cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maaretta Tukiainen
Ura ja opinnot
Tukiainen opiskeli opettajaksi Helsingin yliopistossa. Opiskeluaikana hän teki sijaisuuksia, ja neljä vuotta opiskeltuaan hän opiskeli vuoden verran Voionmaan opiston näyttelijälinjalla, minkä jälkeen hän kirjoitti gradunsa ja valmistui kasvatustieteen maisteriksi tammikuussa 1993. Tämän jälkeen hän hakeutui Turun yliopistoon opiskelemaan elokuva- ja tv-tiedettä, kotimaista kirjallisuutta ja tiedotusoppia. Opiskeluaikanaan hän kirjoitti leffakritiikkejä Turun ylioppilaslehteen ja työskenteli harjoittelijana Turku-TV:llä, johon hän teki viikoittaista ohjelmaa Turun kulttuurielämästä toimittajan ja tuottajan rooleissa. Vuonna 1997 Tukiainen valmistui humainististen tieteiden kandidaatiksi elokuva- ja tv-tieteistä, muutti takaisin Helsinkiin ja aloitti työt Tammen kustannustoimittajana. Hänen vastuualueelleen kuuluivat ala-asteen ja esiopetuksen oppimateriaalit. Runsaan vuoden kuluttua hänestä tuli A-lehtien uuden Leffa-lehden elokuvakriitikko ja toimitussihteeri. Tukiainen on työskennellyt myös Katso-lehdessä ja MoonTV:ssä.
Jorma Sairanen ja Pauli Aalto-Setälä palkkasivat Tukiaisen vuonna 2001 ohjelmapäälliköksi MTV3:n omistamalle uudelle Subtv-kanavalle, joka syntyi kun TVTV! ja City TV yhdistyivät. Hän oli mukana ostamassa lähes kaikkia Subtv:n tunnetuimpia ohjelmia: Madventures, Big Brother, Ketonen & Myllyrinne, espanjalaisia saippuasarjoja, telenoveloja, ja animea. Vuonna 2006 Tukiaisesta tuli Subin kanavajohtaja. Kanava tavoitti tuolloin päivittäin yli miljoona katsojaa.
Työnsä ohessa Tukiainen opiskeli sisustusarkkitehdiksi ja valmistui vuonna 2009 Lahden muotoiluinstituutista Seuraavana vuonna hän perusti oman yrityksen, Moodit Oy:n. Vuonna 2011 hän jätti työnsä Subin kanavajohtajana, sillä hän tahtoi käyttää aikansa kirjoittamiseen ja uuden oppimiseen. Hänestä tuli kokopäiväinen yrittäjä, jolla oli kaksi yritystä. Moodit Oy:n lisäksi hän oli vuosina 2011–2014 mukana myös Vojo Wellbeeing -yrityksessä (myöhemmin New Me Oy), jota oli perustamasssa. Yritys kehitti merkityksellisten hetkien tunnistusaplikaation kännykkään ja piti valmennusleirejä.
Tukiainen suoritti 2012 Valmentamossa LCF Life coach -tutkinnon ja opiskeli sen jälkeen kansainvälisen sertifioidun coachin tutkinnon. Hän on opiskellut myös NLP-menetelmää ja valmistunut NLP traineriksi.
Tukiainen juonsi Yle TV1-kanavan 8 myyttiä työstä -sarjaa, joka esitettiin tammikuussa 2016. Sarjan vakiovieraana oli liiketalouden professori Alf Rehn.
Vuonna 2017 Tukiainen teki osallistavaa tilasuunnittelua ja muutosvalmentamista. Hän teki myös juontokeikkoja, mentoroi ja valmensi yritysjohtajia ja erikoisasiantuntijoita. Ensisijaisena identiteettinään hän piti kirjailijan roolia.
Vuonna 2021 Tukiainen julkaisi Hyvän mielen koti -kirjan, jossa hän kannusti lukijoitaan rakentamaan kotinsa omien tarpeidensa kautta. Hänellä oli myös Hyvän mielen koti -podcast, jossa käsitellään samaa teemaa.
Julkaisut
Tukiainen on kirjoittanut kolumneja muun muassa Fakta-lehteen (2013-2014), Glorian Koti-lehteen (2012-2014), Markkinointi & Mainonta -lehteen (2010-2013) ja Oikotie Työpaikkoihin (2016-). Vuonna 2014 hän kirjoitti Huffington Post -sivustolle.
Kirjat
Tukiaisen kirjoja:
Podcastit
Tukiaisen podcastit:
Luottamustehtävät
Tukiainen on ollut
Yksityiselämä
Tukiaisen isä työskenteli Uuraisten kirkkoherrana ja hänen äitinsä oli musiikinopettaja. Maaretta Tukiainen oli perheen kuudesta lapsesta vanhin. Nykyään hän asuu Helsingin Tapanilassa avopuolisonsa Markus Freyn kanssa.
Saloisten Salama
Saloisten Salama on vuonna 1947 perustettu yleisseura. Seuran lajit ovat lentopallon ohella hiihto, yleisurheilu, paini sekä kunto-ja veteraaniurheilu Seuran puheenjohtajana toimii Alpo Ohenoja. Saloisten Salaman lentopallon naisten edustusjoukkue pelaa 2-sarjassa. Juniorijoukkueita seuralla ei ole tällä hetkellä.
Kovia pelaajia Saloisten Salamassa nähdään kaudella 2007–2008. Kempeleen Lentopallossa SM-liigassa pelannut Miika Tossavainen oli joukkueen kovin vahvistus 2007–2008 kaudeksi. Tossavaisen menettäminen Saloisten Salamalle, oli kova paikka Kempeleelle sillä olihan Tossavainen joukkueen kapteeni. Muita kovia nimiä joukkueesta löytyy Tommi Eirola, joka on vuonna 89-syntyneiden maajoukkuepelaaja, ja iso lahjakkuus.
Juha Länsimäki
Juha Länsimäki (s. 12. marraskuuta 1961 ) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja.
Länsimäki asuu ja valmentaa hevosia Seinäjoella, hänen tallinsa on Hyllykalliossa Solanon alueella. Länsimäki tunnetaan varsojen opettajana nuorten hevosten valmentajana. Tuhannen voiton rajan Länsimäki ylitti vuonna 2013.
Tuula Amberla
Tuula Riitta Amberla-Eskelinen (o.s. Amberla, s. 16. elokuuta 1959 Turku) on suomalainen laulaja.
Hän keikkailee trio-kokoonpanolla kitaristi Tero-Petri Suovasen ja oman poikansa basisti Pablo Eskelisen kanssa.
Amberla näytteli vuonna 1986 Peter Lindholmin ohjaamassa elokuvassa Kill City, vuoden 1991 Lauri Törhösen televisioelokuvassa Requiem ja myös Törhösen vuoden 2012 elokuvassa Vares – Uhkapelimerkki.
Amberla asuu Vehmaalla ja on töissä Uudenkaupungin kirjastossa. Hän on aiemmin ollut töissä Laitilan kirjastossa. Amberla aloitti työt kirjastoissa parikymppisenä kirjallisuustieteen opiskelijana ja oli musiikkiuransa aikanakin töissä kirjastoissa.
