cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiibetin autonominen alue
Liikenne
Tiibetin autonomisella alueella on viisi lentoasemaa: pääkaupunki Lhasassa, Nyingchissä, Qamdossa, Xigazêssa ja Ngarin prefektuurissa. Kuudes lentoasema Nagqu Dagringin lentoasema on myös rakenteilla. Se rakennetaan 4 436 metrin korkeuteen meren pinnan yläpuolelle, joten siitä tulee korkeimmalla paikalla sijaitseva lentoasema maailmassa.
Turismi
thumb|250px|Potalan palatsi. Tiibetin autonominen alue oli pitkään suljettuna turismilta. 1970-luvun lopulla Lhasaan päästettiin tarkasti valvottuja turistiryhmiä, jotka majoitettiin länsimaiseen hotelliin kaupungin ulkopuolelle. Vuoden 1984 lopulta yksittäiset turistit saattoivat saada erikoisluvan alueella vierailua varten. Parin vuoden kuluttua kiinalaiset tulivat toisiin aatoksiin, ja yksittäisten matkailijoiden pääsy alueelle estettiin jälleen. Säännöt ovat sen jälkeen vaihdelleet. Kiinan keskushallinnon mielestä Tiibetin vastarintaliike on saanut liikaa yhteyksiä ulkomaille itsenäisten matkailijoiden kautta, ja välillä alue on ollut suljettuna ja välillä avoinna turisteille.
Vuonna 2006 avattu Peking-Lhasa rautatie on lisännyt turismia, ja jopa pakolaishallitus suosittelee sinne matkustamista. Yli 4000 km pitkä junamatka kestää kaksi päivää. Kun juna ei ole lentokoneen tavoin paineistettu, tarjotaan siellä lisähappea, koska rata nousee yli 5000 metrin korkeuteen.
Marco Apicella
Marco Apicella (s. 7. lokakuuta 1965 Bologna, Italia ) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen osakilpailuun, vuoden 1993 Italian GP:hen Jordan-tallin autolla. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään heti ensimmäisellä kierroksella ensimmäisessä mutkassa usean auton kolarissa, ajettuaan vain noin 400 metriä.
Apicella voitti Formula Nippon -sarjan mestaruuden vuonna 1994. Hän on myös kilpaillut Italian Formula 3000 ja Japanin Super GT -sarjoissa.
Kansallinen vapautusrintama (Algeria)
Kansallinen vapautusrintama  (arabiaksi: جبهة التحرير الوطني‎, Jabhat al-Taḩrīr al-Waţanī, eli FLN) on algerialainen puolue. Se on perustettu vuonna 1954. Puolue on Algerian itsenäisyyssodan voittaneen osapuolen jatkumo ja ainut puolue 1980-luvulle asti, jolloin siirryttiin monipuoluejärjestelmään.
Puolueen nuorisojärjestö on Union nationale de la jeunesse algérienne.
Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai 2 618 003 ääntä (35,3 %, 199 paikkaa). Vuoden 2004 presidentinvaaleissa puolueen ehdokas Ali Benflis sai 653 951 ääntä (6,4 %).
Ideologia
Puolueen ideologia koostuu pääasiassa nationalismista. Aluksi tärkeintä oli irtautuminen Ranskasta. Ideologiaan myös kuuluu sosialismi ja uskontojen erottaminen valtiosta. Kylmän sodan aikana puolue vastusti kommunismia.
Ahdistelu
Ahdistelu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
__DISAMBIG__
Töyhtöfasaani
Töyhtöfasaani (Pucrasia macrolopha) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Itä-Aasiassa.
Koko ja ulkonäkö
Töyhtöfasaani voi kasvaa 50–64 cm pitkäksi ja koiraat ovat naaraita kookkaampia. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Lajin koiras on päästään tummanvihreä ja päässä on hyvin pitkä vihreä töyhtö. Poskassa on valkoinen laikku. Muu ruumis on harmaa ja mustaraitainen. Rinnassa ja kyljissä on myös punaruskeaa, jonka määrä vaihtelee alalajeittain. Töyhtöfasaaninaaras on ruskean- ja mustankirjava.
Levinneisyys ja elintavat
Töyhtöfasaania tavataan Afganistanista Nepaliin ja Kiinassa. Lajin elinympäristöä ovat alppiruusuja, mäntyjä ja bambuja kasvavat metsät 2 000–4  000 metrin korkeudella. Linnut liikkuvat yksin tai pareittain.
Michael Yon
thumb|Michael Yon Michael Yon (s. 1964) on yhdysvaltalainen kirjailija, freelancer-toimittaja ja bloginpitäjä. Hän palveli Vihreissä bareteissa 1980-luvun alussa ja siirtyi toimittajaksi 1990-luvun puolivälissä. The New York Timesin mukaan hän on toiminut Irakissa taistelevien yksiköiden mukana kauemmin kuin kukaan muu journalisti. Hänen kolumnejaan on ilmestynyt New York Postissa.
Vuonna 2005 Yon otti kuvan majuri Mark Biegeristä pitämässä sylissään irakilaista tyttöä, joka oli haavoittunut autopommi-iskussa. Time-lehden verkkosivuilla lukijat valitsivat sen vuoden 2005 valokuvaksi.
Konkodugu
thumb|Kon Kodoo vuoden 1813 kartalla. Konkodugu (myös Konkodougou) on historiallinen alue Malin lounaisosassa Kéniéban piirissä. Se muodosti 1800-luvun lopulle saakka samannimisen mandinkavaltion.
Alue on saanut nimensä Tambaouran harjanteesta. Konko tarkoittaa ’vuorta’ ja dugu ’maata’. Konkodugu on kuuluisa kultaesiintymistään. Sen asukkaat, djalonket ja mandinkat, harjoittivat perinteistä uskontoaan ja vastustivat islamin leviämistä vielä 1900-luvun alussa.
Malin hallitsijan Mansa Oulén sukulainen Siriman Keïta valloitti alueen djalonkeilta 1200-luvun puolivälissä. Hänen perustamansa valtio rajoittui pohjoisessa Bambukiin ja vastasi suunnilleen myöhempää Satadougoun, nykyistä Kéniéban piiriä. Naapuriensa Bambukin ja Gangaranin tavoin Konkodugu oli aluksi Malin vasalli ja myöhemmin itsenäinen. 1500-luvulla alue joutui Tekrurin hyökkäysten kohteeksi. Myöhemmin se kuului Kaartan ja Umar Tallin tukulorivaltakunnan vaikutuspiiriin ja toimi Samori Tourén ensimmäisten sotaretkien näyttämönä.
Konkodugun hallitsijat kuuluivat Sirimanin Keïta-sukun, joka oli jakautunut kahteen kilpailevaan haaraan. 1880-luvulla hallinnut Dabakoutou solmi ranskalaisten kanssa protektoraattisopimuksen ja hänen seuraajansa Diamadi oli Konkodugun viimeinen hallitsija. Valtiolla ei ollut pysyvää pääkaupunkia, vaan sen hallitsijat asuivat omissa kotikylissään. He kävivät sotia naapurien kanssa ja kantoivat veroa alamaisiltaan, suojateiltaan ja valloitetuilta kyliltä sekä kolapähkinöitä kuljettaneilta kauppakaravaaneilta.
