cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Limakalvo
Selkärankaisten limakalvon pinnassa on epiteelikudos ja sen alla on limakalvon tukikerros, joka muodostuu sidekudoksesta. Limakalvon tukikerros toimii diffuusiotienä epiteelikudokselle, josta verisuonet puuttuvat. Joidenkin elimien, kuten ruuansulatuselimien, limakalvossa on lisäksi kolmas kerros limakalvon lihaskerros, joka liikuttelee limakalvon poimuja. Limakalvo on usein runsaasti poimuttunut ja siinä on yleensä erilaisia rauhassoluja ja rauhasia, kuten pikarisoluja ja suolirauhasia.
Nyrkkeilyn sarja 51 kg kesäolympialaisissa 1952
Nyrkkeilyn 51 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 27 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta.
Chiquitos
Alueen erikoisuus on jesuiittojen ja fransiskaanien asutukset, joita on ympäri provinssia. Kylät olivat Katekismuksen ja uskonnollisuuteen liittyvien harrasteiden, kuten barokkimusiikin, käsitöiden ja maanviljelyn, opettamisen keskuksia. Kylät rakennettiin vuosien 1696 ja 1760 välisenä aikana 1500-luvun filosofien ideaalikaupunkien inspiroimana. Kuusi vielä pystyssä olevaa kirkkoa valittiin vuonna 1990 Unescon maailmanperintökohteeksi.
Lähteet
המיסיונים הישועיים בצ'יקיטוס
Limakalvo
Näkyviä limakalvoja ovat suuontelon ja nielun, sierainten, silmien, sukupuolielinten ja peräaukon sisäpinnat. Reuna-alueilla iho muuttuu saumattomasti limakalvoksi, joka jatkuu sisäelimiin. Limakalvoja arvioidaan kliinisen tutkimuksen yhteydessä. Normaalisti ne ovat kosteat, vaaleanpunaiset tai valkoiset ja ilman näkyviä kerrostumia. Tulehdusten ja muiden sairauksien yhteydessä nähdään usein turvotuksia, eritteitä ja värimuutoksia. Joidenkin maksasairauksien seurauksena limakalvot voivat muuttua kellertäviksi, jolloin käytetään nimeä keltatauti.
Ruuansulatuselimistön limakalvo
thumb|250px|right|Ohutsuolen kerroksia. Suurimmassa osassa ruuansulatuskanavaa (mahalaukusta peräsuoleen) limakalvon muodostavat epiteelikerros, sidekudoskerros ja lihaskerros. Limakalvokerroksen poimuisuus suurentaa imeytymispinta-alaa ja kerroksen sileälihassolujen supistuminen lisää edelleen poimuttumista. Poimuja on eniten ohutsuolessa, missä imeytyminen tapahtuu nopeimmin. Limakalvokerroksen ulkopuolella on toinen paksumpi sidekudoskerros, jossa on toisiinsa liittyneiden hermosyiden muodostama hermopunos eli limakalvonalaispunos.
Brandi Carlile
thumb|Brandi Carlile.
Brandi Carlile (s. 1. kesäkuuta 1981, Ravensdale, Washington, Yhdysvallat) on country & western -muusikko. Hän sekä säveltää, kirjoittaa että laulaa. Columbia Records julkaisi Carlilen esikoisalbumin Brandi Carlile vuonna 2005. Rolling Stone -lehti nimesi hänet yhdeksi kymmenestä artistista, joihin tulisi tulevaisuudessa kiinnittää huomiota.
Kurkunpää
thumb|300px|Kurkunpään rustot.
Kurkunpää on nielun ja henkitorven välinen rustoinen rakenne, joka suojaa alempia hengitysteitä nieltäessä sekä osallistuu äänenmuodostukseen. Kurkunpäätä pitää koossa joukko jänteitä ja lihaksia, joita hermottavat saman aivohermon kaksi eri haaraa. Kurkunpäätä verhoaa limakalvo, jossa on lukuisia sylkirauhasia. Ihmisellä kurkunpään ulkoinen tunnusmerkki on yhden sen rustoisen osan muodostama ulkonema, jota sanotaan aataminomenaksi ja joka on yleensä helppo havaita etenkin miesten kaulalla. Nimi aataminomena lienee saanut alkunsa uskosta, että se johtuu kurkkuun takertuneesta "kielletystä hedelmästä" (omena).
Kurkunpään rakenne
Kurkunpää muodostuu neljästä rustoisesta osasta: kurkunkannenrustosta (lat. cartilago epiglottica), kilpirustosta (lat. cartilago thyroidea), rengas- eli sormusrustosta (lat. cartilago cricoidea) sekä toisiinsa kiinnittyneistä kannurustoista (lat. cartilagines arytaenoideae). Kurkunpää sijaitsee nielun alla ja suun takana, kiinnittyen ihmisellä kilpirustosta sidekudoksen välityksellä kieliluuhun, joka näin ripustaa kurkunpään kallonpohjaan. Useilla eläimillä kilpirusto kiinnittyy kieliluun sijaan usean pienen luun ketjuun, joka kuitenkin toimittaa samaa tehtävää kuin ihmisen yksittäinen kieliluu.
Kurkunkansi
Kurkunkansi (lat. epiglottis) muodostuu kurkunkannenrustosta sekä sitä verhoavasta limakalvosta. Kurkunkansi sulkee tien nielusta henkitorveen muun muassa nieltäessä, jotta ruoka tai juoma ei pääse keuhkoihin. Kurkunkansi laskeutuu ja muu kurkunpää nousee sitä vastaan sekä äänihuulten päällä roikkuvat taskuhuulet sulkeutuvat. Kurkunkannenrusto on kudostyypiltään kimmorustoa eli elastista rustoa.
Kilpirusto
Kilpirusto on kurkunpään suurin rusto ja se suojaa kurkunpäätä iskuilta. Kilpiruston anteriorinen (eläimillä rostraalinen) osa on muuta kilpirustoa paksumpi ja muodostaa aataminomenan. Kilpirusto on kudostyypiltään lasirustoa eli hyaliinirustoa. Yksilön ikääntyessä kilpirusto voi siis osittain kalkkeutua ja jopa luutua, toisin kuin kimmorustosta muodostuva kurkunkannenrusto.
Rengas- eli sormusrusto
Kilpiruston alapuolella sijaitsee rengas- eli sormusrusto, joka on ainoa kurkunpään osa, joka ei pysty juurikaan laajenemaan. Se muodostuu kilpiruston tavoin lasirustosta, ollen näin altis kalkkeutumiselle ja luutumiselle siinä missä kilpirustokin. Rengasruston alapuolelta lähtee henkitorvi, joka on muodostunut rustokaarista, joita yhdistää takaa sidekudos ja joista ensimmäiseen rengasrusto kiinnittyy. Rustokaarten joustavuus on tärkeää, jotta henkitorven takana sijaitsevassa ruokatorvessa kulkeva ravinto pääsee mahalaukkuun.
Kannurustot
Kurkunpään takaosassa sijaitsevat kannurustot, jotka ovat kudostyypiltään suurimmaksi osakseen lasirustoa, mutta niihin posteriorisesti ja mediaalisesti liittyneet pidentymät (lat. processus corniculatus) muodostuvat kimmorustosta. Äänijänteet ovat liittyneet kannurustoihin. Äänihuulet muodostuvat näistä jänteistä, niihin liittyvistä lihaksista sekä näitä verhoavista limakalvoista.
