cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Geis
Seurajoukkueura
Heinäkuussa 2015 Geis siirtyi toiseen Bundesliiga-seuraan, FC Schalke 04:ään.
Maajoukkueura
Geis on edustanut myös monia Saksan nuorten maajoukkueita. Nykyisin hän pelaa alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa debyytti tuli elokuussa 2013 Ranskaa vastaan. Hän kuuluu joukkueseen myös alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Masayuki Uemura
Masayuki Uemura (1943 – 2021 ) oli japanilainen professori, pelialan insinööri ja videopelituottaja. Hän oli muun muassa Nintendo Entertainment System ja Super Nintendo Entertainment System -konsoleiden pääarkkitehti. Uemura tuli töihin Nintendolle 1970-luvun alussa, kun Gunpei Yokoi palkkasi hänet Sharp Electronicsista kehittämään Nintendo Beam Guns -ammuntapeliä, jossa käytettiin Uemuran entisen työnantajan kehittämiä aurinkokennoja. 1970-luvun lopulla Uemura ehdotti Nintendon silloiselle toimitusjohtajalle Hiroshi Yamauchille oman pelikonsolin kehittämistä; syntyi sarja kasetittomia Color TV Game -konsoleita.
Vuonna 1981 Nintendon johtaja Hiroshi Yamauchi antoi Uemuralle tehtäväksi suunnitella uusi pelikonsoli, josta tuli Famicom (länsimaissa Nintendo Entertaiment System, NES). Vuonna 1984 Uemura sai johdettavakseen Nintendo Research & Development 2 -työryhmän, josta Uemura vetäytyi eläkkeelle vuonna 2004; siitä lähtien hän toimi neuvonantajana.
Pelit
Masayuki Uemura osallistui seuraavien pelien tekoon:
Heinäkasvit
Heinäkasvit (Poaceae, aikaisemmin myös Graminaceae) on yksisirkkaisten luokkaan kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu noin 600 sukua ja 10 000 lajia. Useimmat lajit elävät luonnostaan vain yhdellä mantereella, mutta ihmisen mukana ne ovat levinneet laajalle. Arviolta 20 % maapallon kasvillisuuspinnasta on heinien peittämää. Heinäkasvit on taloudellisesti tärkein kasviheimo, sillä muun muassa viljat sekä useat rehukasvit ovat heinäkasveja.
Varsi
Heinien varsi on ontto korsi. Varressa on solmumaisia nivelkohtia, joista tapahtuu suurimmaksi osaksi pituuskasvu. Korsi voi olla suureksi osaksi puutunut tai kokonaan puutunut (kuten bambuilla).
Lehti
Lehden tyvi on solmusta lähtevä vartta ympäröivä tuppi. Lehtilapa on useimmiten pitkä ja kapea.
Kukinto
280px|left|Heinäkasvin kukinto kaavamaisesti Tuulipölytteiset kukat voivat olla tähkissä, kerrannaistähkissä, tertuissa tai röyhyissä. Hedelmä on jyvä. Ulkokale ja sisäkale (kuvassa A:t) ovat heinäkasvien tähkylän uloimmaiset suomut, jotka suojaavat kukintoa. Ulkokale on sisäkaletta hieman lähempänä kukintoperää. Vihne (kuvassa C) on pieni sukanen, joka on tavallisesti kiinnittynyt heinäkasvien ulkohelpeen (kuvassa B) kärkeen tai selkään. Viljakasveista vihneet näkyvät selvästi ohralla ja rukiilla.
Luokittelu
Molekyyligeneettisiin tutkimuksiin perustuva fylogeneettinen luokittelujärjestelmä erottaa 12 alaheimoa. Niiden keskinäistä sukulaisuutta kuvataan kaavalla: Anomochloöideae {Pharoideae [Puelioideae (PACMAD + BEP -kladit)]}
PACMAD-kladi koostuu alaheimoista Panicoideae, Aristidoideae, Chloridoideae, Micrairoideae, Arundinoideae ja Danthonioideae. BEP-kladissa ovat alaheimot Bambusoideae, Ehrhardtoideae ja Pooideae.
Alaheimo Anomochloöideae
Kaksi sukua ja neljä lajia siellä täällä hajanaisesti Keski-Amerikasta Kaakkois-Brasiliaan ulottuvan alueen metsissä. Alaheimoon kuuluvat Anomochloa marantoidea, joka on sukunsa ainoa laji, ja kolme Streptochaeta-lajia.
Alaheimo Pharoideae
Neljä sukua ja 13 lajia tropiikin metsissä.
Alaheimo Puelioideae
Kaksi sukua ja 11 lajia trooppisessa Afrikassa.
Alaheimo Panicoideae
Sukuja 212 ja lajeja 3316 tropiikissa ja lauhkealla vyöhykkeellä. Runsaslajisimmat suvut: helmihirssit (Paspalum, 330 lajia), varrasheinät (Andropogon, 122 lajia), harjasheinät (Cenchrus, 121 lajia; sisältää entisen sulkahirssien Pennisetum suvun), hirssit (Panicum, 100 lajia), hahtuheinät (Schizachyrium, 64 lajia) ja Arundinella (57 lajia).
Alaheimo Aristidoideae
Kolme sukua ja 365 lajia lämpimänlauhkeilla alueilla; Euroopassa muutama laji. Suurimmat suvut ovat vihniöt (Aristida, 250–290 lajia) ja untuvaheinät (Stipagrostis, 50 lajia).
Alaheimo Chloridoideae
Sukuja 130 ja lajeja 1721 tropiikissa ja lämpimillä alueilla enmmän tai vähemmän kuivissa kasvuympäristöissä erityisesti Afrikassa ja Australiassa. Runsaslajisimmat suvut: röllinurmikat (Eragrostis, 300 lajia), vasuheinät (Muhlenbergia, 155 lajia), karisteheinät (Sporobolus, 180 lajia) ja viuhkaheinät (Chloris, 55 lajia).
Alaheimo Micrairoideae
Sukuja yhdeksän ja lajeja 188 tropiikissa. Suurimmat suvut: kipinäheinät (Isachne, 103 lajia) ja Eriachne (48 lajia).
Alaheimo Arundinoideae
Sukuja 19 ja lajeja 46 lauhkealla ja trooppisella vyöhykkeellä. Kasvuympäristö vaihtelee vedestä ja kosteikoista kuiviin kasvupaikkoihin.
Alaheimo Danthonioideae
Sukuja 17 ja lajeja 281 laajalle levinneinä, eniten eteläisellä pallonpuoliskolla; Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa vähän lajeja. Suurimmat suvut: hinat (Danthonia, 100 lajia) ja Rytidosperma (90 lajia).
Alaheimo Bambusoideae
Sukuja 116 ja lajeja 2123 tropiikissa ja lauhkeilla alueilla, usein metsäkasveja. Bambujen alaheimossa on kolme tribusta.
Tribuksessa Olyreae on 21 sukua ja 120 lajia Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Afrikassa; Uudessa-Guineassa kasvaa suku Buergersiochloa. Eniten lajeja on suvussa Pariana (35 lajia). Tribuksen kasvit ovat ruohovartisia, muissa tribuksissa on puuvartisia bambuja.
Arundinarieae-tribus käsittää 26 sukua ja 533 lajia hajanaisesti levinneinä Itä-Yhdysvaltoihin, Itä-Aasiaan ja Afrikkaan; enemmän tai vähemmän vuoristoissa. Runsaslajisimmat suvut: ruokobambut (Fargesia, 60 lajia), sasabambut (Sasa, 40–60 lajia), jättibambut (Phyllostachys) (55 lajia), kaislabambut (Arundinaria, 50 lajia).