Hyrynsalmen seurakunta
Hyrynsalmen seurakunta on Kuopion hiippakuntaan ja Kajaanin tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Hyrynsalmen kunnan alueella.
Historia
Ennen vuotta 1786 Hyrynsalmen seurakunta oli osa Paltamon seurakuntaa. Tuona vuonna seurakunta itsenäistyi ja samana vuonna rakennettiin seurakunnan kirkko. Seurakunta oli alkuun Ylä-Kainuun emäseurakunta ja siihen kuuluivat Suomussalmi, Puolanka sekä Ristijärvi, jotka ovat myöhemmin itsenäistyneet omiksi seurakunnikseen.
Mipu Music
Mipu Music on suomalainen levy-yhtiö, joka on erikoistunut julkaisemaan etno- ja kansanmusiikkia. Rääkkylässä kotipaikkaansa pitävän yhtiön perustivat vuonna 1992 Värttinän laulaja Sari Kaasinen ja hänen puolisonsa Heikki Kemppainen.
Mipu Music on Värttinän ja Sari Kaasisen sooloalbumeiden lisäksi julkaissut muun muassa Angelin tyttöjen, Sirmakan ja Mylläreiden tuotantoa.
Slipstream (kirjaintyyppi)
pienoiskuva|Slipstream Slipstream on Letraset Type Studion suunnittelema ja alun perin Letrasetin sekä ITC:n vuonna 1985 julkaisema kirjaintyyppi, joka pyrkii välittämään vauhdin ja suorituskyvyn tuntua. Slipstream koostuu voimakkaasti oikealle kallistuvista suuraakkosista, joissa on vauhtiviivat lisäämässä liikkeen tuntua. Kirjaintyyppi soveltuu parhaiten mainoksiin tai julisteisiin.
Dominique Ducharme (jääkiekkovalmentaja)
Dominique Ducharme (s. 12. maaliskuuta 1973) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän valmensi NHL-joukkue Montreal Canadiensia helmikuusta 2021 helmikuuhun 2022.
Heinäkuussa 2021 Ducharme solmi kolmen vuoden jatkosopimuksen Canadiensin kanssa.
Tšetšeenien ja inguušien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Tšetšeenien ja inguušien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta eli Tšetšeenien ja inguušien ASNT tai Tšetšeno-Ingušetija oli autonominen neuvostotasavalta Venäjän SFNT:ssa Neuvostoliitossa. Tasavallan pääkaupunki oli Groznyi.
Väestö
Vuonna 1979 Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n asukasluku oli 1 155 805. Väestöstä oli samana vuonna tšetšeenejä 52,9 prosenttia ja inguušeja 11,7 prosenttia.
Historia
Tšetšeenien ja inguušien ASNT muodostettiin vuonna 1934 Tšetšeenien ja inguušien autonomisesta alueesta. Tuolloin se käsitti nykyisten Tšetšenian ja Ingušian tasavaltojen alueet sekä nykyisin Pohjois-Ossetia-Alaniaan kuuluvan Prigorodnyin piirin.
Toisessa maailmansodassa Natsi-Saksa valloitti osittain Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n vuonna 1942. Neuvostoliitto valtasi alueen takaisin seuraavana vuonna. Stalin syytti tšetšeenejä ja inguušeja yhteistyöstä natsien kanssa, jonka vuoksi vuonna 1944 ASNT lakkautettiin ja tasavallan tšetšeeni- ja inguušiväestö karkotettiin Neuvostoliiton Keski-Aasiaan.
Tšetšeenit ja inguušit saivat palata kotimaahansa vuonna 1956 ja seuraavana vuonna Tšetšeenien ja inguušien ASNT perustettiin uudelleen. ASNT:n lakkauttamisen jälkeen Pohjois-Ossetian ASNT:aan liitettyä Prigorodnyin piiriä ei kuitenkaan palautettu uudelleen perustetun Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n yhteyteen.
Marraskuussa 1990 Tšetšeenien ja inguušien ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen. Toukokuussa 1991 Tšetšenia julistautui itsenäiseksi ja vuonna 1992 Ingušia liittyi osaksi Venäjän federaatiota.
Santasaari (Kangasala)
Santasaari on Kangasalla Vesijärven länsiosassa sijaitseva noin kilometrin pituinen saari Pikonlinnan niemen pohjoispuolella Lintulahden suulla. Se on vain noin sata metriä leveä ja harjumainen. Suurin osa saaresta on seurakunnan omistuksessa ja sinne on perustettu vuonna 2020 virkistysalue kaupungin ja seurakunnan yhteistoimin.
Santasaari retki- ja leiripaikkana
Partiolaiset ovat käyttäneet Santasaarta leiripaikkanaan 1940-luvulta lähtien. Santasaaressa on ollut Kangasalan seurakunnan leirikeskus. Leirikeskusta alettiin rakentaa vuonna 1967. 1968 valmistui sauna. Majoitusrakennus tehtiin 1970 ja päärakennus 1971. Leirikeskuksen päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 2002 ja toiminta saaressa hiljeni. 2019 alettiin suunnitella saaren ottamista kaupunkilaisten virkistyskäyttöön.
Progressiivinen rock
pienoiskuva|300px|[[Yes-yhtye lavalla vuonna 1977.]] Progressiivinen rock, puhekielessä proge, on 1960- ja 1970-luvun taitteessa syntynyt rockin suuntaus. Käsite ”taiderock” on varsinkin aiemmin mielletty progressiivisen rockin synonyymiksi. Progressiiviselle rockille on luonteenomaista musiikillinen kokeellisuus, joka ilmenee esimerkiksi epätavallisten instrumenttien, totutusta poikkeavien äänimaailmojen ja monimutkaisten kappalerakenteiden käytössä. Usein innoitusta on haettu klassisesta musiikista, jazzista tai eri maiden kansanmusiikista. Progressiiviselle rockille on myös leimallisesti tunnusomaista pitkät, hitaasti aukeavat kappaleet. Useimmat genren edustajat esittävät kuitenkin myös populaarimusiikille tyypillisempiä muutaman minuutin kappaleita.
Progressiivisen rockin synty
Muusikko Bill Brufordin mukaan progressiivisen rockin syntyyn vaikuttivat sekä yhteiskunnallinen että tekninen kehitys. Brufordin mukaan progemuusikoiden tausta oli brittiläisessä keskiluokassa ja että kirkolla oli asema nuorten kiinnostumiseen ja koulutukseen musiikissa. Hän mainitsee esimerkkeinä muun muassa John Wettonin, Chris Squiren ja Peter Gabrielin. Musiikin tekniikkaan tulivat moniraitaäänitys ja kodin stereolaitteet. Lisäksi yhtyeiden lavatekniikan kehitys oli nopeaa.
1960-luvun puolivälistä alkaen voidaan löytää monia esimerkkejä rockin muuttumisesta ”taiteellisempaan” suuntaan. Popyhtyeet alkoivat pyrkiä pois parin hitin ympärille vaihtelevan tasoisesta materiaalista kootuista albumeista tai hittikokoelmista, joille oli koottu yhtyeen julkaisemia singlejä. Albumeista pyrittiin tekemään tasapainoisia ja tunnelmaltaan yhtenäisiä kokonaisuuksia, joihin yksittäiset laulut sijoittuisivat luontevasti. Tällaisia levyjä olivat esimerkiksi 1966 ilmestyneet The Beach Boysin Pet Sounds ja The Rolling Stonesin Aftermath. Näillä levyillä myös käytettiin popmusiikissa epätavallisia soittimia.