Kurkunpään hermot
Kaikkia näitä lihaksia hermottaa kiertäjähermo (lat. nervus vagus), jonka haaroista palaava kurkunpäähermo (lat. n. laryngeus recurrens) hermottaa muita lihaksia paitsi m. cricothyroideusta, jota hermottaa toinen kiertäjähermon haara – ihmisellä superiorinen kurkunpäähermo (lat. n. laryngeus superior) ja eläimillä vastaava kraniaalinen kurkunpäähermo (lat. n. laryngeus cranialis). Näiden lisäksi monet kurkunpään ulkopuolella kulkevat suuremmat lihakset stabiloivat kurkunpäätä ja voivat vaikuttaa äänihuulten asentoon epäsuorasti.
Limakalvot
Kurkunpää on kauttaaltaan limakalvon peittämä. Limakalvoa verhoaa epiteeli, jonka tyyppi vaihtelee alueittain. Limakalvolla on erityisesti taskuonteloiden (lat. ventriculus laryngis) alueella runsaasti mukoosia sylkeä tuottavia rauhasia.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2020 – naisten 75 kg
Naisten 75 kg painoluokka nyrkkeilyssä Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 28. heinäkuuta – 8. elokuuta 2021 Kokugikan Arenalla. Kilpailuun osallistuu 17 nyrkkeilijää.
Karsinnat
Eri maanosille on myönnetty eri määrä paikkoja olympiaturnaukseen. Euroopan karsintaturnauksesta olympialaisiin pääsee neljä urheilijaa, Afrikasta kaksi, Amerikasta kolme ja Aasian ja Oseanian yhteisestä turnauksesta neljä urheilijaa. Yhdestä maasta voi osallistua vain yksi nyrkkeilijä. Neljä paikkaa jaetaan rankingpisteiden perusteella siten, että jokaisen maantieteellisen alueen paras urheilija, jonka maalla ei ole vielä edustusta kyseisessä painoluokassa, pääsee kisoihin.
Rytke
Rytke on lahtelainen yhtye joka perustettiin vuonna 1992. Yhtye osallistui rockin SM-kisoihin vuonna 1994 ja voitti sen.
Palomar
Palomar on vuori San Diegon piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Nimi on espanjaa ja tarkoittaa kyyhkysen pesää. Palomar on tunnettu tähtitieteellisestä Palomarin observatoriostaan ja alueen samannimisestä kansallispuistosta.
Arovuokko
Arovuokko (Anemone sylvestris) on valkokukkainen, Euraasiassa tavattava leinikkikasvi. Laji on myös vanha puutarhojen koristekasvi.
Ulkonäkö ja koko
vasen|200px|pienoiskuva|Arovuokon kukka pienoiskuva|Arovuokko hedelmävaiheessa Monivuotinen arovuokko kasvaa 15–40 cm korkeaksi. Varsi on pysty ja tiheäkarvainen. Aluslehtiä on tavallisesti 3–6 kappaletta. Niiden ruoti on melko lyhyt ja lehtilapa 3–5-sorminen. Lehdykät ovat liuskaisia tai hampaisia. Varsilehtiä on kaksi tai kolme, ja ne sijaitsevat varressa kiehkurana. Ruoti on 1–2 cm pitkä, lapa kolmisorminen, lehdykät 2–3-halkoisia tai tylpähköhampaisia. Kukka on tavallisesti yksittäin, pitkäperäinen ja 3–7 cm leveä. Teriömäinen kehä on tavallisesti viisilehtinen, ja kehälehdet ovat väriltään valkoisia. Suomessa arovuokko kukkii touko-kesäkuussa. Siemenet kypsyvät villakarvaisissa, lyhytotaisissa ja 3–4 mm pitkissä pähkylöissä. Villakarvojen avulla pähkylät voivat levitä tuulen mukana kauaksikin. Arovuokko on myrkyllinen kasvilaji.
Levinneisyys
Arovuokko kasvaa luonnonvaraisena alueella, joka ulottuu Ranskasta ja Saksasta läpi Keski- ja Itä-Euroopan Siperian itäosiin ja Pohjois-Kiinaan. Suomea lähimmät esiintymät ovat Virossa sekä Ruotsissa Öölannissa ja Gotlannissa. Suomessa lajia tavataan toisinaan villiintyneenä.
Käyttö
Arovuokkoa viljellään yleisesti koristekasvina. Laji on perinneperenna, jota kasvatetaan mm. puistojen ja pihojen puolivarjoisilla paikoilla sekä perennaryhmissä. Se leviää rönsyistä, joten perennaryhmissä sen kasvua voidaan joutua rajoittamaan. Arovuokko viihtyy kalkkipitoisella kasvupaikalla.
Lucasin lukujono
Lucasin lukujono on Fibonaccin lukujonon kaltainen sillä erotuksella, että ensimmäiset luvut ovat 2 ja 1 (eli jokainen jonon luku on kahden edellisen luvun summa). Tarkemmin ilmaistuna Lucasin jono
L_1 = 2 ja L_2 = 1
josta saadaan jono 2, 1, 3, 4, 7, 11, 18, 29, 47, 76, 123, 199, 322...
Katso myös
Lucasin alkuluku
סדרת לוקאס
Tuhoavat tunteet
Tuhoavat tunteet on V. Artin suomentama novelliantologia ulkomaisten kirjailijoiden tuotannosta. Teoksen on julkaissut E. Viljanteen Kirjakauppa ja Kustannusliike vuonna 1945. Nimiölehdellä on kirjailijoista mainittu ainoastaan Guy de Maupassant, jonka novellin mukaan kirja on nimetty. Kirjan alaotsikkona on Kertojamestarien novelleja.
Sisällys
Guy de Maupassantin novelli "Sunnuntairatsastus" on alun perin ilmestynyt Suomessa eräässä kuvalehdessä ja suomentaja on lisännyt kertomukseen lopetuksen, joka noudattelee Maupassantin toisen uskottelukomiikkaan perustuvan novellin "Le Voleur" (Varas) tyyliä. André Therieutin novellin "Juhla-aatto" suomennos on mukailtu.
Juanfernándezinkolibri
Juanfernándezinkolibri (Sephanoides fernandensis) on äärimmäisen uhanalainen eteläamerikkalainen kolibri.
Koko ja ulkonäkö
Juanfernándezinkolibrikoiras kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sen vartalo ja pää ovat tiilenpunaiset, siivet ja otsa ovat mustat, hiukan metallinhohtoiset säihkyen spektroliitin tapaan. Naaras on aivan erinäköinen; niitä luultiin pitkään jopa eri lajeiksi. Naaras on pienempi, alle kymmensenttinen. Sen pää, selkä ja siivet ovat metallinhohtoisen sinivihreät, vatsapuolen höyhenpeite on kermanvalkea, vihreiden ja mustien pilkkujen kirjoma. Otsaläikkä on sähkönsininen.
Esiintyminen
Juanfernándezinkolibreja elää vain Juan Fernándezin saarilla Chilen edustalla. Laji on äärimmäisen uhanalainen elinalueen kutistumisen takia. Yksilöitä arvellaan olevan jäljellä enää joitakin satoja.
Nimestä
Vanhemmassa Birdlifen luettelossa kolibri on nimellä Juanfernandesinkolibri.
Ripsimonnit
Ripsimonnit, vanhemmassa kirjallisuudessa selkäuimarit (Mochokidae) on monnikalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Lajien ruumis on suomuton ja niillä on suuri rasvaevä selkäevän takana. Sekä selkä- että rintaevissä on piikki, joka on yleensä voimakas ja siinä on mekanismi piikin lukitsemiseksi pystyyn. Suurimmat ripsimonnit voivat kasvaa 72 senttiä pitkiksi. Osa lajeista, kuten näistä tunnetuin selkäuimari (Synodontis nigriventris), uivat selällään vatsa ylöspäin. Ripsimonneja tavataan Afrikan makeista vesistä.
