cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marilyn Manson
Portrait of an American Family ja Smells Like Children (1993–1995)
Neljätoista viikkoa kestäneen Nine Inch Nailsin kiertueen aikana Marilyn Manson toimi tämän avausbändinä. Tämän kiertueen aikana Mansonilla oli tilaisuus tavata Church of Satanin perustaja Anton LaVey. Heidän tapaamisensa sujui hyvin ja LaVey antoi Mansonille kirkkonsa papin arvonimen, mikä tarkoittaa, että hän on arvostettu Church of Satanin keskuudessa eikä välttämättä ihmistä joka omistaa elämänsä saarnaamalla uskontoa muille. thumb|EP:n Smells Like Children kansikuva. Maaliskuussa 1994 yhtye aloitti ensimmäisen kansallisen kiertueensa, tällä kertaa he itse olivat pääesiintyjinä. Näiden kahden kuukauden esiintymisen aikana Monster Voodoo Machine oli heidän tukenaan. Kun bändi soitti Club 5:issa Jacksonvillessä, Floridassa, kaupungin kristillinen koalitio syytti Mansonia rikkeistä kaupungin aikuisviihdelakeja kohtaan. Laulaja pidätettiin ja häntä syytettiin rikkomuksista. Tästä huolimatta, Manson vapautettiin ja bändi esiintyi Orlandossa seuraavana yönä aikataulun mukaisesti. Tämä olisi rumpali Sara Lee Lucasin viimeinen kiertue. Jännitteet Lucasin ja Mansonin välillä olivat ilmeisesti kasvaneet kiertueen edetessä. Lucas lähti bändistä viimeisen keikan päätyttyä. Alle kaksi viikkoa myöhemmin hänen tilalleen tuli Kenneth Wilson, paremmin tunnettu nimestään Ginger Fish. Marilyn Manson lähti taas kiertueelle, tällä kertaa Danzigin ja Kornin kanssa. Tämä kiertue päättyi kesällä 1995, jonka jälkeen bändi muutti uuteen kotiinsa Nothing Studioon New Orleansiin, Louisianaan ja aloitti työt kolmannen singlensä parissa. "Dope Hat" oli tuttu albumilta Portrait of an American Family. Dope Hatista tehtiin myös musiikkivideo joka sisälsi Mansonin Villi Vonkan roolissa, video on kauhuversio elokuvasta Jali & suklaatehdas. Bändi teki myös tunnin mittaisen EP:n nimeltään Smells Like Children. EP:n viisitoista kappaletta jotka olivat covereja ja remixejä, sisältivät myös bändin version Eurythmicsin kappaleesta Sweet Dreams (Are Made of This), joka osoittautui Marilyn Mansonin ensimmäiseksi hitiksi.
Tätä kaikkea seurasi vuonna 1995 seitsemän kuukauden kiertue kesäkuusta helmikuuhun 1996, jonka aikana yhtye alkoi esittää uutta materiaaliaan, mukaan lukien kappaleet "Irresponsible Hate Anthem", "Minute of Decay", "Tourniquet", ja "Smells Like Children".
Antichrist Superstar (1996–1997)
Marilyn Mansonin toinen kokopitkä studioalbumi, Antichrist Superstar, julkaistiin 8. lokakuuta 1996. Albumi nauhoitettiin Nothing Studiossa ja Trent Reznor toimi vastaavana tuottajana; albumin valmistusprosessi oli kuulemma pitkä ja vaikea, johon sisältyi unenpuutteen lisäksi lähes jatkuvaa huumeidenkäyttöä. Tänä aikana ristiriidat bändin jäsenten välillä olivat niin korkeat, että yksi Spooky Kidsin perustajajäsenistä, kitaristi Daisy Berkowitz jätti bändin. Kun Berkowitz oli pois bändistä, Twiggy Ramirez suoritti suuren osan kitaransoitosta Antichrist Superstarin äänityksissä. Bändi ilmoitti etsivänsä uutta kitaristia sen tulevalle kiertueelle; Timothy Linton kokeili onneaan ja sai aseman. Rikkomalla kuuden vuoden perinteen nimeämällä ikoni/tappaja rakenteen mukaan, uutta jäsentä alettiin kutsua nimellä Zim Zum – nimi on peräisin Kabbalan termistä. thumb|Albumin Antichrist Superstar kansikuva. Albumin ensimmäinen single, "The Beautiful People", teki melko suuren vaikutuksen ja sai ihmiset odottamaan Antichrist Superstar albumia. Albumi saavutti numeron kolme albumilistalla. Yhtyeen keulahahmo oli esillä Rolling Stone-lehden kannessa, joka myös palkitsi bändin kunnianosoituksella, kuvailemalla Marilyn Mansonia parhaaksi uudeksi artistiksi vuonna 1996. Vuoden mittainen "Dead to the World" kiertue tuki albumin teemaa; se oli bändin pisin ja laajin kiertue siihen mennessä. Marilyn Mansonin esiintyi Alaskassa, Havaijilla, Britanniassa, Manner-Euroopassa, Etelä-Amerikassa, Aasiassa ja Australiassa. Heidän maineensa levisi kaikkialle maailmaan. Yhdysvalloissa kuitenkin bändi sai enemmän huomiota kuin koskaan ennen, ja kaikki se ei ollut positiivista julkisuutta. Kun kiertue oli pääsemässä käyntiin, bändi huomasi olevansa kongressin kuulemistilaisuuksien kohteena, jota johti senaattori Joseph Lieberman. Hän kiinnitti huomiota väkivaltaisten sanoitusten mahdolliseen negatiiviseen vaikutukseen nuorilla kuuntelijoilla. Lieberman myöhemmin kuvaili Marilyn Mansonia sanoin: "kenties sairain yhtye, jota edustaa valtavirran levy-yhtiö".
Mechanical Animals (1998–1999)
thumb|Albumin Mechanical Animals kansikuva. 15. syyskuuta 1998 Marilyn Manson julkaisi toisen osan viimeksi alkaneesta trilogiastaan. Mechanical Animals albumi sai voimakkaita vaikutteita David Bowien ja hänen vuoden 1974 albumistaan Diamond Dogs. Interscopen mainostoimet olivat massiivisia, Times Squarella oli valtava mainostaulu laulaja Mansonista joka muistutti androgyynia avaruusolentoa, heillä oli toistuvia esiintymisiä MTV:llä ja muilla kanavilla albumin ja singlen The Dope Show myynnin edistämiseksi. Mainostamisen eteen nähty urakka tuotti tulosta: albumi sijoittui ensimmäiseksi Billboard 200 listalla.
Kun lyhyt myynninedistämistarkoituksessa tehty kiertue oli tehty, yhtye kertoi aloittavansa "Beautiful Monsters" kiertueen Hole ja Monster Magnet tukena. Kiertue, oli kuitenkin ongelmallinen: 1. maaliskuuta 1999 kaikki kolme bändiä soittivat kiertueen ensimmäisen keikan Spokanessa, Washingtonissa; 14 maaliskuuta Hole oli jättänyt kiertueen ja Manson oli murtanut nilkkansa, mikä pakotti heitä lykkäämään joitakin esityksiä. Nyt kiertuetta joka oli uudelleennimetty, kutsuttiin nimellä "Rock Is Dead". Mukaan pyydettiin Jack Off Jill ja Nashville Pussy paikkaamaan jäljellä olevat tyhjät esiintymismahdollisuudet.
