cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bessastaðir
Bessastaðirin tila on ollut asuttuna noin vuodesta 1000. Snorri Sturluson omisti sen 1200-luvulla. Sen nykyinen päärakennus rakennettiin vuosina 1761-1765. Vuosina 1805-1846 rakennus toimi kouluna. Islannin valtiolle Bessastaðir päätyi vuonna 1941 lahjoituksena.
Pako helvetistä
Pako helvetistä (engl. Fools’ Parade) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Davis Grubbin romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään James Stewart, George Kennedy, Kurt Russell, Strother Martin, Anne Baxter, ja William Windom. Elokuvan on ohjannut Andrew McLaglen.
Djelfa
Djelfa on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Algeriassa. Kaupungin väkiluku on noin 266 000 (2008).
Kaupunki sijaitsee 1100 metrin korkeudessa ylänköalueen ja Saharan rajamailla. Se on perustettu ranskalaiseksi varuskuntakaupungiksi vuonna 1852. Alue tunnetaan neoliittisista kivipiirroksistaan.
Djelfassa on lämpimintä heinä- ja elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 18 °C:n ja 33 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 0 °C:n ja 10 °C:n välillä. Vuosittainen sadanta on noin 320 millimetriä.
Juliana Cannarozzo
Juliana Cannarozzo (s. 27. elokuuta 1989) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja näyttelijä. Hän on kilpaillut yksinluistelijana muun muassa Junior Grand Prix Finalissa ja taitoluistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa.
Sander Schwartz
Sander Schwartz (s. 7. tammikuuta 1954 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu televisioanimaatioiden tuottaja. Hän oli puheenjohtajana Warner Bros. Animationiolla vuosien 2001–2007 välisenä aikana ja heinäkuussa 2007 palasi takaisin Sony Pictures Television International Productionsin puheenjohtajaksi.
Elämäkerta
Schwartz oli kiinnostunut jo lapsesta lähtien television liiketoiminnasta. Valmistuttuaan high schoolista hän lähti opiskelemaan lakia Chicagoon ja työskenteli apulaissihteerinä AFTRAssa (American Federation of Television and Radio Artists). Schwartz muutti vuonna 1982 New Yorkiin työskentelemään CBS Entertainmentiin, josta hän sai kiinnostuksensa lasten televisio-ohjelmiin. 1980-luvun lopulla Schwartz matkasi Kaliforniaan, jossa hän työskenteli muun muassa Columbia Pictures Television yhtiöille varapuheenjohtajana vuosina 1989–1999 ja puheenjohtajana Sony Pictures Family Entertainmentille vuosina 1999–2001. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Warner Bros. Animationin puheenjohtajaksi vuonna 2001, mutta vuoden 2007 jälkeen Schwartz erosi tehtävästään palatakseen takaisin Sonylle, jossa hän toimii nykyisin puheenjohtajana.
Erätarkastaja
Erätarkastaja on Metsähallituksen lainvalvontaviranomainen, joka valvoo valtion maa- ja vesialueilla lakien noudattamista. Pääasiassa valvonta on kalastuksen, metsästyksen ja maastoliikenteen lupien tarkastamista sekä rikkomuksien ennalta ehkäisyä valistuksella ja koulutuksella. Kelpoisuusvaatimus erätarkastajan virkaan on poliisin perustutkinto ja perehtyneisyys erävalvontaan sekä nuhteeton elämäntapa. Erätarkastajalla on tunnistettava virka-asu ja virkamerkki.
Tehtävän kuvaus
Erätarkastajalla on monia poliisin verrattavia oikeuksia, kuten henkilöllisyyden selvittäminen, kiinniotto, turvallisuustarkastus, liikennejuopumusvalvonta ja haltuunotto-oikeus. Tarkastajat tekevät yhteistyötä poliisin, rajavartiolaitoksen ja tullin kanssa, jotka ovat kolme muuta erävalvonnan lainvalvontaviranomaista. Näiden viranomaisten kanssa tehdään vuosittain keskimäärin yli kolmesataa yhteisvalvontaa. Myös sidosryhmien kuten riistanhoitoyhdistysten ja kalastusalueiden kanssa toimiminen on tiivistä. Paikalliset erävalvojat toimivat erätarkastajien ohjauksessa.
Laki Metsähallituksen erävalvonnasta
Erävalvonnasta ja erätarkastajista säädetään Metsähallituksen erävalvonnasta annetussa laissa (1157/2005).
Erätarkastajat valvovat metsästystä, kalastusta, luonnonsuojelua, luonnonvaraisten eläinten kohtelua, avotulentekoa ja roskaamista. Maastoliikenteestä luontaiselinkeinoille, luonnolle ja sen yleiselle virkistyskäytölle sekä muulle yleiselle edulle aiheutuvien haittojen ehkäisemistä ja oikeutta liikkua maastossa moottorikäyttöisellä ajoneuvolla. Kalastuksen ja muun elinkeinon, luonnon ja sen yleisen virkistyskäytön sekä muun yleisen edun suojelemista koskevien vesiliikennesäännösten noudattamista. Ampuma-aseita ja ampumatarpeita koskevien säännösten noudattamista. Erävalvontaan kuuluu lisäksi Metsähallituksen hallinnassa olevien valtion alueiden ja muun omaisuuden vartiointia.
Rikosasian selvittämiseksi erätarkastaja toimittaa suppean esitutkinnan, jos asia on yksinkertainen ja selvä eikä teosta ole yleisen rangaistuskäytännön mukaisesti odotettavissa ankarampaa rangaistusta kuin sakkoa. Muussa tapauksessa asia siirretään poliisille. Erätarkastaja voi määrätä rikesakon, sakkorangaistuksen ja niiden ohella menettämisseuraamuksen. Päiväsakkojen määrä voi olla enintään 20.
Erävalvontaan kuuluvassa yksittäisessä tehtävässä erätarkastajalla on oikeus pysäyttää henkilö ja kulkuneuvo sekä saada tieto henkilön ja kulkuneuvossa olevien henkilöiden henkilötiedoista. Erätarkastajalla on oikeus ottaa kiinni henkilö, joka kieltäytyy antamasta henkilötietoja. Oikeus kiinniottamiseen on myös silloin, kun kiinniottaminen on välttämätöntä erävalvontaa koskevien säännösten vakavan rikkomisen jatkamisen estämiseksi ja kiinniottaminen on tekoon nähden oikeasuhteinen pakkokeino. Edellä mainituissa tapauksissa erätarkastajalla oikeus suorittaa turvallisuustarkastus henkilölle ja kulkuneuvolle sen varmistamiseksi, että henkilöllä tai kulkuneuvossa ei ole aseita, esineitä tai aineita, joilla voidaan aiheuttaa vaaraa ihmisille tai merkittävää vahinkoa luonnolle. Erätarkastaja voi ottaa haltuun esimerkiksi ampuma-aseiden lisäksi luvattomassa kalastuksessa käytetyn pyydyksen ja veneen sekä luvattomasti metsästetyn riistaeläimen tai muun saaliin.
Jos erävalvontaan kuuluvan tehtävän yhteydessä on syytä epäillä, että moottorikäyttöisen ajoneuvon tai vesialuksen kuljettaja on alkoholin vaikutuksen alainen, erätarkastaja voi velvoittaa hänet suorittamaan puhalluskokeen ja estää ajamisen. Jos erätarkastajaa estetään suorittamasta virkatehtävää, erätarkastaja voi pyytää poliisilta tai rajavartiolaitokselta virka-apua. Jos virka-apu ei ole olosuhteet huomioon ottaen mahdollista, erätarkastajalla on oikeus vastarinnan murtamiseksi, henkilön kiinniottamiseksi ja esteen poistamiseksi.
