cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dresden
Ilmasto
Dresdenin keskusta (Altstadt ja Neustadt), kuten myös suurin osa kaupungista, sijaitsee jokilaaksossa, aiheuttaen täysin erilaisen ilmaston ympäröiviin alueisiin verrattuna. Toisaalta esimerkiksi Klotzschen kaupunginosa sijaitsee mäenrinteillä, lähes sata metriä kaupungin keskustan korkeutta ylempänä merenpinnasta.
Vuosien 1961 ja 1990 välillä sademäärältään kuivimmat kuukaudet olivat helmi- ja huhtikuu, keskimäärin 40 mm sadetta. Viime vuosina on ollut havaittavissa yhä useammin kuivia keväitä, jolloin sademäärät ovat jääneet vain 10 mm:iin. Sateisimpia kuukausia ovat heinä- ja elokuu.
Historia
Dresdenin alueella oli jo varhaisella kivikaudella asutusta. Huolimatta hyvästä sijainnista Elben varrella sekä ravinteikkaasta maaperästä asutus osoittautui ongelmalliseksi vahvan metsiintymisen vuoksi.
Dresdenin kaupungista on ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1216. Silloinen kirjoitusasu ”Dresdene” tullee sanasta drežďany ’tasankojen asukas’, jolla alueen asujaimistoa tavattiin kutsua. Kaupungin oikeuksien myöntämisestä ei ole säilynyt lähteitä, mutta asiakirjassa vuodelta 1216 Dresdeniin viitataan kaupunkina.
Vuonna 1350 kaupungin Elben oikeanpuoleinen alue (Altendresden) mainitaan itsenäisenä taajamana ”Antiqua Dressdin”, jolle Vilhelm I myönsi 1403 kaupunginoikeudet. Tulipalo tuhosi kaupunkia vuonna 1491, mutta se rakennettiin entistä ehommaksi ja samalla sitä linnoitettiin. Vaaliruhtinas Morits yhdisti 29. maaliskuuta 1549 Elben vasemmanpuoleiset alueet muodostaen nykyisen kokonaisuuden.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Dresden säästyi tuholta ja ryösteleviltä joukkioilta, mutta koki mustan surman ja huonojen satojen vuoksi taantumuksen kehityksessään. Tästä asti Dresdenin historia on erittäin vaiheikas: toisaalta kaupunkiin rakennettiin maailmallakin tunnettuja rakennuksia ja puistoalueita, toisaalta kaupunki kärsi usein osallisuudesta lähes kaikkiin suuriin eurooppalaisiin sotiin.
Vuoden 1685 suurpalossa Dresdenin vanhakaupunki Elben pohjoispuolella tuhoutui täysin. Uudelleenrakennus kesti vuosikymmeniä, ja vasta vuodelta 1732 on maininta valmistumisesta ”uutena kuninkaallisena kaupunkina”. Tämän vuoksi aluetta kutsutaan nykyisin Neustadtiksi, ”uudeksi kaupungiksi”. August II:n hallituskaudella Dresden saavutti merkityksensä kulttuurikaupunkina. Vuonna 1745 kaupunki joutui ensimmäistä kertaa Preussin haltuun. Näin tapahtui myös myöhemmin, seitsenvuotisen sodan aikana, 1756. Itävaltalaisten joukkojen saapuessa preussilainen kuvernööri antoi polttaa osia kaupungista.
Friedrich Schiller kirjoitti teoksensa Oodi ilolle vuonna 1785 Dresdenissä.
Toinen maailmansota
Vanhan kulttuurikaupungin merkitys toisessa maailmansodassa oli Saksalle suhteellisen vähäinen, johtuen kaupungin vähäisestä teollisesta toiminnasta. Kaupungissa olikin suhteessa paljon sotavankeja ja vähän sotilaita. Tästä huolimatta liittoutuneet aloittivat Dresdenin pommitukset sodan loppuvaiheilla, 13. helmikuuta 1945. Kaupunki tuhoutui pommituksissa lähes täysin. Pommitukset herättivät paljon keskustelua, joidenkin tulkitessa nämä sotilaalliset toimet Dresdenissä sotarikokseksi.
Kylmä sota
Toisen maailmansodan jälkeen Dresden jäi Itä-Saksan puolelle ja Neuvostoliiton vaikutuspiiriin.
Musiikki
Dresden on tunnettu jo pitkään musiikkikaupunkina, ja siellä ovat vaikuttaneet useat tunnetut säveltäjät. Vaaliruhtinas Morits perusti vuonna 1548 Staatskapelle Dresdenin, joka on yksi maailman vanhimpia orkestereita. Varhaisia kaupungissa eläneitä säveltäjiä olivat muun muassa Heinrich Schütz ja Jan Dismas Zelenka. Carl Maria von Weber johti Dresdenin oopperaa vuodesta 1817 ja kirjoitti kaupungissa oopperan Taika-ampuja. Sen ensiesitys ei ollut kuitenkaan Dresdenissä, mutta esimerkiksi Richard Wagnerin kolmas ooppera Rienzi ja yhdeksän Richard Straussin oopperaa ensiesitettiin Semperoperassa. Kaupungissa ovat 1900-luvulla asuneet myös muun muassa tenori Richard Tauber ja säveltäjä Sergei Rahmaninov. Staatskapellen kapellimestarina ovat toimineet monet 1900-luvun tunnetuimmista kapellimestareista.
Kuvataiteet
Dresden on ollut kuvataiteissa kahden merkittävän saksalaisen taidesuuntauksen keskuksena. Saksalaisen romantiikan ajan maalari Caspar David Friedrich muutti Dresdeniin 1798 ja suuntautui kaupungissa erityisesti maisemamaalauksiin. Arkkitehtuuriopiskelijaryhmä, johon kuuluivat muun muassa Erich Heckel, Ernst Ludwig Kirchner ja Karl Schmidt-Rottluff, perusti Dresdrenissä Die Brücke -nimisen taiteilijaryhmän, jonka tarkoituksena oli luoda yhteys uusromantiikasta ekspressionismiin. Die Brückeä seurasi Dresdner Sezession.
Urheilu
Dresdenistä tulee jalkapalloseura Dynamo Dresden, joka pelaa 2. Bundesliigassa.
Imatsapyyri
Ominaisuudet ja vaikutusmekanismi
Kiinteänä imatsapyyri on kellertävänvalkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös tolueeniin, asetoniin, metanoliin ja dikloorimetaaniin. Imatsapyyri vaikuttaa moniin yksivuotisiin ja monivuotisiin kasveihin ja ei ole selektiivinen. Yhdisteen vaikutus perustuu haarautuneiden aminohappojen isoleusiinin, leusiinin ja valiinin biosynteesiin tarvittavan entsyymin asetolaktaattisyntaasin estämiseen. Tämä johtaa proteiinisynteesin häiriöön ja solujen kasvun estymiseen.
Imatsapyyrin puoliintumisaika maaperässä on 11 vuorokautta. Imatsapyyrin metaboliareitteihin kuuluvat hydrolyysi, dekarboksylointi ja syklisointireaktiot.
Synteesi
Imatsapyyrisynteesin lähtöaineet ovat 2,3-dikarboksimetyylipyridiini ja 2-aminoamidi-3-metyylibutaani. Lähtöaineet kondensoituvat kahden kalium-tert-butoksidiekvivalentin läsnä ollessa.
Lalofobia
Lalofobia tarkoittaa järjetöntä puhumisen tai puhumisen yrittämisen pelkoa. Toisin kuin julkisen puhumisen pelossa, glossofobiassa, lalofobiasta kärsivien tila vaihtelee asteittain. Joillekin kehittyy puhevika tai selektiivinen mutismi tai jopa täydellinen mutismi. Psykologinen suhtautuminen verrattuna puheterapiaan, voi yleensä lievittää näitä oireita, kunhan ne eivät ole sitoutuneet mihinkään fyysiseen esteeseen, kuten Afasiaan. Monissa tapauksessa lalofobia johtaa muihin tiloihin, kuten sosiaaliseen fobiaan.