Alaheimot ja suvut
Ripsimonnit jaetaan kahteen alaheimoon, joissa tavallisesti katsotaan olevan yhteensä 10 sukua. Sukujen Hemisynodontis ja Brachysynodontis taksonomia on kuitenkin kiistanalainen ja niiden lajit luetaan joissakin julkaisuissa sukuun Synodontis.
Maksims Matveevs
Maksims Matveevs (, s. 7. huhtikuuta 1987 Ust-Ilimsk, Neuvostoliitto) on venäläis-latvialainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä. Hän edustaa Venäjän pääsarjan Irkutskin Baikal-Energijaa.
Matveevsin kasvattajaseura on Ust-Ilimskin Lesohimik, jossa hän pelasi kuuden kauden ajan vuosina 2004–2010 ennen siirtymistään Arsenjevin Vostokiin, jossa hän pelasi yhden kauden. Sen jälkeen hän on pelannut Habarovskin pääsarjalaisessa SKA-Neftjanikissa.
Matveevs sai Venäjän ja Latvian kaksoiskansalaisuuden, mikä mahdollisti hänen esiintymisensä Latvian maajoukkueessa jääpallon kevään 2015 MM-kisoissa ensimmäisen kerran.
Monit
Mon-kansa on etninen ryhmä Kaakkois-Aasiassa. Pääosa moneista elää Myanmarin Mon-osavaltiossa historiallisessa Ala-Burmassa ja Myanmarin-Thaimaan rajaseuduilla. Monit puhuvat monin kieltä ja uskonnoltaan he ovat theravada-buddhalaisia.
Asuinalue ja lukumäärä
Myanmarissa moneja asuu nykyisin 2-4 miljoonaa ja he muodostavat 4-8 % koko maan väestöstä. Heitä asuu Monin osavaltiossa, sekä sen viereisissä Kayin osavaltiossa ja Tanintharyin alueella. Thaimaassa on arviolta 70 000–100 000 ja vähemmissä määrin heitä asuu myös Kambodžassa ja Vietnamissa.
Historia
thumb|vasen|Mon-tyttöjä kansallispuvuissa. Monien alkuperä on epäselvä. Yhden teorian mukaan he tulivat Kaakkois-Aasiaan Intiasta ja toisen yleisesti hyväksytyn teorian mukaan he ovat peräisin Jangtsejoen alueelta Itä-Kiinasta. Järjestäytyneitä mon-valtioita on ollut olemassa jo ensimmäisen vuosituhannen alussa. Monit olivat hyviä purjehtijoita ja kauppiaita ja heidän välityksellään buddhalaisuus saapui nykyisen Myanmarin ja Thaimaan alueelle. Tärkein monien kaupunkivaltio Myanmarissa Hanthawaddy perustettiin vuonna 835 nykyisen Bagon (Pegu) kaupungin paikkeille. Sittemmin se oli useiden monien ja burmalaisten hallitsemien valtioiden pääkaupunki.
1800-luvulla britit pyrkivät tekemään moneista liittolaisiaan burmalaisia vastaan levittääkseen omaa siirtomaaimperiumiaan. Monit olivat kuitenkin paljon haluttomampia liittoon, kuin esimerkiksi karenit. Siirtomaa-ajalla moneja pidettiin kuolevana rotuna ja kulttuurina. Monit ovatkin useimmiten liittäneet mon-identiteetin pikemminkin kieleen kuin alkuperään, mikä on johtanut monien määrän laskuun historiallisesti kielen käyttäjien vähetessä. Burma itsenäistyi vuonna 1948 ja osa moneista aloitti aseellisen vastarinnan uutta hallintoa vastaan. Tärkein monien aseellisista ryhmistä on New Mon State Party (NMSP), jonka Shwe Kyin perusti vuonna 1958. Aseellinen toiminta jatkuu edelleen vuonna 1995 tehdystä tulitaukosopimuksesta huolimatta.
Kulttuuri
thumb|Krokotiilin muotoinen [[sitra monien buddhalaisessa temppelissä.]] Monien elinkeino perustuu enimmäkseen riisinviljelylle ja kalastukselle. Kalaa ja riisiä paitsi syödään, mutta myös myydään muualle. Riisin ohella viljellään myös esimerkiksi jamssia, bataattia, ananasta ja sokeriruokoa. Kalastus elinkeinona on kärsinyt kilpailusta thaimaalaisten kalastusalusten kanssa, jotka kalastavan Myanmarin aluevesillä hallituksen luvalla. Theravada-buddhalaisuutta ja heidän uskonnolliset tapansa ovat yleispiirteisesti saman kaltaisia, kuin heidän naapureillaan thailla ja burmalaisilla.
Monien puhuma monin kieli on austroaasialainen kieli mon-khmer-kielten ryhmässä. Nykyisin useimmat monit puhuvat myös burman kieltä, joka on syrjäyttämässä monin kieltä päivittäisessä käytössä.
Syvännerausku
Syvännerausku (Plesiobatis daviesi) on syvissä vesissä Intian valtameressä ja Tyynessämeressä tavattava rustokala. Se on ainoa laji syvännerauskujen heimossa (Plesiobatidae).
Kun taivas putoaa...
Kun taivas putoaa... on Risto Jarvan ohjaama, lehdistön maailmaan sijoittuva elokuva vuodelta 1972.
Filmin kuvitteellisen "keltaisen lehden" esikuvana on yleisesti pidetty Hymy-lehteä ja Erkki Pajalan esittämää sensaatioreportteria Hymyn tähtitoimittajan Veikko Ennalan alter egona. Sensaatiolehdessä sai kirjoittaa kenestä tahansa melkein mitä hyvänsä, kunnes vuonna 1974 Suomen rikoslakiin lisättiin ”Lex Hymynä” tunnettu pykälä yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä. Hymyn kustantaja Urpo Lahtinen yritti puhdistaa mainettaan antamalla ohjaaja Jarvalle rahapalkinnon ”hyvän asian puolesta tehdystä työstä”. Jarva lahjoitti rahat Filmihullu-lehdelle.
Syvännerausku
Anatomia
Syvännerausku on kookas kala ja voi kasvaa jopa 2,7 metriä pitkäksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi noin 130 cm:n pituisina ja naaraat kookkaampina noin 189–200 cm:n mittaisina. Ruumis on litteä ja suuret rintaevät antavat kalalle pyöreän muodon. Evissä on pieniä piikkejä. Pyrstö on lähes yhtä pitkä kuin muu ruumis ja melko ohut. Pyrstössä on pitkä myrkyllinen piikki, joka voi aiheuttaa ihmisellekin tuskallisen haavan. Lajin lisääntymisestä ei ole tietoa, mutta se on todennäköisesti vivipaarinen eli synnyttää eläviä poikasia. Lajin hampaat ovat melko pienet ja teräväkärkiset
Kun taivas putoaa...
Mustavalkoinen elokuva kuvattiin tuolloin uudelle Super 16 -filmille, jonka kuva-ala oli tavallista 16 millimetrin filmiä isompi.
Syvännerausku
Levinneisyys
Syvännerauskuja tavataan Etelä-Afrikan ja Mosambikin rannikoilta, Australian ja Kaakkois-Aasian rannikkoseuduilta ja Havaijilta. Laji elää pehmeällä merenpohjalla 44–780 metrin syvyydestä merenpinnasta. Syvännerauskujen ravintoa ovat muut kalat, erityisesti ankeriaat, äyriäiset ja nilviäiset. Sitä saadaan joskus sivusaaliina trooleilla ja sen liha on syötävää muttei erityisen arvostettua.
