cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kabuki
Historia
1700-luvulle tultaessa kabuki oli lähes katoamassa. Suosituksi olivat sen sijaan tulleet bunraku-nukketeatteriesitykset. Bunrakun suosio sai kabuki-teatterin omaksumaan Chikamatsu Monzaemonin suosittuja bunraku-näytelmiä ihmisten esittämänä. Musiikkivaikutteita tuli puolestaan jōruri-laulusta. Kabukin suosio kääntyi muutosten myötä jälleen nopeaan nousuun vuosisadan loppuun mennessä. Kabukin suosiosta huolimatta sitä halveksuttiin usein alaluokkaisena viihdemuotona, joka ei sopinut yläluokalle. Tämä johti toisaalta siihen, että taiteen muotona kabuki ei ollut riippuvainen yläluokkaisista tukijoista, vaan tavallisen kansan maksavista katsojista. Näin se säästyi Edo-kauden päättymisen yhteiskunnallisesta muutoksesta. Japanin avauduttua länsimaille vuonna 1868 kabukia alettiin suunnata myös japanilaiselle yläluokalle. Kabukiin omaksuttiin myös perinteisten aiheiden rinnalle nykyaikaisia vaikutteita. Japanilainen nationalismi nousi etenkin 1900-luvun alkupuoliskolla. Nationalismi hyödynsi myös taiteita, kuten kabukia. Monet näytelmät sovellettiin esittämään esimerkiksi sodan tapahtumia ja sen sankareita. Toisen maailmansodan aikana kabukia onkin pidetty yhtenä voimakkaimmin sotaa tukeneista taidemuodoista.
Nykyisin kabuki lukeutuu perinteisen japanilaisen teatterin suosituimpiin muotoihin. Kabuki lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon vuonna 2008. Kabuki-näytelmiä esitetään esimerkiksi Tokiossa Japanin kansallisteatterilla, Kabukiza-teatterilla, sekä satunnaisemmin muilla teattereilla. Japanissa toimii useita kabuki-teatterin ryhmiä, joiden jäsenet esiintyvät myös Tokion ulkopuolella.
Piirteet
thumb|Tokion kuuluisa [[Kabukiza-teatteri.]] Kabuki voidaan jakaa suurpiirteisesti draamallisiin ja tanssillisiin näytelmiin. Draamallisen esityksen painotus on näyttelemisellä ja draamalla, siinä missä tanssilliset esitykset painottuvat tanssiin ja musiikkiin. Ero ei ole kuitenkaan täysin selvä, sillä draamalliset näytelmät voivat sisältää tanssia ja tanssilliset näytelmät draamaa. Kabuki-teatterin esityslavan yksi piirre on monipuolinen lavatekniikka. Lavaan voi kuulua esimerkiksi salaisia luukkuja ja käytäviä, sekä pyöriviä lavoja. Kabuki-teatterin näytelmien aiheet kertoivat usein historiallisista tapahtumista tai rakkauteen liittyvistä moraalisista ongelmista.
Kabuki-näytelmät olivat näyttelijävetoisia. Esitystä ei ole menty katsomaan niinkään sen tarinan, vaan näyttelijöiden takia. Näyttelijöillä on tyypillisesti liioiteltu maskeeraus ja värikkäät asut. Näytteleminen on tasapainottelua liioitellun ja luonnollisen välillä. Totutut tanssiliikkeet tulee esittää sulavasti ja esimerkiksi paikalleen jämähtävän mie-tuijotuksen pysäyttävyyden tulee välittyä myös näytelmän katsojalle. Näyttelijöiden monotoonista puhetta säestää musiikki.
Kabuki-näytelmät olivat Edo-kaudella koko päivän pituisia tapahtumia. Yleisölle oli tavallista näytelmää katsottaessa esimerkiksi syödä eväitä ja kommentoida lavatapahtumia äänekkäästi.
Kabukin musiikki koostuu tanssimusiikista, näytelmää säestävästä melodisesta musiikista, ääniefekteistä, sekä näytelmän alku- ja loppusoitosta. Musiikin tyyli vaihtelee joustavasti draamallisen näytelmän musiikista tanssinäytelmän musiikkiin. Nagauta on kabuki-musiikin genre, jota esitetään draama- ja tanssinäytelmissä. Kerronnallisia genrejä ovat kiyomoto ja tokiwazu. Tokiwazu on etenkin tansseja säestävä musiikki, kun taas kiyomotoa voidaan esittää soolona, sekä draaman tai tanssin taustalla. Kabukissa voidaan käyttää myös esimerkiksi muualta lainattuja genrejä, kuten bunrakusta lainattua gidayūtata. Nykyisin yhdessä näytelmässä voidaan käyttää myös useita eri genrejä. Soitinryhmä voi olla sermin takana tai esillä lavalla. Shamisen muodostaa tyypillisesti soitinryhmän ytimen. Musiikkia esittävät myös laulajat ja hayashi-soitinryhmä. Kabuki-musiikkia voidaan esittää myös kokonaan ilman näytelmää.
Barbara Robotham
Robotham opiskeli Elsie Thurstonin johdolla Royal Manchester College of Musicissa (sittemmin Royal Northern College of Music) ja voitti vuonna 1960 Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen kansainvälisen laulukilpailun. Robotham pääsi lauluprofessoriksi Lancasterin yliopistoon vuonna 1974. Vuodesta 1979 hän toimi henkilökunnassa Royal Northern College of Musicin, jossa työskenteli täysiaikaisesti vuoteen 1999. Tämän jälkeen hän jatkoi työskentelyä siellä osa-aikaisesti, ja vuonna 2006 hän sai palkinnon pitkästä palveluksestaan instituutiossa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Amanda Roocroft, Jeffrey Lloyd-Roberts ja Jane Irwin. Robothamin levytyksiin kuuluvat Igor Stravinskyn Kantaatti Supraphonille ja William Waltonin Gloria EMI:lle.
Robotham oli vuodesta 1958 kuolemaansa naimisissa Eric Waiten kanssa ja sai tämän kanssa pojan.
Heikki Savolainen (urheilija)
Heikki Ilmari Savolainen oli lääkäri ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä suomalaisista telinevoimistelijoista, kaksinkertainen olympiavoittaja. Olympiauransa aikana Savolainen voitti yhdeksän mitalia: kaksi kultamitalia, yhden hopean ja kuusi pronssia. Hän oli myös voimistelun epävirallinen maailmanmestari vuodelta 1931.
Henkilöhistoria
Savolaisen vanhemmat olivat Otto Savolainen ja Hilja Sofia Kaskinen ja puoliso vuodesta 1933 Aune Mirja Karhumäki. Maanviljelysneuvos Vilho V. Savolainen oli hänen veljensä. Heikki Savolainen pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1927 ja valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta vuonna 1931. Lääketieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1939. Savolainen asui 1930-luvulla muun muassa Helsingissä, Hyvinkäällä, Vaasassa ja Vierumäellä. Hän palveli talvisodassa pataljoonanlääkärinä ja jatkosodassa lääkintämajurin (1941) arvoisena kenttäsairaalan päällikkölääkärinä. Savolaiselle myönnettiin sota-ansioista VR 3 tl.k. vuonna 1943 ja reservin lääkintäeverstiluutnantin arvo vuonna 1966.
Sotien jälkeen hän aloitti kaupunginlääkärinä Kajaanissa, jossa hän toimi eläkkeelle siirtymisensä saakka. Savolainen oli lääkintöneuvos ja hänet vihittiin Jyväskylän yliopiston liikuntatieteiden kunniatohtoriksi 1982. Hänelle on myönnetty lisäksi Suomen urheilun suuri ansioristi. Savolainen on haudattu perhehautaan Kajaanin hautausmaalle. Hänelle pystytettiin 28. syyskuuta 2007 muistomerkki Kajaanin Rantapuistoon. Kajaanin varuskunnan urheilutalo- ja uimahallirakennus Hoikankankaalla on nimetty hänen etunimensä mukaan Heikinhalliksi.