Alle kolmen viikon kuluttua kiertueen alettua uudelleen, kaksi lukion viimeisellä luokalla ollutta poikaa surmasivat 12 oppilasta, opettajan, haavoittivat 24 henkilöä ja lopuksi surmasivat itsensä Columbinen verilöylyssä. Tapahtumasta syytettiin väkivaltaisia pelejä ja elokuvia tuottavia yhtiöitä sekä heavy metal -musiikkia soittavia yhtyeitä. Merkittävää huomiota suunnattiin Marilyn Mansonin keulahahmoon. Media teki hänestä syntipukin. Myöhemmin Manson totesi Columbine, se todella vaiensi urani täysin.... Toisaalta myöhemmät todisteet osoittivat, että he eivät edes pitäneet Marilyn Mansonin musiikista. Kun Mansonilta kysyttiin mitä olisi sanonut pojille, hän sanoi: "En olisi sanonut mitään. Olisin vain kuunnellut heitä, mitä kukaan ei tehnyt."
Holy Wood (2000–2002)
thumb|Albumin Holy Wood (In the Shadow of the Valley of Death) kansikuva. Vuoden 1999 loppupuoliskon ja suuren osan vuodesta 2000 bändi vietti hiljaiseloa. Bändi vietti yli vuoden hiljaa kirjoittaen ja äänittäen Death Valleyn studiossa. 14. marraskuuta 2000 Holy Wood (In the Shadow of the Valley of Death) julkaistiin. Palatakseen tummempaan, enemmän Antichrist Superstarin kaltaiseen tunnelmaan, paljon albumin sisällöstä oli kirjoitettu vastauksena Columbinen verilöylylle. Albumin kolmas single, "The Nobodies", oli saanut selvän inspiraation Columbinen ammunnasta.
Albumi oli osa trilogiaa, jota edelsivät Antichrist Superstar ja Mechanical Animals. Sen yleisenä teemana on tutkia suhdetta kuoleman ja kuuluisuuden välillä amerikkalaisessa kulttuurissa. Sen sanoitukset ja kuvamateriaali sisältävät monia viittauksia John F. Kennedyyn ja Lee Harvey Oswaldiin, John Lennoniin ja Mark David Chapmaniin, ja jopa Abraham Lincolniin ja John Wilkes Boothiin. Kansainvälinen "Guns, God and Government" kiertue käsitteli Amerikan kiehtovia tunteita väkivaltaa kohtaan, ja kiertueen logokin pysyi teemassa – kivääri ja käsiaseita järjestetty muistuttamaan Kristittyjen ristiä – Manson ei yrittänyt salata, mitä hän näki lähteenä tälle tunteelle.
Bändi ilmoitti, että Holy Wood toimii trilogian esiosana Mechanical Animalsille ja Antichrist Superstarille huolimatta siitä, että kaksi jälkimmäistä julkaistiin ennen Holy Woodia. Kaikki kolme albumia sisältävät omat teemansa jotka eroavat yhdessä muista, mutta ovat myös yhteydessä toisiinsa. Manson on tulkinnut trilogiaa näin: "Holy Wood kertoo halusta sopeutua maailmaan joka ei halua minua, ja todella vaikeasta taistelusta sen kanssa. Levyn syvimmät tekijät ovat idealismi ja halu aloittaa vallankumous. Jos aloitat Holy Woodista ja kuuntelet sitten Mechanical Animalsin, se todella kertoo, kuinka tuo vallankumous otetaan pois teiltä ja muunnetaan tuotteeksi. Ja sitten Antichrist Superstarissa sinulle annetaan vaihtoehdot joista sinun tulee valita, joko annat sen voiman jonka loit, ohjailla sinua tai voit tuhota itsesi ja aloittaa alusta. Siitä tulee ainainen sykli. "
Toukokuun 16. 2001 Manson ilmoitti yhtyeen verkkosivuilla, että hän aikoi siteerata Raamattua seuraavassa konsertissaan, "tasoittaakseen" hänen omia väkivaltaisia sanoituksiaan. Kesäkuun 21. päivänä 2001 Manson todellakin luki Raamattua lavalla Denverissä, Coloradossa. Guns, God and Government kiertue dokumentoitiin DVD:lle joka kantoi samaa nimeä kuin kiertue. Se julkaistiin 29. lokakuuta 2002. Seitsemän vuotta myöhemmin sitä seurasi Guns, God and Government – Live in L.A. -julkaisu, joka ilmestyi Blue-raylle 17. marraskuuta 2009.
The Golden Age of Grotesque ja "jäähyväiset" (2003–2005)
Kun trilogia oli saatu edellisen albumin myötä päätökseen, Marilyn Manson oli vapaa aloittamaan uuden projektin. Twiggy Ramirez jätti bändin, eikä siis osallistunut albumin tekoon. Hänet korvasi Tim Sköld. Manson löysi inspiraatiota Swing aikakaudelta ja bändi äänitti albumin The Golden Age of Grotesque joka julkaistiin 13. toukokuuta 2003. Albumi oli nro 1 albumilistalla, myyden yli 118 000 kappaletta Yhdysvalloissa sen ensimmäisellä julkaisuviikolla. Se voitti vuoden 2003 Metal Edgen lukijoiden valitseman "Album of the Year" tittelin.
Toinen maailmankiertue, "Grotesk Burlesk" käynnistyi 29. toukokuuta 2003. Manson käytti usein hattua, jossa oli samanlaiset korvat kuin Mikki Hiirellä. Joidenkin kappaleiden aikana Manson soitti myös itse saksofonia.
Lest We Forget: The Best Of julkaistiin 28. syyskuuta 2004. Se olisi niin sanottu "jäähyväis" albumi, viitaten siihen että aiemmin samassa kuussa, jolloin myös Trent Reznor oli lähdössä New Orleansin länsirannikolta, Nine Inch Nailsin sivusto ilmoitti virallisesti "Nothing studios: 1994–2004", mikä viittasi siihen, että Nothing Studios suljettiin. Lest We Forget myi kultaa. Albumi sisältää bändin suurimpia hittejä. "Personal Jesus" singlen julkaisun jälkeen, bändi teki useita esityksiä myynninedistämistarkoituksessa. Yhdessä näistä esityksistä, Saksassa, rumpali Ginger Fish putosi lavalta, murtaen nenänsä ja ranteensa. Entinen Nine Inch Nailsin rumpali Chris Vrenna korvasi hänet. John 5 oli myös korvattu; Mark Chaussee Fight bändistä siirtyi kitaraan "Against All Gods" kiertueella, ja hänet korvattiin myöhemmin studiossa Tim Sköldillä. Against All Gods kiertue käynnistyi vuoden 2004 lokakuussa ja päättyi elokuussa 2005.
Eat Me, Drink Me (2006–2008)
Tammikuun 2006 alussa, ja muutaman seuraavan kuukauden aikana, Marilyn Mansonin virallista verkkosivustoa päivitettiin useaan kertaan päivittämällä sinne uusia taideteoksia ja musiikkia. thumb|Albumin Eat Me, Drink Me kansikuva. Marilyn Mansonin kuudes studioalbumi, Eat Me, Drink Me, julkaistiin 5. kesäkuuta 2007. Se pääsi myyntilistoilla sijalle 8, myyden Yhdysvalloissa yli 88 000 kappaletta. The Golden Age of Grotesquen julkaisusta oli kulunut yli neljä vuotta, ja nyt uusi albumi Eat Me, Drink Me sisälsi jälleen uusia muutoksia musiikkityylissä josta bändi on tullut tunnetuksi - he valitsivat entistä introspektiivisemmän suunnan. Levy on myös ensimmäinen Mansonin albumi ilman Madonna Wayne Gacya (lempinimeltään Pogo), joten laulaja Marilyn Manson oli ainut alkuperäinen jäsen Portrait of an American Familyn ajoista. Chris Vrenna, joka väliaikaisesti korvasi Ginger Fishiä rummuissa Against All Gods kiertueella, korvasi nyt Pogon ja hänestä tuli bändin kokopäiväinen kosketinsoittaja.