Voimankäyttö- ja suojavälineinä erätarkastajalla on oikeus kantaa pistoolia ja kivääriä, kaasusumutinta, patukkaa, käsirautoja, suojaliiviä ja muita niihin rinnastettavia välineitä. Erätarkastajalla on GPS-paikannin ja viranomaisradioverkko Virveen kuuluva päätelaite.
Lufirankutoja
Lufirankutoja (Ploceus ruweti) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Lufirankutojaa tavataan Lufira-järven ympäristössä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Laji on huonosti tunnettu eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö
Lufirankutoja elää soilla ja kuivalla maalla puissa maissipeltojen reunoilla. Sitä ei yleensä tavata yli 100 metrin päässä vedenrajasta.
Lisääntyminen
Lufirankutojan pesimäkausi alkaa tammikuussa ja päättyy ennen huhtikuuta. Laji pesii yhdyskunnissa, joissa on kolmesta kahteenkymmeneen pesää. Pesä sijaitsee usein akaasiassa, ja laji pesii yleensä kahdesti pesimäkausen aikana.
BMW CLAR -pohjalevy
BMW CLAR -pohjalevy (Cluster Architecture) on BMW:n kehittämä modulaarinen pohjalevy taka- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin. Pohjalevyssä hyödynnetään teräksen ja alumiinin lisäksi hiilikuitua, ja sille on mahdollista rakentaa myös hybridi- ja sähköautoja.
Muonion kunnankirjasto
Muonion kunnankirjasto on Muonion alueella toimiva yleinen kirjasto.
Kirjasto perustettiin Muonioon vuonna 1926 ja se toimi kirjastonjohtaja Kosti Koivunivan asunnossa. Nykyinen kirjasto sijaitsee entisestä lukiosta saneeratuissa tiloissa.
Muonion kunnankirjasto hallinnoi Yhteispohjoismaista kirjastoautoa.
Finn Tugwell
Finn Tugwell (s. 18. maaliskuuta 1976) on tanskalainen pöytätennispelaaja. Tugwellin uran paras saavutus on pronssimitali Ateenan olympialaisista 2004, jolloin hän voitti Michael Mazen kanssa mitalin.
Joulukuussa 2007 Tugwell oli maailmanrankingissa sijalla 73.
Uskonnoton kasvatus
thumb|220px|Ranskalaisia koululaisia [[Louvre|Louvressa. Ranskan julkisissa kouluissa ei ole uskonnonopetusta, koska kirkko ja valtio ovat erillään.]] Uskonnoton kasvatus viittaa sekulaariin tai ateistiseen kasvatukseen.
Suomessa
Suomessa lasten päivähoidossa annetaan uskontokasvatusta tai elämänkatsomustietokasvatusta. Kasvatuksessa on kunnioitettava lapsen huoltajien vakaumusta. Perustuslain 11 § turvaamaa oikeutta ajatuksenvapauteen käyttää esiopetusikäisten kohdalla huoltaja, joka valitsee joko uskontokasvatuksen tai elämänkatsomustietokasvatuksen.
Suomen perustuslain 11 §:n 2 momentin perusteella ketään ei voida velvoittaa osallistumaan vakaumuksensa vastaisesti uskonnon harjoittamiseen. Tämän perusteella koulun oppilasta ei voida velvoittaa osallistumaan jumalanpalvelukseen, uskonnolliseen päivänavaukseen tai muuhun uskonnolliseen tilaisuuteen. Nykyinen käytäntö on, että oppilaan huoltaja ilmoittaa, jos oppilas ei osallistu uskonnon harjoittamiseen. Ilmoituksen voi tehdä kertaluontoisesti esimerkiksi kouluun ilmoittauduttaessa tai tapauskohtaisesti. Ilmoituksen jälkeen koulun on huolehdittava siitä, että oppilas ei osallistu kyseisiin tilaisuuksiin. Koululla on vastuu oppilaan turvallisuudesta myös silloin, kun oppilas ei osallistu koulun järjestämään uskonnolliseen tilaisuuteen. Koulu järjestää oppilaalle tilaisuuden ajaksi muuta toimintaa. Lukiossa ilmoituksen tekee oppilas itse.
Suomessa uskontokuntiin kuulumattomia koululaisia on kaikista oppilaista noin 10–15 prosenttia. Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä oli vuonna 2008 3 prosenttia kaikista Suomen koululaisista.
Animal Planet
thumb|Animal Planetin nykyinen logo.|right Animal Planet on kaapelin ja satelliitin välityksellä toimiva, vuonna 1996 perustettu brittiläinen televisiokanava, jonka omistaa Warner Bros. Discovery. Kanava esittää ohjelmaa ympäri vuorokauden ja se näkyy jo yli 70 maassa. Kanava on perustettu kertomaan eläimistä ja niiden suhteista ihmisiin.
Uskonnoton kasvatus
Suomessa
Suomessa perustettiin vuonna 1990 uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry. Leiri käydään yleensä kahdeksannen tai yhdeksännen luokan jälkeen, 14–15-vuotiaana. Nimensä Prometheus-leiri on saanut kreikkalaisen jumaltaruston Prometheus-titaanilta, joka varasti tulen jumalilta ja antoi sen ihmisille. Leirin tavoitteena on rohkaista nuoria pohtimaan asioita, hahmottamaan ja kehittämään omaa elämänkatsomustaan, kunnioittamaan itseään ja muita sekä ottamaan vastuun itsestään ja maailmasta.
Animal Planet
BBC omisti 50 prosenttia televisiokanavasta vuoteen 2010 asti, kunnes myi omistuksensa Discoverylle 156 miljoonalla dollarilla.
Uskonnoton kasvatus
Katso myös
thumb|100px|Raising Noodles on yhdistys vanhemmille, jotka kasvattavat lapsiaan [[Sekulaari humanismi|sekulaarin humanismin periaatteiden mukaisesti.]]
Preferenssi
Esimerkiksi onnellisuutta suositaan yleensä kärsimykseen tai surullisuuteen nähden. Yleensä myös suurempaa määrää normaalihyödykkeen kulutusta suositaan pienempään määrään verrattuna. Ja hyödykkeen kulutusta tänään suositaan huomiseen kulutukseen nähden.
Markkinoinnin tutkimuksessa ja suunnittelussa preferenssi nähdään yhtenä vaiheena ostajan ostopäätösprosessissa eli hänen muuttumisessaan suosiolliseksi tiettyä tuotetta tai tuotemerkkiä kohtaan. Ensin ostajan pitää olla tietoinen vaihtoehdon olemassaolosta (awareness), sitten hänet pitää saada tietämään sen eduista (knowledge), sitten pitämään vaihtoehdosta (liking) ja sitten pitämään siitä enemmän kuin muista vaihtoehdoista eli suosimaan sitä yli muiden (preference). Sen jälkeen markkinoinnin toimenpitein pyritään vakuuttamaan ostaja tästä vaihtoehdosta (conviction), jotta hän voisi lopulta olla valmis ostopäätökseen (purchase).
Preferenssirelaatio
Mikrotaloustieteessä kuluttajan preferenssejä mallitetaan preferenssirelaatioiden avulla.
Jos relaatio ≤ on sekä transitiivinen että täydellinen, se on rationaalinen preferenssirelaatio.
Indifferenssirelaatio ~ on ekvivalenssirelaatio.
