cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vain elämää (televisiosarja)
12. tuotantokausi
Vain elämää jatkuu syksyllä 2021 12. tuotantokaudelle. Kauden artistit ovat Tuure Kilpeläinen, Arttu Wiskari, Anna Abreu, Jukka Poika, Suvi Teräsniska, Pyhimys, Chisu ja Anssi Kela. Kauden kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa 25. toukokuuta 2021 ja ensiesitys Nelosella 24. syyskuuta 2021.
13. tuotantokausi
Vain elämää -ohjelman 13. tuotantokausi esitetään syksyllä 2022. Kaudella ovat mukana Erika Vikman, Mikko Alatalo, Yona, Redrama, Pete Parkkonen, Meiju Suvas, Jyrki 69 sekä Tommi Läntinen.
Vain elämää: Unohtumaton ilta
Vain elämää: Unohtumaton ilta oli keväällä 2022 esitetty erikoisohjelma, jossa kuudessa jaksossa oli vieraana aiemmin Vain elämää -ohjelmassa mukana olleita artisteja.
Meidän iloinen joukkomme
Meidän iloinen joukkomme (On Our Merry Way tai A Miracle Can Happen) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuvan ohjaajaksi on ilmoitettu Leslie Fenton, mutta myös King Vidor ja George Stevens ohjasivat osia elokuvasta.
Elokuva koostuu kolmesta eri osiosta, jotka yhdistää toisiinsa Burgess Meredithin näyttelemä reportteri Oliver Pease, joka haastattelee ihmisiä lasten vaikutuksesta heidän elämäänsä. Ensimmäisessä osiossa Pease haastattelee muusikoita Slimiä (James Stewart) ja Lankia (Henry Fonda). Toisessa osiossa haastateltavina ovat varhaiskypsän lapsinäyttelijän kanssa työskentelevät avustajat Gloria Manners (Dorothy Lamour) ja Ashton Carrington (Victor Moore). Viimeisessä osiossa esiintyvät kulkurit Al (Fred MacMurray) ja Floyd (William Demarest), jotka ovat joutuneet ongelmiin murrosikäisen pilailijan kanssa.
Prääsä
270px|thumb|Prääsän piirin keskuskirjasto Prääsä (, karjalaksi Priäžä, aikaisemmin myös Teru) on kaupunkikunta ja sen keskuksena toimiva kaupunkityyppinen taajama Karjalan tasavallassa Venäjällä Kuolan valtatien (M18) varrella. Taajaman kautta kulkee Petroskoi–Värtsilä-tie. Tie osa kansainvälistä Sinisen tien matkailureittiä Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjän Karjalaan.
Kaupunkityyppinen taajama
Prääsän kaupunkityyppinen taajama on Prääsän kansallisen piirin hallintokeskus ja se sijaitsee noin 55 kilometriä Petroskoista länteen Aunukseen vievän tien varressa Prääsänjärven länsirannalla. Taajamassa oli 4 248 asukasta (2005). Prääsässä on posti, kauppoja, museo, pieni Priozernaja-hotelli, kulttuuritalo, kahvila ja vuonna 2001 valmistunut puukirkko sekä useita vanhoja karjalaistaloja.
thumb|right|200px|Prääsän kaupunkikunta Prääsän piirin kartalla.
Kaupunkikunta
Prääsän kunnassa oli 9 100 asukasta vuonna 1996. Kunta rajoittuu pohjoisessa Matrossaan, idässä Äänisenrannan piiriin, etelässä Pyhäjärveen, lännessä Nuosjärven ja Savinovoon sekä luoteessa Essoilaan.
Ina Claire
thumb|right|Ina Claire Ina Claire (15. lokakuuta 1893 Washington, D.C. – 21. helmikuuta 1985 San Francisco Kalifornia) oli yhdysvaltalainen filminäyttelijä.
Prääsä
Kaupunkikunta
Kunnan asutuskeskukset
Iran yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Iran osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1983. Sen jälkeen se on ollut poissa kisoista vuosina 1987, 1991 ja 1997. Kiekonheittäjä Ehsan Hadadi on ainoa kahdeksan parhaan joukkoon sijoittunut iranilainen. Hän sijoittui Daegussa 2011 kolmanneksi ja Osakassa 2007 sekä Dohassa 2019 seitsemänneksi.
Sex on the Beach
thumb|Sex on the Beach Sex on the Beach on vodkasta, persikkasnapsista sekä appelsiini- ja karpalomehusta valmistettava drinkki. Se kehitettiin Floridassa 1980-luvulla. Juoma sai alkunsa paikallisen alkoholiyhtiön kilpailusta saada persikkasnapsille mahdollisimman paljon kysyntää. Ted Pizio voitti kyseisen kilpailun kehittämällään drinkillä, joka sai nimen ”Sex on the Beach”. Drinkki valmistetaan tavallisesti highball-lasiin.
Prääsä
Kaupunkikunta
Manken kylässä on ortodoksinen tsasouna 1800-luvulta.
Sex on the Beach
Ainesosat
Kansainvälisen baarimikkoliiton IBA:n standardiresepti:
Prääsä
Kaupunkikunta
Ystävyyskunnat
Kintahankylän huumorijuhla
Kintahankylässä (Kindasovo) on pidetty vuodesta 1985 alkaen ensimmäisenä tai toisena sunnuntaina Kintahankylän huumorin kesäjuhlat, joka perustuu hölmöläiskansanperinteelle. Kintahankylä on Karjalan tasavallan kansanperinteen Hölmölä. Juhliin liittyy kansantansseja, kansanmusiikkia, perinneleikkejä, pilailua, hölmöläisnäytelmiä ja siellä lauletaan tsastushkoita eli riimitettyjä, yleensä kaksimielisyyksillä tai sanaleikillä höystettyjä kansanlauluja. Juhlien alkuunpanija oli koreografi ja kansanperinteen tuntija Viola Malmi.
Juhlasta on 2000-luvulla tullut koko Prääsän seudun tärkeä kulttuuritapahtuma. Järjestäjinä ovat nyt Prääsän piirin Melnitsa-säätiö ja piirin kulttuuriviranomaiset sekä Karjalan tasavallan kulttuuriministeriö. Vuonna 2015 muusikkoja ja tanssijoita oli Suomesta, Latviasta ja Virosta.
Kintahankylässä asutaan ympärivuotisesti vain muutamassa talossa. Kesällä väkimäärä moninkertasituu. Juhlaan osallistui vuonna 2015 2 000–3 000 henkeä.
Historia
Prääsä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1650-luvulla. Venäjän keisarikunnassa ja 1920-luvulle asti se oli osa Pyhäjärven kuntaa. Alue oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944.
Taksila
thumb|Taksila Taksila (, takṣaśilā) oli muinainen kaupunki Punjabissa, Indus- ja Hydaspes-jokien välissä. Kaupungin rauniot sijaitsevat noin 30 kilometriä luoteeseen Islamabadista. Taksila sijaitsi Gandaran ja Gangesjoen varrella sijainneen Magadhan välisen tien varrella. Toinen tärkeä reitti vei Industa pitkin Intian valtamerelle.