Bambuseae-tribus koostuu 84–101 suvusta, joissa on 1470 juurakollista lajia tropiikissa, lämpimillä ja lauhkeilla alueilla. Suurimmat suvut: Chusquea (200 lajia), hujabambut eli kimppubambut (Bambusa, 120 lajia), Merostachys (50 lajia) ja Schizostachyum (50 lajia).
Alaheimo Ehrhartoideae
Sukuja 17 ja lajeja 111 laajalti levinneinä, mutta erityisesti eteläisellä pallonpuoliskolla. Suurimmat suvut: aitoriisit (Oryza, 20 lajia) ja hukkariisit (Leersia, 20 lajia).
Alaheimo Poöideae
Sukuja 177 ja lajeja 3850 enimmäkseen pohjoisessa lauhkealla vyöhykkeellä. Alaheimo jakaantuu neljäksi kehityslinjaksi eli kladiksi.
Käyttö
thumb|300px|right|Heinää kasvava ruohokenttä [[Oregonissa, Yhdysvalloissa.]] Heinäkasveihin kuuluvat monet kaikkein tärkeimmistä viljelykasveista. Heinäkasveja, joiden jyviä käytetään ihmisten ravinnoksi, kutsutaan viljoiksi. Viljoista tärkeimpiä ovat vehnä, riisi, maissi, ohra, ruis ja kaura. Ne muodostavat tärkeän energian- ja proteiininlähteen ihmisille. Sokeriruoko on sokerintuotannon tärkeä lähde.
Lisäksi heimoon kuuluu joukko kotieläinten, etenkin nautojen ja lampaiden rehuksi viljeltäviä kasveja, joita tavallisesti tarkoitetaankin puhuttaessa heinistä tai heinästä. Sellaisia ovat esimerkiksi nurmipuntarpää ja timotei. Niitä voidaan käyttää karjan rehuksi useilla tavoilla: karja voi laiduntaa niitä suoraan pellolta tai erilaisilta luonnonbiotoopeilta, ne voidaan niittää karjalle tuoreena nurmirehuksi tai valmistaa säilörehuksi yhdessä muiden nurmikasvien kanssa tai niistä voidaan valmistaa karjan talvirehuksi kuivaa heinää. Näistä kuiva heinä oli yhdessä esimerkiksi lehdesten kanssa aiemmin pääasiallinen talvirehun tuotantotapa pohjoisilla alueilla, mutta säilörehun yleistyttyä kuivan heinän tuotanto talvirehuksi on vastaavasti vähentynyt.
Agostino Baroni
Agostino Baroni (5. lokakuuta 1906 – 10. marraskuuta 2001) oli katolisen kirkon italialainen pappi. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1930, sitten piispaksi 21. syyskuuta 1953.
Baroni työskenteli pitkään Sudanissa. Vuosina 1974–1981 hän oli Khartumin hiippakunnan arkkipiispana. Seuraajaksi tuli Gabriel Zubeir Wako.
Missionarii Comboniani Cordis Iesu -sääntökuntaan kuulunut Baroni oli kuollessaan 95-vuotias.
Köyhyyden teatteri
köyhyyden teatteri on kokeellisen teatterin suuntaus, joka perustuu J. M. Grotowskin näyttelijäilmaisua käsitteleviin teorioihin. Köyhyyden teatterin tarkoituksena on tehdä teatteritaiteesta mahdollisimman pelkistettyä karsimalla pois kaikki näyttelijätyön epätarkkuudet ja esteet.
Simo Silmu
Simo Johannes Silmu (s. 31. elokuuta 1977 Pori ) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten tanssiorkesteri Yölinnun laulajana ja keulakuvana.
Silmu on Yölinnun ohella julkaissut myös kolme studioalbumia sooloartistina. Vuonna 2004 julkaistu Simo Silmu on ylittänyt sekä kulta- että platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän, ja vuoden 2006 Sydänsärkyä ylitti niin ikään kultalevyrajan. Silmun viimeisin sooloalbumi on vuonna 2008 julkaistu Punaisessa talossa. Hänen soolouransa suurimpia hittikappaleita ovat olleet "Kaikkea hyvää", "Vain yksinäinen", "Sydänsärkyä", "Katariina" sekä "Taivaan tuhat kynttilää".
Elämä ja ura
Simo aloitti uransa vuonna 1992 Yölinnun kanssa. Yölintu voitti Satakunnan tanssiyhtyeiden mestaruuden yleisöäänestyksessä vuonna 1996 Ulvilassa Ravanin juhlahallissa pidetyissä kilpailuissa. Ensimmäisen soololevyn hän teki vuonna 2004, joka myi kultaa ja seuraavana vuonna platinaa. Levyn hitti oli Kaikkea Hyvää, ja se valittiin vuoden 2004 parhaaksi iskelmäksi. Vuonna 2006 ilmestyi Silmun toinen sooloalbumi Sydänsärkyä ja se myi kultaa myös nopeasti. Silmu oli Iskelmäfinlandia -ehdokas vuonna 2007. Voiton vei kuitenkin Eino Grön, mutta Simo sai yleisön suosikin palkinnon. Vuonna 2008 ilmestyi viimeisin soololevy Punaisessa talossa. Silmun soolouran hittejä ovat ”Kaikkea hyvää”, ”Sydänsärkyä”, ”Taivaan tuhat kynttilää” ja ”Elä vielä”.
Silmu on puhunut monesti keikkaelämänsä rankoista puolista. Vuonna 2009 hän kertoi Ilta-Sanomille, että liika työnteko oli viedä häneltä voimat. Silmun alkoholinkäytöstä johtuvien lukuisten ongelmallisten esiintymisten vuoksi Yölintu uhkasi hajota vuonna 2011, kun soolokitaristi Matti Fredrikson, pitkäaikainen basisti Kari Heiskari sekä rumpali Mika Lilja jättivät yhtyeen. Vuonna 2012 Silmu kuitenkin onnistui selvittämään ongelmansa alkoholin suhteen, ja Yölintu aloittikin sittemmin uuden tulemisensa uusitulla kokoonpanolla uuden studioalbumin merkeissä. 2015 Simo Silmu oli taas alkoholiongelman kourissa. Keikat keskeytyivät tai peruuntuivat.
Tammikuussa 2017 Simo erotti veljensä Matti Silmun Yölintu-yhtyeestä sähköpostitse. Veljesten välit olivat niin huonot, että Matti oli hakenut vuoden 2018 huhtikuussa lähestymiskieltoa Simolle ja tämän Päivi-vaimolle. Samoin Matti oli nostanut kunnianloukkaussyytteen Simoa vastaan vuonna 2018. Syyskuussa 2019 Matti tuomittiin Länsi-Uudenmaan käräjäoikeudessa 30 000 euron korvauksiin velkariidassa Simon kanssa. Korkoineen ja oikeudenkäyntikuluineen kokonaiskorvaus nousi noin 50 000 euroon.
Silmu avioitui 19. toukokuuta 2017 Päivi Räisäsen kanssa.
