cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haikara (yhtye)
Historia
Haikara perustettiin Lahdessa vuonna 1971 perustajajäseninään Vesa Lattunen (laulu, kitara, piano), Markus Heikkerö (rummut) ja Timo Vuorinen (basso). Pian perustamisensa jälkeen yhtye äänitti sen aikaisesta tuotannostaan radiolle nauhan. Finnlevy kiinnostui nauhasta, mutta harkinnan jälkeen tuottaja Jukka Hauru jätti Haikaran ilman levytyssopimusta studiokokemuksen puuttumisen vuoksi. Sen sijaan Discophon solmi Haikaran kanssa levytyssopimuksen.
Suomen Kommunistinen Puolue
Koulutustoiminta
SKP aloitti toimitsijoiden poliittisen koulutuksen Pietarissa keväällä 1920. Kesällä 1921 kurssit siirrettiin Lempaalaan, jossa toimintaa organisoi Kullervo Manner. Koulutus keskittyi sosialismin teoriaan, mutta kursseilla opetettiin myös maanalaisessa puoluetyössä tarpeellisia taitoja kuten salakirjoitusta ja aseenkäyttöä. Loppuvuonna 1921 muodostettiin Pietariin Suomalainen Puoluekeskuskorkeakoulu, josta syksyllä 1922 tuli osa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalais-virolaista (Pietarin) osastoa. Osastoa johtivat suomalaisista Yrjö Sirola, Juho Latukka, Leo Laukki ja Kustaa Rovio. LVKY:ssä koulutettiin kaadereita ensisijaisesti neuvostoyhteiskunnan poliittishallinnollisia tarpeita varten. 1920- ja 1930-luvuilla Neuvostoliitossa opetettiin suomeksi myös monissa muissa eritasoisissa oppilaitoksissa. Vuosina 1924–1931 kouluissa sovellettiin laboratoriseksi plaaniksi kutsuttua kokeellista pedagogiikkaa, joka hylkäsi muun muassa perinteiset opettajaroolit.
Haikara (yhtye)
Historia
Haikaran esikoisalbumi Haikara ilmestyi vuonna 1972. Samalla yhtye oli muuttunut viisimiehiseksi, kun siihen olivat liittyneet aiemmin Charlies-yhtyeessä vaikuttanut Vesa Lehtinen (laulu, tamburiini, lehmänkello) sekä Harri Pystynen (huilu, saksofoni).
Suomen Kommunistinen Puolue
Koulutustoiminta
Kominternin Kansainvälisen Lenin-koulun suomalaissektorilla ja koulua edeltäneillä kursseilla opiskeli vuosina 1926–1938 ainakin 141 suomalaista kommunistia. Suomalaisia opettajia koulussa toimi 26, joista useimmat kuuluivat SKP:n johtoon. Oppilaat omaksuivat neuvostomarxismin teorian ja stalinistisen toimintakulttuurin, jotka välittyivät siten osaksi maanalaista suomalaista kommunismia. Useimmat oppilaista siirtyivät Suomeen puoluetyöhön vuoden peruskurssin suoritettuaan. Täysi oppimäärä jatkokursseineen kesti kolme vuotta. Jatkosodan jälkeen (puoluelinjalla horjumatta pysyneet) Lenin-koulun kävijät sijoitettiin vähintään piiritason toimitsijoiksi kansandemokraattisiin järjestöihin. Suomalaisia opiskeli Neuvostoliitossa myös Kominternin sotilaspoliittisilla erikoiskursseilla 1930-luvun alussa. SKP:n kursseja järjestettiin 1920- ja 1930-luvulla myös Tukholmassa. 1930-luvun puolivälin jälkeen Suomesta lähti opiskelijoita Moskovaan seuraavan kerran vasta vuonna 1955.
Haikara (yhtye)
Historia
Vuonna 1974 ilmestyi toinen albumi, Geafar. Vesa Lehtinen oli lähtenyt ja toiseksi solistiksi tullut Vesa Lattusen sisar Auli Lattunen. Vaikka Suomessa elettiin progressiivisen rockin kulta-aikaa, Geafar ei täyttänyt levy-yhtiön kaupallisia odotuksia. Heikko myynti sai yhtiön vaatimaan Haikaran siirtymistä kaupallisemmalle linjalle. Kun yhtye ei tähän suostunut, levytyssopimus päättyi.
Suomen Kommunistinen Puolue
Koulutustoiminta
Suomessa kommunistien linjan mukaista opintotoimintaa järjestettiin 1920-luvun alkupuolella etenkin sosialistisissa nuorisojärjestöissä. Järjestöjen lakkauttamisen jälkeen muodostettiin opintoyhdistysliike, jonka keskus oli Opintotyön Neuvontayhdistys (1926–1930). Julkisen opiskelun ohella kommunistit opiskelivat salaisissa soluissa, joiden oppimateriaalit olivat kiellettyjä. Poliittiset vangit käyttivät vapaa-aikansa opiskeluun, jota sai 1920-luvulla harrastaa varsin vapaasti ja syntyi käsite "Tammisaaren yliopisto". Toiminta tapahtui vankilaneuvostojen laatimien opinto-ohjelmien mukaisesti. Kurinpito vankiloissa alkoi tiukentua vuodesta 1928 alkaen ja 1930-luvulla kiellettiin muun muassa omat muistivihkot, poliittinen kirjallisuus ja vankienväliset keskustelut. Opiskelu vaikeutui, mutta ei loppunut. Monet leninkoululaiset jäivät Suomessa kiinni ja koulussa opittua sovellettiin varsinkin vankiloissa.
Haikara (yhtye)
Historia
Samana vuonna 1974 Haikaran musiikillinen johtaja Vesa Lattunen aloitti yhteistyön Jukka Kuoppamäen kanssa sovittaen kappaleita tämän albumille Väinämöinen. Yhteistyön ohessa Haikaralle avautui mahdollisuus uuden albumin levyttämiseen Kuoppamäen Satsanga Records -levymerkille. Tuloksena oli Lahden Microvox-studiossa äänitetty ja maaliskuussa 1975 valmistunut Iso lintu. Albumilla Haikaran kokoonpanon muodostivat Vesa Lattunen, Harri Pystynen, Markus Heikkerö ja Timo Vuorinen sekä uutena jäsenenä yhtyeeseen liittynyt solisti Matti Heinänen. Lisäksi levyllä vierailevat taustalaulaja Auli Lattunen, huilisti-saksofonisti Igor Sidorow (oik. Erkki Summala), sekä Lahden kaupunginorkesterin jousi- ja puhallinsoittajat. Haikara siirtyi albumilla jossain määrin suoraviivaisemman rockin suuntaan. Iso lintu sai ristiriitaisen vastaanoton, eikä se myynyt edeltäjiään paremmin. Osasyynä on pidetty Satsangan rajallista markkinointia. Albumin ilmestyttyä Haikara hajosi taiteellisiin erimielisyyksiin.
