cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huutijärvi
pienoiskuva|Huutijärven koulu Huutijärvi on osa-alue, kylä ja kaupunginosa 14 Kangasalan keskustan kaakkoispuolella Pirkanmaalla. Kylässä oli vuoteen 1604 Sarsanvirta, jossa vesi virtasi Längelmävedestä Roineeseen ja jossa oli myllyjä. Vuonna 1604 Sarsanvirta kuivui Kostianvirran synnyttyä Pälkäneellä. Virran rannalta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja, ja alue on eräs Suomen vanhimmista tunnetuista asuinalueista jääkauden jälkeiseltä ajalta. Kylän koillispuolella virtaa Vääksynjoki Vesijärvestä Längelmäveteen. Längelmäveden nykyinen lasku-uoma on Kaivannon kanava, joka sijaitsee pari kilometriä Huutijärveltä kaakkoon.
Etymologinen tausta kylän nimelle lienee se, että virran yli kulki lautta, ja mikäli se oli toisella rannalla, jouduttiin huutamaan, jotta se tuli yli. Kylässä on muun muassa huoltoasema, lähikauppa, hautausmaa, ammattikoulu ja kalanviljelylaitos. Kylässä on myös oma ala-aste, Huutijärven koulu. Kylästä löytyy myös Wääksyn kartano, jossa asui 1500-luvulla Juhana Herttuan rakastettu Kaarina Hannuntytär.
Dareios III
Dareios III (noin 380–330 eaa.) oli akhaimenidien hallitsijasukuun kuulunut Persian kuningas vuodesta 336 vuoteen 330 eaa. Dareios kohtasi valtakaudellaan Persiaa vastaan sotaretken tehneen Makedonian kuningas Aleksanteri Suuren ja kärsi tälle tappiot Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa. Baktrian satraappi Bessuksen sanotaan lopulta murhanneen makedonialaisia paenneen Dareioksen vuonna 330. Aleksanteri valloitti lopulta koko Persian valtakunnan alueen, mutta hänen kuolemansa jälkeen valtakunta hajosi keskenään kiistelevien makedonialaisten kenraalien hallitsemiin osiin.
Huutijärvi
Aiheesta muualla
61.45222°N, 24.11694°W
Dareios III
Nuoruus ja valtaannousu
Dareios III:n valtakausi tunnetaan historiallisista lähteistä varsin huonosti ja lähes ainoastaan kreikkalaisten lähteiden kautta. Kreikkalaiset päälähteetkin on kirjoitettu satoja vuosia Dareioksen kuoleman jälkeen ja ne käsittelevät Dareiosta vain Aleksanteri Suuren tarinan sivuhahmona. Dareios lienee syntynyt vuoden 380 eaa. paikkeilla ja hän on oletettavasti ollut sukua Persian hallitsijasuvulle. Yhteys hallitsijasukuun on kuitenkin ollut suhteellisen kaukainen. Diodoroksen mukaan Dareios III oli Dareios II:n poika Ostaneksen pojanpoika. Dareios oli hallitsijanimi babylonialaisissa asiakirjoissa hänen oikean nimensä mainitaan olleen Ar-ta-šá-a-ta. Hänen äidinsä sanotaan olleen nimeltään Sisygambris tai Sisigambis. Kreikkalaiset lähteet kuvaavat häntä hallitsijasuvun ulkopuolisena henkilönä, joka nousi lopulta asemaansa erityisesti rohkeutensa avulla. Rohkeutta hän osoitti esimerkiksi cadusii-heimoa vastaan käydyissä taisteluissa Artakserkses III:n valtakaudella. Vuoden 340 paikkeilla Dareios avioitui Statira-nimisen prinsessan kanssa. Curtiuksen mukaan Statira oli Dareioksen sisko tai serkku. Pari sai yhden pojan nimeltä Okhus. Dareioksella oli hänen lisäkseen kolme historiallisissa lähteissä mainittua tytärtä aikaisemmasta avioliitostaan.
Persian valtaistuimelle Dareios nousi visiiri Bagoaksen juonittelujen kautta. Bagoas aiheutti Artakserkses III:n ja tämän pojan Arseksen kuoleman ja nostatti hallitsijaksi Dareioksen vuonna 336 eaa. Dareioksen aiemmissa taisteluissa osoittama kyvykkyys lienee tehnyt hänestä suositun hahmon Persian yläluokan keskuudessa. Bagoas yritti ilmeisesti käyttää hänen asemaansa ulkopuolisena hahmona hyödykseen olettaen uuden hallitsijan olevan riippuvainen visiiristään, mutta Dareios hankkiutui pian eroon Bagoaksesta. Persian armeijan luonne oli Dareioksen kauteen mennessä muuttanut luonnettaan sitten Kyyroksen valtakauden. Assyrialaistyyliset keihäillä ja jousilla varustetut jalkaväen sotilaat olivat väistyneet ratsuväkipainotteisen armeijan tieltä. Jalkaväen muodostivat Dareioksen valtakaudella pääosin kreikkalaiset palkkasotilaat ja cardaces-nimellä tunnetut persialaiset jalkaväensotilaat. Ratsuväkipainotteinen soturiluokka oli muodostunut ilmeisesti Persian vaurastumisen myötä. Toisaalta Dareioksen kaudella korkeiden verojen on sanottu köyhdyttäneen valtakuntaa.
Aleksanterin sotaretki Persiaan
thumb|[[Gaugamelan taistelu|Gaugamelan tai Issoksen taistelu Aleksanteri-mosaiikissa.]] Syksyllä 336 Aleksanteri Suuri nousi hallitsijaksi Makedoniassa. Persian valloitusta oli suunnitellut jo Aleksanterin isä Filippos II, mutta hänet murhattiin ennen suunnitelmiensa toteuttamista. Filippos oli kuitenkin kerennyt toteuttamaan armeijassaan merkittäviä uudistuksia, jotka vaikuttivat hänen poikansa Aleksanterin kaudella. Makedonialaiseen armeijaan kuului uutena elementtinä hyvin koulutettu jalkaväki, jonka aseina olivat aikaisempia kreikkalaisia malleja pidemmät keihäät. Aleksanteri jatkoi isänsä suunnitelmia ja hän hyökkäsi Persian hallitsemaan Vähä-Aasiaan vuonna 334 eaa. Alueen persialaiset puolustajat olivat hajanaisia ja vastassaan Aleksanterilla oli vain pieni persialaisarmeija, jonka hän voitti Granikosjoen taistelussa. Dareios ei ollut halunnut luovuttaa joukkoja persialaisille sotilaskomentajille, joita hän piti uhkana omalle vallalleen. Sen sijaan hän päätti kohdata Aleksanterin itse ja alkoi vuosina 334–333 eaa. koota nopeasti omaa armeijaansa. Rodoslaisesta sotilaskomentaja Menmonista tehtiin laivaston päällikkö ja hänen sotaretkensä mereltä käsin makedonialaisia vastaan oli aluksi menestyksekäs, mutta menestys päättyi Menmonin ennenaikaiseen kuolemaan. Mantereella Dareios oli johtanut armeijansa onnistuneesti Taurusvuorten läpi makedonialaisten selustaan lokakuussa vuonna 333. Issoksen tasangolla käydyssä taistelussa persialaiset kärsivät tappion makedonialaisille. Dareios oli paennut taistelukentältä, mutta hänen perheensä oli jäänyt makedonialaisten vangiksi. Vankien takia Dareios ei ryhtynyt vastahyökkäykseen, kun Aleksanteri kukisti persialaisten liittolaisia etelässä. Sen sijaan hän pyrki neuvottelemaan makedonialaisten kanssa tarjoten näille suuria maa-alueita ja lunnaita perheestään. Aleksanterin alainen Parmenion neuvoi häntä hyväksymään Dareioksen tarjouksen, mutta Aleksanteri vaati Dareiosta tunnustamaan oman yliherruutensa. Kun Dareios ei tähän suostunut, vaihtoehdoksi jäi vain sodan jatkaminen.
