cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korsika
Napoleonin jälkeen
220px|thumb|vasen|Korsikalaisia sotilaita vuodelta 1917, ensimmäisessä maailmansodassa kuoli 20 000 korsikalaista. Napoleonin kukistumisen jälkeen vuonna 1815 olot Korsikalla olivat rauhoittuneet. Ranskan vaikutus saarella kasvoi ja perinteinen rosvous ja verikostoperinne laimenivat. Saaren liikenneyhteyksiä ruvettiin parantamaan ja vuonna 1827 valmistui tie Ajacciosta Bastiaan ja samalle välille rakennettiin myös vuonna 1894 valmistunut rautatie. Lisäksi vuodesta 1830 saarelta oli mantereelle säännöllinen laivaliikenne. Väestömäärä nousi nopeasti ja kun saarella oli 1790-luvulla asunut noin 150 000 asukasta, oli siellä 1890-luvulla jo 300 000 asukasta. Saarelle kehittyi myös aiemmin merkityksettömän pieni keskiluokka. Sisämaan paimenien perinteistä rajoittamatonta paimennusta ryhdyttiin rajoittamaan. Teollisen vallankumouksen myötä ranskalaiset maataloustuotteet alkoivat vallata markkinoita Korsikalla ja moni saarelainen jäi työttömäksi. Tästä syystä tuhannet korsikalaiset muuttivat pois saarelta ja se menetti ensimmäisen maailmansodan jälkeen lähes 6 000 asukasta vuosittain maastamuuttajina. Lisäksi sodassa oli kuollut lähes 20 000 korsikalaista. Toisessa maailmansodassa saari päätyi Vichyn Ranskalta Italialle vuonna 1942. Korsika oli kuitenkin Ranskan alueista ensimmäinen akselivaltioiden vallasta vapautettu, kun liittoutuneet valloittivat saaren vuonna 1943.
Nykyaika
Toisen maailmansodan jälkeen malaria hävitettiin Korsikalta ja Algerian sodan johdosta saarelle muutti Algerian ranskalaisia. Lisäksi saarella nousi jälleen nationalistinen liikehdintä. Vuonna 1973 Korsikalaiset puolueet Front Régionaliste Corse ja Action Régionaliste Corse vaativat autonomiaa Korsikalle, sekä Korsikan suojelua turismilta. Puolueilla oli laaja kansan tuki takanaan. Vuonna 1975 mielenosoituksissa ammuttiin kaksi poliisia ja tapauksen jälkeen perustettiin väkivaltainen Korsikan kansallinen vapautusrintama (, FLNC), joka suoritti tulevina vuosikymmeninä useita terrori-iskuja. Järjestö uutisoi laskeneensa aseensa kesäkuussa 2014. Vuonna 1991 Ranskassa tehtiin laki Korsikan autonomiasta. 1990-luvulla alkoi myös suurimittainen turismi.
Politiikka
Vuonna 2008 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan 89 % korsikalaisista vastusti saaren itsenäistymistä ja heihin lukeutui 59 % nationalistien kannattajista. Suurempaa autonomiaa kannatti 51 % kaikista ja 87 % nationalisteista. Autonomian suosion arvellaan johtuvan siitä, että se nähdään ratkaisuna taloudellisiin ongelmiin. Saman tutkimuksen mukaan 45 % oli sitä mieltä, että taloudelliset ongelmat johtuivat vallanpitäjien politiikasta. 14 % piti ongelmien syynä nationalisteja. Presidentinvaaleissa 60 % korsikalaisista äänesti Union pour un Mouvement Populairen ehdokasta Nicolas Sarkozyä, mutta vuoden 2008 kyselyn mukaan Sarkozyhyn positiivisesti suhtautuvia oli vain 38 %. Vuonna 2003 saarella äänestettiin saaren kahden hallintoalueen liittämisestä yhteen ja suuremman autonomian saamisesta. Esitys kaatui kansanäänestyksessä, jossa 51 % äänestäneistä vastusti esitystä.
Korsikalaiset nationalistiset liikkeet ovat jatkaneet terroristi-iskujaan. Vuonna 1998 korsikalainen Yvan Colonna ampui saaren silloisen kuvernöörin Claude Erignacin. Suurin väkivaltaa harjoittava ryhmä FLNC julisti oma-aloitteisesti aselevon vuonna 2003, mutta rikkoi sen maaliskuussa 2005. Presidentinvaalien aikaan vuonna 2007 saarella tapahtui useita pienimuotoisia pommi-iskuja.
Maantiede
Nisäkkäistä saarella on muun muassa villisikoja ja mufloneja, sekä hiljattain takaisin saarelle tuotu saksanhirven alalaji korsikanhirvi (Cervus elaphus corsicanus). Matelijoista Korsikalla elää muun muassa kreikankilpikonna, kaksi endeemistä Podarcis-suvun liskolajia ja ihmiselle vaaraton pensaskäärme. Rannikolla on runsaasti lintuja ja niihin lukeutuvat esimerkiksi sääksi, eri lokit, merimetsot ja suurikokoinen partakorppikotka.
Parc Naturel Régional de la Corse puisto kattaa suuren osan Korsikaa. Pinta-alaa puistolla on 3 300 km². Puisto perustettiin vuonna 1972 luonnon ja paikallisten elintapojen suojelemiseksi.
Hallinto
Korsikan pääkaupunki on Ajaccio. Korsikassa on yksi Corsen departamentti joka koostui aiemmin kahdesta Corse-du-Sudin ja Haute-Corse n departamentistä. Corsen departamentti luotiin aluevaalien jälkeen 1. tammikuuta 2018 Departementti on jaettu viiteen arrondissementtiin sekä 52 kantoniin. Kuntia Korsikalla on yhteensä 360. Korsikan alueellinen parlamentti on L'Assemblée de Corse, joka sijaitsee Ajacciossa.
Liikenne
220px|thumb|vasen|Kartta Korsikan rautateistä. Korsikalta on mantereelle sekä laiva- että lentoliikennettä ja saarella on teiden lisäksi rautateitä. Useat lentoyhtiöt liikennöivät lentokentille Calviin, Ajaccioon, Figariin ja Bastiaan. Ulkomaisista lentoyhtiöistä liikennettä saarelle järjestävät muun muassa British Airways ja United Airlines. Ranskalaisista lentoyhtiöistä samoin toimivat Air France ja lukuisat pienemmät lentoyhtiöt. Ranskan mantereelta ja Italiasta on lauttayhteydet Korsikalle. Bastian satamaan tulee meriliikennettä Nizzasta, Toulonista, Genovasta, Savonasta, La Speziasta ja Livorniosta. Lisäksi Ajacciosta on yhteys Porto Torresiin Sardiniassa. Saarella on Bastia-Corte-Ajaccio rautatie. Kantateitä kulkee väleillä Bastia-Calvi, Bastia Corte Ajaccio ja Bastia-Porto-Vecchio.
Talous
Korsikan pääasialliset vientituotteet ovat juustot, hedelmät, oliiviöljy, viini ja tupakka. Noin 40 % kaikista Korsikan asukkaista työskentelee Ranskan valtiolle. Korsika onkin taloudellisesti hyvin riippuvainen Ranskasta. Myös turismi on merkittävä tulonlähde. Koska turistit tulevat Korsikalle yleensä kesällä, turismiin liittyvissä töissä työskentelevät viettävät talvet usein töissä Ranskan mantereella. Korsikan bruttokansantuote oli vuonna 2009 noin 7,34 miljardia euroa. Bruttokansantuote asukasta kohden oli 23 800 euroa, mikä oli Ranskan muiden alueiden keskiarvoa pienempi.
