cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Väestöhistoria
Väestönkasvu
Uusi väestönkasvun aika alkoi 600-luvulla jaa., joskin kasvu oli hidasta. Euroopassa jouduttiin taas hankaliin aikoihin 1200-luvulla, jolloin väestöä oli enemmän kuin tuolloinen maanviljelys kykeni elättämään ja jolloin ilmasto muuttui kosteammaksi ja kylmemmäksi. Samaan aikaan Aasiassa mongolivalloitukset aiheuttivat väestökriisin, sillä valloittajat tappoivat miljoonittain maata viljelevää väestöä. Pitkäaikainen mongolivalloitusten aiheuttama riesa tuli ruttotaudin leviämisestä. Tauti saapui Eurooppaan vuonna 1347 ja tappoi ensimmäisessä aallossa väestöstä jopa kolmasosan. Rutto palasi vielä takaisin useina aaltoina. Sen jälkeen 1500-luku oli suotuisaa aikaa, kunnes 1600-luvun niin sanottu pieni jääkausi käänsi väestömäärän laskuun. Sitä täydensivät sodat ja niiden mukana levinneet taudit.
Väestönkasvu on usein ollut melko riippumaton taloudellisesta kehityksestä. Niinpä väestökatastrofit loppuivat Euroopassa vuoden 1750 vaiheilla, vaikka samanaikainen teollistuminen heikensi asunto-, ympäristö- ja työoloja. Rutto ei enää tehnyt tuhojaan, joskin sen tilalle tulivat ajoittaiset koleraepidemiat. Väestökehitys kääntyi myönteiseen suuntaan, koska ihmisten elinikä piteni erityisesti pikkulasten kuolleisuuden vähenemisenä. Tälle ei ole osoitettu mitään syytä. Vasta 1800-luvulla alkoivat Euroopan väestöä auttaa lääketieteen edistysaskeleet sekä hygienian paraneminen (vesijohdot ja viemärit). Tällöin Euroopassa syntyi väestöpainetta, joka johti Pohjois-Amerikan siirtolaisuuteen.
Syntyvyyden säännöstely nousi 1900-luvulla teollisuusmaiden tavoitteeksi. Aluksi se suunnattiin kaupunkiväestöön, mutta pian toiminta laajeni maaseudulle ja Länsi-Euroopasta itään päin. Kehitystä nopeutti ensimmäinen maailmansota ja sitä seurannut espanjantautipandemia. Monissa Länsi-Euroopan maissa painui väestön uusiutumisluku alle yhden, jolloin väestömäärä alkoi pienentyä. Sen sijaan toinen maailmansota ei pysyvästi vähentänyt väestöä, sillä sitä seurannut baby boom eli suuret ikäluokat nosti väestömäärää. Väestöhistorian suurin mullistus tapahtui kuitenkin kehitysmaissa maailmansotien jälkeen. Kyse oli samanlaisesta lapsikuolleisuuden vähenemisestä, joka kehittyneissä maissa oli tapahtunut jo aikaisemmin, mutta tämä muutos oli paljon nopeampi ja jyrkempi. Aluksi muutos tapahtui Itä-Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa ja vähän myöhemmin Etelä-Aasiassa ja Afrikassa. Niinpä kehitysmaiden väkiluku kaksinkertaistui vuodesta 1950 vuoteen 1980: 1 681 miljoonasta noin 3 230 miljoonaan, eikä kasvu ole sen jälkeenkään hidastunut.
Luonnonolot ja muuttoliikkeet
Huonot elinolot ovat voineet pakottaa suuretkin kansat etsimään parempaa asuinpaikkaa. Kansainvaellusaikana vuosina 380–470 jaa. useat eri väestöryhmät lähtivät liikkeelle aiemmilta asuinsijoiltaan ja muuttivat liikkuessaan väestöllisiä ja poliittisia oloja. Liikehdinnässä oli mukana muun muassa germaaneja ja slaaveja sekä turkinsukuisia ja iraanisia kieliä puhuneita kansoja. Väestöjen liikehdintä kohdistui Euraasian aroilta sekä Keski- ja Pohjois-Euroopasta kohti Rooman keisarikuntaa, joka ei pystynyt puolustamaan rajojaan. Liikkujaryhmät eivät olleet kovin suuria: kyse oli parinkymmenentuhannen miehen ryhmistä, jotka toisinaan kuljettivat mukanaan myös naisia ja lapsia, mutta vaikutus oli suuri kun monet kansat olivat yhtä aikaa liikkeellä. Osa heistä halusi vain päästä vauraaseen Roomaan, osa taas pyrki tekemään sinne oman valtion.
Suomen itsenäistyminen
Varhaisemmat pyrkimykset
Mahdollisuus itsenäiseen Suomen kuningaskuntaan mainittiin jo vuonna 1742 Venäjän keisarinna Elisabetin hattujen sodan aikana allekirjoittamassa Elisabetin manifestissa. Suomalaisten tartuttua Elisabetin manifestin lupauksiin ja erinäisissä yhteyksissä todella pyrkivät valmistelemaan Holsteinin herttuan valintaa maan hallitsijaksi, venäläiset ja erityisesti Elisabet eivät enää olleet aiheesta kiinnostuneita.
Väestöhistoria
Luonnonolot ja muuttoliikkeet
Koko kansan vaelluksessa toisaalle vaeltaa joko kokonainen etninen ryhmä tai vain sen ”läpileikkaus”. Molemmissa tapauksissa lähtijät vievät uudelle asuinseudulleen mukanaan oman kielensä ja kulttuurinsa. Esimerkkejä etnisen ryhmän läpileikkauksen vaelluksesta ovat antiikin aikaiset Kreikan koloniat, viikinkien suorittama Orkneysaarten asuttaminen sekä eurooppalaisten suorittamat Amerikan ja Australian kolonisoinnit.
Suomen itsenäistyminen
Varhaisemmat pyrkimykset
1780-luvulla upseeri Georg Magnus (Yrjö Maunu) Sprengtporten suunnitteli Suomen itsenäistymistä Ruotsin valtakunnasta. Sprengtporten laati muun muassa itsenäiselle Suomelle ensimmäisen perustuslakiehdotuksen, joka olisi hyväksytty säätyvaltiopäivillä Suomen vapautumiskapinan yhteydessä, mutta joka jäi toteutumatta. Itsenäisyyssuunnitelmat kariutuivat viimeistään, kun Anjalan liiton kapinointi Ruotsin kuningasta vastaan epäonnistui. Sprengtportenista kuitenkin tuli Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäinen kenraalikuvernööri.
Väestöhistoria
Sairauksilta suojautuminen
Erilaisten epidemioiden uhka pakotti ihmiset miettimään suojautumista niitä vastaan jo satoja vuosia sitten. Niin sanottua Justinianuksen ruttoa on kutsuttu historian ensimmäiseksi pandemiaksi. Se oli paiserutto, joka raivosi aaltoina 500-luvun puolivälistä 700-luvulle jaa. Se aiheutti epidemioita jokseenkin koko tuolloin tunnetussa maailmassa. Sen arvioidaan surmanneen neljänneksen tai jopa puolet Välimeren itälaidan väestöstä. Keisari Justinianus I sääti tällöin lakeja sekä elinkeinoelämän että ihmisten terveyden turvaamiseksi. Vuonna 542 säädettiin pankkilaki valtiontalouden ja maanomistajien tukemiseksi. Myös hintojen ja palkkojen nousua hillittiin. Taudin kukistamiseen ei kuitenkaan ollut keinoja. Mustan surman aikana 1300-luvulla Venetsiassa oli annettu määräys että laivojen piti olla 40 päivää karanteenissa. Sana tulee italian kielen sanoista quaranta giorni, joka tarkoittaa 40 päivää.