Aleksanteri valloitti Persian hallitsemat kaupungit Välimeren rannikolla ja eteni edelleen Egyptiin, jonne hän perusti Aleksandrian kaupungin. Sotaretkensä jälkeen hän kääntyi uudelleen kohti itää. Dareios oli päättänyt odottaa makedonialaisia Mesopotamiassa. Hän oli uudistanut joukkojaan kreikkalaisten mallin mukaisesti ja oli myös ottanut mukaansa sotanorsuja, joita kreikkalaiset eivät vielä olleet kohdanneet taistelukentällä. Armeijaan kuului myös pelättyjä viikatevaunuja. Aleksanteri ylitti Eufrat- ja Tigrisjoet kohdaten persialaiset Dareioksen valitsemalla taistelupaikalla Gaugamelassa lähellä Arbelaa eli nykyistä Irbiliä. Aleksanteri hyökkäsi 1. lokakuuta 331 ja kokeneet makedonialaiset voittivat jälleen persialaiset viikatevaunuista ja armeijan uudistuksista huolimatta. Dareios pääsi jälleen pakenemaan taistelukentältä, mutta hän ei enää kyennyt kokoamaan suurta armeijaa makedonialaisia vastaan. Ainoan takaiskunsa Aleksanteri koki Persian porttien taistelussa satraappi Ariobarzanesia vastaan, mutta hänetkin voitettiin lopulta ja Persepolis menetettiin makedonialaisille tammikuussa 330 eaa. Aleksanteri poltti osan kaupungista. Tarinan mukaan hän päätti ryhtyä tuhotöihin humalassa Thaïs-nimisen kurtisaanin taivuteltua hänet kostamaan Akropoliin tuhon Ateenassa Kserkseksen sotaretkellä. Todellisuudessa tuho lienee ollut akhaiminidien hallitsijasuvun päättymistä osoittava symbolinen ja poliittinen teko. Muuten Aleksanteri noudatti persialaistamispolitiikkaa muun muassa naimalla Dareioksen tyttären Statiran. Myös monet persialaiset paikalliset hallitsijat saivat jäädä asemiinsa.
Kuolema
thumb|Dareioksen kesken jäänyt hauta Persepoliksessa. Dareioksen viimeisistä päivistä ei ole täysin luotettavia lähteitä. Kruunua tavoitelleen Baktrian satraappi Bessuksen sanotaan vanginneen Dareioksen muiden salaliittolaisten kanssa ja lopulta murhanneen hänet vuoden 330 puolivaiheilla. Aleksanteri oli halunnut ottaa Dareioksen vangiksi itse ja kuultuaan Bessuksen vanginneen hänet Aleksanteri eteni Bessusta (Artakserkses V) vastaan. Aleksanteri saapui paikalle vasta, kun Dareiosta oli jo puukotettu kuolettavasti. Bessus oli paennut kohti itää. Dareioksen sanotaan Aleksanterin tavattuaan henkihievereissään pitäneen puheen, jossa hän luopui kruunustaan hieman ennen kuolemaansa. On mahdollista, että Dareios surmattiin koska hän oli nyt valmis suostumaan Aleksanterin yliherruuteen. Tämän estämiseksi salaliittolaisten oli murhattava hänet. Aleksanterin sanotaan haudanneen Dareioksen muiden Persian kuninkaallisten hautojen luo, mutta ei ole selvää mitä paikkaa tällä tarkoitettiin. Dareioksella oli kesken jäänyt hauta Persepoliksessa, jota ei kuitenkaan tässä yhteydessä käytetty. Sikäli kun Dareiokselle mahdollisesti rakennettiin jokin toinen hautamonumentti, siitä ei ole jäänyt merkkejä nykypäiviin. Aleksanteri jatkoi valloitusretkiään Dareioksen kuoleman jälkeen Persian reuna-alueille saakka ja lopulta myös Intian niemimaalle asti. Aleksanteri kuoli vuonna 323 ja hänen valtakuntansa hajosi makedonialaisten kenraalien välisissä sodissa.
Lock On: Modern Air Combat
Lock On: Modern Air Combat (lyhennettynä LOMAC) on Eagle Dynamicsin kehittämä lentosimulaattori kotitietokoneille. Pelin on julkaissut Ubisoft euroopassa ja 1C Company venäjällä. Peli on julkaistu Microsoft Windows alustalla vuonna 2003.
Kehittäjän edeltävä Flanker-sarjan lentosimulaatio asetti korkeat odotukset myös LOMAC:lle.
Laajennukset
Peliin on julkaistu laajennuksia ja päivityksiä:
Kolmas osa myöhemmin siirretty myös kehittäjän uudelle alustalle Digital Combat Simulator.
Hra Ankka juhlii
Hra Ankka juhlii (Mr. Duck Steps Out) on Aku Ankka -piirroselokuva, jonka tuotti The Walt Disney Company. Elokuva julkaistiin 7. kesäkuuta 1940 ja Iines Ankka esiintyi ensimmäisen kerran. Elokuvan on ohjannut Jack King ja sen on kirjoittanut Carl Barks, Chuck Couch, Jack Hannah, Harry Reeves, Milt Schaffer, ja Frank Tashlin. Clarence Nash näytteli kaikkien hahmojen, Aku Ankan, Iineksen ja Akun veljenpoikien äänet.
IBM S/360
IBM System/360 eli S/360 on IBM:n vuonna 1964 julkistama suurtietokoneiden perhe. Ensimmäiset toimitukset olivat seuraavana vuonna. S/360 oli niin sanottu kolmannen sukupolven tietokone. S/360-perhe koostui useista keskenään yhteensopivista mutta ominaisuuksiltaan eroavista tietokoneista. Perheen tietokoneista kukin toteutti S/360-arkkitehtuurin eri tavalla. Näin S/360:t olivat ensimmäisiä tietokoneita, jotka tekivät selvän eron arkkitehtuurin ja toteutuksen välille.
Ennen projektin alkua IBM:llä oli huomattavan suosittu IBM 1401, jolle toivottiin tehokkaampaa yhteensopivaa vaihtoehtoa. IBM:n suuremmat mallit eivät olleet yhteensopivia, joka olisi vaatinut asiakkailta huomattavia kustannuksia. Vuonna 1963 mikrokoodin käyttöä tutkittiin ja sen todettiin mahdollistavan aiempien mallien ohjelmien yhteensopivuus mutta nopeammin.
S/360:n sanotaan mullistaneen tietokoneiden massatuotannon. Ohjelmien yhteensopivuutta pidettiin merkittävästi parempana ja yhteensopivuus oli mallisarjan keskeisenä pidetty ominaisuus. IBM:n Solid Logic Technology (SLT) oli merkittävä kehitysaskel, joka mahdollisti nopeampia ja pienempiä tietokoneita. SLT oli tietokoneteollisuuden ensimmäinen suuren volyymin tuotanto puolijohdepiireille. Kustannukset ja nopeus suurissa tietokoneissa olivat merkittäviä tekijöitä SLT-piireissä verrattuna vaihtoehtoihin. pienoiskuva|oikea|350px|SLT-piirien valmistusvaiheet
Tietokoneen suuri kysyntä ja uusi teknologia tarkoittivat tuotantovaikeuksia, joiden ratkomiseen IBM palkkasi huomattavasti lisää väkeä ja perusti uusia tuotantolaitoksia.
