cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neuvostoliiton maatalous
Tehokkuus
Vuonna 1973 Neuvostoliitossa kaksi prosenttia maatalousmaasta oli yksityisessä käytössä. Tämä tuotti noin 25 prosenttia maataloustuotannosta, yli kymmenen kertaa enemmän kuin ne yhteistiloina (kolhoosi) ja valtiontiloina (sovhoosi) olevat 98 prosenttia, jotka tuottivat 75 prosenttia, Neuvostoliiton omien tilastojen mukaan. Vielä 1980-luvulla yksityisessä käytössä oli kolme prosenttia, joka tuotti yli 25 prosenttia.
Tosin yllä olevat vertailut ovat hyvä esimerkki pettävästä ensivaikutelmasta, sillä niissä sivuutetaan se mitä tuotettiin, miten sosialisoitu sektori tuki yksityisiä ja kuinka paljon työvoimaa eri sektoreilla oli käytössään: esimerkiksi perunantuotannossa vuonna 1988 yksityisillä oli käytössään 46 prosenttia koko maan viljelyalasta ja he tuottivat 50 prosenttia koko sadosta. Maidontuotannossa vastaavat osuudet olivat 31 ja 20 prosenttia, eli sillä alueella yksityinen tuotanto oli itse asiassa tehottomampaa kuin neuvostotuotanto yleensä ottaen. pienoiskuva|230x230px|Neuvostoliittolainen maatalousaiheinen postimerkki vuodelta 1971. Valtiontilat ja kolhoosit antoivat yksityisille käytännössä kaiken näiden tarvitseman rehun, ja omia eläimiä sai viedä valtion maille laiduntamaan. Kun kaikki sosialisoidun sektorin suora ja epäsuora tuki lasketaan mukaan, oli lähes 20 prosenttia Neuvostoliiton maatalousmaasta yksityisen tuotannon tavalla tai toisella hyödynnettävissä. Noin 40 prosenttia Neuvostoliiton maataloustyövoimasta osallistui yksityiseen tuotantoon.
Neuvostoviljelijän tuottavuus oli 1980-luvulla kymmenesosa yhdysvaltalaisviljelijän tuottavuudesta, joskin Neuvostoliiton omat luvut väittivät maan tuottavuuden olevan 20–25 prosenttia yhdysvaltalaisviljelijän tuottavuudesta, siitä huolimatta että Neuvostoliitto oli investoinut valtavasti rahaa maatalouteen. Länsi-Eurooppaan verrattuna vastaavaa eroa ei ollut samassa mitassa, esimerksiksi Italiassa tuottavuus oli 1970-luvun alussa alhaisemmalla tasolla kuin Neuvostoliitossa.
Tuotantokustannukset olivat erittäin korkeat, Neuvostoliitto joutui tuomaan ruokaa ja silti sillä oli laajoja ruokapulia, vaikka maalla oli suuri osa maailman parhaasta viljelysmaasta ja lisäksi hyvin paljon maa-alaa kansalaista kohden. Pinta-alasta huolimatta maatalous oli Neuvostoliitossa korkean riskin toimintaa, sillä vain 27 prosenttia valtioalueesta oli maatalousmaata, ja tästä vain 10 prosenttia oli viljelyskelpoista. Alueilla, joilla kasvukausi oli riittävän pitkä, ei useinkaan satanut tarpeeksi: vain yksi prosentti viljelykelpoisesta maasta sai optimaalisen sademäärän vuosittain, kun esimerkiksi Yhdysvalloissa vastaava luku on 60 prosenttia ja Kanadassa 80 prosenttia.
Puuton arktinen tundra peitti 9,3 prosenttia Neuvostoliiton pinta-alasta ja soinen mannerilmastollinen taiga 31 prosenttia. Jeniseistä itään ikirouta oli kaikkialla, vetelä suomaaperä sekä hedelmätön podsoli estivät kaiken maataloustoiminnan lukuun ottamatta poronhoitoa ja taigavyöhykkeen eteläreunan rajallista heinien viljelyä.
Taloustieteen professori Joseph Medley väittää, että Neuvostoliiton maatalous oli kohtalaisen tuottavaa, mutta tehokkuutta olisi voitu parantaa investoimalla koneisiin ja infrastruktuuriin, purkamalla keskusjohtoisuutta ja mitoittamalla palkat paremmin työpanosta vastaaviksi. Maa kykeni kasvattamaan viljaa oman väestönsä käyttöä varten, mutta ennen Hruštšovin aikaa kadot aiheuttivat massateurastuksia, kun rehuvilja jouduttiin varaamaan väestölle. Hruštšovin kaudella käytännöksi muodostui ostaa tarvittava vilja ulkomailta, lähinnä lännestä, mikä rasitti jatkuvasti kansantaloutta. Tärkein vilja oli vehnä, mutta myös ohraa, ruista, kauraa ja riisiä viljeltiin. Maissin viljely-yritykset Hruštšovin kaudella johtivat laajamittaiseen epäonnistumiseen.
YK:n mukaan elintarvikkeiden vähäinen määrä kauppojen hyllyillä Neuvostoliitossa ei ollut merkki puutteellisesta ravinnosta tai nälkäongelmasta ainakaan enää 1950- ja 1960-luvuilta eteenpäin. Neuvostokansalaisten ruokavalio, kalorien ja proteiinien määrä, oli YK:n mukaan hyvällä tasolla, mutta valtion toteuttama elintarvikkeiden hintojen subventointi (”liian halpa ruoka”) ja muiden kulutusmahdollisuuksien vähäisyys aiheuttivat sen, että kuluttajat ostivat elintarvikkeita enemmän kuin markkinaehtoisen hinnanmuodostuksen vallitessa olisi ostettu. Esimerkiksi vuosina 1964–1966 neuvostokansalaisen saama kalori- ja proteiinimäärä ylitti ruotsalaisen, norjalaisen, länsisaksalaisen ja japanilaisen, mikä tosin saattoi olla haitallista ylipainon ja elintasosairauksien kannalta. Ylituotannosta johtuvaa syötäväksi kelpaavan ruoan polttamista ja kaatopaikoille ajamista ei Neuvostoliitossa esiintynyt.
Viljely
Juuresten ja vihannesten viljely oli tavanomaista Neuvostoliiton Euroopan puoleisissa osissa. Tärkeitä kasveja olivat peruna, kaali, lanttu, nauris ja sipuli. Maan loppuaikoina kasvihuoneiden laajamittainen rakennustyö mahdollisti sen, että asutuskeskuksissa oli useimmiten saatavilla myös tomaattia ja kurkkua ympäri vuoden. Sokerijuurikasta, puuvillaa, auringonkukkaa ja muita teollisia raaka-ainekasveja viljeltiin puoliaavikoilla keinokastelun turvin. Toisen maailmansodan jälkeen hampun ja pellavan viljely taantui hiljalleen näiden kasvien viljelyalueilla Kaukasuksella ja Baltiassa. Georgia oli teenviljelyn keskus, kun taas Moldova vastasi suurimman osan yleisliittolaisesta hedelmätuotannosta. Tupakkaa kasvatettiin pääosin Etelä-Venäjällä ja Kaukasuksella, mutta Neuvostoliitto joutui silti tuomaan suuren osan kuluttamastaan tupakasta.