Huhut myös kiersivät jonkin aikaa, että Marilyn Manson kirjoitti laulun "Mutilation Is the Most Sincere Form of Flattery", hyökkäyksenä bändiä My Chemical Romance vastaan. Myöhemmin Manson kielsi tämän ja totesi, että se oli suunnattu ihmisille jotka yleisesti ottaen yrittivät matkia häntä. Toisessa haastattelussa Manson totesi, että "Minua nolottaa olla minä, koska nämä ihmiset tekevät todella surullisia, säälittäviä, kehnoja versioita siitä, mitä olen tehnyt". Vastauksena tähän, Gerard Way, My Chemical Romancen laulaja, väitti että mikään mitä Manson sanoo, ei voisi tuoda bändiä alas.
9. tammikuuta 2008 Marilyn Manson julkaisi tiedotteen MySpaceen vahvistaen, että entinen basisti Twiggy Ramirez on liittynyt bändiin, joka tarkoitti näin ollen Tim Sköldin jättävän bändin. Sköld ja Manson olivat ilmeisesti alkaneet kirjoittaa uutta materiaalia, ennen kuin kokoonpanoon tuli muutos. Ajatusta mahdollisesta tulevaisuuden yhteistyökumppanuudesta Sköldin kanssa ei suljettu pois. Marilyn Mansoniin palaamisen jälkeen Twiggy Ramirez lyhensi nimensä pelkäksi Twiggyksi.
The High End of Low (2008–2009)
Bändin seitsemännen täyspitkän studioalbumin The High End of Lowin äänitykset alkoivat "Rape of the World" kiertueen jälkeen 2. maaliskuuta 2008. Todellinen tallennus tapahtui Mansonin kotona Hollywood Hillsissä marraskuun 2008 ja 5. tammikuuta 2009 välillä. Viimeinen kappale, nimeltään "15", valmistui 5. tammikuuta Mansonin syntymäpäivänä, mistä johtuu kappaleen nimi. Yhtye oli keskittynyt työstämään albumia, jotta se saataisiin julkaistuksi helmikuuhun 2009 mennessä.
14. elokuuta 2008 Manson ilmoitti julkisessa haastattelussa Soulissa, Koreassa, että entinen Limp Bizkitin kitaristi ja nykyinen Black Light Burnsin keulahahmo Wes Borland oli liittynyt kokoonpanoon. Hän korvasi Rob Hollidayn kitaroissa. Kuitenkin muutamaa kuukautta myöhemmin Borland jätti bändin ja liittyi takaisin Limp Bizkitiin jo kolmatta kertaa. thumb|Albumin The High End Of Low kansikuva. 2. helmikuuta, Rolling Stone vahvisti, että albumi oli virallisesti nimetty The High End of Lowiksi. 18. maaliskuuta 2009 Kerrang! raportoi, että albumi sisälsi yhteensä 15 kappaletta ja että viimeinen kappale olisi nimeltään "15". Albumin ensimmäinen single, "Arma-Goddamn-Motherfuckin-Geddon," saapui radioasemille 21. huhtikuuta. Se oli korkeimmillaan sijalla 37 Billboard Mainstream Rock Chart listalla. 16. huhtikuuta 2009 sivustolle marilynmanson.com päivitettiin uusia kuvia albumin taiteesta sekä High End of Lowin kappalelista. Albumi julkaistiin 26. toukokuuta 2009. Se pääsi sijalle 4 Billboard 200 listassa, myymällä 49 000 kappaletta.
Jälkeen fanien spekuloinnin ja ilman mitään virallista ilmoitusta, Andy Gerold liittyi Marilyn Mansoniin live basistina "The High End of Low" kiertueelle, koska entinen basisti Twiggy oli siirtynyt johtamaan kitaran tehtäviä. Gerold soitti ensimmäisen keikan yhtyeen kanssa 3. kesäkuuta 2009, Brnossa, Tšekissä. Gerold on edelleen nuorin muusikko joka on soittanut bändissä.
The High End of Low kiertue alkoi 3. kesäkuuta 2009 ja päättyi 21. joulukuuta 2009. Tällä kiertueella Manson alkoi kirjoittaa sanoituksia hänen tulevaa albumiaan varten. Marilyn Manson liittyi Slayerin kanssa pääesiintyjiksi Rockstar Energy Mayhem Festivaliin vuonna 2009. Se oli The High End of Low kiertueen toinen etappi.
Born Villain (2009–2013)
Huhtikuussa 2010 Revolver Golden Gods Awardsissa, Manson paljasti, että bändi oli äänittänyt jo 13 kappaletta. Hän viittasi albumin olevan erittäin death metallia ja ilmaisi kiinnostustaan tätä albumia kohtaan, joka oli niin erilainen edellisiin julkaisuihin mennessä. Hän ilmoitti myös, että hänen ystävyytensä Slayerin kanssa oli tuonut aavistuksellisen vaikutuksen albumiin. Full Metal Jackien haastattelussa hän totesi albumin olevan puoliksi valmis.
Eric Blairin haastateltavana 3. marraskuuta 2010 basisti Twiggy kertoi, että uusi albumi on ''...melkein valmis. Se julkaistaan todennäköisesti ensi vuonna. [...] Luulen, että se on meidän paras levy tähän mennessä. Kaikkihan aina niin sanovat, mutta mielestäni tämä on paras työmme tähän mennessä... Se on ikään kuin punk roc Mechanical Animals, kuulostamatta liian mahtailevalta.''
Suuren osan vuoden 2011 alkupuolesta, Marilyn Manson jätätti itsensä julkisuuden valokeilasta ja lopetti lähes kaiken viestinnän hänen faniensa ja ulkomaailman kanssa. 24. helmikuuta 2011 bändin pitkäaikainen rumpali Ginger Fish ilmoitti eroavansa bändistä, kehottaen etsimään korvaavan jäsenen. thumb|Albumin Born Villain kansikuva. 22. toukokuuta 2011, yhtyeen kotisivuille tehtiin täydellinen remontti. Uudistetulle kotisivulle ladattiin lyhty 26 sekunnin pätkä uudesta kappaleesta, alustavasti nimeltään I Am Among No One sekä uusi logo, joka merkitsi heidän kahdeksatta studioalbumiaan ja uutta aikakautta. Logo koostui neljästä M-kirjaimesta jotka kiersivät toisiaan spiraalimaisesti, kullakin kirjaimella oli yksi pitkä häntä. Pitkän hännän lopussa oli kiinalainen trigrammi ☲ (離 lí).
Toukokuun 1. 2012 Born Villain julkaistiin maailmanlaajuisesti. Se tuli sijalle nro 10 Billboard 200 listassa, sijalle nro 3 Top 100 Rock albumia listassa, ja numerolle 1 Top  Independent Albums ja Hard Rock albums listoissa.
Kaksi kuukautta ennen julkaisua, bändi aloitti Hey Cruel World... kiertueen joka tuki albumin teemaa. Heillä oli myös yhteisiä keikkoja Rob Zombien ja Alice Cooperin kanssa Twins of Evil  ja Masters of Madness kiertueilla.
Marilyn Mansonin musiikissa on vaikutteita industrialista ja glam rockista. Brian sanoittaa itse kaikki kappaleet ja niiden kautta tuo esiin sanomaansa. Marilyn Manson haluaa shokeerata ihmisiä. Hän tietää mitä ihmiset pelkäävät, joten hänen on helppo tehdä sanat kappaleisiinsa. Brian yrittää sanoituksillaan saada ihmisiä muun muassa huomaamaan yhteiskunnan todellisia epäkohtia ja ajattelemaan itse enemmän.