Tietokoneelle julkaistiin Boole & Babbagen SMS/360, joka on varhaisia tuotteena myytäviä ohjelmistoja. Aiemmin ohjelmistot seurasivat ilmaiseksi tietokoneen mukana tai ne olivat erityisesti käyttötarpeeseen kehitettyjä.
S/360 on historian kallein tietokoneprojekti ja myös yleisesti 1960-luvun toiseksi kallein teknologiaprojekti heti Apollo-ohjelman jälkeen. NASA sattui myös olemaan 1960-luvulla IBM:n tärkeimpiä asiakkaita ja S/360:n käyttäjiä. Monet S/360-arkkitehtuurissa tehdyt ratkaisut muodostuivat myöhemmin teollisuusstandardeiksi myös muilla valmistajilla:
S/360:n alkuvaiheen käyttöjärjestelmiä olivat mm. OS/360, pienempien mallien BOS/360, reikäkorttikäyttöjärjestelmä COS/360, nauhakäyttöjärjestelmä TOS/360 ja levykäyttöjärjestelmä DOS/360. DOS/360:sta kehittyi myöhemmin VSE-käyttöjärjestelmä (Virtual Storage Extended), kun taas OS/360:sta tuli MVT (Multiprogramming with Variable number of Tasks) ja MVS (Multiple Virtual Storage).
Muita OS/360 variaatioita olivat OS/360PCP (Primary Control Program) ja OS/360MFT (Multiprogramming with a Fixed number of Tasks).
Pääarkkitehtina toimi Gene Amdahl, joka myöhemmin julkaisi Amdahlin lain. Fred Brooks kirjoitti järjestelmän ohjelmistokehityksen kokemuksiin pohjautuvan kirjan The Mythical Man-Month (1975).
S/360:n seuraaja IBM S/370 julkistettiin kesäkuussa 1970 ja toimitukset alkoivat tammikuussa 1971. Myöhemmin IBM S/390 julkaistiin 1990-luvulla. Nykyisin System/360:n perinteitä jatkaa IBM:n zSeries-sarja. Yhteensopivuusratkaisujen ansiosta nykyiset zSeries-koneet pystyvät ajamaan S/360:lle kirjoitettuja 40 vuotta vanhoja sovellusohjelmia ilman muutoksia.
S/360-sarjaan julkaistiin 14 mallia (20, 22, 25, 30, 40, 44, 50, 65, 67, 75, 85, 91, 95 ja 195), joista 13 oli kaupallisesti saatavilla. Malliin 30 oli myös yhteensopivuusominaisuus aiemman IBM 1401:n kanssa. IBM lopetti viimeisten S/360 mallien markkinoinnin vuonna 1977.
Tietokone vaikutti tavun standardoimiseen kahdeksaksi bitiksi ja myöhemmin sanojen pituudet olivat kahdeksan bitin monikertoja.
S/360 vaikutti myös kilpailijoihin, jotka alkoivat valmistaa keskenään yhteensopivia tietokoneita, mutta ei yhteensopivia IBM:n kanssa. Aiemmin tietokonemallit aloitettiin aina alusta ilman yhteensopivuutta: yhdelle alustalle tehty ohjelmisto ei toiminut edes saman valmistajan eri mallissa. Lisäksi oli yhtiöitä, jotka valmistivat S/360:n kanssa yhteensopivia järjestelmiä. Muun muassa RCA Spectra 70:tä mainostettiin sen yhteensopivuudella S/360:n kanssa.
Louis Stokes
thumb|right|Louis Stokes Louis Stokes (23. helmikuuta 1925 – 18. elokuuta 2015 ) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1969–1999.
Stokes toimi 1970-luvulla House Select Committee on Assassinations -komitean puheenjohtajana.
Christopher Dodd
thumb|right|Christopher Dodd Christopher John Dodd (s. 27. toukokuuta 1944) on yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän on kotoisin Connecticutista, kuuluu Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen ja toimi vuosina 1975–1981 Yhdysvaltain edustajainhuoneen sekä vuosina 1981–2011 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä. Dodd on toiminut myös senaatin pankkivaliokunnan puheenjohtajana.
Dodd oli ehdolla puolueensa presidenttiehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2008.
Rintaimplantti
Rintaimplantteja käytetään plastiikkakirurgiassa suurentamaan tai muokkaamaan rintoja, tai palauttamaan niiden muoto esimerkiksi rintasyöpäleikkauksen jälkeen. Transnaisilla rintaimplanttien asentaminen voi olla osa sukupuolenkorjausprosessia. Rintaimplanttien asennus on yksi yleisimmistä naisille suoritetuista kauneusleikkauksista. Vuoteen 2012 mennessä implantteja arviotiin asennetun 5–10 miljoonalle potilaalle. Rintojen suurennusleikkauksen suosio on viime vuosina ollut edelleen kasvussa, ja yksinomaan Yhdysvalloissa leikkauksia tehdään vuosittain kolmannesmiljoona.
Rintaimplantit jaetaan muodon perusteella pyöreisiin ja anatomisiin. Pyöreä implantti on symmetrinen, kun taas pisaranmallinen anatominen implantti jäljittelee luonnollisen rinnan muotoa. Implantin kuori on silikonia ja sisus joko rintakudoksen koostumusta jäljittelevää silikonigeeliä tai keittosuolaliuosta.
Yleisin implanttien aiheuttama komplikaatio on kapseloituminen eli implantin ympärille kasvava kova ja tiheä arpikudos. Vakavin komplikaatio on rintaimplanttilymfooma (BIA-ALCL), joka on kuitenkin erittäin harvinainen. Muita komplikaatioita ovat esimerkiksi tuntoaistin heikkeneminen, kipu ja imettämisen vaikeutuminen. Myös leikkaukseen liittyy riskejä, jotka eivät suoraan aiheudu implanteista, mutta kuolemaan johtavat komplikaatiot ovat harvinaisia. Riskeistä huolimatta useimmat potilaat ovat leikkauksen tuloksiin tyytyväisiä ja kokevat itsetuntonsa parantuneen.
Leikkaus
thumb|upright|left|Rinnat ennen ja jälkeen keittosuolaliuosimplanteilla tehdyn suurennusleikkauksen.
Rintaimplantteja käytetään plastiikkakirurgiassa suurentamaan tai muokkaamaan rintoja, tai palauttamaan niiden muoto esimerkiksi rintasyöpäleikkauksen jälkeen. Rintasyövän takia poistetun rinnan paikalle voidaan tehdä uusi joko heti rintasyöpäleikkauksen yhteydessä tai yleisemmin myöhemmin. Nykyisin suurin osa rintarekonstruktioista tehdään rakentamalla rinta potilaan omasta kudoksesta, joko kielekkeenä tai rasvansiirrolla. Potilaille, joilla ei ole riittäväsi omaa kudosta tällaiseen, voidaan laittaa silikoninen proteesi ihon ja rintalihaksen alle.
Rintojen suurennusleikkaus kestää yleensä 1–2 tuntia, ja se tehdään nukutuksessa. Rintaimplantti sijoitetaan yleensä rinnanaluspoimuun tehdyn viillon kautta. Leikkaushaava voidaan kuitenkin tehdä myös nännipihan ympärille. Haavan paikka valitaan siten, että arpi olisi mahdollisimman huomaamaton. Implantti asetetaan rintakudoksen ja rintalihaksen väliin tai lihaksen alle. Lihaksen päälle sijoittaminen lisää kapseloitumisriskiä, joten implantti asetetaan nykyään yleensä lihaksen alle. Implantin koko tulee valita siten, että se on sopusuhtainen suhteessa rintakehään eikä venytä kudoksia liikaa.
