cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Finlandia-palkinto
Aiemmin palkinto myönnettiin sääntöjen mukaan vain Suomen kansalaiselle, mutta sääntöjä muutettiin vuonna 2010 suomeksi kirjoittavan slovakialaisen Alexandra Salmelan noustua ehdokkaaksi. Uusien sääntöjen mukaan palkinto voidaan myöntää ansiokkaalle suomalaiselle romaanille riippumatta kirjoittajan kansalaisuudesta.
Palkinnon suuruus oli alun perin 100 000 markkaa. Sittemmin palkinnon arvo on ollut 26 000 euroa ja vuodesta 2008 alkaen 30 000 euroa.
Vuodesta 1984 lähtien on jaettu vuosittain myös Pikku-Finlandia, joka myönnetään abiturienteille ja muille keskiasteen oppilaitosten päättöluokkien oppilaille järjestetyn kirjallisuusesseiden kirjoituskilpailun voittajalle. Kilpailun järjestävät Äidinkielen opettajain liitto ja Svenska modersmållärarföreningen i Finland Suomen Kirjasäätiön tuella. Kilpailun voittaja palkitaan 800 eurolla ja Finlandia-palkinnon ehdokaskirjoilla.
Tilastoja
Joulukuussa 2013 Helsingin Sanomat profiloi Finlandia-voittajia vuosina 1993–2012, eli siitä lähtien kun kilpailussa on palkittu ainoastaan romaaneja. 20 vuoden aikana ruotsinkielinen teos oli voittanut palkinnon neljä kertaa: Bo Carpelan kahdesti (1993 ja 2005), Kjell Westö vuonna 2006 ja Ulla-Lena Lundberg vuonna 2012. Kustantamoista eniten voittajia oli Otavalla ja WSOY:llä, kummallakin kahdeksan. Esikoisteoksia oli palkittu kaksi, Kristina Carlsonin Maan ääreen (1999) ja Johanna Sinisalon Ennen päivänlaskua ei voi (2000). Sukupuolella ei juuri todettu olleen merkitystä: nainen oli palkittu yhdeksän kertaa, mies 11. Nuorin palkittu on vuonna 2019 palkinnon saanut Pajtim Statovci 29-vuotiaana.
Pateniemen suuralue
Pateniemen suuralue on yksi Oulun kaupungin 23:sta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan pohjoispuolella valtatien 4 länsipuolella. Suuralueella asuu noin 12 500 henkilöä. Työpaikkoja alueella on 1 086.
Filip V (Ranska)
Filip V Pitkä (ransk. Philippe V le Long, 1293, Lyon – 3. tammikuuta 1322, Pariisi) oli Ranskan kuningas 1316–1322 ja Kapeting-suvun 14. hallitsija. Hän oli Navarran kuningas nimellä Filip II.
Elämäkerta
Filip V oli Filip IV Kauniin ja Johanna Navarralaisenn toinen poika ja Ludvig X Itsepäisen ja Kaarle IV Kauniin veli. Filipiä edelsi kuninkaana hänen veljenpoikansa Juhana I Postuumi, joka kuitenkin kuoli vain viiden päivän ikäisenä. Filipiä, joka oli ollut valtakunnan sijaishallitsija ennen Juhanan syntymää, epäiltiin yleisesti Juhanan kuoleman aiheuttajaksi.
Hallinto
Filip V Pitkä oli hyvä strategi ja asioiden järjestelijä. Tätä näppäryyttä hän osoitti jo tultuaan sijaishallitsijaksi, mutta eritoten näistä kyvyistä oli hyötyä kuninkaaksi tulossa. Toinen näytön paikka Filipille on flaamien kanssa jatkuneiden yhteenottojen diplomaattinen sovittelu, joka päättyi rauhantekoon 2. kesäkuuta 1320. Sisäpolitiikassaan hän vahvisti eri maakuntien oikeudet, mutta samalla hän keskitti valtaa Pariisiin, jotta instituutioista tulisi entistä tehokkaampia. Hän pakotti koko valtakunnan käyttämään yhteistä rahaa, vaikka esimerkiksi Etelä-Ranskan herrat sitä kovasti vastustivat. Rahan arvon hän pyrki normalisoimaan.
Puoliso ja lapset
Vuonna 1307 Filip V Pitkä avioitui Burgundin Johannan (v. 1291–1330) kanssa. Johannasta tuli Burgundin kreivitär (v. 1315–1330) nimellä Johanna II isänsä Burgundin kreivin Othon IV:n kuoltua. Myöhemmin hänestä tuli myös Artois'n kreivitär (v. 1329–1330) hänen äitinsä Artois'n kreivittären Mahout’n kuoltua.
Avioliitosta Burgundin Johannan kanssa syntyi kaikkiaan kuusi lasta:
thumb|left|250px|Filip V Pitkä
Kuolema
Filip V Pitkä on haudattu muiden Ranskan monarkkien ja keskeisten monarkian palvelijoiden tapaan Saint Denis'n luostarin basilikaan, jossa olevat haudat joutuivat vallankumouksen vuosina hävityksen kohteiksi.
Vallanperimys
Filip V Pitkä kuoli ilman eloonjääneistä miespuolisia perillisiä. Näin vakiintunutta tapa noudattaen paronit valitsivat Ranskan uudeksi kuninkaaksi Filipin nuorimman veljen, joka hallitsi nimellä Kaarle IV Kaunis. Näin tyttäret sivuutettiin perimyksestä ja kansalliset edut tulivat esiin ranskalaisen prinssin suosimisena kruununperimyksessä.
Kirjonorsunkärsä
pienoiskuva|oikea|250px|Kirjonorsunkärsän palkomaisia hedelmiä, joista vasemmalla kuivunut ja auennut hedelmä ja oikealla kaksi tuoretta, avautumatonta hedelmää
Kirjonorsunkärsä (Proboscidea louisianica) on Martyniaceae-heimoon, norsunkärsien (Proboscidea) sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji.
Kirjonorsunkärsä on matala ja lamoava, noin 30–60 cm korkeaksi kasvava ruohovartinen kasvi. Sillä on suuret ja pitkäruotiset sekä hieman liuskoittuneet lehdet. Lehtilavat voivat kasvaa suurimmillaan noin 12 cm leveiksi ja 30 cm pitkiksi. Kukat ovat torvimaisia ja viisiliuskaisia. Kukat ovat väriltään kellertäviä, mutta liuskojen kärjet ovat violetteja. Kukat kasvavat varsista muutaman kukan ryhminä kesällä sateiden jälkeen. Hedelmä on mehevä ja käyrä palko, joka avautuu kuivuessaan. Siemenet voivat kulkeutua eläinten mukana pitkiäkin matkoja.
Esposende
Esposende on kunta Bragan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 95,4 km² ja väkiluku noin 34 300.
ICA
ICA AB (Inköpscentralernas aktiebolag) on ruotsalainen vuonna 1917 perustettu kauppaketju. Se toimii pääosin Skandinaviassa ja on toiseksi suurin päivittäistavaraketju Pohjoismaissa. Ketjun myymälöitä on muun muassa Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Latviassa sekä Liettuassa.
Historiaa
Yrityksen perusti Hakon Swenson vuonna 1917. Tavoitteena oli saada useiden itsenäisten kauppiaiden yhteisostoilla aikaan parempia sopimusehtoja tavarantoimittajien kanssa.
