tunnetaan Vanhan kirjallisuuden päivistä sekä Akseli Gallen-Kallelan ja Mauri Kunnaksen syntymä- tai kotikuntana.
Historia
240px|left|thumb|[[Tyrvään Pyhän Olavin kirkko.]] vasen|pienoiskuva|Nyky-Sastamalan alueen kuntaliitokset. Vammalan alue laajeni kattamaan Tyrvään, Karkun ja Suodenniemen kunnat. Vammalan seudun alueella on ollut asutusta jo noin 7 000 vuoden ajan. Pysyvää asutusta alueella ei esihistorian aikana kuitenkaan ollut, vaan asukkaat olivat pääasiassa metsästäjiä ja kalastajia. Pysyvä alueen asuttaminen alkoi 200–300-luvulla. Tunnetuimpia rautakautisia asuinpaikkoja ovat Kaukola, Tyrväänkylä ja Palviala. Ristimäen 300-luvulle ajoitettu röykkiöhauta miekanosineen muistuttaa rannikkoseutujen vauraita nuoremman roomalaisajan asehautauksia. Se on myös sisämaan ainoa hauta joka vastaa rannikon hautausperinnettä kyseisenä aikana.
Sastamalan Pyhän Marian kirkon rakentaminen aloitettiin 1496, mutta paikalla on ollut puukirkko jo 1200-luvulta lähtien. Tyrvään Pyhän Olavin kirkko valmistui 1506. Vuonna 1855 valmistui Tyrväälle toinen, tiilistä rakennettu kirkko, ja 1869 käynnistyi Tyrvään kunnan toiminta. Lähellä sijaitsevan Karkun kunnan toiminta alkoi noin 1868. Asutusnimeksi Vammala on vakiintunut vasta 1800-luvun loppupuolella, mutta on mahdollista, että se on ollut käytössä Vammaskosken ympäristöä tarkoittavana luontonimenä jo paljon aikaisemmin. Mitä ilmeisimmin samaan vesistön muotoa kuvaavaan kantaskandinaaviseen lainasanaan vamma, jonka merkitys on ’leveähkö paikka joessa, yleensä joenmutka, johon työntyvän niemen ja näin syntyvän kapeikon kautta kulkee tie vesistön yli’.
Vuonna 1895 avattiin liikenteelle Tampere–Pori-rata ja samalla valmistui Tyrvään rautatieasema; vuoden 1955 alussa aseman seutu liitettiin Vammalaan ja aseman nimi muuttui Vammalan rautatieasemaksi. Asemarakennus on säilynyt lähes alkuperäisessä muodossaan ja Museovirasto on luokitellut aseman lähiympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. 24. huhtikuuta 1907 Venäjän keisarin ja Suomen suuriruhtinaan, Nikolai II:n päätöksellä perustettiin Vammala-niminen kauppala. Nimi kauppalalle johdettiin Kokemäenjoen Vammaskosken nimestä. Ensin kauppala oli epäitsenäinen kauppala, joka kuului Tyrvääseen, mutta vuoden 1915 alussa kauppala erosi Tyrväästä muuttuen itsenäiseksi kauppalaksi. Kauppalan pinta-ala oli aluksi vain 0,5 neliökilometriä. Helsinkiläinen asemakaava-arkkitehti V. O. Lille laati jo vuonna 1908 asemakaavan, jonka Suomen senaatti vahvisti seuraavana vuonna. Alueella toimi kaksi kansakoulua, Tyrvään Säästöpankki (perustettu 1876), puhelinyhtiö Tyrvään Telefooni Oy (perustettu 1893), Suomen vanhin paikallislehti Tyrvään Sanomat (perustettu 1894) sekä olutpanimo Tyrvis Bryggeri (1880−1905), Vammalan Konepaja Oy (nykyisin Lojer Oy; perustettu 1919), Vammalan Kirjapaino Oy (perustettu 1924) ja lisäksi muutamia osuuskunnallisia yrityksiä. Vuonna 1915 rakennettiin kivinen Vammaskosken silta yhdistämään joen rannat toisiinsa. Silta peruskorjattiin ja levennettiin 2005−2006.
Sisällissodan loppuvaiheissa huhtikuussa 1918, Karkun taistelun jälkeen, pääosin Turun seudulta saapuneet punakaartilaiset sytyttivät vetäytyessään Vammalan kauppalan palamaan. Suurpalossa tuhoutui miltei kaksi kolmannesta kauppalan koko silloisesta rakennuskannasta. Vammalan palo oli Suomen suurin yksittäistä paikkakuntaa kohdannut tuho koko sodan aikana. Sotilaallisesti tärkeämpään tehtävään, Vammaskosken sillan räjäyttämiseen, punakaartilaiset eivät valkoisten tulituksen vuoksi kyenneet. Tuhon suuruudesta huolimatta kauppala saatiin kuitenkin ripeästi rakennetuksi uudelleen 1920-luvun alkupuolella.
Talvi- ja jatkosodan aikana Vammalaan juuri sotaa ennen perustetun asevarikon (VammAseV, vuoden 1992 loppuun Asevarikko 3) on laskettu valmistaneen suunnilleen puolet viime sotien aikana ammutuista tykinammuksista. Asevarikko, joka oli toimintavuosinaan yksi kaupungin merkittävistä työnantajista, lakkautettiin vuonna 2003. Asevarikon alueella toimi vuonna 1943 perustettu Puolustuslaitoksen Vammaskosken tehdas, jonka tuotteista tunnetuimpia olivat Vammas-kaivinkoneet ja -tiehöylät. Karkussa toimi myös Lottaopisto.