Sähköjohto
thumb|200px|Hienosäikeinen kuparijohdin Sähköjohto on sähköä johtavasta aineesta, johteesta valmistettu, virtapiirin osaksi kytketty osa, jota pitkin sähkövirta kulkee. Sähköjohdot tehdään yleensä kuparista tai alumiinista ja ne eristetään muovi- tai kumieristevaipalla. Sähköjohtoon voi kuulua liittimet, joilla se voidaan kiinnittää helposti-irrotettavaksi kohteeseensa.
Lapiojärvi (Kuhmoinen, pohjoinen)
Lapiojärvi eli Lapiojärvet (p) on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ouninpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi. Se on pohjoisin Kuhmoisten kolmesta Lapiojärvestä. Muut Lapiojärvet ovat lounaispuolinen läntinen Lapiojärvi ja kaakkoispuolinen itäinen Lapiojärvi.
Sähköjohto
Moninapaista sähköjohtoa kutsutaan kaapeliksi. Sähköjohtoja ja -kaapeleita valmistetaan moniin käyttötarkoituksiin ja monenlaisiin olosuhteisiin: niitä valmistetaan muun muassa korkeille jännitteille, korkeisiin lämpötiloihin ja kestämään erityistä mekaanista rasitusta (robottikaapelit) ja kemiallista rasitusta (erityiset vaippamateriaalit). Radiotekniikassa ja tietoliikenteessä tarvitaan häiriösuojattuja kaapeleita, joiden rakenteeseen on lisätty metallinen suojavaippa. Korkeilla taajuuksilla pitkä kaapeli muodostaa aina siirtolinjan, jonka siirtoimpedanssi täytyy ottaa huomioon signaalinsiirrossa.
Lapiojärvi (Kuhmoinen, pohjoinen)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy. Sen eteläpäähän laskee itäinen Lapiojärvi. Laskuoja lähtee järven luoteispäästä. Se virtaa aluksi luoteeseen, kulkee nimettömän lammen kautta ja laskee lopulta Paskurin pohjoispäähän. Laskuojan pituus on 1,1 kilometriä ja sen pudotus on 26,0 metriä.
Sähköjohto
Historia
Ensimmäisenä sähkön johtuvuusominaisuuden havaitsi saksalainen Otto von Guericke 1600-luvulla. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt löytönsä merkitystä. Stephen Gray huomasi sähkönjohtavuuden hankaussähköä tuottavan lasiputken kanssa tehtyjen kokeidensa yhteydessä. Hän yhdisti lasiputken pellavalankoihin ja myöhemmin silkkilankoihin, joita pitkin sähköä voitiin siirtää. Gray kokeili monia aineita ja huomasi toisten esineiden kelpaavan johtimiksi ja toisten eristeiksi. Eristeet osoittautuvat samoiksi kuin aiemmin William Gilbertin määrittelemät sähköiset aineet, joita hankaamalla syntyi sähköisiä ilmiöitä.
Johdon resistanssi
Johdon resistanssi voidaan laskea pituudesta ja poikkipinta-alasta, kun tiedetään johdon materiaalin ominaisvastus: missä ρ on ominaisvastus, L johdon pituus ja A sen poikkipinta-ala.
Jos lämpötila on tavanomaisesta poikkeava, sen vaikutus ominaisvastukseen pitää myös huomioida.
Johdon käyttäytyminen vaihtojännitteellä
Suoran johdon induktanssi voidaan arvioida kaavalla:
Tässä kaavassa l on pituus senttimetriä, r on säde senttimetreinä ja tuloksena saadaan induktanssi L nanohenryinä.
Tästä voidaan edelleen laskea tietyllä taajuudella johdon vaihtovirtavastus eli reaktanssi ohmeina.
Kaavan perusteella metrin mittaisen johdon, jonka halkaisija on 1 mm, induktanssi on noin 1,5 μH.
Korkeilla taajuuksilla virranahtoilmiö aiheuttavaa virran pakkaantumisen johdon pintaosiin.
Koot ja kuormitettavuus
Asennustapa
Kuparijohtimet
Poikkeuksia esiintyy työmaakeskuksissa, joissa virrat voivat olla suurempia "tilapäiskäytön" takia ja jatkojohdoissa.
Kaapelit mitoitetaan kuormitettavuuden mukaan yhtä kokoa suuremmiksi siksi, että ne kestäisivät oikosulkuvirran.
Yli 16 mm²:n kuparimaakaapeleita käytetään nykyään harvoin kuparin kalleuden vuoksi.
Alumiinijohtimet
Alumiinikaapeleita käytetään harvoin muussa kuin ilma- ja maakaapeliasennuksissa.
Poikkeuksia esiintyy työmaakeskuksissa, joissa virrat voivat olla suurempia "tilapäiskäytön" takia.
Kaapelit mitoitetaan kuormitettavuuden mukaan yhtä kokoa suuremmiksi siksi, että ne kestäisivät oikosulkuvirran.
Iankaikkinen
Iankaikkinen on lappeenrantalaisen metalli/rock-yhtye Kotiteollisuuden 8. studioalbumi. Se julkaistiin 8. marraskuuta 2006 levymerkillä Megamania. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2. Albumia on myyty yhteensä 26 656 kappaletta, mikä on kultalevyn oikeuttava määrä.
Levyltä ensimmäinen julkaistu single on Arkunnaula, joka sisältää samannimisen kappaleen ja bonuskappaleen joka on edellisen albumin 7:n äänityssessioista, nimeltään "Helvetinpyörä". Single nousi Suomen singlelistan kärkeen. Levyn toinen single oli Tuonelan koivut, joka julkaistiin 28. helmikuuta 2007, ja sisälsi ennen julkaisemattoman "Viimeistä päivää" -kappaleen.
Tyyliltään albumi on yhtyeen raskaimipia ja basso on miksattu hyvin pintaan, korkeammalle kuin kitara.
Kappaleet
Sävellykset ja sovitukset Kotiteollisuus, ellei toisin mainita. Sanoitukset Jouni Hynynen.
Levyltä jätettiin pois ainakin kappale "Kuolemajärvi" (julkaistu Kummitusjuna-EP:llä). Kappaleista "Iankaikkinen" ja "Kummitusjuna" on kuvattu myös musiikkivideot, joista molemmat on ohjannut ja käsikirjoittanut Stam1na-yhtyeen Antti Hyyrynen. Iankaikkisen musiikkivideossa vieraili Idols-voittaja Hanna Pakarinen, mutta hän oli vain sivuroolissa. Lisäksi musiikkivideolla esiintyvät Stam1nan basisti Kai-Pekka Kangasmäki ja rumpali Teppo Velin.
Arkunnaula
Ilmestyi 4. lokakuuta 2006.
Tuonelan koivut
Ilmestyi 28. helmikuuta 2007.
Samuel Maoz
thumb|right|Samuel Maoz Samuel Maoz (s. 1962 Tel Aviv, Israel) on israelilainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa Libanon on saanut Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen leijonan ja kotimaassaan se on ehdokkaana useassa sarjassa Ophir-palkinnon saajaksi.
Maos on opiskellut elokuva-alaa Tel Avivissa Beit-Tzvi -elokuvakoulussa. Hän on ollut tuotannon suunnittelijana sekä elokuvayhtiöissä että televisiossa ja ohjannut dokumentteja, televisiosarjoja ja teatterinäytelmiä.
Rakkauden aamu
Rakkauden aamu on Pertti Reposen sanoittama ja alun perin Juhani Markolan vuonna 1975 levyttämä musiikkikappale. Se on käännös espanjalaisen Camilo Seston hitistä ”¿Quieres ser mi amante?”