Suomen itsenäistyminen
Kansallistunteen syntyminen ja tie kohti itsenäisyyttä
Kansallistunne kasvoi yhdessä yleiseurooppalaisen kansallisuusaatteen kanssa. Johan Ludvig Runeberg ja Elias Lönnrot loivat 1830- ja 1840-luvulla ihannekuvan Suomen kansasta ja Suomen luonnosta. Kalevala ja Vänrikki Stoolin tarinat muodostivat suomalaista kulttuuria sen omissa ja muiden silmissä ja antoivat Suomelle moraalisen identiteetin. Kansallisromantismin keskeisiin henkilöihin kuului myös J. V. Snellman, joka vaikutti voimakkaasti siihen, että suomenkielinen väestön enemmistö ryhtyi vaatimaan kielellisiä ja kulttuurisia oikeuksiaan. Suomen taiteen kultakausi ajoittuu vuosille 1880–1910, jonka keskeisiä henkilöitä oli Akseli Gallen-Kallela.
Suomen markka otettiin käyttöön 4. huhtikuuta 1860.
Suomen säätyvaltiopäivät kokoontuivat säännöllisesti vuodesta 1863. Poliittinen toiminta järjestyi puolueiksi. Samaan aikaan vaikuttivat suuret kansanliikkeet kuten suomalaisuus, herännäisyys, raittiusliike, kansansivistysaate, osuustoimintaliike ja työväenliike. Vuoden 1906 eduskuntauudistuksessa syntyi yksikamarinen Suomen eduskunta, jonka edustajien vaalit tehtiin yleisiksi ja yhtäläisiksi.
Väestöhistoria
Sairauksilta suojautuminen
Vuonna 2020 alkaneen Koronaviruspandemian tapauskuolleisuus on niin korkea, että se näkyy ainakin joidenkin ikäluokkien osalta monien maiden väestötilastoissa. Etelä-Koreassa oli epidemian alkuvaiheessa noin yhden prosentin kuolleisuus. Kuolleisuus voi suuresti vaihdella. Niinpä tapauskuolleisuus oli ennen maaliskuun puoliväliä 2020 ikäryhmästä riippuen yleensä välillä 0,2–14,8 prosenttia sairastuneista. Italian kansanterveyslaitoksen 5. huhtikuuta 2020 tehdyn raportin mukaan Covid-19 -taudin tapauskuolleisuus 80–89-vuotiaista sairastuneista oli kivunnut jo yli 30 prosentin.
Suomen itsenäistyminen
Kansallistunteen syntyminen ja tie kohti itsenäisyyttä
Toinen sortokausi ja ensimmäisen maailmansodan syttyminen saivat erilaiset aktivistiliikkeet yhdistymään ylioppilaskomitean johdolla. Ne ottivat päämääräkseen Suomen täydellisen irrottamisen Venäjästä. Itsenäisyysliikkeen uusi johtoelin, keskuskomitea, piti välttämättömänä kansanarmeijan muodostamista ja sotilaskoulutuksen hankkimista ulkomailta, käytännössä Saksalta. Saksa suostuikin suomalaisten anomuksiin, koska sen etujen kannalta oli järkevää tukea vallankumouksellista toimintaa sen vihollista Venäjää vastaan. Jääkäriliike sai lähettää aluksi 200, lopulta kaikkiaan 1900 suomalaista koulutettaviksi Lockstedtin leirille.
Väestöhistoria
Ilmaston vaikutus
Suomen ilmastoa eri aikoina voidaan rekonstruoida muun muassa järvien pohjasedimenteistä ja puiden lustosta. Tutkimukset osoittavat, miten 2800-luvulla eaa. ilmasto kylmeni. Tämä pakotti Suomessa pienkarjaa pitäneen, nuorakeraamisen kulttuuriin kuuluneen väen väistymään kohti lounasta ja lopettamaan pronssikaudella viljanviljelyn, paitsi aivan lounaisrannikolla. Rautakaudella maatalousasutus sijoittui tarkasti niille paikoille, joissa rukiin viljely onnistui. Näin syntyi keskiajan lopun asutusraja, jonka eteläpuoli oli ilmastollinen Vilja-Suomi. Huuhtaviljely tuli 1500-luvulla käyttöön peltoviljelyn rinnalle ja asutus saattoi laajeta pohjoisemmaksi. Suurvaltasotien loppuminen 1600-luvulla merkitsi, yhdessä melko edullisen ilmastovaiheen kanssa, taloudellista nousua ja kansan vaurastumista. Vuosisadan päättyessä väestötiheys oli kuitenkin Etelä-Suomessa kasvanut sellaiseksi, että huonoina satovuosina ruokaa ei riittänyt. Tällöin alettiin asuttaa laajoja maita kydöttämällä suoalueita. Ne olivat kuitenkin hallanarkoja.
Suomen itsenäistyminen
Korkeimman vallan kysymys ja valtalaki
Ensimmäisessä maailmansodassa erityisesti Saksalle kärsityt tappiot ja sisäiset ongelmat ajoivat Venäjän keväällä 1917 vallankumoukseen ja keisarivalta kaatui. Venäjän väliaikainen hallitus antoi niin sanotun Maaliskuun manifestin ja nimitti Suomeen uuden senaatin. Suomessa tilanne nähtiin perustuslaillisena kriisinä. Professori Rafael Erichin ja aktivistien tulkinnan mukaan Suomessa korkeimman vallan olisi pitänyt olla eduskunnalla eikä Venäjän väliaikaisella hallituksella. Ajatus Suomen täydellisestä vapaudesta ja itsenäisyydestä esitettiin ensimmäisen kerran julkisesti 31. maaliskuuta 1917 Siperiasta palanneen P. E. Svinhufvudin kunniaksi järjestetyssä kansanjuhlassa. Suomen eduskunta kokoontui ensimmäistä kertaa vuoden 1916 vaalien tuloksen mukaisena. Sen asemasta syntyi kiistaa sosiaalidemokraattien ja porvaripuolueiden välille. Sosialidemokraattien ja aktivistien mielestä Suomen suuriruhtinaana toimineen keisarin erottua korkein valta tulisi siirtää Suomessa eduskunnalle, kun taas pääosa porvareista kannatti yhteistoimintaa Venäjän hallituksen kanssa. Lähinnä vanhasuomalaisiin kuulunut myöntyväisyyslinjan kannattaja, valtioneuvos J. R. Danielson-Kalmari katsoi, ettei Suomen tule itsenäistyä, koska siinä tapauksessa Viipurin lääni todennäköisesti menetettäisiin.
Kysymys korkeimman vallan haltijasta Suomessa oli 5. päivänä huhtikuuta vuonna 1917 toimintansa aloittaneelle eduskunnalle, jossa sosiaalidemokraateilla oli enemmistö, tärkeä asia. Tokoin senaatti ei kuitenkaan antanut sille kyseistä asiaa koskevaa esitystä. Syynä siihen oli Venäjän väliaikainen hallitus, joka ei hyväksynyt senaatin Maaliskuun manifestin pohjalta sille 7. huhtikuuta tekemää lakiesitysehdotusta. Kesäkuun 11. päivänä Venäjän väliaikainen hallitus antoi Suomen korkeimman vallan kysymyksestä oman esityksensä eduskunnalle. Tämä esitys otsikoltaan "Erinäisten asian siirtämisestä Suomen Senaatin ja Kenraalikuvernöörin ratkaistaviksi” kulki eduskunnassa nimellä Lex Tulenheimo. Sitä käsiteltiin perustuslakivaliokunnassa lähes kuukausi.
