cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ogre (Latvia)
Ogre on Väinäjoen pohjoisrannalla, 36 kilometriä Riian itäpuolella sijaitseva kaupunki Latviassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2012 alussa 26 549 ja se on Ogren 38 354 asukkaan kunnan (Ogres novads) pääkaupunki.
Kaupungin pinta-ala on 13,58 km².
Kaupunki sijaitsee Väinäjoen ja sen pohjoisen Ogre-sivuhaaran risteyskohdassa. Ensimmäinen merkintä kaupungista on vuodelta 1206, jolloin kaupunkia kutsuttiin saksankielisellä nimellä Oger. Kaupunginoikeudet se sai 1928.
Andrew Miller
Andrew Miller (s. 18. syyskuuta 1988) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Kunlun Red Staria.
Ogre (Latvia)
Kaupungin itäosissa on dendrologinen puisto ("Lazdukalns"). Kaupungissa on kulttuuri- ja taidekeskus sekä musiikkikoulu. Kuten monissa Latvian kaupungeissa, myös Ogressa on kaksi hallinnollista kieltä latvia ja venäjä. Kaupungissa toimii kolme latviankielistä koulua ja yksi venäjänkielinen koulu.
Andrew Miller
17. huhtikuuta 2013 Edmonton Oilers kiinnitti Millerin vuoden tulokassopimuksella. 15 heinäkuuta 2014 Miller sai Edmontoniin vuoden jatkosopimuksen.
Eurasianismi
thumb|300px|Venäjän laajeneminen itään [[euraasia|pohjoisessa euraasiassa.]] Eurasianismi on venäläinen sosiopoliittinen liike, joka sai alkunsa vallankumouksen ja sisällissodan jälkeen valkoisten emigranttien keskuudessa 1920-luvulla. Eurasianisten mukaan Venäjän kulttuuri ja yhteiskunta ei ole eurooppalainen vaan siitä itäisempi ja erilainen, ja että Venäjän ei tulisi ottaa vastaan länsimaisia vaikutteita. Liikkeen mukaan helmikuun vallankumous oli tarpeellinen reaktio maan länsimaistumista vastaan. Eurasianistit poikkesivat muista valkoisista emigranteista siinä, että he eivät suoraan vastustaneet Neuvosto-Venäjää, vaan uskoivat maan voivan kehittyä hylkäämään proletaarisen internationalismin ja uskontovastaisuuden, joita liike itse vastusti.
Suoristuva joukko
Suoristuvat joukot ovat mittateorian sovelluksissa käytettävä joukkotyyppi, joilla on paljon sileiden monistojen ominaisuuksia mittateoreettisessa mielessä. Suoristuvuutta käytetään erityisesti fraktaalien teoreettisessa tutkimuksessa.
Eurasianismi
Liikkeen taustalla oli oletettavasti jossain määrin 1800-luvun slavofilia. Liikkeen perustajina oli joukko nuoria filosofeja Nikolai Trubetskoin johdolla, joka julkaisi vuonna 1921 Sofiassa kirjoituskokoelman Исход к Востоку, Ishod k Vostoku. suomennettuna suunnilleen Pääsy Itään. Eurasianismin kannatus väheni 1930-luvulle tultaessa. Aatteeseen voi liittää Neuvostoliiton ja Venäjän suurvaltapyrkimyksen, johon liittyy pääsy eteläisille merialueille.
Suoristuva joukko
Määritelmä
Olkoon ja m \in \N. Nyt joukko E on m-suoristuva, jos on olemassa Lipschitz-kuvaukset, joilla missä on m-ulotteinen Hausdorffin mitta.
Toisin sanoen m-suoristuvaa joukkoa voidaan approksimoida Lipschitz-kuvausten kuvajoukoilla mittateoreettisessa mielessä tarkasti.
Eurasianismi
Eurasianisteja löytyy myös muiden kansallisuuksien parista. Esimerkiksi Venäjällä tunnettu tataaritaustainen mufti Talgat Tadžuddin on todettu Duginia tukevaksi eurasianistiksi, joka uskoo "ainutlaatuiseen ortodoksi-muslimi -sivilisaatioon". Turkissa puolestaan 1990-luvun lopulta eurasianismi on kerännyt jonkun verran seuraajia nationalistien keskuudessa. Merkittävin hahmo näistä on Doğu Perinçek, joka on myös avoimesti kannattanut Venäjän hyökkäystä Ukrainaan.
Suoristuva joukko
Määritelmä
Kirjallisuudessa joukkoa sanotaan puhtaasti m-epäsuoristuvaksi, jos jokaisella m-suoristuvalla  pätee Epäsuoristuvuutta ja puhtaasti epäsuoristuvuutta ei tule sekoittaa keskenään. Nimittäin on olemassa joukkoja, jotka eivät ole puhtaasti epäsuoristuvia, mutta ovat epäsuoristuvia (esimerkiksi puhtaasti epäsuoristuvan ja suoristuvan joukon erillinen yhdiste). Toisaalta voidaan osoittaa, että jokainen joukko voidaan jakaa puhtaasti m-epäsuoristuvaan ja m-suoristuvaan osaan.
Approksimatiivinen tangentti
Olkoon, x_0 \in E ja affiini kuvaus. Olkoon lisäksi ja joukko missä on pisteen x etäisyys joukosta T(\R^m).
Määritellään, että T on joukon E approksimatiivinen tangentti pisteessä x_0, jos jokaisella on raja-arvo
Voidaan osoittaa, että m-suoristuvilla joukoilla on approksimatiivinen tangentti -melkein jokaisessa pisteessä x_0 \in E.
Dún Laoghaire
Dún Laoghaire on Irlannin kaupunki Dublinin metropolialueella Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa. Se sijaitsee Dublinin kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla.
Hallinnollisesti Dún Laoghaire ei muodosta itsenäistä kaupunkia, vaan sitä hallinnoi kreivikunnan valtuusto. Alueen 11 vaalipiirin (Dún Laoghaire-East Central, -Glasthule, -Glenageary, -Monkstown Farm, -Mount Town, -Sallynoggin East, -Sallynoggin South, -Sallynoggin West, -Sandycove, -Salthill, ja -West Central) yhteenlaskettu väkiluku on 24 530 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 6,24 neliökilometriä.
Dún Laoghaire on paikkakunnan iirinkielinen nimi, eikä sillä ole englanninkielistä nimeä. Ennen Irlannin itsenäisyyttä kaupungin nimi oli Kingstown.
Eurasianismi
Neo-Eurasianismi
Neo-Eurasianismi tai uus-eurasianismi (venäjäksi: неоевразийство) on venäläinen ajatuskoulukunta, joka nousi Venäjällä vuosina ennen ja jälkeen Neuvostoliiton romahtamisen. Neo-Eurasianismissa Venäjä mielletään kulttuurisesti lähemmäksi Aasiaa kuin läntistä Eurooppaa.
Toisaalta Gumiljovin ja alkuperäisten eurasianistien välillä on suuria eroja. Gumiljovin työ on kyseenalaista tieteellisiltä metodeiltaan (oman käsityksen käyttäminen etnisen identiteetin noususta ja käsitys ”passionarisuudesta”). Joka tapauksessa Gumiljovin työ on ollut inspiraationa neo-eurasianistisille kirjailijoille, joista maineikkain on Aleksandr Dugin.
Nykyinen eurasianismi
Tunnetuin venäläinen neo-eurasianisti on Aleksandr Dugin, jota pidetään presidentti Vladimir Putinin neuvonantajana. Varsinkin Duginin varhaisissa kirjoituksissa on aineksia natseilta. Dugin on suurvenäläinen, koska hän kannattaa koko Euraasian kattavaa Venäjän imperiumia. Duginin mukaan maailmassa on menossa taistelu "atlantistisen" lännen ja eurasianistisen Venäjän välillä. Venäjä tulee Duginin mukaan tuon taistelun voittamaan, kun länsi rappeutuu. Venäjän johtajalla on eurasianistien mukaan messiaaninen tehtävä.
