cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta
Osana Neuvostoliittoa
Neuvostoliiton ja Saksan elokuussa 1939 solmiman hyökkäämättömyyssopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan seurauksena alkoi toinen maailmansota syyskuussa 1939. Saksa ja Neuvostoliitto hyökkäsivät Puolaan, jonka eteläinen itäosa tuli Ukrainan hallintaan. Galitsia, Länsi-Ukraina, oli 1918 muodostanut itsenäisen Länsi-Ukrainan kansantasavallan, joka oli sotinut myös romanialaisia vastaan Pohjois-Bukovinassa ja puolalaisia vastaan, mutta joutunut Ukrainan kansantasavallan ja sittemmin Venäjän sosialistisen federatiivisen kansantasavallan ja Puolan tasavallan välisellä rauhansopimuksella Puolan haltuun.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon ja sen miehittämille alueille 1941 suurimmasta osasta Ukrainaa muodostettiin enemmistö miehityshallintoa edustaneen Ukrainan valtakunnankomissariaatin alueesta. Sen toiminta päättyi Neuvostoliiton puna-armeijan edettyä itärintamalla 1943–1944.
Sodan jälkeen 1945 Puola joutui muodollisestikin luovuttamaan Neuvostoliiton vuonna 1939 ja uudelleen 1944 valtaaman itäisen alueensa, jonka eteläosa siirtyi virallisestikin Ukrainalle.
Ukrainan perustuslakiin tehtiin vuonna 1945 muutoksia, joiden seurauksena se kykeni joissakin asioissa toimimaan Neuvostoliitosta erillisenä ulkopoliittisena subjektina. Tämän vuoksi Neuvostoliiton lisäksi Ukraina ja Valko-Venäjä olivat erikseen Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä sen perustamisesta lähtien, eräänlaisena vastineena Britannialle ja Ranskalle. Käytännössä erityisasemalla ei ollut minkäänlaista merkitystä eikä Ukraina Neuvostoliitossa tosiasiallisesti harjoittanut itsenäistä ulkopolitiikkaa.
Krim siirrettiin Venäjästä osaksi Ukrainaa vuonna 1954.
Ukrainan puoluejohtajat
Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri oli käytännössä neuvostotasavallan korkein johtaja.
Eschaton
Eschaton on englantilaisen black metal -yhtyeen Anaal Nathrakhin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 17. lokakuuta 2006. Levystä on saatavilla myös rajoitettu digipack-versio.
Euphoric Defilement
Euphoric Defilement on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 2009 Los Angelesissa.
Toukokuussa 2011 yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa, ja aloitti ensimmäisen studioalbuminsa nauhoitukset syksyllä. Esikoisalbumi Ascending to the Worms julkaistiin 19. helmikuuta 2013.
Annastiina Tahkola
Annastiina Tahkola on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on toiminut vuodesta 2000 Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa laulutaiteen tuntiopettajana sekä vuodesta 2017 klassisen laulun lehtorina Savonia Ammattikorkeakoulussa.
Koulutus
Tahkola valmistui musiikin maisteriksi 1995 Sibelius-Akatemiasta Kuopion osastosta pääaineenaan kirkkomusiikki ja on suorittanut laulun A-tutkinnon vuonna 1997. Musiikkipedagogin tutkinnon hän on suorittanut 2007 Savonia-ammattikorkeakoulussa.
Ura
Tahkola nousi suuren yleisön tietoisuuteen voitettuaan ensimmäisen kansainvälisen Sibelius-laulukilpailun Järvenpäässä 2007. Tahkolan monipuolinen ohjelmisto ulottuu vanhasta musiikista aina uuden musiikin kantaesityksiin saakka. Tahkola on kysytty alttosolisti suurissa kirkkoteoksissa ohjelmistossaan kaikki keskeiset messut, oratoriot ja passiot säveltäjäniminä esimerkiksi J. S. Bach, Duruflé, Dvořák, Händel, Mozart, Mendelssohn, Verdi, Vivaldi ja Szymanowski. Uudesta musiikista mainittakoon Pekka Kostiaisen Requiem sekä Jyrki Linjaman Stabat Mater. Häntä on kuultu solistina Joensuun, Jyväskylän, Kemin, Kouvolan, Kokkolan, Kuopion, Lappeenrannan, Oulun ja Turun Kaupunginorkesterien konserteissa. Radion Sinfoniaorkesterin solistina hän lauloi 2019 Helsingin Juhlaviikoilla. Lisäksi hän on tehnyt runsaasti yhtestyötä eri kamariyhtyeiden kanssa sekä sotilassoittokuntien, kuten Kaartin soittokunnan kanssa. Lied-yhteistyötä hän on tehnyt mm. Kirill Kozlovskin, Ilkka Paanasen sekä Tuula Hällströmin kanssa ohjelmistossaan mm. suomalaista laulumusiikkia Merikannolta, Kuulalta ja Sibeliukselta, Wagnerin Wesendonck-lieder, Mahlerin Kindertotenlieder sekä venäläistä ja espanjalaista laulumusiikkia. Nova Records julkaisi vuonna 2013 levyn Sineä ja kultaa, joka sisältää muun muassa Toivo Kuulan yksinlauluja sekä Tauno Pylkkäsen Kuoleman joutsen -laulusarjan Nova Ensemblen kanssa. Tammikuussa 2015 ilmestyneellä Jean Sibelius 150 -kamarimusiikkilevyllä Tahkola laulaa Sibeliuksen yksinlauluja Lisäksi hän on ollut solistina lukuisilla kuorolevyillä sekä omakustanteilla.
Annastiina Tahkola debytoi Suomen Kansallisoopperassa vuonna 2010 Benjamin Brittenin Albert Herring -oopperassa Mrs. Herringin roolissa Mikko Franckin johdolla. Kokkolan Oopperakesän 2017 tuotannossa hän lauloi G. Meyerbeerin oopperassa L'etoile Du Nord Ekimonnan roolin Sakari Oramon johdolla sekä Kaisan roolissa Aulis Sallisen Punaisessa Viivassa Kemissä maaliskuussa 2018 Erkki Lasonpalon johdolla.
Iisalmen Eino Säisä -salissa sai 6.10.2022 uusintaensi-iltansa Ilkka Kuusiston kamariooppera Nainen kuin jäätynyt samppanja, jossa Tahkola lauloi Aino Kallaksen roolin. .
Yksityiselämä
Tahkolan puoliso on kanttori Pertti Tahkola.
Kaija Paroma
Kaija Hakala (o.s. Paroma, s. 23. toukokuuta 1940 Tampere) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Paroma saavutti Tampereen Pyrinnössä neljä SM-mitalia, joista kaksi kultaista.
Paroma työskenteli lastentarhanopettajana. Hän harrasti kirjallisuutta ja musiikkia.
Suomi kesäolympialaisissa 1980
Suomi osallistui Moskovan kesäolympialaisiin 1980 108 urheilijan joukkueella 15 urheilumuodossa. Suomen joukkue saavutti kesäolympialaisissa 1980 yhteensä kahdeksan mitalia, joista kolme oli kultaa, yksi hopeaa ja neljä pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui 12. sijalle.