Leikkauksen yleisin syy on potilaan halu saada isommat rinnat esteettisistä syistä. Ennen leikkausta potilaalle tulee kertoa leikkauksen oletetuista tuloksista. Rintojen suurentamisen lisäksi implanteilla voidaan korjata selvästi eripariset rinnat samankokoisiksi. Transnaiset voivat sukupuolenkorjausprosessin aikana ottaa rintaimplantit saavuttaakseen naisellisemman ulkonäön. Leikkauksen tarve ja yksityiskohdat arvioidaan pitkälti silmämääräisesti. Vain koulutettu plastiikkakirurgi voi tehdä leikkauksen turvallisesti. Kirurgi voi kieltäytyä leikkauksesta terveydellisiin tai eettisiin syihin vedoten. Jälkimmäisessä tapauksessa syynä voivat olla esimerkiksi potilaan epärealistiset toiveet tai se, että tätä painostetaan leikkaukseen.
Leikkauksesta toipuminen vie muutamia päiviä, ja esimerkiksi autolla ajamista voi joutua välttämään jopa viikon. Raskasta liikuntaa tulee välttää noin kolmen viikon ajan. Ompeleet poistetaan yleensä 7–10 päivän jälkeen. Arvet vaalenevat vähitellen ja saavuttavat lopullisen värinsä 1–2 vuoden kuluttua. Potilaskyselyjen mukaan normaalielämään paluuseen menee keskimäärin noin 25 päivää.
Implantin koostumus
Implantit jaetaan muodon perusteella pyöreisiin ja anatomisiin. Pyöreä implantti on symmetrinen, kun taas pisaranmallinen anatominen implantti jäljittelee luonnollisen rinnan muotoa.
Implantin pinta voi olla karhea tai sileä. Karheapintaiset implantit pysyvät paremmin paikoillaan oikeassa asennossa, mikä on erityisesti anatomisten implanttien kohdalla tärkeää. Karheapintaisiin implantteihin liittyy kuitenkin pieni rintaimplanttilymfooman riski. Siksi niiden käyttöä nykyään vältetään. Korvaavaksi tuotteeksi on kehitetty pyöreitä implantteja, joiden sisältämä geeli on niin pehmeää, että se asettuu anatomista implanttia muistuttavaan muotoon. Lopputulos on perinteisten anatomisten ja pyöreiden implanttien väliltä.
Yleisyys
Tyypillinen leikkauspotilas on nuori ulkonäköönsä tyytymätön nainen. Rintaimplanttien asennus on yksi yleisimmistä naisille suoritetuista kauneusleikkauksista. Vuoteen 2012 mennessä implantteja arviotiin asennetun 5–10 miljoonalle potilaalle. Vuonna 2018 yksinomaan Yhdysvalloissa tehtiin 313 735 rintojen suurennusleikkausta, mikä teki siitä kaikkein yleisimmän kauneusleikkauksen.
Yhdysvaltojen kansallisen plastiikkakirurgijärjestön lehdessä vuonna 2013 julkaistussa tutkimuksessa haastateltiin 225 naista, joilla oli ollut implantit vähintään 1 kuukauden mutta enintään 5 vuoden ajan. Tutkimuksen mukaan rintaimplantit ottaneista naisista 98 % oli tyytyväisiä leikkauksen tuloksiin. Useimmat olivat tyytyväisiä implanttien kokoon, mutta 13 % olisi halunnut isommat rinnat ja 2 % pienemmät. Enemmistö koki itsetuntonsa ja elämänlaatunsa parantuneen.
Kapseloituminen
thumb|Kapseloituminen.
Rintaimplanttien terveysriskit ovat aktiivinen tutkimuskohde. Yleisin komplikaatio on niin sanottu kapseloituminen. Leikkauksen jälkeen implantin ympärille muodostuu arpikudoskapseli, jonka tehtävä on eristää vierasesine muusta kehosta. Kapseli on yleensä pehmeähkö ja huomaamaton, ja se auttaa implanttia pysymään paikoillaan. Toisinaan kapselista tulee epätavallisen tiheä ja kova, jolloin rinta kovettuu ja sen muoto vääristyy. Kapseloitunut rinta voi lisäksi aiheuttaa kroonista kipua. Kapseli on poistettava leikkauksella, ja usein implantti samalla vaihdetaan tai poistetaan pysyvästi.
Yleensä kapseloituminen tapahtuu paranemisprosessin aikana ja ilmenee kahden vuoden sisällä leikkauksesta. Myöhäinen kapseloituminen johtuu useimmiten hajonneesta implantista. Sädehoidot lisäävät kapseloitumisen riskiä, ja riski pysyy kohonneena hoitojen päätyttyäkin. Muita syitä ei kunnolla tunneta, mutta osa niistä lienee perinnöllisiä. 2000-luvun alussa kapseloitumista havaittiin noin 18 % potilaista.
Syöpäriski
Rintaimplantit nostavat imusolmukesyövän riskiä. Sairauden virallinen nimi on rintaimplanttilymfooma (breast implant-associated anaplastic large cell lymphoma eli BIA-ALCL). Karheapintaiset implantit aiheuttavat sileäpintaisia suuremman riskin. Ilmaantuvuus karheapintaisten implanttien kohdalla on arviolta yksi 1 000 – 30 000 potilasta kohden. Sairaus ilmenee yleensä 8–11 vuoden kuluttua implantin laittamisesta, mutta aikaisimmillaan jo noin kahden vuoden kuluttua. Sileäpintaisten implanttien mahdollisesti aiheuttamaa lymfoomariskiä ei tunneta. Muita sairauksia implantit eivät nykykäsityksen mukaan aiheuta. Rintaimplanttien aiheuttama syöpäriski on niin pieni, ettei leikattujen rintojen rutiininomainen kuvantaminen ole järkevää. Oireileva rinta on kuitenkin aina tutkittava. Tällöin löytyvät myös mahdolliset sellaiset sairaudet, jotka eivät ole implantin aiheuttamia.
Implantit heikentävät mammografiautkimuksen herkkyyttä, mutta tutkimukset eivät ole osoittaneet, että implanttien käyttäjät sairastuisivat tai kuolisivat keskimääräistä useammin rintasyöpään.
Leikkauksen riskit
thumb|Hajonnut implantti poiston jälkeen. Vasemmalla poistettu kapseli, joka on kehon omaa kudosta, keskellä implantti ja oikealla implantista vuotanutta silikonigeeliä.
Leikkaukseen kuuluu aina riskejä, jotka eivät suoraan liity rintaimplantteihin. Riskejä ovat esimerkiksi verenvuoto, tulehdus sekä nukutuksen sivuvaikutukset. Leikkauksesta jää aina arpi. Huonosta yleiskunnosta tai kroonisista sairauksista kärsiviä suositellaan välttämään rintojen suurennusleikkausta. Rintojen suurennusleikkaus johtaa potilaan kuolemaan erittäin harvoin. Yleisin kuolinsyy on anestesiavirhe tai kipulääkkeiden yliannostus.
Monet rintojen suurennusleikkauksessa käyneet joutuvat ennen pitkää käymään uusintaleikkauksessa. Syynä tähän voi olla esimerkiksi implantin hajoaminen tai tarve korjata implantin asentoa. Implantit voivat periaatteessa kestää jopa vuosikymmeniä, mutta suuri osa potilaista joutuu käymään uusintaleikkauksessa 5–10 sisällä implanttien laittamisesta, joskus aikaisemminkin. Ikääntynyt implantti hajoaa uutta todennäköisemmin. Rinta ei implantin poiston jälkeen palaa entiselleen, sillä implantti venyttää ympäröivää kudosta.