Skizoo
thumb|Skizoo Skizoo oli espanjalainen alternative metalia ja hard rockia soittanut yhtye.
Historia
Espanjalainen yhtye Sôber erosi kahdeksi yhtyeeksi, Saviaksi ja Skizooksi vuonna 2005. Sôberin kitaristit Antonio Bernardini ja Jorge Escobedo perustivat Skizoon. Mukaan he ottivat Daniel Pérezin (Saratoga ja Stravaganzza) rumpaliksi, Daniel Criadon (XXL) basistiksi ja Mortin (Bushido ja Fantástico Hombre Bala) laulajaksi. Heidän ensimmäinen, yhtyeen nimeä kantava albuminsa julkaistiin toukokuussa 2005. Pian tämän jälkeen Criado jättäytyi yhtyeestä, ja hänen tilalleen tuli Edu Fernandez, jonka tehtäväksi tuli myös taustalaulu live-esiintymisissä.
Brynolf Roiha
Brynolf Roiha (21. kesäkuuta 1870 Parikkala – 28. joulukuuta 1906 Parikkala) oli suomalainen maanviljelijä, tehtailija ja moninkertainen valtiopäivämies.
Tilanomistaja, tupakkatehtailija Roiha oli talonpoikaissäädyssä Kurkijoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Kaksilla viimeisillä valtiopäivillä hän oli valitsijamies ja lakivaliokunnan jäsen. Roiha teki valtiopäivillä useita esityksiä ja osallistui esityksiin, koskien muun muassa valtionapuja, kieltolakia ja eläkkeitä.
Viivästyskorko
Viivästyskorko on korko, jota velallinen joutuu suorittamaan maksun suorituksen viipyessä yli sopimuksen edellyttämän ajankohdan. Tämä rahavelvoitteen rikkomisesta johtuva seuraamus pyrkii ohjaamaan velallista oikea-aikaiseen suoritukseen ja toisaalta hyvittämään velkojaa viivästyksen johdosta.
Voimassa oleva korkolaki
Viivästyskoron maksamisen alkamispäivä on eräpäivää seuraava päivä sellaisille maksuille, joille eräpäivä on määrätty. Jos eräpäivää ei ole määrätty sitovasti, koron maksu alkaa 30 päivän kuluttua velkojan laskun lähettämispäivästä tai rahamäärän vaatimispäivästä.
Kaupalliset sopimukset
Kaupallisiin sopimuksiin sovellettavaksi tarkoitettu viivästyskorko on 16.3.2013 alkaen EKP:n viitekorko lisättynä korkolain 4 a §:n mukaisella 8 prosenttiyksikön lisäkorolla. Korkolain 4a §:ssä tarkoitettua korkeampaa viivästyskorkoa sovelletaan tavaran tai palvelun kaupassa yritykseltä toiselle tai viranomaiselta yritykselle suoritettaviin maksuihin. Viivästyskorko määräytyi 1.5.1995–16.3.2013 välillä samoin perustein kuin kuluttajavelallisille eli oli 7 prosenttiyksikköä korkeampi kuin viitekorko. Elinkeinonharjoittajien tai hankintayksikön ja elinkeinonharjoittajan välinen sopimusehto, jonka mukaan velkojalla ei ole oikeutta viivästyskorkoon, on tehoton.
Jakaja
Viivästyskoron perusteena olevassa Euroopan keskuspankin viitekoron laskennassa käytetään ns. ranskalaista koronlaskentatapaa, jolloin todelliset päivät jaetaan käyttäen jakajana 360:tä. Korkolain mukaista viivästyskorkoa laskettaessa tulee jakajana kuitenkin käyttää todellisia kalenterinmukaisia päiviä (365 ja karkausvuosina 366), koska korkolaissa puhutaan yksiselitteisesti vuotuisesta korosta. Muun muassa prof. Erkki Aurejärvi on velvoiteoikeuden oppikirjoissaan tukenut todellisten päivien käyttöä jakajana. Myös Verohallinnon syventävän vero-ohjeen mukaan verotilillä suorittamatta olevalle velvoitteelle lasketaan viivästyskorko käyttäen jakajana todellisia päiviä eli 365:ttä ja karkausvuosina 366:tta, mutta verotilin ulkopuolisen menettelyn veroille viivekorko lasketaan siten, että kuukaudessa katsotaan olevan 30 päivää ja vuodessa 360 päivää (ns. saksalainen koronlaskenta). Verotusmenettelyyn liittyvää viivekorkoa ei tule sekoittaa korkolain mukaiseen viivästyskorkoon. Verojen viivekoroista säädetään laissa veronlisäyksestä ja viivekorosta. Normaalista viivästyskorosta säädetään korkolaissa.
Korkoa korolle -kielto
Viivästyskorkojen laskennassa käytetään kohtuussyistä ns. yksinkertaista korkolaskua, jolloin kunakin vuonna kertyneitä viivästyskorkoja ei pääomiteta kasvamaan korkoa korolle seuraavana vuonna. Viivästyskorkoja koskeva korkoa korolle -kielto (anatocismuksen kielto) periytyy jo antiikin ajan roomalaisten kahdentoista taulun laista (lex duodecim tabularum) noin vuodelta 450 ennen ajanlaskun alkua.
Turun ja Porin läänin vaakuna
pienoiskuva|211x211px|Turun ja Porin läänin vaakuna vuosina 1962–1997. Turun ja Porin läänin vaakuna oli vuosina 1634–1997 toimineen läänin heraldinen tunnus. Läänin viimeisen vaakunan suunnitteli heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962 ja se oli käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997. Vaakuna koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista viitaten läänin sijaintiin kyseisten maakuntien alueilla.
Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä ristikkäin kaksi kultaista peistä, joihin kumpaankin on kiinnitetty kaksikielekkeinen sininen lippu, joissa reunoihin ulottuva kultainen risti; peitsien päällikkeenä kruunullinen kultainen turnajaiskypärä. Vasemmanpuolisessa sini-kultakatkoisessa kilvenosassa pystyyn kavahtanut musta, punavaruksinen kruunupää karhu, joka pitää kämmenissään hopeista miekkaa; kruunu ja miekan kahva kultaa; saatteena karhun molemmin puolin yläkentässä seitsensakarainen hopeatähti. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Historiaa
pienoiskuva|218x218px|Turun ja Porin läänin vaakuna [[Isak Inberg|I. J. Ingbergin kartasta vuodelta 1890.]] Vuodesta 1634 alkaen Turun ja Porin läänin tunnuksena käytettiin kolmikenttäistä vaakunaa, joka koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan vaakunoiden lisäksi kilven alakenttään sijoitetusta Ahvenanmaan vaakunasta. Myöhemmän vaakunan tapaan kolmiosainen vaakuna kuvasi läänin sijaintia kolmen maakunnan alueilla, Ahvenmaan ollessa osa Turun ja Porin lääniä vuoteen 1918 saakka, jolloin siitä muodostettiin erillinen itsehallinnollinen alueensa. Satunnaisesti läänin tunnuksena käytettiin myös vaakunaa, jossa Varsinais-Suomen vaakuna oli asetettuna kilven yläkenttään, kilven alakenttien ollessa jaettuna Ahvenanmaan ja Satakunnan vaakunoiden kesken. Venäjänvallan aikana vaakunan Satakunnan karhu kuvattiin usein myös kokomustan sijaan vuorovärisenä, karhun yläosan ollessa kultainen.