Chokri el-Ouaer
Chokri el-Ouaer (, s. 15. elokuuta 1966 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ura
El-Ouaer aloitti uransa Espérancessa vuonna 1986, jossa hän myös vietti koko uransa voittaen yhteensä kymmenen Tunisian liigamestaruutta. Joulukuussa 2000 El-Ouaeria syytettiin näyttelemisestä loukkaantunutta Afrikan Mestarien liigan finaalissa Hearts of Oakia vastaan. Ottelun loppuhetkillä hän ryntäsi kohti keskikenttää kasvon toinen puolisko veressä väittäen, jonkun yleisöstä heittäneen häntä terävällä esineellä. Ottelun tuomarit kuitenkin olivat huomanneet el-Ouaerin itse aiheuttaneen haavansa. Tämän tempauksen syyn uskottiin johtuvan Espérancen ollessa häviöllä vierasmaali säännöllä, jonka myötä hän yritti saada ottelun keskeytymään. Ottelu kuitenkin jatkui ja Espérancen täytyi vaihtaa El-Ouaer kenttäpelaajaan, jonka seurauksena joukkue hävisi ottelun 1-3.
Voitettuaan yhdeksännen liigamestaruutensa kaudella 2000/2001 el-Ouaer siirtyi kuusi kuukautta lainalle Genoa CFC:hen Serie B:hen kaudella 2001/2002, jossa pelasivat tuolloin muun muassa Khaled Badra ja Hassen Gabsi. Palattuaan takaisin Tunisiaan hän lopetti uransa vuonna 2002 selkävaivojen vuoksi.
Maajoukkue
El-Ouaer pelasi pitkään maajoukkueessa ollen mukana jo 1980-luvulla pelatessaan vuonna 1985 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Jerevanissa. Hän oli myös vuoden 1996 kesäolympialaisissa, jossa el-Ouaer pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua. Lisäksi hän edusti maataan kerran jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 1998. El-Ouaer oli edustaa maataan vuoden 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa, mutta ilmoitti neljä viikkoa ennen kisoja lopettavansa uransa selkävaivojen vuoksi. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 101 ottelua.
Jaakko Kivi (Maalaisliitto)
Kivi kävi Sortavalan seminaarin ja työskenteli Kemissä Karihaaran kansakoulun johtajaopettajana vuosina 1898–1906, minä aikana hän kuului myös Perä-Pohjolan maanviljelysseuran johtokuntaan. Vuonna 1906 hän siirtyi kemiläisen Pohjois-Suomi-lehden aputoimittajaksi. Kivi osallistui syyskuussa 1906 Oulussa pidettyyn Suomen Maalaisväestön Liiton (SML) perustavaan kokoukseen ja siellä puolueohjelman laatimiseen. Hänet valittiin väliaikaiseen puoluehallintoon puolueen ensimmäisessä valtakunnallisessa kokouksessa Seinäjoella lokakuussa 1906. Kivestä tuli myös SML:n ensimmäinen puoluesihteeri. Hän oli samalla oululaisen Liitto-lehden toimittajana, kunnes siirtyi vuoden 1907 lopulla Helsinkiin perustetun Maalaisen päätoimittajaksi. Vuosina 1909–1912 Kivi oli Savon Sanomien päätoimittajana Kuopiossa.
Kivi osallistui sortokausien aktivismiin, kuten kutsuntalakkojen järjestämiseen Kemin maalaiskunnassa. Hän johti komiteaa, jonka oli tarkoitus vastaanottaa aseita salakuljettanut SS John Grafton.
Vuosina 1913–1920 Kivi oli Voinvientiosuusliike Valion kananhoidon neuvojana eli konsulenttina. Hänen johdollaan Suomeen perustettiin pari sataa munanmyyntiosuuskuntaa ja kymmeniä maidonmyyntiosuuskuntia. Hän oli osuuskunta Pienkarjan toimitusjohtaja sekä vuonna 1918 perustetun Suomen Siipikarjanhoitajain Liiton perustajajäsen ja sen puheenjohtaja ja Siipikarja-lehden päätoimittaja kolmen vuoden ajan. Vuosina 1922–1923 Kivi oli Vientikunta Munan konsulenttina ja sen jälkeen Maataloustuottajain talouspoliittisen järjestön palveluksessa. Myöhemmin hän toimi eri sanomalehtien asiamiehenä ja hoiti muun muassa Kotimaa-lehden levitystyötä.
Karsinkoira
Karsinkoira (Kars Köpeği) on turkkilainen koirarotu.
Alkuperä
Karsinkoira on yksi kolmesta turkkilaisesta laumanvartijasta. Se on kotoisin Itä-Turkista, Karsin kaupungin lähettyviltä - Pontisten vuorten alueelta. Se on turkkilainen vastine kaukasiankoiralle, jonka georgialainen muunnos on myös maantieteellisesti sitä lähellä.
Vuonna 1996 Konyassa järjestetyssä turkkilaisia paimenkoiria koskevassa eläinlääketieteellisen tiedekunnan kansainvälisessä konferenssissa annettiin ensimmäinen rotua koskeva raportti.
Arthur Schnabel
Arthur Schnabel (16. syyskuuta 1948 Schweigen – 22. lokakuuta 2018 Cancún, Meksiko) oli saksalainen judoka ja olympiamitalisti.
Schnabel voitti avoimessa luokassa olympiapronssia Los Angelesissa 1984. Hän saavutti myös seitsemän EM-mitalia ja kilpaili Montréalin kesäolympialaisissa 1976. Schnabel kuoli 70-vuotiaana 22. lokakuuta 2018 Cancúnissa, Meksikossa, missä hän oli osallistumassa veteraanien MM-kilpailuihin.
Jussi Adler-Olsen
Carl Valdemar Jussi Henry Adler-Olsen (s. 2. elokuuta 1950 Kööpenhamina) on tanskalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti rikosromaaneistaan.
Adler-Olsenin isä oli psykiatri ja seksologi Henry Olsen. Adler-Olsen opiskeli korkeakouluissa lukuisia aineita, kuten lääketiedettä, sosiologiaa, poliittista historiaa ja elokuvantutkimusta. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli useissa ammateissa, muun muassa sarjakuvatoimittajana. 1980-luvulla Adler-Olsen julkaisi kaksi tietokirjaa Groucho Marxista sekä sarjakuvaensyklopedian Dansk tegneserieleksikon: Den store Komiklex.
Adler-Olsenin ensimmäinen trilleri Aakkostalo (Alfabethuset) ilmestyi vuonna 1997, ja se on suomennettu kahdesti: vuosina 2000 ja 2018. Hänen kirjojaan on käännetty noin 40 kielelle, ja hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja (mm. Pohjoismaissa Lasiavain-palkinto, Saksassa Krimi-Blitz, Japanissa The Sealed Room Award).
Varsinaisen läpimurtonsa Adler-Olsen teki romaanilla Vanki (Kvinden i buret) vuonna 2007. Se aloitti Osasto Q -aiheisten rikoskertomusten sarjan, jonka päähenkilöitä ovat murharyhmäetsivät Carl Mørck ja Assad. Toinen osa Metsästäjät (Fasandræberne) seurasi vuonna 2008, ja vuonna 2014 valmistui jo sarjan kuudes romaani; sarjaa suomentaa Katriina Huttunen. Romaanisarjan pohjalta on alettu tehdä myös elokuvasarjaa, jossa Carl Mørckiä esittää Nikolaj Lie Kaas ja Assadia Fares Fares. Ensimmäinen elokuva Vanki (Kvinden i buret) sai ensi-iltansa vuonna 2013, ja se oli Tanskassa vuoden katsotuin elokuva. Sarjan neljäs osa Tapaus 64 saapui Tanskan elokuvateattereihin syksyllä 2018.
