cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mänty
Mänty kulttuurissa
right|170px|thumb|Šiškin: Aamu mäntymetsässäSuomen tasavallan presidentille, joka oli Mauno Koivisto, rakennettu virka-asunto on saanut nimekseen Mäntyniemi, ehkä jossain määrin mukaellen vanhaa Kekkosen virka-asuntoa Tamminiemeä. Mäntyniemen suunnittelivat arkkitehdit Reima ja Raili Pietilä. Huomionarvoinen on rakennuksen saunapolulla Maisa Kaarnan ryijy Honkain keskellä, joka mahdollisesti viittaa tunnettuun Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen sanoittamaan samoin alkavasta lauluun Suomen salossa.
Porvoossa Linnamäellä on tunnettu ja suojeltu vanha mänty, josta on taidemaalari Albert Edelfelt maalannut kuuluisan taulunsa Porvoo Linnamäeltä nähtynä jo vuonna 1892. Venäläinen taidemaalari Ivan Šiškin maalasi yhdessä Konstantin Savitskin kanssa tunnetun maalauksen Aamu mäntymetsässä vuonna 1889, ja se on nähtävillä Tretjakovin galleriassa.
Heraldiikassa Olof Erikssonin suunnittelemassa Petäjäveden vaakunassa on musta mänty, Carolus Lindbergin suunnittelemassa Kankaanpään vaakunassa on kultainen mänty ja Ahti Hammarin Mäntyharjun vaakunassa kaksi. Mielenkiintoista on, että Gustav von Numersin suunnitteleman entisen Honkilahden kunnan vaakunaan on valikoitunut metsäkuusi.
Toinen ristiretki Suomeen
Toinen ristiretki Suomeen on 1320-luvulla kirjoitetun Eerikinkronikan kuvailema ruotsalaisten sotaretki hämäläisiä vastaan 1200-luvun puolivälissä. Kronikan mukaan kristityt voittivat pakanalliset hämäläiset Birger-jaarlin johdolla ja aloittivat linnan rakentamisen Hämeeseen.
Eerikinkronikan kronologian perusteella retken on ajoitettu tapahtuneen vuosina 1249–1250. Kronikka kertoo jaarlin olleen tällä sotaretkellä Ruotsin kuninkaan Eerik Sammalkielen kuollessa 2. helmikuuta 1250. Myös ajoitusta 1238–1239 on ehdotettu. Lyypekin kronikka puolestaan toteaa vuoden 1266 kohdalla: ”Birger-herttua pakotti Suomen kuulumaan Ruotsiin”. Vaikka sotaretki olisi todella tapahtunut, ei sitä voida kuitenkaan pitää varsinaisena ristiretkenä, vaan niin sanottuna ledung-retkenä.
Eerikinkronikan kuvaus sotaretkestä
thumb|upright=1.5|Kartta Suomeen tehtyjen ristiretkien hypoteettisista reiteistä ja kohteista. Eerikinkronikka sisältää luvun Ristiretki tavasteja vastaan. Julius Ailio on tehnyt kronikan Hämeen sotaretkeä koskevasta osuudesta alla olevan vapaamuotoisen käännöksen, joka kuitenkin pyrkii olemaan uskollinen kronikan alkuperäiselle runomuodolle.
" ”Silloin käski kuningas Erik koko valtakuntaansa, sekä ritareita että ritarien vertaisia, niin talonpoikia kuin virkamiehiä, kuten herrain tapana on, sanomaan miehilleen, että hän tahtoi sotaan lähdettävän; niin käski hän heitä pakanamaalle, ja antoi vävylleen toimeksi olla heidän johtajanaan pitäen häntä siihen paraimpana. Vävy otti toimen mielellään vastaan, haluten lisätä herransa kunniaa; panivat kuntoon aseensa ja suojuksensa, uroot reippaat ja karskit; kypäriä, haarniskoja ynnä panssareita, jaettiin ja tehtiin paljon lisää. Joka mies valmistautui seudullaan, täyttäen kernaasti kuninkaan käskyn, vesille lykättiin laivat ja veneet; paljon ja isoja rahakääröjä avattiin ja annettiin niille, jotka erosivat kodeistaan, tietämättä takaisintulostaan; käsiään väännellen, itkun vallassa näkyi joukko vaimoja. Siltä oli (lähtijäin) mieli iloinen, koska retki lisäisi Jumalan kunniaa. Usea vanha isäin miekka temmattiin alas naulastaan, jossa se oli riippunut pitkän ajan. Ystävällisesti saatettiin lähtijät rantaan, siellä hyvästeltiin ja kättä puristettiin; monet punahuulet saivat silloin suukkosen, niin sydämestä lähtevän kuin milloinkaan, sillä toisille oli se viimeinen tapaaminen; moista sattuu moisen eron johdosta. Heitä tuuli kuljetti, he purjehtivat pois; pakanat myös varustautuivat, tietäen hyvin, että he tulisivat turmiota eikä laupeutta tuottamaan. Perillä kristityt laskivat satamaan; lukemattomain kultakeulain määrää mahtoivat pakanat olla näkemässä, itselleen murheeksi eikä huviksi. Kristityt menivät lippuineen maihin, heille luonnisti siellä hyvin. Heidän kilpensä ja kypäränsä välkkyivät, kautta maiden kulkeissaan; He tahtoivat halusta mitellä miekkojaan pakanallisten Hämäläisten kanssa, ja, niin kuin luulen heidän mielineen, saadakseen kultaa, hopeata ja karjalaumoja. Hämäläiset pakenivat; pakanat hävisivät, kristityt voittivat. Ken heistä hyvällä suostui kristityksi rupeamaan ja kasteen ottamaan, hän sai pitää tavaransa ja henkensä, ja elää rauhassa ilman riitaa. Ken pakanoista niin ei tahtonut, hänet peri kuolema. Kristityt rakensivat sinne linnan, asettaen siihen ystäviään ja lähimmäisiään. Linnan nimenä on Hämeen linna (Taffwesta borg), josta pakanoilla vielä on huolta, maa miehitettiin kristityillä, ja, niin kuin oletan, siten on vieläkin. Sama maa tuli kokonaan kristityksi, luulen, että se Venäjän kuninkaalta hukkaan meni.” "
Perimätiedon mukaan ristiretkeläiset rantautuivat maihin hämäläisten satamassa, ”Portus Tavastorum”, jonka on tulkittu tarkoittavan Halikossa sijaitsevaa Rikalaa, ja marssi sieltä Hämeeseen. K. E. F. Ignatiuksen tulkinnan mukaan hämäläisten satama olisi kuitenkin sijainnut Kokemäenjoen suulla. Sotaretken seurauksena svealaisten vaikutusvalta Varsinais-Suomessa sekä Hämeessä alkoi kasvaa. Historialliset lähteet kertovat Hämeen voutina toimineen ennen vuotta 1297 Berthold-niminen henkilö.
