cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koirankynnen leikkaaja (elokuva)
Tarina
Elokuvassa Mertsi Vepsäläinen (Peter Franzén) lähtee muiden mukana sotaan. Hän hyvästelee kotiin jäävän tyttöystävänsä. Rintamalla Mertsi haavoittuu vaikeasti päähän ja taistelutoverinsa Eetvi Manninen (Taisto Reimaluoto) pelastaa hänet oman henkensä uhalla. Mertsi viedään sotasairaalaan, mutta hän ei ole enää entisensä: luodin aiheuttama aivovamma on taannuttanut hänet lapsen tasolle. Tyttöystävä saapuu äitinsä kanssa sotasairaalaan tapaamaan Mertsiä, mutta tämän nähtyään äiti saattaa tyttärensä pois ja Mertsi jää yksin. Sodan päätyttyä Mertsi on aputöissä kansakoululla remonttihommissa, työkaverinaan Ville Kuosmanen (Ahti Kuoppala).
Ville kertoilee kotipuolessaan olevasta erikoisen hyväluontoisesta koirastaan Sakesta, joka on nimestään huolimatta pystykorvanarttu. Villen mukaan se on hyvin viisas ja aavistaa kun isäntä valmistautuu pyyntikauteen. Sen kynnet aiheuttavat kuitenkin harmia, sillä Sakke saattaa lumessa repiä ne auki ja siksi ne täytyy leikata, mihin kykenee vain pätevä tekijä. Ville päättää leikillään antaa valtakirjan koirankynsien leikkaamiseen Mertsille, joka innostuu asiasta lapsen lailla ja näkee seuraavana yönä unta, jossa Saken käpälistä vuotaa verta. Mertsi poistuu yön selkään kellekään kertomatta.
Aleksi Nurminen (vapaaottelija)
Nurminen saavutti myös amatöörivapaaottelussa kultaa Suomen Sotilasurheiluliiton Kamppailupäivillä, painoluokassa 70,3kg.
Nurminen otteli amatöörinä 22 ottelua, joista 19 oli voittoja, 2 tappiota ja 1 ratkaisematon.
Nurminen on myös esiintynyt MTV3-kanavalla nähdyssä X-Factor-ohjelmassa, sen toisella tuotantokaudella vuonna 2018, mutta karsiutui kilpailusta sen kolmannella kierroksella. Nurminen esittää rap-musiikkia ja hänen ensimmäinen epävirallinen julkaisu ilmestyi Youtube-videopalveluun tammikuussa 2017.
Nurmisella on myös oma podcast-sarja nimeltä LeksaREC.
Ura
Amatöörinä menestyksekkäästi otelleen Nurmisen ammattilaisura alkoi vuonna 2013, Finnish Open-mestari, Mikko Ahmalaa vastaan. Nurminen hävisi b-säännöillä käydyn ottelun enemmistöäänin, tuomareiden pisteillä.
Toisessa b-säännöin käydyssä ottelussa, Nurminen kohtasi lahtelaisen Patrik Pietilän. Nurminen voitti ottelun kaikin tuomariäänin.
Tämän jälkeen Nurminen siirtyi takaisin amatööriksi, mikä oli mahdollista B-säännöin käytyjen otteluiden takia.
Nurminen voitti keväällä 2014 Suomen mestaruuden, voittaen kaikki kolme otteluaan ennen täyttä aikaa ja kukistamalla finaalissa Kennet Mattssonin.
MM-kilpailut käytiin Las Vegasissa ja ne pidettiin UFC:n järjestämän, International Fight Week-tapahtuman yhteydessä, Mandalay Bay Convention Centerissä.
Palattuaan takaisin ammattilaisotteluihin, Nurminen otteli voitokkaasti kolme kertaa, ennen kuin hävisi tuomariäänin tanskalaiselle Søren Bakille, joka ottelee nykyään Bellatorissa ja on kahden painoluokan mestari Cage Warriors-organisaatiossa.
Tappion jälkeen Nurminen otteli voitokkaasti kaksi kertaa Cage-organisaatiossa, joista viimeisin ottelu käytiin marraskuussa 2015.
Nurminen kohtasi, vuonna 2016, suomalaisen UFC-veteraanin, Anton Kuivasen, lukkopainisäännöin käydyssä ”superottelussa”, Crest Professional Fighting Tournament-tapahtumassa ja voitti jatkoajalle venyneen ottelun.
Nurminen ei ole otellut vapaaottelua sitten vuoden 2015 ja on kärsinyt lukuisista terveysongelmista viime vuosina.
Selostajana
Nurmisen ura selostajana alkoi vuonna 2017 selostettuaan vapaaottelun sm-kilpailut. Nurminen on selostanut ja toiminut asiantuntija-kommentaattorina Cage-tapahtumissa Jani Rajalinin kanssa vuodesta 2018. Nurminen selostaa myös UFC-tapahtumia Viaplaylle ja Viasatille, yhdessä Rajalinin kanssa. Nurminen on myös selostanut englanniksi Cage-organisaation lähetyksiä Fight Networkille ja FITE TV:lle, yhdessä Michael Majalahden kanssa.
Aiheesta muualla
https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000886046.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000001039002.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000005642867.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000001049066.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000926678.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000886406.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000884969.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000995530.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000984092.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000000912742.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000001031537.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000001139965.html https://www.is.fi/muutlajit/art-2000001034746.html
https://www.iltalehti.fi/viihde/a/201701102200051523
https://yle.fi/urheilu/3-7337541 https://yle.fi/uutiset/3-7886300 https://yle.fi/urheilu/3-7609806 https://yle.fi/urheilu/3-7610136 https://areena.yle.fi/1-2726916 https://yle.fi/urheilu/3-7340361
Washingtonin kaupungin lippu
Lipusta on tullut suosittu ja tunnettu kaupungin symboli, ja pohjoisamerikkalainen veksillologijärjestö NAVA valitsi sen Yhdysvaltain kaupunkien lipuista parhaimmaksi vuonna 2004.
Cake (elokuva)
Cake on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Daniel Barnzin ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Jennifer Aniston, Adriana Barraza, Felicity Huffman, William H. Macy, Anna Kendrick ja Sam Worthington. Aniston näyttelee Claire Simmonsia, joka kärsii kroonisista kivuista ja tutustuu tukiryhmänsä jäsenen leskeen.
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 11 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 45 prosenttia oli positiivisia.
Bornhöved
Bornhöved on kunta Segebergin piirikunnan alueella Schleswig-Holsteinissa, Saksassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Neumünsterista itään. Paikan perusti luultavasti piispa Vicelin Kirchdorf. Keskeisen sijaintinsa vuoksi Bornhövedissa on koettu kaksi suurta taistelua, ensin vuonna 798 ja myöhemmin 1227. Kaupungin vaakuna on vuodelta 1948.
Nikolai I
Nikolai I, suuriruhtinas Nikolai Pavlovitš Romanov (ven. Николай Павлович Романов); (6. heinäkuuta (J: 25. kesäkuuta) 1796 Hatsinan palatsi, Tsarskoje Selo, Venäjän keisarikunta – 2. maaliskuuta (J: 18. helmikuuta) 1855 Talvipalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Romanovien hallitsijasukuun kuulunut Venäjän keisari, Puolanmaan tsaari ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1825–1855.
Hän nousi valtaistuimelle veljensä Aleksanteri I:n jälkeen ja laajensi Venäjän imperiumia Turkestanin alueelle. Hänen valtakaudellaan Venäjä oli jatkuvasti sodassa; hänen sotaisa valtakautensa huipentui Krimin sotaan, joka päättyi Venäjän keisarikunnan tappioon.