Juuri (laskutoimitus)
Matematiikassa n. juuri luvusta x tarkoittaa lukua, jonka n. potenssi on x. Luvun x n. juuri merkitään muodossa
\sqrt[n]{x},
missä n on luonnollinen luku. Edellä mainitussa juuressa luku x on juurrettava.
On muistettava tehdä ero juurioperaattorin käyttöön laskutoimituksena ja lukuna. Lukuna juurioperaation merkintätavan on sovittu tarkoittavan aina vain positiivista arvoa, esimerkiksi on positiivinen irrationaaliluku.
Reaalilukujen juurifunktio
Nollan juuri on nolla kaikilla luvun n arvoilla.
Pariton juuri voidaan määritellä kaikille reaaliluvuille siten, että saadaan tasan yksi ratkaisu, eli juuren otto on bijektiivinen funktio.
Jos otetaan parillinen juuri positiivisesta reaaliluvusta, saadaan kaksi mahdollista tulosta: negatiivinen ja positiivinen. Esimerkiksi 4. juuri luvusta 81 voi saada vastaukseksi 3 tai −3, eli
Perusominaisuudet
Kun juuri n on luonnollinen luku, pätevät seuraavat laskutoimitukset:
missä a ja b ovat positiivisia reaalilukuja.
Kompleksilukujen juurifunktio
Kompleksilukujen joukossa yhtälöllä
z^n = q
on aina n kappaletta ratkaisuja, kun q on mielivaltainen kompleksiluku (≠0). Kun q on 1, sanotaan näitä ratkaisuja n.nsiksi yksikköjuuriksi, ja ne muodostavat kompleksitason yksikköympyrän sisään säännöllisen n-kulmion, jossa yhtenä kärkipisteenä on 1.
Pelkästään edellä olevan yhtälön perusteella ei kompleksiluvun juurta siis voida määritellä yksikäsitteisesti funktioksi. Näin voidaan kuitenkin tehdä poistamalla kompleksitasosta seuraavanlainen joukko S:
Potenssin käänteisfunktio voidaan määritellä alueessa n:llä eri tavalla. Bijektio voidaan saada aikaan kompleksitason alueesta, joka sisältää n:nnen osan pisteistä, koko kompleksitasoon, mutta kuvauksesta ei tule jatkuvaa.
Viitteet
Radix Raíz (matemáticas) & & Nghi&
Vetehinen (sukellusvene)
Vetehinen oli Suomen laivaston Vetehis-luokan sukellusvene 1930-luvun alusta jatkosodan päättymiseen, jolloin Suomi joutui Pariisin rauhansopimuksen mukaan luopumaan sukellusveneistä.
Valmistus
pienoiskuva|vasen|Vetehisen vesillelasku Alus tilattiin 16. syyskuuta 1926 vuoden 1926 hankintana Turusta Crichton-Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin 1927 telakkanumerolla CV702. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1930 kumminaan Suomen presidentin Lauri Relanderin puoliso Signe Relander ja otettiin palvelukseen 13. lokakuuta.
Palvelus
Vetehinen (päällikkönä kapteeniluutnantti Antti Leino) osallistui 5. marraskuuta 1942 taisteluun Neuvostoliiton laivaston sukellusvene Štš-305:n kanssa. Kun ammuttu torpedo meni ohi, aluksella puskettiin lopulta vihollisvene upoksiin. Se onnistui saamaan pari osumaa vastustajaan päätykillään. Pinnalta ei löydetty eloonjääneitä.
Syksyllä 2006 ruotsalainen sukeltajaryhmä löysi Štš-305:n Ruotsin nykyisiltä aluevesiltä.
Angelo Paravisi
Angelo Paravisi (15. syyskuuta 1930 – 2. syyskuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 30. toukokuuta 1953 ja nimitettiin Bergamon vihkipiispaksi sekä Turris in Proconsularin titulaaripiispaksi 4. kesäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giulio Oggioni, jota avustivat Clemente Gaddi ja Luigi Morstabilini.
11. heinäkuuta 1996 Paravisi sai nimityksen Creman hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Seppo Leino
Seppo Juhani Leino (s. 7. huhtikuuta 1949 Salla) on suomalainen harmonikkataiteilija, -pedagogi, säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja tuottaja.
Ammattimuusikoksi
Leinon tiedusteltua Lasse Pihlajamaalta mahdollisuutta päästä hänen oppiinsa, Pihlajamaa suositteli jyväskyläläistä Alpo Pohjaa, jonka tunneilla hän kävi vuoden ajan Jyväskylässä Sallasta käsin joka toinen viikko. Matkaa tuli edestakaisin 1 500 kilometriä. Pohjan suosituksesta Leino otti osaa harmonikansoiton suomenmestaruuskilpailuihin maaliskuussa 1975, jotka hän omaksikin yllätyksekseen voitti ensiyrittämältä. Samana keväänä hän lopetti aiemman palkkatyönsä ja jättäytyi musiikin pariin. Muutettuaan samassa yhteydessä Rovaniemelle Leino perusti oman soitinmyymälän ja aloitti harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa.
Säveltäjä, sanoittaja, sovittaja, muusikko
Leinon säveltäjäura alkoi 1978. Hänen sävellyksiään ja sanoituksiaan ovat levyttäneet muun muassa Tarja Ylitalo, Kauko Simonen, Lasse Hoikka, Eero Aven, Jamppa Tuominen, Reijo Kallio, Eino Valtanen, Teuvo Oinas, Arja Sipola ja Eero Magga. Tarja Ylitalon levyttämä listaykkönen "Mua kuule äiti" oli mukana kultalevyllä 1980 ja timanttilevyllä 1981.
Leino on tehnyt itse viisi sooloharmonikkalevyä sekä useita levytyksiä kokoelmalevyillä. Hänen sävellystensä nuotteja on julkaistu usean tunnetun musiikkikustantajan välityksellä. Lukuisten kotimaan konserttien lisäksi hän on esiintynyt myös Ruotsissa, Norjassa, Neuvostoliitossa, Italiassa, Yhdysvalloissa ja Sveitsissä.
Pedagogi
Leino toimi harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä 1975–1989 sekä koko maakunnassa. Hänen oppilaansa ovat voittaneet toista kymmentä harmonikansoiton suomenmestaruustitteliä, mukaan luettuna seitsemän Kultainen Harmonikka -titteliä: Jukka Lampela, Seppo Raistakka, Jukka Huhtamella, Tapani Tihinen, Seija Ylikärppä, Mona-Liisa Malvalehto ja Anne-Mari Kanniainen. 1980-luvun lopulla tapahtuneen neljän peräkkäisen Leinon oppilaiden voittaman Kultainen Harmonikka -kilpailun jälkeen harmonikkapiireissä alettiin puhua hänen yhteydessään "Lapin tallista".
Liikemies ja tuottaja
Musiikkiliikkeen toiminta laajeni 1970-luvun lopulla ja Leino aloitti muun muassa Bugari-harmonikkojen maahantuonnin. Hän myi soitinliikkeensä kuitenkin 1981 ja lopetti musiikkiopiston opettajan virkansa 1989, perustaen musiikkistudion vuonna 1993. Samalla hän alkoi päätoimiseksi musiikin äänittäjäksi ja tuottajaksi. Leinon tuottama ja sovittama Lappi-aiheinen instrumentaalilevy "Tunturisatu" sai kultalevyn 1997.