Suomen läänien ja niiden virastojen käyttämät tunnukset uudistettiin valtioneuvoston antaman asetuksen mukaisesti vuonna 1919. Asetuksen mukaan läänien sinettien tuli koostua läänin alueen kattaneiden maakuntien vaakunoista ja aiemmin käytössä olleet lääninvaakunat poistettiin käytöstä. Koska asetuksessa ei vahvistettu tiettyjä tunnuksia läänien käyttöön, käytettiin Turun ja Porin läänin sineteissä usein esimerkiksi ainoastaan Varsinais-Suomen vaakunaa.
Vuoden 1919 asetuksen epäselvyyksien takia laadittiin vuonna 1939 uusi asetus, jossa läänien käyttämien sinettien määrättiin koostuvan niiden maakuntien vaakunoista, joista lääni oli "pääasiallisesti" kokoonpantu. Tällöin Turun ja Porin läänin tunnukseksi vakiintui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista koostettu vaakuna. Läänien tunnuksia ei kuitenkaan virallisesti vahvistettu ennen vuotta 1962, jolloin kaikille Suomen lääneille suunniteltiin maakuntavaakunoista koostetut vaakuna heraldikko Ahti Hammarin toimesta. Kyseiset vaakunat olivat käytössä vuoden 1997 lääniuudistukseen saakka, jolloin Turun ja Porin läänin alue tuli kuulumaan uuteen Länsi-Suomen lääniin. Länsi-Suomen läänin vaakuna oli muuten sama kuin Turun ja Porin läänin vaakuna, mutta kolmijakoisen kilven alakenttään lisättiin Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunasta kolme kärppää kuvaamaan uuden läänin laajempaa aluetta.
Puolalaisten autonominen piiri (Valko-Venäjän SNT)
Puolalaisten autonominen piiri, Dzierzynszczyzna oli Valko-Venäjällä vuosina 1932-1935 sijainnut autonominen hallintoalue, jonka väestöstä merkittävä osa oli puolalaisia. Piiri sijaitsi lähellä Valko-Venäjän SNT:n pääkaupunkia Minskiä Puolan rajan tuntumassa. Sen pääkaupunki oli Dzierżyńsk (aikaisemmalta nimeltään Kojdanów). Piiri oli nimetty puolalaisen bolševikkivallankumouksellisen ja Neuvostoliiton salaisen poliisin ensimmäisen johtajan Feliks Dzeržinskin mukaan.
Piiri perustettiin 15. maaliskuuta 1932. Sen väestö vastutti omaisuuden kollektivisointia, mutta poliittisista syistä tähän vastarintaan ei kuitenkaan aluksi puututtu rajuilla toimenpiteillä. Vuonna 1935 piiri kuitenkin lakkautettiin osana 1930-luvulla Neuvostoliitossa toteutettuja suuria poliittisia puhdistuksia. Suurin osa piirin johdosta ja hallinnosta teloitettiin ja alueen väestö karkotettiin Kazakstanin ASNT:aan.
Suuri-Lutska
175px|thumb|right|Suuren-Lutskan kunta Jaaman piirin kartalla. Suuri-Lutska on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Kunnan hallinnollinen keskus on Kingiseppskin taajama, joka sijaitsee Laukaanjoen varrella muutamia kilometriä Jaamasta luoteeseen. Keskustaajamassa on 2 200 ja kunnassa 3 700 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus
Suuren-Lutskan kunnan pinta-ala on 602,59 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Jaaman piirin Ivangorodin, luoteessa Narvusin, pohjoisessa Laukaansuun ja Kattilan, idässä Opoljan ja Jaaman sekä kaakossa Pustoperän kuntiin ja etelässä Leningradin alueen Slantsyn piiriin. Pinta-alasta 77,0 % on metsää, 14,8 % maatalousmaata, 5,5 % teollisuusaluetta ja 1,6 % vesistöjä. Kunnan länsiosa kuuluu rajavyöhykkeeseen.
Pinnanmuodostukseltaan kunta on jokilaakson halkomaa kumpuilevaa tasankoa. Alueella on paljon soita. Laukaanjokeen laskee Solkanjoki. Kunnan etelärajalla sijaitsee Narvan tekojärvi ja pohjoisessa Palokkaanjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat fosforiitti, karbonaattimineraalit, hiekka, sora, savi ja turve. Palokkaanjärven ympäristö kuuluu Kattilan rauhoitusalueeseen.
Kingiseppskin taajaman lisäksi kuntaan kuuluu Tukenan (ven. Tugany) asemataajama ja kaksikymmentä kylää: Aleksandrovskaja Gorka, Karlovo, Konova (Komarovka), Kopola (Pervoje Maja), Koskina (Koškino), Kotko, Kukkosi, Mannakka, Paatoka (Padoga), Pieni-Lutska (Malyi Lutsk), Pulkkala (Pulkovo), Pätnitsä (Novopjatnitskoje), kaksi Saahonia (Zahonje-1 ja Zahonje-2), Saapina (Žabino), Salansuu, Serjožino, Suuri-Lutska, Sveisk ja Zaretšje.
Kingiseppskin keskustaajamassa asuu lähes 60 % kunnan väestöstä. Muita suurempia keskuksia ovat yli 200 asukkaan Pätnitsä, Saahoni-2, Pieni-Lutska ja Koskina. Suuren-Lutskan kylässä on 86 asukasta (vuonna 2011). Kunnan alueella sijaitsee lukuisia puutarhapalsta-alueita. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 15 600 henkeä.
Kunnan pohjoisosa on vanhaa inkerikkojen asuinaluetta. Pulkkalassa, Salansuussa sekä hävinneissä Hankolassa (ven. Annovka) ja Suokylässä on asunut inkerinsuomalaisia. Kukkosin kylässä on puhuttu inkeroisvaikutteista vatjan kieltä. Nykyään valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Historia
Keskiajalla Suuren-Lutskan alue kuului Novgorodin tasavaltaan ja sittemmin Moskovan Venäjään. 1600-luvun alussa sen valtasi Ruotsi, ja autioituneihin kyliin muutti luterilaisia inkerinsuomalaisia. Venäjä valloitti alueen takaisin 1700-luvun alussa. Paikalliset talonpojat joutuivat ensin Aleksandr Menšikovin ja hänen jälkeensä eri aatelissukujen maaorjiksi. Pietari Suuri perusti vuonna 1710 Saapinan kylään lasitehtaan. 1800-luvulla Laukaanjoen rannoilla sijaitsi rikkaiden ja tunnettujen henkilöiden kartanoita. Pätnitsän kylässä on säilynyt Aleksandr Puškinin äidin sukulaisten Rotkirhien kartano.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen rautatie sekä siitä Veimarissa Autovaan haarautuva rata. Paikallisjunat pysähtyvät Salan asemalla. Eteläosan läpi kulkee myös Pietarista Viron rajalle johtava valtatie M11. Kingiseppskistä ja Laukaanjoen varrella sijaitsevista kylistä on linja-autoyhteydet Jaamaan. Suuren-Lutskan kylän lähellä sijaitsee harjoituskäytössä oleva lentokenttä.
Seudun pääelinkeinot ovat teollisuus ja maatalous. Kunnan alueella toimii kemian tehdas Fosforit, lasipakkaustehdas Veda-pak sekä joukko muita tuotantolaitoksia. Maatalousyritykset tuottavat maitoa, lihaa, viljaa ja vihanneksia.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, vanhainkoti, posti ja joukko kauppoja. Eräitä julkisia palveluja on Koskinassa ja Saahoni-2:ssa. Kunnan asukkaat käyttävät myös Jaaman, Ivangorodin ja Laukaansuun palveluja.
