cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
KS Kamza
Klubi Sportiv Kamza on jalkapalloseura Kamëzin kaupungista Tiranan maakunnasta Albaniasta. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Albanian korkeimmalla sarjatasolla Kategoria superioressa. Kamza on perustettu vuonna 1947. Kotiottelunsa se pelaa Stadiumi Kamzalla.
Christopher Morahan
thumb|Christopher Morahan Christopher Morahan (9. heinäkuuta 1929 – 7. huhtikuuta 2017 ) oli brittiläinen teatteri-, televisio- ja elokuvaohjaaja.
Morahanin elokuvien joukossa on Miten niin myöhässä (Clockwise, 1986). Ohjaaja on monipuolisen uransa aikana lisäksi tehnyt laajaa työtä muun muassa BBC:llä ja Kansallisteatterissa. Hän on voittanut kaksi Baftaa ja Emmy-palkinnon.
Morahanin puoliso on näyttelijä Anna Carteret, jonka kanssa hänellä on näyttelijätytär Hattie Morahan.
Texas Instruments
Texas Instruments (yleisesti TI) on yhdysvaltalainen puolijohdevalmistajayritys. Yritys on keskittynyt kehittämään ja kaupallistamaan puolijohde- ja tietokonetekniikkaa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Teksasin Dallasissa.
Historia
Yhtiö sai alkunsa vuonna 1924 rahoittajansa Amerada Petroleumin tytäryhtiönä ja sen alkuperäinen nimi oli Geophysical Research Corporation (GRC). Käytännössä yhtiön perustajat olivat Clarence Karcher ja Eugene McDermott.
Vuonna 1958 Jack Kilby esitteli mikropiiriä, jossa samalle sirulle oli integroitu vastus ja transistori. Sirulla esiteltiin pienentämisen konseptia oskilloskoopin avulla.
TI voitti Commodoren taskulaskimien markkinoilla ja myöhemmin hävisi Commodorelle kotitietokoneiden markkinoilla vuoden 1983 hintasodassa.
Vuonna 2011 TI osti National Semiconductor -yhtiön.
right|130px|thumb|Texas Instrumentsin valmistama TI-86-laskin
Tuotteita
74181 oli 4-bittinen ALU yhdellä mikropiirillä, joka oli käytössä useissa minitietokoneissa. 74181 on varhaisin ja tunnetuin yhdelle mikropiirille toteutettu ALU.
TMS 1000 oli Intel 4004 kanssa lähes samaan aikaan ensimmäisiä mikroprosessoreja.
Advanced Scientific Computer (ASC) oli TI:n valmistama supertietokone vuosina 1966–1973, joka käytti vektorisuorittimia.
TI-960, TI-980 ja TI-990 olivat TI:n valmistamia minitietokoneita.
TI-99/4A oli yksi varhaisista kotitietokoneista. TI-99/4 oli ensimmäinen 16-bittinen kotitietokone.
Erityisesti TI on erikoistunut digitaalisten signaaliprosessoreiden valmistamiseen, ja TI:n C5X-sarjan suorittimet lienevät maailman eniten käytettyjä digitaalisia signaaliprosessoreita.
Muita tunnettuja tuotteita Texas Instrumentsilta ovat TI-8x-sarjan graafiset laskimet kuten TI-86, OMAP-piirit sekä TMS320 DSP-sarja.
DLP-videoprojektio on TI:n tuote.
Olli (pakinoitsija)
Väinö Albert Nuorteva (vuoteen 1919 Nyberg; 12. joulukuuta 1889 Mäntsälä – 4. helmikuuta 1967 Helsinki) oli nimimerkillä Olli tunnettu suomalainen pakinoitsija, toimittaja ja kirjailija. Nuorteva aloitti pakinoinnin Ylioppilaslehdessä 1914 ja toimi Uuden Suomen toimittajana ja pakinoitsijana 1922–1964. Hän on tunnetuimpia suomalaisia pakinoitsijoita ja yli 10 000 pakinallaan myös kaikkien aikojen tuotteliain.
Ura
Väinö Nuorteva syntyi 1889 Mäntsälässä apteekkari Karl Emil Nybergin pojaksi. Isä kuoli, kun poika oli 14-vuotias, ja perhe muutti Helsinkiin. Nuorteva valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta 1914 pääaineenaan kansatiede. Valmistuttuaan hän työskenteli Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina ja suunnitteli väitöskirjaa kansanrunoudessa käytetystä huumorista. Pakinoitsijanuran käynnistyttyä hän kuitenkin hylkäsi akateemiset suunnitelmansa.
Nuorteva kirjoitti ensimmäiset pakinansa nimimerkillä Olli Ylioppilaslehteen 1914. Hän toimi lehden vakituisena pakinoitsijana vuoteen 1917, jolloin hän siirtyi Uusi Päivä -lehteen ja sittemmin Iltalehteen. 1922 Nuortevasta tuli Uuden Suomen pakinoitsija, ja hän pysyi lehden palveluksessa 42 vuotta. Ollin pakinoita kuvittivat Toivo Vikstedt, Germund Paaer ja Erkki Koponen.
Ensimmäinen pakinakokoelma Mustapartainen mies herättää pahennusta julkaistiin 1921. Kaikkiaan kokoelmia painettiin yli kaksikymmentä, viimeisenä Pilkillä pilkkaillen vuonna 1965. Sota-aikana hän kirjoitti propagandistisia venäläispakinoita ja julkaisi ne kokoelmassa Vot, Iivana eli 49 juttua neuvostoryssistä (1942), joka kiellettiin sodan jälkeen. Eläkkeelle jäätyään Nuorteva valikoi tuotannostaan parhaat pakinansa ja julkaisi ne kaksiosaisessa kokoomateoksessa Valitut tekoset (1964). Vuonna 1965 hän luki eräitä pakinoitaan äänilevylle, joka ilmestyi Otavan kirjallisten äänilevyjen sarjassa. Hänen kuolemansa jälkeen kokoelmia on tehty useampia.
Väinö Nuorteva jäi eläkkeelle pakinoitsijan työstä 75-vuotiaana vuonna 1964 ja sai professorin arvonimen. Hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Väinö Nuortevan pojista tuli Helsingin yliopiston professoreita: Pekka Nuorteva oli ympäristönsuojelun ja Matti Nuorteva maatalous- ja metsäeläintieteen professori.
Kirjallinen tyyli
Ollin novellimaisten pakinoiden erikoispiirre on se, ettei hän koskaan maininnut todellisia henkilöitä tai puuttunut päivänkohtaisiin tapahtumiin. Hän käytti päähenkilöinään kuvitteellisia hahmoja ja vitsaili laajempien teemojen, kuten byrokratian, suomen kielen tai pikkuporvarillisen elämäntavan kustannuksella.
Yksi Ollin huumorin kulmakivistä on valtiollisen byrokratian kustannuksella pilaileminen. Ollin tunnetuin hahmo on Mustapartainen mies, joka seikkailee valtion virastojen sokkeloissa ja hämmästelee byrokratian koukeroita. Yksi byrokratiahuumorin muoto oli myös parodiset kaavakkeet, kuten ”Selvitys luonnollisen henkilön nauttimasta seinäpaperiedusta”, joka on täytettävä, jos haluaa tapetoida huoneensa uudelleen, ja jossa tiedustellaan muun muassa vanhan tapetin pinta-alaa ja tilavuutta sekä siinä olevien tahrojen määrää ja laatua.