Dareios I liitti Taksilan Persian valtakuntaan, mutta Persian valta ei ilmeisesti kestänyt kauaa. Aleksanteri Suuri valtasi alueen vuonna 326 eaa. Taksilan kuningas Ambhi (Ofhis kreikkalaisissa lähteissä), jota kutsuttiin myös nimellä Taksiles, oli kutsunut Aleksanterin maahansa vuonna 329 eaa. Hän halusi Aleksanterin apua Poros-nimistä ruhtinasta vastaan. Aleksanteri löikin Poroksen Hydaspesjoen taistelussa. Aleksanteri solmi tämän jälkeen liiton Poroksen kanssa ja pakotti Ambhin ja Poroksen sopimaan riitansa. Lähtiessään alueelta Aleksanteri jätti sinne varuskunnan ja erään Filippoksen satraapiksi. Filippos murhattiin vuonna 325 eaa. ja Aleksanteri lähetti Eudamoksen tämän seuraajaksi. Aleksanterin kuoltua makedonialainen varuskunta nousi kapinaan ja marssi Babylonia kohti, mutta heidät kukistettiin. Vuonna 316 eaa. Chandragupta saattoi vallata alueen itselleen. Ašoka toimi Taksilan hallitsijana ennen kuin hän seurasi isäänsä Bindusaraa.
Taksilan rauniot ovat Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1980.
Kultainen TV
Kultainen TV oli palkinto, jolla palkittiin suomalaisia televisiosarjoja. Palkinnon myönsi SATU, ja se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Kultainen TV -gaala järjestettiin Helsingissä ravintola Freda 51:ssä ja se näytettiin suorana lähetyksenä MTV3:lta. Gaalan televisioinnin tuotti Solar Television Oy. Viimeisen kerran Kultainen TV -palkinnot jaettiin vuonna 2010. Elokuussa 2010 ilmoitettiin, että Venla- ja Kultainen TV -palkinnot yhdistetään Kultainen Venla -palkinnoksi.
Palkintojen saajista päätti SATU:n muodostama tuomaristo. Parhaan mies- ja naisesiintyjän sekä televisiosarjan palkintojen saajista päättivät katsojat, jotka äänestivät suosikkejaan internetin välityksellä.
2008
Palkinnot jaettiin 10. helmikuuta 2008 järjestetyssä tilaisuudessa. Gaalan juontajina toimivat Heikki Paasonen ja Anna Sorainen. Esiintymisvieras oli Eva Dahlgren.
2009
Palkinnot jaettiin 11. tammikuuta 2009. Gaalan juontajina toimivat Jenni Pääskysaari ja Ilari Johansson. Esiintymisvieraita olivat Maria Lund ja Koop Arponen.
2010
Palkinnot jaettiin 10. tammikuuta 2010. Gaalan juontajina toimivat Krisse Salminen ja Jani Toivola. Esiintymisvieraita olivat Anna Eriksson ja Club For Five.
Marina di Camerota
Marina di Camerota on eteläitalialainen taajama, joka sijaitsee Camerotan kunnassa, Salernon maakunnassa, Campaniassa. Kaupungissa asuu noin 2 700 henkilöä.
Maantiede
Marina di Camerota sijaitsee Cilenton eteläosassa, Tyrrhenanmeren rannalla ja kaupungissa sijaitsee Camerotan kunnan satama. Etäisyys Camerotan keskustaan on viisi kilometriä, Palinuroon kahdeksan kilometriä, Salernoon 90 kilometriä ja Napoliin 200 kilometriä. Marina di Camerota on Campanian eteläisin kunta. Kaupungin alueelle ulottuu Vallo di Dianon kansallispuisto, ja sen luontoa leimaavat macchiapensastot.
Turismi
left|thumb|245px|Kaupungin uimaranta Marina di Camerota on etenkin kesällä yksi Etelä-Italian suosituimmista turistikohteita Tyrrheanmeren kirkkauden ja laadun vuoksi. Kunta on ansainnut Sinilippu-palkinnon, joka myönnetään vesistöjen ja rantojen puhtaudeusta ja kauneudesta vuosittain vuodesta 2000 alkaen. Marina di Camerotassa on myös mielenkiintoisia paleontologisia luolia, joista on löydetty ihmisen fossiileja 1980-luvulla. Yhteen näistä luolista on tehty pieni museo, joka sijaitsee Lentiscellan rannalla. Museossa on nähtävillä "Capreran leijonan -kuunari" (Leone di Caprera), jolla ylitettiin Atlantin valtameri Montevideosta Livornoon vuosina 1880–1881.
Karl Schenk
upright|thumb|Karl Schenk Johann Carl Emmanuel Schenk (1. joulukuuta 1823, Signau, Bern – 18. heinäkuuta 1895 ) oli sveitsiläinen pastori ja poliitikko.
Marina di Camerota
Turismi
Muita alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa rannikolla sijaitsevat vartiotornit, jotka rakennettiin Bourbon-suvun vallan aikana 1800-luvun alkupuolella. Ne olivat osa paikallista puolutusjärjestelmää, sillä niiden avulla saatiin esimerkiksi välitettyä nopeasti viestiä eteenpäin uhkaavasta vaarasta.
Historia
Muuttoliike Marina di Camerosta Etelä-Amerikkaan ja erityisesti Venezuelaan oli vilkasta 1800-luvun lopulla. 1900-luvulla muuttoliike kääntyi takaisin, ja monet italialaiset juuret omaavat venezuelalaiset ovat muuttaneet Marina di Cameroon. Kaupungilla on vahvat suhteet Etelä-Amerikkaan, ja muun muassa sen pääkatu on nimetty Simón Bolívarin mukaan.
Karl Schenk
Elämä
Vuonna 1856 Schenk valittiin liittokokoukseen ja kolme vuotta myöhemmin hänestä tehtiin myös Bernin yliopiston kunniatohtori. Schenk valittiin 7. joulukuuta 1863 liittokokouksen puhemieheksi ja vain viisi päivää myöhemmin myös Sveitsin liittoneuvoston jäseneksi. Schenk valitsi liittoneuvoston ja seurasi sisäministerinä Jakob Stämpfliä.
Liittoneuvostossa Schenck oli kuudesti liittopresidenttinä; 1865, 1871, 1874, 1878, 1885 ja 1893. Sisäministerin salkun lisäksi hän johti talous- (1872) sekä rautatie- ja kauppaministeriötä (1875-1877). Schenck toimi liittoneuvostossa yhteensä 31 vuotta yhteen menoon ennen kuolemaansa heinäkuussa 1895. Hän on edelleen tähän päivään mennessä pisimpään liittoneuvoston jäsenenä toiminut poliitikko.
Indila
Indila, oikealta nimeltään Adila Sedraïa (s. 26. kesäkuuta 1984 Pariisi ), on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen ensimmäinen soolosinglensä, ”Dernière Danse”, julkaistiin loppuvuodesta 2013. Sitä ennen hän on esiintynyt muun muassa Youssouphan kappaleella. ”Dernière Danse” on sijoittunut parhaimmillaan Ranskan singlelistalla toiselle sijalle.
Indilan ensimmäinen albumi, Mini World julkaistiin vuonna 2014. Albumin toisena singlenä julkaistiin kappale ”Tourner dans le vide” ja kolmantena singlenä ”S.O.S”. Albumi oli 32 peräkkäistä viikkoa Ranskan albumilistan kymmenen parhaan joukossa. Se sai Ranskassa timanttilevyn 500 000 kappaleen myynnistä, ja sitä on myyty Ranskan ulkopuolella 150 000 kappaletta.
Janet Radcliffe Richards
pienoiskuva|Janet Radcliffe Richards vuonna 2012. Janet Radcliffe Richards (s. 1944) on brittiläinen feministifilosofi ja bioeetikko. Hän toimii University College Londonin bioetiikan ja lääketieteen filosofian tutkimuslaitoksen (Centre for Bioethics and Philosophy of Medicine) johtajana sekä tutkijajäsenenä Oxfordin yliopiston sovelletun etiikan tutkimuslaitoksella (Oxford Uehiro Centre for Practical Ethics).