Nähtävyydet
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Aleksandrovskaja Gorkan, Pätnitsän ja Salansuun kartanoalueet sekä Kopolan kivestä rakennettu tuulimylly. Seudulla on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Armenian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Armenian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue on edustanut Armeniaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen III divisioonassa vuosina 2006–2008.
Tom Fletcher
thumb|200px|Tom Fletcher lokakuussa 2006. Thomas Michael ”Tom” Fletcher (s. 17. heinäkuuta 1985 Harrow, Lontoo) on toinen brittiläisen popyhtye McFlyn laulaja-kitaristeista. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut suuren osan yhtyeen kappaleista. Yhtyeeseen kuuluu lisäksi Danny Jones (laulu, kitara), Dougie Poynter (basso) ja Harry Judd (rummut). McFly nousi kuuluisuuteen, kun heidän ystävänsä Busted-yhtyeestä kutsuivat heidät mukaan kiertueelleen maaliskuussa 2004. Musiikkialalla ja Youtubesta tunnettu Carrie Hope Fletcher on Tomin pikkusisko.
McFly
Fletcher soittaa yhtyeessään kitaraa sekä joskus pianoa. Hän perusti McFlyn sen jälkeen, kun ei tullut valituksi englantilaiseen Busted-yhtyeeseen. Fletcher kirjoittaa suurimman osan yhtyeensä lauluista yhdessä yhtyetoverinsa Danny Jonesin kanssa, saaden joskus apua myös muilta jäseniltä. Fletcherin hyvä ystävä James Bourne, joka ennen oli Bustedin jäsen ja jolla on nykyään uusi yhtye, Son of Dork, kirjoittaa joskus Fletcherin kanssa lauluja.
McFlyn kappale ”Friday Night” soi Night at the Museum – yö museossa -elokuvan lopputekstien aikana lukuun ottamatta elokuvan yhdysvaltalaista versiota. Just my Luck -elokuvan soundtrack koostuu yksinomaan McFlyn kappaleista, joita soitetaan elokuvan lopputekstien lisäksi myös itse elokuvan aikana.
McFly on päässyt myös Guinnessin ennätysten kirjaan saatuaan kaikkien aikojen nuorimpana yhtyeenä ensialbuminsa suoraan brittilistojen kärkeen. Tämä ennätys oli ennen McFlyta The Beatlesin hallussa.
Sävellystyö
Tom Fletcher on kirjoittanut itse tai yhteistyössä muiden kanssa yhteensä kymmenen brittilistojen ykköseksi päässyttä kappaletta. Näistä kappaleet ”Crashed the Wedding”, ”Who’s David” ja ”Thunderbirds” Fletcher kirjoitti Bustedille. Kappaleet ”Five Colours in Her Hair” (Bourne, Jones, Fletcher), ”Obviously” (Fletcher, Jones, Bourne), ”All About You” (Fletcher), ”I’ll Be OK” (Fletcher, Jones, Poynter), ”Please, Please” (Fletcher, Jones, Poynter, Judd), ”Star Girl” ja ”Transylvania” (Poynter, Fletcher) kirjoitettiin kaikki McFlylle. Fletcher on myös kirjoittanut kappaleet "I Want" ja "I Would" X-Factorista nousseelle poikabändille One Directionille, saaden apua myös muilta McFlyn jäseniltä.
Fletcher on myös ollut mukana kirjoittamassa kahdeksaa kappaletta Bustedin toiselle albumille A Present for Everyone, ja yhtä kappaletta (Jonesin ”Not Alone”) lukuun ottamatta hän on ollut kirjoittamassa joka ainoaa McFlyn ensialbumin Room on the 3rd Floor kappaleista. Tämä albumi saavutti heti Britannian albumilistan kärkipaikan, samoin kuin yhtyeen toinen albumi Wonderland. Wonderland sisältää eeppisen kappaleen ”She Falls Asleep” itsemurhaa aikovasta tytöstä. Tämän kappaleen Fletcher laulaa yksin ja soittaa myös piano-osuudet orkesterin säestyksellä. Kappaleen tarina jatkuu kappaleessa "Down Goes Another One", joka on yhtyeen neljännellä albumilla, Radio:ACTIVElla.
Fletcherin musiikilliset vaikutteet on saatu teatterimusiikista, elokuvasäveltäjä John Williamsilta sekä kuuluisilta yhtyeiltä kuten The Beatles, The Beach Boys, Queen, Green Day, Blink 182, The Used ja monet muut.
Muuta
Fletcher on myös opiskellut näyttelemistä Lontoon Marylebonessa sijaitsevassa Sylvia Young Theatre Schoolissa. Hän ja muut yhtyeen jäsenet esiintyivät cameoroolissa vuonna 2006 julkaistussa elokuvassa Just My Luck. Vuoden 2013 alussa Fletcher sai myös paljon maailmanlaajuista julkisuutta hääpuheellaan, jonka hän jakoi Youtubessa.
Silence!
Silence! on kitaristi Petteri Sariolan debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 2007, jolloin Sariola oli 22-vuotias. Albumin kappaleet ovat Sariolan sävellyksiä lukuun ottamatta kappaletta ”Without you”, jonka ovat tehneet Raphael Saadio, A. Wiggins ja K. Wooten. Kappaleet ”Silence” ja ”Train” Petteri Sariola on tehnyt yhdessä Jyri Sariolan kanssa. Jyri Sariola on myös tuottanut, nauhoittanut ja miksannut albumin. Lisäksi hän soittaa muutamissa kappaleissa rumpuja ja kosketinsoittimia sekä laulaa taustoja kappaleessa ”Without you”. Albumilla on mukana myös basisti Timo Tuppurainen kappaleissa ”Silence” ja ”Train”.
Kokaiini
Kokaiini ( < aimara koka) on kidemäinen alkaloidi, jota uutetaan kokapensaista. Kokaiinilla on käyttöä paikallispuudutusaineena. Kokaiini stimuloi voimakkaasti keskushermostoa, ja sitä käytetään päihteenä. Kokaiini piristää, vie näläntunnetta ja antaa euforisen hyvänolontunteen. Kokaiini aiheuttaa voimakasta riippuvuutta, ja useimmissa maissa sen käyttö, hallussapito ja myynti on – muutoin kuin lääkevalmisteissa – kokonaan kielletty.
Kokaiini vaurioittaa sydäntä ja saattaa aiheuttaa sydäninfarktin.
Kokaiinin käyttö paikallispuudutusaineena on korvattu muiden muassa lidokaiinilla ja novokaiinilla.
Kokapensas ja kokaiinin eristäminen
Espanjalaiset valloittajat eivät ensin uskoneet kokapensaan lehtien virkistävään vaikutukseen. Pian he kuitenkin ymmärsivät ja havaitsivat saman vaikutuksen sekä sallivat kokanlehtien kaupan. Espanjalaiset myös verottivat kokanlehtisatoja 10 prosentilla. Verottamalla saadut varat olivat tärkeä tulonlähde katoliselle kirkolle.
Kokanlehdistä kokaiinia uutti saksalainen kemisti Friedrich Gaedcke ensimmäisen kerran vuonna 1855. Hän antoi aineelle nimen "erytroksyliini". Uuttamista oli yritetty useasti aikaisemmin, mutta kokeilut eivät onnistuneet kovinkaan hyvin, koska ei tiedetty, mitä kemikaaleja olisi käytettävä, ja kokanlehdet menettivät tehonsa, kun niitä kuljetettiin Etelä-Amerikasta Eurooppaan. Vuonna 1856 saksalainen kemianopiskelija Albert Niemann kehitti uuttamisprosessia ja kertoi koetuloksistaan artikkelissa Über eine neue organische Base in den Cocablättern (1860). Kirjoituksessa Niemann nimesi alkaloidin kokaiiniksi. 1800-luvun loppupuolella kokaiinin lääketieteellinen käyttö lisääntyi.