Suomalaisurheilijat valittiin neljässä eri vaiheessa touko-kesäkuun 1980 aikana. Valintamalli oli lajiliittojen toivoma. Ensimmäinen valintakokous 20. toukokuuta nimesi yhteensä 20 urheilijaa, joista seitsemän oli painijoita, neljä nyrkkeiljöitä, viisi painonnostajia, kolme judokoita ja yksi maratonjuoksija. Toinen valintakokous oli 10. kesäkuuta toi 19 uutta olympiaurheilijaa, joista yksi oli painija, yksi nyrkkeilijä, kaksi painonnostajia, yhdeksän ampujia, viisi miekkailijoita ja yksi ratsastaja. Kolmas valintatilaisuus oli 25. kesäkuuta, jossa 12 urheilijaa sai olympialipun. Heistä kahdeksan oli purjehtijoita, neljä nykyaikaisen 5-ottelun edustajia sekä yksi ratsastaja. Viimeinen valintakokous oli 8. heinäkuuta, jossa valittiin 24 yleisurheilijaa, yksi uimari, yksi soutaja, neljä melojaa, neljä jousiampujaa, viisi pyöräilijää ja 17 jalkapalloilijaa.
Suomen miesten jalkapallojoukkue ei selviytynyt suoraan kisoihin, mutta olympiaboikotin seurauksena vapautuneen paikan Olympiakomitea ja Palloliitto ottivat vastaan. Vastaava tilanne oli tarjolla miesten maahockeyssä, mutta Olympiakomitea ei katsonut aiheelliseksi lähettää joukkuetta. Maahockeyliitto olisi ollut valmis maahockeyjoukkueen lähettämiseen. Viimeisessä valintakokouksessa annettiin vielä kahdeksalle yleisurheilijalle lisänäyttömahdollisuus. Heistä kolme urheilijaa lunasti paikkansa saavuttamillaan tuloksilla. Eniten heistä julkista keskustelua herätti 5 000 ja 10 000 merin juoksuihin valittu Kaarlo Maaninka. Joukkueeseen valittiin kaikkiaan 110 kilpailijaa sekä 55 johdon, valmennuksen ja huoltoportaan edustajaa. Kilpailijoista estejuoksijaksi valittu Tapio Kantanen jätti matkustamatta Moskovaan iskiasvaivan vuoksi. Lisäksi viisiottelija Pasi Hulkkonen oli kotiinjäävä varamies.
Suomi saavutti mitaleita viidessä eri urheilumuodossa. Soudussa Pertti Karppinen uusi neljän vuoden takaisen olympiavoittonsa. Esko Rechardt voitti Suomelle kaikkien aikojen ensimmäisen purjehduksen olympiakullan, ja Tomi Poikolainen teki samalla tavalla historiaa jousiammunnassa. Poikolainen oli vasta 18-vuotias ja on yhä kaikkien aikojen nuorin suomalainen kesäolympialaisten kultamitalisti.
Mitalistit
thumb|right|250px|Suomalainen Tomi Poikolainen jousiammunnan mitalien jakotilaisuudessa. thumb|right|250px|Moskovan vuoden 1980 olympialaisten kolme parasta naisjousiampujaa: hopeamitalisti Neuvostoliiton [[Keto Losaberidze (vas.), kultamitalisti Neuvostoliiton Natalja Butuzova ja pronssimitalisti Päivi Meriluoto .]]
Valinnoista
Valinnat tehtiin 20. toukokuuta – 8. heinäkuuta neljässä valintakokouksessa. Valinnan teki Olympiakomitean hallitus lajiliittojen ehdotusten perusteella. Viimeiset yleisurheilijavalinnat tehtiin kuitenkin vielä 13. heinäkuuta. Lopullinen urheilijamäärä oli 108. Lajiliittojen ehdotuksista jäi valitsematta toisella valintakerralla judoka Markku Airio, nyrkkeilijät Petri Kilpinen ja Arto Kolehmainen. Painijoista jätettiin rannalle kreikkalais-roomalainen painija Ilpo Seppälä ja vapaapainija Jukka Rauhala äänestyksen jälkeen. Kolmannella valintakerralla olympiapistooliampuja Teemu Anttila ja trap-ampuja Matti Nummela jäivät valitsematta. Nummelan valinta kaatui äänestyksessä. Purjehduksessa karsinta oli suurempaa, sillä Flying dutchman-pari Mikko Brummer ja Rudi Biaudet sekä soling-kolmikko Matti Jokinen-Matti Paloheimo-Kari Kähkönen jätettiin valitsematta. Viimeisessä valinnassa melojista karsittiin kajakkinelikkö. Soudussa lajiliitto ehdotti kaksikkoon Esa Salmelaa ja Esko Hirvistä, jonka olympiakomitea kuitenkin hylkäsi ilman äänestystä. Yleisurheilijoiden suureen ryhmään jäivät valitsematta 400 metrin juoksija Hannu Mykrä, 800 metrin juoksija Jorma Härkönen, kolmiloikkaaja Hannu Puhakka, kiekonheittäjät Ari Huumonen ja Juhani Tuomola sekä maileri Ari Paunonen. Naisten yleisurheilujoukkueeseen jäivät valitsematta pitkän viestin joukkue ja kuulantyöntäjä Tuula Kivi. Kokouksessa annettiin valitsematta jääneille yleisurheilijoille vielä mahdollisuus osoittaa kuntonsa Helsingin maailmankisoissa. Niissä kisamatkan ansaitsivat estejuoksijat Tommy Ekblom ja Vesa Laukkanen. Kaarlo Maaningan, 5 000 ja 10 000 metrin juoksijan, valinta oli monimutkaisempi ja aiheutti julkista keskustelua. Lopulta 13. heinäkuuta Kouvolan 5 000 metrin voitto toi olympiamatkan viimeisenä valittuna urheilijana.
Jalkapallo
Suomen jalkapallomaajoukkue pääsi olympialaisiin Norjan ja Länsi-Saksan boikotoitua kisoja. Suomi hävisi ensimmäisen pelin Jugoslavialle 0–2, mutta seuraavassa pelissä pelasi Irakia vastaan tasapelin 0–0, viimeisessä ottelussa Suomi voitti Costa Rican 3–0. Suomen maaleista turnauksessa vastasi: Ari Tissari, Jouko Alila ja Jouko Soini. Kyseessä on viimeisin kerta, jolloin Suomella on ollut joukkue kesäolympialaisten palloilulajissa.
Yleisurheilu
thumb|right|250px|Kaarlo Maaninka 5 000 metrin loppukilpailussa.
Muu henkilöstö
Moskovan suomalaisjoukkueeseen valittiin kuuden hengen yleisjohto ja 9 hengen terveydenhuoltohenkilöstö. Kaikkiaan johdon, valmennuksen ja huoltoportaan edustajia oli 55.
Edustajat
Lajijohto
Tuomarointitehtävät
Amerikanvieras
Amerikanvieras (Cuscuta campestris) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva lehtivihreätön loiskasvi.
Amerikanvieraan hennot varret ovat keltaisia tai kellanpunaisia. Kukkasykeröt ovat noin yhden senttimetrin leveitä, yksittäiset kukat 2–3 millimetriä.
Ascending to the Worms
Ascending to the Worms on yhdysvaltalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Euphoric Defilementin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Euphoric Defilement sekä sanoittanut Andrew Villarreal.
Erich Ollenhauer
Varhaisemmat vaiheet
Ollenhauer oli syntynyt Magdeburgissa ja liittyi SPD:hen 1920. Uranssa alussa hän toimi sanomalehdentoimittajana synnyinkaupungissaan, vuosina 1921–1928 sosialistisen Arbeiterjugend-lehden toimittajana ja 1928–1933 sosialistisen työläisnuorisoliikkeen puheenjohtajana.