Oopiumiluola
Oopimiumiluola oli kahvila tai muu tila jossa myytiin ja käytettiin oopiumia. Oopiumiluolat olivat yleisiä 1800-luvulla Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa, Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa.
Länsimaissa oopiumiluolat olivat suurimmaksi osaksi kiinalaisten pitämiä ja oopiumiluolia alettiin yhdistää kiinalaisiin. Oopiumiluolissa oli usein piippuja ja muuta välineistöä oopiumin polttamiseen sekä henkilökuntaa, joka avusti länsimaalaisia asiakkaita oopiumin käytössä. Kiinassa oopiumiluolan asiakaskunta koostui kaikista yhteiskuntaluokista, kun taas länsimaissa kävijät olivat yläluokkaisia ja oopiumiluolat olivat sen takia hyvin koristeellisia ja täynnä luksushuonekaluja.
Heikki Savolainen (urheilija)
Saavutuksia
thumb|Telinevoimistelun olympiamitalisti, lääkintämajuri Heikki Savolainen sotatehtävissä joukkosidontapaikalla vuonna 1943.
Climax (vuoden 2018 elokuva)
Climax on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut psykologinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Gaspar Noé. Elokuva sijoittuu vuoteen 1996, ja kertoo ranskalaisesta tanssiryhmästä, jonka tanssiharjoituksien jatkot saavat synkän käänteen, koska joku on terästänyt sangriaboolin LSD:llä, josta johtuen tanssijat alkavat menettämään järkensä.
Elokuva tunnetaan epätavallisesta tyylistään ja tuotannostaan. Elokuvan suunnittelu ja alkutuotanto kestivät vain neljä viikkoa, ja se kuvattiin 15 päivässä. Iso osa elokuvan dialogista on improvisoitua. Elokuva koosuu useasta pitkästä otosta, joista pisin kestää noin 42 minuuttia. Elokuvan näyttelijäkokoonpano koostuu tanssijoista, joista ainoastaan Sofia Boutellalla ja Souheila Yacoubilla oli aikeisempaa näyttelijäkokemusta.
Climax sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 2018. Suomessa se sai ensi-iltansa Night Visions -elokuvafestivaaleilla 21. marraskuuta 2018. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, joista monet kehuivat elokuvan ohjausta, kuvausta, musiikkeja, koreografiaa ja näyttelijäsuorituksia. Elokuva sai myös kritiikkiä väkivaltaisuudesta sekä tarinan puutteesta.
Janine Jansen
Janine Jansen (s. 7. tammikuuta 1978 Soest, Alankomaat) on alankomaalainen viulisti. Hän aloitti viulunsoiton opiskelun kuusivuotiaana, ja häntä ovat opettaneet Coosje Wijzenbeek, Philippe Hirschhorn ja Boris Belkin. Jansenin isä ja molemmat veljet ovat muusikoita, ja hänen äitinsä on laulaja.
Ura
Jansen on julkaissut useita albumeita, joilla hän tulkitsee Vivaldin, Bachin ja Tšaikovskin musiikkia. Hän on esiintynyt muun muassa New Yorkin, Los Angelesin ja Berliinin filharmonikkojen kanssa.
Jansen käyttää Stradivarius-viulua ”1727 Baron Deurbroucq”. Aikaisemmin hän käytti saman vuoden Stradivarius-viulua ”Barrere”.
Kaikenkarvainen Charlie 2
Kaikenkarvainen Charlie 2 on vuonna 1996 valmistunut lasten piirroselokuva. Se on jatkoa vuonna 1989 valmistuneelle elokuvalle Kaikenkarvainen Charlie, jonka suomeksi jälkiäänitetty versio julkaistiin myös vuonna 1996.
Juoni
Charlie, saksanpaimenkoiran ja pitkäkarvaisen collien risteytys, on päässyt taivaaseen. Charliesta taivaassa on kuitenkin ikävää, kunnes eräänä päivänä Charlien kumppani mäyräkoira Itchy pääsee myös sinne. Charlien vihollinen amerikanpitbullterrierin ja englanninbulldoggin risteytys Carface varastaa arkkienkeli Gabrielin tuomionpasuunan ja pakenee maan päälle. Ilman pasuunaa yksikään koira ei pääse taivaaseen. Charlie tarttuu tilaisuuteen ja lähtee Itchyn kanssa pelastamaan pasuunaa mahdollisimman nopeasti, mutta kun hän maan pinnalla tapaakin kauniin Sasha-nimisen irlanninsetterinartun, matka pitkittyy. Koska Charlie on enkeli, Sasha ei näe häntä. Charlie miettii tuskaisesti, miten saisi Sashan näkemään hänet. Eräänä päivänä Charlie tapaa Carfacen, entisen kieron työkumppaninsa, joka on myös enkeli. Carfacella on kuitenkin kaulapanta, joka saa hänet näkyväksi. Charlie haluaa samanlaisen pannan, ja Carface toimittaa Charlien ja Itchyn ilkeän Redin luo. Red suostuu antamaan molemmille pannat, kunhan saa siitä vastapalkkioksi tuomionpasuunan. Charlie joutuu tekemään kaikkensa, jotta voisi toimittaa tuomionpasuunan taivaaseen, pitää huolta Sashan hoivaamasta ihmispojasta Davidista, sekä saamaan Sashan ihastumaan itseensä.
Undefeatable
Undefeatable (kiinassa Cui hua kuang mo) on martial arts -elokuva vuodelta 1994. Elokuvan juonessa on myös elementtejä rikoselokuvasta. Päärooleissa elokuvassa ovat Cynthia Rothrock, John Miller ja Don Niam. Vaikka elokuva oli hongkongilaista tuontantoa, se on puhuttu englanniksi ja kuvattiin Yhdysvalloissa. Sen ohjasi Godfrey Ho salanimellä Godfrey Hall. Elokuvan juoni muistuttaa joiltain osin Sylvester Stallonen tähdittämää Cobra-elokuvaa.
Juoni
Kristi Jones (Rothrock) johtaa katujengiä, joka osallistuu mafian ylläpitämiin katutappeluihin. Hän varoo aiheuttamasta vastustajilleen tarpeettomia vammoja ja maksaa palkintorahoilla siskonsa koulutuksen.
”Stingray”-nimeä käyttävä tappelija (Niam) osallistuu samankaltaisiin taisteluihin, jotka katujen sijaan käydään laittomalla areenalla kuolemaan asti. Ottelun jälkeen Stingray raiskaa vaimonsa, joka ei enää kestä kaltoinkohtelua vaan häipyy. Stingray tulee hulluksi ja alkaa kidnapata vaimoaan muistuttavia naisia, jotka hän raiskaa ja joilta hän kaivaa silmät päästä. Yksi sarjamurhaajan uhreista on Kristin sisko. Kristi katkeroituu ja lyöttäytyy yhteen poliisiupseeri Nick DiMarcon (Miller) sekä psykiatri Jennifer Simmonsin (Jason) kanssa. Simmons päättelee, että kukkamekkoon pukeutuneet, puolisonsa kanssa julkisella paikalla käyskentelevät naiset herättävät murhaajassa mustasukkaisuuden.