Suomen Kommunistinen Puolue
Koulutustoiminta
Järjestäytyessään 1940-luvulla kansandemokraattinen liike tarvitsi nopeasti runsaasti toimitsijoita ja pätevistä oli puutetta. Ensimmäiset valtakunnalliset puoluekurssit järjestettiin Helsingissä toukokuussa 1945. Samoihin aikoihin alettiin suunnitella pysyvää puoluekoulua, joka aloitti toimintansa Lauttasaaren Myllykalliossa vuoden 1946 alussa. Alkuvuonna 1946 päätettiin koulun pohjalta muodostaa kansankorkeakoulutasoinen sisäoppilaitos. Syyskuussa aloittanut Sirola-opisto sai kansanopistolain mukaista valtionapua. Opisto siirrettiin Hämeenlinnaan syksyllä 1947, ja se toimi Vanajanlinnan kartanossa (1990-luvulle asti). Sirola-opiston koulutuksen perusta oli yhdeksän kuukautta kestänyt pääkurssi, jonka ohella tarjottiin erilaisia lyhyempiä alkeis-, täydennys-, jatko- ja kesäkursseja. Vuosina 1946–1976 pääkurssin suoritti 1 855 opiskelijaa. SKP:n ja lähiyhteisöjen suositukset olivat oppilasvalinnan keskiössä. Lyhyempiä kursseja jatkettiin opiston rinnalla Lauttasaaressa, josta muodostettiin Sirolan kurssikeskus. Vuonna 1947 Lauttasaareen perustettiin Sirolan koulukoti, ja syksyllä 1948 siellä aloitti toimintansa myös Sirolan kirjeopisto, joka seurasi vuodesta 1945 toiminutta SKP:n kirjeopistoa. Vuonna 1951 rakennukset purettiin ja kurssikeskus sekä koulukoti lakkautettiin. Kirjeopisto jatkoi toimintaansa kunnes se yhdistettiin KSL:n kirjeopistoon vuonna 1964. Vuonna 1962 perustettiin Kulttuuritalolla toiminut iltaoppilaitos Helsingin Yhteiskunnallinen Opisto, joka painotti marxilaisen yhteiskuntatieteen opetusta.
Puolueen valistustoiminnan (ja muun) talouden tukemiseksi perustettiin kesäkuussa 1945 Yrjö Sirolan Säätiö. YSS avusti taloudellisesti kansandemokraattisia keskusjärjestöjä, myönsi lainoja ja takauksia paikallisille toimijoille ja osti kommunistien perustamien yhtiöiden osakkeita. 1950-luvulla säätiön toiminta alkoi keskittyä yhä enemmän nimenomaan kansanvalistustyöhön ja vuonna 1959 säännöistä poistettiin maininnat kirjallisuuden, lehdistön, työväentalojen, tieteen ja taiteen tukemisesta.
Haikara (yhtye)
Historia
Haikara teki paluun 1990-luvun lopulla, jolloin sen kokoonpano oli kokenut taas muutoksia – Vesa Lattunen oli ainoana mukana 1970-luvun jäsenistöstä. Yhtye julkaisi vuonna 1998 albumin Domino ja vuonna 2001 levyn Tuhkamaa. Myös seuraava albumi oli suunnitteilla. Sen teko ei kuitenkaan toteutunut, sillä Vesa Lattunen menehtyi 3. maaliskuuta 2005.
Suomen Kommunistinen Puolue
Koulutustoiminta
Vuonna 1945 kansandemokraattiset järjestöt liittyivät Työväen Sivistysliittoon ja kommunistit alkoivat hyödyntää liiton kursseja. Liikkeen oma sivistysjärjestö Kansan Sivistystyön Liitto perustettiin lokakuussa 1964, kun SKDL:n kannattajat erosivat TSL:stä. Vuonna 1980 SKP:llä oli 439 KSL:n puitteissa toiminutta valtionapuun oikeutettua opintokerhoa.
Haikara (yhtye)
Kokoonpanot
Alkuperäinen kokoonpano
Suomen Kommunistinen Puolue
Tiedonvälitys
SKP:n julkaisut olivat Suomessa kiellettyjä vuoteen 1944 asti. Puolueella oli kuitenkin maanalaista painotoimintaa ja maahan levitettiin runsaasti ulkomailla painettua kirjallisuutta. Kesään 1930 asti puolue sai sanomaansa esille myös laillisissa lehdissä. Alkuvuosien pää-äänenkannattajia olivat Neuvostoliitossa julkaistut Vapaus ja Proletaari.
SKP:n perustava kokous otti puolueen haltuun Vapaus- ja Kumous-lehdet, mutta joulukuussa 1919 SKP:n Venäjällä tapahtunut kustannustoiminta siirrettiin VKP:n suomalaisten järjestöjen keskustoimiston alaisuuteen. Leningradissa ja Petroskoissa ilmestynyttä, neuvostoliitonsuomalaisille suunnattua, aikakauslehti Kommunistia (1925–1937) julkaisivat NKP:n aluejärjestöt. SKP pyrki levittämään Suomeen etenkin poliittisteoreettista Proletaaria. 1930-luvun puolivälissä Kommunisti, Vapaus ja Kustannusliike Kirja toimivat SKP:n Leningradin toimiston yhteydessä.
Liikkeen julkisia pää-äänenkannattajia olivat Suomen Työmies (1920–1923) ja Työväenjärjestöjen Tiedonantaja (1923–1930), joiden lisäksi ilmestyi 5–6 alueellista sanomalehteä, aikakauslehtiä, tilapäisjulkaisuja ja järjestölehtiä. Leninismin periaatteiden mukaan lehtien tuli olla puolueen alaisia, mutta käytännössä toimittajat määrittelivät linjat varsin itsenäisesti. Vuoden 1923 lakkauttamisten jälkeen lehtien kustantajiksi merkittiin kirjapainojen sijaan yksityishenkilöitä. Lehtien talouden tueksi järjestettiin erilaisia kampanjoita kuten työväenlehtiviikkoja ja ostoboikotteja sekä pysyviä lehtikomiteoita, jotka edistivät tilaushankintaa.
Suomessa tehdyt maanalaiset julkaisut olivat vaatimattomia monistelehtiä. 1930-luvulla SKP:n maanalainen pää-äänenkannattaja oli SKP:n Tiedonantaja. Paikallisia lyhytikäisiä SKP:n lehtiä ilmestyi kymmenillä eri nimikkeillä. Vuonna 1941 SKP:n työvaliokunta julkaisi Etujoukko-monistelehteä Bertolt Brechtin lahjoittamalla monistuskoneella. Syksyllä 1941 SKP:n äänenkannattajaksi perustettiin Sosialismin Airut.
Loppuvuonna 1945 puolueen pää-äänenkannattajaksi perustettiin sanomalehti Työkansan Sanomat (TKS). Vuoden 1957 alussa TKS yhdistettiin SKDL:n Vapaan Sanan kanssa uudeksi Kansan Uutiset -lehdeksi, josta tuli puolueiden yhteinen äänenkannattaja. Keskustelua taloutta rasittaneesta rinnakkaisten lehtien ylläpidosta oli käyty jo vuosikymmenen alusta lähtien. Kansan Uutiset oli SKP:n ja SKDL:n äänenkannattaja puolueiden poliittisen toiminnan lakkauttamiseen asti. Työkansan Sanomat ja Kansan Uutiset painettiin kansandemokraattisen liikkeen omistamassa kustannusosakeyhtiö Yhteistyön kirjapainossa. Demokraattisten Kustantajain Liitto (DKL) oli liikkeen lehtien ja kirjapainojen yhteistyöelin. Demokraattinen Lehtipalvelu (DLP) oli liikkeen uutistoimisto. SKP omisti enemmistön Kansankulttuuri-kustantamosta.
SKP:n poliittis-teoreettinen aikakauslehti oli Kommunisti (1944–1990) ja tiedotuslehti Päivän Posti (1964–1982). Syyskuussa 1983 SKP päätti lakkauttaa Kommunistin, jonka tehtävät siirrettiin uudelle Yhteistyö-viikkolehdelle. SKP:n 20. edustajakokous toukokuussa 1984 päätti kuitenkin lopettaa Yhteistyön ja aloittaa Kommunistin julkaisemisen uudelleen.