Kun taivas putoaa...
Vastaanotto
Elokuva sai tuoreeltaan enemmän kielteisiä kuin myönteisiä arvioita suomalaiskriitikoilta. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kehui Jarvan uudenlaista elämänläheisyyttä ja aiheen ajankohtaisuutta, mutta piti tapausta muistelevan ”kvasirunollisen, älyllisen ja surkupateettisen” kertojanäänen käyttöä elokuvan muuhun tyyliin sopimattomana. Hänestä kerronta myös pysähtyy elokuvan puolivälissä ikävästi paikoilleen ja tekee elokuvan loppuosasta jopa pitkäveteisen. Kuvausta ja etenkin tuoreen elokuvakasvon Eeva-Maija Haukisen roolityötä hän arvosti.
Kun taivas putoaa esitettiin televisiossa vasta yhdeksän vuotta teatteriensi-iltansa jälkeen. Televisioesityksen alla vuonna 1981 Helsingin Sanomien Mikael Fränti ei lukenut elokuvaa Jarvan parhaisiin ohjaustöihin, mutta arvosti sen suoruutta ja rehellisyyttä: ”Kun taivas putoaa -elokuvassa Jarva ei säästele eikä hienostele, vaan vetää koko rekisterin alastomimmillaan valkokankaalle. Hän asettaa sensaation tekijän ja sen uhrin vastakkain, ja vasta riipaisevan ihmiskohtalon nähdessään [päähenkilö, toimittaja] Meri alkaa tiedostaa, tehdä tiliä teoistaan ja keinoistaan. Kaiken taustalla näkyy olevan yksityisen henkilön härski hyväksikäyttö kaupallisiin tarkoituksiin.”
Jon Robert Holden
'''Jon Robert ”J. R.” Holden''' (, s. 10. elokuuta 1976 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-venäläinen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan takamies.
Ammattilaisura
Holden pelasi vuodet 1994-1998 Bucknellin yliopistossa NCAA:n 1. divisioonassa. Hän pelasi myös Riian ASK/Broconi/CMT:ssä, Belgian Telindessä, Kreikan AEK Ateena BC:ssä ja TsSKA Moskova -seuroissa.
Valvatit
Valvatit eli maitovalvatit (Sonchus) on asterikasvisuku, johon kuuluu noin 70 eri lajia vanhassa maailmassa, varsinkin Välimeren alueella.
Jon Robert Holden
Saavutukset
Holden voitti koripallon Euroopan mestaruuden Venäjän koripallomaajoukkueessa vuonna 2007. Hän heitti ratkaisevan korin loppuottelussa Espanjaa vastaan.
Valvatit
Valvatit ovat yksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja, joissa on maitiaisnestettä. Valvatit voivat kasvaa melko suurikokoisiksi ja ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat sepiviä ja muodoltaan jossain määrin liuskoittuneita. Lehtien laidoilla voi olla piikkimäisiä karvoja. Valvattien kukintona on useista mykeröistä koostuva huiskilomainen mykeröstö. Mykeröiden kukat ovat tavallisesti keltaisia ja mykeröissä on runsaasti kehtosuomuja. Valvattien siemenet ovat lenninhaivenellisia.
Suomessa kasvaa yhteensä viisi valvattilajia, joista yleisin on monivuotinen peltovalvatti (Sonchus arvensis). Myös yksivuotiset otavalvatti (Sonchus asper) ja kaalivalvatti (Sonchus oleraceus) ovat verraten yleisiä. Näiden kolmen lisäksi Suomessa tavataan myös rantavalvattia (Sonchus palustris) ja hentovalvattia (Sonchus tenerrimus).
Tapakristitty
Tapakristitty on sellainen kristillisen yhteisön jäsen, jonka katsotaan olevan yhteisön jäsen lähinnä tottumuksen tai yhteiskunnan perinteen takia. Esimerkiksi Suomessa valtaosa kansasta kuuluu evankelisluterilaiseen kirkkoon ja on seurakunnan jäseniä mutta ei ota osaa juurikaan seurakunnan tilaisuuksiin ja yhteisölliseen uskonnon harjoittamiseen. Kirkon jäsenyyden nähdään olevan tarpeellinen lähinnä perinteisten ristiäis ten, häiden ja hautajaisten osalta.
Soittorasia (elokuva)
Soittorasia on Costa-Gavrasin ohjaama ja Joe Eszterhasin käsikirjoittama yhdysvaltalainen jännitysdraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1989. Soittorasia kertoo unkarilais-yhdysvaltalaisesta maahanmuuttajasta, jota aletaan syyttää toisen maailmansodan sotarikoksista. Hänen asianajajatyttärensä puolustaa häntä oikeudessa, ja taistelee totuuden selvittämiseksi.
Soittorasian pääosia näyttelevät Jessica Lange, Armin Mueller-Stahl ja Frederic Forrest. Muissa rooleissa ovat muun muassa Donald Moffat ja Lukas Haas. Lange sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Ohjaaja Costa-Gavras voitti Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun parhaasta elokuvasta.
Soittorasia perustuu löyhästi John Demjanjukin tositarinaan ja myös Joe Eszterhasin omaan elämään. Eszterhas sai tietää 45-vuotiaana, että hänen isänsä kreivi István Esterházy oli salannut hänen sotarikoksiaan. Häntä syytettiin Unkarissa juutalaisvastaiseksi sotarikolliseksi. Saatuaan tietää Eszterhas katkaisi kaikki yhteydet isäänsä, eivätkä he koskaan sopineet.
Juoni
Unkarilaisen siirtolaisperheen tytär Ann Talbot (Jessica Lange) on luonut menestyksekkään uran asianajajana Chicagossa. Hänen maailmansa järkkyy, kun hänen isäänsä Michael "Mike" Laszlo (Armin Mueller-Stahl) syytetään entiseksi SS-upseeriksi ja julmista sotarikoksista Unkarissa toisen maailmansodan aikana. Annin isä vakuuttaa, että kyseessä on kommunistien salajuoni. Ann vakuuttuu isänsä syyttömyydestä, ja hän ryhtyykin puolustamaan tätä oikeudessa. Oikeudenkäynti etenee hyvin, mutta Ann törmää tutkimuksissaan ristiriitaisiin todisteisiin. Onko Mike Laszlo sittenkään niin syytön kuin tytär toivoo?
Tuotanto
Soittorasia on ohjaaja Costa-Gavrasin ja käsikirjoittaja Joe Eszterhasin toinen yhteistyö Petetty -elokuvan (1988) jälkeen. Molemmat Walter Matthau ja Kirk Douglas halusivat näytellä Mike Laszlon roolin ja neuvottelivat Costa-Gavrasin kanssa siitä. Costa-Gavras harkitsi myös Marlon Brandoa. Lopulta Gavras valitsi Armin Mueller-Stahlin, joka oli halunnut työskennellä Gavrasin kanssa siitä lähtien, kun oli vaikuttunut Gavrasin ohjaamasta Kateissa -elokuvasta (1982). Itäsaksalaisella Mueller-Stahlilla oli vaikeuksia saada viisumia Yhdysvaltoihin, koska hänellä epäiltiin olevan yhteyksiä Stasiin.
Joe Eszterhas käsikirjoitti elokuvan Jane Fonda mielessään naispääosaan. Molemmat Eszterhas ja tuottaja Irwin Winkler olisivat halunneet palkata Fondan, mutta Costa-Gavrasin mielestä Fonda oli liian vanha rooliin ja palkkasi Jessica Langen sen sijaan. Fondalle maksettiin 1,25 miljoonan dollarin korvaukset roolin menettämisestä.