Ryhmä pääsee Stingrayn jäljille, jolloin tämä sieppaa Simmonsin. Kristi ja Nick seuraavat jälkiä hylättyyn tehdashalliin, missä he käyvät aseettoman taistelun Stingraytä vastaan. Kristi potkaisee tätä takaraivoon, ja tämän silmä osuu seinässä törröttävään naulaan. Stingray pääsee tästä huolimatta niskan päälle ja yrittää kuristaa Kristin. Myös Nick potkaisee häntä takaraivoon, jolloin teollisuusnosturin koukku uppoaa jäljelle jääneeseen silmään. Nick nostaa silmäkuopastaan roikkuvan Stingrayn ilmaan, ja Kristi tokaisee ”pitävänsä silmällä” tätä.
Vastaanotto
Undefeatable saavutti mainetta vuoden 2006 alussa, kun sen lopputaistelusta poimittu videonpätkä alkoi levitä internetissä. Vuoteen 2021 mennessä YouTube-videota oli katsottu yli 11 miljoonaa kertaa. Cracked-verkkolehden artikkelissa se valittiin kaikkien aikojen epäuskottavimmaksi taistelukohtaukseksi. Artikkelin mukaan kohtauksessa on homoeroottinen alavire, mikä näkyy esimerkiksi taistelun aloittavassa ”aistillisessa veitsifellaatiossa” sekä öljyttyjen, paidattomien miesten jatkuvassa murahtelussa ja ähisemisessä.
AllMovie-sivustolla elokuvan arvosana on yksi tähti viidestä eli huonoin mahdollinen. Sanallisessa arviossa Jeremy Wheeler kuitenkin kehuu loppuhuipennusta tahattoman hauskaksi ja toteaa, että ”onnekkaasti” koko elokuva on aivan yhtä tyhmä. Kaikki ylinäyttelevät, mutta erityisen viihdyttävä on Don Niamin ”sähköinen” roolisuoritus mulkosilmäisenä Stringrayna. Pääosanesittäjä Cynthia Rothrock puolestaan tarjoaa näyttäviä akrobaattisia temppuja; tyttömäinen meikki ja kampaus eivät tosin sovi maskuliinisen sankarittaren olemukseen. Kokonaisuutena liki jokainen hetki tarjoaa ”absurdia riemua”, ja Wheeler suosittelee kamppailulajielokuvien ystäviä hankkimaan Undefeatablen ”hinnalla millä hyvänsä”.
Näyttelijät
thumb|255 px|Elokuvan päähenkilöt oikealta vasemmalle: Kristi Jones (Rothrock), Nick DiMarco (Miller), psykiatri Jennifer Simmons (Jason) ja murhaaja "Stingray" (Niam)
Alla oleva lista näyttelijöistä ei ole täydellinen, vaan siinä on vain kaikkein keskeisimpien roolien esittäjät.
Havaijin piirikunta
Havaijin piirikunta on Yhdysvaltojen Havaijin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli vuoden 2020 väestölaskennan mukaan 200 629 ja sen pinta-ala on 13 174 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Hilo on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta sijaitsee Havaijin saarella.
Joulukuussa 2020 piirikunnan pormestarina aloitti Mitch Roth.
Vuonna 2010 tehdyn selvityksen mukaan piirikunnan viisi suurinta työnantajaa olivat osavaltion hallinto, piirikunnan hallinto, Yhdysvaltain liittovaltion hallinto, Hilton ja Walmart.
Asukkaat
Piirikunnan asukkaista 30,4 prosenttia on valkoisia ja 21,6 prosenttia aasialaisia. 18,7 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 94,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 41,8 vuotta.
Sekä Havaijin että Mauin piirikuntien asukkaista 5 % on buddhalaisia, mikä on suurin prosentuaalinen osuus Yhdysvaltain piirikuntien keskuudessa.
Giambattista Benedetti
Giambattista (Gianbattista) Benedetti (1530–1590) oli venetsialainen matemaatikko, joka kirjoitti La gnomonica kirjan. Hän oli kopernikaanisen maailmankuvan kannattaja ja havaitsi 1553 putoavien kappaleiden putoavan samalla kiihtyvyydellä.
Kirjeessään noin vuonna 1563 Cipriano de Rorelle Benedetti ehdottaa uutta teoriaa äänen sopusoinnulle. Se perustui äänen aaltoluonteeseen. Isaac Beeckman ja Marin Mersenne omaksuivat tämän teorian seuraavalla vuosisadalla. Kun he kysyivät René Descartesin näkemystä asiasta hän kieltäytyi arvioimasta sopusoinnun hyvyyttä sellaisella rationaalisella metodilla. Descartes väitti korvan suosivan eri ääniä niiden musiikillisen sisällön mukaan eikä värähtelyjen sopusoinnun mukaan.
Vapaala
Vapaala, alkuperäiseltä nimeltään Friherrs, on 1930-luvulla alkunsa saanut pientaloalue ja 1970-luvulta myös kaupunginosa Länsi-Vantaalla. Vapaalan pientaloalue sijaitsee Vihdintien itäpuolella Variston ja Myyrmäen ja Rajatorpan kerrostaloalueen rajaamalla alueella. Vapaalan kaupunginosaan kuuluu myös 1960- ja 1970-luvuilla rakennettu Rajatorpan, ruotsiksi Råtorp, kerrostaloalue.
Historia
thumb|270px|Rajatorpan koulun vanha koulurakennus (Ilpolan koulu) vuodelta 1948. thumb|270px|[[Rajatorpan koulu.]] Vapaala on yksi Vantaan vanhimmista omakotitaloalueista, ja sen historia juontaa juurensa 1930-luvun loppupuolelle aikaan, jolloin alue kuului silloiseen Helsingin maalaiskuntaan ja jolloin alueelle syntyi pääasiassa helsinkiläisen keskiluokan rakennuttama asuin- ja huvila-alue kauas silloisen kaupungin vaikutuspiiristä. Ensimmäiset asukkaat muuttivat alueelle vuoden 1936 paikkeilla, ja alue sai nopeasti huvilakaupunginosamaisia piirteitä omien kauppojen ja v. 1938 perustetun VPK:n myötä. Friherrsin asukasluvun kasvaessa ja lapsiperheiden myötä heräsi myös ajatus omasta koulusta, mutta sotavuodet viivästyttivät kehitystä ja nykyisenä Rajatorpan kouluna (alakoulu) tunnettu Ilpolan koulu avasi ovensa vasta lokakuussa 1948. Suomalaisen nimensä Vapaala sai 1960-luvulla.
Rajatorpan kerrostalot ovat valmistuneet Helsingin Saton kanssa tehdyn aluerakentamissopimuksen (1967) pohjalta vuosina 1968–1974.
Nykypäivä
Nykypäivän Vapaala on yleisilmeeltään hyvin samankaltainen kuin vanha huvila-alue on ollut, talokanta on tosin uusiutunut ja suuremmat huvilatontit on lohkottu ja rakennettu tiiviimmiksi, mutta vanha Frisun mäen rinteille syntynyt yhteisö eroaa edukseen pelloille rakennetuista omakotitaloaluekeskittymistä. Vapaalaan on kaavoitteilla myös uusia omakotitontteja Vapaalantien, Ilpolantien (ent. Vanhan Hämeenkyläntien) ja Kierretien varsille (2012).
Vapaalan kaupunginosa kuuluu Myyrmäen suuralueeseen. Vapaala on kävelyetäisyyden päässä Myyrmäen palveluista, kuten terveysasemasta, kauppakeskus Myyrmannista, kirjastosta, urheilutalosta, urheilupuistosta sekä Petikon vapaa-ajan- ja sisustusliikkeistä. Rajatorpassa on ostoskeskus.
Mecachrome
Mecachrome on tekniikkaan erikoistunut yritys, joka valmistaa tuotteita muun muassa ilmailuun, autoteollisuuteen- ja moottoriurheiluun.