Natsien valtaantulon jälkeen hän muutti Saksasta Praha an 1933. Toisen maailmansodan alkamisen jälkeen hän oli perustamassa vastarintaliikkeitä ympäri Eurooppaa, Tanskassa, Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja lopulta Lontoossa, jossa hän oli sodan loppuun asti.
SPD:n johdossa
Tammikuussa 1946 palattuaan Saksaan hänet valittiin aluksi SPD:n varapuheenjohtajaksi ja 1952 puheenjohtajaksi Kurt Schumacherin jälkeen. Ollenhauer valittiin Saksan liittopäiville liittovaltioiden vaaleissa 1949. Ollenhauer valittiin SPD:n puoluejohtajaksi 1952. Hän oli SPD:n ehdokkaana Saksan hallituksen johtoon vuosien 1953 ja 1957 vaaleissa, mutta molemmilla kerroilla hävisi CDU:n Konrad Adenauerille, koska hänessä ei nähty samanlaista vetovoimaa kuin edeltäjässään Schumacherissa.
Vuonna 1957 Ollenhauer kutsui koolle yleiseurooppalaisen turvallisuusliiton, jossa yhdistynyt Saksa voisi olla tasa-arvoinen jäsen. Suunnitelma oli radikaali, se auttoi Willy Brandt in ostpolik enin (idänpoliikan) kehittymään Euroopan yhteisö n kanssa, mutta ei tarkoittanut Saksan yhdistymistä. Ollenhauerin ajatus tunnetaan myös Ollenhauerin suunnitelmana. Hän kieltäytyi liittokansleriehdokkuudesta kolmannella kerralla ja antoi tukensa Länsi- Berliini n pormestari Willy Brandtille 1961. Ollenhauer toimi Sosialistisen Internationaalin presidenttinä 1963.
Algiinihappo
Algiinihappo myös algiini, suola: alginaatti, on ruskolevän soluseinissä yleinen kumimainen yhdiste. Algiinihapon kemiallinen kaava on (C6H8O6)n ja CAS-numero 9005-32-7. Elintarvikkeissa käytettävän algiinihapon E-koodi on E400.
Rakenne
Algiinihappo on lineaarinen kopolymeeri, joka koostuu 1-4 β-D-mannuronaatti (M) ja tämän C-5 epimeeri α-L-glukuronaatti (G) -blokeista, jotka liittyvät toisiinsa kovalenttisesti.
Kopolymeeri voi olla muotoa:
Eri muotojen suhteellinen määrä vaihtelee algiinihapon lähteen mukaan. (1)-muoto luo joustavimmat ketjut, jotka liukenevat paremmin veteen alhaisessa pH:ssa kuin muut muodot. Glukuronihappo-blokit muodostavat jäykkiä ketjuelementtejä, ja kaksi yli 6 yksikön Glukuronihappo-blokkia muodostavat stabiileja ristiinkytkettyjä risteyksiä divalenttien kationeiden (kuten esimerkiksi Ca2+, Ba2+, Sr2+) kanssa, mikä johtaa kolmiulotteiseen geelimäiseen verkkorakenteeseen. Alhaisessa pH:ssa protonoidut algiinihapot (tai alginaatit) muodostavat happamia geelejä, joiden vakaus määrittyy glukuronihappo-blokkien suhteellisesta määrästä. Alginaatteja eli algiinihapon suoloja on esimerkiksi natriumalginaatti (C6H7NaO6)n, jonka E-koodi on E401.
Esiintymismuodot
Algiinihappoa tuottavat myös tietyt bakteerit, lähinnä Azobacter-laji. Yritykset tuottaa bakteriaalista alginaattia eivät ole vielä kaupallisesti onnistuneet.
Vladimir Smirnov (hiihtäjä)
thumb|Vladimir Smirnov kazakstanilaisessa postimerkissä.
Algiinihappo
Esiintymismuodot
Algiinihapon väri vaihtelee valkoisesta keltaisen ruskeaan. Se esiintyy rihmamaisena, rakeisena tai jauhetussa muodossa. Yhdiste on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematon, mutta liukenee hitaasti natriumkarbonaatin, natriumhydroksidin ja trinatriumfosfaatin emäksisiin liuoksiin.
Vladimir Smirnov (hiihtäjä)
Vladimir Mihailovitš ”Smirre” Smirnov (, s. 7. maaliskuuta 1964 Štšutšinsk, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen hiihtäjä, joka edusti uransa aikana Neuvostoliittoa ja Kazakstania. Hän saavutti yhteensä 6 olympia- ja 11 MM-mitalia.
Algiinihappo
Käyttö
Algiinihappo imee vettä nopeasti, mikä tekee siitä hyödyllisen lisäyhdisteen kuivatetuissa tuotteissa sekä muun muassa tekstiilien ja paperin valmistuksessa. Sitä käytetään myös vesi- ja tulitiiviissä kankaissa, juomien sakeuttajana, jäätelössä ja kosmetiikassa, sekä myrkyllisiä metalleja verestä sitovana detoksifioijana.
Vladimir Smirnov (hiihtäjä)
Vuosina 1998–2004 Vladimir Smirov kuului urheilijajäsenenä Kansainväliseen Olympiakomiteaan. Hän osallistui muun muassa KOK:n vuoden 2006 talvikisojen valintakomiteaan.
Algiinihappo
Käyttö
Algiinihappoa käytetään myös hammaspaikoissa, ja elintarviketeollisuudessa keittojen ja hyytelöiden sakeuttajana. Kalsiumalginaattia käytetään tulenkestävissä vaatteissa.
Davis Cup 2012
Mestaruuden voitti Tšekki, joka voitti loppuottelussa Espanjan 3–2. Voitto oli maan ensimmäinen.
Rauma-luokan ohjusvene
Rakenne ja koneisto
Alukset ovat alumiinirakenteisia. Aluksien voimansiirto on toteutettu vesisuihkupropulsiolla, jonka ansiosta alusten ohjailukyky on hyvä ja ne pystyvät toimimaan hyvinkin matalissa vesissä. Aluksia suunniteltaessa pyrittiin pienentämään niiden magneettista-, lämpö-, ja tutkaherätettä sekä melutasoa.
Meritorjuntaohjukset, omasuoja- ja sukellusveneentorjunta-aseet
Aluksen pääaseena on kuusi ruotsalaisvalmisteista meritorjuntaohjusta. Omasuoja-aseina aluksella on 40 mm ilmatorjuntatykki ja kaksi ilmatorjuntakonekivääriä. Sukellusveneiden etsintää varten alus on varustettu syvyytettävällä kaikumittaimella ja sukellusveneentorjunta-aseina käytetään syvyyspommeja sekä ruotsalaista ASW-600 Elma -syvyysammusheitintä (2 kpl). Lisäksi aluksia voidaan käyttää miinoitukseen. Ennen Rauma-luokan modernisointia alukset oli varustettu ranskalaisilla Matra Mistral -ilmatorjuntaohjuksilla. Modernisoinnin jälkeen aluksissa ei ole lainkaan ilmatorjuntaohjuksia. Omasuojaa tarjoaa Rheinmetallin MASS -harhamaaliheitin.
Modernisointi
Rauma-luokan ohjusveneet modernisoitiin vuosina 2010-2013. Heti korjausten valmistuttua kolmesta aluksesta löytyi väsymismurtumia. Ne telakoitiin ja kahden veneen propulsiojärjestelmässä löytyi värähtelyä, jonka syytä ei tiedetä. Se saattoi vaikuttaa murtumien syntymiseen. Komentaja Veli-Pekka Heinosen arvion mukaan murtumat eivät vaikuta aluksen kokonaislujuuteen, mutta ne asetettiin käyttökieltoon. Lisäksi hän sanoo, että alusten alumiini on tullut elinkaarensa päähän ja väsymismurtumia voi tulla. Alukset palaavat käyttöön vuoden 2015 aikana.
