cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinivalkoinen kokardi
Sinivalkoinen kokardi on ollut kansallisuustunnuksena vuodesta 1945 myös panssariajoneuvoissa sekä ilmavoimien lentokoneissa. Panssarivaunuissa käytettiin sitä ennen (1941–45) lyhytsakaraista mustaa hakaristia. Sotilaslentokoneiden kansallisuustunnuksena oli vuosina 1918–45 sininen hakaristi. Panssarivaunuissa ja muissa panssariajoneuvoissa käytetty kokardi on nykyään halkaisijaltaan 150 mm, ja se sijaitsee ainoastaan ajoneuvon kyljissä tai tornin sivuilla.
Läpinäkyvyys
Läpinäkyvyys on aineen ominaisuus, joka kuvaa valon etenemistä aineen läpi ilman merkittävää sirontaa, niin että takana olevat esineet näkyvät selvästi.
Läpinäkyvän aineen rajapinnalla osa valosta heijastuu, osa valosta menee läpi. Läpimenevä valo muuttaa kulkusuuntaansa noudattaen Snellin lakia.
Jokiniemi
Historia
pienoiskuva|[[Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus|Maatalouden tutkimuskeskus ja laajat peltoaukeat 1970-luvulla.]] Jokiniemi on saanut nimensä sijainnistaan Keravanjoen mutkan muodostamalla niemellä. Keskellä Jokiniemeä on Winterinmäki, joka on osa Hiekkaharjun matalaa harjuselännettä, mutta muutoin alue on alavaa jokilaaksoa. Alueella on asuttu jo 3 000–2 600 vuotta ennen ajanlaskun alkua, jolloin siellä sijaitsi merenlahden ranta. Jokiniemestä löydetyllä muinaisella asuinpaikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia.
Arkeologinen kaivausalue
Jokiniemen asuin- ja kauppapaikka on Etelä-Suomen merkittävin ja laajin kivikautinen asuinpaikka, josta on tehty runsaasti löytöjä, muun muassa nuolenkärki, jonka valmistuspaikka on vielä epäselvä. Paikalla on tehty harrastajien tekemiä kaivauksia tiedekeskus Heurekan ohjauksessa. Kaivausalue Keravanjoen tuntumassa tunnetaan Jokiniemen Muinaispuistona.
Jokiniemen arkeologiselta kaivausalueelta Hakkilan kivisillan kupeesta löydettiin vuonna 2014 savifiguuri, joka on säilynyt lähes kokonaisena ja näyttää sikiöltä. Arkeologi Jan Fastin mukaan Jokiniemen savifiguuri edustaa kampakeraamisen kulttuurin uskomusmaailmaa, ja kohosi löydyttyään Suomen kansallismuseon tätä aikakautta esittelevän esineistön kolmen kärkeen. Seuraavana päivänä löytyi toinen, samantapainen hahmo. Figuurit on ajoitettu noin 6 000 vuoden ikäisiksi, eli ne ovat kivikauden puolivälistä.
Teollisuuden aika
pienoiskuva|vasen|[[Tikkurilankoski|Tikkurilankosken ympäristöllä on pitkä teollisuushistoria. Asemakaavalla suojellussa vernissatehtaassa järjestetään tänä päivänä kahvila- ja kulttuuritoimintaa.]] Lähellä Tikkurilaa Keravanjoki laskee voimakkaasti ja muuttuu Tikkurilankoskeksi. Koskeen perustettiin mylly vuonna 1757. Vuonna 1862 valmistui päärata Tikkurilaan, mikä lisäsi alueen teollistumista. Samana vuonna myllyn yhteyteen rakennettiin öljynpuristamo, ja joitakin vuosia myöhemmin vernissakeittämö. Vernissatehdas valmistui vuonna 1913, edellisvuonna palaneen öljytehtaan seuraajaksi.
Ajan kuluessa kehittyi maali- ja lakkatehdas Tikkurilan Väritehtaat Oy, nykyinen Tikkurila Oy. Suurin osa yrityksen rakennuksista sijaitsi Tikkurilan aseman kupeessa radan itäpuolella, nykyisten Väritehtaankadun ja Vernissakadun välisellä alueella. Rakennukset purettiin 1980-luvun lopulla, ja tehdas siirtyi Keravanjoen toiselle puolelle Kuninkaalaan. Jäljellä on yhä vernissatehtaan punatiilinen rakennus, joka toimii nykyään Kulttuuritehdas Vernissana. pienoiskuva|Lyijytehtaan perustanut liikemies [[Artur Grönberg asui Lars Sonckin suunnittelemassa kolmikerroksisessa Villa Grönbergissä, joka on suojeltu asemakaavalla. ]] Tikkurilan aseman koillispuolella toimi vuosina 1928–1984 Grönbergin lyijyvalkois- ja hiilihappotehdas sekä lyijysulatto. Se jätti jälkeensä pahan ympäristöongelman: tehtaan ympäristöstä jouduttiin kuorimaan pois lyijyn saastuttamaa pintamaata 1990-luvulta lähtien, ennen kuin alueelle voitiin rakentaa asuintaloja. Tehtaan tontin pintamaa puhdistettiin vuonna 2004, ja se on ollut sen jälkeen käyttämättömänä joutomaana. Kun vuonna 2012 antimonin ja lyijyn keskiarvopitoisuudet ylittivät edelleen maaperän kynnysarvon, annettiin suositus siitä, ettei tehtaan tontilla eikä sen lähialueilla kasvatettaisi syötäviä kasviksia eikä poimittaisi marjoja tai sieniä.