Haukijärvi (Orivesi, Siitama)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Oriveden Siitaman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee suon laidalla Säynäjärven ja Siitaman välissä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat etelärantoja lukuun ottamatta suomaata. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen etelärannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee metsäautotie Siitaman suunnalta. Neljäsataa metriä pohjoiseen kulkee Tampere–Haapamäki-rautatie. Tampereen vastainen kuntaraja ohittaa järven lounaisrannan sitä hipoen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy. Siihen on johdettu ojitetulta suolta ojia. Sen laskuoja on yksi suo-ojista, joka lähtee aluksi koilliseen, mutta sitten se kääntyy etelän kulkien pienemmän Haukijärven läpi, yhtyy toiseen ojaan, mikä laskee lopuksi Vesijärven Siitamanlahteen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi kirjoitettiin ”Iso Haukjärvi”. Syy on ilmeisesti ollut viereinen pinenmpi Haukijärvi, jonka nimi kuitenkin puuttuu kartasta. Pienemmällä Haukijärvellä oli raivattu niittymaata.
Vuoden 1954 peruskartassa järven karttanimi oli ”Kuljun Haukijärvi”. Suolle oli jo kaivettu kaksi ojaa, jotka laskivat järveen. Nimi vaihtui vuoden 1975 karttaan. Vielä 1986 kartassa ojia oli vähän, mutta tämän jälkeen on ojitusta tihennetty.
Romanian lippu
thumb|right|250px|Romanian lippu Romanian lippu on Romanian kansallistunnus yhdessä vaakunan ja kansallislaulun kanssa. Lipun on Ranskan lipun mukainen trikolori, jossa on vierekkäin sininen, keltainen ja punainen pystypalkki. Palkkien sanotaan kuvastavan kolmea Romanian aluetta; Valakiaa, Transilvaniaa ja Moldaviaa. Maramureș ei ole raitana edustettuna, sillä sen katsotaan usein kuuluvan itäiseen Transilvaniaan. Yleensä Romanian lipussa on ollut keskellä maan kulloinenkin vaakuna, mutta vuonna 1989 kommunistivallan kaatuessa vallankumouksellisilla ei ollutkaan vaakunaa, joten heidän tunnuksenaan olikin reikä lipun keskellä, minkä vaikutuksesta Romanian lipusta tuli vaakunaton. Virallisesti nykyinen vaakunaton lippu otettiin 27. joulukuuta 1989 kommunistivallan kaaduttua. Käyttöönotossa lipusta poistettiin Romanian kansantasavallan vaakuna.
Romanian lippu muistuttaa suuresti Tšadin lippua, mutta sininen raita on Romanian lipussa hiukan vaaleampi.
Helmut Berger
pienoiskuva|[[Maria Schneider (näyttelijä)|Maria Schneider ja Helmut Berger Otto Schenkin elokuvan Le Baiser julisteessa.]]
Helmut Berger (oik. Helmut Steinberger, 29. toukokuuta 1944 Bad Ischl – 18. toukokuuta 2023 Salzburg ) oli itävaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi italialaisen ohjaajan Luchino Viscontin ohjaamista elokuvista.
Elämänvaiheet
Helmut Steinberger syntyi hotellialan yrittäjäperheeseen Itävallassa, mutta ala ei kiinnostanut häntä. Hän matkusti kahdeksantoistavuotiaana Lontooseen, jossa hän teki sekalaisia töitä samalla kun opiskeli näyttelemistä. Opiskeltuaan italian kieltä Perugiassa hän päätti muuttaa Roomaan.
Visconti
Vuonna 1964 hän tapasi elokuvan Tuhon tähdet kuvausten aikana ensimmäisen kerran italialaisohjaaja Luchino Viscontin. Tämä kohtaaminen muutti hänen koko ammatillisen ja henkilökohtaisen elämänsä, sillä hänestä tuli Viscontin elämänkumppani.
Vuonna 1967 hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa usean ohjaajan kooste-elokuvassa Nykypäivän noitia (ital. Le streghe, 1966), johon Visconti ohjasi osuuden La strega bruciata viva. Hän nousi kuitenkin kansainväliseen maineeseen vasta Martin von Essenbeckin roolissa Viscontin elokuvassa Kadotetut (ital. La caduta degli dei, 1969).
Tämän jälkeen hän osallistui keskeisesti Viscontin elokuvien Ludwig II (1973) ja Intohimo ja väkivalta (ital. Gruppo di famiglia in un interno, 1974) kuvaamiseen.
Muut elokuvat
Berger työskenteli Viscontin ohella muidenkin tunnettujen ja tunnustettujen ohjaajien elokuvissa. Hän kuvasi Vittorio De Sican kanssa Finzi Continin puutarha (ital. Il giardino dei Finzi-Contini, 1970), Joseph Loseyn kanssa elokuvan Romanttinen nainen (, 1975) sekä Yino Brassin elokuvan Salon Kitty (1977).
Vuonna 1984 Berger sai osan amerikkalaisessa televisiosarjassa Dynastia ja 1990 hän näytteli osan elokuvassa Kummisetä III. Vuonna 1993 hän palasi Baijerin kuninkaan Ludvig II:n persoonaan tulkitessaan nimiroolin elokuvassa Ludvig 1881. Viimeisimpiä osasuorituksia Bergerillä oli esimerkiksi suomalaisen ohjaajan Mika Kaurismäen elokuvassa Honey Baby (2002) ja Raines Matsutanin ohjaamassa televisioelokuvassa Damals warst du still (2005).
Preeriahahtuheinä
Preeriahahtuheinä (Schizachyrium scoparium) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, hahtuheinien (Schizachyrium) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Preeriahahtuheinä muistuttaa jonkin verran isovarrasheinää (Andropogon gerardii).
Preeriahahtuheinä kasvaa tiiviinä mättäinä, jotka voivat kasvaa 45–60 cm korkeiksi ja noin 30 cm leveiksi. Mättäistä kasvavat varret voivat kasvaa syyskuuhun mennessä noin 90 cm korkeiksi. Varret ovat aluksi sinivihreitä, mutta muuttuvat syyskuuhun mennessä tuleentuessaan mahonginpunaisiksi. Syksyllä kehittyvät myös siemenet, joissa on valkoiset hahtuvatupsut. Valkohahtuvaiset siemenet pysyvät korsissa lähes koko talven ja ovat tärkeää ravintoa talviaikaan monille pikkulinnuille.
Preeriahahtuheinä kasvaa monenlaisilla avoimilla kasvupaikoilla, kuten niityillä, preerialla, laitumilla, mäenrinteillä ja metsänreunoilla. Lajia tavataan laajalti Pohjois-Amerikassa Kanadasta Lounais-Meksikoon ulottuvalla alueella.
Preeriahahtuheinää kasvatetaan myös koristeheinänä. Se kasvaa parhaiten täydessä auringon valossa tai puolivarjossa kuivalla kasvupaikalla. Laji kestää hyvin kuivuutta ja menestyy monenlaisella maaperällä. Maaperä voi olla hyvin vettä läpäisevä, hiekkainen, savinen tai kalkkipitoinen, mutta kosteilla tai märillä kasvupaikoilla laji ei menesty. Preeriahahtuheinää on suositeltavaa kasvattaa isompina aloina.
Kalle Mäkelä
Kalle Mäkelä (s. 1952 Multia) on ollut Ikaalisten kaupunginjohtaja vuodesta 2013. Hänet valittiin Ikaalisten kaupunginjohtajaksi äänin 16-11. Jo aiemmin hän toimi vuoden verran Ikaalisten virkaatekevänä kaupunginjohtajana ja sitä ennen kaupungin talousjohtajana. Kalle Mäkelä tuli Ikaalisiin terveyskeskuksen talouspäälliköksi vuonna 1976 oltuaan sitä ennen Lapinjärven talouspäällikkönä. Koulutukseltaan Mäkelä on hallintotieteiden maisteri. Mäkelä jäi eläkkeelle syksyllä 2017 ja hänen tilalleen valittiin kaupungin sivistysjohtaja Kari Tolonen. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Mäkelä valittiin Ikaalisten kaupunginvaltuustoon kokoomuksen edustajana.
