cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uusiutuva energia
Investointi
thumb|200px| Aurinkokennoja urheiluhallin seinässä [[Tübingenissä, Saksassa.]] Investoinnit uusiutuvaan energiaan ovat olleet voimakkaassa kasvussa viime vuosina. Vuonna 2009 uuteen uusiutuvan energian kapasiteettiin investoitiin 150 miljardia dollaria. Voimalamittakaavan tuulivoimaan tästä investoitiin 60 %; suurta prosenttiosuutta selittää tuulivoiman voimakas lisääntyminen Kiinassa. Aurinkovoiman (PV) suuremman mittakaavan investoinnit laskivat suhteessa vuoteen 2008, mikä selittyy osaltaan komponenttien halpenemisella. Investoinnit uusiin biopolttoainetehtaisiin vähenivät verrattuna edelliseen vuoteen, kun Yhdysvaltain ja Brasilian tuotannossa oli vaikeuksia.
Valtiot sijoittivat uusiutuvan energian tukiin vajaa 200 mrd. dollaria vuoden 2008 loppupuolen ja vuoden 2009 lopun välillä. Tosin näistä tuista alle 10 % käytettiin vuonna 2009.
Yritystoiminta
Vuonna 2007 uusiutuvan energian 140 suurimman yrityksen markkina-arvo oli yhteensä yli 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Vuoden 2007 puolivälissä maailmassa oli markkina-arvoltaan yli 40 miljoonan dollarin uusiutuvan energian yrityksiä 140 kappaletta. Vuonna 2006 puolivälissä maailmassa oli 85 kappaletta yli 40 miljoonan dollarin yritystä. Silloin näiden yritysten yhteisarvo kaksinkertaistui vuodessa 50 miljardiin dollariin. UNEP:in mukaan uusiutuvan energian yrityskauppoja tehtiin vuonna 2006 17 miljardin dollarin arvosta. Myös kehitysmaat ja perinteiset energiayhtiöt ostivat uusiutuvan energian yrityksiä. Kestävän kehityksen rahastoja oli 180 kappaletta.
Työllisyys
Vuonna 2009 uusiutuva energia työllisti maailmassa yli kolme miljoonaa ihmistä, joista arviolta noin puolet työskenteli biopolttoaineiden tuotannossa ja niiden raaka-aineiden hankinnassa.
Euroopassa uusiutuva energia työllisti vuonna 2007 350 000 työntekijää ja alan liikevaihto oli 40 miljardia euroa. EREC on arvioinut, että uusiutuvan energian energian työpaikat lisääntyvät Euroopassa 2,5 miljoonalla vuoteen 2020 mennessä.
Kustannukset
Greenpeacen ja Euroopan uusiutuvien energialähteiden neuvoston (EREC) raportin mukaan yhteiskunnan maksamat ulkoiset kustannukset huomioiden uusiutuva energia on merkittävästi fossiilisia polttoaineita edullisempaa. Perinteisten energiamuotojen kustannuksiin ei sisälly niiden ulkoisia kustannuksia, joita ei veloiteta yritysten liiketoiminnassa. Haittojen kustannukset kuten terveyshaitat, ympäristöongelmat ja jätteet jäävät oman maan tai muiden maiden kannettaviksi.
Syöttötariffi ja tuet
Valtiot käyttävät vapaaehtoisia hintatukia ja pakollista lainsäädäntöä edistääkseen toivomaansa kehitystä. Euroopan unioni käyttää uusiutuvan energian edistämiseen muun muassa syöttötariffeja, vihreitä sertifikaatteja, tarjouskilpailujärjestelmiä ja verokannustimia.
Vihreiden sertifikaattien tukijärjestelmässä kuluttajat velvoitetaan ostamaan osa energiastaan sertifioituna uusiutuvista energialähteistä tuotetuksi. Tarjouskilpailujärjestelmässä valtio pyytää useita tarjouksia uusiutuvan energian tuotannosta, voittava tarjous toteutetaan ja kustannukset siirretään loppukuluttajalle lisämaksun muodossa. Verokannustimet tarkoittavat veroalennuksia ja -vapauksia. Vuonna 2007 vain Suomi ja Malta käyttävät verokannustimia. Useat EU-maat antavat biopolttoaineille verovapautuksia.
Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkijoiden mukaan tuulisähkön tukeminen menee osittain hukkaan, jos tavoitteena on edistää siirtymistä puhtaampaan teknologiaan. Tätä tavoitetta olisi parempi edistää innovaatiotuilla. Sen sijaan päästöjen vähentämistä voidaan edistää mahdollisimman edullisesti toimivalla päästökaupalla: se ohjaa vähentämään päästöt kaikkein edullisimmin keinoin. Uusiutuvan energian tuet eivät lainkaan vähennä päästökauppasektorin päästöjä, koska ne eivät vähennä päästöoikeuksien kokonaismäärää vaan tekevät muille halvemmaksi ostaa päästöoikeuksia.
Suomi
Vuonna 2009 uusiutuvan energian osuus Suomen koko energiankulutuksesta oli 26 %. Aikavälillä 1997–2010 lisäystavoitteet sähkönkulutuksesta vaihtelevat EU-maittain 1–20 %. Suomen tavoite, alle 2 % lisäys sähkönkulutuksesta, on yksi vaatimattomimmista. Suomen tavoite on tuottaa 38% energiastaan uusiutuvista lähteistä.
Kaupunkien tavoitteet
Yhä useammat kaupungit ovat asettaneet uusiutuvan energian ja hiilidioksidin vähennyksen tavoitteita ja tukevat esim. aurinkolämmitystä ja aurinkokennoja. New York suunnittelee ensimmäistä hiilineutraalia taloaan. Kaupungit ovat asettaneet tavoitteita hiilidioksidipäästöjen vähennykseen seuraavasti:
Maailma
thumb|Uusiutuvan sähkön kapasiteetit maailmassa vuoden 2009 alussa.|left Vuosina 2000–2007 uusiutuvan energian (UE) lisäys oli: Euroopan unioni 460 TWh, Yhdysvallat 140 TWh ja Kiina 91 TWh. UE kokonaiskulutus oli suurinta Aasiassa, Kiinassa ja Afrikassa ja vähäisintä Venäjällä. UE kokonaismäärän prosentuaalinen lisäys oli suurin EU:ssa ja Latinalaisessa Amerikassa, joissa se oli noin kaksinkertainen maailman keskiarvoon verrattuna.
Kontu (Kivennapa)
Kontu on Kivennavan pitäjään kuulunut kylä. Se sijaitsee Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella.
Konnun kylän historia ennen luovutusta
Konnun kylän maat olivat Kivennavan Linnamäen pappilan maita ja alueella asuivat pappilan torpparit, jotka suorittivat päivätöitä pappilaan. Uuden torpparilain voimaan tultua 1923 Konnun kylän torpparit vapautuivat velvollisuuksistaan ja tämän jälkeen kylä vaurastui ja viljelyspinta-ala kasvoi. Kylässä toimi mylly, jonka yhteydessä oli pärehöylä.
Kauko Tamminen
Kauko Mikael Tamminen (14. syyskuuta 1920 Sääksmäki – 29. marraskuuta 1989 Valkeakoski) oli suomalainen paperityöläinen, tiedotussihteeri ja kansanedustaja.
Tamminen toimi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna SKDL:n kansanedustajana 1958–1966 ja 1967–1983. Hän kuului eduskunnassa kansliatoimikuntaan, toiseen lakivaliokuntaan sekä pankki-, työväenasiain- ja valtiovarainvaliokuntaan. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä 1956, 1962, 1968 ja 1978.