Karjatalous
Karjatalous oli Neuvostoliitossa erityisen huomion kohteena, sillä lihan, munien ja maidon tuotanto oli näkyvä tapa nostaa väestön elintasoa. Osasta tuotantoa vastasivat kolhoosi–sovhoosi-järjestelmän ulkopuoliset teollisuusmaiset erityislaitokset, jotka tuottivat suurimman osan munista ja kananlihasta. Karjatalous oli myös varsinaisen maatalousalueen ulkopuolella tärkein maatalouden muoto. Se ei kuitenkaan ollut erityisen tuottavaa. Esimerkiksi Suomessa lypsykarjan tuottavuus oli noin kaksinkertainen verrattuna Neuvostoliiton keskiarvoon. Eräänä ongelmana oli väkirehun puute, jota puuvillan- ja auringonkukansiementen syöttäminen ei riittänyt korvaamaan.
Mielikuvaharjoittelu
Mielikuvaharjoittelu muistuttaa jossain määrin meditaatiota tai pyyntörukousta.
Cristina Fernández de Kirchner
Syyttäjä Alberto Nismanin kuolema
Nisman oli väittänyt, että Kirchner olisi peitellyt iranilaisten osuutta vuonna 1994 tapahtuneessa Buenos Airesin juutalaiskeskuksen AMIA:n pommi-iskussa, jossa kuoli 85 ihmistä. Nisman myös väitti Kirchnerin neuvotelleen salaa Iranin edustajien kanssa sopimuksen, jolla heidän epäilty osuutensa pommi-iskusta sivuutettaisiin. Syynä tähän väitetään olleen Kirchnerin halu päästä myymään viljaa Iranille öljyä vastaan. Iskun syyllisiä ei ole selvitetty oikeudessa. Iran kiistää myös osuutensa iskuun. Nisman syytti pommi-iskuun liittyvästä vehkeilystä lisäksi ulkoministeri Héctor Timermania ja Argentiinan entistä presidenttiä Carlos Menemiä. Kirchner puolustautui Facebookissa, jossa hän pyysi, etteivät argentiinalaiset uskoisi valheisiin vaan odottaisivat perinpohjaisen tutkinnan tuloksia.
Joulukuussa 2017 tuomari Julian Ercolini totesi tuomiossaan koskien Nismanin kuolemaa ettei kyseessä ollut itsemurha vaan murha. Myös Kirchneriä vastaan nostettiin syytteet maanpetoksesta koskien Nismanin kuolemaa ja AMIA:n iskun tutkimusta. Lisäksi Kirchner sai syytteet korruptiosta ja rahanpesusta Oikeus päätti elokuussa 2021, että Iranin kanssa tehdyn sopimuksen allekirjoittamisessa ei tapahtunut rikosta.
Maaliskuussa 2018 Kirchneriä, entinen ulkoministeri Héctor Timermania ja kymmentä muuta entisen hallinnon edustajaa vastaan nostettiin syyte vallan väärinkäytöstä ja oikeuskäsittelyn estämisestä koskien AMIA:n pommi-iskun tutkinnan keskeyttämistä jossa libanonilaista terroristiärjestöä Hizbollahia epäiltiin iskun tekijäksi. Istuvana senaattorina hänellä oli kuitenkin koskemattomuus syytteestä.
Kupreanof Island
Kupreanof Island on saari kaakkois-Alaskassa, Alexandersaaristossa. Saari on 84 km pitkä ja 32 km leveä ja sen kokonaispinta-ala on 2802,84 km2. Se on Yhdysvaltain 13. suurin saari ja 170. suurin maailmanlaajuisesti. Saaren kaakkoisosassa oleva Lindenberg Peninsula lasketaan osaksi saarta. Sen ja varsinaisen saaren välissä on kapea Duncanin kanaaliksi kutsuttu salmi. Vuoden 2000 väestönlaskennassa saarella asui 785 henkilöä.
Cristina Fernández de Kirchner
Vallanvaihdos
Kirchner valitsi seuraajasuosikikseen Daniel Sciolin, mutta tämä hävisi syksyn 2015 presidentinvaalit PRO-puolueen Mauricio Macrille. Kirchner kieltäytyi osallistumasta vallanvaihtoseremoniaan.
Kupreanof Island
Saaren kartoittivat ensimmäisenä James Johnstone ja Joseph Whidbey vuosina 1793–94. He kuuluivat George Vancouverin tutkimusretkikuntaan. Saari sai nimensä vara-amiraali Ivan Kupreianovin mukaan. Hän toimi Venäjän Amerikan siirtomaiden kuvernöörinä vuosina 1836–1840. Nimi mainittiin ensimmäisen kerran Venäjän Hydrografisen osaston kartoissa muodossa Os(trov) Kupreianova.
Cristina Fernández de Kirchner
Vallanvaihdos
Joulukuussa 2019 Cristina Fernandez de Kirchner aloitti Argentiinan uutena varapresidenttinä uuden presidentin Alberto Fernandezin (ei sukua) astuessa virkaansa.
Kupreanof Island
Saaren suurin yhdyskunta on nimeltään Kake, ja se sijaitsee saaren luoteisosassa. Ainoa toinen taajama on Kupreanof saaren itälaidalla. Saari kuuluu Tongassin kansallispuiston alueeseen
Viktoria-Luise-Platz
thumb|Viktoria-Luise-Platz Viktoria-Luise-Platz on aukio Berliinissä, Schönebergin kaupunginosassa. Edustavaa, puistomaista aukiota koristelevat muun muassa suihkulähde ja kaksi pylväikköä. Aukio vihittiin käyttöön vuonna 1900. Sitä koskevan suunnittelukilpailun oli voittanut kaksi vuotta aiemmin Fritz Encke. Vuonna 1957 tehtyjen uudistusten jälkeen aukio palautettiin vuonna 1979 kutakuinkin alkuperäiseen asuunsa ja se on nykyään suojeltu.
Aukio nimettiin vuonna 1899 Saksan silloisen keisarin Vilhelm II:n ainoan tyttären, prinsessa Viktoria Luisen mukaan hänen koulunkäyntinsä alun kunniaksi.
Charonda Williams
Charonda Regina Williams (s. 27. maaliskuuta 1987) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrillä. Williamsin ennätys sadalla metrillä on 11,07, jonka hän juoksi kesäkuussa 2013. 200 metrin ennätys 22,32 syntyi heinäkuussa 2015.
Williams on edustanut Yhdysvaltoja kaksi kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa 200 metrin juoksussa. Berliinin maailmanmestaruuskilpailuissa 2009 hän pääsi välieriin. Moskovan maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 hän oli loppukilpailun kuudes ajalla 22,81.
Williams voitti 200 metrillä Timanttiliigan kokonaiskilpailun vuonna 2012. Hän voitti seitsemästä osakilpailusta kaksi (Tukholma ja Lontoo).