Hoikanperä
Hoikanperä on parinsadan asukkaan kylä Kivijärven kunnassa Keski-Suomessa. Hoikanperä sijaitsee Hoikansalmen pohjoispäässä noin seitsemän kilometriä luoteeseen Kivijärven keskustasta.
Hoikanperällä toimi kyläkoulu 1990-luvun lopulle saakka yhtenä viimeisistä Kivijärven kyläkouluista.
Aavikko
thumb|[[Dyyni|Hiekkadyynejä aavikolla]] thumb|[[Sora-aavikkoa eli regiä]]
Aavikot jaetaan hiekka-, sora- ja kallioaavikkoihin. Niiden pinta on herkkä veden ja tuulen aiheuttamalle eroosiolle. Hiekka-aavikoilla tuuli kasaa dyynejä. Epäsuotuisista olosuhteista huolimatta autiomailla elää eläin- ja kasvilajeja, jotka ovat sopeutuneet hyvin kuiviin ja kuumiin olosuhteisiin. Aavikot eivät ole kuitenkaan täysin vedettömiä, sillä vettä esiintyy keitaissa ja sadekausina myös joissa ja järvissä, jotka kuivuvat myöhemmin suola-aavikoiksi. Aavikot ovat pääsääntöisesti kuumia ja kuivia, mutta lämpötilan vaihtelu voi olla suurta päivän ja yön välillä. Lauhkean vyöhykkeen mantereisilla aavikoilla myös vuodenaikojen välinen lämpötilan vaihtelu on suurta.
Aavikoilla elää myös ihmisiä; perinteisesti aavikoiden kansat ovat olleet nomadeja, kuten beduiinit. Autiomailta saa monia mineraaleja, ja etenkin kuivien alueiden maaöljyvarat ovat merkittävät. Ihmisen toiminta varsinkin aavikoiden reuna-alueilla vaikuttaa aavikoitumiseen eli maan laadun heikentymiseen.
Määritelmä
[[Tiedosto:Trockenklimate.png|thumb|Maapallon kuivat ilmastot
]] thumb|Kuivaa maata [[Sonoran aavikko|Sonoran aavikolla]] thumb|[[Atacama, Chile]] Aavikot voidaan määritellä muutamalla eri tavalla. Tunnetusti keskeisin määritelmä on kuivuus. Yhden jaottelun teki yhdysvaltalainen maantieteilijä Peveril Meigs vuonna 1953: aavikoita ovat alueet, joilla sataa vettä alle 250 millimetriä vuodessa. Sen sijaan alueet, joilla sataa 250–500 millimetriä vuodessa ovat aroja, joten aavikon ja aron välinen kuivuusraja on 250 millimetriä. Ilmaston kuivuutta voi mitata myös kuivuusindeksillä, joka on vuotuisen sademäärän (P) ja potentiaalisen kokonaishaihdunnan (PET) suhde (P/PET). Seutu lasketaan kuivaksi, jos suhdeluku on alle 0,20. Hyperaridien eli erittäin kuivien aavikoiden suhde on alle 0,05. Sademäärää mitataan säähavaintoasemilla, ja kokonaishaihdunta lasketaan asemien muista mittauksista C. W. Thornthwaiten kehittämän kaavan mukaan.
Eri määritelmien mukaiset aavikkoalueet ovat melko samat ja niiden karttakuvat ovat lähes päällekkäiset. Näiden määritelmien perusteella aavikkobiomi muodostuu maantieteellisistä alueista, joissa on äärimmäisen kuivaa, joiden maaperä on paljasta ja joilla elää erityisen kuivissa olosuhteissa selviytymään sopeutuneita eliöitä.
Maantiede
Aavikoita esiintyy ainakin viidellä mantereella seitsemästä. Kylmyysaavikoita ja Etelämantereen laajoja jääkenttiä ei yleensä pidetä samaan luokkaan kuuluvina kuin varsinaisia aavikoita, vaikka ne ovatkin vähäsateisia. Euroopan ainoaksi todelliseksi aavikoksi sanotaan joskus Espanjassa sijaitsevaa Tabernasin aavikkoa.
Pohjois-Amerikassa aavikoita on mantereen lounaisosassa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Sonoran ja Chihuahuan aavikot ulottuvat molempiin valtioihin. Great Basin peittää Utahin ja Nevadan osavaltiot lähes kokonaan. Lisäksi Arizonan ja Kalifornian alueilla ovat Mojaven ja Coloradon aavikot. Etelä-Amerikassa Andien ja Tyynenmeren välissä sijaitsevat Perun Sechuran aavikko ja Chilen Atacama. Perun ja Bolivian alueilla on myös Altiplanon ylätasangolla autiomaita, jotka ovat tunnettuja suolatasangoistaan. Argentiinan Patagoniassakin on laajoja kuivia alueita.
Pohjois-Afrikkaa peittää Saharan aavikko, joka ulottuu Atlantilta Punaisellemerelle noin 9 000 000 neliökilometrin alueelle. Mantereen itärannikolla Keniassa, Sudanissa, Etiopiassa, Eritreassa ja Somaliassa sijaitsevat muun muassa Danakilin, Nubian ja Chalbin aavikot. Eteläisessä Afrikassa suuret alueet Namibiasta, Botswanasta ja Etelä-Afrikasta kuuluvat Namibiin ja Kalahariin. Kalaharia ei kuitenkaan aina pidetä todellisena aavikkona, sillä sen koillisosassa sataa yli puolet enemmän kuin perinteisen aavikon määrittelyn mukaan.
Arabian niemimaan aavikot peittävät Arabian niemimaan melkein kokonaan, ja Saudi-Arabia kuuluu lähes kokonaan aavikkoalueelle. Aavikko yhdistyy pohjoisessa Syyrian aavikkoon. Keski-Aasiassa sijaitsevat Karakum Turkmenistanissa ja Kyzylkum Uzbekistanissa ja Kazakstanissa, ja Länsi-Kiinassa Tarimin altaassa vuoristojen keskellä on Taklimakanin aavikko. Kiinan ja Mongolian alueella sijaitsee Gobi, jonka reunamilla on pienempiä alueita, jotka lasketaan yleensä omiksi aavikoikseen. Lisäksi Iranissa, Pakistanissa ja Intiassa on aavikoita, kuten Thar Intian ja Pakistanin rajalla.
Australian mantereen keskiosassa on useita aavikoita. Merkittävimmät ovat Simpsonin, Tanamin ja Gibsonin aavikot, sekä Iso Victorian aavikko ja Iso Hiekka-aavikko.
Nykyisten aavikoiden synty
thumb|[[Nebraskan Sand Hillsin muinaisaavikon dyynit ovat nykyään kasvillisuuden peitossa.]] Kuivuutta on ollut Maassa jo varhain, prekambrikaudelta asti. Varhaisimpia todisteita laajalle levinneestä kuivasta ympäristöstä on löytynyt Kanadan Luoteisterritorioista 1,8 miljardia vuotta vanhoista dyynisedimenteistä.
Nykyiset aavikot ovat geologisesti melko nuoria, sillä ne ovat käytännössä syntyneet viimeisen 65 miljoonan vuoden aikana, kenotsooisella maailmankaudella. Atacama ja Namib ovat kuitenkin vanhempia: edellinen muodostui jo 120 miljoonaa vuotta sitten ja jälkimmäinen 80 miljoonaa vuotta sitten. Pääosa aavikoista muodostui tertiäärikaudella, ja nykyiset kuivuusalueet olivat jo syntyneet noin kolme miljoonaa vuotta sitten, kun mantereetkin olivat jo päätyneet nykyisille paikoilleen.