Tamminen toimi Valkeakosken kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana. Hän kuului myös kaupunginvaltuustoon ja -hallitukseen sekä SKDL:n Etelä-Hämeen piiritoimikuntaan. Lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä.
Carriacou
Carriacou on Karibianmerellä sijaitsevan Grenadan saarivaltion toiseksi suurin saari pääsaari Grenadan jälkeen. Se sijaitsee koilliseen pääsaaresta ja on maan pohjoisimpia saaria yhdessä Petite Martiniquen kanssa. 34 neliökilometrin Carriacoulla asuu noin 6 000 ihmistä. Se on näin Grenadiinien saariryhmän suurin ja ilmeisesti myös väkirikkain saari.
Saaren väestö koostuu pääosin Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisistä. Ensimmäinen saarella vieraillut eurooppalainen oli ilmeisesti Guadeloupella asunut ranskalainen kilpikonnanpyydystäjä Jean-Baptiste Du Tertre vuonna 1656. Saarella on yhä ranskalaista vaikutusta muun muassa kylien nimissä, kuten L’Esterre, La Resource ja Beausejour. Pääkielenä puhutaan nykyisin englantia, minkä lisäksi on paikallisia ranskan kielen ja afrikkalaisten kielten sekoituksina syntyneitä kreolikieliä.
Saaren suurin kaupunki ja pääsatama on noin tuhannen asukkaan Hillsborough, jossa on myös pieni sairaala ja saaren pääpoliisiasema. Saareen kulkee säännöllisiä vene- ja ilmatyynyalusreittejä, ja saarella on myös lentokenttä. Muita kyliä saarella ovat L'Esterre, Harvey Vale ja Windward.
Carriacou tunnetaan etenkin Windwardin kylässä harjoitetusta puuveneiden rakennuksesta. Elinkeinon toivat saarelle skotlantilaiset siirtomaaherrat 1800-luvulla. Saaren muita pääelinkeinoja ovat kalastus, maanviljely ja karjanhoito. Maanviljely on limettihedelmien tuotantoa lukuun ottamatta pientä omavaraisviljelyä.
Unkarin protestit 2006
thumb|Pyhän Tapanin aukio, [[Miskolc, 20. syyskuuta 2006.]] thumb|Protesti Budapestin Kossuth-aukiolla. thumb|Mielenosoittaja Unkarin protestit 2006 alkoivat maan pääministerin Ferenc Gyurcsányn myönnettyä hallituksensa syyllistyneen valehteluun.
George Benson
George Benson (s. 22. maaliskuuta 1943 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jazz-kitaristi ja pop-laulaja.
Unkarin protestit 2006
17. syyskuuta 2006 tuli ilmi toukokuussa nauhoitettu ääninauha sosialistiedustajien yksityisestä tapaamisesta, jossa Gyurcsány sanoi valehdelleensa voittaakseen vuoden 2006 parlamenttivaalit, eikä hän osannut nimetä yhtään hallituksen tekemistä, josta olisi ollut ylpeä. Pääministeri käytti äänitteellä alatyylistä kieltä ja arvosteli oman hallituksensa toimia voimakkaasti. Äänitteen julkaisun seurauksena tuhannet kerääntyivät parlamentin edustalle vaatimaan hallituksen eroa. Tilanne johti edelleen mellakointiin, jonka yhteydessä televisiotalo vallattiin. Joidenkin arvioiden mukaan ääninauha olisi vuodettu julkisuuteen pääministerin suostumuksella, sillä pääministeri julkaisi nauhan sisällön tekstinä blogissaan.
George Benson
Benson on levyttänyt musiikkia 1960-luvulta alkaen. Monet hänen varhaisista levyistään ovat viihteellistä instrumentaalimusiikkia, jossa on esimerkiksi jouset taustalla. Puhtaampaa jazz-osastoa edustaa esimerkiksi rumpali Jack DeJohnetten, basisti Ron Carterin ja urkuri Clarence Palmerin kanssa tehty levy Beyond the Blue Horizon (1971), jota pidetään usein varsin merkittävänä jazz-kitaralevynä. Vuodesta 1975 alkaen Benson tuli tunnetuksi suuremmalle musiikkiyleisölle enemmän laulajana. Hänen ensimmäinen menestynyt levynsä oli Breezin', joka sisältää hänen tulkintansa Leon Russellin kappaleesta "This Masquerade" ja joka voitti Grammyn vuoden parhaana levynä 1976. Hänen tunnetuin levytyksensä on kappale "Gimme the Night" 1970-luvun lopusta (jota Heikki Silvennoinen parodioi Kummelin Musacornerissa nimellä "This is the Night").
Niklas Pokki
Niklas Pokki (s. 27. huhtikuuta 1976 Mänttä) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän on toiminut Mäntän Musiikkijuhlien taiteellisena johtajana vuodesta 1999. Hän on Nuorten pianoakatemia -hankkeen perustajajäsen ja koordinaattori.
Unkarin protestit 2006
Kansannousun muistopäivän protestit
Unkarin kansannousun muistopäivänä 23. lokakuuta pidettyjen mielenosoitusten yhteydessä poliisi käytti kovia otteita mielenosoittajia vastaan. Poliisi käytti ratsupoliisipartioita, pamppuja ja kyynelkaasua ja ampui kumiluoteja mielenosoittajien joukkoon. Silminnäkijöiden mukaan useita ihmisiä loukkaantui luodeista. 24. lokakuuta aamulla sairaalahoidossa olevia loukkaantuneita laskettiin olevan 60, joista puolet siviilejä ja puolet poliiseja.
George Benson
Benson syntyi ja kasvoi Hill District'issä Pittsburghin kaupungissa Pennsylvanian osavaltiossa USA:ssa, ja kävi The Defunct Connelly High School'ia ja keskeytti koulunkäyntinsä siellä. Hän asuu nyt (v. 2008) Bergen County's Englewoodin kaupungissa, New Jerseyn osavaltiossa USA:ssa. Benson aloitti soittamalla instrumentaalista jazz kitaraa Jack McDuff -nimisen kosketinsoittajan kanssa. Bensonin ensimmäinen pidempi kokemus soittajana oli monivuotinen ajanjakso McDuff'in yhtyeen kanssa. 21-vuotiaana Benson levytti ensimmäisen albuminsa, The New Boss Guitar, Brother Jack McDuffin soittaessa kosketinsoittimia.
Niklas Pokki
Niklas Pokki toimii Taideyliopiston Sibelius-Akatemian pianomusiikin aineryhmän johtajana ja pianomusiikin lehtorina, erityisalana pianopedagogiikka, ja opettaa Turun Konservatoriossa. Hän on opettanut myös Turun ammattikorkeakoulussa ja Käpylän musiikkiopistossa. Hän on pitänyt Turussa seitsemän lukuvuoden ajan pianonsoiton ammattiopiskelijoille suunnattua ympärivuotista luentosarjaa pianonsoiton harjoittelusta ja opettanut myös prima vista -soittoa. Useat hänen oppilaansa ovat menestyneet kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Pokki pitää vuosittain useita mestarikursseja, luentoja ja koulutuksia koti- ja ulkomaisissa oppilaitoksissa.