Eerikinkronikka lähteenä
Ristiretkestä kertova Eerikinkronikka kirjoitettiin kymmeniä vuosia kuvattujen tapahtumien jälkeen 1320-luvulla ja se oli tarkoitettu pääasiassa poliittiseksi propagandaksi. Kronikan tehtävänä on Gisela Nordstrandhin mukaan toimia sopivana johdantona ja historiallisena esittelynä laatimisajankohtana hallinneelle kuningassuvulle. Mahdollisesti kirjoittajan väite ristiretken suuntautumisesta nimenomaan Hämeeseen liittyykin ajankohdan ankaraan taisteluun Novgorodia vastaan Karjalan ja Hämeen herruudesta. Samoin perustein kronikan kirjoittaja syytti karjalaisia Sigtunan hävityksestä vuonna 1187, vaikka tekijät olivat mahdollisesti Baltiasta. Yhden tulkinnan mukaan ristiretki liittyikin Hämettä laajemman Lounais- ja Etelä-Suomessa sijaitsevan alueen liittämiseen osaksi Ruotsin valtakuntaa. Jörgen Weibull toteaa asian seuraavasti: ”Todellinen Suomen valloitus pantiin alulle Birger jaarlin hallituksen aikana”.
Ristiretken ajoitus
Toinen ristiretki ajoitetaan joko vuoteen 1238/39, mikä on nykytutkimuksessa jo jäänyt sivuun, ja oletettuun Hämeen kapinaan tai vuoteen 1248/49. Jälkimmäinen ajoitus perustuu Eerikinkronikan sisäiseen kronologiaan. Esimerkiksi Jarl Gallén ja Gisela Nordstrandh pitivät sitä virheellisenä.
Eerikinkronikan kommentaarin laatinut Rolf Pipping puolestaan on puolustanut vuosiluvun oikeellisuutta. Hän osoitti, että alun perin P.A. Munchin teoksessa Det norske folks historie (1852) teoria Birger Jaarlin oleskelusta kesällä 1249 Norjan rajalla perustui lähteen väärään tulkintaan. Lähde eli Haakon Haakoninpojan saaga kun puhuu keväästä, jolloin kuningas Haakon lähtee talven vieton jälkeen Oslosta kohti Lödöseä tapaamaan Birger Jaarlia eikä suinkaan kesästä, ja kuten Pipping huomauttaa, Birger on saattanut olla Norjan rajalla jo maaliskuussa. Tosin 1200-luvulta peräisin oleva Morkinskinna kertoo vastaavasta Maunu Paljassäären liikkeelle lähdöstä talven jälkeen Oslonvuonosta luvussa 55, (Maunu Paljassäären saaga) sanoin: ”keväällä kynttilänmessun aikaan hän purjehti pois...” (sama vieläkin suomalaisessa sananlaskussa: ”kevättä kynttelistä” eli kevät alkoi keskiaikaisen käsityksen mukaan täällä pohjoisessa kynttelinpäivästä 2.2.). Tapaaminen on saattanut näin ollen olla jo helmikuussakin. Pippingin mukaan Birgerin sijoittaminen kesäksi 1249 Norjan rajalle ei siis perustu lähteeseen, vaan vain lähteen virhetulkintaan. Gallén ei lainkaan huomioinut Pippingin tutkimusta.
Jouko Vahtola on puolestaan esittänyt omana hypoteesinaan, että ristiretki olisi tehty vasta 1250-luvun lopulla. Tästä hypoteesistaan hän tosin on myöhemmin tinkinyt Suomen historian pikkujättiläisessä (2003). Vahtola perusteli ajoitustaan paavi Aleksanteri IV:n Uppsalan valitulle arkkipiispalle vuonna 1257 lähettämällä ristiretkibullalla. Aleksanterin myöhempi seuraaja Gregorius X toteaa kuitenkin omassa ristiretkibullassaan Upsalan arkkipiispalle 9.1.1275 että ”toivottua hedelmää ei koitunut edellä mainitusta paavi Aleksanterin kirjeestä”. Vahtolan ajoitusta on pidetty virheellisenä.
Useat ajoitusta koskevat pohdinnat lähtevät ajatuksesta, että Birger-jaarlin retki olisi ollut niin sanottu ledung-retki. Kuitenkin ruotsalaisissa annaaleissa (Annales 1208–1288) kerrotaan, että Sparrsätran taistelun jälkeen vuonna 1247 siirryttiin veroledungiin, eli vanha ledungjärjestelmä on tuolloin korvattu verosuorituksilla. Yhtäpitävästi tämän kanssa Eerikinkronikka kertoo sotaretken kestäneen talven yli, mikä ei ollut ledung-retkillä mahdollista. 1200-luvun alkuvuosikymmeninä oli Itämeren piirissä huomattu Baltian valloituksen yhteydessä talven sopivan paremmin uuden länsimaisen aseistuksen käyttöön kuin kesän. Raskaan ratsuväen käyttö oli helpompaa jäätyneellä maankamaralla, kun soista ja niillä tapahtuvista väijytyksistä ei ollut samanlaista vaaraa kuin kesällä. Jäätyneitä jokiuomia ja järviä pitkin oli helpompi edetä, ja väijytyksiä oli samoin lehdettömissä metsissä helpompi välttää. Talvisodankaynti takasi näin selvän etulyönnin vastustajaan nähden. Ratsuväen siirtoon tarvittiin uusia tilavia aluksia, koggeja, jotka olivat jo 1200-luvun alussa Henrik Lättiläisen Liivinmaan kronikan mukaan mahdollistaneet ristiretkeläisarmeijoiden siirron Keski-Euroopasta Baltiaan. Niiden kantokyky oli huomattavasti suurempi kuin vanhempien noin viidenkymmenen miehen soutamien alusten, joita muun muassa virolaiset olivat käyttäneet ja venäläisten kronikoiden mukaan myös suomalaiset todennäköisesti käyttivät. Ruotsalaiset olivat solmineet suuren laivaston omaavan Lyypekin kanssa kauppasopimuksen, joka epäilemättä takasi heille tarvittaessa tarvittavan määrän koggeja joukkojen ja ratsuväen siirtoon. Tämän sopimuksen on Kjell Kumlien ajoittanut jo yhtä hyvin vuosiin 1248 tai 1249 kuin aiemmin otaksuttuihin vuosiin 1250 tai 1251.
Sotaretken tausta
Katolisen kirkon näkökulmasta pohjoinen Itämeren alue oli 1200-luvulla vielä suurelta osin pakanallista aluetta, ja kirkon tavoitteena oli alueen lukuisten kansojen käännyttäminen katoliseen uskoon. Käytännössä tavoitetta ajoivat alueen katolista uskoa tunnustaneet kuninkaat sekä ristiretkeläiset, jotka saivat kristinuskon nimissä valloittaa uusia alueita hallintaansa. Henrikin Liivinmaan kronikka kertoo 1100-luvun lopulla alkaneesta Baltian verisestä käännyttämisestä katoliseen uskoon pääasiassa saksalaisten kalparitareiden ja tanskalaisten toimesta. 1100-luvulla kristinusko oli vakiintunut Ruotsissa, ja sen orastava valtakunta pyrki myös kilpailemaan Saksan ja Tanskan kanssa vaikutusvallasta Itämerellä taistelemalla pakanoita vastaan. Baltian sotaretki päättyi kuitenkin ruotsalaisten osalta vuonna 1220 saarenmaalaisten tuhotessa heidän sinne perustaman linnoituksen.