Teoksissaan ja artikkeleissaan Richards on käsitellyt muun muassa darwinismia, elinkauppaa ja aborttia.
Aarne Bremer
Aarne Immanuel Bremer (16. maaliskuuta 1904 Helsinki – 18. kesäkuuta 1955) oli suomalainen majuri ja lentäjä.
Bremerin vanhemmat olivat lääninkamreeri Malakias Bremer (1858–1933) ja Edit Alexandra Eklund. Hänen neljä veljeään olivat myös lentäjiä, heistä tunnetuin oli ennätyslentäjä Väinö Bremer.
Malvina Reynolds
Malvina Reynolds (o.s. Milder, 23. elokuuta 1900 San Francisco, Kalifornia – 17. maaliskuuta 1978 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen folklaulaja ja -lauluntekijä ja poliittinen aktivisti. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat ”Little Boxes”, ”What Have They Done to the Rain” ja ”Morningtown Ride”.
Malvina Reynolds syntyi San Franciscossa juutalaiseen ja pasifistihenkiseen maahanmuuttajaperheeseen. Hän opiskeli romaanista filologiaa Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella ja suoritti tohtorintutkinnon 1938. Hän avioitui kirvesmiehenä ja ammattiyhdistysaktiivina toimineen William ”Bud” Reynoldsin kanssa vuonna 1934, ja heidän ainoasta lapsestaan varttui niinikään laulajana ja lauluntekijänä tunnettu Nancy Schimmel.
Jo 1920-luvulla Malvina Reynolds oli soittanut viulua eräässä tanssiorkesterissa ja kirjoitellut lauluja miehensä kanssa järjestämiinsä poliittisiin kampanjoihin, mutta lauluntekijän uransa hän aloitti vakavammin vasta noin 50-vuotiaana tavattuaan Pete Seegerin, Earl Robinsonin ja muita folk-tyylin muusikoita. Hän myös palasi vielä Kalifornian yliopistoon opiskelemaan musiikin teoriaa.
Reynolds levytti laulujaan itsekin, mutta tunnetuimmat versiot niistä ovat usein muiden artistien esittämiä. Laulun ”Little Boxes” levytti muun muassa Pete Seeger, ja muita Reynoldsin lauluja tunnetuksi tehneitä artisteja olivat The Searchers, The Seekers, Marianne Faithfull, Melanie Safka, Harry Belafonte ja Joan Baez.
Myöhempinä vuosinaan Malvina Reynolds kirjoitti lauluja ja muuta materiaalia julkisen PBS-televisiokanavan suosittuun lastenohjelmaan Seesamtie, jossa hän myös toisinaan esiintyi hahmona nimeltä Kate. Vähän ennen Reynoldsin kuolemaa 1978 hänestä valmistui elämäkerrallinen dokumenttielokuva Love It Like a Fool.
Musiikkialbumeja
Lähde:
Krl
Krl tai KRL voi viitata johonkin seuraavista:
Mikin Dekkaripokkari
thumb|250px|Mikin Dekkaripokkarin vuonna [[1994 julkaistun ensimmäisen osan kansikuva]] Mikin Dekkaripokkari oli Helsinki Median julkaisema sarjakuvataskukirja, joka sisälsi salapoliisitarinoita, joiden päähenkilönä esiintyi Mikki Hiiri. Lisäksi jokaisessa numerossa oli Hessun dekkarikerho -palsta, jossa käsiteltiin salapoliisitarinoita ja niiden tekijöitä, sekä lukijoiden lähettämää postia.
Mikin Dekkaripokkaria ilmestyi kymmenen numeroa: neljä vuonna 1994, ja kuusi vuonna 1995. Ne olivat noin 100-sivuisia ja maksoivat 17–19 markkaa. Ensimmäinen numero ilmestyi Roope-setä-lehden mukana. Viimeiseksi jääneessä numerossa sarjalle luvattiin lisää jatkoa, mutta toistaiseksi uusia numeroita ei ole ilmestynyt.
Jotkin Dekkaripokkarin päähenkilöistä, tapahtumapaikoista, tai tapahtumista ovat viittauksia salapoliisikirjallisuuteen, kuten neiti Marpleen tai Hercule Poirotiin. Osa tarinoista on julkaistu myös muissa julkaisuissa, kuten Aku Ankan taskukirjassa.
Mikin Dekkaripokkaria vastaava lehti ilmestyi myös Saksassa (Ein Fall für Micky), Tanskassa (Mickey Mysterier) ja Ruotsissa (Musses Mysterier)
Lieven de Key
Lieven de Key (n. 1560–1627) oli alankomaalainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa Haarlemin Vleeschalin (1602–1603), Oudemannenhuisin (1608) ja Amsterdamin Nieuwe Kerkin tornin. Klassisempaa suuntaa edustavat Haarlemin vaakahuone (1598) ja Leidenin raatihuoneen julkisivu (1593–1597), joka paloi vuonna 1929, mutta entistettiin vuonna 1939. Hänen suunnittelemaansa Haarlemin teurastuslaitosta on myöhemmin käytetty valtionarkistona. De Key oli alankomaalaisten arkkitehtien joukossa kärkihenkilö, ja hän omaksui renessanssin hengen antaen sille kansallisen leiman.
Jungfraubahn
pienoiskuva|Alkupään rata kulkee näkyvissä. pienoiskuva|Jungfraujochin aseman rakennelmia.
Jungfraubahn (lyhenne JB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, joka toimii Keski-Sveitsissä Bernin Alpeilla. Yhtiön kotipaikka on Interlaken. JB:n omistaa pörssinoteerattu liikenneyhtiö Jungfraubahn Holding AG.
Historiaa
Jungfraubahnin rata Kleine Scheideggistä Jungfraujochille rakennettiin vaikeissa olosuhteissa lähes 20 vuoden ajan. Rata otettiin käyttöön useassa vaiheessa vuosina 1898–1912:
Alun perin Jungfraubahn aloitti toimintansa vuonna 1894. Nykyinen Jungfraubahn AG on aloittanut yritysjärjestelyjen seurauksena 30.6.1994.
Toiminta
Jungfraubahn omistaa Jungfraujochin radan lisäksi junakalustoa henkilö- ja tavaraliikennettä varten, asema-, ravintola- ja myymälätiloja sekä 12 megawatin vesivoimalaitoksen Lütschentalissa, Schwarze Lütschine -joessa. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2014 77 milj. Sfr. Liikevaihdosta 54 milj. Sfr kertyi matkalipputuloista, 15 milj. Sfr sähköenergian myynnistä. Yhtiön liikevoitto oli 24 milj. Sfr eli 31 % liikevaihdosta. Henkilöstön määrä oli 136.
Rataverkko
Rata on ollut alusta alkaen sähköistetty. Aluksi käyttöjännite oli kolmivaiheinen 650 V 40 Hz. Vuonna 1960 jännite muutettiin 1 125 voltiksi ja taajuus yleisen sähköverkon mukaiseksi 50 hertsiksi. Jungfraubahnin rata on Gornergratbahnin ohella toinen kolmivaiheisella sähkönsyötöllä toimivista rautateista Sveitsissä. Vaihejohtimista kaksi on ajolankoja. Kolmas vaihe on maan potentiaalissa ja "johtimina" toimivat käytännössä kiskot.
