cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kenttätykistörykmentti 1 (jatkosota)
Perustaminen
pienoiskuva|Kolmannen patteriston kalustona olivat [[155 H/17 -haupitsit sodan lopulla. Kuvassa Suomen Tykistömuseon 155 H/17 edestä.]] Kenttätykistörykmentti 1 perustettiin pääosin Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin reserviläisistä Hyrylän kasarmialueella. Reserviläiset astuivat palvelukseen 18. kesäkuuta 1941. Rykmentin ensimmäinen päiväkäsky annettiin 16. heinäkuuta.
Promootio
Lapin yliopistossa
Promootio on järjestetty neljä kertaa. Seuraava on vuorossa 2019.
Kenttätykistörykmentti 1 (jatkosota)
Perustaminen
Rykmentin materiaalipuutteina olivat esimerkiksi toimistotarvikkeet ja säähavaintovälineet.
Promootio
Itä-Suomen yliopistossa
Itä-Suomen yliopisto järjesti promootion viimeksi kesäkuussa 2015, jolloin kaikkiaan 146 Itä-Suomen tai Kuopion yliopistoissa väitellyttä tohtoria promovoitiin Kuopiossa. Edellinen promootio tapahtui elokuussa 2014 Joensuussa ja niitä edeltävät promootiot viisi vuotta aiemmin, tuolloin vielä Joensuun tai Kuopion yliopiston alaisuudessa. Joensuussa ensimmäinen tohtoripromootio oli vuonna 1979. Siellä on ollut vuodesta 1989 lähtien tapana promootion yhteydessä istuttaa muistopuut kunniatohtoreille.
Kenttätykistörykmentti 1 (jatkosota)
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä
Rykmentti oli tarkoitus keskittää Taavetin alueelle, ja siten ensimmäinen junakuljetus lähti Keravan rautatieasemalta 19. kesäkuuta kello 16.50 ja saapui Taavetin rautatieasemalle seuraavana päivänä kello 2.00. Kuljetuksessa siirtyivät esikunta sekä valonmittausosasto, ja loput rykmentistä siirtyi alueelle parin seuraavan päivän aikana. I patteristo oli Metsämuurosessa ja muodosti yhdessä Aittakoskelle sijoitetun linnoituspatteri 19:n kanssa jalkaväkirykmentti 46:n tukiryhmän. II patteristo Salajärvellä, III patteristo Klemettilässä sekä yksi kanuunapatteri I patteristosta muodostivat jalkaväkirykmentti 25:n tukiryhmän.
Rykmentin päätehtävänä tuli olemaan alaistensa joukkojen kouluttaminen, kenttävarustustyöt sekä pääasemassa että viivytysalueella.
Korona (peli)
Korona on biljardin tapainen peli, jossa pelaajat lyövät kepeillä kiekon muotoisia nappuloita neliskulmaisen pelialueen kussakin nurkassa sijaitseviin purkkeihin. Peliä pelataan puisella laudalla, joka on rajattu matalin reunoin. Peliä voi pelata kahdesta neljään pelaajaa.
alt=Korona, kaksinpelin aloitustilanne|thumb|Koronan kaksinpelin aloitustilanne. Punainen pelaaja aloitusvuorossa. thumb|Koronan sukulaispeli, intialainen [[Carrom.]] Pelilaudan tarkat ulkomitat ovat 91,44 cm x 91,44 cm (3 ft x 3 ft), korkeus 7,5 cm.
Pelin alussa kullakin pelaajalla on kahdeksan pelinappulaa, jotka on sijoitettu kiinni pelilaudan vastakkaiseen päätyyn siten, että ne ovat rivissä reunan keskikohdan molemmin puolin. Erikseen on käytössä muita nappuloita isompi lyöntinappula, jota pelaajat lyövät muodoltaan ja kooltaan rumpukapulan ja biljardikepin väliltä olevalla kepillä. Pelaaja saa biljardista poiketen lyödä vain siltä reunalta lautaa, minkä vastapäiselle puolelle hänen pelinappulansa aloitustilanteessa asetettiin. Tarkoituksena on lyödä omat pelinappulat purkkeihin. Aivan aluksi haasteena on saada laudan reunaan kiinni laitetut nappulat yleensä liikkeelle tarpeeksi kovilla lyönneillä. Jos pelinappula lentää pois pelilaudalta, nostetaan se takaisin aloitustilanteeseen. Mikäli lyöntinappula menee purkkiin tai se kimpoaa pois pelilaudalta, nostetaan yksi lyöjän purkkiin saama nappula takaisin aloitustilanteeseen. Jos lyöjä lyö pelinappulan itseään lähellä oleviin purkkeihin niin silloin lyöjän pitää huutaa: ”Omat”.
Historia
Koronan on arveltu syntyneen intialaisen carrom-pelin pohjalta sekä usein mainittu kehittyneen Virossa ja Latviassa. Latviassa peli tunnetaan nimellä novuss ja sitä pidetään kansallispelinä. Lajiliitto Latvijas Novusa Federācija on ajoittanut pelin saapuneen maahan vuonna 1927 sekä ensiksi Ventspilsin, Liepajan ja Riian satamakaupunkeihin. Virossa korona nousi suosioon vuonna 1929, jolloin tallinnalainen vaneritehdas A. M. Luther ryhtyi valmistamaan pelilautoja.
Suomessa koronan leviäminen alkoi Turusta, jossa Oy Huonekalutehdas ja Sorvimo valmisti pelilautoja vuoden 1926 joulumyyntiin nimellä Corona (Nippapeli). Helsinkiläiset urheiluliikkeet myivät niitä jo seuraavana vuonna, jolloin korona myös esiteltiin Suomen Kuvalehdessä. Pelin ensimmäisen sääntö- ja ohjekirjan kirjoitti urheilutoimittaja Yrjö Halme vuonna 1929. Juho Jussilan leluyhtiö on tuottanut peliä vuodesta 1944.
Koronan lajiliittona Suomessa on vuodesta 2013 toiminut Suomen Koronaliitto.
Matteo Vitaioli
Matteo Giampaolo Vitaioli (s. 27. lokakuuta 1989) on sanmarinolainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on eniten otteluita San Marinon maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija.
Vitaioli on pelannut San Marinon maajoukkueessa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 84 ottelua ja tehnyt yhden maalin, syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 2007.
Myös Matteo Vitaiolin veli Fabio Vitaioli on maajoukkuejalkapalloilija.
Histiaia
Histiaia (, myös Hestiaia,, ), myöhemmin Oreos (, Ōreos, lat. Oreus), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren pohjoisrannikolla nykyisten Oreoín ja Taxiárchiksen kylien ympäristössä, länteen nykyisestä Istiaían kaupungista.
Maantiede
Histiaia ja Oreos olivat ilmeisesti kaksi eri paikkaa, jotka muodostivat yhden kaupunkivaltion. Kaupunki sijoitetaan noin 1,5–2 kilometriä nykyisestä Istiaíasta länteen tai lounaaseen. Sijaintipaikaksi esitetään alue, joka ulottuu Istiaían Maria Magdaleenan (Agía María tis Magdalínis) kirkolta noin kaksi kilometriä länteen Oreoíhin ja Taxiárchikseen päin. Varsinainen Histiaia sijaitsi ilmeisesti hieman sisämaassa olevalla kukkulalla ja sen ympäristössä, Oreos puolestaan merenrannalla olevalla kukkulalla ja sen ympäristössä. Tämä vastaa Liviuksen kuvausta, jonka mukaan kaupungilla oli kaksi akropolista, joista toinen sijaitsi merenrannassa ja toinen oli kaupungin keskellä. Toiseksi tai molemmiksi näistä kukkuloista on ehdotettu muun muassa Kástron kukkulaa nykyisen Oreoín kylän itälaidalla sekä niemeä Oreoín länsipuolella. Strabon mainitsee toisen kukkulan nimeksi Drymos.
Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä tasankoa, jossa virtasi Kallas-joki ja jonka laidalla oli Telethrion-vuori. Kaupungin laajempi ympäristö tunnettiin nimellä Oria ja koko Euboian pohjoisosa nimellä Histiaiotis.
Historia
Histiaian seutu on ollut asuttu viimeistään varhaiselta helladiselta kaudelta lähtien. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä euboialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Homeros kuvaa alueen ”rypäletarhaiseksi”. Varhaisten asukkaiden sanotaan olleen abantteja. Varhaisella rautakaudella alueen asuttivat aiolialaiset perrhaibialaiset ja ellopialaiset. Toisaalta joskus Histiaian sanottiin olleen joonialaisten, Attikan Hestiaian demoksen asukkaiden perustama siirtokunta.
pienoiskuva|vasen|260px|Histiaian lyömä tetraoboli, ennen vuotta 146 eaa. Antiikin aikana Histiaia oli pohjoisen Euboian merkittävin kaupunki. Se hallitsi laajaa hedelmällistä tasankoa sekä Pohjoiselle Euboianlahdelle johtanutta salmea. Persialaissodissa Persia valloitti alueen lyhyeksi ajaksi Artemisionin taistelun jälkeen vuonna 480 eaa. Sodan jälkeen kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Histiaia kapinoi Ateenaa vastaan muiden euboialaisten kaupunkien tavoin vuonna 446 eaa., mutta Ateena kukisti kapinan. Histiaiassa tämä tapahtui muita kaupunkeja ankarammin, sillä Perikles ajoi alkuperäisen väestön maanpakoon ja asutti kaupungin uudestaan – ateenalaisella. Tämän jälkeen koko kaupunki tunnettiin pääasiassa Oreoksen nimellä, mikä voi johtua siitä, että ateenalaiset asettuivat nimenomaan Oreokseen. Alkuperäinen väestö siirtyi Makedoniaan.
Vuonna 411 eaa., kun euboialaiset kaupungit kapinoivat toisen kerran Ateena vastaan, Histiaia/Oreos oli ainoa saaren kaupungeista, joka pysyi uskollisena Ateenalle. Peloponnesolaissodan jälkeen vuodesta 404 eaa. kaupunki oli aluksi Spartan vallan alla. Alkuperäisen väestön oletetaan palanneen kaupunkiin, kun taas ateenalaiset karkotettiin. Vuodesta 376/375 eaa. kaupunki oli kuitenkin osa toista Ateenan liittoa ja vuodesta 340 eaa. osa uudelleen perustettua Euboian liittoa. 300-luvun eaa. lopulta se oli ensin usein Makedonian puolella ja sittemmin sen vallan alla. Rooman ja Pergamonin liittokunta hyökkäsi kaupunkiin vuonna 208 eaa. ja valtasi sen vuonna 199 eaa.
Seudulla vaikuttaa olleen jonkinlaista asutusta roomalaisella ja bysanttilaisella kaudella. Plinius vanhemman mukaan Oreoksen kaupunkia ei kuitenkaan ollut enää olemassa hänen aikanaan. Ptolemaioksella kaupunki esiintyy nimimuodossa Soreos.
Simón Bolívar
Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar (24. heinäkuuta 1783 Caracas, Uuden-Granadan varakuningaskunta, Espanjan siirtomaaimperiumi – 17. joulukuuta 1830 Santa Marta, Suur-Kolumbia) oli venezuelalaissyntyinen eteläamerikkalainen vallankumousjohtaja. Hän johti Bolivian, Kolumbian, Ecuadorin, Perun ja Venezuelan vapaustaisteluja Espanjan siirtomaavallasta 1800-luvun alkuvuosikymmeninä.
Bolívar oli Suur-Kolumbian (Kolumbia, Ecuador ja Venezuela) presidentti ja diktaattori 1819–1830, Bolivian presidentti 1825 ja Perun diktaattori 1823–1826.
Nuoruus
pienois|vasen|150px|[[Miniatyyrimaalaus 17-vuotiaasta Bolívarista vuonna 1800.]] Bolívar syntyi varakkaaseen valkoiseen kreoliperheeseen Caracasissa vuonna 1783. Hänen isänsä kuoli kolme vuotta myöhemmin ja äitinsä kuusi vuotta sen jälkeen. Bolívar varttui enonsa perheessä ja peri aikanaan vanhempiensa laajat maat, tilat, karjan ja kuparikaivokset. Yksityisopettajaltaan Bolívar oppi eurooppalaisen valistuksen ideat.
Bolívar matkusti Espanjaan 16-vuotiaana kolmeksi vuodeksi jatkamaan opintojaan. Hän vietti aikaa Espanjan hovissa ja meni naimisiin venezuelalaissyntyisen aristokraattiperheen tyttären María Teresa Rodríguezin kanssa. Vaimo kuoli vain muutaman vuoden kuluttua, eikä Bolívar mennyt koskaan uusiin naimisiin.
Käytyään välillä kotimaassaan Bolívar palasi Eurooppaan. Pariisissa hän perehtyi valistuskirjailijoiden teoksiin ja liittyi vapaamuurareihin. Hän tutustui eurooppalaisten rationalistien, kuten John Locken, Thomas Hobbesin, Georges Leclerc de Buffonin, Jean le Rond d’Alembertin ja Claude Adrien Helvétiuksen kirjoituksiin. Heidän lisäkseen etenkin valistusfilosofit Montesquieu ja Rousseau vaikuttivat suuresti Bolívarin poliittiseen ajatteluun ja Voltaire hänen elämänfilosofiaansa. On myös arveltu, että Bolívaria ajoi lisäksi henkilökohtainen kunnianhimo, ja hän sanoikin myöhemmin ”vapauttajan” arvonimen olevan kaikista arvonimistä korkein, jopa kuninkaan ja keisarin yläpuolella. Kun saksalainen tutkija Alexander von Humboldt oli kertonut Amerikan-matkansa jälkeen Bolívarille uskovansa Espanjan siirtomaiden olevan jo valmiita itsenäistymään, Bolívar vannoi Roomassa käydessään, että hän vapauttaisi kotimaansa.
Vallankumous
Paluumatkallaan Venezuelaan vuonna 1807 Bolívar vieraili Yhdysvaltain itärannikon kaupungeissa.
Latinalaisen Amerikan itsenäisyysliike syntyi vuonna 1808, kun Napoleon oli hyökännyt Espanjaan ja siten heikentänyt Espanjan auktoriteettia. Amerikan siirtokunnat halusivat oikeuden nimittää oman hallintonsa ja perustaa juntat johtamaan maitaan. Moni espanjalaissyntyinen siirtomaiden asukas näki tilanteessa tilaisuuden katkaista siteet Espanjaan, ja myös Bolívar osallistui tähän juonitteluun.