Albaniansusikoira
Albaniansusikoira on sukupuuttoon kuollut albanialainen koirarotu.
Ulkonäkö
Rotu oli vinttikoira/hirvikoiratyyppinen, ja se oli karkeamuotoisempi kuin grecian greyhound mutta samalla myös tätä hienokarvaisempi. Se oli mastiffin kokoinen ja sillä oli voimakas runko. Kuono oli kärkeä kohti suippeneva. Raajat olivat voimakkaammat ja lyhyemmät kuin tavallisella vinttikoiralla. Häntä oli pitkä ja tuuhea. Karvapeite oli pitkä, silkkinen ja ihonmyötäinen. Väritys oli keltainen (fawn) ruskealla varjostuksella. Säkäkorkeus oli noin 69–71 cm.
Luonne ja käyttäytyminen
Albaniansusikoira oli niin hurjaluonteinen, että Albanian maaseudulla vierailevia ihmisiä tuli erikseen varoittaa siitä. Heille kerrottiin, että heidän ei missään nimessä tulisi ampua koiria itsepuolustukseksi. Koirat olivat kuitenkin niin aggressiivisia, että osa vierailijoista saattoi toisinaan paniikissa ottaa esiin aseensa puolustaakseen itseään. Jos koirien omistajat näkivät vieraiden tähtäävät aseella heidän koiriinsa, he ampuivat muukalaiset surutta kuoliaaksi – niin arvokkaina he työkoiriaan pitivät.
Alkuperä
Plinius vanhempi kuvaili rotua teoksessaan Naturalis historia, joka ilmestyi vuonna 77. Hänen mukaansa Albanian kuningas antoi Aleksanteri Suurelle yhden albaniansusikoiran, joka oli "valtavan ja epätavallisen kookas". Aleksanteri Suuri päätti testata sen kykyjä karhua, villisikaa ja kuusipeuraa vastaan. Koira ei kuitenkaan kiinnittänyt minkäänlaista huomiota riistaan, vaan istui vain hiljaa maassa. Aleksanteri Suuri tulkitsi asian niin, että koira oli luonteeltaan pelkuri ja päätti lopettaa sen. Kuultuaan asiasta Albanian kuningas lahjoitti Aleksanteri Suurelle toisen albaniansusikoiran, ja väitti että tämän tarjoama riista oli ollut niin pientä ja vähäpätöistä, että ensimmäinen koira ei ollut ottanut tehtävää vakavissaan. Hän kehottikin Aleksanteri Suurta tarjoamaan koiralle tekemistä joka vastaisi enemmän sen raakaa voimaa, kuten leijonien ja elefanttien metsästystä. Tämä suostui ja laittoi uuden koiransa taisteluun leijonaa vastaan – koira särki leijonan selän ja repi sen ruumiin kappaleiksi. Sen jälkeen hän kokeili elefanttia, jota kohti koira syöksyi ja jonka se kaatoi niin pahasti, että eläintä alkoi huimata.
On myös todennäköistä, että koko legenda rodun raivokkuudesta ja pelottomuudesta perustuu yksinomaan tähän Pliniuksen epätarkkaan ja sukupolvelta toiselle kerrottuun tarinaan. Desmond Morriksen mukaan elefanttia koskenut tapaus sattui oikeasti Pohjois-Intiassa 326 eaa. ja Aleksanteri Suuren tuolloin haltuunsa saama koira – napolinmastiffin esi-isä – oli lahja aasialaiselta kuninkaalta. Kaksisataa vuotta myöhemmin roomalaiset kylläkin toivat mukanaan kotimaahansa pelottomia koiria Albaniasta, minkä vuoksi Plinius on saattanut sekoittaa kaksi asiaa keskenään.
Albaniansusikoira jalostettiin lammaslaumojen suojelemiseen susia vastaan. Lisäksi sitä käytettiin toisinaan suden ja villisian metsästykseen. Osa asiantuntijoista pitää rotua jopa saksanpaimenkoiran muinaisena esi-isänä. 1800-luvulla joitain yksilöitä oli esillä Lontoon eläintarhassa.
Jouni Somero
Jouni Kalervo Somero (s. 12. elokuuta 1963) on suomalainen konserttipianisti.
Opinnot
Jouni Somero on opiskellut Sveitsissä Lausannen Konservatoriossa (1981) sekä Kölnin Musiikkikorkeakoulussa (1982-1989). Kölnin Musiikkikorkeakoulussa Someron opettajana oli professori Herbert Drechsel. Somero on myös osallistunut György Cziffran Liszt -mestarikursseille.
Ohjelmisto
Somero on soittanut uransa aikana yli 3 300 konserttia eri puolilla maailmaa. Someron ohjelmisto sisältää muun muassa Bachin Das Wohltemperierte Klavierin molemmat osat, Die Kunst der Fugen, jotka hän on myös esittänyt konserteissa, sekä kuusi Partitaa, Rachmaninovin, Tšaikovskin ja Bortkiewiczin koko soolopianotuotannon, Chopinin, Schumannin ja Brahmsin keskeiset teokset sekä paljon harvoin kuultua pianomusiikkia (Alkan, Arenski, Blumenfeld, Godard, Rebikov, Rubinstein, Cui, Thalberg, Godowsky, Seeling, Gottshalk).
Levytykset
Somero on myös ahkerimmin levyttävä suomalainen pianisti, levytyksiä on kertynyt yli sata eri levymerkeille (Naxos,SonyBMG ,MILS, Jubal, FC-Records, Grand Piano ym). Uusimpia levytyshankkeita ovat Suomalaisen pianomusiikin Antologia (viisi CD-levyä), Sergei Bortkiewiczin koko soolopianotuotanto (yhdeksän CD-levyä) sekä "Russian Project", joka sisältää mm. Pjotr Tšaikovskin koko soolopianotuotannon. Somero on myös levyttänyt Erkki Salmenhaaran koko soolopiano- ja kamarimusiikkituotannon. Huhtikuussa 2018 ilmestyi Toivo Kuulan pianotuotannon kokonaislevytys. Vuonna 2003 ilmestyi levyllinen Felix Blumenfeldin ja 2011 Benjamin Godardin pianoteoksia maailman ensilevytyksinä. Somero on myös levyttänyt runsaasti kamarimusiikkia, mm. Brahmsin viulusonaatit, Beethovenin sellosonaatit, Kuulan ja Arenskin pianotriot ym. Somero on tehnyt yhteistyötä useiden eri laulajien kanssa ja levyttänyt mm. Chopinin koko laulutuotannon sekä Schumannin, Lisztin, Sibeliuksen, Rachmaninovin ja Kilpisen Liedejä. Syyskuussa 2012 amerikkalainen Fanfare Magazine valitsi Someron Rebikov-albumin vuoden merkittävimmäksi pianolevyksi. Jouni Somero on aloittanut Selim Palmgrenin koko pianotuotannon taltioinnin. Sarjan kuusi ensimmäistä levyä julkaistiin 2021-23. Levyt julkaisee Naxoksen levymerkki Grand Piano.
Kroisos Pennonen
Kroisos Pennonen on Aku Ankka -tarinoissa esiintyvä hahmo, joka kilpailee Roope Ankan kanssa maailman rikkaimman ankan tittelistä. Kroisoksella on lähes aina tapana syödä knallinsa hävittyään Roopelle kilpailussa. Pennosen englanninkielinen nimi viittaa amerikkalaiseen miljardööriin John D. Rockefelleriin ja suomenkielinen nimi muinaisen Lyydian upporikkaaseen kuningas Kroisokseen.