ICA nousi osuustoiminnallisen Konsum-ketjun ohi Ruotsin suurimmaksi päivittäistavaraketjuksi 1960-luvun loppupuoliskolla perustamalla rohkeasti uusia liikkeitä. Vuonna 1972 yritys jaettiin kolmeen alueelliseen yksikköön, mutta tämä järjestely purettiin 1990 ja perustettiin emoyhtiö ICA Handlarnas. Samalla tukku- ja vähittäiskauppa eriytettiin omiksi yhtiöikseen, mutta yhdistettiin taas pari vuotta myöhemmin.
1980-luvun lopulla ICA laajeni päivittäistavaroista käyttötavaroihin ostamalla postimyyntiyritys Elloksen sekä naistenvaateketjut Lindexin ja Gulinsin, mutta kaikista näitä luovuttiin viitisen vuotta myöhemmin.
Vuonna 1993 ICA ja suomalainen Kesko kehittivät yhteistyötään ristiinomistuksella, jossa molempien omistukseen tuli muutama prosentti toisen yhtiön osakkeista. Jo sitä aiemmin heillä oli yhteisyrityksiä, kuten Vantaan kahvipaahtimo ja Göteborgissa sijainnut hedelmätuontiyhtiö Viking Fruit.
Vuonna 1998 ICA fuusioitui norjalaisen Hakon Gruppenin kanssa ICA AB:ksi, josta hollantilainen Ahold hankki osake-enemmistön 2004. ICA kokeili pari vuotta yhteistyötä Baltian maissa Suomen Keskon kanssa 2000-luvun puolenvälin tienoilla.
Buffé
Buffé on ICA:n kanta-asiakaslehti. Se sisältää enimmäkseen ruokaohjeita. Lehden kanssa toimitetaan myös viimeisimmän kuukauden bonuslaskelma.
Joutsenlampi
Joutsenlampi on ensimmäinen Pjotr Tšaikovskin säveltämistä kolmesta baletista. Se on yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista ja arvostetuimmista baleteista.
Baletin tilasi säveltäjältä Bolšoi-teatterin johtokunta keväällä 1875. Sävellystyö alkoi elokuussa 1875 ja teos valmistui huhtikuussa 1876. Muutoksia ja korjauksia tehtiin vielä vuonna 1877.
Baletin historia
Keskiaikaisen Saksan joutsenritarin eli Siegfriedin taruun ja joutsenneitojen (Schwanenjungfrauen) legendaan pohjaavan libreton kirjoitti dramatisti Vladimir Begitšev. Alkuperäisen Joutsenlammen kantaesitys oli Moskovan Bolšoi-teatterissa 4. maaliskuuta 1877 (J: 20. helmikuuta). Päärooleissa tanssivat Pelageia Karpakova (Odette/Odile), Stanislav Gillert (Siegfried) ja Sergei Sokolov (Von Rothbart). Koreografian teki tšekkiläinen balettimestari Julius Reisinger. Teos säilyi teatterin ohjelmistossa vuoteen 1883 saakka, kunnes sitä varten tehdyt monimutkaiset puvut hajosivat. pienoiskuva|[[Svetlana Zaharova (balettitanssija)|Svetlana Zaharova ja Andrei Uvarov, Bolšoi 2011.]] Tšaikovskin kuoleman jälkeen balettia uudistivat hänen veljensä Modest Tšaikovski ja kapellimestari Riccardo Drigo. Ensin tehtiin uusi koreografia baletin toisesta näytöksestä Tšaikovskin muistoksi vuonna 1894 järjestettyyn esitykseen Mariinski-teatteriin Pietariin. Koreografiksi tuli balettimestari Lev Ivanov, koska silloinen pääbalettimestari Marius Petipa oli sairastunut.
Kokonaisena baletti saatettiin näyttämölle uudestaan Mariinski-teatterissa 27. tammikuuta 1895 (J: 15. tammikuuta). Petipa vastasi sen ensimmäisen ja kolmannen näytöksen koreografiasta, joissa liikutaan todellisuustason hovimaailmassa, ja Ivanov teki toisen näytöksen lisäksi koreografian neljänteen näytökseen, jotka molemmat kuvaavat epätodellista lumottujen joutsenten maailmaa lammen rannalla. Uudistettu baletti sai mairittelevat arvostelut, ja sitä pidettiin mestariteoksena. Päärooleissa tanssivat Pierina Legnani (Odette/Odile), Pavel Gerdt (Siegfried) ja Aleksei Bulgakov (Von Rothbart). Nykyisin baletista esitetään useimmin tätä Tšaikovskin kuoleman jälkeen uudistettua versiota, joka on lyhyempi kuin alkuperäinen.
Joutsenlammen Suomen kantaesitys 17. tammikuuta 1922 oli samalla koko Suomalaisen Oopperan baletin ensimmäinen balettiesitys ja maailman ensimmäinen ulkomainen produktio. Odette/Odilena oli Mary Paischeff ja Siegfriedina itse balettimestari George Gé. Lontoossa ensi-ilta oli vuonna 1937, päärooleissa Alicia Markova ja Robert Helpman. Yhdysvaltojen ensi-ilta oli San Franciscossa vuonna 1940. Ruotsissa Joutsenlammen ensi-ilta Tukholmassa vuonna 1946 oli Suomalaisen Oopperan baletin vierailuesitys.
Joutsenlammen eri versioita on esitetty Suomessa Kansallisbaletin toimesta yli 700 kertaa. Kansallisbaletin yhdestoista versio sai ensi-iltansa tammikuussa 2022.
Odette-Odile-kaksoisrooli
Baletin yleensä kaksoisroolina esitetty ”Odette-Odile” on eräänlainen mestarinäyte naistanssijoille. He saavat Odettena näyttää lyyrisen puolensa ja Odilena temperamenttisen taituruutensa. Odilen koreografiaan kuuluvat usein myös kuuluisat 32 fouettéta – käännöstä yhdellä jalalla toisen ottaessa vauhtia – joista on tullut ballerinojen teknisen taituruuden mittari. Odette-Odilen roolistaan ovat tulleet kuuluisiksi prima ballerinat kuten Mathilde Krzesinska, Olga Preobrajenska, Tamara Karsavina, Anna Pavlova, Galina Ulanova, Maija Plitsetskaja, Margot Fonteyn, Natalia Makarova, Alicia Alonso, Altynai Asylmuratova ja Cynthia Gregory. Uusinta sukupolvea edustaa pietarilaisen St Petersburg Balletin primaballerina Irina Kolesnikova.
Elokuva Black Swan kertoo ballerinasta, joka keskittyy pelkästään mustan joutsenen Odilen roolin tanssimiseen.
Baletin juoni
pienoiskuva|Georgian kansallisbaletti, Tbilisi, 2007. pienoiskuva|Kuninkaallinen Ooppera, Tukholma 2008. pienoiskuva|Pietarin balettiteatteri, 2010. Joutsenlampi kertoo keskiajan Saksaan sijoittuvan tarinan Siegfried-nimisestä prinssistä ja joutseniksi taiotuista neidoista. Ilkeä velho von Rothbart on noitunut neidot joutseniksi, ja he saavat ihmismuotonsa takaisin vain öisin. Taika raukeaa, jos joku lupaa rakastaa neitoa ikuisesti.
Baletti alkaa prinssi Siegfriedin viettäessä 21-vuotissyntymäpäiviään. Prinssin äiti ilmoittaa, että hänen on aika mennä naimisiin, ja puoliso on valittava seuraavana päivänä vietettävissä tanssiaisissa. Siegfried ei ole asiasta innoissaan. Illan tullen hän lähtee metsästämään jousellaan ja näkee joutsenparven lentävän taivaalla, ja lammen rannalle mennessään hän löytää joutsenet vedestä. Siegfriedin hämmästykseksi joutsenet muuttuvat kauniiksi neidoiksi, ja hän rakastuu saman tien parvea johtavaan Odetteen. Odette kertoo prinssille naisille langetetusta lumouksesta, ja prinssi lupaa pelastaa hänet. Pienet joutsenet tanssivat lumoavan tanssinsa suuren rakkauden kunniaksi.