Bolívar oli vallankumousliikkeen sotajoukkojen komentaja. Hänen huonosti koulutetut ja varustetut joukkonsa menestyivät espanjalaisia vastaan käyttämällä hyväkseen Andien vuoriston antamaa suojaa. Lisäksi Bolívar osasi delegoida komennusvastuuta päteville komentajille ja houkutella joukkoihin uusia sotilaita. Hänellä oli myös kyky yhdistää Venezuelan ja Kolumbian eri yhteiskuntaluokat ja etniset ryhmät yhteiseen taisteluun.
Venezuela julistautui itsenäiseksi heinäkuussa 1811. Bolívar sai valvoakseen tärkeän Puerto Cabellon sataman. Espanjalaiset onnistuivat kuitenkin tunkeutumaan Puerto Cabellon linnakkeeseen, Venezuela pakotettiin aselepoon Espanjan kanssa ja Miranda vangittiin loppuelämäkseen Espanjaan. Bolívar pakeni Uuden-Granadan (1810–1816) Cartagenaan, missä hän julkaisi ensimmäisen monista tärkeistä poliittisista julistuksistaan, Cartagenan manifestin. Siinä hän syytti Venezuelan ensimmäisen tasavallan tappiosta vahvan hallinnon puutetta ja peräsi yhdistynyttä vallankumousliikettä suistamaan Espanja vallasta Latinalaisessa Amerikassa.
Jamaikassa Bolívar pyrki saamaan Britannian tuekseen ja kirjoitti kuuluisan ”kirjeen Jamaikalta”, jossa hän hahmotteli koko Latinalaisen Amerikan tulevaisuuden vapaana Espanjasta mutta samanaikaisesti osaksi eurooppalaisina ja osaksi intiaaneina. Bolívar ehdotti maanosaan perustuslaillisia tasavaltoja ja Uuteen-Granadaan brittiläistyyppistä hallintoa. Kun Britannia ja Yhdysvallat jättivät lupaamatta Bolívarille apua, hän kääntyi vasta itsenäistyneen Haitin puoleen, mistä hän saikin rahaa ja aseita.
Bolívar perusti vuonna 1817 tukikohtansa Orinocojoen alueelle. Hänen joukkoihinsa kuului tuhansia ulkomaalaisia sotilaita ja upseereita. Bolívar liittoutui muiden vallankumouksellisten kanssa, ja keväällä 1819 hän kehitti suunnitelman hyökätä Uuteen-Granadaan. Bolívarin joukoissa oli vain 2 500 miestä, mutta vaivalloisen marssin jälkeen Bolívar yllätti espanjalaiset ja löi heidät Boyacán taistelussa 7. elokuuta 1819. Kolme päivää myöhemmin Bolívar marssi pääkaupunki Bogotaan.
Bolívar vapautti Ecuadorin vuoden kestäneessä sodassa 24. toukokuuta 1822. Viimeiseksi Bolívar lähti vapauttamaan Perua ja Ylä-Perua yhdessä argentiinalaisen José de San Martínin kanssa. San Martín jättäytyi lopulta jostain syystä syrjään ja antoi Bolívarin johtaa vallankumoussotaa yksin. Bolívar marssi Perun pääkaupunki Limaan syyskuussa 1823. Espanjalaiset olivat linoittautuneet vuorille ja antautuivat Bolívarille taistelujen jälkeen joulukuussa 1824. Näin Bolívar oli myös Perun diktaattori. Ylä-Peru valloitettiin keväällä 1825 ja nimettiin Bolívarin mukaan Boliviaksi.
Vallankumouksen jälkeen
Uusien valtioiden itsenäistymisten jälkeen Bolívar halusi varmistaa sen, että ne onnistuisivat muuntumaan siirtomaista kansakunniksi. Hän kirjoitti paljon poliittista kirjallisuutta ja laati Bolivian perustuslain. Bolívar ei uskonut, että Etelä-Amerikka olisi vielä valmis demokratiaan, joten hän kannatti siirtymäkautta, jonka aikana kansalaiset koulutettaisiin demokraattisiksi. Hän hyväksyi vain rajoitetun äänioikeuden ja kannatti epäsuoria vaaleja ja perinnöllisiin paikkoihin perustuvaa senaattia. Bolivian perustuslakiin Bolívar kirjoitti presidentille oikeuden elinikäiseen valtakauteen ja oikeuteen valita seuraajansa. Suur-Kolumbia ei suostunut ottamaan Bolivian perustuslakia omaksi perustuslaikseen, joten Bolívar alkoi hallita maata diktaattorina.
Bolívar ei uskonut uusien valtioiden pystyvän puolustautumaan Euroopasta mahdollisesti tulevaa hyökkäystä vastaan yksin, joten hän yritti perustaa ”hispaano-amerikkalaisten” maiden puolustusliiton miehitystä estämään. Panamassa järjestetty kongressi jäi kuitenkin vajaaksi, eikä liittoa syntynyt.
Poliittisen uran loppu ja kuolema
Venezuela ja Uusi-Granada ajautuivat sotaan vuonna 1826, ja myös Peru havitteli eroon Kolumbian vallasta. Bolívar lupasi maalle uuden perustuslain, joka tyydyttäisi myös Venezuelaa. Seurasi sekaannuksen aika, ja lopulta Venezuela itsenäistyi syksyllä 1829. Bolívar joutui jättämään Kolumbian presidentinvirkansa sen jälkeen, kun paljastui, että hänen hallituksena oli suunnitellut Bolívarin seuraajaksi Euroopasta valittua monarkkia. Vaikka Bolívar ei itse tiennytkään suunnitelmasta, hän erosi vuonna 1830.
Bolívar jätti Bogotán toukokuussa 1830 ja suunnitteli pakenevansa Eurooppaan. Hän jäi kuitenkin tilalleen Santa Mariaan, missä hän kuoli pian tuberkuloosiin.
Neuvostoliiton vesipallomaajoukkue
Neuvostoliiton vesipallomaajoukkue oli joukkue, joka edusti Neuvostoliittoa vesipallon kansainvälisissä otteluissa. Joukkue osallistui arvokisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 1952, kun se sijoittui Helsingin olympialaisissa seitsemänneksi. Neuvostoliitto menestyi eri turnauksissa hyvin ja voitti olympialaisissa seitsemän mitalia, joista kaksi kultaisia. Maa sai kaksi kultamitalia myös maailmanmestaruuskilpailuissa ja maailmancupissa. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 myös vesipallojoukkue lopetti toimintansa.
Simón Bolívar
Jälkimaine
pienoiskuva|upright|Bolívarin rintakuva [[Torontossa Kanadassa.]] Bolívaria pidetään nykyisin sankarina laajalti koko Etelä-Amerikassa. Hänen patsaitaan löytyy ympäri maailmaa, esimerkiksi Washingtonista ja Helsingistä. Sekä Venezuelan että Bolivian valuutat (Venezuelan bolivar ja Bolivian boliviano) on nimetty Bolívarin mukaan.
