cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tasha Danvers
Danvers sijoittui Sydneyn nuorten MM-kisoissa 1996 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 14,00. Vuonna 1999 hän osallistui Sevillan MM-kisoihin, joissa karsiutui 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 56,22. Seuraavana vuonna hän selviytyi Sydneyn olympialaisissa 400 metrin aitojen loppukilpailuun, jossa jäi kahdeksanneksi ajalla 55,00.
Danvers karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001 alkuerissä. Seuraavana vuonna hän juoksi Münchenin EM-kisoissa seitsemänneksi. Vuonna 2003 hän oli Euroopan-cupissa 100 metrin aidoissa seitsemäs ajalla 13,25 ja 400 metrin aidoissa toinen ajalla 55,01. Saman vuoden Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi.
Jalkaväkirykmentti 14 (jatkosota)
Perustaminen
Turun suojeluskuntapiiri perusti rykmentin pataljoonista kaksi Turussa ja kolmannen Mynämäellä.
Tasha Danvers
Danvers voitti hopeamitalin Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006. Hän voitti saman vuoden Euroopan-cupin ja juoksi Göteborgin EM-kisoissa seitsemänneksi. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui kuudenneksi. Seuraavana vuonna Danvers oli Osakan MM-kisoissa kahdeksas ajalla 54,94 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs. Danvers voitti Pekingin olympialaisissa 2008 400 metrin aidoissa olympiapronssia ajalla 53,84. Hän juoksi saman vuoden IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi.
Jalkaväkirykmentti 14 (jatkosota)
Perustaminen
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Tasha Danvers
Danvers opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän toimii myös puhujana ja motivaatiovalmentajana.
Jalkaväkirykmentti 14 (jatkosota)
Taistelut
Jalkaväkirykmentti siirrettiin merivoimien komentajan alaisuuteen Ahvenanmaalle miehitysjoukoksi, mutta kuljetettiin sieltä jo heinäkuussa Jäämeren rannikolle auttamaan saksalaisia näiden pyrkiessä kohden Muurmanskia.
Syksyllä 1941 rykmentti siirtyi Kuusamon itäpuolelle Kiestinkiin, jossa se kävi kovia taisteluita marraskuussa ja seuraavana keväänä. Pääosa rykmentistä lakkautettiin 21. syyskuuta 1942. Ainoastaan II pataljoona jatkoi palvelusta nimellä vahvennettu II/JR 14.
Lakkauttaminen
Keväällä 1944 vahvennetun II/JR 14:n nimi muutettiin Erillinen Pataljoona 11:ksi.
Muuta
Varsinais-Suomen maakuntakomppania on valinnut jalkaväkirykmentti 14:n perinnejoukko-osastokseen.
Puukkojunkkarit (kirja)
Puukkojunkkarit on Santeri Alkion kirjoittama realismia edustava aikalaiskuvaus vuodelta 1894. Se on säilyttänyt paikkansa yhtenä kansalliskirjallisuutemme kulmakivistä. Aikeistaan laatia tämän kaltainen eteläpohjalainen kansalliseepos Alkio kertoi kustantajalleen Werner Söderströmille kesällä 1893. Puukkojunkkari-ilmiön syväluotaaminen oli rohkea veto, jollaista kukaan ei ollut vielä lähtenyt yrittämäänkään. Kun Alkio valmisteli Puukkojunkkareitaan, kääntyi hänen katseensa sinne, missä rajuimmat tappelut oli käyty ja missä korskeimmat puukkojunkkarit olivat esiintyneet. Alkio ei kuitenkaan pyrkinyt luomaan tarkkaa historiakertomusta vaan käytti kirjailijan vapauksiaan kirjaa tehdessään. Hänen teostensa rakenne kuten Puukkojunkkareidenkin on jykevä ja kuvaustapansa avointa.
Tausta
Santeri Alkio (vuoteen 1898 asti Aleksander Filander) syntyi 1862 ja kasvoi Laihialla ja oli 1800-luvun alun johtavia suomalaisia poliitikkoja, mutta myös kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Maalaisliiton (nyk. Keskusta) perustajana.
Juoni
Puukkojunkkarit jakautuu kahteen osaan. Ensimmäisessä kuvataan naimaikään tulleen Santra Järvelän aviomiehen valintaa ja siitä seuraavia konflikteja. Toisessa osassa keskitytään puukkojunkkarin prototyyppinä Esa Karhuun, joka alkaa ymmärtää, ettei elämä junkkarina voi jatkua ikuisesti ilman seurauksia. Santra Järvelää ollaan naittamassa puukkojunkkari Ella Kuivaselle mutta Santra rakastuukin körttiläiseen Valee Laitilaan ja karkaa tämän kanssa. Junkkarit päättävät kostaa kokemansa vääryyden ja ryöstää Santran väkivalloin takaisin Mikkeli-yönä.
Tästä kehittyy kirjan ensi osan päättävä Korvenloukon tappelu.
Tämän tappelun mittaan Valee käyttää vain jykevää puukankea joka tehoaakin - mutta Esa turvautuu jo varhain puukkoonsa ja veriset jäljet merkitsevät hänen kulkuaan; samoin hänen apurinsa Iikan Antin puinen kanki jossa on kaksi riviä hevosenkengän nauloja tekee pahaa jälkeä - joskin vastapuoli on vielä kovempi: Antti jää tantereelle Janne Hautalan tervapiiskan kaatamana.
Varsinaisia kuolonuhreja ei tappelussa tule; vain yksi hevonen kuolee saatuaan viikatteen terän vatsaansa ja pakokauhussa repeää auki.
Varsinkin Esa Karhun itsetunnolle Korvenloukon tappelu on kova kolaus. Hänen elämänsä lähtee tästä eteenpäin alamäkeen; Esan talo joutuu huutokauppaan maksamattomien velkojen vuoksi ja Esan kosinta torjutaan. Puukkojunkkarien keskinäiset ristiriidat ja valtataistelu aikaansaavat junkkarien yhtenäisyyden horjumisen. Varsinkin Vennu Karin ja Esan välinen taistelu puukkojunkkarien kuninkuudesta rikkoo Esan ja muiden junkkarien välit.
Lopulta Esa muuttuu junkkarien johtajasta yksinäiseksi hevosvarkaaksi.
Hänen ainoa ja viimeinen apurinsa Levalan Lomppi on arkajalka josta ei ole Esalle iloa edes hevosmiehenä.
Henkilöhahmot
Esa Karhu on noin kaksikymmentävuotias pelätyn puukkojunkkarijoukon johtohahmo, pitäjäläisissä pelonsekaista ihailua herättävä junkkarien kuningas. Hänen äitinsä laiminlöi lapsensa kasvatuksen omasta alkoholismistaan johtuen. Esa on jo tilan isäntä isänsä kuoltua mutta talo on jäänyt heitteille. Hän on ulkoisesti vastuuntunnoton ja äkkipikainen, paikoin jopa verenhimoinen. Hän on yksinäinen ja epävakaa, koska ei pidä muita junkkareita todellisina ystävinään ja halveksii äitiään.
Santra Järvelä on 17-vuotias naimaikään tullut nimismiehen tyttö, jonka sulhasuudesta kylässä kilpaillaan verisen ankarasti. Hän haluaa naida Valee Laitalan huolimatta kihlauksestaan puukkojunkkari Ella Kuivasen kanssa. Santra on päättäväinen ja valitsee lopulta itse aviomiehensä isänsä ja äitipuolensa mielipiteistä huolimatta.