Yhtiön rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Kleine Scheideggissä on vaihtoyhteys Wengernalpbahnin juniin, sekä Grindelwaldin että Lauterbrunnenin suuntaan.
Junaliikenne
Junaliikenne Jungfraujochille on ympärivuotista. Junia kulkee kesäkaudella (huhtikuulta lokakuulle) kaksi tunnissa, talvikaudella tunneittain. Matka vuorelle kestää 52 minuuttia, alaspäin muutaman minuutin vähemmän.
Solassa kävi vuonna 2014 noin 866 000 matkailijaa. Vuonna 2015 rikkoutui miljoonan matkustajan raja, kun vuorelle matkusti 1 007 000 kävijää.
Ritva Sarin-Grufberg
Ritva Sarin-Grufberg (s. 17. toukokuuta 1944) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän on toiminut Maarianhaminan kaupunginjohtajana vuosina 1988–1999 sekä 2003–2007. Näiden välillä Sarin-Grufberg oli Ahvenanmaan maakuntapäivien edustajana 1999–2001 sekä maakuntahallituksen sosiaali- ja ympäristöministerinä 2001–2003.
Sarin-Grufberg on naimisissa juristi Lennart Grufbergin kanssa.
Mitsubishi A7M Reppu
Mitsubishi A7M Reppū (, liittoutuneiden koodinimi Sam) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien yksimoottorinen hävittäjälentokone, joka lensi ensilentonsa 6. toukokuuta 1944.
Japanilaisilla oli ollut suuria vaikeuksia saada kehitettyä riittävän voimakkaita lentokonemoottoreita. Japanilaisten valmistamissa uudemmissa lentokonemoottoreissa, kuten kaksirivisessä ja 18-sylinterisessä Nakajima NK9 Homaressa, oli ollut pahoja kehitysongelmia ja toimintavaikeuksia. Kun A7M Reppū -hävittäjän olisi pitänyt edetä tuotantoasteelle, joulukuun 1944 maanjäristys tuhosi pahoin sekä Mitsubishin että Nakajiman lentokonetehtaita, jotka sijaitsivat Nagoyassa.
Hävitystä täydensivät ensimmäiset Japaniin suuntautuneet pommitusoffensiivit. Näiden tuotannon vastoinkäymisten seurauksena Reppū-hävittäjiä valmistui korkeintaan yhdeksän kappaletta.
Se oli hävittäjälentokoneeksi huomattavan kookas. Sen siipipinta-ala oli yli 30 neliömetriä, pituus oli 10 metriä ja kärkiväli 14 metriä, kun esimerkiksi Republic P-47 Thunderboltin siipipinta-ala oli 29,92 m² ja pituus 11 m. Reppū oli Thunderboltia huomattavasti kevyempi, sillä koneen tyhjäpaino oli: 3 226 kg vs. P-47 Thunderboltin 4 535 kg.
Epäluotettava Homare-moottori oli vaihdettu Mitsubishi Ha-43:een. Aseistuksena oli neljä 20 millimetrin tykkiä tai kaksi 13,2 mm konekivääriä ja kaksi 20 mm tykkiä. Pommeja kone pystyi kuljettamaan 500 kilogrammaa. Potkuri oli nelilapainen säätyvä vakiokierrospotkuri.
Saburō Sakai määrättiin tekemään koelentoja, ja hänen mukaansa Reppū olisi ollut ominaisuuksiltaan selvästi parempi kuin muut Japanin tai Yhdysvaltain hävittäjätyypit. Se olisi myös kyennyt taistelemaan Boeing B-29 Superfortress -pommittajien käyttämissä lentokorkeuksissa. Sakain mukaan yksi kone säilyi ja yhdysvaltalaiset tekivät sillä koelentoja sodan jälkeen. thumb|Mitsubishi A7M2 Reppū taustakuvassa, jossa sivuprofiili paljastuu paremmin.
Naisten Kakkosen kausi 2011
Naisten Kakkonen on naisten jalkapalloilun kolmanneksi korkein sarjataso Suomessa. Kaudella 2011 se pelattiin kahdessa 10 ja yhdessä 11 joukkueen lohkossa.
Nousukarsinnan jälkeen Naisten Ykköseen nousivat Pallokissat ja VJS. Pallokissat sai myöhemmin KMF:n paikan Naisten Liigassa. Marraskuussa Palloliitto nosti täydennysmenettelyn kautta FC Rauman ja Visan Pallon Ykköseen. Visan Pallon paikka siirrettiin uudelle seuralle Merilappi Unitedille. Tammikuussa KSF nostettiin Ykköseen luopumisten takia.
Naisten Kolmoseen kaudeksi 2012 putosivat FC Kasiysi, HyPS, KoPa ja Norrvalla FF.
Lohko A
VJS nousukarsintaan. FC Kasiysi ja HyPS putosivat Naisten Kolmoseen.
Lohko B
FC Rauma nousukarsintaan. KoPa putosi Naisten Kolmoseen.
Lohko C
Pallokissat ja Visan Pallo-j nousukarsintaan. Norvalla FF putosi Naisten Kolmoseen.
Nousukarsinta
Pallokissat nousi Naisten Ykköseen yhteismaalein 6-3. VJS nousi Naisten Ykköseen yhteismaalein 6-1.
Rajut kaverit
Rajut kaverit (Thunderbolt & Lightfoot) on Michael Ciminon käsikirjoittama ja ohjaama komediallinen toimintaelokuva ja road movie. Ciminon esikoisohjaus sai ensi-iltansa vuonna 1974 ja pääosissa näyttelevät Clint Eastwood sekä Jeff Bridges, joka sai roolisuorituksestaan parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Juoni
Kokenut pankkirosvo Thunderbolt (Eastwood) lyöttäytyy yhteen nuoren rellestelijän Lightfootin (Bridges) kanssa. Thubderbolt on piilottanut erään vanhan kyläkoulun liitutaulun taakse 500 000 dollaria ja kaksikko suuntaa oitis sinne. Myös Thunderboltin entinen kaveri ja nykyinen vihamies Red Leary (George Kennedy) haluaa apurinsa Eddie Coodyn (Geoffrey Lewis) kanssa oman osuutensa. He yrittävät tappaa parivaljakon, mutta kun selviää, että koulurakennus ei olekaan enää samassa paikassa kuin ennen, nämä neljä päättävät toteuttaa vuosisadan nerokkaimman ja kekseliäimmän pankkiryöstön. Hankaluuksia tuo niin nelikon yhteistyökyvyttömyys kuin kaneja lahtaava hupelikin (Bill McKinney).
Arvioita
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi luonnehti Rajuja kavereita tuoreeltaan huomattavan hyvin ohjatuksi humoristiseksi ja traagiseksikin kuvaukseksi ”kaltevan pinnan kavereista”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa ”notkean takaa-ajorallin ja tarkkaan ajastetun ryöstöiskun kekseliäänä yhdistelmänä”. Hän antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Valeri Gergijev
Valeri Absalovitš Gergijev (, s. 2. toukokuuta 1953 Moskova) on venäläinen kapellimestari ja Pietarin Mariinski-teatterin johtaja. Hän on johtanut myös Rotterdamin filharmonikkoja, New Yorkin Metropolitan-oopperan orkesteria ja Lontoon sinfoniaorkesteria.
Maija Porma
Maija Porma on suomalainen omakustanteita julkaissut kirjailija, joka kirjoittaa rikostarinoita. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja päätyönsä ohessa kirjoittanut useita romaaneja.