Juhani Markola löysi kappaleen Espanjasta, missä hän kuuli sen kadulle pienestä levykaupasta. Markola piti kappaleesta ja osti levyn. Kappaleen sanoitti suomeksi Pertti Reponen ja sovittivat Hannu Keinänen ja Veikko Samuli. Kappale levytettiin vuonna 1975.
Kappaleen ovat levyttäneet myös Esa (1977), Markku Aro (1977), Markus (1977), Veijo Ullakko (1977) ja Jukka Ruusumaa (1995). Juhani Markola teki siitä uuden levytyksen vuonna 1977.
Fyysinen trauma
thumb|250px|Tajutonta potilasta siirretään [[ambulanssiin.]] Fyysinen trauma tarkoittaa fyysistä ulkoisten tekijöiden aiheuttamaa vammaa, jonka vakavuus voi vaihdella lievästä henkeä uhkaavaan.
Traumapotilaalla tarkoitetaan yleensä potilasta, joka kärsii vakavasta tai hengenvaarallisesta fyysisestä vammasta, jonka seurauksena voi olla esimerkiksi šokki, elintoimintojen pettäminen tai kuolema.
Hoito
Aiemmin on suositeltu myös kylmähoitoa, mutta kyseisestä suosituksesta luovuttiin vuonna 2019. Syynä oli, että kylmähoidosta saattaa koitua haittaa, eikä sen vammaa parantavaa tehoa ole kyetty osoittamaan. Kylmähoitoa voidaan käyttää kuitenkin hyvin rajatusti välittömään kivunlievitykseen sen akuuttia kipua lievittävän vaikutuksen vuoksi. Toistuvan kylmähoidon vamman paranemista hidastavasta vaikutuksesta on kuitenkin olemassa alustavaa tutkimusnäyttöä, minkä ajatellaan johtuvan siitä, että kylmähoito vähentää vamman paranemisen kannalta tärkeää tulehdusreaktiota. Samasta syystä ei pitäisi myöskään käyttää tulehduskipulääkkeitä. Tulehduskipulääke hidastaa myös luunmurtumien paranemista.
Vakavan fyysisen vamman, esimerkiksi onnettomuuden, sattuessa on tärkeää tunnistaa tilanne, soittaa hätänumeroon ja antaa hätäensiapua. Ensiapu on maallikon onnettomuuden uhrille antamaa hoitoa, kun taas ensihoito on lääkintähenkilöstön apuvälineitä käyttäen antamaa ensiapua. Ensihoidon tavoite on pelastaa potilaan henki turvaamalla hänen peruselintoimintansa: hengitys ja verenkierto. Lisävauriot täytyy ehkäistä. Jos onnettomuuden uhreja on monta, esimerkiksi suuronnettomuustilanteessa, potilaat on osattava lajitella. Toiminta sairaalan ulkopuolella jakaantuu neljään osaan, jotka ovat tilanteen arviointi, peruselintoimintojen turvaaminen, elinkohtaisten vammojen ensihoito sekä kuljetuksen suunnittelu ja toteuttaminen.
Traumapotilaista osa kuolee välittömästi vamman jälkeen, osa menehtyy ensimmäisten tuntien kuluessa (engl. golden hour), ja osa kuolee sairaalassa päivien tai viikkojen aikana. Alkuvaiheen kuolemien syynä ovat useimmiten aivovammat ja suuret verenvuodot sekä tukehtuminen hengitysteiden kiinni olemisen vuoksi. Tämän takia hengitysteiden avaus ja niiden auki pitäminen on tärkeää.
Vaikeasti vammautuneen potilaan hoitoon tarvitaan moniammatillinen työryhmä, johon kuuluu yleensä ensihoitolääkäri, anestesiologi, radiologi, sairaanhoitaja, röntgenhoitaja ja laboratoriohoitaja sekä tarpeen mukaan eri alojen kirurgeja ja muita lääkäreitä. Sairaalassa selvitetään mahdollisuuksien mukaan tapahtumatiedot, vammaenergia, peruselintoimintojen tila, tapahtumapaikalla ja kuljetuksen aikana annettu hoito, perussairaudet ja lääkitykset. Potilas tutkitaan järjestelmällisesti tarkistamalla eri ruumiinosat vammojen varalta: rintakehä, vatsa, lantio, pää, selkäranka ja raajat. Tajunnan taso arvioidaan käyttäen esimerkiksi Glasgow'n kooma-asteikkoa, ja potilaalle tehdään neurologinen tutkimus.
Erilaisia kuvantamismenetelmien avulla saadaan selville vammat, jotka eivät näy päällepäin. Hoidon keskeisiä osa-alueita ovat hengityksen ylläpitäminen, verenvuodon tyrehdytys ja veritilavuuden palautus, aivo- ja selkäydinvamman pahenemisen esto, hyytymishäiriöiden korjaus, alilämpöisyyden korjaus sekä munuaisten suojaus.
Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyron
Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyron (13. lokakuuta 1925 Vogan – 15. huhtikuuta 2014) oli togolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Lomén hiippakuntaan 21. joulukuuta 1951 ja nimitettiin saman, silloin jo arkkihiippakunnan piispaksi 10. maaliskuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius August Döpfner, jota avustivat Joseph-Paul Strebler ja Bernardin Gantin.
Kevätpikkusydän
Kevätpikkusydän (Dicentra eximia) on unikkokasvien (Papaveraceae) heimoon kuuluva monivuotinen, punakukkainen, ruohovartinen kasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa.
Kevätpikkusydän on 20–50 senttimetriä korkea ruoho, jolla on harmaanvihreät, pehmeät ja saniaismaiset lehdet suoraan juurakosta kasvavana ruusukkeena. Ruusunpunaiset, sydämenmuotoiset, nuokkuvat kukat sijaitsevat kukintoperän kaarevassa latvassa harvana terttuna. Kevätpikkusydämen maavarsi on suikertava, ja sen avulla kasvi leviää mattomaisiksi kasvustoiksi.
Pöllösumu
Pöllösumu (Messierin luettelon kohde M97, NGC-luettelon kohde NGC 3587) on Ison Karhun tähdistössä sijaitseva planetaarinen sumu, jonka löysi ranskalainen tähtitieteilijä Pierre Méchain 16. helmikuuta 1781. Kansanomaisen nimensä sumu on saanut siitä, että pienellä kaukoputkella katsoen se näyttää pöllön kasvoilta.
Taurinit
Taurinit olivat Alppien juurella, nykyisen Piemonten alueella asunut kansa. He lukeutuvat joko keltteihin tai liguureihin tai olivat näiden sekoitus. Taurinit mainitaan ensi kerran historiassa, kun Hannibal kohtasi heidät ylittäessään Alppeja vuonna 218 eaa. Hannibal laskeutui armeijoineen vuorilta Italian tasankoalueille ja havaitsi, että taurinit suhtautuivat vihamielisesti insubreihin, jotka olivat Hannibalin liittolaisia. Hannibal valtasi sen vuoksi taurinien pääkaupungin Taurasian.
Pöllösumu
Pöllösumun rakenne on planetaarisista sumuista monimutkaisimpia. Sumun keskustähden kirkkaus on 16 magnitudia, ja sen massa on noin 0,7 auringon massaa. Sumussa itsessään arvellaan olevan ainetta noin 0,15 auringon massan verran. Pöllösumun arvellaan muodostuneen noin 6 000 vuotta sitten.
Taurinit
Taurinit osallistuivat kelttien Italiaan suuntautuneisiin sotaretkiin. Octavianus kukisti heidät 35 eaa. ja perusti heidän alueelleen Po-joen rannalle Taurasian paikalle sotilassiirtokunnan, josta kehittyi Augusta Taurinorum, nykyinen Torino.