Elämä suuriruhtinaana ennen keisariutta
vasen|pienoiskuva|194x194px|Suuriruhtinas Nikolai Pavlovitš n. 1808 Nikolai oli keisari Paavali I:n ja Maria Fjodorovnan (Sofia Dorotea von Württemberg) toiseksi nuorin poika. Hänellä oli nuorempi veli Mihail ja kaksi vanhempaa veljeä, Aleksanteri ja Konstantin, jotka olivat ennen häntä kruununperimysjärjestyksessä. Vanhemmat veljet olivat häntä 19 ja 17 vuotta vanhempia. Yhteensä lapsia oli kymmenen, joista ajalle poikkeuksellisesti vain yksi kuoli lapsena. Vanhin veli Aleksanteri I nousi valtaistuimelle Paavali I:n surmanneen salaliiton jälkeen Nikolain ollessa viisivuotias. Nikolain sisar Anna Pavlovna avioitui Oranian prinssi Vilhelmin (myöh. Alankomaiden kuningas Vilhelm II) kanssa ja sisar Jekaterina Pavlovnasta tuli Württemburgin kuningatar.
Aleksanteri I ja Preussin Fredrik Vilhelm III ilmoittivat Nikolain ja Preussin prinsessa Charlotten kihlauksesta illallisilla Berliinissä vuonna 1815. Liitosta heidän välillään oli sovittu jo helmikuussa 1814, Preussin kuningashuoneen ja Venäjän keisariperheen välistä sidettä haluttiin vahvistaa. Heitä yhdisti kiinnostus armeijaan ja he pitivät heti toisistaan. He kulkivat käsi kädessä maaseudulla Potsdamissa ja kävivät yhdessä Berliinin hovioopperassa. He olivat keskenään pikkuserkun serkkuja Preussin kuninkaan Fredrik I Suuren kautta. Häät järjestettiin 13. heinäkuuta 1817. Tuleva keisarinna otti nimen Aleksandra Fjodorovna käännyttyään ortodoksiksi. Nikolain sanotaan rakastaneen vaimoaan, ja hän piti yllä läheisiä välejä sukulaisiinsa Preussissa.
Nuoripari vietti rauhallista perhe-elämää. Nikolai palveli armeijassa. Vapaa-aikana he viihtyivät keskenään tai matkustivat Eurooppaan sukulaisia tapaamaan. Kesäisin he viettivät aikaa Aleksanterin palatsissa ja keisariparina keväisin ja syksyisin Katariinan palatsissa Tsarskoje Selossa. Pariskunnan ensimmäinen lapsi, tuleva keisari Aleksanteri II syntyi Moskovan Kremlissä vuonna 1818. Yhteensä he saivat kymmenen lasta, joista kolme kuoli jo pienenä:
Yli 25 vuoden aviollisen uskollisuuden jälkeen Nikolai I otti vuonna 1832 rakastajattarekseen Varvara Arkadievna Nelidovan (1814–1897), yhden aviovaimonsa hovinaisista; suhde kesti 17 vuotta. Lääkärit olivat kieltäneet keisarinnalta seksuaalisen kanssakäymisen aviomiehen kanssa eli uudet raskaudet tämän huonon terveydentilan ja toistuvien sydänkohtausten vuoksi.
Todellisuudessa Nikolailla oli jo ainakin kolme tiedossa olevaa aviotonta lasta, jotka olivat syntyneet ennen vuotta 1832 mm. tytär nimeltä Joséphine Youzia Koberwein (1825–1893) ruotsalaissyntyisen Elisabet Aleksejevan hovinaisen Anna Maria "Marianne" Charlotta Rutensköld Koberweinin (1791–1856) kanssa, jonka vanhemmat olivat Gustav Adolf Rutensköld (1758–1802) ja Ulrika Charlotta Stenborg (s. 1772). Varvara Sergejevna Jakovlevan (1803-1831) kanssa hänellä oli tytär Olga Karlovna Albrecht (1828–1898) ja Varvara Arkadijevna Nelidovan (1814–1897) kanssa hänellä oli kaksi poikaa, paroni Aleksei Andrejevitš Pašin (1831–1863) ja Konstantin Petrovitš Kleinmihel (1840–1912). Muita aviottomia lapsia oli Sofia Sergejevna Trubestskaja (1838–1896) hovineiti Jekaterina Petrovna Musina-Puškinan (1816–1897) kanssa.
Aleksanteri I:n seuraaja
Kun Aleksanteri I kuoli lapsettomana vuonna 1825, vuoden 1797 kruununperimysjärjestyksen mukaan Nikolain vanhempi veli Konstantin Pavlovitš olisi ollut laillinen perijä. Hän oli kieltäytynyt ottamasta kruunua naituaan aatelittoman puolalaisen naisen, joten Aleksanteri I oli antanut salaisen manifestin, jolla nuorempi veli Nikolai määrättiin perilliseksi. Konstantin kuitenkin julistettiin keisariksi ja hänelle vannottiin uskollisuudenvala. Konstantin kieltäytyi edelleen kruunusta ja kesti kaksi viikkoa ennen kuin hän sai hallituksen vakuutettua. Kun Nikolai julisti ottavansa kruunun, hän näytti vallankaappaajalta ja häntä vastaan puhkesi dekabristikapinana tunnettu upseerien kapina.
Keisarina
thumb|228x228px|Nikolai I:n keisarillinen monogrammi Nikolai ei ollut saanut kasvatusta keisariksi ja hänen koulutuksensa oli lähinnä sotilaallinen. Hän ihaili armeijan järjestystä ja sotilaselämää. Itseään hän piti lähinnä valtakunnan komentajana. Itsevaltaista hallitusmuotoa hän piti parhaana ja itsestään selvänä asiana. Rajattoman valtansa hän käsitti niin, että hänen piti päättää kaikesta. Valtionhallinto oli kokonaan keisarin henkilökohtaisessa vallassa ja se militarisoitui. Suurin osa Nikolain ministereistä oli korkea-arvoisia sotilaita, jotka olivat kunnostautuneet taistelukentillä. Poliittinen ja hallinnollinen työ siirrettiin ministeriöiltä ja virastoilta salaisille toimikunnille. Jokaista eteen tulevaa tärkeää kysymystä varten perustettiin uusi toimikunta, ja valtionhallinto paisui. Keisarin omasta kansliasta kasvoi suuri laitos, joka ohitti ministerit ja senaatin. Valtakuntaansa Nikolai I kiersi jatkuvasti erilaisilla tarkastusmatkoilla.
Dekabristikapinan vuoksi järjestettiin keisarin kanslian III osasto, salainen poliisi, jonka tehtävä oli paljastaa valtiota vastaan suunnatut salaliitot. Sen toimeenpanevana elimenä toimi santarmisto, jonka jäsenet olivat univormupukuisia salaisia poliiseja. 1820-luvun jälkipuoliskolla kirjailijoita, kustantajia ja journalisteja alettiin valvoa tiukemmin ja vuodesta 1826 lähtien heitä pidätettiin, kuulusteltiin, karkotettiin ja tarkkailtiin. Vuosina 1848–1855 vallinnutta sensuuriterroria kutsuttiin Venäjällä nimellä "synkät seitsemän vuotta", (ven. Мрачное семилетие, mratšnoje semiletije).