Vennu Kari on kohta neljäkymmentävuotias naimisissa oleva talon isäntä, puukkojunkkarien isähahmo ja varastetun tavaran piilottaja, joka ei kaihda kunnon tappelua ja jota koko kylä pohjimmiltaan pelkää. Vaikka hän näennäisesti onkin Esan ystävä, heidän välillään on jännitettä sillä molemmat haluaisivat olla kylän pelätyin mies ja taitavin tappelija. Alkio käytti tosi elämän häjyjä Antti Rannanjärveä ja Antti Isotaloa esikuvina luodessaan Vennu Karin hahmon. Esikuviensa tavoin Vennu ei kaihda laittomuuksia mutta koettaa pysyä hyvissä väleissä naapurien kanssa. Lopun hääkohtauksessa Vennu on häissä mukana yhtenä kenkkärinä eli eräänlaisena järjestyksenvalvojana.
Ella Kuivanen on Esan ystävä ja kuuluu samaan puukkojunkkariryhmään. Ella on Esaa rauhallisempi ja yksinkertaisempi eikä tee omia päätöksiä vaan on pitkälti Esan ja Vennun ohjailtavissa. Ellan ja Esan välit rikkoutuvat heidän tavoitellessaan useampaan otteeseen samaa morsianta, ensin Santra Järvelää ja myöhemmin Sanna Rekipeltoa.
Kirjan ensimmäisen osan päättävässä Korvenloukon tappelussa Valee käyttää aseenaan puista kankea ja on Janne Hautalan ohella hirmuisin tappelija.
Valeen ja Santran häissä syntyy viimeinen tappelun poikanen kun Esa Karhu yksinään hyökkää paikalle iso puukko kädessään - mutta tappelusta tuleekin monin tavoin tarinan antikliimaksi kun muut miehet ottavat aseen häneltä pois ja Janne Hautala riepottaa Esan tolkuttomaksi.
Janne Hautala on kookas ja voimakas körttiläinen joka kuitenkin on tilanteen niin vaatiessa pitäjän hirmuisin tappelija, joka mm. tervapiiskansa avulla pitkälti hajottaa kirjan ensimmäisen osan päättävän Korvenloukon tappelun. Hän on Valeen häiden pääkenkkäri ja kirjan loppusivulla palauttaa kiinni ottamansa Esa Karhun jäjestykseen riepottelemalla tätä niin että siinä joutuvat jo muut miehet menemään väliin.
Herra Lindblom on pitäjän ylemmyydentuntoinen nimismies, joka asuu vaimonsa Marketan kanssa. Lindblom jättää toimensa heitteille pelätessään junkkarien kostavan, jos heitä syytetään jostakin.
Tommi Kasari on Vennu Karin körttiläinen naapuri. Hän kuuluu puukkojunkkarien toimia vastustavaan ryhmään ja uskaltaa myös toimia asian eteen.
Haapaperhonen
Haapaperhonen (Limenitis populi) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva kookas päiväperhonen. Se on Suomen suurikokoisimpia perhoslajeja.
Puukkojunkkarit (kirja)
Henkilöhahmot
Hän esimerkiksi yhtään tuumimatta marssii junkkarien keskelle näiden omin lupineen paistikseen tappamansa lampaansa jäännökset mukanaan ja kirves aseenaan - ja saa kuin saakin vaatimansa kolmen ruplan korvauksen tapetusta lampaastaan.
Haapaperhonen
Koko ja ulkonäkö
Haapaperhonen on hyvin kookas perhoslaji: Uroksilla siipien kärkiväli on 69–80 mm ja naaraat voivat saavuttaa jopa 82–96 mm pituuden, tehden siitä satunnaisesti Suomen kookkaimman päiväperhosen. Siivet ovat väriltään mustanruskeat. Etusiivissä on muutamia valkeita, nauhamaisesti asettuneita täpliä. Etusiiven etureunassa on lisäksi yksinäinen valkoinen täplä sekä siiven kärjessä valkoiset ja punaiset täplät. Takasiipien laidoilla kulkee koristeellinen kuviointi, joka muodostuu valkoisesta, siipisuonten katkomasta nauhasta sekä sen ja siiven reunassa sijaitsevista oranssinpunaisista nuolenmuotoisista täplistä. Siipien alapinnat ovat oranssinruskeat ja niissä on leveä valkoinen, tummien siipisuonten katkoma nauha. Siipien tyvet ovat alapinnalta leveästi siniharmaat.
Puukkojunkkarit (kirja)
Miljöö
Puukkojunkkarit sijoittuu 1800-luvun puolivälin jälkeen Etelä-Pohjanmaalle. Puukkojunkkarius oli vahvimmillaan Lapuan suurpitäjässä ja sen laitaosissa Kauhavalla, Ylihärmässä ja Alahärmässä, mutta paljoa ei jälkeen jäänyt Laihia ja Kyrönmaa yleensäkään. Romaanista löytyy monia historiallisia yhtymäkohtia alueen tapahtumiin, varsinkin Kauhavalle. . Puukkojunkkareiden kultakausi hiipuu 1880-luvulla ja tämä kehitys näkyy teoksessakin. Puukkojunkkareissa tapahtumat seuraavat tiivisti toisiaan joten laajuudestaan huolimatta teos ei sisällä ajallisesti pitkää jaksoa.
Teemat ja tulkinnat
Teoksessa toistuvat kohtaukset, joissa kuvataan puukkojunkkareiden ja muun yhteiskunnan välistä yhteentörmäystä. Puukkojunkkarit suosivat elämäntapaa, joka on väkivallan salliva ja ihannoiva ja lisäksi konflikteja lisää heidän runsas alkoholinkäyttönsä. Puukkojunkkarin oma kunnia on vahvasti kytköksissä hänen kykyynsä ja pelottomuuteensa tapella niin oman ryhmän kuin ulkopuolistenkin kanssa.
SWR
SWR voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Puukkojunkkarit (kirja)
Teemat ja tulkinnat
Teoksessa ympäristö etsii keinoja puukkojunkkareiden ylivallan lopettamisen, sillä yhteiskunnan auktoriteetit ovat kovin avuttomia puukkojunkkareiden edessä. Nouseva vastavoimia on herätysliike. körttiläisyys kasvaa ja vahvistuu Pohjanmaalla, ja tämä kovin erilaisten joukkojen ja elämänkatsomusten kohtaaminen aiheuttaa ristiriitatilanteita.
Haapaperhonen
Levinneisyys ja lentoaika
Suomessa laji ei ole koskaan ollut kovin yleinen ja hävisi ilmeisesti täysin 1960-luvulla. Sittemmin laji palasi, mutta havainnot harvenivat jälleen ennen vuosituhannen vaihdetta, jonka jälkeen se on taas hieman yleistynyt. Haapaperhosen esiintyminen painottuu vahvasti Itä-Suomeen ja Keski-Pohjanmaalle. Perhonen lentää kesä-heinäkuussa.
Puukkojunkkarit (kirja)
Teemat ja tulkinnat
Teoksessa puukkojunkkareiden elämäntapaa kuvataan realistisesti ja tuodaan tapahtumien raakuus ja kurjuus esiin. Puukkojunkkareiden aikalaiskuva on hyvä ja tarkka. Tämä näkyy myös päähenkilön, Esa Karhun kohtalon kuvauksesta. Henkilöistä välittyy stereotyyppinen kuva, Laitilan Valee on kansallisromanttinen, perinteinen kuvaus suomalaisesta miehestä, joka asetetaan esimerkin asemaan. Naiset näkyvät teoksessa pelkistettyinä sivuhahmoina mutta heillä on monessa tilanteessa toimeenpaneva rooli, kuten Laitilan Santran osa.
