cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salainen ikkuna
Juoni
Kun Raineyn ja Shooterin on myöhemmin määrä tavata, Rainey näkee omassa autossaan tapettuna maalaismiehen ja hänen oman agenttinsa. Kun Rainey tämän jälkeen jää yksin kotiin hänen mielikuvituksensa alkaa puhua hänelle. Pian ilmeneekin, että Shooter onkin vain hänen mielikuvituksensa alkuunsaannos. Shooter on iskenyt Raineyn koiraa ruuvimeisselillä, polttanut ex-vaimonsa talon ja tappanut hänen agenttinsa ja maalaismiehen, mutta koska tämä on vain Raineyn mielikuvitusta, on hän itse tehnyt kaikki nämä teot.
Lopussa seriffin tullessa käymään Rainey teeskentelee normaalia, vaikka ruumiit ovat kuopattuna hänen kasvimaallensa. Seriffi tulee käymään ja sanoo, että pian hän joutuisi vankilaan, kunhan hänet vain todettaisiin syylliseksi ja ruumiit löydettäisiin. Mort ei välitä. Mort on toiminut oman kirjansa mukaisesti ja "korjannut lopun".
Takaraivo
thumb|Miehen takaraivo. Takaraivo on pään tai kallon takaosa. Takaraivon alueella on takaraivonluu. Luja isku tai osuma takaraivoon voi aiheuttaa kuoleman.
Raivo on vanhassa suomen kielessä tarkoittanut kalloa, eikä sillä ole suoraa yhteyttä raivo-tunnetilaan.
Synnytysopissa takaraivon tunnistaminen on tärkeää. Joskus takaraivo voi litistyä synnytyksen yhteydessä. Jos lasta vielä nukutetaan selällään, takaraivo voi jäädä pysyvästi litteäksi. Siksi suositellaankin, että pientä lasta nukutettaisiin välillä kyljellään tai päätä käännettäisiin aika ajoin.
Inkeri Niemi
Inkeri Niemi (s. 30. toukokuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän pelasi liigassa ensimmäisen kerran kaudella 2013. Seuraavina kausina hän nousi TPS:n ykkösmaalivahdiksi: hän pelasi liigassa kymmenen ottelua kaudella 2014, 19 ottelua kaudella 2015 ja 22 ottelua kaudella 2016. Tämän jälkeen hän on pelannut vuosittain alle kymmenen liigaottelua mutta kausina 2021–2022 hän pelasi TPS:n ykkösmaalivahtina Naisten Ykkösessä.
Kaitajärvi (Kiikka)
Maantiede
Järven pinta-ala on 11,8 hehtaaria ja sen pituus on 850 metriä ja leveys 200 metriä. Järvellä on kaksi tulo-ojaa, joista tärkein on Jyränoja, joka on Syväjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Lammiojaan. Se laskee Kiimajärveen, josta ne juoksevat Kikkelänjoen kautta Kokemäenjokeen Kiikassa.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla on loma-asuntoja, joille johtaa tiet Kiimajärveltä.
Mediatuottaminen
Mediatuottaminen on mediakasvatuksen osa-alue, johon sisältyy erilaisten mediaesitysten suunnittelua, toteuttamista ja jakamista medialle ominaisia välineitä ja ilmaisumuotoja hyödyntämällä. Mediatuottamista voi olla esimerkiksi video- ja valokuvaaminen, pelien, mainosten, verkkolehtien tai erilaisten kuvaa, tekstiä ja ääntä sisältävien multimediaesitysten tekeminen.
Sitä mukaa, kun mediaesitysten tekemiseen tarkoitetut välineet ovat halventuneet ja niiden käyttö on yksinkertaistunut, on mediatuottaminen koulujen mediakasvatustyössä myös monipuolistunut. Kuvankäsittelyyn ja videoeditointiin tarvittavia ohjelmia saa ilmaiseksi ja Internetissä on lukuisia sovelluksia, joilla voi tuottaa ja jakaa erilaisia sisältöjä. Erilaisten verkkotyökalujen avulla on mahdollista luoda esimerkiksi animaatioita, radio-ohjelmia tai verkkolehtiä.
Moni tutkija on päätynyt siihen tulokseen, että mediaesitysten tekeminen syventää oppilaiden ymmärrystä median taustalla vaikuttavista valtasuhteista ja median tuotantoprosesseista kehittäen näin heidän kriittistä ajatteluaan. Mediatuottaminen nähdään lapsesta tai nuoresta itsestään lähtevänä toimintana, jonka avulla voi ilmaista itseään, osallistua sekä jäsentää ympäröivää maailmaa. Internetin eri vuorovaikutuskanavat mahdollistavat myös palautteen antamisen, minkä on tutkittu lisäävän opiskelumotivaatiota sekä omien ja muiden tuottamien sisältöjen kriittistä arviointia. Lisäksi erilaisten medioiden hyödyntäminen nähdään keinona lähentää koulua ja sen ulkopuolista todellisuutta, joka etenkin länsimaisessa kulttuurissa on median läpäisemä. Lapset ja nuoret ovat usein median suurkuluttajia ja heidän koulussa tekemissään mediaesityksissä on usein nähtävissä heidän omat kokemuksensa mediakulttuurista.
Mediatuottamisen mahdollisuuksia lapsen kokemusmaailman jäsentäjänä on myös kyseenalaistettu. Esimerkiksi mediatutkija David Buckinghamin mukaan on jo lähtökohtaisesti mahdotonta, että mediatuottaminen olisi aidosti lapsilähtöistä, sillä lapset ja nuoret tuottavat ja arvioivat mediaesityksiä odotetulla, koulun sääntöihin ja normeihin soveltuvalla tavalla. Toisaalta esimerkiksi Grace ja Tobin (1998) havaitsivat videotuottamisen opetuskäyttöä koskevassa tutkimuksessaan, että video työvälineenä yhdistettynä ryhmässä tekemiseen lisäsi alakoululaisten tunnetta liikkumatilasta ja ilmaisun vapaudesta. Tutkimuksen mukaan videotuottaminen loi tilan, joka mahdollisti normista poikkeavaa ja luokan valta-asetelmia koettelevia kielenkäyttöä, liikkumista ja ajattelua.
Albrekt Brandenburgilainen
Albrekt Brandenburgilainen, 17. toukokuuta 1490 – 20. maaliskuuta 1568) oli Saksalaisen ritarikunnan 37. suurmestari ja samalla ritarikunnan hallitseman ritarikuntavaltion päämies vuodesta 1510. Kun hän vuonna 1525 kääntyi luterilaisuuteen, ritarikuntavaltio muutettiin maalliseksi Preussin herttuakunnaksi, jonka hallitsijana Albrekt sen jälkeen toimi kuolemaansa saakka. Herttuakunta käsitti suunnilleen sen alueen, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Itä-Preussina ja jonka eteläosa kuuluu nykyisin Puolaan, kun taas sen pohjoisosa muodostaa Venäjään erillisenä eksklaavina kuuluvan Kaliningradin alueen. Albrecth oli ensimmäinen eurooppalainen hallitsija, joka otti luterilaisuuden tai ylipäänsä minkään protestanttisen suuntauksen valtionuskonnoksi.