Sanoitusten takia Marilyn Mansonin sanoituksia on syytetty yhteensä 36 eri kouluammuskeluun yllyttämisestä. Columbinen lisäksi, toinen järkyttävä tapaus sattui Ranskassa 16-vuotiaan pojan tapettua tyttöystävänsä väitetysti Marilyn Mansonin maalausten innoittamana.
Kiertueet
Suomessa Marilyn Manson on vieraillut seitsemästi: Helsingin jäähallilla Guns, God and Government 2001 -kiertueella 21. helmikuuta 2001, Provinssirockissa 18. kesäkuuta 2005 Against All Gods -kiertueella, toista kertaa Helsingin jäähallilla Rape of The World -kiertueella 20. joulukuuta 2007, 11. marraskuuta 2009 Helsingin Hartwall Areenalla, 28. heinäkuuta 2017 Oulun Qstockissa, samana vuonna 12. marraskuuta Helsingin jäähallissa ja 8. kesäkuuta 2018 Hyvinkään Rockfestilla.
Air Force 1
Air Force 1 on suunnittelija Bruce Kilgoren luoma Nike-urheilujalkine. Se on ensimmäinen koripallokenkä, jossa on käytetty Niken Air-ilmatyynytekniikkaa.
Air Force 1 on saanut nimensä Yhdysvaltain presidenttiä kuljettavasta lentokoneesta, Air Force Onesta. Kenkää on saatavana varrettomana, puolikorkeana ja korkeavartisena mallina ja lukuisissa eri väreissä, materiaaleissa ja kuoseissa. Air Force 1:n korkeavartisessa versiossa on nilkan ympärillä tarranauha, joka antaa lisätukea nilkalle.
Historia
Nike esitteli Air Force 1:n vuonna 1982, mutta jo seuraavana vuonna sen tuotanto lopetettiin. Kenkä julkaistiin uudelleen vuonna 1986 Niken Swoosh-logon kera. Kenkä oli lähestulkoon sama kuin vuonna 1982 lukuun ottamatta muutamaa ulkonäöllistä muutosta. Sittemmin kenkää on valmistettu yli 1 700:ssa eri värimuunnelmassa ja sitä on myyty arviolta 800 miljoonan Yhdysvaltain dollarin edestä.
Käyttö
Kenkä oli jo alun perin suosittu paitsi koripallonpelaajien, myös kaupunkilaisnuorten käytössä. Edelleen nykyisinkin Air Force 1 on suosittu jalkine osana nuorisokulttuuria ja katumuotia eri puolilla maailmaa. Air Force 1 -kenkiä ovat käyttäneet muun muassa hip hop -artistit kuten Snoop Dogg, The Game ja 2pac. Vuonna 2002 rap-artisti Nelly julkaisi singlen "Air Force Ones". Kappale kertoo siitä kuinka hän osti kyseiset kengät. Kenkämallia käytetään edelleen myös koripalloilijoiden keskuudessa. Sitä käyttävät niin katukoripallonpelaajat kuin myös alan ammattilaiset. NBA-pelaajat kuten Rasheed Wallace ja Jerry Stackhouse ovat pelatessaan käyttäneet Air Force 1 -kenkiä.
Biollante
Biollante on kuvitteellinen jättiläismäinen mutanttikasvi elokuvassa Godzilla kohtaa Biollanten. Biollante syntyi kun tohtori Shiragami yhdistää Godzillan soluihin ruusun soluja ja antaa siitä luodun kukan kasvaa. Biollanten solut erkanevat kun se häviää taistelussa Godzillalle ja sen olomuoto muuttuu suuresti. Muuttunut Biollante voittaa Godzillan ja kuolee.
Maaria Wirkkala
Rut-Maaria ”Maaru” Piritta Wirkkala (s. 4. tammikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on tehnyt sekä pienikokoisia esinesommitelmia että suurikokoisia installaatioita. Valolla, tilalla ja ajalla on tärkeä osa hänen taiteessaan.
Wirkkalan teoksia on muun muassa Kiasman, Helsingin taidemuseon, Saastamoisen säätiön ja Wihurin rahaston kokoelmissa.
Elämänvaiheet
Maaria Wirkkalan isä Tapio Wirkkala on kuuluisa suomalainen muotoilija ja kuvanveistäjä. Äitiä, Rut Brykiä, pidetään puolestaan yhtenä keskeisimmistä suomalaisen modernin keramiikkataiteen uudistajista. Maarian isoveli, vuonna 1948 syntynyt, Sampsa ”Sami” Tuomas Wirkkala toimii sisustusarkkitehtina.
Nelivuotiaana Maaria Wirkkala piirsi kuvia, jotka Tapettitehdas Pihlgren ja Ritola otti vanhempien ehdotuksesta tapettimalliksi tuotantoon. Enkeli-tapetista Wirkkala sai myöhemmin, vuonna 1963, kunniakirjan American Institute of Interior Designersilta. Malli on noussut muiden ajan taiteilijatapettimallen ohella 1900-luvun lopulla uudelleen suosioon.
Wirkkala opiskeli Taideteollisen korkeakoulun keramiikkasuunnittelun osastolla vuosina 1973–1977 ja Ranskassa École des Beaux-Artsin kokeilevassa ateljeessa Aix-en-Provencessa vuosina 1981–82.
Wirkkala on ollut naimisissa näyttelijä Timo Torikan kanssa vuodesta 1991 lähtien. Heillä on yhteinen tytär Tinni. Pari asuu Espoon Nöykkiössä.
Taide
thumb|Kukko, Espoo, 1983.
Teokset
Wirkkala on pitänyt 1980-luvulta lähtien lukuisia näyttelyitä sekä Suomessa että ulkomailla. Wirkkala on tehnyt myös muutamia julkisia veistoksia. Esimerkiksi vuonna 1987 hän teki Taikakaappi-nimiset teokset, jotka sijoitettiin viiteen Helsingin alueella ja yhteen Valkeakoskella sijaitsevaan päiväkotiin. Wirkkala on tehnyt lisäksi muun muassa teatterilavastuksen vuonna 1983 Lappeenrannassa esitettyyn Maria Jotunin Huojuva talo -näytelmään. Viime vuosien aikana Wirkkala on työskennellyt erityisesti ulkomailla ja hänen teoksiaan on ollut harvemmin esillä Suomessa.
Monet Wirkkalan teoksista ovat väliaikaisia installaatioita. Esimerkiksi vuonna 2009 Kaustisen kamarimusiikkiviikoilla esillä ollut teos Veden varassa oli näytteillä vain viikon ajan, kun taas 2010–2011 Lahden historiallisessa museossa esillä ollut Jokaisella on oma aikansa -teos kesti viisi kuukautta.
Vuosina 1991–1992 Wirkkala tutki museoita ja museon käytäntöjä Turun ja Kouvolan taidemuseoissa sekä Tornion Aineen taidemuseossa esillä olleissa Ars Fennica -näyttelyissä. Turun taidemuseossa esillä olleessa Hetkien arkisto: Taidemuseo kätkee kokoelman -teoksessa Wirkkala toi näyttelytilaan museon säilytystilasta unohdettuja esineitä kuten tyhjiä kehyksiä, muotokuvien kipsikopioita muoveissa, jalustoja sekä paketoituja asiakirjoja. Aineen taidemuseoon Wirkkala toi puolestaan lähellä sijainneen maakuntamuseon esineistöä kuten veneen, ahkion ja pysähtyneitä kelloja. Teoksessa historialliset esineet saivat uusia merkityksiä kun niitä tarkasteltiin taidemuseossa.