Lech Wałęsa
Lech Wałęsa  (s. 29. syyskuuta 1943, Popowo, Puola) on puolalainen sähköasentaja, ammattiyhdistysjohtaja ja ihmisoikeustaistelija, joka toimi Puolan presidenttinä vuosina 1990–1995. Hän perusti Solidaarisuus-liikkeen, ensimmäisen riippumattoman ammattiyhdistysjärjestön neuvostoblokissa, ja sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1983.
Nuoruus
Wałęsa syntyi puusepän poikana Varsovan luoteispuolella, kävi kansakoulun ja valmistui ammattikoulusta automekaanikoksi. Hän työskenteli ammatissaan konekorjaamolla vuosina 1961–1965. Vuosina 1965–1967 hän palveli armeijassa; hänet ylennettiin korpraaliksi. Vuonna 1967 hän aloitti työskentelyn Gdańskin Leninin telakan (, nykyisin Stocznia Gdańsk) sähköasentajana.
Wałęsa avioitui 1968 Danuta Gołośin kanssa. Avioliitosta on syntynyt kahdeksan lasta. Danuta Wałęsa on julkaissut elämästään muistelmakirjan Marzenia i tajmenic (Unelmia ja salaisuuksia, ei suom.).
Vallanpitäjien vakoilijana
Wałęsaa on toistuvasti syytetty kommunistien salaisen poliisin ilmiantajaksi 1970-luvulla, mutta hän on kiistänyt syytökset. Puolan kansallisen muistin instituutin IPN:n mukaan Wałęsa tarkkaili merkkejä hallituksen vastaisesta toiminnasta ja sai siitä korvauksia vuosina 1970–1976. Hän toimi Puolan salaisen poliisin vakoojana nimimerkillä ”Bolek". Helmikuussa 2017 hänet todettiin vakoojaksi käsiala-analyysin perusteella. Vakoojana toimiessaan Wałęsa oli samanaikaisesti aktiivisena lakkolaisena telakkatyöläisten lakossa Gdańskissa joulukuussa 1970.
Wałęsa nousi levottomuuksien johtajaksi vuonna 1970, jolloin työväki protestoi elintarvikkeiden hinnankorotusten takia. Hän toimi telakan pääluottamusmiehenä. Vuonna 1976 hänet erotettiin työpaikastaan ja hän joutui tyytymään lyhytaikaisiin töihin muualla. Vuonna 1978 hän alkoi muiden aktivistien kanssa järjestellä ei-kommunistista ammattiyhdistysliikettä. Wałęsa otti osaa moniin tapahtumiin, jonka tuloksena hän oli valtion turvallisuuspalvelun tarkkailun alaisena ja usein pidätettynä.
Ammattiyhdistysjohtajana
Elokuussa 1980 Wałęsa johti Gdańskin telakan lakkoa, joka johti lakkoaaltoon eri puolilla Puolaa. Hänet nähtiin nyt kansallisena johtajana. Tavoitteena oli lisätä työläisten oikeuksia. Puolan johto joutui taipumaan neuvotteluihin 31. elokuuta 1980 tehdystä Gdańskin sopimuksesta, joka antoi työläisille oikeuden lakkoilla ja muodostaa riippumattomia ammattiyhdistyksiä.
Katolinen kirkko hyväksyi liikkeen, ja tammikuussa 1981 paavi Johannes Paavali II vastaanotti Wałęsan Vatikaanissa. Paavi Johannes Paavali II oli itsekin ollut aktiivinen toisinajattelija toimiessaan Krakovan piispana. Hän hyväksyi kommunismin vastaisen ammattiyhdistysliikkeen ja vaikutti voimakkaasti asioiden kehittymiseen siten, että kommunistivalta päättyi Puolassa. Tätä tapahtumaa on nykyään pidetty lähtökohtana Itä-Euroopan vapautumiselle ja kommunististen maiden romahdukselle. Wałęsa itse on suuntautunut katoliseen uskoon.
Vuosina 1980–1981 Wałęsa matkusti Kansainvälisen työväenliikkeen järjestön vieraana Italiaan, Japaniin, Ruotsiin, Ranskaan ja Sveitsiin. Syyskuussa 1981 hänet valittiin Solidaarisuuden (Solidarność) puheenjohtajaksi ”Ensimmäisen kansallisen solidaarisuuden kongressissa” Gdańskissa. Puolan kommunistivallan vastainen liikehdintä joutui joulukuussa 1981 vastatuuleen, kun kenraali pääministeri Wojciech Jaruzelski määräsi sotatilan Puolaan. Hän kielsi Solidaarisuuden ja vangitsi monia sen jäseniä. Wałęsa vangittiin maatilalle. Marraskuussa 1982 hänet vapautettiin ja hän työskenteli telakalla valvonnan alaisena. Hän onnistui pitämään yhteyttä maanalaisen Solidaarisuuden johtajiin. Sotatila julistettiin päättyneeksi heinäkuussa 1983 ja lokakuussa 1983 Wałęsa vastaanotti Nobelin rauhanpalkinnon. Tämä tapahtuma nosti maanalaisen liikkeen henkeä, vaikka palkitseminen kyseenalaistettiin Puolan hallituksen suunnalta.
Puolan presidenttinä ja presidenttikauden jälkeen
right|frame|Lech Wałęsa (toinen oikealta) [[Yhdysvallat|yhdysvaltalaisen senaattorin Rick Santorumin kanssa.]]
Solidaarisuus-ammattiyhdistyksen johtajana Wałęsa aloitti sarjan neuvotteluja maailman johtajien kanssa. Marraskuussa 1989 hän sai harvinaisen tilaisuuden puhua Yhdysvaltain kongressissa. Huhtikuussa 1990 Solidaarisuuden toisissa kansallisen parlamentin vaaleissa hänet valittiin parlamentin puhemieheksi. Joulukuussa 1990 hänet valittiin kaksivaiheisessa kansanvaalissa Puolan presidentiksi kuuden vuoden virkakaudeksi. Hän oli presidenttinä vuoteen 1995. Hän oli menettänyt kansansuosiotaan Puolan heikon taloudellisen kehittymisen vuoksi ja entiset kommunistit syyttivät häntä yksinvaltaisuudesta. Wałęsa kärsi vaalitappion presidentinvaaleissa vasemmiston Kwaśniewskille vuonna 1995. Sen jälkeen Wałęsa on luennoinut ympäri maailmaa. Hän asettui ehdolle vielä vuoden 2000 presidentinvaaliin vuonna 1998 perustamansa Chrześcijańska Demokracja III Rzeczypospolitej Polskiej (Kolmannen tasavallan kristillisdemokratia) ehdokkaana, mutta sai vain prosentin äänistä.
Wałęsa on vastaanottanut lukuisia huomionosoituksia tunnetuilta yliopistoilta, kuten Harvardin ja Pariisin yliopistoilta. Hänet on palkittu monilla valtionpalkinnoilla (Vapaudenmitali, Yhdysvallat; Vapaan maailman palkinto, Norja ja Eurooppalainen palkinto ihmisoikeuksista). Hänen mukaansa on huhtikuussa 2004 nimetty Gdańsk Lech Wałęsan lentoasema.