Seuraavana päivänä vietetään tanssiaisia. Yllättäen paikalle saapuu valepukuinen velho von Rothbart ja hänen tyttärensä musta joutsen Odile, joka näyttää aivan prinssin tapaamalta Odettelta. Prinssi ei huomaa huijausta ja kosii Odilea. Prinssin kosittua huijaus paljastuu, kun Odette ilmestyy hänelle ja prinssi syöksyy etsimään Odettea. Hän löytää Odetten ja anoo tältä anteeksiantoa. Odette antaa prinssille anteeksi, mutta kertoo, että hänen itsensä on kuoltava. Velho von Rothbartin saapuessa lammelle Odette heittäytyy veteen ja prinssi seuraa häntä kuolemaan. Tämä rakkaudenosoitus tappaa velhon.
Baletista on tehty myös versioita, joissa on onnellinen loppu. Yksi tunnetuimpia niistä lienee venäläisen koreografin Alla Šeleštin Suomen Kansallisoopperalle ohjaama versio, jonka Odette-Odilena nähtiin muun muassa bulgarialainen Vera Kirova.
Kuuluisimmat kohtaukset
pienoiskuva|Molly Wagner ja Liang Fu, Kansas City Ballet, 2016.
Merkitys Venäjällä
Joutsenlammella on erityinen merkitys venäläisessä sensuurissa.
Vuonna 1982 televisiokanavat esittivät Joutsenlampea Leonid Brežnevin kuoltua. Vuonna 1991 Joutsenlampi pyöri televisiossa, kun vanhoillisia kommunisteja edustanut juntta yritti kaapata vallan puoluejohtaja Mihail Gorbatšovilta.
Kun Venäjän johtoa kritisoineen TV6:n lähetys pantiin poikki ja toimituksesta katkaistiin sähköt vuonna 2002, katsojille näytettiin Joutsenlampea.
Kun Venäjän hallinto oli hyökännyt Ukrainaan 2022 ja sensuroinut maan viimeisenkin riippumattoman median Novaja Gazetan, lehden kanteen valittiin kuva Joutsenlampi-baletista.
Itsenäinen venäläinen Dožd-kanava pyöritti Joutsenlampea, ennen kuin joutui lopettamaan toimintansa 2022.
Toimittaja Jussi Konttisen mukaan: "Kun Joutsenlampi alkaa, venäläinen tietää, että tärkein jää kertomatta". Elina Ylä-Mononen kirjoittaa: "Joutsenlampi TV:ssä tarkoittaa, "on jotain mitä sinun ei haluta näkevän" tai toisaalta "johtaja on kuollut"."
Jaettu johtajuus
Jaettu johtajuus on toimintamalli, jossa johtamistehtävät jaetaan osiin ja niitä delegoidaan useille henkilöille. Vastuu säilyy kuitenkin varsinaisella johtajalla tai esimiehellä. Toimintamallin on todettu toimivan hyvin monimuotoisessa organisaatiossa kuten päiväkodeissa, jossa henkilöstöllä on erilaisia taitoja, joista tulee yhteisöllisen johtajuuden kautta osa kokonaisuutta.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2004
24. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Tunisiassa 24. tammikuuta – 14. helmikuuta 2004. Turnauksen voitti isäntämaa Tunisia.
Pelipaikat
Turnauksen ottelut pelataan kuudessa eri kaupungissa.
Maalipörssi
4 maalia 3 maalia 2 maalia
Busat
Busat ovat mandelaista kieltä puhuva kansa Beninin koillisosassa ja Nigerian luoteisosassa Kwaran ja Sokoton osavaltioissa. Heitä on noin 60 000 Nigeriassa ja 50 000 Beninissä.
Busat ovat kulttuuriltaan lähellä barboja, joiden kanssa he muodostivat historiallisen Bariban valtakunnan. Nigeriassa monet puhuvat hausaa. Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, durra, hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan riisiä, maapähkinää, puuvillaa ja papuja. Karjanhoidon tuotteita vaihdetaan alistetussa asemassa olevilta fulbeilta.
Bolšoi-teatteri
pienoiskuva|Bolšoi-teatteri vuonna 2012. Sisään­käynnin yllä olevan nelivaljakkopatsaan on veistänyt [[Pjotr Clodt von Jürgensburg.]] pienoiskuva|[[César Cui ja Bolšoi-teatterin taiteilijoita, 1902.]] Bolšoi-teatteri (, Suuri teatteri) on teatteri- ja oopperatalo Moskovassa Venäjällä. Näytelmien ja oopperoiden lisäksi teatterissa esitetään myös balettiesityksiä. Teatterin alkuperäisen rakennuksen suunnitteli vuonna 1820 arkkitehti Joseph Bové.
Historia
Bolšoi-teatteri aloitti toimintansa Moskovan syyttäjän ruhtinas Pjotr ​​Urusovin yksityisenä teatterina. Vuonna 1776 keisarinna Katariina II allekirjoitti ja myönsi ruhtinaalle ”etuoikeuden” järjestää teatteriesityksiä, naamiaisia, tanssiaisia ja muita viihdemuotoja kymmenen vuoden ajaksi. Vuonna 1805 Moskovaan päätettiin perustaa teatteriosasto Pietarin keisarillisten teatterien osaston ”linjan mukaisesti”. Vuonna 1806 Moskovan teatteri sai keisarillisen aseman, joka kuului keisarillisten teatterien yhteiseen osastoon.
Vuosina 1822–1823 Moskovan teatterit poistettiin yhteisestä keisarillisten teatterien osastosta ja luovutettiin Moskovan kenraalikuvernöörille, jolle annettiin valtuudet nimittää Moskovan keisarillisten teattereiden johtajat. Malyi-teatteri (Pieni teatteri) rakennettiin vuonna 1824 samalle Teatteriaukiolle Bolšoin kanssa. Vuonna 1842 Moskovan teatterit joutuivat jälleen keisarillisten teatterien yhteisen pääosaston alaisiksi. Säveltäjä Aleksei Verstovski nimitettiin Moskovan teatterin toimiston johtajaksi. Vuodet, jotka hän oli ”komennossa” (1842–1859) tunnettiin ”Verstovskin aikana”.
Vuoteen 1883 asti keisarillisilla teattereilla oli valtion tiukan valvonnan alaisuudessa monopoli tuotantoon Venäjän kahdessa suuressa kaupungissa, Moskovassa ja Pietarissa. Vasta valtion teatteriryhmät, kuten Moskovan Bolšoi, jatkoivat ammattimaisimpien tuotantojen tarjoamista.
Bolšoi-teatteri on toiminut ensiesityspaikkana monelle historialliselle teokselle. Muun muassa Pjotr Tšaikovskin baletit Joutsenlampi ja Pähkinänsärkijä sekä ooppera Patarouva saivat ensiesityksensä Bolšoissa. Teatterin ylikapellimestareista tunnetuimmat ovat Jevgeni Svetlanov, Gennadi Roždestvenski ja Juri Simonov.
Suomalainen Alma Fohström oli kiinnitettynä oopperan primadonnaksi vuosina 1890–1899.
Teatterin ylikapellimestari Aleksandr Vedernikov ilmoitti 13. heinäkuuta 2009 eroavansa tehtävästä. Ylikapellimestari Tugan Sohijev ilmoitti eroavansa tehtävästään 6. maaliskuuta 2022 Ukrainan sodan vuoksi.