Haikara (yhtye)
Kokoonpanot
Neljäs kokoonpano
Suomen Kommunistinen Puolue
Tiedonvälitys
1960-luvun lopulla syntynyt puolueoppositio vaati SKP:lle itsenäistä (SKDL:stä riippumatonta) äänenkannattajaa. Opposition äänenkannattaja oli Tiedonantaja, jonka mukaan ryhmittymää kutsuttiin Tiedonantajaliikkeeksi. Liikkeen toimintaa johti Tiedonantajayhdistys.
SKP:n arkisto perustettiin toukokuussa 1945. Toimintaa ohjasi arkistoimikunta ja vuodesta 1952 alkaen valistusjaosto. Kansan Arkisto muodostettiin vuonna 1957 SKP:n Arkiston pohjalta. SKP:n toiminnasta Neuvostoliitossa syntynyttä asiakirja-aineistoa säilytetään Venäjän valtiollisissa arkistoissa.
Ammattiyhdistysliike
Sisällissodan jälkeen kommunistit saivat enemmistön uudelleen järjestäytyneessä Suomen Ammattijärjestössä, jonka jäsenmäärä ja vaikutusvalta tosin jäivät varsin vähäisiksi. Helmikuussa 1924 perustettiin SKP:n Suomen byroon ammatillinen jaosto (keskusjuntta), jonka tehtävänä oli koordinoida toimintaa SAJ:ssä. 1920-luvun SAJ:ta leimasi kommunistien ja sosiaalidemokraattien keskinäinen kamppailu. Keskusliitto hajosi vuonna 1929 SDP:n kannattajien lähdettyä siitä.
Haikara (yhtye)
Kokoonpanot
Kuudes kokoonpano, nimellä Haikara IV (vaikutti levyllä Domino 1998)
Suomen Kommunistinen Puolue
Ammattiyhdistysliike
Kommunistien haltuun jäänyt SAJ lakkautettiin 1930 muiden vasemmistojärjestöjen tavoin. Sosiaalidemokraatit perustivat samana vuonna uuden Suomen Ammattiyhdistysten keskusliiton, johon suurin osa vasemmiston kannattajista ei liittynyt. SKP perusti salaisen Suomen Punaisen Ammattijärjestön (SPA), joka toimi vuosina 1931–1934, mutta jäi hyvin pieneksi. Kominternin vaihdettua asennettaan SKP alkoi ohjata kannattajiaan SAK:hon elokuusta 1933 alkaen. Tämä johti SAK:n jäsenmäärän huomattavaan kasvuun ja lähes katkoksissa ollut lakkoliikehdintä alkoi elpyä. Välirauhan aikana kommunistien linjan määritteli SKP:n työkomitean ammatillinen jaosto Väinö Tattarin ja Aaro Uusitalon johdolla. SAK:n lokakuun 1940 edustajakokouksessa vasemmistosuuntaus sai noin neljänneksen kannatuksen ja valtuuston valittiin kaksi kommunistia. SKP pyrki nostamaan lakkoliikettä, jonka SAK:n johto tukahdutti alkuvuonna 1941.
Toisen maailmansodan jälkeen kommunistit ja sosialidemokraatit taistelivat vallasta SAK:ssa. Kamppailu oli kiivainta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, jolloin jakautuminen kahdeksi keskusjärjestöksi oli lähellä. Yksittäisten liittojen työtaistelujen ohella kommunistit käynnistivät laajempia lakkoliikkeitä, joihin osallistuivat useat puolueen hallitsemat liitot. Alkuvuonna 1949 kommunistit muodostivat enemmistön kymmenessä liitossa. Tapio Bergholmin mukaan SKP:n ay-jaoston johtama organisaatio toimi heikosti ja teki poukkoilevia päätöksiä eikä se siten pystynyt ohjailemaan työmarkkinatapahtumia kuin poikkeustapauksissa. 1950-luvun alussa sosialidemokraatit saivat pysyvän yliotteen keskeisissä liitoissa ja koko keskusjärjestössä. Monet kommunistijohtoiset liitot erotettiin SAK:sta. SMUL ja SKL eivät päässeet koskaan takaisin.
Haikara (yhtye)
Kokoonpanot
Seitsemäs kokoonpano (vaikutti levyllä Tuhkamaa 2001)
Suomen Kommunistinen Puolue
Ammattiyhdistysliike
Ay-liike jakautui kahtia jälleen 1950-luvun lopussa sosialidemokraattien keskinäisen riitelyn seurauksena. Kommunistit jäivät SAK:hon, jota johtivat TPSL:n kannattajat. Kansandemokraateilla oli vaa'ankieliasema SAK:n työvaliokunnassa ja valtuustossa. Luotto TPSL:ään väheni sitä mukaa, kun puolueen todellinen kannatus kävi ilmi ja yhteistyö osoittautui vaikeaksi. TPSL käytti kaikki keinot valta-asemiensa säilyttämiseksi. SAK:n liittojen toimitsijoina työskenteli kannatukseen nähden erittäin vähän kommunisteja. Tilanne tulehdutti myös (TPSL-yhteistyötä neuvostoliittolaisten suositusten mukaisesti tukeneen) SKP:n johdon ja ay-kommunistien välejä. Uusi SAK perustettiin kesällä 1969 pitkien neuvotteluiden jälkeen. SKP oli aktiivisesti mukana eheytysprosessissa, josta TPSL lopulta syrjäytettiin. SKP:n johtoon nousi vuonna 1966 eheytystä tukeneita uudistusmielisiä kommunisteja, joista monen tausta oli ay-liikkeessä. Sovun syntyyn vaikutti keskeisesti myös SKDL:n ja SDP:n hallitusyhteistyö. SKP:n tuki SAK:n noudattamalle tulopolitiikalle aiheutti pahoja riitoja puolueen sisällä. SKP:n oppositio käsitti puolueen siirtyneen tulopolitiikan myötä pois luokkataistelun tieltä ja tulopolitiikan vastustaminen oli yksi vähemmistön keskeisimmistä tunnuksista 1970- ja 1980-luvuilla.
Uudistuneen SAK:n ja sen liittojen valinnoissa noudatettiin suhteellisuusperiaatetta ja kansandemokraattisten toimitsijoiden määrä alkoi kasvaa. Samalla sai alkunsa avoin ryhmätoiminta ja lähes kaikkiin liittoihin muodostettiin kansandemokraattiset ryhmät. 1970-luvun alussa kommunistit ja kansandemokraatit johtivat kuutta SAK:n jäsenliittoa (SRL, Puuliitto, SEL, KNL, KTL ja YLL), joihin kuului yhteensä noin 160 000 jäsentä. 1970-luvun puolivälissä kansandemokraattien kannatus koko SAK:ssa oli noin 35–40 prosenttia. Ay-liikkeen palveluksessa työskenteli tuolloin noin 200 kommunistia. SAK:n II puheenjohtajina toimivat SKP:n Väinö Tattari (1946–1949), Arvo Hautala (1966–1976), Olavi Hänninen (1976–1987) ja Aarno Aitamurto (1987–1991) sekä sihteerinä Simo Elomaa (1966–1984).
Haikara (yhtye)
Diskografia
Studioalbumit
7" singlet
Emile Smith Rowe
Emile Smith Rowe (s. 28. heinäkuuta 2000 Croydon, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Pelipaikaltaan Smith Rowe on hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta osaa pelata myös vasempana laitalinkkinä.
Alkuvaiheet Arsenalissa
Lontoossa kasvanut Smith Rowe on Arsenalin oma kasvatti. Smith Rowe liittyi Arsenalin junioriakatemiaan vuonna 2010. Smith Rowe teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Arsenalin kanssa 31. heinäkuuta 2018.