Väestö
Vuonna 2018 Korsikalla oli 338 544 asukasta, kun vuonna 2007 saarella oli 299 209 asukasta. Saari on ollut väestöltään Ranskan eniten kasvavia alueita vuodesta 1999. Väestönkasvu johtuu pääasiassa muuttoaallosta Korsikalle. Suurin osa väestönkasvusta on keskittynyt kaupunkeihin. Väestönkasvusta huolimatta yli 75-vuotiaita oli saarella 9,9 % väestöstä Ranskan keskiarvon ollessa 8,5 %. Koulutustaso on Korsikalla Ranskan keskiarvoa huonompi ja 34 % väestöstä ei ole kouluttautunut millekään alalle Ranskan keskiarvon ollessa 31 %. Lisäksi vain 18,6 % väestöstä on suorittanut kandidaatin tai korkeamman tutkinnon Ranskan keskiarvon ollessa 23 %. Vuonna 1999 Korsikalla oli 26 000 maahanmuuttajaa, eli noin 10 % silloisesta väestöstä. Korsika onkin Île-de-Francen jälkeen suhteessa eniten maahanmuuttajia vastaanottanut Ranskan alue. Valtaosa eli 57 % Korsikalle muuttajista on miehiä. Muuttajista 13 800 oli Marokosta, Algeriasta ja Tunisiasta marokkolaisten muodostaessa näistä 80 %. Suurimmat Euroopasta tulleet maahanmuuttajaryhmät olivat italialaiset (18,7 %) ja portugalilaiset (12,3 %). Etnisten korsikalaisten korsikankielinen nimitys on i Corsi, mantereelta muuttaneita ranskalaisia kutsutaan nimellä continentaux.
Kieli
220px|thumb|oikea|Ranskan- ja korsikankielisiä tienviittoja Korsikalla, joista ranskankieliset on peitetty töhryillä. Korsikalla puhutaan perinteisesti korsikaa, joka on sukua italialle. Suurin osa osaa myös ranskaa, joka on korsikan ohella alueen toinen virallinen kieli. Monet osaavat myös italiaa. Korsikan kieleen on vaikuttanut voimakkaasti Toscanassa puhuttu italian kieli, jota käytettiin paitsi Pisan, myös Genovan vallan ajan hallinnossa. Vaikutteita on tullut myös Calabriasta, Sardiniasta ja Ranskan mantereelta. Ranskan kieli alkoi valloittaa alaa 1800-luvulta lähtien. Korsikasta tuli Korsikalla toinen virallinen kieli vuonna 1974 ja sitä opetetaan kouluissa ja useimmat oppivat sen kotonaan. Korsikan ja ranskan lisäksi Korsikalla on puhuttu liguuria ja kreikkaa. Liguria puhuivat 1200-luvulla saarelle tulleet genovalaiset siirtolaiset ja sitä puhutaan paikoittain edelleen. 1600- ja 1700-luvuilla tulleiden kreikkalaisten cargasé-nimellä tunnettua murretta ei enää käytännössä puhuta.
Musiikki
220px|thumb|vasen|Perinteistä korsikalaista musiikkia korsikan kielellä esittävä yhtye [[I Muvrini.]] Korsikalaisen perinteisen musiikin huomattavimpia piirteitä ovat laulut. Paghjella on perinteinen polyfooninen kolmen miehen laulama laulu. Korsikalle se on tullut Baleaareilta ja sitä esitetään tavallisesti uskonnollisissa menoissa kylissä ja kaupungeissa. Perinne on kuitenkin vaarantunut ja se on Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa. Voceru on naisten esittämä surumielinen laulu ja sen esittäjät pukeutuvat mustaan. Chajma e rispondi on kuorolaulu, jossa kuorot kilpailijat pilkkaavat toisiaan improvisoiden. Perinteiset soittimet ovat tavallisesti puhallinsoittimia. Kuitenkin korsikalaisessa musiikissa käytetään myös esimerkiksi kitaraa ja viulua. Tunnettuja Korsikalla syntyneitä muusikkoja ovat muun muassa Tino Rossi ja Alizée.
Urheilu
Korsikalla on kaksi merkittävää jalkapallojoukkuetta, AC Ajaccio ja SC Bastia. Niistä molemmat pelasivat kaudella 2013–2014 maan pääsarjassa, Ligue 1:ssä. Korsikalla on myös epävirallinen jalkapallomaajoukkue, joka ei kuitenkaan ole UEFAn tai FIFAn jäsen. Vuodesta 1956 alkaen saarella on ajettu Korsikan ralli. Kilpailu oli osana rallin maailmanmestaruussarjaa vuosina 1973-2009 ja 2014-2019. Saarella järjestetään amatöörien Tour de Corse -pyöräilykisat.
Laukaan vankila
thumb|Laukaan vankila Laukaan vankila oli 62-paikkainen avovankila, joka kuului Itä-Suomen aluevankilaan. Vankila sijaitsi Keski-Suomessa Laukaan kunnassa Vuonteen kylässä. Vankilassa työskenteli noin 29 henkilöä.
Avovankilaan ovat olleet sijoitettuina mm. Matti Nykänen ja Jukka Lindholm.
Vankila on nykyään lakkautettu ja myyty. Vankila muutti Jyväskylän Tourulaan valmistuneisiin tiloihin heinäkuussa 2020.
Lähteet
62.31639°N, 25.97222°W
Happotähde
Happotähde eli happojäännös on ioni tai atomi­ryhmä, joka jää jäljelle jostakin haposta, kun siitä poistetaan vetyatomit positiivisina ioneina.
Yhden­arvoisilla eli mono­proottisilla hapoilla happo­tähde on sama kuin siitä Brøn­stedin happo-emäs­teorian mukaan vastaava konjugaattiemäs. Esi­merkiksi vetykloridin (suola­hapon, HCl) happo­tähde on kloridi-ioni (Cl-) ja typpi­hapon happo­tähde nitraatti-ioni (NO3-). Tällaisten vahvojen happojen happo­tähteet ovat kuitenkin emäksinä niin heikkoja, ettei niitä tavallisesti sanota emäksiksi.
Monen­arvoisten eli poly­proottisten happojen happo­tähde saadaan, kun niistä poistetaan kaikki vety­atomit ioneina. ­Esi­merkiksi rikkihappoa (H2SO4) vastaava konjugoitu emäs on vetysulfaatti-ioni (HSO4-), mutta sen happo­tähde on sulfaatti-ioni (SO42-).
Orgaanisissa karboksyyli­hapoissa ionisoituvat ainoastaan karboksyyli­ryhmässä olevat vety­atomit. Tämän vuoksi esi­merkiksi etikka­hapon (CH3COOH) happo­tähteenä pidetään asetaatti-ionia (CH3COO-).
BOOTP
BOOTP (Bootstrap Protocol) on tietoliikenteessä UDP-verkkoprotokollaa hyödyntävä protokolla, jolla palvelin voi jakaa verkon asiakkaalle IP-osoitteen automaattisesti. Protokolla määritellään :ssa. BOOTP käyttää UDP-portteja 68 ja 67.
BOOTP:n tarkoitus on jakaa IP-osoite jo koneen käynnistyessä (bootstrap-vaiheessa), jonka jälkeen levytön työasema voi hakea käyttöjärjestelmän ytimen TFTP-palvelimelta. Myöhemmin myös eräät PC:n verkkokortit, kuten 3Comin 3c905c, jos siihen on asennettu tarvittava BIOS-piiri, hyödynsivät BOOTP:tä ja osasivat hakea koneen käynnistyslevykettä vastaavan sisällön verkosta.