Teatterirakennus
Paikalla on ollut teatteri 1700-luvulta asti. Nykyinen teatteritalo on alun perin vuodelta 1820 ja Joseph Bovén suunnittelema. Se rakennettiin uudelleen tulipalon jälkeen arkkitehti Alberto Cavosin suunnitelmien mukaan vuonna 1856. Vajoavia perustuksia jouduttiin paaluttamaan uudelleen 1890-luvulla.
Vuonna 1921 teatterirakennuksen kunto todettiin katastrofaaliseksi. Päätettiin tehdä hätäkorjaus arkkitehti Ivan Rerbergin johdolla. Samaan aikaan vahvistettiin katsomon perustuksia, kunnostettiin pukuhuoneita, suunniteltiin uusia portaikkoja sekä rakennettiin uusia harjoitus- ja pukuhuoneita. Vuonna 1938 näyttämö rakennettiin uudelleen. Teatterin tarvitsemille lisärakennuksille saatiin tilaa purkamalla läheinen kortteli ja lisättiin paloturvallisuus- ja ilmanvaihtojärjestelmät. Kunnostustöitä viivytti pommitus lokakuussa 1941, jonka jälkeen kunnostustyöt aloitettiin uudelleen talvella 1942. Syksyllä 1943 teatteri avattiin yleisölle uudelleen sitten vuoden 1917 ja siellä esitettiin Mihail Glinkan ooppera Elämä tsaarin puolesta.
Uusi pieni näyttämö avattiin vuonna 2002. Teatterin jo 1970–1990-luvulta lähtien vajonneiden perustusten vuoksi rakennus uusittiin perusteellisesti vuosina 2005–2011. Teatterirakennus ja sen edessä oleva Apollon patsas on kuvattu sadan ruplan setelissä. pienoiskuva|Bolšoi-teatterin katsomo.
Aiheesta muualla
55.76028°N, 37.61861°W
Joe Esposito
Joe Esposito, lempinimeltään Diamond Joe, (22. tammikuuta 1938 Chicago, Illinois – 23. marraskuuta 2016 ) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kustantaja, näyttelijä ja kiertuemanageri, joka tuli parhaiten tunnetuksi Elvis Presleyn hovin Memphis Mafian jäsenenä ja Presleyn pitkäaikaisena kiertuemanagerina.
Esposito ja Elvis
Esposito tapasi Elviksen armeijapalveluksen yhteydessä vuonna 1958. Myöhemmin miehet tutustuivat paremmin asemapaikassaan Länsi-Saksassa. Armeijan päätyttyä Elvis otti hyväksi ystäväkseen tulleen Joen henkivartijaksi Memphis Mafiaan. Lempinimensä "Diamond Joe" Esposito sai Elvikseltä ja se viittasi sekä saman nimiseen Espositon synnyinkaupungissa Chicagossa aiemmin vaikuttaneeseen oikeaan italialaisperäiseen mafiosoon kuin myös Memphis Mafiaan. Esposito sai myös toisen lempinimen Elviksen karateharrastuksen takia ja se oli "Lion" eli "Leijona". Myöhemmin Esposito astui hovissa niin sanottuun johtovirkaan eli Elviksen kiertuemanageriksi, joskin silloinkin Esposito oli tiukasti manageri Eversti Parkerin alaisuudessa.
Yli 17 vuotta Elviksen alaisuudessa toiminutta Espositoa on kutsuttu usein Elviksen parhaimmaksi ystäväksi. Esposito olikin Elviksen ja Priscilla Beaulieun häissä bestmanina, kun silloinen Joen vaimo Joanna toimi taasen Priscillan morsiusneitona. Esposito toimi muutenkin useita vuosia Elviksen yhtenä läheisimmistä avustajista ympärivuorokautisesti. Elvis ja Joe pysyivät ystävinä Presleyn kuolemaan asti, jolloin Esposito osallistui Gracelandissa elvytysyrityksiin ennen ambulanssin tuloa 16. elokuuta 1977. Presleyn hautajaisissa Esposito toimi yhtenä arkun kantajista.
Elviksen jälkeen
Elviksen kuoltua Joe Esposito jatkoi kiertuemanagerin töitä toisen tunnetun kiertuemanagerin ja myös Elviksen konsertteja aiemmin manageroineen Jerry Weintraubin alaisuudessa. Tällöin Esposito toimi hetkellisesti muidenkin tunnettujen artistien avustajana, kuten muun muassa Bee Gees -yhtyeen ja Michael Jacksonin kiertuemanagerina.
Espositon mukaan Jacksonin ja Elviksen tyttären Lisa Marie Presleyn lyhyeksi jäänyt avioliitto oli alun perinkin eräänlainen virhe, koska he olivat vain hyviä ystäviä ja Jacksoniin kohdistuneet silloiset lapsen hyväksikäyttösyytökset ajoivat parin lopulta kunnolla yhteen Lisa Marien lohduttaessa Jacksonia.
Saavutuksia
Kiertuemanagerina tunnetuksi tullut Esposito julkaisi myöhemmin elämässään useampia kirjoja joko yksinään tai yhteistyössä muun muassa Elvis-historioitsija Joe Russon ja kirjailija Daniel Lombardyn kanssa. Julkaistut kirjat käsittelevät lähinnä Elvis Presleytä ja Espositoa itseään Presleyn rinnalla. Tämän lisäksi Esposito oli mukana useammassa Elviksen elokuvassa ja dokumenttielokuvassa tuotannon avustajana. Esposito toimi myös näyttelijänä muutamissa Elvis-elokuvissa pienissä rooleissa, joista osa oli dokumenttielokuvia, kuten Tämä on Elvis (1970), Elvis kiertueella (1972) ja Kuningas Elvis (1981), joissa Esposito näytteli luonnollisesti itseään.
Esposito pääsi lisäksi yhteen elokuvaan ja yhteen sarjaan esikuvaksi. Kurt Russellin tähdittämässä vuoden 1979 elokuvassa Elvis Joe Espositoa näytteli Joe Mantegna ja vuonna 2005 tuotetussa CBS:n minisarjassa Elvis – legendan synty Espositon roolissa näytteli Ian Leson.
Yksityiselämä
Joe oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä oli kaikkiaan kolme lasta. Aiemman vaimonsa Joan Robertsin kanssa hänellä oli kaksi tytärtä eli Debbie ja Cindy. Martha Gallubin kanssa Joella oli Anthony-niminen poika.
Esposito työskenteli vanhemmalla iällä myös kasinoisäntänä Las Vegasissa ja Daiquiri Group -juomayhtiön edustajana.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013
Suomi osallistui vuoden 2013 yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuihin Göteborgissa 11 urheilijan joukkueella, johon kuului kuusi naista ja viisi miestä.
Suomalaisista parhaiten sijoittuivat pituushyppääjät Eero Haapala (4.) ja Tommi Evilä (6.) sekä aitajuoksija Nooralotta Neziri (8.). Ella Räsänen juoksi 400 metrin alkuerässä uuden Suomen ennätyksen ja alle 20-vuotiaiden Euroopan halliennätysajan 52,37.
Naiset
Lähde
Kiinalainen aikakausinimi
Kiinalainen aikakausinimi (perint.: 年號, yksink.: 年号, pinyin: nían hào) oli Kiinan keisarin asettama nimitys osalle hänen hallintokauttaan. Tätä nimeä käytetään viitattaessa johonkin vuoteen kiinalaista kalenteria käyttäen, sillä kiinalainen kalenteri toimii 60 vuoden jaksoissa eikä pelkkä vuoden numero siis riitä. Aikakausinimiä alettiin käyttää Han-dynastian aikana.