Kaudella 2018–2019 Smith Rowe teki ensiesiintymisensä Arsenalin edustusjoukkueen riveissä 20. syyskuuta 2018 pelatussa Eurooppa-liigan ottelussa ukrainalaista FC Vorskla Pultavaa vastaan. Smith Rowe tuli kentälle Alex Iwobin tilalle 70. minuutilla.
RB Leipzig
Tammikuun 2019 siirtoikkunan lopussa Smith Rowe siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Saksan Bundesliigan RB Leipzigiin. Smith Rowe pelasi RB Leipzigissa vain kolmessa ottelussa pääosin loukkaantumisista johtuen.
Huddersfield Town
10. tammikuuta 2020 Englannin mestaruussarjassa pelaava Huddersfield Town tiedotti hankkineensa Smith Rowen joukkueeseensa loppukauteen asti ulottuvalla lainasopimuksella.
Paluu Arsenaliin ja läpimurto
Kaudella 2020–2021 Smith Rowe alkoi saamaan enemmän vastuuta Arsenalissa uuden päävalmentajan Mikel Artetan alaisuudessa. Smith Rowe teki ensimmäisen maalinsa Valioliigassa 9. toukokuuta 2021 pelatussa ottelussa West Bromwich Albionia vastaan.
Maajoukkueura
Smith Rowe on edustanut uransa aikana useita Englannin juniorimaajoukkueita. Vuonna 2017 hän voitti Englannin riveissä alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden. ja saavutti saman ikäluokan EM-hopeaa. Hän pelasi molemmissa kisoissa kolme ottelua.
Miesten tasolla Smith Rowe edusti Englantia ensimmäisen kerran 12. marraskuuta 2021 MM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan, ja hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa kolme päivää myöhemmin pelatussa MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Pelityyli
Smith Rowen vahvuuksiksi kuvaillaan muun muuassa hänen pallonhallintataitojaan ja kykyä luoda tilaa kentällä.
Entinen jalkapallopuolustaja ja nykyinen jalkapallokommentaattori Rio Ferdinand on verrannut Smith Rowen pelityyliä entisiin Arsenalin pelaajiin Aljaksandr Hlebiin ja Robert Pirèsiin.
Nebran kiekko
Historia
Nebran kiekon löysivät aarteenetsijät vuonna 1999 Mittelbergin mäestä Ziegelrodan metsästä Nebran kaupungin läheltä noin 180 kilometriä Berliinistä lounaaseen. Löytäjät vahingoittivat esinettä kaivaessaan sitä maasta, minkä seurauksena sen reuna hajosi, yksi tähti katosi ja kultaisesta kiekosta lohkesi iso palanen. Löytäjät eivät pystyneet myymään kiekkoa ja muita samasta paikasta löytämiään esineitä laillisesti, sillä arkeologiset löytöesineet kuuluvat lain mukaan osavaltiolle. He yrittivät vuonna 2003 myydä kiekkoa laittomasti antiikinkeräilijälle Sveitsissä baselilaisen hotellin alakerran baarissa 400 000 dollarilla, mutta tapaaminen oli poliisin järjestämä ansa, ja myyjät pidätettiin. Kiekko kuuluu nyt Saksi-Anhaltin osavaltiolle.
Kuviot
Nebran kiekko on halkaisijaltaan 32 senttimetriä ja painaa kaksi kilogrammaa. Se on tehty pronssista, ja siinä on useita lehtikultaisia kuvioita. Pronssi on patinoitunut vihreäksi, sillä se sisältää kuparia, mutta alun perin se oli syvän sinivioletti. Kultaisten kuvioiden oletetaan kuvaavan Kuun sirppiä, Aurinkoa (tai täysikuuta), tähtiä, aurinkolaivaa ja kahta horisonttia, joista toinen on irronnut. Kiekon reunassa on reikien kehä, josta kiekko on ehkä kiinnitetty johonkin.
Auringon ja Kuun alapuolella olevan kaaren on arveltu esittävän aurinkolaivaa, jolla Auringon uskottiin taivaalla kulkevan. Aurinkolaivaa on kuvattu esimerkiksi pronssikautisen Skandinavian esineissä sekä muinaisen Egyptin uskonnollisessa kuvastossa. Kaaren on ehdotettu esittävän vaihtoehtoisesti myös sateenkaarta tai sirppiä.
Tarkoitus
Nebran kiekko on mahdollisesti vanhin tähän mennessä löydetty todenmukainen esitys maailmankaikkeudesta. Sen on arvioitu saattaneen olla tähtitieteellinen laskuri, jolla määrättiin milloin sadot kylvettiin keväällä ja korjattiin syksyllä. Kiekkoon kuvattu Seulasten tähtikuvio alkaa näkyä taivaalla syksyllä juuri sadonkorjuun aikaan, ja se katoaa kesäksi näkyvistä keväällä kylvön aikoihin.
Saksalaisten tutkijoiden mukaan kiekkoa käytettiin kehittyneenä tähtitieteellisenä kellona, jolla synkronisoitiin aurinkokalenteri ja kuukalenteri. Jotkut ovat arvailleet, että kiekko hylättiin kun Theran purkaus pimensi taivaan moneksi vuodeksi pilaten sadot ja lopettaen auringonpalvonnan alueella.
Minoru Chiaki
Minoru Chiaki (30. heinäkuuta 1917 – 1. marraskuuta 1999) oli japanilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Akira Kurosawan ohjaamasta elokuvasta Rashomon – paholaisen portti, jossa hän näytteli pappia.
Seitsemässä samuraissa Chiaki näytteli samurai Heihachi Hayashidaa. Hän on näytellyt muissakin Kurosawan tuotannoissa. Vuonna 1985 hänet palkittiin roolisuorituksestaan japanilaisessa elokuvassa Hana ichimonme.
Silvino Martínez
pienoiskuva|Silvino Martínez Silvino Martínez (12. syyskuuta 1898 – 27. tammikuuta 1961) oli Peñaranda de Duerossa, Espanjassa syntynyt, Argentiinassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Juan de Cuyon hiippakuntaan 19. maaliskuuta 1921 ja nimitettiin Rosarion hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Canathan titulaaripiispaksi 7. lokakuuta 1946. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Caggiano, jota avustivat Nicolás Fasolino ja Froilán Ferreira Reinafé.
Drosophyllum lusitanicum
Drosophyllum lusitanicum on lihansyöjäkasvilaji, joka muodostaa oman kasviheimon Drosophyllaceae. Laji on kihokkikasvien (Droseraceae) ja kannukasvikasvien lähisukulainen, nämä kolme lihansyöjäkasvien heimoa kuuluvat lahkon sisällä samaan sukupuun haaraan.
Drosophyllum lusitanicumia tavataan luonnonvaraisena melko suppealla alueella Iberian niemimaan eteläosassa Espanjassa ja Portugalissa sekä Marokossa. Se on osittain puuvartinen ja sen pitkissä lehdissä on alapinnalla tahmeita karvoja.
Hunahpu ja Ixbalanque
pienoiskuva|Hunahpu ja Ixbalanque Hunahpu tai Hunapu on kiche-mayojen luojajumala, Hun-Hunahpu -jumalan ja neitsyen poika. Mayojen kansalliseepoksessa Popol Vuhissa kerrotaan, kuinka Hunahpu kukisti yhdessä kaksosveljensä Ixbalanquen kanssa pahan vastustajansa, alamaailman eli Xibalban jumala Vucub Caquixin. Isänsä tavoin Hunahpu menetti manalassa päänsä. Hänelle se tapahtuu "Lepakkojen talossa". Kaksoset onnistuvat kuitenkin voittamaan kuoleman jumalat ja heidät kohotetaan taivaisiin. Hunahpusta tulee Aurinko ja Ixbalanquesta Kuu. Sen jälkeen he luovat ensimmäiset ihmiset.