BOOTP:n käyttötarkoitus on lähes sama kuin RARP:n, mutta RARP on sidottu Ethernet-verkkoihin. DHCP on perustaltaan hyvin samankaltainen kuin BOOTP, mutta monimutkaisempi, ja suurin osa DHCP-palvelimista osaa toimia myös BOOTP-palvelimina. Myöhemmin Intel kehitti oman PXE-prokollan toteuttamaan samanlaisen koneen verkkokäynnistyksen mahdollistavan tekniikan.
Kisber felver
Kisber felver on lämminverinen hevosrotu, joka on kotoisin Unkarista Kisberin siittolasta. Se on nykyään hyvin harvinainen.
Palmanova
Palmanova on kaupunki Pohjois-Italiassa, Friuli-Venezia Giulian alueella Udinen maakunnassa. Se sijaitsee lähellä Slovenian rajaa. Kaupungin väkiluku on runsaat 5 000.
Kisber felver
Ominaisuudet
Kisber felver muistuttaa yhä kantarotuaan täysiveristä, mutta on tätä suurempi ja raskaampi. Se on yleisvaikutelmaltaan kevyt ja elegantti. Säkäkorkeudeltaan rotu on 160-173 cm.
Palmanova
Palmanova on tunnettu ympyräasemakaavastaan, ja yhdessä Haminan kanssa se on yksi harvoista ympyräkaavaisista kaupungeista. Disney-käsikirjoittaja Rodolfo Cimino on syntynyt Palmanovassa.
Kisber felver
Ominaisuudet
Kisber felverin pää on jalomuotoinen, profiili yleensä suora. Korvat ovat pienet. Kaula on pitkä, suora tai kaareva ja hyvin asettunut. Lavat ovat loivat ja hyväasentoiset, runko syvä ja leveä. Säkä on keskikorkuinen ja pitkä. Selkä on usein notko ja melko pitkä, lautaset luisut. Jalat ovat kevyet, mutta lihaksikkaat ja kuivat, etusääri ja vuohinen ovat keskipituiset. Jaloissa on usein virheasentoja, varsinkin kintereet kääntyvät usein ulospäin.
Väriltään rotu on yleensä rautias tai ruunikko, harvemmin kimo tai musta. Pohjois-Amerikassa hyväksytään myös voikko ja ruunivoikko.
Täysiveriperimä näkyy myös kisber felverin luonteessa, se on temperamenttinen ja herkkä, eikä aina helppo käsitellä.
Historia
Kisber felver on kehitetty entisessä Kisberin valtionsiittolassa, joka perustettiin vuonna 1853. Siittolassa kasvatettiin ensisijaisesti englannintäysiverisiä ja se tuottikin useita hyviä laukkahevosia. Tämän lisäksi kasvatettiin täysiveriristeytyksiä, tavoitteena luoda täysiveristä raskaampi ratsuhevonen, joka soveltuisi myös vaunujen eteen. Kisber felver syntyi kun paikalliseen kantaan risteytettiin useiden sukupolvien ajan täysiverisiä ja näin saadut hevoset risteytettiin sitten keskenään. Massan lisäämiseksi rotuun lisättiin lisäksi silloin tällöin furiosoa ja itäpreussilaisia oreja.
Kisber-felver kärsi molemmista maailmansodista useiden muiden itäeurooppalaisten rotujen tavoin. 1945 yli puolet jalostushevosista luovutettiin sotakorvauksina, monet näistä päätyivät muiden rotujen jalostukseen. 150 kisber felveriä päätyi Yhdysvaltojen armeijan Remount Servicelle ja sen hajotessa 1947 ne huutokaupattiin eteenpäin. Yhdysvalloissa onkin yhä rodun yksilöitä. Toisen maailmansodan jälkeen kanta on ollut todella pieni, nykyisinkin näitä hevosia on vain muutama tuhat. Vuonna 1961 rodun jalostukseen käytetyt hevoset siirrettiin Dalmandiin, jossa niitä kasvetataan yhä.
Käyttö
Kisber felver jalostettiin alun perin ratsuksi ja vaunuhevoseksi ja sitä käytetään yhä molempiin tarkoituksiin. Se on oiva hyppääjä, kestävä ja liikkeiltään hyvä. Rotu on monipuolinen ja soveltuu useisiin ratsastuksen lajeihin.
Säteilyannos
Säteilyannos voi tarkoittaa seuraavia suureita:
Taylor Dayne
thumb|right|Taylor Dayne Leslie Wunderman, taiteilijanimeltään Taylor Dayne (s. 7. maaliskuuta 1962) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen 1980-luvun lopulla singlellään Tell It to My Heart. Myöhempien hittien joukossa on Love Will Lead You Back (1990). Dayne on julkaissut viisi studioalbumia.
Absorboitunut annos
Absorboituneen annoksen suure on myös kerma (engl. kinetic energy released per unit mass; tunnus K), joka kuvaa varauksettomien hiukkasten (kuten fotonien ja neutronien) sekundaarihiukkasiin luovuttamaa liike-energiaa väliaineen massayksikköä kohti. Suure ilmakerma (Ka) on varauksettomien ionisoivien hiukkasten ilma‐alkiossa tuottamien varauksisten hiukkasten syntyhetken liike‐energioiden summa jaettuna ilma‐alkion massalla.
Ekvivalenttiannos puolestaan kuvaa säteilyn aiheuttamaa biologista vaikutusta. Ekvivalenttiannos voidaan laskea absorboituneesta annoksesta säteilyn luonteesta riippuvien painotuskertoimien avulla.
Ionisoivaa säteilyä lähettävän kappaleen aktiivisuuden vaikutus vieressä olevaan kappaleeseen absorboituneeseen säteilyannokseen on ainekohtaista. Eri materiaalit absorboivat säteilyä eri määriä.
Säteilyannoksen vaikutuksia
Absorboitunut säteilyannos saa aikaan näkyviä vaikutuksia elävässä kudoksessa ja myös kiinteissä kuolleissa materiaaleissa, kuten puussa. Puun sisäinen rakenne haurastuu (selluloosakuidut hajoavat) hieman 1 miljoonan grayn säteilyannoksella ja puun rakenne hajoaa täysin 6 MGy annoksella. Vastaavia ilmiöitä on havaittavissa esimerkiksi muoveilla. Elävässä kudoksessa säteily aiheuttaa vaurioita paljon pienemmällä annosmäärällä. Ihmisellä koko ruumiseen kohdistuva noin 6 grayn kerta-annos tuhoaa luuytimen, mikä johtaa kuolemaan joidenkin päivien kuluessa. Röntgentutkimuksessa saatavat annokset ovat 1,4 milligrayn luokkaa.
Muita yksiköitä
Absorboituneelle annokselle on myös SI-järjestelmään kuulumaton yksikkö rad (tunnus rad). Yksi rad on 0,01 Gy, eli
Hesketh Racing
Hesketh Racing oli aikoinaan yksi värikkäimmistä Formula 1 -sarjaan osallistuneista talleista. Brittiläinen Hesketh toimi kausilla 1973–1978.
Tallin perustaminen
Lordi Thomas Alexander Fermor-Hesketh peri suuren määrän rahaa, ja alkoi kuluttaa niitä kilpa-autoiluun.
Lordi Hesketh ryhtyi tekemään yhteistyötä kilpa-ajaja Anthony Horsleyn kanssa joka osallistui Euroopassa Formula 3 -kilpailuihin vuonna 1972. Projektin tavoitteena oli alun perin "pitää hauskaa moottoriurheilun parissa".
