cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pahuuden Mestarit
Pahuuden Mestarit ovat Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroistojoukkio. Ryhmä on historiansa aikana kokenut monta eri kokoonpanoa. Ensimmäisen kerran ryhmä esiintyi amerikkalaisen Avengers -lehden kuudennessa numerossa (heinäkuussa 1964). Pahuuden Mestarit ovat pääasiallisesti Kostajien vastustajia.
Alkuperäinen Pahuuden Mestarit organisoi Paroni Zemo. Hän johti ryhmää kuolemaansa asti. Toisen ryhmäinkarnaation organisoi androidi Ultron. Munapää keräsi kolmannen ryhmän. Neljännen ryhmän kokoonpanon laati paroni Zemon poika. Tohtori Mustekala organisoi viidennen ryhmän. Myöhemmin syntyi vielä useita muita ryhmäkokoonpanoja.
Videopelit
Suurin osa Marvel: Ultimate Alliance -videopelissä esitetyistä vastustajista ovat kuuluneet jossain vaiheessa Pahuuden Mestareihin. Pelissä Mestareita johtaa Tohtori Doom yhdessä Lokin, Lumoojattaren, Ultronin ja Paroni Mordon kanssa. Muita pelissä esiintyviä Pahuuden Mestareita ovat:
Myös Mandariini oli alun perin Mestarien jäsen, mutta Tohtori Doom erotti hänet ryhmästä petturuuden takia.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2016
right|100px|BMX-pyöräily. right|100px|Maastopyöräily. right|100px|Maantiepyöräily. right|100px|Ratapyöräily.
Pyöräilyssä kilpailtiin Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa 28:tta kertaa. Kilpailut käytiin 6.–21. elokuuta. Tapahtumapaikkoja pyöräilyssä oli neljä, jotka ovat Velódromo Olímpico do Rio (ratapyöräily), Parque do Flamengo (maantiepyöräily), Parque Olímpico de Mountain Bike (maastopyöräily) ja Centro Olímpico de BMX (BMX-pyöräily).
Kalataloustiede
Kalataloustiede on soveltava tieteenala, joka tutkii kalakantojen dynamiikkaa, hyödynnettyjen kalakantojen tilaa, kalastusta ja sen edellytyksiä ja optimointia. Kalataloustieteeseen kuuluu laaja kirjo erilaista tutkimusta hyvin biologisesta aina hyvin talous- ja hallintotieteelliseen, jopa sosiologiseen tutkimukseen saakka. Kalataloustieteeseen kuuluu myös esimerkiksi mustekalojen ja rapujen (pyynnin) tutkimus; valaanpyynnin tutkimusta ei taas yleensä lueta kalataloustieteeseen. Kalataloustieteen sisartieteitä ovat muiden muassa limnologia, riistaeläintiede, meritiede ja ympäristöekonomia.
Suppeammin ilmaistuna kalataloustiede muodostaa kalavaroihin, kalastukseen ja kalastajiin liittyvän tieteellisen tiedon perustan ja on myös kalataloustieteilijöiden harjoittama ammatti, joka on usein kytköksissä perustutkimukseen.
Kalataloustiede on merkittävä tieteenala monissa kalastusmaissa, kuten Norjassa ja Kanadassa. Suomessa kalataloustiedettä voi opiskella Helsingin yliopistossa biotieteellisessä tiedekunnassa akvaattisten tieteiden pääaineessa. Kalataloustieteilijät työskentelevät kalakantojen arviointiin ja hoitoon liittyvissä tehtävissä esimerkiksi konsulttiyrityksissä ja valtiolla; ehkä merkittävin yksittäinen työllistäjä on Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos.
Malmin Krishna-temppeli
pienoiskuva|Krishna Janmashtami -juhla Krishnan syntymän kunniaksi Malmin Krishna-temppeli on Krishna-liikkeen (ISKCON) omistama hindutemppeli Helsingin Malmilla. Temppeli sijaitsee Malminkylän kartanossa, jossa aikaisemmin toimi kaupungin omistama virkistyskeskus. Temppelissä järjestetään päivittäistä ohjelmaa, luentoja, temppeliseremonioita ja rukoushetkiä, sekä viikottainen sunnuntaijuhla. Yhteisön papit järjestävät siellä häitä, hautajaisia ja muita riittejä. Temppelin rakennukset toimivat luostarina munkki- ja nunnaopiskelijoille. Temppeli toimii tapahtumapaikkana useille uskonnollisille juhlille kuten Sri Krishna Janmashtamille ja Diwalille.
Krishna-liike piti pääkeskusta ja temppeliä Helsingin Kampissa vuoteen 2012 asti, jolloin vuokrasopimus irtisanottiin. Liike yritti hankkia toiminnalleen uudet tilat Helsingin kaupungilta. ISKCON yritti ostaa Puotilan kartanoa, joka kaupungin kiinteistölautakunnan päätöksellä myytiin paikallisten yrittäjien ryhmälle. Yrittäjät jättivät Krishna-liikkeen mukaan tarjouksensa liian myöhään, viimeisen jättöpäivän umpeuduttua. Liike epäili kokeneensa tapauksessa uskonnollista syrjintää ja Puotilan kartanon ostohankkeen kariutuneen paikallisten vastustukseen. Tapauksen jälkeen Helsingin kaupunki tarjosi Krishna-liikkeelle mahdollisuutta ostaa tilansa Malminkylän kartanosta.
Krishna-liike ylläpiti pitkään Suomen ainoaa hindulaista temppeliä, minkä vuoksi liikkeen temppelissä uskontoaan harjoittavat myös ulkomaalaistaustaiset hindut, jotka olisivat kotimaissaan saattaneet valita toista suuntausta edustavan temppeliyhteisön. ISKCON-liikkeen temppelin lisäksi Malmilla toimii intialaisten ja srilankalaisten tamilien muodostaman Suomen Hindut Yhdyskunta -nimisen yhteisön ylläpitämä hindutemppeli.
Krishna-liikkeen käytössä olevat entisen virkistyskeskuksen vanhat puurakennukset ovat suojeltuja, ja tontin pihapiiri on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Pihapiiri liittyy Longinojan varren historialliseen kulttuurimaisemaan.
Musiikkivuosi 1987
Musiikkivuosi 1987 käsittelee vuoden 1987 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Monte Barrett
Monte Barrett (26. toukokuuta 1971 Greenville, Pohjois-Carolina) on raskaansarjan nyrkkeilijä.
Amatööriurallaan Barrett otteli kaikkiaan 40 ottelua, joista voitti 37 ja hävisi 3.
Ammattilaisena Barrettin ensimmäinen tappio tuli Lance Whitakerille elokuun 28. päivänä 1998. Ennen tätä ottelua hän oli voittanut kaikki 21 otteluaan. Heinäkuun 15. päivänä 2000 Barrett otteli tulevaa IBF-, ja IBO-liittojen mestaria, Volodymyr Klytško vastaan, mutta hävisi kolmen lattiaanlyönnin jälkeen 7. erässä.
Musiikkivuosi 1980
Musiikkivuosi 1980 käsittelee vuoden 1980 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Monte Barrett
Myöhemmin Barrett otteli Joe Mesin kanssa. Mesi oli lyödä Barrettin ulos ottelun neljännessä erässä, mutta Barrett taisteli takaisin ja löi Mesin maahan ottelun 7. erässä. Mesi voitti kovatasoisen ottelun 10. erän jälkeen.