Långholmen (Espoo)
Långholmen on kallioinen saari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee Miessaaren eteläpuolella sekä Pyöräsaaren ja Knektenin kaakkoispuolella. Edellisiä etäämpänä Långholmenista kaakkoon on Rönnkobbenin saari. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Långholmen kuuluu Matinkylään.
Långholmenin pinta-ala on noin kolme hehtaaria, suurin etelä–pohjoissuuntainen pituus noin 360 metriä ja rantaviivan pituus noin 860 metriä. Saari on osa kiinteistöä, joka muodostuu suurimmalta osin vesialueesta. Långholmenin koillispuolella on pieniä kallioluotoja, luoteispuolella on Tratten-niminen kallioluoto, jonka pinta-ala on noin 20 aaria.
Långholmen on hyvin yleinen saaren nimi, se viittaa saaren pitkänomaiseen muotoon.
Kirjoheltat
Kirjoheltat (Panaeolus) on helttasienisuku. Suvun on epäilty kuuluvan Bolbitiaceae-sieniheimoon, mutta varmuutta asiasta ei toistaiseksi ole. Sukuun kuuluvia lajeja ovat esimerkiksi harmaakirjoheltta ja reunuskirjoheltta.
Kirjoheltoilla on ulkoisesti yhteisiä piirteitä mustesienten kanssa, mutta ne eivät "sula musteeksi".
Suunnittelumalli
Suunnittelumalli on ohjelmistotekniikassa ohjelmistorakenteen käsitteelliset (abstraktit) avainkohdat määrittävä kuvaus toistensa kanssa yhteistoiminnassa olevista luokista ja olioista. Suunnittelumalli sisältää yleisellä tasolla esitetyn ratkaisun johonkin oliopohjaisen suunnittelussa esiintyvään tavanomaiseen tilanteeseen tai kohteeseen. Suunnittelumalli perustuu käytännön kokemukseen ratkaisun toimivuudesta tietyssä tilanteessa, ja sen käytöstä on pitkä kokemus. Suunnittelumallin tärkeimmät osat ovat ongelma, ongelmayhteys ja ratkaisu. Suunnittelumallia voidaan käyttää työvälineenä suunniteltaessa ohjelman konkreettista arkkitehtuuria.
Yleistä
Suunnittelumalli on yleiskäyttöinen, käytännössä toimiva, uudelleenkäytettävä ja oliosuuntautunut ohjelmointilähtökohta, jota aloitteleva ohjelmoija ei tunne. Suunnittelumalli voi myös koskea ohjelman suppeaa yksityiskohtaa. Suunnittelumallin määrittelyssä kerrotaan sen käyttökohde, käyttöä rajoittavat tekijät, mallin seuraukset ja sen vahvuudet ja heikkoudet. Suunnittelumallin käyttö edellyttää riittävät ominaisuudet omaavan oliokielen käyttöä (esimerkiksi C++). Paras keino ymmärtää ja omaksua suunnittelumalli on sen tutkiminen.
Suunnittelumallissa ei ole tärkeintä malli itse, vaan se suunnittelukokemus ja asiantuntemus, joka sitä käyttäen saadaan säilytettyä ja siirrettyä muille ohjelmoijille. Kerätty informaatio tulee esittää käytännönläheisessä, selkeässä ja järjestelmällisessä muodossa, jolloin malli antaa käytännön ohjelmointityöhön järjestetyn ja valmiin kokoelman tiettyihin tilanteisiin sopivia ratkaisuja. Suunnittelumalleja ei tule käyttää tilanteissa, joista niistä ei ole hyötyä.
Ohjelmistoarkkitehtuurin kannalta suunnittelumallit käsittelevät yleensä suhteellisen pieniä yksiköitä (mikroarkkitehtuuria), mutta suunnittelumalleja voidaan käyttää myös koko sovelluksen perusrakenteessa (makroarkkitehtuuri). Suunnittelumallien ideaa on sovellettu käänteisenä keräämällä ns. antisuunnittelumalleja, joissa esitetään virheellisiä suunnitteluratkaisuja. Antisuunnittelumallia voidaan käyttää tunnistamaan ohjelmarakenteen virheitä ja suositeltavan suunnittelumallin soveltamiseen virheen poistamiseksi.
Historia
Suunnittelumallin käyttö ohjelmistotekniikassa perustuu amerikkalaisen arkkitehdin Christopher Alexanderin esittämään ajatukseen (Alexander, C. & ym. (1977). A Pattern Language. New York: Oxford University Press ) siitä, että rakentaminen perustuu hyväksi havaittujen ratkaisumallien keräämiseen, oppimiseen ja toistamiseen. Eräät ohjelmistotekniikan tutkijat (Kent Beck, Jim Coplien, Erich Gamma, ym.) tutustuivat näihin ajatuksiin, ja ryhtyivät kehittämään niiden käyttöä ohjelmointitekniikan yhteydessä.
Vuoden 1994 elokuussa pidetty PLoP-konferenssin (Pattern Language of Programming) jälkeen aloitettiin useita projekteja suunnittelumallien löytämiseksi. Vuoden 1995 alussa Erich Gamma, Richard Helm, Ralph Johnson ja John Vlissides ("Gang of Four") julkaisivat Design Patterns: Elements of Reusable Object-Oriented Software, jossa esitettiin 23 suunnittelumallia.
Aikaisemmin Kent Beck ja Ward Cunningham toivat suunnittelumallit ohjelmistosuunnitteluun vuoden 1987 OOPSLA-konferenssissa. Vaikka he käyttivätkin esittelemiään suunnittelumalleja olio-ohjelmoinnin suunnittelussa, eivät ne olleet oliosuunnittelumalleja sanan nykyisessä merkityksessä, vaan niitä voidaan pitää käytettävyysmalleina. Erich Gamma oli käsitellyt suunnittelumalleja vuonna 1991 julkaistussa väitöskirjassaan, ja häntä pidetään suunnittelumallien tärkeimpänä kehittäjänä.
Suunnittelumallin sisältö
Suunnittelumallia kuvataan yleensä sen perustiedoilla, jotka määrittelevät mallin ja kuvaavat sen toiminnan.Nämä perustiedot ovat nimi, ongelman kuvaus, ratkaisun kuvaus ja ratkaisun vaikutukset ohjelmistoon ja tietokoneen laitteisiin. Muita suunnittelumallista esitettäviä tietoja voivat olla mm. luokittelu, mallista käytettävät muut nimet, esimerkki käyttötilanteesta, soveltuvuus, rakenteen esittäminen kaaviolla, malliin kuuluvat luokat ja niiden välinen tehtävien jako (vastuut), luokkien väliset rajapinnat, toteutuksessa esiintyvät ongelmat (esim. ohjelmointikielen vaikutus), esimerkki mallin toteuttamisella ohjelmointikielellä, esimerkkejä käytöstä todellisissa ohjelmissa ja mallia muistuttavat muut mallit ja mallit, joiden kanssa mallia olisi hyvä käyttää.
Nimi
Suunnittelumallin nimi kuvaa mallin sisältämän periaatteen lyhyesti ja yksiselitteisesti. Mallin nimen perusteella voidaan nopeasti hahmottaa käytetty rakenne, sen tuottama hyöty ja siihen liittyvät rajoitukset. Mallin nimi auttaa ohjelmiston suunnittelemaan ajattelemaan ohjelmistorakennetta yleisellä (abstraktilla) tasolla, ja sen käyttö voi helpottaa suunnittelijoiden välistä keskustelua. Suunnittelumallin nimen tulisi olla osa suunnittelijan ammattisanastoa, mutta tilannetta on vaikeuttanut mm. se, että sama suunnittelumalli on nimetty eri nimillä tai käytännössä samat suunnittelumallit on nimetty eri nimillä. Samaa nimeä voidaan myös käyttää eri suunnittelumalleille.