Kokaiinin yleistyminen
thumb|250px|[[Leo XIII|Paavi Leo XIII Vin Marianin mainoslehtisessä.]] Italialainen lääkäri Paolo Mantegazza oli Perussa tutustunut paikallisväestön kokankäyttöön. Palattuaan Perusta vuonna 1859 hän kokeili itse kokanlehtiä ja juuri uutettua kokaiinia ja kirjoitti kokemuksistaan. Mantegazza kertoi aineiden myönteisistä vaikutuksista ja mainitsi siitä saatavan apua mm. ilmavaivoihin ja hampaiden valkaisuun.
Vuonna 1863 Angelo Mariani alkoi valmistaa ja myydä Vin Mariani -nimistä viiniä, kokanlehdillä "maustettua" juomaa. Mariani oli tutustunut Mantegazzan kirjoitukseen ja kiinnostunut kokanlehdistä. Viinissä oleva etanoli liuotti kokaiinia kokanlehdistä. Vin Marianissa oli kokaiinia noin 7,2 mg/unssi. Kokaiinia lisättiin Vin Marianiin, jotta se voisi kilpailla Yhdysvalloissa samankaltaisten juomien kanssa. Kun Coca-Cola tuli markkinoille, se sisälsi kokaiinia huomattavasti vähemmän kuin Vin Mariani, eikä tarkkaa määrää pystytty mittaamaan. Kokaiini poistettiin Coca-Colasta vuonna 1903 tai viimeistään 1906, mutta Coca-Colassa käytetään edelleen kokalehtiä, joista kokaiini on kemiallisesti poistettu.
Kokaiinin käyttö yleistyi huomattavasti 1800-luvun lopulla. Useat kuuluisuudet ylistivät kokaiinin parantavia vaikutuksia ja myös viihdekäyttöä. Vin Marianin käyttäjiin lukeutuivat muun muassa Ulysses S. Grant, Paavi Leo XIII ja Vapaudenpatsaan suunnitellut Frédéric Bartholdi. Bartholdi on kertonut, että jos Vin Mariania olisi ollut aikaisemmin saatavilla, hän olisi suunnitellut patsaasta korkeamman.
Vuonna 1879 kokaiinia alettiin käyttää morfiiniriippuvaisten hoidossa. Kokaiinia alettiin käyttää myös paikallispuudutukseen Itävallassa ja Saksassa vuonna 1884, sen jälkeen kun Sigmund Freud oli julkaissut artikkelinsa Über Coca. Siinä hän kirjoitti mm. seuraavasti:
"Cocaïnum muriaticumin psyykkisiä vaikutuksia 0,05–0,10 gramman an­nok­silla olivat piristyminen ja pysyvä euforia, joka ei lainkaan eroa terveen ihmisen tavanomaisesta euforiasta. Tilasta puuttui tyystin sairaalloisen muutoksen tunne, joka liittyy alkoholin aiheuttamaan piristymiseen, ja siitä puuttuu myös alkoholin vaikutukselle ominainen välittömän toiminnan tarve. Itsehillintä tuntuu kasvavan, elinvoima ja työkyky tuntuvat kohentuvan; mutta työskennellessä jää kaipaamaan alkoholin, teen ja kahvin aiheuttamaa hengenvoimien jaloa virkistymistä ja kasvua. Olotila on aivan normaali, ja pian on vaikea uskoa, että on minkäänlaisen vaikutuksen alaisena.   Pitkä­kes­tois­ta, raskasta henkistä tai ruumiillista työtä voi suorittaa väsymättä. – – ensimmäisen tai toistuvan kokaiininnauttimisen jälkeen ei synny lainkaan halua kokaiininkäytön jatkamiseen, paremminkin tietty motivoimaton vastenmielisyys ainetta kohtaan."
Kuninkaan lautakunta
Kuninkaan lautakunta (ruots. konungsnämnden) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n 1561 perustama ylin tuomioistuin. Se toimi paitsi laamanninoikeuksien ylioikeutena, myös ensimmäisenä oikeusasteena jutuissa, joita laamanninoikeudet eivät voineet ratkaista. Kuninkaan lautakunta kiersi myös maakunnissa pitäen istuntoja kaupungeissa ja markkinapaikoilla.
Kokaiini
Kokaiinin yleistyminen
Vuonna 1885 yhdysvaltalainen Parke Davis and Co. myi kokaiinia eri muodoissa. Tuotteita olivat mm. savukkeet, jauhe ja valmiiksi sekoitettu kokaiinimikstuura jota käyttäjä saattoi ruiskuttaa suoraan suoneen paketissa olleen neulan avulla.
Kuninkaan lautakunta
Eerikin neuvonantajan Yrjänä Pietarinpojan toimiessa syyttäjänä lautakunta tuli tunnetuksi Eerikin vastustajille langetetuista ankarista tuomioista. Lautakunta langetti runsaasti kuolemanrangaistuksia ja toimi kuninkaan mielivaltaisen hallintotavan välineenä.
Kokaiini
Kokaiinin yleistyminen
Myöhäisviktoriaanisella ajalla kokaiinin käyttö esiintyi kirjallisuudessa paheena, esimerkiksi Sherlock Holmes käytti cucaiinia suonensisäisesti kertomuksessa Neljän merkki (1890). Vuonna 1909 Ernest Shackleton otti "Forced March" (pikamarssi) -nimisiä kokaiinitabletteja Antarktikselle, samoin kuin kapteeni Robert Falcon Scott epäonnistuneelle etelänaparetkelleen seuraavana vuonna.
Kokaiini puudutteena
Silmälääkäri Karl Koller (1857–1944) keksi Freudin tutkimusten perusteella kokeilla kokaiinia silmän paikallispuudutukseen. Hän julkisti havaintonsa syyskuussa 1884, ja Freud ja varsinkin Koller saivat nopeasti maailmanlaajuista kuuluisuutta.
Pintapuudutteena kokaiini on mekanismiltaan muista puudutteista poikkeava, koska se supistaa paikallisia verisuonia. Tämä johtuu ennen muuta siitä, että se estää hermopäätteiden adrenaliinin ja noradrenaliinin takaisinottoa eli se on sympatikolyyttinen aine.
Vaikka nykyisin paikallispuudutusaineina käytetään pääasiassa synteettisiä lääkkeitä, kokaiinia käytetään edelleen jossain määrin hammashoidossa, silmätautien hoidossa sekä poskiontelokirurgiassa paikallispuudutteena (FESS-leikkaus).
Kokaiini Suomessa
Kokaiini saapui Suomeen varsin nopeasti. Jo 1870-luvulla ainakin Turussa Rahmin apteekissa myytiin kuivattuja kokanlehtiä. Rauman kaupunginlääkäri Johannes Collan (1841–1891) julkaisi vuonna 1878 laajan artikkelin "Om coca", jossa hän kertoi myös omista kokeiluistaan: hän vaelsi 16 virstaa (noin 17 kilometriä) lumihangessa ja pureksi 3 drakman (noin 11 gramman) verran kokanlehtiä eikä tuntenut väsymystä, nälkää eikä janoa. Hän myös tutki kokanlehtien pitkäaikaista vaikutusta itseensä pureksimalla niitä päivittäin. Collan mainitsi myös, että Turun lääninsairaalan ylilääkäri Karl Robert Paqvalin (1842–1923) määräsi kokaiinia elohopeaperäiseen suutulehdukseen (stomatitis mercurialis), joka johtui kuppataudin hoitoon käytetystä elohopeasta. Kokaiinia käytettiin myös tupakoinnista vieroittamiseen.