Toinen Ollin perusaiheista oli suomen kieli. Hän otti pakinoissaan kantaa kielikiistoihin ja vastusti sekä vierassanojen käyttöä että liioiteltua oikeakielisyyttä. ”Mustapartainen mies” -pakinat sisälsivät taiturimaista kielellä leikittelyä ja absurdeja kielikuvia sekä tahallista kieliopin rikkomista. Kielellisen leikittelyn areenalla olivat myös Eturientolan erikoisuuskirjeenvaihturin reportaasit, joissa pilkataan kielellistä hienostelua. Erikoisuuskirjeenvaihturi kirjoittaa mutkikasta ja liioitellun hienostunutta tekstiä, joka lipsuu paikoin lähes käsittämättömäksi. Samaan sarjaan kuuluvia hahmoja ovat myös huonoa lyriikkaa kirjoittava runoilija Otso Kirjosiipi (”Joutsen kaartaa lumikaulaa / auton alla kumi laulaa”) sekä yksityisajattelija Manasse Olotilanne, jonka alaa ovat parodiset mietelauseet ja aforismit. Ollin kielipeleistä ovat jääneet elämään muun muassa sana uutisoida (alkuaan uudisoida) sekä lauserakenne ”mitä olette mieltä” (pitää olla ”mitä mieltä olette”), jotka kumpikin oli alkuaan tarkoitettu parodioiksi.
Kolmas Ollin pakinoiden perustyyppi ovat ”Ystäväni ja huonetoverini Kalle Niemeläinen” -pakinat. Niiden päähenkilöt ovat kaksi huonetovereina asuvaa poikamiestä, joista toinen on pakinoitsijan omakuva ja toinen hänen ystävänsä Kalle Niemeläinen, ja niissä kuvataan tämän epäkäytännöllisen kaksikon arkipäiväisiä puuhia. Samoissa pakinoissa esiintyy myös kamreeri Jakari, töölöläinen virkamies ja perheenisä, jonka kautta naureskellaan pikkuporvarilliselle elämäntyylille. Näiden tarinoiden kieli on niukempaa ja hillitympää kuin ”Mustapartainen mies” tai ”Eturientolan erikoisuuskirjeenvaihturi” -pakinoissa.
Pakinat usein huipentuvat lopussa. Ollille ominainen liioittelu näkyy pakinasta ”Halvempaa”, jossa kauppias ei suostu ottamaan takaisin mustapartaisen miehen tyhjiä pulloja:
Myöhemmät kirjallisuudentutkijat ovat kiinnittäneet huomiota Ollin arvokonservatiiviseen maailmankuvaan. Hänen pakinoissaan suurin uhka tavalliselle ihmiselle on valtio ja sen byrokratia, ja hän kirjoittaa irvokkaita kuvauksia siitä, mitä tapahtuisi, jos tavaratalot tai apteekit muuttuisivat valtion virastoiksi. Eräässä Ollin pakinassa joulu on mennä pieleen, koska Joulupukki on liittynyt ammattiyhdistykseen eikä suostu tekemään töitä liiton määräysten vastaisesti. Myös hänen keskiluokkaa ivailevat pakinansa ovat pohjimmiltaan hyväntahtoisia, eikä hän kyseenalaista perittyjä arvoja tai käsityksiä.
Olli-palkinto
Suomalainen Sanomalehtimiesliitto jakaa Nuortevan pakinoitsijanimimerkin mukaan nimettyjä Olli-palkintoja merkittävästä journalistisesta työstä.
KS Kastrioti
Klubi Sportiv Kastrioti Krujë on jalkapalloseura Krujën kaupungista Durrësin maakunnasta Albaniasta. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Albanian korkeimmalla sarjatasolla Kategoria superioressa. Kastrioti on perustettu vuonna 1926. Se pelaa kotiottelunsa Stadiumi Kastriotilla.
Lastenkoti
thumb|Pankowin lastenkoti Berliinissä. Lastenkoti (joskus myös koulukoti tai orpokoti) on valtion, kunnan tai yksityisen tahon omistama koti, jossa asuu huostaan otettuja tai avohuollon tukitoimenpiteenä sinne sijoitettuja lapsia.
THL:n Lastensuojelun käsikirjan mukaan lastenkodeissa arjesta pyritään luomaan mahdollisimman kodinomaista, turvallista ja kuntouttavaa. Säännöllisen päivärytmin avulla tuotaisiin lasten elämään ennustettavuutta. Normaalia arkea luonnehditaan jo itsessään kuntouttavaksi.
Lastenkoti- ja muita lastensuojelupalveluiden hankkiminen yksityisiltä palveluntuottajilta on huomattavasti lisääntynyt 2010-luvun kuluessa. Ylen selvityksessä vuonna 2019 todettiin, että joka kymmenennessä lastensuojelulaitoksessa on havaittu vakavia puutteita, jotka ovat liittyneet lastensuojelulain rikkomiseen, lapsen ihmis- ja perusoikeuksien loukkaamiseen ja dokumentointiin.
Suomen lastenkotien historia
Sisällissodan jälkeen Suomessa oli yli 20 000 orpoa tai muuten avun tarpeessa olevaa lasta, joilla ei ollut huoltajaa. 1920-luvun alussa Suomessa kiinnitettiin erityistä huomiota näiden lasten asemaan. Julkisten palveluiden rinnalla sotaorpoja tukemaan perustettiin yksityisiä yhdistyksiä.
Saw (elokuvasarja)
Saw on kauhuelokuvasarja, jonka ovat luoneet elokuvaohjaajat James Wan ja Leigh Whannell.
Videopelit
Elokuviin perustuvia selviytymiskauhupelejä ovat Konamin julkaisemat Saw (2009) ja Saw II: Flesh & Blood (2010).
L. T. Hobhouse
Elämä ja ura
Hobhousen vanhemmat olivat pastori Reginald Hobhouse ja Caroline Trelawny. Hänen siskonsa oli tunnettu kansalaisaktivisti Emily Hobhouse. Hobhouse opiskeli arvostetuissa yksityiskouluissa Marlborough Collegessa ja Oxfordin Corpus Christi Collegessa sekä Oxfordin yliopistossa. Valmistuttuaan hän oli vuosina 1887–1897 filosofian opettajana Merton Collegessa ja Corpus Christissä. Hänen ensimmäinen mainittava julkaisunsa oli vuonna 1893 ilmestynyt The Labour Movement, jossa hän puolusti ammattiyhdistystoimintaa. Vuosina 1897–1901 Hobhouse työskenteli liberaalin sanomalehden Manchester Guardianin toimittajana ja pyrki lähentämään liberaalipuoluetta uuteen työväenliikkeeseen. Muutettuaan vuonna 1902 Lontooseen hän toimi ammattijärjestö Free Trade Unionin sihteerinä 1903–1905 ja liberaalipuolueen lehden Tribunen politiikan toimittajana 1906–1907. Vuodesta 1907 kuolemaansa asti Hobhouse oli Lontoon yliopiston ensimmäisenä sosiologian professorina.
Uransa myöhemmässä vaiheessa Hobhouse keskittyi yhä enemmän sosiologiaan, jonka kehittymiseen erilliseksi akateemiseksi tieteenalaksi hän osaltaan vaikutti. Hän oli Sociological Review -lehden ensimmäinen päätoimittaja. Hän käsitteli teoksissaan myös teoreettista filosofiaa ja psykologiaa.