Parikymmentä vuotta myöhemmin Lahden historiallinen museo pyysi Maaria Wirkkalaa toteuttamaan museoon kuolema-aiheisen näyttelyn. Wirkkalaa pyydettiin työskentelemään museoon, koska museon henkilökunta oli pohtinut, miten museon esineitä voisi asettaa näyttelyssä esille perinteistä historiallisen museon näyttelyä käsitteellisemmin. Wirkkalan Jokaisella on oma aikansa -näyttelyssä on esillä sekä museon historiallista esineistöä että Wirkkalan omia esineitä, joista taiteilija oli koostanut monta huonetta käsittävän teosinstallaation.
Tyyli
thumb|[[Tiedon häivä, Turku, 2003.]] Wirkkala tekee paikkasidonnaista taidetta, ja tilalla on erityinen asema hänen teoksissaan. Usein Wirkkala muuntaa ja muuttaa tilaa pienillä eleillä ja teoilla, joita voi olla joskus hankala huomata. Hän tekee tilasta toisen tilan, paikan, merkitsemällä sen. Wirkkalan teokset vaativat usein katsojalta aikaa ja tarkkaavaisuutta.
Vuoden 1991 Ars Fennica -palkinnonsaajan valinnut saksalainen René Block oli omien sanojensa mukaan vaikuttunut Wirkkalan kyvystä ”työskennellä valmiissa, olemassaolevissa tilanteissa”. Blockin mukaan Wirkkala pystyy muuntamaan ympäristöään toisenlaiseksi lisäämällä hienovaraisesti valmiita esineitä tai valoa siihen.
Wirkkalan taiteessa toistuvat usein tuolit ja lasista tehdyt tikapuut. Syytä tähän taiteilija ei osaa itse sanoa. Hänen taiteessaan valolla ja varjoilla on usein tärkeä asema. Joidenkin teosten kohdalla Wirkkala on tehnyt yhteistyötä valosuunnittelijoiden, kuten Jukka Mikkosen kanssa.
Wirkkala on itse kirjoittanut: ”Tekemiseni edellytys on katsoa tilanne ja käyttää sitä materiaalina. Tyhjä tila on: LÄHTÖ / KOHTA.” Wirkkala leikkii suomen kielellä muun muassa antaessaan teoksilleen sellaisia nimiä kuin Silta varalta ja Mielen tila.
Palkintoja
Wirkkala on edustanut Suomea Venetsian biennaalissa kaksi kertaa, vuosina 1995 ja 2007. Hänelle on myönnetty Kritiikin Kannukset 1985, Axel Lin’s Nordic Prize 1987, Ars Fennica -palkinto 1991, Estrand Foundation Art Prize 2000 , Suomi-palkinto 2002 ja Pro Finlandia -mitali 2008. Vuonna 2002 Wirkkala oli Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
When in Rome (albumi)
When in Rome sisältää kappaleen ”The Promise”, joka oli yhtyeen suurin hitti. Albumi sijoittui Billboard 200 -albumilistan sijalle 84.
Kappaleet
Britannian CD-julkaisu sisältää myös kappaleen ”Big City” kuudentena kappaleena ja kappaleen ”Whatever the Weather” yhdentenätoista kappaleena.
Ainoa Mahti
Ainoa Mahti on Robert Jordanin Ajan pyörä -kirjoissa esiintyvä voima joka pitää Ajan Pyörän liikkeessä. Se tulee Tosilähteestä, joka jakautuu kahteen osaan: miehiseen puoliskoon (saidin) ja naiselliseen puoliskoon (saidar). Ihmisiä jotka pystyvät käyttämään Ainoaa Mahtia kutsutaan kanavoijiksi.
Kanavoiminen
Kaikki ihmiset eivät pysty kanavoimaan Ainoaa Mahtia, eikä heille voida sitä liioin opettaa. Harvoille kanavoimaan pystyville taitoa on vaikea opettaa. Synnynnäisesti kanavoivia on vielä harvemmassa, mutta heille taitoa ei tarvitse opettaa koska he pystyvät koskettamaan Tosilähdettä tahattomasti tai tahallisesti. Mikäli kanavoinnin hallintaa ei opeteta taidon varmistuttua tai kanavoija itse sitä opi, mikä on hyvin epätodennäköistä sekä hankalaa, edessä on varma kuolema.
Kanavoimisen oppinut nainen voi nähdä, jos toinen samaa sukupuolta oleva henkilö koskettaa Tosilähdettä. Tämä näkyy aurana Tosilähdettä koskettavien ihmisten ympärillä. Miespuolinen kanavoitsija taas voi tuntea toisen miehen kanavoinnin, sekä heikommin myös naispuolisen kanavoinnoin. Tavallisesti naispuolinen kanavoija ei kuitenkaan pysty näkemään tai tuntemaan milloin miespuolinen kanavoija koskettaa saidinia.
Saidin ja saidar
Tosilähde jaetaan kahteen puoliskoon: miehiseen saidiniin ja naiselliseen saidariin. Vain nainen pystyy koskettamaan saidaria ja vain mies pystyy koskettamaan saidinia. Kumpaakaan niistä ei voida käyttää kuiviin, kuten ei vesipullon täyttäminen voi imeä järveä tyhjiin. Kanavoimalla liikaa Mahtia voi silti palaa liiallisen Mahdin käytöstä. On kuitenkin olemassa angrealeja ja sa´angrealeja, joiden avulla pystyttään kanavoimaan enemmän Mahtia kerralla ilman, että se vaarantaisi kanavoijan henkeä. Sa´angreal on huomattavasti voimakkaampi ja sillä pystyy kanavoimaan enemmän Mahtia kuin angrealin avulla.
Pimeän valtias on saastuttanut Lähteen miehisen puoliskon, saidinin. Sen takia jokainen mies, joka kanavoi, on tuomittu hulluuteen vaikka koittaisi olla koskettamatta saidinia tai olla kanavoimatta. Jos pystyy hallitsemaan saidinia, säästyy hulluudelta, mutta saa taudin joka mädättää elävältä. Hulluudelta ja mätänemiseltä säästyy, kun Aes Sedait suorittavat lauhkeuttamisen, mikä tosin usein johtaa lauhkeutetun miehen elämänhalun katoamiseen. Myös naisille voidaan suorittaa vastaava, mutta sitä kutsutaan tyynnyttämiseksi, mikä johtaa myös samalla tavalla elämän halun kadottamiseen.
Tarinan mittaan selviää, että saidin tullaan puhdistamaan saasteesta - mutta se tuottaakin yhä uusia yllätyksiä; tärkein toistaiseksi (2008) paljastunut seikka on se, että puhdaskin saidin on villihevosen veroinen hallittava.
Lahjat
Lahjat ovat Ainoaan Mahtiin liittyviä erikoiskykyjä, joista tunnetuin on Parantamisen taito.
Muut lahjat, kuten Uneksiminen on myös uskottu unohtuneen. Uneksijat pystyvät astumaan unten maailmaan, Tel'aran'rhiodiin ja tulkitsemaan uniaan. Tämän lahjan avulla pystytään saamaan tietoa tapahtumista tarkemmin kuin Ennustamalla. Egwene al´Vere on Uneksija, mutta Uneksijoita ei ole tavattu moniin vuosiin. Uneksimisen Lahja luultiin jo hävinneen ennen Egweneä, mutta paljastui myös, että Aieleiden parissa on monia Uneksijoita.