Ruotsin kuningas Eerik Pyhä oli mahdollisesti tehnyt myöhemmin laaditun Pyhän Eerikin legendan mukaan niin sanotun ensimmäisen ristiretken Lounais-Suomeen 1150-luvulla. Kronikan ja muiden tarunomaisten lähteiden mukaan englantilainen piispa Henrik käännytti tässä yhteydessä väestöä Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueella. Kirkollisen organisaation vakiinnuttaminen todennäköisesti on aiheuttanut suomalaisissa samanlaisia vastareaktioita kuin Baltiassa, tai kuten esimerkiksi Lalli-taru tai Hämeen kapina kertovat. On kuitenkin todennäköistä, että läntisen tai itäisen kristinuskon vaikutus oli levinnyt Suomeen jo aiemmin esihistoriallisella ajalla. Tästä on saatu viitteitä esimerkiksi arkeologisissa kaivauksissa tehdyistä hautalöydöistä.
Suomen heimoilla ja ruotsalaisilla oli kuitenkin myös yhteistyötä ennen toista ristiretkeä Suomeen. Novgorodin kronikan mukaan ruotsalaisten, norjalaisten, varsinaissuomalaisten ja hämäläisten sotajoukko oli tehnyt vuonna 1240 sotaretken Inkeriin, joka päättyi Nevan taisteluun.
Skänningessä helmi-maaliskuussa vuonna 1248 pidetyn suuren kirkolliskokouksen päätösasiakirjassa, jossa säädettiin muun muassa piispan kinkerin eli kestityksen järjestämisestä piispan tarkistusmatkoilla eri Ruotsin hiippakunnissa, ei sanallakaan mainita Suomea. J. W. Ruuthin mukaan Suomen hiippakunta olisi ehdottomasti pitänyt mainita kyseisen kokouksen päätösasiakirjassa, mikäli Suomi tuolloin olisi kuulunut Ruotsin valtakuntaan. Suomen piispa mainitaan ensimmäisen kerran Ruotsin piispojen luetteloissa 11. helmikuuta 1253. Muun muassa Tuomas Heikkilän mukaan tämä on ”samalla ensimmäinen lähdemaininta, jossa Suomi esiintyy selkeästi Ruotsin osana”.
Hämäläisten kapina 1237
Paavi Gregorius IX:n Upsalan arkkipiispalle joulukuussa 1237 lähettämän kirjeen perusteella hämäläiset olivat hylänneet katolisen uskon ja kääntyneet takaisin muinaisuskoon. Tiedot kapinasta perustuvat paavin kirjeeseen, jonka sanamuotoilut noudattavat keskiaikaisen kansliakielen stereotyyppisiä ilmaisuja eivätkä välttämättä kerro tositapahtumista. Tapahtumaa on perinteisessä historiankirjoituksessa kutsuttu hämäläisten kapinaksi. Kirjeessä paavi kehotti Upsalan arkkipiispaa ja katolisia miehiä lähtemään sotaretkelle hämäläisiä vastaan.
Ruotsalaisten kolonisaation yhteys toiseen ristiretkeen
C.F. Meinander esitti vuonna 1983 artikkelissaan Suomen ruotsalaisasutuksen saaneen alkunsa Birger-jaarlin sotaretken yhteydessä. Tällöin Suomen etelärannikolle annettiin nimeksi Uusimaa. Myös Etelä-Pohjanmaan rannikot saivat tuolloin ruotsalaisasutuksen. Ensimmäinen kirjallinen lähde ruotsalaisasutuksesta Suomen mantereelta on vuodelta 1303 ja ensimmäinen maininta ruotsalaisten maahanmuutosta on Eerikinkronikasta vuosilta 1320–1340, joka kertoo Birgerin asuttaneen maan ”kristityillä miehillä”. Tämä saattaa viitata siihen, että ainakin osa Birgerin sotajoukosta jäi Suomeen ja sai täältä maita palkkioksi osallistumisestaan sotaretkeen.
Tähän viittaa myös Harri Nevanlinnan havainto vuodelta 1985, jonka mukaan ruotsalaisasutuksen saapuessa Suomeen 1200-luvulla se oli miesvaltaista ja vähälukuista ja sekoittui nopeasti paikalliseen väestöön niin että valtaosa Suomen ruotsinkielisen väestön geeniperinnöstä on suomalaista perintönä sekoittumisvaiheen naispuolisesta väestöstä.
Meinanderin mukaan mitään arkeologista todistusaineistoa Birger-jaarlin sotaretkeä edeltäneestä ruotsalaisasutuksesta ei ole todennettavissa. Esimerkiksi Ruotsille tyypilliset vanhemmat kivikirkot puuttuvat Suomesta tyystin. Meinanderin mukaan myös Suomen rannikot olivat hyvin vaikeasti asuttavia Itämerta ennen 1200-luvun puoliväliä piinanneen merirosvoilun takia. Vielä kesällä 1226 saarenmaalaiset ryöstivät Henrik Lättiläisen Liivinmaan kronikan mukaan Ruotsista itselleen naisia orjikseen. Saman kronikan mukaan myös kuurilaiset olivat tuolloin Itämeren riesana, Eerikinkronikan mukaan myös karjalaiset. Niinpä vastapäätä Suomea sijaitsevan Viron rannikot olivat vielä vuoden 1238 jälkeen laaditun tanskalaisen veroluettelon Liber Census Daniaen mukaan vielä autioita.
Lars Huldén on osoittanut ruotsalaisasutusta edeltäneitä vanhoja suomalaiskyliä olleen kuitenkin suojaisissa paikoissa pitkin rannikoita, mutta ne eivät sijaintinsa puolesta ole näkyneet Suomenlahdella merelle. Myös Huldén ajoittaa ruotsalaisasutuksen synnyn 1200-luvulle. Kauko Pirinen puolestaan on katsonut myös ”Ahvenanmaan kuuluneen Turun hiippakuntaan 1200-luvun puolivälissä kun kirkollisen verotusjärjestelmän perusteet on laskettu” ja ”kirkollisen verotuksen olevan Ahvenanmaalla siinä määrin samankaltainen kuin Suomen ruotsalaisalueilla ja vastaavasti Ruotsin oloista poikkeava”. Lars Hellbergin mukaan Ahvenanmaan nykyinen ruotsalaisasutus on nimistönsä valossa samanaikaista ja samankaltaista kuin muukin suomalaisasutus ja sitä on edeltänyt kiinteä, maataviljelevä suomalaisasutus. Näin ollen on syytä olettaa myös Ahvenanmaan saaneen nykyisen ruotsinkielisen väestönsä vasta 1200-luvun puolivälistä lähtien, varsinkin kun Ahvenanmaan vanhin kivikirkko on ajoitettu 1280-luvulle. Vanhin Ahvenanmaata koskeva asiakirjalähde on päivätty 3.5.1281.
Nijat Rahimov
Nijat Rahimov (, s. 13. elokuuta 1993 Baku, Azerbaidžan) on kazakstanilaistunut azerbaidžanilainen painonnoston maailmanmestari. 176 senttimetriä pitkä ja 76 kilogrammaa painava Rahimov kilpailee alle 77-kiloisten sarjassa.
Vuoteen 2013 saakka Azerbaidžania edustanut Rahimov saavutti olympiakultaa uudella maailmanennätystuloksella vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta. Kultamitali otettiin kuitenkin häneltä pois hänen jäätyään toistamiseen kiinni dopingrikkeestä vuonna 2022. MM-kilpailuista hän saavutti kultaa vuonna 2015 Houstonista. Azerbaidžanin edustajana Rahimov voitti kultaa vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisista ja hopeaa nuorten MM-kilpailuista 2013.