Väestöhistoria
Ilmaston vaikutus
Suomen ilmastollisia katovuosia (jolloin keskilämpötila oli enemmän kuin 1,5 asetetta alle perustason) olivat vuodet 1724, 1740, 1742 ja 1756. Kausi 1761–1810 oli perustasoa lauhempi eikä katovuosia esiintynyt lainkaan. Seuraavina vuosikymmeninä 1810–1840 keskilämpötila vaihteli. Katovuosia olivat tällöin vuodet 1812, 1821, 1832, 1836 ja 1837. 1830-luku oli kylmin vuosikymmen sitten kauden 1601–1620 ja vuosien 1695–1696. Varsin lämmintä taas oli 1850-luvulla, jolloin poikkeama perustasosta oli 0,75 astetta. Sitä seurasi yhtämittainen seitsemän vuosikymmentä kestänyt perustasoa kylmempi jakso. Katovuosia olivat 1867, 1877, 1885, 1916 ja 1928. Vuosikymmenet 1930- ja 1940-luvuilla olivat katovuodettomia ja perustasoa 0,5 astetta lauhempia. Kausi 1951–1990 oli lähellä perustasoa kaksine katovuosineen 1962 ja 1987. Lauhempi oli 1990-luku, joka oli 0,5 astetta perustasoa lauhempi, ja viimeinen vuosikymmen 2001–2010 ennätyksellisesti yli asteen lauhempi.
Suomen itsenäistyminen
Korkeimman vallan kysymys ja valtalaki
Kesäkuun 15.-18. päivinä pidettiin sosiaalidemokraattien ylimääräinen puoluekokous. Suomen valtiollisesta asemasta hyväksyttiin siellä laaja julistus, jossa asetuttiin vaatimaan Suomen itsenäisyyttä. Suomen itsenäisyyttä perusteltiin siinä sillä, että ilman itsenäisyyttä Suomen työväenluokka ei voi häiritsemättä jatkaa luokkataisteluaan. Julistus päätettiin saattaa venäläisten puoluetoverien tiedoksi kokouksessa valitun lähetystön avulla. Lähetystö, johon kuuluivat E. Huttunen, Matti Turkia, K. H. Wiik ja Ali Aaltonen, matkusti Pietariin ja kääntyi siellä kokoontuneen Ensimmäisen yleisvenäläisen työläisten ja sotilaiden neuvostojen kongressin puoleen. Kongressissa olivat menševikit ja sosiaalivallankumoukselliset enemmistönä. Ensimmäinen yleisvenäläinen työläisten ja sotilaiden neuvostojen kongressi hyväksyi suomalaisten julistuksen, mutta jätti lopullisen hyväksymisen tulevaisuudessa kokoontuvalle kansalliskokoukselle. Päätöslauselma Suomen asiassa hyväksyttiin 4. heinäkuuta. Siinä lausuttiin kokouksen olevan valmis suojelemaan ja puolustamaan Suomen kansan täydellistä itsemääräämisoikeutta aina valtakunnalliseen riippumattomuuteen saakka sekä vaativan Venäjän väliaikaista hallitusta viipymättä ryhtymään välttämättömiin toimenpiteisiin Suomen täydellisen itsehallinnon toteuttamiseksi.
Perustuslakivaliokunnan Lex Tulenheimon johdosta laatima mietintö oli eduskunnassa ensimmäisessä käsittelyssä heinäkuun 2. päivänä. Kun lakiesitys joutui suuren valiokunnan käsiteltäväksi, oli jo tiedossa edellä mainittu neuvostojen kongressin päätös Suomen asiassa. Suuri valiokunta ilmaisi heinäkuun 6. päivänä olevansa tyytymätön perustuslakivaliokunnan mietintöön ja kehotti valiokuntaa tarkistamaan kantaansa. Perustuslakivaliokunta muokkasi lakiesitystä siten, että Venäjän väliaikainen hallitus jätettiin Suomen asioissa kokonaan sivuun, ja eduskuntaa ehdotettiin korkeimman vallan käyttäjäksi jättämällä senaatti eräänlaiseksi toimeenpanevaksi elimeksi. Muokattu esitys hyväksyttiin suuressa valiokunnassa.
Väestöhistoria
Suomen väkiluku ja kuolleisuus
Keskiajan Suomen väkilukua on vaikea arvioida. Luultavasti väkiluvun kasvu pysähtyi myöhäiskeskiaikana. Väestömäärää voidaan pääpiirteissään seurata 1600-luvulta alkaen, ja tarkasti 1700-luvun puolimaista alkaen. Maan väkiluku ennen suuria kuolonvuosia oli runsaat puoli miljoonaa. Tilastoissa näkyy se sama parin-kolmenkymmenen vuoden jaksoittaisuus, joka oli ominaista koko Euroopalle. Suomen väestökatastrofeista ankarimmat olivat suuret kuolonvuodet vuosina 1695–1697, jolloin todennäköisesti neljäsosa kansasta menehtyi, ja suuret nälkävuodet vuosina 1867–1868, jolloin kuolleita oli 8 prosenttia kansasta. Kuolleista suurin osa menehtyi tauteihin, joita leipää kerjäämään lähteneet kerjäläislaumat levittivät. Nälkä oli kuitenkin osatekijänä näissä kahdessa katastrofissa, mutta muulloin suuret kuolleisuusluvut johtuivat isorokosta, pilkkukuumeesta, lavantaudista ja punataudista. Suuriin nälkävuosiin liittyi keski-ikäisten, erityisesti naisten suuri kuolleisuus sekä yli 65-vuotisen väestön lyhyt elinajanodote Suomen kaakkoisosissa.
Suomen itsenäistyminen
Lokakuun vallankumous Venäjällä
Väliaikaisen hallituksen kukistuttua bolševikkien lokakuun vallankumouksessa marraskuussa 1917 Suomen poliittiset piirit jakautuivat toisella tavoin kahtia itsenäisyyden tavoittelun suhteen. Porvarit halusivat nyt irtautua Venäjästä mahdollisimman nopeasti. Heille oli kuitenkin ongelmallista, että ainoa jonkin tason neuvotteluihin kykenevä osapuoli Venäjällä olivat neuvostovaltaan suuntautuneet bolševikit. Porvarit halusivat hakea itsenäisyydelle tunnustuksen länsimailta, kun taas sosialidemokraatit halusivat sen Venäjän bolševikkihallitukselta.
Korkeimman valtiovallan siirto eduskunnalle
Lokakuun vallankumouksen jälkeen alkoivat eduskunnassa ponnistelut laajalla rintamalla keisarin ja suuriruhtinaan ylimmän vallan siirtämiseksi Suomeen väliaikaista valtatyhjiötä hyväksikäyttäen. Porvareiden ja muiden välillä oli erimielisyyttä siitä, mille elimelle Suomessa valta pitäisi siirtää. Epäselvässä tilanteessa eduskunta julistautui ”toistaiseksi” korkeimman vallan haltijaksi 15. marraskuuta.
8.–9.11.1917: Eduskunta päätti, että Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen keisarin asema Suomessa ylimpänä vallankäyttäjänä on lakannut, ja tämän valta siirretään perustettavalle valtionhoitajakunnalle. Valtionhoitajakunnan vaali kuitenkin lykättiin seuraavaan istuntoon, koska sen valintatavasta ei ollut selkoa. Tämä, lähinnä porvariston tukema ehdotus valtionhoitajakunnasta tuli voimaan osin äänestysteknisistä syistä. Sille oli annettu kaksi vastaehdotusta: sosiaalidemokraattien ehdottama ”Me vaadimme” -julistus sekä maalaisliiton ehdottama valtalain hyväksyminen. Molemmat olisivat ottaneet ylimmän päätäntävallan eduskunnalle, mutta maalaisliitto ei voinut hyväksyä ”Me vaadimme” -ohjelmaan liitettyjä muita asioita.