Nikolain hallintokauden merkittävin sisäpoliittinen saavutus oli Mihail Speranskin johtaman keisarin kanslian toisen osaston lakikodifikaatio. Kolmessa vuodessa koottiin kaikki Venäjällä koskaan säädetyt lait 45 kirjaan. Edellinen lakikirja oli vuodelta 1649.
Koulutusjärjestelmä uudistettiin "yhteiskuntaa säilyttävässä hengessä", koska keisarin mielestä dekabristikapina oli johtunut "virheellisestä opetusjärjestelmästä". Jo hänen ensimmäisessä manifestissaan 1. heinäkuuta 1826 varoitettiin nuorisoa "omavaltaisesta ajattelusta" ja "puolittaisen sivistyksen tuhoisasta ylellisyydestä". Etusijalle tuli asettaa yhteiskuntaa suoraan hyödyttävät käytännölliset aineet, kuten lääketiede ja tekniikka. Tehtävä koulutusuudistuksesta annettiin Sergei Uvaroville.
Maaorjuuteen, suurimpaan yhteiskunnalliseen ongelmaan ei uskallettu puuttua, vaikka se tiedostettiinkin. Nikolai pelkäsi käytännön vaikeuksia ja maanomistajien vastustusta. Paikallisia talonpoikaiskapinoita tapahtuikin koko Nikolain hallitusajan 20-30 / vuosi. vasen|pienoiskuva|Keisari Nikolai I, Franz Krüger 1835 Suomessa Nikolai I muistetaan melko suopeana hallitsijana, konservatiivisuudestaan huolimatta; hän ei muun muassa kutsunut säätyvaltiopäiviä kokoon kertaakaan kautensa aikana, vaan hallitsi yksinomaan asetuksilla. Tähän oli tosin jo totuttu, koska edelliset valtiopäivät oli pidetty vuonna 1809. Hänen kaudellaan Suomi sai hiljalleen kasvaa ja kehittyä. Nikolai vieraili Suomessa vuosina 1830, 1833 ja 1854. Hänen hallituskaudellaan perustettiin neljä kaupunkia (Jyväskylä 1837, Mikkeli 1838, Heinola 1839 ja Joensuu 1848) sekä rakennettiin Saimaan kanava. Suomea vahvistettiin sotilaallisesti, suomalaiskansallisia pyrkimyksiä edistettiin ja virkamiesten venäjän kielen taidon vaatimuksia lievennettiin. Ortodoksit saivat vuonna 1827 oikeuden päästä virkoihin, mutta tätä toimenpidettä ei silti ollut suunnattu luterilaista kirkkoa vastaan. Lisäksi Nikolai I antoi luvan Valtion hienomekaanisen konepajan perustamiseen vuonna 1841.
Valtiollisten huolien painaessa Nikolai etsi edelleen lohdutusta vaimonsa Aleksandran seurasta. "Onnea, iloa ja lepoa – sitä etsin ja löydän vanhasta Mouffystäni", hän kirjoitti. Vuonna 1845 Nikolai itki kuullessaan että hovin lääkärit kehottivat keisarinnaa oleskelemaan useita kuukausia Palermossa tämän huonon terveydentilan vuoksi. "Antakaa vaimoni minulle!", hän pyysi tämän lääkäreiltä, ja saatuaan tietää, ettei tällä ollut vaihtoehtoja, hän suunnitteli liittyvänsä vaimonsa seuraan joksikin aikaa. Rakastajatar Varvara Nelidova lähti heidän mukaansa, ja vaikka keisarinna Aleksandra oli alussa mustasukkainen, hän hyväksyi pian suhteen ja pysyi hyvissä väleissä aviomiehensä rakastajattaren kanssa. pienoiskuva|Nikolai I ja kruununperijä, suuriruhtinas [[Aleksanteri II (Venäjä)|Aleksandr Nikolajevitš. Bogdan Villevaldem, 1854]] Puolan perustuslaillisen kuninkaan asemaansa Nikolai piti viheliäisenä. Puola oli Wienin kongressissa Napoleonin sotien päätteeksi vuonna 1815 Venäjään liitetty kuningaskunta eli ns. Kongressi-Puola. Puolalaiset eivät koskaan hyväksyneet Wienin kongressin järjestelyä ja tavoittelivat entisen itsenäisen suurvalta-Puolan rajojen palauttamista. Puolalaisilla oli myös harhakuvitelmia, että länsivallat auttaisivat heitä Venäjää vastaan.
Euroopan vallankumousvuodet 1830 ja 1848 tuntuivat myös Venäjällä. Vuonna 1830 puolalaiset pyrkivät marraskuun kansannousussa irrottautumaan Venäjästä ja rahvas liittyi kadettien kapinaan huonon sadon seurauksena nousseen oluen ja viinan hinnan vuoksi. Sotaväen päällikkö Varsovassa, suuriruhtinas Konstantin luovutti kaupungin kapinallisille ilman taistelua. Nikolai koki Venäjän kunniaa loukatun kapinallisten neuvotteluyrityksellä ja lähetti maahan joukkoja, jotka kukistivat kapinan säälimättömästi. Puola menetti parlamenttinsa ja sotaväkensä, yliopistoja suljettiin ja tuhansia puolalaisia vietiin Siperiaan tai ajettiin maanpakoon. Puolalle jäi kuitenkin autonominen itsehallinto.
Direct Connect
Direct Connect on tiedostojen vaihto-ohjelma, joka perustuu chat-huoneiden tapaisiin 'hubeihin'. Hubeissa käyttäjät voivat chattailla, selata toistensa tiedostoja ja jakaa tai vaihtaa niitä keskenään. Direct Connect luokitellaan P2P-ohjelmaksi (Peer to Peer), koska sillä voidaan siirtää myös tiedostoja suoraan tietokoneelta toiselle. Hubeilla on usein sisäänpääsyvaatimuksia, joilla varmistetaan että käyttäjillä on tarpeeksi jaettavia tiedostoja. Nämä vaatimukset ovat yleensä gigatavuluokkaa.
Alkuperäinen Direct Connect -ohjelma oli Jon Hessin kirjoittama NeoModus Direct Connect. Sille vaihtoehtoinen suosittu ohjelma on DC++. Se tarjoaa enemmän toimintoja, kuten mahdollisuuden kytkeytyä useampaan hubiin samanaikaisesti ja tehokkaamman käyttöliittymän.
Katso myös
DirectConnect
Nikolai I
Keisarina
Korostaakseen Venäjän mahtia Nikolai sanoi vuonna 1850: ”Siellä, missä Venäjän lippu on kerran nostettu salkoon, sitä ei enää vedetä alas.” Toisaalta suomalaisten pysyttyä Puolan kapinan aikana lojaaleina hallitsijaansa kohtaan hän oli sanonut Suomen olevan hänen valtakuntansa ainoa provinssi, joka ei ollut aiheuttanut hänelle ”minuutinkaan huolta tai tyytymättömyyttä”.
Nikolai I kuoli 2. maaliskuuta 1855 Krimin sodan ollessa vielä kesken. Hän oli sairastunut influenssaan oltuaan katsastamassa Krimin sotaan lähteviä joukkojaan hyisessä talvisäässä ja poti 25. helmikuuta lähtien. Tauti kehittyi keuhkokuumeeksi, johon hän sitten kuoli Talvipalatsissa.
Perintö
Vuosina 1855–1917 Vaasan kaupungin virallinen nimi oli Nikolaistad (Nikolainkaupunki) edesmenneen Suomen suuriruhtinaan mukaan.
Vuonna 1852 valmistunutta Helsingin Suurkirkkoa nimitettiin alun perin Nikolainkirkoksi.