Lisäksi on olemassa Haraaminen jolla tutkitaan esineen käyttötarkoitusta tai ihmisen terveyden tilaa. Haraamisen avulla voidaan lukea punoksia. Haraamiseen omalla tavallaan kuuluu Lapsen Hyväily jolla selvitetään odottavan äidin ja sikiöiden terveys.
Iraklio BC
Irakleio BC, tunnetaan myös nimillä Iraklio BC ja Heraklion BC, on kreikkalainen ammattilaiskoripalloseura, jonka kotipaikka on Kreetan saarella sijaitseva Heraklion. Iraklion historian parhaat vuodet osuivat 1990-luvulle, kun joukkue oli parikin kertaa taistelemassa Kreikan koripallon pääsarjassa pudotuspeleissä. Paras sijoitus oli kuitenkin seitsemäs sijoitus kaudelta 1997–1998. Joukkue on voittanut toiseksi korkeimman sarjatason mestaruuden 1997. Vuonna 2005 seura pudotettiin A2 Ethnikistä talousongelmien takia.
Nykyisin joukkue pelaa Kreikan alemmilla sarjatasoilla. Joukkuetta ei tule sekoittaa melkein saman nimiseen Iraklis Thessaloniki BC:hen.
Entisiä pelaajia
Tunnettuja pelaajia ovat muun muassa:
Leonid Kutšma
Kutšma onnistui joissakin taloudellisissa uudistuksisa, mutta toisaalta hänen kauttaan vaivasivat korruptio ja oligarkkien valta. Hän ajautui myös poliittiseen skandaaliin, kun hänet liitettiin toimittaja Heorhi Gongadzen murhaan ja salaa äänitettyihin Melnytšenko-nauhoihin. Kutšman ryhmittymän valtakausi päättyi oranssiin vallankumoukseen vuoden 2004 lopussa, jolloin Kutšman kannattama Viktor Janukovytš hävisi mielenosoitusten jälkeen uusitut presidentinvaalit.
Kutšma toimi presidenttikaudensa jälkeen esimerkiksi Ukrainan edustajana Itä-Ukrainan sodan rauhanneuvotteluissa Minskissä. Hän tuomitsi Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan vuonna 2022.
Nuoruus
Leonid Kutšma syntyi Tšaikynessa Tšernihivin alueella tuolloin Neuvostoliittoon kuuluneessa Ukrainassa 9. elokuuta 1938. Vuonna 1955 Kutšma aloitti opinnot Dnipropetrovskin kansallisen yliopiston fysiikan ja teknologian laitoksella, jossa hän erikoistui rakettitekniikkaan. Kutšma valmistui vuonna 1960 ja aloitti vielä samana vuonna työt insinöörinä. Vuosien 1972–1975 välillä Kutšma työskenteli suunnittelutoimistolla "Pivdenne". Suunnittelutoimisto Pivdenne kehitti paitsi R-36- ja RT-23-ohjuksia, mutta myös Kosmos-, Interkosmos-, Tsyklon- ja Zenit-raketteja. Kutšma toimi myös Baikonurin avaruuskeskuksen rakettikokeiden teknillisenä johtajana.
Vuonna 1975 Kutšmasta tuli Ukrainan kommunistisen puolueen sihteeri suunnittelutoimistolla Pivdenne, ja vuosina 1986–1992 Kutšma toimi tuolloin maailman suurimman rakettivalmistaja Južmašin johtajana. Vuonna 1990 Kutšmasta tuli Ukrainan neuvostotasavallan Korkeimman neuvoston edustaja. Neuvostoliiton hajotessa Ukrainan korkein neuvosto hyväksyi 24. elokuuta 1991 Ukrainan itsenäisyysjulistuksen, joka astui voimaan kansanäänestyksen jälkeen 1. joulukuuta.
Pääministerinä
pienoiskuva|vasen|Vuoden 1994 presidentinvaalien tulos alueittain. Kutšman voittamat alueet sinisellä. Kutšmasta tuli 13. lokakuuta 1992 Ukrainan ensimmäisen presidentti Leonid Kravtšukin hallituksen pääministeri, sekä kansallisen turvallisuusneuvoston jäsen. Kravtšukin kauden Ukraina ajautui taloudelliseen ahdinkoon. Kravtšuk noudatteli konservatiivista talouspolitiikka tarjoten esimerkiksi valtion tukea tappiollisille yrityksille, jotka Neuvostoliiton romahtaessa olivat menettäneet markkinansa ja raaka-aineiden toimittajat. Inflaatio nousi ja bruttokansantuote laski. Kutšma tunnettiin presidentistä poiketen markkinatalouden ja taloudellisten uudistusten kannattajana. Kutšma oli myös venäläismielinen, kun taas presidentti tunnettiin kansallismielisenä. Poliittiset erot johtivat riitoihin presidentin kanssa. Kutšma yritti turhaan viedä läpi taloudellisia uudistuksia, jossa epäonnistuttuaan hän jätti asemansa hallituksessa 22. syyskuuta 1993. Hän toimi myöhemmin Ukrainan teollisuus- ja liikemiesten liiton johdossa. Asemassaan Kutšma keräsi kannatuspohjaa Ukrainan liike-elämän vaikuttajilta ja etenkin maan aseteollisuuden parista. Kutšma valittiin uudelleen Ukrainan korkeimpaan neuvostoon maaliskuussa 1994.
Vuonna 1994 käytiin myös presidentinvaalit. Kutšma asettui ehdolle istuvan presidentti Kravtšukin kanssa. Presidentinvaalit olivat kaksivaiheinen kansanvaali, joiden toiselle kierrokselle pääsivät Kutšma ja Kravtšuk. Kutšman kannattajien tukialuetta oli etenkin Itä-Ukraina, kun taas Kravtšukia kannatettiin Länsi-Ukrainassa. Toisen kierroksen äänestyksessä 10. heinäkuuta Kutšma voitti niukasti 52,15 % ääniosuudella. Vuoden 1994 vaaleja pidettiin rehellisinä ja demokraattisina. Kutšma astui virkaansa 19. heinäkuuta 1994.
Talouspolitiikka
Kutšma piti virkaanastujaispuheensa ukrainaksi, ja aikomuksesta tehdä venäjästä virallinen kieli luovuttiin. Sen sijaan Kutšma aloitti taloudelliset uudistukset. Valtion tulot ja menot saatettiin tasapainoon. Hyperinflaatio, joka pahimmillaan oli ollut 10 000 % vuodessa, saatiin kuriin. Vuonna 1996 tuli käyttöön Ukrainan uusi rahayksikkö hryvnia. Ukrainassa oli kuitenkin vaikutusvaltaisia uudistuksia vastustaneita voimia. Oligarkit, kuten esimerkiksi Kutšman vävy Viktor Pintšuk, hallitsivat tärkeitä talouden aloja. Korruptio rehotti ja valtiovalta ajautui ajoittain yksityisten liiketaloudellisten intressien tukijaksi. Uudistusten myötä yksityistetyt yritykset päätyivät usein poliitikkoihin ja virkamiehiin yhteyksiä luoneille liikemiehille. Epävirallisen talouden osuus bruttokansantuotteesta kasvoi ja se käsitti vuosituhannen vaihteessa siitä jopa puolet. Kutšmalle taloudellinen erityiskohtelu oli tapa hankkia kannatusta poliittisen "suon" kansanedustajilta. Epäterve taloudellinen ilmapiiri vähensi länsimaisia investointeja, ja rivikansalaisten jatkuva ongelma olivat palkkojen myöhästyminen tai niiden maksamatta jättäminen. Kaikesta huolimatta Kutšman kauden taloutta pidettiin suhteellisen onnistuneena, ja Ukrainan talous alkoi viimein kasvaa 2000-luvulta alkaen.