Albrektin hallitsijakausi Preussissa oli suuri menestys. Hän oli aktiivinen myös yleissaksalaisessa politiikassa: vuonna 1526 hän liittyi Torgaun liittoon, ja yhdessä protestanttien kanssa hän yritti kukistaa keisari Kaarle V:n sen jälkeen, kun Augsburgin uskonrauha vuonna 1548 oli solmittu. Albrekt myös perusti kouluja herttuakunnan kaikkiin kaupunkeihin, ja vuonna 1544 hän perusti Königsbergin yliopiston. Muutoinkin hän tuki kulttuuria ja taiteita. Valtakautensa lopulla Albrektin oli kuitenkin pakko korottaa veroja ja takavarikoida kirkolta loputkin maat, mikä sai talonpojat kapinomaan. Myös hovimiesten Johannes Funckin ja Paul Skalicin juonittelut saivat aikaan uskonnollisia ja poliittisia kiistoja. Viimeiset vuotensa Albrekt vietti käytännössä valtansa menettäneenä ja kuoli Tapiaussa 20. maaliskuuta 1568. Hänen poikansa Albrekt Fredrik seurasi häntä Preussin herttuana.
Tekemällä lopun ritarikuntavaltiosta ja perustamalla Preussin herttuakunnan Albrekt valmisti tietä Hohenzollernien suvun myöhemmälle nousulle. Sen vuoksi häntä pidetään usein Preussin valtion perustajana, ja epäsuorasti hänen on jopa katsottu panneen alulle kehitykseen, joka lopulta johti Saksan yhdistymiseen.
Varhaisvaiheet
Albrekt syntyi Ansbachissa Frankenissa Brandenburg-Ansbachin markkreivi Fredrik I:n kolmanneksi pojaksi. Hänen äitinsä oli, Puolan kuninkaan ja Liettuan suuriruhtinaan Kasimir IV Jagiellonin ja hänen puolisonsa Elisabet Itävaltalaisen tytär Sofia. Albrekt kasvatettiin kirkolliselle uralle katoliseen kirkkoon, ja hän vietti jonkin aikaa Kölnin vaaliruhtinaa Herman Hesseniläisen hovissa, ja Herman nimitti hänet kaniikiksi Kölnin tuomiokirkkoon. Hän oli hyvin uskonnollinen, mutta hän oli myös kiinnostunut matematiikasta ja tieteistä, ja toisinaan hänen on väitetty vastustaneen kirkon oppeja, kun ne näyttivät olevan vastoin tieteellisiä teorioita. Hän jatkoi kuitenkin uraansa kirkon palveluksessa, ja katolinen papisto tuki hänen varhaista edistymistään.
Siirryttyään aktiivisempaan elämään Albrekt seurasi keisari Maksimilian I:tä tämän matkalla Italiaan vuonna 1508, ja palattuaan hän vietti jonkin aikaa Unkarissa.
Saksalaisen ritarikunnan suurmestarina
thumb|upright|left|Albrekt Saksalaisen ritarikunnan suurmestarina, [[Rudolf Siemeringin veistos.]] Saksalaisen ritarikunnan suurmestari, Saksin herttua Fredrik, kuoli joulukuussa 1510. Albrekt valittiin hänen seuraajakseen vuoden 1511 alussa, koska hänen oli Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinaan Sigismund I:n sisarenpoika, ja sukulaisuutensa ansiosta hänen arveltiin pääsevän tämän kanssa sovintoon kiistassa Itä-Preussista, joka oli ollut Puolan ylivallan alainen Thornin rauhansopimuksesta (1466) saakka.
Uusi suurmestari kuitenkin piti tärkeämpinä velvollisuuksiaan keisarikuntaa ja paavia kohtaan ja kieltäytyi alistumasta Puolan kruunun alaisuuteen. Kun sota Puolaa vastaan ritarikunnan olemassaolosta näytti väistämättömältä, Albrekt yritti kaikin keinoin hankkia liittolaisia, ja hän kävi pitkällisiä neuvotteluja keisari Maksimilian I:n kanssa. Tilanne vaikutti sitäkin epätoivoisemmalta, kun ritarikunnan puolalaiset jäsenet joutuivat vainon kohteeksi, ja joulukuussa 1519 ritarikunnan ja Puolan välille lopulta syttyi sota, joka aiheutti Preussissa paljon tuhoa. Vuoden 1521 alussa saatiin aikaan nelivuotinen aselepo.
Kiistan ratkaisijaksi pyydettiin keisari Kaarle V:tä, mutta kun sopuun ei päästy, Albrekt jatkoi yrityksiään avun saamiseksi uutta sotaa varten. Sen vuoksi hän kävi vuonna 1522 Nürnbergin valtiopäivillä, jossa hän tapasi uskonpuhdistaja Andreas Osianderin, jonka vaikutuksesta hän kääntyi protestanttisuuteen.
Suurmestari matkusti sen jälkeen Wittenbergiin ja tapasi Martti Lutherin, joka neuvoi häntä hylkäämään ritarikuntansa säännöt, menemään maimisiin ja muuttamaan Preussin perinnölliseksi herttuakunnaksi. Samanlaisesta ehdotuksesta, joka ymmärrettävästi tuntui Albrektin mielestä houkuttelevalta, olivat muutamat hänen sukulaisensa jo aikaisemmin keskustelleet, mutta asiassa oli edettävä varovaisesti, ja hän vakuutti paavi Hadrianus VI:lle, että hän halusi uudistaa ritarikunnan ja rangaista niitä ritareita, jotka olivat omaksuneet luterilaisen opin. Luther puolestaan ei luopunut ehdotuksestaan, mutta tehdäkseen muutoksen helpommaksi hän ryhtyi erityisiin toimiin oppiensa levittämiseksi preussilaisten keskuuteen. Samaan aikaan Albrektin veli, Brandenburg-Ansbachin markkreivi Yrjö esitteli hankkeen Puolan kuninkaalle Sigismund I:lle.
Preussin herttuana
350px|thumb|Preussin uskollisuudenvala: Albrekt ja hänen veljensä saavat [[Preussin herttuakunta|Preussin herttuakunnan läänitykseksi Puolan kuninkaalta Sigismund I:ltä vuonna 1525. Jan Matejkon maalaus vuodelta 1882.]] Jonkin ajan kuluttua Sigismund hyväksyi tarjouksen sillä ehdolla, että Preussi olisi Puolaan kuuluva läänitysalue. Tämä järjestely vahvistettiin Krakovan rauhansopimuksella, minkä jälkeen Albrekt henkilökohtaisesti vannoi uskollisuudenvalan Sigismund I:lle 10. helmikuuta 1525 ja sai samalla herttuakunnan hallintaansa itselleen ja perillisilleen.
Maan valtiosäädyt kokoontuivat tämän jälkeen Königsbergissä ja vannoivat uskollisuudenvalan uudelle herttualle, joka käytti valtaansa levittääkseen Lutherin oppeja. Muutos ei kuitenkaan tapahtunut vastalauseitta. Albrekt kutsuttiin keisarikunnan tuomioistuimeen, johon hän kieltäytyi saapumasta, minkä vuoksi hänet julistettiin lain­suojattomaksi. Ritarikunta vuorostaan valitsi uuden suurmestarin, Walter von Cronbergin, joka sai keisarilta Preussin läänitykseksi, mikä vahvistettiin Augsburgin valtiopäivillä. Kun Saksan ruhtinaat kuitenkin samaan aikaan joutuivat kokemaan uskon­puhdistus­ajan levottomuudet, talon­poikais­kapinan ja sodat Osmanien valtakuntaa vastaan, he eivät halunneet vielä sen lisäksi joutua selkkauksiin myös Preussin herttuan kanssa, ja häneen kohdistunut vastustus lakkasikin pian.