Kimalaispallokala
Kimalaispallokala (Colomesus asellus) on melko pienikokoinen makean veden pallokalalaji.
Koko ja ulkonäkö
Kimalaispallokala voi kasvaa 14 cm pitkäksi, mutta jää akvaarioissa yleensä alle kymmensenttiseksi. Sen vatsapuoli on valkea, selkäpuoli kelta-tummaraitainen. Raidoitus ja vartalonmuoto muistuttavat kimalaista.
Alkuperä
Kimalaispallokaloja on tavattu luonnossa Amazonin vesistössä.
Käyttäytyminen
Kimalaispallokala on pallokalaksi rauhallinen, ja sopii heimon muita lajeja paremmin seura-akvaarioon.
Vesiolot ja ravinto
Kimalaispallokalat syövät lihapitoista ravintoa, johon pitää kuulua tarpeeksi kovia osia (esimerkiksi kotilon ja äyriäisten kuoria), sillä muuten kalan hampaat kasvavat liikaa ja niitä voi joutua leikkaamaan.
Everybody Needs Dancemusic Sometimes
Everybody Needs Dancemusic Sometimes on lyhytikäisen suomalaisen rock-yhtyeen Rock’n’Roll Bandin debyyttialbumi ja jäi yhtyeen ainoaksi studioalbumiksi. Yhtye oli jo hajonnut levyn julkaisuaikana. Albumin tutuin kappale lienee "I’m Gonna Roll", joka nauhoitettiin 9. toukokuuta 1975 kuten myös kappale "Come 'Round Betty", jotka julkaistiin singlellä.
Albumista on julkaistu 2004 remasteroitu CD-painos, joka sisältää kolme bonusraitaa albumin lisäksi. Bonusraidat "Fever" ja "Seventh Son" on nauhoitettu 1974 keväällä ennen varsinaista Rock'n'Roll Band -kokoonpanoa. Mukana kyseisissä raidoissa olivat mm. Janne Ödner (kitara, laulu kappaleessa "Seventh Son"), Affe Forsman (rummut), Esa Kotilainen (mellotron kappaleessa "Fever") ja Pave Maijanen (basso, laulu kappaleessa "Fever").
Pyhän Tuomaan kirkko
Pyhän Tuomaan kirkko voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Genevadsån
Genevadsån on Ruotsissa Hallandin läänissä virtaava 8 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Genevadsånin vesistössä sen 34 kilometriä pitkän pääuoman alajuoksun. Joen valuma-alueen pinta-ala on 224 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin Laholmsbuktenissa Gullbrannassa Halmstadin kunnassa.
Vesistöalueen pääuoma loppuu Genevadsånin meanderoivaan osuuteen, joka virtaa peltojen keskellä. Vesistön yläpuolinen alue jakaantuu kolmen joen kesken: Vessingeån, Brostorpaån ja Alslövsån. Ne yhtyvät Genevadin taajaman edustalla. Haaroista Brostorpaån on valittu pääuoman yläjuoksun osaksi. Se alkaa suuren suoalueen Asperammsmossenin länsipuolelta ampuma-alueen sisältä. Se virtaa aluksi 8 kilometriä etelään päin metsämaita pitkin ja kääntyy vasta Bäckamotissa kohti lounasta peltoalueille. Seitsemän kilometrin päässä joki oikaisee länteenpäin ja yhtyy muihin sivujokiin Genevadissa.
Hangaslammi (Virrat)
Hangaslammi, toisinaan myös Kangaslammi , on Pirkanmaalla Virroilla Nojoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,1 metriä mpy.
Giuseppe Gioachino Belli
Giuseppe Gioachino Belli (1791 Rooma – 1863 Rooma) oli italialainen runoilija. Hänen kirjoitti osan tuotannostaan italiaksi, osan Rooman murteella, jolla hän sepitti 2 279 sonettia I sonetti romaneschi. Hän kirjoitti ne 1830–1837, mutta ne julkaistiin pääosin vasta hänen kuolemansa jälkeen 1886–1896. Hänen eläessään julkaistiin vain kolmisenkymmentä sonettia, enimmät hänen tietämättään. Hän tekee pessimismin sävyttämissä runoissaan pilkkaa papistosta ja aristokratiasta.
Belliä pidetään Carlo Portan ohella 1800-luvun merkittävimpänä italialaisena murrerunoilijana.
Albert Park Circuit
Rata
Radan pituus oli alun perin 5,303 kilometriä. Formula 1 -kilpailussa ajetut 58 kierrosta teki kilpailun kokonaispituudeksi 307,574 kilometriä. Vuoden 2021 remontin jälkeen radan pituus on 5,278 kilometriä. Formula 1 -kilpailussa ajetaan 58 kierrosta, tehden kilpailun kokonaispituudeksi 306,124 kilometriä.
Rata kulkee kokonaan yleisillä kaduilla ja teillä. Se on käytössä vain kisaviikonloppuisin, eikä pitoa ole kovinkaan paljon. Radalla on pari hyvää ohituspaikkaa pääsuoran, ja sitä seuraavan suoran lopussa. Radalla on useita pitkiä suoria, ja siellä saavutetaankin Formula 1 -sarjan radoista neljänneksi suurin keskinopeus. Vuonna rataa muutettiin leventämällä mutkia ja poistamalla mutkan 9–10 šikaani, joiden takia kierrosajat nopeutuivat noin viidellä sekunnilla. Kauden kilpailua varten alkuperäiseen suunnitelmaan kuului neljä DRS-aluetta, mutta neljännestä luovuttiin turvallisuussyistä.
Voittajat
thumb|300px|Melbournen radan varikkorakennus.
Sakari Mattila (jalkapalloilija)
Sakari Mikael Mattila (s. 14. heinäkuuta 1989 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. Hänen pelipaikkansa on puolustava keskikenttäpelaaja, mutta hän pystyy myös pelaamaan keskuspuolustajana tai keskikentän keskellä.
Jesse James Hollywood
thumb|Jesse James Hollywood Jesse James Hollywood (s. 28. tammikuuta, 1980, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen huumekauppias ja elinkautisvanki.
Hänestä tuli 20-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin henkilö FBI:n etsityimpien rikollisten listalla. Hän nousi otsikoihin kidnapattuaan velallisensa teini-ikäisen velipuolen ja murhautettuaan tämän. Hän onnistui pakoilemaan viranomaisia vuosikaudet kunnes hänet viimein pidätettiin Brasiliassa maaliskuussa 2005. Kirjeenvaihtokirjassaan Five Years Christian Kracht ja David Woodard keskustelevat paljon Hollywoodin ahdingosta vuosien 2004 ja 2006 välillä.
Sakari Mattila (jalkapalloilija)
Mattila teki pääsarjadebyyttinsä Helsingin Jalkapalloklubissa FC KooTeePeetä vastaan 4. toukokuuta 2008. Hänellä oli sopimus HJK:n kanssa kauden 2010 loppuun. Vuoden 2009 alussa Mattila siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavaan Udineseen neljän ja puolen vuoden sopimuksella. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa seuran edustusjoukkueessa ja siirtyi saman vuoden heinäkuussa lainalle toisella sarjatasolla pelaavaan Ascoliin. Elokuussa 2010 hän siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaan Bellinzonaan. Kesken Veikkausliiga-kauden 2012 hän siirtyi helsinkiläiseen HJK:hon. Kauden 2013 päätteeksi Mattila siirtyi Norjan liigan Aalesunds FK:hon.
Mattila tunnetaan hyvästä potkutekniikastaan ja vapaapotkuistaan.