Autoimmuunisairaudet
Rintaimplantit ottaneilla on muita enemmän autoimmuunisairauksia. Ei tiedetä, johtuuko tämä silikonista, elintavoista vai jostakin tuntemattomasta riskitekijästä, joka rintaimplantit ottaneilla on tavallista yleisempi. Internetissä kymmenettuhannet naiset ovat kertoneet sairastuneensa ”rintaimplanttisairauteen” (Breast Implant Illness eli BII), jonka oireita ovat esimerkiksi väsymys, turvotus, silmien oireilu ja hiusten lähtö. Tällaisen sairauden olemassaolosta ei ole lääketieteellistä näyttöä, eivätkä oireet nykykäsityksen mukaan johdu implanteista vaan selittyvät muilla sairauksilla tai esimerkiksi vaihdevuosilla. Useimmat plastiikkakirurgit ovat kuitenkin sitä mieltä, että asiaa on tutkittava lisää. Oireiden syy on joka tapauksessa aina selvitettävä lääkärillä.
Muita mahdollisia haittavaikutuksia
Rintaimplantit voivat heikentää rintojen tuntoaistia, aiheuttaa kiristyksen tunnetta tai painaa hermoa. Lisäksi implantilla suurennettu rinta voi tuntua tavallista rintaa viileämmältä. Implantit voivat vaikeuttaa imetystä. Rintaa syövälle lapselle ei kuitenkaan aiheudu implantista vaaraa.
Joitakin potilaita terveysriskit alkavat ajan myötä ahdistaa. Tällöin implanttien poisto voi olla paras ratkaisu.
Implanttien keksiminen
Ensimmäiset modernit kosmeettiset rintaleikkaukset tehtiin 1800-luvulla, jolloin rintoja alettiin muokata keinotekoisilla implanteilla tai siirtämällä kehon omaa kudosta. Lihassiirteillä hoidettiin epämuodostumia tai rakennettiin uusi rinta vaurioituneen tilalle. Rasvan siirtäminen ei yleensä tuota pysyvää tulosta. Siksi rintojen suurentamiseen alettiin käyttää erilaisia keinotekoisia implantteja. Vuodesta 1889 alkaen tehtiin kokeiluja parafiinilla, joka vaikutti alkuun toimivalta ratkaisulta. Pitkällä aikavälillä se aiheutti kuitenkin fistelin, veritulpan tai kuolion kaltaisia vakavia komplikaatioita. 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla implantteja valmistettiin esimerkiksi norsunluusta, lasista, kumista, lateksita, teryleenivillasta ja eläinten rustosta. Varhaiset yritelmät jäivät kokeilujen asteelle. Polymeeri-implantit saavuttivat suurempaa suosiota, mutta niilläkin suurennettu rinta oli luonnottoman näköinen ja kova.
Toisen maailmansodan jälkeen silikonista ja muista synteettisistä materiaaleista tuli muodikasta huipputeknologiaa. Yhdysvaltojen kulttuuri alkoi 1950-luvulla ihannoida Marilyn Monroen kaltaisia muodokkaita naisia. Samalla vuosikymmenellä julkaistiin myös ensimmäinen Playboy-lehti ja Barbie-nukke. Isojen rintojen ihailu loi kysyntää rintaimplanttien kaltaiselle tuotteelle. Japanissa amerikkalaisia miehitysjoukkoja palvelleet seksityöläiset ruiskuttivat rintoihinsa Jokohaman satamasta varastettua silikonia. Myös Yhdysvalloissa rintoja suurennettiin silikoni- ja muilla ruiskeilla. Menetelmä ei kuitenkaan ollut turvallinen, ja usein pistoalueen ympärille kehittyi kuolio. Ongelmia pahensi se, että käytetty silikoni oli usein laadultaan huonoa ja siihen oli paremman tuloksen toivossa sekoitettu lisäaineita. Ruiskeita ehdittiin pelkästään Yhdysvalloissa antaa kymmenille tuhansille naisille ennen kuin ne kiellettiin lailla. Polymeeri-implantteja oli 1960-luvulle mennessä asennettu tuhansille potilaille.
Silikonigeelitäytteisen rintaimplantin kehittivät yhdysvaltalaiset plastiikkakirurgit Frank Gerow ja Thomas Cronin. Ensimmäinen suurennusleikkaus tehtiin texasilaiselle Timmie Jean Lindseylle vuonna 1962. Vuonna 2012 hänellä oli edelleen samat implantit. Varhaiset implantit olivat melko herkkiä hajoamaan, jolloin silikonigeeliä vuoti niistä ulos. Myös mustelmat, tulehdukset ja kapseloituminen aiheuttivat ongelmia jo varhain. 1960- ja 1970-luvuilla implanttien kuorta paksunnettiin hajoamisriskin vähentämiseksi. Vasta vuonna 1976 Yhdysvalloissa säädettiin ensimmäinen laki, joka edellytti lääketieteellisten välineiden turvallisuuden selvittämistä kliinisissä kokeissa. Gerow ja Cronin olivat tosin vapaaehtoisesti menetelleet näin jo 1960-luvun alussa. Sääntelyn puuttuessa mikään virallinen taho ei kuitenkaan ollut todennut rintaimplantteja turvallisiksi.
Keskustelu terveysvaikutuksista
Implanttien terveys- ja turvallisuusriskit nousivat keskusteluun 1970-luvun lopulla, mutta aihe ei toistaiseksi herättänyt juurikaan julkista keskustelua. Vuosikymmenen vaihteen jälkeen alettiin epäillä, että rintaimplantit aiheuttaisivat syöpää ja autoimmuunisairauksia ja että ne vahingoittaisivat hermostoa ja sidekudoksia. Vuonna 1988 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA määräsi rintaimplanttivalmistajat suorittamaan kokeita ja toimittamaan tutkimuksen tulokset 1991. Tulosten perusteella ei kuitenkaan voitu tehdä lopullisia johtopäätöksiä, vaan lisätutkimuksia tarvittiin. Vuonna 1992 FDA kielsi rintaimplanttien käytön muutoin kuin tutkimuksien yhteydessä tai ”kansanterveyden vaatiessa”. Silikonin sijasta Yhdysvalloissa alettiin käyttää keittosuolaliuosta sisältäviä implantteja. FDA:n päätös aiheutti implanttivalmistajille huomattavia taloudellisia menetyksiä, ja sadattuhannet potilaat haastoivat valmistajia oikeuteen väitettyjen terveyshaittojen vuoksi.
Vuonna 1995 valmistuneen tutkimuksen mukaan implantit eivät vahingoittaneet sidekudoksia, ja vuonna 1997 Yhdysvaltain kansallinen syöpäinstituutti totesi, etteivät rintaimplantit myöskään aiheuttaneet rintasyöpää. Suurin rintaimplanttivalmistaja Dow Corning suostui vuonna 1998 sovitteluratkaisuun, jossa se maksoi kymmenilletuhansille potilaille yhteensä 3,2 miljardia dollaria. FDA salli silikonitäytteisten implanttien käytön rintarekonstruktioissa 1998 ja esteettisessä kirurgiassa 2006. Rintojen rekonstruktio sallittiin kaikille rintansa sairauden tai onnettomuuden vuoksi menettänille ja rintojen suurennusleikkaus kaikille yli 22-vuotiaille naisille. Vuonna 2007 kaksi yritystä sai luvan implanttien valmistukseen sillä ehdolla, että ne keräisivät yhteensä 80 000 asiakkaan käsittävän tutkimusaineiston. Tutkimukset lopetettiin kuitenkin ennenaikaisesti, koska suurin osa potilaista jättäytyi pois muutaman vuoden sisällä.