Vuonna Mecachromesta tuli Formula 1 -sarjan moottorintoimittaja, kun vanhat Renault'n moottorit nimettiin Mecachromeiksi. Moottorilla ajettiin kolme palkintosijaa. Mecachrome on toimittanut GP2-sarjaan moottorit vuodesta 2005 lähtien ja vuonna 2017 uudelleen nimettyyn Formula 2 -sarjaan. Toukokuussa 2021 uutisoitiin, että F1-sarjassa Renault’lla työskennellyt Cyril Abiteboul siirtyy Mecachromen moottoriurheiluosaston tekniseksi neuvonantajaksi.
Piktogrammit
Piktogrammit, myös PIC-kuvat tai piktot, ovat puhetta tukevassa ja korvaavassa kommunikaatiossa käytettäviä mustavalkoisia kuvia. Yleensä niissä valkoiset piirroskuvat ovat mustalla taustalla. Kuvat ovat luonteeltaan hyvin tyyliteltyjä, ja ainoastaan tarvittaessa niihin on lisätty yksityiskohtia. Kuvista on kuvanomaisia 90 % ja käsitteellisiä eli ideografisia 10 %. Kuvat kehitti kanadalainen Subhas Maharaj vuonna 1980.
Antonio Santarsiero Rosa
Antonio Santarsiero Rosa OSI (s. 13. kesäkuuta 1951 Avigliano) on syntyjään italialainen, Perussa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. kesäkuuta 1980 ja nimitettiin Huarín prelaatiksi 13. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Luis Cipriani Thorne, jota avustivat Rino Passigato ja Dante Frasnelli Tarter.
Santarsiero Rosa sai 4. helmikuuta 2004 nimityksen Huachon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. huhtikuuta.
Regiopolis
pienoiskuva|Saksan regiopolit.
Termi regiopolis on sanojen alue (saks. Region, alkujaan lat. regio) ja kaupunki (kreikka: "polis") hybridiyhdistelmä, jota käytetään kaupunki- ja aluesuunnittelun yhteydessä. Sen ovat kehittäneet professorit Iris Reuther ja Jürgen Aring Saksassa vuonna 2006. Rostock oli ensimmäisenä regiopolis-mallina.
Regiopoli-mallin tarkoituksena on alueen yhteisen potentiaalin hyödyntäminen ja edelleen kehittäminen, jota edistetään erilaisilla ​​yhteistyömalleilla regiopoliksen ja sen ympäröivän alueen, liikekumppaneiden ja lähimpien suurkaupunkialueiden välillä.
Falmouth
Falmouth ( on noin asukkaan satamakaupunki ja kunta (civil parish) Cornwallin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Englannin etelärannikolla.  Se on maailman kolmanneksi suurin luonnonsatama.
Falmouthiin rakennettiin rautatie vuonna 1863. Nykyisin sen merkitys rahtiliikenteessä on vähentynyt, ja monien Cornwallin pikkukaupunkien tavoin siitä on tullut lähinnä turistikohde. Kaupungissa toimii merimuseo National Maritime Museum Cornwall.
Rautakallio (Siikajoki)
Rautakallio on saari Siikajoen kunnan alueella Perämerellä, Hailuodon kunnanrajan välittömässä läheisyydessä. Se sijaitsee noin neljä kilometriä pohjoiseen Siikajoen suulta, ja noin viisi kilometriä etelään Hailuodon eteläisimmästä niemestä.
Siikajoen edustalle Rautakallion–Seljänsuunmatalan–Tauvon alueelle on suunniteltu rakennettavaksi tuulivoimapuisto. Alueella harjoitetaan sekä trooli- että verkkokalastusta, ja tuulivoimapuiston rakentamisen katsotaan vaikeuttavan troolikalastusta troolausesteiden muodossa.
Merimerkit
Saarella on kalastuksen ohjausta varten rakennettu putkimainen sektoriloisto, joka on varustettu lisäksi tutkaheijastimella. Loistolaite näyttää vilkkuvaa punaista valoa ympäri näköpiirin, ja sen korkeus on yhdeksän metriä merenpinnasta.
Saarella on aiemminkin ollut merimerkkejä: vuodesta 1875 lähtien luodolle pystytettiin joka purjehduskaudella vinopuin tuettu 8,8 metriä korkea tanko, jonka huippumerkkinä oli musta tynnyri. Vuonna 1971 luodolle rakennettiin kartiomainen puuteline, jonka päälle kuuden metrin korkeuteen sijoitettu loistolyhty näytti vilkkuvaa punaista valoa ympäri näköpiirin. Tämä puurakenteinen loisto mainitaan loistoluettelossa viimeisen kerran vuonna 1993: seuraavassa, vuoden 1996 loistoluettelossa loiston rakenteeksi on ilmoitettu nykyinen putkimainen rakenne.
Nokia E61i
Nokia E61i on Nokian Barcelonassa 12. helmikuuta 2007 julkistama matkapuhelin. Se on päivitetty versio Nokia E61:stä. Nokia E61i-puhelimessa on 2 megapikselin kamera ja navinäppäin eikä joystickiä, kuten E61:ssä.
Aiheesta muualta
Nokia E61
Apollo 5
thumb|250px|Apollo 5 Saturn IB laukaisualustallaan. Apollo 5 oli Apollo-avaruusohjelman miehittämätön testilento. Kyseessä oli kuumoduulin ensimmäinen lento.
Alun perin lento oli suunniteltu tapahtuvaksi huhtikuussa 1967, mutta kuumoduulia ei saatu valmiiksi ajoissa. Apollo 5 laukaistiin 22. tammikuuta 1968 kello 22:48,09 UTC Kennedy Space Centeristä Maan kiertoradalle.
Kiertoradalla muiden muassa testattiin moduulin kuuhunlaskeutumismoottoria, joka oli ensimmäinen säädettävä rakettimoottori avaruudessa. Lennon lopuksi simuloitiin laskeutumisen keskeytystä irrottamalla kuumoduulin laskeutumis- ja nousuosa toisistaan.
11 tunnin 10 minuutin testien jälkeen kuumoduulin vaiheet jätettiin kiertämään Maata ja ne tipahtivat muutama sata kilometriä lounaaseen Guamista Tyyneen valtamereen 24. tammikuuta ja 12. helmikuuta 1969.
Laukaisu tapahtui Saturn IB -kantoraketilla, joka oli pienempi kuin Saturn V, mutta riittävä viedäkseen Apollon Maan kiertoradalle. Tätä Saturn IB:tä oli alun perin tarkoitus käyttää epäonnistuneella Apollo 1 -lennolla, joka päättyi miehistön kuolemaan tulipalossa harjoituksen yhteydessä.
WRC 3
WRC 3: The Official Game of the FIA World Rally Championship (lyhyesti WRC 3) on vuonna 2003 Evolution Studiosin kehittämä ralliaiheinen ajopeli. WRC 3 on pelisarjansa kolmas peli ja siinä pelaaja pääsee ajamaan vuoden 2003 kaikilla WRC-autoilla ja ajamaan kaikissa vuoden 2003 virallisissa WRC-kohteessa. Pelissä pystyy myös avaamaan lukittuja erikoisversioita ja Extreme-autoja joilla pelaaja voi ottaa osaa mestaruuskauteen. Peliä tehtiin vain PlayStation 2 -pelikonsolille. Pelistä löytyivät myös kaikki vuoden 2003 tehdaskuljettajat Colin McRaeta lukuun ottamatta.
Autot
Pelissä on valittavissa seitsemän WRC-autoa: Peugeot 206 WRC, Citroën Xsara WRC, Ford Focus WRC, Subaru Impreza WRC, Mitsubishi Lancer WRC ja Škoda Fabia WRC.