Albrekt osallistui aktiivisesti myös keisarikunnan politiikkaan. Vuonna 1526 hän liittyi Torgaun liittoon, jossa hän toimi yhteis­ymmärryksessä protestanttien kanssa, ja oli yksi niistä ruhtinaista, jotka Augsburgin uskonrauhan jälkeen toukokuussa 1548 liittyivät yhteen kukistaakseen Kaarle V:n. Monestakaan syystä, muun muassa vähien varojen ja henkilö­kohtaisten taipumustensa vuoksi, hänellä ei kuitenkaan ollut kovin suurta osuutta aikakauden sotilaallisiin toimenpiteisiin. thumb|upright|left|Yhden [[groschenin raha vuodelta 1534. Siihen on lyöty Galatalaiskirjeen lause Iustus ex fide vivit — Vanhurkas on elävä uskosta ]]
Albrektin hallitsija­kauden alkuvaiheet Preussissa olivat suuri menestys. Hänellä oli tosin vaikeuksia talon­poikais­väestön kanssa, mutta hänen kirkolta takavarikoimat maat ja rikkaudet tekivät hänelle mahdolliseksi päästä aateliston suosioon, ja jonkin aikaa niillä voitiin kattaa hovin kustannukset. Hän edisti myös oppineisuutta perustamalla kouluja jokaiseen kaupunkiin ja vapauttamalla opin tielle lähteneet maaorjat. Vuonna 1544 hän eräistä vastalauseista huolimatta perusti Königsbergin yliopiston, johon hän vuonna 1549 nimitti ystävänsä Andreas Osianderin professoriksi. Albert kustansi myös Erasmus Reinholdin laatimien tähtitieteellisten Preussilaisten taulukkojen (Prutenicae tabulae'') sekä Caspar Hennebbergerin laatimien ensimmäisten Preussin karttojen painattamisen.
Osianderin nimitys johti kuitenkin levottomuuksiin, jotka varjostivat Albrektin hallitsijakauden viimeisiä vuosia. Kun Osiander oli Lutherin kanssa eri mieltä vanhurskauttamisesta uskon kautta, hän joutui jyrkkään kiistaan Philip Melanchthonin kanssa, jolla oli kannattajia Königsbergissä, ja nämä teologiset kiistat saivat kaupungissa pian aikaan kansannousun. Herttua tuki jatkuvasti Osianderia, ja kiista laajeni muihinkin aiheisiin. Kun ei ollut enempää kirkon maita, jotka olisi voitu luovuttaa aatelisille tuen saamiseksi heitä, ja kun verot olivat raskaat, Albrekt tuli alamaistensa keskuudessa epäsuosituksi.
Osianderin kuoleman (1552) jälkeen Albrekt suosi Johann Funck -nimistä saarnaaja, jolla yhdessä Paul Skalic -nimisen seikkailijan kanssa oli suuri vaikutusvalta ja joka pystyi rikastumaan muiden kustannuksella. Uskonnolliset ja poliittiset kiistat yltyivät osittain sekin vuoksi, että Albrektin odotettiin pian kuolevan, ja siinä tapauksessa olisi ollut nimitettävä sijaishallitsija, koska hänen ainoa poikansa Albrekt Fredrik oli vielä alaikäinen. Herttuan oli pakko myöntyä tuomitsemaan Osianderin opit, ja kaiken huipuksi valtiosäädyt ottivat vuonna 1566 yhteyttä Albrektin serkkuun, Puolan kuningas Sigismund II:een, joka lähetti valtuuskunnan Königsbergiin. Skalic selvisi hengissä pakenemalla, mutta Funck teloitettiin. Kysymys sijaishallitsijasta saatiin ratkaistuksi, ja samalla omaksuttiin eräs luterilaisuuden muoto, johon kaikki opettajat ja saarnaajat velvoitettiin sitoutumaan. thumb|170px|Herttua Albrektiin hänen viimeisinä vuosinaan suuresti vaikuttaneen kroatialaisen ensyklopedisti, renessanssihumansti ja seikkailija [[Pavao Scalicin muotokuva.]]
Käytännössä valtansa menettäneenä herttua eli vielä kaksi vuotta, kunnes hän kuoli Tapiaussa (nyk. Gvardeisk) 20. maaliskuuta 1568 ruttoon, samoin kuin hänen vaimonsakin. Cornelis Floris de Vriendt suunnitteli hänen hautamuistomerkkinsä Königsbergin tuomiokirkkoon.
Albrekt kirjoitti runsaasti kirjeitä ja kävi kirjeenvaihtoa monien aikansa johtavien henkilöiden kanssa.
Jälkimaine ja huomionosoitukset
thumb|upright|[[Cornelis Floris de Vriendtin suunnittelema hautamuistomerkki Königsbergin tuomiokirkossa.]] thumb|upright|Albrekt miekka kädessä, reliefikuva [[Silberbibliotekissa.]] Vaikka Albrekt on saanut Saksan historiassa osakseen melko niukasti huomiota, hänellä oli kuitenkin suuri vaikutus, sillä hän hajotti Saksalaisen ritarikuntavaltion ja perusti Preussin herttuakunnan, josta myöhemmin tuli Saksan vaikutusvaltaisin valtio, jonka johdolla Saksa lopulta yhdistettiin. Sen vuoksi Albrektia on usein sanottu Preussin valtion isäksi, ja hänen on katsottu panneen alulle kehityksen, joka lopulta johti Saksan yhdistymiseen. Hän oli lahjakas poliittinen johtaja, ja aluksi hän paransi Saksalaisen ritarikunnan rappiotilastaan, kunnes hän luopui siitä ja muutti ritarikunnan maat omaksi herttuakunnakseen.
Albrekt oli ensimmäinen saksalainen aatelinen, joka kannatti Lutherin oppeja. Vuonna 1544 hän perusti Königsbergin yliopiston, Albertinan, kilpailijaksi roomalaiskatoliselle Krakovan akatemialle. Se oli toinen luterilainen yliopisto saksankielisissä valtioissa. Ensimmäinen oli Marburgin yliopisto.
Königsbergin linnan eteläisessä siivessä on Albrektin renessanssityylinen reliefikuva, jonka teki Andreas Hess vuonna 1551 Christop Römerin laatimien luonnosten pohjalta. Toinen, tuntemattoman taiteilijan tekemä Albrektin reliefikuva on Albertinan alkuperäisen päärakennuksen seinällä. Se esittää herttuaa miekka kädessään, ja tästä suositusta "Albertuksesta" tuli myöhemmin yliopiston symboli. Alkuperäiskappale siirrettiin myöhemmin sisätiloihin Königsbergin yleiseen kirjastoon suojaan sään vaikutuksilta, ja ulkoseinälle kiinnitettiin kuvanveistäjä Paul Kimritzin veistämä jäljennös. Toinen versio "Albertuksesta" sijoitettiin Königsbergin valtiollisen ja kuninkaallisen kirjaston sisäänkäyntiin.