Rahimov kärähti oksandrolonin ja metandienonin käytöstä kesäkuussa 2013 saaden kahden vuoden kilpailukiellon, joka umpeutui kesäkuussa 2015.
Rahimov jäi maaliskuussa 2022 kiinni virtsanäytteidensä vaihtamisesta. Hän menettää olympiakultansa ja hänen kaikki suorituksensa mitätöidään maaliskuusta 2016 lähtien. Hänet asetetaan myös kilpailukieltoon joka päättyy vuoden 2029 tammikuussa. Hän voi vielä valittaa tuomiosta.
Eugene Eisenmann
Eugene Eisenmann (1906–16. lokakuuta 1981 New York City) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Eisenmann valmistui lakimieheksi Harvardin yliopistosta 1930. Hän oli Proskauer Rose & Paskus -nimisen lakitoimiston osakas vuoteen 1957 saakka. Linnut olivat kuitenkin hänen elämänsä merkittävin tekijä. Hän työskenteli tutkijana American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa vuodesta 1957 lähtien.
Eisenmann toimi aktiivisesti lintujen suojelussa ja kirjoitti teoksen The Species of Middle American Birds, jossa löytyy yli 1 400 lajin esittely. Hän oli kirjoittamassa teosta The Species of Birds of South America.
Eisenmann toimi puheenjohtajana American Ornithologists' Unionin (AOU) luokittelu- ja nimistökomiteassa vuodesta 1966 aina kuolemaansa saakka. Hän liittyi AOU:hun jo 1936 ja toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana 1967–1969. Hän toimitti yhdistyksen lehteä The Auk 1958 ja 1959. Eisenmann toimi aktiivisesti myös New Yorkin Linnaean Societyssa.
Gene Hartley
Gene oli Ted Hartleyn poika. Hän sanoi kuuluisan lauseensa haastattelijalleen "autourheilu on kaikki, mitä koskaan tiedämme". Hänet valittiin vuoden 1985 National Midget Auto Racing Hall of Fameen. Kilpauransa jälkeen Hartley toimi myös midget racingin kilpailujärjestäjänä Indianapoliksen Kirtley Avenue Speedwaylla.
Eugene Eisenmann
Eisenmann kuoli sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
Eisenmann nimesi liivikiitäjän (Cypseloides lemosi) vuonna 1962 yhdessä V.C. Lehmannin kanssa.
Ásta
Ásta on islantilainen naisen etunimi. Nimi on islantilainen versio nimestä Asta, ja Asta on muunnos nimestä Astrid. Nimeä on annettu Suomessa alle 20:lle ihmiselle, joista alle 10 on miehiä.
Hiomattomat timantit
Hiomattomat timantit on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut mustan huumorin sävyttämä rikos- ja jännityselokuva, jonka on ohjannut Josh ja Benny Safdie. Sen pääosaa esittää Adam Sandler.
Hiomattomat timantit sai maailmanensi-iltansa Telluriden elokuvajuhlilla 30. elokuuta 2019. Elokuva oli kriitikoiden ylistämä. Etenkin Sandlerin roolisuoritus sai ylistystä, ja monet kriitikot pitivät sitä hänen uransa parhaana roolisuorituksena.
Freddie Oversteegen
Sodan aikainen toiminta
Freddie ja Truus liittyivät pian vastarintaliikkeeseen, jossa heidän tehtävänään oli aluksi lähinnä kuriireina toimiminen sekä aseiden ja pakolaisille hankittujen väärennettyjen henkilöpapereiden salakuljetus. Hieman myöhemmin tytöt aloittivat sabotaasin sekä aseellisen vastarinnan, jolloin sisarusten muodostamaan vastarintasoluun liittyi myös nuori lakitieteen opiskelija Hannie Schaft. Kohteina oli aluksi saksalaisia avustaneita ilmiantajia, ja myöhemmin myös saksalaisia sotilaita. Iskuissa käytettiin kahdenlaista taktiikkaa. Ilmiantajia surmatessa yksi tytöistä ajoi polkupyörää ja takana istunut ampui kohteita pistoolilla. SS-sotilaita puolestaan houkuteltiin ravintolasta tyttöjen mukaan johonkin syrjäiseen paikkaan, jossa odottaneet vastarintataistelijat surmasivat tämän. Sisarukset onnistuivat välttämään pidätyksen, mutta Schaft jäi saksalaisten vangiksi keväällä 1945, ja teloitettiin huhtikuussa vain 18 päivää ennen natsimiehityksen päättymistä.
Sodan jälkeen
Freddie Oversteegenin mukaan on nimetty katu Haarlemissa, ja vuonna 2014 sisaruksille myönnettiin sodanaikaisesta toiminnastaan ”Mobilisatie-Oorlogskruis”-mitali. Vuonna 2016 heistä valmistui Thijs Zeemanin ohjaama dokumenttielokuva Twee Zussen in Verzet (engl. ”Two Sisters in the Resistance”) ja sisarukset ovat roolihahmoina myös Ben Verbongin Hannie Schaftista kertovassa elokuvassa Het meisje met het rode haar (engl. ”The Girl with the Red Hair”), joka sai ensi-iltansa 1981.
Hans Huczkowski
Hans Huczkowski (s.11. lokakuuta 1971 Kiiruna) on ruotsalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi Ruotsin pääsarjassa vuosina 1993–2004 Västerås IKn ja Luleå HFn joukkueissa. Väliin mahtuu myös yksi kausi Suomen liigassa. Kaudella 1996–1997 Huczkowski pelasi 50 ottelua Tapparan joukkueessa tehden tehot 10+15. Tapparasta Huczkowski palasi seuraavalle kaudelle Västeråsiin ja pelasi tämän jälkeen kuusi kautta Luulajassa.
Peliuran jälkeen Huczkowski toimi kauden 2007–2008 Luulajan joukkueen General Managerina ja kaudesta 2013-2014 alkaen kolme kautta ensin Piteån ja sitten Luulajan U18 joukkueiden apuvalmentajana.
Hans Huczkowski ja entinen SM-liigapelaaja Miika Huczkowski eivät tiettävästi ole ainakaan läheistä sukua keskenään.
Stádas
Stádas on iirin kielen sana, joka tarkoittaa samaa kuin "status", "asema". Vuosina 2003–2004 käyty Stádas-kampanja vaati Irlannin hallitusta hakemaan iirille virallista asemaa (iir. stádas oifigiúil) yhtenä Euroopan unionin työkielistä. Irlanti oli tosin kuulunut Euroopan yhteisöön jo vuodesta 1972 saakka, mutta koska juuri liittymisen aikoihin iirin kielen kannatus oli vähimmillään Irlannissa ja esimerkiksi koulujen päästötodistusten pakkoiirivaatimuksista oltiin juuri tuohon aikaan luopumassa, Irlannin tuolloinen hallitus ei uskaltanut vaatia kielelle virallista asemaa. Iiristä tuli siksi yksi sopimuskielistä, mutta ei virallinen kieli. Tämä tarkoitti, että esimerkiksi Maastrichtin sopimus käännettiin iiriksi, mutta EU:n lainsäädäntöä ei.