Costa-Gavras keksi elokuvan nimen; Joe Eszterhasin alkuperäinen käsikirjoitus oli nimeltään Sins of the Fathers.
Soittorasian kuvaukset alkoivat 25. tammikuuta vuonna 1989, ja sitä kuvattiin huhtikuuhun 1989 asti. Elokuvaa kuvattiin Illinoisin Chicagossa ja Unkarin Budapestissa. Carolco Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
Julkaisu ja vastaanotto
Soittorasia sai ensi-iltansa 22. joulukuuta vuonna 1989 Kanadan Torontossa, Yhdysvaltain Los Angelesissa ja New Yorkissa. Yhdysvalloissa elokuva pääsi laajempaan teatterilevitykseen 19. tammikuuta vuonna 1990. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 27. heinäkuuta vuonna 1990. Elokuva tuotti ilmestymisvuonnaan Yhdysvalloissa noin 6,3 miljoonaa dollaria. TriStar Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa vuonna 1989 ja Finnkino Suomessa vuonna 1990.
Chicago Sun-Timesin Roger Ebert, Rolling Stonen Peter Travers ja The New York Timesin Caryn James antoivat elokuvalle laimeat arvostelut, mutta kehuivat Jessica Langen roolisuoritusta. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on "tuore" 75 prosentin arvosana, joka perustuu kuuteentoista arvosteluun, joista neljä ovat kielteisiä.
Muut julkaisut
Soittorasia on julkaistu Yhdysvalloissa DVD:lle vuosina 2003, 2005 ja 2008. Suomessa elokuva julkaistiin VHS:lle vuonna 1990, jolloin Showtime toimi levittäjänä. Sandrew Metronome Distribution julkaisi elokuvan DVD:llä vuonna 2005, jonka jälkeen VL-Musiikki julkaisi elokuvasta Blu-ray-version vuonna 2012.
Trient
350px|thumb|Trientin alkulähde on Glacier du Trient -jäätikkö.
Trient on Lounais-Sveitsissä, Valais'n kantonissa virtaava Rhônen sivujoki, joka saa alkunsa Ranskan ja Sveitsin raja-alueelta. Pääjoki, Trient, alkaa Sveitsin puolen jäätiköiltä. Sivujoen, Eau Noiren alkulähteet ovat Ranskassa, Chamonix'n pohjoispuolella. Trient laskee Rhôneen Vernayaz'ssa, Martignyn kaupungin pohjoispuolella.
Trient virtaa loppuosaltaan syvässä kanjonissa, joka on matkailukohde.
Vesivoima
Trientin vesistössä on kaksi patojärveä: Lac d'Emosson ja Lac de Vieux Emosson. Veden potentiaalienergia muutetaan sähköksi neljässä vesivoimalaitoksessa, joiden teho on yhteensä lähes 400 MW: Châtelardin voimalat ovat pumppuvoimalaitoksia, jonka pumppausteho on yhteensä 72 MW. Voimalaitosten vuosituotanto on keskimäärin 800 GWh energiaa.
Hound
Hound on kuvitteellinen hahmo Transformers-universumissa.
The Transformers
Decepticonien nöyryyttävimmät tappiot ovat Houndin aikaansaamia. Käyttämällä kykyään luoda elävännäköisiä hologrammeja, Hound on huijannut Decepticoneja monia kertoja ja pelastanut samalla ystävänsä. Tiedustelijana hän on tullut hyvin tarkkaavaiseksi maasta ja siksi häntä pidetään suurenmoisena jäljittäjänä. Itse asiassa hän on tullut niin tottuneeksi maan luonnolliseen maastoon, että hän pitää siitä enemmän kuin Cybertronin teknologisesta ja tasaisesta maastosta. Yhtenä Optimus Primen rohkeimmista ja lojaaleimmista sotilaista, Hound taistelee yhtä urhoollisesti suojellakseen Maata kuin Cybertroniakin.
Animaatiosarja
Elokuvassa The Transformers: The Movie Hound vilahtaa lyhyesti vain yhden kuvan aikana, Optimuksen sukkulamiehistönä.
Houndin äänenä sarjassa oli Ken Sansom.
Transformers: The Game
Hound esiintyy pelattavan hahmona ensimmäiseen elokuvaan pohjautuvan Transformers: The Game -pelin PlayStation Portable -versiossa. Houndin äänenä pelissä on Daniel Ross.
Transformers – Tuhon aikakausi
Hound esiintyy Michael Bayn ohjaamassa Transformers – Tuhon aikakausi -elokuvassa Oshkosh Defensen sotilasajoneuvoksi muuntautuvana Autobottien erikoissotilaana. Houndin robottimuoto on myös sotilaallisen näköinen ja muistuttaa osittain Leadfootin robottimuotoa. Houndilla on parta sekä suussa savukkeen näköinen metallikappale. Elokuvassa Hound ei ratsasta yhdelläkään Dinoboteista, mutta leluversiossa hänen ratsunaan toimii Dinobotti Slash.
Houndin äänenä elokuvassa on John Goodman.
Transformers: Viimeinen ritari
Hound tekee paluun elokuvassa Transformers: Viimeinen ritari uutena muuntautumismuotonaan Mercedes-Benzin Unimog-sotilasambulanssi.
Pääjärvi (Loppi)
Pääjärvi on Kanta-Hämeessä Lopella, Tammelassa ja Hämeenlinnassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja se on Pääjärven laskujoki.
Maantiede
Järven pinta-ala on 119 hehtaaria ja sen pituus on 4,9 kilometriä ja leveys 1,5 kilometriä. Järviallas jakantuu kolmeen pääalueeseen. Läntisin osa erottuu muusta järvestä Kynnyharjun ylittäessä järven. Vesi vaihtuu altaiden välillä vain harjussa olevan uoman kautta. Järven keskiosaa ja itäosaa erottaa Kiilinsaari-niminen niemi, jonka eteläinen salmi yhdistää altaat toisiinsa.
Siihen laskee lukuisat suo-ojat, joista yksi tuo Pikkulammin vedet. Sen lisäksi Haukilamminoja tuo Haukilammin vettä, Jokiniitunoja tuo Myllyjärven, Myllylammin, Pitkäjärven ja Hirvilammin vedet, Rietaoja taas Rietjärven, Honkalanlammin ja Nyypakanlammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 13 kilometriä pitkä Ilmetynjoki, jonka ensimmäinen 2,6 kilometriä pitkä osuus laskee Vähä-Ilmettyyn.
Järvessä on 17 isompaa saarta, joilla on nimenä esimerkiksi Kanasaari, Riitakari ja Pukkisaari. Kiilinsaari on nimestään huolimatta 800 metriä pitkä niemi. Näiden lisäksi on vielä 13 luotoa. Kynnysharjun aukossa on ainoa saari, jolle on rakennettu silta. Poikamonlahdella on alle 20 metriä leveä lahdensuu, joten se muodostaa lähes suljetun järvenosan. Myös Pääjärven kylän puoleisella lahdella on sen suu vain 50 metriä leveä.
Järven rantaviiva on 18 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, jota halkovat harjujaksot. Järven rannat ovat joissakin paikoin soistuneita. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet kantatieltä 54.
Luonnontila
Pääjärvi on matala ja runsashumuksinen järvi, jonka ravinnetasot ovat koholla. Korkeat fosforin ja typen arvot tekevät Pääjärvestä rehevöityneen järven. Tämä aiheuttaa syvänteessä ja alusvedessä toistuvaa hapettomuutta. Järven tila ei ole muuttunut viime vuosina.