Musiikkivuosi 1980
Suomalainen konserttimusiikki
Kuopion viulukilpailun voittajiksi selviytyivät Kaija Saarikettu ja Pyry Mikkola.
Monte Barrett
Barrett voitti Dominick Guinnin, ja Oven Beckin, ja pääsi ottelemaan entistä raskaansarjan mestaria, Hasim Rahmania vastaan. Hän hävisi ottelun kuitenkin pisteillä 12. erän jälkeen. Hävittyään Rahmanille hän otteli WBA-liiton mestaruudesta venäläisen jätin, Nikolai Valuevin kanssa lokakuussa 2007. Barrett hävisi ottelun kuitenkin teknisellä tyrmäyksellä ottelun 11 .erässä hänen valmentajansa keskeytettyä ottelun.
Muttilanjärvi
Muttilanjärvi on peltomaiseman ympäröimä järvi Muttilan kylässä Myrskylän kuntakeskuksen itäpuolella itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,3 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 75 kilometriä koilliseen.
Monte Barrett
Vuonna 2008 Barrett kohtasi raskaaseensarjaan siirtyneen David Hayen häviten tälle teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä.
Vuonna 2009 Barrett kohtasi kuubasta loikanneen Odlanier Solisin. Kamppailun panoksena oli WBC international vyö. Barrett hävisi toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Viimeksi hän otteli joulukuussa 2009 Aleksandr Ustinovia vastaan, mutta hävisi kaikin tuomariäänin.
Muttilanjärvi
Maantiede
Muttilanjärven pituus lounaasta koilliseen on 900 metriä. Saaria ei ole. Järvi on melko tasaleveä vailla mainittavia niemiä. Rannat ovat varsin soistuneita. Muttilanjärvi laskee Tilkunojaa Mutinsuon kautta Sulkavanjärveen, joka sijaitsee runsaat kaksi kilometriä etelään.
Muttilanjärvi (16.005.1.005) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Muttilanjärvi on neljänneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Musiikkivuosi 1980
Suomalainen kevyt musiikki
Suomen eduskunta kumosi keväällä 1980 niin sanotun huviveron eli viihdetilaisuuksien pääsylipuista perityn veron vuoden 1981 alusta alkaen. Levymyynnissä yhä suuremman jalansijan ovat saaneet pienet äänitetuottajat (punk ja rockabilly) sekä ulkomaisten äänitteiden myynti huoltoasemilla ja market-myyntinä. Kotimaisista artisteista olivat vahvasti esillä Kojo, Maukka Perusjätkä, Tarja Ylitalo sekä Vesa-Matti Loirin albumit Eino Leino (levymerkillä Gold Disc, 1978) ja Eino Leino 2 (Gold Disc, 1980).
Kolmipäinen hartialihas
right|250px|Kolmipäinen hartialihas Kolmipäinen hartialihas eli olkapäälihas on yksi olkaniveltä liikuttavista lihaksista. Se jakautuu kolmeen osaan. Kolmipäistä hartialihasta hermottaa kainalohermo, joka on hartiapunoksesta lähtevä hermo.
Kolmipäinen hartialihas lähtee solisluusta, olkalisäkkeestä ja lapaluusta, se kiinnittyy olkaluun hartialihaskyhmyyn. Olkapäiden pyöreä muoto johtuu kolmipäisestä hartialihaksesta. Kolmipäinen hartialihas toimii olkavarren loitontajana sekä olkanivelen koukistajana.
Lihaksen harjoittaminen
Kuntosalilla kolmipäisiä hartialihaksia voidaan harjoittaa muun muassa pystypunnerruksella sekä erilaisilla vipunostoilla.
Siipiluppiot
Siipiluppiot (Marcetella) on Kanariansaarilla ja Madeiralla kotoperäisenä esiintyvä ruusukasvien suku. Se on läheistä sukua muun muassa luppioille (Sanguisorba) ja häntäluppioille (Bencomia). Siipiluppioihin kuuluu kaksi pensaslajia. Ne on alun perin kuvattu häntäluppioihin, ja Kanariansaarten kasveja tutkinut ruotsalaissyntyinen kasvitieteilijä Eric Ragnor Sventenius siirsi ne uuteen sukuun.
Tuottajain Lihakeskuskunta
TLK oli keskeinen tekijä maataloustuottajien osuustoiminnallisessa yhteistyössä liha-alalla, samaan tapaan kuin Valio meijeripuolella. Erona oli kuitenkin se, että osuusmeijereitä oli Suomessa enimmillään yli seitsemänsataa, mutta osuusteurastamoita vain parikymmentä. Näin keskusliikkeen asema ja vaikutusvalta muodostuivat erilaiseksi liha- ja meijerialoilla.
TLK:n tehtävät
TLK tasasi lihantuotannon alueellisia vaihteluita kotimaassa ja koordinoi jäsentensä myyntiä tärkeälle pääkaupunki­seudulle. Lihan tarjonta maakunnissa vaihteli vuoden ja vuodenaikojen mukaan. Lisäksi joissakin osissa maata vahvan karjatalouden vaikutuksesta tuotettiin lihaa jatkuvasti enemmän kuin kulutettiin.
TLK hoiti myös viennin. 1970- ja 1980-luvuilla se oli pääasiassa ylituotannon purkamista ruhovientinä, mutta myös säilykevientiä, usein Suomen kehitysapuna tai katastrofiapuna, sekä vuotien myyntiä ulkomaille. TLK edusti osuusteurastamoita ulospäin ja ylläpiti keskusteluyhteyttä järjestöihin, viranomaisiin ja valtiovaltaan. Yhteydenpito oli tärkeää niin kauan kuin suuri osa lihataloutta riippui poliittisista päätöksistä tai ministeriöiden luvista ja lisensseistä.
Tuottajain Lihakeskuskunnalla ei ollut omaa teollisuutta, koska perustajat eivät halunneet sen kilpailevan niiden kanssa jalostetuissa tuotteissa. Periaate piti 1970-luvulle, jolloin TLK aloitti yritysostojen sarjan, jonka seurauksena se kasvoi Suomen suurimmaksi lihanjalostajaksi: Oy A. Marschan Ab (1974–1975), Helsingin Kauppiaat Oy (1975), Wahlroosit Oy (1980), OTK:n lihateollisuus (1981) ja OK-Liha (1985).
Epäkäslihas
thumb|250px|Kuvassa epäkäslihas väritettynä punaiseksi. Epäkäslihakset (yks. ) ovat suuret yläselässä sijaitsevat lihakset, jotka osallistuvat olkavarren/olkapään vetämiseen ylöspäin, mediaalisuuntaan ja alaspäin, myös scapulan (lapaluun) kiertoon. Epäkäslihas on pinnallinen ohut, leveä ja kolmionmuotoinen lihas, jota hermottaa lisähermo.
Lihaksen lähtökohdat: takaraivon ylempi niskaviiva (Linea nuchae superior), C7-TH12 nikamien okahaarakkeet. Lihaksen kiinnityskohdat: Ylempi osa kiinnittyy solisluuhun (clavicula), keskimmäinen osa olkalisäkkeeseen (acromion), alempi osa lapaluun harjuun (spina scapulae).
Mutta ennen kaikkea se ankkuroi (fiksoi) lapaluun paikoilleen olkavartta liikutettaessa. Muita lapaluuta fiksoivia lihaksia ovat mm. musculus rhomboideus minor ja major (suunnikaslihas).