Kroisos Pennonen esiintyi ensi kerran Carl Barksin tarinassa Ihmebentsiini vuonna 1961, mutta Barks ei käyttänyt hahmoa toistamiseen. Ihmebentsiinissäkin Kroisos esiintyy vain tarinan muutamalla ensimmäisellä sekä viimeisellä sivulla. 1960-luvun alulla Ankka-sarjakuvien tarve oli Euroopassa kasvussa, eivätkä Western Publishingin omat rahkeet riittäneet kysynnän täyttämiseen. Niinpä tarinatuotantoa aloitettiin myös italialaistaiteilijoiden voimalla. Pennosesta kehittyi italialaistarinoissa yksi Roopen vakiovastustajista. Ensimmäisen italialaisen Pennos-tarinan käsikirjoitti Gian Paolo Barosso vuonna 1963. Toinen syntyi Atlantin ylittävänä yhteistyönä, kun käsikirjoituksen teki Dick Kinney Burbankissa, mutta piirrokset Romano Scarpa Italiassa.
Roopen vastustajana Pennonen muistuttaa Kulta-Into Piitä. Barks-tutkija Geoffrey Blum kuvaa Ihmebentsiinin Pennosta alkuperältään Piin vaatimattomaksi kopioksi: "Hänellä on sama musta takki, raidallinen solmio ja mustasankaiset lasit; hän kilpailee Roopen kanssa tämän omalla alalla; ja hän kinaa Roopen kanssa yhtä raivoisasti." Myöhemmissä tarinoissa yhdeksi Pennosen piirteeksi on muodostunut Roopea paljon höllempi rahankäyttö kilpailutilanteissa. Aku Ankka -lehden toimituksen arvion mukaan Pennonen lienee Piitä ja Roopea vähävaraisempi. Roope ja Kroisos eivät nimittäin ole koskaan päätyneet vertaamaan rahavarojaan kuten Roope ja Kulta-Into otteluissa, jotka Roope on voittanut minimaalisella erolla.
Uuden DuckTales -sarjan toisella tuotantokaudella Kroisos Pennonen teki ensimmäisen animaatiodebyytinsä. Sarjassa hänen äänenään toimii John Hodgman.
Lähteet
Liste der Bewohner Entenhausens
Unbroken (Demi Lovaton albumi)
Unbroken on yhdysvaltalaislaulaja Demi Lovaton kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Hollywood Recordsin kautta 20. syyskuuta 2011.
Aimara
Aimara tarkoittaa seuraavia asioita:
Cleveland Amory
pienoiskuva|Cleveland Amory vuonna 1974.Cleveland Amory (2. syyskuuta 1917 – 14. lokakuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kriitikko ja lehtimies, joka omisti elämänsä eläinten oikeuksien puolustamiselle. Ehkäpä parhaiten Amory tunnetaan kissakirjoistaan. Amory pelasti Polar Beariksi nimeämänsä kissan (1977–1992) New Yorkin kaduilta jouluaattona 1978 ja otti sen hoiviinsa.
Amory perusti 1967 The Fund for Animals-järjestön.
Kirjoja
Tässä luettelo kirjoista, joita Amory kirjoitti. Nimet ovat englanniksi, niille on suomenkieliset käännökset.
Lighthouse Project
Lighthouse Project on Helsingissä vuonna 2004 perustettu punk-yhtye.
Milla Magia
Milla Magia on Disneyn sarjakuvamaailmassa esiintyvä ankkahahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran Carl Barksin piirtämässä ja käsikirjoittamassa tarinassa Midaan kosketus vuodelta 1961.
Hahmo
Milla Magia on kaanonista riippuen joko täysi noita tai vain pelkkä velho, jonka elämäntehtävä on siepata Roope Ankan ensilantti, jotta hän voisi valmistaa siitä voimallisen amuletin saadakseen Midaan kosketuksen – kyvyn muuttaa puhtaaksi kullaksi kaiken mihin hän koskee. Joissakin tarinoissa Milla yrittää sulattaa ensilantista onnenkalun, joka toisi hänelle vaurautta. Kaiken takana on Millan ahneus ja halu rikastua: hän haluaa tulla maailman rikkaimmaksi henkilöksi keinolla millä hyvänsä. Eräässä tarinassa Milla sai Midaan kosketuksen muiden pankkiirien lanteista, mutta halusi kuitenkin kostaa Roopelle muuttamalla hänen säiliönsä kullaksi.
Milla ei ollut Barksin ensimmäinen noitahahmo: myös tarinoissa Kultainen joulupuu vuodelta 1948 sekä Karkkeja ja kepposia vuodelta 1952 esiintyi noitia, vaikka kumpikaan ei ollut Barksin käsikirjoittama; Kultaisen joulupuun käsikirjoittivat Barksin toimittajat ja Karkkeja ja kepposia pohjautuu samannimiseen Disneyn lyhytpiirrettyyn. Barks kertoi sittemmin käyttäneensä Millan esikuvina italialaista näyttelijä Sophia Lorenia sekä Charles Addamsin luomaa Morticia-hahmoa.
Ile Kallio & Vierailevat Solistit
Ile Kallio & Vierailevat Solistit on suomalainen Ile Kallion kokoama yhtye, jonka kantavina voimina ovat Kallion itsensä lisäksi tunnetut solistit Anssi Kela, Mikko Kuustonen ja Jorma Kääriäinen. Ryhmän Kirjeitä -albumi oli ollut Kallion mielessä jo 1990-luvun alusta lähtien. Valitut solistit ovat Kallion syvästi kunnioittamia.
M/S Sailor
M/S Sailor (ent. M/S Finnsailor) on vuonna 1987 Gdańskissa, Puolassa rakennettu Tallinkin omistama ro-ro/matkustaja-alus. Kuollutta painoa Sailorilla on 8 027 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super. Alus on rekisteröity Viron lipun alle ja sen kotisatama on Tallinna. Nykyisin alusta operoi Tallink, välillä Kapellskär-Paldiski.
Milla Magia
Hahmo
Tarinassa Midaan kosketus Milla tulee ostamaan Roopen ensilanttia. Hän on ostanut jo muiltakin miljardööreiltä ensilanttejaan ja Roope on viimeinen listalla. Tässä tarinassa Roope ei vielä tunne Millaa, mutta vähitellen tästä tulee Karhukoplan ja Kulta-Into Piin ohella yksi vanhan visukintun pahimmista vastustajista. Milla asuu pienessä mökissä Vesuviuksen rinteillä. Don Rosan epävirallisen aikajanan mukaan Milla syntyi vuonna 1908 Napolissa. Millalla on lemmikkinään korppi, joka on useimmissa tarinoissa nimeltään Korri ( ’rotannaama’). Toisinaan Korrin nimi on suomenkielisissäkin tarinoissa Rotannaama. Hänen sukulaisistaan ei tiedetä paljon, mutta hänen luonaan on ainakin vieraillut hänen rasittava tätinsä ja hänellä on hyvä haltiaserkku. Piirrossarja Ankronikan mukaan Millalla on veli nimeltä Poe, jonka hän vahingossa muuttaa korpiksi. Milla valehtelee hyväuskoiselle veljelleen, että ensilantin voimasta hän voisi muuttaa tämän takaisin itseksensä, minkä vuoksi korppi eli Poe auttaa Millaa kaikin keinoin saamaan lantin Millan haltuun. Poe nähdään Ankronikan jaksoissa Millan seurassa.