Turun piirustuskoulu
Turun piirustuskoulu (Åbo ritskola) on turkulainen taideoppilaitos. Se on Suomen ensimmäinen varsinainen taidekoulu, joka täytti vuonna 2020 jo 190 vuotta. Se on nykyisin osa Turun ammattikorkeakouluun kuuluvaa Turun taideakatemiaa.
Koulun nimet
Turun piirustuskoululla on historiansa aikana ollut useita nimiä. Siitä tuli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulu paikallisen taideyhdistyksen siirryttyä koulun ylläpitäjäksi vuonna 1906. Nykyisin Turun piirustuskoulu on osa Turun taideakatemiaa, ja se toimii Turun ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmana. Turun taideakatemiaan on Turun piirustuskoulusta siirtyneen kuvataiteen opetuksen ohella yhdistetty myös esittävien taiteiden, musiikin, viestinnän ja valokuvauksen opetusta. Koulusta valmistuu nykyisin kuvataiteilijoita (AMK). Opetus on kuitenkin suunnilleen samaa kuin aikaisemminkin.
Koulusta valmistuneita taiteilijoita
Turun piirustuskoulussa ovat opiskelleet muiden muassa Alpo Jaakola, Kaj Stenvall ja Wäinö Aaltonen. Opiskelijoihin ovat kuuluneet myös Victor Westerholm, Otto Mäkilä ja Ismo Kajander, jotka ovat toimineet myös koulun rehtoreina tai johtajina. Luettelo Turun piirustuskoulun oppilaista toisaalla Wikipediassa antaa kuvaa siitä, kuinka monet oppilaista ovat lähteneet taiteilijan uralle.
Historia
Turussa toimi jo vuodesta 1707 Turun akatemian eli yliopiston yhteydessä piirustussali, jossa oli mahdollista saada ohjattua piirustuksen opetusta aina vuoteen 1828 asti ja Turun palon jälkeen Helsingin yliopistossa. Muuten taideopetusta saattoi saada vain ulkomailla. Turun piirustuskoulu on myös Euroopan ensimmäisiä yleisiä taidekouluja, joissa opetusta saivat nauttia sekä tytöt että pojat jo vuodesta 1852 lähtien.
Alkuvaiheet Turun maalariammattikunnan kouluna (1830–1851)
Turun piirustuskoulu perustettiin Tukholman vapaiden taiteiden akatemian mallin mukaan. Alkuvaiheessa vuonna 1830 koulu oli osa Turun maalariammattikunnan toimintaa ja tarkoitettu vain oppipojille ja kisälleille. Opetustilana oli perustaja maalarimestari Carl Gustaf Söderstrandin talo. Oppilaita oli vähän, samoin viikkotunteja ja opetus keskittyi pelkästään piirtämiseen. Koulun aloitteen tekijä oli ollut 30-vuotias Carl Gustaf Söderstrand, joka oli saanut opetusta Tukholman taideakatemiassa. Koska piirustuskoulussa huomioitiin jo alkuvaiheessa taiteilijoiksi aikovien koulutustarpeet, koulusta tuli vähitellen tärkeä opinahjo myös kuvataiteilijoille. Vuonna 1843 perustettiin edistyneimpiä oppilaita varten antiikkiluokka, jossa harjoiteltiin piirtämistä kipsimallien mukaan. Pietarista ja Tukholmasta oli hankittu antiikin veistosten kipsijäljennöksiä. Tämänkin uudistuksen alkuunpanija oli Söderstrand ja hän itse johti opetusta. Hovimaalari Robert Wilhelm Ekman astui koulun johtoon kevätlukukaudella vuonna 1846 ja opetus jakautui siitä lähtien Ekmanin ja Söderstrandin kesken. Uudistuksista huolimatta koulu oli edelleen avoin vain maalarioppipojille. Taloudelliset vaikeudet ja opetustilojen puutteet hankaloittivat toimintaa. Tarkoituksena oli avata koulu jo samana vuonna myös muille oppilaille, mutta se onnistui vasta viisi vuotta myöhemmin 1852, jolloin koulu siirtyi Suomen Taideyhdistyksen omistukseen. Vuosi 1852 on merkittävä myös sikäli, että koulun ovet avautuivat silloin myös naispuolisille opiskelijoille. Jokainen maksava oppilas kelpasi ja avustuksia annettiin STY:n vuonna 1949 hyväksyttyjen säännösten mukaan vain piirustuskoulujen "köyhille nuorukaisille". Yleensä kouluun opiskelemaan tulleet tytöt olivatkin varakkaista kodeista.
Heikki Vihinen
Heikki Tapani Vihinen (s. 1964 Tampere ) on suositun Kummeli-koomikkoryhmän jäsen, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän toimi myös Tampereen Teatterin johtajana vuosina 1998–2010.
Turun piirustuskoulu
Alkuvaiheet Turun maalariammattikunnan kouluna (1830–1851)
Helsingissä perustettiin Suomen Taideyhdistys (STY) vuonna 1846, samana vuonna, jona Robert Wilhelm Ekman tuli Turun piirustuskoulun johtajaksi. Helsinkiin perustettiin marraskuussa 1848 myös Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulu. Kolme vuotta myöhemmin, kun turkulaiset tarjoutuivat perustamaan STY:lle Turun haaraosaston, STY tarjoutui ottamaan Turun piirustuskoulun hallintaansa. Taloudellisista syistä Turussa hyväksyttiin asia ja luovuttiin samalla myös omasta taideyhdistyshankkeesta.
Heikki Vihinen
Koulutukseltaan Vihinen on filosofian ylioppilas pääaineenaan teatterin ja draaman tutkimus (opinnot kesken Tampereen yliopistossa).
Turun piirustuskoulu
Alkuvaiheet Turun maalariammattikunnan kouluna (1830–1851)
Ekmanin tultua koulun johtoon antiikkiluokkaa uudistettiin, ja mukaan otettiin myös alastonmallin piirtäminen. . Toisinaan katsotaankin, että koulu olisi varsinaisesti perustettu vasta vuonna 1846, jolloin Ekmanista tuli koulun nimeltä mainittu johtaja. .
Heikki Vihinen
Luultavasti tunnetuin Vihisen esittämä fiktiivinen hahmo on Kummeli-sarjoissa Lihaksia ja luoteja, Lääkärit tulessa ja Jurismia! esiintynyt pyörätuolissa istuva hikoileva ja kovaääninen Jukka Emil Vanaja.
If Beale Street Could Talk
If Beale Street Could Talk on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2018. Se perustuu James Baldwinin romaaniin Jos tämä katu osaisi puhua (alkuteos If Beale Street Could Talk, 1974).
Heikki Vihinen
Vihinen tunnetaan myös muusikkona taiteilijanimellä Pointero erityisesti 1980-luvulla toimineesta bändistä, nimeltä Catwalk, johon kuuluivat myös Kummelista tunnettu näyttelijä Heikki Silvennoinen, basisti Mikko Löytty sekä rumpali Matti A. Takala. Vihinen on toiminut myös useiden bändien roudarina.
Turun piirustuskoulu
Alkuvaiheet Turun maalariammattikunnan kouluna (1830–1851)
Piirustuskoulua tutkinut Margareta Willner-Rönnholm pitää sekä loogisena seurauksena että yllättävänä kehityksenä, että käsityöläismaalareille tarkoitettu koulu muuttui vähitellen vapaiden taiteilijoiden opinahjoksi. Monet tuon aikakauden taiteilijoista aloittivatkin kuvataiteilijan uransa ammattikuntamaalareina. Tällaisia olivat muun muassa Suomessa toiminut ruotsalainen muotokuvamaalari Johan Erik Lindh sekä Tukholman taideakatemiassa opintojaan jatkanut Gustaf Wilhelm Finnberg). Ammattikuntalaitos lakkautettiin vuonna 1868.