Ongelma
Ongelma (Problem) kuvaa ohjelmoinnissa esiintyvää tavanomaista tilannetta, jonka ratkaisemisessa suunnittelumalli on ollut hyödyksi. Ongelman kuvaus voi olla laaja arkkitehtuuriin liittyvä tai sitten suppeampi, esim. tietyn algoritmin kuvaus. Suunnittelumalli voi joskus sisältää ominaisuuksia, joiden vuoksi sitä ei ole tarkoituksenmukaista käyttää muissa kuin erityistilanteissa. Nämä erityistilanteet on kuvattu tässä osassa suunnittelumallin määrittelyä. Ongelman tulee ilmetä toistuvasti monenlaisissa ohjelmistoissa ja sen tulee olla yleisluontoinen (esim. ohjelmointikielestä riippumaton). Muut kuin arkkitehtuuri- tai yksityiskohtaiseen suunnitteluun liittyvät ongelmat rajataan pois.
Ongelma esittää tilanteen, jossa mallia voidaan soveltaa. Ongelman kuvaus esitetään tarkasti identifioituna, mikä helpottaa käyttöalueen määritystä. Kuvaus voi myös esittää jonkin tyypillisen joustamattoman rakenteen, jota on parannettava. Suunnittelumallia ei ole syytä käyttää ellei ongelman kuvaus vastaa toteutettavassa ohjelmistossa esiintyvää ongelmatilannetta. Yleisesti voidaan todeta, että suunnittelumallien tehokas soveltaminen vaatii huolellista pohdintaa, sillä mallien soveltaminen voidaan tehdä vain suppeasti määritellyllä ongelma-alueella. Joskus ongelman kuvaus sisältääkin listan ehdoista joiden tulee täyttyä ennen kuin on hyödyllistä soveltaa suunnittelumallia.
Ongelmayhteys
Ongelmayhteys (Context) kuvaa sen kokonaisuuden, jossa ongelma ilmenee, ja se kertoo sen, missä tilanteissa suunnittelumallia voidaan käyttää. Ongelmayhteys määrittää lisäksi ratkaisulle asetettavia vaatimuksia ja niitä ohjelman laatuominaisuuksia, joita ratkaisun tulisi parantaa. Usein ongelma ja ongelmayhteys esitetään yhdessä, ja niitä havainnollistetaan esimerkeillä.
Ratkaisu
Ratkaisu (Solution) kuvaa mahdollisen ohjelmointirakenteen ja sen osat (esim. luokat, oliot, algoritmit), osien väliset suhteet ja niiden välisen vuorovaikutuksen (yleensä funktiokutsut) yleisellä tasolla. Ratkaisun antamia ohjelmoinnin suuntaviivoja on käytettävä käsitteellisenä runkona laadittaessa käytännön ratkaisua käsillä olevaan ohjelmointiongelmaan. Ohjelmistosuunnittelija arvioi tapauskohtaisesti sen, miten mallin ratkaisu sopii kyseessä olevaan tilanteeseen. Ratkaisun tulee olla sovellettavissa yleisesti ohjelmoinnissa, ja se tulee pystyä esittämään yleisti käytössä olevalla mallinnuskielellä (esim. UML). Ratkaisun yleiskäyttöisyydestä voi seurata se, että ohjelmiston laatuominaisuudet (esim. nopeus) heikkenee.
Ratkaisu on suunnittelumallin tärkein asia, ja se esitetään usein staattisena rakenteena (esim. UML:n luokkakaavio) jota täydennetään dynaamisen vuorovaikutuksen kaaviolla (esim. UML:n sekvenssikaavio). Kuvausta voidaan täydentää pseudokoodikuvauksella, joka kuvaa ohjelman kulun vaihe vaiheelta.
Ratkaisun tehtävänä on muodostaa yleinen kuvaus ongelman ratkaisusta. Ratkaisu kuvaa toteutuksessa käytettävät luokat, rajapinnat ja oliot, sekä niiden suhteet yleisellä tasolla. Vaikka ratkaisun rakenne esitetään yleensä UML-kaaviolla tai jollain muulla oliorakennetta kuvaavalla yleisesti tunnetulla kuvaustavalla (notaatio), ei ratkaisu kuvaa mitään erityistä tilannetta vaan yleisen tavan ratkaisulle. Tosin yksinkertainen esimerkki helpottaa ratkaisun toteutustavan ymmärtämistä. Ratkaisussa ei yleensä oteta kantaa käytettävään ohjelmointikieleen, mutta esimerkiksi moniperinnän puuttuminen osasta oliokieliä saattaa hankaloittaa ratkaisun toteuttamista. Yleisesti suunnittelumalleissa ei käytetä jonkin tietyn kielen erityisominaisuuksia ongelman ratkaisuun.
Seuraukset
Seuraukset kuvaa mallin vaikutusta ohjelman sisäiseen ja ulkoiseen toimintaan, sekä sen käytöstä seuraavia hyviä ja huonoja seikkoja. Ohjelmistojen toiminnan kannalta tärkeitä seurauksia ovat mm. muisti ja suoritusaika ja ohjelmiston uudelleenkäyttö. Ohjelmiston uudelleenkäytön kannalta tärkeitä seurauksia ovat mm. käytetyn mallin vaikutus ohjelman laajennettavuuteen, muunneltavuuteen ja siirrettävyyteen. Mikään suunnittelumalli ei tuota joka suhteessa parasta ratkaisua, vaan kukin niistä optimoi tietyt ohjelman laatuominaisuudet ja heikentää muita. Seurausten kuvaaminen auttaa suunnittelijaa arvioimaan sitä, miten malli soveltuu käsillä olevaan suunnittelutilanteeseen. Seurauksista kertominen helpottaa suunnittelumallin soveltamista käytännön ohjelmistotyössä.
Toteutusnäkökulma ja esimerkit
Toteutusnäkökulma kertoo käytännön ohjelmoinnissa esiintyvien tilanteiden ratkaisemisesta, esimerkiksi kertomalla mallin käytöstä eri ohjelmointikieliä käytettäessä. Toteutusnäkökulma on pidettävä erillään suunnittelumallin esittämästä teoreettisesta ajattelutavasta. Suunnittelumallin käytöstä voidaan antaa esimerkki todellisen järjestelmän toteutuksessa tai ohjelmointikielikohtaisena.
Luokittelu
Suunnittelumallit luokitellaan yleensä sen tarkoituksen (luonti, rakenne, käyttäytyminen) ja sen kohteen (luokka, olio) perusteella. Mallit voidaan luokitella lisäksi myös sen mukaan, mitä malleja käytetään yleensä toistensa kanssa, mitkä mallit ovat toistensa vaihtoehtoja tai rakenteeltaan toisiaan vastaavia. Mallien luokittelun tarkoituksena on jäsentää ohjelmistoa käsitteellisiä lähestymistapoja (abstraktiotaso) kuvaavat mallit toistensa suhteen ja nopeuttaa mallien oppimista.
Luontimallit
Luontimalli on suunnittelumalli, jolla ohjelmassa toimivan olion rakentaminen esitetään käsitteellisellä tasolla. Luontimalli peittää konkreettisesti käytettävien tuotantoluokkien näkyvyyden niitä käyttäviltä luokilta ja sen, miten tuotantoluokkia luodaan ja yhdistellään toisiinsa, eli tuotantoluokkia käyttävä tilaajaohjelma tuntee niistä vain niiden abstraktissa luokassa esitettävän rajapinnan. Rajapinnan käyttö mahdollistaa sen, että tuotantoluokkia ja niiden välisiä suhteita on helppo muuttaa ilman että sillä olisi vaikutusta luokkia tilaavan ohjelman toimintaan. Luontimalli kuvaa olioiden luomisprosessin, eli sen, kuinka, koska ja mitä olioita luodaan, ja huolehtivat luokkien ja olioiden asetusten konfiguroinnista.