Ulkopolitiikka
pienoiskuva|Kutšma (vas.) ja Venäjän presidentti [[Vladimir Putin vuonna 2002.]] Ulkopolitiikassa Kutšma pyrki lähempiin väleihin Venäjän kanssa. Ukrainan ja Venäjän vanha kiista Neuvostoliiton Mustanmeren laivaston alusten kohtalosta ratkaistiin viimein vuonna 1997. Venäjän laivasto sai aluksista suurimman osan, minkä lisäksi Venäjä sai vuokralle Ukrainan satamia laivastonsa käyttöön vuoteen 2017 saakka. Näistä huomattavin oli Sevastopolissa Krimin niemimaalla. Venäjän ja Ukrainan välinen erityiskysymys oli myös maakaasu. Venäjä vei maakaasua Länsi-Eurooppaan kaasuputkilla Ukrainan halki. Ukraina varasti kaasua omaan käyttöönsä ja sai ostaa sitä selvästi alle markkinahintojen, mutta toisaalta kaasutoimitukset olivat myös venäläisen vallankäytön väline Ukrainassa. Suhteita Venäjään Kutšma tasapainotti suhteilla länsimaihin. Yhdysvalloista tuli huomattava taloudellinen tuki Ukrainalle. Vuonna 1996 Ukraina oli suurin Yhdysvaltojen ulkomaantuen saaja heti Israelin ja Egyptin jälkeen. Maa allekirjoitti myös kumppanuussopimuksen Naton kanssa vuonna 1997. Suhde Natoon kävi ilmi esimerkiksi Naton ja Venäjän kiistellessä Kosovon kysymyksen yhteydessä. Pristinan lentokentän välikohtauksen aikana Ukraina sulki ilmatilansa Venäjän lentokoneilta. Natosta poiketen Euroopan unioni ei lämmennyt Ukrainan ilmoitukselle maan halusta liittyä unioniin vuonna 1998. Suhteet länsimaihin myös heikkenivät Kutšman kauden loppupuolella, kun häntä syytettiin Ukrainan heikosta ihmisoikeustilanteesta.
Sisäpolitiikka
Sisäpolitiikassa Kutšma pyrki lisäämään presidentin valtaa parlamentin kustannuksella, mikä lopulta johti hallinnon autoritaarisiin piirteisiin. Presidentin oli vaikea viedä taloudellisia uudistuksia läpi vasemmistolaisen parlamentin takia. Uudelleen perustettu Ukrainan kommunistinen puolue vastusti esimerkiksi valtionyritysten yksityistämistä ideologisista syistä. Huomattava sisäpoliittinen voitto Kutšmalle oli uuden perustuslain läpivienti 28. kesäkuuta 1996. Parlamentti taipui presidentin valtaoikeuksia lisänneeseen perustuslakiin Kutšman uhatessa viedä asian kansanäänestykseen. Äänestyksessä olisi kysytty myös luottamusta Korkeimpaan neuvostoon, ja koska luottamus poliitikkoihin oli yleisesti vähäistä, äänestäjät olisivat todennäköisesti äänestäneet Korkeinta neuvostoa vastaan. Uuden perustuslain nojalla presidentti sai nyt antaa lainvoimaisia asetuksia, jotka olivat samassa asemassa, kuin parlamentin säätämät lait. Presidentti sai myös hajottaa Korkeimman neuvoston, jos se 60 päivän aikana kieltäytyi vahvistamasta hallitusohjelmaa kahdesti. Kansanedustajat saattoivat hajottaa hallituksen vain erottamalla itsensä, jolloin hallituksen oli nautittava vain presidentin luottamusta. Presidentti nimesi myös kaikki merkittävät virkamiehet, kuten vaikutusvaltaiset läänien kuvernöörit. Kutšman onnistui myös vahvistaa Ukrainan keskushallinnon otetta Krimin autonomisella alueella. Käyttäen edukseen Krimin sisäistä poliittista kiistelyä hän lakkautti Krimin presidentin viran ja ajoi läpi alueen uuden perustuslain.
Toinen presidenttikausi
pienoiskuva|vasen|Presidentinvaalien tulos alueittain 1999. Kutšman voittamat alueet sinisellä. Marraskuussa 1999 käytiin uudet presidentinvaalit. Kutšman huomattavimpia kilpailijoita olivat sosialistien Oleksandr Moroz ja kommunistien Petro Symonenko. Moroz tippui jo ensimmäisellä kierroksella ja Kutšma voitti äänestäjien karttaman kommunistin helposti toisella vaalikierroksella 56,6 % ääniosuudella. Presidentinvaaleissa ei esiintynyt suurempia väärinkäytöksiä, mutta ne eivät olleet myöskään yhtä vapaat kuin edelliset vaalit. Kutšma käytti avoimesti hyväkseen valtionkoneistoa omassa vaalikampanjassaan. Kutšman asettamat kuvernöörit saivat tehtäväkseen haalia hänelle kannatusta omilla alueillaan, eikä valtiontelevisio edes pyrkinyt tasapuolisuuteen.
Presidentinvaalien jälkeen käytiin jälleen valtakamppailua presidentin ja parlamentin välillä. Kutšma nimitti pääministeriksi Valeri Pustovoitenkon, jota parlamentti ei kuitenkaan suostunut aluksi hyväksymään. Parlamentti kuitenkin heikentyi sen jakautuessa vuonna 2000 kahteen ryhmään, Kutšmaa varovasti kannattaneeseen oikeistoon ja häntä vastustaneeseen vasemmistoon. Molemmat väittivät olevansa laillinen parlamentti. Kutšma pääsi erotuomarin asemaan tukien keskustan ja oikeiston parlamenttia. Huhtikuussa 2000 Kutšma toi kansanäänestykseen perustuslain muuttamisen entistä presidentinvaltaisemmaksi. Muutoksia olisivat olleet presidentin uusi oikeus hajottaa parlamentti, jos se ei kykenisi muodostamaan toimivaa enemmistöä, kansanedustajien parlamentaarisen koskemattomuuden poistaminen, kansanedustajien määrän vähentäminen ja parlamentin toisen kamarin perustaminen. Äänestyksen kysymykset oli asetettu epämääräisesti ja lopullisen muotoilun tekisi parlamentti. Kutšma käytti jälleen valtion virkakoneistoa saadakseen äänestäjät äänestämään haluamallaan tavalla, ja lopulta muutoksia kannatti 80 % äänestäneistä.
pienoiskuva|”[[Ukraina ilman Kutšmaa” -mielenosoitus helmikuussa 2001.]] Kutšma ajautui yllättäen tulleseen poliittiseen skandaaliin ennen perustuslain uusien pykälien muotoilua. Hänen kriitikkonaan tunnettu toimittaja Heorhi Gongadze katosi lokakuussa 2000 ja hänet löydettiin hieman myöhemmin murhattuna. Sosialistisen puolueen Oleksandr Moroz julkaisi asiaan liittyen niin sanotut Melnytšenko-nauhat. Mykola Melnytšenko oli Kutšman henkivartija, ja hänen äänittämillään nauhoilla Kutšma keskustelee lähipiirinsä kanssa esimerkiksi Gongadzesta. Nauhalla on kohta, jonka voidaan tulkita olevan Kutšman antama Gongadzen murhakäsky. Äänitteet todettiin vähintään osittain aidoiksi. Alkoi pitkä poliittinen kiista liittyen nauhoihin ja tapauksen tutkintaan. Etenkin nuoriso alkoi järjestää mielenosoituksia tunnuksella ”Ukraina ilman Kutšmaa”. Siihen liittyi mielenosoitusten kuluessa myös muita poliittisia ryhmiä. Mielensoittajat halusivat opposition johtoon alkujaan Kutšman nimittämän pääministerin Viktor Juštšenkon, joka aluksi tuki kuitenkin presidenttiä. Hän siirtyi opposition puolelle vasta saamansa epäluottamuslauseen jälkeen, jolloin hän asettui Meidän Ukrainamme -puolueen johtoon.