Horsley oli varsin kokematon kilpakuljettajana, mikä johti siihen, että tuloksia ei juurikaan tallille tullut. Heskethin tallin alkuperäinen päämaja sijaitsi Easton Nestonissa sijainneella, Lordin perhetilalla sijainneessa hevostallissa.
Myöhemmin Hesketh kiinnitti kuljettajakseen lahjakkaan James Huntin, joka oli tunnettu siitä, että hän onnistui kolaroimaan autonsa kilpailun aikana korjauskelvottomaksi. Hunt oli tuohon aikaan ilman tallipaikkaa ja Hesketh hankki lupaavan kuljettajan yhdeksi kilpakuljettajistaan F3 -kilpailuihin.
Heskethin talli oli lyhyessä ajassa onnistunut saavuttamaan mainetta playboy-tyylistään tallina, joka saapui kilpailuihin Rolls-Royce -autoilla ja jonka työntekijät joivat shamppanjaa kilpailujen jälkeen, piittaamatta siitä, mikä oli ollut tulos kilpailussa. Talli tuli tunnetuksi myöskin merkistä Huntin ajohaalareissa, jossa luki "Sex - The Breakfast of Champions" (Seksi - Mestareiden aamupala).
Kauden puoliväliin mennessä, Hunt ja Horsley olivat kumpikin onnistuneet kolaroimaan autonsa korjauskelvottomiksi. Tuon jälkeen Horsley päätti luopua paikastaan tallin kuljettajana ja hän siirtyi tallin johtoportaaseen.
Hesketh vuokrasi loppukaudeksi Marchin Formula 2 -auton ja osti Huntille Surteesin Formula 2 -auton vuodeksi 1973. Tuon jälkeen Hunt, tyypilliseen tapaan kolaroi autonsa hajalle Paun osakilpailussa, jonka jälkeen Hesketh totesi F1 -kilpailuiden oleven juurikaan sen kalliimpia kuin F2 -kilpailuihin osallistumisen, mikä johti siihen, että hänestä tuli kolmas paroni, joka toi omaa nimeään kantavan tallin Formula 1:een, vuonna 1973.
Formula Ykkösissä
Heskethin ensimmäinen Formula 1 -auto saatiin vuokrattua Surteesin F1 -tallilta kauden avannutta, mestaruuskauden ulkopuolista "Race of Championsia" varten. Kilpailussa Hunt tuli maaliin hienosti kolmantena, joka johti siihen, että Heskethin seuraava F1 -auto hankittiin Marchilta ja samalla paroni houkutteli tallin pääinsinöörin Harvey Postlethwaiten huolehtimaan siitä.
Ensimmäisellä kaudella Hunt ajoi kolme kertaa pisteille ja sijoittui kuljettajien MM-sarjassa kahdeksanneksi. Hunt sijoittui kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle. Hollannin osakilpailusta oli tuloksena kolmas tila ja kauden päätökilpailusta Yhdysvalloissa oli tuloksena kakkostila.
Hesketh ei kuitenkaan pystynyt enää rahoittamaan talliaan ja vuoden lopulla hän myi sen kanadalaiselle Walter Wolfille. Tallin nimi säilyi Heskethinä kaudelle asti, kunnes maksukuljettajia ajattanut ja useista uloskarsiutumisista kärsinyt talli lopetti toimintansa kesken kauden. Viimeisellä kaudellaan Hesketh ajatti mm. naiskuljettaja Divina Galiciaa, joka oli tunnettu myös olympiatason hiihtäjänä, joka osallistui urallaan neljästi talviolympialaisiin.
Formula 1 -tulokset
Paksunnos tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivoitu tarkoittaa kilpailun nopeinta kierrosta.
Vanha-Nuuksio
Vanha-Nuuksio on Espoon kaupunginosa. Vuoden 1982 Pohjois-Espoon kaupunginosajaossa alue tuli osaksi Nupuria. Asukkaiden toivomuksesta alue erotettiin omaksi kaupunginosakseen vuonna 1999. Kaupunginosan nimessä olevan sana Nuuksio on kirjoitettu 1500-luvulla muodoissa Noox, Noosis, Nooxby ja Nowx. Nimen pohjana arvellaan olevan saamelaiskielten joutsenta merkitsevä sana (esimerkiksi pohjoissaamen njukča, inarinsaamen njuhčâ ja koltansaamen njuhčč).
Järvet ja lammet
Vanha-Nuuksion asukaskeskittymä, Brobacka, sijaitsee Nuuksion Pitkäjärven eteläpäässä. Täältä Nuuksion Pitkäjärvi laskee Brobackan halki Brobackaån-nimisenä purona eteläisempään Nupurinjärveen.
Brobackan itäpuolella sijaitsee Hackjärvi samannimisen järven rannalla. Hackjärven pohjoispuolella Nuuksion Pitkäjärven eteläpään tasolla on Laihalampi, ja tämän koillispuolella sijaitsevat Malmilampi, Pikku Sorlampi sekä Sorlampi.
Spidola (1926)
Spidola oli Latvian laivaston Ronis-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 1925 Le Havresta Chantiers et Ateliers Augustin Normandilta. Alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1926 ja valmistui 1927.
Palvelus
Alus liitettiin Neuvostoliiton Itämeren laivastoon elokuussa 1940. Saksan aloittaessa hyökkäyksensä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 alus oli huollettavana Liepajan laivastotukikohdassa. Miehistö tuhosi 24. kesäkuuta aluksensa estääkseen sen joutumisen vihollisen käsiin.
Niilo Helander
Nikolai ”Niilo” Helander (8. toukokuuta 1865 Orimattila – 8. tammikuuta 1930 Helsinki) oli liikemies ja kulttuurisäätiö Niilo Helanderin säätiön perustaja. Hän oli valtiopäivämies vuosina 1904–1906. Helanderilla oli kolmenkymmenen vuoden ajan merkittävä asema Heinolassa, jossa hän toimi monissa liike- ja kunnalliselämän luottamustehtävissä. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Elämäkerta
Nikolai eli Niilo Helander syntyi Orimattilassa 8. toukokuuta 1865. Hänen vanhempansa olivat Luhtikylässä asuneet seppä Karl Henrik Helanderin ja Ulrika Abrahamintytär Eerola. Perheessä oli kymmenen lasta. Helanderin kahdesta siskosta tuli opettajia, yhdestä, Selma Anttilasta, kirjailija sekä suomentaja, ja yksi siskoista avioitui professori Axel Ahlforsin kanssa. Niilo Helanderista tuli heidän kauttaan matemaatikko Lars Ahlforsin eno. Helanderin veljistä Kaarle Valerian ja Richard Helander olivat rakennusmestareita, Johan Teodor Helander taas oli Heinolassa ja Lahdessa toiminut kauppias, joka perusti sisaruksilleen koulukodin Helsinkiin. Niilo Helanderkin asui siellä opiskellessaan Handelsinstitutet i Helsingforsissa vuosina 1884–1886.
Helander aloitti kauppiasuransa kauppa-apulaisena, mutta ryhtyi pitämään veljensä kauppaa Heinolassa vuonna 1887. Hän laajensi yrityksen tukkukaupaksi, joka vei maaseudun tuotteita Pietariin ja myi maatiloille rakennusmateriaaleja. Helanderilla oli kolmenkymmenen vuoden aikana merkittävä asema Heinolassa, jossa hän pyrki edistämään yritystoimintaa ja alueen asioita. Hän oli Heinolan Vapaaehtoisen Palosammutuskunnan johtokunnan jäsen vuosina 1887–1892, Heinolan kylpylän johtokunnan jäsen 1891–1911 ja mukana paikallisessa pankkitoiminnassa sekä muissa paikallisissa luottamustehtävissä. Helander ajoi toteutumatta jääneiden Heinola–Jyväskylä-rautatien ja Päijänne–Kymijoki-kanavan rakentamista. Hän toimi myös Palovakuutus-Osakeyhtiö Pohjolan (nyk. OP Vakuutus) asiamiehenä Heinolassa vuosina 1891–1922. Helanderille myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1898.