Aavikot ovat kuitenkin muuttuneet vielä nykyisen kvartäärikaudenkin aikana: ne ovat kokeneet kuivempia ja kosteampia jaksoja sekä laajentuneet ja supistuneet. Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa kuivat alueet olivat laajimmillaan viime jääkauden huippukohdan aikaan, noin 21 000–18 000 vuotta sitten. Samaan aikaan Pohjois-Amerikassa aavikoilla sen sijaan oli kylmempää ja kosteampaa. Laurentidin jäätikkö peitti tuolloin Kanadan ja Yhdysvaltain koillisosan, ja sen vaikutuksesta mantereen lounaisosien aavikoille virtasi kosteampaa ilmaa ja sinne muodostui myös satoja järviä.
Jäätiköiden sulaessa aavikot siirtyivät nykyisille paikoilleen, pohjoisella pallonpuoliskolla pohjoiseen. Samalla monet lauhkeaan ympäristöön tottuneet eliöt joutuivat muuttamaan aavikoiden tieltä. Monille aavikoiden keskellä oleville vuoristoseuduille on kuitenkin jäänyt lajeja, jotka ovat siirtyneet vain vuoristossa korkeammalle. Ne ovat usein jääneet eristyksiin keskelle aavikkotasankoja, ja näin vuoristoihin on jäänyt omaperäinen eliöstö. Tällaisia alueita ovat esimerkiksi Pohjois-Amerikan aavikoiden keskellä olevat vuoristot, Saharan Ahaggar, Tassili n’Ajjer ja Tibestivuoristo sekä Arabian niemimaan Asirvuoristo.
Muodostumiseen vaikuttavat tekijät
thumb|[[Ilmakehän kiertoliike|Ilmakehän kiertoliikkeen seurauksena hepoasteille syntyy kuiva ja kuuma sää, mikä aiheuttaa aavikoita.]] Suurin osa maailman aavikoista sijaitsee noin 25–30 astetta päiväntasaajan etelä- ja pohjoispuolella, mikä johtuu ilmakehän kiertoliikkeestä. Päiväntasaajalla auringonsäteet ovat lämpimimmillään, minkä seurauksena ilmamassat lämpiävät, nousevat ylöspäin ja kulkeutuvat sekä pohjoiseen että etelään. Päiväntasaajalla aurinko lämmittää merivettäkin, minkä takia päiväntasaajalla syntynyt ilmamassa on myös kosteata. Kun ilma viilenee matkalla pohjoiseen ja etelään, pilvien vesihöyry tiivistyy ja sataa alas noin 10° pohjoiseen ja 5–10° etelään päiväntasaajasta. Sen jälkeen lähes täysin kuivat ilmamassat liikkuvat vielä eteenpäin. Noin 25° kohdalla ne viilenevät ja laskeutuvat lähemmäksi maanpintaa, jolloin ilmanpaine kasvaa ja tämän seurauksena myös kuiva ilma lämpiää uudelleen ja aiheuttaa suurimman osan maailman aavikoista. Tällaisia aavikoita ovat esimerkiksi Sahara, Arabian niemimaan aavikot, Atacama, Kalahari ja suuri osa Australian aavikoista.
thumb|left|[[Taklimakanin aavikko satelliittikuvassa. Tasankoaluetta ympäröivät vuoristot joka suunnasta.]] Toinen aavikoiden syntytapa johtuu vuoristoista. Kun mereltä tuleva kostea ilmamassa törmää vuoristoon, se joutuu nousemaan ylöspäin. Samalla ilman vesihöyry viilenee, tiivistyy ja muuttuu pilviksi, jotka nousevat edelleen, viilenevät ja satavat kosteutensa alas. Näin vuoriston tuulenpuoleinen rinne saa runsaasti sadetta, eikä pilvissä ole enää juurikaan kosteutta, kun ne laskeutuvat vuoriston suojanpuoleista rinnettä alas. Vuoriston taakse syntyy näin kuiva alue, jossa ei myöskään ole yhtä pilvistä kuin tuulenpuoleisella rinteellä. Vuorten takana ilmakin kuumenee enemmän, kun pilvet eivät estä auringonsäteiden pääsyä maanpinnalle. Tällaisia aavikoita ovat esimerkiksi Mojave ja Patagonian aavikot.
Kolmanteen aavikkotyyppiin kuuluvat manneraavikot, jotka syntyvät kauas merestä. Mereltä tulevat ilmamassat menettävät hiljalleen kosteuttaan mantereen yllä, elleivät ne ylitä laajaa vesistöä, joka voisi täydentää ilman kosteutta. Etenkin keskellä laajaa Aasian mannerta esiintyy manneraavikoita, sillä ilmamassat eivät tuo mereltä tarpeeksi kosteutta. Aasian aavikoiden syntyyn vaikuttavat mantereisuuden lisäksi myös vuoristot. Taklimakanin aavikkoa ympäröivät Himalaja, Hindukuš ja Tienšan. Neljäs aavikoiden syntyyn vaikuttava tekijä ovat kylmät merivirrat, jotka aiheuttavat rannikkoaavikoita mantereiden länsirannikoille. Vallitsevat tuuliolosuhteet mantereiden länsirannikoilla puhaltavat lämpimät merivirrat ulkomerelle, minkä seurauksena merenpohjasta nousee kylmää vettä pintaan. Tämä heikentää rannikkoilman kykyä sitoa kosteutta.
Aavikoiden syntyyn saattavat vaikuttaa useat tekijät. Esimerkiksi Australian mantereen aavikoihin vaikuttaa kolme tekijää: Australia sijaitsee sopivalla etäisyydellä päiväntasaajasta, itärannikon vuoristo estää kostean ilman pääsyn sisämaahan ja lisäksi Gibsonin ja Simpsonin aavikot sijaitsevat yli tuhannen kilometrin päässä rannikosta.
Aavikoiden ilmasto
thumb|Sadekuuro aavikolla thumb|[[Hiekkamyrsky iskemässä armeijan tukikohtaan Irakissa.]] Aavikoilla sataa yleensä vähintään pari kertaa vuodessa, ja normaalisti sadepäiviä on noin 15–20. Paikoin vettä voi sataa todella runsaastikin pienillä alueilla, mutta tällaiset konvektiosolut ovat kuitenkin paikallisia. Vain aavikoiden reuna-alueilla esiintyy laajamittaisia saderintamia. Lähellä päiväntasaajaa suurimmat sateet tulevat kesällä ja lauhkealla vyöhykkeelle talvella. Sademäärä vaihtelee suuresti alueittain. Paikoin esimerkiksi Saharassa ja Etelä-Amerikan rannikkoaavikoilla on mitattu yli 10 vuoden sateettomia jaksoja. Sonoran, Mojaven ja Arabian aavikoiden sisäosissa sataa keskimäärin alle 20 millimetriä vuodessa, kun taas Chihuahuan aavikolla ja Great Basinissa vuoden sademäärä alittaa vain harvoin 200 millimetrin rajan. Kosteutta aavikoille tuovat myös sumu, jota esiintyy rannikkoaavikoilla, ja kaste. Aavikoilla kuivuutta lisää se, että kokonaishaihdunta on suuri. Vettä häviää haihtumalla maasta ja transpiraatiolla kasvien kautta. Köppenin ilmastoluokituksessa aavikot ovat tyyppiä BW.