Demokratian itsepuolustus
Demokratian itsepuolustus oli Urho Kekkosen vuonna 1934 julkaisema pamfletti. Pamfletissa Kekkonen tarkasteli äärioikeiston ja äärivasemmiston liikkeiden demokratialle tuottamaa vaaraa. Kekkosen mukaan ääriliikkeet olivat "demokratian vastaisia ja turvautuivat demokraattiseen vapauteen vain sen tuhotakseen". Demokratialla oli oikeus ja velvollisuus turvautua pakkokeinoihin, jos valtiossa esiintyi toimintaa, joka tähtäsi demokratian tuhoamiseen ja voimassa olevan valtiojärjestyksen kumoamiseen. Pakkotoimet olivat kuitenkin kaksiteräinen miekka eikä niitä tule käyttää yli todellisen tarpeen sillä muuten demokratia muuttuu itse hirmuhallitukseksi. Ennen pakkotoimiin ryhtymistä oli myös koetettava saada aikaan parannuksia ja korjauksia niihin epäkohtiin, jotka ovat myötävaikuttaneet ääriliikkeiden suosion kasvuun.
Kekkonen arvosteli pamfletissa myös liberalismia, joka hänen mukaansa antoi vapaat toimintamahdollisuudet totalitarismiin pyrkiville liikkeille ja vaaransi siten demokraattisen valtion olemassaolon. Vahvaa valtiota kannattanut Kekkonen ei hyväksynyt liberalismin käsitystä valtiosta "välttämättömänä pahana" ja hänen mukaansa 1930-luvun alussa vallinnut käsitys demokratioiden "nahjusmaisuudesta" johtui nimenomaan liberalistisista opeista, jotka eivät antaneet demokratialle mahdollisuutta itsepuolustukseen. Näihin Kekkosen mielipiteisiin vaikuttivat hänen Saksassa oleskelunsa aikana vuosina 1931 ja 1932 saamansa kokemukset.
Johan Wegelius nuorempi
Johan (Johannes) Wegelius nuorempi (14. toukokuuta 1693 Tukholma – 13. toukokuuta 1764 Oulu) oli suomalainen varhaisherännäisyyttä edustanut kirkkoherra.
Wegeliuksen vanhemmat olivat Tyrvään kirkkoherra Johan Wegelius vanhempi ja Kristina Lauraeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1709 ja opiskeli Turun akatemiassa sekä Uppsalan yliopistossa. Wegelius vihittiin papiksi Härnösandin hiippakunnassa 1721.
Wegelius oli Enontekiön kappalaisena vuodesta 1721 mutta sai eron sairauden takia 1724. Hän oli sitten isänsä kuoltua armovuodensaarnaajana Tyrväällä 1725 ja toimi Tornion pedagogion rehtorina vuodesta 1726. Oulun kirkkoherrana Wegelius oli vuodesta 1756 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1758.
Wegelius oli isänsä tavoin varhaisherännäisyyden johtomiehiä. Hän sai vaikutteita pietisteiltä ja herrnhutilaisilta, mutta oli näitä maltillisempi. Hän julkaisi kaksiosaisen postillan Pyhä evankeliumillinen valkeus (1747–1749).
Johan Wegelius oli naimisissa vuodesta 1722 Margareta Törnerin kanssa tämän kolmannessa avioliitossa.
Tobruk
Tobruk on kaupunki ja niemimaa koillisessa Libyassa Välimeren rannalla. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli noin 120 000. Kaupungissa on hyvä luonnonsatama. Tobrukin eteläpuolella on lentokenttä..
Vuonna 1941 Erwin Rommelin johtamat joukot piirittivät kaupunkia kahdeksan kuukauden ajan toisen maailmansodan aikaan, kunnes Operaatio Crusader vapautti kaupungin piirityksestä. Kesäkuussa 1942 Rommel kuitenkin valloitti kaupungin, kunnes liittoutuneet valtasivat sen takaisin marraskuussa samana vuonna.
Syksystä 2014 lähtien Libyan kansainvälisesti tunnustettu parlamentti ja hallitus ovat toimineet Tobrukissa, muun osan maasta ollessa eri ryhmittymien käsissä.
Lähteet
32.07611°N, 23.96139°W
Äänenmurros
Äänenmurros on pojilla ja tytöillä murrosiässä tapahtuva äänen pysyvä madaltuminen. Pojilla muutos on paljon voimakkaampi kuin tytöillä, sillä pojilla ääni madaltuu noin oktaavin verran ja tytöillä vain muutaman sävelen verran.
Äänenmurros alkaa joillakin jo 10–11 vuoden iässä, mutta joillakin vasta yli 16-vuotiaana. Keskimäärin se alkaa 14-vuotiaana. Äänenmurros kestää muutamasta kuukaudesta pariin vuoteen. Senkin jälkeen ääni vielä muuttuu ja kehittyy aina aikuisuuteen asti.
Pojilla äänenmurroksen aiheuttaa testosteronin vaikutuksesta tapahtuva äänihuulten kehitys ja kasvu. Samalla kurkunpää siirtyy edemmäs kaulassa ja sen kulma kapenee, minkä seurauksena kaulalle muodostuu näkyvä aataminomena.
On yleistä, että äänenmurroksen aikana pojan äänenkorkeus vaihtelee hallitsemattomasti.
Laulajalla
Erityisiä huolia äänenmurros tuottaa laulajille, koska se saattaa merkitä järjestelmällisen harjoittelun ja esiintymisen katkeamista jopa vuosiksi. Aiemmin äänenmurroksen aikana pidettiin parempana, jos poika ei laulaisi ollenkaan, ja tätä saatetaan toteuttaa vielä joissakin musiikkilaitoksissa. Nykyään tosin poikia kehotetaan jatkamaan laulua äänenmurroksesta huolimatta, jottei laulun taito unohtuisi.
John Cooksey on kehittänyt poikien äänen mutaatiota kuvaavan tutkimustuloksiin perustuvan Cookseyn äänenmutaatiomallin, johon kuuluu viisi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa on muuttumaton lapsen sopraanoääni ja viidennessä vaiheessa aikuisen baritoniääni. Äänen mutaatio on vähittäinen ja keskivaiheilla korkeat äänet korvautuvat falsetilla ja uudet matalat baritoniäänet ilmestyvät, kunnes lopulta korkeammat äänet katoavat tyystin.
Nobel
Nobel voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä tai asioita:
Dodi Lukebakio
Dodi Lukebakio Ngandoli (s. 24. syyskuuta 1997 Asse, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on pelannut Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 2016 ja edustanut sen jälkeen Belgian alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta muun muassa ikäluokan EM-kilpailuissa 2019. Seuratasolla hän aloitti ammattilaisuransa Anderlechtin joukkueessa kaudella 2015–2016. Pelattuaan Anderlechtin lisäksi lainasopimuksilla ranskalaisseura Toulousessa ja Belgian Charleroissa hän siirtyi englantilaisseura Watfordiin tammikuussa 2018. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainasopimuksella Saksan Bundesliigan Fortuna Düsseldorfissa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi saksalaisseura Hertha Berliniin.
Lukebakion huippuhetki maalintekijänä on toistaiseksi ollut Bundesliiga-ottelu vieraskentällä Bayern Müncheniä vastaan 24. marraskuuta 2018. Tuolloin hän teki kolme maalia, joiden ansiosta Düsseldorf nousi tasapeliin 3–3 ennakkosuosikkia vastaan. Hän pelasi kaudella 2018–2019 kaikkiaan 31 Bundesliiga-ottelua ja teki niissä kymmenen maalia sekä antoi neljä maalisyöttöä. Elokuussa 2019 Lukebakio teki maalin kauden ensimmäisessä Bundesliiga-ottelussa, kun Hertha Berlin ylsi tasapeliin 2–2 vierasottelussa Bayern Müncheniä vastaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 kaikkiaan 30 Bundesliiga-ottelua ja teki niissä seitsemän maalia sekä antoi seitsemän maalisyöttöä.