Lihaksen harjoittaminen
Kuntosalilla epäkäslihasten yläosaa voidaan parhaiten harjoittaa olankohotuksella. Epäkäslihasten ala- ja keskiosa puolestaan rasittuu parhaiten erilaisilla souduilla ja maastavedossa.
Rafał Szukała
Rafał Marek Szukała (s. 9. huhtikuuta 1971 Poznań) on puolalainen entinen kilpauimari, joka oli yksi maailman parhaista perhosuimareista 1990-luvun alussa. Hän kilpaili 100 ja 200 metrin perhosuinnissa.
Szukala voitti kultaa 100 metrillä maailmanmestaruuskilpailuissa Roomassa 1994 ajalla 53,51. Hän voitti samalla matkalla myös olympiahopeaa Barcelonassa 1992 sekä Euroopan-mestaruuden Bonnissa 1989 ja Sheffieldissä 1993. Hän saavutti EM-kilpailuissa lisäksi hopeaa 200 metrillä Bonnissa 1989 ja Ateenassa 1991 sekä pronssia 100 metrillä Wienissä 1995.
Saksan jääkiekkomaajoukkue
thumb|250px|Saksan jääkiekkomaajoukkueen pelaajia. thumb|[[Konrad Abeltshauser]]
Saksan jääkiekkomaajoukkue edustaa Saksan jääkiekkoliiton alaisena Saksan liittotasavaltaa miesten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Saksa on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi jo vuonna 1909. Maa on ollut mukana arvokisoissa aina ensimmäisistä vuoden 1910 Euroopan-mestaruuskilpailuista lähtien. Maan merkittävimmät saavutukset ovat olympiahopea vuodelta 2018 sekä maailmanmestaruushopeat vuosilta 1930, 1954 ja 2023.
Saksa oli vuoden 2023 Kansain­välisen jää­kiekko­liiton IIHF:n ylläpitämällä ranking-listalla 5. sijalla. Sijoitus oli maan historian paras, ja vielä vuonna 2015 Saksa oli 13. sijalla.
Menestys
Saksa ei ole koskaan kuulunut jääkiekon varsinaisiin menestyviin maihin, mutta maajoukkue on saavuttanut arvokisamitaleita. Merkittävimpiä näistä ovat kaksi olympiapronssia vuosilta 1932, 1976 ja eritoten hopea vuodelta 2018, sekä maailmanmestaruushopeat vuosilta 1930, 1953 ja 2023. Näiden lisäksi Saksalla on myös muun muassa maailmanmestaruuspronssi vuodelta 1934 ja Euroopan-mestaruudet vuosilta 1930 ja 1934. Nämä Saksa on saavuttanut pääasiassa olympia- ja maailmanmestaruusturnauksissa, joissa mitalit Euroopan-mestaruudesta on jaettu eurooppalaisten joukkueiden loppusijoitusten perusteella. 2000-luvulla joukkue on edennyt maailmanmestaruuskilpailujen pronssiotteluun vuosina 2010 ja 2021.
2000-luvun alussa
Saksa putosi jääkiekon maailmanmestaruuskisojen pääsarjasta vuonna 2005, mutta nousi 1. divisioonasta takaisin pääsarjaan vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailuihin. Saksa joutui myös vuoden 2009 maailmanmestaruuskilpailuissa karsintasarjaan, mutta säilytti sarjapaikkansa, koska sen oli jo sovittu isännöivän seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuja.
2010-luvulla
Vuoden 2010 kotikisansa Saksan maajoukkue avasi maailmanennätysyleisön edessä Gelsenkirchenin jalkapallostadionilla. Paikalla oli 77 803 katsojaa, jotka saivat nähdä Saksan kukistavan Yhdysvallat jatkoajalla 2–1. Saksa pelasi hyvin monia suurmaita vastaan kotikisoissaan. Saksa hävisi Suomelle vain 0–1. Lisäksi se voitti Suomen ja Yhdysvallat voittaneen Tanskan numeroin 3–1 ja voitti Slovakian lukemin 2–1. Joukkue pelasi kaksi tasaista ottelua Venäjää, joka oli hallinnut kolmia edellisiä maailmanmestaruuskilpailuja ylivoimaisesti, vastaan: Saksa hävisi vain lukemin 2–3 ja 1–2. Loppujen lopuksi Saksa sijoittui kisoissa neljänneksi, häviten pronssiottelussa Ruotsille maalein 1–3. Vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa voitti Venäjän maalein 2–0 ja Slovakian 4–3.
Vuoden 2016 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa voitti alkusarjassa Slovakian lukemin 1–5 ja Yhdysvallat 3–2. Seuraavana vuonna Saksa voitti jälleen Slovakian ja Yhdysvallat alkusarjassa, tällä kertaa lukemin 1–2 ja 2–3 (voittolaukauskilpailun jälkeen). Saksan kisat katkesivat tiukkaan tappioon puolivälierissä Kanadalle maalein 2–1. Vastaavasti vuoden 2018 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa voitti alkusarjassa Suomen jatkoajan jälkeen 3–2. Sama toistui vuoden 2019 kilpailuissa, kun Suomi koki 2–4-tappion. Samoissa kisoissa Saksa voitti myös Slovakian, maalein 3–2.
Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018, Saksa sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi. Neljännesvälierissä joukkue voitti Sveitsin ja puolivälierissä Ruotsin 4–3 jatkoajalla. Saksa eteni ensimmäistä kertaa historiassaan olympialoppuotteluun voitettuaan Kanadan välierässä 4–3. Loppuottelussa se hävisi Venäläisille olympiaurheilijoille maalein 3–4 jatkoajalla.
Kalevan kisat 1954
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1954 Turussa 12.–13. elokuuta. Kilpailupaikka oli Turun urheilupuisto. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. Naisilla oli omat yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut Tampereella 15. elokuuta.
Saksan jääkiekkomaajoukkue
2020-luvulla
Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa onnistui voittamaan Kanadan maalein 3–1. Edellisistä maiden välisistä otteluista maailmanmestaruuskilpailuissa Kanada oli voittanut kymmenen yhteen putkeen. Saksa eteni turnauksessa aina pronssiotteluun saakka, mutta hävisi sen Yhdysvalloille. Sijoitus oli vuoden 2010 kotikisojen neljännen sijan ohella Saksan paras sitten vuoden 1953 hopean.
Kalevan kisat 1954
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1954
Kilpailut järjestettiin Tampereella 15. elokuuta.
Saksan jääkiekkomaajoukkue
2020-luvulla
Vuoden 2023 maailmanmestaruuskisoissa Saksa eteni ensimmäistä kertaa loppuotteluun, kun huomioon otetaan vuodesta 1992 nykymuotoisena pelatut maailmanmestaruuskilpailut. Sitä ennen Saksa oli pelannut loppuottelussa kerran, vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa. Saksa voitti Yhdysvallat jatkoajalla välierässä tasoitettuaan ensin ottelun varsinaisen peliajan viime hetkillä ilman maalivahtia ja kuudella kenttäpelaajalla. Loppuottelussa Saksa hävisi Kanadalle maalein 5–2 saavuttaen näin hopeaa.
Bareilly
Bareilly on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa Rohilkhandin historiallisella alueella. Aikanaan se oli Rohilkhandin hallinnollinen keskus. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 903 668 ja suuremman metropolialueen 985 752.