Pihlajavesi (Saimaa)
Pihlajavesi on Vuoksen vesistöön kuuluva ja Suur-Saimaaseen luettava järvi Savonlinnan, Sulkavan ja Puumalan alueella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 712 km², ja pinnankorkeus 75,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Pihlajavesi on osa Saimaata, ja se saa vetensä pohjoisesta Haukivedestä mm. Kyrönsalmen kautta sekä Puruvedestä Punkasalmen ja Tuunaansalmen kautta. Pihlajaveden vedet virtaavat lounaassa Puumalansalmen sekä Käyhkään kanavan kautta Etelä-Saimaaseen.
left|thumb|Mitinhiekka, Pihlajavesi
Pihlajavesi on tuhansien saarien, niemien ja lahtien pirstoma, jopa labyrinttimainen vesialue. Saaria on järvialtaan alueella 4 159 kappaletta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on yli 600 km². Saarista suurimmat ovat läntiset, hyvin rikkonaiset Partalansaari ja Viljakansaari sekä idempänä sijaitsevat Ahvionsaari, Kesamonsaari, Kokonsaari, Kongonsaari, Laukansaari, Pellossalo, Pesinki, Saukonsaari ja Tuohisaari. Suuria järvenselkiä on lukuisia: niistä mainittakoon pohjoiset Pihlajavedenselkä, Kotaselkä ja Moinselkä sekä itäiset Utrasselkä, Väistönselkä, Porkalanselkä ja Särkilahdenselkä. Läntisiä vesialueita ovat Haapaselkä, Enonvesi, Kukkeistenselkä, Ummistonvesi, Pyysaarenselkä, Muikunselkä, Katosselkä, Tolvanselkä, Lepistönselkä ja Siikavesi. Pihlajaveden rannalla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Savonlinnan kaupunki sekä Sulkavan, Puumalan ja Punkaharjun kirkonkylät. Pihlajavesi on suomalaiseksi järveksi varsin syvä: keskisyvyys on 11,3 metriä ja suurin mitattu syvyys 72 metriä. Sokkeloisella järvialueella on rantaviivaa yli 3 600 kilometriä, ja se on tärkeimpiä elinympäristöjä uhanalaiselle saimaannorpalle. Lappeenrannasta ja eteläiseltä Saimaalta Kuopioon ja Joensuuhun suuntautuvat syväväylät kulkevat Pihlajaveden kautta.
Pihlajaveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan erinomainen. Sen vesi on sekoitus Puruveden kirkasta vähäravinteista vettä ja Haukiveden tummempaa ja ravinteikkaampaa vettä.
Johanna Tolonen
Johanna Tolonen on kauppatieteiden maisteri ja työskennellyt vuodesta 2012 Finlandia-talon toimitusjohtaja. Tätä ennen hän on työskennellyt muun muassa Metsähallituksen erä- ja luontomatkailun liiketoiminnasta vastaavan Villin Pohjolan toimitusjohtajana, sekä Artikum-palvelu Oy:n toimitusjohtajana.
Torttu
thumb|Mustikkatorttu Torttu on umpinainen tai avoin tavallisesti makea leivonnainen, josta joskus tehdään myös suolainen muunnelma. Tortun pohja on usein murotaikinaa, jossa on aineksina vehnäjauhoja ja mahdollisesti muitakin jauhoja, melko paljon rasvaa, sokeria, kananmunaa ja leivinjauhetta. Umpinaisen tortun kansi voi olla murutaikinaa. Piirakan tapaisen avoimen tortun pinnalle voidaan muotoilla taikinasuikaleista ristikko. Täytteeksi soveltuvat hedelmät, hillot, marjat ja soseet sekä juustotorttuun tuorejuusto ja rahka.
Afrikansirohaukka
Afrikansirohaukka (Chelictinia riocourii) on haukkojen heimon Chelictinia-sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Benin, Burkina Faso, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Norsunluurannikko, Djibouti, Etiopia, Gambia, Ghana, Kenia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Somalia, Etelä-Sudan, Sudan, Togo, Uganda. Vaeltavana sitä tavataan myös Eritreassa, Liberiassa ja Jemenissä.
Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen kannan epäillään laskevan elinympäristöjen vähenemisen seurauksena. Lajin kannaksi arvioidaan 46 000–100 000 yksilöä.
Torttu
Torttua nautitaan usein kahvin kanssa tai sellaisenaan jälkiruoaksi. Sen kanssa voidaan tarjota jäätelöä, kermavaahtoa tai vaniljakastiketta. Torttu voi olla myös pieni, kerralla syötävä leivonnainen. Tällaisia ovat esimerkiksi joulutorttu ja runebergintorttu. Muita torttuja ovat esimerkiksi kääretorttu ja unelmatorttu.
Afrikansirohaukka
Elinympäristö
pienoiskuva|vasen|Kaksi afrikansirohaukkaa Etiopiassa. Laji on levinnyt tropiikin alueelle kapeana kaistaleena leveyspiirien 15°N ja 8°N väliin. Satunnaisesti sitä tavataan Länsi-Afrikassa leveyspiirillä 19°N ja Keniassa leveyspiirillä 1°S. Se pesii Sahelin vyöhykkeellä, ja Pohjois-Keniassa ja Ugandassa on pieni pysyvä populaatio. Se on muuttolintu, joskin pysyttelee pohjoisella pallonpuoliskolla. Se siirtyy etelämmäksi marraskuussa pesimäajan jälkeen kuivan kauden alkaessa ja palaa pohjoiseen sadekauden alkaessa helmikuussa.
Laji elää kuivalla savannilla ja puoliaavikossa merenpinnan tasosta noin 500 metrin korkeuteen. Sen pääasiallista ravintoa ovat matelijat, esimerkiksi liskot ja käärmeet, hyönteiset ja hämähäkit ja satunnaisesti pienet jyrsijät. Se on laumaeläin ja kerääntyy ruohikkopalojen reunalle saalistamaan heinäsirkkoja ja karjan lähelle saalistamaan hyönteisiä.
Laji rakentaa pieniä, halkaisijaltaan 30–40 cm:n kokoisia pesiä puihin usein lähelle suurempien petolintujen, kuten sihteerilinnun, pesiä ja toisinaan myös ihmisasutuksen lähelle. Pesintäaikaa on toukokuusta syyskuuhun mutta Senegalissa se pesii joulukuusta helmikuuhun ja Keniassa maaliskuusta heinäkuuhun sekä jälleen elokuusta eteenpäin.
Kaitlin Olson
Elämäkerta
Olson syntyi Portlandissa, mutta varttui Tigardissa, Oregonissa. Hänen isänsä Don Olson on entinen Portland Tribune -lehden julkaisija. Näyttelemisen pariin Olson päätyi jouduttuaan 12-vuotiaana pyöräonnettomuuteen, jossa hänen kallonsa murtui. Olsonin kallon korjaamista varten hänet leikattiin kaljuksi, mikä oli Olsonin itsetunnolle kova paikka. Hän päätti joko piileskellä lopun elämäänsä tai tulla jollain tavalla esille, jonka myötä Olson liittyi harrastamaan teatteria.
Erétrian arkeologinen museo
Erétrian arkeologinen museo on arkeologinen museo Erétrian kaupungissa Euboian saarella Kreikassa. Se esittelee antiikin Eretrian kaupungin alueelta ja ympäristöstä löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Mugurdah
Mugurdah on maalaiskunta (nasleg) Abyin ulusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee ulusin länsiosassa, Indigirkaan laskevan Ujandinan varrella, 160 kilometriäpiirikeskuksesta Belaja Gorasta lounaaseen. Mugurdahin kunta rajoittuu idässä Abyiin kuntaan ja etelässä Majyariin. Mugurdahin kunnan keskuskylä on Syagannah.
Erétrian arkeologinen museo
Museo aloitti toimintansa pienimuotoisempana ja eri rakennuksessa vuonna 1961. Nykyisen museorakennuksen rakentaminen alkoi vuonna 1983 ja se otettiin käyttöön vuonna 1991. Museorakennus sijaitsee Erétrian kaupungin luoteisosassa lähellä antiikin Eretrian arkeologista aluetta.