Hobhousen liberalismi
Hobhouse halusi yhdistää liberaalin ihanteen yksilön vapaudesta kollektivistisin keinoin turvattavaan yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen. Hän piti klassisen liberalismin suosimaa laissez-faire-oppia virheellisenä ja vanhentuneena mutta torjui myös fabianistisen sosialismin, joka hänen mukaansa olisi johtanut liian byrokraattiseen järjestelmään. Pyrittyään ensin nuoruutensa kirjoituksissa hylkäämään liberalismin kokonaan hän päättikin uudistaa sen. Täydellisin esitys Hobhousen poliittisesta ajattelusta on hänen pääteoksessaan Liberalism (1911), jossa hän kutsui edustamaansa aatesuuntausta liberaaliksi sosialismiksi.
Hobhousen mukaan liberalismin ihannoima vapaus on pohjimmiltaan arvokasta siksi, että se antaa ihmisille mahdollisuuden kehittää itseään. Siksi yhteiskunnan tulee edistää negatiivisten vapauksien ohella myös sosiaalisia oikeuksia, jotka tarjoavat ihmisille paremmat mahdollisuudet itsensä kehittämiseen. Pelkkä vapaa markkinatalous ei hänen mukaansa kykene takaamaan kaikille kohtuullista toimeentuloa ja turvaa köyhyydeltä, ja olisi moraalisesti kestävämpää tehdä niistä valtion turvaamia kansalaisoikeuksia kuin jättää asia yksityisen hyväntekeväisyyden varaan. Vaikka yksityisomaisuus oli hänen mukaansa sinällään hyvä asia, sen olemassaolo oli pikemminkin yhteisön kuin yksilöiden ansiota, joten yhteiskunnalla on oikeus puuttua siihen verotuksella ja tulonsiirroilla.
Hobhousen kirjoitukset vaikuttivat jo 1890-luvulla Britanniassa nousseeseen ”uuteen liberalismiin”, joka korosti köyhyyden lievittämistä valtion taloudellisilla interventioilla ja niihin perustuvalla hyvinvointijärjestelmällä. Teoksessaan Mind in Evolution (1901) hän pyrki osoittamaan, että tieteen ansiosta yhteiskunnan ja ihmisyyden kehitystä voisi ohjata rationaalisella suunnittelulla eikä pelkästään yksilöiden välisellä kilpailulla, kuten sosiaalidarwinistit väittivät. Viimeisinä vuosinaan Hobhouse alkoi suhtautua epäileväisesti valtiojohtoisiin taloudellisiin instituutioihin ja ehdotti sen sijaan talouden kontrollointia eräänlaisen hajautetun kiltasosialismin muodossa.
Muita näkemyksiä
Hobhouse arvosteli Britannian hallituksen imperialistista ulkopolitiikkaa teoksessaan Democracy and Reaction (1904). Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän vaati aluksi Britanniaa pysymään puolueettomana. Hobhouse luopui myöhemmin sodanvastaisesta kannastaan, koska katsoi Britannian taistelevan moraaliin ja järkeen nojaavan sivistyksen puolesta, kun taas Saksa edusti hänen mielestään hegeliläisyyden synnyttämää irrationaalista ja väkivaltaista sivistystä. Hän toivoi kuitenkin sodan päättämistä sovintorauhaan.
Höngg
Höngg on sveitsiläisen Zürichin kaupunginosa ja entinen kunta. Höngg on osa Zürichin kaupungin pohjoista piiriä nro 10, jonka toinen osa on Wipkingen. Kaupunginosassa on runsaat 23 000 asukasta ja työpaikkoja on lähes 6 000. Höngg sijaitsee Hönggerbergin ja Käferbergin lounaisrinteillä sekä Limmatjoen rantatörmällä.
Historiaa
47.40278°N, -8.5°W
Marcos Siebert
Marcos Siebert (s. 16. maaliskuuta 1996 Mar del Plata) on argentiinalainen autourheilija.
Ura
Siebert on vuoden 2016 Italian Formula 4 -sarjan mestari. Kaudella 2017 hän kilpaili GP3-sarjassa Campos Racing -tallissa.
Kausilla 2022-2023 hän ajaa European Le Mans Series ja Asian Le Mans Series -sarjoissa LMP3-luokassa.
Eliisa Lintukorpi
Eliisa Lintukorpi (o.s. Mäkelä, ent. Asikainen ) on suomalainen taidekasvattaja ja teatteri-ilmaisun opettaja, joka on työskennellyt pitkään kansalais- ja työväenopistojen opettajana sekä ohjaajana. Hän on opiskellut taidekasvatusta 1977-81 Jyväskylän yliopistossa ja teatterin ja draaman tutkimusta Tampereen yliopistossa, jossa hän on suoritti filosofian maisterin tutkinnon 2002.
Lintukorpi oli 1980-luvun alussa perustamassa Forssan teatteria. Vuonna 2007 oli perustamassa Pientä Teatterikoulua Forssaan, ja hän on myös ohjannut useita näytelmiä Forssan seurakunnan kanssa. Hänen ohjaamansa JokuRoti -ryhmä teki vaikuttavan musikaalin "ONNI" vuonna 1999, ja ryhmätyön ansiosta he saivat Hämeen kulttuurirahaston tunnustuksen. Ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2021 hän teki tulevaisuusdelfoin kansalaisopistotoiminnasta Lounais-Hämeessä vuonna 2040.
Jimmy Eat World
Jimmy Eat World on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka perustettiin Mesassa, Arizonassa 1993.
Juha Sihvola
Juha Sihvola (29. elokuuta 1957 Sippola – 14. kesäkuuta 2012 Helsinki ) oli suomalainen filosofi ja historioitsija. Hän toimi Jyväskylän yliopiston yleisen historian professorina vuodesta 2000 sekä Suomen Akatemian huippuyksikköohjelmaan kuuluvan Filosofisen psykologian, moraalin ja politiikan tutkimuksen huippuyksikön varajohtajana vuodesta 2008. Vuodet 2004–2009 hän toimi Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin johtajana.
Tieteellinen ura
Sihvola väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1989 varhaista kreikkalaista etiikkaa ja kulttuurifilosofiaa käsittelevällä teoksella ''Decay, Progress, the Good Life? Hesiod and Protagoras on the Development of Culture''. Hänen opettajiaan olivat Simo Knuuttila, Holger Thesleff, Matti Viikari ja Päivi Setälä. Sihvola toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1983–1988, nuorempana tutkijana 1988–1994 ja vanhempana tutkijana 1995–2000. Hän teki tutkimustyötä myös Italiassa ja Yhdysvalloissa, jossa hän toimi vierailevana tutkijana Brown Universityssä 1991–1992 ja nuorempana tutkijana Center for Hellenic Studiesissa Washington DC:ssä 1994–1995. Opetustehtävissä Sihvola toimi Jyväskylän yliopiston lisäksi muun muassa Helsingin yliopiston historian, filosofian ja systemaattisen teologian laitoksissa.
Sihvola toimi muun muassa Historiallisen Aikakauskirjan päätoimittajana (2001–2005), Suomen Akatemian Kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan jäsenenä (2001–2006) sekä Suomen Rooman Instituutin Säätiön hallituksen jäsenenä (vuodesta 2004) ja puheenjohtajana (vuodesta 2007).