Haapaperhonen
Elinympäristö ja elintavat
Haapaperhosen elinympäristöä ovat rehevät metsät, joissa kasvaa haapoja. Se käy harvoin kukilla, mutta perhosia voi löytää juomassa vettä lätäköistä tai imemässä nesteitä ulosteista ja eläinten raadoista. Niille maistuvat myös hiki ja pilaantuneet hedelmät.
Puukkojunkkarit (kirja)
Kieli
Alkion kerronnassa havainnollistamispyrkimys on etualalla. Hän on ennen kaikkea liikkeen kuvaaja ja väri ja muodot jäävät merkityksettömiksi ulkonaisten tapahtumien ja havaintojen rinnalla:”…hän Esa? lensi ympäri tuvan kuin raivotautinen kissa, riipoi puukollaan rikki sängyn esiripun, vaatteet seinillä, ja liikkui kuin orava.” Myös äänen kuvauksella on huomattava taiteellinen merkitys kerronnassa. Kerronnan tyyli rakentuu kansanomaiselle kielenkäytölle harkiten ja tyylitellen, mikä tekee ilmaisusta karua ja kovaa mutta toisaalta ilmeikästä ja luontevaa. Varsinkin tappelukohtaukset ovat värikkään realistisia. Runsas murteellinen dialogi korostaa teoksen rakennetta. Dialogi on luontevaa ja ilmeikästä, mutta jättää hahmojen persoonallisuuden taka-alalle tuoden esiin ennemminkin heidän edustamansa ryhmän. Puukkojunkkarit ja heränneet puhuvat omilla tyypillisillä tavoillaan, laukkuryssä vienankarjalaisella murteella ja nimismies Lindblom ruotsalaisittain ääntäen:""Luuletko sine, ettei mine ymmerre!" huusi Lindblom, "mut siine on muutkin seikat, se on semmosta pirun joukko." " Kaikkitietävä kertoja avaa lukijalle hahmojen ajatusmaailmaa ja mahdollistaa syvemmän motiivien tarkastelun.
Haapaperhonen
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat haapa ja muut poppelilajit.
Puukkojunkkarit (kirja)
Vastaanotto
Puukkojunkkareitten valmistuttua kustannusosakeyhtiö Werner Söderström, joka oli taloudellisesti ahtaalla, kehotti Alkiota parantamaan kirjaa. Lopulta kustantaja suostui kustantamaan kirjan tietyin varauksin. Teoksen menekki ei sen ilmestyttyä ollut hyvä eikä se aiheuttanut suurempaa reaktioita yleisössä.
Käsitys Pohjanmaan puukkojunkkarikulttuurista selkeni Alkion avulla, sillä Puukkojunkkarit on ensimmäinen romaanikuvaus puukkojunkkareista. Teoksella on myös vahva rooli muun pohjalaiskirjallisuuden synnylle. Sen asema on esikuvallinen, sillä se aloittaa kulttuurihistoriallisen kerronnan perinteen pohjalaiskirjallisuudessa.
Ludwig Heinrich von Nicolay
Ludwig Heinrich von Nicolay (Venäjällä myös Andrei Lvovitš, Андрей Львович, 25. joulukuuta 1737 Strasbourg – 18. marraskuuta 1820 Viipuri) oli saksalaissyntyinen Venäjällä vaikuttanut akateemikko ja kirjailija, joka toimi muun muassa Venäjän tiedeakatemian presidenttinä. Hän omisti 1780-luvulta lähtien Viipurissa sijaitsevan Monrepos’n kartanon ja keräsi sen kirjastoon Suomen merkittävimmän 1700-luvun valistuskirjallisuutta sisältävän kokoelman, joka nykyään on Helsingin yliopiston kirjaston hallussa. Nicolay rakennutti myös Monrepos’n kartanon maille Suomen tunnetuimman maisemapuiston, josta myöhemmin tuli Viipurin suosituimpia nähtävyyksiä.
Elämä
Ludwig Heinrich von Nicolay kuului Ruotsista lähtöisin olleeseen Nicolayn sukuun. Vuosina 1752–1760 hän opiskeli Strasbourgin yliopistossa, jossa suoritti oikeustieteellisen tutkinnon. Valmistumisensa jälkeen Nicolay matkusti Pariisiin, missä tutustui aikakauden merkittäviimpiin valistusfilosofien, kuten Voltairen ja Denis Diderot’n ajatuksiin. Vuonna 1761 hän alkoi työskennellä Pariisissa tapaamansa Venäjän Wienin-suurlähettilään ruhtinas Dmitri Aleksejevitš Golitsynin sihteerinä. Kahden vuoden kuluttua hän palasi Strasbougiin isänsä sairastumisen johdosta ja kiersi tämän kuoleman jälkeen eri tehtävissä ympäri Keski-Eurooppaa.
Vuonna 1769 Nicolay sai keisarinna Katariina II:lta kutsun Pietariin tulevan Venäjän keisarin Paavali I:n kotiopettajaksi ja toimi myöhemmin tämän puolisoiden Natalija Aleksejevnan ja Maria Fjodorovnan sihteerinä. Pyhä Rooman keisari Josef II aateloi Nicolayn vuonna 1782 Paavalin pyynnöstä. Paavalin noustua valtaistuimelle vuonna 1796 Nicolay sai valtioneuvoksen arvonimen ja nimityksen majesteetillisen kabinetin jäseneksi. Vuotta myöhemmin Nicolaylle myönnetään myös paronin titteli. Venäjän tiedeakatemian presidentin tehtävässä Nicolay aloittaa huhtikuussa 1798 ja hoiti virkaa eläköitymiseensä, vuoteen 1803 saakka.
Nicolay vietti viimeiset vuotensa Viipurissa sijaitsevassa Monrepos’n kartanossa, jonka hän oli yhdessä Liimatan kartanon kanssa hankkinut omistukseensa vuonna 1787 Württembergin prinssiltä Friedrich Wilhelmiltä. Ludwig Heinrich von Nicolay kuoli vuonna 1820 ja hänet haudattiin aluksi Viipuriin Sorvalin hautausmaalle. Vuonna 1822 Nicolayn ja hänen puolisonsa Johanna Margaretan jäännökset siirrettiin Monrepos’n puistossa sijaitsevalle Ludwigsteinin saarelle, jonne Nicolayn poika Paul oli rakennuttanut hautakappelin.
Kirjakokoelma
Nicolayn perustama Monrepos’n kartanon kirjasto käsitti yhteensä noin 9 000 nidettä. Kartanon silloinen omistaja Paul von Nicolay ja hänen sisarensa Marie lahjoittivat vuonna 1916 noin 8 000 vanhinta ja arvokkainta teosta Helsingin yliopistolle. Suurin osa Nicolayn keräämistä kirjoista edustaa 1700-luvun valistuskirjallisuutta, mutta mukana on teoksia aina 1400-luvulta lähtien. Yli puolett teoksista on ranskankielisiä, noin viidesosa saksankielisiä ja loput kreikkaa, latinaa, italiaa ja englantia. Kokoelmaa säilytetään Kansalliskirjaston päärakennuksen Monrepos-salissa ja se on luettoloitu Helsingin yliopiston kirjastojen yhteistietokantaan HELKAan.
Kirjallinen tuotanto
Nicolayn kirjallinen tuotanto käsittää lähinnä saksankielisiä runoja ja näytelmiä. Vuonna 1804 hän julkaisi Monrepos’n kartanoa kuvaavan runoelman Das Landgut Monrepos in Finnland.