Helander oli Heinolan edustaja porvarissäädyssä valtiopävillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Heinolan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1897–1909 sekä 1921–1922 ja valtuuston puheenjohtaja 1905–1909 sekä 1921–1922.
Helander osti Edvard Iston maalauksen Hyökkäys vuonna 1907.
Helander vaurastui entisestään, kun hän alkoi sijoittaa kiinteistöihin. Hän muutti vuonna 1922 Helsinkiin, jossa hän oli Hermes-taloyhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1923 lähtien sekä pääosakas. Helanderien perhe teki 1920-luvulla useita matkoja Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Muiden suomenmielisten, nopeasti vaurastuneiden tavoin Helander perusti kulttuurisäätiön. Vuonna 1927 perustetun Niilo Helanderin säätiön johtoon tuli tunnettuja valtio- ja yliopistoelämän vaikuttajia: vuorineuvos Amos Anderson, senaattori Kaarlo Castrén, professori Yrjö Kajava, arkkiatri Jaakko Karvonen, kansleri Gustaf Komppa, vuorineuvos K. A. Paloheimo, senaattori Heikki Renvall, professori Alf Tudeer ja kansleri Antti Tulenheimo. Helanderin tarkoituksena oli, että liike- ja tiedemiehet kokoontuisivat säätiön kokousten myötä keskustelu- ja ystäväpiiriksi.
Yksityiselämä
Helander oli naimisissa kolmesti. Hän avioitui Hanna Maria Vilanderin kanssa vuonna 1888. Tämä kuoli vuonna 1899. Vuonna 1902 Helander avioitui Onni Loviisa Ståhlbergin kanssa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1915, jonka jälkeen Helanderin avioitui samana vuonna Fanny Clausenin kanssa.
Helanderilla oli yhdeksän lasta, muun muassa taiteilija Ulla Ståhlström (1921–1983) ja TK-valokuvaaja Nils Helander (1922–1944).
Louise Abbéma
Louise Abbéma (30. lokakuuta 1853 Etampes Ranska – 1927 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän teki sisustusmaalauksia useisiin rakennuksiin. Abbéma aloitti maalaamisen jo teini-ikäisenä, ja hänen opettajiaan olivat ajan maineikkaat nimet, kuten Charles Joshua Chaplin, Jean-Jacques Henner ja Carolus-Duran. Hän sai huomiota työnsä ansiosta ensimmäisen kerran 17-vuotiaana, jolloin hän maalasi muotokuvan Sarah Bernhardtista, elinikäisestä ystävästään ja kuten monet uskovat, rakastetustaan. thumb|250px|Sarah Bernhardtin muotokuva, 1875.
Hän maalasi muotokuvia muistakin ajan merkkihenkilöistä ja maalasi myös paneeleja ja muraaleja Pariisin kaupungintaloon, joka on nykyisin Pariisin ooppera, moniin teattereihin, kuten "Theatre Sarah Bernhardt", ja kuvernöörin palatsiin Dakariin Senegaliin.
Hän piti säännöllisesti näyttelyjä Pariisin salongissa, jossa hän 1881 sai paneeleista kunnianmaininnan. Abbéma oli niitä naistaiteilijoita, joiden töitä oli näytteillä Naisten talossa Chicagon maailmannäyttelyssä 1893. Näyttelyssä oli esillä myös Abbéman veistämä Sarah Bernhardtin rintakuva.
Abbéma erikoistui öljyvärein maalattuihin muotokuviin ja akvarelleihin, ja monissa hän töissään oli vaikutteita kiinalaisilta ja japanilaisilta taiteilijoilta, samoin aikalaistaiteilijoilta, kuten Édouard Manet. Hän maalasi teoksiinsa usein kukkia. Hänen parhainaan pidetään maalauksia Vuodenajat, Huhtikuun aamu, Kukkien keskellä, Talvi ja Brasilian keisari Don Pedron, Ferdinand de Lesseps'n ja Charles Garnierin muotokuvia.
Cookinsaaret
Cookinsaaret (, rarotongaksi Kūki 'Āirani ) on itsehallinnollinen saariryhmä, joka sijaitsee Polynesiassa Tyynessämeressä. Se on käytännössä itsenäinen, mutta pitää yllä perustuslaillisia yhteyksiä Uuteen-Seelantiin. Uusi-Seelanti vastaa esimerkiksi maan puolustuksesta ja ulkopolitiikasta. Cookinsaarilla oli vuonna 2020 17 900 asukasta, ja saarten pääkaupunki on sen väestöltään suurimmalla saarella Rarotongalla sijaitseva Avarua. Saarten talous perustuu pitkälti turismiin.
Maantiede
240px|thumb|vasen|Cookinsaarten kartta.
Louise Abbéma
Abbémalle myönnettiin monia kunnianosoituksia, kuten Ranskan kolmannen tasavallan virallinen taiteilija. Hän sai pronssimitalin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä, ja 1906 hänet kutsuttiin Kunnialegioonan jäseneksi.
Cookinsaaret
Sijainti ja koko
Cookinsaarten maapinta-ala on yhteensä noin 236 km² ja meripinta-alaa on noin kaksi miljoonaa neliökilometriä. Sijainniltaan ne ovat suurin piirtein Tahitin ja Amerikan Samoan puolivälissä. Rarotongan saari on noin 1 260 kilometrin päässä Tahitista ja noin 3 450 kilometrin päässä Uuden-Seelannin Aucklandista. Cookinsaaret jaetaan eteläisiin ja pohjoisiin saariin, joita erottaa lähes 1 000 kilometriä tyhjää merta. Cookinsaarten yhteensä 15 saaresta kuusi kuuluu pohjoisiin ja yhdeksän eteläisiin saariin.
Louise Abbéma
Hänen työnsä ovat nousseet uudelleen suosioon 1900-luvun lopulla, kun viime vuosisatojen naistaiteilijat ovat alkaneet saada kriitikoiden ja taidehistorioitsijoiden huomiota.
Cookinsaaret
Pinnanmuodot ja koko
Cookinsaaret ovat kaikki yhden tai useamman tulivuoren huippuja, mutta suurin osa saarista on jo matalia ja tasaisia. Rarotongaa kuitenkin hallitsee edelleen 652 metriin kohoava Te Manga. Eteläisistä saarista monilla on erilaisia atollin ja vuoristoisen saarten piirteitä. Eteläiset saaret muodostavat noin 90 % koko Cookinsaarten pinta-alasta. Suuri osa niistä on hyvin vanhoja ja esimerkiksi Mangaia kuuluu eteläisen Tyynen valtameren vanhimpiin saariin. Pohjoisista saarista kaikki paitsi Nassau ovat atolleja.
Saaret ovat niin pieniä, ettei niillä ole juurikaan pintavettä. Suurimmilla saarilla on joitakin puroja, ja osalla saarista on pieniä lampia. Atollien sisällä on kuitenkin suolaisia laguuneja.