Wałęsa ilmoitti elokuussa 2006 eroavansa Solidaarisuudesta. Wałęsan mukaan viimeinen pisara oli, kun liitto ei ottanut huomioon hänen hallitsevaan Laki ja oikeudenmukaisuus -puolueeseen (PiS) kohdistamaansa arvostelua. Wałęsa boikotoi myös Solidaarisuuden 26-vuotisjuhlallisuuksia, koska ei halunnut olla samassa tilaisuudessa presidentti Lech Kaczyńskin ja tämän pääministeriveljen kanssa.
Wałęsa kävi oikeutta presidentti Kaczyńskia vastaan, joka oli nimittänyt häntä Puolan kommunistihallinnon agentiksi koodinimeltä "Bolek". Wałęsaa epäiltiin aiemmin vakoilijaksi, mutta erityistuomioistuin kumosi väitteet perättöminä vuonna 2000.
Elokuva
Andrzej Wajda teki vuonna 2013 Wałesasta elokuvan Wałęsa : Człowiek z nadziei (Wałęsa, toivon mies). Miehet olivat ystävystyneet telakkalakkojen alkuvaiheessa 1980. Elokuvan pääosassa on Robert Wieckiewicz, Wałesan vaimon Danuta Wałesan roolissa Agnieszka Grochowska. Myös Wajdan vuoden 1980 elokuva Rautamies (Człowiek z żelaza) käsittelee Wałesaa.
Urpiainen
pienoiskuva|Urpiaisen ääninäyte. thumb|Urpiaisia. Urpiainen (Acanthis flammea) on pieni siemensyöjälintu, joka syksyisin ja talvisin esiintyy joskus suurissakin parvissa.
Elin Bragnum
Elin Bragnum (s. 1. toukokuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Bragnum pelaa nykyisin Damallsvenskan-seura Piteå IF:n riveissä. Hänellä on seuran kanssa sopimus vuoteen 2020 saakka. Bragnum laukoo vasemmalta.
Urpiainen
Koko ja ulkonäkö
Urpiaisen pituus on noin 12–14 cm ja paino 12–15 grammaa.
Urpiainen on jaettu useisiin alalajeihin. Suomessa pesii nimialalaji flammea ja viime vuosina myös eteläinen cabaret.
Juhlapukuinen koiras muistuttaa hemppokoirasta, sillä on punainen rinta ja punainen otsatäplä. Urpiaisen selkä on juovikas ja maha vaaleampi. Nokka on lyhyt ja keltainen. Naaras ja nuori lintu ovat harmaanruskean kirjavia ja viiruisia, ja punaista on vain otsassa, jos siinäkään. Cabaret on kooltaan hieman pienempi ja puku on ruskeampi kuin flammean.
Laulu on vaatimatonta surinaa ja kutsuäänten toistoa, jonka koiras saattaa esittää laululennossa. Kutsuääni on samea ”dsä-dsä-dsä”, varoitusääni venytetty ”tsuii”.
Vanhin suomalainen rengastettu urpiainen on ollut 10 vuotta 6 kuukautta ja 20 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin urpiainen.
Levinneisyys
Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoiset osat. Britteinsaarilla ja Keski-Euroopassa erilliset kannat. Parimäärä Suomessa 300 000 – 600 000. Pesii koko maassa, runsaimpana Lapissa.
Epäsäännöllinen vaelluslintu, joka liikkuu pitkin vuotta ravintotilanteen mukaan. Joskus runsas talvella, joskus täysin kateissa vaellettuaan etelämmäksi.
Urpiaista ja sille lähisukuista tundraurpiaista näkee toisinaan samoissa parvissa esimerkiksi ruokintapaikoilla.
Elinympäristö
Pensaikot, tunturikoivikot, metsänreunat ja harvapuiset metsät. Syksyllä ja talvella rikkaruohostot. Vierailee mielellään lintulaudoilla.
Lisääntyminen
Maljamainen, höyhenin vuorattu pesä matalalla puussa tai pensaassa tai korkealla kuusessa. Naaras munii kahdesti 4–6 ruskein täplin ja juovin kirjailtua munaa. Naaras hautoo 10–12 vrk, poikaset lähtevät pesästä 12–13 vrk:n ikäisinä.
Meriluoto
Meriluoto voi tarkoittaa:
Beda Närhi
Beda Närhi (1896 Viipuri – 1971) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.
Beda Närhi opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1916–1917 ja 1919–1920, Taideteollisen keskuskoulun piirustuksenopettajaosastolla 1919–1921 sekä Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa 1936. Hänen taiteilijan debyyttinsä oli 1927 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1941, 1942 ja 1946.
Närhi oli opettajana oppikoulussa 1923 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa vuodesta 1923 alkaen. Hän oli Taideteollisen oppilaitoksen opettajayhdistyksen jäsenenä ja toimi myös kirjastonhoitajana 1935–1947. Närhi oli myös kuvaamataidon opettajana Töölön yhteiskoulussa 1930-luvulta aina 1960-luvulle saakka.
Sulkujärvi (Kuhmoinen)
Sulkujärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ouninpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvi muodostuu itäisestä ja läntisestä järvenosasta. Järvenosia erottaa toisistaan kapea kannas, jonka läpi kulkee järvenosia yhdistävä lyhyt oja. Kummassakaan järvenosassa ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja rannat ovat metsämaata. Järven pohjoispuolella on talo ja itäisen järvenosan itärannalla on vapaa-ajan asunto.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,1 metriä mpy. Siihen laskevat Kaakkolammi ja Pitkälammi, joka virtaa Niittulammin kautta. Järven laskuoja lähtee läntisen järvenosan luoteispäästä ja laskee Lapiojärveen 300 metrin päässä. Laskuojan pudotus on 0,1 metriä.
TACAM T-60
TACAM T-60 oli toisen maailmansodan aikana Romaniassa suunniteltu ja valmistettu panssarintorjuntavaunu. Vuonna 1943 sitä valmistettiin 34 kappaletta. Vaunu rakennettiin käyttäen Neuvostoliitolta vallattuja kevyitä T-60-panssarivaunuja ja 76,2 mm tykkejä.
Suunnittelu
Romania osallistui Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon vuonna 1941 ja pian kävi selväksi, että maan asevoimilta puuttui tehokas aseistus Neuvostoliiton uudempia panssarivaunumalleja T-34 ja KV-1 vastaan. Käytössä olleet R-2-vaunuista tuli sodan kuluessa kelvottomia panssarivaunuja vastaan. Saksastakaan aseistusta ei saatu, kun maa tarvitsi niitä omille joukoilleen. Romaniassa kaavailtiin aluksi T-34-vaunun kopioimista, mutta lopulta maan teollisuuden todettiin olevan kykenemätön valmistamaan niitä. Vuoden 1942 lopulla ainut tehokas Romanian käytössä ollut ase Neuvostoliiton vaunuja vastaan olivat vallatut venäläiset vaunut ja 76,2 mm tykit. Everstiluutnantti Constantin Ghiulai sai tehtäväkseen suunnitella liikkuvan alustan tykille saatavilla olleista varusteista.
Uutta panssarivaunu innoitti saksalainen Marder-vaunu. Romanialaiset upseerit ehdottivat T-60-vaunujen käyttöä, koska R-2 vaunuja oli jäljellä enää rajallisesti. T-60 oli neuvostojoukoilta vallattu kevyt panssarivaunu, joita oli valmiina Romanian asevoimilla 23. T-60-vaunun käyttöä puolsi vaunujen valmistamisen mahdollisuus Romaniassa. Vaunun GAZ 202 moottori oli lisenssivalmistettu versio amerikkalaisesta Dodge-Deretto-Fargo F.H.2-moottorista, johon oli varaosia Romaniassa ja Saksassa. Tykiksi valittiin samoin venäläinen 76,2 mm M1936, joita Romanialla oli 38. Tykki tunnettiin panssarin läpäisykyvystään. Lopputulos oli TACAM T-60 eli Tun Anticar Afet Mobil T-60.