Valeri Gergijev
Gergijev on kansallisuudeltaan osseetti.
Gergijevin vanhemmat ovat osseetteja; hän varttui aikuiseksi Pohjois-Ossetiassa, Vladikavkazin kaupungissa. Gergijev opiskeli orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin ohjauksessa, ja hänet nimitettiin vuonna 1978 Kirovin oopperan apulaisjohtajaksi, missä hän debytoi johtamalla Sergei Prokofjevin oopperan Sota ja rauha. Hänet nimitettiin Kirovin oopperan ylikapellimestariksi ja taiteelliseksi johtajaksi vuonna 1988 ja Mariinski-teatteriksi muuttuneen Kirovin johtajaksi vuonna 1996.
Maija Porma
Helsingin Sanomat paljasti helmikuussa 2008 lukijavihjeen perusteella, että Porman ensimmäinen dekkari Pohjalainen pankkiryöstö vuodelta 2004 sisältää ainakin kuusi kohtaa, jotka on kopioitu miltei sanasta sanaan kirjailija Outi Pakkasen vuonna 2001 ilmestyneestä romaanista Pelistä pois. Ensin Porma kiisti kopioinnin eikä tunnustanut edes lukeneensa Pakkasen kirjoja. Hänen kustantajansa totesi kuitenkin, että plagiointi on selvää. Pohjalaisen pankkiryöstön painos vedettiin pois myynnistä. Huhtikuussa Porma pyysi Pakkasen kustantajan Otavan julkaiseman tiedotteen mukaan tältä anteeksi tekijänoikeuden loukkaamista ja aiheuttamaansa mielipahaa.
Valeri Gergijev
Suomessa Gergijev orkestereineen on vieraillut useasti. Erityisesti Mikkelin musiikkijuhlat ovat olleet mariinskilaisten suosiossa, onhan Gergijev toiminut Mikkelin musiikkijuhlien taiteellisena johtajana jo vuodesta 1993. Gergijev oli musiikkikriitikko Seppo Heikinheimon läheinen ystävä ja järjesti tälle muistokonsertin Mikkelin musiikkijuhlilla 2007.
Gergijev on tullut tunnetuksi oikuttelustaan, mikä on ilmennyt esimerkiksi siten, että hän on toistuvasti saapunut konsertteihin myöhässä ja näennäisen valmistautumattomana. Muun muassa suomalaiset Jaakko ja Pekka Kuusisto ovat tästä syystä julkisuudessa voimakkaasti kritisoineet Gergijeviä yleisönsä aliarvioimisesta. Hän on myös usein antanut solisteille hyvin niukasti harjoitusaikaa ennen esiintymisiä, minkä vuoksi eräät solistit ovat kieltäytyneet työskentelemästä Gergijevin kanssa.
Gergijevillä on läheiset suhteet Venäjän vallanpitäjiin. Vuonna 2014 Gergijevin nimi oli mukana adressissa, jolla venäläinen kulttuurieliitti ilmaisi Krimin miehityksen jälkeen tukensa presidentti Vladimir Putinin Ukrainan-politiikalle. Suomalaisittain tapaus herätti huomiota sopraano Karita Mattilan kieltäydyttyä tämän vuoksi esiintymästä Gergijevin johtamassa konsertissa New Yorkissa. Vuonna 2022 Münchenin filharmonikot irtisanoi Gergijevin pääkapellimestarin tehtävästä. Mikkelin musiikkijuhlat ilmoitti, ettei Gergijev osallistu vuoden 2022 juhlien ohjelman valmisteluun.
Gergijevin poika Abisal Gergijev opiskelee musiikkia ja on isänsä ansiosta esiintynyt muun muassa Suomessa Mikkelin musiikkijuhlilla vuonna 2018.
Kunniasanalla
Kunniasanalla on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Sean Pennin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva. Elokuvan pääosassa esiintyy Jack Nicholson. Elokuva perustuu Friedrich Dürrenmattin romaaniin Lupaus.
Juoni
Jerry Black on juuri varhaiseläkkeelle jäänyt murhaetsivä, joka saa kuulla, että läheisestä metsästä on löytynyt raiskatun ja murhatun pienen tytön Ginny Larsenin ruumis. Jerry lupaa uhrin vanhemmille löytävänsä syyllisen.
Pääepäilty on alueella asuva mielenvikainen Wadenah-niminen intiaani, joka on aiemmin syyllistynyt samankaltaiseen rikokseen. Pian Wadenah tunnustaa, mutta niin epämääräisesti, että Jerry uskoo intiaanin tarkoittaneen aiempaa tekoaan. Kun Wadenahia kuljetetaan selliin, hän saa käsiinsä poliisin pistoolin ja ampuu itsensä.
Poliisit sulkevat tapauksen, mutta Jerry jatkaa tutkimuksia, koska hän ei usko Wadenahin olleen syyllinen. Hän lähtee Nevadaan lomailemaan ja aikoo etsiä oikean murhaajan ja pitää lupauksensa.
Gibbon Wakefield
Edward Gibbon Wakefield (20. maaliskuuta 1796 Lontoo, Englanti – 16. toukokuuta 1862 Wellington, Uusi-Seelanti) oli brittiläinen siirtomaapoliitikko. Julkaisuissaan hän ajoi siirtomaiden itsenäistymistä. Vuonna 1839 hän lähetti omasta aloitteestaan Uuteen-Seelantiin Cookinsalmen rannalle Port Nicholsoniin 1200 siirtolaista. Vuosina 1839–1849 hän toimi New Zealand Companyn johtajana ja vaikutti merkittävästi Uuden-Seelannin siirtolaisasutusjärjestelyihin. Australiassa hän määräsi, ettei maata enää jaettaisi siirtolaisille vaan näiden pitäisi maksaa siitä Hän toimi myös lordi Durhamin sihteerinä. Vuonna 1853 Wakefield siirtyi Uuteen-Seelantiin, mistä lähtien hän oli jonkin aikaa Uuden-Seelannin vaikutusvaltaisin henkilö.
Olof Salmén
Olof Salmén (16. tammikuuta 1927 Saltvik – 28. toukokuuta 2011 ) oli ahvenanmaalainen poliitikko. Hän oli Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuosina 1971–1975, 1979, 1988–1999 ja 2001–2003, maakuntahallituksen jäsenä 1980–1987 sekä sen valtiovarainministerinä 1999–2001. Salmén oli myös Pohjoismaiden neuvoston presidentti 1996–1997.
Bismarck Bobcats
Bismarck Bobcats on yhdysvaltalainen, Pohjois-Dakotan Bismarckin kaupungista kotoisin oleva juniorijääkiekkojoukkue, joka pelaa tällä hetkellä North American Hockey Leaguen keskisessä divisioonassa. Se aloitti toimintansa vuonna 1997. Joukkue pelaa kotipelinsä V.F.W. Sports Centerissä.
Preston North End FC
Preston North End Football Club on jalkapallojoukkue Prestonista, Lancashiren kreivikunnasta, Englannista. Joukkue pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla liigatasolla, mestaruussarjassa, jonne se nousi takaisin keväällä 2015 pelattuaan neljä kautta ykkösliigassa. Preston voitti vuonna 1888 perustetun Englannin 1. divisioonan mestaruuden ensimmäisenä joukkueena. Preston voitti liigan myös seuraavalla kaudella. Preston oli ensimmäinen englantilainen joukkue, joka voitti "tuplan" eli sekä liiga- että cupmestaruuden saman kauden aikana. FA Cupin Preston on voittanut "tuplakaudellaan" 1888–1889 sekä 1937–1938.