Ilmasto
Cookinsaaret kuuluvat tropiikkiin, vaikkakin eteläisimmät saaret ovat enää tropiikin rajoilla. Saarten lämpötilaan vaikuttavat sitä leudontavat kaakkoiset pasaatituulet. Vuoden keskilämpötila on eteläisellä Rarotongalla 24 astetta, kun se on pohjoisella Tongarevalla 28 astetta. Sadanta on jokseenkin vaihtelevaa, vaikka sitä saadaan suurin piirtein saman verran ympäri maata. Rarotongan vuotuinen sadanta on 2 000 millimetriä.
Cookinsaarille iskee hirmumyrsky kerran tai kahdesti vuosikymmenen aikana. Hirmumyrskykausi on joulukuusta maaliskuulle. Erityisesti pohjoiset saaret ovat myös alttiita kuivuuskausille.
Luonto
230px|thumb|oikea|Metsää Atiulla. Cookinsaarten ainoat kotoperäiset nisäkkäät ovat lepakoita. Paikalliset lepakot ovat hedelmälepakoihin kuuluvia lentäviäkoiria. Ihmisten saapuessa niitä esiintyi Mangaialla, mutta ihmiset veivät niitä myös Rarotongalle. Ihmisten mukana tulivat myös kanat, koirat, siat ja vuohet sekä kotoperäisille lajeille tuhoa aiheuttaneet rotat. Mustarotta on ollut erityisen tuhoisa.
Kotoperäisiä lintulajeja on useita ja monia niistä esiintyy vain muutamalla saarella. Näihin lukeutuvat esimerkiksi kiitäjiin kuuluva Atiulla luolissa pesivä cookinsalangaani, kuningaskalastajiin kuuluva boraborankalastaja (Todiramphus tutus) sekä kakeori-nimellä tunnettu rarotonganmonarkki (Pomarea dimidiata). Suwarrowin saarella on suuria muuttolintujen yhdyskuntia. Pihamaina tuotiin saarille vuonna 1906 rajoittamaan kookoksia syövien hyönteisten määrää. Nykyisin se kuuluu saarten yleisimpiin lintuihin ja se on aiheuttanut monen kotoperäisen linnun kantojen alamäen.
Cookinsaaret on tunnettu erilaisista trooppisista kukista, mutta juuri mikään niistä ei ole kotoperäinen. Eteläisillä saarilla on useita erilaisia kasvillisuustyyppejä vaihdellen viidakosta suohon. Atollien kasvisto on paljon köyhempää. Cookinsaarilla on yksi kansallispuisto, Suwarrow, joka on perustettu vuonna 1978. Sen laillinen asema taattiin kuitenkin vasta vuonna 2001.
Historia
190px|thumb|vasen|Piirros rarotongalaisesta arikista eli päälliköstä vuodelta 1839.
Varhainen historia
Cookinsaaret asutettiin noin 1 500 vuotta sitten pääasiassa Seurasaarilta ja Ranskan Polynesiasta käsin. Kirjallisia tietoja saarten historiasta on vasta eurooppalaisten ajoilta, mutta saarten perimätieto ulottuu noin 1 400 vuoden päähän. Cookinsaaria hallitsivat paikalliset ariki-nimellä tunnetut päälliköt, joiden alapuolella oli mataiapo- ja rangatira-nimillä tunnettuja alipäälliköitä. Maat oli jaettu tapere-nimisiin yksiköihin, joita johti mataiapo. Taperea asutti yleensä yksittäiset suvut. Saarilla oli koutu-nimisiä tapaamispaikkoja, joihin kokoonnuttiin esimerkiksi uskonnollisia menoja varten. Koutou oli myös arikin kotipaikka. Päälliköiden ja tavallisen kansan lisäksi saarilla oli pappeja ja eri alojen tietäjiä.
Eurooppalaisten tulo
Ensimmäiset eurooppalaiset Cookinsaarilla olivat espanjalaisia tutkimusmatkailijoita. Álvaro de Mendaña de Neira kävi Pukapukan saarella vuonna 1595 ja Pedro Fernándes de Quirós kävi Rakahangassa vuonna 1606. Espanjalaisten jälkeen tulivat britit. James Cook havaitsi saaret laivastaan ensimmäisen kerran vuonna 1773 ja kartoitti suuren osan alueesta vuoteen 1777 mennessä. Cook nimesi Cookinsaarten eteläiset saaret alun perin Herveysaariksi, mutta 50 vuotta myöhemmin venäläinen Johann von Krusenstern nimesi saaret Cookin mukaan Cookinsaariksi teoksessaan Atlas de l'Océan Pacifique. Tutkimusmatkailijoiden jälkeen tulivat lähetyssaarnaajat, joista ensimmäisiä oli John Williams, joka saapui alueelle vuonna 1821. Lähetyssaarnaajat asettivat voimaan tiukat uskontoon perustuneet lait ja hävittivät alkuperäiset uskonnot. Lähetyssaarnaajien mukana tulivat myös taudit kuten isorokko ja punatauti. Saarten asukasluku kääntyi laskuun ja monin paikoin syntyvyys ylitti jälleen kuolleisuuden vasta 1900-luvulla. Tuhoa aiheuttivat 1860-luvulla myös etenkin pohjoisilla Cookinsaarilla orjakauppiaat, jotka veivät saarten asukkaita Peruun.
Protektoraatti ja itsenäisyys
260px|thumb|Cookinsaarelaisia mies- ja naispuolisia päälliköitä ja Uuden-Seelannin pääministeri [[Richard Seddon puolisoineen kuvattuna vuonna 1900.]] Paljolti Ranskan muodostaman uhan ja paikallisten arikien pyyntöjen takia Cookinsaarista tehtiin Britannian protektoraatti vuonna 1888. Cookinsaarten merkitys Brittiläiselle imperiumille oli kuitenkin pieni ja Uuden-Seelannin pyynnön jälkeen alueesta tehtiin osa Uutta-Seelantia vuonna 1901. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat rakennutti tukikohtia saarille, mutta ne jäivät kuitenkin sodasta sivuun. Muiden siirtomaavaltojen hajotessa Uusi-Seelanti antoi Cookinsaarten itsenäistyä ja 4. elokuuta vuonna 1965 alue sai sisäisen itsemääräämisoikeuden.
Politiikka
Saaret ovat parlamentaarinen demokratia, mutta Cookinsaarten valtionpäämiehenä toimii Britannian monarkki Charles III, jonka edustaja saarilla on vuodesta 2013 ollut Tom Marsters. Uudella-Seelannilla on myös Cookinsaarilla edustaja, joka on vuodesta 2019 ollut Rachel Bennett. Paikallishallinnon toimeenpaneva valta on hallituksella, jota johtaa pääministeri. Hallituksen asettaa saarten yksikamarinen parlamentti. Parlamenttivaalit on neljän vuoden välein. Niissä valitaan 24 edustajaa yhtä monesta vaalipiiristä. Mark Brown aloitti lokakuussa 2020 pääministerinä, kun edellinen pääministeri Henry Puna oli eronnut tehtävästä. Cookinsaarten valtapuolueet ovat Cookinsaarten puolue ja Cookinsaarten demokraattinen puolue.
Ala-Tervajärvi
Ala-Tervajärvi, joka voidaan kirjoittaa myös Ala Tervajärvi , on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Cookinsaaret
Politiikka
Cookinsaarilla on toiminnassa myös perinnöllisten johtajien arikien neuvosto, jolla on hallitusta neuvova tehtävä. Se käsittelee muun muassa maanomistukseen ja perinteisiin liittyviä asioita.