E. J. Lowe
Edward Jonathan Lowe (24. maaliskuuta 1950 Dover, Englanti – 5. tammikuuta 2014 ) oli brittiläinen filosofi, joka toimi Durhamin yliopiston filosofian professorina. Hän kirjoitti ennen kaikkea metafysiikasta, mielen-, teon- ja kielifilosofiasta, logiikan filosofiasta sekä varhaisesta uuden ajan filosofiasta, kuten John Locken ajattelusta.
Heikki Vihinen
Heikki Vihinen on käsikirjoittanut ja ohjannut useita näytelmiä Tampereen Teatteriin. Timo Kahilaisen kanssa Vihinen on käsikirjoittanut näytelmät komedian Saunailta (2001) ja farssin Alivuokralainen (2003) Tampereen Teatteriin, sekä musiikkinäytelmän Kalliolle kukkulalle (2008) Pyynikin kesäteatterille. Vihinen on Kahilaisen kanssa käsikirjoittanut myös Kummeli-ryhmän elokuvat Kummeli Kultakuume (1997), Kummelin Jackpot (2006) sekä Kummeli Alivuokralainen (2008), joka perustuu edellä mainittuun näytelmään.
Turun piirustuskoulu
Alkuvaiheet Turun maalariammattikunnan kouluna (1830–1851)
Johtajana ja ensimmäisenä opettajana Carl Gustaf Söderstrand toimi vuosina 1830–1846 ja Robert Wilhelm Ekman vastaavissa tehtävissä vuosina 1846–1873. Vaikka vain Ekman sai palkkaa opetustyöstään, niin ilmeisesti Söderstrand toimi uskollisesti avustajana aina kuolemaansa vuoteen 1862 asti. Tuon ajan oppilaista tiedetään ainakin kaksi Johan Erik Lindh ja Gustaf Wilhelm Finnberg.
E. J. Lowe
Lowe väitteli tohtoriksi Oxfordin yliopistosta vuonna 1975 Simon Blackburnin ohjauksessa. Ennen uraansa Durhamin yliopistossa hän opetti myös Readingin yliopistossa.
Heikki Vihinen
Lahden Sibeliustalon entinen toimitusjohtaja Antti Vihinen on Heikki Vihisen veli.
Turun piirustuskoulu
Ekmanin aikana (1852–1873)
Koulu sijaitsi Robert Wilhelm Ekmanin aikana osoitteessa Piispankatu 8, jossa nykyään sijaitsee Åbo Akademin Axelia-instituuttirakennus ja jota vastapäätä on arkkipiispan virkatalo. . R. W. Ekman jatkoi opetus- ja johtotehtävissä edelleen vuodesta 1846 aina vuoteen1873, samoin Carl Gustaf Söderstrand oli mukana vielä 1858–1859. Walter Runeberg tuli keväällä 1873 hoitamaan johto- ja opetustehtäviä sekä August Tholander opettajaksi kevätlukukaudella 1873. Karl Konstantin Hellsten oli seuraavana vuonna 1873-1874 johtajana ja ensimmäinen opettajana. Oppilaista tiedetään tältä ajalta ainakin Alexandra Frosterus-Såltin, Berndt Lindholm ja Victor Westerholm. Yleensäkään oppilaista ennen vuotta 1871, jolloin inspehtori Lönnblad alkoi pitää oppilasmatrikkelia, ei tiedetä paljoakaan.
Heikki Vihinen
Filmografia
¹ myös käsikirjoittajana
Turun piirustuskoulu
Opetus, tavoitteet ja menetelmät
Sekä Turun että Helsingin piirustuskoulun, siis molempien Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulujen tehtävänä oli antaa oppilaille vain taiteen perusopetusta, jonka tarkoituksena oli olla vain pohjana jatko-opinnoille ulkomailla. Tuolloin ammattitaiteilijoiksi pyrkivät olivat vielä poikkeuksia oppilaiden joukossa. Piirustuksenopetusta oli vain muutamana iltana viikossa ja lapset ja nuoret saattoivat samaan aikaan päivisin käydä jotain muuta koulua. Oppilaiden ei haluttu alkavan maalaamista liian varhain, joten maalaaminen ei kuulunut opetusohjelmaan. Ekman kirjoitti Uno Cygnaeukselle: "sillä kerran pensseliä pideltyään he halveksivat antiikin mukaan piirtämistä. He eivät edes halua maalata luonnon, vaan mielikuvituksen mukaan, ja tämä vie turmioon". Riittävästi kiinnostuneiden oppilaiden annettiin kuitenkin kokeilla öljymaalausta. Kevätlukukaudella 1868 luonnon mukaan piirtäminen otettiin mukaan opetusohjelmaan. Alettiin piirtää myös miesmallia, joka poseerasi esimerkiksi "napolilaisena kalastajana, alastomana paitsi vyötäröltä".
1874–1888 (Waenerberg ja Frosterus-Såltin)
Ekmanin kuoltua 19.2.1873 koulu ajautui puoleksitoista vuodeksi tyhjäkäynnille, kunnes sen johtoon tuli Thorsten Waenerberg. Waenerberg oli 28-vuotias, kun hänet valittiin piirustuskoulun johtajaksi, ja hän toimi tehtävässä ja alkeiskoulun opettajana vuoteen 1887. Hänen seuraajakseen tuli Victor Westerholm, joka oli koulun omia oppilaita. Hän oli johtajan sijaisena ja alkeisluokan opettajana syyslukukaudella 1887. Alexandra Frosterus-Såltin oli hoitanut sijaisena 1880–1881 johtajan ja antiikkiluokan opettajan tehtäviä. Victor Westerholm oli taas Waenerbergin sijaisena lukuvuonna 1880–1881, kun Waenerberg teki opintomatkan Hollantiin. Tänä aikana Frosterus-Såltin hoiti koulun johtajan tehtäviä, joita hän oli aika ajoin joutunut muutenkin tekemään. Westerholm valittiin koulun johtotehtäviin vuonna 1888.
Heikki Vihinen
Teatteri
¹ myös ohjaajana, ² käsikirjoittajana
Turun piirustuskoulu
Opetuksesta
Koulussa toimi siis kaksi opettajaa, joiden kummankin opetusvelvollisuus oli 12 tuntia. Koulua alettiin tänä ajanjaksona pitää avoinna myös arki-iltaisin. Ekmanin opetusvelvollisuus oli ollut vain kuusi tuntia, joten oppituntien määrä nelinkertaistui. Opettajat valittiin kaksi kertaa viideksi vuodeksi kerrallaan. Waenerberg oli koulun johtajana ja opetti vuoteen 1887 saakka ja Frosterus-Såltin vuoteen 1889 saakka. Alexandra Frosterus-Såltin oli Suomen ensimmäinen naispuolinen piirustuskoulun opettaja, ja hän oli myös kuvataiteilija, joka jäätyään varhaisessa vaiheessa leskeksi pystyi elättämään itsensä ja kolme lastaan taiteellisella työllään. Hän oli myös taiteilijana kokeneempi kuin Waenerberg, joten hän opetti antiikkiluokkaa ja Waenerberg aloittelijoita.