Mugurdah
Asukasluvun kehitys:
Erétrian arkeologinen museo
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Eretriasta sekä muun muassa Amárynthoksesta, Lefkantísta, Magoúlasta ja Xirópolista. Museoesineisiin kuuluu esineitä varhaiselta helladiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Merkittävimpiin löytöihin kuuluvat muun muassa Lefkantísta löydetty varhaisin tunnettu kentauria esittävä veistos (n. 1050–900 eaa.) sekä Apollon Dafneforoksen temppelin länsipään päätykolmiokoristelusta peräisin oleva Theseusta ja Antiopea esittävä veistos. Veistosten lisäksi kokoelmiin kuuluu muun muassa suuri määrä eretrialaista ja attikalaista keramiikkaa.
Mugurdah
Syagannahissa on koulu, terveyskeskus, kauppa ja klubi. Paikkakunnalla harjoitetaan poronhoitoa, kalastusta ja turkiseläinten metsästystä.
De Broglie -veljesten obeliski
De Broglie -veljesten obeliski on Viipurissa Monrepos’n puistossa sijaitseva muistomerkki, joka on pystytetty vuonna 1827 Napoleonin sodissa kaatuneiden veljesten Auguste-César (1783–1805) ja Charles-François (1788–1813) de Broglien muistoksi. Obeliskin on suunnitellut englantilainen arkkitehti Charles Heathcote Tatham ja sen pystytti Monrepos’n kartanon omistaja paroni Paul Nicolay, jonka puoliso Alexandra Simplicia oli veljesten sisar. Kaikki kolme kuuluivat ranskalaiseen De Broglien aatelissukuun.
Muistomerkki
Obeliski on tehty marmorista ja valmistettu Tukholmassa kuvanveistäjä Erik Gustaf Göthen ateljeessa. Jalustan neljällä sivulla oli alun perin marmorilaatat, joihin oli kaiverrettu omistuskirjoitukset veljeksille sekä Paul Nicolaylle ja keisari Aleksanteri I:lle. Ne ovat kuitenkin hävinneet, kuten myös jalustassa olleet kohokuvioiset kypärät. Kallio, jolle muistomerkki on pystytetty, tunnetaan Leukasin saaren mukaan nimellä Leukaksen kallio. Nimen antoi antiikin Kreikan runouden innoittamana kartanon edellinen omistaja Ludwig Heinrich von Nicolay, joka vuosina 1805–1806 pystytti paikalle Amorin temppelinä tunnetun rakennelman. Se purettiin huonokuntoisena pois obeliskin tieltä.
De Broglien veljekset
De Broglien veljekset olivat Venäjän keisarillisen armeijaan kuuluneiden Preobrazenskin ja Semjonovskin kaartien rykmenttien palveluksessa osallistuen 1800-luvun alussa Napoléonia vastaan käytyihin sotiin. Auguste-César de Broglie kaatui Austerlitzin taistelussa 2. joulukuuta 1805 ja hänen nuorempi veljensä Charles-François de Broglie puolestaan 29. elokuuta 1813 Kulmin taistelussa. Molemmat olivat sotilasarvoltaan luutnantteja.
Diane Sawyer
Lila Diane Sawyer (s. 22. joulukuuta 1945 Glasgow, Kentucky) on yhdysvaltalainen televisiotoimittaja ja entinen uutisankkuri. Hän työskenteli yhdeksän vuotta CBS News -yhtiössä, ja vuodesta 1989 hän on työskennellyt ABC News -yhtiössä. Hän on ollut uutisankkurina muun muassa ohjelmissa ABC World News ja Good Morning America. Uransa alkuaikoina hän työskenteli Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonille.
Ura
Sawyer aloitti uransa vuonna 1967 WLKY-TV-kanavalla Louisvillessa, Kentuckyssa. 1970-luvulla hän työskenteli Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonille ja muun muassa auttoi tätä kirjoittamaan muistelmansa. Hän myös auttoi valmistelemaan Nixonia tämän kuuluisiin haastatteluihin David Frostin kanssa. Nixonin puolustaja ja luottoystävä rabbi Baruch Korff väitti, että Sawyer oli Watergate-skandaaliin liittyvä salainen tiedonlähde syvä kurkku. Vuonna 2005 henkilöksi paljastui W. Mark Felt.
1980-luvulla Sawyer työskenteli yhdeksän vuotta CBS News -kanavalla, muun muassa CBS Morning News -ohjelman uutisankkurina. Hän oli 60 Minutes -ohjelman ensimmäinen naiskirjeenvaihtaja.
Sawyer on saanut työstään muun muassa Peabody-palkinnon, Robert F. Kennedy Journalism Award -palkintoja, sekä Emmy-palkintoja.
Liberaalit (Ruotsi)
Liberaalit (, lyh. L) on ruotsalainen liberaali puolue, joka on perustettu vuonna 1934. Kansanpuolueen tunnuslause on "sosiaalista vastuuta ilman sosialismia". Vuosina 1934–1990 puolueen nimi oli Kansanpuolue ja vuosina 1990–2015 nimenä oli Kansanpuolue liberaalit (Folkpartiet liberalerna).
Kansanpuolue perustettiin vuonna 1934 useiden vapaamielisten ja liberaalien puolueiden yhdistymisen myötä. Kansanpuolue oli Ruotsin valtiopäivien suurin porvarillinen puolue aina 1940-luvulta 1970-luvulle saakka. Vuonna 2004 liberaalit lähti mukaan Ruotsin porvarillisten puolueiden muodostamaan Allianssi-liittoumaan yhdessä Moderaattien, Keskustapuolueen ja Kristillisdemokraattien kanssa. Allianssi hajosi vuoden 2019 alussa, kun liberaalit ja keskusta päättivät tukea sosiaalidemokraattien Stefan Löfvenin valintaa pääministeriksi.
Edward Gregson
Edward Gregson (s. 1945) on säveltäjä. Hän opiskeli vuosina 1963–1967 sävellystä ja pianonsoittoa Royal Academy of Musicissa. Hänen sävellyksenopettajanaan oli Alan Bush. Hän sai vuonna 1988 Ivor Novello -palkintoehdokkuuden musiikistaan BBC Young Musician of the Year -ohjelmaan. Useat orkesterit ovat tilanneet häneltä teoksia.
Akateemiselta uraltaan Gregson jäi eläkkeelle vuonna 2008. Hän oli toiminut muun muassa kahdentoista vuoden ajan Royal Northern College of Musicin rehtorina Manchesterissa. Hänellä on useita kunniatohtorin arvoja ja kunniajäsenyyksiä.
Gregsonin tuotantoon kuuluu muun muassa konserttoja eri soittimille (klarinetti, piano, saksofoni, pasuuna, trumpetti, tuuba, viulu) ja musiikkia vaskisoitinkokoonpanoille.
Päijänteen sotilaslääni
Päijänteen sotilaslääni oli Lahden suojeluskuntapiirin ja Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin käsittänyt sotilaslääni, jonka esikunta oli Mikkelissä. Keväällä 1941 sen alueella oli muun muassa Lahdessa Lahden suojeluskuntapiirin esikunta, II armeijakunnan esikunta, Huoltopataljoona 2, Huoltokoulu ja Ilmtatorjuntapatteristo 14. Huoltopataljoona 2:n osana Lahdessa oli myös Lääkintäkoulu. Myös Keskussotilassairaala 2 oli Lahdessa. Lahdessa oli keväällä 1941 myös Salpausselän sotilasläänin esikunta.