Encyclopaedia of Islam
260px|pienoiskuva|The Encyclopaedia of Islamin toinen painos kirjaston hyllyllä. The Encyclopaedia of Islam (lyh. EI) on islamilaisen maailman tutkimukseen keskittynyt moniosainen tietosanakirja ja hakuteos. Sitä pidetään tutkimusalansa englanninkielisenä perushakuteoksena. Sen ensimmäinen painos julkaistiin 1913-1938 ja toinen 1954-2005. Kolmannen painoksen tekeminen aloitettiin vuonna 2007.
Sisältö
Julkaisijansa Brillin mukaan Encyclopaedia of Islam sisältää artikkeleita tunnetuista muslimeista, heimoista ja dynastioista, ammattikunnista ja tieteistä, poliittisista ja uskonnollisista instituutioista; eri maiden maantieteestä, kansallisuuksista, kasvistosta ja eläinkunnasta; tärkeimpien kaupunkien ja asutuskeskusten topografiasta ja monumenteista. Maantieteellisessä ja historiallisessa laajuudessaan se käsittää vanhan arabi-islamilaisen valtakunnan sekä Iranin, Keski-Aasian, Intian ja Indonesian niemimaan, Osmanien valtakunnan ja kaikki muut islamilaiset maat.
Jokaisen artikkelin kirjoittajaksi on valikoitu sen sisältämän aihepiirin tunnustettu asiantuntija. Toista painosta laadittaessa osoitettiin erityistä huomiota taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin aiheisiin. On kuitenkin huomattava, etteivät kaikki artikkelit välttämättä sisällä viimeisimmän tutkimuksen julkituomia tietoja, koska moniosaisen toisen painoksen kirjoittaminen ja julkaiseminen kesti yli 40 vuotta. Tästä huolimatta toinen painos on säilyttänyt asemansa aihepiirinsä englanninkielisenä perushakuteoksena. Artikkelit ovat laatijoidensa allekirjoittamia ja niihin on sisällytetty aihepiiriä koskeva lähdekirjallisuusluettelo. Osa artikkeleista on lyhyitä sanakirjakuvauksia ja osa suurempia tutkimusta muistuttavia kokonaisuuksia, ja joissakin tapauksissa artikkeli voi olla paras saatavilla oleva aihepiiriään koskeva englanninkielinen julkaisu.
Painokset
Ensimmäinen painos (EI1) kirjoitettiin kansainvälisen tiedeakatemioiden yhteistyöorganisaation Union Académique Internationalen sekä Leidenin yliopiston valvomana. Sen esikuvana toimi Pauly–Wissowana tunnettu suuri klassisen antiikin tietosanakirja Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft, jonka julkaiseminen oli aloitettu vuonna 1893. Ensimmäisen painoksen julkaisi hollantilainen E. J. Brill vuosien 1913-1938 aikana ja siihen kuului neljä osaa. Ensimmäinen painos julkaistiin englannin lisäksi myös saksaksi ja ranskaksi.
Ensimmäisestä painoksesta julkaistiin lyhennetty versio Shorter Encyclopaedia of Islam (SEI) vuonna 1953.
Toisen painoksen (EI2) ensimmäinen osa julkaistiin 1954 ja viimeinen 2005, joskin hakemistoja on julkaistu vuoteen 2009 saakka. Myös toisen painoksen julkaisija on Brill, joka on profiloitunut kansainväliseksi ja akateemiseksi humanistisia ja yhteiskuntatieteitä käsittelevien teosten julkaisijaksi.
Kolmannen painoksen (EI3) julkaiseminen aloitettiin vuonna 2007. Se on julkaistu verkossa online-palveluna, jota täydennetään neljä kertaa vuodessa. Laajuudeltaan kolmas painos pyrkii käsittelemään 20. vuosisadan islamilaista maailmaa kattavasti, maantieteellisesti se painottuu tutkimaan kaikkia alueita, joissa islam on ollut tai on yhä merkittävä tai määräävä tekijä yhteiskunnassa, sekä huomioimaan myös eri puolilla maailmaa olevat muslimivähemmistöt. Se pyrkii myös käsittelemään aiheitaan laajasti sekä yhteiskunnallisista että humanistisista näkökulmista.
Andris Piebalgs
thumb|Andris Piebalgs Andris Piebalgs (s. 17. syyskuuta 1957 Valmiera, Latvia) on latvialainen, Euroopan unionin komission energia-asioista vastaava komissaari. Hän opiskeli Latvian yliopistossa Riiassa ja toimi opettajana 1980-luvulla ja oli liittynyt Neuvostoliiton kommunistipuolueeseen vuonna 1979. Vuosina 1990–1993 Piebalgs hoiti opetusministerin ja vuosina 1994–1995 taas valtiovarainministerin tehtävää. Latvian lähettiläänä hän oli aluksi Virossa 1995–1997 ja EU:ssa 1998–2003.
Katolinen kirkko Irakissa
Katolinen kirkko Irakissa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Old Carthusians FC
Old Carthusians FC on jalkapalloseura Godalmingin kaupungista ja sen perustivat kaupungissa sijaitsevan sisäoppilaitoksen oppilaat vuonna 1876. Seuran suurin saavutus on FA Cupin voitto 1881, kun se voitti loppuottelussa Old Etoniansin maalein 3–0. Seura on voittanut myös FA Amateur Cupin 1894 ja 1897.
Eva Maria Mudrich
Eva Maria Mudrich (syntymänimi Eva Maria Ehrhard, taiteilijanimi Maren Offenburg) (13. kesäkuuta 1927 Berliini, Saksa – 6. joulukuuta 2006) oli saksalainen kirjailija, jolta on suomennettu "Feridan onnelliset" nuorten scifiä sisältävässä Tiikeri-sarjassa.
Feridan onnelliset
Alkuteos Das Glück von Ferida, K. Thienemanns Verlag 1976. Feridan onnelliset kuvaa tulevaisuuden maailmaa, jota valvoo turvavirasto. Eräällä Tyynenmeren saarella on koealue, jossa kehitetään uutta, onnellisempaa ihmisrotua.
Ammunta kesäolympialaisissa 1960
200px|thumb|right|Ammunta Rooman kesäolympialaisissa 1960 ammunnassa kilpailtiin kuudessa lajissa.
Anu Tali
Anu Tali (s. 18. kesäkuuta 1972) on virolainen kapellimestari ja suomalais-virolaisen sinfoniaorkesterin perustaja.
Hän on valmistunut Viron Musiikkikorkeakoulusta, jonka jälkeen hän on opiskellut orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa Leonid Kortshmarin oppilaana. Anu Tali on vieraillut useiden suomalaisorkestereiden johtajana. Kesällä 2006 Anu Tali teki debyyttinsä Savonlinnan Oopperajuhlilla johtamalla Bizet'n oopperan Carmen. Syksystä 2007 hän toimii Winnipegin Manitoba Chamber Orchestran taiteellisena johtajana ja kapellimestarina. Vuodesta 2013 alkaen hän on ollut Sarasota Orchestran musiikillinen johtaja Floridassa Yhdysvalloissa.
Hän ilmoitti vuoden 2017 syksyllä lopettavansa Sarasota Orchestrassa kauden 2018/2019 lopussa.