Oksoniumioni
frame|Oksonium-ionin kemiallinen kaava.
Oksoniumioni on mikä hyvänsä hapen kationi, jolla on kolme sidosta ja sen varaus on +I. Yksinkertaisin oksoniumioni on protonin ja vesimolekyylin yhdiste H3O+, joka antaa liuokselle sen happamat ominaisuudet.
Oksoniumionin konsentraation avulla voidaan laskea liuoksen pH-arvo yhtälöstä:
Munkinmäki
Munkinmäki (ruots. Munkkulla) on kunnanosa Kirkkonummella. Sillä on pitkät perinteet kunnan historiassa. Munkinmäki sijaitsee Kirkkonummen keskustan välittömässä läheisyydessä eteläpuolella. Munkinmäessä on suuri osa keskustan palveluista.
Historiaa
Munkinmäessä sijaitsi Munkkullan kartano, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1989. Syytä palon syttymiseen ei ole saatu selville. Munkinmäen nimi juontaa juurensa Padisten luostariin Virossa, joka 1300-luvulla omisti alueen maat. Munkkullan kartanonmäki on jätetty metsäsaarekkeeksi kuntakeskuksen ympärille.
Palvelut
Munkinmäessä on laajalti tarjolla erilaisia palveluita. Munkinmäessä sijaitsee Prisma-, Lidl- ja Tokmanni-myymälät, Teboil-huoltoasema, kaksi rautakauppaa, urheiluliike, matkatoimisto, yökerho, ravintola, kultaliike, Omnia Ammattiopisto, kaksi pizzeriaa, Cramon vuokrauspiste, Kirkkonummen Sanomien toimitus, autokorjaamo, pienkoneliike, LänsiAuto- autoliike, kuntosali, elokuvateatteri, kaksi sisustusliikettä sekä jäteasema, johon voi viedä muun muassa huonekaluja ja kodinkoneita. Lisäksi Munkinmäessä palvelee pieni kauppakeskus Liikeportti.
Asutus
Munkinmäessä on harvakseen asuinrakennuksia, koska alue on toiminut pitkään kunnan pienteollisuusalueena. Ainoat asuinrakennukset ovat muutama omakotitalo sekä kymmenkunta rivitaloa, jotka ovat Abrasinmäellä, Munkinmäen läntisellä puoliskolla.
Liikenne
Munkinmäessä ei enää kulje linja-autot, mutta rautatieasemalle ja linja-autoasemalle pääsee alikulkukäytävää pitkin.
Roman Bondaruk
Roman Bondaruk (s. 20. kesäkuuta 1974 Lviv) on ukrainalainen pistooliampuja.
MM-kilpailuissa Bondaruk on saavuttanut joukkuepronssia Lahdessa 2002 25 m olympiapistoolissa ja Zagrebissa 2006 25 m vakiopistoolissa. Olympialaisissa Pekingissä 2008 hän oli kuudes 25 m olympiapistoolissa tuloksella 774.7 (580+194.7).
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2003
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2003 pidettiin 3.–9. elokuuta 2003 Sveitsin Rapperswil-Jonassa. Kyseessä olivat lajin 20. maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Sveitsi voitti viisi kultamitalia, Iso-Britannia, Ranska ja Ruotsi yhden. Sveitsin Simone Luder voitti ensimmäisenä suunnistajana neljä maailmanmestaruutta yksissä MM-kilpailuissa.
Isokatava
Isokatava on Porin 74. kaupunginosa. Se sijaitsee Meri-Porissa, lännempänä olevan Tahkoluodon ja idempänä olevan Vähäkatavan välissä. Isokatava kuuluu Reposaaren koulupiiriin, ja sen postinumero on 28900. Sen läpi kulkee Reposaaren maantie.
Agbadza
Agbadza (myös Agbadja) on Ewe-kansalta peräisin olevaa musiikkia ja tanssia, josta kehittyi sota-aikojen jälkeen hyvin suosittu vapaa-ajan tanssi ja musiikki.
Agbadzaa harjoittivat alun perin Ghanan Voltan alueen ewet, erityisesti Hogbetsotso-juhlassa, jota viettivät Anlon Ewe-kansa. Tanssia harjoitetaan nykyaikana Ghanan, Togon ja Beninin eteläosissa, sekä osassa Lounais-Nigeriaa. Agbadja on tunnettu ja suosittu Länsi-Afrikassa. Cotonoussa agbadzaa esitetään Klahodji-nimisessä paikassa, joka sijaitsee lähellä merta.
Alkuperä ja kehitys
Agbadzaa esitettiin ennen myös, kun joku hyvin tärkeä henkilö, kuten vodun-päällikkö kuoli. Agbadjan esittämisen tarkoitus on tuoda iloa menehtyneen sielulle ja surijoille.
Moderni käyttö
Beniniläinen laulaja Bessanvi Gbessi kiinnostui Monon departementin kylästä Oumakonista löytämästään agbadzasta. Hän jatkoi suurten ewe-laulajien perintöä "modernisoimalla" agbadzaa sovittamalla mukaan puhallinsoittimia ja melodisia pianosovituksia.
Tanssi ja perusliikkeet
pienoiskuva|Helsingissä tanssitaan agbadzaa beniniläisen orkesterin säestyksellä. Agbadza on Ewe-kansan “kansallistanssi”. Siinä vartalo kyykistyy ja ojentuu, ja käsivarsien liike muistuttaa linnun siipien pyristelyä. Sen muoto on melko yksinkertainen. Ihmiset nousevat tanssimaan saavuttaessaan innostuksen, yleensä pienessä, kahdesta neljään henkeä koostuvassa ryhmässä. Aluksi he tanssivat paikoillaan alueen ulkokehällä, kunnes sogo soittaa aaltoilevan jakson, joka ilmoittaa tanssijoille, että heidän on valmistauduttava. Kun sogo korottaa rummun kielen, tanssijat etenevät pienin askelin eteenpäin, samalla voimakkaasti käsiään ja vartaloaan liikuttaen. Esitysalueen ulkoreunalla tanssijat suorittavat kadenssin, kääntyvät ympäri ja toistavat saman liikesarjan takaisin aloittamaansa paikkaan. Milloin tahansa useat muutkin ryhmät voivat täyttää tanssialueen ja antaa esitykselle hajautetun muodon.
Agbadza-tanssi perustuu viiteen perusliikkeeseen:
1. Banyinyi on lyhyt johdanto rukouksena jumalille ja esi-isille,
2. Vutsortsor, joka on päätanssi,
3. Adzo, joka on vähemmän energinen ja jossa käytetään vain päärumpua yhdessä agogon ja axatsen (helistin) kanssa,
4. Hatsatsa jossa esitetään gangokuin ja atoken kanssa ajankohtaisempia, historiallisia, filosofisia ja pohtivia lauluja,
5. Vutsortsor on lopussa uusi kierros päätanssista, joka kestää yleensä useita tunteja.
Instrumentit
Kello: Sen fraseeraus toistuu, se vahvistaa kappaleen tahdin ja se toimii koko yhtyeen aikajanana.
RN Fiume (1930)
RN Fiume oli Italian kuninkaallisen laivaston Zara-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus upposi Matapanin taistelussa 29. maaliskuuta 1941.
Agbadza
Instrumentit
Sogo: On yhtyeen johtava rumpu. Se osoittaa muille rummille, mitä heidän on tarkoitus soittaa. Tämän rummun signaali antaa myös merkin tanssijoille, kun heidän pitäisi aloittaa tanssi rummun kielen avulla.