Frank Zappan tuotannossa oli kuultu rohkeasti kokeellisia sävellyksiä jo vuonna 1966 ilmestyneestä esikoislevystä Freak Out! alkaen. The Beatlesin albumeista vuonna 1967 ilmestynyt Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on usein nähty levynä, joka lopullisesti avasi portit kokeelliselle populaarimusiikille. Vuonna 1968 levytetty Jimi Hendrixin 13 minuuttia pitkä kappale ”1983” voitaisiin jo tyylinsä puolesta laskea progressiivisen rockin lajiin. Myös The Moody Bluesin tuotannosta voidaan löytää selvästi progressiivisia piirteitä. Yhtye oli ensimmäisiä, jotka yhdistivät musiikkiinsa klassisen orkesterin albumilla Days of Future Passed (1967). Procol Harum otti musiikkiinsa selviä klassisia vaikutteita. Albumit olivat taiteellisia kokonaisuuksia, vaikka ne eivät olleet teemallisia kokonaisuuksia kuten The Moody Bluesilla.
Ensimmäisenä lp-levynä, joka kokonaisuudessaan edustaa progressiivista rockia, on pidetty ainakin King Crimsonin ensialbumia In the Court of the Crimson King vuodelta 1969. King Crimsonin jälkeen saman aikakauden progressiivisia rockyhtyeitä olivat esimerkiksi Emerson, Lake & Palmer, Genesis, Gentle Giant, Jethro Tull, Pink Floyd, Van Der Graaf Generator sekä Yes. Näiden brittiläisten yhtyeiden lisäksi merkittäviä olivat muiden muassa hollantilainen Focus, yhdysvaltalainen Kansas, ranskalainen Magma, sekä kanadalainen Rush. Myös eräät länsisaksalaiset progressiivisen rockin yhtyeet saivat kansainvälistä mainetta ja tunnustusta (niin sanottu krautrock-suuntaus). Näitä olivat muun muassa Amon Düül II ja Can. Lisäksi Italiaan muodostui oma progressiivisen rockin aaltonsa, joka kattoi lukuisia yhtyeitä 1970-luvulla, kansainvälisesti tunnetuimpana edustajanaan Premiata Forneria Marconi.
Vaikka progressiivinen rock nähdään nykyisin melko epäkaupallisena musiikillisena erityisalueena, jolla on oma pieni kuuntelijakuntansa, nousivat edellä lueteltujen yhtyeiden levyt usein albumilistojen kärkipäähän. Varsinkin Pink Floyd ja Genesis nousivat lopulta rockhistorian suosituimpien yhtyeiden joukkoon.
Myös Suomessa vaikutti 1970-luvulla monipuolinen progressiivisen rockin suuntaus. Ensimmäiset ja tunnetuimmat kotimaiset progeyhtyeet olivat Love Recordsille vuonna 1969 ensilevynsä levyttäneet helsinkiläiset Wigwam ja Tasavallan Presidentti. Ne herättivät jonkin verran huomiota Suomen ulkopuolellakin. Muita tunnettuja suomalaisen progressiivisen rockmusiikin edustajia olivat muun muassa vuonna 1972 ensilevynsä levyttäneet helsinkiläinen Kalevala, lahtelainen Haikara ja porilainen Elonkorjuu. Tamperelainen Tabula Rasa ja pietarsaarelainen Fantasia julkaisivat ensilevynsä 1975 ja turkulainen Kaamos vuonna 1977. Myös esimerkiksi Hectorin vuoden 1973 Herra Mirandos -albumilla on progressiivisia elementtejä.
Tyylin erityispiirteitä
pienoiskuva|225px|Perinteisessä progressiivisessa rockissa on käytetty soittimena muun muassa [[mellotronia.]] Progressiiviselle rockille tyypillisiä ovat pitkät, rakenteeltaan monimutkaiset kappaleet. Koko vinyylilevyn puoliskon täyttävät, yli 20 minuuttia kestävät kappaleet, eivät 1970-luvun alkupuolella olleet lainkaan harvinaisia. Progeyhtyeiden keskuudessa yleisiä ovat olleet myös niin sanotut konseptialbumit, joissa yksittäiset kappaleet muodostavat harkitun kokonaisuuden, useimmiten tarinan. Tarina saattoi olla kokoonpanon luoma tai pohjautua aiempaan teokseen.
Tunnettuja kirjallisuuteen pohjautuvia progressiivisia konseptialbumeja ovat muun muassa Aphrodite’s Childin 666 (1972), Camel-yhtyeen The Snow Goose (1975), Yes in Tales From Topographic Oceans (1974) ja Bo Hanssonin Sagan om Ringen (1970).
Mallia sävellyksille haettiin usein klassisen musiikin puolelta. Monimutkaisuus ei ole kuitenkaan edellytys progesävellykselle, vaan musiikin ”edistyksellisyys” voi perustua muihinkin seikkoihin. Sanoitusten tematiikka haetaan usein esimerkiksi mytologiasta, filosofiasta tai yhteiskunnallisista aiheista.
Progressiivisen rockin kokeellisuus ilmenee usein myös rockille epätavallisten soittimien käyttönä. Huilu oli varsin tavanomainen soitin progessa. 1970-luvun alussa vasta myyntiin tulleita syntetisaattoreita käytettiin ensimmäisten joukossa juuri progeyhtyeissä.
Progressiivisen rockin kehitys
Musiikillisena ilmiönä progressiiviselle rockille läheistä sukua olivat monet 1970-luvun fuusiojazz-yhtyeet sekä käsitteenä hieman epämääräisen ”new age” -musiikin syntyyn vaikuttaneet artistit, kuten Vangelis ja Mike Oldfield. Myös heavy metalissa esiintyi toisinaan progressiivisen rockin piirteitä (ja päinvastoin), mistä brittiläinen Uriah Heep on esimerkki. Disko ja punk sen sijaan kuuluivat progressiivista rockia seuranneeseen musiikin yksinkertaistumiseen, joka oli progressiiviselle rockille vastakkainen suuntaus. 1970-luvun lopulla progressiivisesta rockista olikin tullut jo varsin epäsuosittua. Musiikkityyliä alettiin moittia tekotaiteelliseksi, mahtipontiseksi ja itsekeskeiseksi.
1990-luvulta lähtien ”progen” arvostus on taas noussut. Nykyään progressiivisen rockin kaupallisesti menestyneimmät albumit luetaan useinkin koko populaarimusiikin historian keskeisimpien levyjen joukkoon. 1990-luvulla progressiivinen rock sai uutta suosiota Suomessakin muun muassa Kingston Wall -yhtyeen myötä. Uuteen virtaukseen kuuluvat myös Liekki, Uzva ja Ultramariini.