Line Korsgaard Andersen
thumb|Line Korsgaard Andersen (vasemmalla) [[Annie-gaala 2007|vuoden 2007 Annie-gaalassa.]]
Line Korsgaard Andersen on tanskalainen animaattori, joka sai Annie-ehdokkuuden elokuvasta Virran viemää vuonna 2007. Hän on usein työskennellyt DreamWorksin tuottamissa animaatioelokuvissa, joista ensimmäinen oli Joosef – unten kuningas.
Kokaiini
Nykyään
thumb|Kokaiinijauhetta|alt= Kokaiinista on tullut länsimaissa erittäin suosittu päihde satunnais- ja viihdekäyttäjien keskuudessa. 1980-luvulla päihdemarkkinoille tuotiin crack, joka aiheutti nopeasti valtavan ongelmakäyttäjien joukon erityisesti köyhemmillä asuinalueilla. Euroopassa kokaiinia käytetään runsaasti väkirikkaissa maissa kuten Isossa-Britanniassa. Suomessa kokaiinin laiton käyttö on ollut aikaisemmin vähäistä aineen hankalan saatavuuden ja kalliin hinnan vuoksi, mutta sen käyttö on poliisin mukaan 2000-luvulla yleistynyt hinnan halpenemisen myötä. Suomalaisessa kyselytutkimuksessa vuonna 1992 0,2 prosenttia ilmoitti käyttäneensä elämänsä aikana kokaiinia, kun vuonna 2014 osuus oli noussut 1,7 prosenttiin. Vuonna 2009 kaikista kuolinsyytutkimuksista, joissa ruumiista löytyi huumeita (254 kpl) vain neljässä tapauksessa veressä oli jonkin verran kokaiinia (Tanhua ym. 2011)
Tyypillinen jauhemaisen kokaiinin käyttäjä on 20–30-vuotias keskitasoa paremmin toimeentuleva nuori, joka viihtyy yökerhoissa. Tyypillinen crackin käyttäjä on 30-vuotias tai vanhempi vähätuloinen lähiössä asuva. Kokaiini on kuitenkin länsimaissa niin suosittu päihde, että se koskettaa kaikkia sosiaalisia ryhmiä iästä, tulotasosta, ihonväristä tms. riippumatta. Yhdysvalloissa vain kannabis on kokaiinia suositumpi laiton päihde. Kokaiinin kaupan bruttokatteen vuonna 2009 on arvioitu olleen 84 miljardia dollaria, kun taas kokaiinin viljelijät ansaitsivat miljardi dollaria.
Elokuussa 2009 Massachusettsin Dartmouthissa julkaistiin tutkimus, jonka mukaan 90 prosenttia Yhdysvaltain dollareista sisältää jäänteitä kokaiinista. Sitä päätyy seteleihin huumekaupan kautta ja seteleitä käytetään myös apuvälineenä kokaiinin käytössä. Tutkimus toteutettiin viidessä eri osavaltiossa. Muun muassa Miamissa, Los Angelesissa ja Kaliforniassa lähes sata prosenttia seteleistä sisälsi pieniä kokaiinipitoisuuksia. Kiinan Zhuzhoussa pitoisuuksia ei havaittu laisinkaan.
Kokaiinin koostumuksia
thumb|Yhdysvaltalaista lääkintäkäyttöön valmistettua kokaiinihydrokloridia. Yleisin käytettävä kokaiini on jauhemainen suola eli kokaiinihydrokloridi. Muita kokaiinituotteita ovat mm. kokaiinisulfaatti, ”freebase” ja crack.
Kokaiinihydrokloridi
Kokaiinihydrokloridi on väriltään murretun liidun valkoista tai hieman vaaleanpunertavaa jauhetta. Useimmiten kokaiini jatketaan muilla aineilla kuten ruokasoodalla, maitojauheella, erilaisilla sokereilla (laktoosi, fruktoosi) ja joskus paikallispuudutusaineilla. Kokaiinisuola on vakaata ja erittäin hyvin liukenevaa ja siksi sitä usein sekoitetaan juomaan.
Kokaiinisulfaatti
Kokaiinisulfaattia saadaan murskaamalla kokapensaan lehtiä vedessä ja laimeassa rikkihappoliuoksessa. Tämä vaihe on yksi osa kokaiinisuolan valmistusprosessia, mutta sulfaatti on myös perinteinen kokaiinin muoto Etelä-Amerikassa.
Freebase
Freebase eli kokaiinin vapaaemäsmuoto viittaa kokaiinialkaloidin perusmuotoon. Kokaiinialkaloidi ei liukene juomaan eikä siitä saa jauhetta, jolloin ainoa tapa nauttia on polttaminen, tätä tukee myös alkaloidin alhainen höyrystymislämpötila. Kokaiinihydrokloridi taas ei sovellu poltettavaksi, koska sen höyrystymislämpötila on erittäin korkea ja höyrystymisen sijaan se usein palaa.
Alkaloidin polttaminen vaikuttaa käyttäjään erittäin nopeasti ja voimakkaasti. Jo viidessä sekunnissa aine on imeytynyt keuhkoista verenkiertoon ja alkanut vaikuttaa käyttäjän aivoissa. Saavutettu tila on voimakkaampi kuin nuuskaamalla sama määrä kokaiinisuolaa, mutta vaikutus ei kestä yhtä pitkään (vain noin 5–10 minuuttia). Tämän takia freebasen polttaminen on erityisen vaarallista ja voi aiheuttaa vakavan riippuvuuden hyvinkin nopeasti. Samantapaisen vaikutuksen voi kokea käyttämällä kokaiinisuolaa suonensisäisesti.
Crack
Crack on freebasen kaltainen kiinteä, kemiallisesti emäksiseksi muutettu kokaiinin muoto, joka yleistyi räjähdysmäisesti 1980-luvulla. Crackin valmistaminen on turvallisempaa kuin räjähdysherkän freebasen ja se on myös halvempi ja yksinkertaisempi prosessi. Kokaiini myös muutetaan crackiksi, koska se höyrystyy matalammassa lämpötilassa kuin puhdas kokaiini, mikä mahdollistaa sen polttamisen. Valmis crack-pala sisältää myös vettä ja kun sitä nautitaan kuumentamalla palaa piipussa, se tuottaa räsähtelevän äänen josta myös aineen nimi juontuu.
Crackia myydään kovina, kellertävinä tai vaaleanruskeina pieninä rakeina, joiden hinta on usein verrattain alhainen. Yhdysvalloissa crack-paloja on nimetty koon mukaan esimerkiksi nickel (viiden dollarin arvoinen pala) ja dime (10 dollarin arvoinen pala). Crackin lempinimiä ovat mm. paholaisen huume (devil's drug) ja kivi (rock).
Suun kautta
Helpoin tapa nauttia kokaiinia on pureskella kokapensaan lehtiä. Näin nautittuna kokaiinia ei kulkeudu elimistöön kovinkaan paljoa ja sen vaikutus on hieman piristävä.
Nuuskaamalla
Kokaiinia alettiin käyttää nuuskaamalla Amerikassa ennen ensimmäistä maailmansotaa, ja tapa levisi sodan jälkeen nopeasti Euroopan suurkaupunkeihin. Ennen kuin kokaiinia voidaan käyttää nuuskaamalla, se on murskattava hyvin hienojakoiseksi jauheeksi. Populaarikulttuurissa kuvataan usein, kuinka kokaiinin käyttäjä hajottaa aineen peilin päällä partaterällä hienoksi jauheeksi ja imee sen sieraimeensa rullatun setelin läpi. Puhtaampi kokaiini voi usein olla karkearakeista ja kosteahkoa, ja se on saatava hienommaksi jotta aine imeytyisi paremmin. Nuuskaamalla kokaiinista imeytyy verenkiertoon noin 80 prosenttia. Kokaiinia voidaan nuuskata myös käyttämällä apuna erityistä kokaiinilusikkaa.