RN Fiume (1930)
Valmistus
Alus tilattiin 15. syyskuuta 1928 vuosien 1928–1929 laivasto-ohjelmassa Triestestä Stabilimento Tecnico Triestinolta, missä köli laskettiin 29. huhtikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1930 ja valmistui 23. marraskuuta 1931.
Agbadza
Instrumentit
Kidi: On yhtyeen toinen rumpu. Se viestii Sogon kanssa ja luo keskustelun rummutuskielellä.
RN Fiume (1930)
Palvelus
Fiume oli Espanjan sisällissodan aikana 1936–1937 sisaralustensa kanssa läntisellä Välimerellä. Aluksesta tehtiin 1. risteilijäviirikön lippulaiva 17. toukokuuta 1937, jolloin se vapautti tehtävästä sisaraluksensa Gorizian. Huhtikuussa 1939 alus osallistui Zaran kanssa Albanian miehitykseen. Alus luovutti 12. tammikuuta 1940 viirikön lippulaivan tehtävät Zaralle.
Agbadza
Instrumentit
Kagan: Tukirumpu, jolla on koko esityksen ajan rytmi ja jonka kellon kanssa vuorovaikutuksessa luo tietyn melodian.
Rodney A. Grant
Rodney Arnold Grant (s. 9. maaliskuuta 1959) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Grant kasvoi Omahan reservaatissa ja on intiaanisyntyinen. Hänet muistetaan ehkä parhaiten roolistaan elokuvassa Tanssii susien kanssa vuodelta 1990. Hän on näytellyt myös elokuvissa Geronimo ja Ghosts of Mars.
Agbadza
Instrumentit
Ajatse: Helmikoristeltu helistin seuraa aikajanan rytmiä tiiviisti ja täydentää Agbadzan laulua.
Laulu: kutsu ja vastaus
Kutsu : Se Se Se Ioooo
Vastaus : Aho Aho Ahoooo
Kutsu : Se Se Se Iooo
Kaikki: Enyo o Egble o ahooo
RN Fiume (1930)
Palvelus
Heinäkuussa alus osallistui viirikkönsä mukana Calabrian taisteluun sekä saattueiden suojaamiseen Pohjois-Afrikan ja Italian välillä. Alus osallistui operaatio Collarin torjuntaan. Maaliskuussa 1941 laivaston esikunta suunnitteli iskevänsä Kreetan etelä- ja pohjoispuolitse itäisen Välimeren merenkulkua vastaan. Seuranneessa Matapanin taistelussa Polaan osui 28. maaliskuuta torpedo, jolloin Fiume ja Zara määrättiin saattamaan sisaraluksensa satamaan.
Tutkaton osasto joutui Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivojen HMS Warspiten, HMS Valiantin ja HMS Barhamin yllättämäksi ja tuhoamaksi. Taistelulaivojen 15 tuuman tykit murskasivat alukset. Fiume ja Zara upposivat ja Pola jäi hylyksi, kunnes hävittäjät HMS Nubian ja HMS Jervis torpedoivat aluksen.
Dorchester (Boston)
pienoiskuva|Dorchesterin alueet ja aukiot kartalla. Dorchester, ”Dot”, on kaupunginosa eteläisessä Bostonissa, Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Dorchester on isoin ja väestöltään monikulttuurisimpiin kuuluva kaupunginosa Bostonissa. Alueella sijaitsee Massachusettsin yliopiston kampus.
Boston Planning and Development Agencyn mukaan vuonna 2010 Dorchesterissa oli 91 982 asukasta, mutta eri aluerajausta käyttävä paikallislehti Dorchester Reporter arvioi luvun olevan todellisuudessa yli 134 000.
Historiaa
Dorchester sai alkunsa varhaisten Englannista saapuneiden uudisasukkaiden kylänä jo vuonna 1630. Bostoniin Dorchester liitettiin vuonna 1870.
1800-luvun lopulla Bostoniin alkoi saapua irlantilaisia ja juutalaisia siirtolaisia Euroopasta, ja Dorchesterin alueesta tuli pääsääntöisesti heidän yhteisöjensä asuttamaa monien vuosikymmenien ajaksi. Pitkästä historiastaan huolimatta alueen asukasluku oli vähäinen 1920-luvulle asti.
1950-luvulla Dorchesteriin alkoi muuttamaan myös muun muassa vähävaraisia afroamerikkalaisia, aasialaisia ja karibialaisia. Väestön muuttuessa varakkaammat asukkaat alkoivat muuttaa pois työväenluokkaisten jäädessä, ja rikollisuus ja jengitoiminta lisääntyi alueella. Juutalaisyhteisö oli melkein kokonaan muuttanut alueelta 1980-luvulle mennessä muun muassa kasvaneen antisemitismin vuoksi. Dorchester on pitkään ollut huonomaineinen alue, joskin rikollisuus kaupunginosan joillakin alueilla on vähentynyt 2010-luvulla muun Bostonin tavoin.
Aiheesta muualla
42.3019°N, -71.0633°W
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2004
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2004 pidettiin 11.–19. syyskuuta 2004 Ruotsin Västeråsissa. Näiden kilpailujen myötä MM-kilpailuja alettiin järjestää vuosittain, kun aiemmin oli kilpailtu kahden vuoden välein. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Norja ja Ruotsi voittivat kolme kultamitalia, Ranska ja Sveitsi yhden.
Vähäkatava
Vähäkatava on Porin 75. kaupunginosa. Se sijaitsee Meri-Porissa, lännempänä olevan Isokatavan ja idempänä olevan Tyltyn välissä. Vähäkatava kuuluu Reposaaren koulupiiriin, ja sen postinumero on 28900. Sen läpi kulkee Reposaaren maantie.
Trilla
Trilla on rap -artisti Rick Rossin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 11. maaliskuuta 2008.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Yhdysvaltojen Billboard 200 -listan kärkitilalle.
RN Pola (1931)
Valmistus
Alus tilattiin OTO:n telakalta Livornosta, missä köli laskettiin 17. maaliskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1931 ja valmistui 21. joulukuuta 1932.
Palvelus
Alukseen osui illalla 28. maaliskuuta 1941 Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentokoneen laukaisema torpedo. Aluksen etummainen konehuone sekä kumpikin keskimmäisistä kattilahuoneista täyttyivät vedellä, mikä teki aluksesta liikuntakyvyttömän. Zara ja Fiume määrättiin auttamaan vaurioitunutta sisaralustaan. Tutkattomat italialaisalukset joutuivat Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivojen HMS Warspite, HMS Valiant ja HMS Barham yllättämiksi, jolloin Zara ja Fiume upposivat lähes välittömästi. Hävittäjät HMS Jervis ja HMS Nubian löysivät liikuntakyvyttömän Polan upottaen sen torpedoin.
Signal de Botrange
Signal de Botrange on Belgian korkein kohta (694 m), joka sijaitsee lähellä Saksan rajaa, keskellä Hautes Fagnesin ylätasankoa. Vuonna 1923 Belgian itäisten kantonien komissaari Hermann Baltia rakennutti paikalle 6 metriä korkean maakummun, jonka ansiosta se saavutti maagisena pidetyt 700 metriä. Tällä oli suuri symbolinen merkitys Belgialle, joka oli vastikään saanut Botrangea ympäröivät alueet Saksalta Versailles’n rauhassa. Vuonna 1934 paikalle pystytettiin 24 metriä korkea kivitorni, jota käytettiin pitkään sääasemana. Myöhemmin tornin yhteyteen on rakennettu matkailijoita palveleva ravintola. Vuonna 2013 julkistettiin suunnitelma, jonka päämääränä on pystyttää Botrangen huipulle 50 metriä korkea linkkitorni nopeuttamaan tiedonsiirtoa Lontoon ja Frankfurtin pörssin välillä.