Keisarit saattoivat hallintokaudellaan käyttää yhtä tai useampaa aikakausinimeä. Aina kun aikakausinimi vaihtui, vuosien laskeminen aloitettiin uudelleen yhdestä. Niiden aikakausinimien osalta joita ovat käyttäneet useammat keisarit, täytyy myös keisarin tai dynastian nimi mainita vuotta määritettäessä. Kullakin aikakausinimellä on myös merkitys, ikään kuin motto, joka viittaa jollakin tavalla kyseiseen hallintokauteen.
Keisarit Tang-dynastiasta Ming-dynastiaan (Ming-dynastiaa lukuun ottamatta) on helpompaa tunnistaa heidän yksiselitteisistä temppelinimistään. Ming- ja Qing-dynastian keisarit tunnetaan aikakausinimillään, sillä he käyttivät vain yhtä aikakausinimeä hallintokautensa aikana.
Hieman erilaisella nimeämisperiaatteella aikakausinimiä on käytetty myös Japanissa, Koreassa ja Vietnamissa, Japanissa käytetään edelleen.
S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat
S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat on ukrainalaisen pelitalon GSC Game Worldin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on jatko-osa S.T.A.L.K.E.R.-pelisarjan ensimmäiselle pelille S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl ja samalla sarjan kolmas osa. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna.
Tausta
Pelin tapahtumat sijoituvat hieman Shadow of Chernobylin jälkeiseen aikaan. Kun Strelok sulki aivot tuhoavan voimakentän Prypjatin kaupungin ympäriltä, armeija huomaa tilaisuuden tulleen ottaa ”vyöhyke” (The Zone) komentoonsa laajalla sotilasoperaatiolla. Jokin menee kuitenkin pahasti pieleen ja yhteys kaikkiin Prypjatiin matkalla olleisiin helikoptereihin menetetään. Pelissä pelaaja ohjaa armeijan leivissä olevaa majuri Alexander Degtyarevia, jonka tehtävänä on tutkia mitä helikoptereille tapahtui.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10 arvostelussaan.
Rolf Klärich
Rolf Johan Valdemar Klärich (5. marraskuuta 1922 Oulu – 21. tammikuuta 2005 Kauniainen ) oli Merijalin omistaja ja toimitusjohtaja ja konsuli, joka toimi ensimmäisenä suomalaisena Rotary International -järjestön korkeimmassa tehtävässä.
Rolf Johan Valdemar Klärichin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Rolf Andreas Klärich ja Olga Helpi ja puoliso vuodesta 1950 Katarina Susanna Heimberg. Klärich tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1947. Hän toimi Merijalin apulaisjohtajana 1950–1958 ja toimitusjohtajana 1958–1973, jolloin yhtiö myytiin. Merijalin koko osakekannan Klärich oli ostanut yhtiökumppaninsa kanssa vuonna 1960. Klärich oli Englannin varakonsuli vuodesta 1958 ja konsuli vuodesta 1966. Hän sai Order of the British Empire -arvonimen vuonna 1976 kuningatar Elisabetin Suomen vierailun yhteydessä. Rotary International -järjestön  hallituksen jäsen Klärich oli 1970–1971, varapresidentti 1971–1972 ja presidentti 1980–1981. Sotilasarvoltaan rintamalla 19-vuotiaana vaikeasti haavoittunut Klärich oli reservin ylikersantti (1967).
Gavino Matta
Gavino Matta (9. kesäkuuta 1910 – 20. tammikuuta 1954) oli italialainen nyrkkeilijä. Hän voitti hopeaa Berliinin 1936 olympialaisten kärpässarjassa (alle 50,8 kg) voitettuaan puolivälierissä Belgian Raoul Degrysen ja välierissä Yhdysvaltain Louis Daniel Laurian sekä hävittyään finaalissa Saksan Willy Kaiserille.
Anna-Liisa Bezrodny
Anna-Liisa Bezrodny (s. 10. syyskuuta 1981 Moskova) on viulisti, jonka vanhemmat ovat Mari Tampere-Bezrodny ja venäläinen viulisti Igor Bezrodny. Vanhempien opastuksella hän aloitti musiikkiopinnot, ja hän opiskeli musiikkia Ivi Tivikin oppilaana Tallinna Muusikakeskkoolissa. Hän jatkoi opintoja vuonna 1991 nuoriso-osastolla Sibelius-Akatemiassa, jonne hänen vanhempansa olivat tulleet työskentelemään. Vuonna 1999 hän siirtyi solistiselle osastolle vanhempiensa oppilaaksi. Vuosina 2000–2004 hän opiskeli London Guildhall School of Music and Dramassa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon.
Luikerot
Koko ja ulkonäkö
Luikeroiden pää on tylppäkuonoinen, eikä ihossa erotu suomuja. Silmät ovat suhteellisen suuret ja sijaitsevat pään yläosassa, mikä antaa kalalle hiukan sammakkoeläinmäisen ulkonäön.
Anna-Liisa Bezrodny
Soolodebyyttinsä Bezrodny teki vuonna 2003 Tallinnan raatihuoneella. Hän on tehnyt yhteistyötä monien orkestereiden kanssa, suomalaisista Turun filharmonisen orkesterin ja Vaasan kaupunginorkesterin.
Luikerot
Alkuperä
Luikeroita elää Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisissa ja subtrooppisissa osissa, yleensä meressä, harvoin murtovedessä tai makeassa vedessä. Monet lajit ovat suosittuja akvaariokaloja. Välimeren seudulla elää luonnonvarainen jokiluikero.
Käyttäytyminen
Luikerot sekoitetaan helposti tokkoihin. Anatomian selvin ero on selkäevä, joka luikeroilla jatkuu yhtenäisenä koko selän yli. Pohjalla maatessaan ne pitävät vartaloaan luonteenomaisesti kaarella. Luikerot ovat kovia hyppimään, ja siirtyvät luonnossa riutanlammikosta toiseen hyppäämällä.
Kerala
Kerala ( []) on osavaltio Intian lounaisosassa trooppisella Malabarrannikolla. Kerala rajoittuu idässä Tamil Naduun ja koillisessa Karnatakaan. Lännessä ja etelässä avautuu Intian valtameri Lakkadiivien ja Malediivien saaristoineen. Kerala ympäröi Mahén aluetta, joka on Puducherryn eksklaavi. Kerala on yksi neljästä Etelä-Intian kielitieteellis-kulttuurisen alueen muodostavasta osavaltiosta.
Keralan asuttivat ensimmäisinä 10. vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua eteläisten dravidakielten kantamuotojen puhujat, ja alue oli Maurya-valtion vaikutuksen alaisena. Myöhemmin Cheran kuningaskunta sekä Nairien ja Namboothirien feodaaliset kaupunkivaltiot hallitsivat Keralaa. Aikaiset kontaktit merentakaisiin valtioihin johtivat syntyperäisten keralalaisten ja ulkopuolisten siirtomaavaltojen välisiin konflikteihin. 1. marraskuuta 1956 voimaan astunut osavaltioiden uudelleenjärjestelyasetus teki Keralasta Intian osavaltion.
Travancoren 1800-luvun lopulla aloittamat sosiaaliset uudistukset jatkuivat Intian itsenäistyttyä. Keralalaisten elintaso onkin korkea verrattuna Intian kansalliseen tasoon. 30 miljoonan asukkaan osavaltio on koulutuksen, lukutaidon ja terveyden tasoilla mitattuna Intian kehittynein yhteiskunta. Keralalla on Intian korkein inhimillisen kehityksen indeksi. Maan korkeimman lukutaitoprosentin, matalimman väestönkasvun, matalimman lapsikuolleisuuden ja korkeimman elinajanodotteen vuoksi monet instituutiot ovatkin ottaneet Keralan mallialueeksi kehitysmaille. Tästä huolimatta väkivaltarikoksia ilmoitetaan Keralassa kansallista keskiarvoa enemmän.