Jesse James Hollywood
Rikollisella toiminnalla, muun muassa myymällä marihuanaa, Hollywood ansaitsi pienen omaisuuden, jolla hän osti 200 000 dollarin kiinteistön San Fernandon laaksosta Etelä-Kaliforniasta sekä useita harvinaisia urheiluautoja.
Perjantaina 5. helmikuuta 2010 Hollywood sai viimein tuomionsa santabarbaralaisessa tuomioistuimessa. Hänet tuomittiin elinkautiseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen.
Nick Cassavetesin ohjaama elokuva Alpha Dog (2007) perustuu löyhästi Jesse James Hollywoodin elämään. Elokuvassa hahmon nimi on Johnny Truelove ja häntä esittää Emile Hirsch.
Onnen maa
Onnen maa on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut suomalainen Markku Pölösen ohjaama elokuva. Paljon tv-katsojia ja monia palkintoja saanut elokuva käynnisti Pölösen ohjaajauran.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1960-luvun alkuun ja kertoo tapahtumat perheen pikkupojan (Tatu Kaihua) kautta. Keskeisissä osissa ovat pojan isä (Taisto Reimaluoto) joka on työntekijänä tunnollinen mutta yksvakaa, ja tämän kaupungista kesäksi maalle tuleva kevytmielinen veli (Pertti Koivula).
Vastaanotto
Onnen maa oli Markku Pölösen ensimmäinen teatterilevitykseen päässyt elokuva. Se syntyi Suomen elokuvasäätiön, Yleisradion, MTV3:n ja AVEKin Sparrausrinki-hankkeen rahoittamana.Teattereissa elokuva sai vain vajaat 15 000 katsojaa, mutta ensimmäisen televisioesityksen 1993 näki yli miljoona suomalaista. Vuoden 1995 tv-uusinta sai noin 700 tuhatta ja vuoden 1998 uusinta yli 800 tuhatta katsojaa.
Pölönen laati elokuva­käsikirjoituksestaan myös näytelmäversion, jota on esitetty ympäri Suomea monissa ammatti- ja kesäteattereissa.
Sosiaalidemokraatit (Slovenia)
Sosialidemokraatit (sloveeniksi Socialni demokrati, sloveeninkielinen lyhenne, SD) on slovenialainen keskusta-vasemmistolainen puolue, jonka nykyinen puheenjohtaja on Tanja Fajon. Vuosina 1993-2005 puolue tunnettiin nimellä "Yhdistyneiden sosiaalidemokraattien luettelo". Tällä hetkellä puolueella on Slovenian parlamentissa 12 edustajaa ja 2 edustajaa Euroopan parlamentissa. Sosiaalidemokratit ovat Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän jäseniä.
Tšad
Tšad on valtiona hyvin keinotekoinen ja kuin jakojäännös siirtomaavaltojen rajanvedoista. Lähes koko itsenäisyyden ajan sitä on raastanut sisällissota, kun pohjoisen arabit ja etelän pääosin kristityt mustaihoiset asukkaat ovat taistelleet elintilasta ja vallasta.
Maan nimi tulee Tšadjärvestä. Se tarkoittaa yksinkertaisesti ’järveä’.
Varhaiskaudet ja siirtomaa-aika
thumb|left|Bornun sulttaanin neuvosto 1826 Ensimmäinen merkittävä kuningaskunta, joka vaikutti Tšadin alueella oli Kanem-Bornu. Tämä sai alkunsa Tšadjärven läheisyydessä liittoutuneista heimoista. Keskiajalla alue alkoi saada vaikutteita ulkoa, kun muslimikauppiaat kävivät kauppaa savannialueiden animistiheimojen kanssa.
Tšadista tuli Ranskan siirtomaa Territoire Militaire des Pays et Protectorats du Tchad vuonna 1900. Vuoteen 1920 mennessä Ranska oli saanut sen kokonaisuudessaan hallintaansa ja se liitettiin Ranskan Päiväntasaajan Afrikkaan. Ranska ei juurikaan kehittänyt siirtomaata, ja sen hallinto oli alimiehitettyä. Ranskan hallinto varsinkin pohjoisessa ja idässä oli nimellistä, ja paikalliset päälliköt huolehtivat edelleen käytännön hallintotoimista. Vuonna 1929 aloitettiin suurimittainen puuvillan kasvatus. Toisen maailmansodan jälkeen siirtokunta sai territoires d'outre-mer -oikeudet ja edustuksen Ranskan kansalliskokouksessa ja oman parlamentin, olihan 15 000 tšadilaista palvellut Vapaan Ranskan joukoissa. Suurimmaksi puolueeksi muodostui Tšadilainen edistyspuolue (Parti Progressiste Tchadien, PPT), joka oli osa Ranskan Länsi-Afrikan Rassemblement démocratique africainia.
Itsenäisyys
Itsenäisyyden valtio sai 11. elokuuta 1960. Ensimmäisenä presidenttinä oli PPT:n johtaja François Tombalbaye, joka luotti maan pohjois- ja eteläosien kristittyihin ja animisteihin maan keskiosan muslimeja vastaan ja ajoi afrikkalaistamispolitiikkaa, jossa Ranskan hallinnon aikaiset virkamiehet korvattiin alkuperäisasukkailla. Kaksi vuotta valtaannousunsa jälkeen Tombalbaye kielsi muut poliittiset puolueet kuin oman PPT-puolueensa ja hajotti parlamentin. Hänen autoritaarista politiikkaansa vastustamaan nousi etenkin marraskuun 1965 satoja surmanneiden levottomuuksien jälkeen useita ryhmiä, merkittävin näistä oli Sudanin tukema muslimien Tšadin Kansallisen vapautuksen rintama FROLINAT (Front de Libération Nationale du Tchad). Vastineeksi Ranskan tuesta Tombalbaye höllensi 1960-luvun lopulla politiikkaansa ja vapautti satoja poliittisia vankeja, mutta elokuun 1971 Libyan tukemaksi väitetyn vallankaappausyrityksen jälkeen kehitys kääntyi taas päinvastaiseksi. Libya alkoi nyt julkisesti tukea FROLINATia, joka oli hajonnut useaan kilpailevaan osaan, kuten Hissène Habrén Forces Armées du Nord, FAN.
Tombalbayen afrikkalaistamispolitiikkaan elokuusta 1973 lähtien liittyneet kristittyjen vainot ja hänen käyttöönottamansa oman heimonsa yondo-riitit herättivät vastustusta. Poliittisten ja armeijan puhdistusten jälkeen 13. huhtikuuta 1975 ryhmä sotilaita kaappasi vallan ja surmasi Tombalbayen, joka jälkeen perustettiin kenraali Félix Malloumin johtama sotilashallinto (CSM).
Vuonna 1977 Libya miehitti ja liitti itseensä uraanista rikkaan Aozoun kaistan Pohjois-Tšadissa. Ranska ja Yhdysvallat tukivat Malloumia Libyaa vastaan. Saadakseen pohjoisen heimot puolelleen hän nimitti pääministeriksi kapinallisten FANin Hissène Habrén. Sotilashallitus ei myöskään ollut suosittu ja Malloum rikkoi välinsä myös tukijaansa Ranskaan ja riitautui lopulta Habrén kanssa, jonka jälkeen hänen valtakautensa päättyi.