Unkarin protestit 2006
Kansannousun muistopäivän protestit
Muistopäivän aamuna poliisi ajoi juhlallisuuksien pääpaikalta Kossuth-aukiolta sinne kerääntyneet rauhalliset mielenosoittajat. Poliisin mukaan nämä eivät olleet antaneet tutkia aukiota mahdollisten pommien varalta. Koko päivän aikana tavallisilta Unkarin kansalaisilta oli pääsy aukiolle kielletty. Iltapäivällä poliisi otti yhteen ensimmäisten mielenosoittajien kanssa. Osa mielenosoittajista aiheutti poliisille päänvaivaa mm. kaappaamalla kadulla juhlallisuuksia varten olleen panssarivaunun. Panssarivaunulla oli aiemmin muistopäivänä ajettu, mutta siinä ei olisi järjestäjien mukaan pitänyt olla enää bensaa jäljellä. Tankki vyöryi hetken kohti poliisirivistöä, mutta pysähtyi sitten kyynelkaasuhyökkäykseen. Poliisi otti kiinni ainakin yhden mielenosoittajan panssarivaunusta.
Niklas Pokki
Pokki on esiintynyt omin resitaalein ja kamarimuusikkona Suomessa ja ulkomailla. Hän on esiintynyt muun muassa Baden-Badenin filharmonisen orkesterin, Tallinnan kamariorkesterin sekä useiden suomalaisorkesterien solistina. Hän on kantaesittänyt muun muassa Kalevi Ahon, Jean Sibeliuksen, Osmo-Tapio Räihälän ja Tõnu Kõrvitsin musiikkia sekä soittanut useissa radiokonserteissa (muun muassa YLE, SWR1 ja Eesti Klassikaraadio) sekä tehnyt nauhoituksia Yleisradiolle. Hän toimi yli kymmenen vuoden ajan aktiivisesti pianoduona yhdessä Sonja Fräkin kanssa. Pokin ohjelmisto ulottuu varhaisbarokista uusimpaan musiikkiin, mutta erityisesti hänet tunnetaan vaativan virtuoosimusiikin tulkkina. Hänen levyttämänsä Balakirevin Islamey-fantasia kuullaan suomalaisia nuoria pianisteja esittelevällä levyllä "Danse Infernale".
Unkarin protestit 2006
Kansannousun muistopäivän protestit
Iltaa kohden Budapestin keskustaan alkoi kerääntyä yhä enemmän ihmisiä, joista moni oli tulossa pääoppositiopuolue Fideszin järjestämään rauhanomaiseen mielenosoitukseen. Poliisi jatkoi kovien otteiden käyttämistä. Loukkaantuneiden siviilien joukossa oli myös Fideszin mielenosoituksesta palanneita sekä yksi Fideszin kansanedustaja. Illalla mielenosoittajien määrä väheni, ja kadulle jääneet mielenosoittajat aiheuttivat jonkin verran vahinkoa ja vastasivat poliisin hyökkäykseen rakentamalla kaduille barrikadeja ja heittämällä poliisia kivillä.
Niklas Pokki
Pokki on opiskellut muun muassa Carlos Turriagon, Teppo Koiviston ja Matti Raekallion johdolla. Musiikin maisterin tutkintonsa jälkeen hän suoritti Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Saksan korkeimman musiikillisen jatkotutkinnon, Konzertexamenin, professori Carmen Piazzinin oppilaana. Pokki on täydentänyt opintojaan lukuisilla mestarikursseilla. Tärkeimpinä opettajina mainittakoon Emanuel Krasovsky, Erik T. Tawaststjerna, György Sebők, Lev Natochenny ja Sergio Perticaroli. Pokki on suorittanut taiteellisen tohtorintutkinnon Sibelius-Akatemian DocMus-tohtorinkoulutusyksikössä.
Unkarin protestit 2006
Kansannousun muistopäivän protestit
Pääoppositiopuolue Fidesz syytti hallitusta siitä, että poliisi oli käyttänyt asiattomia otteita mielenosoitusten hajottamisessa. Hallitus puolestaan syytti Fidesziä provosoinnista ja sälytti vastuun väkivaltaisuuksista Fideszille. Hallitus esitteli näkökantojaan väkivaltaisuuksien syistä myös maassa toimiville diplomaateille pääministerin viraston heille osoittamassa kirjeessä. Hallituslähteiden mukaan tällaiset lehdistö-, talous- ja poliittisia analyysejä ja hallituksen näkökantoja sisältävät kirjeet ovat muodostuneet Unkariksi käytännöksi. Fidesz piti kirjettä puolueellisena ja syytti hallitusta puoluepolitiikan sotkemisesta valtion harjoittamaan diplomatiaan.
Granulointi
Granulointi on kultasepäntekniikka, jossa juotetaan metallijyviä yleensä metallisen esineen pintaan. Filigraanityötä muistuttavaa menetelmää käytettiin jonkin verran jo muinaisen Egyptin taiteessa.
Granuloinnilla kuvioiduissa esineissä voi olla esimerkiksi pieniä kultajyviä, jotka juotetaan metallipintaan. Kyproksessa käytettiin tätä menetelmää varhain, kuten näkyy British Museumissa olevassa enkomilaisessa kultariipuksessa 900-luvulta eaa. Myös etruskit granuloivat pienillä kultahipuilla.
Munkkihylje
Munkkihylje (Monachus monachus) on Välimerellä ja sen ympäristössä elävä uhanalainen hyljelaji. Se on yksi alkeellisista munkkihylkeistä.
Koko ja ulkonäkö
Munkkihylje on 2,5–3-metrinen ja jopa 300 kilon painoinen. Naaraat ovat koiraita suurempia. Väri vaihtelee alueittain hieman. Selkä on yleensä tummanharmaa tai ruskehtava. Toisinaan rinnasta alavatsalle ulottuu suuri valkeankellertävä alue. Poikanen on musta. Aikuisen karva on korkeintaan 5 senttiä pitkä. Takaevät ovat myös karvaiset.
Levinneisyys
Munkkihylje elää vain laikuttaisesti Välimerellä, Mustallamerellä ja Afrikan luoteisrannikolla. Sitä tavataan myös Kap Verdessä, Madeiralla, Kanariansaarilla ja Azoreilla. Munkkihylje on hävinnyt Israelin, Ranskan, Egyptin, Libanonin, Italian, Espanjan, Portugalin ja Sardinian rannikoilta. Laji suosii rauhallisia rannikkovesiä.
Uhat
Munkkihylje on erittäin uhanalainen, ja sen kanta on enää 400–500 yksilöä. Suurin syy vähenemiseen on liiallinen häirintä rakentamisen ja muun ihmistoiminnan takia. Kalastajat pitävät hyljettä uhkana elinkeinolleen, koska se repii verkkoja ja syö niistä kaloja. Usein munkkihylkeet myös hukkuvat verkkoihin. Hylkeen tilannetta ovat pahentaneet turismi, saastuminen ja kalakantojen heikentyminen. Turismin lisääntyminen estää usein naaraiden lekottelun rannalla, eikä niiden elimistössä siksi muodostu riittävästi sikiölle välttämätöntä D-vitamiinia. Munkkihylkeitä on pyritty suojelemaan rauhoittamalla rantoja ja perustamalla suojelualueita. Kreikan saaristoon on perustettu niitä varten suojelualue, jolla ne voivat rauhassa lisääntyä. Lajin tulevaisuus on hyvin epävarma.
Darvis Patton
Patton voitti 2003 Yhdysvaltain-mestaruuden 200 metrin juoksussa. Samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 20,31 sekä oli mukana voittamassa MM-kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 200 metrillä neljänneksi. Ateenan olympialaisissa Patton voitti hopeaa pikaviestissä juostuaan alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Patton voitti kultaa pikaviestissä.