Luontimalli on suunnittelumalli, jossa monimutkainen toiminnallisuus toteutetaan yhdistämällä useita eri toiminnallisuuksia. Luontimallit kätkevät tiedon siitä, mitä luokkia toiminnallisuuden toteuttamisessa käytetään ja miten näitä luokkia käytetään, luodaan ja liitetään toisiinsa.
Epäkonkreettinen tehdas
Epäkonkreettinen tehdas (Absract Factory, Kit) on olion luontimalli, jossa konkreettisten luokkien olioryhmä (-perhe) luodaan luokasta jolla itsellään ei ole konkreettista ilmentymää (abstrakti luokka). EKT on rajapintaluokka, joka yhdistää toisiinsa saman tyyppisiä oliota.
EKT:tä voidaan käyttää ohjelman rakenteen mallina esim. käyttöliittymän toteutukseen eri alustoilla seuraavasti: Sovellusta käytetään eri käyttöliittymässä, jolloin käyttöliittymän rakentamistyökalun tulee tukea erilaisia käyttöliittymästandardeja. Käyttöliittymää luotaessa sovellus kutsuu abstraktin luokan (esim. UITehdas) funktiota (esim. luoIkkuna, luoVierityspalkki, luoPainonappi), joka edelleen kutsuu kyseisen ohjelmaympäristön konkreettista luokkaa, joka toteuttaa tarvittavat toiminnallisuudet.
EKT toteutetaan usein tehdasmenetelmällä, ja toteutuksessa voidaan käyttää myös prototyyppimallia. Abstraktin tehtaan alaluokka konkreettinen tehdas on tavallisesti ainokainen (luokasta luodaan vain yksi ilmentymä).
Rakentajarajapinta
Rakentajarajapinta muistuttaa epäkonkreettista tehdasta siinä, että molemmilla voidaan toteuttaa monimutkaisia toiminnallisuuksia. Mallit eroavat toisistaan siinä, että epäkonkreettinen tehdas palauttaa pyydetyn tuotteen välittömästi, kun taas rakentajarajapinta valmistaa tuotteen vaiheittain ja palauttaa sen prosessin viimeisenä vaiheena. Rakentajarajapintaa käytetään usein rekursiokoosteen kokoamiseen.
Tehdasfunktio
Tehdasfunktio (Factory Method, Virtual Constructor) on luokan luontimalli, jossa käytetään abstraktia funktiokutsua. Olion kutsumuoto on määritelty, ja luokan ilmentymän luominen on aliluokan tehtävä. Tehdasfunktiomallissa abstrakti luokka kapseloi konkreettisen luokan tarvitsemat tiedot ja välittää ne konkreettiselle tuotantoluokalle. Tehdasfunktiota voidaan käyttää ohjelman rakenteen mallina esim. sovelluksessa, joka tuo käyttäjän muokattavaksi useita dokumentteja.
Prototyyppirajapinta
Prototyyppirajapinta (Prototype) on olion luontimalli, jossa olion määrittely suoritetaan abstraktilla prototyyppiluokalla. Olio luodaan prototyyppiluokkaa kutsumalla ja luomalla siitä kopioita (kloonaus). Kopioiden ominaisuuksia voidaan muokata parametreilla, jolloin voidaan vähentää luokkien määrää.
Ainokainen
Ainokainen (Singleton) on olion luontimalli, jossa luokasta luodaan täsmälleen yksi konkreettinen ilmentymä. Ilmentymään pääsy on globaali.
Rakennemallit
Rakennemalli on suunnittelumalli, joka kuvaa luokkia (ja olioita) ja niiden yhdistelyä suuremmiksi rakenteiksi. Rakennemalli kuvaa tavan, jolla luokkia ja olioita käytetään laajoissa rakenteissa. Rakennemalli esittää rajapinnat ja toteutuksen toisistaan erotettuina.
Sovitin
Sovitin (Adapter, Wrapper) on luokan tai olion rakennemalli, jossa kaksi toisiinsa sopimatonta rajapintaa liitetään toisiinsa käyttäen rajapintaluokkaa.
Silta
Silta (Bridge, Handle, Body) on ohjelmiston rakennemalli, jossa sovellukseen liitetty abstrakti rajapintaluokka kutsuu haluamansa toiminnallisuuden abstraktilta toiminnallisuuden rajapintaluokalta. Nämä kaksi rajapintaa muodostavat sillan, ja molempia rajapintoja voidaan vapaasti muunnella.
Koosteensa sisältävä kooste
Koosteensa sisältävä kooste (rekursiokooste, Composite) on ohjelmiston rakennemalli, jossa yksi koosteolion rakentava abstrakti luokka käsittelee kyseistä koostetta samalla tavalla ja samanaikaisesti konkreettisten aliluokkien olioiden kanssa. Ohjelma käsittelee kaikkia itsensä sisältävän koosteen osia samalla tavalla.
Kuorruttaja
Kuorruttaja (Decorator, Wrapper) on suunnittelumalli, jossa oliolle (ei koko luokalle) lisätään toiminnallisuutta (vastuita) ajon aikana (dynaamisesti) käyttämällä abstraktia rajapintaluokkaa, jonka alaluokat toteuttavat toiminnallisuuden. Kuorruttaminen on joustava vaihtoehto perinnälle.
Julkisivu
Julkisivu (Facade) on ohjelmiston rakennemalli, jossa julkisivu-luokka tarjoaa yhden yhtenäisen rajapinnan alijärjestelmäluokkien rajapintojen joukolle ja niiden keskeisille palveluille. Julkisivu vähentää alijärjestelmien riippuvuuksia ja niiden välistä kommunikaatiota ja helpottaa alijärjestelmän käyttöä.
Hiutale
Hiutale (Flyweight) on ohjelmiston rakennemalli, jossa yhteiskäyttöistä oliota käytetään samanaikaisesti useissa eri yhteyksissä. Hiutale käyttäytyy jokaisessa käyttöyhteydessään itsenäisesti. Hiutaleessa olion sisäinen ja ulkoinen tila on erotettu toisistaan, sisäinen tila on tallentuneena hiutaleeseen, ja ulkoinen tila vaihtelee tilanteen mukaan ja riippuu asiayhteydestä.
Edustaja
Edustaja (Proxy, Surrogate) on ohjelmiston rakennemalli, jossa olioille luodaan korvike (tai paikan pitäjä) käyttäen abstraktia rajapintaluokkaa, jonka alaluokka konkreettinen Edustaja-luokka on. Edustaja-luokka kontrolloi olioon kohdistuvia pyyntöjä.
Käyttäytymismallit
Käyttäytymismalli kuvaa ohjelman kulun vaihe vaiheelta (algoritmi), olioiden tehtävät (vastuut) ja olioiden suhteet toisiinsa ja niiden välisen yhteistyön (vuorovaikutus). Käyttäytymismalli kuvaa lisäksi ohjelmiston staattisen rakenteen (luokat). Käyttäytymismalli voi olla luokkiin perustuva (mm. operaatiorunko- ja tulkkimalli), olioihin perustuva (mm. tarkkailija-, vastuuketju- ja välittäjämalli) tai toiminnallisuuden kapselointi olioon (mm. iteraatio-, komento-, strategia-, tila- ja vierailijamalli). Käyttäytymismalli kuvaa olioiden välisen ohjelman suorituksen aikana tapahtuvan dynaamisen vuorovaikutuksen
Yleisfunktio
Yleisfunktio (Template Method) perustuu toimintojen delegointiin luokille perintää käyttäen. Abstraktissa rajapintaluokassa määritellään tuotantoluokkien ne toiminnallisuudet, jotka ovat samat kaikissa alaluokissa. Tuotantoluokissa määritellään ne toiminnallisuudet, joiden käyttäytyminen voi vaihdella.