Järven kalalajeja ovat kahden koekalastuksen perusteella ahven, kiiski, kuha, hauki, made, särki, lahna ja suutari. Viimeisimmän koekalastuksen mukaan kuha, ahven ja lahna dominoivat biomassana ja särki, ahven ja lahna yksilömäränä.
Luonnonhistoria
Jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan Itämereen, joka oli suolaisessa Yoldiameren vaiheessa. Ilmaston lämpenevä trendi kuitenkin keskeytyi kylmyyskauteen, jonka seurauksena reunan sulaminen hidastui ja liukuva mannerjäätikön reuna työntyi talvisin uudestaan eteenpäin. Tämä tapahtui noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Kesien sulaminen ja talvien työntyminen olivat sata vuotta tasapainossa keskenään ja aiheuttivat reunan edestakaisen liikkeen Tammelan seuduilla. Eräs geologisesti kiinnostava paikka on juuri Pääjärven alue, koska täällä mannerjää putosi Tammelan ylängöltä alemmaksi ja höyläsi maastoon painauman, johon Pääjärvi myöhemmin syntyi. Samalla kaikki jäätikön kuljettama maa-aines kasaantui järven kaakkoispuolelle muodostaen yhden jakson pitkästä Kolmannesta Salpausselästä. Järven nykyranta päättyy kaakoisrannastaan juuri yhteen tällaiseen päätemoreeniin. Kun mannerjäätikön reuna ilmaston uudelleen lämmettyä vetäytyi taas luoteeseen, jäi ympäristöään syvempään painaumaan makeaa vettä ja tämä muodosti paikalle suuren järven, josta Pääjärven pinta-ala on enää murto-osa. Järvi purkautui Yoldiamereen Tervalammin ja Viiverinsuon kautta.
Pääjärven alanne toimi jäätikköjokien kulkuväylänä. Tästä on muistoina esimerkiksi Kynnysharju ja Kynnysniemellä olevat kolme tytärharjua, jotka kuljettivat suurella vedenvirtauksella sulamisvettä, hiekkaa ja kiveä Kynnysniemen taakse oleville sandureille. Harjuissa on monia suppia ja osa pikkulammista saattavatkin olla suppajärviä. Myös Kiilinsaaren niemi syntyi tänä aikana. Niemen kapeikossa oli pitkän jäätunnelin suuaukko, joka syötti mereen kiviainesta. Jäätunnelin sanduuridelta eli jäätikköjoen suisto muodostaa Kiilinsaaren ja osan järven pohjasta.
Myöhemmin kutustuvan järven laskujoken luusuan paikka vaihtui länteen ja muodosti lyhyen Ilmetynjoen alun.
Historiaa
Järven rannoille ulottuvat Tammelan Portaan ja Lunkaan, Rengon Lietsan sekä Lopen Vojakkalan kylien maat.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvellä yhtyvät kolme kuntarajaa kulkivat eri lailla kuin nykyään. Tammelan raja kulki järven yli Jokiniitynjoen suun itäpuolelle, jossa se yhtyi kahteen muuhun rajalinjaan. Kaakosta tullut raja ylitti Kiilinsaaren sen pituussuunnassa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa rajoja oli jo muutettu. Lopen raja oli siirretty kulkemaan Kiilinsaaren länsipuolen salmessa ja Tammelan raja yhtyi siihen niemen kapeikon edustalla järvessä.
Virkistys
pienoiskuva|450px|Järven kävelyreitin nuotiopaikan näkymä. Järven kaakkoisrantoja ja Kynnysniemeä risteilee kaksi lyhyttä kävelyreittiä. Niiden varrella on pari nuotiopaikkaa ja laavu.
Valkokurkkutyranni
Valkokurkkutyranni (Tyrannus niveigularis) on tyrannien heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Kolumbian lounaiskolkan, Ecuadorin länsiosia ja Perun länsiosan Ancashiin etelässä. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Ecuadorin Los Ríosin Babahoyosta vuonna 1860.
Tapio Laakso
Tapio Laakso on seuraavien henkilöiden nimi:
Claiborne Pell Newport Bridge
thumb|300px|Claiborne Pell Newport Bridge. Claiborne Pell Newport Bridge on riippusilta Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se ylittää Narragansettinlahden ja yhdistää Aquidneck saarella sijaitsevan Newportin kaupungin Conanicut Islandilla sijaitsevaan Jamestownin kaupunkiin. Silta on nelikaistainen ja Rhode Islandin ainoa tullisilta. Sillan kokonaispituus on 3,428 kilometriä. Sen pääpylväät yltävät 122 metrin korkeuteen. Silta rakennettiin vuosien 1966 ja 1969 välillä, ja se maksoi noin 55 miljoonaa sen aikaista Yhdysvaltain dollaria.
Pelastusristeilijä
thumb|Pelastusristeilijä [[Jenny Wihuri (alus)|Jenny Wihuri kotilaiturissaan Helsingissä vuonna 2010.]] Pelastusristeilijä on ihmisten etsintään ja pelastamiseen käytettävä alustyyppi. Nimitys on ollut käytössä esimerkiksi Suomen Meripelastusseuralla ja sen sisarjärjestöillä Ruotsissa, Norjassa ja Saksassa. Pelastusristeilijä on yleensä kooltaan ja varustuksiltaan sellainen, että se pystyy toimimaan merellä itsenäisesti pitkähkön ajan. Tämä edellyttää käytännössä aluksella olevia lepo- ja ruokailutiloja miehistölle. Miehistön koon on myös oltava riittävän suuri, jotta työ aluksella voidaan jakaa vuoroihin eli vahteihin osan miehistöstä työskennellessä ja osan levätessä.
LA Auto Show
pienoiskuva|[[Buick Regal LA Auto Show’ssa 2010.]] thumb|250px|right|Kuvailtava malli pyörivällä alustalla.
LA Auto Show on Los Angeles Convention Centerissä marras- ja joulukuun vaihteessa pidettävä jokavuotinen autonäyttely. LA Auto Show on OICA-pohjainen kansainvälinen näyttely ja sen on vahvistanut Greater Los Angeles New Car Dealers Association. Näyttelyn 760 000 neliömetrin kokoiset tilat ovat yleisölle avoinna kymmenen päivää vuodessa.
Joka vuosi LA Auto Show käynnistyy kahdella lehdistöpäivällä, jotka ovat täynnä toimintaa toimittajien, suunnittelijoiden ja teollisuuden edustajien keskuudessa. Vuonna 2008 näyttelyllä oli ennätysmäärä ensiesiintymisiä 15:llä pohjois-amerikkalaisella mallilla ja 23:lla muun maailman mallilla. Ensimmäinen LA Auto Showhun liittyvä tapahtuma yleisölle on vuosittainen hyväntekeväisyystapahtuma, Sneak Previev Night, joka tapahtuu torstai-iltana ennen autonäyttelyn ensimmäistä julkista päivää. Yleiset ja kultaiset alueliput ovat ostettavissa tässä juhlatilaisuudessa ja kaikki tuotto lahjoitetaan Homeless Healthcare Los Angelesille ja One Voicelle.
Aakenusjoki
Aakenusjoki on Kittilän kunnan länsiosassa vapaana virtaava joki. Se on Ounasjoen sivujoki ja saa alkunsa Aakenustunturilta. Joki yhtyy Ounasjokeen Kittilän kirkonkylän kohdalla.