Vuonna 2011 julkaistussa tutkimuksessa ilmeni, että rintaimplantit saattavat aiheuttaa imusolmukesyöpää. Maailman terveysjärjestö kirjasi rintaimplanttien aiheuttaman anaplastisen suurisolulymfooman omaksi diagnoosikseen vuonna 2016.
Ranskalaisen Poly Implant Prothèse -yhtiön valmistamat implantit nousivat Suomessakin uutisotsikoihin joulukuussa 2011. Implantit oli kielletty EU-alueella jo edellisen vuoden huhtikuussa, sillä ne sisälsivät epäpuhtauksia ja rikkoutuivat helposti. Valmistajan katsottiin syyllistyneen rikolliseen välinpitämättömyyteen. Yhdysvalloissa PIP-implantit eivät alun perinkään saaneet lupaa. Vuonna 2012 tehdyn brittitutkimuksen mukaan implanteista vuotanut silikoni ei aiheuttanut pitkäkestoista terveysriskiä.
Suosion kasvu 2000-luvulla
Vuosina 1992–2006 rintaimplanttien vuosittain tehtävien rintojen suurennusleikkausten määrä nousi Yhdysvalloissa 350 prosenttia. 2010-luvun mittaan leikkausten määrä nousi yhä. Leikkausten yleistyminen ei kuitenkaan suoraan heijastu implantit hankkineiden potilaiden määrään, vaan monissa leikkauksissa rikkoutuneet tai terveyshaittoja aiheutuneet implantit vaihdetaan uusiin. Implanttien yleistyessä myös niiden poistot ovat lisääntyneet.
Jompainen
Jompainen on erään suomalaisen kansanrunon henkilö, joka on ehkä samaa kantaa kuin Kalevalassakin esiintyvä Joukahainen. Jompaisen kertomus on ensimmäinen muistiinmerkitty samporuno vuodelta 1817. Kertomuksen taltioi Carl Axel Gottlund Ruotsin Taalainmaan metsäsuomalaiselta vanhukselta Maija Turpiaiselta (Maja Hindricksdoter Turpoinen).
Jompainen liittyy tavallisesta poikkeavaan, ehkä äärimmilleen tiivistettyyn sampokertomukseen. Väinämöinen ja Jompainen lähtevät Pohjanmaalle hakemaan sammasta, joka on selvästi samaa sukua kuin muiden kertomusten sampo, mutta sammas tarkoittaa myös kirjaimellisesti pylvästä. Sankarit saavat sampaan kiinni, ja lähtevät sen kanssa merelle. Sammas kuitenkin pakenee pilveen. Jompainen lyö miekallaan sammalta kaksi varvasta poikki. Yksi varvas putoaa mereen, ja siitä tulee mereen suola. Toinen varvas putoaa maalle, ja siitä tulee maalle heinä. Jos Jompainen olisi onnistunut iskemään lisää varpaita, olisi vilja tullut kylvämättä.
Myöhemmin Karjalasta kerätyissä samporunoissa isketään myös varpaita irti, mutta ei sammolta, vaan siihen tarttuneelta Louhelta, joka on muuttautunut Kokko-linnuksi, ja on riistämässä sampoa takaisin itselleen. Varpaiden mukana saattaa pudota sammon osia, joista tulee rikkautta meriin tai maalle. Yksi vahingoittunut tai pieni varvas jää kuitenkin jäljelle, ja sen varassa Louhi kantaa sammon kannen Pohjolaan. Muutoin olisi saatu enemmän rikkautta.
Maailman shakkiliitto
Maailman shakkiliitto eli Fédération Internationale des Échecs on kansainvälinen järjestö, joka yhdistää monia erilaisia shakkijärjestöjä ympäri maailmaa. Sen nimenä käytetään yleensä sen ranskankielisen nimen lyhennettä FIDE.
Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto
Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto oli Ulvilan Vanhakylässä 1. joulukuuta 1934 tapahtunut murhapoltto, jonka yhteydessä surmattiin rukoushuoneella asunut 60-vuotias diakonissa Mimmi Piirilä.
Maailman shakkiliitto
Historia
FIDEllä ei ollut alkuaikoinaan juurikaan vaikutusvaltaa. Tämä johtui suurimmaksi osaksi siitä, että Neuvostoliitto kieltäytyi liittymästä FIDEn jäseneksi, koska se katsoi shakin ja politiikan olevan vahvasti kytköksissä toisiinsa. Suuri muutos tapahtui, kun shakin maailmanmestari Aleksandr Alehin kuoli vuonna 1946. FIDE organisoi tällöin turnauksen, jonka piti selvittää kuka olisi seuraava shakin maailmanmestari. Neuvostoliitto liittyi tällöin FIDEn jäseneksi osallistuakseen tähän turnaukseen. Turnaus järjestettiin vuonna 1948, ja sen voitti Mihail Botvinnik.
Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto
Ulvilan rukoushuone syttyi palamaan lauantaiyönä kello 2.15 aikaan. Tulipaloa sammuttamaan tuli palokuntia Ulvilasta, Nakkilasta ja Porista, mutta rukoushuone ja sen ulkorakennukset paloivat perustuksiaan myöten. Raunioista löytyi talossa asuneen diakonissa Mimmi Piirilän ruumis. Edellisenä perjantai-iltana oli rukoushuoneella vietetty Ulvilan kirkkoherrana toimineen Karl Emil Stenbäckin syntymän 100-vuotisjuhlaa. Hän oli aikoinaan lahjoittanut rukoushuoneen Ulvilan seurakunnalle.
Maailman shakkiliitto
Historia
Vuoden 1948 shakin maailmanmestaruusturnauksesta lähtien vuoteen 1993 asti FIDE oli ainoa keskusjärjestö, joka järjesti mestaruuskisoja.
Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto
Tutkimuksissa paljastui, että rukoushuoneen lähistöllä asunut työmies K. J. (Kalle) Mattson oli yhdessä äitinsä Alexandra Mattsonin kanssa kuristanut Piirilän kuoliaaksi lauantain vastaisena yönä ja sen jälkeen he olivat anastaneet Piirilän rahat 383 markkaa ja muuta omaisuutta. Rikoksen jälkien peittämiseksi he olivat sen jälkeen sytyttäneet rukoushuoneen palamaan. Nakkilan ja Kullaan pitäjien kihlakunnanoikeus tuomitsi maaliskuussa 1935 K. J. Mattssonin murhasta elinkaudeksi kuritushuoneeseen, murhapoltosta kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja kahdesta ensikertaisesta varkaudesta kummastakin 6 kuukaudeksi vankeuteen. Alexandra Mattsson tuomittiin yllytyksestä murhaan elinkaudeksi kuritushuoneeseen, yllytyksestä murhapolttoon kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja ensikertaisesta varkaudesta 6 kuukaudeksi vankeuteen. Turun hovioikeus piti toukokuussa 1935 K. J. Mattssonin tuomiot ennallaan, mutta muutti Alexandra Mattsonin tuomioita niin, että hän joutui yhdistettynä kärsimään 15 vuoden kuritushuonetuomion.
Maailman shakkiliitto
FIDEn toiminta
FIDEn tärkeimpiä tehtäviä on organisoida shakin maailmanmestaruusottelut ja shakkiolympialaiset. FIDE laskee myös pelaajien ELO-luvut, määrittelee shakin sääntöjä, julkaisee parhaita shakkipulmia (FIDE Albums) ja myöntää ansioituneille pelaajille eriarvoisia titteleitä (FIDE-mestari, kansainvälinen mestari, suurmestari).
Suurimmissa shakkiturnauksissa käytetään lähes poikkeuksetta FIDEn sääntöjä. FIDE järjestää omia kilpailuja myös junioreille ja naisille.