Maatalouden tutkimuskeskus
pienoiskuva|Metsäntutkimuslaitoksen vanha päärakennus kunnostettiin vuonna 2020 asuinrakennukseksi, jossa on 71 yksiötä. pienoiskuva|”Relanderin talona” tunnettu jugend-huvila oli pitkään [[Paviljonki 1|Metsäntutkimuslaitoksen kirjasto. Rakennus on suojeltu asemakaavalla, kuten myös viereinen Paviljonki II.]] Kahden suuren teollisuuslaitoksen vastapainona Jokiniemessä toimi 1900-luvun alusta asti myös valtion Maatalouden tutkimuskeskuksen päätoimipiste. Se joutui vuonna 1981 siirtymään Jokioisiin Etelä-Hämeeseen, kun koepeltojen viljely ja karjanhoito keskellä kasvavaa kaupunkia muuttuivat mahdottomaksi. Tutkimuskeskuksen entiset konttorirakennukset, laboratoriot ja työväen asuintalot edustavat muun muassa jugendia ja funktionalismia ja muodostavat rakennushistoriallisesti arvokkaan suojellun kokonaisuuden.
Tutkimuslaitoksen vieressä sijaitsee kaksi vuonna 1909 valmistunutta huvilaa, Paviljonki I ja II. Presidentti Relander asui Paviljonki I:ssä toimiessaan Maanviljelystaloudellisen koelaitoksen assistenttina vuosina 1907–1917. Myöhemmin rakennuksessa toimi pitkään Metsäntutkimuslaitoksen kirjasto, sauna, kokous- ja vierastiloja sekä kesäsunnuntaisin Relander-museo. Sittemmin rakennus on remontoitu, ja vuodesta 2020 alkaen huvila on ollut käytössä asuntona. Molemmat Jugend-rakennukset on suunnitellut arkkitehti H. R. Helin.
MTT:ltä vapautuneissa rakennuksissa on toiminut vuodesta 1981 lähtien Metsäntutkimuslaitos, joka on rakennuttanut 1964 valmistuneeseen Osmo Siparin suunnittelemaan laitosrakennukseen uuden toimistosiiven sekä keskuslaboratorion. Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen (KTTK) maatalouskemian osasto toimi arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemassa vuonna 1938 valmistuneessa laitosrakennuksessa vuoteen 2006 saakka, jolloin se muutti Viikin kampukselle laitoksen yhdistyessä Eviraan. Rakennus remontoitiin laboratorioista toimistoiksi, ja vuonna 2008 Metlan pääkaupunkiseudun toiminnot siirtyivät kokonaan Jokiniemeen.
Koelaitoksen alue on kulttuuri- ja rakennushistoriallisesti arvokas kokonaisuus ja mukana Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalla.
Koelaitoksesta asuinalue
pienoiskuva|2010-luvun asuintaloja Jokiniemenkujalla vanhan koelaitoksen ympäristössä. Vuodesta 2016 alkaen kaupunginosan eteläosaan koelaitoksen ympäristöön alkoi rakentua uusi asuinalue. Alueelle rakennettiin uusia kerrostaloja, ja Metsäntutkimuslaitoksen hallintorakennus ja sen viereiset jugend-huvilat kunnostettiin samanaikaisesti asuinnoiksi. Kunnostettaviksi pääsivät myös suojellut vilja-aitta ja vanha juureskellari. Kaikki rakennukset eivät kuitenkaan säästyneet, sillä esimerkiksi koepuimala purettiin ja henkilökunnan sauna tuhoutui tulipalossa.
Rakennussuojelu
pienoiskuva|Assistenttien talo / Professorien talo I (1934) on Vantaan vanhin kerrostalo. pienoiskuva|1930-luvulla rakennettu korjaamopaja sijaitsee Navethalia-teatterin eteläpuolella. Vantaa ei ole onnistunut vuokraamaan pajaa eikä sen viereistä konesuojaa, ja rakennuksia uhkaa purkutuomio. Suojeltuja rakennuksia oli Jokiniemessä 28 kappaletta vuonna 2022.