Kerala-nimen etymologia on kiistelty. Vallitsevan teorian mukaan sana on epätäydellinen portmanteau, joka yhdistää sanat kera ’kookospalmu’ ja alam ’maa’ tai ’paikkakunta’. Keralan asukkaat viittaavatkin maahansa nimellä Keralam. Muiden teorioiden mukaan nimi on syntynyt fraasista chera alam (”Cheran maa”). Keralan turistiteollisuus on ottanut käyttöön sloganin ”God’s own country” (”Jumalan oma maa”).
Historia
thumb|250px|Uudisasukkaiden ympäröimä [[Parasurama pyytää merten jumala Varunaa vetämään meren pois, jotta Kerala voisi syntyä.]] thumb|250px|Muniyara, [[Neoliittinen kausi|neoliittiseltä kaudelta oleva dolmeni Marayoorissa.]]
Tunnetun legendan mukaan Parasurama, Vishnun avatara, sai meren väistymään paljastaen Keralan. Esihistoriallisina aikoina neoliittiset ihmiset suureksi osaksi välttelivät alueen moskiittojen ja tiikerien hallitsemia sademetsiä. 10. vuosisadalta eaa. peräisin oleva keramiikka ja hautamuistomerkit olivat Luoteis-Intiasta tulleiden proto-tamilia puhuneiden ihmisten valmistamia, minkä perusteella Keralan ja Tamil Nadun on päätelty jakaneen yhteisen kielen, kulttuurin ja etnisyyden; tätä yhteistä aluetta kutsutaan nimellä Tamilakam. Keralasta tuli kielellisesti erillinen alue 1300-luvun alkuun mennessä. Muinainen Cheran valtio, jonka hovin kielenä oli tamili, hallitsi Keralaa pääkaupungistaan Vanchista. Chera oli alueen ensimmäinen merkittävä valtio, josta on säilynyt tietoja. Chera taisteli liittolaisensa Pallava-dynastian kanssa jatkuvasti Cholan ja Pandyan naapurikuningaskuntia vastaan. Keralalainen, tamileista erillinen identiteetti kehittyi 700–1300-luvuilla, ja yhdistetään toiseen Cheran valtakuntaan ja malajalamin kielen syntyyn. Ensimmäinen kirjoitettu maininta Keralasta on sanskritinkielisessä Aitareya Aranyaka -eepoksessa. Myöhemmin henkilöt kuten Katyayana, Patanjali, Plinius vanhempi sekä Periplus Maris Erythraein tuntematon kirjoittaja ovat maininneet Keralan teoksissaan.
Chera-kuninkaat olivat riippuvaisia kaupasta Länsi-Aasiaan, joten tältä alueelta saapuneet kauppiaat saivat perustaa kauppasatamia ja asutuskeskuksia Keralan rannikoille. Monet heistä – erityisesti juutalaiset ja aikaiset kristityt – saapuivat alueelle paetakseen uskonnollista vainoa. Jatkuvat yhteydet ja vuosisatoja jatkunut asutus johtivat kukoistaviin syyrialaisten Malabar Nasrani ja muslimien Mappila -yhteisöihin Malabarin rannikolla. Useiden oppineiden mukaan juutalaisia saapui Keralaan ensin vuonna 573 eaa., kolmetoista vuotta ennen Salomon ensimmäisen temppelin tuhoutumista. Useiden itäisen kristinuskon kirjoitusten mukaan apostoli Tuomas vieraili Muzirisin kaupungissa Keralassa vuonna 52 saarnatakseen Malabarin rannikon juutalaisissa asutuskeskuksissa. Ensimmäinen tärkeä Nasrani-juutalaisten muuttoaalto Keralaan tapahtui kuitenkin vasta vuonna 345. Muslimikauppiaat asettuivat Keralaan 700-lukuun mennessä. Vasco da Gaman saavuttua alueelle vuonna 1498 portugalilaiset yrittivät saada hallintaansa alueen tuottoisan maustekaupan häiritsemällä Mappila-yhteisöjä, hyökkäämällä länsiaasialaisia laivoja kohtaan ja ottamalla Nasrani-yhteisön hallintaansa.
Keralassa ei ollut erityisen suurta vastustusta Brittiläistä rajta kohtaan – tästä huolimatta alueella oli useita kapinoita, kuten lokakuun 1946 Punnapra-Vayalarin kansannousu. Johtajien, kuten Narayana Gurun ja Chattampi Swamikaln provosoimat laajamittaiset protestit kohdistuivat brittien sijaan sosiaalisiin kysymyksiin, kuten dalitien (koskemattomien) oikeuksiin; tällaisia kapinoita olivat vuoden 1924 Vaikom Satyagraham ja vuosien 1931–32 Guruvayoor Satyagraha. 12. marraskuuta 1936 Travancoren maharadža Chitra Thirunal Bala Rama Varma antoi kuuluisan "temppeliinastumisjulistuksensa", joka avasi hindutemppelien ovet kaikille kasteille. Kymmenen vuotta myöhemmin myös Cochin ja Malabar ottivat käyttöön omat versionsa laista, joka salli dalitien käydä temppeleissä.
Intian itsenäistyttyä vuonna 1947 Travancoren ja Cochinin alueet yhdistettiin Travancore-Cochinin provinssiksi 1. heinäkuuta 1949. Travancoren kuningas Chitra Thirunal Bala Rama Varma toimi Travancore-Cochinin unionin Rajpramukhina 31. lokakuuta 1956 saakka. 26. tammikuuta 1950 (jolloin Intiasta tuli tasavalta) Travancore-Cochin tunnustettiin osavaltioksi. Samaan aikaan Madrasin provinssista tuli osavaltio vuonna 1947. Lopulta Intian hallituksen osavaltioiden uudelleenjärjestelyasetus loi 1. marraskuuta 1956 uuden osavaltion, Keralan, joka käsitti Malabarin alueen, Travancore-Cochinin (lukuun ottamatta neljää eteläistä tehsiliä, jotka liitettiin Tamil Naduun) ja Kasargodin tehsilin. Samalla luotiin myös uusi lakiasäätävä kokous, jonka vaalit pidettiin vuonna 1957. Vaaleissa syntyi kommunistijohtoinen hallitus, yksi maailman ensimmäisistä lajissaan. Hallitusta johti E.M.S. Namboodiripad. Namboodiripadin hallinnon aloittamat ja hänen seuraajiensa jatkamat sosiaaliset uudistukset suosivat työläisiä ja vuokralaisia, mikä helpotti parannuksia Keralan elintasossa, koulutuksessa ja elinajanodotteessa.
Maantiede
thumb|225px|Kerala, väritetty [[biomin, ilmaston ja maatyypin mukaan.]]
Länsi-Ghatit nousevat keskimäärin 1 500 metriin merenpinnan yläpuolelle, mutta korkeimmat huiput ulottuvat 2 500 metrin korkeuteen. 2 695 metrin korkuinen Anai Mudi on Keralan sekä eteläisen Intian korkein vuorenhuippu. Heti vuorien länsipuolella avautuvat Keralan keskiset tasangot, jotka muodostavat pitkänomaisen maakaistaleen osavaltion keskiosassa. Alueella on kumpuilevia laaksoja ja kukkuloita. 250–1000 metriin kohoavat Nilgirin ja Palnin kukkuloiden itäiset osat käsittävät huippuja, kuten Agastyamalai tai Anamalai.