Valmistus ja käyttö
Vaunuja alettiin valmistaa Leonidan tehtaalla Romaniassa. T-60-vaunujen tykkitornit poistettiin ja korvattiin 15 mm panssarilevyin suojatulla päältä avoimella tilalla. Panssarilevyt saatiin muista vallatuista neuvostovaunuista, koska sodan runtelema romanialainen teollisuus ei pystynyt niitä itse valmistamaan. Moottorit korvattiin romanialaisvalmisteisilla moottoreilla, joiden osia saatiin Saksasta. Saksasta saatiin myös kojelaudan ja muiden välineiden osia. Vaunun paino nousi noin yhdeksään tonniin ja jousitusta jouduttiin muuttamaan myös tykin rekyylin takia. Tykit asennettiin vaunuihin armeijan asepajalla Bukarestissa.
Vaunun prototyyppi valmistui marraskuun 1942 ja tammikuun 1943 välillä. Kesäkuussa 1943 vaunuja oli 17 ja ne lähetettiin 1. panssarirykmentille koulutuskäyttöön. Vuoden loppuun mennessä valmistettiin vielä toiset 17 vaunua, joiden valmistuttua vaunut asetettiin 1. panssaridivisioonan käyttöön. Sodan aikana niitä oli myös 8. motorisoidun ratsuväkidivisioonan käytössä. Suurin osa taisteluista säilyneistä vaunuista palautettiin puna-armeijalle lokakuussa 1944.
Adrian Dunbar
1980- ja 1990-luvuilla Dunbar esiintyi sivuosissa tunnetuissa elokuvissa Minun elämäni, The Crying Game, Richard III ja Alamaailman kenraali. Vuonna 1991 ilmestyi Dunbarin käsikirjoittama elokuva Hear My Song, jossa hän näyttelee itse pääosaa. Myönteisen vastaanoton saanut Hear My Song oli BAFTA-palkintoehdokkaana.
Television puolella Dunbar tunnetaan parhaiten roolistaan Line of Duty -poliisisarjassa (2012–), jossa hän näyttelee Ted Hastingsia. Lisäksi Dunbar on esiintynyt televisiosarjoissa Ashes to Ashes (2009), Ontto kruunu (2016) sekä Särkynyt enkeli (2017).
Dunbar on Irlantien yhdistymisen ja Sinn Féinin kannattaja.
Aristobulos
Aristobulos, katso:
Fribourg (kantoni)
Sijainti
Fribourg sijaitsee Sveitsin Mittellandissa. Fribourgin länsiosa on melko tasaista ylänköä, mutta kaakkoisosassa kohoavat Alppien ensimmäiset rinteet, korkeimpana Vanil Noir, 2 389 m mpy. Kantonin luoteispuolella on Neuchâtelinjärvi (429 m mpy.). Sarinejoki virtaa kantonin läpi.
Historiaa
Fribourg liittyi Sveitsin valaliittoon vuonna 1481.
Asukkaat ja hallinto
Fribourg koostuu 133 kunnasta (1.1.2020 alkaen). Kunnat muodostavat seitsemän hallintoaluetta.
Kantonin kaupungit eli yli 10 000 asukkaan kunnat ovat:
Talous
Kantonin työpaikoista 69 prosenttia oli vuonna 2016 palvelusektorilla. Teollisuus työllisti 25 prosenttia kantonilaisista. Maanviljely on edelleen tärkeä elinkeino: alkutuotanto työllisti vuonna 2014 kuusi prosenttia työvoimasta ja maa-alasta oli vuonna 2009 56 prosenttia maatalouskäytössä.
Gruyèrejuusto on peräisin Fribourgista.
Liikenne
Moottoritiet A1 ja A12 kulkevat kantonin halki.
Koulutus
Fribourgin kaupungissa toimivan Fribourgin yliopiston toiminta on kantonin vastuulla.
Iso-Urtti
thumb|Vasemmalla Iso-Urtti, oikealla [[Keljonlahden voimalaitos.]] Iso-Urtti on Päijänteen niemi Jyväskylässä. Sen länsipuolella on Urtinpohja. Aikaisemmin, kun vesi oli korkeammalla (ennen 1830-luvun vedenlaskua), Iso-Urtti oli saari. Nykyäänkin sen tyvi on hyvin kapea. Tyven poikki kulkee Jyväskylän ja Muuramen raja. 1980-luvun lopussa Iso-Urtti aiottiin rakentaa asuinalueeksi, mutta hanke pysähtyi Suomen pankkikriisin ja 1990-luvun laman takia. Myöhemminkin sitä on harkittu.
Seutukaavassa Iso-Urtti on virkistysaluetta. Alue liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1965.
Niemen eteläosassa on Urtin talosta 50 metrin päässä kiinteä kiviröykkiön muotoinen muinaisjäännös, jonka merkityksestä ei ole tietoa, sillä sitä ei ole tutkittu.
BirdLife Suomi
BirdLife Suomi (vuoteen 1995 saakka Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto eli LYL) on vuonna 1973 perustettu kansallinen lintuyhdistysten ja -harrastajien keskusjärjestö. Jäsenyhdistyksiä on 30 ja niissä oli jäseniä vuonna 2020 yli 15 000. Lisäksi BirdLifellä on 9 000 vuositukijaa. Järjestön tavoitteena on linnustonsuojelun ja lintuharrastuksen kautta edistää luonnon monimuotoisuuden säilymistä ja kestävää kehitystä. BirdLife Suomi on täysivaltaisena jäsenenä osa maailmanlaajuista BirdLife Internationalia.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940
Miesten Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940 käytiin ensimmäisen kerran kolmoismaaotteluna, kun kisoihin osallistui myös Saksa. Ottelu käytiin Helsingissä ja sen voitti Ruotsi, toiseksi tuli Saksa ja kolmanneksi Suomi. Tämä maaottelu aloitti aktiivisen urheilusuhteen Suomen ja Saksan välillä. Mukaan tuli muitakin lajeja kuin yleisurheilu. left|thumb|Kolmimaaottelun katsomossa paikalla oli arvovaltainen kutsuvieraskatsomo. Kuvassa vasemmalta [[Suomen Urheiluliitto|Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja Urho Kekkonen, sotamarsalkka Mannerheim, Ruotsin perintöprinssi Kustaa Aadolf, pääministeri Risto Ryti ja Saksan urheilujohtaja Hans von Tschammer und Osten.]] Maaottelussa oli arvovaltaiset edustajat osanottajamaista. Saksasta saapui valtakunnan urheilujohtaja Hans von Tschammer und Osten ja tohtorit Karl Ritter von Ferdinand Halt ja Carl Diem. Ruotsista saapuivat johdon edustajina Ruotsin perintöprinssi Kustaa Aadolf ja kreivi Folke Bernadotte sekä urheilujohtajina Bo Lindman ja Bo Ekelund.