Vammalalle vahvistettiin Gustaf von Numersin piirtämä vaakuna 1950, ja kauppala alkoi laajentua pian sodan jälkeen. Vuonna 1955 Vammalan kauppalaan liitettiin laajoja alueita, mm. Nuupalan alue. Alueliitos merkitsi kauppalan väkiluvun kasvua yli kolminkertaiseksi ja pinta-alan kasvua yli 20-kertaiseksi. Akseli Gallen-Kallelan lapsuudenkoti, joka sijaitsee Jaatsilla, jäi kauppalan sisään. 1950-luvun aikana Vammalaan sijoittui kaksi uutta suurta teollisuuslaitosta, vuonna 1951 aloittanut vaneritehdas ja vuonna 1958 aloittanut kumitehdas, sekä aikaisemmin Tyrvään puolella toimineet Niemen Tehtaat Oy ja Mäkisen Kuvastin Oy (nykyisin Finnmirror Oy). Vuoden 1965 alussa kauppala muuttui Vammalan kaupungiksi, ja vuoden 1973 alusta lukien Karkun ja Tyrvään kunnat kuuluivat Vammalaan. Lisäksi Vammalaan liitettiin vuonna 1985 noin kymmenen neliökilometrin suuruinen Kiikan-Illon alue Äetsän kunnasta. Vuodesta 2007 alkaen Vammalan kaupunkiin kuului myös Suodenniemen kunta.
Vammala, Tyrvää ja Karkku olivat ensimmäisiä Suomen kuntia, joissa aloitettiin peruskoulun kokeilu vuonna 1968. Kokeilu koski alkuvaiheessa vain yläastetta, joka korvasi kansalaiskoulun, peruskoulujärjestelmään siirryttiin Vammalassa lopullisesti vuonna 1973. Arkkitehti Osmo Lapon suunnittelema Sylvään yläasteen koulu oli Suomen ensimmäinen nimenomaan peruskouluksi rakennettu koulutalo.
Stormin kylässä toimi vuosina 1974−1995 Outokumpu Oy:n nikkelikaivos, joka oli toimintavuosinaan yksi kaupungin suurimmista työnantajista. Vammalan kaivoksen rikastamo on edelleen toiminnassa ja siellä rikastetaan Oriveden kaivoksen kultaa. Rikastamon omistaa nykyisin Polar Mining Oy.
Vuoden 2009 alussa Vammalan kaupunki, Mouhijärven kunta ja Äetsän kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin uusi Sastamalan kaupunki.
Vesistöt
thumb|245px|Näkymä Myllyvuolteen sillalta Rautavedelle päin. Vammalan halki virtaa Kokemäenjoen vesireitti. Siihen kuuluvat Liekovesi, Rautavesi ja osittain Nokian puolella oleva Kulovesi. Kaupungin keskusta sijaitsee Vammaskosken partaalla, Rauta- ja Liekoveden väliin etelästä työntyvällä niemekkeellä. Huomattavimmat vesistöön laskevat joet ja purot ovat pohjoispuolelta Kotajärvestä alkava Vaunujoki, Pääjärvestä alkava Rautajoki ja Riippilänjärvestä laskeva Koskenoja sekä eteläpuolelta Ylistenjärvestä lähtevä Pesurinoja, Ekojärvestä laskeva Ekojoki ja Masojärvestä laskeva Kärppälänjoki. Huomattavimpia järviä ovat vesistön pohjoispuolella Pääjärvi ja Riippilänjärvi sekä eteläpuolella Ylistenjärvi, Ekojärvi ja Ylinen Piimäsjärvi. Lisäksi on kymmeniä pienempiä järviä ja lampia. Ekojärvi, jonka pintaa on laskettu 1800-luvun lopulla, on Etelä-Suomen arvokkaimpia lintujärviä ja sen rannalla on lintutorni. Toinen lintutorni sijaitsee Keskistenjärvellä kymmenkunta kilometriä Vammalan keskustasta etelään.
Vammalan eteläosa kuuluu Sammaljoen vesialueeseen. Sammaljoki alkaa kaupungin kaakkoisosassa sijaitsevilta soilta, osittain Vesilahden puolella, ja siihen laskee alueen suurin järvi Houhajärvi. Joki virtaa Sammaljoen ja Illon halki ja laskee Huittisissa Sammunjokena Kokemäenjokeen. Vammalan kaakkoiskulmassa sijaitseva Latvajärvi laskee Punkalaitumenjokeen.
Vammalan itäisimmät järvet Kivijärvi ja Saarijärvi laskevat Vesilahden puolelle Suonojärveen ja sieltä Nokian Sarkolan kautta Kuloveteen.
Vammalan pohjoisosassa sijaitsevan Suodenniemen alueen vesistö laskee Kiikoisten puolelle Kiikoisjärveen ja edelleen Kokemäen Sääksjärveen, Puurijärveen ja lopuksi Kokemäenjokeen.
Nähtävyyksiä
Rautaveden kulttuurimaisema Vammalan sydämessä kuuluu Ympäristöministeriön nimeämiin Suomen kansallismaisemiin. Tähän maisemaan oleellisena osana kuuluu keskiaikainen Tyrvään Pyhän Olavin kirkko Sastamalan Tyrväällä.
Rautaveden etelärannalla, noin kolme kilometriä keskustasta, sijaitsee Vehmaanniemen luonnonsuojelualue, jonka omistaa Maailman luonnon säätiön Suomen osasto. Luonnonsuojelualueiksi rauhoitettuja kohteita ovat myös Karhunsaari Kulovedellä Ellivuoren ja Kutalan välillä sekä Pirunvuori Rautaveden itäpuolella.
Kokemäenjoen vesistön eteläpuolella sijaitsee luoteesta kaakkoon suuntautuva harjujakso, joka alkaa Tyrväänkylän alueelta ja jatkuu Roismalan kautta Houhajärven pohjoispuolitse Sammaljoelle, Rautaniemeen ja edelleen Urjalaan. Harjun maasto on kuitenkin kärsinyt laajasta soran ja hiekan otosta; tosin käytöstä poistettuja hiekkakuoppia on nykyisin metsitetty. Harjun reunamilla, Sammaljoelle ja Halkivahaan kulkevan maantie 2521:n varrella, on melko laajoja soita.
