cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kärsänuoliainen
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Kärsänuoliaisilla on vauhko ja äkkinäinen luonne, ne pelästyvät helposti suurempia kaloja. Ne siivilöivät ja seulovat taukoamatta pohjahiekkaa kidustensa läpi yrittäen löytää makupaloja. Kärsänuoliaiset ovatkin hyvä aasialainen vaihtoehto monnisille suurempaan akvaarioon. Akvaarion tulisi olla vähintään 140 litraa, mielellään yli 300 litraa pienelle parvelle. Kärsänuoliainen viihtyy parhaiten kun niitä on 6 tai enemmän samassa akvaariossa. Ne ovat päivä- ja hämäräaktiivisia, yleensä nuoret yksilöt liikkuvat vanhoja runsaammin päivisin. Varsinkin vanhemmat yksilöt, mutta myös nuoremmat yksilöt kaivautuvat usein pohjahiekkaan niin että vain silmät pistävät esille. Akvaariossa suositellaan pidettäviksi pinnalla kelluvia kasveja, jotka luovat varjoisia sopukoita. Myös matalat kasvit, kuten melalehtiryhmät ovat kärsänuoliaisille tärkeitä piilopaikkoja. Toisaalta pohjaan istutetut kasvit nousevat helposti pintaan nuoliaisten kaivautuessa niiden alle. Jos kasveja haluaa pitää pohjassa, ne onkin istutettava ruukkuihin, tai niiden on annettava juurtua hyvin ennen kärsänuoliaisten tuomista akvaarioon.
Vesiolot ja ravinto
Kärsänuoliaiselle suositellaan veden lämpötilaksi varsin lämmintä 25-28 °C, pH:ksi 6.5–7.8 ja kovuudeksi dGH 6.0–12.0. Kärsänuoliainen ei ole nirso ruokansa suhteen. Eläinperäinen ruoka kuten tubifex-madot ovat hyväksi.
Erminio Dones
Erminio Dones (14. huhtikuuta 1897 Milano – 25. huhtikuuta 1945) oli italialainen soutaja. Hän vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä hopeaa kaksikossa.
Carl Folcker
Carl Wilhelm Folcker (28. maaliskuuta 1889 Filipstad – 3. heinäkuuta 1911 Karlstad) oli ruotsalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa.
Edvard Merikari
Edvard (Eetu) Merikari (sukunimi aik. Asp; 2. huhtikuuta 1869 Puolanka – 8. toukokuuta 1953 Ii) oli suomalainen runoilija, toimittaja, kirjanpitäjä ja kirjailija.
Merikarin vanhemmat olivat ruukin kirjanpitäjä, kunnankirjuri Jaakko Asp ja Liisa Puhakka. Hänen sisarensa oli runoilija Isa Asp.
Merikari pääsi ylioppilaaksi Oulun Suomalaisesta Yksityislyseosta 1890 ja työskenteli aluksi maanviljelijänä Puolangalla. Hän oli 1895–1901 opettajana useilla paikkakunnilla eri puolilla Suomea. Vuosina 1901–1903 Merikari opiskeli Helsingissä Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa. Hän oli sitten toimittajana Uusi Suometar-lehdessä ja 1907–1912 hän asui Yhdysvalloissa toimien amerikansuomalaisten lehtien toimittajana.
Suomeen palattuaan Merikari oli Suomen Lähetysseuran kustannusliikkeen päätoimisena hoitajana 1912–1917 ja valtioneuvoston kirjapainon kirjanpitäjänä 1917–1936. Hän avusti myös Oulussa ilmestyvää Kaleva-lehteä. Eläkkeelle jäätyään kamreerin arvonimen saanut Merikari muutti 1938 Iin Asemakylään asumaan. Eläkevuosinaan hän kirjoitti runsaasti tilapäisrunoja merkkipäiviä ja juhlia varten sekä laati paikallishistoriaan ja kotiseutuaiheisiin liittyneitä kirjoituksia joita julkaistiin muun muassa Kalevassa.
Merikari julkaisi hengellisiä kirjoja ja hän kirjoitti myös paljon hengellistä ja isänmaallisaiheista runoutta. Tunnetuin Merikarin runoista on 1952 Kaltio-lehdessä ilmestynyt Wanahan Oulun kuva. Merikari sävelsi myös joitain runojaan ja hän sävelsi myös sisarensa Isa Aspin Aallon kehtolaulu-runon.
Thank You (vuoden 2011 elokuva)
Thank You on vuonna 2011 ilmestynyt intialainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Anees Bazmee ja pääosia näyttelevät Akshay Kumar, Bobby Deol, Suniel Shetty, Sonam Kapoor, Irrfan Khan, Rimi Sen ja Celina Jaitley. Elokuva kertoo kolmesta naimisissa olevasta miehestä, jotka haluavat pitää hauskaa avioliittojensa ulkopuolella. Akshay Kumar näyttelee avioliiton ulkopuolisiin suhteisiin erikoistunutta etsivää.
Vastaanotto
Thank You sai negatiivisia arvosteluja kriitikoilta. Box Office India julisti sen ”flopiksi”.
Adarnase II
thumb|220px|Korkokuva Mtskhetassa. Adarnase II (tai Adarnase I) rukoilee [[Jeesus|Jeesuksen edessä.]] Adarnase II oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas Khosroiani-dynastiasta vuosina n. 650–684/5. Hän oli ilmeisesti iberialainen patriisi, joka mainitaan Anastasius Apocrisariuksen vuonna 660 kirjoittamassa Maksimos Tunnustajan marttyyriutta käsittelevässä kirjeessä, ja ruhtinas Nerses, jonka kapinasta arabeja vastaan armenialainen kronikoitsija Hovannes Draskhanakertsi kertoo.
Adarnase seurasi valtaistuimelle isäänsä Stepanoz II:ta ja hallitsi kalifaatin vasallina. Vuosina 681/2 hän kuitenkin liittyi Armenian ja Albanian ruhtinaiden kansannousuun arabeja vastaan. Hän onnistui puolustautumaan arabien hyökkäyksiltä kolmen vuoden ajan, kunnes kasaarit liittyivät taisteluun häntä vastaan. Adarnase/Nerses sai surmansa ja arabit asettivat Iberian valtaistuimelle Guaram II:n kilpailevasta guaramidi-dynastiasta.
Kivilaatassa Džvarin luostarissa Mtskhetassa mainitaan kirkon tärkeimmät rakentajat: Stepanoz patricius, Demetre hypatos ja Adarnase hypatos. Georgialaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet heitä samoina henkilöinä kuin Guaramin poika Stepanoz I, Stepanoz I:n veli Demetre ja Adarnase I. Professori Cyril Toumanoff on tästä kuitenkin eri mieltä: hänen mielestään kyse on Stepanoz II:sta, Stepanoz I:n veljestä Demetrestä ja Stepanoz II:n pojasta Adarnase II:sta.
Emerik
Emerik on etunimi, joka perustuu etunimeen Emericus. Sen alkuperänä on muinaissaksalainen etunimi Emmerich. Nimen muita muotoja eri kielissä ovat ainakin Emerich, Emeric, Imrich ja Imre.
Kristina Söderbaum
Beata Margareta Kristina Söderbaum (5. syyskuuta 1912 Tukholma – 12. helmikuuta 2001 Hitzacker, Saksa ) oli ruotsalainen elokuvanäyttelijä, joka teki suurimman osan elämäntyöstään Saksassa.