Vuonna 2002 käytiin Korkeimman neuvoston vaalit, joissa Meidän Ukrainamme sai suurimman äänisaaliin lukemalla 23,57 %. Muita Kutšmaa vastustaneita olivat Morozin sosialistit ja Julia Tymošenkon ryhmä. Kaikkiaan oppositio menestyi hyvin, kun taas Kutšman kannattajat kärsivät. Kutšman kannattajien Yhtenäisen Ukrainan puolesta (Viktor Janukovytš) sai vain 11,77 % äänistä ja Ukrainan yhdistynyt sosiaalidemokraattinen puolue (Viktor Medvedtšuk) 6,27 %. Vaikka oppositio oli voittanut, Kutšman kannattajat keräsivät taakseen suurimman parlamenttiryhmän kun huomattava osa sitoutumattomista liittyi Yhtenäisen Ukrainan puolesta -puolueen parlamenttiryhmään. Vuonna 2002 vuodettiin kuitenkin uusia Melnytšenko-nauhoja. Niillä kävi ilmi Kutšman sopineen salaa tutkajärjestelmien (Koltšuga ) myynnistä Saddam Husseinin Irakiin. Tämä sai Yhdysvallat asettumaan yksiselitteisesti häntä vastaan. Syksyllä 2002 puhkesi jälleen suuria mielenosoituksia. Kun suhteet länteen oli menetetty, Kutšma nojautui entistä enemmän Venäjään. Ukraina, Venäjä, Valko-Venäjä ja Kazakstan tekivät vuonna 2003 sopimuksen yhteisestä talousalueesta, jota ei kuitenkaan keretty toteuttaa ennen uusia mullistuksia.
Oranssi vallankumous
pienoiskuva|Oranssin vallankumouksen mielenosoittajia [[Itsenäisyyden aukio (Kiova)|Itsenäisyyden aukiolla eli Maidanilla.]] Loka- ja marraskuussa 2004 käytiin uudet presidentinvaalit. Kutšma harkitsi alun perin asettumista ehdolle itse, mutta lopulta hän päätyi kannattamaan ehdokkaaksi pääministeriään Viktor Janukovytšia. Janukovytš oli venäläismielinen, kun taas hänen pääkilpailijansa Juštšenko halusi lähentyä Natoa ja EU:ta. Janukovytš sai tukea valtionhallinolta ja Venäjältä. Ilmapiiri oli hyvin jännittynyt. Juštšenko myrkytettiin ja hän sai arvet naamaansa. Hän voitti silti ensimmäisen kierroksen 40 % äänisaalilla. Toinen kierros alkoi 21. marraskuuta. Virallisten lukemien mukaan Janukovytš sai 50 % äänistä ja Juštšenko 47 %. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö eli ETYJ arvioi vaaleissa olleen huomattavaa vaalivilppiä, ja tulos poikkesi ovensuukyselyistä. Janukovytšia ja Kutšman ryhmittymää vastaan alettiin järjestää mielenosoituksia Itseäisyyden aukiolla Kiovassa. Liikehdintä sai nimen oranssi vallankumous mielenosoittajien tunnusten värin mukaan. Liikehdintään liittyi myös vallanpitäjiä, kuten opposition johto puolueineen. Armeija ja poliisi kieltäytyivät hajottamasta mielenosoituksia. Kutšman kannattajat alkoivat hylätä hänen ryhmittymänsä. Lopulta hän taipui hyväksymään uudet vaalit. Kutšman on laajasti uskottu taipuneen hänen saatuaan takuut syyttämättä jättämisestään. Toisen kierroksen uusintavaalit järjestettiin 26. joulukuuta, ja tällä kertaa Juštšenko voitti 52 % äänisaaliilla.
Presidenttikauden jälkeen
pienoiskuva|Kutšma (oik.) ja presidentti [[Volodymyr Zelenskyi vuonna 2019.]] Presidentin valtaoikeuksia alettiin supistaa Juštšenkon vaalivoiton jälkeen. Kun ehdolla ei ollut heidän ehdokkaansa, uudistuksia kannattivat jopa Kutšma ja Janukovytš. Toisaalta Kutšman kauden valtionyritysten yksityistämisiä otettiin tutkittavaksi. Osa niistä eteni oikeuteen, joskin Kutšma ei henkilökohtaisesti joutunut syytetyksi. Myös murhatun toimittaja Gongadzen tapausta tutkittiin. Murhan tilaajaa ei saatu koskaan selville. Kutšmaa vastaan oli avattu rikostutkinta, mutta syytteet hylättiin oikeudessa joulukuussa 2011 todisteiden puutteen takia. Oikeus katsoi nauhoitusten olevan laittomasti hankittuja ja siten todisteiksi kelpaamattomia. Oranssissa vallankumouksessa hävinneet Kutšman kannattajat perustivat Janukovytšin johdolla Alueiden puolueen. He nousivat jälleen valtaan presidentinvaaleissa 2010, jossa Janukovytš voitti Tymošenkon 49 % äänisaaliilla. Janukovytš palautti Ukrainaan nopeasti Kutšman kauden autoritaarisen presidenttijohtoisen järjestelmän.
Janukovytšin kausi päättyi Maidanin vallankumoukseen vuonna 2014, mikä taas johti Venäjän Krimin miehitykseen, sekä Itä-Ukrainan sotaan. Uusi presidentti toukokuussa 2014 pidettyjen vaalien jälkeen oli Petro Porošenko, joka aikanaan oli lukeutunut Kutšman tukijoihin. Kutšmasta tuli Ukrainan edustaja Itä-Ukrainan kapinallisten kanssa Minskissä käydyissä neuvotteluissa. 5. syyskuuta 2014 Kutšma allekirjoitti kapinallisten ja Venäjän edustajien kanssa Minskin pöytäkirjan tulitauosta, jota valvoisi ETYJ. Taistelut eivät loppuneet kokonaan, mutta ainakin aluksi ne vähenivät. Kutšma jatkoi tehtävässään Ukrainan edustajana vuoteen 2018 saakka. Hänet valittiin ryhmään uudelleen kun Volodymyr Zelenskyi astui virkaansa presidenttinä 3. kesäkuuta 2019. Kutšma kuitenkin erosi heinäkuussa 2020 selittämättä tarkemmin syytä erolleen.
Venäjä hyökkäsi Ukrainaan helmikuussa 2022. Kutšma julisti uskovansa Ukrainan voittoon Vladimir Putinista.
Gobra
Gobra on suomalainen 1980-luvulla perustettu rockyhtye.
Historia
Gobra perustettiin 1980-luvun alussa Vihannissa. Alkuaikoina yhtye tunnettiin nimellä Flimsy Haze, mutta koska nimi oli vaikea suomalaiselle medialle ja keikkajärjestäjille, yhtyeen nimeksi vaihdettiin Gobra ensimmäisen singlejulkaisun yhteydessä vuonna 1985 (The Tryout). Tosin tämäkin nimi osoittautui vaikeaksi medialle, koska Neuvostoliiton presidenttinä oli tuolloin Mihail Gorbatšov, joka tunnettiin lempinimellä ”Gorba”. Gobran melodiseen heavy-tyyliin kuuluu olennaisesti kahden kitaran stemmat ja kertosäkeitten harmoniat.