Maantiede
Bareilly sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa Bareillyn piirikunnassa Gangesin sivujoki Ramgangan itäpuolella. Delhi sijaitsee Bareillysta noin 210 kilometriä länteen.
Historia
thumb|vasen|[[Hafiz Rahmat Khanin hauta piirroksessa 1810-luvulta.]] thumb|vasen|[[Ahmad Riza Khanin hauta.]] Jonkin matkan päässä nykyisestä kaupungista sijaitsee muinainen Ahicchattra, jolla Buddhan uskotaan vierailleen. Nykyinen Bareilly on kasvanut kuitenkin vasta myöhemmin rakennetun linnoituksen ympärille. Linnoituksen rakennuttivat suurmogulit Akbarin valtakaudella ja sen tehtävänä oli suojella alueita Roilkhandin (alkujaan Ketehr) alueen raijputien tekemiä sotaretkiä vastaan. Kaupunki kasvoi pikku hiljaa ja vuonna 1596 siitä oli tullut tuolloin tosin vielä pienehkö parganan (hallinnollinen alue) keskus.
Kaupunki alkoi kasvaa nopeammin vasta vuodesta 1657, jolloin Šah Jahanteki siitä Ketehrin alueen hallinnollisen keskuksen. Alueen kuvernööri hallitsi Bareillysta käsin. Mogulivalta rakoili Aurangzebin kuoltua vuonna 1707. Paikalliset hindut syöksivät vallasta mogulikuvernöörin, mutta sisäisten kiistojen takia he kutsuivat hallitsijakseen roilkhandilaisen rohillapäällikkö Ali Muhammad Khanin. Mogulihallitsija Muhammad Šahin onnistui kukistaa hänet vuonna 1746, mutta vangittu Ali Muhammad oli pian taas vapaana Bareillyn kuvernöörin asemassa. Hänen seuraajastaan Hafiz Rahmat Khanista tuli Roilkhandin kiistaton hallitsija. Kaupungissa sijaitsee hänen poikansa rakennuttama hauta, joka on kaupungin huomattavampia historiallisia maamerkkejä. Rohillojen valta tosin päättyi liitoksella Awadhin vuonna 1774. Bareillystä tuli Awadhin hallitsijan alaisen visiirin keskus.
thumb|Chunna Miyanin temppeli. Bareilly ja koko muu Rohilkhand päätyi brittien käsiin vuonna 1801. Brittikauden alussa Bareilly koki kapinan vuonna 1816, sekä hindujen ja muslimien välisiä mellakoita vuosina 1837 ja 1842. Kun suuri brittien vastainen sepoy-kapina puhkesi vuonna 1857, Hafiz Rahmat Khanista polveutuva polveutuva Khan Bahadur Khan julistautui Bareillyn kuvernööriksi. Sepoy-kapinallisten menetettyä Delhin syyskuussa 1857 Bareillysta tuli jäljellä olevien kapinajohtajien, kuten Nana Sahibin ja moguliprinssi Firuz Šahin tärkeä keskus. Britit voittivat kuitenkin myös Bareillyn kapinalliset 5. toukokuuta 1858.
Niin anotun "barelilaisen" islamilaisen hanafi-koulukunnan alahaaran perustaja Ahmad Riza Khan (k. 1921) syntyi Bareillyssa. Suuntaus aiheutti kuohuntaa Intian islamilaisten uskonoppineiden parissa. Suuri osa kaupungin muslimiväestöstä muutti Pakistaniin Intian jaon yhteydessä vuonna 1947.
Väestö
Bareillyn asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 903 668 ja suuremman metropolialueen 985 752. Vuonna 2001 kaupungin asukasluku oli 718 395. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista 58,58 % oli hinduja, 38,80 % muslimeja, 0,90 % sikhejä ja 0,78 % kristittyjä. Lukutaitoisuus oli 68,25 %.
Koulutus
thumb|[[M.J.P. Rohilkhand University.]] Bareillyssa sijaitsevia korkeamman asteen oppilaitoksia ovat esimerkiksi M.J.P. Rohilkhand University, Bareilly College ja Intian eläinlääketieteellinen instituutti.
Star Wars: X-Wing vs. TIE Fighter
Star Wars: X-Wing vs. TIE Fighter on Totally Gamesin kehittämä ja LucasArtsin julkaisema avaruussimulaattorivideopeli, joka sijoittuu George Lucasin Tähtien sota -elokuvasarjan maailmaan. Pelissä päästään ohjaamaan Kapinaliiton ja Imperiumin aluksia alkuperäisessä trilogiassa. Peli eroaa edeltäjistään sen verran, että siinä ei kuljeta minkään tarinan mukaan, vaan tarkoitus on käydä tehtäviä läpi ja ansaita niistä palkintoja. Pelissä voi lentää yhdeksällä erilaisella hävittäjällä ja pelissä on monia muitakin aluksia pienistä kuljetusaluksista Imperiumin tähtituhoojaan asti. Pelille julkaistiin myös lisäosa Balance of Power, joka toi peliin useita uusia aluksia ja yhden uuden lennätettävän hävittäjän. Mukana oli myös kaksi tarinakampanjaa. Peliä ei voi pelata ilman joystickia eli sauvaohjainta.
Suomen Teollisuuspankki
Suomen Teollisuuspankki Oy (vuoteen 1976 Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankki Oy) oli Suomessa vuosina 1924–1998 toiminut kiinnitysluottopankki.
Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankin perustivat suomalaiset liikepankit ja teollisuus vuonna 1924. Pankin perustajiin lukeutui tuleva presidentti J. K. Paasikivi. Pankin tehtävä oli rahoittaa teollisuuden perustamista ja uusimista erityisesti pitkäaikaisilla luotoilla.
Teollisuuspankilla oli oikeus keskuspankin luvalla laskea liikkeeseen obligaatiolainoja, joilla rahoitettiin suomalaisen teollisuuden investointeja. Liikepankit eivät voineet laskea liikkeelle obligaatiolainoja.
Teollisuuspankin osake-enemmistö kuului sen perustamisesta lähtien Yhdyspankille. Vuonna 1958 omistusta muutettiin niin, että Yhdyspankki ja Kansallispankki omistivat kummatkin 44 %. Helsingin Osakepankille omistusosuudeksi tuli 11 %.
1980-luvulla Yhdyspankki sai Teollisuuspankin kokonaan itselleen, kun se osti itselleen ensin Helsingin Osakepankin ja sen jälkeen Teollisuuspankin loput osakkeet Kansallispankilta. Kansallispankki perusti samassa yhteydessä oman kiinnitysluottopankkinsa nimellä Kansallisluottopankki Oy. Kiinnitysluottopankit alkoivat kuitenkin käydä vanhanaikaisiksi, sillä rahamarkkinat olivat 1980-luvulla vapautumassa.
1990-luvulla Teollisuuspankki toimi Merita Pankin konttoreiden välityksellä. Se myönsi pitkäaikaisija lainoja yrityksille, kunnille, kuntayhtymille, seurakunnille sekä kuntien takaamille yrityksille ja yhteisöille. Teollisuuspankki sulautui Merita Pankkiin vuoden 1998 lopussa, kun erilliselle joukkovelkakirjalainoja liikkeelle laskevalle yhtiölle ei enää ollut juridista tarvetta.