Söderbaum sai vuonna 1936 ensimmäisen ison filmiroolinsa UFA-yhtiössä ohjaaja Erich Waschneckin Onkel Bräsig, joskin hän oli esiintynyt tätä ennen ruotsalaisessa lyhytfilmissä. Muutamaa vuotta myöhemmin hän aloitti yhteistyön tulevan aviomiehensä, ohjaaja Veit Harlanin kanssa. Näin syntyivät muun muassa elokuvat Kadonneet jäljet (Verwehte Spuren 1938), Suuri kuningas (Der grosse König, 1942), Kolberg (1945), Immensee (1942/43) sekä natsipropagandan läpitunkema Vallanhimo (Jud Süss, 1940). Historiallisessa filmissä Das unsterbliche Herz (1939) kuvataan taskukellon kehittäjää Paul Henleiniä.
Toisen maailmansodan jälkeen aviopari Harlania kiellettiin jatkamasta elokuvauraansa. Siitä vapauduttuaan he tekivät viimeisen filminsä Unohtumaton rakastettu (Unsterbliche Geliebte, 1951). Söderbaumin näyttelijänura kuitenkin jatkui. Esiintyipä hän myös televisiosarja Vuoristolääkärin yhdessä jaksossa vuonna 1993.
Pertti Järvinen
Pertti Heikki Järvinen (s. 5. huhtikuuta 1940 Tampere) on Tampereen yliopiston tietojenkäsittelytieteen emeritusprofessori. Järvinen on edustanut Tampereen yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitoksen ihmis- ja organisaatiokeskeisen tietojärjestelmätieteen suuntaa ja on alansa pioneereja Suomessa.
Henkilötiedot ja opinnot
Pertti Järvinen syntyi Tampereella keväällä 1940 talvisodan juuri päätyttyä. Hänen vanhempansa olivat puutarhurit Heikki ja Annikki Järvinen. Ylioppilaaksi Pertti Järvinen valmistui Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1958 ja sitten Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 ja filosofian lisensiaatiksi 1969. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Tampereen yliopistossa vuonna 1973. Järvisen tohtorityö "On a Routing Problem in a Graph with Two Types of Costs Associated with the Edges" oli tietojenkäsittelyopin ensimmäinen väitöskirja Suomessa.
Ammatillinen ja muu toiminta
Pertti Järvisen ensimmäinen työ ennen tutkijanuraa oli Ovako Oy:n matemaatikkona 1963–1967. Tampereen yliopistossa hän oli matemaatikko ja konepäällikkö 1967–1970 ja sen jälkeen tietojenkäsittelyopin vt. apulaisprofessori 1970–1973 sekä apulaisprofessori 1973–1974. Jyväskylän yliopiston professorina hän toimi 1974–1975. Tampereen yliopistoon takaisin palattuaan hän oli ensin apulaisprofessori ja vt. professori 1976–1985 ja vuodesta 1986 alkaen professori. Hänestä tuli eläkkeelle jäätyään yliopiston emeritusprofessori vuonna 2003.
Yliopistouransa aikana hän toimi dekaanina peräti seitsemään eri otteeseen, ensin taloudellis-hallinnollisessa tiedekunnassa kuuteen otteeseen ja vuodesta 2001 vuoteen 2003 informaatiotieteiden yksikön ensimmäisenä dekaanina. Hän toimi myös Tampereen teknillisen korkeakoulun ja Helsingin yliopiston dosenttina. Vuonna 1986 hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa ja Skotlannissa.
Järvinen on pitänyt vuosikymmenten ajan kuukausittain kokoontuvaa tohtoriseminaaria Tampereella, Porissa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Hänen ohjauksessaan ovat tohtoreiksi edenneet 34 henkilöä, muun muassa Marja Vehviläinen (1997) ja Hannakaisa Isomäki (2002).
Pertti Järvisen luottamustoimia ovat olleet muun muassa valtion luonnontieteellisen tiedekunnan jäsenyys kahteen otteeseen, IFIP:in (International Federation of Information Processing) teknisen komitean numero 9 (Computers and society) Suomen edustajuus, sihteerin tehtävät ja puheenjohtajuus 1996–1998. Professorit Pertti Järvinen, Pentti Kerola ja Eero Peltola käynnistivät vuonna 1978 IRIS (Information Systems Research in Scandinavia) -seminaarin tietojärjestelmätieteen alalla. Kyseessä on pisimpään yhtäjaksoisesti toiminut vuosittainen kansainvälinen tietojärjestelmätieteen konferenssisarja maailmassa.
Pertti Järvisen julkaisuista tunnetuimpia lienevät Pentti Kerolan kanssa 1975 laadittu oppikirja ”Systemointi I–II: Tietosysteemin rakentamisen ja käytön systeemiteoreettinen malli” sekä vaimonsa Annikki Järvisen kanssa kirjoitettu kirja ”Tutkimustyön metodeista”. Pertti Järvinen on tehnyt tutkimusmenetelmäkirjasta myös englanninkielisen version ”On Research Methods”, ja se on ollut useamman tietojenkäsittelytieteen opiskelijan gradu-tutkielman välttämätön lähdeteos.
Pertti Järvinen on reservin luutnantti vuodelta 1990.
Marie-Nicole Lemieux
pienoiskuva|Marie-Nicole Lemieux vuonna 2013. Marie-Nicole Lemieux (s. 26. kesäkuuta 1975 Quebec) on kanadalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi altoksi.
Lemieux aloitti lauluopintonsa Rosaire Simardin johdolla Chicoutimissa vuonna 1994 ja jatkoi opiskelua Marie Daveluyn johdolla Montrealin musiikkikonservatoriossa, sittemmin yksityisesti. Ensimmäisen esiintymisensä Kanadassa Lemieux toteutti vuonna 2002 tulkitsemalla Cornelian roolin Georg Friedrich Händelin oopperassa Giulio Cesare Canadian Opera Companyssa. Hänet nimitettiin Ordre de la Pléiaden ritariksi (Chevalier) vuonna 2012.
Kirjoituskone
thumb|Italialainen [[Olivetti Lettera 22 vuodelta 1950.]] thumb|[[Pistekirjoitus|Pistekirjoitukseen tarkoitettu Braille-kirjoituskone.]]
Kirjoituskone on mekaaninen tai sähkömekaaninen kirjoituslaite, johon kuuluu näppäimistö. Eri kirjaimia kuvaavia näppäimiä painamalla tuotetaan tekstiä paperille kirjain kerrallaan. Vuosikymmenien ajan kirjoituskoneilla tehtiin helposti luettavaa tekstiä nopeammin kuin käsin tekstaamalla. Nykyisin tietokoneiden tekstinkäsittelyohjelmat ja erilliset tulostimet ovat korvanneet kirjoituskoneet lähes kokonaan, mutta joihinkin erikoistarkoituksiin käytetään edelleen kirjoituskoneita.
Mekaaniset kirjoituskoneet
thumb|upright|Saksalainen [[rintamakirjeenvaihtaja kirjoituskoneineen elokuussa 1941 Virossa.]]
Kirjoituskoneet ovat suurimman osan historiastaan olleet mekaanisia, mutta 1960-luvulla alkoivat yleistyä sähkökirjoituskoneet, joista edelleen kehittyivät tekstinkäsittelylaitteet.