Sihvolan tutkimukset käsittelevät ennen kaikkea antiikin filosofian historiaa ja jälkivaikutusta myöhempään filosofiseen ajatteluun. Sihvola sovelsi myös luovasti Aristoteleen ja stoalaisen filosofian ajatuksia ajankohtaiseen poliittiseen ja yhteiskunnalliseen keskusteluun. Hän käsitteli tutkimuksissaan muun muassa hyvää elämää, maailmanetiikkaa, ulkopolitiikan ja etiikan suhdetta, sukupuolten tasa-arvoa sekä uskonnonfilosofiaa. Hän kirjoitti lukuisia puheenvuoroja ja artikkeleita myös päivälehtiin, erityisesti Helsingin Sanomiin, sekä esiintyi radion ja television ajankohtaisohjelmissa.
Sihvola teki tutkimusyhteistyötä erityisesti Simo Knuuttilan ja yhdysvaltalaisen filosofin Martha Nussbaumin kanssa. Hän toimi varajohtajana kahdessa Knuuttilan johtamassa Suomen Akatemian huippuyksikössä: Mielen historian huippuyksikössä (2002–2007) ja Filosofisen psykologian, moraalin ja politiikan tutkimuksen huippuyksikössä (2008–2012). Yhdessä Nussbaumin kanssa Sihvola järjesti lukuisia kansainvälisiä filosofisia kokouksia vuodesta 1991. Sihvola toimi myös ulkoasiainministeriön rahoittaman ulkopolitiikan etiikan tutkimushankkeen johtajana 2004–2005.
Sihvolan tunnetuimpia teoksia ovat Toivon vuosituhat (1998), joka sai Vuoden tiedekirja -palkinnon, yhdessä Martha Nussbaumin kanssa toimitettu The Sleep of Reason (2002) ja Maailmankansalaisen etiikka (2004), joka sai Lauri Jäntin säätiön kirjapalkinnon. Hän toimi myös Aristoteleen teosten suomennostyöryhmässä suomentaen lukuisia Aristoteleen teoksia ja kirjoittaen niihin selityksiä. Hänen teoksensa Maailmankansalaisen uskonto valittiin vuoden 2011 kristilliseksi kirjaksi. Sihvola sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon 2011.
Suomen Akatemian hallitus nimitti Sihvolan akatemiaprofessorin tehtävään vuosiksi 2012–2016. Hänen hankkeensa oli tarkoitus käsitellä suvaitsevaisuuden ja moniarvoisuuden moraalipsykologiaa filosofian historiassa ja poliittisessa filosofiassa.
Yksityiselämä ja luottamustoimet
Sihvola oli naimisissa Kirsi Ahosen kanssa. Perheessä on kaksi lasta, Jaakko (s. 1996) ja Elina (s. 1998). Sihvola harrasti kestävyysjuoksua, kaunokirjallisuutta, rockmusiikkia ja seurakuntatoimintaa. Hän toimi usean vuoden ajan molempien lastensa jalkapallovalmentajana FC Viikingeissä.
Sihvola oli vuoden 2010 seurakuntavaaleissa poliittisesti sitoutumattoman ja vapaamielisen Kirkon kevät -yhdistyksen ehdokkaana. Hän keräsi yhdistyksen ehdokkaista eniten ääniä, ja hänet valittiin 85 äänellä Vuosaaren seurakuntaneuvostoon ja 116 äänellä Helsingin seurakuntayhtymän yhteiseen kirkkovaltuustoon. Sihvola valittiin kirkkovaltuuston puheenjohtajaksi kaudeksi 2011–2012, mutta hän joutui jättämään tehtävän vuoden 2011 lopussa sairauden vuoksi. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 14. kesäkuuta 2012.
John Ulric Nef (kemisti)
John Ulric Nef (alun perin Johann Ulrich Nef, 14. kesäkuuta 1862 Herisau, Sveitsi – 13. elokuuta 1915 Carmel-by-the-Sea, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansveitsiläinen kemisti. Hänet tunnetaan parhaiten Nef-reaktion ja Nef-synteesin keksijänä. Hän oli jäsenenä American Academy of Arts and Sciences ‑tiedeyhteisössä ja Yhdysvaltain kansallisessa tiedeakatemiassa.
Varhaisvaiheet
Nefin vanhemmat muuttivat siirtolaisina Sveitsistä Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli uudessa kotimaassa kemiaa Harvardin yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1884 Nef alkoi työskennellä Adolf von Baeyerin kanssa Münchenin yliopistossa, mistä valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1887.
Nef työskenteli professorina Purduen yliopistossa vuosina 1887–1889 ja Clarkin yliopistossa 1889–1892. Sen jälkeen hän siirtyi kemian professoriksi vastaperustettuun Chicagon yliopistoon, missä työskenteli akateemisen uransa loppuun saakka.
Työ
Nefin tärkeimpinä saavutuksina pidetään Nef-reaktion keksimistä ja tutkielmia divalenttisesta hiilestä (karbeeneista).
Henkilökohtainen elämä
Nefin samanniminen poika (1899–1988) julkaisi useita teoksia toimiessaan taloustieteeseen erikoistuneena historioitsijana.
Kuulas
Kuulas on suomalainen yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2011.
Yhtyeen solisti Heidi Puurula on laulanut 1990-luvulla Aikakone-yhtyeessä. Hän toimi yhtyeessä taiteilijanimellä ”Vera” sekä laulajana että kappaleiden sanoittajana. Aikakoneen jälkeen Puurula alkoi suunnitella kokonaan uudenlaista kokoonpanoa, jonka musiikissa kuuluisi akustisten soittimien yhdistyminen elektroniseen maisemaan. Jyllinmaa ja Puurula loivat kappaleita, joiden tyylilajille annettiin nimeksi "runopop". Myöhemmin kokoonpanoon liittyi muun muassa Chisun yhtyeessä kosketinsoittimia soittava Emilia Takayama. Takayama vastaa suurelta osin Kuulas-kappaleiden koskettimista ja sovituksista. Vuonna 2014 yhtyeen lisätuottajaksi ryhtyi Kalle Sundström.
Kuulas-yhtyeen ensimmäinen albumi Kuupuutarha ilmeistyi 27. toukokuuta 2016.
Val Camonica
Val Camonica on laakso Alppien eteläosissa Lombardiassa Italiassa. Laakso on Oglio-joen ja Iseon järven ympäristössä ja suurin osa siitä kuuluu Brescian maakunnan pohjoisosiin. Se on kuulu kalliopiirroksistaan, jotka ovat Italian Alppien suurimmat. Vuodesta 1979 alue on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Polkupyörävaras
Polkupyörävaras on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuva vuodelta 1948. Se kertoo köyhästä miehestä, joka kuljeksii Rooman kaduilla etsimässä varastettua polkupyöräänsä.
Klassikkoelokuva on de Sican mestariteos ja italialaisen neorealismin kestävimpiä teoksia.