Kuumat aavikot ovat päivällä hyvin kuumia ja yöllä viileitä tai kylmiä. Päivisin lämpötila saattaa olla noin 40 °C:ssa, ja korkein mitattu lämpötila on 58 °C Libyassa. Saharassa on myös mitattu päivällä maanpinnan lämpötilaksi 78 °C. Lämpöenergia katoaa kuitenkin nopeasti yöllä pilvettömälle taivaalle, ja öisin lämpötila on aavikoilla usein jopa pakkasrajan alapuolella. Vuoden keskilämpötila on 20–25 °C. Lauhkean vyöhykkeen mantereisille aavikoille on tyypillistä voimakas vuodenaikojen välinen vaihtelu. Talvisin päivälläkin on viileä ja talven keskilämpötila on –2–4 °C, mutta kesällä lämpötila on vastaava kuin kuumillakin aavikoilla. Talvisin myös lumisateet ovat mahdollisia.
Koska aavikoilla ei ole kasvillisuutta hajottamassa pintatuulta, tuulennopeus on keskimääräistä korkeampi. Iltapäivisin tasainen myrskytuuli voi puhaltaa jopa tunteja, mutta öisin on usein tyyntä. Aavikkotuulet ovat usein kuumia ja kuivia, ja ne puhaltavat aavikoilta kosteammille seuduille. Aavikon olosuhteet voivat synnyttää myös voimakasta ja pyörteistä tuulta, joka nostaa helposti kevyttä maa-ainesta ilmaan. Näin muodostuvat esimerkiksi dyynit. Kovat tuulet synnyttävät myös hiekkamyrskyjä sekä pienempiä ja lyhytikäisempiä pölypyörteitä. Raskas hiekka ei yleensä pysy ilmassa kovin kauan, mutta kevytrakenteinen pöly saattaa värjätä pilviä punaisiksi viiden kilometrin korkeudessa. Hiekkamyrskyn vaikutukset voivat olla radikaalit, sillä muutamassa minuutissa kirkas auringonpaiste saattaa muuttua punaruskeaksi sumuksi ja lämpötila laskea jopa 15 astetta.
Globaalin ilmaston vaikutus
Aavikoiden sadannan vuotuiseen vaihteluun vaikuttaa erityisesti niin sanottu eteläinen värähtely: El Niño ja La Niña. Ilmiö toistuu noin 3–7 vuoden välein, kun ensin El Niño alkaa vaikuttaa Tyynenmeren ilmastoon. Sen seurauksena Etelä- ja Pohjois-Amerikan rannikon vedet lämpenevät, mikä puolestaan lisää talvisateiden määrää rannikoilla. Muutaman kuukauden kuluttua El Niño alkaa heiketä ja La Niña voimistua. Sen vaikutus rannikkoekosysteemeihin on päinvastainen. Sykli vaikuttaa myös rannikkoaavikoihin, kuten Atacamaan, Baja Californian aavikkoon, Namibiin ja Länsi-Australiaan. El Niñon aikaan ne saavat normaalia enemmän sateita. Manneraavikoilla, erityisesti Australian sisäosissa ja Tharissa, sateet vähenevät.
Ilmastonmuutos on jo vaikuttanut monien aavikoiden ilmastoon. Aavikoiden keskilämpötila nousi vuosien 1976–2000 välillä 0,5–2,0 astetta – enemmän kuin maailmanlaajuinen keskiarvonousu, 0,45 astetta. Koska korkeilla leveysasteilla sademäärien on oletettu lisääntyvän, niin vastaavasti subtrooppisen vyöhykkeen sadannan on arvioitu vähenevän. Monien subtrooppisten aavikoiden sademäärät vähenivätkin 1900-luvun viimeisen kahden vuosikymmenen aikana. Vaikka joidenkin aavikoiden sadannan oletetaankin kasvavan, vain harvan aavikon kuivuus vähenee, sillä lämpimämmässä ympäristössä myös kokonaishaihdunnan määrä kasvaa. Ilmastonmuutoksen on arvioitu vähentävän kasvillisuutta suurimmassa osassa aavikoita, koska kokonaishaihdunta lisääntyy, kosteus vähenee ja kuivuusjaksot pitkittyvät.
Aavikoiden vaikutus muihin ympäristöihin
Aavikot vaikuttavat yllättäen muihin ilmastoihin niitä viilentävästi. Tämä johtuu siitä, että aavikon albedo, heijastuskyky, on suuri. Aavikot heijastavat auringonsäteilystä 20–35 prosenttia takaisin avaruuteen, kun esimerkiksi savannit heijastavat siitä 15 prosenttia ja sademetsät vain 5 prosenttia. Koska aavikoilla ei ole paljoakaan vettä, aurinkoenergiaa ei kulu veden haihduttamiseen, vaan heijastumisen jälkeen jääneet säteet lämmittivät suoraan maanpintaa. Aavikoiden pinnan lämpö säteilee kuivassa ilmassa suoraan ylöspäin. Ilma kuitenkin viilenee nopeasti ylöspäin mentäessä, ja näin aavikot viilentävät niiden yläpuolella olevaa troposfääriä. Sieltä viileä ilmamassa liikkuu tuulten mukana muualle viilentäen varsinkin aavikoiden reunaympäristöjä.
Maisematyypit
Yleinen mielikuva aavikosta on hiekkatasanko. Kuitenkin vain viidennes kaikkien aavikkojen pinta-alasta on varsinaista hiekka-aavikkoa (erg). Jopa puolet aavikoista voidaan luokitella sora-aavikoiksi (reg). Niitä peittää pääasiassa 4–64 millimetriä halkaisijaltaan oleva sora, mutta myös suurempia, 64–265 millimetrin kiviä esiintyy. Kolmas maisematyyppi on kallioaavikko (hamada), jota peittää suuremmat lohkareet ja paljas kallioperä.
Australian Iso Hiekka-aavikko ja Afrikan Namib koostuvat lähes kokonaan ergistä, ja Pohjois-Amerikan aavikoillakin hiekka-aavikoiden osuus on vain 5 prosenttia. Saharassa ja Arabian aavikoilla on myös runsaasti sora-aavikoita, ja Saharassa hiekka- ja sora-aavikoita on suurin piirtein yhtä laajalla alueella. Kallioaavikoita on erityisesti ylätasangoilla, ja ne ovat vallitsevia Aasiassa.
Pinnanmuodot
thumb|Veden kasaama [[alluviaalikeila Kuolemanlaaksossa.]]
Aavikoilla on vain vähän kasvillisuutta, joten pinnanmuodot ovat usein selvästi näkyvissä, kuten korkeilla vuorilla ja polaarialueilla. Aavikot ovat samasta syystä myös alttiita eroosiolle. Tuulieroosio vaikuttaa aavikoilla enemmän kuin missään muualla maapallolla, ja harvoin satava vesi saattaa aiheuttaa todella nopeaa vesieroosiota.
Vesi sekä erodoi että kasaa maata. Vuoristoja reunustavilla aavikoilla voi nähdä hyvin veden vaikutukset: vesi virtaa voimakkaasti ja muodostaa syviä, jyrkkäreunaisia ja kapeita kanjoneita. Uoman levetessä ja virran hidastuessa suurimmat kivet kerrostuvat ensin, ja hienojakoisempi aines levittäytyy aavikkotasangolle viuhkamaisena alluviaalikeilana.
pienoiskuva|vasen|[[Dyyni#Dyynien_luokittelutapoja|Tähtidyyni oikeassa reunassa.]]