Kylmässä sodassa neutraalia linjaa edustanut FROLINATin Goukouni Oueddei valittiin Kansallisen yhtenäisyyden väliaikaishallituksen (Gouvernement d'Union Nationale de Transition; GUNT) johtoon 1979. Goukouni pyysi Libyan apua Habréa vastaan 1980 ja sai myös sotilasneuvonantajia DDR:sta ja Neuvostoliitosta. François Mitterrandin valinta Ranskan presidentiksi 1981 puolestaan vähensi ranskalaisjoukkojen määrää maassa ja Ranskan tuki vaihtui hiljalleen Libyaa vastustaneen Habrén puolelle.
Hissène Habrén joukot marssivat pääkaupunkiin kesäkuussa 1982. Ei kovinkaan mairittelevan lempinimen ”Afrikan Pinochet” saanutta Habréa syytetään vuosina 1982–1990 tehdyistä tuhansien ihmisten kidutuksista, murhista ja muista hirmuteoista. Häntä tukivat Ranska ja Yhdysvallat pohjoisen Tšadin miehittänyttä Libyaa ja pohjoisen kapinallisia vastaan. Libya tuki edelleen maata virallisesti 1979–1982 hallinnutta GUNT-hallitusta. Vuosien 1985–1987 taistelut Aozoun kaistasta Tšadin ja Libyan rajalla päättyivät Libyan tappioon ja vetäytymiseen.
Idriss Débyn valtakausi
Vuonna 1989 Habré syytti vallankaappausyrityksestä kenraali Idriss Débya, joka pakeni Libyaan, perusti Sudanissa Isänmaallisen pelastusliikkeen (MPS) ja aloitti sodan Habréa vastaan lokakuussa 1989. Ratkaisevan marraskuussa 1990 alkaneen taistelun jälkeen Débyn joukot marssivat 2. joulukuuta pääkaupunkiin ja Habré pakeni Senegaliin. Déby salli poliittiset puolueet ja hänet valittiin uuden perustuslain hyväksymisen jälkeen presidentiksi 1996 ja 2001. Vuonna 2005 perustuslaista poistettiin kansanäänestyksellä kausirajoitukset ja Déby valittiin uudelleen 2006.
Débyn armeija kärsi suuresta joukkopaosta 2004 ja 2005, mikä pakotti hänet hajottamaan presidentillisen kaartinsa ja muodostamaan uuden eliittijoukon. Samalla syntyi aseistettuja oppositioryhmiä kuten "Demokratian ja vapauden kutsu" elokuussa 2005 ja "Yhtenäisyyden, demokratian ja muutoksen liitto" (SCUD) kaksi kuukautta myöhemmin, ja ne pyrkivät syöksemään vallasta korruptoituneen ja totalitaristina pitämänsä Débyn. Myöhemmin 2005 RDL ja SCUD muodostivat kuuden muun ryhmän kanssa Demokratian ja muutoksen yhtenäisrintaman (FUCD).
Konflikti Sudanin ja Tšadin välillä
Joulukuussa 2005 Tšadissa tapahtuneessa hyökkäyksessä kuoli noin 100 ihmistä. Tšad syytti tästä Sudanin puolelta tulleita joukkioita. Tšadin mukaan sudanilaiset ovat syyllistyneet useisiin muihinkin hyökkäyksiin Tšadin puolelle, joissa on muun muassa poltettu kyliä, tapettu ihmisiä ja ryöstelty. Tšad on kertonut iskeneensä takaisin ja 300 vihollisen saaneen surmansa. 23. joulukuuta vuonna 2005 Tšad ilmoitti olevansa sotatilassa Sudanin kanssa, johtuen Sudanin aggressiosta. Konflikti päättyi väliaikaisesti Tripolissa neuvoteltuun rauhaan.
Sisäisiä levottomuuksia
Huhtikuussa 2006 FUCDin joukot etenivät pääkaupungin tietämille, mutta hallitus sai torjuttua hyökkäyksen Ranskan joukkojen tuella. Déby syytti FUCD:tä Sudanin hallituksen tukemaksi tai värväämäksi. Déby katkaisi tämän jälkeen suhteensa Sudaniin. Myös marraskuussa 2006 pääkaupunki julistettiin hätätilaan aseistettujen ryhmien toiminnan kiihtymisen vuoksi. Rauha neuvoteltiin lokakuussa 2007, jolloin FUCD:n johtaja Mahamat Nour Abdelkerim liittyi Débyn hallitukseen puolustusministeriksi. Marraskuussa 2007 hän kuitenkin syytti Débyä hyökkäyksestä omia taistelijoitaan vastaan ja erosi hallituksesta ja liittyi taas kapinallisiin.
Syksyllä 2007 Tšadissa paljastui tapaus, jossa ranskalainen järjestö L’Arche de Zoé oli kaapannut maasta lapsia adoptoitavaksi Ranskaan ja Belgiaan. Järjestön mukaan lapset olivat orpoja, mutta useimmat oli kaapattu vanhemmiltaan. Järjestön jäsenet tuomittiin pakkotyöhön, mutta heidät siirrettiin myöhemmin Ranskaan.
Tšadin hallitusta vastaan toimivat kapinallisryhmät valtasivat tammikuun 2008 lopussa Oum Hadjerin kaupungin keski-Tšadissa ja jatkoivat sieltä etenemistään pääkaupunkia kohti. Joukot etenivät viikossa noin 1 000 km tukikohdistaan länsi-Sudanissa ja aloittivat 2. helmikuuta 2008 hyökkäyksen pääkaupunki N’Djamenaan ja piirittivät raporttien mukaan presidentinpalatsin, mutta muutaman päivän taistelujen jälkeen kaupunki jäi hallituksen haltuun ja kapinalliset hyväksyivät Libyan Muammar Gaddafin neuvotteleman tulitauon.
Kapinallisten hyökkäyksen uskottiin olleen Sudanin yritys estää Euroopan unionin joukkojen sijoitus Darfurin vastaiselle rajalle suojelemaan alueen noin 370 000 pakolaista.
23. maaliskuuta 2020 Tšadin armeija joutui yhteenottoon Boko Haramin kanssa Boman niemellä ja menetti 92 sotilasta yhden päivän aikana. Kansainvälisten sotilasasiantuntijoiden mukaan maan armeija on kuitenkin yksi alueen parhaiten toimivista ja harjoitetuista. Ongelmana on tällä hetkellä, että sen voimia on hajotettu liikaa sekä ulkomaanoperaatioilla että sisäisen rauhan turvaamisella.
Filippiinien–Yhdysvaltain sota
Filippiinien–Yhdysvaltain sota oli Espanjan vastaisen sodan jälkeen syttynyt sota Yhdysvaltojen ja itsenäiseksi Espanjasta julistautuneen Filippiinien välillä. Espanjan vastaisen sodan jäljiltä amerikkalaisjoukot hallitsivat pääkaupunki Manilaa filippiiniläisten hallitessa muuta maata. Filippiiniläisille oli luvattu itsenäisyys, jota amerikkalaiset eivät kuitenkaan nyt aikoneet luovuttaa. Yhteenotot osapuolten välillä alkoivat helmikuussa 1899 ja filippiiniläiset turvautuivat pian sissisotaan paremmin aseistautuneita amerikkalaisia vastaan. Amerikkalaiset julistivat kapinaksi kutsumansa sodan virallisesti loppuneeksi vuonna 1902, mutta todellisuudessa vastarinta jatkui vielä vuosia tämän jälkeen. Filippiinit itsenäistyi lopullisesti vasta vuonna 1946.