Mikropaleontologia
Mikropaleontologia on paleontologian haara, joka tutkii mikrofossiileja tai fossiileja, joiden organismien ja sen morfologian ja tunnusomaisten piirteiden näkemiseen tarvitaan mikroskooppia.
Mikrofossiilit
Mikrofossiilit ovat fossiileja, jotka eivät ole yleensä neljää millimetriä suurempia ja ovat tavallisesti pienempiä kuin yksi millimetri. Niiden tutkimiseen vaaditaan valo- tai elektronimikroskooppia. Fossiilit, joita voidaan tutkia paljaalla silmällä tai pienitehoisella suurennuksella kuten suurennuslasilla tai luupilla, kutsutaan makrofossiileiksi.
Monpazier
Monpazier [mɔ̃pazje] on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Dordognen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 526. Monpazier kuuluu departementissaan Lalinden kantoniin Bergeracin arrondissementissa.
Monpazier on 1200-luvulla perustettu linnoituskylä. Se kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon kuuluu yhdeksän muutakin Dordognen kylää.
Jon Voight
Jonathan Vincent ”Jon” Voight ['vɔɪt] (s. 29. joulukuuta 1938 Yonkers, New York Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänen isänsä on sukutaustaltaan slovakialainen ja äitinsä saksalainen. Hän valmistui vuonna 1960 Amerikan katolisesta yliopistosta opiskeltuaan taidetta.
Voight sai pääroolistaan elokuvassa Katkera paluu (1978) sekä Oscar- että Golden Globe -palkinnon. Hän on saanut Oscar-ehdokkuudet myös elokuvista Keskiyön cowboy (1969), Pakojuna (1985) ja Ali (2001). Voight on näytellyt myös useissa muissa menestyneissä elokuvissa, kuten Syvä joki (1972), Heat – ajojahti (1995), Vaarallinen tehtävä (1996), Anakonda (1997), Pearl Harbor (2001), Tomb Raider, National Treasure – kansallisaarre (2004), Transformers (2007) ja Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (2016).
Voight esiintyi 24-televisiosarjan seitsemännellä tuotantokaudella (2008–2009) Jack Bauerin päävastustajana. Se oli hänen ensimmäinen roolinsa televisiosarjassa 40 vuoteen. 1960-luvulla hän näytteli muutamissa televisiosarjoissa, esimerkiksi kolmessa Gunsmoken jaksossa, kunnes elokuvaura pääsi vauhtiin Keskiyön cowboyn myötä. Televisioelokuvissa ja minisarjoissa Voight tosin esiintyi sittemminkin, kuten paavi Johannes Paavali II:na minisarjassa Pope John Paul II (2005).
Yksityiselämä
Voightilla on kaksi lasta avioliitostaan ranskalais-kanadalaisen näyttelijän Marcheline Bertrandin kanssa: näyttelijä Angelina Jolie ja näyttelijä-tuottaja James Haven. Voight nai Bertrandin 12. joulukuuta 1971, mutta pari otti asumuseron vuonna 1976 ja erosi vuonna 1978. Lisäksi Voight on ollut naimisissa näyttelijä Lauri Petersin kanssa vuosina 1962–1967. Voightin veljiä ovat vuoden vanhempi tutkija Barry Voight ja kaksi vuotta nuorempi laulaja-lauluntekijä Chip Taylor.
FS Dupuy de Lôme (1890)
Dupuy de Lôme oli Ranskan laivaston 1895 palvelukseen otettu panssariristeilijä. Alusta pidetään maailman ensimmäisenä kauppamerenkulun häirintään suunniteltuna panssariristeilijänä ja se oli erityisesti tarkoitettu iskemään vihollisen kauppalaivastoa vastaan. Alus oli nimetty meriarkkitehti Henri Dupuy de Lômen mukaan.
Aluksen valmistuminen viivästyi lähes kaksi vuotta höyrykattiloissa ilmenneiden vikojen vuoksi, mutta se saatiin lopulta palvelukseen vuonna 1895. Alus kuului pääosan urastaan Brestiin sijoitettuun pohjoiseen laivueeseen. Se teki lukuisia laivastovierailuja ennen modernisointia, joka alkoi vuonna 1902. Alus palasi telakalta 1906, jolloin se todettiin vanhentuneeksi ja sijoitettiin reserviin lukuun ottamatta yhtä jaksoa Marokossa.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1890. Alus varustettiin Brestissä, minkä jälkeen se aloitti koeajot 1. huhtikuuta 1892 päällikkönään Capitaine de vaisseau Le Boergne de Kerambosquet.
Koeajoissa 20. kesäkuuta aluksen kattilan putkisto halkesi aiheuttaen vedon estymisen ja höyryn karkaamisen, jolloin kuusitoista miestä loukkaantui. Tapauksen seurauksena valmistaja velvoitettiin tekemään muutoksia keskimmäisten kattiloiden asennukseen sekä asentamaan turvaventtiilit. Muutos aiheutti lähes vuoden viiveen aluksen valmistumiseen.
Koeajoissa todettiin kattiloiden kyvyttömyys ja koneiston tehottomuus tuottaa vaadittava kierrosnopeus ennen potkureiden aiheuttaman värinän alkamista. Ongelmaa pyrittiin korjaamaan muuttamalla potkurin lapojen kulmaa ja halkaisijaa. Lopulta aivan uusien potkureiden käyttöönotolla saatiin pientä parannusta aikaiseksi. 10. lokakuuta 1893 saatiin tuotettua 10 180 CV:tä 24 tunnin testissä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1895, jolloin se liitettiin Brestiin sijoitettuun Ranskan pohjoiseen laivueeseen. Aluksen todettiin olevan erittäin epävakaa aallokossa. Se teki lukuisia laivastovierailuita ennen maaliskuussa 1902 alkanutta modernisointia, joka valmistui maaliskuussa 1906 Brestissä. Alus palautettiin palvelukseen 3. lokakuuta, mutta se todettiin vanhentuneeksi ja se sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen vuoden 1908 lopulla, mutta sen runko oli pahoin ruostunut. Alus poistettiin palveluksesta 20. maaliskuuta 1910 ja se poistettiin alusluettelosta 20. helmikuuta 1911.
Alus myytiin 1912 Perun laivastolle (Comandante Elias Aguirre), joka jätti kaksi viimeistä maksuerää suorittamatta. Alus pysyi ensimmäisen maailmansodan Lorientissa. Ranska lunasti aluksen takaisin vuonna 1917 pitäen jo maksetut varat. Alus myytiin lokakuussa 1918 Lloyd Royal Belgelle ja se muutettiin rahtialukseksi nimellä Péruvier. Neitsytmatkalla vuonna 1920 aluksen koneet hajosivat ja osa sen hiililastista syttyi tuleen. Alus todettiin kannattamattomaksi korjata ja se hinattiin Antwerpeniin, jossa se romutettiin 1923.
Edu Kettunen
Erkka Lauri ”Edu” Kettunen (s. 12. huhtikuuta 1961 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Ura muusikkona
Edu Kettunen aloitti uransa 1980-luvun alussa Broadcast-yhtyeen kitaristina, mutta siirtyi myöhemmin soolouralle. Kettusen tunnetuin kappale on ”Lentäjän poika” samannimiseltä albumilta vuodelta 1986. Kettusen isä oli lentokapteeni.