Tšuvassien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|140px|Tšuvassien ASNT:n vaakuna
Progressiivinen rock
Progressiivisen rockin kehitys
Bill Bruford toteaa teoksessaan Autobiography kiinnostuksesta progressiiviseen rockiin:
Tšuvassien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Tšuvassien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Tšuvassien ASNT tai Tšuvassian ASNT) oli Neuvostoliitolle kuulunut autonominen neuvostotasavalta Venäjän SFNT:ssä. Se käsitti nykyisen Tšuvassian alueen.
Progressiivinen rock
Progressiivisen rockin kehitys
2000-luvulla progressiivista rockia ovat Suomessa edustaneet muun muassa Von Hertzen Brothers, Jeavestone ja Nurkostam. Yhdysvaltalainen Dream Theater on 1990-luvulta lähtien ollut merkittävä metallimusiikin ja progressiivisen rockin yhdistäjä. Progressiivinen metalli on nykyisin oma lajityyppinsä metallimusiikissa.
Tšuvassien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Tšuvassien autonominen piirikunta perustettiin 14. heinäkuuta 1920 ja siitä tuli Tšuvassian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 21. huhtikuuta 1925. Vuonna 1990 Tšuvassian ASNT antoi suvenerisuusjulistuksen ja muutti nimensä Tšuvassian neuvostotasavallaksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen se allekirjoitti Venäjän federaation perustuslain 1992 ja jäi näin suveneriksi tasavallaksi Venäjän yhteyteen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen nationalismi ja kansallistunne on lisääntynyt tšuvassien keskuudessa.
Progressiivinen rock
Progressiivisen rockin keskeisiä albumeita
Lähde:
Tšuvassien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Vuonna 1933 Tšuvassien ASNT:n pinta-ala oli 17 920 km². Samana vuonna tasavallan asukasluku oli 960 500, joista oli tšuvasseja 74,6 prosenttia, venäläisiä 20 prosenttia ja mordvalaisia kaksi prosenttia.
Ajosjärvi
Ajosjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Vuolujoen valuma-alueeseen (35.775) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy.
Aino Miettinen
Aino Miettinen (14. lokakuuta 1885 – 19. lokakuuta 1980) oli Helsingin Diakonissalaitoksen sisar ja kehitysvammalaitos Rinnekodin perustaja.
Aino Miettinen oli merkittävä Suomen kehitysvammahuollon uudistaja perustaessaan Diakonissalaitoksen yhteyteen ensimmäisen kehitysvammaisille suunnatun hoitokodin vuonna 1927. Vierailtuaan Kaiserswerthissä Saksassa Diakonissalaitoksen lähettämänä vuonna 1917 hän toi Suomeen uudistetun kehitysvammahuoltomallin joka korosti ennen kaikkea hoidettavan kykyä oppia ja tehdä työtä kukin kykynsä mukaisesti. Hän toimi Rinnekodin johtajattarena aina vuoteen 1959.
Eläkkeelle jäätyään Miettinen jäi asumaan Rinnekotiin Muistola-nimisen rakennuksen pohjoispäässä olevaan huoneistoon, josta hän seurasi hyvin tarkasti Rinnekodin elämää vielä eläkevuosinaankin aina elämänsä loppuun asti.
Kehitysvammaliitto on jakanut vuodesta 1992 Aino Miettinen -tunnustuspalkintoa.
Laserdance
thumb|Laserdancen kaksikko Michiel Van Der Kuy ja Erik van Vliet Laserdance (tai Laser Dance) oli 1980-luvulla spacesynthiä ja italodiskoa tuottanut musiikkiprojekti. Laserdance oli hollantilainen kaksikko Michiel Van Der Kuy ja Erik van Vliet, joka tuotti aktiivisesti musiikkia vuosina 1983–1995.
Vuoden 1987 albumi Future Generation oli menestys, sitä myytiin Euroopassa 150 000 kappaletta. Yhtyeen singlet Powerrun ja Humanoid Invasion myivät myös hyvin. Laserdancen suosio tipahti 1990-luvulla uusien tyylien, mm. technon ja housen virratessa markkinoille. Spacesynth-genren suosio on 2000-luvulla jälleen ollut kasvussa. Laser Dance poikkesi perinteiseltä linjaltaan vuoden 1991 albumilla Ambiente, joka nimeensä viitaten sisälsi rauhallisempaa ambient -tyylistä musiikkia, mutta palasivat perinteisempään linjaansa seuraavalla albumilla.
Laserdance loi spacesynth-lajin, ja sai pian jäljittelijöitä. Muita spacesynth-yhtyeitä olivat/ovat mm. Koto, Cyber People, Macrocosm, Rygar ja suomalainen Dreamtime. Erik van Vliet on julkaissut 2000-luvun alussa eräänlaisen comeback-levyn.
Laserdancea on sijoiteltu luokkiin spacesynth, euro-disco, italo-disco, pop synthpop, funk, ja elektroninen musiikki. Laserdancen kappaleita on julkaistu monilla discolevyillä, esimerkiksi Cosmo Tron levyllä Best of Italo Dance vol 14.
Kaksikolla on myös toinen yhteinen projekti, Area 51. Michiel van der Kuyn sooloprojekteja ovat olleet muun muassa Forcefield, Kozmoz, Perestroika Power, Power Machine, Proxyon ja Rygar.
Ung Vänster
Ung Vänster (suom. Nuori Vasemmisto) on ruotsalainen vasemmistolainen poliittinen nuorisojärjestö. Se on itsenäinen, mutta tekee yhteistyötä Vasemmistopuolueen kanssa.
Historia
pienoiskuva|200px|SDUF:n ensimmäinen liittokokous vuonna 1905. Ung Vänsterin juuret ovat vuonna 1903 perustetussa sosiaalidemokraattisessa nuorisojärjestössä SDUF:ssa, joka otti vuonna 1917 vallankumouksellisen kommunistisen kannan, jolloin siitä irtautui reformistinen SSU. SDUF muutti vuonna 1921 nimensä SKU:ksi (Sveriges kommunistiska ungdomsförbund). Vuonna 1958 SKU yhdistyi kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön DU:hun (Demokratisk ungdom). DU puolestaan vaihtoi nimensä VUF:iksi (Vänsterns ungdomsförbund) vuonna 1967. Seuraavina vuosina ideologiset erimielisyydet johtivat hajaannukseen, kunnes vuonna 1973 perustettiin KU (Kommunistisk ungdom). Se vaihtoi vuonna 1990 nimensä nykyiseksi Ung Vänsteriksi.
Politiikka
pienoiskuva|200px|Ung Vänsterin ja Vasemmistopuolueen järjestämä mielenosoitus vappuna 2012 [[Helsingborgissa.]] Ung Vänster kuvailee olevansa vallankumouksellinen, marxilaisten ja feminististen teorioiden pohjalta toimiva sosialistinen liike. Se näkee kapitalismin ja patriarkaatin toisiaan tukevina sortavina rakenteina, jotka se haluaa purkaa.
Evert Kaarlenpoika Horn
thumb|200px|Evert Hornin ja tämän vaimon Margareta Fincken [[sarkofagi Turun tuomiokirkossa]] thumb|200px|Evert Kaarlenpoika Horn vuoden 1934 [[Suomen Punainen Risti|Suomen Punaisen Ristin avustuspostimerkissä]] Evert Kaarlenpoika Horn af Kanckas (11. kesäkuuta 1585 Haapsalu – 24. heinäkuuta 1615) oli sotilas ja Ruotsin sotamarsalkka vuodesta 1614. Hän oli Kaarle Henrikinpoika Hornin poika.