Vuonna 1880 Königsbergin hallintopiirin virastotalon Regierunsgebäuden eteen pystytettiin Friedrich Reuschin veistämä hiekkakivinen Albrektin patsas. Vuonna 1891 Reusch esitteli kuuluisan Albrektin patsaan Königsbergin linnassa varustettuna tekstillä: "Albrekt Brandenburgilainen, viimeinen suurmestari, ensimmäinen Preussin herttua." Myös Albert Wolff teki Albrektin ratsastajapatsaan, joka pystytettiin Albertinan uudelle kampukselle. Albrektin patsas on myös Königsbergin eli nykyisen Kaliningradin Kuninkaallisessa portissa.
Königsbergin pohjoisessa kaupunginosassa Maraunenhofissa oli useita Albrektin mukaan nimettyjä paikkoja. Kaupunginosan pääkatu sai vuonna 1906 nimen Herzog-Albrecht-Allee, ja siellä sijaitseva tori sai vuonna 1934 nimen Herzog-Albrecht-Platz. Sen vierellä sijaitsi kirkko Herzog-Albrecht-Gedächtniskirche.
Puoliso ja jälkeläiset
thumb|upright|left|Tanskan Dorothea, Preussin herttuatar. [[Cornelis Floris de Vriendtin veistos.]] Albrekt solmi ensimmäisen avioliittonsa Tanskan prinsessa Dorothean, kuningas Fredrik I:n tyttären (1. elokuuta 1504 – 11. huhtikuuta 1547) kanssa. Heillä oli kuusi lasta:
Albrekt solmi myöhemmin toisen avioliiton Braunschweig-Lüneburgin Anna-Marian (1532 – 20. maaliskuuta 1568), Braunschweig-Lüneburgin herttua Erik I:n tyttären kanssa vuonna 1550. Heillä oli kaksi lasta:
Jacques Dupuy
Jacques Dupuy (1591-1656) oli ranskalainen historioitsija ja kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja yhdessä veljensä Pierre Dupuyn kanssa. Heidät luetaan oppineisiin libertiineihin. Aiemmin Dupuy toimi Saint-Sauveurin priorina. Hän kokosi kuninkaan kirjastoon 9000 teoksen ja 296 käsikirjoituksen kokoelman, joka muodostaa nykyisin osan Ranskan kansalliskirjastosta.
Taisto Mäki
Taisto Armas Mäki oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänestä käytettiin lempinimeä Rekolan paimenpoika.
Mäki juoksi ensimmäisenä maailmassa 10 000 metriä alle puolen tunnin vuonna 1939. Hänellä oli 1930-luvun loppuessa hallussaan sekä 5 000 metrin että 10 000 metrin maailmanennätykset. Mäki saavutti kuitenkin urallaan vain yhden arvokisavoiton. Toinen maailmansota keskeytti hänen lupaavan uransa.
Ura
Mäki voitti kultaa 5 000 metrillä 1938 EM-kilpailuissa. Hänen voittoaikansa 14.26,8 oli tuolloin kisaennätys. Kalevan kisoissa Rekolan Urheilijoita ja Helsingin Kisa-Veikkoja edustanut Mäki saavutti kaikkiaan neljä Suomen-mestaruutta. Hän voitti kultaa 5 000 metrillä vuosina 1934 ja 1937 sekä 10 000 metrillä vuosina 1939 ja 1940.
Mäki juoksi 10 000 metrin maailmanennätyksen ensimmäisen kerran 29. syyskuuta 1938 Tampereella. Hänen aikansa 30.02,0 alitti Ilmari Salmisen vuonna 1938 tekemän ennätyksen runsaalla kolmella sekunnilla. Kahden mailin maailmanennätyksen Mäki rikkoi Helsingissä 7. heinäkuuta 1939. Hän tuloksensa 8.53,2 paransi Miklós Szabón ennätystä vuodelta 1937 vajaalla kolmella sekunnilla. Ennätyksen rikkoi Gunder Hägg vuonna 1942. Mäki juoksi 5 000 metrin maailmanennätyksen 16. kesäkuuta 1939 Helsingissä. Hänen aikansa 14.08,8 alitti Lauri Lehtisen vuonna 1932 tekemän ennätyksen runsaalla kahdeksalla sekunnilla. Ennätyksen rikkoi Hägg vuonna 1942.
Kuuluisimman juoksunsa Mäki juoksi Helsingin olympiastadionilla 17. syyskuuta 1939. Tuolloin hän juoksi 10 000 metriä aikaan 29.52,6. Mäki siis paransi omaa vuoden vanhaa ennätystään runsaalla yhdeksällä sekunnilla. Tämän ennätyksen rikkoi Viljo Heino vuonna 1944.
Mäki sai muistolaatan Rekolaan, kun hänen syntymästään oli kulunut sata vuotta vuonna 2010.
Intel iAPX 432
iAPX 432 (lyh. Intel Advanced Performance Architecture) oli Intelin kehittämä suoritin, joka esiteltiin vuonna 1981. Se oli Intelin ensimmäinen 32-bittinen suoritinarkkitehtuuri. Sen oli tarkoitus vastata 1980-luvun tulevaisuudennäkymiin, mutta suoritin oli kaupallinen epäonnistuminen ja se lopettiin vuonna 1986.
iAPX 432 -projekti aloitettiin vuonna 1976 nimellä 8800. Intelin edellinen suoritin oli Intel 8085 ja 8800:n oli tarkoitus olla merkittävä parannus suorituskyvyssä. 8800 suunniteltiin täysin puhtaalta pöydältä, eikä silla ollut yhteyksiä Intelin aiempiin suorittimiin. Pääarkkitehtinä oli Justin Rattner ja projektin johdossa Bill Lattin, jotka eivät olleet osallistuneet edellisten suoritinten suunnitteluun.
Projektin ongelmien ja viivästymisen vuoksi Intel suunnitteli vanhalta pohjalta Intel 8086 -suorittimen, jonka versio 8088 otettiin IBM PC:n pohjaksi.
Suunnittelu
Pääarkkitehti Rattner mukaan jos suorittimessa on näkyviä rajoituksia (kuten rekisterien määrä), ohjelmoija yrittää aina käyttää kaikki resurssit ja on sitten onneton kun ne loppuvat. Hänen mukaansa ominaisuuksien, kuten rekisterien määrän pitäisi olla ohjelmoijalle näkymätön. Täten 8800 poikkesi radikaalisti aikansa tietokoneiden suorittimista ja niiden ohjelmoinnista. Rattner myös päätteli että suorittimen pitäisi pystyä ajamaan useita ohjelmia rinnakkain, mikä suorittimeen toteutettiinkin. Koska tietokoneeseen voisi helposti lisätä useita suorittimia ja parantaa suorituskykyä, ei yhden suorittimen suorituskyvyllä ollut suurta merkitystä.
Suoritinta on kuvattu termillä "hyper-CISC" ja "oliopohjaiseksi tietokoneeksi". Tarkoitus hämärtää laitteiston ja ohjelmiston rajaa. Suoritin toteutti laitteistolla ja mikrokoodilla ominaisuuksia joita tarvittiin olio-ohjelmointiin, roskankeräykseen ja moniajoon sekä perinteisempään muistinhallintaan. iAPX 432:n oliopohjaisuus tulee siitä että suoritin kapseloi datan suojatuiksi yksiköiksi, joita nimitetään olioiksi (object). Jokainen muistiviittaus tarkistetaan. Laitteisto tukee myös muuttujien tyypitystä. Käyttäjän ohjelma ei voi manipuloida olioihin osoittavia osoittimia, vain laitteisto ja mikrokoodi. Suorittimessa on myös toteutettu prosessien välinen kommunikaatio (IPC), skedulointi, virtuaalimuistin hallinta ja I/O. Laitteistossa on myös poikkeusten hallinta. Tällä tuettiin moderneja ohjelmointikieliä kuten Ada.