10.11.1917: SDP ja maalaisliitto ehdottivat, että valtionhoitajakunta hylättäisiin ja valtalaki asetettaisiin voimaan. Puhemies kuitenkin kieltäytyi ottamasta tätä käsittelyyn vedoten vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksen 69 §:ään, jonka mukaan puhemiehen pitää kieltäytyä ottamasta asiaa äänestykseen, jos se on muun muassa vastoin eduskunnan aiemmin tekemää päätöstä (eduskunta oli edellisenä päivänä äänestänyt nurin vastaehdotukset valtalain hyväksymisestä). Puhemiehen menettely vietiin kuitenkin perustuslakivaliokunnan käsittelyyn ja valtionhoitajakunnan vaali pantiin jäihin.
12.–13.11.1917: Sosiaalidemokraatit yrittivät ajaa valtalakia vielä voimaan puhemiehelle toimitetuilla kirjelmillä, mutta puhemies kieltäytyi ottamasta asiaa käsittelyyn samoin perusteluin kuin aiemmin.
15.11.1917: Koska valtionhoitajankunnan valintaa oli aiemmin lykätty, puhemies ehdotti korkeimman vallan siirtämistä senaatin talousosastolle. Maalaisliitto ehdotti Santeri Alkion ja Kalle Lohen ajamana ylimmän vallan siirtämisestä toistaiseksi eduskunnalle kokonaan perustellen sitä muun muassa vuoden 1772 hallitusmuodolla, jonka mukaan kuninkaan suvun sammuessa valtiopäivien pitää valita itselleen uusi kuningas ja että tämä uusi ehdotus poikkeaa valtalaista, jonka perusteella puhemies ei voi kieltäytyä ottamasta sitä äänestykseen. Sosiaalidemokraatit ehdottivat puolestaan vastaehdotuksena valtalakia, mutta puhemies edelleen kieltäytyi ottamasta sitä äänestykseen. Alkion ehdotus otettiin äänestykseen ja hyväksyttiin.
Saksan kannustus
Svinhufvud kokosi itsenäisyysmiehistä uuden senaatin eli hallituksen, joka aloitti toimintansa 27. marraskuuta ja asetti tärkeimmäksi tavoitteekseen itsenäisyyden pikaisen toteuttamisen. Lakimieskoulutuksen saanut Per Evind Svinhufvud oli edellisenä keväänä palannut Siperian vankeudesta näyttävästi juhlittuna sankarina ja nautti Suomessa laajaa suosiota vankkumattomana itsenäistymisen kannattajana. Hän oli paluunsa jälkeen toiminut senaatissa prokuraattorina, mutta ei ollut kansanedustaja. Eduskunnan porvarillisten puolueiden valtuuskunta oli kuitenkin valinnut hänet käymissään keskusteluissa itsenäisyysmiesten keulahahmoksi, lähinnä siksi, että hän oli jo saanut eduskunnassa kannatusta valtionhoitajakuntaa valittaessa ja koska aktivistit ja muut Saksan ystävät kannattivat häntä.
Svinhufvud ja itsenäisyysaktivistit halusivat sitoa Suomen itsenäisyyden erityisesti Saksan tukeen, sillä se oli selvästi voittanut itärintaman sodan Venäjää vastaan. Saksa oli tukenut jääkäriliikettä, ja elokuussa 1917 Saksan armeijan päämajoitusmestari Erich Ludendorff päätti toimittaa lisää aseita suomalaisille separatisteille. Suomen senaatin edustajan Edvard Hjeltin vieraillessa Saksan päämajassa 26. marraskuuta kenraali Ludendorff rohkaisi suomalaisia julistamaan maansa itsenäiseksi ja lupasi Saksan tukevan Suomen itsenäisyyttä tulevissa Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Hjeltin Helsinkiin lähettämä tieto saattoi osaltaan rohkaista Svinhufvudin senaattia itsenäisyysjulistuksen antamiseen, vaikka se ei ollutkaan Saksan hallituksen virallinen kanta. Suomalaisten tietämättä Ludendorffin lupausta ei pidetty, sillä saksalaiset eivät ottaneet Suomen itsenäisyyskysymystä esille Brest-Litovskin neuvotteluiden tässä vaiheessa. Suomi oli Saksalle toissijainen tavoite Puolaan, Baltiaan ja Ukrainaan nähden, joten sen vuoksi ei haluttu hankaloittaa rauhanneuvotteluita. Saksan ulkoministeriö halusi odottaa ja katsoa tunnustaisiko Neuvosto-Venäjän johto Suomen itsenäisyyden.
Suomen itsenäisyysjulistus
Svinhufvudin senaatti eli Suomen hallitus laati itsenäisyysjulistuksen, jonka senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud luki eduskunnan edessä 4. joulukuuta 1917. Samalla hallitus antoi eduskunnalle esityksen Suomen uudeksi hallitusmuodoksi. Kaksi päivää myöhemmin eduskunta hyväksyi porvaripuolueiden äänin 100–88 Santeri Alkion ja muutaman muun kansanedustajan laatiman julkilausuman, jonka mukaan Suomi oli oleva riippumaton tasavalta ja hallituksen oli, ”saattaakseen Suomen valtiollisen itsenäisyyden tunnustetuksi”, ryhdyttävä ”niihin toimenpiteisiin, jotka hallitus on sitä varten tarpelliseksi ilmoittanut.” Äänestyksessä hävinneessä sosialidemokraattien vastaehdotuksessa vaadittiin itsenäistymisneuvotteluita Venäjän hallituksen kanssa, perustuen neuvostohallituksen julistukseen kansojen itsemääräämisoikeudesta. Itsenäisyysjulistukseen kuului maininta toimenpiteistä, ”jotka hallitus on sitä varten tarpeelliseksi ilmoittanut”, eli neuvottelematta neuvostohallituksen kanssa. Julistuksen hyväksymispäivä, 6. joulukuuta vakiintui myöhemmin Suomen kansallispäiväksi, itsenäisyyspäiväksi.
Yritykset välttää bolševikkihallituksen puoleen kääntyminen
Svinhufvudin hallitus lähetti heti itsenäisyyden tunnustamispyynnön Ruotsille, Norjalle, Tanskalle, Saksalle, Ranskalle ja Britannialle. Venäjältä tunnustamista ei pyydetty, koska sen ajateltiin myöntyvän asiaan helpommin länsimaiden ensin annettua tunnustuksensa. Keskeiset valtiot eivät kuitenkaan suostuneet tunnustamaan itsenäistä Suomea, ennen kuin entinen emämaa Venäjä sen tekisi. Länsimaat kehottivat Svinhufvudia kääntymään Leninin johtaman bolševikkihallituksen puoleen. Svinhufvud oli tähän haluton, koska hän ei halunnut tunnustaa bolševikkeja Venäjän laillisiksi vallanpitäjiksi, varsinkaan jos nämä eivät pysyisi pitkään vallassa. Eduskunta päätti 22. joulukuuta yksimielisesti pyytää Suomen itsenäisyydelle tunnustusta bolševikkihallituksen sijaan Venäjän perustuslakia säätävältä kansalliskokoukselta, jonka oletettiin kokoontuvan pian ja jossa enemmistönä olivat Venäjän maltillisemmat vasemmistopuolueet. Neuvosto-Venäjän kanssa rauhanneuvotteluita käynyt Saksa kuitenkin painosti Suomen hallitusta kääntymään nimenomaan Leninin kansankomissaarien neuvoston puoleen, mihin Svinhufvud lopulta taipui, koska Saksan tunnustus haluttiin nopeasti.