Benvenuto Cellini
Benvenuto Cellini (3. marraskuuta 1500 Firenze – 13. helmikuuta 1571 Firenze) oli italialainen renessanssin ja manierismin ajan kultaseppä, kuvanveistäjä, taidemaalari, muusikko ja sotilas. Hän kirjoitti myös runoja ja omaelämäkerran.
Nuoruusaika
Cellini syntyi Firenzessä, nykyisessä Italiassa. Hänen vanhempansa olivat muusikko ja soittimien valmistaja Giovanni Cellini ja Maria Lisabetta Granacci. Benvenutolla oli veli Gianfrancesco, jota kutsuttiin Cecchinoksi sekä sisar Liperata. Isä olisi halunnut Benvenutosta muusikon. Kuitenkin hän vastahakoisesti salli viisitoistavuotiaan pojan mennä kultasepänoppiin Antonio di Sandron luokse. Tätä kutsuttiin Marconeksi. Kuusitoistavuotiaana Benvenuto karkotettiin kuudeksi kuukaudeksi Sienaan, jossa hän työskenteli Fracastoro-nimiselle kultasepälle kanssa. Sienasta hän muutti Bolognaan. Siellä hänestä tuli yhä taitavampi kornetin- ja huilunsoittaja sekä kultaseppä. Roomaan hän muutti 19-vuotiaana.
Rooma
Cellinin ensimmäiset teokset Roomassa olivat hopeinen lipas, hopeiset kynttilänjalat ja maljakko. Gonfalonieeri Gabbriello Cesarinolle tehty ”Leda ja joutsen" -teos tuotti kultamitalin. Teos on Firenzen Nazionale del Bargello -museossa. Hän oli myös kornetin soittajana paavin muusikoiden joukossa.
Vuorijärvi (Kangasala, Ponsa)
Vuorijärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Raudanmaan kaupunginosassa sijaitseva lampi.
Benvenuto Cellini
Rooma
Bourbonin herttuan Charles III hyökättyä Roomaan Cellini halusi sotilaan ominaisuudessa palvella paavia. Omaelämäkerrassa kerrotun mukaan hän itse ampui ja haavoitti Oranian prinssiä. Pian hän palasi kotikaupunkiinsa Firenzeen. Siellä hän omistautui mitalien tekoon, joista tunnetuimpia ovat "Hercules ja Nemean-leijona", ja valmisti kullasta teoksen "Atlas kantaa maapalloa", joka tuli lopulta Ranskan Frans I:n omistukseen.
Vuorijärvi (Kangasala, Ponsa)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Ponsan itäpuolella kohoavalla kalliovuoren pohjoisreunalla. Lampi on Härmänpaltanvuoren ja Sudenpesänvuoren välisessä notkossa ja sitä ympäröi muutama jyrkänne. Notko viettää ala Päivä-Heikin laaksoon. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen länsirantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne tulee pohjoisesta metsäautotieltä Pikkujärvelle johtava kärrypolku. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.
Benvenuto Cellini
Rooma
Palattuaan Roomaan Cellini valmisti koruja ja mitaleita sekä toimi paavin rahapajassa rahapainimien tekijänä. Vuonna 1529 hänen veljensä Cecchino tappoi roomalaisen vartion päällikön. Cecchinoa haavoitettiin ampumalla polveen. Jalka olisi pitänyt amputoida. Niin ei tehty ja Cecchino kuoli haavoittumisen takia. Pian sen jälkeen Benvenuto tappoi veljensä surmaajan verikostona. Tapahtuma ei ollut oikeudenmukainen, koska Cellini myöntää, että hänen veljensä tappaja oli toiminut puolustuksekseen. Cellini pakeni Napoliin. Useiden kardinaalien vaikutuksen kautta hän sai armon. Uusi paavi, Paavali III, halusi hänet tekemään rahansa ja antoi hänelle synninpäästön.
Vuorijärvi (Kangasala, Ponsa)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,9 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu ojia ja sen laskuoja lähtee pohjoisrannasta kohti Päivä-Heikin laaksoa, jonne tulee pudotusta noin 25 metriä. Laakson oja laskee Vesijärvessä Mäyränlahden Mottoseen.
Benvenuto Cellini
Ferrara ja Ranska
Paavi Paavali III:n poika Pier Luigi Farnese vihasi Celliniä. Tämän toimintojen seurauksena Cellini vetäytyi Roomasta Firenzeen ja Venetsiaan, missä hän koki aiempaa suurempaa kunnioitusta. Palattuaan vierailulta Ranskaan hänet vangittiin 37 vuoden ikäisenä väärällä syytöksellä: hän olisi kaapannut paavin tiaran helmiä sodan aikana. Häntä pidettiin Castel Sant'Angelon linnassa, pakeni, vangittiin uudelleen ja kohdeltiin erittäin huonosti. Hän odotti päivittäin teloituskuolemaa. Vuonna 1539 vankiaikana Cellini yritettiin tappaa laittamalla timanttimurusia ruokaan. Yritys epäonnistui, sillä timantin asemasta käytettiin helmimurusia. Pier Luigin vaimon ja etenkin Ferraran kardinaalin d'Esten anomus takasi lopulta Cellinin vapautuksen. Kiitollisena Cellini teki d'Estelle loistavan kupin.
Cellini työskenteli sitten Francis I:lle tuomioistuimessa Fontainebleaussa sekä Pariisissa. Cellinin tiedetään ottaneen joitakin naismalleistaan ​​rakastajattaria. Hän sai vuonna 1544 aviottoman tyttären, Costanzan, asuessaan Ranskassa.
Lopullinen paluu Firenzeen ja kuolema
Useita vuosia työskenneltyään Ranskassa Cellini palasi Firenzeen. Siellä hän joutui elämään lähes jatkuvien ammatillisten konfliktien ja väkivallan keskellä. Hän toimi kultaseppänä. Firenzen herttua Duke Cosimo I de Medici toivotti sen lämpimästi tervetulleeksi. Tämä nosti Cellinin kuvanveistäjän asemaan ja antoi hänelle tyylikkään talon Via del Rosariossa. Sinne Cellini rakensi valimon. Hänelle maksettiin vuosipalkkaa kaksisataa scudia. Cosimo antoi hänelle tehtäväksi tehdä kaksi merkittävää pronssiveistosta: rintakuvan itsestään ja Perseuksen Medusan pään kanssa.
Cellini pyrki lyhytaikaisesti toimistouraan ja hän avioitui vuonna 1562 palvelijan Piera Parigin kanssa. Hän väitti, että hänellä oli viisi lasta, joista ilmeisesti poika ja kaksi tytärtä olivat hänen omiaan.
Cellini nimettiin myös arvostetun firenzeläisen Accademia delle Arti del Disegnon jäseneksi. Tämän oli perustanut Duke Cosimo I de Medici. Cellini kuoli Firenzessä 13. toukokuuta 1571 ja haudattiin Santissima Annunziata -kirkkoon.