BirdLife Suomi
BirdLife Suomen edeltäjä Lintutieteellisten yhdistysten liitto (LYL) perustettiin 20. tammikuuta 1973. Silloin sen perusti kuusi jäsenyhdistystä ja 1 500 jäsentä. Vuonna 1992 LYL liittyi kansainväliseen BirdLife Internationaliin ja 29. huhtikuuta 1995 se muutti nimensä muotoon BirdLife Suomi.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940
Maksaneita katsojia maaottelussa oli toisena kilpailupäivänä sunnuntaina ennätysmäärä 50 076. Ennätys rikottiin vasta Helsingin vuoden 1952 olympiakisojen yhteydessä. Urheilullisesti kisat Suomen joukkueen osalta olivat erikoiset, sillä ensimmäisen kerran TUL:n edustajia kilpaili Suomen joukkueessa; kaikkiaan viisi urheilijaa eli pikajuoksija Tyko Vanne (Turun Voima), kuulantyöntäjä Yrjö Lehtilä (Turun Toverit), maileri Reino Lehti (Salon Vilpas), pituushyppääjä Sakari Toivonen (Helsingin Tarmo) ja kiekonheittäjä Veikko Nyqvist (Helsingin Kotkat).
BirdLife Suomi
BirdLife Suomi julkaisee aikakauslehteä Linnut (vuoteen 1992 asti Lintumies), jäsenlehteään BirdLife-lehti ja tieteellistä sarjajulkaisua Ornis Fennicaa. Se ylläpitää Tiira-nimistä lintutietopalvelua, jossa voi selata suomalaisia lintuhavaintoja ja pitää omaa havaintopäiväkirjaa.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940
Maaottelun sisällä käytiin niin kolmen maan ottelu kuin maakohtaiset kamppailut. Kuitenkin kolmimaaottelu nousi kaikkein näkyvimmäksi kamppailuksi. Sen voitti Ruotsi, kuten muutkin maaottelut. Saksa voitti kolmimaaottelussa ja kahdenkeskisessä maaottelussa Suomen. Helsingin Sanomat palkitsi kustakin maasta "mieluisimmalla tavalla yllättäneen urheilijan". Tämän perusteella palkituiksi tulivat Saksasta Rudolf Glötzner, joka oman lajinsa seiväshypyn lisäksi osallistui varamiehenä pituushyppyyn voittaen lajin, Ruotsista estejuoksija Euroopan mestari Lars Larsson, jonka voittoa ruotsalaiset itse pitivät sillä hetkellä yllätyksenä, ja Suomesta korkeushyppääjä Nils Nicklén.
BirdLife Suomi
BirdLife Suomi järjestää valtakunnallisia lintutapahtumia, joihin voi osallistua, vaikkei olisi lintuharrastaja. Tammikuun Pihabongauksessa ja kesäkuun Pönttöbongauksessa tarkkaillaan lintuja omalla pihalla tai mökillä. Toukokuussa järjestettävässä Tornien taistossa kilpaillaan leikkimielisesti, mistä lintutornista nähdään eniten lintulajeja kahdeksan tunnin aikana, ja samalla kerrotaan yleisölle lintuharrastuksesta. Touko–kesäkuun vaihteessa vietettävä Lasten lintuviikko haastaa aikuiset viemään lapset luontoretkelle.
BirdLife Suomi on ollut mukana vuodesta 1995 alkaen BirdLife Internationalin maailmanlaajuisessa hankkeessa kansainvälisesti tärkeiden lintukohteiden tunnistamiseksi ja suojelemiseksi (Important Bird Areas – IBA). Järjestö aloitti samana vuonna Suomen ympäristökeskuksen ja jäsenyhdistystensä kanssa yhteistyössä hankkeen Suomen kansallisesti tärkeistä lintualueista (Finnish Important Bird Areas – FINIBA). . Vuonna 2011 aloitettiin vastaava hanke maakunnallisesti tärkeiden lintualueiden (MAALI) tunnistamiseksi.
Rahoitus
Yhdistyksen toiminnasta noin 40 prosenttia katetaan jäsen- ja vuositukimaksuilla ja 10 prosenttia valtionavustuksilla. Lopun muodostavat julkaisutuotot, lahjoitukset ja muut tuotot.
Vuoden nuori lintuharrastaja
BirdLife Suomi valitsee vuosittain vuoden nuoren lintuharrastajan, jonka tulee olla alle 18-vuotias:
Georgi Poltavtšenko
Georgi Poltavtšenko (s. 24. helmikuuta 1953 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto (nyk. Azerbaidžan)) on venäläinen poliitikko, joka toimi Pietarin kaupungin kuvernöörinä 2011–2018. Hän on toiminut meriteollisuuskonserni OSK:n hallituksen puheenjohtajana kuvernöörikautensa jälkeen. Poltavtšenko on entinen KGB-upseeri. Hän on presidentti Vladimir Putinin läheinen liittolainen.
Raimo Määttänen
Raimo Määttänen (s. 8. helmikuuta 1943 Tampere, Suomi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Määttänen pelasi puolustajana. Valmentajana Määttänen oli ensimmäinen päätoiminen ja ammattimainen valmentaja Suomessa. Tällä hetkellä Määttänen toimii sekä TuTon valmennuspäällikkönä että Turun kaupungin liikunta- ja ulkoilukeskuksen esimiehenä.
Tamperelaissyntyinen Määttänen pelasi sekä Ilveksessä että porilaisessa RU-38:ssa SM-sarjaa. Määttänen pelasi myös Suomen maajoukkueessa, osallistuen vuoden 1967 maailmanmestaruuskilpailuihin ja pelaten kisoissa seitsemän ottelua.
Peliuransa jälkeen Määttänen keskittyi päätoimisesti valmennustöihin, valmentaen 1970- ja 1980-luvuilla sekä SM-sarja ja SM-liigajoukkueita (TPS 1975–1980, Ilves 1980–1982) että ensimmäisen divisioonan joukkueita (HPK 1982–1983, TuTo 1983–1987 ja 1991–1992). Määttänen toimi myös maajoukkuevalmennustehtävissä, ollen Kalevi Nummisen apuvalmentaja 1974 MM-kotikilpailuissa Helsingissä.
Määttänen valmensi Turun Palloseuran SM-liigan ensimmäiseen mestaruuteen kaudella 1975–1976. Määttäsen valmennuskausi TPS:ssä oli tuloksekas, sillä viitenä valmennusvuotenaan joukkue voitti mestaruuden, hopean ja kaksi pronssia. Viimeisenä Määttäsen TPS-kautena (1979–1980) joukkue sijoittui neljänneksi, ja Määttänen sai lähteä.
Kahden Ilves-valmennuskauden jälkeen Määttänen valmensi vuoden ykkösdivisioonaan joutunutta HPK:ta ja nosti joukkueen takaisin liigaan. Tämän jälkeen Määttänen valmensi neljä vuotta TuToa. Määttäsen valmennusura kesti 1990-luvulle asti, joukkueen ollessa jälleen TuTo.
Määttänen harrasti nuoruudessaan myös suunnistusta.
Määttänen pelaajana
(peliuran tiedot vaillinaisia)
Määttänen pelasi yhdet MM-kilpailut, 1967 Wienissä, Itävallassa.
Määttänen valmentajana
Valmentajana Määttänen oli vaativa. Valmentaessaan HPK:ta I-divisioonassa Määttänen riitautui puolustaja Hannu Jortikan kanssa, joka lopetti peliuransa. .
Pesiönlahti
thumb|250px|Yhdystie 8950 eli niin sanottu [[Kekkostiet|Kekkoskolmonen rakennettiin osin vankityövoimalla. Tammikuinen näkymä Vaatovaaralta Pesiönlahteen päin.]] thumb|250px|Ämmän korjaamo lahjoitti pelipaidat kylän joukkueelle. Koulun kentällä vuonna 1970. thumb|250px|Näkymä Pesiönlahden perästä kohti Niskanselkää, n. 1970. Valkohiekkainen Lemetinniemi erottuu matalan veden takia hyvin.