Sulkavanjärvi (Myrskylä)
Sulkavanjärvi on kulttuurimaiseman reunustama järvi Myrskylän itäosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 71 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Sulkavanjärven pituus lounaasta koilliseen on 2,2 kilometriä. Saaria ei ole. Järven itärannan lahdilla ja niemillä on vain ruotsinkieliset karttanimet (Jouksviken, Lönäs, Mellanviken, Majbäcksviken). Länsirannalla Lönäsiä vastapäätä sijaitsee Pitkäniemi (Långnäsudden), jonka kohdalla järvi on noin 300 metriä leveä. Niemien eteläpuolinen järvenosa on hyvin matalaa. Niemien pohjoispuolella järvi levenee ja rannat mutkittelevat loivasti. Sulkavanjärven syvin kohta, 5,5 metriä, sijaitsee itärannan tuntumassa. Vain kahdeksan aaria järvestä on vähintään viisi metriä syvä.
Sulkavanjärveen virtaa Norrbäcken pohjoisesta, Sulkavanjärvestä virtaa Pekki lounaaseen Myrskylänjokeen, joka puolestaan virtaa etelään ja laskee Suomenlahteen.
Sulkavanjärveä tutkittiin kesällä 2014, jolloin se todettiin hypereutrofiseksi, sinilevien hallitsemaksi järveksi. Sulkavanjärven vesitilavuus on 2 921 000 kuutiometriä. Se on toiseksi suurin Myrskylän viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Sulkavanjärvi (16.005.1.001) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Sulkavanjärvi on Myrskylänjoen valuma-alueen laajin järvi Myrskylän Kirkkojärven jälkeen. Alueeseen kuuluu lisäksi kuusi pienempää järveä.
Myrskylän Sulkavanjärvi on neljänneksi laajin Suomen viidestä Sulkavanjärvestä.
Carl Fredrik Forsman
Carl Fredrik Forsman (13. lokakuuta 1820 Vaasa – 5. tammikuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen esittelijäsihteeri, valtioneuvos ja moninkertainen valtiopäivämies.
Jari Koskela
Jari Jukka Hannu Koskela (s. 11. maaliskuuta 1956 Kankaanpää) on suomalainen poliitikko. Koskela valittiin Perussuomalaisten kansanedustajaksi kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Koskela on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori ja politiikan ulkopuolella hän on ammatiltaan pastori.
Koulutus
Koskela on valmistunut ekonomiksi Uppsalan yliopistosta, teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja väitellyt yhteiskuntatieteiden tohtoriksi sosiaalipolitiikasta Kuopion yliopistosta. Koskelan väitöskirja käsitteli avioerosta selviytymistä miesten näkökulmasta.
Näkemyksiä
Koskela on kertonut vihkivänsä pastorina ainoastaan heteropareja. Koskelan mielestä kehitysavun tulisi olla vapaaehtoista ja toimia pääosin kansalaisten hyvän tahdon varassa. Koskela pitää turvetuotantoa tärkeänä muun muassa omavaraisuuden ja huoltovarmuuden kannalta.
Enteogeeni
thumb|250px|[[Meskaliinikaktus|Meskaliinikaktusta käytetään enteogeeninä.]] Enteogeeni sanatarkassa muodossaan, tarkoittaa uskonnollisessa, shamanistisessa tai hengellisessä konteksissa käytettyä psykoaktiivista ainetta. Laajemmassa käsityksessään sana "enteogeeni" viittaa niin synteettisiin kuin luonnollisiin kemiallisiin yhdisteisiin, jotka aiheuttavat ihmisessä muuntuneen tajunnantilan (kuten transsin), joka muistuttaa perinteisten enteogeenien, kuten ayahuascan, psilosybiinisienten ja muiden hallusinogeenien avulla saavutettuja hengellisiä kokemuksia, joita esimerkiksi šamaanit hyödyntävät työssään.
Etymologia
Enteogeeni (engl. entheogen) on uudissana, jonka kehitti vuonna 1979 joukko etnobotanisteja ja mytologian tutkijoita. Se on johdettu kahdesta muinaiskreikan sanasta ἔνθεος entheos ja γενέσθαι, genesthai. Adjektiivi entheos tarkoittaa "jumalasta täyttynyttä, inspiroitunutta" ja siitä on myös johdettu sana entusiasmi eli into. Genesthai tarkoittaa olevaksi tulemista. Täten enteogeeni tarkoittaa ainetta, joka tekee inspiroituneeksi, usein uskonnollisessa tai hengellisessä mielessä.
Mesterton
Mesterton nimisiä henkilöitä ovat muiden muassa:
Riikinkukkohautoja
Riikinkukkohautoja (Nimbochromis venustus) on kirjoahvenlaji, joka elää Malawijärvessä Afrikassa. Se on täplikäs petokala ja kasvaa 20 senttimetrin mittaiseksi. Riikinkukkohautoja viihtyy järven hiekkaisessa pohjassa 10–15 metrin syvyydessä. Siellä se sukeltaa pehmeään pohjahiekkaan odottamaan saalistaan. Pienten kalojen parven tullessa kohdalle se ponkaisee esiin piilostaan nappaamalla saaliin suuhunsa. Aikuisen koiraan pää muuttuu kirkkaan siniseksi sen ollessa kutuvalmis.
Sienien päihdekäyttö
[[Suippumadonlakki|thumb]] Sienien päihdekäyttö on sienien käyttöä päihteenä. Psyykeen vaikuttavia sieniä on Suomessa ainakin 15 lajia. Niitä on kahta ryhmää: amaniitasieniä, joihin kuuluvat muutamat myrkylliset kärpässienet, ja psilosybiinisieniä, joihin kuuluu esimerkiksi suippumadonlakki.
Vetka
Vetka (valkoven. ja ) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupungissa asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 7 927 ja koko hallintopiirissä 18 766 henkeä. Kaupunki sijaitsee Dneprin sivuhaaran Sožin itärannalla 24 kilometriä Valko-Venäjän toiseksi suurimman kaupungin Homelin (Gomel) koillispuolella ja toisaalta Venäjän Brjanskin alueen länsipuolella.
Siippo
Siippo on järvi Myrskylän pohjoisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,1 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 77 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Siipon pituus lounaasta koilliseen on 600 metriä. Saaria ei ole. Järvi on melko tasaleveä ja tasasyvä. Itärannan metsäisen Häntälänkallion korkeustaso on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 35 metriä järven pintaa ylempänä. Muut rannat ovat peltomaata. Siippo laskee Sopajärveen, joka sijaitsee noin 800 metriä länteen.
Vetka
thumb|left|Vetkan piirin sijainti Valko-Venäjällä. thumb|left|310px|[[Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Vetkan lounaispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.]]
Siippo
Maantiede
Siippo (16.005.1.004) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Siippo on viidenneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Vetka
Vetkan kaupunki ja talouselämä sekä ympäröivän alueen maatalous ovat kärsineet merkittävästi Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Etenkin piirin itäosissa pitkäikäisen cesium-137:n korkeat pitoisuudet vaikuttavat vielä vuosikymmeniä.
Vetkassa on muun muassa Valkovenäläisen kansantaiteen museo (Vetkauski muzei narodnai tvortšatsi). Vuonna 1987 avattu museo esittelee muun muassa Vetkan alueen varhaista asutushistoriaa jääkauden jälkeisistä kivikirveistä lähtien, ortodoksista kirkkotaidetta ja -historiaa (vanhoja  kirkonkirjoja; ikoneja ja ikonitekniikoita erityisesti Vetkan koulusta 1800-luvulta ja 1900-luvun alkupuolelta), puukaiverruksen ja kankaankudonnan perinteitä sekä erilaisia samovaareja.