Preston pelaa kotiottelunsa 19 500 katsojaa vetävällä Deepdalella.
Historia
Preston North End pääsi vuonna 1888 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen maalein 1–2 West Bromwich Albionille. Seuraavana vuonna joukkue voitti ensimmäisenä 1. divisioonan mestaruuden. Se keräsi kaudella 40 pistettä ja jätti toiseksi sijoittuneen Aston Villan 11 pisteen päähän. Preston North End voitti samana vuonna FA Cupin. Loppuottelussa se päihitti Wolverhampton Wanderersin lukemin 3–0. Seuraavalla kaudella joukkue uusi 1. divisioonan mestaruutensa. Se keräsi sarjassa 33 pistettä, kun toiseksi tullut Everton saalisti 31 pistettä. Kolmella seuraavalla kaudella Preston North End sijoittui 1. divisioonan toiseksi. Kaudella 1890–1891 Everton voitti saavutti 29 pistettä ja jätti Preston North Endin kahden pisteen päähän. Seuraavalla kaudella Preston North End keräsi 37 pistettä ja jäi mestaruuden voittaneesta Sunderland AFC:stä viiden pisteen päähän. Kaudella 1892–1893 joukkue keräsi jälleen 37 pistettä, kun mestaruuden uusinut Sunderland sai 48.
Preston North End putosi kaudella 1900–1901 1. divisioonasta, kun se keräsi vain 25 pistettä ja jäi sarjan toiseksi viimeiseksi. Joukkue nousi takaisin 1. divisioonaan keväällä 1904. Kaksi vuotta myöhemmin, kaudella 1905–1906, Preston North End sijoittui 1. divisioonan toiseksi. Liverpool FC voitti mestaruuden 51 pisteellä, Preston North End oli toinen 47 pisteellä. Joukkue putosi 1. divisioonasta kauden 1911–1912 päätteeksi. Se kuitenkin nousi takaisin heti seuraavalla kaudella. Joukkue vietti kaksi seuraavaa kautta hissiliikkeessä pudoten jälleen 1914 ja nousten takaisin seuraavan kauden lopuksi.
Mauritius yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Daegussa 2011 Mauritiuksen kisajoukkueeseen kuului kaksi urheilijaa ja Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015 vain yksi.
Huhtaan seisake
Huhtaan seisake oli rautatien seisake kapearaiteisella Jokioisten rautatiellä. Liikennepaikka sijaitsi Huhdinmäen päällä kahden kilometrin päässä Humppilan rautatieasemalta.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle 25. helmikuuta 1931 nimellä Huhtamäki, mutta sen nimeksi vaihdettiin 22. toukokuuta 1932 alkaen Huhtaa. Seisake poistettiin aikatauluista jo 14. toukokuuta 1933.
Honky Château
Honky Château on Elton Johnin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1972. Vuonna 2003 se sijoittui sijalle 357 Rolling Stonen 500 kaikkien aikojen parasta albumia -listalla. Albumi sisältää kaksi onnistunutta singleä "Honky Cat" ja "Rocket Man". Honky Château oli Elton Johnin ensimmäinen albumi joka saavutti ykkössijan Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla. Albumi saavutti kolmannen sijan Kanadan albumilistalla 29. heinäkuuta 1972 ja toisen sijan Britannian albumilistalla. Albumi oli sertifioitu kultaa 24. heinäkuuta 1972 ja platinaa 13. lokakuuta 1995 Recording Industry Association of Americalta.
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
Fabian Langenskiöld (kirurgi)
Fabian Wilhelm Gustaf Langenskiöld (21. maaliskuuta 1886 Viipuri – 25. elokuuta 1957 Sipoo ) oli suomalainen kirurgi, joka ansioitui Simo Brofeldtin ohella vammaisten hoidon ja koulutuksen kehittämisessä sekä sairaaloiden suunnittelussa.
Langenskiöld kuului sotilas-, liikemies- ja virkamiessukuun, jonka juuret olivat Porvoossa. Hänen isänsä Gustaf Langenskiöld (1852-1931) oli senaattori. Hän valmistui lääkäriksi 1913 ja keskittyi aluksi patologiaan ja neurologiaan. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1914 käsittelee elävän kudoksen kykyä vastustaa valkuaisen hajoamisessa syntyvien entsyymien vaikutusta. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänen kiinnostuksensa suuntautui kirurgiaan, ja hän sai kirurgin pätevyyden 1918. Seuraavana vuonna hän sai kirurgian dosentuurin suoritettuaan joitakin alan tutkimuksia.
Vuonna 1919 Langenskiöldistä tuli Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgisen osaston esimies ja vuonna 1931 koko laitoksen ylilääkäri vuoteen 1945 saakka, jolloin hän väistyi kasvaneen työtaakan ja uusien haasteiden vuoksi.
Langenskiöldistä oli 1920-luvulla tullut myös raajarikkoisten hoitolaitoksen ortopedisen sairaalan ylilääkäri ja Föreningen för lyttas väl r.f. –yhdistyksen puheenjohtaja. Hän totesi, että Suomen vammaishuollossa oli suuria puutteita, koska hoitopaikkoja oli vähän ja vammaisten mahdollisuudet saada ammatillista koulutusta ja edelleen työtä olivat heikot. Alan kehittäminen sai vauhtia talvisodan aikana, jolloin Langenskiöld pääsi toteuttamaan keskitettyä vammaishuoltoa. Hänen apunaan oli vuodesta 1940 professori Kalle Emil Kallio. Välirauhan aikana 1940 perustettiin Invalidisäätiö, ja 1943 valmistui Invalidisäätiön sairaala ja ammattikoulu Helsingin Ruskeasuolle. Langenskiöldistä tuli sairaalan ylilääkäri. Koska hän oli osallistunut sairaalan suunnitteluun ja rakentamiseen, hänestä tuli tällä alalla pätevä asiantuntija. Talvisodassa Langenskiöld toimi helsinkiläisistä sairaaloista muodostetun 1. Sotasairaalan päällikkölääkärinä ja jatkosodassa saman sairaalan johtajalääkärinä, lääkintäeverstin (1940) sotilasarvolla. Langenskiöld toimi myös Päämajan lääkintäosaston sotasairaaloiden tarkastajana ja julkaisi sota-aikana erityisesti raaja-amputaatioista.
Sairaalatyön ohella Langenskiöld hoiti myös Helsingin yliopistossa kirurgian dosentuuria. Hän haki professorin virkaa, mutta jäi toiseksi. Vuonna 1948 hän kuitenkin sai ruotsinkielisen professuurin, josta hän eläkkeelle 1953, mutta jatkoi Invalidisäätiön ylilääkärinä kuolemaansa saakka. Hänen poikansa Anders Langenskiöld jatkoi tässä tehtävässä isänsä jälkeen. Langenskiöldin työ herätti myös kansainvälistä arvostusta. Hänelle myönnettiin ensimmäisenä suomalaisena Lasker Awards-palkinto 1957. Hän oli luottamustehtävissä useissa lääkäreiden ammatillisissa ja tieteellisissä yhdistyksissä. Hänet kutsuttiin 1947 Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Hän oli lähes 25 vuotta Helsingin kaupunginvaltuustossa, ja toimi myös liike-elämässä. Hän kuului Andelslaget Varubodenin perustajiin sekä toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin hallintoneuvostossa. Hän oli myös Stockmannin hallituksen jäsen ja puheenjohtajana lähes 20 vuotta.