Kauriala
pienoiskuva|Kaurialan sijainti Hämeenlinnassa. Kauriala on Hämeenlinnan 8. kaupunginosa. Se sijaitsee välittömästi keskustan länsipuolella rajoittuen etelässä Turuntiehen, lännessä Poltinahontiehen, luoteessa Matintiehen ja idässä valtatiehen 3. Kauriala on kaupunkimaisesti rakennettu alue, jonka vanhimmat osat ovat peräisin 1800- ja 1900-lukujen taitteesta ja loppu rakennuskanta pääosin 1950-luvulta. Kaupunginosan pohjoislaidalla on vanha teollisuusalue, jonka kaavoittamista asuntoalueeksi suunnitellaan.
Keskustan läheisyydestä johtuen Kaurialaan on sijoittunut paljon kauppoja, ravintoloita sekä erikoisliikkeitä. Kaupunginosassa sijaitsevat myös Kaurialan kenttä, Seminaarin koulu, Kaurialan koulu, Kaurialan lukio ja Hämeenlinnan ortodoksinen kirkko. Ennen siirtymistään Tampereelle vuonna 2012 Kaurialassa sijaitsivat myös Tampereen yliopiston opettajankoulutuslaitos ja Hämeenlinnan normaalikoulu. Erikoispiirteenä Kaurialassa on useita hämeenlinnalaisten kulttuurivaikuttajien mukaan nimettyjä katuja, kuten Eino Leinon katu, Larin-Kyöstin katu ja Cygnaeuksenkatu.
Sidney Torch
Sidney Torch MBE (1908 Lontoo – 16. heinäkuuta 1990 Eastbourne, Sussex) oli brittiläinen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri. Hän erikoistui light music -tyyliin ja loi uran teatteriurkurina.
Torch oli emigroituneen venäläissyntyisen pasunisti Morris Torchinskyn poika. Hän opiskeli pianonsoittoa Blackheathin konservatoriossa ja työskenteli 1920-luvun lopussa viulisti Albert Sandlerin säestäjänä. Hän aloitti myös mykkäelokuvien säestämisen urkurina. Torch työskenteli useissa elokuvateattereissa ennen kuin tuli vuonna 1940 kutsutuksi armeijan palvelukseen. Hän palveli Royal Air Forcessa ja johti sen konserttiorkesteria. Toisen maailmansodan jälkeen Torch aloitti työskentelyn BBC:lle. Hän sävelsi satoja kappaleita joskus käyttäen pseudonyyminään anagrammia Denis Rycoth.
Vuonna 1952 perustettiin BBC Concert Orchestra, jonka kapellimestarina Torch toimi kahden vuosikymmenen ajan. Vuonna 1953 alkoi BBC:n radiokonserttisarja Friday Night Is Music Night, jonka kapellimestari Torchista myös tuli. Oman orkesterinsa johtajana Torch muun muassa mahdollisti Trevor Duncanille varhaisen menestyksen tämän kappaleen "High Heels" levytyksellä ja teki Eric Coatesin "A Song By the Way" -kappaleesta popstandardin. Torch jäi eläkkeelle vuonna 1972.
Vesihämähäkki
Vesihämähäkki (Argyroneta aquatica) on Euroopassa ja Aasiassa esiintyvä isokokoinen hämähäkki, joka elää veden pinnan alla. Se on sukunsa Argyroneta ainoa laji ja samalla ainoa hämähäkki, joka on sopeutunut täysin elämään vedenpinnan alla.
Koko ja ulkonäkö
vasen|pysty|pienoiskuva|Vesihämähäkki Väriltään ruskea tai musta vesihämäkki voi olla jalkoineen jopa kaksi senttimetriä pitkä, ja vartalon osuus pituudesta on puolitoista senttimetriä. Kookkailla yksilöillä pelkkä ruumiskin voi olla pitkä. Etummaiset raajaparit ovat kaljut, mutta kahdessa takimmaisessa raajaparissa on pitkiä karvoja, joiden avulla nuoretkin vesihämähäkit on helppo tunnistaa. Eturuumiin selkäpuolella on mustien lyhyiden karvojen muodostama juova. Takaruumis on harmaan karvan peittämä. Vesihämähäkki on yksi niistä harvoista hämähäkkilajeista, joilla koiras on naarasta suurempi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Vesihämähäkkiä tavataan Länsi-Euroopasta ja Britteinsaarilta Pohjois-Aasian poikki Japaniin saakka. Lajin elinympäristönä on vesikasvillisuus hitaasti virtaavassa tai seisovassa vedessä. Vesihämähäkki on paikoittainen, mutta esiintyessään usein runsaslukuinen.
Elintavat
Vesihämähäkki syö, parittelee ja munii veden alla, mutta hengittää ilmaa kuten muutkin hämähäkit. Vesihämähäkit rakentavat vesikasvien joukkoon sukelluskelloa muistuttavan pesän eli kuplan, minne ne kuljettavat ilmaa takaruumiinsa ympärillä ja jaloissaan olevien pienten karvojen avulla. Ilmakupla saa lisäksi jatkuvaa täydennystä diffuusion avulla veteen liuenneen ja vesikasvien tuottaman hapen vapautuessa kuplaan. Ruokailu tapahtuu joko kuplassa tai kasvillisuudessa heti vedenpinnan yläpuolella. Diffuusio riittää täyttämään hämähäkin hapentarpeen sen levätessä, mutta muutoin aktiivinen täydentäminen on tarpeen. Kokeellisesti on osoitettu, että hämähäkki tunnistaa kuplan ilmanlaadun ja täydentää sitä hiilidioksidipitoisuuden kasvaessa. Naaraan sukelluskello on suurempi kuin koiraalla, ja naaras täydentää sitä pinnalta useammin. Toisinaan hämähäkki kerää ilmakuplan tyhjään kotilonkuoreen.
Naaras munii 30–70 munaa. Poikaset elävät emonsa sukelluskellossa toiseen nahanluontiinsa asti, jolloin ne poistuvat sieltä ja aloittavat omien pesiensä rakentelun. Päivisin vesihämähäkki oleskelee sukelluskellossaan ja pyydystää lähelle tulevia vesihyönteisiä. Vasta yön tullen vesihämähäkki lähtee aktiivisesti saalistamaan.
Hämähäkki talvehtii sukelluskellossaan veden alla.
Hirohito
Shōwa (29. huhtikuuta 1901 Tokio – 7. tammikuuta 1989 Tokio), tunnetaan länsimaissa paremmin nimellä Hirohito, oli Japanin 124. keisari, joka hallitsi Japania vuosina 1926–1989. Hirohiton valtakausi on Japania hallinneiden keisareiden pisin. Hirohiton valtakautta kutsutaan Shōwa-kaudeksi, ja samaa Shōwa-nimeä (昭和天皇) käytetään myös kirjoitettaessa Hirohitosta keisarina. Länsimaissa hänet tunnetaan kuitenkin syntymänimellään. Hirohiton valtakaudella käytiin myös toinen maailmansota.
Varhaiset vaiheet
Keisari Meiji uskoi vastuun Hirohiton opettamisesta Venäjän sodan sankarille, kenraali Nogille, vuonna 1908. Nogin opetusmalli perustui tiukkaan sotilaskuriin, jossa bushido, zen ja kungfutselaisuus olivat tärkeässä osassa. Hirohiton isoisän, keisari Meijin kuoltua 1912 tulevan keisarin elämä muuttui suuresti. Entiselle opetusministerille ja Tokion keisarillisen yliopiston presidentille Hamao Aratalle annettiin vastuu Hirohiton opettamisesta. Vain hieman sen jälkeen, kun Hirohito oli aloittanut uudessa opissaan, Nogi suoritti junshin eli seurasi keisari Meijiä kuolemaan tekemällä itsemurhan.