Pekingin olympialaisissa 2008 ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 100 metrin juoksussa kahdeksanneksi.
Lontoon olympialaisissa 2012 Patton juoksi pikaviestin alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa. Toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta joukkueen suoritus hylättiin myöhemmin Tyson Gayn dopingkäryn takia.
Patton lopetti uransa vuonna 2013.
Viimeiset kiusaukset
Viimeiset kiusaukset on Joonas Kokkosen säveltämä suomalainen ooppera. Teoksen libreton kirjoitti kirjailija Lauri Kokkonen, ja se pohjautuu hänen samannimiseen näytelmäänsä. Tätä maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalaisen elämää kuvaavaa teosta pidetään Aarre Merikannon Juhan ja Leevi Madetojan Pohjalaisten ohella keskeisimpänä suomenkielisenä oopperana.
Kokkonen sävelsi oopperaansa muun työn ohella kaikkiaan 16 vuoden ajan. Teoksen kaksi näytöstä koostuvat neljästätoista kohtauksesta, joiden yhdistävänä musiikillisena teemana voi pitää virttä Sinuhun turvaan, Jumala. Se on vuoden 1986 virsikirjassa virsi 382. Virsi toistuu oopperassa muunneltuna, ja se myös päättää teoksen kuoron laulaessa sen kokonaisuudessaan. Virren psalmiin 71 perustuvan tekstin on kirjoittanut Ruotsin kirkon arkkipiispa Haqvin Spegel vuonna 1688. Se otettiin suomalaiseen virsikirjaan vuonna 1701 (ns. Vanha virsikirja). Virren sävelmänä on pohjoissavolainen koraalitoisinto. Oopperaa säveltäessään Joonas Kokkonen ajatteli Paavoksi Martti Talvelaa.
Esityksiä
Ooppera sai kantaesityksensä 2.9.1975 Suomen Kansallisoopperassa. Ensiesityksen jälkeen teosta on esitetty lähes kolmesataa kertaa. Suomen kansallisoopperan näyttämöllä sitä on esitetty kolmeen kertaan: vuosina 1975–1983 ohjaajana oli Sakari Puurunen, vuonna 1994 Paavo Liski ja vuonna 1991 Jussi Tapola. Suomen kansallisoopperasta se on vieraillut seitsemässä kaupungissa, kuten New Yorkin Metropolitan-ooppera ssa. Huhtikuussa 2007 ooppera nähtiin neljä kertaa Temppeliaukion kirkossa puolinäyttämöllisenä versiona.
Savonlinnan Oopperajuhlilla Viimeiset kiusaukset oli ohjelmistossa vuosina 1977–1980. Åke Lindman ohjasi version Nilsiän Aholansaareen 2000–2003, ja heinäkuussa 2007 Lindmanin ohjaama teos esitettiin Opera Cava -festivaalilla Nilsiä n Louhosareenalla.
Oopperaa esitettiin kesällä 2009 täydessä oopperamittakaavassa Nivalassa, Nivalan jäähallissa 11.–16.6.2009. Esityksen järjesti Jokilaaksojen musiikkisäätiö. Paavon roolissa nähtiin baritoni Esa Ruuttunen, Riitan roolissa sopraano Johanna Rusanen-Kartano, Seppänä Petri Pussila ja ykkösmiehenä Lassi Virtanen.
Vuonna 2015 Viimeiset kiusaukset esitettiin Pohjois-Kymen musiikkiopiston tuottamana Kouvolan keskuskirkossa. Esa Ruuttunen lauloi Paavo Ruotsalaisen roolin. Vuonna 2022 Viimeiset kiusaukset esitettiin Jyväskylän oopperan tuotantona. Ensiesitystä aikaistettiin koronan vuoksi pidettäväksi 29.12.2021, ja varsinaiset esitykset siirrettiin helmikuulle 2022. Paavona vuorottelivat Mika Kares ja Petri Lindroos. Riittana nähtiin sopraano Johanna Rusanen-Kartano. Seppänä debytoi Jaakko Ryhänen.
Tapahtumapaikka ja -aika
Suomi 1800-luvun alkupuolella
Ensimmäinen näytös
1. kohtaus 'Paavon kuolinvuoteella'
Nilsiän Aholansaari
On myrskyinen yö tammikuussa 1852. Löyhkä-Paavo, herännäissaarnamies ja sielunhoitaja, käy viimeistä kamppailuaan kuoleman kanssa. Puoliksi rajan, veräjän, tuolla puolen hän elää elämänsä tapahtumia vielä kerran ikään kuin ulkopuolisena ja kuitenkin läsnä. Kamppailu ja itsetilitys on tehtävä yksin. Paavo nousee vuoteesta, ja hänen menneen elämänsä tapahtumat alkavat vyöryä näyttämölle.
2. kohtaus 'Riitta tanssipaikalla'
Nuorten tanssipaikka, kesäilta
Paavo tulee tansseihin ja löytää sieltä tulevan puolisonsa Riitan. Väen joukosta erottuvat kolme miestä ja kolme naista. He ovat Paavon pääasialliset vastanäyttelijät hänen elämänsä jälkipuinnissa. Heidän kauttaan Paavo kokee vikansa ja puutteensa. Heidän Paavo kuulee sanovan Riitalle: "Muista pettu! Miehesi jätti sinut, karkasi kotoaan ja jätti sinut pienten nälkäisten lasten kanssa. Sinua hän vähiten muisti." Hieman kohtauksen puolivälin jälkeen säveltäjä antaa Paavon laulaa luonnonkuvauksen, jossa saarimotiivi kaikuu raikkaana. Riitta uhmaa yleistä mielipidettä ja lähtee Paavon mukaan. Yhdessä he taivaltavat vielä kerran sepän luokse.
3. kohtaus 'Seppä'
Sepän paja
Uudisraivio, tyyni kesäilta, hallan uhka
Tulevaisuus näyttää valoisalta Paavolle ja Riitalle. Esikoistytär on syntynyt. Haaveillaan korkeasta talosta ja pelloista. On lehmä ja järvessä kalaviljaa lapselle. Veräjällä on ohjasperät ja Paavo synkistyy. Riitta avaa veräjän ja kutsuu karjan kotiin. Paavolle veräjä on puomi, joka on painajaismaisesti kiinni. Ohjasperillä liikutellaan tähkiä, jottei halla vie viljaa. Lapsi jää jalkoihin.
5. kohtaus 'Juhana ja Riitta'
Paavon pirtti
Juhana korjaa isänsä konttia. Riitan suruksi Juhanastakaan ei ole talon isännäksi. Täällä hänen on ikävä, mutta äidistään pojalla on runollinen kuva: "Kun huokaukset tulevi, musta ilta muien mukana. Silloin on äiti mielessäni, saaren sydän, kantajani, talven tuulten lämmin helma, kesämetsän karjan kutsu, iltavirren itkettämä." Nuoruuden innolla poika pyöräyttää äitiään lattialla ja häviää töihinsä, mutta Riitta piilottaa kontin.