Aakenusjoen pituus on noin 34 kilometriä. Aakenusjoki on hyvä kanoottiretkeilykohde. Joessa on runsaasti koskia, joista osa saattaa olla varsin haastavia tulvan aikana. Kuivana aikana koskissa on vähän vettä ja hankala melottava kanootilla. Joen varrella Linkupalossa on muinainen tulivuori, jonka vuoksi joen kivet ovat terävämpiä kuin alueen muissa joissa.
Joen kalastoon kuuluvat harjus, taimen, siika, hauki ja ahven. Alueen kalastusoikeuden omistaa pääosin Metsähallitus. Nuotiopaikkoja on pitkin joenvartta. Majoitus- ja ravintolapalveluja on Ylläksen ja Kittilän alueella hyvin saatavilla.
Tanskan Länsi-Intia
Tanskan Länsi-Intia oli Tanskan siirtomaa Karibianmerellä vuosina 1672–1917. Se koostui 68 tuliperäisestä saaresta, joista kolme suurinta olivat Sankt Thomas, Sankt Jan ja Sankt Croix. Pienempiin saariin kuului muiden muassa Water Island. Tanskan Länsi-Intia oli osa Pieniin Antilleihin kuuluvaa Neitsytsaarten saariryhmää. Saaret myytiin Yhdysvalloille 1917 ja ne tunnetaan nykyisin nimellä Yhdysvaltain Neitsytsaaret.
Tanskan Länsi-Intian kauppakomppania 1672–1755
Vuonna 1666 tanskalaisia kööpenhaminalaisten liikemiesten varustamia merenkulkijoita astui ensimmäistä kertaa asumattomalle Saint Thomasin saarelle, jonne Tanskan Länsi-Intian kauppakomppania vuonna 1672 perusti siirtokunnan. Kauppakomppania toimi kuningas Kristian V:n tuella ja harjoitti plantaasiviljelyä ja kauppaa. St. Jan kolonisoitiin vuonna 1718. Kauppakomppania osti St. Croix’n Ranskalta 1733.
St. Thomasin ensimmäinen maaherra vuodesta 1672 oli Jørgen Iversen Dyppel, syntyjään leipurinpoika Helsingøristä Tanskasta. Ensimmäisinä siirtokuntalaisina toimi 61 armahdettua rikollista. Saaren alkuperäisväestöä, joka eurooppalaisten saavuttua oli voimakkaasti vähentynyt, kerrottiin olleen jäljellä vain kolmen intiaanin verran, joista yhdeltä Dyppel katkaisutti toisen jalan, jottei tämä karkaisi. Siirtokunta oli rauhaton sen houkutellessa asukeikseen paljon sekalaista väkeä ja saaren ensimmäisen tuotteen ollessa sokeriruo’osta tehty viina. Ranskalaisetkin hyökkäsivät saarelle. Lopulta Dyppel kyllästyi kahnauksiin ja pyysi päästä kotiin vuonna 1680. Hänen seuraajakseen tuli Nicolai Esmit, joka otti myös veljensä mukaan saarelle. Veli kuitenkin liittoutui merirosvojen kanssa kaapatakseen vallan saarella. Tämän vuoksi Dyppel kutsuttiin takaisin vuonna 1683, mutta mukana olleet armahdetut vangit heittivät hänet yli laidan laivan ollessa vielä kaukana määränpäästään. Niinpä maaherraksi nimitettiin vuonna 1684 Gabriel Milan, joka ratkaisi Esmitin veljesten riidan heittämällä molemmat tyrmään. Orjista hän teki tottelevaisia teloittamalla ja seivästämällä heitä. Tanskan kuningasta ei miellyttänyt tällainen työvoiman tuhlaaminen, joten hän lähetti saarelle uuden maaherran vuonna 1686, jonka piti aluksi vallata saari voidakseen päästä suorittamaan virkaansa. Esmitin veljekset ja Milan lähetettiin tämän jälkeen Tanskaan saaren rauhoittamiseksi. pienoiskuva|vasen|Näkymä Christianstedin linnan ikkunasta. St. Croix oli eritoten sokeriplantaasien keskus, mutta myös puuvillan, tupakan ja indigontuotantoa harjoitettiin. Tuotteet laivattiin Christianstedissa. Afrikkalaiset orjat tekivät työn. Uudisasukkaiden värvääminen tanskalaisten ja norjalaisten keskuudesta osoittautui vaikeaksi. Saarelle muuttaneet sairastuivat moniin trooppisiin tauteihin ja useat menehtyivät. Saaret asutettiinkin suurelta osin muilta läheisiltä saarilta tulleilla siirtolaisilla, jotka olivat muuttaneet Karibialle Ranskasta, Britanniasta ja Hollannista. He toivat myös orjia mukanaan. Vuonna 1720 80 prosenttia asukkaista oli orjia ja vuonna 1754 saarilla oli jo 14 000 orjaa ja vain noin 1 750 valkoihoista. Koska tanskalaiset ja norjalaiset olivat vähemmistönä, saarten valtakieliksi muodostuivat hollanti ja hollantilainen kreoli. St. Croixia asutettaessa englanti valtasi alaa ja siitä tuli valtakieli 1800-luvulla.
Vuonna 1733 St. Janilla alkoi orjakapina, jonka yhteydessä joitakin tanskalaisia upseereja ja useita plantaasinomistajia tapettiin. Tanska palautti asemansa saarella vasta Ranskan Antilleilta saapuneen avun jälkeen toukokuussa 1734. Kapinan organisoivat todennäköisesti vasta saapuneet orjat, jotka halusivat sekä palauttaa vapautensa että saada haltuunsa maata ja muutkin orjat joukkoonsa.
Taloudellinen kukoistuskausi 1755–1801
Vuonna 1755 saarten hallinto muuttui merkittävästi Tanskan kuninkaan ostaessa haltuunsa Länsi-Intian ja Guinean kauppakomppanian. Tanskan valtio alkoi koordinoida saarten lainsäädäntöä ja hallintoa. Siitä alkoi myös Tanskan maailmankaupan kukoistuskausi. Tanska oli puolueeton valtio aikana, jona useat Euroopan maat sotivat keskenään, ja Kööpenhaminasta tuli tärkeä kauppakeskus sekä Itä- että Länsi-Intian hyödykkeille. Myös Bergen, Flensburg ja Altona tuon ajan tanskalaisina satamina kokivat suurta talouskasvua. Charlotte Amalien vapaasatamasta St. Thomasilla tuli Karibianmeren kaupan keskus.
Kuningas allekirjoitti orjakaupan lopettavan lain 1792. Lain ei ollut kuitenkaan tarkoitus tulla voimaan ennen vuotta 1803 ja hallitus lainasi yhä rahaa kasvattaakseen orjien tuontia Afrikasta. Tanskalaisten ja norjalaisten saarille laivaamien orjien kokonaismääräksi on arvioitu 75 000.
Brittimiehitykset ja levottomuudet
Napoleonien sotien aikana Iso-Britannia miehitti saaret kahdesti – vuonna 1801 ja vuosina 1807–1815, minkä jälkeen ne palautettiin Tanskan hallintaan. Samalla saarten afrikkalaisperäinenkin vapaa asujaimisto alkoi ottaa haltuunsa yhä merkittävämmän roolin taloudessa. Vuonna 1816 saaret lähettivät kaksi edustajaa Tanskaan vaatimaan yhtäläisiä oikeuksia valkoihoisen väestön kanssa. Tanskalainen upseeri Peter von Scholten, joka toimi saarten kenraalikuvernöörinä 1827–1848, yritti myös osaltaan parantaa saarten eri väestöryhmien välisiä suhteita. Saarilla säädettiinkin laki yhtäläisistä oikeuksista 1834. Hän työskenteli myös parantaakseen orjien asemaa ja lisätäkseen heidän vapaa-aikaansa, lasten koulutusta ja mahdollisuuksia ostaa itsensä vapaaksi. Vuonna 1848 orjien kapinointi johti orjuuden lakkauttamiseen 3. heinäkuuta. Monien työläisten olot olivat tästä huolimatta ankarat. Lokakuussa 1878 Saint Croixin saarella tapahtui niin sanottu Fireburn-kapina, jossa olojaan vastaan kapinoivat työläiset kahden viikon aikana ryöstelivät plantaaseja, polttivat rakennuksia ja peltoja ja tuhosivat puolet Frederikstedin kaupungista.