Asutus ja väestö
Jokiniemen vanhinta asutusta ovat maatilojen päärakennukset Navethalian lähellä sekä vanhat omakotitalot Hiekkaharjun aseman kupeessa. Alueen kerrostaloista vanhimpia ovat Satomäen lähiön tornitalot ja Hiekkaharjun aseman tornitalo, jotka on rakennettu 1950-luvulla.
1960-luvulta lähtien, erityisesti 1990- ja 2000-luvuilla, alueelle on rakennettu runsaasti kerrostaloja lähinnä vuokra-asunnoiksi, sittemmin myös omistusasunnoiksi. Tikkurilan aseman viereen on rakennettu moderni 12-kerroksinen asuinkerrostalo Vantaan Majakka, joka on Jokiniemen korkein rakennus ja Tikkurilan taajaman toiseksi korkein rakennus. Asunnot ovat pienehköjä, opiskelijoiden suosiossa, ja Jokiniemen HOAS onkin säätiön suurimpia asuntokohteita. Nuorten osuus väestöstä onkin Jokiniemessä Tikkurilan suuralueen suurin. Jokiniemessä on myös suuralueen kaupunginosista suurin vieraskielinen väestö. Muuta kuin suomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvien määrä oli 21 prosenttia vuonna 2019. Vuoden 2020 loppuun mennessä osuus oli noussut 25 prosenttiin. Se on eniten Tikkurilan suuralueen kaupunginosista.
Toimitiloja ja toimistorakennuksia
pienoiskuva|[[Keskusrikospoliisin toimitalo rakennettiin Jokiniemeen 1990-luvun alussa. ]] Valtio on rakentanut Jokiniemeen 1990-luvulla Metsähallituksen ja Keskusrikospoliisin toimitalot. Vuonna 2022 alueelle valmistui Säteilyturvakeskuksen uudet toimitilat. Rautatieaseman kupeeseen Lauri Korpisen kadulle on rakenteilla Valmetin pääkonttori. Uusi pääpoliisiasema ja poliisivankila rakennetaan Keskusrikospoliisin viereiselle tyhjälle tontille. Poliisivankilan on tarkoitus valmistua vuoden 2023 lopulla ja pääpoliisiaseman syksyllä 2024.
Palvelut
pienoiskuva|vasen|Hiekkaharjun liikuntapuistossa, joka virallisesti sijaitsee Jokiniemessä, on muun muassa yleisurheilukenttä. Jokiniemi, joka sijaitsee vastapäätä Tikkurilaa radan itäpuolella, on käytännössä osa Tikkurilan keskustataajamaa. Palveluita ja työpaikkoja Jokiniemen puolella on kuitenkin huomattavasti vähemmän. Kaupunginosassa on yksi kioski Satomäen alueella sekä lähikauppa Tikkurilan rautatieaseman kupeessa. Ns. Jokiniemen koulukampukseen kuuluvat Jokiniemen yhtenäiskoulu (ylä- ja alakoulu), Tikkurilan lukio ja Hiekkaharjun ammattioppilaitos (virallisesti Vantaan ammattiopisto Varian Tennistien toimipiste). Lisäksi alueella on Vantaan suurin ruotsinkielinen peruskoulu Dickursby skola. Kaupunginosassa sijaitsee Tikkurilan alueen pääurheilukenttä Hiekkaharjun liikuntapuisto, golfkenttä sekä useita urheiluhalleja Tennistien varrella. Entisessä Maatalouden tutkimuskeskuksen navettarakennuksessa, Navethaliassa, toimii paikallinen harrastajateatteri Vantaan Näyttämö. pienoiskuva|Urheilukentän kupeessa sijaitsevalla Vantaan näyttämöllä on harrastajateatteritoimintaa.
Liikenne
pienoiskuva|Valtakunnallisesti vilkas [[Tikkurilan rautatieasema on osa Jokiniemeä.]] Jokiniemi rajoittuu lännessä päärataan. Jokiniemeä palvelevat Tikkurilan ja Hiekkaharjun asemat. Tikkurilassa pysähtyvät kaikki lähijunat ja kaukojunat. Hiekkaharjussa pysähtyvät Keravalle kulkevat K- ja N-junat, Kehäradan I- ja P-junat sekä Riihimäelle suuntaava yöliikenteen T-juna.
Tikkurilan terminaali on Vantaan linja-autoliikenteen solmukohtia tarjoten hyvät yhteydet kaikkialle kaupunkiin. Jokiniemen läpi kulkevat Vantaan runkolinja 570, seutulinjat 711, 717 ja 721N sekä sisäiset liityntälinjat 724 ja 735. Tikkurilantie, Urheilutie, Jokiniemenkatu ja Valkoisenlähteentie ovat kaupunginosan pääväylät. Jokiniemenkadun Keravanjoen ylittävä silta avattiin käyttöön 8. marraskuuta 2006, jolloin yhteys Jokiniemestä Heidehofintielle ja edelleen Kehä III:lle helpottui. Jokiniemenkujalta Maanviljelijänkujalle johtava kevyen liikenteen reitti on nimetty Reissu-Lassin poluksi alueella asuneen presidentti Relanderin mukaan.