Sufjan Stevens
Sufjan Stevens (s. 1. heinäkuuta 1975) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen laulunsa ovat usein uskoon ja perheeseen liittyviä. Hän on arvostettu laulaja Yhdysvalloissa, vaikkei olekaan tunnettu Euroopassa. Stevens on julkaissut seitsemän levyä, joista parhaiten menestyneet ovat Michigan (2003), Illinois (2005) ja The Avalanche (2006).
Milla Magia
Hahmo
Barksin tarinoissa Milla oli alun perin tavallinen ankkaneiti, joka vain hieman tuntee taikuuteen liittyviä muinaisia salaisuuksia (Barksin käsikirjoittamissa tarinoissa ei esiinny yliluonnollisia ilmiöitä). Vähitellen muiden piirtäjien tarinat kuitenkin muuttivat Millan nykyisenlaiseksi ”oikeaksi” noidaksi.
Millan ensimmäisen loitsun kohde on sarjakuvalehti. Millan oli pitänyt suorittaa noitakoulun loppukoe, ja hänen piti lausua hänen ensimmäinen loitsunsa. Hän yritti kutistaa erään oppikirjan, joka löytyi yhdestä pohjoisitalialaisesta painotalosta. Jännitys sai hänen kätensä tärisemään, ja hän osui vahingossa peiliin, josta loitsu kimposi erääseen sarjakuvaan. Saman tarinan mukaan noitien tulee pitää itsellään ensimmäisen loitsunsa kohde. Jos se katoaa, myös taikavoimat häviävät.
M/S Sailor
Sailorin sisaralus on M/S Antares.
Milla Magia
Hahmo
Kuitenkin, Roopen ja Millan välistä suhdetta voi toisinaan kuvailla jopa romanttiseksi, erityisesti italialaistaiteilijoiden tarinoissa.
M/S Sailor
Käyttöhistoria
Lokakuun lopussa 1986 alus laskettiin vesille. 12. toukokuuta 1987 Doris Sundström kastoi aluksen Finnsailoriksi. Seuraavan vuoden lokakuussa Neste Oy hankki aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Naantali. Tämän jälkeen Finncarriers aloitti liikenteen sillä Helsingin ja Lyypekin välillä. 26. tammikuuta 1989 Partrederi Finnsailor osti aluksen. Kotisatama säilyi Helsinkinä. Maaliskuussa 1994 Finnlines osti Finnsailorin.
Milla Magia
Aseet
Millan yleisimpiä aseita sarjakuvissa ovat ”posauspommit”. Hän on käyttänyt vuosikymmenten varrella myös useita muita aseita.
M/S Sailor
Käyttöhistoria
12. helmikuuta 1996 alus saapui Turkuun telakalle kunnostustöitä varten. Tuolloin alukseen rakennettiin uusia hyttejä. Saman vuoden huhtikuussa alus alkoi liikennöidä Helsingin ja Norrköpingin välillä. Joulukuun 17. päivä alus siirtyi Naantalin ja Kapellskärin välille. 21. huhtikuuta 1997 alus meni jälleen telakalle Turkuun ja toukokuussa se palasi takaisin liikenteeseen normaalille reitilleen. Helmikuussa 2000 Nordö Link vuokrasi Finnsailorin Malmön ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
Milla Magia
Aiheesta muualla
Liste der Bewohner Entenhausens
M/S Sailor
Käyttöhistoria
Lokakuussa 2001 laivan koneissa oli vikaa, joten alus joutui menemään telakalle korjattavaksi. Alus palasi jo saman kuukauden aikana liikenteeseen. Joulukuussa 2001 Nordö Link päätti vuokrasopimuksen ja seuraavan vuoden tammikuussa Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla välillä Naantali–Kapellskär. 23. joulukuuta 2003 alus oli viimeistä päivää liikenteessä Naantalin ja Kapellskärin välillä. 29. joulukuuta Nordö Link osti aluksen.
20. helmikuuta 2007 Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla Naantalin ja Kapellskärin välillä. 1. marraskuuta 2007 belgialainen Finnlines Belgium NV osti aluksen. Lippuvaltiona säilyi edelleen Ruotsi. Tallink osti Sailorin vuonna 2020.
thumb|left|250px|M/S Finnsailor (sinivalkoinen laiva oikealla) [[Travemündessa.]]
Radiotaajuusalueet
Radiotaajuusalueet on määrittely, joka jakaa — sähkömagneettisen spektrin infrapunasäteilyä matalataajuisemman (n. < 300 GHz) sähkömagneettisen säteilyn (radiotaajuusspektrin) — taajuudet pienempiin alueellisiin ja käyttötarkoituksen mukaisiin ryhmiin, eli radiotaajuusalueisiin.
M/S Sailor
Onnettomuuksia
13. tammikuuta 2004 Finnsailor aloitti liikenteen Malmön ja Travemünden välillä. 25. helmikuuta alus ajoi karille Malmöhön johtavalla väylällä.
Radiotaajuusalueet
Radiotaajuusalueiden ominaisuudet muuttuvat taajuuden mukaan; eri taajuusalueet sopivat paremmin tiettyyn käyttöön kuin toiset eivät.
Radiotaajuusalueen käytön kansainväliselle sopimiselle on tarpeensa, sillä radioaallot eivät kunnioita valtioiden rajoja. Lisäksi kaupalliset tuotteet, kuten radiovastaanottimet ja matkapuhelimet ovat maailmanlaajuisesti paremmin yhteensopivia, milloin taajuuksien käytöstä on mahdollisimman laaja konsensus. Tarkoituksena on myös turvata häiriötön radiotaajuuksien käyttö, käyttää rajalliset taajuudet mahdollisimman tehokkaasti ja tarkoituksenmukaisesti sekä taata tasapuolinen saatavuus.
M/S Sailor
Onnettomuuksia
13. marraskuuta 2005 Finnsailor törmäsi yhteen eteläisellä Itämerellä rahtilaiva M/S General Grot-Roweckin kanssa. Seuraavana päivänä alus meni Öresundsvarvet-nimiselle telakalle Landskronaan. 25. päivä alus palasi jälleen liikenteeseen.
Radiotaajuusalueet
Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) on YK:n alainen televiestintäverkkoja ja -palveluja kansainvälisesti koordinoiva järjestö. ITU:n tehtäviin kuuluu radiotaajuuksien jakaminen.
ITU:n lisäksi muutkin tahot, kuten EU, IEEE , Nato ja valtiot ovat halunneet antaa omia määrityksiään radiotaajuuksien ryhmittelystä ja ryhmien käyttötarkoituksesta. Jako ja käyttöaiheet määritellään lopullisesti valtioiden välisissä sopimuksissa ja niiden omassa lainsäädännössä.
Mikroaaltoalueet
Mikroaaltoalueet ovat radioaaltoalueen ylimpiä taajuusalueita; yli 1 GHz:ä (aallonpituus (ap) alle 30 cm) — 3 000 GHz (ap. yli 0,1 mm). Mikroaaltotaajuuksia käytetään muun muassa televisiolähetyksiin ja mobiilidatasiirrossa. Mikroaallot kattaa ITU-alueet Desimillimetri (B.dmm, alias 'THF'), EHF ja SHF sekä UHF-taajuusalueesta osa-alueen 1 GHz–3 GHz.
ISM-radiotaajuudet
ISM-radiotaajuudet (ISM < ) on joukko radiotaajuusalueita, jotka on varattu muiden sähkölaitteiden (ISM-laitteet) kuin varsinaisten radiolaitteiden käyttöön.
Suomessa
Euroopassa on osoitettu taajuuksia digitaaliselle ääniradiolle L-taajuusalueelta (1452–1492 MHz). Taajuusalueen soveltuvuutta laajemminkin multimedialle selvitetään Euroopan unionissa. Suomessa käyttöä rajoittaa toistaiseksi taajuusalueen käyttö Venäjällä muihin tarkoituksiin.