Kirjoituskoneen tarina alkaa vuodesta 1714 englantilaisen Henry Millin patentoitua laitteen, jonka kanssa kirjoitettu teksti näytti painetulta. Nykyaikaisen kirjoituskoneen kehittyminen alkoi Yhdysvalloissa typographerista vuonna 1829. Näppäimistön sijasta tässä oli pyöreä valitsin. Se oli vielä hitaampi kuin käsinkirjoittava ihminen. Italiassa esiteltiin vuonna 1855 Cembalo scrivano. Se sai suopean vastaanoton, mutta siitä ei kuitenkaan tullut kaupallista tuotetta. Ensimmäinen kaupallinen tuote oli vuonna 1870 tanskalaisen pastorin Rasmus Malling-Hansenin (1835–1890) kehittämä kirjoituslaite, jossa näppäimet olivat metallisessa puolipallossa. Kirjoituskonemarkkinat aukesivat E. Remington and Sonsin vuonna 1873 kehittämälle type-writerille. Koneen suunnittelija Christopher Latham Sholes otti käyttöön QWERTY-näppäimistön, jotta yleisesti käytetyt kirjaimet jakaantuisivat tasaisemmin näppäimistölle. Remingtonkin oli vielä puutteellinen, sillä kirjoittaja näki kirjoittamansa rivin vasta rivin valmistuttua siirtyessään seuraavalle riville. Vaihtonäppäimen puuttuessa Remingtonilla kirjoitettiin vain isoja kirjaimia. Vuonna 1897 markkinoille tullut Underwood No. 1 -kirjoituskone oli kehitykseltään edistynein ja muodostui rakenteeltaan vuosikymmeniä hallinneeksi standardiksi.
On myös sanottu, että kirjoituskoneiden tulolla konttoreihin oli merkittäviä sosiologisia vaikutuksia yhteiskuntaan, sillä konttorikoneiden myötä naisetkin tulivat kodin ulkopuoliseen työelämään. Typisti, konekirjoittaja oli uusi ammatti, jonka koettiin olevan asemaltaan korkeampi kuin tehtaantyttö. 1870-luvun puolivälissä konttorit olivat miesten työpaikkoja. Työssä käyvät naiset olivat tehtaissa tai myyjättärinä kaupoissa. Kirjoituskone loi uusia työpaikkoja sihteereille ja konekirjoittajille. Nämä olivat pääasiassa naisia, koska he hyväksyivät pienet palkat. Vuonna 1900 Yhdysvalloissa 75 prosenttia konttorien työpaikoista oli naisten hallussa.
Suomen ensimmäinen kirjoituskone oli Remingtonin kakkosmalli, joka saapui Jyväskylään vuonna 1877 liikemies Heikki Helmiselle. Hän oli tutustunut koneeseen vuonna 1876 Philadelphian maailmannäyttelyssä, missä se oli esitelty.
Mekaanisen kirjoituskoneen eräs etu on sen täydellinen riippumattomuus sähkövirrasta ja paristoista. Tietoturvaongelmat ovat nostaneet esiin vanhempaa kirjoituskonetekniikkaa.
Ensimmäiset sähkökirjoituskoneet
Kirjoituskoneet muuttuivat vähitellen sähkötoimisiksi, jolloin näppäilynopeus lisääntyi kun kirjasimen valinta ja kirjasinvasaran liikuttaminen erotettiin toisistaan niin, että vasaran liikuttamisesta huolehti sähkömoottori näppäimen ohjaamana, joko mekaanisen tai sähköisen kytkennän kautta. Ensimmäiset mallit muistuttivat ulkonäöltään ja toiminnaltaan mekaanisia kirjoituskoneita mutta niissä vasaran iskusta vastasi sähkömoottori. Näin tarvittava näppäinvoima pieneni, mikä mahdollisti kirjoitusnopeuden kasvattamisen. Myös teksti oli tasaisempaa kuin mekaanisella kirjoituskoneella tuotetussa tekstissä, jossa heikommilla sormilla lyödyt kirjaimet saattoivat jäädä himmeämmiksi kuin muut.
Pallokirjoituskone
thumb|[[IBM Selectric -pallokirjoituskoneen vaihdettavia kirjasinpalloja kokovertailussa 2 euron kolikkoon.]]
Aluksi sähkökirjoituskoneissa oli tavallisen kirjoituskoneen kaltaiset kirjasinvarret, kunnes IBM keksi, että kirjasimet voidaan muotoilla teräksisen pallon pintaan. Kutakin lyöntiä varten pallo kääntyy asentoon, jossa valittu kirjasin tulee paperia vasten. Pallo voitiin myös helposti vaihtaa ja näin saatiin käyttöön erilaisia kirjasinlajeja ja kielikohtaisia kirjaimistoja. "Golfpallokirjoitin" IBM Selectric tuli markkinoille vuonna 1961.
Kiekkokirjoituskone
Pallokirjoituskoneen jälkeen Olivetti kehitti kiekkokirjoituskoneen. Siinä oli pyörivä muovikiekko, joka muodostui säteittäisistä kirjasinvarsista. Paperille painuvat kirjaimet vaihtuivat, kun kiekko kääntyi. Kiekko oli helposti vaihdettavissa, mikä mahdollisti useiden kirjasinlajien ja kirjaimistojen käytön samalla koneella.
Pian kiekkokirjoituskoneita alettiin ohjata tietokoneilla RS-232-sarjaliikenneportin tai rinnakkaisliitännän (LPT) kautta ja niistä tuli kiekkotulostimia ja tekstin tuottaminen eriytyi sen tulostamisesta. Vähitellen myös kirjoituskoneisiin tuli muistia ja ne alkoivat saada puskurimuistilla varustetun tietokonetulostimen piirteitä, minkä vuoksi niitä alettiin kutsua tekstinkäsittelylaitteiksi. Varhaisissa tekstinkäsittelylaitteissa tekstiä pystyi muokkaamaan pienessä nestekidenäytössä ennen sen tulostamista paperille.
Lämpötulostin
Jotkut hinnaltaan halvat matkakirjoituskoneet tuottivat tekstin ilman metallisen tai muovisen kirjasimen mekaanista kosketusta lämpökirjoittimina.
Tekstinkäsittelylaitteet
Tekstinkäsittelylaitteet (tunnetaan myös nimellä sähkökirjoituskoneet) ovat asiakirjojen muokkaamiseen tarkoitettuja erikoistuneita tietokoneita, joissa teksti voidaan tallentaa massamuistiin (levykkeelle) ja sitä muokataan näytöllä. Lisäksi kokoonpanoon kuuluu integroitu tulostin. Tekstinkäsittelylaitteiden valtakautta oli 1980-luku. thumb|Brother WP-1400D-sähkökirjoituskone
1990-luvun aikana henkilökohtaiset tietokoneet tekstinkäsittelyohjelmineen ja tulostimineen käytännössä kokonaan syrjäyttivät kirjoituskoneet. Tietokoneiden näppäimistöt kuitenkin pohjautuvat edelleen kirjoituskoneiden näppäimistöön. Esimerkiksi yläreunan QWERTY-järjestys perustuu siihen, että mekaanisten kirjoituskoneiden aikana haluttiin välttää kirjainvarsien takertuminen toisiinsa englanninkielistä tekstiä naputeltaessa sijoittamalla harvemmin käytetyt näppäimet useammin käytettyjen väliin.
Jakob Andrissanpoika
Jakob Andrissanpoika eli Jaakko Andreaanpoika toimi laamannina Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa, missä toimessa Ruotsin vallanpitäjien välikappaleena hän toteutti ruotsalaisen lainkäytön vähittäistä leviämistä Suomen puolelle.