Vammalasta Vesilahteen vievän seututie 301:n varrella, noin 10 kilometrin päässä valtatie 12:lta, on sijainnut neljän kunnan (Tyrvää, Karkku, Tottijärvi ja Vesilahti) yhteinen rajapyykki. Lähellä tätä on sijainnut ns. Velhonkanto, johon liittyy useita kansantarinoita. Seppo Suvannon mukaan itse rajapyykki ei ole Velho eikä Velhonkanto, vaan ''Alho. ''Nimi on luettu vuoden 1479 rajapyykkien luettelosta (kopiosta) väärin.
Liikenneyhteydet
Kokemäenjoen vesistö jakaa kaupungin kahteen puoliskoon. Vammalan sisäisen liikenteen kannalta tärkeimmät yhteydet vesistön yli ovat Vammaskosken silta ja Stormista Karkunkylän ja Kiuralan kautta Karkkuun kulkeva, Rauta- ja Kuloveden väliset vuolteet ylittävä maantie.
Julkiset liikennevälineet
Matka-aika Vammalan ja Tampereen välillä kestää junalla nopeimmillaan 42 minuuttia ja linja-autolla noin tunnin.
Yhteydet junalla Vammalasta Tampere-Pori -radan ulkopuolelle edellyttävät junanvaihtoa Tampereella. Linja-autojen pikavuoroilla Vammalasta pääsee ilman autonvaihtoa Tampereen ja Turun ohella Raumalle, Ikaalisiin ja Seinäjoelle. Helsingin ja Porin yhteyksiin sisältyy autonvaihto Huittisissa.
Junamatka Vammalan ja Helsingin välillä kestää nopeimmillaan 2 tuntia ja 18 minuuttia sekä reitti linja-autolla Huittisten kautta 2 tuntia ja 45 minuuttia. Yhteys linja-autolla Vammalan ja Turun välillä kestää nopeimmillaan tunnin ja 40 minuuttia sekä junayhteys Tampereen kautta noin tunnin kauemmin.
Vammalaa lähimmät lentoasemat sijaitsevat noin 50 kilometrin päässä Pirkkalassa, noin 65 kilometrin etäisyydellä Porissa ja noin 110 kilometrin päässä Turussa.
Maarekisterikylät
Eko, Houhajärvi, Humaloja, Hätilä, Isojärvi, Juti, Järvenpää, Kahimala, Kalliala, Kaltila, Kaltsila, Kaukola, Ketola, Koivula, Komerola, Laukula, Leiniälä, Liuhala, Lousaja, Lummaja, Marttila, Nuupala, Näntölä, Ojansuu, Pohjala, Rautajoki, Roismala, Ruoksamo, Sammaljoki, Soinila, Soukko, Stormi, Tapiola, Tyrväänkylä, Uusikylä, Varila, Vataja, Vehmaa, Vihattula ja Vinkkilä.
Jalkavala, Kiikoistenmaa, Kittilä, Koivuniemi, Kouraniemi, Lahdenperä, Leppälammi, Makkoinen, Pajuniemi, Peräkunta, Pohjakylä, Pyykoski, Sävi, Suodenniemi ja Taipale.
Urheilu
Taekwon-don (ITF-maailmanliitto) Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäin urheilija Ismo Mäkinen on vammalalainen.
Ruokakulttuuri
Vammalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kutunjuusto, Tyrvään kakko ja silakkaleipä.
Poiju
thumb|250px|[[Merileijona lepäämässä merkkivalolla varustetun vesiliikennettä ohjaavan poijun päällä]]
Poiju (ruotsin sanasta boj) on yleisnimi kelluvalle, pääsääntöisesti vettä imemättömästä aineesta kuten metallista tai kestomuovista tehdylle, muodoltaan vaihtelevalle kappaleelle, jossa on vähintään yksi kiinnityspiste.
Poijujen käyttötarkoitus on yhtä kirjava kuin niiden ulkomuoto ja koko; pääsääntöisesti niitä käytetään merkintätarkoituksiin tai vesikulkuneuvojen kiinnittämiseen. Kiinnitykseen käytetyssä poijussa on yleensä läpi kulkeva (muovipoijut) tai kiinteästi runkoon liittyvä (metallipoijut) kiinnitystanko tai -rengas.
Outi Hassi
Outi Hassi syntyi Arvo Hassin ja Eeva Kolkan perheeseen. Hänen puolisonsa on György Szabó. Hassi valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1990. Hän työskenteli Suomen Matkatoimiston oppaana 1990–1993 ja Suomen suurlähetystön kulttuurisihteerinä Budapestissa 1994–1998. Freelance-kääntäjä ja -matkaopas hän on ollut vuodesta 1999. Hassi on suomentanut muun muassa useita Nobel-kirjailija Imre Kertészin teoksia. György Dragománin teoksen Valkoinen kuningas suomennoksesta Hassi sai Mikael Agricola -palkinnon vuonna 2009.
Poiju
Kalanpyydyksiä merkitään joko yhdellä kiinnityspisteellä varustetuin poijuin tai (lain mukaan) sellaisilla, joihin kuuluu läpi kulkeva tanko, jossa on 1–2 nelikulmaista lippua. Joissakin tällaisissa tulee olla myös merkkivalot.
Harrastajakalastajat ja urheilusukeltajat merkitsevät pyydyksiään ja kohteitaan tavallisesti omatekoisilla poijuilla; tällaisina käytetään tavallisimmin 5–10 litran vetoisia tai suurempia jotain nestemäistä ainetta sisältäneitä muovikanistereita, joissa rakenteellisena osana oleva kahva toimii hyvänä kiinnityspisteenä.
Bagoé
Bagoé on Nigerin sivujoen Banin alkujoki Norsunluurannikolla ja Malissa. Sen pituus on 700 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 43 500 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Boundialin eteläpuolelta 600 metrin korkeudesta. Se laskeutuu vuolaana tasangolle, jossa se virtaa hitaasti kohti pohjoista. Bagoé yhtyy Baouléen Dioïlan lähellä muodostaen Banijoen. Sen sivujokia ovat Bafini, Kankelaba ja Banifing.