Talouden laskukausi ja luopuminen siirtokunnista
pienoiskuva|Työläisiä Tanskan Länsi-Intiassa sokeriruokojen kanssa, 1910. Yleensä ottaen 1800-luvulla sokerin hinta putosi, orjuus lakkautettiin 1848 ja höyrylaivat muuttivat laivareittejä. Tanskalainen siirtomaaseikkailu läheni loppuaan valtion hävitessä rahaa. Saarten väestö koki myös vakavia sosiaalisia ongelmia ja väkiluku väheni vuoden 1850 40 000:sta 34 000:een vuonna 1880. Tanska oli luopunut siirtomaistaan Intiassa 1845 ja Afrikassa 1850. Vuonna 1852 tehtiin ensimmäinen ehdotus luopua myös Länsi-Intian saarista. Tanska yritti myydä saaria useaan otteeseen Yhdysvalloille, ensimmäisen kerran jo 1867, mutta turhaan. Aie onnistui ensimmäisen maailmansodan aikana amerikkalaisten pelätessä Saksan invaasiota ja vuonna 1916 Yhdysvallat osti saaret 25 miljoonalla dollarilla. Saaret siirtyivät virallisesti Yhdysvaltojen hallintaan 31. maaliskuuta 1917. Tanskan haltuun jäi kuitenkin vielä pääkaupunki Charlotte Amalien edustalla sijainnut Water Island. Sekin myytiin Yhdysvalloille vuonna 1944 10 000 dollarin hinnasta, jolloin Tanskan Länsi-Intia lopullisesti lakkasi olemasta.
Glasnost
Glasnost (, kirjaimellisesti ”julkisuus”) viittaa poliittiseen avoimuuteen varsinkin 1980-luvun lopun Neuvostoliitossa.
Käsitteellä viitataan nykyisin yleisimmin Neuvostoliiton johtajan Mihail Gorbatšovin 1980-luvun puolivälissä alulle panemiin poliittisiin uudistuksiin, joilla höllennettiin valtiollista valvontaa ja sensuuria Neuvostoliiton mediassa, taiteessa, kirjallisuudessa ja julkisessa poliittisessa keskustelussa. Glasnostin alkuperäinen tarkoitus oli vain lisätä hallinnon läpinäkyvyyttä ja tuoda avoimuutta poliittiseen keskusteluun. Vapautumisesta seurannutta toisinajattelun hyökyä pidetään yhtenä Neuvostoliiton myöhemmän kaatumisen osatekijänä.
Historia
Mihail Gorbatšov toi glasnost-sanan esiin vuonna 1986 kommunistisen puolueen puoluekongressissa pitämässään puheessa, jossa hän vaati puoluetta vähentämään byrokratiaa ja tiedottamaan kansalle avoimemmin toimistaan. Vaikka sana tuli tunnetuksi Gorbatšovin myötä, se esiintyy ainakin 40 kertaa jo Vladimir Leninin kirjoituksissa.
Lännessä glasnost liitetään yleensä sananvapauteen, mutta sen varsinainen tavoite oli tehdä maan hallinnosta läpinäkyvää ja lisätä keskustelua. Näin pyrittiin kiertämään talouspolitiikkaa aiemmin hallinnut pieni puoluevirkailijoiden sisäpiiri. Toivottiin, että Neuvostoliiton kansa ryhtyisi tukemaan uudistuksia kuten perestroikaa, jos aiemmin tehtyjä virheitä ryhdyttäisiin arvioimaan kriittisesti.
Lehdistö alkoi raportoida neuvostoyhteiskuntaa vaivaavista sosiaalisista ja taloudellisista ongelmista, kuten teollisuuden tehottomuudesta, korruptiosta, huumeista, nuorison joutilaisuudesta ja aiemmin kielletyistä kulttuurin muodoista. Sitä miten ennennäkemätöntä lehdistön rohkeus oli, kuvasti Moskovassa 1980-luvun lopulla levinnyt vitsi, jossa eläkeläinen soittaa ystävälleen ja kysyy: ”Näitkö tänään sen uskomattoman artikkelin Pravdassa?” ”En, kerro mitä siinä oli,” ystävä vastaa, johon eläkeläinen: ”Ei näin puhelimessa!”
Virallinen sensuuri lakkautettiin Neuvostoliitossa kolme vuotta ennen maan lakkauttamista, vuonna 1988, jolloin kirjastot siirtyivät uuteen aikaan. Joissakin kirjastoissa se tarkoitti ovien avaamista osastoon, joka oli otsikoitu ”vain viralliseen käyttöön”. Kymmenien vuosien ajan kiellettyinä pidetyt julkaisut tulivat yleisön saataville.
Glasnost antoi kansalaisille uusia vapauksia, kuten suuremman sananvapauden, joka oli merkittävä muutos, sillä keskushallinnon kritisoiminen oli aiemmin ollut kiellettyä. Myös media sai aiempaa suurempia vapauksia. 1980-luvun lopussa Neuvostoliiton hallitus joutui kasvavan kritiikin kohteeksi. Glasnost lisäsi sananvapautta enemmän kuin Gorbatšov alun perin suunnitteli. Tämän seurauksena kansalaisten näkemykset keskushallintoa kohtaan muuttuivat, mikä lopulta johti Neuvostoliiton romahtamiseen.
Pentti Halonen (näyttelijä)
Pentti Tapio Halonen (s. 11. joulukuuta 1962 Vaasa) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän työskentelee Turun taideakatemiassa käsikirjoituksen lehtorina.
Halonen on tehnyt yhteistyötä muun muassa Leea Klemolan kanssa ja oli yksi Aurinkoteatterin perustajajäsenistä. Yhdessä Kaisa Pylkkäsen kanssa Halonen on käsikirjoittanut Yleisradion uutistoimituksen 1960–1970-luvuille sijoittuvan draamasarjan Uutishuone. Hän myös näytteli sarjassa. Halonen on toiminut draamakonsulttina suomalaisen peliyhtiön Remedy Entertainmentin videopeleissä Max Payne 2: The Fall of Max Payne ja Alan Wake.
Josu
Josu aloitti uransa FE Figueresin juniorijoukkueissa. Hän pelasi junioriurallaan myös Girona FC:n, FC Barcelonan ja RCD Espanyolin akatemioissa. Kesällä 2013 hän siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon, jossa hänet valittiin Ykkösen kauden pelaajaksi. Maaliskuussa 2014 Josu oli voittamassa SJK:lle Liigacupia. Hänen pelaajasopimuksensa purettiin 19. kesäkuuta ilmoittaen pelaajan syyllistyneen seuran sääntöjen ja sopimuksen ehtojen rikkomiseen. Hän on edustanut Espanjaa alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä kertaa.
Operaatio Poljarnaja Zvezda
Operaatio Poljarnaja Zvezda (Pohjantähti) oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton hyökkäys Saksan Pohjoista armeijaryhmää vastaan helmi-maaliskuussa 1943. Operaatio oli jatkoa onnistuneelle Operaatio Iskralle.