Evert Horn soti 1600-luvun alussa Liivinmaalla, mutta saavutti sotasankarin maineen vuosina 1609–17 käydyssä Venäjän ja Ruotsin välisessä Inkerin sodassa. Hän oli Jakob De la Gardien lähin mies ja toimi myös tämän sijaisena. 1612 Horn valloitti Kaprion, Jaaman, Iivananlinnan ja Audovan. 1613 hänet nimitettiin Narvan ja Iivananlinnan käskynhaltijaksi. Tuleva Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf oli enimmäkseen Hornin mukana, opiskellessaan sodankäyntiä Ruotsin armeijassa Inkerin sodan aikana. Horn haavoittui kuolettavasti Pihkovan edustalla käydyssä kahakassa 1615.
Evert Hornin poika oli Kustaa Evertinpoika Horn.
Nokihapero
Nokihapero (Russula albonigra) on lehti- ja havumetsissä esiintyvä sieni. Sen lakki on 5–12 cm leveä, laakea tai matalasuppiloinen. Väriltään se on aluksi valkea, sitten harmaa ja lopulta kokomusta. Malto on murrettaessa ensin harmaata, sitten mustaa. Sienen haju on heikko ja maku kirpeää. Suomessa sitä tavataan Etelä-Suomessa harvinaisena kesästä syksyyn.
Baškiirien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|140px|Baškiirien ASNT:n vaakuna
Baškiirien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Baškirian/Baškiirien ASNT) oli Neuvostoliitolle kuulunut autonominen neuvostotasavalta Venäjän SFNT:ssä. Se käsitti nykyisen Baškirian alueen. Neuvostoliiton hajottua Baškiria julistautui suvereeniksi valtioksi ja liittyi osaksi Venäjän federaatiota.
Yhdysvaltain latinot
Yhdysvaltain latinot ovat yhdysvaltalaisia, joilla on espanjalais- tai latinojuuria. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan Yhdysvalloissa asui 60,5 miljoonaa latinoa vuonna 2019. Latinot olivat vuonna 2012 toiseksi nopeimmin kasvava etninen ryhmä Yhdysvalloissa amerikanaasialaisten jälkeen.
Partavero
thumb|110px|Venäläinen partaveropoletti vuodelta 1705. Partavero tarkoittaa parrasta perittävää veroa.
Partoja on verotettu historian aikana eri puolilla maailmaa. Lyykiassa partoja verotettiin jo antiikin aikana. Kiinan keisari Ming-Taizu Hongwu otti partaveron käyttöön 1300-luvulla rahoittaakseen kesäpalatsinsa uudistusta. Englannin kuningas Henrik VIII sääti partaveron vuonna 1535 ja hänen tyttärensä Elisabet I vaati kaksi viikkoa vanhemmista parroista veron. Myös Ranskan kuningas Frans I verotti parrakkaita kirkonmiehiä 1500-luvulla.
Venäjällä säädettiin partavero 1698. Parta oli Venäjällä 1600-luvulla muotia, kun länsimaissa suosittiin jo sileää leukaa. Pietari Suuri halusi länsimaistaa Venäjää ja kielsi alamaisiltaan parran käytön. Kielto aiheutti nurinaa ja se kumottiin pian. Tilalle tuli partavero. Köyhiltä vero oli kopeekan tai pari, rikkailta tukku ruplia. Kirkonmiehet oli vapautettu verosta. Veronmaksusta sai kuitiksi kuparisen, pronssisen tai hopeisen poletin. Tarvittaessa poletti tuli näyttää partaverotarkastajalle. Partaveron käytön syy oli Suuren Pohjan sodan rahoittaminen. Polettien valmistus loppui 1725, mutta partavero oli voimassa vuoteen 1772 asti. Jos joku halusi pitää partansa, mutta ei pystynyt maksamaan siitä veroa, hänet karkotettiin pakkotyöhön.
Kalle Ahola
Joulukuussa 2008 Ahola ilmoitti koonneensa uuden yhtyeen nimeltä Durak. Aholan lisäksi yhtyeessä soittavat Janne Kasurinen, Mikko Ahonen ja Ville Kela. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 16. joulukuuta 2008 Helsingin Semifinalissa. Durak lopetti toimintansa vuonna 2011 jolloin Kalle Ahola palasi takaisin soolouran pariin.
Kalle Ahola päätti vuonna 2022 perustaa Janne Halmkronan kanssa uuden yhtyeen nimeltään Kalle Ahola & Puut jonka eka single Juhannusyönä ilmestyy kesäkuussa.
Ahola on näytellyt pääosaa Raimo O. Niemen elokuvassa Kissan kuolema (1994). Hän on näytellyt myös TV-sarjoissa Ruusun aika ja Pirunnyrkki.
Perunalajikkeet
Perunalajikkeet ovat villistä perunasta jalostettuja lajikkeita, jotka muodostavat merkittävän osan ihmiskunnan ravinnosta. Peruna on neljänneksi yleisin ravintokasvi.
Suomessa käytetään noin 50 perunalajiketta teolliset tärkkelysperunat mukaan lukien. . Suomen selvästi suosituin perunalajike on Melody, jonka viljelyosuus ruokaperunan ja ruokateollisuusperunan tuotannosta v. 2016 oli n. 12 %. Seuraaville sijoille sijoittuvat Marabel, Solist, Colomba, Afra, Timo ja Nicola.
Perunoitakin viljellään myös luonnomukaisin viljelymenetelmin. Luomuperunan osuus perunan kokonaissadosta on noin prosentin luokkaa. Ruokaperunoita tuotti 980 perunanviljelijää ja varhaisperunoita 157. Alle kolmen hehtaarin viljelmiä oli noin kolmetuhatta.
Viljelyala Suomessa
2005 Suomessa perunaa viljeltiin 28 600 hehtaarilla. Viljely jakautui tuotantosuuntien kesken siten, että ruokaperunaa ja varhaisperunaa viljeltiin 11 800 hehtaarilla (41 %), tärkkelysperunaa 8 000 hehtaarilla (28 %), ruokateollisuusperunaa 4 100 hehtaarilla (14 %) ja muuta perunaa 4 600 hehtaarilla (16 %).
Suomessa viljellään yli neljääkymmentä erilaista perunalajiketta. Ruokaperunoita tuotettiin 2006 743 000 000 kg. Suomen viljellyin ruokaperunalajike v. 2016 on Melody. Sen osuus kaikista perunoista on noin 12 prosenttia.
Perunat muodon mukaan
Perunoiden muodolla ei ole niiden ruoanlaittotapaan tai käyttöön merkitystä, mutta muotoon liittyviä nimityksiä on joillain perunalajikkoilla. kuten puikulaperunoilla, jotka ovat pitkulaisia muodoltaan. Tunnetuin puikulaperuna on Lapin puikula, joka on Euroopan unionissa vahvistettu suojattu nimitys Lapissa kasvatettavalle erittäin tärkkelyspitoiselle ruokaperunalle.