Bagoén keskimääräinen virtaus Pankouroun mittausasemalla on 170 kuutiometriä sekunnissa. Virtaus on suurimmillaan elokuusta lokakuuhun. Helmikuusta toukokuuhun joki on eräinä vuosina kokonaan kuiva.
Vastaväri
Vastavärit eli komplementtivärit ovat värejä, jotka yhdistettyinä kumoavat toisensa ja tuottavat valkoisen, harmaan tai mustan värin. Vaihtoehtoisesti vastaväreillä voidaan tarkoittaa värejä, jotka sijaitsevat tietyssä värijärjestelmässä kauimmaisina toisistaan. Sijoitettuina vierekkäin ne muodostavat kumpikin toiselleen suurimman mahdollisen vastakohdan.
Eri värijärjestelmät mallintavat eri ominaisuuksia, ja se, mitkä värit käsitetään toistensa vastaväreiksi, riippuu käytetystä värijärjestelmästä.
Perinteinen värimalli
thumb|Komplementtivärit perinteisen RYB-mallin mukaan Perinteisessä 1700-luvulla kehitetyssä väriympyrässä, jota ovat käyttäneet muun muassa Claude Monet ja Vincent van Gogh sekä monet taidemaalarit vielä nykyisinkin, perusväreiksi katsottiin punainen, keltainen ja sininen. Näistä kunkin vasta- eli komplementtiväriksi katsottiin se, joka saadaan kahta muuta yhdistämällä, toisin sanoen punaisen vastaväriksi katsottiin vihreä, keltaisen vastaväriksi violetti (tai Boutet'n väriympyrässä purppura) ja sinisen vastaväriksi oranssi. . Tätä värimallia sanotaan RYB-malliksi (red-yellow-blue). Sen mukaisesti on värioppia pitkään opetettu myös Suomen kouluissa.
Nykyisin tätä mallia pidetään virheellisenä, ja sen vakiintumiseen onkin vaikuttanut, ettei eroa värien additiivisen ja subtraktiivisen yhdistämisen välillä ole ymmärretty. Todellisuudessa tämän mallin mukaiset "vastavärit" eivät kumoa toisiaan, eli ilmiön paljastavassa optisissa sekoituksissa ei suinkaan nähdä harmaata Punaisen ja vihreän värin optisesta sekoittumisesta muodostuvat "punavihreät" värit ovat itse asiassa keltaisia värejä. Myöskään värivalojen sekoituksina ei näistä väripareista synny valkoista, eivätkä niiden jälkikuvat ole toistensa kaltaisia.
Valon väreihin perustuva (additiivinen) malli
RGB-mallissa (red-green-blue), joka keksittiin 1800-luvulla ja jota täydennettiin 1900-luvulla, käytetään punaisen, vihreän ja sinisen valon yhdistelmiä mustaa taustaa vasten. Näin saadaan additiivinen värien yhdistyminen. Täten muodostetaan muun muassa kaikki tietokonenäytöllä ja väritelevisiossa näkyvät värit. RGB-mallissa päävärit ovat punainen, sininen ja vihreä. Niistä kunkin vastaväri on kahden muun päävärin yhdistelmä, toisin sanoen punaisen vastaväri on syaani, vihreän magenta ja sinisen keltainen. Kahden RGB-mallin mukaan toisilleen vastakkaisen värin, esimerkiksi punaisen ja syaaninvärisen valon yhdistäminen, mikäli valo on tarpeeksi kirkasta, antaa tuloksena valkoisen valon, sillä vastavärit yhdistettyinä sisältävät kaikkia spektrin värejä. Jos valo ei ole tarpeeksi kirkasta, tuloksena saadaan harmaata.
Jukka Sipilä
Jukka Ensio Sipilä (12. toukokuuta 1936 Kivijärvi – 7. elokuuta 2004 Helsinki ) oli suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja sekä näyttelijä.
Vastaväri
Väriaineiden sekoittamiseen perustuva (subtraktiivinen) malli
Väriaineiden värillisyys perustuu siihen, että ne absorboivat osan näkyvästä valosta ja heijastavat loput. Jos kahta väriainetta sekoitetaan, tuloksena saatava seos heijastaa vain sen valon, jota kumpikaan ei absorboi. Kaikki värit voidaan saada yhdistämällä eri suhteissa keltaista sekä syaanin ja magentan väristä väriainetta. Uudemmissa maalaustaiteen oppikirjoissa näitä pidetäänkin subtraktiivisina pääväreinä. Kaikkia kolmea yhdistämällä saadaan harmaata tai mustaa. Myös tämän mallin mukaan toistensa vastavärejä ovat punainen ja syaani, vihreä ja magenta sekä sininen ja keltainen.
Jukka Sipilä
Ura
Sipilä opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa ja valmistui Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalta 1965. Opiskeluaikoina hän oli mukana Ylioppilasteatterissa 1958–1960 sekä ohjaajana Tesvisiossa 1960–1964. Valmistuttuaan hän aloitti televisio-ohjaajana Yle TV2:ssa mutta siirtyi jo 1968 TV1:n Televisioteatteriin. Hänen ohjauksistaan muistetaan erityisesti Aliisa (1970), joka on aikalaiskuvaus Helsingistä ja vanhan naisen köyhyydestä. Nimiroolin esitti sairauden jo runtelema Siiri Angerkoski viimeisenä elokuvatyönään. Mittavin ponnistus ohjaajana oli kuitenkin Eino Säisän samannimiseen romaanisarjaan perustuva televisiosarja Kukkivat roudan maat (1981). Ohjauksistaan Sipilä sai kaikkiaan kolme elokuvataiteen valtionpalkintoa. Vuonna 1996 Sipilälle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 1999 valtion journalistipalkinto.
Vastaväri
Väriaineiden sekoittamiseen perustuva (subtraktiivinen) malli
Tähän CMYK-malliin (cyan-magenta-yellow) perustuu myös väripainatus. Syaanin, magentan ja keltaisen ohella käytetään usein myös mustaa väriainetta tummien värien aikaansaamiseen, jolloin kyseessä on neliväripaino.