Vuonna 1998 Kettunen levytti yhdessä Mikko Kuustosen ja Esa Kaartamon kanssa albumin Kaartamo, Kettunen, Kuustonen. Levyn avausraita, Kettusen sanoittama Elämän haamu, soi runsaasti radiossa. Vuonna 2002 tehtiin toinen Kaartamo, Kettunen, Kuustonen -albumi. Tällä tuplalevyllä oli mukana useita muitakin artisteja, kuten Kari Tapio ja Maarit Hurmerinta.
Kettuselle annettiin yhdelle suomalaiselle sanoittajalle vuosittain myönnettävä Juha Vainion rahaston tunnustuspalkinto vuonna 2006. Palkinnon arvo oli 5 000 euroa. Kettunen sai kiitosta muun muassa taitavasta rytminkäsittelytaidosta ja hänen sanoitustensa riimittömästä ilmaisusta. Edu Kettusen tekstit ammentavatkin rytmisen rakenteensa osalta runsaasti vaikutteita Skandinavian eeppisestä lyriikasta ja niissä on siten nähtävissä myös kalevalaista perinnettä. Kettunen on ilmaissut pitävänsä ”loppusointua kahlitsevana ja suomenkieleen sopimattomana”.
Kettunen tunnetaan myös muille sanoittamistaan ja säveltämistään kappaleista, muun muassa Broadcast-yhtyekumppani Kim Lönnholmin hitistä Minä olen muistanut vuodelta 1989. Nykyisin hän tekee musiikkia myös poikansa kanssa. Albumilla Pomminpurkajan maanantai on tämän säveltämä kappale Teeskentelijä, ja se on itse asiassa ensimmäinen Edun albumilla oleva kappale, joka ei ole kokonaan hänen itsensä tekemä.
Aikaisemmin Kettunen ei tuntenut esiintyvän taiteilijan roolia omakseen, josta syystä häntä nähtiin harvoin keikkailemassa lukuun ottamatta satunnaisia hyväntekeväisyyskonsertteja. Tilanne on kuitenkin viime vuosina muuttunut, kun mm. levy-yhtiön Pekka Ruuska on kannustanut häntä keikkailuun.
Muut taiteet
Musiikin lisäksi Kettunen on tehnyt piirroksia ja pienoismalleja. Toukokuussa 2010 järjestettiin helsinkiläisessä Art Frida -galleriassa hänen töitään esittelevä näyttely. Hän on myös alkanut rakennella kitaroita.
Valkiainen (Virrat)
Valkiainen on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 38 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä. Järven eteläpuolelta kulkee lakkautettu Haapamäki–Pori-rata. Sen pengerosuus on katkaissut yhden järven lahdista erilleen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,5 metriä mpy.
Ivar Jacobsen Norevik
Ivar Jacobsen Norevik (26. maaliskuuta 1900 – 18. maaliskuuta 1956) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko.
Norevik syntyi Lavik og Brekkessä. Hänet valittiin suurkäräjille Sogn og Fjordanesta vuonna 1945, ja hänet valittiin uudelleen kahdesti. Kolmannen kauden puolivälissä hän kuoli, ja hänen tilalleen tuli Edvard Anderson Solheim.
Norevik oli Kyrkjebøn kunnanvaltuuston varajäsen vuosina 1937–1940.
Orange Range
ORANGE RANGE on japanilainen vaihtoehtoista rockia soittava yhtye. Yhtyeen musiikkityyli koostuu pääasiassa rockin, hip-hopin ja popin erilaisista yhdistelmistä.
Yhtyeen perustivat vuonna 2002 Okinawassa lapsuudenystävät kitaristi Hiroyama Naoto sekä ex-rumpali Kitao Kazuhito. Myöhemmin mukaan tulivat Naoton pitkäaikainen ystävä Yoh, ensimmäinen vokalisti Hiroki sekä toinen vokalisti ja Yohin pikkuveli Ryo. Yhtyeen pysyttyä tässä muodossa muutamien kuukausien ajan mukaan otettiin kolmas vokalisti Yamato.
Vuonna 2002 Orange Range teki sopimuksen Spice Music -levy-yhtiön kanssa, ja julkaisi ensimmäisen mini-albuminsa Orange Ballin, jossa oli mukana myös yhtyeen ensimmäinen single Michishirube. Vuonna 2003 yhtye teki sopimuksen Sony Musicin kanssa ja sai lisää julkisuutta julkaistuaan singlet Kirikirimai ja Shanghai Honey, joista jälkimmäinen onnistui kohoamaan viidennelle sijalle Oriconin listoilla. Yhtyeen suosio kasvoi myös heidän kolmannen singlensä Viva Rockin päästyä japanilaisen animaatiosarja Naruton kolmanneksi lopputunnusmusiikiksi. Myöhemmin Orange Rangen julkaistessa ensimmäisen merkittävän singlensä 1st Contact yhtyeen suosio oli kasvanut huomattavaksi. Vuosien saatossa Orange Rangen kappaleita onkin kuultu erilaisten tv-ohjelmien, elokuvien ja mainosten tunnus- ja taustamusiikkina, ja jopa suurissa tapahtumissa kuten vuoden 2006 Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa Saksassa.
Vuoden 2005 puolessa välissä yhtyeen kokoonpano muuttui perustajajäsen-rumpali Kitao "Katchan" Kazuhiton erotessa Orange Rangesta. Eroamisen syyksi ilmoitettiin aluksi Katchanin pahentunut jännetulehdus, ja myöhemmin jäsenten "luovat erimielisyydet": Kazuhito ei pitänyt siitä, että yhtyeen musiikki muistutti koko ajan enemmän hip hopia ja vähemmän rockia.
Nykyiset
Hiroki Hokama Hiroki
Vokalisti, keskiääni. Syntynyt 29. kesäkuuta 1983 Okinawalla.
Yamato Ganeko Yamato
Vokalisti, korkein ääni. Syntynyt 14. tammikuuta 1984 Okinawalla.
Ryo Miyamori Ryoh
Vokalisti, matalin ääni. Syntynyt 1. lokakuuta 1985 Okinawalla.
Yoh Miyamori Yoh
Basisti. Syntynyt 11. joulukuuta 1983 Okinawalla.
Naoto Hiroyama Naoto
Kitaristi. Syntynyt 08. toukokuuta 1983 Okinawalla.
Entiset
Katchan Kitao Kazuhito
Rumpali, erosi bändistä vuonna 2005. Syntynyt 19. kesäkuuta 1983.
Chico
Chico on noin 90 000 asukkaan kaupunki Butten piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Chico sijaitsaee noin 145 km Sacramentosta pohjoiseen Sacramentojoen laaksossa. Sen perusti vuonna 1869 John Bidwell. Kaupunki oli aluksi maataloustuotannon keskus. Teollistuminen alkoi vuonna 1904 perustetusta tulitikkutehtaasta.
Kalifornian osavaltionyliopistolla, CSU:lla on ollut kampus Chicossa vuodesta 1887. Se aloitti opettajankoulutuslaitoksella, mutta nykyisin siellä voi suorittaa maisterin tutkinnon jo sadassa pääaineessa. Suurimmat koulutusohjelmat ovat liiketalous, psykologia, sairaanhoito, rikosoikeus ja kasvatustiede.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 86 187 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli jo yli 93 000. Asukkaista noin 83% on valkoisia.