6. kohtaus 'Viimeinen leipä'
Paavon pirtti, kirves
Kirveenterä kolahtaa ovenpieleen. Paavo löytää kontin, ottaa talosta ainoan leivän ja lähtee taipaleelle, mutta hänen edessään on jälleen suljettu ovi. Hänen päänsä täyttävät monet kysymykset: "Sanoinko sinua tuulen koiraksi? Minä olen tuulen koira: haukuin tuuleen. Ja tuuli vihelsi minua lähtemään milloin juosten, milloin veneellä, milloin hevosella järven jäätä myöten pakkasella aisakello soiden. Ja taas edessä on puomi. Kirveellä sen saisi särjetyksi, mutta se taisi särkeä minut. Riitta, missä olet?"
Aholansaaren pirtti
Kylän naiset tarkkailevat ovenpieltä, jossa on syvä kirveen jälki. Paavoa ja Riittaa kohtaa uusi isku: Juhana on tapettu myllyreissulla. "Ohjasperät kaulassa laahautuu kotipihaan järven takaa ylämyllyltä asti. Suuren selän ylitse, kun aurinko paistaa keväthankeen."
8. kohtaus 'Riitan kuolema'
Paavo Riitan kuolinvuoteella
Toinen näytös
1. kohtaus 'Kalajoen käräjät'
Kalajoen käräjätalo
Kolme miestä odottelee Paavoa käräjien muistopaikalle. Miesten tarkoituksena on saada Paavo satimeen. Paavo saapuu ja vahvistaa itseään parilla viinaryypyllä. Aikakirjoja luetaan ja Paavo tuntee, että hänen nimensä muisto vääristyy. Naiset juoksevat paikalle tanssimaan Paavolle "pyhien muistojen polkan". Paavon nimen muisto poljetaan maahan. "Jumalan poika, armahda minua syntistä", huutaa Paavo ja kaatuu maahan.
2. kohtaus 'Kalastaja'
Riitan ääni kuuluu: "Paavo, missä olet?" "Helvetissä", Paavo vastaa. "Et, Paavo, olet vain murhehuoneessa. Tule saareen!" Riitta lohduttaa miestään. Mutta Paavo ei tule, sillä hänen on vielä puhuttava Suomen kansalle. "Kalastajamonologi" välittää kuvan Paavosta sielunhoitajana. Tuliseen verkkoon hän kokoaisi toivonsa menettäneet syntisparat, sytyttäisi heihin tulen, herättäisi itsetuntemuksen, synninsurun. Pakkopaidasta hän päästelisi heidät ja laskisi uimaan turvalliseen veteen. Jälleen Riitta kutsuu: "Paavo, heitä jo matkat! Tule saareen kiittämään". Mutta Paavon on vielä matkustettava Helsinkiin suureen juhlaan.
3. kohtaus 'Promootio'
Helsingin Nikolainkirkon (nyk. Tuomiokirkko) edusta; promootion juhlintaa.
Kolme miestä ja kolme naista tässä kohtauksessa ovat akateemisen oppineisuuden edustajia, jotka osoittavat Paavon kuuluvan "varsinaiseen kansaan". Hänen on turha pyrkiä oppineitten rinnalle. Promootiokulkueen hän saa kuitenkin pysähtymään ja aloittaa yksinkertaisen saarnansa: "Ystävät, nöyrtykää. Ylistäkää, ylistäkää Hänen pyhää nimeänsä. Lohduttakaa, lohduttakaa minun kansaani..." Pohjolan piispan näkyessä Paavo syöksyy tämän perään. Häneltä estetään pääsy piispan luo.
Lohduttava Riitta kutsuu jälleen Paavoa saareen, mutta Paavo ei ole varma, otetaanko hänet vastaan. Riitta siteeraa Paavon omia sanoja: "Vaikka hevosen hakija korvessa veisatkoon, sekin otetaan vastaan, kun se oikein veisaa". Tietoisena epätäydellisyydestään Paavo on valmis tulemaan saareen, alimmaiseksi porraspuuksi. Riitta on antanut hänelle anteeksi.
5. kohtaus 'Vainajat'
Seppä, Riitta ja Juhana siteeraavat omimmat lauseensa pyhistä kirjoista. Paavon sisäinen elämä järjestyy. Vielä kerran muistuvat mieleen sepän kirja, viikate, elonkorjuuaika, halla, kirves ja ohjasperät.
6. kohtaus 'Paavon kuolema'
Paavon tupa, Aholansaari
Paavo "teutaroi" yksinään pimeässä tuvassa vaatien pääsyä piispan perään. Ominaiset ja talonväki yrittävät saada häntä pysymään aloillaan. Taistelu rauhoittuu. Paavon elämän tilitys on päättynyt. Kolme miestä ja naista, jotka näyttelivät hänen öisessä taistelussaan keskeistä roolia, ovat hänen läheisiään, tyttäriään, vävyjään ja palvelusväkeä.
Vielä Paavo pyytää lukemaan sepän kirjan lopusta. Oliko tämä aran Löyhkä-Paavon heikko anteeksipyyntö laiminlyödylle perheelle? Halusiko hän sanoa, että tällainen hän olisi halunnut olla, jos hänellä olisi ollut voimia? Sepän kirjan rivit kehottavat vapahdettua ihmistä osoittamaan Hänelle suosion, että "rakastat hänen köyhiä pyhiänsä ja seurakuntiansa, halvimpia, heikoimpia siitäkin huolimatta, että ne käsityksissään voivat olla erilaisia".
Viimeistä kertaa Paavo aloittaa oman virtensä "Sinuhun turvaan, Jumala". Virsi kasvaa vähitellen ylimaalliseen duuriloistoon. Vielä kerran Riitta kutsuu Paavoa tulemaan saareen. Kiusaukset ovat ohi. Paavo kuolee. Myrskyinen tammikuun yö Aholansaaressa tyyntyy ja kääntyy aamuun.
Loen
thumb|250px|Loen 61.87056°N, 6.85972°W Loen on kylä Strynissä, Norjassa, Sognin ja Fjordanen läänissä. Se sijaitsee sisä-Nordfjordissa. Kuuden kilometrin päässä pohjoisessa sijaitsee Olden. Loenissa on viljelyalue nimeltä Sæten.
Lähistöllä sijaitsee museo nimeltä Jostedalsbreen nasjonalparksenter.
Juurikas
Lajin villi muoto merijuurikas (tai rantajuurikas) (Beta vulgaris subsp. maritima) kasvaa luonnonvaraisena Välimeren ja Länsi-Euroopan rannikoilla Länsi-Ruotsia myöten. Se on sopeutunut korkeaan suolapitoisuuteen kasvuympäristössään. Viljeltyjä muunnoksia kasvatetaan ihmisten ja eläinten ravinnoksi lähes kaikkialla maapallolla. Näihin kuuluvat:
Viljelyn historiaa
Juurikasta on käytetty ihmisten ja eläinten ravintona ja lääkekasvina jo varhain. Antiikin aikana Kreikassa ja Roomassa kasvit olivat lehtimangoldin tyylisiä muotoja, joista käytettiin pääasiassa lehtiä ja varsia. Jo silloin tunnettiin vaalean- ja tummanvihreitä sekä punalehtisiä muotoja. Myös juuren käytöstä ravinnoksi löytyy viitteitä jo antiikin ajoilta, mutta todennäköisesti sitä käytettiin yleisemmin vain lääketarkoituksiin. Juurikkaat olivat alun perin pitkä- ja ohutjuurisia, mutta vähitellen jalostuksen kautta kehittyivät ensimmäiset paksujuuriset muodot 1500-luvulle tultaessa. Punajuurinen muoto jalostettiin vasta 1600-luvulla. Moderni sokerintuotanto juurikkaasta kehitettiin 1700-luvulla, jolloin rehujuurikaslajiketta "White Silesian" alettiin jalostaa sokeripitoisemmaksi.