Juoni
Työtön ja köyhä Antonio Ricci (Maggiorani) on onnistunut työpaikan haussa, mutta hän tarvitsee polkupyörän voidakseen hoitaa työn, joka vaatii siirtymistä moneen eri paikkaan Roomassa päivän mittaan. Hänellä on pyörä, mutta se on panttilainaamossa. Hänen vaimonsa Maria (Carell) saa sen lunastettua lainattuaan rahaa myötäjäisiään (vuodevaatteita) vastaan. Pyörä varastetaan kuitenkin jo ensimmäisenä työpäivänä. Antonio näkee varkauden ja lähtee etsimään varasta ja pyöräänsä yhdessä pienen poikansa Brunon (Staiola) kanssa. Kun koko päivän kestänyt pyörän etsiminen ei tuota tulosta, epätoivoinen Antonio lopulta yrittää itse varastaa toisen polkupyörän, mutta jää kiinni itse teossa.
Palkinnot ja tunnustukset
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar -erikoispalkinnon ennen varsinaisen palkintokategorian perustamista.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Polkupyörävaras oli mukana heistä yhdeksäntoista listalla.
Blaž Gregorc
Blaž Gregorc (s. 18. tammikuuta 1990 Jesenice, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkopuolustaja.
Seuraura
Gregorc on HK Bledin kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä vain 15-vuotiaana Itävallan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kärntner Elite Ligassa kaudella 2005–2006. Kaudella 2006–2007 Gregorc pelasi Bledin lisäksi myös kolme ottelua Slovenian pääsarjajoukkue Triglav Kranj'ssa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi 17-vuotiaana Ruotsiin ja Södertälje SK:n junioreihin. Kaudella 2008–2009 Gregorc oli seuran J20-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 9+14=23, joilla hän sijoittui koko J20 SuperElitin puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi AIK IF:n Mikael Alban kanssa.
Kaudella 2009–2010 Gregorc debytoi Södertäljen Elitserien-joukkueessa, jossa tulokaskausi toi 30 runkosarjaottelussa kolme syöttöpistettä ja seitsemässä Kvalserien-ottelussa yhden maalin. Hän pelasi kauden aikana myös seitsemän ottelua lainalla HockeyAllsvenskanin Nyköpings Hockeyssa. Kaudella 2010–2011 Gregorc pelasi Elitserienissä 21 runkosarja- ja yhdeksän Kvalserien-ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Södertälje putosi kauden päätteeksi Allsvenskaniin. Hän pelasi kauden aikana myös 16 ottelua lainalla Allsvenskan-joukkue Växjö Lakersissa. Kausi 2011–2012 toi sarjassa 42 runkosarjaottelussa yhdeksän syöttöpistettä.
Kaudeksi 2012–2013 Gregorc siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelanneeseen Odense Bulldogsiin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+17=23, joilla Gregorc jakoi koko sarjan puolustajien pistepörssin neljännen sijan Herning Blue Foxin Brent Davidsonin kanssa. Kaudella 2013–2014 hän jatkoi uraansa Tšekin Extraliga-joukkue HC Pardubicessa. Huhtikuussa 2014 Gregorc teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2015–2016 hän oli Petr Čáslavan ja Martin Štajnochin kanssa Pardubicen tehokkain puolustaja tehoilla 6+10=16.
Gregorc siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella jatkamaan Extraliga-uraansa HK Hradec Královén riveihin.
Maajoukkueura
Gregorc edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016. Noista vuosien 2011, 2013 ja 2015 turnaukset etenivät A-sarjassa. Vuosien 2012, 2014 ja 2016 IA-divisioonan turnaukset päättyivät kultaan.
Gregorc pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010. Hän voitti A-lohkon pronssia vuosina 2008 ja 2010. Sekä vuoden 2009 että vuoden 2010 turnauksessa Gregorc palkittiin Slovenian parhaana pelaajana. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006, 2007 ja 2008, joista kaksi ensimmäistä turnausta päättyi A-lohkon hopeaan. Vuoden 2007 turnauksessa Gregorc palkittiin myös parhaana puolustajana.
Gandalf
Gandalf on fiktiivinen henkilö J. R. R. Tolkienin kirjoittamasta Taru sormusten herrasta -trilogiasta ja muista Keski-Maahan sijoittuvista kirjoista. Gandalfin nimi on lainattu muinaisskandinaavisesta Edda-runoudesta, jossa samanniminen kääpiö tai haltija mainitaan ohimennen.
Gandalf Hobitissa
pienoiskuva|Gandalf ja Bilbo|alt=|vasen Hobitissa Gandalf järjestää Bilbo Reppulille ja kolmelletoista kääpiölle matkan Yksinäiselle vuorelle pelastamaan aarretta, jonka lohikäärme Smaug varasti vuosia aiemmin. Tällä matkalla Gandalf löytää miekkansa (Glamdring eli vainovasara jonka haltiat ovat takoneet Gondolinissa esiajalla ennen sen tuhoa) ja Bilbo löytää Valtasormuksen.
Gandalf Sormusten herrassa
Tarussa sormusten herrasta Gandalf vaatii Bilboa antamaan Sormuksen Frodolle, jota hän rohkaisee tuhoamaan sen Tuomiovuoressa. Gandalf ei voi matkata Frodon ja Samin kanssa, koska menee hakemaan neuvoa Saruman Valkoiselta. Saruman yrittää saada Gandalfin liittymään Sauronin puolelle, mutta Gandalf ei suostu. Saruman vangitsee Gandalfin Orthanciin, josta hänet pelastaa Gwaihir tuulenruhtinas. Gwaihir vie hänet Rivendelliin, jossa hän ottaa osaa Elrondin neuvonpitoon. Hänestä tulee yksi Saattueen jäsen. Otettuaan johtajuuden hän ja Aragorn yrittävät johtaa hobitit ja muut Saattueen jäsenet Caradhrasin yli. Yritys epäonnistuu, ja heidän täytyy mennä "pimeää ja salaista reittiä", joka johtaa Gandalfin taistelemaan balrogia vastaan Morian kaivoksissa. Hän suistuu Khazad-dûmin pimeyteen ja taistee balrogin kanssa alimmasta luolasta korkeimmalle vuorenhuipulle. Lopulta Gandalf lyö vastustajansa vasten vuorenseinämää, mutta menehtyy taistelun seurauksena myös itse.
Gandalf palaa kuolemansa jälkeen valkoviittaisena hahmona, Gandalf Valkoisena. Hän tapaa Fangornin metsässä kolme Saattueen jäsentä (Aragornin, Gimlin ja Legolaksen), jotka seuraavat Merrin ja Pippinin jälkiä. He menevät Rohaniin jossa Gandalf vapauttaa Théodenin lumouksesta ja Rohanin kansa lähtee puolustusasemiin Helmin syvänteeseen. Gandalf lähtee hakemaan lisäjoukkoja, joiden avulla rohanilaiset voittavat taistelun. Sitten Gandalf lähtee varoittamaan Denethoria, Gondorin käskynhaltijaa Minas Tirithiä uhkaavasta vaarasta. Pelennorin kenttien taistelussa Gandalf kohtaa Noitakuninkaan, mutta taistelu jää ratkaisemattomaksi. Gandalf on myös mukana, kun Gondorin ja Rohanin armeijat marssivat Mustalle Portille harhauttamaan vihollista, jolloin Frodo onnistuu tuhoamaan Sormuksen ja täten kukistamaan Sauronin. Gandalf kruunaa Aragornin Gondorin kuninkaaksi. Lopulta Gandalf purjehtii Valinoriin Elrondin, Galadrielin, Frodon ja Bilbon kanssa.