Lucien Monsi-Agboka
Lucien Monsi-Agboka (3. kesäkuuta 1926 – 27. huhtikuuta 2008) oli beniniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cotonoun arkkihiippakuntaan 21. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Abomeyn hiippakunnan piispaksi 5. huhtikuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Bernard Yago ja Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyron.
Monsi-Agboka osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 25. marraskuuta 2002.
Leena Nilsson
Leena Sisko Nilsson (s. 5. heinäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen laulaja, jonka laulajanura alkoi vuonna 1978 Ernos-yhtyeessä. Myöhemmin Nilsson lauloi mainoksissa, joista tunnettuja ovat muun muassa Valion "Aina kun mä maitoo juon" sekä "Hyppää Hassen siivelle". Nilsson on osallistunut Suomen Eurovision laulukilpailun alkukarsintoihin useamman kerran, vuosina 1984, 1987 ja 1992. Nilsson oli 1985–2000 naimisissa viihdetaiteilija Heikki "Rele" Kosusen kanssa ja pariskunnalla on yksi poika.
Lappeen seurakunta
Lappeen seurakunta on luterilainen seurakunta Lappeenrannassa, entisen Lappeen kunnan alueella. Se kuuluu Lappeenrannan seurakuntayhtymään. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Mika Lehtola.
Historia
Vanhin kirjallinen maininta Lappeesta on vuodelta 1415, jolloin Turun maaoikeuden pöytäkirjasta kerrotaan Lappeen ja Savon välisen rajan tarkastuksesta. Lappeen ensimmäinen kirkko kalmistoineen sijaitsi Kauskilassa, mutta 1600-luvulla seurakunnallinen keskus siirtyi Saimaan rannalle muodostuneeseen kauppapaikkaan. Seurakunnan nykyinen kirkko valmistui vuonna 1794, ja se on viimeinen jäljellä oleva Juhana Salosen rakentama kaksoisristikirkko.
Lappeen suuresta emäseurakunnasta on aikojen saatossa itsenäistynyt useita pienempiä seurakuntia. Taipalsaaren seurakunta syntyi 1571, Joutsenon seurakunta vuonna 1639, Luumäen seurakunta 1642, Lappeenrannan seurakunta 1913 ja Lauritsalan seurakunta 1951. Vuonna 1967 Lappeen, Lappeenrannan ja Lauritsalan seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 1988 Lappeesta irrotettiin vielä Sammonlahden seurakunta, ja vuonna 2009 Nuijamaan ja Ylämaan seurakunnat liitettiin Lappeeseen.
Markus Huitsi
Ura
Huitsi osallistui vuonna 1990 ensimmäiseen laulukilpailuunsa, Tähtisolisti-kilpailuun, jossa hän selviytyi loppukilpailuun asti. Vuonna 1999 hän osallistui Arkkiviisut-laulukilpailuihin ja iskelmän Suomen-mestaruuskilpailuihin, joissa hän sijoittui loppukilpailussa toiselle sijalle. Vuonna 2000 Huitsi kruunattiin Lavatähtiprinssi-kilpailun voittajaksi, ja hän teki ensimmäisen levytyssopimuksensa Burning Floor -yhtiön kanssa.
Vuonna 2001 Huitsi voitti iskelmän SM-kilpailuissa yleisönsuosikki-äänestyksen ja sai Iskelmäprinssin tittelin. Syyskuussa 2002 julkaistu promo-single ”On kaipuu mulla” nousi paikallisradioiden top 20 -listalla kuudenneksi ja Tätä Suomi tanssii -listalla kymmenen parhaan joukkoon. Monilla radiokanavilla kappale nousi myös vuoden soitetuimmaksi iskelmäksi. Hän pääsi esittämään singlen nimikappaleen myös TV2:n Saanko luvan -ohjelmassa syyskuussa 2002. Huitsin taakse kerättiin pian oma tanssiorkesteri Nevada, jonka kanssa hän esiintyi vuodesta 2003 lähtien.
Huitsin esikoisalbumi Markus Huitsi julkaistiin helmikuussa 2005. Albumilta nousivat listoille kappaleet ”Kertoisinko”, ”Onko elämää jälkeen rakkauden” ja ”Vapaa”. ”Kertoisinko” oli myös vuoden soitetuin kappale joidenkin paikallisradioiden listoilla.
Henkirikostuomio
Huitsi tuomittiin Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa lokakuussa 2017 faninsa murhasta elinkautiseen vankeuteen. Hän toimi monisairaan uhrinsa lähihoitajana ja henkilökohtaisena avustajana. Hän löi tätä vuoden 2017 maaliskuussa 66 kertaa veitsellä.
Pekka Rautakallio -palkinto
Pekka Rautakallio -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain parhaalle puolustajalle myöntämä tunnustuspalkinto. Palkinnon voittaja valitaan jääkiekkotoimittajien äänestyksellä. Ensimmäisen kerran se myönnettiin kaudella 1977–1978. Vuonna 1995 sille annettiin nykyinen nimi kunnianosoituksena puolustaja Pekka Rautakalliolle.
Samsung Galaxy Express
Samsung Galaxy Express (GT-I8730) on Samsung Electronicsin tammikuussa 2013 julkistama ja maaliskuussa julkaisema älypuhelin. Siinä on kaksiydinprosessori ja 4,5 tuuman näyttö. Tallennustilaa on neljä tai kahdeksan gigatavua ja keskusmuistia yksi gigatavu. Tallennustila on laajennettavissa microSD-kortilla. Takakameran tarkkuus on viisi megapikseliä ja etukameran 1,3 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 2 000 milliampeerituntia. Käyttöjärjestelmänä on Android 4.1.2 Jelly Bean.
Puhelimesta oli saatavilla kaksi eri värivaihtoehtoa: "Marble White" ja "Titanium Gray".
Kulovesi
Kulovesi on Pirkanmaalla Sastamalassa ja Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueella olevaan Kuloveden alueeseen. Kuloveden alueeseen kuuluu myös alajuoksulla oleva Rautavesi, jotka yhtyvät toisiinsa Salonsaaren ja Isosaaren salmissa. Molempien järvien yhteisaluetta kutsutaan myös nimellä Iso-Kulovesi.