Suorat kapetingit
Kapetingien dynastia hallitsi (läntistä) frankkien kuningaskuntaa, tulevaa Ranskaa, vuodesta 987 alkaen. Tämä dynastian ensimmäinen osa, nk. suorat kapetingit, kesti vuoteen 1328 saakka. Tänä aikana kruunu siirtyi hallitsijalta toiselle ensimmäisessä polvessa. Suoraa kapetingien dynastiaa seurasi Valois-dynastia.
Filip II Augustus (hallitsi 1180-1223) ei ollut arvonimeltään enää vain frankkien kuningas (Roi des Francs) vaan Ranskan kuningas (Roi de France). Tämä kehitys alkoi jo edellisten hallitsijoiden Ludvig VI:n ja Ludvig VII:n aikana, mutta Filip II otti tittelin virallisesti käyttöön. Ludvig IX:n (h. 1226-1270), lisänimeltään Pyhä, hallintokausi kesti erityisen pitkään. Jälkipolville hänen maineensa pääpiirre on ollut uskonnollisuus, kuten hänen lisänimensäkin osoittaa ja hän on ainoa pyhimykseksi julistettu ranskalainen hallitsija. Hänen aikanaan hallinnossa kehittyivät eriytyneiden talous- ja oikeusosastojen esimuodot ja kruunun virkamiesten toimenkuvaa selkeytettiin. Toisaalta hänen aikanaan tiukentunut katolinen hegemonia tarkoitti muun muassa vähemmistöjen aseman heikkenemistä ja erityisesti naisten toiminta yhteiskunnassa pyrittiin asettamaan katolisen kirkon sanelemaan muottiin, minkä seurauksena esimerkiksi ylhäisönaisten poliittinen vaikutus kutistui.
Filip IV Kaunis (h. 1285-1314), Ludvig IX:n pojanpoika, puolestaan taisteli katolista kirkkoa vastaan koskien kuninkaan määräysvaltaa valtakunnassaan. Ranskan kuninkaan valta oli kasvanut sen verran vahvaksi, että Filip IV kykeni alistamaan kirkon maalliselle määräysvallalle valtakuntansa rajojen sisällä. Tästä konkreettisena todisteena paavinistuin siirrettiin Roomasta Avignoniin lähelle Ranskan rajaa vuonna 1309. Tämä paavien Avignonin vankeus kesti vuoteen 1377 saakka.
Kapetingien suora dynastia päättyi vuonna 1328, viimeisenä hallitsijanaan Kaarle IV (h. 1322-1328). Kruunu periytyi lopulta Filip VI:lle, josta tuli Valois-dynastian perustaja.
Suorat kapetingit
Suluissa kuninkuusvuodet (kanssakuninkuuden vuosia ei listattu):
Kaatuminen
thumb| Kaatumisvaarasta varoittava merkki
Kaatuminen on henkilön, esineen tai muun fyysisen asian nopea siirtyminen normaalista asennosta väärään. Kaatuminen tapahtuu kappaleille fysiikan lakien mukaan silloin, kun kappaleen painopisteen kautta kulkeva luotisuora siirtyy kappaleen tukipisteiden ulkopuolelle, eli se menettää tasapainonsa, eivätkä mahdolliset korjausliikkeet kykene tuomaan sitä takaisin turvalliselle alueelle. Kappaleen kaatumiseen tarvitaan vetovoima (esimerkiksi maan vetovoima), joka vetää kappaletta uudelle tukipinnalle. Ihmisten ja eläimien kaatuminen on useimmiten vahinko. Lopputuloksena on lähes aina törmäys maahan tai muuhun alustaan, mikä saattaa johtaa vahingoittumiseen. Vamman suuruus riippuu putoamiskorkeudesta, alustan kovuudesta, siihen osuvasta ruumiinosasta, asennosta iskeytymishetkellä sekä ihmisen iästä (vanhoilla ihmisillä luusto on usein haurastunut).
Ihmisen aiheuttamaa kaatumista sanotaan kaatamiseksi. Ilmausta kaato käytetään muun muassa keilailun yhteydessä.
Sanaa voidaan käyttää myös kuvaannollisessa merkityksessä, kuten puhuttaessa sodassa kuolemisesta sekä hallituksen eroamisesta kesken vaalikauden.
Syitä ihmisten kaatumisiin
Koska ihmiset ovat tottuneet painovoiman vaikutukseen, he eivät kaadu kovinkaan usein. Yleisiä syitä tahattomaan kaatumiseen ovat muun muassa:
Kaatumistapaturmien yleisyys
Suomalaisille sattuu vuosittain lähes 300 000 kaatumista ja liukastumista, joista lähes puolet johtaa sairaala- tai lääkärinhoitoon. Tapaturmaisten kuolemien yleisin syy on kaatuminen tai putoaminen. Kaatumis- ja putoamistapaturmissa kuolee noin 1 200 suomalaista vuosittain. Jokaisena talvikuukautena noin 11 000−19 000 suomalaista loukkaantuu ulkona liukastumisen seurauksena. Lievien vammojen lisäksi kaatumiset ja liukastumiset aiheuttavat runsaasti vakavia ja pitkäkestoisia vammoja, kuten murtumia, nivelten sijoiltaan menoja ja päävammoja.
Ihmisten kaatuminen viihteenä
Toisten tahattoman kaatumisen katselu on monien mielestä huvittavaa, koska siitä saa vahingoniloa. Tämä lienee yleisin syy toisten kumoon tönimiselle. Kaatuilu on keskeinen huvituksen lähde slapstick-huumorissa, jossa sitä yleensä tahditetaan hullunkurisilla ääniefekteillä. Erityisesti Pohjois-Amerikassa suositut tv-ohjelmat, joissa nauretaan katsojien lähettämille kotivideoille (Suomessa samaa materiaalia esittää muun muassa Hauskat kotivideot), perustuvat suurelta osin tällaiselle kaatumishuumorille.
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1980
XIII talviolympialaisissa Lake Placidissa, Yhdysvalloissa vuonna 1980 järjestettiin pikaluistelussa yhdeksän kilpailutapahtumaa. Isäntämaan Eric Heiden voitti viisi kultamitalia, mihin ei yksikään toinen pikaluistelija ole yksissä olympialaisissa pystynyt.