Kokaiinin nuuskaaminen vahingoittaa nenän limakalvoja ja sierainten välinen väliseinä voi reikiintyä tai kadota kokonaan pitkällisen nuuskaamisen takia.
Kuninkaan lautakunta
Kuninkaan lautakunta lakkautettiin Eerikin kukistuttua. Sen vuosina 1562–1567 pitämä tuomiokirja on julkaistu Historiska handlingar -teossarjassa (osa 13:1) vuonna 1884.
Kokaiini
Suonensisäisesti
thumb|Lusikka jossa on sekoitettuna [[leivinjauhetta, kokaiinia ja vettä. ]] Suonensisäisesti käytettynä kokaiini vaikuttaa erittäin voimakkaasti ja nopeasti. Kokaiinihydrokloridi on helppo liuottaa veteen ja injektoida. Kokaiinin vaikutus ei kuitenkaan kestä pitkään ennen kuin maksa hajottaa aineen. Suonensisäiseen käyttöön liittyy merkittäviä riskejä kokaiinin toksisuuden lisäksi. Kokaiini on usein jatkettua eikä käyttäjällä ole yleensä tietoa millä aineilla kokaiinia on jatkettu. Lisäksi likaiset neulat voivat aiheuttaa tulehduksia tai tartuttaa HI- tai C-hepatiittiviruksen käyttäjään.
Lyttelton
Lyttelton (maoriksi Ōhinehou) on pieni satamakaupunki Christchurchin vieressä Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Banksin niemimaalla, Canterburyn hallintoalueella Eteläsaarella. Christchurhin ja Lytteltonin välillä kulkevat sekä maantie että rautatie. Vuoden 2013 väestönlaskennassa Lytteltonin asukasluku oli 2 859 henkeä.
Kokaiini
Suonensisäisesti
Kokaiinia voidaan käyttää suonensisäisesti myös yhdistettynä toisen aineen, heroiinin kanssa. Tällaista sekoitusta kutsutaan usein speedballiksi tai moonrockiksi. Sekoite on suosittu mutta vaarallinen: speedball-yliannostukseen ovat kuolleet muiden muassa John Belushi, River Phoenix, Chris Farley, Layne Staley ja Philip Seymour Hoffman.
Lyttelton
Lyttelton kuuluu Christchurchin kunnallishallintoalueeseen. Se liitettiin hallinnollisesti Christchurchiin vuonna 2006. Sitä ennen Lyttelton oli osa Banksin niemimaan piirikuntaa.
Kaarle Martel -ryhmä
Kaarle Martel -ryhmä oli vuosina 1973–1983 Ranskassa toiminut äärioikeistolainen ja arabiavastainen terroristijärjestö. Sen iskut kohdistuivat lähinnä vuonna 1962 Ranskan alaisuudesta itsenäistyneen Algerian valtion omistamiin yrityksiin, moskeijoihin sekä maassa asuviin algerialaisiin. Ryhmä oli nimetty Frankkien valtakunnan kuninkaan Kaarle Martelin mukaan, jonka sotajoukot kukistivat islaminuskoiset maurit vuonna 732 käydyssä Poitiers’n taistelussa.
Kaarle Martel -ryhmä teki kymmenen vuoden aikana ainakin 19 terrori-iskua, joista tuhoisin oli joulukuussa 1973 neljä ihmistä Algerian Marseillen konsulaatissa surmannut pommi. Vuonna 1991 ryhmä nimeltä Kaarle Martel -kommando (Commando Charles Martel) teki Pariisissa kaksi iskua algerialaisiin kohteisiin, mutta sen yhteyttä 1970–1980-luvuilla toimineeseen järjestöön ei selvitetty.
Kokaiini
Poltettuna
thumb|Nainen polttaa crackiä pienestä lasipiipusta. Poltettava kokaiini on joko crackia tai freebasea. Poltteluväline on usein pieni lasinen piippu. Piippuun laitetaan pieni pala teräsvillaa joka pitää kokaiinipalan paikoillaan kuumennuksen aikana. Kokaiinia ei varsinaisesti polteta, ts. kokaiinipalaa kuumennetaan jotta se höyrystyisi ja tämä höyry imetään hengityksen mukana keuhkoihin. Höyry vaikuttaa erittäin nopeasti ja voimakkaasti eikä vaikutus kestä pitkään, vain 5–15 minuuttia.
Vaikutukset
Kokaiinia voidaan käyttää limakalvojen ja kudosten puuduttamiseen. Aine puuduttaa kudoksia nopeasti ja supistaa tehokkaasti verisuonia ja vähentää siten verenvuotoa ja turpoamista. Kokaiiniliuosta voidaan esimerkiksi sivellä limakalvolle. Kokaiiniliuosta voidaan myös ruiskuttaa hermorungon lähelle, niin että saadaan aikaan johtopuudutus.
Kokaiini stimuloi keskushermostoa estämällä dopamiinin, noradrenaliinin ja serotoniinin takaisinottoa hermosoluun. Vaikutukset vaihtelevat hyvänolontunteesta, ruokahalun vähentymisestä ja keskittymiskyvyn paranemisesta seksuaaliseen kiihottumiseen ja itsevarmuuden lisääntymiseen.
Käytön haitat
Kokaiini voi aiheuttaa muun muassa kiihtymystä, enemmän tai vähemmän voimakkaita vainoharhoja, huimausta, oksentelua, munuaisvaurioita, väkivaltaista käyttäytymistä ja sydänkohtauksia. Kokaiinin käyttö raskauden aikana lisää keskenmenon ja ennenaikaisen syntymisen riskiä. Kokaiinin käyttö kasvattaa myös erään imusolmukesyövän muodon, non-Hodgkinin lymfooman riskiä yli kaksinkertaiseksi.
Kadonneen kirjaston vartijat
Juoni
Roope Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Sudenpentujen vihikoira kenraali Nuuh lähtevät etsimään muinaisen Aleksandrian kirjaston kadonneita kirjoituksia, joita Roope haluaa käyttää apunaan etsiessään muinaisia aarteita. Etsintä alkaa Egyptistä, Aleksandrian kaupungista, josta he löytävät Kleopatran perustaman kirjaston jalkapallostadionin alta. Kirjasto sisältää miljoona pronssiputkiloa, joista jokaisessa on papyruskäärö. Mutta 2000 vuoden aikana ne ovat hajonneet kaislajauhoksi. Kirjaston takahuoneesta ankoille selviää, että kirjaston sisältö oli kopioitu 100 000:n pergamenttikääröön ja se jatkoi toimintaansa Konstantinopolissa, nykyisessä Istanbulissa. Siellä ankoille selviää, että kääröt tuhoutuivat tulipalossa vuonna 937, mutta sitä ennen ne oltiin ehditty kopioida 10 000:n kirjaan, kunnes ne Venetsia anasti ne neljännen ristiretken aikana vuonna 1204.