Yleisradion ulkotuotannolle on varattu valtakunnallisesti kaksi UHF-kanavaa (kanavat 21 ja 23). Kanavalla 23 on myös televisiolähettimiä.
Sotilaskäyttöön on televisiokanava-alueilta varattu UHF-taajuusalueen alialueet; 790–822 MHz (tv-kanavat 61–64) ja 838–862 MHz (tv-kanavat 67–69).
Televisiokanavien tilanne Geneven 2006-sopimuksen pohjalta: UHF (470–862 MHz); kanavaniput A, B, C, D, E, F, G VHF III (174–230 MHz); H, I VHF I (47–68 MHz); poistui televisiokäytöstä
Etninen ryhmä
pienoiskuva|Fyysinen ulkonäkö ja vaatetus saattavat erotella etnisiä ryhmiä toisistaan. Etnisellä ryhmällä tarkoitetaan ihmisjoukkoa, jonka katsotaan muodostavan erillisen ryhmän, joka perustuu sen jäsenten yhteiseen kulttuuriperintöön, uskontoon, kieleen, alkuperään tai ulkonäköön. Etniset ryhmä korreloivat kielialueiden kanssa ja ryhmien väliset etniset ja kielelliset rajat ovat usein samoja. Etnisen ryhmän ja kansan käsitteet voivat joissakin asiayhteyksissä olla päällekkäisiä, esimerkiksi puhuttaessa suomalais-ugrilaisista kansoista.
Etymologia
Etymologisesti termit etninen tai etnisyys juontuvat kreikan kielen sanasta ethnos, joka tarkoittaa samoista esivanhemmista polveutuvaa yhteisöä.
Määritelmä
Etninen ryhmä on sosiaalinen ryhmä tai väestöryhmä jota sitovat yhteen yhteinen rotu, kieli, kansallisuus tai kulttuurilliset siteet. Etnisyyden määrittelyssä voidaan käyttää esimerkiksi seuraavia ehtoja, jotka ovat kaikki olennaisia:
Etniset tuntomerkit voidaan nähdä myös kunkin etnisen ryhmän käyttäminä rajapyykkeinä, jotka määrittävät ryhmän jäsenyyden. Ne osoittavat jäsenyyden ehdot sekä ulkopuolisille että ryhmän jäsenille itselleen. Koska ryhmän on pystyttävä erottumaan kaikista muista, yksi ulottuvuus riittää harvoin. Etniseen identiteettiin voidaan nähdä kuuluvan kaksi ominaisuutta. Ensimmäinen on etnisen ryhmän alkuperää koskeva myytti, ja toinen on kokoelma tuntomerkkejä, jotka määrittävät ryhmän ja erottavat sen kaikista muista.
Alkuperämyytti
thumb|upright|Esimerkiksi toteemieläin voi olla etnisen ryhmän tai klaanin myyttinen kantaisä.
Alkuperämyytti tarkoittaa niitä yhteisiä kokemuksia, joiden katsotaan yhdistävän ryhmän ja erottavan sen muista. Myytti ei tässä välttämättä tarkoita epähistoriallisuutta vaan sitä, että se kertoo ryhmän yhteisesti koetun historiallisen taustan, joka antaa sille sen ainutkertaisen identiteetin. Kansojen alkuperämyyteissä korostuvat sodat ja konfliktit, koska niissä ryhmä selvimmin erottuu muista. Niihin sisältyy tavallisesti myös ylemmyyden tuntemus suhteessa toisiin ryhmiin. Alkuperämyyttiä ei tarvitse tietoisesti oppia, sillä se omaksutaan jo erilaisissa kulttuurituotteissa, kuten lauluissa, tansseissa, runoissa, teatterissa ja maalaustaiteessa. Toisaalta myytti esiintyy myös aktiivisen oppimisen kohteena esimerkiksi koulujen historiankirjoissa.
Tuntomerkit
Etniset tuntomerkit ovat kunkin etnisen ryhmän käyttämiä rajapyykkejä, jotka erottavat ryhmän jäsenet ulkopuolisista. Tavallismpia tuntomerkkejä ovat kieli, uskonto, samanlainen ulkonäkö ja näkyvät kulttuuriset tavat. Mikään yksittäinen piirre ei kuitenkaan yleensä riitä, sillä etnisiä ryhmiä on paljon.
Kieli
Kieli yksin ei riitä erottavaksi tekijäksi: samaa kieltä puhuvat voivat jakautua useaksi kansaksi ja eri kieltä puhuvat voivat silti pitää itseään samana kansana. Esimerkiksi serbit, kroaatit ja bosniakit puhuvat kaikki serbokroatiaa, mutta pitävät itseään eri kansoina. Eroa korostaakseen he kirjoittavat serbokroatiaa erilaisilla merkeillä: serbit kyrillisillä, kroaatit latinalaisilla ja bosniakit arabialaisilla.
Uskonto
Uskonto on samoin yksinään riittämätön tuntomerkki, vaikka usein tärkeä. Juutalaisuudessa etnisyys ja uskonto ovat lähellä toisiaan; juutalainen oikeastaan menettää etnisen identiteettinsä, kun hän luopuu uskonnostaan. Intiassa sikhit ovat sekä uskonnollinen että etninen ryhmä. Serbit, kroaatit ja bosniakit eroavat toisistaan ennen muuta uskonnon avulla: se on joko ortodoksinen kristinusko, katolilaisuus tai islam.
Fyysinen antropologia ja ulkonäkö
Fyysinen ulkonäkö voi myös erotella ryhmiä toisistaan. Yhdysvalloissa afrikkalaistaustaisen väestön ja Amerikan alkuperäisasukkaiden piirteet osaltaan todistavat henkilön etnisestä taustasta, joka poikkeaa maan eurooppalaistaustaisesta väestöstä. Kulttuurin piirteet, kuten tietynlainen pukeutuminen, ruokavalio, asumistapa, elinkeinot, koristautuminen ja teknologian käyttö, voivat erotella etnisiä ryhmiä toisistaan.
Muita tekijöitä
Antropologit Hutchinson ja Smith pudottavat edellisestä luettelosta ulkonäön, mutta lisäävät siihen ryhmän yhteisen nimen, yhteisen alueen ja yhteenkuuluvuuden tunteen. Heidän listansa on seuraava: etnos on ryhmä, jolla on 1) yhteinen nimi, 2) yhteinen alue, 3) tarina yhteisestä alkuperästä, 4) yhteinen kulttuuri, 5) yhteenkuuluvuuden tunne ja 6) yhteiset historialliset muistot. Muitakin luetteloja tuntomerkeistä on esitetty.
Synty ja katoaminen
Etniset ryhmät eivät ole pysyviä. Ryhmiä syntyy ja katoaa, ja ne muuntuvat ajan myötä toisiksi. Uuden ryhmän synty eli etnogeneesi tapahtuu joko jakautumalla tai sulautumalla. Jos ihmisryhmä haluaa säilyä, se tarvitsee selkeät periaatteet ja yhteisen identiteetin, jotka ylläpitävät koheesiota ja varmistavat jatkuvuuden. Viralliset säädökset, instituutiot ja epämuodolliset käytösnormit määrittävät kunkin jäsenen oikeudet ja velvollisuudet, pitävät yllä järjestystä ja säätelevät jäsenten välisiä sosiaalisia suhteita.
Pohjois-Amerikan intiaaniheimot ovat hyvä esimerkki etnogeneesistä. Ajan myötä ne jakaantuivat erillisiksi kansoiksi, jotka kaikki loivat itselleen oman alkuperämyyttinsä. Bantuille kävi samoin, kun he levittäytyivät Afrikassa. Etelä-Afrikkaan muuttaneet hollantilaiset loivat oman kansallisen identiteetin buureina. Uuden etnisen ryhmän synty sulautumalla tapahtui Englannissa, missä maahan tulleet anglit, saksit ja juutit yhdistyivät alkuperäiskansojen kanssa englantilaisiksi.