Vanhin kirjallinen merkintä Jakob Andrissanpojasta löytyy tammikuulta 1331, jolloin hän ripusti Kokemäenjoella sinettinsä Klaus Pentinpojan panttikirjeeseen Satakunnan maakunnan ja Turun linnanpäällikön sinettien rinnalle. Toukokuun 30. päivänä 1344 Jaakko (nyt patronyymillä Maunonpoika), joka sanoo olevansa ”legifer in Finlandia”, ilmoittaa olleensa Ulvilassa todistajana eräässä tiluskaupan vahvistuksessa. Vajaa kolme vuotta myöhemmin 11. maaliskuuta 1347 hän täydentää ja korjaa aikaisempaa ilmoitustaan selittämällä, ettei hän ollut ko asiassa maanluovutuksen todistajana (vidhaerwaroman), vaan ”meidän lakiemme mukaan” toisena maanluovutuksen välimiehenä. Tällä kertaa Jaakko käyttää titteliä ”legifer parcium orientalium iuris finnonici”. Hänen isännimensä on nyt Andreas, joka on ollut hänen sinetissään jo 1344.
Jaakon 1347 käyttämä titteli on suomeksi ”sen Itämaan osan laamanni, joka kuuluu suomalaisen oikeuden piiriin”. Tästä voi päätellä, että ”suomalainen oikeus” käsitettiin vastakohtana ”ruotsalaiselle” tai ”Helsinglandin oikeudelle”. Siten Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa toimi erityinen laamanni niillä alueilla, missä vielä monissa asioissa noudatettiin suomalaista tapaoikeutta, joka on ollut jonkin verran erilaista alun perin, mutta 1300-luvulla kaiketi jo niin samankaltaista, että sama laamanni on voinut toimia kummassakin. ”Suomalaisen lain” rinnalla oli voimassa maanlain yleistymiseen asti ruotsalaisten uudisasukkaiden oikeus.
Jaakko toimi laamannina murroskautena ennen siirtymistä yksinomaan ruotsalaiseen lainkäyttöön. Tästä voi päätellä hänen olevan suomalainen tai ainakin suomalaisiin tapoihin perehtynyt. Hän omisti Ahvenanmaan Getassa yhden bolin kokoisen tilan, jonka hän vaihtoi piispa Pentin kanssa jolloinkin tämän virkakaudella 1321-38 Ulvilan Sunniemeen ja Toukariin. Tässä yhteydessä hän myös ilmoitti, että hänen veljensä oli Kokemäen kirkkoherra Stigulf ja tämän veljiä – itse asiassa velipuolia – ahvenanmaalaiset rälssimiehet ja voudit Niilo ja Sigurd, jotka olivat Maunu Byskallen ja Dalkarbyn Margaretan poikia. Veljekset Stigulf ja Jaakko ilmoittivat molemmat olevansa Kokemäeltä (de Kumo). Tämä ilmenee heidän sinetistään. Stigulfin kohdalla ilmoitus on helposti ymmärrettävä, koska hän oli Kokemäen kirkkoherra, ja varsin todennäköisesti Jaakkokin on halunnut sinetillään ilmaista pääasiallisen asuinpaikkansa, josta käsin hän on hoitanut oikeudellisia tehtäviään. 1353 Maunu Jaakonpojan kirje antaa viitteen siitä, että tämän isä Jaakko Andreaanpoika oli jo kuollut.
Jaakon veli Stigulf (Stigolphus Andrisson) oli Kokemäen ensimmäinen nimeltä tunnettu kirkkoherra. Hänestä on maininta 1321 ja 1338. Yhden teorian mukaan Ulvila olisi saanut nimensä hänen mukaansa. Satakunnan keskiaikaisesta papistosta rälssimiehiä oli neljä hänen lisäkseen. Stigulf oli myös kanunki eli kaniikki ja Turun tuomiokapitulin jäsen.
Jakob Andrissanpojan vanhemmat olivat ahvenanmaalaiset Anders av Bolstaholm Getasta sekä laajoja maita Jomalassa omistanut Dalkarbyn Margareta. Jaakon lapsista tunnetaan kaksi. Nimeltä tuntematon tytär oli laamanni Jakob Kurjen puoliso. Toinen lapsi on edellä mainittu Maunu Jaakonpoika, jonka tytär Kristina Magnuksentytär oli mahdollisesti naimisissa asemies Kort Bitzerin kanssa ja joka näin olisi valtaneuvos, Etelä-Suomen laamannin Henrik Bitzin (n. 1395-1458) äiti ja piispa Konrad Bitzin isoäiti.
Otaverkko
Otaverkko Oy on suomalainen tietotekniikan asian­tuntija- ja palveluyritys Espoossa. Otaverkko Oy perustettiin vuonna 1997 Tekesin avustuksella rakentamaan ja hallinnoimaan Espoon Otaniemeen MediaPoli nimistä tieto- ja palveluverkkoa.
Palvelut
Otaverkko tarjoaa asiakkailleen tietoturvallisia verkko- ja palvelinratkaisuja, IT-infraa kokonaispalveluna, työasema- ja lähiverkon ylläpitoa, asiantuntijapalveluita sekä palvelinhotellipalvelua. Kaikki palvelut Otaverkko tuottaa omissa turva- ja käytettävyysnormit täyttävissä laitetiloissa. Vuonna 2010 Otaverkko rakensi konesaleihinsa kylmäkäytävät, jotka parantavat jäähdytyksen tehokkuutta. Otaverkko alkoi tarjota asiakkailleen IPv6-verkkoja vuonna 2012, mutta oli mukana testaamassa IPv6-tekniikkaa jo 1990-luvun loppupuolella useissa tutkimushankkeissa.
Viiden kuninkaan sota
Viiden kuninkaan sota on kuvitteellinen sota George R. R. Martinin fantasiakirjasarjassa Tulen ja jään laulu. Viiden kuninkaan sota on kirjasarjan kolmen ensimmäisen kirjan pääasiallinen konflikti ja sen jälkiseurauksia sekä siitä syntyviä konflikteja puidaan seuraavissa kirjoissa. Sodan aikana viisi miestä lunastaa itselleen kuninkaan tittelin: Joffrey Baratheon, Stannis Baratheon ja Renly Baratheon vaativat itselleen Rautavaltaistuinta, kun taas Robb Stark ja Balon Greyjoy pyrkivät irrottautumaan Rautavaltaistuimen vallasta.
Sota Jokimailla
Viiden kuninkaan sota alkaa paikallisena konfliktina, kun lady Catelyn Stark sieppaa Tyrion Lannisterin epäiltynä hänen poikansa Branin murhayrityksestä. Vastatoimena lordi Tywin Lannister valmistelee kaksi sotajoukkoa hyökkäämään Catelyn kotiseudulle Jokimaille. Lordi Tywin johtaa itse 20 000 miehen vahvuista armeijaa ja antaa 15 000 miehen vahvuisen joukon poikansa ser Jaime Lannisterin komentoon.
Hyökkäys Jokimaille alkaa ser Cregor Cleganen ryöstöretkillä alueen rajalle. Tywin toivoo ryöstöretkien houkuttelevan lordi Eddard Starkin paikalle, minkä jälkeen hänet olisi helppo vangita. Kuninkaan Koura kuitenkin haavoittaa jalkansa ser Jaimen väijytyksessä, ja lähettää Beric Dondarrionin pysäyttämään Cleganen hänen sijastaan. Ser Edmure Tully kutsuu lipunkantajansa Vuolasvirralle oivallettuaan Lannisterien aikeet, mutta vain neljä tuhatta miestä saapuu paikalle Cleganen ryöväreiden vuoksi.
Kriisin keskellä, kuningas Robert Baratheon kuolee metsästysretkellä ja nimeää lordi Eddardin sijaishallitsijakseen kunnes prinssi Joffrey kasvaa täysi-ikäiseksi. Eddard muuttaa Robertin testamenttiin "oikeutettu perijä" aikomuksenaan tarjota kruunua Stannis Baratheonille. Kun Eddard yrittää ottaa Joffreyn huostaan, hän joutuu Petyr Baelishin pettämäksi ja hänet pidätetään. Robertin nuorempi veli Renly on tällä välin paennut kaupungista kasatakseen oman armeijansa.