Joet
thumb|225px|[[Keralan takavedet|Keralan takavesiä.]] Keralan länsirannikko on suhteellisen tasaista aluetta, jonka lävistää "Keralan takavesinä" tunnettu toisiinsa liittyneiden murtovesikanavien, järvien, estuaarien ja jokien verkosto. Vembanad-järvi – Keralan suurin vesiallas – hallitsee vesialuetta. Yli 200 neliökilometrin suuruinen järvi sijaitsee Alappuzhan ja Kochin välissä. Pituudella mitattuna Keralassa sijaitsee noin 8 prosenttia intian vesiväylistä. Tärkeimmät osavaltion 44 joesta ovat Periyar (244 kilometriä), Bharathapuzha (209 kilometriä), Pamba (176 kilometriä), Chaliyar (169 kilometriä), Kadalundipuzha (130 kilometriä) ja Achankovil (128 kilometriä). Suurin osa lopuista joista on pieniä, ja ne syntyvät kokonaisuudessaan monsuunisateiden vaikutuksesta. Osavaltion jokia vaivaavat useat ongelmat, kuten kuivuminen, patojen rakentaminen, hiekan kaivu ja saasteet. Koska joet ovat pieniä eikä niillä ole suistoalueita, ne ovat erityisen alttiita ympäristöongelmille.
Ilmasto
Keralan ilmasto on pääasiassa kostea ja merellisen trooppinen. Ilmastoon vaikuttavat suuresti kausittaiset lounaisen kesämonsuunin tuomat rankkasateet. Itäisessä Keralassa vallitsee kuivempi trooppinen ilmasto. Keskimääräinen sademäärä Keralassa on 3107 millimetriä – yhteensä noin 70,3 kuutiokilometriä vettä. Tämä on huomattavasti enemmän kuin Intian keskiarvo, 1197 millimetriä. Osissa Keralan alankoja sademäärä voi vuosittain jäädä vain 1250 millimetriin, kun taas viileillä itäisillä vuoristoalueilla Idukkin piirikunnassa voi sataa ortografisesti jopa yli 5000 millimetriä (josta 4200 millimetriä on saatavilla ihmisen käyttöön) vuosittain. Keralan sateet johtuvat valtaosin kausittaisista monsuuneista; muut tekijät vaikuttivat vuoden 2001 punaisiin sateisiin. Keralan vuodesta sadepäiviä on keskimäärin 120–140 kappaletta.
Kesäisin suurin osa Keralaa on alttiina myrskyille, koville tuulille ja vaarallisille Intian valtamereltä saapuville trooppisille sykloneille. Osavaltiota saattavat vaivata myös ajoittaiset kuivuudet sekä ilmaston lämpenemisestä johtuvat nousut meren pinnassa ja syklonien määrässä. Keralan keskimääräinen korkein päivälämpötila on 36,7 astetta, ja alhaisin 19,8 astetta. Keskimääräiset vuosilämpötilat vaihtelevat rannikolla 25,0–27,5 celsiusasteen välillä ja vuoristossa 20,0–22,5 asteen välillä.
Kasvillisuus ja eläimistö
thumb|225px|[[Nilgiri Tahr (Nilgiritragus hylocrius) esiintyy vain Keralan ja Tamil Nadun alueilla.]]
Etenkin Keralan itäosa on biodiversiteetiltään merkittävä alue. Osavaltion 10 035 kasvilajia muodostavat huomattavan suuren osuuden, 22 prosenttia Intian kokonaislajistosta. Lukuun sisältyy 3 872 koppisiemenistä (joista 1 272 on Keralalle kotoperäisiä ja 159 vaarantuneita), joiden joukossa on 900 lajia haluttuja lääkeyrttejä. Keralan 9 400 neliökilometriä metsää sisältävät trooppisia kosteita, ikivihreitä ja osittain ikivihreitä metsiä (matalilla ja keskikorkeuksilla – 3 470 neliökilometriä), trooppisia kosteita ja kuivia lehtimetsiä (keskikorkeuksilla – edellisiä 4 100 neliökilometriä ja jälkimmäisiä 100 neliökilometriä) ja subtrooppisia sekä lauhan vyöhykkeen metsiä (korkeimmilla alueilla – 100 neliökilometriä). Keralasta yhteensä 24 prosenttia on metsää. Kaksi maailman Ramsar-kokouksen määrittelemistä kosteikoista – Sasthamkotta-järvi ja Vembanad-Kolin kosteikot – sijaitsevat Keralassa, sekä 1 455,4 neliökilometriä laajasta Nilgirin suojelualueesta. Oltuaan alttiina laajoille hakkuille ja viljelykselle 1900-luvulla suuri osa Keralan metsistä on nykyään suojeltu avohakkuilta. Keralan eläimistö on tunnettu monipuolisuudestaan ja kotoperäisten lajien suuresta määrästä: Keralassa asuu 102 nisäkäslajia (56 kotoperäistä), 476 lintulajia (85 kotoperäistä), 202 makeanveden kalalajia, 169 matelijalajia (139 kotoperäistä) ja 89 sammakkoeläinlajia (86 kotoperäistä). Näitä uhkaavat laajamittainen elinalueiden tuhoutuminen, jonka aiheuttajia ovat maaperän eroosio, maanvyörymät, salinisaatio ja luonnonvarojen hyödyntäminen ihmisen tarkoituksiin.
Itäisen Keralan vuoret pitävät suojissaan kosteita ja kuivia trooppisia metsiä, jotka ovat yleisiä Länsi-Ghateilla. Tällä sonokeling (Dalbergia latifolia – intianpalisanteri), anjili (Artocarpus hirsuta), mullumurikku (Erthrina) ja caussia kuuluvat Keralan yli 1000 eri puulajin joukkoon. Muuhun kasvillisuuteen kuuluvat bambu, villi pippuri (Piper nigrum), villi kardemumma, Calamus rotang-rottinkipalmu ja aromaattinen vetiveriaheinä (Vetiveria zizanioides). Kasvien seassa kuljeskeleviin eläinlajeihin kuuluvat aasiannorsu (Elephas maximus), bengalintiikeri (Panthera tigris tigris), leopardi (Panthera pardus), Nilgiritragus hylocrius, naamaripalmunäätä (Paradoxurus hermaphroditus) ja jättiorava (Protoxerus stangeri). Matelijoita ovat kuningaskobra, kyy, pyyton ja krokotiili. Keralan tyypillisiin lintuihin kuuluvat muun muassa riikinkukko, keisarisarvinokka (Buceros bicornis), kaksisarvinokka, intianmerimetso ja viidakkomaina. Järvistä, kosteikoista ja muilta vesiteiltä voi löytää kaloja, kuten kadu (keuhkomonni, Heteropneustes fossilis) ja choottachi (keltakirjoahven, Etroplus maculatus), jota arvostetaan akvaariokalana.
Alueellinen jako
Keralan 14 piirikuntaa jakautuvat osavaltion kolmen historiallisen alueen mukaan: Travancoren (eteläinen Kerala), Kochin (keskinen Kerala) ja Malabarin (pohjoinen Kerala). Travancore koostuu Idukkin, Alappuzhan (Alleppeyn), Kottayamin, Pathanamthittan, Kollamin (Quilonin) ja Thiruvananthapuramin (Trivandrumin) piirikunnista. Kochiin kuuluvat Thrissurin (Trichurin) ja Ernakulamin piirikunnat. Malabarin muodostavat pohjoisesta etelään Kasargodin, Kannurin (Cannanoren), Wayanadin (Wynadin), Kozhikoden (Calicutin), Malappuramin ja Palakkadin (Palghatin) piirikunnista.