Koristetaide ja muotokuvat
Hänen teoksistaan, joista monet ovat tuhoutuneet, olivat kolossaalinen Marsin patsas Fontainebleaun suihkulähteellä ja oviaukon pronssityöt, kolikot paavin ja Firenzen valtioille, miehenkokoinen hopeinen Jupiter ja Bindo Altovitin pronssinen rintakuva. Teokset ovat tyylikkään runsaskoristeisia.
Perseuksen pronssipatsaan ja aikaisemmin mainittujen mitalien lisäksi nykyisin olemassa olevat taideteokset ovat mitali Clemens VII:stä. Mitalin tehtävä on muistuttaa kristittyjen ruhtinasten välisestä rauhasta 1530. Mitalissa on paavin rintakuva kääntöpuolella ja kuva rauhan syntymisestä -  asekasa on Januksen temppelin edessä; taiteilijan allekirjoittama Francis-mitali; kardinaali Pietro Bembon mitali; Salierana tunnettu suolansirotin, tehty Ranskan Francis I:lle Wienissä. Tämän monimutkaisen, 26 cm korkean veistoksen arvo on arvioitu olevan 58 000 000 schillinkiä. Sen päähahmot ovat toisiaan vastapäätä istuvat alastomat merenjumala ja nainen. He istuvat jalat toisiaan kosketellen ja he edustavat symbolisesti maapalloa. Saliera varastettiin Kunsthistorisches Museumista toukokuussa 2003. Varas kiipesi rakennustelineille ja ikkunat rikkomalla tuli museoon. Hälytykset laukesivat, mutta niitä ei otettu huomioon. Varkaus paljastui vasta kello 8:20. Patsas kuitenkin löytyi. Itävallan poliisi sai haltuunsa Salieran tammikuussa 2006 ja se palautettiin myöhemmin Kunsthistorisches-museoon. Se on nyt osa Kunstkammerin näyttelyä. Yksi Cellinin tärkeimmistä teoksista uransa loppupuolella oli marmorista veistetty alaston krusifiksi. Vaikka tämä ristiinnaulittua esittävä teos oli tarkoitus laittaa hautamuistomerkiksi, se myytiin Medici-perheelle. Tämä antoi sen Espanjalle. Nykyään krusifiksi on Madridin lähellä sijaitsevassa El Escorial-luostarissa. Siellä se on ollut esillä muutetussa muodossa - luostari lisäsi lannevaatteen ja orjantappurakruunun. Cellini työskenteli Roomassa paavien Clemens VII:n ja myöhemmin Paavali III:n rahapajassa. Tällöin luotiin useiden kolikoiden ja mitalien painimet. Hän oli myös Firenzen ensimmäisen herttuan Alessandro de' Medicin palveluksessa. Tälle hän valmisti vuonna 1535 neljänkymmenen soldin rahan, jonka toisella puolella oli herttuan rintakuva ja toisella puolella pyhät Cosima ja Damian. Jotkut asiantuntijat katsovat Cellinin tehneen plaketit "Jupiter tuhoaa jättiläisiä" ja "Taistelu Perseuksen ja Phineuksen välillä".
Huomioita
Cellinin värikäs ja viihteellinen omaelämäkertansa kertoo elävästi renessanssiajan elämästä. Cellini opiskeli vanhempiensa vastustuksesta huolimatta kultasepäksi. Cellini työskenteli Mantovan herttuan hovissa, Roomassa ja Napolissa. Hän sai tilauksia keisareilta, kuninkailta, paaveilta ja ruhtinailta ja oli tunnettu koko Italiassa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Ranskan kuninkaalle suunniteltu suola-astia ja suuri manieristinen Perseusta esittävä pronssipatsas.
Sally Field
pienoiskuva|Field televisiosarjassa The Flying Nun vuonna 1968. Sally Margaret Field (s. 6. marraskuuta 1946 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kaksinkertainen Oscar-, Emmy- ja Golden Globe -voittaja.
Ura
Field aloitti näyttelijänuransa televisiossa näyttelemällä 1960-luvun puolivälin sarjassa Gidget. Seuraavaksi hän esiintyi muun muassa sarjassa Lentävä nunna ja useita kertoja vierailevana näyttelijänä lännenkomediasarjassa Smith ja Jones.
Fieldin ensimmäiset roolit olivat pääasiassa komediasarjoista. Vuonna 1976 hän osoitti lahjakkuutensa myös draamanäyttelemisessä, kun hän voitti Emmy-palkinnon televisioelokuvasta Tie uuteen elämään.
Ensimmäisen Oscarinsa Field voitti parhaasta naispääosasta vuoden 1979 elokuvasta Norma Rae. Toistamiseen hän pokkasi saman palkinnon viisi vuotta myöhemmin roolisuorituksestaan elokuvassa Tilaa sydämessä. Field on esiintynyt myös elokuvissa Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä ja Forrest Gump.
Televisiossa Fieldillä on ollut toistuva rooli draamasarjassa Teho-osasto, jossa hän on esittänyt tohtori Abby Lockhartin äitiä. Field voitti suorituksestaan sarjassa Emmy-palkinnon vuonna 2001.
Field näyttelee ABC:n televisiosarjassa Perhesiteet, joka alkoi vuonna 2006. Hän esittää sarjassa perheen matriarkkaa, Noraa. Field liittyi sarjaan vasta pilottiosan jälkeen. Pilotissa Noraa näytteli vielä Betty Buckley. Field on voittanut roolistaan Emmyn ja on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana.
Yksityiselämä
Vuonna 2005 Fieldillä diagnosoitiin osteoporoosi. Hän on sairastumisen jälkeen johtanut julkista kampanjaa kouluttaa ja inspiroida naisia, joilla on diagnosoitu sama sairaus.
Nnamdi Azikiwe
Azikiwe syntyi Zungerussa Pohjois-Nigerian protektoraatissa. Hänen isänsä oli brittien siirtomaavallan palveluksessa. Azikiwe kävi lähetyskoulua, ennen kuin lähti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincolnin yliopistossa, Pennsylvaniassa ja Pennsylvanian yliopistossa.
Rahoittaakseen opintonsa hän teki sekalaisia töitä hissinkuljettajana, kaivoksessa ja tiskaajana ja sai myöhemmin paikan yliopistolta. Hän sai tutkinnon filosofiasta ja ylemmän antropologiasta ja lempinimen ”Zik”. Ensimmäisen artikkelinsa Liberia in World Politics hän julkaisi 1931.
Hän palasi Afrikkaan 1934 ja oli African Morning Postin toimittajana Accrassa Kultarannikolla (nyk. Ghana) ja perusti 1937 West African Pilot -lehden Lagosissa ja myöhemmin viisi muuta. Hän perusti 1946 Nigerian ja Kamerunien kansallisen neuvoston ja johti sitä 1946–1960 ja kohosi kansallisen liikkeen messiashahmoksi.
Hänet nimitettiin Itä-Nigerian pääministeriksi 1954–1959 ja maan itsenäistyttyä Nigerian liittovaltion ensimmäiseksi syntyperäiseksi kenraalikuvernööriksi 1960–1963 ja kun maa julistettiin tasavallaksi ensimmäiseksi presidentiksi. Nigerian itsenäisyyttä hän piti elämäntyönsä täyttymyksenä.
Azikiwe ja kollegansa poistettiin vallasta sotilasvallankaappauksella 15. tammikuuta 1966. Biafran sodan aikana hän tuki aluksi Biafran separatisteja, jotka edustivat hänen kansaansa igboja, mutta vaihtoi keskushallituksen tukijaksi 1969.