Käytännössä tämä merkitsi muun muassa, että iiristä ei ollut samaa hyötyä kuin muista EU:n kansalliskielistä niille, jotka halusivat töihin EU:n elimiin. Tätä pidettiin iirinkielisyysliikkeen keskuudessa laajalti epäoikeudenmukaisena. Koska monet kielelle periaatteessa myötämielisetkin irlantilaiset ujostelivat häiritä EU:ta tällaisella asialla, muutosta ei kuitenkaan ryhdytty hakemaan ennen 2000-lukua.
Stádas-kampanjan suunnittelija oli Pádraig Ó Laighin, joka pitkään Kanadassa asuttuaan oli innostunut maan ranskalais-englantilaisesta kaksikielisyydestä ja näki sen mallina myös Irlannille. Kampanjan käytännön toteuttaja oli Aoife Ní Scolaí, iirinkielisyysliitto Conradh na Gaeilgen päätoimitsija ja kokenut lobbari, jonka johdolla liitto ryhtyi painostamaan Irlannin päättäviä elimiä toimintaan asiassa. Koska Gaeltachtin ministerinä toimi tuolloin tarmokas Brian Ó Cuív ja Euroopan parlamentissa istui syntyperäinen connachtilainen iirinpuhuja Seán Ó Neachtain, poliittinen ilmapiiri oli suotuisa muutokselle.
Kampanjaan osallistui näkyvästi myös uusi spontaanisti syntynyt nuorisojärjestö Na Gaeil Óga, Nuoret gaelilaiset, joka pyrki organisoimaan nuoria irlantilaisia riippumattoman iirinkielisyystoiminnan taakse sekä huolehtimaan iirin kielen näkyvyydestä muun muassa Irakin sodan vastaisissa mielenosoituksissa. Näin tarkoitus oli vastustaa iirin kielen huonoa imagoa konservatiivisen nationalismin ja Irlannin tasavaltalaisarmeijan terrorismin edustajana.
Kampanja huipentui 24. huhtikuuta 2004 Dublinissa pidettyyn suureen mielenosoitusmarssiin, An Lá Móriin eli Suureen päivään, joka keräsi viisi tuhatta osanottajaa. Marssi päättyi Molesworth Streetille Irlannin parlamentin eteen, missä muun muassa Pádraig Ó Laighin ja Nuorten gaelilaisten puheenjohtaja esiintyivät puhujina.
Useat paikalliset hallintoelimet ja lopulta myös Irlannin parlamentti julistivat tukeaan kampanjalle, ja heinäkuussa 2004 Irlannin hallitus antoi periksi: iirin kielelle haettiin virallista asemaa. 13. kesäkuuta 2005 Euroopan unionin ulkoministerit suostuivat yksimielisesti vaatimukseen. 1. tammikuuta 2007 alkaen iiristä tuli Euroopan unionin tasaveroinen virallinen kieli.
Neuvostovakoilun varjossa
Neuvostovakoilun varjossa – Helsingin neuvostolähetystö kiihoitus- ja vakoilutoiminnan keskuksena on Mika Waltarin poliittinen pamfletti vuodelta 1942. Sen on julkaissut Otava. Teoksesta otettiin kaksi lisäpainosta vielä samana ja seuraavana vuonna. Neljäs painos ilmestyi 1994. Söderström & C:o julkaisi sen ruotsiksi nimellä I sovjetspionagets skugga.
Waltari hyödynsi romaanissa Rakkaus vainoaikaan tämän sekä teoksensa Totuus Virosta, Latviasta ja Liettuasta sisältöä. Rakkaus vainoaikaan poistettiin sodan jälkeen joistakin kirjastoista poliittisista syistä. Tosin Waltarin kirjoista huomattavasti useammin poistettuja olivat Neuvostovakoilun varjossa ja talvisodasta kertova pienoisromaani Antero ei enää palaa.
Waltari käsittelee teoksessa muun muassa sodanaikaisia linnoitustöitä ja Neuvostoliiton niihin kohdistamaa urkintaa. Mikko Kylmälä pitää historian pro gradussaan Waltarin teosta hyvänä linnoitustöihin suuntautunutta vakoilutoimintaa käsittelevänä aikalaislähteenä.
Häikäilemättömät
Häikäilemättömät voi tarkoittaa seuraavia:
Citroën Ami
Ami kehitettiin kilpailemaan esimerkiksi Renault 4:n kanssa. Se oli hieman isompi ja ylellisempi kuin Citroën 2CV. Ami oli periaatteessa 2CV uudella korilla. Autoon tehtiin myös muutamia mekaanisia muutoksia kasvaneen painon vuoksi. Useimmat Ami-versiot varustettiin kaksisylinterisellä bokserimoottorilla. Ami ja vuoden 1961 Ford Taunus olivat ensimmäiset nelikulmaisilla ajovaloilla varustetut automallit.
Ami-malleja valmistettiin myös Jugoslavian Nova Goricaan vuonna 1972 perustetussa yhteisyrityksessä nimeltä Cimos, josta 49 prosenttia omisti Citroën ja 51 prosenttia sikäläinen yhtiö Tomos & Iskra.
Versiot
Myöhemmän Ami 8 -mallin takalasi oli perinteisemmin muotoiltu. Auton muotoili ranskalainen korinvalmistaja Heuliez. Suurimmat muutokset olivat sedan-mallin perän lisäksi keulan ja konepellin muotoilussa. Farmarimalli oli melko samankaltainen kuin Ami 6.
Ami Super oli nelisylinterisellä, Citroën GS:stä peräisin olevalla bokserimoottorilla varustettu versio, jota valmistettiin vuosina 1973–1976.
vasen|pienoiskuva|Citroën M35 Pieni sarja coupé-mallisia Citroën M35 -prototyyppejä valmistettiin uskollisille asiakkaille. Prototyyppien tarkoituksena oli testata hydropneumaattista jousitusta erillisrunkoon asennettuna ja Comotor-wankelmoottoria. Tämä moottori oli lyhyen aikaa tuotannossa GS Birotor-mallin voimanlähteenä. Talousvaikeuksiin joutunut Citroën yhdistyi Peugeot’n kanssa ja yhtenä Peugeot’n vaatimuksista oli lopettaa erillisrunkoisen Citroënin kehittäminen. Kaikki M35:set määrättiin tuhottaviksi tästä syystä. Valmistuneet korit lähtivät välittömästi sulattamoon ja M35-omistajia pyydettiin palauttamaan autonsa. Osa testikuskeista kuitenkin kieltäytyi, vaikka Citroën tarjoutui ostamaan M35:n takaisin hyvään hintaan. Kieltäytymisen ansiosta erikoismalleja on edelleen tallella joitakin kappaleita.
Kun mikään ei riitä
Kun mikään ei riitä on Itse valtiaat -satiirisarjan hahmojen imitaatioäänillä tehty neljäs musiikki CD-levy vuonna 2005, joka sisältää 22 laulua. Se pohjautuu tv-elokuvaan Itse valtiaat – Agenttimusikaali sekä jaksoihin Kova vai pehmeä Sauli?, Demarihengen joululahja, Uusi tuleminen, Hyvinvoinnin lähteillä ja Viimeinen sanasota.
Bulgarian ralli
thumb|[[Kimi Räikkönen vuoden 2010 Bulgarian rallissa.]] Bulgarian ralli on Bulgariassa ajettava asvalttiralli. Ralli kuului ensimmäistä kertaa rallin MM-sarjaan vuonna 2010, jolloin kilpailun voitti Sébastien Loeb. Tätä ennen Bulgariassa oli järjestetty ulkopuolisia rallikilpailuja vuosina 1970−2009.