Tšad
Politiikka
Tšadin politiikkaa hallitsee presidentti Idriss Débyn johtama puolue Isänmaallinen pelastusliike. Déby on valittu perustuslaillisesti presidentiksi 1996 ja 2001, tosin kansainväliset tarkkailijat huomasivat epäselvyyksiä prosessissa. Perustuslain muutos salli Débyn valitsemisen kolmannelle kaudelleen 2006 opposition boikotoimissa vaaleissa. Oppositio boikotoi myös vuoden 2011 vaaleja joissa Déby valittiin neljännelle kaudelle. Vuoden 2016 vaaleissa Déby sai 62 %, tärkein vastaehdokas Saleh Kebzabo 13 % annetuista äänistä.
Filippiinien–Yhdysvaltain sota
Tausta
thumb|vasen|Filippiiniläisiä [[Katipunan-liikkeen taistelijoita vuodelta 1898.]] Espanjalaiset olivat saapuneet Filippiineille 1500-luvulla ja he olivat tehneet alueesta siirtomaansa. Filippiineillä esiintyi siirtomaahallinnon vastustusta jo siirtomaa-ajan alusta lähtien. Vuonna 1892 joukko filippiiniläisiä oli perustanut järjestön nimeltä Katipunan, jonka tarkoituksena oli saavuttaa itsenäinen Filippiinien valtio tarvittaessa vaikka väkivalloin. Järjestön kapina Espanjaa vastaan vuonna 1896 tunnetaan filippiiniläisessä historiankirjoituksessa nimellä Filippiinien vallankumous. Ensimmäinen kapinayritys epäonnistui, mutta Katipunan jäsenen Emilio Aguinaldon johtamilla joukoilla oli enemmän menestystä espanjalaisten joutuessa sotimaan samaan aikaan kapinallisia vastaan Kuubassa. Aguinaldo syrjäytti Katipunanin perustajan Andrés Bonifacion vuonna 1897 nousten liikkeen johtoon ja vallankumoushallituksen presidentiksi. Samalla liikkeen vaatimukset vähenivät. Nyt vaadittiin itsenäisyyden sijaan vain jesuiittojen lähtöä maasta. Kun Espanja oli nyt ajautunut sotaan myös Yhdysvaltoja vastaan haluttiin nopea ratkaisu Filippiineillä. He suostuivat Katipunanin vaatimuksiin, mikäli Aguinaldo suostuisi lähtemään maasta.
Tšad
Politiikka
Toukokuun alussa 2018 maassa tehtiin perustuslain muutos, joka vahvisti presidentin asemaa. Sen jälkeen hän hallitsee yksin, ilman pääministeriä tai varapresidenttiä. Pääministeri Albert Pahimi Padacké ja hänen hallituksensa erosivat lain vahvistamisen jälkeen.
Filippiinien–Yhdysvaltain sota
Tausta
Aguinaldo lähti Espanjan kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti laivalla Hongkongiin joulukuussa 1897. Hongkongissa häneen ottivat yhteyttä amerikkalaiset, jotka halusivat yhteistyötä filippiiniläisten kanssa sodassaan Espanjaa vastaan. Amerikkalainen laivaston komentaja George Dewey lupasi Filippiineille itsenäisyyden, jos filippiiniläiset auttaisivat amerikkalaisjoukkoja. Aguinaldo palasikin Filippiineille toukokuussa 1898 johtaakseen sotaa espanjalaisia vastaan. Kesäkuussa samana vuonna hän julisti Filippiinit itsenäiseksi ja syyskuussa laadittiin maan perustuslaki. Espanja solmi rauhan Yhdysvaltojen kanssa elokuussa 1898 sillä ehdolla, ettei sen tarvitsisi antautua entisille siirtomailleen. Filippiineillä espanjalainen kuvernööri Fermín Jáudenes olikin tehnyt amerikkalaisten kanssa sopimuksen, jolla he järjestivät muodollisen näytöstaistelun joukkojensa välillä, minkä jälkeen Manila antautui filippiiniläisten kapinallisten sijaan amerikkalaisjoukoille 13. elokuuta.
Sota
thumb|vasen|Amerikkalaissotilaita ja [[3.2-inch gun M1897|M1897-tykki Manilan seuduilla vuoden 1899 paikkeilla.]] thumb|"Tappakaa kaikki yli kymmenenvuotiaat", kenraali Jacob Smithin julmuuksia piirroksessa [[New York Journal-American -lehdestä vuodelta 1902.]] Filippiiniläiset hallitsivat nyt suurinta osaa Filippiineistä, mutta pääkaupunki Manila oli amerikkalaisjoukkojen käsissä. Amerikkalaiset eivät aikoneet aikaisemmista lupauksistaan huolimatta poistua ja sota osapuolten välillä tuli näin väistämättömäksi. Amerikkalaiset olivat varautuneet sodan syttymiseen etukäteen ja Manilaan oli lähetetty lisäjoukkoja syksyn 1898 aikana. Sota osapuolten välillä alkoi laukaustenvaihdolla Manilassa 4. helmikuuta 1899. Amerikkalaisia joukkoja oli sodan alkaessa noin 40 000 ja huipussaan 74 000. Heistä noin 60 % oli varsinaisia sotilaita. Filippiiniläisten riveissä oli 80 000–100 000 miestä ja kymmeniätuhansia heitä eri tavoin auttaneita.
Aguinaldo jäi amerikkalaisjoukkojen vangiksi vuonna 1901 ja hän allekirjoitti antautumismääräyksen. Sota Filippiineillä loppui virallisesti vuonna 1902. Todellisuudessa taistelut jatkuivat vielä antautumismääräyksen jälkeenkin. Simeón Ola johti sissejä vuoteen 1903 saakka ja Macario Sakay johti omia joukkojaan Batangasissa Manilan eteläpuolella vuoteen 1906 saakka. Mindanaolla taistelut hellittivät vasta vuonna 1916.
Seuraukset
thumb|Antautuvia filippiiniläisiä vuonna 1900. Sodan jäljiltä noin 20 000 filippiiniläistä sotilasta oli saanut surmansa. Heidän lisäkseen noin 200 000 filippiiniläistä kuoli taisteluissa, tai esimerkiksi nälkään ja tauteihin. Amerikkalaisia kuoli suorissa yhteenotoissa 1 500, mutta esimerkiksi tautien takia heidän kokonaistappionsa olivat 4 300.
Yhdysvallat alkoi vuodesta 1901 amerikkalaistaa Filippiinejä. Englannista tehtiin virallinen kieli ja maan koulujärjestelmä rakennettiin amerikkalaisen mallin mukaan. Amerikkalaiset olivat myös perustaneet Filippiinien liittämistä Yhdysvaltoihin kannattaneen Liittopuolueen (Partido Federal, myöhemmin Kansallinen edistyspuolue) ja Kansallispuolue (Partido Nacionalista) kiellettiin. Sen toiminta sallittiin jälleen vuonna 1907, jolloin se voitti vaalit ja hallitsi maan politiikkaa vuoteen 1946 saakka.
Amerikkalaiset lupailivat itsenäisyyttä Filippiineille ensimmäisen kerran vuonna 1916 ja vuonna 1933 solmittiin Tydings–McDuffie-sopimus, jonka mukaan Filippiinit itsenäistyisivät kymmenen vuoden ylimenokauden jälkeen. Hieman myöhemmin itsenäistymispäiväksi suunniteltiin heinäkuun neljättä 1946. Japani miehitti Filippiinit toisen maailmansodan aikana ja he julistivat kanssaan yhteistyötä tehneen hallituksen itsenäiseksi vuonna 1943. Amerikkalaiset palasivat Filippiineille vuonna 1944 ja maa saavutti lopulta itsenäisyytensä 4. heinäkuuta 1946. Nykyisin Filippiinien itsenäisyyspäivää vietetään tosin 12. kesäkuuta vuoden 1898 itsenäisyysjulistuksen mukaan.