Vares ja kaidan tien kulkijat
Vares ja kaidan tien kulkijat on seitsemäs Reijo Mäen kirjoittama Jussi Vares -kirja. Kirja ilmestyi vuonna 1992.
Anders Engströmin ohjaama romaaniin pohjautuva elokuva Vares – Kaidan tien kulkijat ilmestyi vuonna 2012. Vareksen roolin elokuvassa esittää Antti Reini.
Mäki on kertonut kirjoittaneensa teoksen pastissiksi David Lynchin Twin Peaksille.
Juoni
Jussi Vareksen tämänkertainen toimeksianto vie hänet Pohjanmaalle, Kahdenvirranmaalle. Nuoren Annaliisa Vaaran ruumis on löytynyt hautausmaalta, eikä murhaajaa ole saatu selville. Vares ryhtyy selvittämään murhaa.
Agamat
Agamat (Agamidae) on liskoheimo, jonka edustajia elää lähes kaikkialla Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa. Ne ovat levinneet myös Euroopan kaakkoisrajoille. Agamia ei esiinny Amerikan mantereella eikä Madagaskarilla tai Tyynenmeren saarilla.
Heimoon kuuluu noin 300 lajia. Lajit ovat keskikokoisia tai pieniä, lähinnä selkärangattomia syöviä päiväeläimiä. Ne ovat melko vankkarakenteisia liskoja, joilla on melko pitkä häntä, hoikat raajat, pitkiin kynsiin päättyvät varpaat sekä erottuva pää. Ruumista peittävät suomut muodostavat säännöllisen kuvioinnin, mutta pään suomut sijoittuvat epäsymmetrisesti. Agamilla on yleensä raskas ja pyöreä pää, hieman sivuilta litistynyt ruumis ja pitkät, hennot raajat. Useilla lajeilla on helttoja ja muita ihopoimuja, joita ne käyttävät soidinmenoissa. Agamien ihossa ei ole luutumia, eikä niiden häntä uusiudu kuten sisiliskoilla. Useimpien lajien naaraiden ja koiraiden väritys poikkeaa huomattavasti toisistaan. Naaraat ovat usein ruskeita, kun taas koiraat ovat kirkasvärisempiä etenkin lisääntymisaikaan. Hampaisto on monipuolinen. Siitä voidaan erottaa etu-, kulma- ja poskihampaat. Tällainen hampaisto soveltuu hyvin hyönteisten pyydystämiseen ja pilkkomiseen. Agamoihin kuuluu myös kasvinsyöjiä ja kaikkiruokaisia lajeja. Useimmat lajit liikkuvat öisin. Heimon kaikki lajit munivat munia. Laji- ja yksilömäärä ovat suurimpia kuivilla alueilla, ja lajeja elää jopa aavikoilla. Jotkut lajit viihtyvät myös kosteissa sademetsissä ja rantametsissä.
Kuumilla alueilla agamat välttävät suuria ja äkillisiä lämpötilan vaihteluja aloittamalla päivänsä lämmitellen itseään auringossa yön jälkeen asettumalla auringon paisteeseen niin, että mahdollisimman iso osa ruumiin pinnasta sijaitsee kohtisuorassa auringon paistetta vasten. Päivän kuumimpaan aikaan ne puolestaan välttelevät ylikuumentumista kävelemällä jalat ojennettuina pitääkseen ruumiinsa mahdollisimman kaukana polttavasta maasta. Ne hakeutuvat myös kivien alle suojaan. Agamat pystyvät kameleonttien tapaan muuttamaan väriään nopeasti ympäristön mukaan.
Siideri
thumb|upright|Saksalaista siideriä (Apfelwein) neljänneslitran lasissa.
Siideri on omenasta tai päärynästä valmistettu mieto hedelmäviini. Se voidaan valmistaa joko tuoreista tai kuivatuista hedelmistä, tai täysmehusta tai täysmehutiivisteestä. Siiderin alkoholipitoisuus on yleensä 3–10 tilavuusprosenttia. Siiderin maussa on omenahapon tuomaa kirpeyttä ja tanniinien tuomaa kuivuutta, ja joskus myös makeutta.
Maku
Siideri saa ominaismakunsa omenahaposta, tanniineista ja sokereista. Happo antaa siiderille kirpeyttä ja tanniinit kuivuutta rypäleviinin tapaan. Sokeri tasapainottaa happoja ja tanniineja. Sokerista siideriä kutsutaan makeaksi siideriksi ja sokeritonta kuivaksi siideriksi. Siiderissä voi maistua myös alkoholi, jota siiderissä voi olla kolmesta prosentista kymmeneen prosenttiin. Käytetyt omenalajikkeet ja käymisvaihe tuottavat siideriin aromeja, jotka voivat olla hyvin monipuolisia. Omenasiiderissä voi maistua omenan aromia enemmän esimerkiksi sitrushedelmän tai marjojen aromi.
Valmistus
Perinteinen siideri tehdään kokonaan tai enimmäkseen siideriomenista, käymisessä käytetään luonnollista hiivaa, eikä juomaan lisätä mausteita. Käsityönä tehty siideri puristetaan kokonaisista omenoista, mutta siihen voidaan lisätä mausteeksi muiden hedelmien mehua tai mausteita. Teollisesti tuotettu siideri tehdään mehutiivisteestä, johon lisätään vettä, sokeria ja mausteita.
Siideriin käytettävät hedelmät on viljelty siiderin valmistusta varten, ja käytetyt lajikkeet ovat usein pienikokoisia, kovia, kuitupitoisia ja maultaan katkeranmakeita ja vähähappoisia. Siideri valmistetaan yleensä useamman kuin yhden lajikkeen sekoituksesta. Omenat kerätään syksyllä, kun ne ovat kypsyneet puissa. Omenien kypsyys voidaan tarkistaa siemenistä: kypsän omenan siemenet ovat ruskeita. Maahan pudonneita tai mätiä omenia ei käytetä. Omenien annetaan pehmentyä 7–10 vuorokautta, jotta niiden sokeripitoisuus ja maku tulevat ihanteelliseksi. Sen jälkeen omenat pestään.
Omenat murskataan kuorineen, jotta mehu irtoaisi niistä helposti. Omenan kuori antaa siideriin aromia ja väriä, ja siemenet katkeruutta. Heti murskaamisen jälkeen murskeesta puristetaan mehu. Tässä vaiheessa eri omenalajikkeiden mehut sekoitetaan yhteen.
Sekoituksen annetaan käydä. Juoma suodatetaan ennen pullotusta, ja yleensä siihen myös lisätään hiilihappoa. Suomessa ja Ruotsissa siidereitä maustetaan paljon erilaisilla mauilla, kuten mansikka, ananas, mango, karpalo ja kaneli.
Siideriä tislaamalla saadaan omenabrandya, kuten normandialaista calvadosia.
Historia
Kelttien väitetään juoneen siideriä useita vuosisatoja ennen ajanlaskun alkua. Kelttiläiset pitivät omenaa pyhänä hedelmänä ja heidän mytologiassaan sillä oli oma jumalansa.
Ajanlaskun alun tienoilla siideri tunnettiin myös Rooman valtakunnassa. Osa palkasta maksettiin legioonalaisille siiderinä.
Etelä-Espanjaa asuttaneiden islaminuskoisten maurien kerrotaan keksineen tehokas keino saada mehu irti omenasta, kun omenoita alettiin puristaa oliiviöljyn valmistukseen käytetyillä laitteilla.