Maantieto
Nokianvirta laskee aluksi Korvelan kohdalla olevaan kolme kilometriä pitkään lahteen, joka yhtyy Kuloveden pääaltaaseen Lukkilansalmen ja Haapaniemen salmen kautta. Siellä järveen yhtyy pohjoisesta laskeva Jokisjärvi, joka ohittaa Siuron voimalaitoksen vapasti virraten. Järven pohjoisrantoja seuraa Tampere–Pori-rata, joka seuraa järven pohjoisrantoja 9 kilometrin matkalla. Erityisen näkyvillä se kulkee Kuljun ja Urmian välillä, kun se seuraa rantoja Kesäniemen ja Sadanleukaluiden kohdalla. Radan taakse jää Piikkilänjärvi, jota on Kuloveden 5,5 kilometriä pitkä lahti. Tänne laskevat Saikkalanjoen valuma-alueen vedet. Suoniemen kirkon ja Kalmesaaren taakse työntyy etelän suuntaisena 4,5 kilometriä pitkä Sarkolanlahti. Lahteen laskee Lanajoki, joka on Sarkolanjoen valuma-alueen laskujoki. Tyrisevän, Kutalan ja Kiuralan kohdalla Kutalansaari ahtauttaa Kuloveden pienimuotoiseen saaristoon, jonka virtaukset viivyttävät järven jäätymistä alkutalvella. Kutalanvuolle ja Hulttistenvuolle ovat virtaukseltaan jokimaisia kapeikkoja. Osa vesistä poistuu Kulovedestä kiertäen Kiuralan Isosaaren pohjoispuolen reittiä pitkin joko Myllyvuolteen tai Hiedanvuolteen läpi. Eteläinen reitti kiertää Salonsaaren Kojolanselän ja Rikastenselän kautta ja purkautuu siellä kapeikon kautta Rautaveteen. Rikastenselän eteläpuolella sijaitsee Kärppälänlahti, johon laskee Kärppälänjoki.
Saaret
Kulovedessä on 54 saarta, joiden pinta-alat ovat yhteensä 362 hehtaaria ja joiden rantaviivan yhteispituus on 39 kilometriä. Alle hehtaarin kokoisia saaria on 41, joista alle aarin kokoisia on viisi. Yli hehtaarin kokoisia saaria 13, joista Salonsaari on suurimpana yli neliökilometrin laajuinen.
Kuljun Isosaari on järven pohjoisosan suurin saari. Sen rinnalla sijaitsevat pienet Lehti-, Risti- ja Halkosaaret. Keskellä selkää sijaitsevat pienet Selkäsaari ja Karhusaari ja lähellä Urmiaa sijaitsee yksinäinen Hanhisaari. Sadanleukaluut, eli Elssansaari, erottaa Kulojärven selän Piikkilänjärvestä, mutta rautatien takia se vaikuttaa niemeltä. Tyrisevän ja Suoniemen välissä ovat suuren selän ensimmäiset eteläiset saaret. Niitä ovat Kalmesaari (myös Kalmetsaari), Maijansaari, Sarasaari, Latosaari, Muurassaari ja Jänessaari. Suurin saari Salonsaari, joka on 4,3 kilometriä pitkä ja 3,4 kilometriä leveä, erottaa Kuloveden Rautavedestä. Saman tekee pienempi 1,2 kilometriä pitkä Kiuralan Isosaari. Toiseksi suurin saari on Kutalansaari. Se on 1,8 kilometriä leveä ja jonka 1,7 kilometriä pitkä niemi Salonnokka kasvattaa saaren pituudeksi 3,2 kilometriä. Muita edellisten lähettyvillä olevia suurempia saaria ovat Vatulansaari, Karhunsaari, Kaukue, Haapasaari, Peltosaari ja Mäntysaari.
Taajamat
Järven rantaviiva on 153 kilometriä pitkä, josta 39 kilometriä kuuluu saarille. Rannat ovat pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Paikoitellen muun muassa lahdenpohjukoissa ja loivissa rinteissä on savipohjaisia peltomaita. Monet järveen laskevista joista ja ojista alkavat metsämaista, mutta tuovat sitten vedet peltomaiden läpi. Merkittävimpiä taajamia Kuloveden rannoilla ovat Nokian Siuro ja Suoniemi. Viimeksi mainittu on samalla entinen kunta, joka liittyi Nokian kauppalaan vuonna 1973. Sastamalan kylistä muun muassa Karkunkylä, Kutala ja Tyrisevä sijaitsevat Kuloveden rannoilla.
Veden laatu
Kuloveden vedenlaatua seurataan säännöllisesti Tampereen seudun yhteistarkkailun puitteissa. Näytteitä otetaan kahden syvänteen pohjalta Kesäniemen edustalla ja Kalmesaaren vieressä.
Kesäniemen edustan syvänteessä ei ole todettu talvisin happikatoa, mutta Kalmesaaren viereisessä syvänteessä niitä on ollut melko säännöllisesti ja siellä pohjan läheinen vesikerros on ollut jopa täysin hapeton. Kesäisin ongelmaa ei esiinny yhtä vakavana. Päällysveden happiongelmat ovat lähes hävinneet metsäteollisuuden jätevesien vähennyttyä.
Kuloveden vedenlaatu vaihtelee hyvän ja välttävän välillä. Parhaimmillaan vedenlaatu on talvisin, jolloin vesi on lievästi sameaa ja ravinnetaso on alhainen. Kesäisin vedenlaatu on selvästi heikompi, sillä ravinnetaso nousee lähelle rehevien vesien rajaa ja levää esiintyy silmin nähtävänä määränä. Kokonaisuudessaan vedenlaatu on tyydyttävä ja järven vedet ovat uimakelpoisia.
Sarkolanlahti, johon Lanajoki laskee, on jonkin verran rehevöitynyt. Vahalahti, ja siinä sijaitseva Pumpulinlahti, on kasvanut jo lähes umpeen. Sen syynä pidetään valuma-alueella olevien soiden ojituksia. Kärppälänlahteen laskevan Kärppälänjoen tuoma hajakuormitus nostaa lahden ravinnepitoisuuksia.
Kalalajit ja kalastus
Kulovesi yhdessä Rautaveden kanssa muodostaa yhden maan parhaista kuhanpyyntialueista. Kuhan lisäksi Kuloveden huomattavimpia saaliskaloja ovat sulkava, hauki, ahven, särki ja toutain, joista sulkava on runsain saalislaji. Näiden lisäksi järvellä voi tavata ainakin siikaa, lahnaa, järviruutanaa ja kuoretta. Järveen on tehty säännöllisesti kala- ja rapuistutuksia. Vuosien 2008−2012 aikana ovat olleet istutettuja lajeina kuha, harjus, kirjolohi, järvilohi ja järvitaimen. Aikaisempina vuosina istutettiin myös tavallisempia lajeja: hauki, siika, ankerias, karppi, toutain, suutari ja täplärapu.
Suomessa uhanalainen toutain lisääntyy Rautavedessä, Kulovedessä ja Kokoemäenjoessa. Sen tärkeimmät kutualueet Kulovedellä sijaitsevat Siuronkoskessa ja Lukkisalmessa. Kuha lisääntyy saarten rantavedessä, mutta erityisesti Siuronkoskessa, Majansaaren pohjoispuolella ja Kalmetsaaren itäpuolella.
Historiaa
Siuron kanjoniksi kutsutaan entistä Nokianvirran uomaa, joka erottuu selvästi maisemassa. Sen kautta purkautuivat hetken aikaa Nokianvirran vedet Kuloveteen, mutta noin 5000 vuotta sitten kallio antoi sivusta periksi ja virta haki itselleen uuden uoman ja laskee nykyään Lukkilansalmen kautta Kuloveteen.
Kulovesi oli myös Tampereen ja Porin välisen rautatien liikennepaikan nimi. Seisake sijaitsi Kuljun kartanon kohdalla muutaman kilometrin päässä Siurosta Porin suuntaan. Seisake nimettiin järven mukaan, koska Kulju-niminen rautatieliikennepaikka sijaitsi jo ennestään Riihimäki–Tampere-radalla Lempäälässä. Kuloveden seisake avattiin liikenteelle Porin radan valmistuessa vuonna 1895 ja lakkautettiin vähäisen käytön vuoksi vuonna 1972. Kulovesi on lisäksi ollut alueen postitoimipaikan nimenä.