Plutón (1897)
Plutón oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä. Alus laskettiin vesille 13. heinäkuuta 1897 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 29. joulukuuta.
Palvelus
Yhdysvaltain ja Espanjan välisten jännitteiden kasvaessa alkuvuodesta 1898 alus oli vara-amiraali Pascual Cervera y Topeten johtamassa Espanjan 1. laivueessa, joka määrättiin São Vicenteen Portugalin hallinnoimalle Cape Verdelle. Furor, Plutón ja Terror saattoivat Cerveran lippulaivaa Infanta María Teresaa sekä Cristóbal Colónia Cadizista 8. huhtikuuta 1898. Osasto saapui São Vicenteen 14. huhtikuuta. Matkan aikana aluksilla oli havaittu mekaanisia vikoja ja ne olivat kuluttaneet odottamattoman paljon hiiltä. Laivueeseen liittyi vielä kaksi panssariristeilijää Vizcaya ja Almirante Oquendo.
Sodanjulistuksen jälkeen puolueettoman Portugalin viranomaiset ilmoittivat São Vicentessä olevalle osastolle, että sen tulisi poistua satamasta 24 tunnin kuluessa. Plutón lähti laivueen mukana merelle 29. huhtikuuta suunnaten San Juaniin Puerto Ricoon. Jatkuvien mekaanisten vikojen ja vähäisten hiilivarastojen vuoksi osaston raskaammat alukset hinasivat Plutónia ja muita hävittäjiä ajoittain. Laivue saapui 10. toukokuuta Martiniquelle.
Laivueen jäädessä kansainväliselle merialueelle Furor ja Terror ajoivat Fort de Franceen pyytämään hiilitäydennystä, mutta puolueettomana pysyttelevän Ranskan viranomaiset eivät luovuttaneet aluksille hiiltä. Lisäksi Yhdysvaltain laivaston apuristeilijä USS Harvard lähti juuri satamasta ja Ranskan viranomaiset kielsivät hävittäjiä poistumasta ennen kuin 48 tuntia myöhemmin. Terrorin moottorivika esti merellelähdön. Furor lähti merelle koeajoon poistuen kansainväliselle merialueelle 24 tuntia etuajassa.
Laivue lukuun ottamatta Martiniquelle jäänyttä Terroria saapui 12. toukokuuta Curaçaoon, missä Cervera odotti kohtaavansa hiiltä kuljettavan rahtialuksen. Laivue saapui Willemstadiin 14. toukokuuta, mutta Alankomaiden pitäytyessä puolueettomana viranomaiset sallivat ainoastaan Vizcayan ja Infanta Maria Teresan pääsyn satamaan ja kuormata ainoastaan 600 tonnia hiiltä. Seuraanvana päivänä alukset joutuivat jo poistumaan satamasta.
Laivue ei jatkanut matkaansa Yhdysvaltain laivaston piirittämään San Juaniin, vaan uudeksi määränpääksi määrättiin Santiago de Cuba, jonne laivue saapui 19. toukokuuta. Yhdysvaltain laivasto-osasto saapui sataman edustalle 27. toukokuuta aloittaen saarron.
Piirittävien Yhdysvaltain laivaston alusten 6. kesäkuuta ampuma kranaatti osui aluksen hiilivarastoon, mutta se ei kärsinyt kuitenkaan merkittäviä vaurioita. Osa aluksen miehistöstä siirrettiin sotalaivoista koottuun prikaatiin torjumaan Yhdysvaltain maajoukkoja.
Heinäkuun alussa Yhdysvaltain joukot etenivät, jolloin kaupungin valtaus näytti todennäköiseltä. Cervera päätti 1. heinäkuuta pyrkiä laivueineen saarron läpi. Hän määräsi ulormurtautumispäiväksi 3. heinäkuuta. Plutónin miehistö palasi maajoukoista 2. heinäkuuta alukselle aloittaen valmistautumisen ulosmurtautumiseen.
Alus lähti satamasta kuudentena aluksena. Suunnitelman mukaan lippulaiva Infanta María Teresa hyökkäisi Yhdysvaltain laivaston nopeinta alusta USS Brooklyniä vastaan mahdollistaakseen muulle laivueelle mahdollisuuden päästä merelle. Varttia vaille yhdeksän 3. heinäkuuta lähti Espanjan laivaston alukset merelle.
Yhdysvaltain laivasto havaitsi espanjalaisalukset hieman puoli kymmenen jälkeen, jolloin Santiago de Cuban taistelu alkoi. Yhdysvaltain laivaston taistelulaivat ja panssariristeilijät avasivat tulen osastoa kohti, jolloin kumpaankin mukana olleeseen hävittäjään tuli osumia. Tulenavauksen jälkeen yhdysvaltalaiset siirsivät tulen panssariristeilijöihin.
Vaurioituneet hävittäjät nostivat nopeutta ja niitä takaa-ajamaan lähti ainoastaan apuristeilijät USS Gloucester, joka oli keveämmin aseistettu, suurempi ja nopeampi kuin hävittäjät. Gloucester osui hävittäjiin toistuvasti. Plutón ei kyennyt jatkamaan pakoaan, jolloin se ajettiin matalikolle Cabananlahden länsipuolella varttia vaille yksitoista täysin tuhoutuneena.
Mies (nimi)
Mies on suomalainen miehen etunimi. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä syntynyt 193 Mies-nimistä.
Suomalaisena nimenä Mies on käsitetty suomennokseksi germaanisesta nimestä Karl (Kaarle), joka tarkoittaa vapaata miestä. Tämän vuoksi nimipäivä on sijoitettu tammikuun 28. päiväksi, joka on myös Kaarlen, Kaarlon ja Kallen nimipäivä. Toisaalta Alankomaissa Mies on käytössä sekä miehen että naisen etunimenä, joka on syntynyt lyhentymänä nimestä Bartolomeus tai Maria. Mies esiintyy myös sukunimenä ja on esimerkiksi saksalais-yhdysvaltalaisen arkkitehti Mies van der Rohen alkuperäinen sukunimi.
Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki
thumb|upright|Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki, Vaasa, 1955. Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki sijaitsee Vaasassa Inkerinpuistossa. Muistomerkin ovat suunnitelleet Tea Helenelund ja Tauno Manninen. Se paljastettiin 11. toukokuuta 1955.
Aleksander Allila
Elämä
Allilan vanhemmat olivat työmies Stepan Allinen ja Maria Torssonen. Kansakoulun käynyt Allila työskenteli vuoteen 1912 saakka maalarina kotiseudullaan Laatokan Karjalan Suistamolla ja jatkoi sen jälkeen ammattiaan Helsingissä. Hän oli Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton Uudenmaan piiritoimikunnan jäsen sekä Työväen järjestönuorten varapuheenjohtaja. Vuoden 1918 sisällissodan päätyttyä Allila oli vankilassa poliittisista syistä.
Vapauduttuaan Allila oli mukana Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen toiminnassa ja puolueen lakkauttamisen jälkeen Sosialistisessa työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestössä, jonka edustajana hänet valittiin eduskuntaan 1924. Vuonna 1926 Allila tuomittiin kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen rikoslain 16. luvun perusteella, joka käsittää rikoksia julkista viranomaista ja yleistä järjestystä vastaan. Hän siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1932, jonka jälkeen Allila nähtiin viimeisen kerran elossa vuotta myöhemmin työleirillä Leningradin alueella.