Ulkonäkö
Gandalf esiintyy vanhana miehenä, jolla on sauva, harmaat hiukset ja parta, harmaa viitta ja sininen suippo hattu sekä hieman kumara selkä. Vain jotkut Viisaat tietävät totuuden, mutta toiset luulevat häntä yksinkertaiseksi tempuntekijäksi. Kun hänen alkuperäinen kehonsa kuolee taistelussa balrogia vastaan, hänet tuodaan uudessa kehossa, jossa hänen viittansa on valkoinen, eikä hänellä ole enää suippohattua. Lisäksi hänen hiuksensa ja partansa muuttuivat valkoiseksi ja erimuotoisiksi. Gandalfin muodonmuutos on merkki siitä, että hänet lähetettiin korvaamaan turmeltunut Saruman. Kirjassa hän sanoo itse, että hänestä tuli se mikä Sarumanista olisi pitänyt tulla. Koska Gandalf muuttui ”valkoiseksi”, hän sai nimen Gandalf Valkoinen.
Tabloidi
thumb|Brittiläisiä tabloideja. Tabloidi on sanomalehti, joka on kooltaan puolet suurikokoisesta niin sanotusta broadsheet-formaatista. Suomessa tabloid-sivuformaatin leveys on yleisesti 280 millimetriä ja korkeus 400 millimetriä.
Tulilinjalla
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa onnistuneeksi, tiiviiksi ja huolella rakennetuksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tabloidi
Tabloid-nimitys sai alkunsa Isossa-Britanniassa, jossa sana viittaa myös sensaatiohakuiseen sisältöön eli keltaiseen lehdistöön, koska alun perin vain sellaiset lehdet julkaistiin tässä koossa. Termin merkitys liudentui, koska useita aiemmin broadsheet-koossa julkaistuja niin sanottuja laatulehtiä siirtyi tabloid-kokoon, josta käytetään englanniksi usein nimitystä compact. Esimerkiksi The Times ja The Independent ovat siirtyneet tähän kokoon.
2000-luvulla heräsi uusi kiinnostuminen tabloid-kokoon. Suomessa sanomalehdistä muun muassa Itä-Savo, Länsi-Savo ja Kauppalehti ovat vanhastaan olleet tabloid-kokoisia, samoin iltapäivälehdet Iltalehti ja Ilta-Sanomat. Hufvudstadsbladet on ollut tabloid-kokoinen vuodesta 2004. Lapin Kansa, Pohjolan Sanomat ja Kainuun Sanomat alkoivat ilmestyä tabloid-kokoisina 17. tammikuuta 2011, Satakunnan Kansa tasan vuotta myöhemmin. Suomen suurin sanomalehti, Helsingin Sanomat, vaihtoi tabloid-kokoon 8. tammikuuta 2013, Aamulehti vuotta myöhemmin ja Kaleva 2015. Vuoden 2016 maaliskuussa siihen siirtyivät myös Etelä-Suomen Sanomat, Karjalainen, Keskisuomalainen ja Savon Sanomat.
Euroopan suurin tabloid-lehti, sanan molemmissa merkityksissä, on saksalainen Bild, jonka levikki on alle kaksi miljoonaa. Saksassa tabloideja sanotaan bulevardilehdistöksi. Suomen kielessä se on harvoin käytetty mutta korrektimpi nimitys keltaiselle lehdistölle.
Espanjassa tabloid-kokoisia ovat muun muassa El País, ABC, El Mundo, El Periódico de Catalunya ja La Vanguardia.
L’eroe di Babilonia
L’eroe di Babilonia (”Babylonian sankari”; tai Hercule, héros de Babylone, ”Herkules, Babylonin sankari”) on vuonna 1963 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Siro Marcellini. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Gordon Scott.
Juoni
Persian kuninkaan Kyyroksen luona kasvanut prinssi Nippur palaa Babyloniin, jossa vallan on anastanut hänen julma serkkunsa Balthazar. Matkalla hän pelastaa juutalaistyttö Tamiran, joka on määrätty uhrattavaksi Ištar-jumalattarelle. Nippur ja hänen ystävänsä Namar saapuvat kaupunkiin, jossa he tapaavat Balthazarin hirmuvaltaan kyllästyneet salaliittolaiset. Balthazar ja tämän kaunis mutta petollinen liittolainen Ura yrittävät voittaa Nippurin puolelleen. Tämä joutuu pakenemaan ja kohtaa Kyyroksen, jonka joukot ovat saapuneet piirittämään Babylonia. Nippur palaa kaupunkiin, jossa hän joutuu vangiksi, mutta onnistuu lopulta järjestämään kapinan ja lyömään Balthazarin. Kyyroksen tukema Nippur nousee valtaistuimelle vierellään rakastamansa Tamira.
Tuotanto
L’eroe di Babilonia on kuvattu laajakangastekniikalla Estmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Sen taistelukohtaukset on lainattu Lionello De Felicen elokuvasta Konstantinus Suuri. Ranskalaisessa versiossa sankarin nimenä on Herkules.
Vaatimattomasti toteutetun elokuvan sekavaa juonta kompensoi runsas ja välillä varsin väkivaltainen toiminta. Gordon Scott teki samaan aikaan toisenkin samankaltaisen elokuvan Goliath e la schiava ribelle.
Dave Brock
thumb|David Brock lavalla heinäkuussa 2009 David Anthony "Dave" Brock (s. 20. elokuuta 1941, Isleworth, Middlesex, Britannia) on englantilainen muusikko. Hän on ollut Hawkwind-yhtyeen johtohahmo yhtyeen koko olemassaolon ajan. Hän on ainoa alkuperäisjäsen yhtyeessä tällä hetkellä (2012). Brockin pääinstrumentti on kitara. Hän soittaa myös kosketinsoittimia ja laulaa.
Dave Brock aloitti musiikkiuransa soittamalla dixieland-tyylistä jazzia klubeilla ja myöhemmin hänen kiinnostuttua blues-musiikista hän soitti yhdessä mm. Eric Claptonin ja Keith Relfin kanssa. Brock toimi myös katusoittajana 1960-luvun puolivälissä ennen kuin liittyi Dharma Blues Bandiin.
Hän on tehnyt 1960-luvulla joitakin blues- ja folkvaikutteisia levytyksiä, joita on julkaistu Hawkwindin kokoelma-albumeilla. Brock oli kuitenkin ensisijaisesti kiinnostunut elektronisen musiikin yhdistämisestä rockiin ja vuonna 1969 hän perusti Hawkwind-yhtyeen, jossa pääsi toteuttamaan ideoitaan. Hawkwindia edelsi Famous Cure -niminen psykedeelistä bluesia soittanut yhtye.
Monista Hawkwindissa mukana olleista luovista persoonista ja taitavista muusikoista huolimatta Dave Brock on aina ollut yhtyeen päähahmo ja johtaja. Brock on aina inhonnut valtavirtaa ja kaupallistumista. Hän on sanonut vihaavansa yhtyeen hittisingleä "Silver Machinea" ja yhtye kieltäytyi esiintymästä suositussa Top Of The Pops -musiikkiohjelmassa (BBC:n piti tästä syystä tulla yhtyeen konserttiin kuvaamaan). Suurimpana virheenään Brock on pitänyt Lemmy Kilmisterin erottamista Hawkwindista.