Pesiönlahti on Suomussalmen Kiantajärven läntisin lahti ja sen ympärille sijoittunut kyläyhteisö. Kunnallishallinnossa se on osa Pesiökylää. Pesiönlahdessa toimi aiemmin Pesiönlahden kansakoulu.
Uudisraivaajat
1600-luvulla seutu sai ensimmäiset vakituiset uudistilalliset. 1650-luvulla Pesiönjärven länsipuolella Pesiön tilaa isännöi Matti Keränen ja järven kaakkoispuolella Haapalaa Matti Haapalainen. Lähimmät naapurit tuohon aikaan olivat Puolangan Suolijärvellä ja nykyisen Suomussalmen kirkonkylän tienoilla. Raappanan tila sai alkunsa kun mahdollisesti ensimmäinen Suomussalmen Juntunen Pekka Laurinpoika asettui talonpitoon 1670-luvulla. Tila tunnettiin tuolloin Suolijärven Juntulana n:o 5. 1700-luvulla tila siirtyi Hannu Raappanan haltuun. Tilalla on edelleen hirsinen vilja-aitta, jonka rakennusvuodeksi on veistetty 1754 ja puumerkki HR (Hannu tai Heikki R.). Teerelän tilan perusti 1750–60 tienoilla Jaakko Turpeinen. Raappana, Haapala ja Teerelä olivat nykyisen Pesiönlahden koulupiirin alueella sijainneet kantatilat. Isojako mullisti pitäjän kyläjaon. Raappanan tilasta osa päätyi 1900-luvun alkupuolella tervaporvarien ja sittemmin Oulu Oy:n omistukseen. Nykyiset UPM:n omistukset ovat osin perua siltä aikakaudelta.
Kruununtorpat ja niitä uudempi asutus
1880–1890-luvuilla kylälle syntyivät kruununtorpat Pihlaja, Hirvola, Kauhala (Rantala), Myllylä ja Kerälä. Heikkilän (Heikkinen) kruununtorppa (aiemmin Harakanautio) on myöhempää perua.
Lähihistoriaa
Pesiönlahden rantamaisemissa on sodan aikana kaivettuja poteroita, jotka lienevät vaatimaton osa pääosin välirauhan aikana rakennettua Salpalinjaa. Alueella sijaitsi myös sotakoirien koulutuskeskus jonka jäljiltä Pesiölle haarautuvan tien varren kukkulalla oli vielä 1990-luvulla näkyvissä hyvin säilyneet lautarakenteiset koppien suuaukot.
Talvisodan taistelut eivät laajemmin koskettaneet kylää. Kuitenkin nykyisin vanhainkotina toimiva Kurimon talo oli suomalaisten joukkojen huoltopaikkana. Kurimosta pitäen alkoi osaltaan saarrostava hyökkäys Hulkonniemeen, joka johti vuodenvaihteessa 1939–1940 venäläisen 163. divisioonan irtautumiseen alueelta.
Pesiönlahden henkistä elämää, kuten suomussalmelaista yleensäkin leimasi 1900-luvulla usein vahva aatteellisuus, yleensä joko voimakas vasemmistolaisuus tai herännäisyyttä lähellä oleva kristillisyys kotiseuroineen. Porvarillista suuntaa edusti pääasiassa keskustaa lähellä olevat aatteet.
Koko pitäjän värikkäimpiä hahmoja oli aikoinaan korven profeetta, saarnaaja Antti Juntunen, Parta-Antti, joka vaikutti 1920–50-luvuilla. Hänen kerrotaan kokeneen voimakkaan hengellisen herätyksen ja heränneen myös vihaan porvaririistäjiä kohtaan. . Adam Härkösen Kainuuseen levittämä härkösläisyys sai uusia piirteitä varsinkin karismaattisen saarnaajan Onni Poutasen ansiosta. Oiva Turpeinen kutsuikin liikettä 1946–1948 poutas-härkösläisyydeksi. Liikkeen saarnamiehinä seudulla esiintyi kuusi muutakin saarnaajaa, joista Uuno Heikkinen mainitaan huomattavimpana. .
Sijainti ja määritteitä
Lahden länsirantaa seurailee nykyisin Kuusamoon johtava valtatie 5 (Viitostie). Lähellä lahden perukkaa haarautuu tie länteen Pesiökylälle ja Joukokylään. Kuntakeskus Suomussalmi eli entinen Ämmänsaari on seitsemän kilometrin päässä kaakossa.
Ämmänsaaren rata kulkee Pesiön asemalta maantielinjan eteläpuolella kohti Pesiönlahtea. Kilometrin verran ns. Vähän seisakkeen jälkeen rata kiertää Hirvovaaran pohjoispuolelta, jonka jälkeen se kääntyy hieman etelään kohti Kurimoa ja Ämmänsaarta ja viitostien länsipuolella pysytellen päätyy Ämmänsaaren ratapihalle.
Luettelo Skorpionin tähdistön tähdistä
Luettelo Skorpionin tähdistön tähdistä.
Pesiönlahti
Sijainti ja määritteitä
Henkilöjunat pysähtyivät Vähän seisakkeella vielä 1950-luvulla ja paikkaa käytettiin myös puutavaran lastauspaikkana. Radanvarren purupohjaista kuormauskenttää kylän nuoriso käytti 1960–1970-lukujen taitteessa jalkapalloharjoituksiin. Kylän joukkue kamppaili ajoittain tasaväkisesti paikallisen Suomussalmen palloseuran kanssa.
Saha ja koulutoiminta
Pesiönlahden rannalla sijaitsi 1960-luvulta alkaen Suomussalmen Puutavara Oy:n saha. Myöhemmin saha oli Kajaani Oy:n omistuksessa ja merkittävä seudun työnantaja. Sahan toiminta lakkasi 1990-luvulla ja rakennukset on purettu. Pitkäaikainen sahanhoitaja oli Risto Haapala.
Hirvovaaran Hirvola toimi koulutiloina ennen varsinaisen koulun rakentamista. Sen läheisyydessä sijaitsi myös tunnettu maanmittaustorni. Koulutoimintaa oli 1950-luvulla myös Kerälän ja Heikkilän talossa. Kylän koulu lakkautettiin 2000-luvulla.
Esillä olleita kyläläisiä
Kirjailija, kulttuurisihteeri Jalo Heikkisen kotitalo Rauhala on Pesiönlahden takana Kylmälläniemellä. Hän on paitsi tallentanut suomussalmelaista elämänmenoa, tehnyt myös merkittävän elämäntyön Ilmari Kiannon tuotannon järjestelijänä ja tutkijana. Ilmari Kianto oli lähinaapuri Kerälänrannan asukkaille aikanaan ja mm. Kerälän Heikki Heikkisen hanuri soi aikanaan myös Iki-Kiannon illanvietoissa. . Lahjakkaita tarinankertojia olivat muun muassa Uutelan isäntä Eemeli Heikkinen ja kirvesmies Sulo Moilanen Koskelasta. Olympiamitalisti Marko Kemppaisen lapsuudenkoti on Pesiönlahden Myllylässä.
Pesiönlahden ranta-asujia oli mm. pitkän iän saavuttanut Sirkkulan vanha-Setti, Seth Heikkinen (1903–2005), joka ehti nuoruudessaan seikkailla Afganistanissa asti ja työskenteli muun muassa Puin kaupungin tulitikkutehtaalla. .