Permin alue
Permin alue on entinen Venäjän federaation hallinnollinen alue (subjekti) Koillis-Euroopassa Keski-Uralin länsirinteillä. Se rajoittui pohjoisessa Komiin, idässä Sverdlovskin alueeseen, etelässä Baškiriaan sekä lännessä Udmurtiaan, Permin Komiin ja Kirovin alueeseen. Alueen pinta-ala oli 127 700 km².
Maantiede
Alueen suurin joki on Kama. Muita merkittäviä jokia ovat Kamaan laskevat Tšusovaja, Kosva ja Višera. Pinta-alasta on metsien peitossa 60 % ja metsistä on havumetsiä 70 %.
Väestö
Permin alueen asukasluku on 2 903 695 (2003) ja väestötiheys 18,1 as./km². Asukasluku ilman Permin Komia on 2 757 168. Lähes 75 % väestöstä asuu kaupungeissa. Suurimmat kaupungit (vuonna 2002) ovat Perm (1 008 300 as.), Berezniki (183 600 as.), Tšaikovski (114 200 as.) ja Solikamsk (104 900 as.). Väestöstä on venäläisiä 84 %, tataareja 4,9 %, komeja 4 %, baškiireja 1,6 %.
Hallinto
Permin alue jakaantui hallinnollisesti 27 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Alueen pääkaupunki oli Perm (1940-57 nimenä Molotov). Alueella oli kuvernööri ja Lakiasäätävä kokous.
Talous
Permin alueella on runsaat luonnonvarat. Alueella tuotetaan öljyä, maakaasua ja kivihiiltä. Kaivosteollisuus tuottaa rautaa, kromia, kuparia, lyijyä, sinkkiä, tinaa, alumiinia, titaania, nikkeliä, mangaania, kultaa ja platinaa. Lisäksi Višeran laaksosta saadaan timantteja ja alueen pohjoisosasta Verhnekamskojesta natriumia, kaliumia ja magnesiumkloridia. Permin alueelta löytyy myös runsaasti rakennusaineteollisuuden raaka-aineita kalkkikiveä, dolomiittia ja kipsiä.
Merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metallurgia sekä kemian-, petrokemian- ja metsäteollisuus. Alueella on myös suuria sellu- ja paperitehtaita. Permin alueen pinta-alasta 19 % on maatalouskäytössä. Maatalous tuottaa lihaa, maitoa, vihanneksia ja viljaa.
Historia
Permin alue kuului Venäjän keisarikunnan aikana paljon laajempaan Permin kuvernementtiin. Permin kuvernementti lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Uralin alueeseen.
Permin alue ja Permin Komien autonominen piirikunta liitettiin 1. joulukuuta 2005 Permin aluepiiriksi.
Frederick Lindemann
pienoiskuva|Frederick Lindemann vuonna 1952. Frederick Alexander Lindemann (5. huhtikuuta 1886 – 3. heinäkuuta 1957), vuodesta 1941 Cherwellin paroni, lordi Cherwell, viimeisenä elinvuotenaan Cherwellin ensimmäinen varakreivi, englantilainen fyysikko, oli Britannian hallituksen, ennen kaikkea Winston Churchillin vaikutusvaltainen tiedeneuvos 1940-luvun alusta 1950-luvun alkuun.
Toisen maailmansodan aikana hän ehdotti ja tuki Saksan kaupunkien työväen korttelien pommitusta.
Joukko hänen tärkeitä erehdyksiään: Hän piti V-aseohjelmaa hämäyksenä, jolla vain yritettäisiin kääntää brittitiedustelun huomio pois muista aseista. Hän ei uskonut, että Saksalla voi olla hienostunutta tutkateknologiaa. Hän piti V1-ohjusta mahdottomuutena, sillä piti kyllin pienen ja samalla kyllin tehokkaan suihkuturbiinin valmistamista teknillisenä mahdottomuutena. Ennen sotaa, Churchillin kanssa yhdessä, hän kiisti tehokkaan uraanipommin mahdollisuuden.
G. P. Thomsonin mukaan: "Cherwellin vahvuus fyysikkona pohjautui kahteen asiaan: hänen kykyynsä pelkistää ongelma sen yksinkertaisimpaan muotoon ja hänen laajaan fysiikan osaamiseensa."
Sika
Sika eli kesysika (Sus scrofa domestica) on eurooppalaisesta villisiasta hyötyeläimeksi jalostettu alalaji, jota kasvatetaan yleisesti lihan ja usein myös nahan tuotantoa varten. Joitakin sikoja pidetään myös lemmikkieläiminä, erityisesti minipossuja. Sikoja käytetään myös tryffelien etsijöinä etenkin Italiassa.
Sika on hyvin sosiaalinen eläin, joka elää laumassa. Sian poikanen on nimeltään porsas. Aikuinen naaras on emakko ja uros on karju. Itäiset perinteiset nimitykset ovat potsi, porsas, imisä ja orasa. Puhekielessä porsasta, kuten myös uudempaa termiä possu käytetään usein sian tai sianlihan synonyyminä. Imisä voi tarkoittaa myös teuraaksi kasvatettavaa naarassikaa ja orasa kastroitua teuraaksi kasvatettavaa urossikaa. Sika elää noin 20-vuotiaaksi, jos sitä ei teurasteta.
Sika on yksi ensimmäisistä kotieläimistä, sillä jo ihmisen afrikkalaisten esi-isien jäänteiden rinnalta on löytynyt merkkejä sioista. Kesysiat olivat rautakaudella ja keskiajalla karvaisia, kaarevaselkäisiä ja nykyistä pienempiä. Väriltään ne olivat ruskeita tai kirjavia.
Kesysian ja villisian ero
Kesysika ja villisika ovat samaa lajia, mutta niiden välillä on eroja. Tehotuotantoon jalostettu kalju kesysika kasvaa 5–6 kertaa villisikaa nopeammin ja sen liha on väriltään paljon vaaleampaa ja maultaan miedompaa. Kesysika on myös hintelämpi ja sillä on lyhyemmät jalat.
Tehotuotantoon jalostetut sikarodut kasvavat nykyisin jo kolmessa kuukaudessa täysikokoisiksi.
Tiineen kesysian munasarjoissa on keltarauhasia keskimäärin 17, kun taas villisialla niitä on viisi. Keltarauhasten lukumäärä vastaa ovuloituneiden munasolujen määrää. Sikiövaiheessa kuolee kesysialla 30 prosenttia sikiöistä, ja villisialla vastaavasti 13 prosenttia. Kesysian tiineysaika vaihtelee 114 ja 116 vuorokauden välillä. Villisian tiineys kestää keskimäärin 119 vuorokautta.
Villisialla pahnuekoko on noin 4–6 porsasta ja kesysialla kaksinkertainen eli keskimäärin 12 porsasta. Villisika tuottaa yhden pahnueen kerran vuodessa, ja se porsii kevätkesällä. Näin se turvaa porsaille ravinnon ja paremmat olosuhteet. Kesy sika porsii ympäri vuoden ja tuottaa vuoden aikana 2–3 pahnuetta. Kesysika voi kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin villisika: suurimmat kesysiat ovat painaneet 900 kilogrammaa, mutta painavimmat villisiat vain hieman yli 300 kilogrammaa.
Kesysika ei pakene ihmistä yhtä herkästi kuin villisika, vaikka yksilöä ei olisikaan poikasvaiheessa kesytetty.