Sivilisaatio
Kansaa tai etnistä ryhmää laajempi identiteetti on sivilisaatio, joka tarkoittaa kaikkein laajinta kulttuurista muodostumaa, johon ihminen samaistuu. Samuel P. Huntington luettelee niitä nykymaailmasta vain seitsemän tai kahdeksan, kun etnisiä ryhmiä on satoja tai tuhansia. Huntingtonin mukaan etnisen ryhmän tuntomerkit eivät enää sovellu sivilisaatioihin. Hän jättää näistä tuntomerkeistä jäljelle vain uskonnon. Jokaisen sivilisaation ytimenä on tietty oma uskonto, sen arvot ja myytit.
Useimmat kansainvälisten suhteiden tutkijat pitävät Huntingtonin näkemystä virheellisenä. Sivilisaatioiden välisten erojen sijaan tutkijat keskittyvät kulttuuripiirien väliseen vuorovaikutukseen ja niiden sisäiseen monimuotoisuuteen.
Robbie Robertson
Jaime Robert "Robbie" Robertson (5. heinäkuuta 1943 Toronto, Ontario – 9. elokuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänet tunnetaan soolourastaan 1980- ja 1990-luvuilla sekä jäsenyydestään The Band -yhtyeessä 1960- ja 1970-luvuilla.
Elämä ja ura
Jaime Robert Robertson (syntyjään Klegerman ) syntyi 5. heinäkuuta 1943 Torontossa mohawk-äidille ja juutalaiselle isälle, joka kuoli maantieonnettomuudessa pian pojan syntymän jälkeen. Robbie kasvatettiin Six Nations -intiaanireservaatissa, jossa hän tutustui alkuperäiskansojen musiikkiin ja suulliseen tarinankerrontaan. Hän karkasi tivolin mukaan teini-ikäisenä ja aloitti ammattimuusikon uransa 16-vuotiaana. Hän kirjoitti aluksi lauluja rockabillylaulaja Ronnie Hawkinsille ja soitti kitaraa tämän yhtyeessä The Hawks, josta tuli muutaman vuoden kuluttua The Band.
The Hawksin ja Hawkinsin tiet erosivat, ja Hawks ryhtyi sähköiseen musiikkiin siirtyneen folklaulaja Bob Dylanin taustayhtyeeksi. Dylanin jätettyä yhtyeen se jatkoi omillaan ja levytti kahdeksan albumia, joille Robertson kirjoitti useita lauluja ja toisinaan myös lauloi niillä. The Bandin jälkeen Robertson aloitti soolouransa, jonka aikana hän on tehnyt viisi studiolevyä vuodesta 1987 alkaen.
Vuonna 1990 Robertson teki yhteistyötä japanilaisen Ryuichi Sakamoton kanssa tämän albumilla Beauty.
Robertson näytteli 1980 elokuvassa Vaellusvuodet, ja hän on säveltänyt elokuvamusiikkia muun muassa Martin Scorsesen elokuviin. Robertson on myös tuottanut musiikkia. Hän on vaikuttanut Native American Music Associationissa.
Robertson sai Grammyn kahdesta ensimmäisestä soololevystään. Hänet on nimetty Rock and Roll Hall of Fameen muun The Band -yhtyeen mukana. Hänet nimettiin vuonna 2011 Canadian Songwriters Hall of Fameen, ja hän on saanut useita tunnustuksia Kanadan intiaanijärjestöiltä.
Robertsonin katsotaan auttaneen luomaan Americana-nimellä tunnetun musiikkilajin, joka yhdisti folkin, countryn ja rockin ja nojasi vahvasti tarinankerronnan perinteisiin ja paikantuntemukseen, mikä oli ristiriidassa 1960-luvulla syntyneen psykedeelisen soundin kanssa.
Robertsonin perhe tiedotti Robertsonin kuolemasta 9. elokuuta 2023. Robertson oli kuollessaan 80-vuotias.
Celebesinparatiisimonarkki
Celebesinparatiisimonarkki (Eutrichomyias rowleyi) on äärimmäisen uhanalainen endeemisenä Indonesiassa Sangihen saarella elävä lintu.
Kooltaan celebesinparatiisimonarkki on noin 18 cm. Väritykseltään lintu on vatsastaan vaaleansininen ja selkä ja pää ovat hieman tummemman siniset. Myös nokan väri on sininen. Pyrstön alapuolen höyhenet ovat tuhkanharmaat. Laji muistuttaa hieman sinimonarkkia, mutta on tätä suurempi eikä celebesinparatiisimonarkilla ole mustia alueita otsassa ja kurkussa. Lajin äänet ovat äänekkäät tuk, step step ja tyypillisimmin chewt chewt äänet.
Celebesinparatiisimonarkit elävät useimmiten vanhoissa metsissä ja metsäisissä laaksoissa. Lintu käyttää ravintonaan hyönteisiä. Kannan kooksi arvioidaan 19–135 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on metsien hakkaaminen maanviljelysmaaksi. Pienempi uhka on lajin metsästys kauniin höyhenpuvun takia.
Mies, jonka minulle annoit
Mies, jonka minulle annoit (The Country Girl) on mustavalkoinen klassikkoelokuva vuodelta 1954. Se perustuu arvostetun Clifford Odetsin näytelmään. Elokuvan ohjasi George Seaton. Elokuvassa esiintyy kolme aikansa suurta elokuvatähteä: Bing Crosby, Grace Kelly ja William Holden.
Elokuva voitti aikoinaan kaksi Oscaria: parhaasta näispääosasta (Grace Kelly) ja parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi se oli ehdolla muun muassa parhaaksi elokuvaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Calasetta
Calasetta on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 923 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 31,06 neliökilometriä. Se sijaitsee 9 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Jonathan Potts
Jonathan Potts (s. 17. heinäkuuta 1961, Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä, joka aloitti näyttelemisen televisiossa 1980-luvulla. Hänet tunnetaan parhaiten ääniroolistaan Linkinä The Legend of Zelda animaatiosta. Potts on myös esiintynyt muutamissa muissa animaatio-ohjelmissa kuten Beverly Hills Teens, Swamp Thing animated series ja Beyblade. Näyttelijänä hän on esiintynyt elokuvissa, kuten Jason X, jossa Potts esitti Professori Lowea.
Sammon salaisuus
thumb|250px|Sammon salaisuus julkaistiin Suomessa ensimmäisen kerran [[Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita -kokoelman johtotarinana. Kokoelman kannessa on muunnelma Akseli Gallen-Kallelan Sammon puolustuksesta.]]
Sammon salaisuus on Don Rosan tekemä ja Egmontin julkaisema Disney-sarjakuva, jonka päähenkilöinä seikkailevat Roope Ankka, Aku Ankka ja Tupu, Hupu ja Lupu. Tarina on ensimmäinen Disney-sarjakuva, jossa seikkaillaan pääosin Suomessa.
Tarinassa vieraillaan muun muassa 1950-luvun Helsingissä. Eräs tarinan kohtauksista on Helsingin keskustaan sijoittuva kohtaus, jossa Iku-Turso muun muassa pomppii Helsingin tuomiokirkon päällä. Sarjakuvassa nähdään tuomiokirkon ja Senaatintorin lisäksi Helsingin rautatieasema, Stockmannin tavaratalo ja Kolmen sepän patsas.