Yleensä perunat ovat muodoltaan soikioimaisia tai pyöreitä.
Perunat käyttötarkoituksen mukaan
Perunoilla voi olla monta käyttötarkoitusta. Yleisin on kotitalouksissa tapahtuva pienimuotoinen ruoanvalmistus. Näitä perunoita kutsutaan ruokaperunoiksi.
Varhais- ja ruokaperunat ovat perunoiden tyypillisin käyttökohde. Perunoita käytetään suoraan ravinnoksi myös suurtalouskeittiöissä, ravintoloissa ja laitoksissa.
Perunoiden toinen käyttötarkoitus on käyttää niitä puolivalmisteina ja jalostaa ne teollisuudessa valmisaterioiksi. Ruokateollisuudessa voidaan perunoista tehdä ranskanperunoita tai perunalastuja.
Kolmas käyttötarkoitus on ottaa perunasta tärkkelys elintarviketeollisuuden tai kemianteollisuuden raaka-aineeksi. Tällöin puhutaan tärkkelysperunoista, joilla on erittäin korkea tärkkelyspitoisuus ja joita olisi hankala käyttää ruoanlaitossa.
Ruokaperunat
Ruokaperunat ovat suurin perunatyyppi. Ruokaperunoita tuotti 980 perunanviljelijää Suomessa. Suomessa eniten viljeltyjä lajikkeita olivat v. 2016 mm. Melody, Afra, Colomba, Marabel, Solist ja Gala.
Ruokateollisuusperunat
Ruokateollisuusperunat ovat perunoita, joita käytetään sellaisenaan perunasta valmistettujen ruokien raaka-aineena. Ruokateollisuusperunalajikkeisiin kuuluu ruokaperunalajikkeita. Kuitenkaan kaikki ruokaperunalajikkeet eivät ole erityisen soveltuvia ruokaperunateollisuudelle mm. muotonsa vuoksi.
Tärkkelysperunat
Tärkkelysperunat ovat perunoita, joissa on erittäin suuri tärkkelyspitoisuus, korkeampi kuin jauhoisissa perunoissa. Suuren tärkkelyspitoisuutensa vuoksi niitä käytetään elintarvike- ja kemianteollisuuden raaka-aineina, ruokateollisuusperunoina ja tärkkelysperunoina. Nykyisin ne ovat myös erittäin merkittävä alkoholin raaka-aine.
Kemianteollisuudessa jalostettua tärkkelystä voidaan käyttää osana liimojen, harsien tai paperin valmistusta. Paperinvalmistusta varten tärkkelysperunoiden viljelystä on kehittänyt Raisio Yhtymä, jonka entinen tytäryhtiö Raisio Chemicals myi myös tärkkelystä paperinvalmistukseen. Yhtiö on nykyään osa Ciba Specialty Chemicalsia.
Euroopan unionin yhteisen maatalouspolitiikan periaatteiden mukaan EU-maille on jaettu tärkkelysperunan osalta markkinointivuoden 2006–2007 loppuun saakka enimmäiskiintiöt tärkkelysperunantuotantoa varten. Suomen kiintiö on kuudenneksi suurin Saksan, Hollannin, Ranskan, Tanskan ja Puolan jälkeen, 53 178 000 kg. Kiintiöstä kuuluu Finnamylille 39 554 000 kg, Järviseudun Perunalle 8 306 000 kg ja Evijärven Perunalle 5 318 000 kg.
Perunat ruoanvalmistuksen mukaan
Suomessa perunalajikkeet on ryhmitelty vähittäiskaupan helpottamiseksi kiinteämaltoisiin salaatti- ja keittoperunoihin, yleisperunoihin jauhoisiksi paistosperunoiksi ja jauhoisiin perunoihin perunasoseita varten. Jaon aloitti Kesko syksyllä 1998.
Dylan Coghlan
Dylan Coghlan (s. 19. helmikuuta 1998 Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Carolina Hurricanesia. Syyskuussa 2017 Coghlan teki kolmevuotisen tulokassopimuksen Golden Knightsin kanssa. Coghlan on pelipaikaltaan puolustaja ja laukoo oikealta. Coghlan on pelannut urallaan 40 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt neljä maalia ja neljä syöttöä eli kahdeksan tehopistettä.
Perunalajikkeet
Perunat ruoanvalmistuksen mukaan
Keitettäessä kokonaisina pysyvien kiinteämaltoisten perunoiden merkkiväri on vihreä, koska niitä pidetään salaattiperunoina. Keitettäessä joskus rikkoutuvien yleisperunoiden, joiden hyvänä puolena on se, että ne imevät lievän jauhoisuutensa vuoksi liemiä, väri on perunapaistoksen keltainen.
Keitettäessä herkästi rikkoutuvien soseperunoiden tunnusväri on puolestaan punainen. 2006 oli Keskon pakkaaman kaupoissa myös tunnusväriltään musta kotitalouskäyttöön tarkoitettu pohjoisessa kasvanut puikulaperuna, joka luokiteltiin punaisella merkittyjä perunoita jauhoisemmaksi. Sen tunnusväri on musta. Jauhoisten perunoiden rikkoontuminen keitettäessä voidaan välttää höyryttämällä ne kattilassa, minkä pohjaosan muodostaa tavallinen keittokattila, mutta mihin voi liittää rei'itetyn sisäosan, jolloin siihen laitetut perunat kypsvät keitinveden höyryssä.
Teollisuutta varten on lisäksi olemassa tärkkelysperunoita, joita ei ole vähittäiskaupassa.
Yleisperunat
Yleisperunoihin voidaan lukea mm. Melody, Marabel, Lady Felicia ja Jelly. Yleisperunoiden pakkauksissa olevan täplän väri vähittäiskaupassa on keltainen.
Jauhoiset perunat
Jauhoisiin perunoihin voidaan lukea mm. Afra, Fontane, Lady Claire, Pito, Puikula, Rosamunda, Lady Britta ja Blue Congo. Jauhoisten perunoiden pakkauksissa olevan täplän väri vähittäiskaupassa on punainen. Jauhoisia perunoita käytetään perunasoseena ja uuniperunoina.
Maatiaisperunalajikkeita
Maatiaisperunalajikkeita ovat mm.
Perunatauteja ja -tuholaisia
thumb|[[Koloradonkuoriainen|Koloradonkuoriaisia syömässä perunan lehtiä]]
Suomi verrattain pohjoisena ja kylmähkönä maana on hyvää perunantuotantoaluetta siksi, ettei kasvitauteja ole runsaasti. Perunan kasvitauteja kasvustossa ovat harmaahome, lehtipolte, näivetystauti, pahkahome, perunarutto, tyvimätä ja Y-virus. Perunan mukuloihin liittyviä tauteja ovat Fusarium-kuivamätä, harmaahilse, kuorirokko, maltokaariviroosi, perunarupi, Phoma-kuivamätä, vaalea rengasmätä ja perunaseitti. Eri lajikkeiden alttius eri taudeille vaihtelee.