Venetsiassa ankat saapuvat San Vinon luostariin, jossa heille paljastetaan, että kirjasto toimi luostarissa, kunnes kellotorni romahti sen päälle vuonna 1478 ja hautasi sen. Käyttäen Nuuhin hajuaistia ankat löytävät tien kirjastoon viemäriverkon kautta, mutta kirjat ovat ehtineet 500 vuoden aikana homehtua pilalle. Mutta luostarin apotti paljastaa, että ennen tornin romahdusta munkit ehtivät painaa yhden kokonaisen kopiosarjan, joka koostui tuhannesta osasta. Kirjat kuitenkin vei Colon Cristobal-niminen mies, joka paljastuu Kristoffer Kolumbukseksi. Ankat matkaavat Kolumbuksen yksityiskirjastoon Sevillaan Espanjassa, jossa heille selviää, että Kolumbus toimitti kirjaston Länsi-Intiaan Karibialle suojellakseen sitä italialaiselta Medicin suvulta. Mutta Espanjan kuningas pääsi vihille asiasta ja takavarikoi kirjat. Koska Roope oli hankkinut Espanjan laivaston lokikirjat, ankat palaavat takaisin Ankkalinnaan.
Lokikirjoista selviää, että kirjasto perustettiin uudelleen Liman kaupunkiin Perussa. Myöhemmin espanjalaiset olivat sitä mieltä, että kirjasto olisi paremmassa turvassa Espanjassa, mutta kesken matkan kirjastoa kuljettaneen laivan ryösti merirosvo El Draque, eli Sir Francis Drake, joka perusti Ankkalinnakkeen, jonka paikalla rahasäiliö sijaitsee nykyään. Tästä selviää, että kirjasto on haudattu rahasäiliön alle. Käyttäen taas Nuuhin hajuaistia, ankat löytävät salakammion, josta kirjasto löytyy. Valitettavasti kaikki kirjat ovat päätyneet rottien syömiksi. Mutta kammiossa on myös rasia, johon kirjaston viimeinen vartija, Pellervo Pennanväärti, sulki sisäänsä kirjan, johon Francis Drake käski jäljentää kaiken sen tiedon, mitä muualla ei oltu julkaistu. Mutta Drake ehti kuolla vuonna 1596, joten kirja jäi jälkeen Ankkalinnakkeen salakammioon. Roope avaa rasian, joka paljastuu tyhjäksi, ja Roope on vihaisesti ymmälään. Pojat tajuavat, että kun britit saivat vallattua linnakkeen uudelleen, he eivät keksineet kammiota, mutta Julle Ankanpää, jolle linnakke luovutettiin, löysi sen. Roopen kysyttyä, mitä Julle teki Pennanväärtin muistiinpanoille, pojat kehottavat häntä katsomaan rasian kantta, jolloin Roope tajuaa, että kaikkien kadonneiden kirjastojen suurimmat salaisuudet on painettu Sudenpentujen Käsikirjaan, ainoaan painotuotteeseen jota Roope ei voi ostaa. Nimittäin Käsikirjan ensimmäinen versio on Julle Ankanpään löytämä kirja, jonka hän luovutti pojalleen Kornelius Ankanpäälle, joka perusti Sudenpennut. Roope on syystäkin löyty.
Roopen harmitellessa menettämiään mahdollisuuksia pojat piristävät häntä mainitsemalla, että mikäli kirjasto olisi löytynyt koskemattomana, Sudenpennut olisivat vaatineet Roopea palauttamaan sen Aleksandriaan. Roope riemastuu tästä, koska hän olisi siinä tilanteessa joutunut maksamaan myöhästymissakkoja 50 senttiä päivältä miljoonasta kääröstä, jotka olivat 2000 vuotta myöhässä. Eli hän säästi 365 miljardia.
Kokaiini
Yliannostus
Kokaiinin käyttöön liittyy yliannostuksen riski. Se aiheuttaa kohonnutta verenpainetta sekä tihentynyttä sydämenlyöntiä (ks. takykardia) ja hengitystä. Nämä voivat aiheuttaa mm. hikoilua, lämpöhalvauksen ja kouristeluja. Joillakin ruumiin sisälämpötila nousee radikaalisti aiheuttaen aivovaurion ja pahimmillaan kuoleman. Joskus kokaiini aiheuttaa niin vakavia vaurioita sydämelle, että käyttäjää kohtaa sydänperäinen äkkikuolema. Kokaiinin yliannostus on aina hengenvaarallinen tila, joka vaatii välitöntä hoitoa.
Riippuvuuspotentiaali
Kokaiinilla on erittäin suuri riippuvuuspotentiaali. Käyttäjän toleranssi aineeseen kasvaa nopeasti, mikä saattaa johtaa aineen hallitsemattomaan käyttöön. Vieroitusoireet alkavat lähes välittömästi kokaiinin käytön äkillisen lopettamisen tai vähentämisen jälkeen. Vieroitusoireet sisältävät uupumusta, masennusta, ahdistusta, ärtyneisyyttä ja levottomuutta. Kokaiinin vieroitusoireet eivät tavallisesti sisällä näkyviä fyysisiä oireita, kuten alkoholin ja heroiinin vieroitusoireisiin kuuluvia pahoinvointia ja vapinaa.
Lainsäädäntö
Kokaiini on kansainvälisesti luokiteltu laittomaksi psykotrooppiseksi aineeksi YK:n vuoden 1971 psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa. Suomessa kokaiini on luokiteltu rikoslaissa tarkoitetuksi erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi. Erittäin vaarallisella huumausaineella tarkoitetaan huumausainetta, jonka käyttöön liittyy virheellisestä annostelusta johtuva hengenvaara, lyhytaikaisestakin käytöstä johtuva vakavan terveydellisen vaurion vaara tai voimakkaat vieroitusoireet (rikoslaki 50:5 §). Erittäin vaarallisen huumausaineen valmistuksesta, myynnistä, maahantuonnista ja hallussapidosta voidaan tuomita muiden edellytysten täyttyessä törkeänä huumausainerikoksena. (ks. huumausainerikos)
Kokaiinilla on kuitenkin Suomessa myös lailliset markkinat, ja sitä käytetään mm. sairaaloissa paikallispuudutukseen, vaikkakin sen käyttöä pyritään korvaamaan muilla ei-narkoottisilla aineilla, kuten lidokaiinilla ja novokaiinilla.
Dún Laoghaire–Rathdownin kreivikunta
Dún Laoghaire–Rathdownin kreivikunta on Irlannin tasavallan hallinnollinen kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa Irlannin saaren itärannikolla. Kreivikunnassa on 217 274 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 126,38 neliökilometriä. Se on osa aiempaa Dublinin kreivikuntaa ja sijaitsee aivan Dublinin kaupungin eteläpuolella.
Dún Laoghaire–Rathdownin pääkaupunki on Dún Laoghaire. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Blackrock, Booterstown, Rathfarnham, Sandycove ja Shankill.
Jovnna-Ánde Vest
Jovvna-Ánde Vest (s. 14. kesäkuuta 1948 Utsjoki) on saamelainen pohjoissaameksi kirjoittava kirjailija ja kääntäjä. Hänen suomenkielisissä kirjoissaan käytetään tekijästä hänen suomalaista nimeään Jouni A. Vest. Hän on asunut vuodesta 1982 lähtien Pariisissa.
Pátmos (kunta)
Pátmos ( eli Δήμος Πάτμου, Dímos Pátmou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kálymnoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 34,05 neliökilometriä ja väkiluku 3 047 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Pátmoksen kylä eli Chóra.
Pátmoksen kunta käsittää koko Pátmoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Agía Thékla, Ágios Geórgios, Argeloússa, Ánydro, Arkoí, Aváptistos, Chiliomódi, Kalóvolos, Kómaros, Makronísi, Márathos (Maráthi), Nerá, Petrokáravo, Psathonísi, Skláves, Smyneronísi, Spoláto eli Spathathonísi, Strongyló, Tragonísi, Tsoúka ja Tsoukáki.