Kenttätykistörykmentti 14 (jatkosota)
Perustaminen
thumb|Rykmentin III patteristolle osoitettiin kalustoksi [[155 H/17. Kuvassa Suomen Tykistömuseon 155 H/17 edestä]].
Komentaja
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 12. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 20. marraskuuta 1944 eversti Anton Mäki.
Suomen vesipallomaajoukkue
Suomen miesten vesipallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Suomea vesipallon kansainvälisissä otteluissa. Se on viimeksi osallistunut vesipallon arvoturnauksiin vuonna 2009 miesten B-tason EM-kilpailujen esikarsinnassa.
Keita Baldé Diao
Keita Baldé Diao (s. 8. maaliskuuta 1995 Arbúcies, Espanja) on espanjalais-senegalilainen jalkapalloilija, joka kuuluu Ligue 1:ssä pelaavan AS Monacon miehistöön. Kaudella 2018–2019 hän pelasi lainasopimuksella italialaisessa Interissä. Molempijalkainen Diao on pelipaikaltaan hyökkääjä. Diao on FC Barcelonan junioriakatemian kasvatti.
Seurajoukkueura
FC Barcelonan nuorisojoukkueissa vuoteen 2011 asti pelannut Diao siirtyi vuonna 2011 SS Lazioon, vaikka myösReal Madrid ja Manchester United olivat kiinnostuneita hänestä. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa vuonna 2013 Chievo Veronaa vastaan. Myöhemmin hän teki myös debyyttinsä Eurooppa-liigassa. Kaudella 2013-2014 Diao oli yksi Lazion avainpelaajista.
Maajoukkueura
Diao teki maajoukkuedebyytin Senegalin maajoukkueessa 26. maaliskuuta 2016 Nigeriä vastaan. Ottelu päättyi Senegalin 2-0 voittoon. Diao pelasi ottelussa 6 minuuttia ja sai varoituksen ottelun viimeisellä peliminuutilla. Espanjassa syntynyt Diao olisi voinut valita edustavansa Senegalin sijaan Espanjaa maajoukkuetasolla. Hän valitsi kuitenkin vanhempiensa kotimaan Senegalin.
Shine (kappale)
Shine on venäläisen duo Tolmachevy Sistersin kappale, jolla he edustivat Venäjää vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen sanoittajiin kuuluu tunnettu venäläinen laulaja, Filipp Kirkorov. "Shine" julkaistiin 19. maaliskuuta 2014 ja sen musiikkivideo 25. maaliskuuta. Kappaleesta on myös venäjänkielinen versio, jonka nimi on "Polovina". Duo on aikaisemmin osallistunut myös Lasten Eurovision laulukilpailuun, jonka se voitti vuonna 2006.
Tolmachevy Sisters pääsi 6. toukokuuta pidetyssä ensimmäisessä semifinaalissa Eurovision laulukilpailun finaaliin, jossa se sjoittui seitsemänneksi.
Jarrulaskuvarjo
Jarrulaskuvarjo tai jarruvarjo on lentokoneessa käytettävä laskuvarjon kaltainen osa, jolla hidastetaan koneen nopeutta laskeutumisessa.
Jarruvarjon on keksinyt Gleb Kotelnikov vuonna 1912.
Twin Twin
Twin Twin on ranskalainen yhtye, joka edusti maataan vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Moustache. Yhtyeen jäsenet ovat Lorent Idir, François Djemel sekä Patrick Biyik.
Gajuwaka
Gajuwaka on kaupunki Andhra Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Kaupungissa asui 259 180 ihmistä vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan. Gajuwaka on yksi Visakhapatnamin esikaupungeista.
Dir en grey
Dir en grey on vuonna 1997 aloittanut japanilainen rockyhtye, joka alun perin edusti visual kei -tyylisuuntausta, mutta myöhemmin visuaalisen ilmeen tasaannuttua ei enää halua tulla yhdistetyksi kyseiseen tyyliin. Musiikissa on aineksia monesta tyylistä, popimmasta rockista death metaliin, industrial metaliin ja metalcoreen; musiikki on jollakin tavalla progressiivista, mutta yleisesti tyyliä voisi sanoa alternative metalliksi.
Yhtyeen kokoonpano on pysynyt samana alusta asti ja siihen kuuluvat laulaja Kyō, kitaristit Kaoru ja Die, basisti Toshiya sekä rumpali Shinya.
Dir en grey on saavuttanut huomattavaa suosiota myös kotimaansa Japanin ulkopuolella.
1997–1999: Aikainen ura
La:Sadie'sin hajottua sen neljä edellistä jäsentä Kyō, Kaoru, Die ja Shinya perustivat Dir en greyn yhdessä Toshiyan kanssa helmikuussa 1997. Vain pari kuukautta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen minialbumi MISSA.
2001–2004: Kolme albumia kolmessa vuodessa
Kolmannen täyspitkän albumin Kisou julkaisun jälkeen vuonna 2002 Dir en grey lähti ensi kertaa kiertueelle Japanin ulkopuolelle. Kohteena oli muut Aasian maat; Kiina, Taiwan ja Etelä-Korea. Shanghaissa fanit innostuivat niin paljon, että toinen suunniteltu konsertti jouduttiin peruuttamaan. Kiista saatiin kuitenkin ratkaistua ja toinen konsertti pidettiin aikataulun mukaisesti. Toinen minialbumi six Ugly ilmestyi heinäkuussa 2002, minkä jälkeen yhtye kävi saattamassa Aasia-kiertueensa päätökseen Etelä-Koreassa. Vuonna 2003 järjestettiin viisi päivää kestävä live-tapahtuma, jonka jokaisella konsertilla ensimmäistä lukuun ottamatta oli oma teemansa tietyn albumin mukaisesti ja niistä viimeinen keskittyi vielä julkaisemattomaan uuteen albumiin Vulgar. Blitz 5 Days kuvattiin ja julkaistiin myöhemmin yhtyeen faniklubi ｢a knot｣ille.
2005–2006: Ensimmäinen kiertue Aasian ulkopuolella
Vuonna 2005 Dir en grey esiintyi ensimmäistä kertaa Euroopassa. Osana maaliskuussa ilmestyneen uuden albumin "Withering to death." It Withers and Withers-kiertuetta olevat konsertit Berliinissä ja Pariisissa menestyivät ilman mainostusta. Yhtye kävi esiintymässä myös kahdella suurella festivaalilla Rock am Ring ja Rock im Park Saksassa. Myöhemmin tehtyään sopimuksen yhdysvaltalaisen Warcon Recordsin kanssa Dir en grey esiintyi Japanissa Taste of Chaos-kiertueella yhdessä muiden Warcon Recordsin yhtyeen kanssa. Vuonna 2005 yhtye sai myös ensimmäiset listasijoituksensa Aasian ulkopuolelta Suomessa, missä albumi "Withering to death." saavutti Suomen TOP 40-listan sijan #31. Myöhemmin samana vuonna uusi single "CLEVER SLEAZOID" nousi Suomen singlelistan viidenneksitoista.