Lähteet
thumb|left|Paroni Baltian 1923 rakennuttama torni, jonka ansiosta Botrange saavutti 700 metrin korkeuden.
Raimo Issakainen
Raimo Aulis Issakainen (16. kesäkuuta 1933 Kouvola – 27. heinäkuuta 2004 ) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Issakaisen vanhemmat olivat vääpeli Vilho Issakainen ja Olga Kutvonen, hän oli vuodesta 1962 naimisissa hammaslääkäri Kirsti Taava Sinikka Mikkolan (1934–2022 ) kanssa. Issakainen tuli ylioppilaaksi 1953, suoritti Kadettikoulun 1956, Sotakorkeakoulun teknillisen linjan 1964 ja maasotalinjan 1967. Diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1972, kenttätykistöupseerikurssin hän suoritti Neuvostoliitossa 1976 ja maanpuolustuskurssin 1981. Issakainen toimi jääkäripatteriston jaosjohtajana ja patterinpäällikkönä 1956–1962, Keskussääaseman opetusupseerina 1964–1965, Pääesikunnan toimistopäällikkönä 1965–1966 ja 1972–1979, Kadettikoulun opetusupseerina 1967–1972, puolustusvoimien ATK-laitoksen johtajana 1970–1986, puolustusvoimien pääinsinöörinä 1987–1991, sotatalouspäällikkönä 1991–1992 ja puolustusvoimien teollisuuspoliittisena koordinaattorina 1993. Issakainen ylennettiin majuriksi 1968, everstiluutnantiksi 1973, everstiksi 1979, insinöörikenraalimajuriksi 1987 ja kenraaliluutnantiksi 1991.
Issakainen hoiti myös useita luottamustehtäviä, hän oli esimerkiksi puolustusvoimien aloitetoimikunnan puheenjohtaja ja Sotatieteellisen seuran puheenjohtaja 1992–1998. Jäätyään eläkkeelle puolustusvoimien palveluksesta vuonna 1993 Issakainen viljeli perintötilaansa Hattulassa.
Pohjolanjoki
Pohjolanjoki on Oulujoen vesistöalueeseen kuuluva kolmisen kilometriä pitkä joki Puolangalla sijaitsevien Kiiskisjärven ja Mätäsjärven välillä. Se lähtee Kiiskisjärven Alajärvi-nimisestä luoteiskolkasta ja laskee Mätäsjärven itäpäähän Lamminsuon kohdalla. Jokivarsi on asumaton paria asuinpaikkaa lukuun ottamatta. Yhdystie 8832 ylittää sen Kiiskisvaarasta kaksi kilometriä pohjoiseen.
Gazimağusan alue
Gazimağusan alue on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku  (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Gazimağusa eli Famagusta, kreikkalaisittain Ammóchostos.
Gazimağusan alue vastaa tavallaan Kyproksen tasavallan Famagustan aluetta, jonka osa se de jure on. Se käsittää kuitenkin vain eteläisimmän osan Pohjois-Kyproksen alueella olevasta Famagustan alueesta, kun taas pohjoisin osa muodostaa İskelen alueen. Pieni eteläosa Famagustan alueesta on Kyproksen tasavallan hallussa.
Kaija Rahola
Kaija Marja Rahola (vuodesta 1941 Lampela; ) oli suomalainen elokuvanäyttelijä. Hän näytteli lyhyen uransa aikana kahdeksassa elokuvassa, joista merkittävin oli Linnaisten vihreä kamari (1945).
Ura
Kaija Rahola syntyi Tampereella musikaaliseen perheeseen. Hän esiintyi lapsuudessaan koulunäytelmissä ja maaseutujuhlissa. Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän suunnitteli sanomalehtinaisen uraa mutta pyrki lopulta elokuvaan. Hän lähetti sisarensa kannustamana kirjeen valokuvansa kera ohjaaja Valentin Vaalalle vuonna 1939. Vaala luki kirjeen palattuaan Aulangolta Helsinkiin näyttelijä Sirkka Sarin kuoleman jälkeisenä päivänä heinäkuun lopulla 1939 ja kutsui Raholan koekuvauksiin. Talvisodan jälkeen Rahola ura alkoi, kun hänet kiinnitettiin Suomi-Filmiin. Hänen ensimmäinen valkokangasroolinsa oli avustajan osa elokuvassa Vihreä kulta (1939).
Jatkosodan aikana Rahola työskenteli elokuvien ohessa maanpuolustuksessa lottana Vaasassa.
Rahola näytteli 1940-luvulla kahdeksassa elokuvassa. Hän teki merkittäviä sivuosia sekä draamaelokuvissa että romanttisissa komedioissa. Lehdistön käyttämät kuvaukset hänestä olivat ”tyttömäinen” ja ”suloinen”. Rahola sai myönteisiä arvioita sivuosastaan elokuvassa Antreas ja syntinen Jolanda (1941). Vuonna 1944 Rahola oli mukana Ilmari Unhon ohjaamassa dokumenttielokuvassa Pellonmäen tarina, jossa korostettiin säästämisen tärkeyttä.
Raholalla oli kaunis lauluääni, jota hän toisinaan hyödynsi roolihahmoissaan. Harjoituksiin kuului säännöllisiä laulutunteja Hanna Granfeltin opetuksessa. Elokuvassa Morsian yllättää vuonna 1941 Rahola lauloi osan kappaleesta ”Seitsemän tuntia onnehen”.
Raholan viimeinen merkittävä roolisuoritus oli kartanonneito Ringa Littow Vaalan ohjaamassa kauhuromanttisessa elokuvassa Linnaisten vihreä kamari vuonna 1945.
Yksityiselämä
Rahola avioitui vuonna 1941 ohjaaja ja vänrikki Viljo Lampelan kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi hävittäjälentäjänä ja työskenteli Suomi-Filmin lyhytelokuvaosastolla. Pariskunnalle syntyi viisi lasta. Heistä kolmas on oopperalaulaja Pirkkoliisa Tikka, joka on muun muassa esiintynyt Spede Pasasen elokuvissa, ja neljäs Pekka Lampela, joka toimi Uuno Turhapuro -elokuvien äänittäjänä.
New York Stories
New York Stories on Martin Scorsesen, Woody Allenin ja Francis Ford Coppolan ohjaama episodielokuva, joka julkaistiin vuonna 1989. Elokuvan pääosissa näyttelevät Nick Nolte, Rosanna Arquette, Woody Allen ja Mia Farrow. Elokuva esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 1989.
Ensimmäinen episodi, Life Lessons, on Martin Scorsesen ohjaama ja Richard Pricen käsikirjoittama. Nick Nolte näyttelee pääosaa. Toinen osa, Life Without Zoë, on Francis Ford Coppolan ohjaama ja hänen tyttärensä Sofia Coppolan käsikirjoittama. Kolmas osa, Oedipus Wrecks (”Oidipus karilla”), on Woody Allenin ohjaama ja käsikirjoittama, ja hän näyttelee siinä myös pääosaa. Kirsten Dunst esiintyi tässä episodissa ensi kertaa elokuvassa.