Jukka Sipilä
Ura
Näyttelijänä Sipilä esiintyi enimmäkseen humoristisissa sivuosissa. Hänellä oli useita rooleja Mikko Niskasen ja Jörn Donnerin elokuvissa sekä Risto Jarvan uran päättäneissä kolmessa komediassa. Sipilän harvoja pääosia on Kiljusen herrasväen isä Matti Kuorttin ohjaamissa elokuvissa Kiljusen herrasväki (1981) ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut (1990). Hukkaputki-satiirisarjan sketseissä Sipilän esittämiä hahmoja katsoi parhaimmillaan yli kolme miljoonaa katsojaa.
Vastaväri
Muita malleja
Joissakin värimalleissa, kuten HSV-mallissa neutraalit värit (valkoinen, harmaa ja musta) sijoitetaan keskiakselille. HSV-mallin mukaisesti määritellyt komplementtivärit sijoitetaan toisiaan vastapäätä vaakasuoralle poikkipinnalle. Esimerkiksi CIE 1931 XYZ -väriavaruudessa "dominoivan aallonpituuden" omaava väri voidaan yhdistää johonkin komplementaariseen aallonpituuteen, jolloin saadaan neutraali väri, harmaa tai valkoinen.
Jukka Sipilä
Ura
Sipilä vieraili ohjaajana myös radioteatterissa ja näyttämöillä. Taiteellisen uransa lisäksi Sipilä myös opetti muun muassa Teatterikorkeakoulussa.
Vastaväri
Vastaväreihin liittyviä ilmiöitä
Vastavärit voivat saada aikaan erikoisia optisia ilmiöitä. Esineen varjo näyttää usein sisältävän jonkin verran esineen värin vastaväriä. Esimerkiksi punaisen omenan varjo näyttää heikosti sinivihertävältä. Tämän vuoksi taidemaalarit, jotka haluavat saada maalauksiinsa terävämpiä ja realistisempia varjoja, maalaavat usein varjopaikat esineen värin vastavärillä.
Jukka Sipilä
Ura
Sipilä kuoli 68-vuotiaana Helsingissä vaikean sairauden uuvuttamana. Sipilän tuhkat on siroteltu Hietaniemen hautausmaan uurnalehdon muistolehtoon.
Vastaväri
Vastaväreihin liittyviä ilmiöitä
Rajakontrasteissa vastavärit korostavat toisiaan. Värikontrasti-ilmiöissä käänteisvärit muokkaavat näkökuvaamme: toisiinsa rajautuvat värialueet korostavat viereistä väriä omalla käänteisvärillään.
Ilmiössä näkökohteen yksityiskohdat piirtyvät irti taustastaan, jolloin näkökuvan sisältö selkiytyy ja ympäristön ominaisuudet paljastuvat merkittävästi:
Jos vastavärejä sijoitetaan tarpeeksi pieninä pilkkuina vierekkäin, tuloksena saatava pinta näyttää tarpeeksi kaukaa katsottuna harmaalta.
Jälkikuva
Jos katsotaan tiukasti tarpeeksi kauan, noin 30 sekunnista yhteen minuuttiin, yhtä väriä, esimerkiksi punaista, ja sen jälkeen katse käännetän valkoiselle pinnalle, saadaan näkyviin jälkikuva, joka on väriltään alkuperäisen värin vastaväri, tässä tapauksessa syaani (sinivihreä). Tämä on yksi havaintopsykologian tutkimista jälkivaikutuksista, jotka yleensä selitetään näköjärjestelmän tiettyjen osien väsymisellä.
Jälkikuvat ovat näköjärjestelmämme tuottamia näköhavaintoja (suksessiivikontrasti), jotka ovat ärsykekuvaansa nähden käänteisvärisiä. Ne syntyvät kohteesta tulevaan valoon adaptoitumisen eli mukautumisen jälkitilan seurauksena. Näköjärjestelmä pyrkii aina valoärsykkeen jälkeen välittömästi palautumaan tasapainotilaan - 'nollatilaan'. Tästä seuraa, että näemme jonkin aikaa värillisen jälkikuvan, joka on vuorostaan valoärsykkeelle adaptoitumattomien näkösolujen yhteistyön seuraus. Jälkikuvan väreistä siis puuttuvat ärsykekuvan valoihin 'väsyneiden' näkösolujen aktiivisuuden osuus. Kuten oheisissa havainnekuvissa nähtävät käänteisvärit osoittavat, kyse on värinäön normaalista toimintatavasta.
Edellä mainitussa tapauksessa verkkokalvon punaista valoa vastaanottavat fotoreseptorit rasittuvat niin, että niiden kyky lähettää informaatiota aivoihin heikkenee. Kun sen jälkeen nähdään valkoista valoa, sen punainen komponentti ei välity yhtä tehokkaasti kuin muut aallonpituudet (värit), ja seurauksena on illuusio siitä, että nähtäisiin punaisen komplementtiväri, sillä kuvaa häiritsee nyt yhden värin, tässä tapauksessa punaisen puute. Kun reseptorit saavat levätä tietyn ajan, illuusio häviää. Katsottaessa valkoista valoa silmään tulee edelleen sinisen ja vihreän ohella myös punaista valoa, mutta koska jälkimmäisten reseptorit eivät ole yhtä väsyneitä, silmä päätyy tiettyyn tasapainotilaan.
Matej Paulovič
Matej Paulovič (s. 13. tammikuuta 1995 Topoľčany, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Paulovič laukoo oikealta.
Vastaväri
Väriteoriat
Värien vaikutus toisiinsa tunnettiin jo antiikin aikana. Tutkielmassaan Väreistä Aristoteles totesi, että kun valo osuu toiseen väriin, tämän uuden yhdistelmän vuoksi se saa toisen sävyn tai värin. Tuomas Akvinolainen kirjoitti, että purppura näyttää valkoisen vieressä erilaiselta kuin mustan vieressä, ja että kulta näyttää kirkkaammin kiiltävältä sinisellä kuin valkoisella taustalla. Italialainen renessanssiajan arkkitehti ja kirjoittaja Leon Battista Alberti havaitsi, että joidenkin värien kuten punaisen ja vihreän sekä punaisen ja sinisen välillä vallitsee sopusointu, josta hän käytti latinankielistä nimeä coniguatio tai italiankielistä nimeä amicizia. Leonardo da Vinci totesi, että hienoin sopusointu vallitsee niiden välien välillä, jotka ovat tarkoin toistensa vastakohtia, mutta ennen 1700-lukua kukaan ei esittänyt asialle vakuuttavaa tieteellistä selitystä.