Brock on julkaissut myös muutaman sooloalbumin ja hänen muuta soolotuotantoaan on julkaistu ainakin Weird Tapes 1-8 -sarjassa. Brock asuu vaimonsa Kris Taitin kanssa Devonissa, jossa heillä on maatilayritys sekä levytysstudio, jossa Hawkwind on levyttänyt viimeisimmät albuminsa.
Larry Pounds
Larry Pounds (s. 15. heinäkuuta 1953 Mississippi) on yhdysvaltalaissyntyinen suomalainen koripallovalmentaja ja entinen pelaaja. Pounds on pelaajana voittanut Suomen ja Filippiinien mestaruuksia. Suomessa hän pelasi pitkän uran KTP:n joukkueessa, jossa hän on toiminut myös päävalmentajana kahteen otteeseen pelaajauran jälkeen. Pounds on toiminut myös koripallon naisten SM-sarjassa pelaavan Peli-Karhujen päävalmentajana kaksi kertaa. Pituudeltaan hän on 203 cm.
Pelaajaura
Mississippissä syntynyt ja Pasadenaan kymmenvuotiaana muuttanut Pounds saapui Suomeen pelaamaan kaudeksi 1976–1977 KTP:n joukkueeseen SM-sarjaan ja saavutti heti koripallokuninkuuden tehden keskimäärin 37,4 pistettä ottelua kohden. Seuraavina vuosina hän pelasi Yhdysvalloissa ja KTP:ssä I-divisioonassa kauden 1978–1979 sekä kahteen otteeseen Filippiineillä. Pounds voitti Filippiinien mestaruuden vuonna 1979 Open Conference -sarjassa joukkueessa Royal Tru-Orange ja vuonna 1980 Filippiinien Invitational Conference -sarjassa vierailevana pelanneessa Nicholas Stoodley -joukkueessa. Pounds palasi KTP:n joukkueeseen SM-sarjaan kaudeksi 1982–1983 ja pelasi joukkueessa sen jälkeen aina kauteen 1993–1994 saakka. Suomessa Pounds voitti peliurallaan neljä mestaruutta ja seitsemän cup-mestaruutta. Hän lopetti aktiiviuransa pelaajana vuoden 1994 mestaruuteen ja pelasi pääsarjassa kaikkiaan 387 ottelua. SM-sarjan runkopeleissä hän teki 10 293 pistettä keskiarvolla 26,7 ja hän on sillä kaikkien aikojen pistetilastossa kolmannella sijalla.
Pounds on valittu Vuoden koripalloilijaksi kolme kertaa ja IS Veikkaajan asiantuntijaäänestyksessä hänet on valittu Suomen kaikkien aikojen parhaaksi ulkomaalaisvahvistukseksi. KTP jäädytti Poundsin pelinumeron lokakuussa 2012. Pounds nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.
Valmentajaura
Pelaajana saavutetun viimeisen mestaruuskauden jälkeen Pounds siirtyi KTP-Basketin päävalmentajaksi kaudeksi 1994–1995. Seuraavana kautena hän toimi KTP-Basketissa Jorma Brucen apuvalmentajana ja on sen jälkeen toiminut Kouvoissa Risto Piiparin apuvalmentajana kaudella 1998–1999 ja Peli-Karhujen naisten koripallojoukkueen päävalmentajana, jossa hän voitti seuran ensimmäisen Suomen Cupin vuonna 2000. Pounds on toiminut lisäksi juniorivalmennuksessa. Kaudella 2007–2008 hän siirtyi kesken kauden KTP-Basketin päävalmentajaksi Ray Ailuksen tilalle. Kaudella 2008–2009 hän valmensi Peli-Karhuja toisen kerran.
Yksityiselämä
Pounds sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1987. Hänen kolme lastaan ovat kaikki myös koripalloilijoita ja pelanneet Suomessa pääsarjatasolla. Dionne Pounds ja Anissa Pounds ovat pelanneet Peli-Karhuissa sekä Michael Pounds KTP-Basketissa, Torpan Pojissa ja Salon Vilppaassa. Myös Larry Poundsin veli Willie Pounds oli koripalloilija. Hän pelasi KTP:ssä kaudella 1979–1980.
Eeva Kalli
Eeva Kalli (s. 10. tammikuuta 1981 Kiukainen) on suomalainen poliitikko, joka valittiin kansanedustajaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Suomen Keskustan edustajana Satakunnan vaalipiiristä.
Elämä ja ura
Kalli valmistui ylioppilaaksi Kiukaisten lukiosta vuonna 1999, hallintotieteiden maisteriksi 2003 ja kauppatieteiden maisteriksi 2008 Vaasan yliopistosta. Hän on toiminut pääministerien Mari Kiviniemen ja Matti Vanhasen EU-asioiden neuvonantajana 2010–2011, elinkeinoministeri Mauri Pekkarisen erityisavustajana 2008 sekä komissaari Olli Rehnin avustajana Euroopan komissiossa Brysselissä 2008–2009. Kalli on työskennellyt myös Energiateollisuus ry:n viestintä- ja yhteiskuntasuhdejohtajana 2011–2016, sekä ennen kansanedustajaksi valintaansa vuodesta 2017 lähtien Miltton Networksin toimitusjohtajana 2017–2019.
Eduskuntavaaleissa 2019 Kalli sai 6 717 ääntä. Hän toimi Keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtajana 15. syyskuuta 2022 – 20. kesäkuuta 2023.
Kalli valittiin Satakunnan hyvinvointialueen aluevaltuustoon vuoden 2022 aluevaaleissa. vuoden 2023 eduskuntavaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle eduskuntaan 7930:lla äänellä.
Yksityiselämä
Eeva Kallin isä on entinen kansanedustaja Timo Kalli. Hän on asunut vakituisesti Helsingissä vuodesta 2011 lähtien, mutta nykyään Kallin perheellä on myös kakkoskoti Eurassa.
Putkiposti
thumb|Putkipostin pää ja tyhjiä kapseleita thumb|Putkipostikirje Berliinistä 1900-luvun alusta
Putkiposti on nopea postijärjestelmä, jossa kirjeet kulkevat putkia pitkin ilmanpaineen työntäminä. Putkipostijärjestelmiä rakennettiin useisiin suuriin kaupunkeihin 1800-luvun puolivälissä, mutta ne hylättiin suurimmaksi osaksi 1900-luvulla, kun ne eivät enää pystyneet kilpailemaan uusien viestijärjestelmien kanssa.
Putkipostia voidaan käyttää rakennuksen sisällä tai laajemmin kaupungissa rakennusten välillä. Putkiposti yhdisti usein postitoimistoja, pankkeja ja virastoja, koska se soveltuu hyvin muun muassa rahan ja kuittien kuljetukseen. Joissakin kaupungeissa putkipostiviesteille julkaistiin jopa omia postimerkkejä. Putkipostiviestit kulkevat yleensä pienissä suljetuissa sylinterinmuotoisissa koteloissa, joiden läpimitta on vain hiukan pienempi kuin putkien läpimitta. Sylinterit saadaan liikkumaan putkissa yli- tai alipaineen avulla, toisin sanoen puhaltamalla tai imemällä. Ne voivat saavuttaa 30 kilometrin tuntinopeuden.