Switch (Iggy Azalean kappale)
Switch on australialaisräppäri Iggy Azalean kappale, jolla vierailee myös brasilialaislaulaja Anitta. Sen julkaisi Def Jam Recordings singlenä 19. toukokuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Azalea, Anton Hård af Segerstad, Akil King, Christopher Martin, Christopher Wallace, Jalacy J. Hawkins, Georgia Ku, Kyle Owens ja Maurice "Verse" Simmonds. Kappaleen tuotannosta vastasivat puolestaan The Family sekä Eric Weaver. "Switch" on pop-kappale trooppisella vivahteella ja latinalaisella tyylillä, jonka esittämisessä käytetään instrumentaaleina muun muassa bassoa, keveitä jousisoittimia, bongoa ja käsitaputuksia.
2S4 Tjulpan
thumb|right|Kuvan 2S4 Tjulpan -telamörssäri laukaisukunnossa. 2S4 Tjulpan (, "tulppaani") on Neuvostoliitossa suunniteltu ja tuotettu telavetoinen panssariase, jonka pääase on 240 mm:n kranaatinheitin. Sen sisarase on 2S7 Pion ("pioni"), joka jakaa saman M-1975-määritelmän yhdessä Tjulpanin kanssa, vaikka aseet hyväksyttiin sotilaskäyttöön eri aikoihin. Molemmat käyttävät tela-alustana samantyyppistä kuin 2K11 Krug, joka on ohjuksia käyttävä it-panssarivaunu. Tjulpania voidaan käyttää linnakkeen murtajana ja se kykenee käyttämään laser-ohjattuja kranaatteja, kemiallisia aseita sekä ydinkranaatteja.
pienoiskuva|Kuvassa 2S4 Tjulpan -telavetoista kranaattiasetta käyttäneet valtiot.
Kungfutselaisuus
pienois|Kungfutselainen pyhäkkö [[Nagasakissa Japanissa.]] Kungfutselaisuus (儒學, Rúxué) on Kiinassa syntynyt moraalinen ja yhteiskunnallinen oppi, joka kehittyi kiinalaisen filosofin Kungfutsen (551–479 eaa.) opetuksista. Kungfutselaisuus pohjautuu Kiinassa kauan vallalla olleisiin instituutioihin ja pitkäaikaiseen kiinalaiseen käytäntöön, ja sen taustatekijöinä ovat muun muassa sukujärjestelmä ja siihen liittyvä esi-isien kultti.
Kungfutselaisuuden tärkeimmät hyveet ovat inhimillisyys, oikeudenmukaisuus, hyvät tavat, uskollisuus ja viisaus. Vastavuoroisuus kuten ylempien kunnioittaminen ja alempien suojelu on tärkeää. Kungfutselaisuuden perusperiaatteena on parantaa ja lisätä hyvinvointia yhteiskunnassa jalon käytöksen kautta, joka siirtyy ensin perheestä kaupunkiin, sitten yhteiskuntaan ja myöhemmin koko maailmaan. Tähän pyritään hyveellisellä elämällä.
Berndt Blom
Blom harjoitteli opiskeluaikanaan muurarin ammattia kaksi kuukautta, toimi piirtäjänä arkkitehti Gustaf Nyströmin luona Helsingissä kaksi kuukautta ja Tampereen kaupunginarkkitehti Lambert Petterssonin luona 16 kuukautta. Vuodesta 1892 lähtien hänellä oli oma toimisto Tampereella. Arkkitehdintyönsä ohella hän toimi Tampereen palomestarina vuodesta 1891 lähtien.
Kungfutselaisuus
Kungfutselaisuudella ei ole omaa jumalakäsitystä, mutta se on silti länsimaissa usein luokiteltu uskonnoksi. Kungfutselaisuuden keskeisimmät tekstit ovat Viisi klassikkoa ja Neljä kirjaa.
Kungfutse
pienois|pysty|Kungfutsen patsas pyhäkössä [[Pekingissä.]] Kungfutselaisuuden perusti Zhou-dynastian aikana elänyt poliittinen opettaja Kungfutse (551–479 eaa.). Kungfutsen elinaikana kevättä ja syksyä -kaudella Kiinassa oli useita toisiaan vastaan taistelevia kuningaskuntia. Ajan suuret muutokset saivat monet ajattelijat pohtimaan yhteiskunnallisia ongelmia. Ajanjaksoa kutsutaankin taistelevien valtioiden ja satojen filosofien aikakaudeksi.
Kungfutse oli tyytymätön aikansa moraaliin ja koetti elvyttää uudelleen arvomaailman, jonka hän uskoi olleen vallalla muinaisina kulta-aikoina. Kehitettyään oppinsa hän kiersi valtiosta valtioon etsien hallitsijaa, joka suhtautuisi siihen myönteisesti. Epäonnistuttuaan löytämään suopeaa ruhtinasta hän palasi kotiseudulleen Lu-valtioon ja omistautui opetustyöhön.
Kungfutselaisuus kehittyi vähitellen Kungfutsen opetusten pohjalta. Kiinassa kungfutselaisuutta ei ole nimetty Kungfutsen tai kenenkään muunkaan mukaan, vaan se tunnetaan ru-oppina eli kirjanoppineisuutena. Kungfutse ei myöskään koskaan perustanut omaa koulukuntaansa, vaikka hänellä olikin oppilaita. Kungfutselaisuudeksi oppia alettiin lännessä kutsua vasta 1800-luvulla.
Valtion viralliseksi opiksi
Kungfutsen jälkeen 300- ja 200-luvulla eaa. kungfutselaisuutta kehittivät filosofit Mengzi ja Xunzi. Tuohon aikaan kungfutselaisuus ei vielä ollut vallassa vaan kilpaili siitä useiden muiden koulukuntien kanssa. Kiinan ensimmäinen keisari Qin Shi Huangdi kannatti kungfutselaisuuden erään kilpailijan, lain koulukunnan eli legalismin oppeja ja vainosi kungfutselaisia ankarasti. Häntä seurannut Han-dynastia kuitenkin kohotti kungfutselaisuuden kaikkien muiden koulukuntien yläpuolelle ja antoi sille virallisen aseman Kiinan opetusjärjestelmän perustana.
Kungfutselaisuus koki tilapäisen laskukauden Han-dynastian romahduksesta 200-luvulla jaa. seuranneessa poliittisessa kaaoksessa. Sen kilpailijoiksi nousseet buddhalaisuus ja taolaisuus pystyivät antamaan ihmiselämälle hengellisen ulottuvuuden, mikä kungfutselaisuudesta puuttui.
Kungfutselaisuuden virallinen asema ei pääsääntöisesti johtanut muiden uskontojen tukahduttamiseen ja niiden edustajien vainoamiseen. Vuoden 845 jälkeen kungfutselaiset kuitenkin suostuttelivat Kiinan hallinnon vainoamaan buddhalaisia ja muiden ulkomaisten uskontojen edustajia.
Kungfutselaisuudessa syntyi 600-luvulta 1200-luvulle useita uudistusliikkeitä. Zhu Xin 1100-luvulla systematisoiman uuskungfutselaisuuden omaksui valtio opikseen, ja sen aseman oppi säilytti 1900-luvulle asti.
Aseman menetys
Kungfutselaisuus menetti asemansa valtion virallisena oppina keisarivallan kukistuttua Kiinassa 1912. Kiinan tasavallan alkuaikoina kungfutselaisuutta yritettiin sisällyttää perustuslakiin valtion virallisena ideologiana. Tätä protestoivat kuitenkin niin nuoret intellektuellit kuin kommunistitkin maan uudistamisen esteenä.