Tšad
Politiikka
Débya tukee pääasiassa Ranska, jolla on noin 1 400 sotilasta maassa. Myös YK:n turvallisuusneuvosto on kehottanut kaikkia valtioita tukemaan häntä.
Tšadissa on yksikamarinen parlamentti, jonka 188 jäsentä valitaan neljävuotiskaudelle. Vuoden 2011 vaaleissa kolmen puolueen vaaliliitto Alliance for the Renaissance of Chad eli ART sai 133 paikka, National Union for Democracy and Renewal eli UNDR 11 ja muut yhteensä 44 paikkaa.
Suurin Débya vastustava oppositio ja kapinallisryhmittymä on Demokratian ja kehityksen joukkojen liitto (UFDD). Sen johtajiin kuuluvat mm. hallitsevan klaanin jäsen Timane Erdimi ja entinen puolustusministeri Mahamat Nouri.
Débyn kuoltua hänen poikansa Mahamat Idriss Déby Itno valittiin erillislailla siirtymäkauden presidentiksi. Siirtymäkauden hallinnon piti kestää 18 kuukautta ja päättyä uusiin vaaleihin loppuvuodesta 2022, mutta kautta jatkettiin vuoteen 2024.
Mango (eläin)
Mango (Crossarchus obscurus) on mangustien heimoon kuuluva nisäkäslaji ja kaukaista sukua kissapedoille ja kärpille. Mangon elinaluetta ovat Länsi-Afrikan metsäseudut Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa.
Tšad
Maantiede
thumb|left|200px|Tšadin kartta thumb|200px|Tšad satelliittikuvassa
Mango (eläin)
Mangon paino on keskimäärin kilon ja pituus 30 cm. Mango elää laumoissa, joissa on 10–20 eläintä. Niiden ravintoa ovat pienet jyrsijät, hyönteiset ja toisinaan marjat.
Tšad
Maantiede
Tšad on sisämaavaltio keskisessä Afrikassa ja on pinta-alaltaan 1 284 000 neliökilometriä. Valtio jakaantuu neljään ilmastovyöhykkeeseen. Maan pohjoisosa kuuluu Saharaan ja siellä sataa vuosittain noin 200 mm. Keskisellä alueella vaikuttaa Sahelin savannivyöhyke, jossa kasvillisuus vaihtelee savannista pensaikkoon. Etelämmäksi mentäessä ”sudanilaisella vyöhykkeellä” savanni muuttuu metsäisemmäksi ja sademäärä saavuttaa 600 – 1 000 mm ja aivan lounaiskulmassa on jo trooppista vyöhykettä.
Maasto on melko tasaista mutta kohoaa vähitellen siirryttäessä Tšadjärveltä kohti Tibestivuoristoa pohjoisessa ja Ennedin sekä Ouaddaïn ylänkömaita idässä. Tšadin korkein kohta on Tibestivuoristoon kuuluva Emi Koussi, joka nousee 3 415 metrin korkeuteen merenpinnasta. Maasto on ylänköistä myös Guéran alueella maan keskiosassa. Tšadjärvi Kamerunin rajalla oli aikoinaan Afrikan toiseksi suurin järvi, mutta on nykyään alle kymmenesosan aiemmasta alastaan. Järven kutistumisesta on syytetty sekä veden laajamittaista käyttöä kasteluun että ilmastonmuutosta.
Zakouman kansallispuisto sijaitsee 800 km pääkaupunki N’Djaménasta kaakkoon. Alueen eläimet olivat lähellä sukupuuttoa salametsästyksen ja sisällissodan takia, mutta määrätietoisten suojelutoimien ansiosta eläinkanta on toipunut, ja puistossa tavataan taas suuria norsulaumoja sekä kirahveja, gnuita, leijonia, erilaisia antilooppeja, apinoita ja lintuja.
Liikenne
Tšadissa on 56 lentokenttää, joista kahdeksalla on päällystetty kiitotie. Pitkä sisällissota tuhosi paljon myös liikenneyhteyksiä. Vuonna 1987 maassa oli vain 30 kilometriä päällystettyä maantietä. Hallinto on tehnyt paljon työtä liikenneyhteyksien eteen ja vuoteen 2004 mennessä 33 400 kilometristä maantietä 256 on päällystetty. Uusien maanteiden rakentamista pidetään tärkeänä, sillä kunnollisia maanteitä pitkin voidaan kuljettaa elintarvikkeita niitä tarvitseville ja tuoda terveyspalveluita ja opetusta syrjäseuduille. Ongelmana pidetään myös Tšadin kuljetuskaluston ikää ja huonoa kuntoa. Maan kuorma-autojen keski-ikä on 15 vuotta.
Maassa ei ole rautatietä ja sen vienti kulkee Kamerunin rautateiden kautta sen satamiin. Rautatiestä on tehty erilaisia sunnitelmia kiinalaisten yhtiöiden kanssa 2010-luvulla.
Chari- ja Legonejokia voi liikennöidä muulloin paitsi kuivan kauden aikana.
Talous
Yli 80 % väestöstä saa edelleen toimeentulonsa maataloudesta: pienimuotoisesta omavaraisviljelystä, karjanhoidosta ja kalastuksesta. Ruokakasveihin kuuluvat hirssi, durra, maapähkinät, riisi, bataatti, kassava, maniokki ja jamssi.
Vuodesta 2000 alkaen kolmen ulkomaisen yhtiön konsortio on vienyt Tšadista pumpattua öljyä putkea pitkin Kamerunin poikki Guineanlahdelle. Osittain Maailmanpankin rahoittama öljyputkiprojekti on ollut tuottoisa. Maailmanpankin avun ehtona oli,että Tšad käyttää valtaosan öljytuloistaan maan elinolosuhteiden parantamiseen. Vuonna 2006 presidentti Déby kuitenkin ilmoitti purkavansa sopimuksen. Hänen mukaansa Maailmanpankki on syyllinen maan talousongelmiin. Öljytuloja käytettäisiin myös aseiden ostamiseen, rahasummalla, joka olisi pienempi kuin Maailmanpankki käyttää päivittäiseen viestintäänsä.
Öljyn lisäksi Tšadin vientituotteisiin kuuluvat puuvilla, karja ja karjataloustuotteet sekä savustettu ja kuivattu kala, joita viedään naapurimaihin Kameruniin ja Nigeriaan. Lisäksi maasta viedään arabikumia Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Näiden kaikkien tuotto riippuu satokauden sääoloista ja maailmanmarkkinahintojen vaihteluista.
Transparency Internationalin mukaan vuonna 2005 Tšad oli maailman korruptoitunein maa. Sen jälkeen on tilanne on parantunut muun muassa siksi, että lahjonnasta annettuja rangaistuksia on kovennettu. Korruptio haittaa silti yhä merkittävästi maan kehitystä.
Vuonna 2000 Tšadin lankapuhelintiheys oli yksi maailman alhaisimmista. Maassa oli 14 puhelinta 10 000 asukasta kohden ja niiden käyttö oli kallista. Puhelinverkoston omisti valtiollinen SolTel Tchad. Nykyään maassa toimii myös merkittäviä afrikkalaisia matkapuhelinoperaattoreita. Vuonna 2013 hallitus ilmoitti etsivänsä yhteistyökumppania valokuituverkon rakentamiseen.