Tulkki
Tulkki (Interpreter) perustuu toimintojen delegointiin luokille perintää käyttäen. Laaditaan ohjelmointikieli, jolla voidaan määritellä haluttu toiminnallisuus. Ohjelmoidaan luokkia käyttäen tulkkausohjelma, joka kääntää kieliopin mukaiset käskyt toiminnallisuudeksi.
Tarkkailija
Tarkkailija (Observer)	Perustuu toimintojen delegointiin olioille käyttäen koostamista. Olioiden välinen tiedonsiirto tapahtuu tarkkailijaa käyttäen, joka muuttaa olion tiedon niissä olioissa, jotka ovat siitä riippuvaisia (yksi-moneen-suhde). Klassinen esimerkki tarkkailijasta on MVC-malli (Model-View-Controller; Luokkamalli-Näkymä-Valvoja-malli).
Vastuuketju
Vastuuketju (Chain of Responsibility) perustuu toimintojen delegointiin olioille koostamista käyttäen. Olioiden välinen tiedonsiirto perustuu pyynnön mahdollisesti käsittelevien olioiden (kandidaattioliot) muodostamaan ketjuun, jossa pyyntö käsitellään siinä oliossa, joka voi toteuttaa pyynnön. Pyynnön vastaanottava (käsittelevä) olio ei ole sidottu pyynnön lähettäneeseen olioon.
Iteraatio
Iteraatio (Iterator) perustuu toiminnallisuuden kapselointiin olioon ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan. Esimerkiksi tietorakenteen läpikäymiseen peräkkäisjärjestyksessä käytettävä toiminnallisuus kapseloidaan olioon.
Komento
Komento (Command) perustuu kutsun kapselointiin abstraktiin olioon ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan tätä oliorajapintaa käyttäen.
Muisto
Muisto (Memento) perustuu olion sisäisen tilan kapselointiin. Olion sisäinen tila kapseloidaan muisto-olioon, jonka tietoihin on pääsy vain tiedon lähdeoliolla.
Tila
Tila (State) Perustuu olion tilan (ja tilaan liittyvän vaihtuvan toiminnallisuuden) kapselointiin abstraktin olion valitsemaan tuotanto-olioon. Kun a.oliota kutsutaan, se valitsee sen hetkisen tilansa mukaisen toiminnallisuuden toteuttavan konkreettisen olion.
Vierailija
Vierailija (Visitor) Perustuu kutsuvien luokkien yhtäpitävän toiminnallisuuden kapselointiin tuotantoluokkaan ja funktioiden kutsumiseen tarpeen mukaan abstraktia rajapintaluokkaa käyttäen. Kutsuvien luokkien toiminnallisuutta voidaan lisätä ilman niiden luokkarakenteen muuttamista tuotantoluokkia lisäämällä.
Suunnittelumallit ja ohjelmistokehykset
Suunnittelumalleilla ja kehyksillä on läheinen yhteys, koska molempien tarkoituksena on tavallisesti lisätä ohjelmiston joustavuutta ja siirrettävyyttä. Suunnittelumalleja voidaan käyttää myös kehysten dokumentointiin perusteltaessa sitä, miksi valittuun suunnitteluratkaisuun on päädytty.
Silje Karine Muotka
Silje Karine Muotka (s. 12. huhtikuuta 1975 Kirkkoniemi ) on norjansaamelainen poliitikko ja Norjan saamelaiskäräjien nykyinen puheenjohtaja kaudella 2021–2025. Hän edustaa Norske Samers Riksforbund -puoluetta ja asuu nykyisin Alattiossa. Politiikan ulkopuolella Muotka työskentelee projektipäällikkönä Tromssan yliopistossa.
Muotka on opiskellut lakia, kulttuurintutkimusta ja liiketoiminnan kehittämistä sekä johtamista Tromssan yliopistossa, Universitetet i Nordlandissa ja Handelshøyskolen BI:ssä; poliittisen toiminnan hän aloitti 1990-luvulla. Aiemmin hän on toiminut saamelaiskäräjien edustajana vuosina 2009–2013 ja varaedustajana vuosina 1993–1997 sekä Norske Samers Riksforbund -puolueen johtajana vuosina 2006–2008. Hän on ensimmäinen Norjan saamelaiskäräjien puheenjohtaja, joka on kotoisin merisaamelaisalueelta.
Vihtari
thumb|200px|Vihtari Heinäveden kartalla.
Vihtari on kylä Heinävedellä, noin 20 kilometriä itään kuntakeskuksesta. Vihtarin rautatieasema sijaitsee noin kaksi kilometriä kylästä koilliseen. Asema on rataosalla Pieksämäki–Joensuu, ja taajamajunat pysähtyvät siellä.
Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Kylän läheisyydessä sijaitsevat järvet Iso-Vihtari ja Pieni-Vihtari. Kylässä on entinen kyläkoulu, joka toimii kylän asukkaiden kokoontumispaikkana. Koululla on myös Vihtarin VPK:n paloasema.
Vihtarista pääsee seututietä 476 länteen Heinäveden kirkonkylälle ja edelleen valtatielle 23, itään Liperiin, sekä seututietä 474 etelään Savonrannan ja Kerimäen kautta Savonlinnaan. Vihtarin kylästä ja sen tapahtumista on useita vanhoja tarinoita joita kerrotaan Vihtarin kylän omassa historiikissä.
Dunnezat
thumb|250px|Beaver-päällikkö kuvassa keskellä. Starlight Mountain Festival, 1994. Dunnezat, jotka tunnetaan parhaiten englanninkielisellä nimellä Beaver, "majavat", olivat Kanadan subarktisen havumetsäalueen eteläosissa asuvia athabasca-ryhmän intiaaneja. Heimon alkuperäinen nimi Dunne-za, Dane-zaa, Tasttine tarkoittaa majavaa. Alkujaan dunnezat asuivat Peace-joen varrella, Athabascan ja Clearwater riversin lähellä, ja Athabasca-järvestä pohjoiseen. 1700-luvulla turkiskauppa alkoi, ja vuonna 1800 turkiskaupasta täysin riippuvaiset chippewat ajoivat dunnezat pohjoiseen ja länteen Peace Riverin ympäristöstä.
Dunnezoja on nykyään noin 1 000.
Helmuth Koinigg
Helmuth Koinigg (3. marraskuuta 1948 Wien, Itävalta – 6. lokakuuta 1974 Watkins Glen New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän kuoli tulokaskautensa kolmannessa osakilpailussa Yhdysvalloissa Watkins Glenissä.
Heti seuraavassa osakilpailussa Koinigg sijoittui kymmenenneksi, ja hänestä oletettiin kehittyvän vielä loistava ajaja. Kuitenkin Yhdysvaltain Grand Prix'ssä hänen autonsa jousitus petti mutkassa, ja auto syöksyi suoraan ulos radalta. Auto läpäisi alemman turva-aidan, mutta ylempi aita jäi paikoilleen repäisten Koiniggin pään irti. Hän kuoli välittömästi.
Afrikanpingviini
Afrikanpingviini, aikaisemmalta nimeltään silmälasipingviini (Spheniscus demersus) on pingviinilaji, joka elää Afrikan lounaisrannikolla. Ne elävät yhdyskuntina 24 saarella Namibian ja Algoa Bayn välillä, lähellä Port Elizabethia.