Evinrude
Evinrude Outboard Motors oli yhdysvaltalainen perämoottorien valmistaja. Vuosina 1906–2020 toiminut yritys oli alallaan maailman vanhin. Yhdysvaltalais-norjalaisen Ole Evinruden Milwaukeessa perustama yritys oli viime vuosinaan kanadalaisen Bombardier Recreational Productsin (BRP) omistuksessa.
Evinrude tunnettiin Yhdysvaltojen markkinoilla perämoottoreiden vakaana suunnannäyttäjänä, Johnson kestävistä ja käytännöllisistä ja Mercury nopeista moottoreistaan. Evinrude ja Johnson olivat pitkään saman, vuonna 1935 perustetun Outboard Marine Corporationin (OMC) omistuksessa, kunnes emoyhtiö teki konkurssin 2001 ja Bombardier osti molemmat merkit ja siirsi ne 2003 perustettuun itsenäiseen Bombardier Recreational Products (BRP) -yhtiöön. BRP lopetti Johnson-merkin vuonna 2007 ja sitten myös Evinruden 2020.
Evinrude-tehtaan 300 työntekijää työttömiksi jättäneen lopettamispäätöksen takana oli BRP:n mukaan Covid-19-pandemian tuomat lisävaikeudet perämoottorien pitkään jatkuneelle laskevalle kysynnälle.
OMC valmisti vuosina 1962–1970 myös lujitemuoviveneitä merkeillä Evinrude, Johnson ja OMC. Muotit myytiin Chris-Craft-venevalmistajalle.
Sallan rautatieasema
Sallan rautatieasema (, vuoteen 1956 asti Märkäjärvi, lyh. Mkj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee Sallan kunnan keskustaajamassa 65 kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.
Asema avattiin matkustaja- ja tavaraliikenteelle 8. joulukuuta 1941, jolloin sen nimi oli Märkäjärvi. Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui Lapin sodassa. Nykyinen asemarakennus rakennettiin vuonna 1947 Lapin jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Se rakennettiin noin kilometrin idemmäs kuin alkuperäinen rakennus. Vuonna 1956 aseman nimi vaihdettiin Sallaksi. Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961, mutta sitä jatkettiin vuosina 1961–1967. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1967, mutta Sallaan ajettiin vielä 1990-luvulla kokeiluluontoisia hiihtojunia. Ne kuitenkin lopetettiin kannattamattomina. Sallan aseman miehitys loppui 1994 ja liikennepaikka lakkautettiin 9. joulukuuta 2012.
Korotka
thumb|Kirovskin kulttuuritalo ja kaupungille nimensä antaneen bolševikkijohtaja [[Sergei Kirovin patsas.]] thumb|Nevan sillanpääaseman taistelujen muistomerkki. Korotka eli Kirovsk on kaupunki, kunta ja Leningradin alueen Kirovskin piirin hallinnollinen keskus Venäjällä. Se sijaitsee Nevan vasemmalla rannalla 55 kilometriä Pietarista itään. Kaupungissa on 25 700 ja kunnassa 26 600 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede
Kunnan pohjoisrajalla virtaa Tšornaja Retška, etelärajalla Muikka ja Tšornaja sekä länsirajalla Neva. Lisäksi on joukko pienempiä jokia ja puroja. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora. Tärkeimmät ympäristöongelmat ovat Nevan saastuminen, lisääntynyt autoliikenne ja yhdyskuntajätteen käsittelyn puutteet.
Asutus
Kaupunkikuntaan kuuluu kaksi asutuskeskusta: Kirovskin kaupunki ja Molodtsovon taajama. Kaupunkiväestön osuus on 96,3 %. Kunnassa on myös lukuisia puutarhapalsta-alueita.
Asukasluvun kehitys
Musiikin tähtihetkiä 17
Musiikin tähtihetkiä 17 on suomalaisen trumpetistin Jörgen Petersenin kokoelma-albumi vuodelta 2001
Korotka
Historia
Kirovsk sai kaupunginoikeudet ja nykyisen nimensä vuonna 1953. Sodassa tuhoutunut voimalaitos rakennettiin uudelleen, ja 1990-luvun puolivälissä se siirtyi käyttämään polttoaineenaan luonnonkaasua. Vuonna 1977 Kirovskista tuli hallintopiirin keskus. Neuvostoaikana siellä toimi myös teräsbetonirakennetehdas ja sittemmin toimintansa lopettanut Dubrovskin tuotantokombinaatti.
Musiikin tähtihetkiä 17
Kappaleet
Levy 1: Levy 2:
Korotka
Liikenne, talous ja palvelut
Kirovskissa sijaitsee Namkusta haarautuvan rautatien pääteasema Nevdubstroi. Rautatiellä on matkustaja- ja tavaraliikennettä. Kaupungin pohjoispuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18, johon yhtyy Haisevaisista Hatsinan ja Namkun kautta tuleva kehätie A120. Kirovskista on myös suora maantieyhteys Pietariin. Kaupungin linja-autoasemalta on reitit Pietariin ja piirin asutuskeskuksiin. Nevan rannalla on viisi laivalaituria.
Kaupungin talous perustuu teollisuuteen, joka tuottaa muun muassa energiaa, rakennustarvikkeita, koneita ja laitteita sekä muovituotteita. Tärkeitä tuotantolaitoksia ovat TGK-1-tuotantoyhtiöön kuuluva voimalaitos, Ladogan konepaja ja metallitehdas sekä talonrakennuskombinaatti. Molodtsovossa toimii maatalousyritys Mginskoje ja taajaman ympärillä on myös Vahriselän suurkanalan peltoja. Lähes neljätuhatta henkeä käy töissä kunnan ulkopuolella, etupäässä Pietarissa.
Kirovskissa toimii kuusi lastentarhaa, kolme koulua ja lukio. Kulttuurilaitoksia ovat lasten musiikki- ja taidekoulut, kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Terveys- ja sosiaalipalveluihin kuuluvat sairaala, poliklinikka, sosiaalipalvelukeskus ja hoitokoti. Kaupungissa on myös ortodoksinen kirkko.
Nokia 603
Nokia 603 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama lokakuussa 2011 Nokia World-tapahtumassa julkistettu kosketusnäytöllinen älypuhelin, joka käyttää Symbian Belle-käyttöjärjestelmää.
Meudon
Meudon on kunta Pariisin läntisellä esikaupunkialueella. Se sijaitsee 9,1 km Pariisin keskustasta. Boulogne-Billancourt on Meudonin arrondissementti. Kunnassa on arviolta 45 507 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 9,9 neliökilometriä.
Osip Kozlovski
Osip Antonovitš Kozlovski (,, s. 1757 Varsovassa – k. 11. maaliskuuta 1831 Pietarissa) oli venäläinen puolalaista tai valkovenäläistä syntyperää oleva säveltäjä. Venäjällä hän tuli erityisesti tunnetuksi patrioottisista poloneeseistaan (muun muassa Grom pobedy, razdavaisja!).
Meudon
Meudonin läpi kulkee RER:n linja C, ja siellä sijaitsee kaksi Pariisi–Montparnasse-rautatielinjan asemaa. Rautatielinja alkaa Gare Montparnassen rautatieasemalta.
Vuonna 1876 Meudoniin rakennettiin Pariisin observatorion astrofysiikan tutkimuskeskus. Meudonissa toimii myös ONERA:n aerodynamiikan tutkimuslaitos. Vuosina 1921–1981 siellä sijaitsi ilmailumuseo, kunnes se siirrettiin Pariisin pohjoispuolelle Le Bourgetin lentoasemalle.