Voittajat
Lähde:
Lelkolan rautatieasema
Lelkolan rautatieasema on rautatieliikennepaikka Savon radalla Hirvensalmella. Se avattiin liikenteelle 16. kesäkuuta 1908. Liikennepaikkaa siirrettiin vuonna 1964 noin 300 metriä pohjoisemmaksi. Tavaraliikenne lakkautettiin 1976 ja henkilöliikenne 10. tammikuuta 2000. Nykyään Lelkola toimii junakohtauspaikkana.
Karjolampi (Mäntyharju)
Karjolampi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Kousan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 14,1 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 81,9 metriä mpy.
Pius Paschke
Pius Paschke (s. 20. toukokuuta 1990) on saksalainen mäkihyppääjä. 175 senttimetriä pitkä Paschke edustaa WSV Kiefersfeldeniä.
Paschke debytoi maailmancupissa joulukuussa 2013 Engelbergin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 47. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti helmikuussa 2015 Vikersundin lentomäen kilpailusta sijoittuen 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Engelbergissä joulukuussa 2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Nižni Tagilissa ja Engelbergissä joulukuussa 2020.
Continental Cupissa Paschke on saavuttanut neljä osakilpailuvoittoa. Hän on lisäksi voittanut maailmancupin joukkuemäen kilpailuja.
Lisa-Maria Zeller
Lisa-Maria Zeller (s. 1. tammikuuta 1992) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Sportclub Maishofenia.
Nuorten MM-kilpailuissa 2013 Zeller voitti kultaa suurpujottelussa. Maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Lenzerheiden suurpujottelussa maaliskuussa 2013. Maailmancupin pisteille Zeller pääsi ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2015 oltuaan 23:s.
Vapaat taidot
thumb|300px|[[Filosofia ja vapaat taidot. Kuva Herrad Landsbergilaisen teoksen Hortus deliciarum käsikirjoituksesta vuodelta 1180.]] Vapaat taidot tai vapaat taiteet käsittävät antiikin aikana ja sittemmin yleensä koulutuksen historiassa ja erityisesti keskiaikaisissa yliopistoissa opetetut tärkeimmät oppiaineet. Yleensä puhuttiin seitsemästä vapaasta taidosta. Ne jaettiin kahteen ryhmään, trivium ja quadrivium. Triviumiin kuuluivat kielioppi, retoriikka ja dialektiikka (tai logiikka). Quadrivium koostui aritmetiikan, geometrian, tähtitieteen ja musiikin teorian opinnoista. Nämä taidot muodostivat keskiaikaisen yliopiston opintojen rungon.
Yleisemmin vapaat taidot merkitsevät yleissivistyksen ydintä, niitä oppiaineita, jotka on tarkoitettu tarjoamaan paremminkin yleistiedollisia ja älyllisiä kuin ammatillisia kykyjä. Yhteiskunnan kehityksen myötä vapaisiin taitoihin kuuluvien oppiaineiden joukko on muuttunut.
Nimitys vapaa tarkoitti alun perin vapaille miehille sopivaa, toisin sanoen antiikin ajan tasavaltaisen yhteiskunnan eliitille hyväksi katsottua, yleistä koulutusta. Eliitin ei tarvinnut tehdä varsinaista työtä, minkä takia esimerkiksi arkkitehtuuri ja lääketiede joutuivat pois sen piiristä, sillä ne edellyttivät enemmän ammatillista, suorastaan käsityöläismäistä työskentelyä. Tämän vuoksi vapaiden taiteiden opinnot sisälsivät läpi keskiajan lähinnä antiikin klassikkoja, ja niissä kartettiin johonkin tiettyyn ammattiin valmistavia opintoja. Myöhemmin vapaisiin taiteisiin alettiin lukea humanistisia aineita yleisemminkin.
Nykyään vapaa ymmärretään tässä yhteydessä monesti valistusajalla syntyneessä merkityksessä. Tällöin näiden taitojen ajateltiin vapauttavan mielen poistamalla ennakkoluulot ja epäoikeutetut oletukset. Yhdysvaltalaisissa yliopistoissa vastaava nimitys liberal arts tarkoittaa humanistisia ja yleissivistäviä tieteenaloja.
Dante yhdisti teoksissaan Jumalainen näytelmä ja Il Convivio seitsemän vapaata taitoa seitsemään tunnettuun astrologiseen planeettaan.
Mahmoud Mollaghasemi
Mahmoud Mollaghasemi Tabrizi (, s. 5. huhtikuuta 1929) on iranilainen kilpauransa päättänyt vapaapainija ja olympiamitalisti.
52 kilogramman painoluokassa kilpaillut Mollaghasemi voitti vapaapainissa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Helsingissä 1951. Vuoden 1954 MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi.
Georges Schneider
Georges Schneider (11. heinäkuuta 1925 Les Ponts-de-Martel, Neuchâtel, Sveitsi – 10. syyskuuta 1963 Oberrickenbach, Nidwalden) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän voitti kultaa Aspenin MM-kilpailussa 1950 pujottelussa ajalla 2.06,4. Schneider kilpaili olympialaisissa kolme kertaa, vuosina 1948, 1952 ja 1956. Oslossa 1952 hän oli viides suurpujottelussa ja Cortina d'Ampezzossa 1956 viides pujottelussa.
Emmanuel Mathias
Emmanuel Mathias (s. 3. huhtikuuta 1986 Kaduna, Nigeria) on nigerialais-togolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Israelin pääsarjassa pelaavaa Hapoel Petah Tikvaa.
Seurajoukkueura
Mathias aloitti uransa synnyin maassaan Nigeriassa BCC Lionsin junioreissa, josta hän siirtyi togolaisseuraan Étoile Filante de Loméen vuonna 2004. Mathias vietti Togossa kaksi vuotta, jonka jälkeen hän siirtyi Tunisiaan Espéranceen. Joukkueen riveissä Mathias voitti Tunisian-mestaruuden, sekä kahdesti Tunisian cupin vuosina 2006 ja 2007. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi lainasopimuksella EGS Gafsaan vuonna 2007. Sopimuksen päätyttyä Mathias siirtyi Israeliin Hapoel Petah Tikvaan vuonna 2009.
Maajoukkueura
Mathias sai tilaisuuden edustaa Togon maajoukkuetta saatuaan maan kansallisuuden vuoden 2004 lopulla. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Malia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Mathias on edustanut Togoa yksissä Afrikan-mestaruuskisoissa.
İpek Soylu
İpek Soylu (s. 15. huhtikuuta 1996 Adana) on turkkilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 153 marraskuussa 2015 ja nelinpelissä sijalla 109 toukokuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Jody Lukoki
Jody Lukoki (15. marraskuuta 1992 – 9. toukokuuta 2022 ) oli alankomaalainen jalkapalloilija, joka edusti AFC Ajaxia. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Lukoki teki debyyttinsä Ajaxin edustusjoukkueen riveissä 19. tammikuuta tullen kentälle vaihdosta ottelussa Feyenoord Rotterdamia vastaan 80 minuutilla Lorenzo Ebecilion tilalle.