Hän oli mm. Lagosin yliopiston kanslerina 1972–1976. Hän johti Nigerian kansanpuoluetta vuodesta 1978 ja yritti uudelleen presidentiksi 1979 ja 1983. Kun puolueet kiellettiin uuden sotilasvallankaappauksen jälkeen 1984, hän jätti politiikan.
Azikiwen poliittista filosofian alettiin kutsua zikismiksi. Hän hahmotteli sitä teoksissaan kuten Renascent Africa (1973).
Agía Paraskeví (Attika)
Agía Paraskeví on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίας Παρασκευής, Dímos Agías Paraskevís), joka sijaitsee Pohjois-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnan pinta-ala on 7,935 neliökilometriä ja väkiluku 59 704 (vuonna 2011).
thumb|left|260px|Agía Paraskevín kaupunkia. Agía Paraskeví sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen. Se on nimetty Pyhän Paraskevan mukaan. Agía Paraskevín kaupunginosiin kuuluu muun muassa Stavrós. Kaupungissa sijaitsevat Agía Paraskevín metroasema ja Nomismatokopeíon metroasema.
Armenian vaakuna
250px|thumb|Armenian vaakuna thumb|250px|Piirros vanhemmasta Armenian demokraattisen tasavallan vaakunasta
Armenian vaakuna on Armenian tunnus maan lipun ja kansallislaulun ohella. Vaakuna on hiukan muunneltu versio vuonna 1918 perustetun Armenian demokraattisen tasavallan vaakunasta, jonka suunnittelivat arkkitehti Aleksander Tamanian ja taiteilija Hakob Kodžojan. Nykyisen vaakunan otti käyttöön Armenian ylin neuvosto 19. huhtikuuta 1992, ja sitä koskeva uusi laki hyväksyttiin 15. kesäkuuta 2006.
Vaakuna koostuu useasta osasta. Keskellä on kilpi, jota leijona ja kotka kannattelevat. Molemmat eläimet ovat vanhoja Armenian kuningaskunnan symboleita. Leijona yhdistetään erityisesti Bagratuni- ja Rubenidi-dynastioihin, kotka Artaksideihin ja Arsakideihin. Vaakunan alaosaan on kuvattu miekka, nauha, vehnäntähkiä ja sulka (tai oksa ); ketjun katkaiseva miekka symboloi kansakunnan voimaa ja taistelua vapaudesta, nauha Armenian lippua, tähkät Armenian kansan ahkeruutta (tai maan pyhyyttä ) ja sulka kulttuuriperintöä.
Varpu Reilin
Varpu Aili Reilin (o.s. Toivonen, 20. marraskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Lahden kaupunginteatterissa.
Ura
Reilin syntyi työmies Vihtori Toivosen ja Elsa Maria Koskisen perheeseen. Hän harrasti näyttämötaiteita jo kouluvuosinaan. Ammattiuransa Reilin aloitti vakinaisena iltanäyttelijänä Valkeakosken kaupunginteatterissa 1968–1970. Sen jälkeen hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Rauman kaupunginteatterissa 1970–1975, Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1975–1981 ja Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1981. Reilin lopetti aktiiviuransa terveydellisten seikkojen takia 56-vuotiaana. Ennen taiteilijan uraansa Reilin oli työskennellyt kampaajana 1956–1970.
Reilinin roolitehtäviä olivat muun muassa Irina (Liian suuria asioita), vanha nainen (Tuolit), Maša (Lokki), Dora (Oikeamieliset) ja Riikka (Savu-uhri).
Reilin näytteli sivuosia televisiotuotannoissa Manillaköysi (1976) ja Siriuksen vieraat (1987).
Johanna Reilin
Johanna Maarit Reilin (25. heinäkuuta 1963 Toijala) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on tehnyt uransa pääasiassa Hämeenlinnan kaupunginteatterissa
Ura
Reilin syntyi varastopäällikkö Arvo Reilinin ja näyttelijä Varpu Reilinin perheeseen. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1982–1986. Reilinin pitkä kiinnitys Hämeenlinnan kaupunginteatteriin alkoi 1986.
Reilinin rooleista mainittakoon Meeri (Kivenpyörittäjän kylä), Kivivuoren Anna (Täällä Pohjantähden alla), Marina Timofejevna (Vanja-eno), vanha emäntä (Niskavuori - Loviisan tarina) ja Ulriika (Gabriel, tule takaisin).
Näyttelijäntyönsä lisäksi Reilin on ohjannut ja käsikirjoittanut näytelmiä, kuten laulaja Carola Standertskjöldistä kertovan teoksen.
Perfektionismi
Perfektionismi tarkoittaa psykologiassa joko halua tehdä asiat mahdollisimman hyvin, tai uskomusta, että täydellisyyttä kuuluu tavoitella. Perfektionismin patologiseen eli epäterveenä pidettyyn muotoon kuuluu uskomus, että mitään täydellisyyttä huonompaa ei voi hyväksyä.
Määritelmä
Paul Hewitt ja Gordon Flett valmistivat PSPS-skaalan (Perfectionistic Self-Presentation Scale), joka määrittelee perfektionistisen omakuvan kolme aspektia:
Robert Slaney loi Almost Perfect-skaalan, jossa on neljä muuttujaa: Se jakautuu mukautuvan ja mukautumattoman perfektionismin välille. Sekä mukautuvat että mukautumattomat perfektionistit saavat korkeat pisteet normeissa ja järjestyksessä, mutta mukautumattomat perfektionistit myös ahdistuneisuudessa ja viivyttelyssä.
Perfektionismi on yksi kuudestatoista persoonallisuusvaikuttimesta, jotka tunnisti Raymond Cattell. Se saattaa liittyä tunnollisuuteen (Conscientousness) ja neuroottisuuteen (Neuroticism) viidessä tärkeässä persoonallisuuden piirteessä.[lähde?]
Joachim Stoeber ja Kathleen Otto määrittivät perfektionismin vaihtelevat määritelmät ja mitat. Heidän mielestään perfektionismi voidaan jakaa kahteen ulottuvuuteen:
Positiiviset puolet
Perfektionismi voi auttaa ihmisen onnistumiseen ja antaa motivaatiota pysyä lujana kohdatessa esteitä ja vaikeuksia. W.C. Rödell sanoo, että positiivisessa muodossa perfektionismi voi antaa energiaa, joka johtaa onnistumisiin.
Slaneyn huomasi, että mukautuvat perfektionistit saivat matalammat pisteet viivyttelyssä kuin mukautumattomat. Korkealle tähtäävät urheilijat, tutkijat ja taiteilijat usein näyttävät merkkejä perfektionismista. Esimerkiksi Michelangelon perfektionismi saattoi innostaa häntä luomaan mestariteoksia kuten Daavid ja Sikstuksen kappeli. Perfektionismi saattaa lapsilla liittyä lahjakkuuteen.
Negatiiviset puolet
Työpaikalla perfektionismia usein leimaa alhainen tuottavuus, kun aikaa ja energiaa kuluu isompien projektien tai jokapäiväisten aktivititeettien pieniin epäolennaisiin yksityiskohtiin. Tämä saattaa johtaa masennukseen, vieraantuneisiin kollegoihin ja suurempiin riskeihin joutua onnettomuuteen. Miriam Adderholt-Elliot kuvailee viisi perfektionististen oppilaiden tai opettajien luokkaa, jotka johtavat alisuorittamiseen: Intiimeissä ihmissuhteissa epätodelliset odotukset voivat aiheuttaa vakavaa tyytymättömyyttä kummassakin osapuolessa. Perfektionistit saattavat uhrata perheensä ja ystävänsä saavuttaakseen omat tavoitteensa.