Osip Kozlovski
Elämä
Osip Kozlovski syntyi Varsovassa 1757, jossa hän toimi kuoropoikana Pyhän Johanneksen katedraalissa. Vuodesta 1775 hän työskenteli Trakaissa Tadeusz Franciszek Ogińskin palatsissa Michał Kleofas Ogińskin (1765–1833) opettajana.
Kozlovski muutti Venäjälle 1786, missä hänet värvättiin armeijaan Turkkia vastaan käydyssä sodassa. Pian Grigori Potjomkin sai tietää hänestä ja vaikuttuneena Kozlovskin musiikillisesta lahjakkuudesta hän esitteli Kozlovskin hoville.
Vuonna 1791 Kozlovski sävelsi Grom pobedy, razdavaisjan!, josta tuli joksikin aikaa Venäjän epävirallinen kansallislaulu. Pjotr Tšaikovski otti tämän poloneesin toisen osan myöhemmin oopperansa Patarouvan loppukohtaukseen.
Kozlovskin Pavel Potjomkinin tekstiin perustunut ooppera Zelmira i Smelon, ili Vzjatije Izmaila esitettiin 22. heinäkuuta 1795.
Kozlovski valvoi Pietarin teatterikorkeakoulua vuosina 1799–1819. Hän sävelsi kuuluisan sielunmessun Puolan kuninkaan Stanislaus II Poniatowskin (1732–1798) kuoleman johdosta. Vielä toisen sielunmessun hän teki Aleksanteri I:n kuoltua. Kozlovskin koko tuotanto käsittää muun muassa Oidipus Ateenassa (1804), Fingal (1805), Oidipus Rex (1816), Esfir (1816), liturgiamusiikkia, muun muassa Te Deum, kantaatteja, kuorolauluja, lauluja (joista 28 venäläisiä) ja noin 70 poloneesia.
Osip Kozlovski kuoli Pietarissa 11. maaliskuuta 1831.
The Kennedy Veil
The Kennedy Veil on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 2009 Sacramentossa, Kaliforniassa.
Yhtyeen esikoisalbumi, The Sentence of Their Conqueror julkaistiin omakustanteena toukokuussa 2011, minkä jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa samana syksynä. The Kennedy Veil aloitti toisen studioalbuminsa nauhoitukset kesäkuussa 2013 tuottaja Nick Botelhon kanssa. Levy on määrä julkaista tammikuussa 2014.
Le Bourget
Le Bourget [] on Pariisin pohjoinen esikaupunkialue, joka sijaitsee 10 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Sen arrondissementti on Bobigny. Vuonna 2018 Le Bourget’ssa asui 16 139 asukasta. Le Bourget’ssa sijaitsee Le Bourget’n lentoasema ja sen läpi kulkee RER:n junalinja. Le Bourget’sta 12 kilometriä koilliseen sijaitsee Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema.
Isästä poikaan
Isästä poikaan on Mika Waltarin vuonna 1942 julkaisema teos, joka sisältää hieman lyhennettyinä romaanit Mies ja haave (1933), Sielu ja liekki (1934) ja Palava nuoruus (1935).
Antti Piippo
Antti Piippo (s. 14. tammikuuta 1947 Tampere) on suomalainen teollisuusjohtaja. Hän on elektroniikan valmistuspalveluyritys Elcoteq SE:n toinen perustaja ja pääosakas, ja toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuosina 1991–2010.
Piippo perusti Elcoteqin 1990-luvun alun laman keskellä ja hän vaurastui yrityksensä kasvun myötä huimasti. Piippo oli vuonna 2000 Suomen neljänneksi rikkain henkilö, omaisuutta hänellä oli tällöin 75 miljoonaa euroa. Antti Piippo on myös tunnettu voimakkaista mielipiteistään muun muassa kolmikannan romuttamisen suhteen Suomessa.
Koulutus
Antti Piippo valmistui insinööriksi vuonna 1973 Helsingin teknillisestä oppilaitoksesta. Hän on sotilasarvoltaan sotilasmestari.
Ura ja luottamustoimet
Vuosina 1971–1984 Piippo työskenteli Aspo Oy:ssä elektroniikkaryhmän johtajana. Vuonna 1984 hän siirtyi Oy Lohja Ab:n palvelukseen jatkamaan aiemmin perustettua mikroelektroniikkayksikköä, josta myöhemmin syntyi Elcoteq Oy. Vuonna 1991 hän osti kumppaneidensa Henry Sjömanin ja Jorma Vanhasen kanssa Lohjan elektroniikkateollisuuden yksikön Elcoteqin. Talouselämän top 500 -listalle Elcoteq nousi ensimmäisen kerran vuonna 1994. Sijaluku oli silloin 335 ja yrityksen liikevaihto oli runsaat 30 miljoonaa euroa. Vuonna 2004 Elcoteqin liikevaihto oli 3 miljardia euroa ja Talouselämä top 500 -sijaluku 18.
Yksityiselämä
Piippo on ollut julkisuudessa myös värikkään yksityiselämänsä johdosta. Vuonna 2002 hänet tuomittiin 6 000 euron sakkoihin pahoinpitelystä.
Helena Railo
Helena Railo (s. 15. joulukuuta 1930 Tampere) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Railo saavutti Tampereen Pyrinnössä kuusi SM-mitalia, joista neljä kultaista.
Railo työskenteli pääkirjanpitäjänä. Hän harrasti keilailua ja voimistelua.
Alvin Toffler
pienoiskuva|Alvin Toffler vuonna 2006 Alvin Toffler (4. lokakuuta 1928 New York, New York – 27. kesäkuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tulevaisuudentutkija ja tietokirjailija. Hän tuli 1970- ja 1980-luvulla kuuluisaksi kirjoistaan, joissa hän ennusti jälkiteollisen maailman kehityksen suuntaa ja tulevia suuria muutoksia. Tofflerin tunnetuimmat teokset ovat Future Shock (1970, suom. Hätkähdyttävä tulevaisuus ) ja sen seuraajat The Third Wave (1980) ja Powershift (1990, suom. Suuri käänne ).
Outi Kuittinen
Outi Kuittinen (s. 1962) on suomalainen lääkäri, joka on Itä-Suomen yliopiston onkologian professori sekä sivutoimisesti Kuopion yliopistollisen sairaalan ja Oulun yliopistollisen sairaalan ylilääkäri. Hän on tutkinut erityisesti lymfoomaa eli imukudossyöpää, joka on yksi yleisimmistä syöpäsairauksista. Kuittisen työuran aikana ymmärtämys imukudossyövästä on lisääntynyt merkittävästi. Erilaisia lymfoomia tunnetaan jo yli 90. Hoidot ovat kehittyneet huomattavasti. Esimerkiksi uusia täsmälääkkeitä ja vasta-aineita on kehitetty useisiin imukudossyövän alatyyppeihin ja syöpähoitojen haittoja osataan hoitaa paremmin. Imukudossyövän kuolleisuus on silti yhä 20–30 prosenttia sairastuneista. Kuittisen mukaan joka kolmas suomalainen sairastaa syövän. Imukudossyövän ohella Kuittinen osallistuu tutkimusryhmineen syöpähoitojen vaikuttavuuden selvittämiseen.