The Best of Type O Negative
The Best of Type O Negative on Roadrunner Recordsin julkaisema kokoelmalevy, joka sisältää Type O Negative -yhtyeen suurimpia hittikappaleita. Albumi julkaistiin ilman yhtyeen hyväksyntää.
Sysilammi (Simoskylä)
Sysilammi on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,6 metriä mpy.
Mostar
Historia
thumb|vasen|Näkymä Mostariin 1800-luvulta. thumb|vasen|Kaupungin nykyaikaisia osia. thumb|upright 1.085|Lukio Mostar (1898-1902), kuva 2014 Nykyinen Mostar on ollut aikanaan vain kahden linnoitetun tornin suojaama puinen silta Neretvajoen yli alueella, joka oli osa Pyhän Savan herttuakuntaa (nyk. Hertsegovina). Herttuakunnan keskus ei tuolloin ollut Mostar, vaan läheinen Blagaj. Historiallisissa lähteissä paikka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1452, mutta siihen viitataan vain vapaasti kääntäen linnoituksina Neretvajoen sillalla (do castelli al ponte de Neretua). Osmanit valtasivat Pyhän Savan herttuakunnan alueen vuonna 1467 tai 1468. Ensimmäinen maininta nimestä Mostar on muodossa Mosdar turkkilaisessa lähteessä vuodelta 1468 tai 1469. Nimi on johdettu serbokroatian sanasta most eli silta. Paikkaan viitataan samassa tekstissä myös nimellä Köprülü Hisar ja siellä mainitaan asuvan 16 kristittyä perhettä. Osmanien valtakunnassa Mostar oli aluksi hallinnollisesti osa Fočan qada Hertsegovinan (Hersek Ili) sancakissa ja se käsitti vain Neretvan vasemman rannan. Paikka alkoi kasvaa huomattavasti 1500-luvulta eteenpäin, jolloin kaupunki levisi myös joen toiselle puolelle. Joen yli rakennettiin kaksi kivisiltaa, Kriva čuprija ja kuuluisampi Stari most, eli vanha silta. Nimestään huolimatta Stari most lienee kahdesta sillasta nuorempi ja se rakennettiin vuosina 1566–7 vanhemman puisen sillan tilalle. Kaupungin kasvu hidastui 1600-luvulle tultaessa ja vuonna 1699 joen toiselle puolelle jatkettua kaupungin muuria lukuun ottamatta suurempia rakennustöitä ei tehty. Asiakirjassa vuodelta 1631–1632 mainitaan kaupunkiin kuuluneen 22 muslimikorttelia ja 2 kristittyä korttelia.
Vuonna 1833 Mostarista tehtiin Hertsegovinan (Hersek) hallinnollinen keskus, jota johti vuoteen 1851 saakka wali Ali pašša Rizvanbegović. Ali pašša rakennutti kaupunkiin palatsin ja kesäasunnon. Vuonna 1867 perustettiin kunnallishallinto, jonka myötä kaupunkiin tulivat uudet kadunnimet ja ensimmäistä kertaa myös talonnumerot. Vuosina 1875–1876 Hertsegovina oli hetkellisesti oma vilayetinsa, mutta se liitettiin nopeasti Bosniaan. Vuonna 1875 oli syttynyt myös kristittyjen Hertsegovinan kansannousu osmaneja vastaan. Euroopan suurvallat puuttuivat tapahtumien kulkuun ja Berliinin kongressissa vuonna 1878 päätettiin, että Bosnia-Hertsegovinasta tehdään Itävallan protektoraatti. Vuonna 1884 rakennettiin rautatie Sarajevoon ja kohti Dalmatiaa. Itävallan valtakautta kesti vuoteen 1918. Kaupungista oli tullut tuona aikana myös merkittävä serbinationalismin keskus, jossa monet serbirunoilijat ja tieteilijät asuivat. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Mostarista tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa ja vuoden 1945 jälkeen osa Jugoslavian tasavaltaa. Sotien jälkeisen jälleenrakennuksen, sekä teollisuuden ja maatalouden uudistusten vauhdittamana Mostar kasvoi vanhojen rajojensa yli Jugoslavian kaudella.
Jugoslavian etniset jännitteet purkautuivat maan alkaessa hajota vuonna 1992. Syttyneen Bosnian sodan alussa serbijoukot miehittivät kroaatti- ja bosniakkijoukkojen puolustamaa kaupunkia 18 kuukautta. Etulinja kulki taistelujen aikana kaupungin läpi. Myöhemmin kroaatit ja bosniakit alkoivat taistella tosiaan vastaan ja muslimit ajettiin ulos kaupungin länsiosista. Monet historialliset rakennukset tuhoutuivat taistelujen aikana. Kaupungin kuuluisa Stari most -silta romahti Bosnian kroaattijoukkojen tykkitulessa marraskuussa 1993. Sodassa tuhoutunutta vanhaakaupunkia alettiin jälleenrakentaa sodan jälkeen. Jälleenrakennettuihin kohteisiin kuului myös Stari most, joka valmistui vuonna 2004. Vuonna 2005 silta ja sen lähiympäristön kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Talous
Jugoslavian aikana Mostar oli tärkeä taloudellinen keskus, jossa oli muun muassa alumiini-, tupakka- ja lentokoneteollisuutta. Suuri alumiinitehdas toimii edelleen. Tehdas avattiin vuonna 1976 ja alumiinia tuotetaan lähistöllä kaivetusta bauksiitista. Energiaa saadaan lähistön vesivoimalasta. Maataloudella on toinen tärkeä talouden osa-alue. Alueella tuotetaan esimerkiksi viiniä, hunajaa, hedelmiä ja kasviksia. Nykyisin suuri merkitys on myös turismilla.
Väestö
Bosnia-Hertsegovinan vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan Mostarin asukasluku oli 105 797. Heistä kroaatteja oli 51 216, bosniakkeja 46 752 ja serbejä 4 421. Muihin ryhmiin kuului 1 910 henkilöä. Uskonnolliselta taustaltaan katolilaisia oli 50 146, muslimeja 46 058 ja ortodokseja 4 274. Ateisteja oli 1 670 ja agnostikkoja 742. Muihin ryhmiin kuului 1 174 henkilöä. Etnisten ryhmien puolesta Mostar on jakautunut voimakkaasti kroaattien asuttamaan osaan Neretvan länsipuolella ja bosniakkien asuttamaan itäosaan.
Koulutus
Mostarin yliopisto on perustettu vuonna 1977. Kaupungin koulujärjestelmä on jakautunut monen muun toiminnan tapaan etnisten ryhmien perusteella kahtia. Samassa koulussa käyvät kroaatit ja bosniakit käyvät eri tunneilla, sekä oppivat eri opetussuunnitelmien mukaan.
George Mason
George Mason (1725 Fairfaxin piirikunta, Virginia, Brittiläinen Amerikka – 7. lokakuuta 1792 Fairfaxin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat) oli amerikkalainen plantaasinomistaja ja valtiomies. Hän oli yksi Yhdysvaltain perustajaisistä ja ajoi voimakkaasti yksilönvapautta sekä vastusti vahvaa keskushallintoa.