Leninin motiivit Suomen itsenäisyyden tunnustamiseen
Lenin oletti Venäjän vähemmistökansallisuuksien eroamisoikeuden tukemisen edistävän bolševikkien päätavoitetta eli sosialistisen vallankumouksen leviämistä. Hänen kehittämänsä niin sanotun ”eroaminen yhdistymistä varten” -teorian mukaan pienten kansojen vapaa eroaminen Venäjästä pohjustaisi niiden myöhempää ”vapaata yhdistymistä” ”Venäjän sosialistiseen federaatioon” tai laajemman maailmanlaajuisen neuvostovallan yhteyteen. Lenin oli aiemmin samana vuonna kuuluisissa huhtikuun teeseissään vaatinut puoluettaan tunnustamaan vähemmistökansallisuuksien eroamisoikeuden, mutta tämä ohjelma ei nauttinut yksimielistä kannatusta edes bolševikkien omassa keskuudessa. Lisäksi oli epäselvää, mitä kansallisuuksia eroamisoikeus käytännössä koskisi. Venäjän sosialistit olivat aiemmin pitäneet vakavasti otettavana mahdollisuutena lähinnä Puolan irtautumista valtakunnasta, mutta sortovuosien tapahtumien jälkeen Lenin oli vakuuttunut siitä, että myös Suomi oli Puolan tavoin Venäjästä erillinen kansallinen kokonaisuus. Myöhemmin ilmeni, että esimerkiksi Ukrainalle Lenin ei ollut halukas sallimaan itsenäistymistä. Venäjän muista vasemmistopuolueista sosialistivallankumoukselliset ja menševikit olivat teoriassa kansojen itsemääräämisoikeuden kannalla, mutta eivät ottaneet avoimesti kantaa Suomen itsenäisyyden puolesta niin kuin bolševikit. Venäjän monarkistinen oikeisto vastusti ehdottomasti Suomen itsenäisyyttä. Perustuslakia säätävä kansalliskokous ei ehtinyt koskaan käsitellä Suomen asiaa.
Suomen sosiaalidemokraattien johdon valtuuskunta kävi tapaamassa Leniniä 8.–9. joulukuuta ja uudelleen 25. joulukuuta. Ensimmäiseen valtuuskuntaan kuuluivat Kullervo Manner, Eetu Salin ja Evert Huttunen, toiseen Manner, Edvard Gylling ja K. H. Wiik. He vakuuttivat Leninille Suomen kansan haluavan itsenäisyyttä, ja että Suomen itsenäisyyden tunnustaminen helpottaisi vallankumouksen syntymistä myös Suomessa, koska sen jälkeen porvaristo ei voisi enää käyttää itsenäisyysvaatimusta aseena luokkataistelussa. Lenin lupasi tunnustaa Suomen itsenäisyyden, mutta kehotti suomalaisia kiirehtimään vallankumousta.
Neuvosto-Venäjä tunnustaa itsenäisyyden
pienoiskuva|250px|Venäjän kansankomissaarien neuvoston 31.12.1917 antama esitys Suomen itsenäisyyden tunnustamisesta. Allekirjoittajina [[Vladimir Lenin|Lenin, Trotski, Petrovski, Stalin, Steinberg, Karelin ja Schlichter sekä varmentajina Bontš-Brujevitš ja sihteeri Gorbunov.]] Svinhufvudin, Carl Enckellin ja K. G. Idmanin muodostama Suomen senaatin valtuuskunta saapui 29. joulukuuta 1917 Pietariin virallisen tunnustuspyynnön kanssa. Kansankomissaarien neuvosto antoi tunnustusesityksen muutamaa minuuttia ennen puoltayötä 31. joulukuuta (J: 18. joulukuuta). Suomen valtuuskunta ei tyytynyt Venäjän hallituksen allekirjoittamaan paperiin, vaan odotti kunnes sai tunnustuksen henkilökohtaisesti Leniniltä. Yleisvenäläinen toimeenpaneva keskuskomitea vahvisti päätöksen 4. tammikuuta 1918. Asian esitteli keskuskomitealle kansallisuusasiainkomissaari Josif Stalin. Keskuskomitean puheenjohtaja Jakov Sverdlov luovutti päätösasiakirjan Idmanille seuraavana päivänä.
Neuvosto-Venäjän tunnustettua Suomen itsenäisyyden oli tarkoitus asettaa suomalais-venäläinen komitea päättämään itsenäistymiseen liittyvistä käytännön asioista, kuten venäläisten sotajoukkojen vetämisestä pois Suomesta. Kansankomissaarien neuvosto viivytteli omien edustajiensa nimeämistä, joten komiteaa ei saatu nimitettyä ennen Suomen sisällissodan puhkeamista. Neuvosto-Venäjä vei viimein prosessin loppuun punaisten sisällissodan aikana perustaman kansanvaltuuskunnan kanssa, jonka se tunnusti Suomen lailliseksi hallitukseksi. Valtiosopimus Venäjän neuvostotasavallan ja Suomen sosialistisen työväentasavallan välillä solmittiin 1. maaliskuuta 1918, mutta se menetti pian merkityksensä punaisten hävittyä Suomen sisällissodan.
Urho Kekkonen käytti Leninin roolia Suomen itsenäisyyden tunnustamisessa hyödykseen 1959 yöpakkasten aikana, kun hän piti Leningradissa puheen, jossa muisteli tätä tapahtumaa. Tällä hän saattoi vihjailla, että Suomen itsenäisyys on pyhä asia, johon myöhempien johtajien ei pidä kajoaman.
Muiden maiden tunnustus Suomen itsenäisyydelle
Suomi lähetti Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin erityisiä valtuuskuntia ilmoittamaan itsenäistymisestä ja kiirehtimään tunnustuksia. Suurin osa tunnusti Suomen itsenäisyyden vuoden 1919 loppuun mennessä.
Ensimmäiset Suomen itsenäisyyden tunnustaneet valtiot:
Suomen tasavalta vakiintuu
Itsenäistymisen aikaan Suomella ei ollut omaa sotaväkeä. Maassa oli venäläisiä varuskuntia, ja vuoden 1917 aikana syntyi vapaaehtoisia aseellisia joukkoja: työväen järjestyskaarteja sekä porvariston suojeluskuntia. Tammikuun 1918 lopussa suojeluskuntajoukot alkoivat karkottaa venäläissotilaita kenraali C. G. E. Mannerheimin johdolla ja punakaartit käynnistivät kapinan hallitusta vastaan. Syttyneeseen Suomen sisällissotaan osallistui hallituksen puolella myös saksalaisia ja ruotsalaisia ja kapinallisten puolella venäläistä sotaväkeä. Sisällissodan aikana Suomessa oli kaksi hallitusta, Svinhufvudin senaatti ja punaisten perustama Suomen kansanvaltuuskunta, jonka Neuvosto-Venäjä tunnusti Suomen lailliseksi hallitukseksi. Maaliskuussa 1918 Neuvosto-Venäjän ja Saksan välillä solmittu Brest-Litovskin rauhansopimus jätti Suomen Saksan valtapiiriin, jolloin venäläiset joukot vedettiin Suomesta pois ja saksalaiset tulivat sisällissotaan valkoisten avuksi tekemällä maihinnousun Suomen etelärannikolle. Saksan Itämeren-divisioona jäi Suomeen myös sisällissodan jälkeen, ja Suomen ja ulko- ja kauppapolitiikka sidottiin Saksaan. Suomen hallitsijaksi yritettiin saada saksalainen kuningas, mikä johti niin sanottuun hallitusmuotokiistaan. Saksa hävisi maailmansodan ympärysvalloille marraskuussa 1918, jolloin Saksan vaikutusvalta Suomessa päättyi, Suomen kuninkaaksi valittu Hessenin prinssi Friedrich Karl kieltäytyi kruunusta ja kuningaskunta-ajatuksesta luovuttiin.