Intel julkaisi suorittimen 1981, kun kehitykseen oli käytetty satoja miljoonia dollareita.
Sovellukset
Intel julkaisi iAPX 432:lle käyttöjärjestelmän iMAX (Intel Multifunction Applications eXecutive for the Intel 432 Micromainframe). Käyttöjärjestelmä oli kirjoitettu Adalla ja myös sovellusohjelmat oli tarkoitus kirjoittaa Adalla. Suorituskykyä heikensi Intelin Ada-kääntäjän huono optimointi.
Ulkoiset linkit
Intel iMAX 432 Reference Manual
Dutasteridi
Dutasteridi (tuoteniminä Avodart, Avidart, Avolve, Duagen, Dutas, Dutagen, Duprost, Duodart) on 5-alfa-reduktaasin inhibiittori, lääkeaine joka estää testosteronin muuttumisen dihydrotestosteroniksi (DHT). Sitä käytetään hoitona DHT:n aiheuttamiin sairauksiin, kuten eturauhasen hyvälaatuiseen liikakasvuun.
Luokitus ja toimintatavat
Dutasteridi kuuluu 5-alfa-reduktaasia ehkäisevien lääkkeiden luokkaan, jotka estävät entsyymejä muuttamasta testosteronia dihydrotestosteroniksi. Myös lääkeaine nimeltä finasteridi kuuluu samaan ryhmään. Kliiniset tutkimukset ovat osoittaneet dutasteridin toimivan tehokkaammin kuin finasteridin, sillä se estää 5-alfa-reduktaasin molempia isoformi-tyyppejä, kun finasteridi ehkäisee vain yhtä.
Käyttötarkoitukset
Vaikka dutasteridi on virallisesti hyväksytty ainoastaan eturauhasen liikakasvun hoitoon, mikä onkin sen yleisin käyttö, sitä voidaan käyttää myös hoitomuotona miestyyppisessä hiustenlähdössä. Lääkkeen kehitellyt yhtiö suoritti hiustenlähdön hoitoon liittyviä FDA-testejä aina vuoteen 2002 asti, jolloin ne kuitenkin lopetettiin. Vaikka dutasteridia ei koskaan hyväksyttykään viralliseksi hiustenlähtölääkkeeksi, lääkäreillä on silti oikeus määrätä sitä myös tähän tarkoitukseen. Englanniksi tällaista käytäntöä nimitetään "off-label" -lääkemääräykseksi, mikä tarkoittaa, että lääkettä käytetään toiseen tarkoitukseen kuin mihin valmistaja on sen sertifioinut.
Syyt hiustenlähdön hoitoon liittyvien tutkimusten päättymiseksi eivät ole julkista tietoa. On kuitenkin spekuloitu, että Avodart ei olisi ollut tarpeeksi hyvä erottuakseen Propeciasta (finasteridi-valmiste), jonka myynnin väitetään olevan alhaisempaa kuin mitä lääkettä lanseeratessa odotettiin. Näin ollen dutasteridin tuotto-odotukset hiustenlähtölääkkeenä eivät olisi olleet tarpeeksi hyvät kattamaan tuotekehityksen ja markkinoinnin kustannuksia.
Internetin keskustelupalstoilla on myös liikkunut vahvistamattomia tietoja, joiden mukaan dutasteridin sivuvaikutukset, jotka ovat pääsääntöisesti samat kuin finasteridilla (erektiohäiriöt, gynekomastia) olisivat yleisempiä ja voimakkaampia kuin finasteridia käytettäessä. Myös migreenikohtauksia ja päänsärkyä on epävirallisesti kerrottu esiintyvän dutasteridin käyttäjien keskuudessa.
Vihtalampi (Ähtäri)
Vihtalampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Ähtärin keskustaajaman lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 13,6 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 155,7 metriä mpy.
Nuolivirta
Nuolivirta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Pompeius (500-luku)
Flavius Pompeius (k. 19. tammikuuta 532) oli itäroomalainen sotilas ja poliitikko, joka oli Itä-Rooman keisari Anastasios I:n siskonpoika. Hän oli konsuli vuonna 501. Justinianuksen hallituskaudella hänen veljensä Hypatius julistettiin keisariksi Nika-kapinan yhteydessä tammikuussa 532. Kapinan kukistuttua Justinianus antoi teloittaa Hypatiuksen ja Pompeiuksen.
right|thumb|Pompeiuksen enon Anastasios I:n kolikko. Pompeiuksen vanhemmat olivat Secundinus ja Anastasioksen sisko Caesaria. Secundinus toimi Anastasioksen aikana muun muassa Konstantinopolin kaupunkiprefektinä. Pompeiuksen veli Hypatius ja serkku Probus saavuttivat myös korkeita virkoja Anastasioksen aikana. Hypatius oli konsulina vuonna 500 ja Probus vuonna 502.
Pompeius lähetettiin viemään lisäjoukkoja Persian rintamalle vuonna 528. Pompeiuksen titteli oli tuolloin ehkä magister militum praesentalis. Vuonna 532 Pompeius sekaantui veljensä Hypatiuksen kanssa Nika-kapinaan. Kapinan kukistuttua Hypatius ja Pompeius vietiin keisari Justinianuksen eteen, joka tuomitsi heidät molemmat teloitettavaksi.
Hihka
Hihka on Kati Launiaisen luoma piirroshahmo, joka esiintyy Launiaisen mietelauseita sisältävissä kuvissa. Kuvista on julkaistu kirja sekä muun muassa kortteja ja julisteita.
KSP-76
KSP-76 oli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa suunniteltu pyörillä kulkeva panssarintorjunta-ajoneuvo. Teloilla kulkevaa SU-76:ta heiman vastaava ajoneuvo suunniteltiin 1943–1944 ja se eteni koekäyttöön saakka. Lopulta sitä ei otettu kuitenkaan tuotantoon, jotta SU-76:n tuotantoa ei häirittäisi sodan ollessa jo lopuillaan.
KSP-76 oli SU-76:n verrattuna huomattavasti nopeampi ja sillä oli pitempi käyttösäde. Sitä oli tarkoitus käyttää myös maahanlaskujoukkojen tukena.
Suunnittelu
thumb|vasen|Kubinkan panssarimuseolla. Toisen maailmansodan aikana vuodesta 1941 vuoteen 1945 Neuvostoliiton rynnäkkötykkien rakentamisessa keskityttiin etenkin niiden rooliin panssarintorjuntavaunuina. Olemassa oli useita eri tyyppejä, joista yksi oli kesällä 1943 käyttöön otettu SU-76. Hyökkäysroolissa sen merkittäviä heikkous oli hidas nopeus. Vaunu kulki vain 40 km/h tiellä. Teloilla kulkevan vaunun vaihtoehdoksi alettiin GAZ:lla suunnitella renkailla kulkevaa ajoneuvoa. uuden ajoneuvon tuli omata SU-76:ta vastaava tulivoima ja olla tarpeeksi kevyt ilmakuljetettavaksi maahanlaskujoukkojen tarpeisiin. Lokakuussa 1943 aloitettiin työt tehdasnimen 63-SU saaneen ajoneuvon parissa. Saman vuoden lopussa oli valmistunut puinen mallikappale ja hanke sai edelleen uuden tehdasnimen GAZ-68. GABTU hyväksyi hankkeen tutustumisen jälkeen helmikuussa 1944 ja esnimmäinen ajoneuvo valmistui 4. toukokuuta 1944.