500 m
Kilpailupäivä: 15. helmikuuta Eric Heiden oli ennakkosuosikki kisojen kaikilla viidellä matkalla. Viikkoa aiemmin hän oli voittanut neljännen sprinttereiden maailmanmestaruutensa mutta oli hävinnyt siellä 500 metrin kilpailussa joukkuetoverilleen Tom Plantille. Lake Placidin avausmatkalla hän luisteli ensimmäisessä parissa Jevgeni Kulikovin kanssa ja jätti tämän taakseen viimeisestä kaarteesta suoralle tultaessa. <br style="clear:both" />
1 000 m
Kilpailupäivä: 19. helmikuuta Eric Heiden ja Gaetan Boucher luistelivat ensimmäisessä parissa eikä kukaan luistellut myöhemmissä pareissa heitä nopeammin. <br style="clear:both" />
1 500 m
Kilpailupäivä: 21. helmikuuta Eric Heiden voitti jo neljännen kultamitalinsa ja hänen parinaan luistellut Kay Arne Stenshjemmet saavutti hopeaa. <br style="clear:both" />
5 000 m
Kilpailupäivä: 16. helmikuuta Eric Heiden voitti kisojen toisen kultamitalinsa. Kaksi paria Heidenin jälkeen luistellut Kay Arne Stenshjemmet johti vielä kaksi kierrosta ennen maalia mutta putosi lopussa tämän taakse. <br style="clear:both" />
10 000 m
Kilpailupäivä: 23. helmikuuta Eric Heiden voitti ennätyksellisen viidennen kultamitalinsa maailmanennätysajalla oltuaan edellisenä iltana katsomassa Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välistä jääkiekko-ottelua ja nukuttuaan yönsä huonosti. <br style="clear:both" />
500 m
Kilpailupäivä: 15. helmikuuta Kultamitalisti Karin Enke nousi kansainväliseen tietoisuuteen vasta viikko ennen olympialaisia voittaessaan sprinttereiden maailmanmestaruuden. <br style="clear:both" />
1 000 m
Kilpailupäivä: 17. helmikuuta Kärkikaksikko Petrusjova ja Mueller-Poulos luistelivat toisessa parissa, ja neuvostoliittolainen ehti maaliin yli kymmenen metriä vastustajaansa edellä. <br style="clear:both" />
1 500 m
Kilpailupäivä: 14. helmikuuta Naisten avausmatkan voitti 28-vuotias Annie Borckink, jolla ei aiemmin ollut yhtään arvokisamitalia. <br style="clear:both" />
3 000 m
Kilpailupäivä: 20. helmikuuta <br style="clear:both" />
Ivan Rakitić
Ivan Rakitić (s. 10. maaliskuuta 1988 Rheinfelden, Sveitsi) on sveitsiläis-kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on myös Kroatian maajoukkueen entinen vakiopelaaja.
Rakitić syntyi ja kasvoi Sveitsissä. Hänellä on myös Sveitsin kansalaisuus, ja hän on edustanut Sveitsin nuorten maajoukkueita.
Pelaajaura
left|thumb|200px|Rakitić vuonna 2014 Sevillan pelipaidassa. Rakitić pelasi juniorina Baselin juniorijoukkueissa. Ammattilaisuransa Rakitić aloitti Baselin riveissä vuonna 2005. Ensimmäisen ottelunsa Rakitić pelasi 17-vuotiaana syyskuussa 2005 UEFA cupin ottelussa NK Široki Brijegia vastaan. Rakitić valittiin kauden 2006-07 päätteeksi Raiffeisen Super Leaguen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi tehtyään 33 ottelussa 11 maalia. Hän voitti kauden päätteeksi Baselin kanssa Sveitsin cupin. Rakitić pelasi Baselissa yhteensä 34 ottelua, joissa teki 11 maalia.
Heinäkuussa 2007 Rakitić siirtyi gelsenkircheniläiseen Schalkeen 5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi Schalkessa 3,5 kautta, joissa teki 12 maalia 97 ottelussa.
Tammikuuta 2011 hän siirtyi espanjalaisseura Sevillaan 1,5 miljoonan euron siirtosummalla ja sopimuksen pituus oli 4,5 vuotta. Rakitić pelasi ensimmäisen ottelunsa Sevillan paidassa 6. helmikuuta 2011 Málagaa vastaan. Kaudella 2013-14 Rakitić toimi joukkueensa kapteenina. Kauden päätteeksi Sevilla voitti Eurooppa-liigan ja Rakitić valittiin loppuottelun tärkeimmäksi pelaajaksi. Rakitić pelasi 117 ottelua Sevillassa ja teki 25 maalia.
Kesällä 2014 Rakitić siirtyi FC Barcelonaan viiden vuoden sopimuksella. Siirtosumma oli 18 miljoonaa euroa. Ensimmäisen ottelunsa Barcelonassa hän pelasi Elcheä vastaan 24. elokuuta 2014. Rakitić voitti ensimmäisellä kaudellaan Barcelonassa Espanjan mestaruuden, Copa del Reyn ja Mestarien liigan. Hän on voittanut Espanjan-mestaruuden myös kausilla 2015–2016, 2017–2018 ja 2018–2019, Copa del Reyn 2016, 2017 ja 2018, seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2015, UEFA Super Cupin 2015 sekä Supercopa de Españan 2016 ja 2018.
Maajoukkueura
thumb|left|250px|Rakitić pelaamassa MM-kilpailuissa 2014. Rakitić pelasi Sveitsin juniorimaajoukkueissa, mutta päätti kuitenkin edustaa aikuisten tasolla Kroatiaa. Kroatian maajoukkueessa hän debytoi syyskuussa 2007 Viroa vastaan jalkapallon EM-kisojen 2008 karsinnoissa. Ensimmäisen maalinsa Rakitić teki Andorraa vastaan 12. syyskuuta 2007.
Rakitić edusti Kroatiaa EM-kilpailuissa 2008, EM-kilpailuissa 2012, MM-kilpailuissa 2014, EM-kilpailuissa 2016 ja MM-kilpailuissa 2018. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi kolmessa ottelussa Kroatian pudotessa puolivälierissä. EM-kilpailuissa 2012 ja MM-kilpailuissa 2014 Rakitić pelasi kaikissa Kroatian kolmessa ottelussa. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi Kroatian jokaisessa neljässä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Tšekkiä vastaan. Kroatia ylsi hopealle MM-kilpailuissa 2018 ja Rakitić pelasi joukkueensa kaikki seitsemän ottelua ja yhtä merkityksetöntä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta avauskokoonpanossa; maalinteossa hän onnistui alkulohko-ottelussa Argentiinaa vastaan.
Syyskuussa 2020 Rakitić ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa.
Tilastot
''Tilanne 7. heinäkuuta 2020''
Hei Buonanotte
Hei Buona Notte on Paula Koivuniemen vuonna 1987 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä, LP-levynä ja C-kasettina levy-yhtiö Sonet. Levy on myynyt kultaa.
Johannes Sederholm
pienoiskuva|J. J. Sederholm Jakob Johannes (Hannes) Sederholm (20. heinäkuuta 1863 Helsinki – 26. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen geologi ja petrologi, joka tutki erityisesti migmatiittejä eli seoskiviä. Hän toimi Geologisen toimikunnan johtaja vuosina 1893–1933.
Henkilöhistoria
Sederholmin vanhemmat olivat yliopiston amanuenssi, kirjankustantaja Claes Theodor Sederholm ja Maria Kristina Sofia Blomqvist. Hän oli naimisissa vuodesta 1892 Anna Ingeborg Matilda von Christiersonin kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Margareta Zilliacus.
Sederholm valmistui ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1882, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1885 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1892. Jatko-opintojaan hän teki Tukholmassa ja Heidelbergissä, missä hän tutustui myös amerikkalaisiin geologeihin. Sederholm julkaisi vuonna 1910 ensimmäisen Suomen geologisen kartan, josta näkyvät kallioperän peruspiirteet ja ikäsuhteet.
Sederholm oli yksi ensimmäisiä maailmassa, joka tutki ikivanhoja peruskallioalueita. Hän teki tutkimusta erityisesti Etelä-Suomessa ja Ahvenanmaan saaristossa. 1800-luvun lopulla hän tutki Suomen rapakiviä varsinkin Ahvenanmaan pääsaarella ja sen lähisaarilla ja lanseerasi sanan rapakivi kansainväliseen geologiseen terminologiaan. Sederholm oli myös vahva Ahvenanmaan suomalaisuuden kannattaja Ahvenanmaan kysymyksen aikoihin.