Talous
Cookinsaarten bruttokansantuote on yksi Tyynenmeren saarivaltioiden korkeimpia. Saarten talouteen liittyy kuitenkin monia haasteita. Ne ovat ensinnäkin syrjässä kansainvälisiltä kauppareiteiltä, niillä on vain vähän luonnonvaroja, ja niiden työvoimavarat ovat pienet. Saarille on tästä huolimatta kehittynyt varsin hyvin toimiva matkailuala. Se onkin saarten keskeisin talouden ala, ja melkein 70 prosenttia bruttokansantuotteesta tulee matkailusta. Myös finanssiala on tärkeä tekijä, ja saarivaltio merkittävä offshore-pankkikeskus.
Ala-Tervajärvi
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveen laskee ympäröivän peltoalueen oja. Järven läpi laskee Kyröjoki, jonka luusua sijaitsee järven etelärannalla.
Järven rantaviiva on 0,45 kilometriä pitkä ja ranta on kokonaan peltomaata. Rannalla on yksi loma-asunto ja järven lähellä on maatila, joille johtaa tie Nukarinkulman kylältä.
Cookinsaaret
Talous
Maanviljely on lähinnä pienimuoitoista, mutta maataloustuotteita viedään myös Uuteen-Seelantiin. Kaupallista kalastusta hallitsevat taiwanilaiset, eteläkorealaiset ja japanilaiset, jotka tulevat Cookinsaarille Amerikan Samoalta. Valmistusteollisuus on pienimuotoista, mutta saarilla tuotetaan vaatteita ja kenkiä sekä ruokatarvikkeita Uuteen-Seelantiin. Kasvatetut helmet ja kalat ovat myös tärkeitä vientituotteita.
Liikenne
230px|thumb|vasen|[[Air Rarotongan Saab 340A.]] Cookinsaarten eri saarien välillä on sekä meri- että lentoliikennettä. Kansainvälisestä lentoliikenteestä vastaa pääasiassa Air New Zealand, joka liikennöi Rarotongalla sijaitsevalle kansainväliselle lentokentälle. Liikennettä tulee Rarotongalle Uudesta-Seelannista, Tahitilta ja Havaijilta. Keskeisen asemansa takia se toimii myös muualle Polynesiaan menevien lentojen pysähdyspaikkana. Saarten sisäisillä lentoreiteillä toimii paikallinen Air Rarotonga. Yhteensä Cookinsaarilla on 10 lentokenttää, mutta niistä vain yksi on päällystetty. Kaksi niistä on alle 914-metrisiä. Tieverkkoa saarilla on yhteensä 320 kilometrin verran, josta päällystettyä tietä on 33 kilometriä. Cookinsaarten kauppalaivasto koostuu 34 aluksesta.
Väestö
Cookinsaarten hallinnon arvion mukaan saarilla asui maaliskuussa 2020 noin 17 900 asukasta. Joulukuussa 2019 asukkaita oli ollut 21 800. Väestön väheneminen johtui koronaviruspandemista, jonka takia maan rajat laitettiin kiinni. Joulukuussa 2019 Cookinsaarilla oli ollut noin 5 000 väliaikaista asukasta, kun niitä maaliskuussa 2020 oli enää 300.
Cookinsaarten vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan saarilla asui 17 434 ihmistä. Cookinsaarten asukasluku kasvoi 1900-luvulla aina 1970-luvulle saakka. Huipussaan se kävi vuonna 1971, kun saarilla asui 21 322 ihmistä. Rarotongan kansainvälisen lentoaseman valmistuttua vuonna 1974 monet päättivät lähteä Uuteen-Seelantiin, minkä jälkeen asukasluku pieneni reilun vuosikymmenen ajan. Väestönkasvu kääntyi uudestaan negatiiviseksi vuonna 1996, mutta pääsaaren Rarotongan väkiluku on kuitenkin kasvussa. Vuonna 2016 siellä asui 13 007 ihmistä eli 74,6 prosenttia koko maan väestöstä.
Väestönlaskennan mukaan asukkaista 78 prosenttia on Cookinsaarten maoreja. Heidän osuutensa on 2000-luvulla pienentynyt, sillä vielä vuonna 2006 heitä oli 83 prosenttia väestöstä. Puolirotuisten maorien osuus oli 6,5 prosenttia ja muiden 12,0 prosenttia. Muiden osuus on 2000-luvulla kasvanut selvästi, sillä vuonna 2006 heitä oli 7,0 prosenttia väestöstä. Cookinsaarten viralliset kielet ovat rarotonga ja englanti. Yhteensä rarotongalla on arviolta 42 700 puhujaa. Murre-erot eri saarten asukkaiden välillä saattavat olla suuriakin. Ethnologuen arvion mukaan Cooksaarilla puhutaan yhteensä viittä eri kieltä. Rarotongan ohella saarilla puhutaan tongarevaa, pukapukaa ja rakahanga-manihikia. Penrhyniä puhutaan vain Tongarevan saarella ja se on häviämässä. Pukapukalla on noin 2 300 puhujaa, mutta suurin osa heistä asuu ulkomailla. Rakahanga-manihikia puhutaan kahdella samannimisellä saarella ja sillä on noin 2 500 puhujaa, joista suurin osa asuu Uudessa-Seelannissa. Palmerstonin saarella puhutaan englantia.
Suurin osa cookinsaarelaisista on uskonnoltaan kristittyjä. Suurin kirkko on Cook Islands Christian Church, jonka juuret juontuvat ensimmäisiin brittiläisiin lähetyssaarnaajiin. Vuonna 2016 siihen kuului 48,9 prosenttia vakituisista asukkaista. Seuraavaksi suurimpia ryhmiä olivat katoliset (17,4 %), seitsemännen päivän adventistit (8,4 %), mormonit (4,1 %) ja Assemblies of God (3,8 %). Uskonnottomia tai uskontokuntiin kuulumattomia oli 7,4 prosenttia väestöstä.
Musiikki ja tanssi
thumb|Perustuslakipäivän juhlintaa Rarotongalla. Perinteiset tanssit ja musiikki sitoutuvat usein yhteen. Cookinsaarten tanssilajeihin kuuluvat muun muassa karakia, pe'e, ate ja kaparima. Eri tansseja esitetään yleensä eri yhteyksissä. Tanssia säestetään yleensä esimerkiksi kitaralla, rummuilla tai ukulelella. Tanssi- ja musiikkityyli vaihtelevat riippuen saaresta. Perustuslakipäivänä tapana on, että tanssijat ja soittajat kerääntyvät eri saarilta Rarotongaan kilpailemaan. Musiikkia soitetaan myös ilman tanssia esimerkiksi kirkoissa, mutta myös tavallinen pop-musiikki on suosittua.
Perinteiset käsityöt ja taiteet
Cookinsaarten perinteiset käsityöt ja taiteet vaihtelevat huomattavasti eri saarilla. Yksi yleisimmistä tavoista on puukaiverrusten tekeminen, joka on erityisen yleistä Rarotongalla. Puusta tehtiin muun muassa jumalien kuvia, keihäitä, nuijia ja kuvin koristeltuja paaluja. Cookinsaarilla valmistettiin myös vaka-nimellä tunnettuja kanootteja, jotka olivat avomerikelpoisia. Ennen eurooppalaisten tuloa valmistettuja kanootteja ei kuitenkaan ole säilynyt nykypäivään saakka. Talot tehtiin perinteisesti tavallisista luonnonmateriaaleista ja ne lahosivat nopeasti. Tästä syystä vanhoja taloja ei ole säilynyt. Vain harvat nykyiset talot rakennetaan vanhan mallin mukaisesti.