Heikki Vihinen
Ohjaajana
¹ myös käsikirjoittajana
Turun piirustuskoulu
Opetuksesta
Professori C. G. Estlander oli laatinut Turun koululle uudet säännöt, jotka otettiin käyttöön 1875, ja ne olivat yksinkertaisemmat kuin aikaisemmin voimassa olleet vuonna 1869 voimaan tulleet säännöt. Alkeisluokalla oppilaille haluttiin antaa perustaidot piirtämisessä, mitä harjaannutettiin ääriviivapiirrosten, perspektiivien ja varjostusten hahmottamisen ja ornamenttipiirrosten avulla. Antiikkiluokalla opastettiin taiteellisiin päämääriin pyrkiviä oppilaita. Heidän opetukseensa kuului kipsiveistosten kopioiminen, vanhojen mestareiden piirrosten jäljentäminen ja elävän mallin ja luonnon esineiden, kasvien, kukkien ynnä muiden vastaavien piirtäminen. Maalaaminen ja muovailu ei vieläkään kuulunut opetusohjelmaan. Väliluokka eli antiikkiluokkaan valmistava opetus aloitettiin kevätlukukaudella 1882. Uutta ohjesääntöä tuskin voitiin noudattaa kovin tarkaan, koska koululla ei ollut siihen tarvittavaa materiaalia, ei kipsimalleja kuten ei myöskään maalauksia.
Tänä kautena tiedetään oppilaina olleen myös Westerholmin lisäksi Alma Engblom, Dora Wahlroos, Emil Wikström, Alfhild Nordlund, Alexander Federley ja Casper Wrede. Westerholmia Ekmann opetti yksityisesti samoin kuin ilmeisesti Frosterus-Såltin opasti Alma Engblomia.
Koulun tilat
Koulu sai tilat vuonna 1874 Aleksanterin torin, nykyisen Kauppatorin laidalta, ortodoksisen kirkon viereltä. Kesällä 1877 piirustuskoulu siirtyi vuokralle Tuomiokirkontori 3:een Åbo Akademian toiseen kerrokseen, missä koulu toimi vuoteen 1904 saakka, jolloin se siirtyi vasta valmistuneeseen taidemuseoon.
1889–1904 (Westerholm, Muukka ja Vuori)
Nämä olivat viimeiset vuodet Suomen Taideyhdistyksen alaisuudessa. Turun taidemuseon valmistumisvuodesta 1904 alkoi koulun siirtymisvaihe Turun taideyhdistyksen omistukseen. Koulun johtajaksi ja ensimmäiseksi opettajaksi valittiin Victor Westerholm 1888–1898. Hänen vaikutuksensa koulun toimintaan ja Turun taide-elämään oli huomattava. Toisena opettajana toimi Elias Muukka 1891–1907. Sitten uudeksi johtajaksi ja ensimmäiseksi opettajaksi tuli Kaarlo Vuori (1898–1904), ja sijaisuutta hoiti kevätluklukaudella Elin Danielson-Gambogi. Näinä vuosina opetusmateriaalia pystyttiin hankkimaan jonkin verran lisää. Lukuvuonna 1896 – 1897 kouluun ostettiin luuranko 50 ruplalla Pietarista.
Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996)
Suomen taideyhdistyksen (STY) alaisuudesta luopumisen jälkeen kokonaista 75 vuotta Turun piirustuskoulu oli Turun taideyhdistyksen (TTY) alaisena kaikkiaan tammikuusta 1906 elokuuhun 1981.
1905–1916 (Westerholm, Haartman ja Ungern)
Koulun johtajaksi valittiin jo vuonna 1904 Victor Westerholm, jonka työskenteli myös taidemuseon intendenttinä. Koulun siirtyminen Turun Taideyhdistyksen hallintaan merkitsi myös ohjesäännön muokkaamista. Maaliskuussa 1907 hyväksytty ohjesääntö korosti entistä selvemmin koulun luonnetta ammattitaiteilijoiden opinahjona. Maalaus ja muovailu lisättiin koulun opetussuunnitelmaan, tosin varauksella "mahdollisesti". Vuonna 1908 vuosikertomuksessa mainitaan ensimmäisen kerran ulkoilmaharjoitelmat ja väriharjoitukset. thumb|300 px| Turun taidemuseo Opettajia olivat Victor Westerholm, Elias Muukka, Axel Haartman, Ragnar Ungern ja Santeri Salokivi. Elias Muukka oli toisena opettajana kevätlukukauteen 1907 saakka. Muukan jälkeen toiseksi opettajaksi tuli Axel Haartman, jonka työkausi kesti kolme vuotta. Ragnar Ungern aloitti opettajana vuonna 1910. Koulussa oli näinä vuosina myös muutaman lyhytaikaisia sijaisopettajia. Myös Santeri Salokivi toimi toisena opettajana vuoden verran. Lyhytaikaisia sijaisia olivat esimerkiksi Dora Wahlroos, Vivi Munsterhjelm, Felix Nylund ja Santeri Salokivi.
Oppilaina tiedetään olleen Alpo Jaakola, Wäinö Aaltonen, Hugo Otava, Johannes Paavola, Sulho Sipilä, Joel Pettersson, Ahvenanmaan ´van Gogh´ ja Seth Wähä sekä Aarre Aaltonen. Vuosina 1905–1916 kouluun kirjoittautui noin 40 taiteilijoiksi opiskelevaa, mikä oli enemmän kuin minään aikaisempana jaksona. Opetus oli monipuolisempaa kuin ennen ja oppilaat saivat työskennellä jopa kymmenen tuntia koulussa päivittäin. Tänä ajankohtana myös taidekauppa eli nousukautta.
Modernismi valtaa Turun
Näinä vuosina Turusta tuli Suomen taidegrafiikan ja modernismin keskus. Vuonna 1930 koulu täytti 100 vuotta ja juhlavuoden kunniaksi koulun valtionavustuksia korotettiin. Kuitenkin tätä hieman parempaa aikaa kesti vain kolme vuotta, sillä johtokunta päätti luovuttaa koulun ateljeetilat museon käyttöön.
Suomen itsenäistyttyä turkulaisten taiteilijoiden määrä oli jo niin suuri, että alkoi tapahtua järjestäytymistä erilaisiin ryhmiin. Ravintola Pinellassa kokoontunut Punaisen huoneen kerho oli hajonnut. Mannisen klikki niin sanotut vastustusmieliset, Mannisen kahvilassa kokoontuneet taiteilijat muodostivat keväällä 1917 Taiteilijaliitto Auran, jonka toiminnan kuitenkin katkaisi Suomen sisällissota.
Opettajista tiedetään Ragnar Ungern ja Teodor Schalin. Oppilaista tiedetään Aukusti Tuhka (1917–1919), Sylvi Kunnas ja Elsa Vehkala. 1920-luvulla koulussa opiskelivat muun muassa Harry Henriksson, Nikolai Lehto ja Otto Mäkilä ja 1930-luvulla Erik Aschan-Rauthovi, Alice Kaira, Maija Karma, Otso Karpakka, Tuulikki Pietilä, Otto Mäkilä, Voitto Vikainen, Hilkka Toivola ja Osmo Laine.
Koulun tilat
Koulu toimi Taidemuseon yhteydessä vuoteen 1933 saakka, kaiken kaikkiaan 28 vuotta. Kun johtokunta luovutti koulun ateljeetilat museolle, koulu häädettiin Uudenmaanmäelle tavalliseen puutalohuoneistoon. Vuonna 1936 koulu muutti vielä toistamiseen. Kesällä 1933 oli muutettu A. Salvianderin taloon Uudenmaankatu 14:n ja Sirkkalankadun kulmaukseen. Tässä puutalossa oli keittiön lisäksi viisi huonetta, joista suurin oli 8x8 m. Keittiö toimi grafiikan opiskelutilana. Kolme vuotta myöhemmin kesällä 1936 koulu muutti "Olavinlinnan" ensimmäiseen kerrokseen, Olavinpuiston laitaan Itäisen Rantakadun ja Kaskenkadun kulmaan, missä toimittiin 14 vuotta, aina vuoteen 1950.