Suomessa valtionpäämiehelle kuuluneita tehtäviä hoiti syksyllä 1917 ensin eduskunta ja sitten senaatin puheenjohtaja (pääministeri), toukokuusta 1918 lähtien uusi toimija valtionhoitaja ja lopulta kesästä 1919 lähtien Suomen presidentti. Itsenäisyyden ajan ensimmäiset eduskuntavaalit järjestettiin 1. ja 3. maaliskuuta 1919. Valittu eduskunta oli porvarienemmistöinen, mutta sosiaalidemokraateista tuli suurin yksittäinen puolue. Sosiaalidemokraatit saivat 80 ja Kristillinen työväenliitto 2 paikkaa. Porvarilliset puolueet saivat yhteensä 118 paikkaa, joista Maalaisliitto 42, Kansallinen Kokoomus 28, Kansallinen Edistyspuolue 26 ja Ruotsalainen Kansanpuolue 22 paikkaa. Pian tämän jälkeen Suomen ensimmäiseksi presidentiksi valittiin edistyspuolueen K. J. Ståhlberg.
Valtiolliset instituutiot
Useimmat tarvittavat virastot ja viranomaiset oli perustettu jo autonomian aikana, ja ne saattoivat jatkaa toimintaansa itsenäisessä Suomessa mahdollisen nimenmuutosten jälkeen. Maanmittaushallitus ja Metsähallitus siirtyivät maatalousministeriön alaisuuteen. Suomen Pankin hallinnollinen asema ei muuttunut itsenäistymisessä. Rahapaja jatkoi teollisuushallituksen alaisuudessa vuoteen 1925, jolloin se siirrettiin valtiovarainministeriölle. Koska luotsilaitoksella oli sotilaallista merkitystä, se oli joutunut venäläistämistoimien kohteeksi. Itsenäisessä Suomessa luotsaustoimintaa jatkoi 15. joulukuuta 1917 perustettu merenkulkuhallitus.
Kieliryhmien suhteet
Suomen- ja ruotsinkielisten väliset kiistat olivat alkaneet 1800-luvun lopulla. Vuonna 1917 kielikysymys oli taka-alalla muiden ongelmien viedessä päähuomion, mutta sisällissodan jälkeen kieliryhmien välit kärjistyivät jälleen. Kiistoja aiheutti muun muassa kielilainsäädäntö. Autonomian aikana oli ollut voimassa Ruotsin laki, ja ruotsia käytettiin virkakielenä. Myös hallintoperinne ja koulutus pitivät ruotsin kielen vahvaa asemaa yllä. Suomenkielisten oppikoulujen määrä alkoi merkittävästi kasvaa 1870-luvun loppupuolelta lähtien. Suomeksi koulunsa käyneiden ylioppilaiden määrä ylitti ruotsinkielisten määrän 1800-luvun lopulla. Tämän jälkeen virkamieskunta suomalaistui nopeasti. Kun Suomi itsenäistyi, sekä suomesta että ruotsista tuli maan kansalliskieliä, joiden asema turvattiin perustuslaissa. Itsenäistymisen jälkeen suomen kielen laatua alettiin tietoisesti kehittää myös virallisin toimin.
Kansallistunnusten valinta
pienoiskuva|[[Suomi-neito ja siniristilippu postikortissa vuodelta 1906.]] Itsenäinen Suomi tarvitsi oman kansallislipun, jolla voitaisiin kuvata Suomen valtiollista vapautta. Eduskunta valitsi useista ehdotuksista siniristilipun, ja uusi Suomen lippu otettiin käyttöön 28. toukokuuta 1918.
Leijonakuvioista Suomen vaakunaa oli käytetty jo Ruotsin vallan aikana Pohjanlahden itäpuolisten alueiden tunnuksena ja sen jälkeen keisarillisen Venäjän Suomen suuriruhtinaskunnan vaakunana. Sama vaakuna jäi käyttöön myös itsenäisen Suomen vaakunana, mutta siinä vaakunakilven yläpuolella ollut suuriruhtinaskunnan kruunu poistettiin valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1920.
Kansallislaulun valinnasta tuli keväällä 1918 myös osa luokkataistelua. Runebergin ja Paciuksen Maamme-laulua laulettiin porvarillisissa itsenäisyysjuhlissa, mutta sosialistien tilaisuuksissa soitettiin Marseljeesia ja Internationaalia. Ylioppilaat toivat esille myös Jääkärimarssin, joka onnistui ylittämään kielirajat. Akateemisissa itsenäisyysjuhlissa 1918 Akademiska Sångföreningen esitti sen ruotsiksi ja Ylioppilaskunnan Laulajat suomeksi. Valkoisten voitto sisällissodassa vakiinnutti lopulta Maamme-laulun aseman Suomen kansallislauluna.
Myös itsenäisyyspäivästä oli aluksi eri mielipiteitä. Oikeisto halusi juhlia itsenäisyyttä valkoisen armeijan voitonparaatin päivänä 16. toukokuuta. Vasemmisto puolestaan ajoi itsenäisyyspäiväksi marraskuun 15. päivää, koska eduskunta oli julistautunut korkeimman vallan käyttäjäksi 15. marraskuuta 1917. Vuonna 1919 Valtioneuvosto määräsi itsenäisyysjulistuksen hyväksymispäivän eli joulukuun kuudennen vapaapäiväksi valtion virastoissa, kouluissa ja tuomioistuimissa, ja vuonna 1929 päivä säädettiin lailla yleiseksi palkalliseksi vapaapäiväksi. Ensimmäiset itsenäisyyspäivän linnanjuhlat vietettiin 6. joulukuuta 1919, kun presidentti K. J. Ståhlberg järjesti 150 hengelle iltapäiväkahvit Suomen kaksivuotispäivänä.
Tarton rauha ja valtakunnan rajat
Sisällissodan alettua Suomi ja Neuvosto-Venäjä olivat teknisesti katsoen sodassa tammikuusta 1918 alkaen. Lopulta 14. lokakuuta 1920 maiden välillä solmittiin Tarton rauhansopimus. Sopimus hyväksyttiin Suomen eduskunnassa äänin 163–27. Ratifiointiasiakirjat vaihdettiin valtioiden välillä ja sopimus astui voimaan 31.12.1920.
Tarton rauhassa Neuvosto-Venäjä tunnusti Suomen historialliset rajat ja luovutti Suomelle Petsamon, jonka Venäjän keisari Aleksanteri II oli 1864 luvannut liitettäväksi Suomeen vastineeksi Venäjään liitetystä Siestarjoen asetehtaan alueesta. Suomi lupautui myös palauttamaan Vienan ja Aunuksen retkikuntien aikana Suomeen liittymisestä päättäneet Repolan ja Porajärven pitäjät.
Helmikuussa 1918 Ruotsin hallituspiirit huomasivat Venäjän vaikutusvallan vähentyneen Suomessa. Ruotsalainen laivasto-osasto miehitti Ahvenanmaan, mutta Saksa lähetti sinne joukkojaan ja ruotsalaiset joukot palasivat kotiinsa. Ahvenanmaa jäi näin kuulumaan Suomeen, ja Mannerheim lähetti sinne maaliskuussa sotilasmaaherran. Ahvenanmaan kysymys ratkaistiin Kansainliiton neuvostossa Suomen hyväksi vuonna 1921.