Matej Paulovič
Seuraura
Paulovič on HC Topoľčanyn kasvatti. Hän voitti kaudella 2010–2011 seuran B-nuorten sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 33+29=62, joilla Paulovič jakoi koko Slovakian B-nuorten sarjan pistepörssin neljännen sijan HC Košicen Denis Markusin ja HK Popradin Andreas Strauchin kanssa. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden HK Nitran A-nuoriin. Kesällä 2011 Paulovičin varasi sekä Muskegon Lumberjacks 76. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa että Vaughan Stars 28. pelaajana GMHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 kuitenkin Ruotsiin ja Färjestad BK:n junioreihin. Paulovič voitti J18 Allsvenskanissa joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +8.
KHL:n slovakialainen laajennusjoukkue HC Slovan Bratislava varasi Paulovičin 133. pelaajana kesällä 2012. Kauden 2012–2013 päätteeksi hän voitti Färjestadissa J20 SuperElitin pronssia. Dallas Stars varasi Paulovičin viidennellä kierroksella 149. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Peterborough Petes koko CHL:n varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana. Paulovič siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014, mutta joulukuussa 2013 hän vaihtoi kuitenkin Paulovičin kaksi vuotta aiemmin varanneen Muskegon Lumberjacksin USHL-joukkueeseen.
Vastaväri
Väriteoriat
Seuraavina vuosikymmeninä tutkijat tarkensivat Newtonin väriympyrää, jossa lopulta oli 12 väriä: kolme perusväriä (keltainen, sininen ja punainen), kolme sekundaarista väriä (vihreä, violetti ja oranssi), jotka saatiin yhdistämällä perusvärit, sekä kuusi lisäväriä, jotka saatiin yhdistämällä perus- ja sekundaariset värit.
Matej Paulovič
Seuraura
Kaudella 2014–2015 Paulovič oli tehoilla 17+33=50 Lumberjacksin toiseksi paras pistemies Griffen Molinon jälkeen. Hän eteni joukkueen kanssa aina Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Sioux Falls Stampede otteluvoitoin 3–0. Kaudella 2015–2016 Paulovič oli Lumberjacksin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 20+33=53 ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +10.
Vastaväri
Väriteoriat
Vuonna 1793 amerikkalaissyntyinen brittiläinen tiedemies Benjamin Thompson, Rumfordin kreivi (1753–1814) otti käyttöön termin komplementtivärit. Majatalossa Firenzesä hän teki kokeen kynttilöillä ja varjoilla ja havaitsi, että värillisen valon ja sillä muodostuvan varjon värit olivat täydellisesti vastakkaisia. Hän kirjoitti, että poikkeuksetta jokaisella värillä, olipa sen sävy tai tummuusaste mikä tahansa ja olipa se muodostunut mikä tahansa, oli komplementtivärinsä, jonka kanssa se oli täydellisessä sopusoinnussa ja jota voitiin pitää sen kumppanina. Hän myös selitti löydöstään olevan käytännöllistäkin hyötyä. Tällaisten helposti suoritettavien kokeiden avulla nimittäin naiset saattoivat valita nauhat pukuihinsa ja huoneiden sisustajat järjestää värit täydellisimpään sopusointuun keskenään. Näiden periaatteiden tuntemuksen hyödyt taidemaalareille olivat Thompsonin mukaan liiankin ilmeisiä tarkemmin selostettaviksi.
Matej Paulovič
Seuraura
Paulovič palasi kaudeksi 2016–2017 kotimaahansa ja siirtyi Extraligan nousijajoukkue HC Nové Zámkyyn. Hänen tulokaskautensa toi 56 runkosarjaottelussa tehot 12+12=24 ja viidessä playoff-ottelussa kolme maalia. Paulovič oli runkosarjassa joukkueen toiseksi paras maalintekijä Ossi Saarisen jälkeen sekä jakoi sisäisen tehotilaston voiton Saarisen ja Marek Drtinan kanssa lukemalla +12. Pudotuspeleissä hän oli Nové Zámkyn paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Michal Hudecin ja Štěpán Novotnýn kanssa. Kaudeksi 2017–2018 Paulovič siirtyi jatkamaan Extraliga-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella HK Nitraan.
Vastaväri
Väriteoriat
1800-luvun alussa tiedemiehet ja filosofit kaikkialla Euroopassa alkoivat tutkia värien luonnetta ja vuorovaikutusta. Saksalainen runoilija Johann Wolfgang von Goethe esitti vuonna 1810 oman teoriansa, jonka mukaan kaksi perusväriä olivat ne, joiden välinen vastakohtaisuus oli suurin, nimittäin keltainen ja sininen, jotka esittivät valoa ja pimeää. Hänen mukaansa keltainen oli pimeän himmentämää valoa, sininen valon heikentämää pimeyttä. Sinisen ja keltaisen vastakkaisuudesta syntyi "steigerung" -prosessilla ("nousemisella") kolmas väri, punainen. Goethe myös esitti useita komplementtivärien pareja, jotka "vaativat" toisiaan. Goethen mukaan keltainen "vaatii" violettia, oranssi sinistä, purppura vihreää ja päinvastoin. Goethen ideat olivat hyvin omaperäisin ja usein ristiriidassa tieteellisten tutkimustulosten kanssa, mutta ne tulivat hyvin suosituiksi ja vaikuttivat moniin huomattaviin taiteilijoihin kuten William Turneriin.