Sammon salaisuus pohjautuu nimensä mukaisesti Kalevalaan. Ajatus tarinaan tuli Elli Kotovirralta, Rosan suomalaiselta ihailijalta ja ystävältä, joka ehdotti Kalevala-pohjaisen tarinan tekemistä Rosan vieraillessa Suomessa maaliskuussa 1998. Aluksi Rosa ei aikonut hyödyntää ajatusta, mutta lopulta Kotovirta sai taivuteltua Rosan suostumaan siihen. Niinpä Rosa tuli Suomeen uudestaan saman vuoden marraskuussa ja vieraili muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa, jossa Sirkka-Liisa Mettomäki tutustutti Rosan Kalevalaan ja auttoi taustatyössä. Kotovirta puolestaan otti yhdessä miehensä kanssa lukuisia kuvia Helsingistä ja lähetti ne Rosalle mallikuviksi. Innoituksen lähteenä Rosalla oli Mauri Kunnaksen Koirien Kalevala ja apuna kolme Kalevalan englanninkielistä käännöstä sekä kuvateoksia Björn Landströmin ja Akseli Gallen-Kallelan Kalevala-aiheisista teoksista.
Rosa loi tarinan kunnianosoituksena suomalaisille ihailijoilleen ja se julkaistiinkin Suomessa ensimmäisenä maana maailmassa, vuonna 1999 kovakantisessa kirjassa Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita. Myöhemmin tarina julkaistiin myös Aku Ankka -lehden numeroissa 26–28/2001 sarjaan liittyvien kansikuvan, keräilykuvan ja artikkelin kanssa. Rosa on piirtänyt tarinaan myös kansikuvia, joista viereisessä kuvassa oleva on muunnelma Akseli Gallen-Kallelan kuuluisasta Sammon puolustus -teoksesta.
Man of the Woods
Man of the Woods on yhdysvaltalaisen Justin Timberlaken studioalbumi, joka julkaistiin 2. helmikuuta 2018.
Sammon salaisuus
Sammon salaisuuden originaalipiirrokset päätyivät 2000-luvun alussa Suomeen ja niihin lisättiin suomenkielinen tekstaus. Originaalit myytiin marraskuussa 2015 Bukowskis-taidehuutokaupassa 23 000 eurolla saksalaiselle keräilijälle.
Juoni
Tarina alkaa Roopen löytäessä vanhasta arkustaan nuoruusaikojen kengänkiillotuslaatikkonsa, josta löytyy vanha velkakirjaksi osoittautuva paperinpalanen. Roope muistaa saaneensa velkakirjan Elias Lönnrotilta ollessaan nuori kengänkiillottaja 1800-luvun lopulla Skotlannissa, ja että se on palanen tämän muistiinpanoista. Tupu, Hupu ja Lupu ottavat Sudenpentujen käsikirjasta selvää Lönnrotista ja saavat tietää Kalevalasta. Roope innostuu kuultuaan Sammon tuottavan kultaa ja niinpä ankat matkustavat Helsinkiin viemään tämän paperinpalasen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan, jossa he kuulevat lisää Kalevalasta.
Kuultuaan Sammosta Ankat lähtevät etsimään sitä Pohjanmaalta ja päätyvät saarelle, josta löytyy Väinämöisen mahtava miekka. Miekkaan koskeminen herättää Väinämöisen hengen, joka Roopen kautta kertoo mitä Sammolle tapahtui. Väinämöisen taika lennättää saarelle Pelle Pelottoman. Hän luo Seppo Ilmarisen hengen innoittamana uuden Sammon, josta kuitenkin puuttuu yksi tärkeä osa. Ankat hakevat tämän osan Louhelta Tuonelasta ja Sampo on valmis.
Louhi kuitenkin kutsuu Milla Magian avukseen ja he hyökkäävät yhdessä ankkojen alukseen. Louhi onnistuu varastamaan Väinämöisen kanteleen, kutsuu sillä Iku-Turson avukseen ja lähtee tämän kanssa tuhoamaan Helsinkiä Aku perässään. Ennen kuin Iku-Turso onnistuu saamaan aikaan suurta tuhoa, onnistuu Aku saamaan kanteleen haltuunsa ja houkuttelemaan Iku-Turson mereen. Louhen kukistuttua Roope tekee ahnehtiessaan kultaa niin paljon, että ankkojen vene alkaa upota. Väinämöinen palaa kanteleen soitollaan Sammon kanssa ikuisuuteen Roopen yrittäessä loppuun asti pitää kiinni Sammosta. Lopulta hänelle jää kuitenkin muistoksi vain Sammon kampi.
Kommila
Kommila on kaupunginosa Varkaudessa. Kommila valittiin vuoden kaupunginosaksi vuonna 2003.
Italia olympialaisissa
Italia on osallistunut vuotta 1904 lukuun ottamatta jokaisiin kesäolympialaisiin sekä kaikkiin talviolympialaisiin. Maa on voittanut yhteensä 235 kultamitalia ja on kaikkien aikojen mitalitilastossa sijalla 5. Italia on myös isännöinyt olympialaisia kolmesti, kesäolympialaisia vuonna 1960 Roomassa ja talviolympialaisia vuosina 1956 Cortina d’Ampezzossa sekä 2006 Torinossa.
Kommila
Varkauden sairaala ja vuonna 1939 valmistunut Varkauden pääkirkko sijaitsevat Kommilassa.
Italia olympialaisissa
Italialle menestyksekkäin urheilumuoto on ollut miekkailu, jossa maa on saavuttanut 83 mitalia. Talviurheilumuodoista maalla menestyksekkäin on ollut maastohiihto, jossa mitaleja on tullut 34.
Menestyksekkäin italialaisurheilija on ollut miekkailija Edoardo Mangiarotti, joka on saavuttanut olympialaisissa 13 mitalia, 6 kultaa, 5 hopeaa ja 2 pronssia.
Renault Fluence
Renault Fluence on Renault’n vuosina 2009–2020 valmistama keskiluokan automalli, joka on kolmannen sukupolven Renault Méganen neliovinen sedan-versio. Etelä-Koreassa mallia myytiin Renault Samsung SM3 -nimisenä. Euroopan markkinoilla Fluencen korvasi vuonna 2016 sedan-korinen neljännen sukupolven Renault Mégane.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Fluence sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Renault Fluence Z.E. Vuonna 2011 tuli markkinoille mallin sähköautoversio, Fluence Z.E., jonka moottorissa on tehoa 94 hevosvoimaa. Se oli esitelty konseptina jo syyskuussa 2009 Frankfurtin autonäyttelyssä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Renault Fluence. Fluence koki vuonna 2012 kasvojenkohotuksen, jossa se sai uuden etupuskurin ja etusäleikön.
Eugene Rittich
Eugene Danny Rittich (15. elokuuta 1928 Calgary – 2006 ) oli kanadalainen käyrätorvensoittaja. Hänen vanhempansa olivat unkarilaissyntyisiä. Hän sai taiteilijadiplomin Curtis Institutesta vuonna 1951. Hänen opettajansa oli Mason Jones. Hän opiskeli myöhemmin vielä Philip Farkasin, Frantisek Solcin ja Arnold Jacobsin oppilaana. Hän soitti CBC:n sinfoniaorkesterissa, York Concert Societyssa ja Toronton sinfoniaorkesterissa. Hän oli myös kamarimuusikkona kokoonpanoissa Toronto Winds ja Toronto Woodwind Quintet. Rittich jäi eläkkeelle Toronton sinfoniaorkesterista vuonna 1989.
Rittich opetti Toronton yliopistossa ja The Royal Conservatory of Musicissa. Hän tilasi John Weinzweigin divertimenton no 7 ja Oskar Morawetzin sonaatin käyrätorvelle ja pianolle. Rittich kantaesitti teokset radiossa vuonna 1980. Hän myös levytti Morawetzin sonaatin Patricia Parrin kanssa. Rittich kehitti mukaansa nimetyn sordiinon.