Perfektionistit saattavat kärsiä ahdistuneisuushäiriöistä, alhaisesta itsetunnosta ja masennuksesta. Perfektionismi on riskitekijä pakko-oireiselle häiriölle, syömishäiriöille ja kliiniselle masennukselle.
Syyt
Kuten monet persoonallisuuden piirteet, myös perfektionismi tapaa kulkea suvussa, ja sillä on luultavasti geneettinen osatekijä. Lapsille voi kehittyä perfektionismi, jos heidän vanhempansa käyttävät auktoriteettista tyyliä yhdistettynä ehdolliseen rakkauteen. Kulttuuri saattaa myös vaikuttaa. Eräässä tutkimuksessa (Castro & Rise 2003) Amerikanaasialaiset saivat korkeammat perfektionismin pisteet kuin afroamerikkalaiset tai euroopanamerikkalaiset.
Kurt Schwaen
Schwaen opiskeli vuosina 1929–1933 musiikkitiedettä, taidehistoriaa, filosofiaa ja saksan kieltä Berliinissä ja Breslaussa. Varhaisimman varsinaisen musiikinopetuksensa hän oli saanut Katowicessä tapaamaltaan Fritz Lubrichilta, joka itse oli aiemmin ollut Max Regerin oppilaana. Suurilta osin Schwaen oli säveltäjänä kuitenkin itseoppinut.
Schwaen suljettiin vuonna 1935 kolmeksi vuodeksi vankeuteen natsihallinnon vastaisista toimista pidätettynä. Selvittyään toisesta maailmansodasta hän teki huomattavaa työtä musiikkiopistojen elvyttämisessä ja toimi myös Berliinin Volksbühne-teatterin musiikillisena neuvonantajana. Vuodesta 1953 aina 2000-luvulle hän työskenteli vapaana säveltäjänä. Hän kuoli 98-vuotiaana lokakuussa 2007.
Schwaenin sävellystuotanto on tyylillisesti monipuolista; siihen kuuluu mm. orkesteriteoksia, näyttämö- ja vokaalimusiikkia, kamarimusiikkia sekä pianokappaleita. Hän julkaisi myös musiikkikirjallisuutta.
Kauriin kääntöpiiri (täsmennyssivu)
Kauriin kääntöpiiri voi leveyspiirin lisäksi tarkoittaa:
Salisbury
Salisbury on vanha katedraalikaupunki (city), joka sijaitsee Etelä-Englannin Wiltshiren kreivikunnassa. Kaupunki muodostaa suurimman osan Salisburyn tienoosta. Salisbury on tunnettu katedraalistaan.
Salisbury on viiden joen yhtymäkohta: Nadder, Ebble, Wylye ja Bourne ovat Avonin (”joki” keltiksi) sivujokia, jotka virtaavat Englannin etelärannikolle ja yhtyvät mereen Dorsetin kreivikunnan Christchurchissa.
Salisbury on ollut ranskalaisen Saintesin kaupungin ystävyyskaupunki vuodesta 1990. Vuonna 2006 siitä tuli saksalaisen Xantenin ystävyyskaupunki.
Historia
pienoiskuva|John Constablen maalaus vuodelta 1823. Maalaus esittää katedraalia.
Kaupungin juuret ulottuvat aina rautakaudelle. Paikka valittiin asutettavaksi, sillä siellä oli runsaasti vettä. Britannian roomalaiset kutsuivat paikkaa "Sorvodunumiksi". Alueella käytiin taistelu länsisaksien ja brittien välillä. Taistelun jälkeen aluetta alettiin kutsua Searoburhiksi.
Salisburyn alue oli ensimmäinen paikka, jossa Vilhelm Valloittaja vieraili voitettuaan Harald Godwininpojan Hastingsissä. Sen jälkeen normannit rakensivat paikalle linnan, jota he kutsuivat Searesbyrigiksi tai Seresberiksi. Vuonna 1086 Domesday Bookissa paikkaa kutsuttiin nimellä Salesberie. Vanhan linnan alue tunnetaan nykyään nimellä Old Sarum. Myöhemmin Old Sarum oli niin kutsuttu rotten borough, joten yksi parlamentin jäsen edusti kolmea kotitaloutta. Sana bury on sanan borough muoto, joka esiintyy germaanisten kielien paikkojen nimissä.
Nykyistä Salisburya on myös kutsuttu "New Sarumiksi", erotukseksi alkuperäisestä Salisburyn siirtokunnasta, Old Sarumista.
Ensimmäisen katedraalin rakennutti Old Sarumiin piispa Osmund vuosina 1075-1092. Suurempi rakennus rakennettiin samalle paikalle noin vuonna 1120. Papiston ja sotaväen välit kuitenkin huononivat Old Sarumissa, ja tämä johti päätökseen siirtää katedraali muualle. Näin ollen New Sarumin kaupunki, nykyinen Salisbury, perustettiin vuonna 1220, ja uuden katedraalin rakennus alkoi piispa Richard Pooren johdolla vielä samana vuonna. Kirkon keskilaiva rakennettiin vain 38 vuodessa, ja se oli varhaisen englantilaisen arkkitehtuurin mestariteos. Uuden katedraalin kivet olivat peräisin Old Sarumista. Katedraalin 123 metriä korkea tornin huippu rakennettiin myöhemmin. Tämä huippu on Britannian korkein tornin huippu.
Katedraali on rakennettu sorapatjalle. Harvinaisen matalat, vain 18-tuumaiset, perustukset lepäävät risukimppujen päällä. Kerrotaan, että rakennuspaikka valittiin ampumalla nuoli Old Sarumista, mutta suuren etäisyyden takia tämä on mahdotonta ja kertomus pelkkä legenda. Toisen legendan mukaan samainen Old Sarumista ammuttu nuoli osui valkoiseen peuraan, joka jatkoi juoksemista kunnes kuoli ja lyyhistyi maahan samalla paikalla, missä katedraali nykyään sijaitsee. pienoiskuva|Salisburyn laukkarata
Katedraalin kirjastossa on yksi neljästä säilyneestä Magna Cartan jäljennöksestä. Salisburyn jäljennös on näistä neljästä myös parhaiten säilynyt. Vuonna 1386 suuri mekaaninen kello asennettiin Salisburyn katedraalin. Nykyään kello on koko Ison-Britannian vanhin säilynyt mekaaninen kello. Nykyään on katedraalin huipulla öisin punainen valo. On mahdollista ostaa täysin mustia postikortteja, joissa on ainoastaan pieni punainen piste ja teksti ”Salisbury at Night”.
Kaupungin 1300-luvulla rakennettu muuri ympäröi sisäpihaa. Siinä on viisi porttia. Neljä niistä on alkuperäisiä. Viides rakennettiin 1800-luvulla piispa Wordsworthin koulua varten. Koulu sijaitsee katedraalin sisäpihalla. Portit ovat nimeltään High Street Gate, St Ann's Gate, Queen's Gate ja St Nicholas's Gate. Huone St Ann's Gate yläpuolella on huone, jossa säveltäjä Georg Friedrich Händel asui ja sävelsi lukuisia teoksiaan. Lontoon suuren ruttoepidemian aikana vuosina 1665-1666 Englannin kuningas Kaarle II piti hoviaan katedraalin alueella.
Novelli Sarum (1987) on Edward Ruthefurdin kirjoittama, kuvitteellinen uudelleenkerronta Salisburyn historiasta.