Trinitapoli
Trinitapoli on kaupunki Etelä-Italiassa, Apulian alueella, Barletta-Andria-Tranin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee Adrianmeren rannikon tuntumassa Barlettasta 20 kilometriä länteen. Trinitapolissa on vajaat 15 000 asukasta.
Älä käy yöhön yksin
Älä käy yöhön yksin (Gå inte ensam ut i natten) on Kjell Westön viides, vuonna 2009 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Katriina Huttunen. Teos on sarjan päätösosa mutta samalla kuitenkin täysin itsenäinen teos.
Tarina
Puolen vuosisadan aikajakson kattavan teoksen tapahtumat alkavat 1960-luvun Helsingin Kalliosta ja Punavuoresta, missä päähenkilöistä Jouni, Ariel ja Adriana suunnittelevat tulevaisuutta popmusiikin parissa. Suunnitelmat jäävät haaveiksi, muistona on vain yksi julkaistu single, johon kirjan nimi viittaa. Kolmikko hajoaa. Päähenkilöistä Jouni jatkaa nykyhetkeen asti, jossa hän poliitikkona joutuu seksiskandaalin pyörteisiin. Frank Loman -niminen nuorukainen ryhtyy selvittämään kolmikon vaiheita.
thumb|left|100px|Ruotsinkielinen alkuteos Gå inte ensam ut i natten.
Vastaanotto
Kun edellinen teos Missä kuljimme kerran sai valtavan menestyksen ja Finlandia-palkinnon, uusi saattoi herättää kysymyksen, nousiko rima liian korkealle. Kriitikon mukaan ei: "Eläytymisen aste on huikea, kohtaukset, paikat ja soundit on tallennettu - - loistavin värein ja taitavin kuvakulmin", vaikka hän näkee myös kääntöpuolen, sointupohjan syventämisen puutteen.
Heinrich Anton de Bary
Heinrich Anton de Bary (26. tammikuuta 1831 Frankfurt am Main, Saksa – 19. tammikuuta 1888 Straßburg) oli saksalainen kasvitieteilijä, jota on pidetty tieteellisen mykologian perustajana.
Elämä ja ura
De Bary oli belgialaista syntyperää, vaikka hänen perheensä oli jo pitkään asunut Saksassa. Vuosina 1849-1853 hän opiskeli lääketiedettä Heidelbergissä, Marburgissa ja Berliinissä. Vuonna 1853 hän asettui Frankfurtiin kirurgiksi. Vuonna 1854 hänestä tuli Tubingenin kasvitieteen dosentti ja vuonna 1855 Freiburgin kasvitieteen professori. Vuonna 1867 hän muutti Halleen ja vuonna 1872 Straßburgiin, jossa hän oli vastaperustetun yliopiston ensimmäinen rehtori ja jossa hän kuoli 19. tammikuuta 1888. Vuosina 1866-87 hän toimitti Botanische Zeitung -lehteä.
De Bary oli varsinkin levien ja sienien rakenteen, kehityksen ja elinehtojen merkittävimpiä tutkijoita. Vaikka de Barylla oli perehtynyt systemaattiseen kasvitieteeseen ja kenttäkasvitutkimukseen yleensä, de Bary muistetaan modernin mykologian perustajana. Tämän tieteenhaaran hän mullisti täysin vuonna 1866 julkaisemalla Morphologie und Physiologie der Filze, Flechten und Myxomyceten -teoksensa, jonka hän kirjoitti uudelleen vuonna 1884 ja jolla oli maailmanlaajuinen vaikutus biologian tieteenalaan. De Bary käytti paljon aikaa sienien morfologian tutkimiseen ja huomasi, että tietyt muodot, jotka oli luokiteltu erillisiksi lajeiksi, olivat itse asiassa saman organismin peräkkäisiä kehitysvaiheita. Tuohon aikaan erilaisten sienten katsottiin vielä syntyvän spontaanin syntymisen kautta, ja de Bary osoitti näkemyksen virheelliseksi. Hänen käsityksensä symbioosin merkityksestä ja jäkälien kaksoisluonteesta on yksi hänen merkittävimmistä saavutuksistaan. Yksi hänen huomattavista löydöksistään oli infektion todellinen luonne morfologisena ja fysiologisena prosessina. Kasvitautien alkuperää ei tuolloin vielä tunnettu.
Barosaurus
Barosaurus (”raskas lisko”) oli pitkä, Diplodocidae-heimoon kuulunut sauropodi. 23–27 metrin pituiseksi kasvanut Barosaurus eli myöhäisellä jurakaudella 150 miljoonaa vuotta sitten. Barosauruksen jäännöksiä on löydetty Pohjois-Amerikasta ja itäisestä Afrikasta, Tansaniasta. Vuonna 1890 Othniel Charles Marsh löysi ja nimesi tämän sauropodin.
Elintavat
Barosaurus söi ravinnokseen puiden lehtiä ja saniaisia muiden sauropodien tapaan. Lähisukulaistensa Apatosauruksen ja Diplodocuksen tavoin Barosaurus eli laumoissa. Laumoissa eläessään Barosaurukset olivat paremmassa turvassa isoilta teropodeilta, kuten Allosauruksilta ja Ceratosauruksilta. Suuri koko suojasi aikuista Barosaurusta monilta vihollisilta. Sen lisäksi sillä oli pitkä, piiskamainen hännänkärki, jolla se löi vihollisiaan. Barosaurus saattoi nousta myös kahdelle raajalle näyttääkseen suuremmalta pelotellakseen saalistajat pois. Takaraajoillaan seistessään Barosaurus oli jopa 15 metriä korkea.
Myöhäisjurakautisessa Pohjois-Amerikassa eli samaan aikaan muitakin sauropodeja, kuten Apatosaurus, Brachiosaurus, Camarasaurus, Diplodocus ja Haplocanthosaurus.
Lajit
Barosauruksesta tunnetaan kolme lajia:
Shannon Stewart
Shannon Niquette Stewart (s. 6. kesäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen malli, joka tuli tunnetuksi Huippumalli haussa -ohjelmasta. Stewart sijoittui toiseksi sarjan ensimmäisellä kaudella.
Huippumalli haussa -ohjelman jälkeen Stewart allekirjoitti sopimuksen Elite Modelsille Chicagossa sekä Major Model Managementille. Hän on tehnyt mallintöitä Nuj Novakhettille, ELLEgirl-lehdelle, Teen Voguelle, Sydney Magazinelle, Six Degree Magazinelle sekä Ford Fusionille. Hän on myös ollut muutamassa kannessa sekä tehnyt muotinäytöksiä.
Stewart on naimisissa malli Matt Ratliffin kanssa.
Linda Nyman
Linda Nyman (s. 21. tammikuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2022 Helsingin Jalkapalloklubia. Aiemmin hän on edustanut Suomessa Gamlakarleby BK:ta ja kausina 2014–2018 FC Honkaa, Ruotsissa Kungsbackaa, Italiassa Inter Milanoa, Espanjassa Logroñoa ja Tanskassa AGF:ää. Suomessa hän on kauden 2022 loppuun mennessä pelannut Liigassa 137 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Ruotsin Damallsvenskanissa hän on pelannut 21 ottelua, Italian Serie A:ssa viisi ottelua, Espanjan Primera Divisiónissa 13 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Tanskan Kvindeligaenissa kahdeksan ottelua.
Suomen maajoukkueessa Nyman on pelannut vuoden 2020 loppuun mennessä kahdeksan maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2018 Kypros Cupissa Sveitsiä vastaan.