Keisariuteen valmistaminen
Hirohiton valtakausi alkoi käytännössä jo 1921, kun hän seurasi henkisesti sairaalloista isäänsä keisari Yoshihitoa Japanin sijaishallitsijaksi. Hirohiton valtakauden alussa sotilaiden valta Japanin hallinnossa kasvoi, ja Japanin jo Meiji-kaudella aloittama Japanin vahvistaminen ulkoisia vihollisia vastaan sai lisää kannatusta politiikassa.
Daisuke Namba yritti murhata Hirohiton ampumalla tätä kohti Tokiossa 27. joulukuuta 1923. Namba teloitettiin myöhemmin hirttämällä.
Toinen maailmansota
Hirohito johti Japanin toiseen maailmansotaan pääministerinään Hideki Tōjō. Japani liittoutui sodassa Italian ja Saksan kanssa ja liittyi näin akselivaltoihin. Japani taisteli Tyynellämerellä ja valloitti Brittiläisen Intian saaristoa. Japanista tuli Tyynenmeren valtias, lukuun ottamatta Yhdysvaltain hallussaan pitämiä alueita. Jopa Australiassa pelättiin keisarillisen Japanin armeijan hyökkäystä vuonna 1941. Hirohito halusi kuitenkin hallita koko Tyynenmeren aluetta, ja koska osa sen alueista oli Yhdysvaltain hallussa, Japani hyökkäsi vuonna 1941 Yhdysvaltoihin näyttääkseen vahvuutensa ja ilmaistakseen tällä tavalla olevansa Tyynenmeren herra. Hirohito ja Tōjō luultavasti ajattelivat Yhdysvaltain perääntyvän hyökkäyksen jälkeen ja vetävän joukkonsa pois Tyynenmeren alueelta. Japani teki joulukuussa 1941 tuhoisan iskun Yhdysvaltain meritukikohtaan Pearl Harboriin. Useita sotilaita kuoli ja laivoja upposi. Yhdysvallat julisti sodan Japanille, ja Japanin liittolainen Saksa julisti sodan Yhdysvalloille. Saksasta ei kuitenkaan ollut tuolloin konkreettista apua Japanille. Yhdysvaltain joukot sotivat pitkään Japanin armeijaa vastaan Tyynellämerellä. Elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti kaksi atomipommia Japaniin, Hiroshimaan ja Nagasakiin. Useita Hirohiton kenraaleja sekä myös pääministeri Tōjō teloitettiin sodan jälkeen sotarikoksista syytettyinä, mutta Hirohito kuitenkin säästyi. Kolmen alkuperäisen akselivallan johtajista vain Hirohito pysyi yhä vallassa sodan jälkeen.
Toisen maailmansodan jälkeen
Hirohito pysyi Japanin keisarina aina kuolemaansa asti, vuoteen 1989. Toisen maailmansodan jälkeen Japanin kansa ei enää kuitenkaan pitänyt keisaria jumalallisena olentona kuten ennen, sillä Hirohito ei onnistunut estämään atomipommien pudottamista Nagasakiin ja Hiroshimaan. Hirohiton kuoltua vuonna 1989 hänen pojastaan Akihitosta tuli Japanin uusi keisari.
Luettelo Yukonin kunnista
275px|right|thumb|Kuntien sijainti Yukonissa Luettelo Yukonin kunnista kattaa Kanadan territorion Yukonin kunnat. Kuntia on territoriossa vain kahdeksan, sillä territorio ei jakaudu paikallishallintoalueisiin. Asutuskeskus saa perustaa oman kuntansa, mikäli katsoo siihen tarvetta. Kunnallishallinto rajoittuu asutuskeskuksen lähialueelle, ja kunta on vastuussa alueensa tiestöstä ja muusta infastruktuurista, maankäytöstä, terveydenhuollosta ja yleisestä turvallisuudesta.
Territorion pääkaupunki Whitehorse on nykyään Yukonin ainoa kaupunki. Dawson City on pienentyessään menettänyt kaupunginoikeutensa, mutta saa pitää city-nimitystä kunnan nimessä.
Yukonissa on useita asutuskeskuksia ja intiaanireservaatteja joilla ei ole kunnallishallintoa. Näistä suurin on noin 300 asukkaan Mount Lorne. Territorion hallinto on määritellyt viisi aluetta joilla se itse järjestää välttämättömät palvelut. Alueet ovat Ibex Valley, Carcross, Marsh Lake, Mount Lorne ja Tagish. Alueet on nimetty niiden suurimman keskuksen mukaan.
Ayahuasca
pienoiskuva|Amazoninayahuascaliaani pienoiskuva|Ayahuascan ainesosat valmiina keitettäväksi. pienoiskuva|Valmista ayahuascaa Ayahuasca on vakiintunut yleisnimitys tavallisimmin amazoninajahuaskaliaanista (Banisteriopsis caapi) ja shamaanikahvikista (Psychotria viridis) valmistettavalle psykoaktiiviselle kasvisuutejuomalle, joka on peräisin Amazonin alueen alkuperäiskansojen traditioista. Ayahuascaa valmistetaan usein myös muista Banisteriopsis-köynnöksistä sekä muista psykotrooppisista kasveista kuin P. viridiksestä. Ketšuankielinen nimi ayahuasca tarkoittaa "sielun liaania" tai "kuoleman köynnöstä". Kolumbiassa sen yleisnimitys on yagé tai toisessa kirjoituasussa yajé. Lähes kaikilla kulttuureilla on köynnösjuomille omat yleisnimensä sekä erityisille juomille erityiset nimensä.
Ayahuascaa ja muita köynnösjuomia on käytetty ja käytetään yhä arkipäiväisesti, rituaalisesti tai seremoniallisesti riippuen kulttuurista, käyttötarkoituksesta ja tavoitteista. Niillä on yhä keskeinen rooli monien alkuperäiskansojen maailmankatsomusta, kosmologiaa ja lääketiedettä. Ayahuasca on myös joidenkin uusien uskontojen sakramentti.
Vaikuttavat ainesosat
Ayahuascan vaikuttavat aineosat ovat dimetyylitryptamiini (lyh. DMT) ja monoamiinioksidaasi-estäjä (lyh. MAO-estäjä, MAO-I). Molemmat kemikaalit ovat oleellisia komponentteja toimivan, suun kautta nautittavan ayahuascajuoman valmistamiseksi. Toisaalta ayahuascaa valmistetaan myös ilman DMT-pitoisia apukasveja tai useiden, jopa kymmenien apukasvien kanssa, jolloin sen käyttötarkoitukset ja vaikutukset ovat toiset. DMT ei ole fyysisesti riippuvuutta aiheuttavaa.
Ayahuascaa on tutkittu runsaasti. Se on todettu kliinisesti turvalliseksi, mutta kaikissa ayahuascatraditioissa korostetaan myös siihen liittyviä riskejä ja vaaroja. Länsimaisten tutkijoiden mukaan ayahuascan sisältämä MAO-estäjä on hengenvaarallista tiettyjen mielialalääkkeiden kanssa käytettynä. Käyttöä SSRI- ja kaksikanavaisten masennuslääkkeiden (mirtsatsapiini, duloksetiini, venlafaksiini) sekä stimulanttien kanssa tulisi ehdottomasti välttää.
DMT on kasveissa ja eläimissä yleisesti (esim. kaikissa nisäkkäissä) esiintyvä yhdiste. Myös ihmiselimistössä on jatkuvasti pieniä määriä DMT:tä, mutta sen merkitystä elintoiminnoille ei tunneta kovin tarkasti.