Maantiede
pienoiskuva|Maisema Wiltshiressä
Tavallinen huolenaihe on tasokkaiden teiden puute. Salisburyssä ei ole moottoritietä, joka yhdistäisi sen Southamptoniin ja Bristoliin, joten kaiken liikenteen pitää kulkea kaupungin läpi. Salisbury on lisäksi viiden joen yhtymäkohta: Nadder, Ebble, Wylye ja Bourne ovat Avonin (keltiksi joki) sivujokia, jotka virtaavat Englannin etelärannikolle ja yhtyvät mereen Dorsetin kreivikunnan Christchurchissa. pienoiskuva|vasen|Imberin kylä lähellä Salisburya
Salisburyn lähin kaupunki on Wilton, joka on muinaisen Wessexin kreivikunnan ja kuningaskunnan pääkaupunki. Kaupungin pohjoispuolella on Amesburyn kaupunki, johon Stonehenge kuuluu. Muihin läntisiin alueisiin lukeutuvat Barford St Martin, Tisbury ja Gillingham. Idässä on Tidworthin varuskuntakaupunki ja hieman kauempana sijaitsee Andover. Alderbury ja Romsey sijaitsevat Salisburyn eteläpuolella. Etelässä sijaitsee myös Salisburyn suurin naapurikaupunki Southampton. Pohjoispuolella sijaitsevat Warminster ja Westbury.
Alueita Salisburyssä ja sen ympärillä
pienoiskuva|Salisburyn keskusta
Talous ja kulttuuri
Salisburyssa on markkinat tiistaisin ja lauantaisin, ja niitä on pidetty säännöllisesti vuodesta 1227. Osa torista oli 1400-luvulla merkitty kiviristein, jotka rajasivat tietyt alueet tietyille kauppiaille ja tuotteille. Nykyisin risteistä on jäljellä ainoastaan niin kutsuttu Siipikarjan risti ("Poultry Cross"). Vuonna 1226 kuningas Henrik III myönsi Salisburyn piispalle toimiluvan pitää kahdeksanpäiväinen messu Neitsyt Marian taivaaseenottamisen päivänä 15. elokuuta. Vuosisatojen aikana messun päivämäärät ovat kuitenkin vaihdelleet; nykyinen juhla pidetään lokakuun kolmannesta maanantaista alkaen, ja se kestää kolme päivää. Muinainen voimassa oleva laki turvaa messun pitämisen katedraalin aukiolla.
Maailmankuulu Stonehenge, varhaishistoriallinen kivikehä, sijaitsee Salisburysta 13 kilometriä luoteeseen, ja se auttaa suuresti paikallista taloutta. Se houkuttelee paikalle vuosittain lukuisia matkailijoita. Myös kaupunki itse, Old Sarum ja alkuperäinen katedraali vetävät matkailijoita alueelle. The Haunch of Venison -nimisessä pubissa on näytteillä muumioitu käsi. Käsi kuuluu luultavasti pubin entiselle omistajalle, jolla oli pelivelkaongelmia. Käsi on nykyään tärkeä osa paikallista kulttuuria, ja se myös vetää puoleensa matkailijoita. Kerrotaan, että Winston Churchill ja Dwight Eisenhower tapasivat pienessä huoneessa saman pubin ulkopuolella suunnitellessaan Normandian maihinnousua.
Alueen kauppakeskuksiin lukeutuu Old George Mall, Maltings ja Winchester Street. Vakuutusyhtiö Friends Provident työllisti 450 henkeä ennen kuin se sulki Salisburyn toimistonsa yrityskaupan yhteydessä 2015.
Salisburyssa on vahvat taiteilijapiirit. Jo 1800-luvulla monet taiteilijat tekivät teoksiaan kaupungissa. Esimerkiksi John Constable maalasi monia maalauksia paikallisista maisemista ja Salisburyn katedraalista. Säveltäjä Georg Friedrich Händel sävelsi hänkin useita teoksia alueella. Nykyään Salisburyssa järjestetään vuosittain kansainväliset taidefestivaalit. Festivaalit pidetään toukokuun lopusta kesäkuun alkuun.
Vapaa-aika
Kävelyreitillä Bishop's Walkilla kaupungin laitamilla on suurenmoiset näkymät. Vuonna 2002 ajattu Viiden joen vapaa-ajankeskus The Five Rivers Leisure Centre sijaitsee hieman kaupungin kehätien ulkopuolella. Paikallinen teatteri on nimeltään Playhouse, ja Salisburyn taidekeskuksessa järjestetään näyttelyitä ja työpajoja. Taidekeskuksessa on myös maanalainen musiikkinäyttämö, jossa yhtyeet soittavat viikonloppuisin. Lisäksi Salisburyn kaupungintalo on monikäyttöinen ajanvietteen pitopaikka, jossa esitetään komedioita ja musiikkia sekä seminaareja ja puoluekokouksia. Kaupungilla on oma jalkapallo- sekä rugbyjoukkue.
Media
Salisburylla on oma radioasema, Spire FM. Salisbury kuuluu BBC:n eteläiseen alueeseen, ja BBC:n Radio Wiltshire on koko kreivikunnan alueellinen asema. Salisbury Journal on paikallinen sanomalehti. Kaupallisen ohjelmiston televisioon tarjoaa Meridian.
BBC:n tv-sarja Archer's Goon kuvattiin Salisburyssa.
Liikenne
Salisburysta on bussiliikennettä useisiin ympäröiviin kyliin ja kaupunkeihin. Liikenteestä vastaa pääosin paikallinen Go-Ahead groupiin kuuluva Wilts & Dorset -yhtiö. Salisburyn rautatieasemalta on liikennettä mm. Lontooseen, Southamptoniin, Cardiffiin, Bristoliin ja Exeteriin.
EFI
EFI voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Château de Maisons-Laffitte
thumb|upright=1.15|Château de Maisons-Laffitte. Château de Maisons-Laffitte eli Château de Maisons on Pariisin luoteisella esikaupunkialueella Maisons-Laffitten kunnassa lähellä Seinejoen rantaa sijaitseva pieni linna, joka on merkittävä ranskalaisen barokkiarkkitehtuurin edustaja. Sen on suunnitellut aikansa tunnetuimpiin arkkitehteihin kuulunut François Mansart.
Historia
thumb|upright=1.15|Piirros linnasta 1600-luvulta. Château de Maisonsin rakennutti vuosina 1641–1650 varakas pankkiiri ja Ranskan valtiovarainhoitaja René de Longueil (1596–1677). Ranskan kuningas Ludvig XIV ja tämän äiti Anna Itävaltalainen osallistuivat avajaisiin huhtikuussa 1651. Mansart suunnitteli myös linnaa ympäröivät terassipuutarhat, joiden rakennustyöt jatkuivat vuoteen 1668.
Arkkitehtuuri
Château de Maisons oli muun muassa Versailles’n palatsin ja Vaux-le-Vicomten linnan arkkitehtoninen innoittaja. Ludvig XIV kutsui Maisonsin linnan koristelusta vastanneet kuvanveistäjät osallistumaan Versailles’n palatsin suunnitteluun. Sitä onkin kutsuttu Versailles’n edeltäjäksi.
Blue (Da Ba Dee)
Blue (Da Ba Dee) on italialaisen eurodance-yhtye Eiffel 65:n tunnetuin single. Se nousi singlelistojen ykköseksi useissa Euroopan maissa vuonna 1999.