Mikael Rutanen
Joonas Mikael Rutanen (25. syyskuuta 1883 Jyväskylän maalaiskunta – 15. maaliskuuta 1932 Petroskoi ) oli Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa asunut suomalainen kirjailija.
Mikael Rutanen syntyi torpparin perheeseen. Hän työskenteli 12-vuotiaasta lähtien sahatyöläisenä ja muutti vuonna 1908 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli enimmäkseen metsätyöläisenä.
Rutanen aloitti kirjallisen toimintansa suomalaisten työväenlehtien kirjeenvaihtajana. Hän julkaisi runojaan amerikansuomalaisissa työväenlehdissä, laati muutamia näytelmiä ja kirjoitti kaksi proosateosta.
Rutanen liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen vuonna 1919. Hän muutti vuonna 1931 rakentamaan Neuvosto-Karjalaa, jossa hän jatkoi toimintaansa runoilijana. Rutanen kuoli metsätöissä saamaansa vammaan.
Vaskooli
thumb|Vaskooli Vaskooli on kullanhuuhdonnassa käytetty, laakeaa vatia muistuttava työväline. Sen valmistusmateriaalina käytetään yleensä metallia, muovia tai lasikuitua. Ennen muinoin vaskooleja tehtiin myös puusta. Vaskoolilla huuhdotaan eli vaskataan kultaa; kulta erottuu muusta maa-aineksesta veden avulla kevyempien ainesten huuhtoutuessa pois vaskoolista.
Oceanhoarse
Oceanhoarse on helsinkiläinen hevimetallibändi, joka on perustettu tammikuussa 2018. Bändin musiikki painottuu voimakkaaseen keikkasoittoon suuntautuvaan hevimetalliin, jossa ei käytetä taustanauhoja eikä syntetisaattoreita. Bändin ensimmäinen täyspitkä albumi The Damage is Done -Live! julkaistiin 5.6.2020.
Historia
Ben Varon (Amoral 1997-2017) kertoi päättäneensä uuden bändin perustamisesta jo vuonna 2016, kun lähes kaksikymmentä vuotta aktiivisena olleen metalliyhtye Amoralin jäsenten aikataulut eivät enää sopineet yhteen ja säännöllinen keikkailu alkoi olla mahdotonta. Varonin ystävä basisti Jyri Helko (For the Imperium, Warmen), yhtyi ajatukseen uudesta bändistä, minkä jälkeen muun muassa Amoralissakin tuurannut laulaja Tommy Tuovinen(MyGrain) pyydettiin mukaan. Ryhmän juniori, rumpali Oskari Niemi löytyi yhtyeeseen tuttavien suositusten myötä.
Yhtyeen perustamiseen kului kaksi vuotta, jona aikana myös kehiteltiin ja hiottiin kappaleita ja tyylisuuntaa. Bändin musiikki on tyylillisesti selkeää, raskasta ja voimakasta melodista metallia sisältäen isoja riffejä, kovaa soittoa, singalong-kertosäkeitä ja tilutusta. Yhtye on edennyt julkaisemalla kappaleen kerrallaan. Debyyttisingle The Oceanhoarse julkaistiin Radio Rockin verkkoradiossa 17. tammikuuta 2018 ja debyyttivideo ilmestyi Youtubessa heti seuraavana päivänä. Toinen single Fading Neons julkaistiin live-videona Bravewords.comin välityksellä 22. helmikuuta, ennen bändin ensimmäistä omaa keikkaa 26. helmikuuta 2018. Kolmas single Waves julkaistiin 18. huhtikuuta. Tarinallinen video kappaleesta julkaistiin 7. toukokuuta. The Oceanhoarse ja Fading Neons kappaleet ovat mukana Wreckfest ajopelin ääniraidalla, joka julkaistiin Youtubessa kesäkuussa 2018. Neljäs single The Intruder julkaistiin heinäkuun lopulla 2018.
Singlet on julkaistu sekä Youtube-videoina että studioäänityksinä Spotify ssa, jossa Waves ylitti 50 000 kuuntelukerran rajan heinäkuussa 2018.
Elokuun lopulla 2018 bändi ilmoitti, että Tommy Tuovinen joutuu eroamaan kuulovaurion takia. Uutta vokalistia etsittiin julkisella haulla ja lokakuun lopussa Oceanhoarse ilmoitti uudesta vokalistista. Joonas Kosonen valittiin useiden hakijoiden joukosta.
Viides single, Death Row Center, oli Joonas Kososen debyytti Oceanhoarsen riveissä. Se julkaistiin helmikuussa 2019. Kuudes single Feed The Sirens julkaistiin 27. kesäkuuta 2019. Loppuvuoden 2019 bändi työsti ensimmäistä albumiaan. Voluntary Blends EP ilmestyi 15.11.2020. Sitä ennen bändi julkaisi EP:ltä Slipknot cover-kappaleen Duality. Muut albumin kappaleet ovat Death Row Center ja Feed the Sirens sekä uutena tuotantona Stitches ja Maze of Death, joista viime mainittu julkaistiin myös singlenä vuoden 2019 lopussa.
Bändin tavoitteena on ollut tehdä tarttuvaa live-musiikkia. Tällainen musiikintekotapa mahdollistaa bändin mukaan myös kappaleiden testaamisen yleisön edessä ennen niiden levyttämistä. Tälle linjalle johdonmukaisena jatkumona bändi julkaisi ensimmäisen täyspitkän albuminsa live-äänityksenä. Kappaleet äänitettiin helmikuussa 2020 bändin ensimmäisellä Euroopan kiertueella. Levyltä lohkaistiin ensimmäinen single The Damage -Live 11.5.2020. The Damage is Done -Live! -albumi ilmestyi 5.6.2020. Albumi sisältää sekä Voluntary Bends EP:llä julkaistuja että aiemmin singleinäkin julkaistuja biisejä sekä livekeikkoihin olennaisesti kuuluvia basso- ja soolokitaranumeroita. Levyn äänityksestä vastaa Kimmo Ahola ja miksauksesta Tuomas Wäinölä.
Ensimmäiset keikkansa Oceanhoarse soitti Beast In Blackin erikoisvieraana 9. helmikuuta 2018 Jyväskylän Lutakossa ja seuraavana iltana Nosturissa, Helsingissä. Bändin ensimmäinen vuosi kului kotimaassa keikkailemalla klubeilla, festivaaleilla sekä niiden ennakko- ja jatkoklubeilla. Juhannuksena 2018 yhtye esiintyi Nummirockissa Wacken Metal Battle - Finland finalistina kolmen muun yhtyeen kanssa, mutta ei kuitenkaan voittanut Suomen edustusta Wacken Metal Battle maailman finaaliin Wacken Open Air metallifestivaaleilla. Vuonna 2019 Oceanhoarse esiintyi klubiella ja festivaaleilla, muun muassa Tokion Suomi Feastissä ja Hyvinkään Rockfestissä. Bändin vuosi huipentui sen itse järjestämään Hoarsefest-tapahtumaan Helsingin On The Rocksissa, jossa viiden metallibändin esiintymisen lisäksi oli myös muuta ohjelmaa kuten soittoklinikoita. Vuoden 2020 helmikuussa bändi ehti vetää ensimmäisen Euroopan kiertueensa Marko Hietala n lämppärinä, ennen kuin korona-pandemiarajoitukset astuivat voimaan. Bändin kevään ja kesän 2020 esiintymisistä peruuntui rajoitusten takia muun muassa Tuska-festivaali.
SMS Preußen (1903)
Valmistus
Alus tilattiin AG Vulcanilta Stettinistä osana vuoden 1900 laivastolain hankintoja ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1902. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta 1903 ja se valmistui 12. heinäkuuta 1905.