Otto Mäkilän ja Viljo Rannan kausi (1950–1963)
Otto Mäkilän ollessa johtajana 1950-luvun alussa koulu sai käyttöönsä paremmat tilat, mutta toimintamahdollisuudet ja tilat alkoivat parantua vasta 1970-luvulla. Opettajina toimi Otto Mäkilän lisäksi Viljo Ranta. Otto Mäkilä valittiin piirustuskoulun johtajaksi syksyllä 1950. Mäkilä oli aluksi virkavapaalla saatuaan työstipendin ja hänen tehtäviään hoiti Viljo Ranta, joka valittiin Mäkilän palattua toiseksi opettajaksi ja Mäkilän toimikauden jälkeen johtajaksi vuonna 1955. Mäkilä erosi vuonna 1964.
Oppilaita tällä kaudella olivat Ismo Kajander, Veikko Lehtovaara, Alpo Jaakola, Raimo Kanerva, Milja Aarnio ja Valto Vaalikivi.
Koulun tilat
Piirustuskoulu muutti vuonna 1950 Linnankatu 2:n kivitaloon, joka oli toiminut hovioikeudenneuvoksen virka-asuntona. Talosta, joka oli rakennettu 1730-luvulla ja ollut alun perin kaksikerroksinen, oli vahingoittunut ylempi kerros Turun palossa vuonna 1827. Yksikerroksiseksi korjattu talo sijaitsee Läntisen rantakadun varrella ja se on myöhemmin toiminut musiikkikirjastona. Niissä tiloissa piirustuskoulu toimi sittemmin 23 vuotta.
Harry Henrikssonin kausi (1964–1969)
Oppilaita tällä kaudella olivat muun muassa Raimo Ala-Kärppä, Veli Ekroos, Annukka Gröhnlund, Marja-Leena Kirjonen, Simo Helenius, Hannu Hämäläinen ja Harro Koskinen.
Hilkka Toivolan kausi (1969–1973)
Opettajina olivat Hilkka Toivola, rehtori, piirustuksen ja maalauksen opettaja, Veikko Lehtovaara, piirustuksen, anatomian ja taidegrafiikan opettaja ja Raimo Äijälä, kuvanveiston opettaja.
Oppilaista tiedetään Martin Ahlström, Hannu Artinaho, Paolo Battilana, Kaiju Haanpää, Manno Kalliomäki, Matti Karjula, Ulla Liuhala, Erkki Mykrä, Panu Patomäki ja Simo Helenius.
Vieno Orren kausi (1974–1981)
Vieno Orre toimi johtajana ja ensimmäisenä opettajana. Oppilaana oli muun muassa Kaj Stenvall.
Siirtymävaihe Turun Ammattikorkeakoulun osaksi (1997–1998)
Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulu alkoi vuonna 1996 ostaa palveluja silloiselta Turun taiteen- ja viestinnän oppilaitokselta, joka muuttui 1997 Turun ammattikorkeakouluksi, jolloin Turun piirustuskoulu siirtyi kokonaan Turun ammattikorkeakoulun osaksi. Kun vuonna 1999 Turun ammattikorkeakoulun Taideakatemia aloitti toimintansa Turun piirustuskoulu siirtyi osaksi Turun ammattikorkeakoulun, AMK:n Taideakatemian kuvataiteen koulutusohjelmaa. Koulutus tapahtuu edelleen Turun piirustuskoulun nimellä. Vuonna 2020 Turun piirustuskoulu täytti 190 vuotta.
Opetuksesta eri vuosikymmeninä
Nina Lempa on pro gradu -työssään eritellyt Turun maalariammattikunnan kisällinäytteiden kehitystä 1800-luvun eri :
Ekmanin aikana Turun piirustuskoulussa kehitettiin erityisesti elävän mallin maalaamista, mikä tapahtui paljon aikaisemmin kuin Helsingin piirustuskoulussa edes maalattiin alastonmallia.
Toimitilat
Opetustiloista ei ole tietoja koulun alkaessa toimintansa vuonna 1830, mutta ensimmäinen pysyvä opetustila on ollut perustaja maalarimestari Carl Gustaf Söderstrandin talo, jonka rakentamisen Söderstrand aloitti vuonna 1837 Piispankatu 8:aan, missä koulu toimi aina vuoteen 1874 saakka. Oppilaita oli noihin aikoihin vielä vähän, vuonna 1851 ilmoitetaan oppilaita olleen 8–10 vuodessa.
Turun piirustuskoulun opetustilat ovat olleet vuosien varrella moninaisia, kuten Turun taidemuseo vuoden 1906 jälkeen. Turun taideakatemian nykyiset uudet tilat on kunnostettu vanhaan köysitehtaaseen Linnankadulle, lähelle Turun satamaa Varvintorin tuntumaan.
Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulu sijaitsi vuosikymmeniä kaupungin kirjaston pihakorttelissa, 1700-luvulla rakennetussa entisessä maaherran talossa. Talossa on myöhemmin toiminut musiikkikirjasto. .
Risto Dufva
Dufva on voittanut valmentajana neljä Mestiksen mestaruutta sekä yhden Suomen-mestaruuden. Lisäksi hän on toiminut apuvalmentajana MM- ja olympiamitaleita voittaneessa Suomen jääkiekkomaajoukkuessa.
Suomalaisten valmentajien joukossa Dufva on poikkeuksellinen sikäli, että hänen pelaajataustansa on vaatimaton eikä hänellä ole akateemista koulutusta.
Pelaajana
Dufva pelasi jääkiekkoa maalivahtina pääosin Jyväskylässä. Hänen uransa alkoi Jyväskylän Lohen (nyk. D-Kiekko) joukkueessa, jossa hän toimi maalivahtina kaudet 1977–1988. Alemmilla sarjatasoilla pelanneesta Lohesta hän siirtyi pelaamaan 1-divisioonaa Espoossa tuolloin pelanneen Kiekko-Espoon riveissä kahden kauden ajan (1988–1989 ja 1989–1990). Kaudelle 1990–1991 Dufva sai paikan Jyp HT:n kakkosmaalivahtina SM-liigassa. Kunnon näyttöpaikkaa JYPissä ei kuitenkaan tullut muun muassa siksi, että Ari-Pekka Siekkinen oli tuolloin ykkösmaalivahtina.
Valmentajauran alku
Dufva aloitti valmentajana toimimisen maalivahtivalmentajan tehtävissä. Hän toimi Jyp HT:n maalivahtivalmentajana Hannu Aravirran ja Kari Savolaisen ottaessa päävastuun kausilla 1991–1992 ja 1992–1993. JYP saavutti heidän alaisuudessaan hopean (1992) ja pronssin (1993).
Kauden 1993–1994 Dufva toimi päävalmentaja Kari Savolaisen aisaparina kakkosvalmentajana. Kauden 1994–1995 Dufva toimi SaPKO:n päävalmentajana I-divisioonassa, kunnes palasi kaudeksi 1995–1996 Jyväskylään Jyp HT:n kakkosvalmentajaksi. Savolaisen saatua potkut halusi myös Dufva erota, ja hän siirtyi valmentamaan ykkösdivisioonaan Diskosta (nyk. JYP-Akatemia).
Päävalmentajana
Toimittuaan päävalmentajana SaPKO:ssa ja Diskoksessa Dufva sai uransa kolmannen vastuuvalmentajan paikan kaudelle 1996–1997 FPS:n joukkueesta. Ykkösdivisioonaa pelanneessa Forssan Palloseurassa hän toimi yhden kauden ajan, kunnes seuraavalle kaudelle siirtyi valmentamaan ykkösdivisioonan Oulun Kärppiä kaudelle 1997–1998.