Kuittinen opiskeli lääkäriksi Kuopion yliopistossa (LL 1988) ja jatkoi opintojaan Oulun yliopistossa, josta valmistui syöpätautien ja sädehoidon erikoislääkäriksi (1996) ja lääketieteen tohtoriksi (LT 2003). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2003) oli otsikoitu Matrix metalloproteinase-2 (MMP-2) and -9 (MMP-9) in hematological malignancies. Oulun yliopiston syöpätautien dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 2010.
Tätä aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Oulun yliopistollisen sairaalan erikoislääkärinä (1996-), myöhemmin syöpätautien osastonylilääkärinä. Itä-Suomen yliopiston professorina hän aloitti elokuussa 2018.
Martonvaara
Martonvaaran kylä sijaitsee Pohjois-Karjalassa, Polvijärven kunnan pohjoisimmassa osassa, Höytiäisen rannalla, rajanaapurina Juuan kunnan kanssa. Polvijärvelle Martonvaarasta on matkaa 25 km, Juukaan 30 km, Nunnanlahteen 20 km ja Kolille 18 km. Lähin kaupunki, Joensuu, on 65 km:n päässä. Joensuussa sijaitsee lähin lentokenttä ja rautatieasema.
Kyläkaupat
PKO lakkautti myymälänsä Martonvaarassa vuonna 1985. Kylän kaksi viimeistä kyläkauppaa lakkautettiin 1990-luvun lopulla (K-kauppa) ja vuonna 2000 (T-kauppa Jari Oksman).
Melodifestivalen 1983
Melodifestivalen 1983 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1983 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailuun valittiin kymmenen kappaletta. Kilpailu pidettiin Palladium-kulttuurirakennuksessa Malmössä 26. helmikuuta. Voittajan valitsivat 11 ympäri Ruotsia kokoontunutta alueraatia kahdella kierroksella. Ensimmäisellä kierroksella raadit valitsivat viisi kappaletta toiselle kierrokselle, jossa voittaja äänestettiin. Kilpailun voitti Carola Häggkvist kappaleella "Främling", joka oli toisella kierroksella kaikkien alueraatien suosikki.
Kukkahämähäkki
Kukkahämähäkki eli kukkaravukki (Misumena vatia) on yleinen ja melko kookas rapuhämähäkkeihin lukeutuva hämähäkkilaji.
Koko ja ulkonäkö
Kukkahämähäkin naaras on kookas, 9–11 mm pitkä. Koiras huomattavasti pienempi, vain 3–4 mm:n pituinen. Naaras on lähes yksivärinen, vain takaruumiin sivuilla saattaa olla punaiset juovat tai täplät. Erikoisena piirteenä aikuinen naaras kykenee vaihtamaan väriään keltaisesta valkoiseen ympäristönsä mukaan. Myös vihertävänsävyisiä yksilöitä tavataan ja nuoret kukkahämähäkit ovat vihreitä. Hämähäkin värin vaihtumiseen kuluu pari vuorokautta. Koiraan eturuumis ja etummaiset raajat ovat laajalti tummanruskeat ja takaruumiin selkäpuolella on kaksi punaruskeaa pitkittäisjuovaa. Muilta osin koiras on kellertävä tai valkoinen. Kaksi etummaista raajaparia ovat huomattavasti taaempia raajoja pitemmät ja väijyvä hämähäkki pitää niitä leveälti ojennettuna ruumiin sivuilla.
Levinneisyys
Laajalti levinnyt laji, jota tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, Aasian pohjoisosissa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä tavataan ainakin eteläiseen Lappiin saakka, mutta laji on selvästi yleisempi maan eteläosissa.
Elintavat
Kukkahämähäkit elävät niityillä, kedoilla, tienpientareilla ja muilla avoimilla paikolla. Heimolleen tyypilliseen tapaan se ei kudo pyyntiverkkoa vaan saalistaa väijymällä. Hämähäkki istuu kukassa suojavärinsä turvin ja odottaa kukkaan lentävää hyönteistä. Tavallisimmin hämähäkin tapaa valkoisesta tai keltaisesta kukasta, mutta sen havaitseminen on vaikeaa, ellei hämähäkin väri satu poikkeamaan kukan väristä. Kukkahämähäkit parittelevat alkukesällä ja naaras munii munat seitistä tekemäänsä munakoteloon, jonka se piilottaa kasvien lehtien väliin. Poikaset talvehtivat karikkeen joukossa ja aikuistuvat seuraavana keväänä.
Hämähäkin värinmuutoksen mahdollistava kemia on monimutkaista, eikä mekanismia tunneta kovin hyvin.
Trinity of Falsehood
Trinity of Falsehood on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen The Kennedy Veilin toinen studioalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2014 levymerkillä Unique Leader Records.
Channon Christianin ja Christopher Newsomin murhat
Channon Gail Christian (s. 1985) ja Hugh Christopher Newsom Jr (s. 1983) olivat knoxvilleläinen pariskunta, jotka molemmat siepattiin, raiskattiin, kidutettiin ja murhattiin varhain aamulla 7. tammikuuta 2007. Kun heidän autonsa löydettiin, viisi tummaihoista epäiltyä pidätettiin ja heitä syytettiin kyseisistä tapauksista. Tuomaristo syytti neljää epäiltyä murhasta, ryöstöstä, sieppauksesta, raiskauksesta ja varkaudesta. Kolme pidätetyistä, Letalvis D. Cobbins, Lemaricus Davidson ja George Thomas, tuomittiin muiden rikosten yhteydessä törkeästä murhasta. Sen jälkeen valamiesoikeudenkäynnissä Lemaricus Davidson tuomittiin kuolemaan myrkkyruiskeella ja Letalvis Cobbins ja George Thomas tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Vanessa Coleman todettiin avunannosta rikokseen ja tuomittiin 53 vuodeksi vankilaan, ja Eric Dewayne Boyd on tuomittiin rikoksen uusijana 18 vuodeksi vankilaan.
Max Jean
Max Jean (s. 27. heinäkuuta 1943 Marseille) on ranskalainen kilpa-autoilija, joka osallistui Formula 1 -sarjaan. Hän osallistui vain yhteen osakilpailuun ajaen March-autoa Frank Williams Racing Cars -tallissa eikä saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Jack Markell
Markell valmistui kandidaatiksi Brownin yliopistosta pääaineenaan taloustiede ja kehitystutkimus ja MBA:ksi Chicagon yliopistosta. Ennen politiikkaa hän työskenteli yksityissektorilla.
Kuvernöörinä Markell on painottanut talouden kehitystä, koulutusta ja työvoiman kouluttamista.
Max Jean
Ennen F1-sarjaan saapumista hän oli Ranskan Formula Ford -sarjan mestari vuodelta 1968 ja ajoi jonkin verran F3- ja F2-kilpailuja. Tähän sisältyi muutama kilpailu Ron Dennikselle. Hänen nimensä kirjattiin kerran virheellisesti muodossa ”Jean Max”, ja hänet tunnettiin satunnaisesti tällä nimellä.
Jack Markell
Markell asuu vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Wilmingtonissa.
Stewart Cowley
Steven Caldwell (oikealta nimeltään Stewart Cowley, s. 1947) on graafinen suunnittelija ja tieteiskirjailija. Myöhemmin hän on kirjoittanut lastenkirjoja. Caldwellin Terran Trade Authority -teossarjan pohjalta on tehty roolipelejä, ja sarjaa on suomennettu Galax-sarjaksi. Nuorille lukijoille suunnatussa sarjassa seikkaillaan kuvitteellisessä tähtienvälisessä avaruudessa, jossa on erilaisia elämänmuotoja ja käydään sotia. Kirjoissa on monia eri taiteilijoiden tekemiä scifi-aiheisia maalauksia.