Kun uutiset lordi Eddardin pidätyksestä saapuvat Talvivaaraan, Robb Stark kutsuu isänsä lipunkantajat koolle ja marssii etelään. Samaan aikaan lordi Tywin aloittaa suunnitellun hyökkäyksensä Jokimaille.
Sen armeijan hajottua, pääkaupungin ollessa piiritettynä ja sen perijän ollessa vangittuna, sota on käytännössä ohi Tullyn suvun osalta. Sen ainoa toivo ovat pohjoislaiset, joita pidättelee Vihreä joenhaara ja lordi Tywinin armeija.
Susi ja leijona
Robb Stark saapuu Cailininvallille, missä hänen äitinsä odottaa 1 750 miehen voimin. Armeijansa vahvuuden noustua kahteenkymmeneen tuhanteen, Robb marssii etelään. Vaihtoehtoja on kuitenkin vähän: vapauttaakseen Vuolasvirran piirityksen, Robbin pitää ylittää Vihreä joenhaara joko Kaksosten tai rubiinikahluun kohdalta. Robb päättää tehdä molemmat. Jaettuaan armeijansa Robb lähettää jalkaväkensä lordi Roose Boltonin johdolla kuninkaantietä pitkin kohtamaan lordi Tywinin. Samalla Robb saapuu ratsuineen Kaksosille ja lupaa mennä naimisiin lordi Walder Freyn tyttären kanssa joen ylittämistä vastaan.
Krakenin nousu
Ottaessaan Pohjoisen kohteekseen, kuningas Balon Greyjoy suunnittelee kolme pääiskua alustavaa hyökkäystään varten. Hän lähettää veljensä Victarionin valtaamaan Cailinvallia laivastollaan. Hän lähettää tyttärensä Ashan tusinan laivan kera Syväsalon linnavuorelle. Lisäksi hän lähettää hiljattain palanneen poikansa Theonin ryöstelemään Kivirannikkoa harhautukseksi.
Gena Branscombe
thumb|right|Gena Branscombe
Gena Branscombe (4. marraskuuta 1881 Picton, Ontario – 26. heinäkuuta 1977 New York) oli kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, pianisti ja musiikkipedagogi. Hän asui ja työskenteli Yhdysvalloissa yli 75 vuoden ajan, vaikkakin vieraili usein synnyinmaassaan. Hän saavutti suurimmat menestyksensä vokaalimusiikin alueella, mutta sävelsi myös muun muassa keskeneräiseksi jääneen oopperan The Bells of Circumstance ja siitä irrotetun orkesteriteoksen Quebec Suite, joka kantaesitettiin säveltäjän itsensä johdolla vuonna 1930. Moniin teoksiinsa Branscombe myös kirjoitti itse sanat.
Brasílian metro
Brasílian metro on metrojärjestelmä Brasilian pääkaupungissa Brasíliassa. Metro avattiin vuonna 2001. Järjestelmässä on 24 asemaa. Metrossa on kaksi eri linjaa.
Suomen Oslon-suurlähetystö
59.9148°N, 10.7072°W thumb|Suomen Oslon-suurlähetystö, Thomas Heftyes gate 1
Suomen Oslon-suurlähetystö on Suomen tasavallan suurlähetystö Norjan pääkaupungissa Oslossa. Sekä suurlähetystö että suurlähettilään virka-asunto sijaitsevat Frognerin kaupunginosassa osoitteessa Thomas Heftyes gate.
Historia
Norja ja Suomi solmivat diplomaattisuhteet 6.4.1918. Suomen lähetystö aloitti toimintansa syksyllä 1918 ja Allan Serlachius nimitettiin ensimmäiseksi lähettilääksi. Kiinteistö osoitteessa Drammensveien 93 ostettiin lähetystökäyttöön ja se palveli sekä kansliana että residenssinä.
Suomen presidentti Lauri Kristian Relander oli valtiovierailulla Norjassa 1926. Yhdessä kuningas Haakon VII:n sekä lähettiläs Östen Elfvingin kanssa he istuttivat takapihalle tammen, joka symboloi maiden välisiä suhteita. Suomen valtio osti vuonna 1935 nykyisen lähetystörakennuksen, joka kunnostamisen jälkeen toimi niin kansliana kuin virka-asuntona vuodesta 1936. Kymmenen vuotta aikaisemmin istutettu, niin kutsuttu kuninkaan tammi siirrettiin muuton yhteydessä uudelle pihalle, ja se kasvaa suurlähetystön pihassa vielä tänäkin päivänä.
Vuonna 1969 suurlähetystö muutti uusiin tiloihin osoitteeseen Drammensveien 40 ja rakennus osoitteessa Thomas Heftyes gate 1 toimi suurlähettilään residenssinä. Vuonna 1993 Thomas Heftyes gate 1 remontoitiin täysin kansliaksi ja se on toiminut suurlähetystönä siitä lähtien.
Suurlähettilään virka-asunto
Rakennus osoitteessa Thomas Heftyes gate 1 toimi niin kansliana kuin residenssinä vuodesta 1936, kunnes suurlähetystö muutti vuonna 1969. Vuonna 1983 suurlähetystö vuokrasi naapurissa, osoitteessa Thomas Heftyes gate 3, sijaitsevan rakennuksen ja osti sen vuonna 1986. Talo on 1900-luvun alussa rakennettu kolmikerroksinen kivihuvila, jonka on suunnitellut tunnettu norjalainen arkkitehti Arnstein Arneberg. Rakennus peruskorjattiin nykyiseen kuntoonsa arkkitehtiprofessori Egil Nordinin avustuksella. Suurlähettiläs Kaarlo Yrjö-Koskinen muutti tähän rakennukseen yhdessä vaimonsa kanssa, ja siitä lähtien se on ollut suurlähettilään ja tämän perheen käytössä.
Konsulaatit
Norjassa on yhteensä 20 Suomen kunniakonsulaattia. Suomen kunniapääkonsulaatti sijaitsee Oslossa. Muita konsulaatteja kutsutaan kunniakonsulaateiksi ja ne edustavat Suomea eri puolilla Norjaa. Kunniapääkonsuli aloitti Oslossa jo ennen ensimmäisen lähetetyn, Allan Serlachiuksen saapumista, vuonna 1918.
Kunniakonsuli valvoo toimipiirissään suomalaisten ja Suomessa pysyvästi asuvien ulkomaalaisten oikeuksia. Hän voi neuvoa ja opastaa hädänalaiseen asemaan joutuneita tilapäisesti ulkomailla oleskelevia Suomen kansalaisia ja Suomessa pysyvästi asuvia ulkomaan kansalaisia yhteydenpidossa paikallisiin viranomaisiin tai lähimpään Suomen suurlähetystöön tai konsulaattiin. Kunniakonsulaatin kautta voi hakea joitain notaarintodistuksia. Kunniakonsulit eivät ota vastaan passihakemuksia eivätkä hoida viisumi- ja oleskelulupa-asioita. Kunniakonsuli ei myöskään voi toimia oikeudenkäyntiavustajana tai oikeudellisena neuvonantajana. Kunniakonsuli edistää osaltaan Suomen ja asemamaan kaupallis-taloudellisia ja kulttuurisuhteita yhteistyössä edustustojen kanssa ja hän osallistuu Suomen maakuvan vahvistamiseen. Kunniakonsuli voi neuvoa suomalaisyrityksiä esim. paikallista yrityskulttuuria koskevan tiedon saannissa sekä yhteistyökumppanien etsimisessä. Konsuleiden ei tarvitse olla Suomen kansalaisia.