Historia
Putkipostin keksijänä pidetään tanskalaista insinööriä George Medhurstia. Hän piirsi 1800-luvun alussa kuvia, joissa ihmiset siirtyvät paikasta toiseen paineilmaputkissa. Ensimmäisenä patenttia keksinnölle hakivat toisistaan riippumatta ranskalainen Galy Cazalar ja brittiläinen Josiah Latimer Clark. He suunnittelivat tekniikkaa lähinnä postin kuljetusta varten.
Vuonna 1853 Clark rakensi maailman ensimmäisen putkipostilinjan Lontooseen. Tämän jälkeen ne alkoivat yleistyä monissa suurissa kaupungeissa. Lennätin oli vakiintunut yleiseksi keinoksi nopeiden viestien kuljettamiseen, ja siksi tarvittiin myös nopea laitteisto siirtämään sähkeet lennätintoimistosta vastaanottajalle. Lontoon jälkeen putkiposti otettiin käyttöön Berliinissä ja Pariisissa. Käyttö laajeni sähkeistä myös yksityisten kirjeiden kuljetukseen.
Alkuinnostuksessa putkipostista uumoiltiin uutta vallankumouksellista viestintä- ja kuljetusjärjestelmää. New Yorkin ensimmäinen metro käytti samaa periaatetta; se oli tosin vain sata metriä pitkä. Suunniteltiin jopa koko Yhdysvallat kattavaa laajaa putkipostiverkostoa. Erityisen suuret järjestelmät rakennettiin muun muassa Pariisiin, jossa putkiposti oli käytössä vuodesta 1866 vuoteen 1984, Prahaan (1887-2002) ja Wieniin (1875-1956). Pariisissa putkipostia saivat käyttää kirjeiden lähettämiseen myös yksityishenkilöt vuodesta 1879 alkaen. Polkupyörälähetit kuljettivat viestejä vastaanottajille henkilökohtaisesti. Putkipostia käytettiin myös muun muassa Berliinissä, Münchenissä, Rio de Janeirossa, Hampurissa, Roomassa, Napolissa, Milanossa ja Marseillessa. Italian 1930-luvulla rakennetun ilmailuministeriön rakennuksessa oli putkipostijärjestelmä, jonka talonsisäinen yhteenlaskettu putkenpituus oli peräti 32 kilometriä. Putkistot ovat yhä olemassa monissa kaupungeissa, tosin usein käyttökelvottomina.
Suomen ensimmäinen putkiposti rakennettiin vuonna 1906 tamperelaiseen vaateliike Tirkkoseen. Nykyään tekniikka on käytössä esimerkiksi sairaaloissa, apteekeissa, supermarketeissa ja tehtaissa. Se on kätevä pienten viestien ja esineiden, kuten verinäytteiden, lääkkeiden, rahojen ja kuittien turvalliseen ja nopeaan kuljetukseen.
Agderin yliopisto
Agderin yliopisto oli aikaisemmin Norjan suurin alueellinen valtionkorkeakoulu, josta tuli Norjan seitsemäs täydet oikeudet omaava yliopisto 1. syyskuuta 2007. Oppilaitos perustettiin 1994, jolloin kuusi alueellista korkeakoulua yhdistyi kansallisen korkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Yliopistolla on kaksi kampusta, jotka sijaitsevat Kristiansandissa ja Grimstadissa sekä sairaanhoitajakoulutusta Arendalissa.
Tiedekunnat
Tiedekuntajako uudistettiin 1. elokuuta 2007, minkä jälkeen yliopiston viisi tiedekuntaa ovat
Historia
Ensimmäinen ajatus yliopiston perustamisesta Agderiin esitettiin jo vuonna 1771, jolloin Tanska-Norjan virkamies Johann Struensee antoi Trondheimin piispa Johan Ernst Gunnerukselle tehtäväksi suunnitella Norjaan perustettavaa yliopistoa. Samana vuonna Gunnerus tekikin ehdotuksen perustettavasta Norjan ensimmäisestä yliopistosta, sijoituspaikkanaan Kristiansand. Ajatus ei kuitenkaan toteutunut.
Agderiin perustettiin kuitenkin ajan myötä eri alojen korkeakouluja, joista kuusi yhdistyi Høgskolen i Agderiksi 1994. Vanhin oli Kristiansandin opettajakorkeakoulu (per. 1839). Muut korkeakoulut olivat (per. vuosi suluissa) Arendalin sairaanhoitajakorkeakoulu (Arendal sykepleierhøgskole, 1920), Agderin konservatorio (Agder musikkonservatorium, 1965), Agderin insinöörioppilaitos ja alueellinen korkeakoulu (Agder ingeniør- og distriktshøgskole, Grimstad, 1967), Agderin alueellinen korkeakoulu (Agder distriktshøgskole, Kristiansand, 1969) ja Kristiansandin sairaanhoitajakorkeakoulu (Kristiansand sykepleierhøgskole, 1976). Arendalin kampus ja sairaanhoitajaopetus päätettiin siirtää Grimstadiin 2006.
14. toukokuuta 2007 Norjan opetusministeriön asettama NOKUT-komitea päätti suosittaa korkeakoululle yliopistostatusta, jolloin siitä tulisi Norjan seitsemäs yliopisto ja koulun nimi muuttuisi Agderin yliopistoksi (Universitetet i Agder). Lopullinen asian käsittely tapahtui 19. kesäkuuta, jolloin komitea totesi korkeakoulun yliopistotasoiseksi. , Virallisesti yliopistostatus astui voimaan 1. syyskuuta 2007, jolloin oppilaitoksen nimi vaihtui Høgskolen i Agderista Universitetet i Agderiksi.
Salibandyn A-tyttöjen 1. divisioona
'''A-tyttöjen 1. divisioona''' on Salibandyliiton järjestämä ylialueellinen sarja A-tytöille. Sarjassa pelaavat ne joukkueet, jotka eivät ole ilmoittautuneet, tai eivät ole päässeet läpi SM-karsinnoista.
Joukkueet 2018–2019
Lohko 1
Lohko 2
Charles Msakila
pienoiskuva|Charles Msakila Charles Msakila (10. marraskuuta 1919 – 23. helmikuuta 1994) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. elokuuta 1947 ja nimitettiin 13. marraskuuta 1958 Kareman hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes XXIII, jota avustivat Girolamo Bartolomeo Bortignon ja Gioacchino Muccin.
24. lokakuuta 1969 Kareman hiippakunta vaihtoi nimensä Sumbawangaksi. Msakila osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja johti hiippakuntaansa kuolemaansa saakka.
Heinz Raack
Heinz Raack (18. toukokuuta 1917 Berliini – 26. joulukuuta 2002 Berliini) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Raack pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1935–1942 yhteensä 15 ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Universumien tomu
Universumien tomu on englantilaisen Philip Pullmanin kirjoittama kolmiosainen fantasiakirjasarja. Kirjat kertovat kahden nuoren, Lyra Belacquan ja Will Parryn, seikkailuista rinnakkaisissa maailmankaikkeuksissa. Trilogiaan kuuluvat kirjat Kultainen kompassi (1995), Salaperäinen veitsi (1997) ja Maaginen kaukoputki (2000).
Myöhemmin Pullman on kirjoittanut kaksi Universumien tomu -sarjaan liittyvää novellia, jotka on julkaistu pieninä kirjasina erilaisten kirjojen maailmaa valottavien lisäaineistojen kera. Lisäksi Pullman on jo usean vuoden ajan työstänyt samaan maailmaan sijoittuvaa uutta romaania, jonka työnimi on The Book of Dust.