Matej Paulovič
Maajoukkueura
Paulovič edusti Slovakiaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Yhteensä hän on pelannut 13 A-maaottelua tehopistein 1+1=2. Paulovič pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Paulovič pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti kultaa ja oli nostamassa Slovakiaa seuraavaksi vuodeksi pääsarjatasolle.
Vastaväri
Väriteoriat
Samoihin aikoihin kuin Goethe julkaisu teoriansa, brittiläinen myös egyptologina tunnettu fyysikko Thomas Young (1773–1829) osoitti kokeellisesti, ettei valkoisen valon tuottamiseen välttämättä tarvittu kaikkia spektrin värejä, vaan se voitiin saada aikaan käyttämällä vain kolmea väriä: oranssinpunaista, vihreää ja sinistä. Tähän havaintoon perustuu värien additiivinen yhdistäminen ja RGB-värimalli. Hän osoitti, että magentaa saadaan yhdistämällä sinistä ja punaista valoa, keltaista yhdistämällä punaista ja vihreää valoa sekä syaania eli sinivihreää yhdistämällä vihreää ja sinistä valoa. Tähän löytöön perustuu myös tapa, jolla värit nykyisin saadaan aikaan tietokoneiden näytöillä ja väritelevisioissa. Young esitti myös ensimmäisenä, että silmän verkkokalvossa on hermosyitä, jotka ovat herkkiä kolmelle eri värille. Tämä ennakoi nykyistä käsitystä värinäöstä, sillä myöhemmin on todettu, että silmässä todella on kolmenlaisia värireseptoreja, jotka ovat herkkiä valon eri aallonpituusväleille.
Special Olympics
thumb|Naisten [[painonnostoa Special Olympics -kisoissa Irlannin Dublinissa kesällä 2003.]] Special Olympics on kehitysvammaisten liikunta- ja urheilujärjestö. Järjestön toiminnassa on mukana 2,25 miljoonaa ihmistä yli 160 maasta. Tunnetuin Special Olympics -tapahtuma on maailmankisat, jotka järjestetään kahden vuoden välein niin, että kesä- ja talvimaailmankisat vuorottelevat. Vuonna 1988 Special Olympics sai tunnustuksen Kansainväliseltä olympiakomitealta. Special Olympics -kilpailuja on järjestetty eniten Yhdysvalloissa. Opetusministeri Betsy DeVos pyrki 2010-luvun lopulla lopettamaan järjestön valtionavun, mutta perääntyi suunnitelmasta presidentti Trumpin vastustettua sitä.
Matej Paulovič
Maajoukkueura
Paulovič pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2011 ja 2012. Hän edusti myös Slovakian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011.
Special Olympics
Special Olympics -toiminta on tarkoitettu kehitysvammaisille, erotuksena KOK:n alaisuudessa järjestettävistä paralympialaisista, joissa kilpailevat pääasiassa liikuntavammaiset.
Toisin kuin paralympialaiset, jotka on tarkoitettu oman lajinsa huipuille, on Special Olympics tarkoitettu laajemmalle harrastajaryhmälle. Tämän takia Special Olympicseissä kilpailijat on luokiteltu paitsi iän ja sukupuolen mukaan, myös taitotasonsa mukaan. Tästä syystä normaalia paljon suurempi osa osallistujista pääsee mitaleille.
Vuoden 2022 talvikisat Kazanissa Venäjällä peruttiin sodan vuoksi. Vuoden 2023 kesäkisoihin Berliiniin Venäjä ja Valko-Venäjä eivät lähettäneet joukkueitaan.
Vastaväri
Väriteoriat
Samoihin aikoihin kun Young keksi additiivisen värien yhdistämisen, toinen brittiläinen tiedemies, David Brewster (1781–1868), kaleidoskoopin keksijä, esitti kilpailevan teorian, että kolme todellista perusväriä olisivat punainen, keltainen ja sininen ja että todelliset komplementtiväriparit olisivat punainen ja vihreä, sininen ja oranssi sekä keltainen ja violetti. Saksalainen Hermann von Helmholtz (1821–1894) ratkaisi myöhemmin kiistan osoittamalla, että eriväristen valojen yhdistäminen (additiiviset värit) noudatti eri sääntöjä kuin väriaineiden yhdistäminen (subtraktiiviset värit) ja että niissä sen vuoksi oli eri perusvärit.
Muut tiedemiehet tutkivat tarkemmin vastavärien käyttöä. Vuonna 1828 ranskalainen kemisti Eugene Chevreul tutki sitä, miten gobeliinien valmistajat olivat tehneet värit kirkkaammiksi ja osoitti tieteellisesti, että komplementtivärien järjestys on ylivertainen kaikkiin muihin vastakohtien välisiin sopusointuihin verrattuna. Vuonna 1839 julkaismassaan teoksessa De la loi du contraste simultané des couleurs et de l'assortiment des objets colorés hän osoitti, miten komplementtivärejä voitiin käyttää mihin tahansa, tekstiileistä puutarhoihin. Teosta luettiin laajalti Saksassa, Ranskassa ja Englannissa ja se teki komplementtiväreistä yleisesti tunnetun käsitteen. Komplementtivärien käyttöä kuvailivat edelleen ranskalainen taidearvostelija Charles Blanc teoksessaan Grammaire des arts et du dessin (1867) ja myöhemmin amerikkalainen väriteoreetikko Ogden Rood teoksessaan Modern Chromatics (1879). Taidemaalarit kuten Georges Seurat ja Vincent van Gogh lukivat näitä teoksia hyvin innostuneesti ja sovelsivat niiden oppeja käytäntöön maalauksissaan.
Taiteessa
Vuonna 1872 Claude Monet maalasi taulun Impressio, auringonnousu. Siinä näkyy pieni oranssi aurinko ja jonkin verran pilvistä ja vedestä heijastunutta valoa keskellä sumeaa sinistä maisemaa. Tästä maalauksesta, jossa komplementtiväreiksi (RYB-teorian mukaan) katsottuja oranssia ja sinistä käytettiin erityisen näyttävällä tavalla, sai nimensä uusi taiteellinen tyylisuunta, impressionismi. Monet tunsi hyvin komplementtivärejä koskevat tieteelliset teoriat ja sovelsi niitä innokkaasti. Vuonna 1888 hän kirjoitti: "Väri saa vaikutuksensa pikemminkin vastakohdista kuin omista ominaisuuksistaan... perusvärit näyttävät kirkkaammilta, kun ne ovat kontrastissa komplementtiväriensä kanssa."