Galax-sarja
Galax-sarja on jatkoa englanninkieliselle Terran Trade Authority -sarjalle (lyh. TTA). TTA ilmestyi aluksi neljänä teoksena, joista ensimmäinen oli Cowleyn omalla nimellään julkaisema Spacecraft 2000–2100 AD, joka kertoo tähtienvälisen matkustuksen keksimisestä, avaruusalusten kehityksestä ja tähtienvälisestä sodasta.
Galax-sarja (alkukielellä Galactic Encounters) on alkuperäisen TTA-sarjan jatko-osa. Galax-sarjan kirjat ovat eri taiteilijoiden kuvittamia nuorten kirjoja. Sarjan ansio onkin siinä, että se esitteli suomalaisille lukijoille scifi-taidetta ennen Internetin aikakautta. Galax-sarjaan on otettu mukaan monia taideteoksia, jotka eivät kelvanneet alkuperäiseen TTA-sarjaan.
Kirjoissa tekniikka on kehittynyt hyvin pitkälle, mutta tähtienvälistä maailmaa varjostavat autoritaariset hallitukset ja sodankäynti. Kirjoihin on luotu kuvitteellinen tulevaisuuden historia.
Galax-sarjan teokset
Stewen Caldwellin eli Stewart Cowleyn kirjoittamat, taideteoksilla kuvitetut Galax-sarjan nuortenkirjat ovat:
Suomentamattomat Galactic Encounters -sarjan kirjat ovat
Terran Trade Authority -sarja
Alkuperäiset, Stewert Cowleyn omalla nimellään julkistamat TTA-kirjat ovat
Lisäksi kaksi ensimmäistä kirjaa, Spacecraft 2000-2100 AD ja Space Battles on julkaistu yhdessä nimellä Spacebase 2000.
Uusia TTA-sarjan kirjoja
Toiset tekijät ovat julkaisseet uusia TTA-sarjan kirjoja.
Planeettaluokitus
Galax-sarjassa käytetään pelkistettyä planeettaluokitusta, jossa määräävinä tekijöinä on planeetan lämpötila ja kosteus.
Klassikoiden ilta
Kappaleet
CD 1
CD 2
Muusikot
Coitus Intin jälkeiset:
Henrikin enkelit:
Lisäksi:
Kautta aikain
Kautta aikain on Juice Leskisen neljäs kokoelma-albumi, joka on myös Leskisen myydyin albumi. Se julkaistiin vuonna 1997. Kahden CD:n kokoelma sisältää pääosin Juice Leskisen vanhoja hittejä, mutta mukana on myös uusi versio kappaleesta ”Virsi”.
Levyn kansikuvassa Leskinen soittaa Gibson S-1 -mallista sähkökitaraa.
Tim Stapleton
Timothy Gabriel ”Tim” Stapleton (s. 9. heinäkuuta 1982 La Grange, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut marraskuusta 2016 KHL-joukkue HK Spartak Moskovassa Venäjällä.
Vuosina 2002–2006 Stapleton pelasi neljä kautta Yhdysvaltain yliopistosarjassa joukkueenaan University of Minnesota-Duluth. Hän opiskeli tuona aikana itsensä maisteriksi, pääaineenaan kriminologia. Ennen siirtoaan Jokereihin hän ehti myös pistäytyä pelaamassa 13 ottelua AHL-sarjan Portland Piratesissa. Stapletonin otteita Piratesissa kehuttiin, mutta hän ei kuitenkaan kauden jälkeen jatkanut joukkueessa.
Elokuussa 2006 Stapleton saapui testattavaksi Jokereihin. Joukkue oli menettänyt sentteri Tommi Santalan NHL:ään, joten tarvetta hyökkäävälle keskushyökkääjälle oli. Stapletonin koejakson oli määrä kestää kuukauden, mutta jo noin kahden ja puolen viikon jälkeen tehtiin kauden 2006–2007 kattava sopimus. Stapleton aloitti kauden kolmosketjun sentterinä, mutta sittemmin hänet siirrettiin oikeaksi laitahyökkääjäksi. Hän pääsi pelaamaan myös paljon Jokereiden ykkösylivoimaa viivamiehen paikalla. Miehen peliesitykset parantuivat tasaiseen tahtiin, ja tehoja kertyi runkosarjan 56 ottelun jälkeen 19+29=48.
Stapleton jäi Jokereihin kaudeksi 2007–2008. Hän pelasi suuren osan kaudesta ykkösketjun laidassa Ville Leinon ja Tommi Santalan kanssa. Stapleton oli pisteiden valossa sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä liigan ehdotonta eliittiä. Hän oli pudotuspelien paras maalintekijä yhdeksällä osumallaan.
Kaudeksi 2008–2009 Stapleton siirtyi NHL-seura Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hän pelasi kauden aikana neljä ottelua NHL:n runkosarjassa suurimman osan kaudesta mennessä AHL:n Toronto Marliesissa. Heinäkuussa 2009 hän siirtyi Atlanta Thrashersiin osana pelaajakauppaa, jossa Thrashers sai hänen lisäkseen Pavel Kubinan ja jossa Maple Leafsiin siirtyivät Garnet Exelby ja Colin Stuart. Seuraava kausi meni vielä suurimmaksi osaksi AHL:n puolella, mutta kaudella 2010–2011 hän pääsi pelaamaan jo yli puolet Thrashersin runkosarjaotteluista.
Ennen kautta 2011–2012 Atlanta Thrashersista tuli Winnipeg Jets. Kausi oli ensimmäinen, jonka Stapleton pelasi kokonaan NHL:ssä. Hän edusti Jetsiä 63 runkosarjaottelussa ja teki tehot 11+16=27. Hän oli kauden aikana sivussa yhdestä ottelusta flunssan ja yhdeksästä loukkaantumisen vuoksi. Heinäkuussa 2012 hän teki sopimuksen KHL-seura Dinamo Minskin kanssa.
Stapleton oli kaudella 2012–2013 Dinamon paras pistemies ja maalintekijä tehtyään 52 runkosarjaottelussa tehot 24+16=40. Hän pelasi tammikuussa 2013 KHL:n tähdistöottelussa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi toiseen KHL-seuraan, Ak Bars Kazaniin. Kauden 2014–2015 hän aloitti Neftehimik Nižnekamskissa, mutta siirtyi kesken kauden joulukuussa 2014 Metallurg Magnitogorskiin.
Stapleton aloitti kauden 2015–2016 Sveitsin NLA:n EHC Bielissä. 23. marraskuuta 2015, ehdittyään pelata Bielissä 24 ottelua tehoin 5+8=13, hän siirtyi kesken kauden samassa sarjassa pelaavaan HC Luganoon. Stapleton on edustanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta kolmissa arvokisoissa, maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011, 2013 ja 2014. Vuoden 2011 turnauksessa hän pelasi seitsemän ottelua ja sai yhden syöttöpisteen, vuoden 2013 turnauksessa kymmenen ottelua ja teki kaksi maalia sekä sai kolme syöttöpistettä ja vuoden 2014 turnauksessa kahdeksan ottelua ja sai kaksi syöttöpistettä. Vuonna 2013 hän oli voittamassa MM-pronssia.
Anti
Anti voi tarkoittaa eri asioita:
Elizabeth Acevedo
thumb|Elizabeth Acevedo vuonna 2018. Elizabeth Acevedo on dominikaanilais-yhdysvaltalainen kirjailija ja runoilija.