Vuonna 1949 perustettua Kiinan kansantasavaltaa hallinneet kommunistit hyökkäsivät aktiivisesti kungfutselaisia arvoja vastaan arvostellen samalla kungfutselaisuutta taantumukselliseksi voimaksi, joka esti yhteiskunnan kehityksen. Mao Zedongin valtakaudella kungfutselaisuus kiellettiin ja monia sitä harjoittavia temppeleitä suljettiin Kiinassa. Kungfutselaisuus sisälsi ajatuksia, joista Mao ei pitänyt. Maon kuoleman jälkeen kiinnostus alkoi jälleen kasvaa ja Maon valtakaudella suljettuja temppeleitä avattiin taas käyttöön.
1900-luvun lopulta alkaen valtaapitävä kommunistijohto alkoi jälleen suhtautua kungfutselaisuuteen suvaitsevasti, sillä se liittyy läheisesti kiinalaiseen perhejärjestelmään ja korostaa kurin ja järjestyksen merkitystä yhteiskunnassa. Kiinan koululaisille opetetaan kungfutselaisuuden klassikoista, joista on kuitenkin jätetty pois keisarillisia instituutioita käsitteleviä osia.
Nykyisin kungfutselaisuudella on noin 198 miljoonaa kannattajaa, joista 6–8 miljoonaa Kiinan ulkopuolella.
Opin sisältö
pienois|Rituaalien kirja, yksi [[Viisi klassikkoa|Viidestä klassikosta]] Kungfutselaisuus on yhteiskunnallis-eettinen oppirakennelma. Siinä on keskeistä oman itsen jalostaminen, toimiminen hyvän hallinnon edistämiseksi sekä toisten ihmisten huomioon ottaminen.
Kungfutselaisuudessa opetetaan kunnioittamaan perinnäistapoja ja käyttäytymään sosiaalisten roolien mukaisesti. Kungfutselaisessa hierarkiassa ylimpänä on Taivas, keskellä hallitsija ja alimpana alamaiset. Esi-isien kunnioitus on tärkeää. Lähimmäisyyttä tunnetaan ensisijaisesti omaa perhettä ja sukua kohtaan, ja omalle isälle on tärkeämpää olla uskollinen kuin hallitsijalle. Mies on perheen pää, ja hänen kuuluu ottaa vaimo ja saada perillisiä.
Euphoria (ohjelmisto)
Euphoria on NaturalMotionin kehittämä pelimoottori, joka animoi 3D-hahmojen liikkeitä reaaliajassa. Animaatiot eivät ole valmiiksi kehitettyjä, vaan ne ovat joka kerta erilaisia riippuen hahmoon kohdistuneesta voimasta. Euphoria toimii PlayStation 3:lla, PlayStation 4:llä, Xbox 360:lla ja Xbox Onella sekä tietokoneella ja on yhteensopiva kaikkiin kaupallisiin fysiikkamoottoreihin. Euphoriaa käyttävät muun muassa Grand Theft Auto IV, Grand Theft Auto V, Red Dead Redemption ja Star Wars: The Force Unleashed.
Kungfutselaisuus
Opin sisältö
Vaikka kungfutselaisuus onkin nykynäkökulmasta vanhoillista, aikanaan se oli uudistusmielistä opettaessaan, että perinnäistapoja, hallitsijan määräyksiä tai isän käskyjä ei saanut totella sokeasti, vaan niitä piti vastustaa, jos ne olivat väärin. Ihmisen kuului oppia ymmärtämään itse, mikä on oikein ja mikä väärin. Vääryyden vallitessa ihmisen piti pyrkiä saamaan aikaan muutos.
Kungfutselaisuus on historiallinen prosessi, ja sen opit ovat kehittyneet Kungfutsea seuranneina vuosisatoina ja -tuhansina. Kungfutse itse piti tärkeänä kunniallisuutta ja perinnäistapojen kunnioitusta. Parisataa vuotta myöhemmin Mengzi korosti lähimmäisyyttä, ja Song-kaudella teoreetikot keskustelivat prinsiipin käsitteestä.
Kungfutselaisuuden peruskäsitteistä ja niiden tärkeysjärjestyksestä on erilaisia käsityksiä. Joitakin kungfutselaisuuden käsitteitä on ollut vaikea kääntää kiinasta muille kielille, joten ne käännetään usein asiayhteyteen sopivalla tavalla.
Kungfutselaisuuden tärkeimmiksi hyveiksi on Han-kaudelta lähtien luettu ”viisi vakiota”:
Kungfutsen mukaan oikeamielisyys on oikeaa menettelyä kaikissa tilanteissa. Sen vastakohtana on hyödyn tavoittelu.
Kungfutselaisuuteen vaikuttaneista [buddhalaisuudesta ja taolaisuudesta siihen yhdistettiin toisen vuosituhannen alussa jin ja jang -ajattelu sekä viiden elementin (vesi, tuli, puu, metalli ja maa) periaate. Zhu Xi lisäsi kungutselaisuuteen kahden elementin oppinsa, jonka mukaan kaikki elämän osa-alueet ovat lin, järkiperäisen prinsiipin, ja qin, muuttuvan elintärkeän voiman, tuottamia.
Yhteiskunnallisena oppina kungfutselaisuus on vaikuttanut syvällisesti kiinalaisen yhteiskunnan rakenteeseen ja sen arvoihin. Kungfutselaiset ajattelivat kiinalaista yhteiskuntaa perheenomaisena järjestelmänä, jossa hallitsijaa kunnioitettiin alamaistensa isänä. Kungfutselaisuudesta on kansantasavallankin ajalle periynyt ajatus, jonka mukaan yksilön tulee palvella yhteiskuntaa uhrautuvasti ja velvollisuudentuntoisesti. Kungfutselaisuus on korostanut myös lainkuuliaisuutta sekä vanhusten ja talonpoikien hyvää kohtelua, jotka ovat edelleen arvostettuja hyveitä.
Jumalat ja henget
pienois|[[Taivaan temppeli, 1420. Kungfutse ei koskaan puhunut jumaluudesta vaan viittasi aina vain ”Taivaaseen (Tian)”. Maailmaa ajatellaan ohjaavan persoonaton mutta tahtova Taivas. Taivaan temppelissä rukoiltiin jumalalta hyvää satovuotta. Temppeli oli myös valtakunnan pyhin paikka.]]
Kungfutselaisuutta ei pidetä uskontona, sillä siinä ei ole dogmaattisuutta eikä tuonpuoleisuutta käsitteleviä opinkappaleita tai jumaluuksia. Kungfutselaisuuteen liittyvät esi-isien palvonta ja usko Taivaaseen yli-inhimillisenä voimana ovat kungfutselaisuutta vanhempia kulttuurisia elementtejä.
Kiinassa palvottiin Kungfutsen aikana jumaluutena ”Taivasta” (天, tian). Se viime kädessä määräsi kaikkien maailmankaikkeuden elävien olentojen kohtalon, ja kaikki ihmisten instituutiot oli perustettu sen nimissä. Vallassa oleva hallitsija nautti aina ”Taivaan mandaattia” eli hallitsijan valtaoikeutta. Myös Kungfutse kunnioitti Taivasta eikä kieltänyt henkien olemassaoloa. Häntä kiinnosti kuitenkin lähinnä moraali ja ihmisyhteisö, ja hän halusi kääntää ihmisten huomion pois yliluonnollisista asioista.
Kungfutse kansanomaisti esi-isien palvonnan, jota häntä ennen harjoitettiin vain hovipiireissä. Hän katsoi, että sillä oli suuri merkitys perheen jatkuvuuden takaajana.
Jotkut alkoivat palvoa Kungfutsea itseäänkin jumalana ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja Kiinassa on useita Kungfutselle pyhitettyjä temppeleitä.