Piirteet
KSP-76 oli monipuolisempi, kuin SU-76. Ajoneuvo oli rakennettu GAZ-63 4x4 -kuorma-auton pohjalle. Kuorma-auto itsessään tuli sarjatuotantoon vasta sodan jälkeen vuonna 1946. KSP-76:n nopeus tiellä oli 63–70 km/h ja sen käyttösäde oli tiellä 300 km. Se kulki suhteellisen hyvin myös maastossa. Sen miehistöön kuului kolme henkilöä. Ajoneuvon tykki oli 76 mm M1942 eli ZIS-3. Sen tulikorkeus maasta oli vain 0,7 metriä. Laite olikin helppo piilottaa maastoon. Tykki liikkui sivusuunnassa 37° ja pystysuunnassa -3/+15°. moottori oli 85 hevosvoimainen GAZ-11 moottorin panssarivaunuversio. Polttoainesäiliön koko oli 140 litraa. Koska laitteen tarkoituksena oli antaa tulitukea lähietäisyyksiltä, sillä oli renkailla kulkevaksi ajoneuvoksi poikkeuksellisen paksu panssarointi. Etupanssarin paksuus oli 16 mm.
Kombinaatti
Kombinaatti tarkoittaa sarjaankytkettyä moduulisysteemiä, jossa yhden moduulin tuote on toisen moduulin syöte.
Kun kombinaatin lopputuote on energia, puhutaan usein aggregaatista: tällöin polttomoottori muuttaa polttoaineen kemiallisen energian ensin mekaaniseksi energiaksi, joka puolestaan muutetaan generaattorissa sähköenergiaksi.
Tehdaskombinaatti
Yleisessä kielenkäytössä kombinaatilla tarkoitetaan tehdasta, jossa valmistetaan raaka-aineista ensin välituotetta tai puolivalmistetta ja puolivalmisteesta edelleen lopputuotetta.
Kombinaatteja ovat esimerkiksi rauta-terästehdaskombinaatti, joka käsittää rautatehtaan (sintraamo, koksaamo, voimala, masuuni) ja terästehtaan (konvertteri, valssaamo, pakkaamo), sekä selluloosa-paperitehdaskombinaatti, johon kuuluu selluloosatehdas (kuorimo, hakkuri, keittola, kuivaamo, soodakattila, voimala) ja paperitehdas (hollanteri, kalanteri, paperikone, pakkaamo). Kombinaateissa voi olla myös useampia tehtaita. Esimerkiksi Ford Motor Companyn autokombinaatti Dearbornissa Michiganissa käsittää rautatehtaan, terästehtaan, konepajan ja autotehtaan.
Sosialistisissa maissa termillä kombinaatti tarkoitettiin usein tuotantolaitosten yhdistymää, konsernia. Termi oli erityisesti käytössä Neuvostoliitossa ja DDR:ssä. Sosialistimaissa kombinaattiin liittyivät tuotannon ohella usein myös tuotekehittely, tutkimus ja markkinointi. Kombinaatin johdossa oli suurin yritys.
Erik Brofoss
Erik Brofoss (21. kesäkuuta 1908 Kongsberg – 6. toukokuuta 1979 Oslo) oli norjalainen juristi, ekonomisti ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan valtiovarainministerinä 1945–1947 sekä ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1947–1954. Vuosina 1954–1970 hän johti Norjan keskuspankkia.
Gunnar Nielsen (jalkapalloilija)
Gunnar Nielsen (s. 7. lokakuuta 1986 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Iisakki Laati
Iisakki Valfrid Laati (8. joulukuuta 1892 Vampula – 12. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, järjestömies ja toimistopäällikkö.
Laatin vanhemmat olivat maanviljelijä Elias Laati ja Maria Fredrika Mäkipihko. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916. Laati opiskeli myöhemmin Saksassa 1926–1928.
Laati toimi tilastollisen päätoimiston ylimääräisenä aktuaarina 1920–1924, Iltalehden päätoimittajana 1924–1926, Uuden Suomen päätoimittajan apulaisena 1929–1932 ja Ajan päätoimittajana 1932–1933. Hän oli sitten merenkulkuhallituksen tilasto- ja rekisteritoimiston aktuaarina 1935–1942, kauppaministeriön taloudellisen tutkimustoimiston päällikkönä 1942–1948, Kokkolan kauppakoulun vanhempana lehtorina 1949–1952 sekä merenkulkuhallituksen toimistopäällikkönä 1952–1959.
Laati oli lisäksi Henkisen Työn Yhtymän sihteerinä 1936–1944 ja Henkisen Työn päätoimittajana 1939–1944. Vuosina 1945–1950 hän julkaisi Politiikka-nimistä aikakauslehteä. Laati oli Veronmaksajain keskusliiton hallituksen puheenjohtajana 1955–1962.
Laati oli naimisissa vuodesta 1920 Taina Johanna Järvisen kanssa.
Lamminjärvi (Vehkakorpi)
Lamminjärvi, tai myös Lammijärvi , on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kikkelänjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 9,9 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Kiimajärveen, joka laskee Kikkelänjoen kautta Kokemäenjokeen Kiikassa.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa sekä peltoa. Itärannoille on rakennettu loma-asuntoja ja koillisrannalla on maatila, jonne johtaa tie kantatieltä 44.
Lotta Snickare
Lotta Snickare (s. 1959) on Ruotsin suurimmassa pankissa, Swedbankissa, kouluttajana toimiva tohtori. Hänen ja Liza Marklundin yhteistyössä kirjoittama kirja, Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan herätti voimakkaasta kantaaottavuudestaan johtuen runsaasti huomiota Ruotsissa.
Lamminjärvi (Vehkakorpi)
Historia
Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta järven nimi kirjoitettiin "Satimusjerfwi".
Lotta Snickare
Snickare asuu Tukholman Mälarhöjdenillä yhdessä miehensä Thomasin ja kolmen lapsensa kanssa.
Kōan
Kōan (kor. kong-an 공안) on tarina, dialogi, kysymys tai toteamus, jota käytetään zen-buddhalaisessa harjoituksessa synnyttämään oppilaalle suuren epäilyksen mieli, sekä testaamaan oppilaan kehittymistä zen-harjoituksessaan. Kōaneja käytetään erityisesti japanilaisessa rinzai-koulukunnassa.
Kōan-harjoituksen tarkoituksena on saavuttaa vastaus kōaniin kokemuksen muodossa. Usein koan on paradoksaalinen kysymys juuri sen vuoksi, että sen tarkoituksena on osoittaa loogisen ja dualistisen ajattelun rajallisuus ja täten auttaa oppilas irroittautumaan takertumisestaan ajatteluun. Esimerkiksi kysymykseen "millainen ääni syntyy yhtä kättä taputettaessa?" on zen-harjoituksessa täysin tarpeetonta yrittää luoda oikeaa vastausta ajattelulla.