Tuulieroosion vaikutus aavikoilla on huomattava, sillä vähäinen kasvillisuus ei tarjoa tarvittavaa suojaa ja kuiva, irtonainen maa-aines nousee helposti tuulen kuljetettavaksi. Lisäksi monet aavikot ovat tasaisia, joten tuuli pääse puhaltamaan vapaasti. Tuulieroosio luo maapallon näyttävimmät kivimuodostumat.
Tunnetuimpia aavikon muodostumia ovat dyynit, joita tuuli kasaa. Hiekka-aavikkojen hiekka on pääasiassa peräisin erodoituneesta hiekkakivestä. Dyynit syntyvät pienestä hiekkakinoksesta ja kasvavat tuulen kuljettaessa kinokseen lisää ainetta. Saharassa 3–4 metriä korkea ja 100 metriä pitkä dyyni on syntynyt noin 40–50 vuodessa. Dyynit eivät välttämättä ole vakaita, ja ne voivat liikkua tuulen kulkusuuntaan jopa 20–30 kilometriä vuodessa. Suurimmat dyynit voivat olla 500 metriä korkeita. Dyynit voidaan jakaa monella tavalla, ja esimerkiksi Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus jakaa dyynit viiteen perustyyppiin. Yleisimpiä dyynejä ovat puolikuun muotoisen barkaanit. Muita tyyppejä ovat jopa 160 kilometriä pitkät pitkittäisdyynit, tähtidyynit, elliptiset tai pyöreät kupolidyynit ja U:n muotoiset parabelidyynit, joiden haarat osoittavat myötätuuleen, eli päinvastoin kuin barkaaneilla. Näiden lisäksi on olemassa monimutkaisempia yhdistelmädyynejä.
Vesistöt
thumb|Kuiva jokiuoma, eli [[wadi, Israelissa.]]
Aavikotkaan eivät ole täysin vedettömiä. Monet joista, järvistä ja keitaista ovat kuitenkin kausittaisia tai lyhytaikaisia. Pintavettä saattaa esiintyä vain harvoin, mutta myös pohjavesi nousee välillä pintaan lähteissä, keitaissa, kaivoissa ja porausrei'issä.
Suurin osa aavikolla virtaavista joista ei päädy mereen asti, vaan joet kuivuvat aavikolle. Vain suuret joet pystyvät virtaamaan aavikon läpi, kuten Niili ja Niger Saharassa, Tigris ja Eufrat Arabian aavikoilla, Tarim Taklimakanissa, Kerulen Gobissa ja Colorado Sonoran aavikolla. Monilla aavikoilla on kuitenkin jokiuomia, jotka ovat joko kokonaan tai kausittain kuivuneita. Kausittain kuivuneita jokiuomia kutsutaan Afrikassa ja Arabiassa wadeiksi ja Amerikassa arroyoiksi. Jokiuomat tarjoavat eliöille varjoisan ja kostean paikan, sillä kuivinakin kausina uoman pohja säilyy yleensä kosteana. Kuivat joet ovat myös hyviä maamerkkejä.
thumb|left|[[Keidas Libyassa]]
Jokien tapaan myös suurin osa autiomaiden järvistä on vain väliaikaisia. Järviä syntyy laaksoihin, syvänteisiin ja muihin painaumiin. Aavikon järvet ovat jatkuvassa kiertokulussa: sadekautena ne täyttyvät vedellä mutta kuivuvat nopeasti ja jättävät jälkeensä aavikkojärven, suolajärven tai suolapannun. Botswanassa Kalaharin aavikolla sijaitsee maailman suurin suola-aavikko Makarikari, joka on pinta-alaltaan lähes 40 000 neliökilometriä. Se on jäänne muinaisesta Makgadikgadijärvestä, joka oli noin kolme miljoonaa vuotta sitten Afrikan suurimpia järviä.
Aavikoille saattaa muodostua myös kosteita alueita, joita kutsutaan keitaiksi. Niitä muodostuu paikkoihin, joissa vettä johtava kerrostuma ulottuu maan pinnalle asti. Vesi voi kulkeutua keitaille pitkien matkojen päästä. Aavikoiden alla saattaa olla jopa miljardien litrojen pohjavesivarastot, jotka ovat kerääntyneet sinne vuoristoissa imeytyvän sadeveden mukana. Keitaissa pohjavesi muodostaa alueita, jotka pystyvät ylläpitämään runsasta kasvillisuutta keskellä aavikkoa.
Kasvillisuus
thumb|upright|Suuret kaktukset, kuten [[jättikaktus, ovat vieneet Pohjois-Amerikan aavikoilla puiden ekologisen lokeron. ]]
Aavikoiden kasvillisuus on niukkaa, ja kasvibiomassasta jopa 90 prosenttia on maan alla. Aavikon kasvit ovat joutuneet sopeutumaan monin keinoin kuivuuteen ja aurinkoon. Niiden pitää pystyä keräämään vettä niukoista varoista, säilyttämään sitä huomattavan pitkään ja vähentämään sen haihtumista. Vaikeista olosuhteista huolimatta suurimmassa osassa aavikkoja on kuitenkin kasvillisuutta.
Mehikasvit, kuten kaktukset, tyräkit ja agaavet, ovat sopeutuneet hyvin aavikon olosuhteisiin. Ne pystyvät varastoimaan vettä mehimäisiin osiinsa, niiden juuristo on erikoistunut keräämään nopeasti nestettä ja ne käyttävät CAM-yhteyttämistä. Yhteyttämisessä vesihöyryä häviää ilmarakojen kautta, mutta CAM-kasvit pystyvät sulkemaan ilmarakonsa päivisin. Monet kasvit aukaisevat ilmarakonsa aamulla kaasujen vaihtoa varten ja sulkevat ne lämpötilan noustessa. Monien aavikon kasvien lehdissä on vähemmän ilmarakoja ja ne ovat pienempiä kuin kosteiden alueiden kasveissa. Akaasioihin kuuluva keihäsakaasia on kokonaan lehdetön, ja sillä on vain piikkimäisiä lehtiruoteja, joissa on hyvin vähän ilmarakoja. Akasian lehti on lisäksi pinnaltaan nahkamainen, mikä vähentää haihtumista. Kaktusten lehdet ovat muodostuneet piikeiksi, jotka vähentävät haihtumista ja toimivat myös puolustuskeinona.
Aavikon kasveilla on erityisen laaja juuristo. Osa kasveista kasvattaa pitkiä juuria ja osalla on laaja sateenvarjomainen juuriverkosto. Prosopis-suvun kasvien juuri laskeutuu jopa 15 metriä pystysuorassa alaspäin kosteisiin pohjakerrostumiin, ja kaktuskasveihin kuuluvan Peniocereus greggiin pääjuuri painaa yli 30 kilogrammaa. Monet kaktukset ja tyräkit kasvattavat laajan juuriverkoston, jolla ne ohjaavat sadeveden kasviin ja sitovat itsensä maaperään. Jotkin kasvit, kuten ikilehti, pystyvät keräämään pinnastaan siihen tiivistynyttä usvaa. Kasvien pitää myös pystyä säilyttämään vesi, jota ne keräävät. Monet kuivien alueiden puista ovat kehittäneet rungon, johon pystyy varastoimaan suuret määrät vettä. Apinanleipäpuun pullomainen runko, joka on koostumukseltaan pehmeää ja sienimäistä, on tästä hyvä esimerkki.
thumb|left|Sateiden jälkeen aavikko saattaa puhjeta kukkaan.