Alkuvuodesta 2006 Dir en grey soitti myös Yhdysvalloissa lyhyellä showcase-kiertueella Texasissa (South by Southwest-festivaaleilla), New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Toukokuussa 2006 yhtye palasi Saksaan, tällä kertaa Berliinin lisäksi myös Kölniin. Myös Rock am Ring ja Rock im Park kuuluivat taas kuvioihin. Euroopan keikkojen jälkeen Kyō joutui taas sairaalaan heinäkuussa äkillisen nielurisatulehduksen vuoksi. Kaksi ｢a knot｣ konserttia jouduttiin siirtämään myöhemmäksi, mutta vokalisti parantui ajoissa, jotta Budōkanille varatut kaksi päivää heinä-elokuun vaihteessa onnistuttiin pitämään ja uusi kiertue Inward Scream saatiin aloitettua. Lähes välittömästi sen jälkeen yhtye palasi Pohjois-Amerikkaan ja otti Kornin kutsumana osaa The Family Values -kiertueelle monien amerikkalaisyhtyeiden kanssa. Marraskuussa Dir en grey osallistui Japanissa Loud Park-festivaaleille. Uusi single "Agitated Screams of Maggots" ilmestyi saman kuun puolivälissä ja siitä jatkettiin uutta kiertuetta Inward Scream Japanissa.
2007-2009: The Marrow of a Bone ja Uroboros
Lähes kaksi vuotta sitten ilmestyneen Withering to death -albumin jälkeen Dir en grey julkaisi kuudennen albuminsa The Marrow of a Bone'' helmikuun 7. päivä. Jo ennen uuden albumin julkaisua yhtye lähti kiertueelle Pohjois-Amerikkaan noin kuukaudeksi. Lämppäreinä koko kiertueen ajan toimivat Bleed the Dream ja Fair to Midland.
Dir en grey esiintyi myös Korson Ankkarockissa 5. elokuuta 2007, ja saapui uudelleen Suomeen kahdelle oneman-keikalle Helsingin Tavastialle, 4. ja 5. marraskuuta.
Dir en grey julkaisi myös singlen "GLASS SKIN" 10.09.2008.
Yhtyeen seitsemäs studioalbumi UROBOROS julkaistiin 11.11.2008
Jäsenet
Yhtyeen jäsenet käyttävät joko omaa etu- tai lavanimeään.
Kenttätykistörykmentti 3 (jatkosota)
Kenttätykistörykmentti 3 (KTR 3 tai KTR3) oli Suomen armeijan tykistöyksikkö, joka perustettiin jatkosodan alkaessa. Se liitettiin osaksi 5. divisioonaa.
Perustaminen ja keskittäminen
Suomen armeijan liikekannallepano alkoi yleisinä harjoituksina 17. kesäkuuta 1941. Rykmentti perustettiin osin palveluksessa olevista varusmiehistä ja pääosin Hämeestä palvelukseen kutsutuista reserviläisistä. Rykmenttiin kuuluivat:
thumb|Kolmannelle patteristolle osoitettiin kalustoksi [[155 H/17. Kuvassa Suomen Tykistömuseon 155 H/17 edestä]]. Forssassa perustetut joukot marssitettiin Matkun asemalle, mistä lähti juna 20. kesäkuuta Valkealaan. Joukot purettiin Kirjokiven asemalla, jonne ne saapuivat 22. kesäkuuta. Patteristo ilman 8. patteria lähti edelleen Mikkelin, Pieksämäen, Varkauden ja Joensuun kautta Hammaslahteen, jonne saavuttiin 1. heinäkuuta. Sarviniemessä olevalle 8. patterille oli 13. kesäkuuta alkanut marssiharjoitus, joka päättyi Luumäen asemalle. Patteri jatkoi junalla Hammaslahteen, missä se liittyi patteristoonsa. Patteristo lähti marssien Kiihtelysvaaran ja Tuupovaaran Öllölän kautta Korpiselkään lähemmäs raja-aluetta.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä
Rykmentin II patteristo alistettiin 19. kesäkuuta 1941 10. divisioonalle, joka ryhmitettiin suojajoukkona Nuijamaalle. Patteristo marssi Saimaan kanavan vartta asemiin Nuijamaalle, missä tarkkuutettiin patteriston 76 K 02 ja 122 H 10 -tykit sekä henkilökohtaiset aseet. Patteristo siirtyi 27.7. asemiin Rautjärven Miettilään tukemaan 18. divisioonaan kuuluvaa Jalkaväkirykmentti 27:ää 31. heinäkuuta aloittamaa hyökkäystä. Hyökkäys johti Ilmeen kylän valtaamiseen 4. elokuuta.
Loppuosa rykmentistä määrättiin 5. divisioonan tykistöksi ja kuljetettiin 29. kesäkuuta 1941 Tohmajärvelle. II patteristo jäi suorittamaan suojajoukkotehtäväänsä.
Komentajat
Rykmentin komentajina olivat :
Jon Knudsen
Yksityiselämä
Jon Knudsen asuu Høybråtenissä Oslossa vaimonsa ja lastensa kanssa.
Serbian despotaatti
right|thumb|250px right|thumb|250px Serbian despotaatti oli historiallinen valtio nykyisen Serbian alueella.
Vaikka vuonna 1389 käytyä Kosovo Poljen taistelua pidetään yleensä keskiaikaisen Serbian valtion loppuna, Serbian valtakuntaa ja Moravian Serbiaa seurannut Serbian despotaatti oli olemassa vielä 70 vuoden ajan. 1400-luvun alkupuoliskon ajan siellä vallitsi itsenäinen kulttuurinen ja poliittinen renessanssi, joka päättyi kun Osmanien valtakunta valtasi alueen vuonna 1459. Senkin jälkeen despotaatti jatkoi olemassaoloaan aina 1500-luvun puoleenväliin asti, tosin maanpaossa Unkarin kuningaskunnassa. Pavle Bakić oli Serbian despooteista viimeinen, jonka sekä Habsburgien että Osmanien valtakunnat tunnustivat.
Paul Faucher
Paul Faucher (12. helmikuuta 1920 Breloux-La Crèche – 15. huhtikuuta 2007) oli entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Faucher sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 681 cm. Karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 722 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 702 cm.
Faucher voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1950, 1951 ja 1952. Hän hyppäsi ennätyksensä 759 cm vuonna 1950.
Haartman
Haartman on suomalainen suku, jonka jäseniä on toiminut lääkäreinä ja valtiomiehinä. Sukuun kuulunut Gabriel Erik Haartman aateloitiin vuonna 1810, ja siitä lähtien hänen ja hänen jälkeläistensä sukunimi on ollut von Haartman. Hänen poikansa Lars Gabriel von Haartman sai myöhemmin vapaaherran arvon, minkä vuoksi suvusta on olemassa myös vapaaherrallinen haara.
Haartmaninkatu
Helsingin Haartmaninkatu sai nykyisen nimensä vuonna 1954 lääketieteen tutkijoina tunnettujen jäsenten, erityisesti Jakob Haartmanin ja Gabriel Erik von Haartmanin mukaan. Katu kulkee Meilahden sairaalan laajan tonttialueen ohi, ja sen varrella ovat myös Naistenklinikka sekä myöhemmin rakennetut Haartmanin sairaala ja Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan rakennukset.
Uolbut
Uolbut ( ja ) on maalaiskunta (nasleg) Abyin ulusissa eli Abyin piirissä Sahan tasavallassa. Se sijaitsee piirin itäosassa Indigirkaan laskevien Om-Jurjah- ja Buor-Jurjah -jokien varsilla. Kunnan keskuskylä Kijeng-Kjujol sijaitsee 80 kilometriä piirikeskuksesta Belaja Gorasta etelään.