Harvest Records
Harvest Records oli brittiläinen levy-yhtiö, jonka EMI perusti vuonna 1969 alamerkiksi progressiiviselle rockmusiikille. Yhdysvalloissa Harvestin jakelijana toimi Capitol Records. Kuuluisia Harvestille kuuluneita yhtyeitä olivat muun muassa Deep Purple, Pink Floyd, The Move, Electric Light Orchestra ja Kayak.
Iso Vasikkasaari
pienoiskuva|Ison Vasikkasaaren puinen näkötorni pienoiskuva|Saaren rantaa pienoiskuva|Gula Villan
Iso Vasikkasaari on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Se sijaitsee noin kilometri Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Iso Vasikkasaari kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on pienimmillään alle puoli kilometriä. Saaren erikoisuutena on antiikin Kreikkaan viittaava nimistö.
Maantiede
Ison Vasikkasaaren korkeimmat kohdat ovat yli 15 metriä merenpinnan yläpuolella. Saaren keskiosassa on pienehkö nurmialue, jonka itäpuolella Bastuviken-nimisen lahden pohjukassa on pieni, julkinen hiekkaranta. Nurmialueen länsipuolella on ruovikoitunut lahti, jonka luoteisosassa sijaitsee Salamis-niminen luoto. Nurmialue on vain muutaman metrin korkeudella merenpinnasta, kuten koko Ison Vasikkasaaren pohjoisosa, joten saaren eteläosan yli kymmenen metrin korkeudella sijaitsevat kummut olivat merenluotoina jo kauan ennen kuin pohjoisosan alankomaat olivat nousseet maankohoamisen myötä merestä.
Iso Vasikkasaari kuuluu Espoon sisäsaaristoon. Sen pohjoispuolella on kaksi pientä saarta: Buguholm ja Pitkäsaari. Ison Vasikkasaaren länsipuolella sijaitsee Pieni Vasikkasaari eli Lilla Kalvholmen. Saaria erottaa kapea, maatuva Pavelsons hålet. Nimi lienee perua tuntemattomaksi jääneeltä, virolaislähtöiseltä Pavelson-nimiseltä henkilöltä. Pieni Vasikkasaari on pääosin huvilakäytössä. Noin kolmesataa metriä Isosta Vasikkasaaresta eteläkaakkoon sijaitsee puolestaan Pukkisaari. Saarten välinen salmi, Norrströmmen, on nimetty Pukkisaaren näkökulmasta. Vasikkasaarten länsipuolella sijaitsee Alholmen ja pieni saariryhmä nimeltään Kalvholmsklackarna.
Kulttuurivaikutteet ja historia
Ison Vasikkasaaren luoteisosan yksitysalueella sijaitsee Espoon saariston kenties kiehtovin rakennus: kunnallisneuvos ja pankinjohtaja Abel Landénin 1897 rakennuttama huvimaja, jonka arkkitehtuuri jäljittelee Poseidonin temppeliä. Vuoroveneiden liikennöintilaituri sijaitsee saaren koillisosassa Temppelisalmen rannalla. Saaren länsirannalla sijaitsee entinen kalastusmaja, Gula Villan, jossa toimii kesäravintola. Saarella on myös pieni, puinen näköalatorni.
Naisten Kakkonen
Naisten Kakkonen  on Suomen naisten jalkapalloilun kolmanneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu kolmeen 10 joukkueen lohkoon. Sarjaa on pelattu vuodesta 1984 lähtien ja aluksi sarjan nimi oli "Naisten aluesarja".
Iso Vasikkasaari
Kulttuurivaikutteet ja historia
Isossa Vasikkasaaressa oli 1700-luvun lopulta alkaen kalastaja-asutusta. Landén osti saaren 1878. Tuohon aikaan oli tapana, että varakkaat ihmiset saapuivat alkukesästä huvilasaarille mukanaan palvelusväki. Saarilla vietettiin vilkasta seuraelämää. 1920-luvun alussa suuri osa Isosta Vasikkasaaresta myytiin Nygrenin suvulle.
Naisten Kakkonen
Sarjajärjestelmä 2022
Naisten Kakkonen pelataan kaksinkertaisena sarjana kolmessa lohkossa. Lohkovoittajat ja paras toiseksi sijoittunut joukkue karsivat kahdesta paikasta Naisten Ykköseen kaudelle 2023.
Bekardit
Bekardit (Pachyramphus) eli aiemmalta nimeltään kalottityrannit on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aikaisemmin suku luettiin kuuluvaksi kotingojen heimoon. Bekardeihin kuuluu BirdLifen mukaan 17 lajia.
Naisten Kakkonen
Joukkueet kaudella 2022
Joukkueet
Iso Vasikkasaari
Kulttuurivaikutteet ja historia
Isoa Vasikkasaarta kutsutaan myös nimillä Vasikkasaari ja Kalvholmen. Varhaisin muoto on Kalvholmen, joka on ollut käytössä 1500-luvulta. Saaren nimi palautunee vasikoiden (kalv) laidunmaihin. Salamis-luodon nimi on peräisin 1800-luvun lopulta, sen inspiraationa on ollut antiikin Kreikan historia. Egeanmerellä on saman niminen, huomattavasti suurempi saari.
Lars Lefrén
Lars Lefrén viittaa seuraaviin
Luettelo Ketun tähdistön tähdistä
Luettelo Ketun tähdistön tähdistä.
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
NES Remix
NES Remix, tunnetaan Japanissa myös nimellä Famicom Remix, on Nintendon ja Indieszeron yhteistyössä kehittämä kokoelmapeli Wii U:lle. Peli julkaistiin alun perin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa 18. joulukuuta 2013 ja seuraavana päivänä Japanissa. Peli on ladattavissa Nintendo eShopissa.
NES Remixistä julkaistiin 24. huhtikuuta 2014 jatko-osa, NES Remix 2.
Pelaaminen
Peli sisältää useita erilaisia haasteita, jotka on tehty NES:in vanhojen klassikkopelien pohjalta. Haasteita voivat olla esimerkiksi vihollisten tuhoaminen tai esineiden kerääminen. Kaikki haasteet pitää suorittaa ajassa. Pelejä on muokattu erilaisiksi alkuperäisversioihin verrattuna, ja osassa myös ulkoasua on muokattu. NES Remixissä on kaikkiaan yli 200 haastetta
Andreea Acatrinei
Andreea Roxana Acatrinei (s. 7. huhtikuuta 1992 Brașov) on romanialainen telinevoimistelija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja oli siellä mukana saamassa pronssia naisten joukkuekilpailussa.
Simo Martiskainen
Simo Martiskainen (s. 2. huhtikuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Ilves FS:ää. Hän pelaa myös jalkapalloa TPV:ssä. Martiskainen on pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa neljä ottelua. Hän on edustanut Ilvestä vuodesta 2012 ja voittanut kahdesti Suomen mestaruuden. Martiskainen teki maajoukkuedebyyttinsä alkuvuodesta 2014. Jalkapallossa hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja.
The (International) Noise Conspiracy
The (International) Noise Conspiracy (lyhennetty T (I) NC) on ruotsalainen rock-yhtye, joka perustettiin Uumajassa vuoden 1998 loppupuolella. Yhtye koostuu Dennis Lyxzénistä (laulu), Inge Johanssonista (basso), Lars Strömbergistä (kitara) ja Ludwig Dahlbergistä (rummut). Yhtye on ottanut vaikutteita punkista ja garage rockista, ja tullut tunnetuksi sen vasemmistolaista poliittista kantaa ottavilla kappaleillaan. Vuoteen 2004 saakka kitaristi/urkuri/kosketinsoittaja Sara Almgren oli yhtyeessä mukana.