Perunaruttoa voidaan torjua käyttämällä kasvinsuojeluaineita yleisohjeiden mukaan tai ennusteohjelmaa, minkä avulla saadaan yksilöllisempiä kasvinsuojeluohjelmia. Jotkin ennusteohjelmat Hollannissa tuottavat 8–62 % alhaisemman kasvinsuojeluaineruiskutustarpeen kuin yleiset ruiskutusohjeet.
Perunan yleisimmät tuholaiset ovat keltaperuna-ankeroinen, kirvat, peltolude, ruskohaiskiainen, seppäkuoriainen, varsiyökkönen ja koloradonkuoriainen.
Kasvinsuojelu
Suomessa pohjoisesta sijainnista ja kylmästä talvesta johtuen ei tarvita niin paljoa kasvinsuojeluaineita kuin eteläisemmissä perunanviljelymaissa.
Torjunta-aineita käytettiin 1998 seuraavasti:
Perunalajikkeiden keitettävyys
Perunalajikkeiden soveltuvuus eri ruoanlaittotarkoituksiin riippuu niiden keitettävyydestä. Perunalle on vakioitu keittokoe, jonka avulla perunoita voidaan arvioida. Keitettävyyden vertailuperunana on Suomessa ollut Bintje. Keitettävyys on heikompi tärkkelystä runsaasti sisältävillä perunoilla verrattuna tärkkelystä vähän sisältäviin perunoihin.
Vähittäiskaupassa Kesko ryhtyi ilmoittamaan värikoodein perunoiden koossapysymisominaisuuksista 1988. Yleensä vähiten tärkkelystä sisältävät peruvat ovat kiinteämaltoiset perunat, joiden väritunnus on vihreä siksi, että ne pysyvät erittäin hyvin koossa ja soveltuvat ruoanlaitossa perunasalaattiperunoiksi. Suomessa näitä perunalajikkeita ovat Adora, Appell, Bintje, Fambo, Felsina, Hankkijan Timo, Matilda, Nicola, Ostara, Rikea, Rocket, Siikli, Sini, Ukama, Velox ja Venla.
Yleensä hieman enemmän tärkkelystä sisältävät ja salaattiperunoita heikommin koossa pysyvät mutta silti kaikkiin kaupan oleviin perunoihin nähden edelleen hyvin koossa pysyvät perunat ovat jauhoisia kiinteämaltoisia perunoita.
Ruokaperunoiden tärkkelyspitoisimmat ja jauhoisimmat perunat ovat jauhoiset perunat. Ne eivät yleensä pysy koossa ainakaan voimakkaasti keitettyinä. Ne soveltuvat hyvin soseperunoiksi. Jauhoisten perunoiden erikoisryhmä ovat tärkkelysperunat, joita ei myydä ruokaperunoina vaan jotka menevät tärkkelysperunateollisuudelle. Tärkkelysperunat ovat aina jauhoisia perunoita.
Sirmakka (yhtye)
Sirmakka oli vuosina 1986–1997 toiminut suomalainen kansanmusiikkiyhtye. Lapsista ja nuorista koostuneen Sirmakan johtohahmona oli Värttinän laulaja Sari Kaasinen, lukuun ottamatta vuosia 1992–1994, jolloin se toimi hänen sisarensa Mari Kaasisen johtamana. Sirmakan taustalla oli Värttinän menestyksen Rääkkylässä synnyttämä kansanmusiikki-innostus.
Sirmakka julkaisi kaksi albumia. Vuonna 1992 ilmestyneellä esikoislevyllä oli mukana 20-henkinen ryhmä, josta 1996 julkaistulla toisella albumilla oli jäljellä enää viisi soittajaa. Yhtyeen ohjelmisto koostui inkeriläisistä ja karjalaisista kansanlauluista sekä Sirmakkaa varten sävelletystä materiaalista. Ryhmän soittimisto oli monipuolisempi kuin esikuvansa Värttinän. Mukana oli kanteleiden rinnalla muun muassa haitareita ja viuluja sekä klarinetti, mandoliini ja kontrabasso.
Alfretonin rautatieasema
Alfretonin rautatieasema on rautatieasema Alfretonin kaupungissa Derbyshiressä. Se sijaitsee Erewash Valley Linen varrella.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1862. Se sai uuden nimen Alfreton and South Normanton 7. marraskuuta 1891. Sitä ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja se suljettiin 2. tammikuuta 1967. Se avattiin uudelleen 7. toukokuuta 1973 nimellä Alfreton and Mansfield Parkway. Takaisin alkuperäiseen nimeen palattiin vuonna 1995, josta lähtien asema on taas ollut nimeltään Alfreton.
Asemaa käytti 297 890 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Sorsamo (Hämeenlinna)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Vuolujoen valuma-alueeseen (35.775) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy.
Kuningatar Maudin maa
pienoiskuva|260px|Kuningatar Maudin maa, kartassa ylhäällä([[Media:Antarctica.jpg|iso kartta).]] pienoiskuva|219x219px|Kuningatar Maudin maan rajat. Kuningatar Maudin maa on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja vaati aluetta itselleen 14. tammikuuta 1939, mutta muiden Etelämantereeseen kohdistuneiden valtauksien tavoin valtausta ei tunnustettu kansainvälisesti. Alue kuuluu Etelämannerta koskevan sopimuksen piiriin. Norja vaati itselleen myös Pietari I:n saarta.
Nimen Kuningatar Maudin maa antoi tutkimusmatkailija Roald Amundsen vuonna 1911 Norjan kuningatar Maudin kunniaksi. Alun perin Kuningatar Maudin maaksi nimetty alue käsitti alueen, joka sijaitsi pituuspiirien 37°E—50°E välisellä alueella. Alueen löysi kapteeni Hjalmar Riiser-Larsen vuonna 1930.
Norjalla on tutkimusasema Troll siellä. Sen avasi norjalainen Etelämanner-retkikunta vuosien 1989–1990 aikana, ja sitä käytettiin tuolloin vain kesäisin vuoteen 2005 asti jolloin Norjan kuningatar Sonja avasi sen ympärivuotiseen käyttään. Myös Suomella ja Ruotsilla on omat tutkimusasemat Kuningatar Maudin maalla. Suomen aseman nimi on Aboa ja Ruotsin aseman Wasa. Ne muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan.
Ympäri vuoden tai kesäisin toimivat tutkimusasemat
Koska etelänapamanner sijaitsee eteläisellä pallonpuoliskolla, on siellä lämpimintä silloin, kun pohjoisella pallonpuoliskolla on kylmintä, sydäntalvella. Kesäpäivänseisaus on Kuningatar Maudin maalla 21.–22. joulukuuta, eli samaan aikaan, kun pohjoisella pallonpuoliskolla on talvipäivänseisaus. Monet tutkimusasemat on avattu vuoden vaihteen jälkeen tammikuussa.