Asukasluvun kehitys:
Apollon Dafneforoksen temppeli
Historia
Apollon Dafneforoksen temppeli oli omistettu nimensä mukaisesti ”Laakeria kantavalle Apollonille”. Homeerinen hymni Apollonille kertoo, että Apollon asettui Lelantoksen tasangolle etsiessään paikkaa oraakkelilleen. Paikalla oli pyhäkkö tai temppeli neljässä rakennusvaiheessa, joista kaksi ensimmäistä ajoittuvat 700-luvulle eaa., kolmas 600-luvulle eaa. ja neljäs 500-luvulle eaa.
Uolbut
Kijeng-Kjujolissa on koulu, terveyskeskus, kauppa ja klubi. Paikkakunnalla harjoitetaan poronhoitoa, kalastusta ja turkiseläinten metsästystä.
Apollon Dafneforoksen temppeli
Historia
Viimeksi mainitun temppelin oletetaan tuhoutuneen persialaisten hyökkäyksessä persialaissotien ensimmäisen vaiheen aikana vuonna 490 eaa. Temppeli oli tuolloin mahdollisesti vielä keskeneräinen. Temppeli saatettiin kunnostaa kokonaan tai ainakin osittain, sillä paikka säilyi kulttikäytössä ainakin 300–200-luvuille eaa. saakka. Roomalaisella kaudella suuri osa temppelin rakennuskivistä käytettiin uudelleen.
Temppelin alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin Konstantínos Kourouniótiksen johdolla vuosina 1899–1910. Kaivauksia ja tutkimuksia on jatkettu myöhemmin.
Rakennukset
Temppeli sijaitsi Eretrian agoran pohjoispuolella. Paikalla on perustusten jäänteitä kaikista temppelin rakennusvaiheista. Viimeisen vaiheen temppelistä on säilynyt sen perustusten lisäksi lähinnä muutama pylväsrumpu sekä kapiteelien ja veistoskoristeluiden osia.
pienoiskuva|240px|Geometrisen kauden apsis-päätyisen talon jäänteet. Geometrisen kauden rakennukset
Alueen varhaisin rakennus oli geometrisella kaudella rakennettu majan tapainen talo, jossa oli apsis-pääty. Sen pituus oli noin 9,5 metriä ja leveys noin 6,5 metriä. Rakennus avautui etelään päin, ja siinä oli porttiikki ja naos eli cella. Siihen ei kuulunut alttaria, joten ei ole varmaa, oliko se pyhäkkökäytössä.
Geometrisen kauden temppeli rakennettiin edellisen itäpuolelle. Se oli hekatompedon-temppeli eli sen pituus oli noin sata jalkaa eli noin 34,5 metriä ja leveys noin 7–8 metriä. Myös siinä oli apsis-pääty. Temppelin kaakkoispuolella oli alttari. Temppelin läheltä on löydetty pieni pronssivalimo, jossa on tehty votiivilahjoiksi tarkoitettuja pienoisfiguriineja.
Varhaisen arkaaisen kauden temppeli pienoiskuva|240px|Apollon Dafneforoksen temppelin rauniot. pienoiskuva|240px|[[Athene (torson osa) sekä Theseus ja Antiope, myöhäisen arkaaisen kauden temppelin länsipään päätykolmiokoristelun jäänteitä. Erétrian arkeologinen museo.]]
Cal Niday
Calvin "Cal" Niday (29. huhtikuuta 1914 Turlock, Kalifornia – 14. helmikuuta 1988 Lancaster, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1953–1955. Hän oli parhaimmillaan kymmenes vuoden 1954 kilpailussa.
Niday menetti jalkansa moottoripyöräonnettomuudessa lukion jälkeen, mutta se ei haitannut hänen uraansa. Hän oli myös ensimmäinen, joka käytti modernin tyylin kypärää Indy 500 -kilpailussa. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1988.
Apollon Dafneforoksen temppeli
Rakennukset
Varhaisen arkaaisen kauden temppeli edusti joonialaista tyyliä. Se oli peripteraalitemppeli, jossa oli 6 × 19 puista pylvästä, ja sen pituus oli noin 40,1 metriä ja leveys noin 11,7 metriä. Temppelin keskiössä oli pitkä ja kapea naos eli cella, joka oli tehty hekatompedon-temppeliksi eli sen pituus oli noin sata jalkaa eli noin 34 metriä. Naoksen leveys oli noin 20 jalkaa eli noin 7 metriä. Temppelissä ei ollut pronaosta eikä opisthodomosta. Temppeli oli rakennettu poikkeuksellisesti luoteis-kaakkoissuunnassa tyypillisen itä-länsisuunnan sijasta.
Myöhäisen arkaaisen kauden temppeli
Myöhäisen arkaaisen kauden temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli peripteraalitemppeli, jossa oli 6 × 14 pylvästä, ja sen pituus oli noin 47,8 metriä ja leveys noin 20,6 metriä. Temppelissä oli naos sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Naoksen sisällä oli kaksi kahdeksan pylvään riviä, jotka jakoivat sen kolmeen laivaan. Temppeli oli rakennettu poros-kivestä ja marmorista. Sen arkkitehtuurin ratkaisut muistuttivat monin tavoin sen joonialaista edeltäjää.
Temppelin länsipään päätykolmiokoristelu esitti amatsonomakhiaa. Sen oli mahdollisesti veistänyt Antenor. Veistosryhmän keskiössä oli Athene, josta on säilynyt torson yläosaa. Paremmin on säilynyt osa, joka esittää Theseusta sieppaamassa amatsoni Antiopea, mikä kuvaa Eretrian läheisiä yhteyksiä Ateenaan. Nämä osat oli haudattu tarkoituksella persialaisten aiheuttaman tuhon jälkeen, ja ne ovat nykyisin Erétrian arkeologisessa museossa.
Kastelholman linna
Kastelholman linna on linna Ahvenanmaan Sundissa. Sitä alettiin rakentaa 1300-luvun loppupuolella, ja siitä tuli Ahvenanmaan hallintokeskus 1400-luvun alussa. Linna piti asemansa vuoteen 1634, jolloin Ahvenanmaa liitettiin lääniuudistuksessa Turun lääniin. Tämän jälkeen linna rappeutui nopeasti, ja vuoden 1745 tulipalon jälkeen linnaa käytettiin enää viljavarastona. Raunioiden ensimmäiset konservoinnit tehtiin 1890-luvulla ja tieteelliset dokumentoinnit 1960-luvulla. Museoksi varastona toiminut pohjoissiipi otettiin jo 1930-luvulla.
Ahvenanmaan maakunnan keskus
Kun Kastelholma siirtyi kuningatar Margareetan haltuun, Ahvenanmaasta tuli oma hallintoalueensa ja Kastelholma oli sen keskus. Ahvenanmaasta tehtiin 1418 itsenäinen läänitysalue, joka annettiin tanskalaiselle Bengt Pogwischille. Pogwischin kuoltua tämän leski Ida Königsmarck sai pitää läänin, mikä närkästytti Kaarlenkronikan mukaan ruotsalaisia. Engelbrektin kapinan aikana Engelbrektin miehet piirittivät linnaa Erik Puken puolesta. Linna onnistuttiin valtaamaan syyskuussa 1434, ja Puken tarkoituksena oli pitää Kastelholma omana läänityksenään. Puke mestattiin kevättalvella 1437.