Kasvatus
Sikoja kasvatetaan maataloudessa lihan tuotantoon. Virallisen tilaston mukaan vuonna 2015 Suomessa oli 1 235 000 sikaa. Määrä on viisinkertainen verrattuna vuoteen 1946, jolloin sikoja oli vain 254 000. Eniten sikojen määrä kasvoi 1970-luvun vaihteessa ja se kääntyi loivaan laskuun 1990-luvun jälkeen.
Sian pitopaikka on karsina, sikojen ulkoilualue on tarha ja sikojen pitopaikkana käytettävää rakennusta kutsutaan nykyään sikalaksi. Aikaisemmin sitä sanottiin muun muassa lätiksi tai sikopajaksi.
Elinolot
Sian pitopaikan täytyy olla riittävän tilava, valoisa, turvallinen, toimia suojana, ilmastoitu ja tyydyttää sian tarpeet. Sian tarpeisiin kuuluvat muun muassa maaperän tonkiminen kärsällä ja rypeminen eli mutakylvyt. Sialla on oltava karsinassa makuu-, ruokinta- ja ulostusalueet. Lainsäädäntö määrää sioille mahdollisuuden seisoma- ja makuutiloihin luonnollisessa asennossa. Poikkeus tähän on emakoiden noin kuukauden kestoinen imetysaika, jolloin niitä saa pitää porsitus- eli emakkohäkissä, jossa ne eivät kykene liikkumaan tai kääntymään ympäri. Makuualueen on oltava kuiva ja puhdas. Sika on hyvin siisti eläin, ja jos se saa elää tilavassa karsinassa, tekee se tarpeensa vain tiettyyn kohtaan. Sioilla ei ole toimivia hikirauhasia ihossaan, minkä vuoksi niiden kyky johtaa vettä ja tätä kautta lämpöä iholtaan on huono. Tämän vuoksi siat säätelevät ruumiinlämpöään pääasiassa käyttäytymisellään. Vapaana ollessaan sika hakeutuukin kuumalla säällä rypemään savi- tai mutakuoppaan. Sikaloissa on erikseen emakoita, joiden tarkoitus on ensisijaisesti synnyttää porsaita. Emakkojen hedelmöittämiseen käytetään joko keinosiemennystä tai karjua. Porsaat voidaan vieroittaa emakosta 21 päivän ikäisenä mikäli siihen on tarvetta, kuitenkin mieluiten vasta 28 päivän ikäisenä. Lihasiat kuljetetaan teurastamolle noin puolen vuoden ikäisenä. Suomessa teurastetaan vuosittain yli kaksi miljoonaa sikaa.
Ruokinta
Sika on kaikkiruokainen, joten sille voidaan syöttää ostorehujen lisäksi myös esimerkiksi kasvirehuja ja kodin ruokajätteitä sekä elintarviketeollisuudessa syntyviä ihmisravinnoksi kelpaamattomia sivutuotteita.
Ruokinnan suunnittelussa huomioidaan sikojen kasvu ja lihan toivottu rasvapitoisuus. Tietyt rehut saattavat lisäksi heikentää lihan laatua liian suurina määrinä käytettynä. Esimerkiksi linolihappopitoisen rasvan lisääminen rehuun aiheuttaa silavan pehmenemistä ja nopeampaa härskiintymistä. Tyydyttyneen rasvan lisääminen rehuun taas vähentää lihaksen marmoroitumista eli rasvoittumista. Jos rehuun lisätään esimerkiksi 13 prosenttia runsaasti tyydyttynyttä rasvaa sisältävää palmuöljyä, lihaksen marmoroituminen vähenee jopa 35 prosenttia. Kalaöljyn lisääminen rehuun tekee lihasta puolestaan öljymäistä, pahanhajuista ja kalalta maistuvaa. Myös rypsipuristeella on havaittu olevan lihan makua ja rakennetta heikentävä vaikutus.
Lanta
Sian lanta on erinomainen viljelysmaiden lannoitusaine. Nykyään lanta levitetään pellolle erityisellä lannanlevittimellä, joka on traktoriin liitetty lietesäiliö, mistä liete ruiskutetaan peltoon. Hajuhaittojen vähentämiseksi pelto kynnetään tai muokataan yleensä heti lannan levittämisen jälkeen, lainsäädäntöön perustuen viimeistään kuitenkin 24 tunnin kuluessa. Lanta voidaan myös suoraan mullata peltoon. Muitakin lannankäsittelytapoja on. Jos virtsa erotetaan, voidaan lanta käsitellä kuivana mahdollistaen runsaamman kuivikkeen. Lanta voidaan myös separoida erityisellä puristimella, jolloin kuivan lannan osuus on vielä pienempi ja se vähenee säilytyksessä edelleen kompostoitumisen ansiosta. Lantaa voidaan käyttää myös biokaasun tuottamiseen.
Rodut
Kesysiat olivat rautakaudella ja keskiajalla karvaisia, kaarevaselkäisiä ja nykyistä pienempiä. Väriltään ne olivat ruskeita tai kirjavia.
Suomensika
Vielä 1900-luvun alussa Itä-Suomessa kasvatettiin pirtasioiksi kutsuttuja suomalaisia maatiaissikoja eli suomensikoja jotka muistuttivat ulkonäöltään enemmän villisikaa kuin kesysikaa.
1950-luvulle saakka maatiaissikoja kasvatettiin vapaina, ja ne saivat liikkua kaikkialla aidattujen viljelysten ulkopuolella. Länsi-Suomessa oli oma maatiaissikansa ja Savossa ja Karjalassa omansa. Läntisellä sialla oli luppakorvat, karjalais-savolaisella pystyt korvat. Molemmat kannat ovat hävinneet risteytysten vuoksi. Maatiaissioilla oli villisikojen tapaan paksu turkki ja ne kestivät paljon paremmin kylmää kuin nykyiset, lähes harjaksettomiksi jalostetut siat. Sian karvoja sanotaan harjaksiksi, koska niistä tehtiin harjoja pellavakuidun käsittelyyn ynnä muihin tarkoituksiin.
Lämmittely- ja nukkumissuojaksi sioilla saattoi olla ulkosalla olkikasoja, joihin ne kaivautuivat. Luontaisesti siat syövät juuria, marjoja, sieniä, kasvien osia ja jopa raatoja, eivätkä ne kesäaikaan tarvinneet juuri muuta lisäruokaa kuin ihmistalouden ruoan tähteitä ja sitäkin vain kesyyden säilyttämiseksi. Talvella niille sekoitettiin tai keitettiin ruuantähteistä ja juureksista erityistä sianruokaa ja lisäksi ne söivät ulkosalta löytämiään ihmisten ja hevosten ulosteita. Yöksi ne päästettiin yleensä omaan suojaansa eli lättiin tai sikopajaan. Tällaisen sian lihominen teurastuskuntoon kesti viisikin vuotta. Talousporsaaksi sanottiin 1900-luvulla kotitaloudessa elävää sikaa, jota pidettiin sisätiloissa usein vain pikkuporsaana. Sitä ruokittiin ja lihotettiin, kunnes se teurastettiin jouluksi.
Uudet rodut
Suomessa otettiin uusia sikarotuja käyttöön vuonna 2007. Emakoiden tuottavuus on noussut sen jälkeen yli 11 porsaalla vuodessa.
Sianliha
pienoiskuva|Sian ruhon osat.