Mahé, osa Intian liittovaltion Pondicherryn aluetta, on rannikolla sijaitseva eksklaavi, jota Kerala ympäröi kolmelta puolelta. Thiruvananthapuram on osavaltion pääkaupunki ja väkirikkain kaupunki. Kochin (väkirikkain metropolialue), Kozhikode, Palakkad, Kollam ja Thrissur ovat Keralan muita merkittäviä taloudellisia keskuksia. Keralan korkein oikeus sijaitsee Ernakulamissa. Keralan piirikunnat, jotka toimivat hallinnollisina alueina verotustarkoituksessa, jaetaan edelleen yhteensä 63 tehsiliin. Näillä on taloudellista ja hallinnollista valtaa omien alueidensa asutuskeskuksissa, ja ne pitävät yllä paikallisia maarekisterejä.
Politiikka
thumb|right|200px|Lakot, mielenosoitukset, poliittiset tapahtumat ja marssit ovat Keralassa yleisiä. Kuvassa Intian kommunistisen puolueen tapahtuma [[Ernakulamissa.]]
Kuten muissakin Intian osavaltioissa, Keralan poliittinen järjestelmä on parlamentaarinen, edustuksellinen demokratia, jossa kansalaisilla on yleinen äänioikeus. Hallinnolla on kolme haaraa. Lakiasäätävä elin, Keralan lakiasäätävä kokous, koostuu vaaleilla valituista jäsenistä sekä erikoisviranhaltijoista (puhemies ja varapuhemies), jotka kokouksen jäsenet valitsevat. Kokouksen istuntoja johtaa puhemies (tai varapuhemies puhemiehen poissa ollessa). Tuomiovaltaa käyttää Keralan korkein oikeus ja alempien tuomioistuimien järjestelmä. Toimeenpanovalta on Keralan kuvernöörillä (Intian presidentin nimittämä de jure -valtionpäämies), Keralan pääministerillä (de facto -valtionpäämies, joksi kuvernööri nimittää lakiasäätävän kokouksen enemmistöpuolueen puheenjohtajan) ja osavaltion ministerineuvosto (jonka kuvernööri nimittää pääministerin avustuksella). Ministerineuvosto vastaa lakiasäätävälle kokoukselle. Nimellä panchayat tunnetut virkamiehet, jotka hallinnoivat paikallisia asioita, valitaan säännöllisesti paikallisvaaleissa.
Keralassa on kaksi tärkeää poliittista liittoutumaa: yhdistynyt demokraattinen rintama (UDF, jota johtaa Intian kongressipuolue) ja demokraattinen vasemmistorintama (LDF, jota johtaa Intian kommunistinen (marxistinen) puolue. Tällä hetkellä LDF muodostaa hallituskoalition ja kommunistien V. S. Achuthanandan on osavaltion pääministeri. Kerala kuuluu Intian harvoihin vasemmiston johtamiin osavaltioihin. Verrattuna suurimpaan osaan Intian muita alueita keralalaiset osallistuvat innokkaasti politiikkaan.
Keralan osavaltion verotulot (lukuun ottamatta osaa liittovaltion veroista) olivat vuonna 2005 yhteensä 111 248 miljoonaa rupiaa, runsaasti enemmän kuin vuoden 2000 63 599 miljoonaa. Keralan muut kuin verotulot (myös osa liittovaltion veroista) olivat vuonna 2005 Intian talouskomission mukaan 10 809 miljoonaa rupiaa, lähes kaksinkertaisesti vuoden 2000 6 847 miljoonaan rupiaan verrattuna. Keralan verotustason korkea suhde osavaltion bruttokansantuotteeseen ei ole auttanut osavaltiota pääsemään eroon kroonisista budjettivajeista ja kestämättömistä velka-asteista, jotka vaikuttavat haitallisesti sosiaalisiin palveluihin.
Talous
thumb|200px|Keralalaisnaiset punovat [[kookoskuitu|kookoskuidusta narua.]] Keralan tultua osavaltioksi sen taloutta on laajalti ohjattu sosiaalidemokraattisin, kansalaisten hyvinvointia painottavin periaattein. Osavaltio on kuitenkin enenevässä määrin muun Intian mukana liberalisoimassa talouttaan ja siten siirtymässä lähemmäs sekataloutta, jossa vapailla markkinoilla ja suorilla ulkomaisilla investoinneilla on entistä suurempi rooli. Keralan bruttokansantuote (2004–2005) on arviolta 89 451,99 crorea (kymmentä miljoonaa) rupiaa, ja viime aikojen BKT:n kasvu (9,2 prosenttia vuosina 2004–2005 ja 7,4 prosenttia talousvuonna 2003–2004) on ollut ripeää verrattuna historiallisiin keskiarvoihin (2,3 prosenttia vuosittain 1980-luvulla ja 5,1 –5,99 prosentin välillä 1990-luvulla). Tästä huolimatta suhteellisen harvat suuryritykset ja tehtaat toimivat Keralassa – tätä helpottavat ulkokeralalaisten rahalähetykset kotiosavaltioonsa, jotka muodostavat noin 20 prosenttia Keralan bruttokansantuotteesta. Keralan BKT henkeä kohden, 11 819 rupiaa, on huomattavasti suurempi kuin Intian keskiarvo, vaikka luku onkin yhä kaukana maailman keskiarvosta. Lisäksi Keralan inhimillisen kehityksen indeksi ja yleinen elintaso ovat valtion parhaita. Tätä ilmeistä paradoksia, korkeaa inhimillistä kehitystä ja alhaista talouskehitystä, kutsutaan usein "Kerala-ilmiöksi" tai "Keralan malliksi", jonka juuret ovat pääasiassa osavaltion vahvassa palvelusektorissa.
Liikenne
Keralassa on teitä 145 704 kilometriä (4,2 % Intian koko tiestöstä). Osavaltion päälentoasemat ovat Trivandrumin ja Kochin kansainväliset lentoasemat.
Väestö
Keralan 31,8 miljoonan hengen suuruisesta väestöstä suurin osa on dravidalaisia malajaleja (keralalaisia) ja loput indo-arjalaisia, juutalaisia ja arabeja paitsi etnisyydeltään myös kulttuuriltaan. Keralassa asuu myös 321 000 osavaltion alkuperäisväestöön kuuluvaa adivasia (1,10 prosenttia väestöstä), jotka elävät heimoissa pääasiassa Keralan itäosissa. Malajalam on Keralan virallinen kieli, mutta etniset vähemmistöt puhuvat myös muun muassa tamilia ja erilaisia adivasi-kieliä. Keralassa asuu 3,44 prosenttia Intian väestöstä – osavaltion väestötiheys on kolme kertaa suurempi kuin Intiassa keskimäärin, 819 henkeä neliökilometriä kohden. Osavaltion väestönkasvu on kuitenkin Intian matalin, ja Keralan vuosikymmenen ajan väestönkasvu (9,42 prosenttia vuonna 2001) on alle puolet Intian 21,34 prosentin keskiarvosta. Lisäksi, Keralan asukasluvun kaksinkertaistuttua vuosina 1951–1991, jolloin väestö kasvoi 15,6 miljoonalla hengellä 29,1 miljoonaan, vuonna 2001 Keralassa asui vähemmän kuin 32 miljoonaa ihmistä. Keralan väestö on keskittynyt osavaltion rantakaistaleelle, ja itäiset kukkulat ja vuoret ovat harvemmin asutettuja.