Media
Cookinsaarilla ilmestyy kaksi sanomalehteä, Cook Islands News ja Cook Islands Herald. New Zealand Herald on yleensä saatavilla, mutta useimmiten päivää myöhässä. Rarotongalla on kaksi radioasemaa, Radio Cook Islands ja KC-FM. Radio Cook Islands kuuluu suurimmalla osalla eteläsaarista, kun taas KC-FM kuuluu vain Rarotongalla. Näiden kahden radioaseman ulkopuolella radiotoiminnasta vastaavat pääasiassa paikalliset amatöörit. Cook Islands Television eli CITV tekee lähetyksiä vain Rarotongalla. Se lähettää muun muassa ABC Asia Pacificin uutisohjelmia. Monilla saarten asukkailla on lautasantenneja, joilla he voivat seurata ulkomaalaisia lähetyksiä.
Urheilu
Kaksi Cookinsaarten suosituinta urheilulajia ovat rugby ja kriketti. Rugbykausi kestää toukokuusta elokuuhun ja krikettikausi tammikuusta huhtikuuhun. Monet saarten kylistä muodostavat omat joukkueensa. Naisten keskuudessa harrastetaan etenkin verkkopalloa. Pelien lisäksi suosittuja urheilumuotoja ovat juoksu ja kanoottikisat. Vuodesta 1988 lähtien Cookinsaaret on ottanut osaa kesäolympialaisiin. Kilpailijoita on ollut yhteensä 38, mutta kukaan heistä ei ole päässyt mitaleille. Cookinsaaret on ottanut osaa myös Tyynenmeren saarivaltioiden välisiin kisoihin.
Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (elokuva)
Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (Populärmusik från Vittula) on vuonna 2004 valmistunut ruotsalais-suomalainen elokuva, joka perustuu Mikael Niemen samannimiseen kirjaan.
Arvioita
Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä iranilaissyntyisen Bagherin ohjaustyö tekee hyvää ajankuvaa sortumatta nostalgiaan, vähän Rauni Mollbergin tyyliä muistuttavasti. Tarinankuljettajana Bagher ei hänestä onnistu yhtä hyvin, mitä osoittaa huonosti harkittu kertojaäänen käyttö ja elokuvan episodimainen rakenne. Matin ja Niilan persoonallisuuksien vertailun Maskula sanoi käyvän merkillisen pinnalliseksi kun pojat varttuvat teineiksi, ja monet herkullisesti tulkitut sivuroolit varastavat huomiota vaisuilta päähenkilöiltä. Helsingin Sanomissa Timo Malmi kirjoitti Reza Bagherin ohjanneen elokuvan melko raskaskätisesti niin, että juonenkuljetus on paikoin ontuvaa. Hänestä elokuva seuraa romaania melko uskollisesti, mutta absurdiutta ja groteskiutta painottaen.
Semanttinen verkko
Semanttinen verkko on 1950-luvulta lähtien kehitelty tietämyksen esittämistapa. Rakenteena semanttisella verkolla tarkoitetaan suunnattua graafia, jonka pisteet edustavat käsitteitä ja kaaret käsitteiden välisiä semanttisia suhteita. Semanttisia verkkoja käytetään esimerkiksi sanastojen esittämiseen tietokoneella käsiteltävässä muodossa. Semanttisten verkkojen tutkimus on osa tekoälytutkimusta. Niitä käytetään myös kielitieteessä sekä sanastotyössä ja sanaston tutkimuksessa.
Semanttisella verkolla kuvattavia tärkeitä käsitesuhteita
Semanttisten verkkojen esittämät kytkennät voivat olla moniselitteisiäkin ollakseen silti hyödyllisiä ihmisen käytössä tietorakenteissa navigoitaessa. Tällaisia ovat esimerkiksi asiasanastot ja tesaurukset, jotka käyttävät muutamaa semanttista relaatiota (esimerkiksi laajempi termi, suppeampi termi, rinnakkaistermi, käytä, korvaa termin).
Semanttisia verkkoja voidaan käyttää sellaisten loogisten esitystapojen kuin Charles S. Peircen kehittämien eksistentiaaliverkkojen tai John F. Sowan käsiteverkkojen kuvaamisessa. Semanttisten verkkojen ilmaisuvoima vastaa ensimmäisen kertaluvun predikaattilogiikkaa. Tällaisilla ankarammin määritellyillä semanttisilla verkoilla voidaan tehdä deduktiivista päättelyä. Joissakin automaattisissa päättelyjärjestelmissä käytetään verkkoteorian tarjoamia mahdollisuuksia.
Semanttisten verkkojen historiaa
Semanttiset verkot sovellettiin tietokoneille Cambridgen yliopiston kieltentutkimusyksikössä (Cambridge Language Research Unit) vuonna 1956. Richard H. Richensin tutkimuksen tarkoituksena oli kokeilla luonnollisten kielten kääntämistä semanttisen välikielen avulla. 1960-luvun alussa Robert F. Simmons kehitteli semanttisia verkkoja System Development Corporation -yrityksessä Kalifornian Santa Monicassa. M. Ross Quillianin vuonna 1966 esitelty työ on ollut merkittävä semanttisten verkkojen jatkokehittelyssä.
Semanttinen verkko ja käsitekartta
Käsitekarttoja voidaan pitää semanttisten verkkojen hyvin vapaamielisenä sovelluksena. Käsitekarttojen avulla ei yleensä voida suorittaa muodollista päättelyä, mutta ne kuvaavat käsitteiden välisiä suhteita luovuutta edistävällä tavalla.
Esimerkiksi tekstin tai esityksen suunnittelu käsitekartan avulla antaa mahdollisuuden tuoda siinä esiintyviä käsitteitä ja teemoja esiin siinä järjestyksessä kuin ne tulevat mieleen. Käsitteiden välisten suhteiden pohtiminen ja ilmaiseminen käsitekartassa puolestaan tuo esiin eri mahdollisuuksia kytkeä käsitteet ja esityksen näkökulmat toisiinsa.
Semanttiset verkot ja hyperteksti
1960-luvulta 1980-luvulle kehitettiin ajatuksia semanttisten suhteiden esittämisestä linkkeinä osana hypertekstin rakennetta. Linkkiä edusti semanttisen verkon kaari (edge) ja linkit kytkivät toisiinsa käsitteitä edustavia solmuja (node, vertex). HTML- ja XML-merkintäkieliin on pyritty yhdistämään tyypiteltyjen linkkien avulla kuvattuja merkityssuhteita eli luomaan semanttista verkkoa.
Kioton keisarillinen palatsi
pienoiskuva|Keisarillisen palatsin Shishinden-halli pienoiskuva|Kyōto gyoenin puisto vuoden 2020 ilmakuvassa, keisarillisen palatsin alue keskellä ylhäällä
Kioton keisarillinen palatsi on Japanin keisarin entinen palatsi Japanin vanhassa pääkaupungissa Kiotossa. Se sijaitsee Kamigyōn suuralueella Kioton keskustan pohjoispuolella. Palatsia ympäröi suuri Kyōto gyoen -puutarha, jonka alueella on myös vallasta luopuneelle keisarille tarkoitettu Sentōn keisarillinen palatsi ja muita nähtävyyksiä.
Japanin keisarihovi asui Kiotossa vuodesta 794 vuoteen 1869, kunnes maan pääkaupunki siirrettiin Meiji-restauraation yhteydessä Tokioon. Keisarin nykyinen asuinpaikka onkin Tokion keisarillinen palatsi (Kōkyo). Nykyisellä paikallaan Kioton keisarillinen palatsi on sijainnut vuodesta 1331 lähtien.