Pettälä
Pettälä on maarekisterikylä Salon kaupungin Perniössä. Pettälä sijaitsee kirkonkylän ja asemanseudun välissä.
Pettälä muodostuu Pettälän yksinäistilan maista, jotka sijaitsevat Metsänojan ja Anjalan välissä. Kylässä ei ole kantatilan lisäksi muuta asutusta. Pettälä on aikanaan erotettu Metsänojasta omaksi kyläkseen. Kylän kapea alue ulottuu tilan ympäristöstä länteen Kylmässuolle ja Yrjännummelle.
Kergueleninjouhisorsa
Kergueleninjouhisorsan nimialalajia eatoni tavataan Kerguelenin saaristossa ja alalajia drygalskyi Crozetsaarilla. Vuosina 1980–1982 Crozetsaarten kannaksi arvioitiin 600–700 paria, ja vuosina 1982–1985 Kerguelenin saariston kannaksi 15 000–20 000 paria. Lajin on kuitenkin arveltu vähentyneen saarille päässeiden kissojen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Laji pesii marraskuulta tammi- tai helmikuun loppuun ja munii ainakin viisi munaa.
Kapinlapasorsa
Kapinlapasorsa (Spatula smithii) on eteläisessä Afrikassa esiintyvä sorsalaji.
Kapinlapasorsaa tavataan pesivänä Angolassa, Botswanassa, Lesothossa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 380 000 km2. Vuoden 2016 uhanlaisuusarvioinnissa lajin kannaksi arvioitiin 13 000–33 000 aikuista yksilöä, ja kannan arvellaan olevan nousussa. Laji on kaikkiruokainen ja käyttää ravinnokseen kasvinosia ja siemeniä sekä kotiloita, hyönteisiä, äyriäisiä ja toukkia. Eläinravinnon osuus lajin ruokavaliossa on suurempi kuin kasviravinnon. thumb|Naaraita
Lorenzo Ebecilio
thumb|Lorenzo Ebecilio maaliskuussa 2011. Lorenzo Ebecilio (s. 24. syyskuuta 1991) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa AFC Ajaxia ja Hollannin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Ebecilio aloitti uransa VV de Blokkersissa, hoornilaisessa amatööriseurassa.
Paskolampi (Mäntyharju, Kousa)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,4 metriä mpy.
Michael Hurst
Michael Eric Hurst (s. 20. syyskuuta 1957 Lancashire, Englanti) on englantilaissyntyinen uusiseelantilainen näyttelijä ja ohjaaja, jonka tunnetuin rooli lienee Iolaus televisiosarjassa Hercules.
Hurstin ollessa 7-vuotias hänen perheensä muutti Englannista Christchurchiin, Uuteen-Seelantiin. Hän opiskeli Papanui High Schoolissa, jonka jälkeen Hurst opiskeli vuoden Canterburyn yliopistossa. Tämän jälkeen 19-vuotias Hurst meni Court Theatreen, jossa hän opiskeli kaksi vuotta.
Vuonna 1982 Hurst siirtyi Aucklandin Mercury Theatreen, jossa hän toimi näyttelijänä tai ohjaajana yli kahdessakymmenessä näytelmässä vuoteen 1991 asti. Hurst esitti Uudessa-Seelannissa kuvatussa yhdysvaltalaisessa Hercules-televisiosarjassa sarjan nimikkopäähenkilön apuria ja toveria Iolausta kuuden tuotantokauden ajan vuosina 1995–1999.
Hurst on ollut naimisissa vuodesta 1988 lähtien näyttelijä Jennifer Ward-Lealandin kanssa ja heillä on kaksi poikaa (s. 1997 ja s. 1999).
Ala-Paskolampi
Ala-Paskolampi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Kousan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,8 metriä mpy.
11B-X-1371
11B-X-1371 on viraalivideo, joka ilmestyi vuoden 2015 alussa, ja jonka alkuperä on tuntematon. Videopätkä koostuu mustavalkoisesta kuvamateriaalista, jossa ruttolääkäriksi pukeutunut henkilö seisoo ja kävelee hylätyssä rakennuksessa. Taustalla olevassa seinässä on kaksi ikkunaa joista näkyy metsä. Videon latasi YouTubeen käyttäjä Parker Wright, jonka henkilöllisyys on jäänyt tuntemattomaksi.
Video sai myöhemmin jatkoa, kun Parker Wright latasi YouTubeen videon 11B 3 1369. Epäilykset siitä, että nimenomaan Parker Wright oli videoiden takana vahvistuivat, kun Twitterissä Parker Wright lähetteli jatkuvasti viestejä, joissa oli viittauksia videoon 11B-X-1371. Uuden videon ilmestyminen sai monet etsimään vastausta siihen, kuka latasi videot YouTubeen. Loppujen lopuksi saatiin vahvistettua, että nimenomaan Parker Wright oli videoiden takana. Myös videolla esiintyvän ruttolääkärin asuun pukeutuneen henkilön henkilöllisyyttä on yritetty saada selville. Mysteerin ratkojat menivät mm. eBay-verkkokauppaan etsimään ruttolääkärin naamioita, mutta kaikki olivat täysin erinäköisiä.
Synopsis
Video alkaa vääristyneellä kuvamateriaalilla, jossa näkyy varjoon kätkeytynyt hahmo, joka seisoo kahden avonaisen ikkunan välissä. Samalla taustalla kuuluu epäselvää elektronista surinaa ja hurinaa. Hahmo pitää oikeaa kättä ikkunan edessä samalla kun hän nostaa pystyyn kolme sormea, sitten laskee kaksi sormea alas ja lopuksi nostaa yhden sormen pystyyn.
Lopulta hahmo katsoo oikeaa kättään. Hahmo kääntää katseensa kameraan päin, tuijottaa hetken kameraa ja sen jälkeen kääntää katseensa taas oikeaa kämmeneensä. Useiden hyppyleikkausten jälkeen, joissa hahmo vaihtelee asentoaan, hahmo katsoo taas kameraan päin.
Nopean leikkauksen jälkeen hahmo katsoo kameraa ja pitää käsiään vaaka-asennossa. Muutaman hyppyleikkauksen, joissa hahmo kääntyy oikealle ja takaisin, jälkeen hahmo pysähtyy ja sitten kääntyy hitaasti vasemmalle. Sen jälkeen hahmo katsoo alas, jossa on laatikko, jonka sisällä on kolmioita. Sitten hahmo kääntyy hitaasti vasemmalle. Videon lopussa hahmo seisoo selkä seinää vasten samalla kun kuvamateriaali vääristyy.
Belaboris
Belaboris oli 1980-luvun alussa toiminut suomalainen pop-yhtye. Se syntyi pienlehti- ja musiikkikustantaja Kimmo Miettisen ideasta perustaa suomalainen tyttöyhtye. Hän sai myytyä ideansa Poko Rekordsin Epe Heleniukselle. Nimensä yhtye sai kauhuelokuvanäyttelijöiden Bela Lugosin ja Boris Karloffin etunimien yhdistelmästä. Miettisen ajatuksena oli tyttöyhtye, jossa tytöt (tai vain osa heistä) laulaisi ja soittamisesta vastaisi Esa Ijäksen johtama Tyhjät patterit -yhtye. Tarkoitus oli, että julkisuudessa annettaisiin ymmärtää, että tytöt soittaisivat itse levyllään.