Nykyisin vokalisti Lyxzén laulaa myös yhtyeessä AC4.
Teemu Eskola
Teemu Eskola (s. 5. heinäkuuta 1978 ) on suomalainen jalkapallovalmentaja, joka työskentelee Suomen Palloliiton läntisen alueen poikien aluevalmentajana sekä Suomen U16-maajoukkueen päävalmentajana. Hän siirtyi tehtävään FC Jazzin valmennuspäällikön paikalta Jarkko Wissin seuraajaksi. Kaudella 2016 Eskola toimii myös Suomen poikien U15 maajoukkueen vastuuvalmentajana yhdessä Kai Nyyssösen kanssa sekä toimii Suomen U20 maajoukkueessa Mika Nurmelan apuvalmentajana.
Eskola on aikaisemmin toiminut Futsal-liigassa Porin Palloilijoiden, Golden Futsal Teamin sekä FC Jazzin päävalmentajana. Hän saavutti SM-hopeaa PoPan valmentajana vuonna 2008 ja pronssia 2009. GFT:n Eskola valmensi SM-hopealle 2010 sekä Futsal Cupin voittoon vuonna 2009.
Jalkapallossa Eskola toimi Porin Palloilijoiden toisena valmentaja kausina 2004 ja 2005. Kaudella 2004 PoPa nousi Kolmosesta Kakkoseen, ja kaudella 2005 PoPa oli Kakkosessa toinen. Joukkueen päävalmentajana toimi Mikko Mannila. Kaudella 2012 Eskola toimi FC Jazzin B-nuorten päävalmentajana. Joukkue sijoittui SM-sarjassa neljänneksi. Palloliiton Satakunnan piiri palkitsi Eskolan kauden 2012 jälkeen Satakunnan parhaana nuorten valmentajana, kuten myös kauden 2011 jälkeen.
Eskola on Suomen Palloliiton pelaajakehitysvaliokunnan jäsen. Vuosina 2010–2012 hän toimi Palloliiton huippujalkapallovaliokunnan jäsenenä, ja vuosina 2008–2012 Palloliiton futsal-valiokunnan jäsenenä. Eskola on suorittanut UEFA A-valmentajatutkinnon.
Golf kesäolympialaisissa 1904 – miesten yksinpeli
Olympiavoittajaksi itsensä pelasi kanadalainen George Lyon, joka oli ainoa pudotuspelikierroksille selviytynyt ei-yhdysvaltalainen pelaaja. Kultaottelun reikäpelissä Lyon voitti Chandler Eganin 3/2. Välierissä Lyonille hävinnyt Francis Newton ja Eganille hävinnyt Burt McKinnie saivat pronssimitalit.
Karsinta
Pudotuspeleihin selviytyneet
thumb|200px|Lintutieteilijä [[Charles Barney Cory|Charles Cory oli karsinnassa ensimmäisen kierroksen jälkeen 41. sijalla, mutta ei osallistunut toiselle kierrokselle.]]
Pudotuspelikaavio
''x/x = tavoittamaton johto (esim. 3/2 = kolmen reiän johto, kun kaksi reikää jäljellä), 1 up = viimeisellä eli 18. reiällä ratkennut peli, (mahdollinen joidenkin reikien päättyessä tasan), 37 reikää = ylimääräisenä pelattu reikä pelin päättyessä tasan 18–18.''
Yläosa
thumb|200px|[[Chandler Egan saavutti olympiahopeaa. Joukkuepelissä Egan voitti kultaa.]]
Kultaottelu
Kultaottelupäivän aamun sää oli hämärä ja viileä, ja sade haittasi Lyonia ja Egania koko päivän. 36 reiän reikäpelinä edellisten kierrosten tapaan käyty peli oli turnauksen tasaisimpia. Peli ratkesi Lyonin siirryttyä 34. reiän jälkeen tavoittamattomaan kolmen reiän johtoon. Kilpailusta uupunut 19-vuotias hopeamitalisti Egan suuntasi lepäämään kilpailun jälkeen. 45-vuotias Lyon sen sijaan osallistui palkintoaterialle, jossa käveli käsillään huoneen päästä päähän.
AIK
Allmänna Idrottsklubben (lyh. AIK) on vuonna 1891 perustettu urheiluseura. Seuran kotipaikka on Solna. AIK on yksi Ruotsin suurimmista ja perinteikkäimmistä urheiluseuroista. Sen lajivalikoimaan kuuluvat muun muassa jalkapallo, jääkiekko, jääpallo, käsipallo, keilailu, golf ja pöytätennis. Seura tunnetaan myös lempinimellä Gnaget.
Historia
Ajatus AIK:n perustamisesta alkoi, kun veljekset Isidor ja Paul Behrens olivat kävelyllä Hantverkargatanilla, Tukholman keskustassa. He kävelivät nopeasti ja huomasivat, että heidän takanaan oli kaksi muuta nuorta. Vieraat yrittivät kävellä Behrensien ohi, joten he alkoivat kävellä nopeampaa vieraitten tehdessä samoin. Pian he alkoivat juosta. Kun Behrensit olivat päässeet kauas vieraista, Isidor sanoi, että heidän pitäisi perustaa uusi urheiluseura ja alkaa kilpailemaan muiden kanssa.
Veljekset alkoivat keräämään ystäviään, joilla oli kiinnostusta urheilua kohtaan ja pitivät kokouksen 15. helmikuuta 1891. Isidor esitteli ideansa kaikille ja muut pitivät siitä. He kaikki päättivät yhdessä seuran nimeksi Allmänna Indrottsklubben, joka on suomeksi "Yleinen urheiluseura". Nimen valinnalla pyrittiin siihen, että seura olisi avoin kaikille urheilua harrastaville.
Seurassa harrastettiin monia urheilulajeja, joista jalkapallo tuli mukaan 1896 ja neljä vuotta myöhemmin AIK voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden. Jääpallossa seura alkoi kilpailla 1905. Kuten jalkapallossakin seura voitti neljä vuotta myöhemmin Ruotsin mestaruuden. Keilailu tuli mukaan 1910 ja jääkiekko 1921. Jääkiekossa AIK voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden 1934. AIK-voitti Ruotsin mestaruuksia 1940–60 -luvuilla käsipallossa, luistelussa, keilailussa, sulkapallossa ja tenniksessä. Naisjoukkueita perustettiin 1970-luvulla jalkapallossa, jääpallossa ja keilailussa. Viimeisimpänä suurena lajina on tullut mukaan salibandy, jonka jaosto perustettiin 1996.
Seuran lempinimi "Gnaget" (suom. jyrsijä) syntyi 1920-luvulla, kun mustat pelipaidat pesujen jälkeen olivat muuttuneet harmaiksi, joka yhdistettiin rotan väritykseen. Nykyisen AIK-merkin loi Fritz Carling 1898. Merkki voitti "Maailman kauneimman merkin" tittelin kilpailussa Lontoossa.
Meksikondoggilepakko
Meksikondoggilepakko (Tadarida brasiliensis) on keskikokoinen lepakkolaji. Lajin yksilöt ovat tavallisesti noin yhdeksän senttiä pitkiä ja painavat noin 12–30 grammaa. Väriltään meksikondoggilepakot ovat tumman ruskeita tai harmaita.