Aloittelevan kōan-harjoituksen tarkoitus on luoda kysymykseen vastaus kokemalla valaistumiskokemus, satori. Kōanin ratkaisu ei tarkoita harjoituksen päättymistä. Onnistuneen vastauksen jälkeen kōan-harjoitus jatkuu uusien kōanien muodossa osana muuta zen-harjoitusta entisen mukaisesti, jotta ratkaisukokemusta opitaan kehittämään, ymmärtämään ja hyödyntämään jokapäiväisessä arjessa.
Hertta Weissman
thumb|Hertta Weissman noin vuonna 1928 Hertta Maria Weissman, o. s. Ikonen (1891 Viipuri – 1969) oli suomalainen oopperalaulaja (koloratuurisopraano) ja näyttelijä.
Hertta Weissmanin vanhemmat olivat arkkitehti Leander Ikonen ja Jenny Matilda Ikonen. Säveltäjä Lauri Ikonen oli hänen veljensä. Hertta Weissman opiskeli laulua Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla Berliinissä 1914 ja saman vuoden toukokuun alussa hän piti ensikonserttinsa Helsingissä ja Viipurissa. Vuonna 1924 hän teki taiteilijastipendin turvin opintomatkan Italiaan.
Hertta Weissman oli kiinnitettynä Suomalaiseen oopperaan ja kesällä 1925 hän oli mukana oopperan maaseutukiertueella yhdessä muun muassa Eric Wilkmanin, Erna Gräsbeckin ja Sulo Räikkösen kanssa. Weissman esiintyi useissa konserteissa muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin joulukonsertissa joulupäivänä 1929.
Hertta Weissman oli naimisissa laulaja ja näyttelijä Theodor Weissmanin kanssa.
Liu Yifei
Liu Yifei (s. 25. elokuuta 1987 Wuhan), syntymänimeltään An Feng, nykyinen virallinen nimi Liu Ximeizi, on kiinalais-amerikkalainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hän aloitti uransa vuonna 2003 esiintymällä kahdessa televisiosarjassa, joista jälkimmäinen oli Louis Cha’n wuxia-romaaniin perustuva Demi-Gods and Semi-Devils. Vuonna 2006 Liu voitti Kiinan televisioalan Golden Eagle -palkintogaalassa yleisön suosikkiäänestyksen (”Golden Eagle Goddess”).
Liun ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli suuren budjetin Hollywood-elokuvassa The Forbidden Kingdom – kaksi mestaria vuonna 2008. Hän voitti parhaan naisnäyttelijän Golden Lotus -palkinnon Macaon elokuvajuhlilla vuonna 2013. Liu näyttelee pääosaa Bille Augustin ohjaamassa elokuvassa The Chinese Widow, jonka ensi-ilta oli Shanghain elokuvajuhlilla vuonna 2017.
Marraskuussa 2017 Liu valittiin Mulanin rooliin Disneyn samannimisen animaatioelokuvan näyteltyyn versioon, joka sai ensi-iltansa vuonna 2020.
Kaakkolampi (Ähtäri, eteläinen Mäkikylä)
Kaakkolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Mäkikylän lähellä sijaitseva lampi. Toisella puolella Ähtäriä sijaitsee pohjoisempana toinenkin Mäkikylä, jonka lähellä on myös Kaakkolampi.
Magnum (muusikko)
Magnum (oik. Sami Wolking, s. 15. elokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen muusikko, joka soittaa bassoa ja laulaa taustalauluja muun muassa perustamassaan Naked Idol -yhtyeessä. Hän toimi Lordi-yhtyeen basistina vuosina 1999–2002. Ennen Lordia hän soitti yhtyeessä nimeltä Noroses.
Kaakkolampi (Ähtäri, eteläinen Mäkikylä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 178,9 metriä mpy.
Magnum (muusikko)
Nykyään Magnum työskentelee muusikkona ja ääniteknikkona omistamassaan studiossa Espoossa.
Lordi
Get Heavy -albumi jäi ainoaksi Lordi-levyksi, jolla Magnum soitti. Get Heavy on albumin kansilehtisessä omistettu Magnumille. Magnumille on myönnetty Get Heavyn myynneistä kulta-, platina- ja tuplaplatinalevyt. Magnumille on myös myönnetty vuoden 2002 Hard rock/metallialbumin Emma-patsas.
Naked Idol
Magnum vastaa Naked Idolissa bassokitarasta ja taustalauluista, sekä tekee myös kappaleiden sävellykset. Hän on soittanut Naked Idolissa keväästä 2006 ja on toinen yhtyeen perustajajäsenistä.
Naked Idolin ensimmäinen single My Weakness ilmestyi sekä radio- että promosinglenä vuonna 2010. Vuonna 2011 Naked Idol julkaisi toisen singlensä Back From Oblivion. Heinäkuussa 2013 Naked Idolin hyväntekeväisyyssingle, Boys Of Summer julkaistiin radiosinglenä. 15. elokuuta 2013 kappale julkaistiin digitaalisena muun muassa iTunesissa ja Spotifyssa. Singlen tuotot lahjoitetaan Punaisen Ristin katastrofirahastoon. Yhtyeen neljäs singlejulkaisu Shattered julkaistiin radiosinglenä 12. elokuuta 2013 ja digitaalisesti 16. syyskuuta 2013. Lokakuun 31. päivä yhtyeeltä ilmestyi viiden kappaleen EP, Filthy Fairies. 6. joulukuuta 2014 yhtye julkaisi coversinglen kappaleesta I Saw Mommy Kissing Santa Claus.
GP2 Monacon Grand Prix 2010
GP2 Monacon Grand Prix 2010 oli GP2-kauden 2010 toinen osakilpailu, joka ajettiin 14.–15. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Monacon GP:n ohessa.
Perjantain kilpailun voittoon ajoi Barwa Addax Team -tallin kuljettaja Sergio Pérez. Lauantain kilpailun voitti DAMS -tallin Jérôme d’Ambrosio.
Taru Stenvall
Taru Stenvall (15. kesäkuuta 1909 Kiukainen – 5. joulukuuta 1999 Helsinki) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Mikkelissä Päämajan upseerien käytössä olleiden ravintoloiden tarjoilijana ja myöhemmin Kulosaaren Casinolla hovimestarina. Stenvall on kirjoittanut useita teoksia, joissa hän tarkastelee päämajan upseereita ja erityisesti marsalkka Mannerheimia tarjoilijan näkökulmasta. Hänen myöhemmässäkin tuotannossaan on omaelämäkerran ja ajankuvan piirteitä.
Lottiin liittynyt Stenvall kutsuttiin tarjoilijaksi Mikkelin Seurahuoneelle Päämajan siirryttyä Mikkeliin talvisodan alettua. Jatkosodan aikana Stenvall tarjoili hotelli Kalevassa (Seurahuone oli tuhoutunut pommituksissa 3. maaliskuuta 1940 aamuyöllä). Hän toimi tarjoilijana myös Mannerheimin junassa marsalkan 75-vuotispäivien aikana.
Stenvall kuoli Helsingissä Kivelän sairaalassa joulukuussa 1999.
Koirankynnen leikkaaja
Koirankynnen leikkaaja on Veikko Huovisen kirjoittama, 1940-luvun loppupuolelle sijoittuva romaani, joka on julkaistu vuonna 1980. Markku Pölönen ohjasi kirjan pohjalta samannimisen elokuvan vuonna 2004.