Tieteellisen työn ohella Sederholm osallistui porvarissäädyssä säätyvaltiopäiville 1905–1906. Hän oli vuosina 1921–1922 Kansainliiton lähettämänä tarkkailijana Albaniassa raportoiden maan poliittisten olojen kehittymisestä.
Ympyrädiagrammi
thumb|Ympyräkaavio, joka kuvaa [[IPv6-osoiteavaruuden jakautumista. Yhdysvaltain osuus on helppo hahmottaa hieman alle 25 prosentiksi ja neljän suurimman osuus 50 prosentiksi. Toisaalta yksittäisten osuuksien keskinäisiä suhteita on vaikea hahmottaa tarkasti.]] Ympyrädiagrammi (myös ympyräkaavio, piirakkakaavio tai sektorikaavio) on diagrammi, jossa ympyrä on jaettu osuuksia kuvaaviin sektoreihin. Nämä ovat tavallisesti suhteellisia osuuksia, jotka on kuvattu prosenttilukuina. Ympyrädiagrammin avulla havainnollistetaan jonkin asian osuuksien suhteita toisiinsa ja kokonaismäärään.
Käyttö
Ympyräkaavio on kuitenkin verrattain harvinainen tieteellisissä tai teknisissä julkaisuissa. Tämä selittyy osin sillä, että ympyräkaavio havainnollistaa huonosti osuuksien välisiä eroja, jonka vuoksi monet tilastotieteilijät suosittelevat sen käytön välttämistä kokonaan.
Ominaisuudet
Ympyräkaavion sektorin pinta-ala on suhteessa sen esittämään prosenttiosuuteen. Sektoreiden enimmäismääräksi suositellaan kuutta, jotta kaaviosta ei tulisi liian sekavaa. Sektorit järjestetään yleensä suuruusjärjestykseen aloittaen joko kello kolmesta vastapäivään tai kello 12:sta myötäpäivään. Kello kolmesta aloittamisen etuna on se, että siinä kaikkein pienin sektori ei saa korostetun näkyvää asemaa kaavion huipulla. Selittävät tekstit kirjoitetaan yleensä sektoreiden viereen. Koska ympyräkaavio on melko epätarkka, luvut ilmaistaan usein kaaviossa tai selitteiden vieressä. Prosenttiosuuksien numeraalinen ilmoittaminen on kuitenkin usein oire siitä, että tekijä ei pidä kaaviota yksinään riittävän havainnollisena.
Kaaviossa voi joskus korostaa tiettyä sektoria leikkaamalla se irti. Pienestä sektorista voi tehdä kaavion viereen myös oman ympyräkaavionsa. Kun ympyräkaavioita käytetään karttadiagrammissa, ympyröiden eri koolla voi esittää kokonaismäärien eroja.
Muunnoksia
Rinkiläkaaviossa keskellä on reikä. Sitä käytetään lähinnä vaihtelun vuoksi, eikä se paranna kaavion selkeyttä. Kerroskaaviossa on sisäkkäisiä ympyräkaavioita, joiden tavoitteena on parantaa kahden ympyräkaavion vertailtavuutta.
Gunilla Bese
Gunilla Bese (n. 1475–1552 tai 1553 Benhamra, Vadan pitäjä, Ruotsi) oli Viipurin linnanpäällikkö 1511–1513.
Besen vanhemmat olivat valtaneuvos Juhana Bese ja Karin Gädda. Hän saapui Viipuriin 1499 miehensä Eerik Tuurenpoika Bielken mukana, joka oli saanut läänityksekseen Viipurin ja Savonlinnan. Bielken kuoltua 1511 Bese toimi linnanpäällikkönä tilanteessa, jossa venäläiset olivat uhanneet rikkoa 1510 solmitun välirauhan. Bese ryhtyi omatoimisesti rauhanneuvotteluihin ja sodan uhka väistyi. Kun Ruotsin valtaneuvostossa valtaa pitänyt puolue päätti antaa Bielken läänitykset Niilo Bonpoika Gripille, lastensa etua valvonut Bese kieltäytyi päästämästä tätä Viipuriin. Kirjeenvaihto Hämeenlinnassa oleskelleen Sten Sturen kanssa johti siihen, että Bese sai pitää läänityksensä vuoteen 1513, jolloin hän luovutti ne vävylleen Tönne Erikinpoika Tottille, saatuaan vastineeksi muita läänityksiä Ruotsista.
Jäämit
Jäämit (, jam tai jem) on nimitys, jolla novgorodilaiset kutsuivat keskiajalla alun perin koko läntisen Suomen asukkaita. Myöhemmin käsite eriytyi tarkoittamaan hämäläisiä, joista se etymologisesti johtuu. Termin on nähty viittaavan joissain tapauksissa myös Laatokan pohjoisrannan karjalaisasutukseen, joka oli alun perin ainakin osittain Länsi-Suomesta peräisin.
Novgorodin ja jäämien sodat
Nestorin kronikassa sekä Novgorodin kronikassa kerrotaan sodista, joita Novgorod Karjalan alueen liittolaisineen kävi jäämejä vastaan 1100- ja 1200-luvuilla. Novgorodin tai karjalaisten ja jäämien välillä käytiin taisteluita kronikoiden mukaan vuosina 1042, 1123, 1142, 1143, 1149, 1186, 1191, 1226, 1228, 1240, 1256, 1292 ja 1311. Kaikki kronikoiden maininnat jäämeistä liittyvät sotaretkiin. Kronikat mainitsevat Novgorodin liittolaisiksi jäämejä vastaan muun muassa korelan (karjalaiset tai suppeammin Käkisalmen seudun asukkaat), vatjalaiset, inkerikot ja suzdalilaiset.
Kronikat käyttävät jäämien puolella taistelleista nimitystä sum, joita on perinteisen tulkinnan mukaan pidetty varsinaissuomalaisina. Jako varsinaissuomalaisiin ja hämäläisiin vastaisi myös ruotsalaisten riimukirjoituksien Finlont- ja Tafstalont-nimiä. Tämän mukaan jäämit-termi ei tarkoittaisi kaikkia Länsi-Suomen asukkaita, vaan pelkästään hämäläisiä. Historiantutkija Jukka Korpelan mukaan tämä johtopäätös ei ole kiistaton, koska sum-sanan merkityksestä ei ole varmuutta, eivätkä keskiaikaiset kirjoittajat käyttäneet vieraiden etnisten ryhmien nimiä kovinkaan johdonmukaisesti. Jem-nimitys näyttäisi olevan venäjänkielinen väännös Häme-nimestä. Käsite jää kuitenkin osittain epämääräiseksi, sillä sanan alkuperällä voi olla muitakin mahdollisia selityksiä. Äänisjärven itäpuolella sijaitsi keskiajalla Jem-niminen pogosta Jemtsajoen varrella, ja on ainakin periaatteessa mahdollista, että osa jäämejä vastaan tehdyistä sotaretkistä olisikin suuntautunut sinne. Joissakin tapauksissa kuvaukset sotaretkien yksityiskohdista kuitenkin viittaavat siihen, että jäämit asuivat lännempänä. Max Engman pitää väitöskirjassaan Jem-pogostaa yhtenä suomensukuisten jäämien keskuksena. Hän kuitenkin katsoo, että Suomen alueen jäämit asuivat strategisesti paljon tärkeämmällä alueella Ruotsin ja Novgorodin kilpailevien valtioiden välillä kehittyen ajan oloihin nähden aikanaan huomattavan vahvaksi heimoksi.