Napoleonin hävittyä Waterloon taistelun 1815 parempiosaiset englantilaiset alkoivat vähitellen suosimaan tuontiviinejä, jolloin siiderin juojia alettiin pitää köyhinä tai vähintäänkin maalaisina. Juoma alkoi uudelleen hurmata myös kaupunkilaisia toisen maailmansodan jälkeen.
Määritelmä
Nimityksen siideri määrittelee Suomessa ”Asetus alkoholijuomista ja väkiviinasta 22.12.1994/1344”:
Historia Suomessa
thumb|Pirkka- ja Euro Shopper -siideritölkkejä kaupan hyllyssä.
Siiderin valmistus käynnistyi Suomessa vuonna 1962, jolloin Alkossa alettiin myydä Marlin valmistamaa Cider-nimistä omenasiideriä. Vuonna 1969 kyseinen siideri sai nykyisen nimensä Golden Cap. Lisäksi jo 1960-luvun lopulla myytiin ruokakaupoissa mietoa, elintarvikkeeksi luokiteltua White Cap -siideriä. Siiderin kulutus lisääntyi kuitenkin huomattavasti vasta vuodesta 1995 alkaen, kun alkoholilaissa sallittiin myös muiden käymisteitse valmistettujen enintään 4,7-prosenttisten alkoholijuomien kuin oluiden myynti ruokakaupoissa ja kioskeissa. Siideristä tuli tuolloin muotijuoma ja oluen kilpailija, koska sen makea maku oli enemmän monien nuorten ja naisten makuun. Sittemmin siiderin suosio on tasaantunut ja saanut vakaan aseman suomalaisessa juomakulttuurissa. Vuonna 2014 siiderin kulutus Suomessa oli 8,4 litraa henkilöä kohden vuodessa.
Suomessa valmistetut ns. bulkkisiiderit, kuten Upcider tai Golden Cap, ovat voimakkaasti sokeroituja tai makeutettuja. Suomalaisen aidon siiderin seura ja yksittäiset aktiivit ovat aloittaneet Suomessa kampanjan ns. aidon siiderin tai aitosiiderin puolesta.
Tyypillisesti siiderit, etenkin makeat, sisältävät jonkin verran enemmän energiaa kuin oluet. Siiderinvalmistajat ovatkin tuoneet markkinoille useita niin sanottuja kevytsiidereitä.
Suomen arvostetuimmat siideribrändit 2015
Lähde: Markkinointi & Mainonta
Pohjansavikka
Pohjansavikka eli pohjanjauhosavikka (Chenopodium suecicum) on revonhäntäkasveihin ja rikkasavikoihin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen pohjansavikka kasvaa tavallisesti 20–80 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on pysty, etenkin alaosasta niukkahaarainen, pehmeä, vaaleanvihreä ja vihreäraitainen, syksyisin joskus myös punaraitainen. Lehtihangat ovat vihreitä, mutta muuttuvat toisiaan syksyisin punasävyisiksi. Ohuet lehdet ovat varressa kierteisesti ja ne ovat vaalean- tai sinertävänvihreitä. Varren keskiosissa lehtilapa on kooltaan 2–7 cm. Muodoltaan lehtilapa vaihtelee vinoneliömäisestä leveänpuikeaan ja on usein matalaan kolmiliuskainen ja melko runsas- ja terävähampainen. Lavan tyviosan hampaat ovat melko isoja, toisinaan tyviosa on lähes ehytlaitainen. Myös ylimmät lehdet ovat hampaisia. Kukinto on usein ylös asti lehdekäs, kukinnon sykeröt ovat melko pieniä ja harsuja, yksittäisiä kukkia on runsaasti. Kukinnon kehälehtien selkä on kölimäinen. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa pohjanjauhosavikka kukkii heinä-elokuussa, joskus jo kesäkuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1,2–1,6 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, tylppäreunainen ja pinnaltaan matalakuoppainen.
Pohjansavikka muistuttaa suuresti jauhosavikkaa (C. album), ja sitä pidetään toisinaan myös tämän alalajina. Lajeja saattaa olla vaikea erottaa toisistaan. Parhaiten ne erottaa siemenistä.
Levinneisyys
Euraasiassa pohjansavikkaa tavataan Fennoskandiasta, Britteinsaarilta, Itä-Ranskasta ja Pohjois-Italiasta itään läpi Euroopan ja Siperian aina Tyynelle valtamerelle saakka. Levinneisyysalue ulottuu myös Pohjois-Amerikan puolelle Alaskaan ja Länsi-Kanadaan. Suomessa pohjansavikkaa on tavataan yleisenä koko maassa. Runsain laji on Lounais-Suomessa. Suomessa laji on Etelä-Lappia myöten muinaistulokas, pohjoisempana vakiintunut uustulokas.
Elinympäristö
Pohjansavikka on vanha kulttuurin seuralaiskasvi, jota tavataan muun muassa pelloilla, puutarhoissa, navetantakusilla, tienvarsilla, kaatopaikoilla ja joutomailla. Laji on hankala peltojen ja puutarhojen rikkakasvi.
Käyttö
Lähisukulaisensa jauhosavikan tapaan myös pohjansavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Jiirisaha
Käsikäyttöinen jiirisaha.|thumb Sähkökäyttöinen jiirisaha.|thumb Jiirisaha on saha, jolla nimensä mukaan sahataan kappaleita jiiriin eli tässä tapauksessa haluttuihin vinokulmiin.
Käsivoimaisissa jiirisahoissa sahaa ohjaa sahauspöytään kiinnitetty liukukoneisto. Yksinkertaisempi konstruktio on selkäsaha, jonka ohjurina toimii metallista, puusta tai muovista tehty jiirilaatikko. Konevoimainen jiirisaha on tyypillisesti sirkkeli. Niistä käytetään nimitystä katkaisu- ja jiirisirkkeli tai pelkästään jiirisirkkeli tai jiirisaha. Sahaosa voi olla pelkän saranan varassa tai siinä voi olla myös ulottuvuutta lisäävä liukukoneisto. Laite on yksi tärkeimpiä kirvesmiehen ja puusepän työkaluja. Laitteen halpuus, käytännöllisyys, mittatarkkuus ja siirreltävyys on vaikuttanut suuresti rakentamisen mittatarkkuuksien ja laadun parantumiseen. Katkaisu- ja jiirisirkkeleiden tunnettuja valmistajia ovat muun muassa Makita, DeWalt ja Bosch.
Loïc Pietri
Loïc Pietri (s. 27. elokuuta 1990) on ranskalainen judoka, joka on kilpaillut alle 81 kg:n painoluokassa vuodesta 2008.
Pietri voitti maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2013 kukistettuaan loppuottelussa georgialaisen Avtandil Tšrikišvilin. Hän saavutti MM-hopeaa Astanassa 2015 hävittyään finaalissa japanilaiselle Takanori Nagaselle. Hän sai MM-pronssia Tšeljabinskissa 2014 ja sijoittui viidenneksi 2011. Hän saavutti joukkuekilpailun MM-pronssia Budapestissa 2017.
Pietri saavutti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia 81 kg:n sarjassa. Hän sai EM-kilpailujen 81-kiloisissa hopeaa Montpellier’ssa 2014 ja pronssia Budapestissa 2013 sekä joukkuekilpailussa hopeaa 2011 ja pronssia 2014.
Pietri voitti alle 20-vuotiaiden maailman- ja Euroopan-mestaruuden 2009. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi voitto ja kaksi kolmossijaa.