Saksa tutki kuningatar Maudin maata ennen toista maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan etelämannerretkeä myöhemmän kontra-amiraalin, Mihail Petrovitš Lazarevin, mukaan nimetyn Lazarevin meren kohdalla etelämannerta lensi ilmakuvaustarkoituksessa saksalainen Richard Heinrich Schirmacher 3. helmikuuta 1939 yli sulan alueen ja sen keskellä olevan järven toisella kahdesta saksalaisen etelämannerretkikunnan Dornier Do J II – 10-t-Wal -lentoveneellä. Etelämannerretken tarkoitus oli tukea Saksan valtakunnan aluvaatimuksia tutkittuun osaan etelämannerta, ja tutkimusta tuki valtakunnanmarsalkka Herman Göring. Ajatuksena oli tutkia aluetta, jotta Saksan valtakunta olisi voinut esittää aluevaatimuksen 10° läntisen ja 15°itäisen pituuspiirin väliselle sektorille Norjan kuningaskunnan pyrkiessä saamaan haltuunsa tätä suurempi alue 20° läntisen ja 45° itäisen pituuspiirin väliltä. Kahdella lentokoneella, Lufthansan postilentoveneillä D-AGAT Boreas ja D-ALOX Passat retkikunta kuvasi 350 000 km²:n laajuisen alueen 20. tammikuuta ja 5. helmikuuta 1939 välisenä aikana. Näin löytyi Schirmacherin keidas, Die Schirmacher-Oase, sekä Das Wohlthat-Massiv, valtiosihteeri Helmuth C. H. Wohlthatin, joka oli tukenut retkikunnan perustamista, mukaan. Wohlthat-massiivi käsittää useita vuoria, kuten Humboldtin vuoret, Petermannin vuoririvin, Otto von Gruberin vuoret ja Orvinin vuoret (Orvinfjella).
Matkijärvi
Matkijärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kukkian alueeseen (35.781) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,2 metriä mpy.
Turbogeneraattori
Kun höyryveturit kehittyivät, huomattiin nopeasti että sähkövalo olisi tehokkaampi, huoltoystävällisempi ja ylimalkaan parempi kuin siihen asti käytetty asetyleenivalo - öljyvalosta puhumattakaan.
Koska julkista sähköverkkoa ei kaikkialla ollut, akkukäyttöinen sähkövalo ei ollut toimiva ratkaisu; siispä kehitettiin veturin tuottamalla höyryllä toimiva oma generaattori. Koska generaattori vaatii suuremman kierrosnopeuden, voimakoneeksi valittiin höyryturbiini.
Keksintö osoittautui toimivaksi, ja pian niitä alettiinkin asentaa myös laivoihin sähkövalon leviämisen myötä.
Mm. sotakorvauksina rakennettuihin PT-4 -vetureihin asennettiin jo tehtaalla sähkövalot ja turbogeneraattori, kun pienemmät veturit varustettiin vielä öljyvaloilla.
Majakkalaivoissa tosin asetyleenivalo säilytti asemansa; turbogeneraattori osoittautui tällaisessa paikallaan pysyttelevässä laivassa suureksi höyryn ja siis hiilen kuluttajaksi.
Nykyään turbogeneraattoreita on pääasiassa höyryvetureissa ja voimalaitoksissa. Näissä höyryturbiinia ajetaan laitoksen tuottamalla höyryllä, joka voi olla peräisin perinteisestä polttokattilasta tai ydinreaktiosta.
Disneyland
thumb|220px|Disneylandin logo. thumb|Sleeping Beauty Castle, vuonna 2019 thumb|Disneylandin alue ilmakuvassa. thumb|Puiston ympäri kulkeva [[Disneyland Railroad.]] Disneyland on teemapuisto Kaliforniassa Anaheimissa sijaitsevassa Disneyland Resort -lomakeskuksessa. Sen omistaa ja sen toiminnasta vastaa The Walt Disney Company. Vuonna 1955 valmistunut Disneyland on Kalifornian suosituimpia turistikohteita.
Vesa Pallasvesa
Vesa Markku Pallasvesa (vuoteen 1971 Pitkänen) on suomalainen silmälasikehysten suunnittelija ja entinen tanssija.
Disneyland
Disneyland sijaitsee Anaheimissa 43 kilometriä Los Angelesin keskustasta kaakkoon. Siellä käy päivittäin noin 60 000 ihmistä. Disneylandiin ryhdyttiin rakentamaan Star Wars Land -teemapuistoa huhtikuussa 2016.
Vesa Pallasvesa
Pallasvesa kävi optikko-opiston 1960-luvulla, mutta 1980-luvulle saakka hän toimi päätyönään tanssijana muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa ja tanssiteatteri Raatikossa. Sen ohella hän suunnitteli ja valmisti Optilook-yrityksessään silmälasikehyksiä, joita esiteltiin usein naistenlehtien muotijutuissa. Pallasvesa sanoo olevansa muun muassa Mikko Alatalon, Simo Frangénin ja Esa Saarisen kehystyylin takana. Hänellä on myös ulkomaisia asiakkaita. Hänen nykyinen yrityksensä on Boomer Oy.
Pallasvesa toimi 1997–2003 BirdLife Suomen liittohallituksessa.
Pallasvesa avioitui vuonna 1974 lentoemäntä Pipsa o.s. Kaihuan kanssa, joka on 1980-luvulta asti tunnettu filosofi Esa Saarisen vaimona.
Disneyland
Toimittaja Niilo Tarvajärvi alkoi 1950-luvun lopulla kehittää Disneylandin suomalaiseksi vastineeksi Joulumaata. Joulumaa oli tarkoitus sijoittaa Rovaniemelle, ja hanketta varten perustettiin vuonna 1967 osakeyhtiö Joulumaa Oy. Hanke kaatui kuitenkin rahoitusvaikeuksiin, eikä Tarvajärvi välttynyt sen vuoksi myöskään henkilökohtaiselta konkurssilta. Rovaniemelle vuonna 1998 avattu Santapark oli vain kalpea aavistus alkuperäisestä Joulumaasta.
Aiheesta muualla
33.81222°N, -117.91889°W
Suomen poikien lentopallomaajoukkue
thumb|300px
Suomen poikien lentopallomaajoukkue on Suomen tasavallan lentopallomaajoukkue. Se toimii Suomen Lentopalloliiton alaisuudessa. Poikien maajoukkue on esiintynyt arvokisoissa useasti. Kuitenkaan viime vuosina joukkue ei ole selviytynyt karsinnoista kisoihin. Lukioikäiset nuorukaiset poikien maajoukkueessa opiskelevat yleensä Kuortaneen Urheiluopistolla. Nuorten poikien maajoukkueita valmentavat Pekka Lahtinen ja Pertti Honkanen.
Kuortaneen urheilulukiossa opiskelevat nuorukaiset pelaavat lentopallon miesten 1-sarjassa ja 2-sarjassa. Tällä hetkellä vuosina 1989–90 syntyneet pojat pelaavat 1-sarjassa, kun ensimmäistä lukiovuottaan Kuortaneella suorittavat pelaavat 2-sarjassa.
Arvokisasijoitukset
Poikien MM-kilpailut (20-v.)
Poikien MM-kilpailut (17–18-v.)
Poikien EM-kilpailut (19-v.)
Poikien EM-kilpailut (18-v.)
Kalkhas
thumb|260px|Kalkhas valvoo Ifigeneian uhraamista, pompejilainen fresko Kalkhas oli kreikkalaisessa mytologiassa mykeneläinen tai megaralainen tietäjä, Thestorin poika, joka oli paras linnuista ennustaja – taito, jonka hän oli saanut Apollonilta.