Kirjan päähenkilö on sotainvalidi, jatkosodassa vaikeasti päähän haavoittunut Mertsi Vepsäläinen, joka työskentelee viinaan menevän kirvesmies Ville Kuosmasen apuna korjaamassa Pohjois-Karjalan ja Kainuun rajamailla sijaitsevaa kansakoulua. Mertsin vanhemmat ovat kuolleet ja hänen molemmat veljensä ovat kaatuneet sodassa, eikä hänellä ole tiedossa ketään sukulaista satojen kilometrien säteellä. Päävamma on tehnyt Mertsistä itsestään avuttoman; hän on "orpo kuin hangelle pudonnut siipirikko lintu".
Eräänä iltana Ville kertoo viinaa naukkailtuaan tarinoita mainiosta pystykorvakoirastaan Sakesta, ja Mertsi on tästä kovin innoissaan. Koiran takakäpälien kannukset kasvavat niin, että ne vaativat aika ajoin leikkausta, jotta koira ei loukkaisi käpäliään. Ville antaa piloillaan Mertsille luvan lähteä leikkaamaan näitä kannuksia. Mertsi ei huomaa Villen pitävän häntä narrina, vaan ottaa asian todesta ja lähtee salaa vaellukselle kohti Villen kotipaikkaa.
Mertsi tapaa matkalla vanhan ystävänsä, joka pelasti hänen henkensä jatkosodassa. Mertsi valehtelee, että hän on menossa metsätyöalueelle eli savottaan, jossa on pulaa hakkuumiehistä. Ystävällä on samat aikeet, ja yhdessä he menevät savottaan ja ilmoittautuvat työnjohtajalle. Jo ensisilmäyksellä työnjohtaja toteaa, ettei Mertsistä ole hakkuumieheksi, ja niinpä hänet määrätään apurin töihin. Eräänä päivänä hän lähtee Kainuuseen leikkaamaan koirankynnet. Kun hän on leikkaamassa koirankynsiä, Sakke-koira puree Mertsiä. Hetkeä myöhemmin Ville Kuosmanen saapuu kotiinsa ja huomaa verisen siteen Mertsin kädessä. Ville toruu Mertsiä siitä, ettei tämä malttanut odottaa hänen paluutaan, jolloin olisi yhdessä voitu leikata koiran kannukset. Tämän jälkeen Mertsi palaa savotalle, jossa hänelle alkaa nousta kuume. Mertsin työtoverit, jotka toteavat hänellä verenmyrkytyksen, toimittavat hänet sairaalaan, ja siihen kirja päättyy.
Romaanin sivuilta heijastuu sotien jälkeinen pula-aika, jota leimasi myös suuri sotakorvausurakka Neuvostoliitolle:
Pukinparrat
Pukinparrat (Tragopogon) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti 50–150 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Pukinparrat ovat yksi- tai kaksivuotisia ja yleensä kaljuja ruohovartisia kasveja. Pukinparroissa on valkoista maitiaisnestettä. Varsissa on tavallisesti vain muutamia lehtiä, ja lehdet ovat kapeansuikeita, pitkäkärkisiä ja sepiviä. Kukintoina olevat mykeröt ovat pitkäperäisiä ja sijaitsevat yksittäin. Mykeröiden kukat ovat keltaisia, ruskeanpunaisia tai violetteja. Hedelmä on pitkulainen ja lenninhaivenellinen.
Juri Sapega
Juri Nikolajevitš Sapega (, 1. tammikuuta 1965 Hrodna, Valko-Venäjä – 29. syyskuuta 2005 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija ja lajin valmentaja. Sapega saavutti olympiahopeaa lentopallossa vuoden 1988 kesäolympialaisissa. Hän oli syntyperältään valkovenäläinen. Sapega pelasi Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueessa vuodesta 1986. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2005.
Eivør Pálsdóttir
thumb|Eivør Pálsdóttir konsertissa Danish Radio Bigbandin kanssa (2005)Eivør Pálsdóttir (s. 21. heinäkuuta 1983 Syðrugøta) on färsaarelainen laulaja ja lauluntekijä. Eivørin musiikissa voi kuulla perinteisen färsaarelaisen musiikin vaikutteet, ja hän on kertonut nuorempana käyneensä nauhoittamassa vanhempien ihmisten laulamia kansanlauluja. Eivør lopetti koulunkäynnin ja päätti omistautua täysin musiikille 15-vuotiaana. Vuonna 2002 hän muutti Islantiin opiskelemaan klassista- ja jazzlaulua. Nykyisin hän asuu Tanskassa Kööpenhaminassa. Hän on voittanut lukuisia musiikkipalkintoja Färsaarilla, Islannissa ja Tanskassa.
Ura
Eivør esiintyi ensimmäistä kertaa Färsaarten televisiossa vuonna 1997. Vuonna 1999 Eivør liittyi rockyhtye Clickhazeen. Vuotta myöhemmin hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa, Eivør Pálsdóttir, jonka kappaleet olivat laulettu tanskan ja fäärin kielillä. Vuonna 2002 hän muutti Reykjavíkiin opiskelemaan klassista musiikkia ja jazzia. Pian tämän jälkeen Eivør liittyi laulajaksi Kristian Blakin perustamaan Yggdrasil-yhtyeeseen. Vuonna 2003 ilmestyi Eivørin toinen sooloalbumi, Krákan. Kolmannen sooloalbuminsa Eivør hän julkaisi vuonna 2004. Albumi on tehty yhteistyössä kanadalaisen tuottajan Bill Bournen kanssa, ja siitä tuli kaikkien aikojen myydyin färsaarelainen albumi USA:ssa ja Kanadassa. Neljäs pitkäsoitto, Trøllabundin, 2005, on samalla Tanskan Radion Big Bandin 40-vuotisjuhlalevy. Vuonna 2007 hän julkaisi viidennen studioalbuminsa Mannabarn/Human Child. Levystä on olemassa sekä fäärin- että englanninkielinen versio, ja Eivørillä olikin hetken aikaa kaksi versiota samasta levystä samaan aikaan sekä Färsaarten- että Islannin Top 5 -listalla. Kuudes studioalbumi Larva julkaistiin 2010. Viimeisin albumi Room julkaistiin vuonna 2012. Syksyllä 2013 levy julkaistiin myös Saksassa, missä Eivør kävi konsertoimassa syksyllä 2013 ja keväällä 2014. Eivørin uusin levy Bridges julkaistiin 27. helmikuuta 2015. Levynjulkaisua seuraa kuukauden mittainen kiertue Saksassa.
Keväällä 2017 Eivør esiintyi brittiläisessä Later... with Jools Holland -tv-ohjelmassa. Toukokuun lopussa hän aloitti ensimmäisen Britannian-kiertueensa, jonka kynnyksellä julkaistiin 2015 ilmestyneen fäärinkielisen Slør-albumin englanninkielinen versio.
Suomessa Eivør esiintyi ensimmäisen kerran huhtikuussa 2017 Helsingin Tavastialla ja Tampereen Olympia-korttelissa.
Eivør julkaisi albuminsa syyskuussa 2020. Albumin nimi on Segl, ja siltä on julkaistu kaksi kappaletta ja videota: Patience ja Sleep On It.