Sen lennon nopeudeksi on mitattu 160 kilometriä tunnissa, enemmän kuin millään muulla eläimellä linnut mukaan lukien. Mittaus tapahtui Texasissa lepakkoon kiinnitetyllä puolen gramman radiolähettimellä. Tuulen nopeutta ei mitattu, joten paikallinen ilmavirta on voinut auttaa tuloksessa ja "ilmanopeus" on voinut olla alempi kuin mitattu "maanopeus".
Levinneisyys
Meksikondoggilepakkojen levinneisyys ulottuu Etelä-Oregonista, Etelä-Nebraskasta, Louisianasta, Alabamasta ja Etelä-Carolinasta Keski-Chileen, Keski-Argentiinaan ja Etelä-Brasiliaan asti. Suurin osa meksikondoggilepakoista elää Yhdysvaltojen etelä-osissa kesäisin ja talveksi ne muuttavat 1300:km:n päähän
Lisääntyminen
Jokainen emo saa vain yhden poikasen ja pystyy valtavasta yksilötiheydestä huolimatta tarkasti merkitsemään paikkansa luolassa. Yksilöllinen haju ja yhteysäänet auttavat emoa ja poikasta tunnistamaan toisensa.
Dorchester (täsmennyssivu)
Dorchester voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Violet Archer
Violet Louise Archer CM (syntymänimeltään Balestreri; 24. huhtikuuta 1913 Montreal, Quebec – 21. helmikuuta 2000 Ottawa, Ontario) oli kanadalainen säveltäjä, pianisti, urkuri, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi. Hänen tuotantonsa kattaa yli 330 sävellystä, joita on esitetty yli kolmessakymmenessä eri maassa. Hänen pianokonserttonsa (1956) on eräs merkittävimpinä pidetyistä kanadalaisista teoksista genressään.
Archer opiskeli McGillin yliopistossa. Hän teki muodollisen debyyttinsä orkesterisäveltäjänä teoksellaan Scherzo sinfonico, jonka esitti Douglas Clarken johtama Montrealin orkesteri vuonna 1940.
Monster (yhtye)
Monster oli kuusijäseninen ruotsalainen ska punk -yhtye, joka julkaisi kaksi albumia ja joitakin EP:itä. Yhtye hajosi vuonna 2000. Yhtyeen laulaja Moneybrother (oik. Anders Wendin) on nyt soolouralla, ja muut yhtyeen jäsenet yhtyeessä The Concretes.
Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut
Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut pelattiin vuosina 1961–2000, jonka jälkeen sen korvasi jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut.
Olli Seppälä
Olli Seppälä (s. 24. marraskuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri pääaineena teatteritiede, sivuaineena dogmatiikka. Seppälä on ollut toimittajana Kirkko ja kaupungissa, päätoimittajana Askelessa ja Ilossa, sekä toimituspäällikkönä Kotimaassa, päätoimittajana Kotimaa24-uutissivustolla sekä julkaisupällikkönä. Seppälä on kirjoittanut runsaasti kirja- ja teatteriarvosteluja sekä kulttuurijuttuja.
Seppälän kirjallinen tuotanto, yli 20 kirjaa on monipuolinen, hänen aiheitaan ovat olleet muun muassa enkelit ja Jeesus-elokuvat. Hän on koonnut kirkollisia kaskuja ja suomalaisten kokemuksia esimerkiksi ihmeistä, slangintanut Katekismuksen, kirjoittanut hautamuistomerkkien symboliikasta ja ajan käsitteen haltuun ottamisesta sekä julkaissut kaksi runokokoelmaa. Seppälän tuoreimpia kirjoja on näyttelijä-ohjaaja Kari Hakalan henkilökuva ''Kari Hakala. Kiihko ja kutsumus''. Seppälän kustantajana on yhtä kirjaa lukuun ottamatta ollut Kirjapaja.
Maurizio Fondriest
Maurizio Fondriest (s. 15. tammikuuta 1965 Cles, Italia) on entinen italialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1987–1998.
Fondriest voitti maantieajon maailmanmestaruuden 1988 Ronse'ssa 27 sekunnin erolla Martial Gayantiin. Uransa menestyksekkäimpänä vuonna 1993 hän voitti klassikkokilpailuista Milano–San Remon, La Flèche Wallonnen ja Züri-Metzgeten sekä etappikilpailuista Tirreno–Adriaticon. Lisäksi hän voitti toistamiseen maantiepyöräilyn maailmancupin, jonka oli voittanut jo 1991.
Fondriest voitti vuoden 1995 Italian ympäriajon seitsemännen etapin.
Ismo Villa
Ismo Jooseppi Villa (8. marraskuuta 1954 Rauma – 18. marraskuuta 2014 ) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän edusti urallaan Rauman Lukkoa vuosina 1971–1982 ja 1985–1988 sekä Porin Ässiä 1982–1985. Villa pelasi myös Suomen jääkiekkomaajoukkueen riveissä vuoden 1980 talviolympialaisissa. Hän pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 513 ottelua ja teki niissä 281 maalia ja 439 tehopistettä. Villa kuoli pitkäaikaisen sairauden murtamana.
Tommy Solomon
Tommy Solomon (morioriksi Tame Horomona Rehe) (7. huhtikuuta 1884 Waikaripi – 19. maaliskuuta 1933 Manukau) oli chathamsaarelainen yrittäjä ja maanviljelijä, sekä viimeinen puhdasverinen moriori. Morioreiden jälkeläiset näkivät hänet yhteisönsä johtohahmona, vaikka kulttuurillisesti Tommy Solomon oli pikemminkin maori.
Elämäkerta
Tommy Solomon oli Rangitapua Horomona Rehen ja Ihimaera Te Teiran ainut hengissä selvinnyt lapsi. Hänen vanhempansa kuuluivat Owenga ja Otonga morioriheimoihin. Hän syntyi Waikaripissa, mutta vietti nuoruutensa Manakaun moriorireservaatissa Manukaussa Chathamsaaren kaakkoisosassa. Hän sai peruskoulutusta Te Onen koulussa, mutta jätti sen kesken vuoden 1897 tienoilla voidakseen auttaa isäänsä töissään ja pitääkseen huolta sairastuneesta äidistään. Elokuussa 1900 hän osallistui lintujenmetsästysreissulle veneillä yhdessä 12 muun kanssa. Kaksi matkaan lähtenyttä venettä kaatui ja 9 metsästämään lähtenyttä kuoli. Solomon oli yksi kolmesta henkiinjääneestä. 30. syyskuuta 1903 hän meni naimisiin Ada Fowlerin kanssa, joka kuului Ngai Tahun maoriheimoon. Kaksikko muutti vuokramaille Whareamaan, jossa Tommy kasvatti lampaita. Morioreiden kuollessa Rehen suvun omistus morioreiden maa-alueista kasvoi. Hänen isänsä perusti maille menestyksekkään lammastilan. Vuonna 1915 molemmat Tommyn vanhemmista kuolivat ja hän otti 7 000 lampaan tilan omaan hoitoonsa. Tommy meni uusiin naimisiin 21. lokakuuta 1913 Whakarawa Fowlerin kanssa, joka oli Adan sisaruksen tytär. Avioliitossa syntyi kolme poikaa ja kaski tytärtä.
Solomonin maine lampaankasvattajana kasvoi 1920-luvulla ja hänen tätinsä Paranihia Hetan kuoltua hänestä tuli viimeinen täysverinen moriori. Lampaidenkasvatuksen ohella hän toimi paikallisen koulun komiteassa, kasvatti ravihevosia ja valmensi paikallista jalkapalloseuraa. Vuonna 1924 hänestä tuli maorien Rātana-kirkon kannattaja. Solomon kuoli keuhkokuumeeseen ja sydänkohtaukseen kotonaan Manukaussa 19. maaliskuuta 1933.