Oranssista ja sinisestä tuli tärkeä yhdistelmä kaikille impressionistisille maalareille. He kaikki olivat lukeneet tuoreimpia väriopillisia kirjoja ja tiesivät, että oranssi sijoitettuna sinisen viereen sai molemmat värit näyttämään paljon kirkaammilta. Auguste Renoir maalasi laivoja, joissa oli krominoranssisia raitoja. Paul Cézanne käytti keltaiseta, sinisestä ja okrasta yhdistämällä saamaansa oranssia väriä sinistä taustaa vasten.
Vincent van Gogh tuli erityisen tunnetuksi tästä tekniikasta. Hän valmisti omat oranssit maalinsa sekoittamalla keltaista, okraa ja punaista ja sijoitti tätä väriä maalauksissaan sienanpunaisten ja pullonvihreän viereen sinisen ja violetin taivaan alle. Hän maalasi myös oranssisen kuun ja tähtiä koboltinsiniselle taivaalle. Veljelleen Theolle hän kirjoitti etsivänsä sinisen ja oranssin, punaisen ja vihreän sekä keltaisen ja violetin vastakkaisuuksia sekä murrettuja ja neutraaleja värejä saattaakseen äärimmäisyydet sopusointuun yrittäen tehdä väreistä voimakkaita, ei harmaan eri sävyjä.
Kuvaillessaan veljelleen Theolle maalaustaan Yökahvila van Gogh kirjoitti: Yritin kuvailla punaisella ja vihreällä kauheita inhimillisiä kärsimyksiä. Aula on verenpunainen ja vaaleankeltainen, ja sen keskellä on vihreä biljardipöytä ja neljä sitruunankeltaista lamppua, joiden säteet ovat oransseja ja vihreitä. Kaikkialla on mitä erilaisimpien punaisten ja vihreiden taistelu ja vastakkaisuus.
Käytännön sovelluksia
Komplementtiväreillä on tärkeä merkitys esteettisesti miellyttävässä taiteessa ja graafisessa suunnittelussa. Toisistaan mahdollisimman selvästi erottuvia värejä käytetään myös logoissa ja mainoksissa. Vierekkäin sijoitettuina komplementtivärit saavat toisensa näyttämään kirkkaammilta.
Punaisia ja syaaninvärisiä laseja käytetään Anaglyph 3D -järjestelmässä kolmiulotteisten kuvien aikaansaamiseksi tietokoneiden näytöille.
Velkua
Velkua, aiemmin Palva on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa Länsi-Suomen läänissä.
Motorola 68030
thumb|right|250px|Motorola 68030 -suoritin Motorola 68030 on Motorola 68000 -sarjaan kuuluva 32-bittinen mikroprosessori. 68030 oli Motorola 68020:n seuraaja ja sitä itseään seurasi Motorola 68040. Suorittimeen viitataan myös yleisesti nimityksellä 030.
Velkua
Väestöstä 99,60 prosenttia puhui vuonna 2002 äidinkielenään suomea ja 0,40 prosenttia ruotsia. Vakituisten asukkaiden lisäksi kunnan alueella oli noin 1 700 kesäasukasta.
Motorola 68030
68030 sisälsi 256 tavun välimuistin datalle. Käskyvälimuistin hakunopeutta on parannettu aiemmasta. 68030 sisältää integroituna muokatun version 68851 muistinhallintayksiköstä (MMU). Dataväylä on dynaaminen ja voi toimia 8-, 16- ja 32-bitin leveyksillä. Data- ja osoiteväylä voivat toimia synkronisessa moodissa (joka on hitaampaa) tai suoritin voi käyttää asynkronista moodia.
Velkua
Velkua, Merimasku ja Rymättylä päättivät liittyä osaksi Naantalia vuoden 2009 alussa. Kaupungin nimi säilyi ennallaan, ja asukasluvuksi tuli vajaat 20 000. Evankelisluterilainen Velkuan seurakunta oli liitetty Naantalin seurakuntaan jo vuonna 2005. Velkuan kirkko on peräisin vuodelta 1793.
Motorola 68030
68030:ta käytettiin useissa Applen Macintosh II -malleissa, Amiga-tietokoneissa, Atari Falconissa, Sony NEWS-työasemissa, NeXT Computer-tietokoneissa ja Sharp X68030 -tietokoneissa.
Velkua
Ennen lakkauttamistaan Velkuan naapurikunnat olivat Askainen, Iniö, Kustavi, Merimasku, Korppoo, Rymättylä ja Taivassalo.
Motorola 68030
Suoritinta käytettiin useissa Unix-työasemissa:
Velkua
Velkuan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1968.
Motorola 68030
68EC030
Motorola 68EC030 oli edullisempi versio, josta puuttui sisäänrakennettu muistinhallintayksikkö (MMU).
Velkua
Maantiede
Velkua sijaitsee kokonaan Turun saaristossa. Sen pääsaari on Palva, johon on lossiyhteys Livonsaaresta, jonka eteläkärki Teersalo kuului Velkuaan. Palvasta on lossiyhteys edelleen Velkuanmaalle. Muita merkittäviä saaria ovat Lailuoto, Talosmeri ja Salavainen Palvan eteläpuolella.
thumb|left|Tyypillistä velkualaista maisemaa: [[Palva (Velkua)|Palvan saarelle johtava lossi.]] Lisäksi vakituista asutusta on Munninmaalla ja Kettumaalla.
Kylät
Haukka, Kalsor, Kettumaa, Krööpilä, Palva, Pohjakylä, Salavainen, Teersalo, Tiurla.
Kulttuuri ja ruoka
Kalle Isokallion romaani Vapaa Velkua vuodelta 1997 sijoittuu Velkualle.