Peter von Koskull
Peter Hans Wilhelm von Koskull (s. 19. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen, kaksissa olympialaisissa 1980-luvulla kilpaillut purjehtija.
Peter von Koskull sijoittui olympialaisten 470-luokassa veljensä Johan von Koskullin kanssa kuudenneksi Los Angelesissa 1984 ja 16:nneksi Soulissa 1988. Maailmanmestaruuskilpailuissa veljekset sijoittuivat parhaimmillaan 12:nneksi vuonna 1988 ja 13:nneksi vuonna 1983. He voittivat 470-luokan Euroopan-mestaruuden vuosina 1984 ja 1987, saavuttivat EM-pronssia vuonna 1988 sekä sijoittuivat neljänneksi vuonna 1981 ja viidenneksi vuonna 1982. He voittivat Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1984.
Seuratasolla von Koskull edusti Nyländska Jaktklubbenia ja Brändö Seglarea. Hän voitti Suomen-mestaruuden 470-luokassa veljensä kanssa vuosina 1982 ja 1987–1989 sekä Georg Tallbergin kanssa vuonna 1985. Hän voitti H-veneiden Suomen-mestaruuden vuosina 1994 ja 1995.
Sergei Bautin
Sergei Viktorovitš Bautin (, 11. maaliskuuta 1967 Rogatšev, Valkovenäjän SNT, Neuvostoliitto – 31. joulukuuta 2022 ) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hänet tunnettiin kovaotteisena ja rumiakin otteita käyttäneenä puolustajana. Hän edusti urallaan IVY:tä ja Venäjää. Hän kuului olympiakultaa voittaneeseen Venäjän joukkueeseen Albertvillessä 1992 ja pelasi maajoukkueessa myös kaksissa MM-kisoissa 1992 ja 1997.
Ljudmila Aleksejeva
Ljudmila Mihailovna Aleksejeva (20. heinäkuuta 1927 Jevpatorija, Neuvostoliitto – 8. joulukuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli venäläinen toisinajattelija ja Venäjän ihmisoikeusliikkeen keskeinen hahmo, Venäjän omaksitunnoksi kutsuttu.
Neuvostoajan toisinajattelijaksi
Ljudmila Aleksejeva syntyi vuonna 1927 Krimin niemimaalla Jevpatorijassa. Hänen isänsä Mihail Lvovitš Slavinsky oli ekonomisti ja äitinsä Valentina Afanasjevna Efimenko oli matemaatikko. Ljudmilan ollessa neljävuotias perhe muutti Moskovaan. Hän avioitui vuonna 1945 Valentin Aleksejevin kanssa ja sai kaksi poikaa, Sergein ja Mihailin. Hän valmistui Moskovan valtionyliopiston MGU:n historian tiedekunnasta 1950. Samana vuonna hän liittyi kommunistiseen puolueeseen. . Hän työskenteli myöhemmin Nauka-kustannusyhtiön tiedetoimittajana.
Aleksejeva aktivoitui Stalinin kuoleman jälkeen, ja hänen asunnostaan tuli moskovalaisen älymystön kokoontumispaikka. Yhtenä herätteenä Aleksejevan aktivismille oli venäläiskirjailijoiden Andrei Sinjavskin ja Juli Danielin joutuminen 1966 vankileirille syytettynä ”neuvostovastaisesta toiminnasta”. Aleksejeva perusti vuonna 1968 muutaman kumppaninsa kanssa maanalaisen sanomalehden, Hronika tekuštših sobytin (‘Ajankohtaisten tapahtumien kronikka’). Aleksejeva olikin vuodesta 1968 useita kertoja kuulusteltavana ja kotietsintöjen kohteena. Vuonna 1968 hänet erotettiin kommunistisesta puolueesta ja hän menetti työnsä Naukassa. Syynä oli se, että hän oli allekirjoittanut kirjeen, joka puolusti Alexander Ginzburgia ja muita merkittäviä toisinajattelijoita.
Maanpakoon Yhdysvaltoihin ja paluu Venäjälle
Aleksejeva työskenteli vuosina 1970–1977 Neuvostoliiton tiedeakatemian yhteiskuntatieteiden tieteellisen tiedon instituutissa. Hän liittyi vuonna 1976 Moskovan Helsinki-ryhmään, jonka tarkoituksena oli vaatia neuvostohallintoa pitäytymään Helsingin päätösasiakirjaan kuuluneissa ihmisoikeuksissa. Ihmisoikeusaktivistien pidätykset kiihtyivät vuonna 1977, mikä pakotti Aleksejevan muuttamaan Yhdysvaltoihin, missä hän toimi Moskovan Helsinki-ryhmän puheenjohtajana.
Aleksejeva palasi Venäjälle vuonna 1993 ja aloitti uudelleen Moskovan Helsinki-ryhmän maanlaajuiset kampanjat. Hän sai kansallista huomiota uuden sukupolven aktivisteilta, kun hän osallistui vuosien 2009–2010 jo yli 80-vuotiaana mielenosoituksiin. Hänet pidätettiin vuonna 2010 uudenvuodenaattona järjestetyssä luvattomassa mielenosoituksessa.
Aleksejeva oli yhteiskunnallisesti aktiivinen kuolemaansa asti. Vuonna 2014 hän kertoi vastustavansa Krimin miehitystä ja puolusti Jehovan todistajien oikeutta uskonnonvapauteen Venäjällä. Aleksejeva kuoli joulukuussa 2018 moskovalaisessa sairaalassa.
Palkinnot ja tunnustukset
Kun Memorial-järjestö sai vuonna 2009 Euroopan parlamentin Saharov-palkinnon, Aleksejeva oli yksi sen kolmesta edustajasta. Vladimir Putin palkitsi vuonna 2017 puolestaan Aleksejevan ihmisoikeustyöstä Venäjän valtionpalkinnolla.
Josep Lluís
Josep Lluís i Cortés (, 13. joulukuuta 1937 Badalona, Katalonia – 4. lokakuuta 2018) oli espanjalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Lluís oli ensimmäinen Espanjan miesten maajoukkueessa 100 maaottelua pelannut henkilö: yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 118 ottelua 1,8 pisteen keskiarvolla. Lluís kuului Espanjan kokoonpanoon muun muassa Rooman kesäolympialaissa 1960 sekä vuosien 1959, 1961, 1963 ja 1965 EM-kilpailuissa. Seuratasolla Lluís edusti muun muassa Real Madridia ja Joventut Badalonaa. Hän toimi pelaajauransa jälkeen muun muassa Espanjan maajoukkueen apuvalmentajana. Lluís kuoli 80-vuotiaana 4. lokakuuta 2018.
Rautamies (täsmennyssivu)
Rautamies voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ryūichi Sakamoto
pienoiskuva|Sakamoto vuonna 2008 Ryūichi Sakamoto (17. tammikuuta 1952 − 28. maaliskuuta 2023 ) oli japanilainen muusikko, näyttelijä ja elokuvamusiikin säveltäjä.
Kromatografia
Kromatografia on kemian ja biokemian menetelmä kemiallisten yhdisteiden eristämiseksi, puhdistamiseksi ja määrittämiseksi. Sen keksijänä pidetään venäläistä M. S. Tsvetiä, joka erotteli kasvien väriaineiden komponentteja toisistaan kuljettamalla väriaineseoksia liuottimien mukana adsorbenssipylväiden läpi vuonna 1903. Kromatografia perustuu siihen, että aineilla on erilainen koko, sähkövarauksien määrä, erilaiset kemialliset ominaisuudet, ja eri liukoisuudet liuottimiin.