Ensimmäinen single "Kuolleet peilit" / "Monsteribaari" julkaistiin Pokon Femme Fatale -merkillä marraskuussa 1982. Sitä seurasi "Odotus" / "Babypop" helmikuussa 1983 ja yhtyeen jo hajottua minialbumi ...Olipa kerran joulukuussa 1984. Tyhjät patterit sävelsi kappaleet yhtyeelle ja soitti instrumentit levyille. Belaboriksen kappaleiden lauluosuuksista vastasi lähinnä Vilma Vainikainen. Muista jäsenistä Sisko Vainikainen ja Rita lauloivat joillakin kappaleilla, Jake ja Mari eivät laula Belaboriksen levyillä. Yhtye ei kuitenkaan menestynyt ja se hajosi jäsenien motivaation puuteeseen.
Vuonna 1984 Miettinen kokosi uuden Belaboris II -yhtyeen. Siltä julkaistiin kuitenkin vain single ”Rakkauden jälkeen”. Singlellä laulavan Saara Soisalon lisäksi uuteen Belaborikseen kuuluivat Sallamaari Muhonen ja Minna Soisalo. Tämäkin kokoonpano hajosi kuitenkin nopeasti.
Belaboris (alkuperäisalbumi)
1. Kuolleet peilit
2. Yö vanhassa talossa
3. Odotus
4. Kolme askelta (Costello-remix)
5. Monsteribaari
6. Mitä lapsille tapahtui
7. Baby Pop
8. Venus
Belaboris
9. Odotus (alkuperäinen versio)
10. Kolme askelta (alkuperäinen versio)
Belaboris II
11. Rakkauden jälkeen
12. Muut sen tietää
Pate ja Saara
13. Hei Paula
14. Mä lähden stadiin
Saara
15. Hiekkarantaan
17. Paljain jaloin
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 2015
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Command & Conquer -pelisarjan ryhmäkunnat
Command & Conquer on reaaliaikainen strategiapelisarja, joka keskittyy lukuisten kuvitteellisten ryhmäkuntien väliseen kilpailuun maailman hallitsemisesta. Pelisarjassa on kolme eri tarinalinjaa, joissa jokaisessa on kolme pääryhmäkuntaa. Suuri osa näistä perustuu todellisen maailman esikuviin.
Global Defense Initiative
Global Defense Initiative eli GDI on Tiberium-jatkumon toinen osapuoli, joka taistelee Nodin veljeskuntaa ja sen johtajaa Kanea vastaan. Command & Conquer 3: Tiberium Warsissa se taistelee myös muukalaisrotu Scriniä vastaan. GDI:n tunnetuimpia yksiköitä ovat muissakin Command & Conquer-peleissä ainakin jossain muodossa esiintyvä mammuttitankki ja maan kiertoradalta ampuva ionikanuuna.
GDI oli aluksi vain salainen YK:n erikoisjoukkojen ryhmittymä nimeltään Operations Group Echo: Black Ops 9. Ryhmittymän tarkoituksena oli estää uusien maailmansotien syttyminen. Kun O.G.E: B.O. 9:n yritys salamurhata Saddam Hussein epäonnistui, tiberium alkoi levitä maapallolla ja Nodin veljeskunta nousi esiin, Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto päätti restrukturoida järjestön vastaamaan uhkiin avoimesti ja suoraan. Syntyi United Nations' Global Defense Initiative eli Yhdistyneiden kansakuntien maailmanlaajuinen puolustusaloite.
Ensimmäistä tiberiumsotaa käsitellään pelissä Command & Conquer: Tiberian Dawn. Sodan aikana Nodin veljeskunnan propaganda yritti mustamaalata GDI:tä. Maailma uskoi ja YK:n täytyi lopettaa GDI:n rahoitus, ettei sen maine menisi. Nod kävi aggressiivisesti hyökkäykseen, kunnes kävi ilmi, että rahoituksen loppuminen oli vain juoni. Nodin hyökkäykset epäonnistuivat ja GDI pääsi kääntämään sodan kulun edukseen. Kaksi vuotta taisteltuaan GDI löysi Nodin päämajan, Nodin temppelin, Sarajevosta. Viimeinen kolme päivää kestänyt taistelu päättyi GDI:n voittoon, kun se ampui kiertoradalta ionikanuunalla temppelin hajalle. Kanen ajateltiin kuolleen ja Nod oli lyöty.
Toinen tiberiumsota on Command & Conquer: Tiberian Sunin aiheena. GDI:n voitettua Nodin ensimmäisessä sodassa se syventyi Nodin tiberiumteknologian tutkimiseen. Suuri virhe tehtiin siinä, että Kanen ruumista ei haettu temppelin raunioista. Maailmassa oli rauha vuoteen 2030 asti, jolloin Nodin veljeskunta nousi jälleen. GDI:ssä ei tajuttu asiaa ennen kuin veljeskunnan johtaja Kane ilmoitti olevansa elossa. GDI:n kenraali James Solomon antoi komentaja Michael McNeilille tehtäväksi Nodin pysäyttämisen. Viimeinen taistelu taisteltiin Kairossa, jossa sijaitsi uusi Nodin temppeli ja Kanen pyramidi. McNeil tappaa Kanen omin käsin. GDI pääsee käsiksi Tacitus-nimiseen laitteeseen, josta arveltiin löytyvän vastaus tiberiumin hävittämiseen.
Kanen "toisen kuoleman" jälkeen Unohdettujen, tiberium-mutaation kohteeksi joutuneiden, johtaja Tratos kehitti rokotteen, jolla tiberium-mutaation voisi pysäyttää. Rokote toimi päinvastoin, kiihdyttäen mutaatiota. GDI keskittyi Tacituksen tutkimiseen tiberiumin leviämisen estämiseksi. Pelaaja Nodin komentajana salamurhaa Tratoksen, mikä pakottaa GDI:n varastamaan Nodin tekoäly CABALin, jonka tiedettiin pystyvän tulkitsemaan Tacitusta. Nodin väliaikainen johtaja Anton Slavik yritti aktivoida CABALia estääkseen veljeskuntaa hajaantumasta uudelleen. CABAL kuitenkin kääntyi sekä GDI:tä että Nodia vastaan. Kaikkein epätodennäköisimpänä ratkaisuna GDI ja Nod liittoutuivat ja tuhosivat CABALin kyborgiarmeijan. CABALin eliminoimisen jälkeen GDI:n tutkijat onnistuivat kehittämään Tacituksen avulla tiberiumin pysäyttäjän, laitteen, joka ääniaalloilla murskaa tiberiumin molekyylirakenteen. Lisäksi Tacitus varoitti tulevasta muukalaisrodun hyökkäyksestä maahan. Mutta se selvisi vasta liian myöhään.
Räjähdyksen havaitsi muukalaisrotu Scrin, joka hyökkää maapallolle. Rotu rakentaa suuria "Threshold"-torneja, joiden tarkoitusta ei tiedetä. GDI hyökkää tornien kimppuun, tuhoten kaikki paitsi yhden. Viimeinen torni on osittain juuttunut toiseen ulottuvuuteen, joten mikään tunnettu ase ei pysty vahingoittamaan sitä. GDI on taas kerran voittanut, Kane on kuollut, Nodin veljeskunta on lyöty hajalle ja Scrinien Italiassa sijainnut komentotorni on tuhottu, lamauttaen muukalaisrodun joukot.