Vuonna 1910 rakennettu Tikkurila–Hakkila-rata haarautuu Tikkurilan aseman pohjoispuolelta pistoraiteelle, joka kulkee Jokiniemen eteläosaa pitkin Hakkilan teollisuusalueelle. Rataa käytetään edelleen tavaraliikenteessä muutaman kerran vuodessa, lähinnä kesäisin.
Tulevaisuus ja keskusta-alueen kehittäminen
Jokiniemen länsiosaa Tikkurilan aseman ympäristössä pyritään kehittämään voimakkaasti sen hyvän sijainnin takia. Pääradan vieressä olevat alueet ovat jääneet suurelta osin rakentamattomiksi, ja niitä käytetään toistaiseksi pysäköintialueina. Tonteille kaavaillaan muun muassa suurta koulukampusta, josta käytetään nimeä Tikkurilan osaamiskampus. Jokiniemenkadun ja Valkoisenlähteentien kulmaan suunnitellussa uudessa oppimiskeskuksessa olisi tilat 300 lukiolaiselle Tikkurilan lukiosta ja 1 365 ammattiin opiskelevalle Variasta. Lisäksi tiloja olisi Vantaan aikuisopiston opiskelijoille ja aikuisten perusopetukselle. Yhteensä tiloissa olisi kapasiteettia 2 615 opiskelijalle. Rakentamisen kustannusarvio on 89 miljoonaa euroa. Alueelle mahtuisi myös yrityksiä, kaupungin tiloja ja mahdollisesti myös asuntoja. Kokonaisuudessaan alueelle kaavaillaan kahdeksaa uutta korttelia.
Suojeltu Villa Grönberg sijaitsee suunnittelualueen keskellä. Rakennus säilyy, ja sen ympärille on suunniteltu puutarhaa. Tyhjiltä tonteilta varattiin aikaisemmin tilaa myös hyvinvointikeskukselle, kunnes sen suunnittelu siirtyi Tikkurilan Kielotielle entisen virastotalon paikalle.
Suunnitellun Vantaan pikaraitiotien reitti kulkee kaupunginosan eteläreunalla Jokiniemenkadun ja Keravanjoen välissä. Väritehtaankadun ja Lauri Korpisen kadun välissä reitin on tarkoitus laskeutua tunneliin ja alittaa Tikkurilan asema.
Venäläistä klassillista kirjallisuutta
Venäläistä klassillista kirjallisuutta on venäläisiä novelleja sisältävä antologia. Teoksen on toimittanut Urho Ruhanen. Se on julkaistu Neuvostoliitossa Leningradissa vuonna 1934. Julkaisija on venäläinen kustannusliike Kirja.
Stade Edmond Matchens
Stade Edmond Matchens on jalkapallostadion Molenbeek-Saint-Jeanissa Belgiassa. Stadionilla pelaa belgialainen Racing White Daring de Molenbeek 47. Ennen tätä stadionilla pelasi belgialainen FC Molenbeek Brussels. Stadionin kapasiteetti on 12 266.
Seppo Parkkonen
Seppo Parkkonen (s. 23. marraskuuta 1948 Tampere) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija, sellisti ja sellonsoitonopettaja.
Parkkonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa pääaineena sellonsoitto 1967–1971 ja hän kävi Viita-akatemian kolmivuotisen kirjoittajakoulutuksen 1999–2001. Hän toimi lähes 30 vuotta sinfoniaorkesterimuusikkona ja sellonsoitonopettajana ennen vapaaksi kirjailijaksi ryhtymistään. Parkkonen on kirjoittanut neljä jännitysromaania ja osallistunut antologioihin.
Third Mainland Bridge
Third Mainland Bridge on silta Nigerian väkirikkaimmassa kaupungissa Lagosissa. Se on Lagos Islandin saaren manner-Nigeriaan yhdistävistä kolmesta sillasta pisin. Silta rakennettiin sotilasjohtaja Ibrahim Babangidan toimeksiannosta vuonna 1990 ja se on noin 10,5 kilometrin mittainen. Silta kuuluu maailman 20 pisimmän sillan joukkoon.
Lähteet
6.5°N, 3.40139°W
Association of MBAs
Association of MBAs (AMBA) on Lontoossa sijaitseva, kansainvälisesti tunnettu ja arvostettu puolueeton arviointi- ja asiantuntijaorganisaatio, joka myöntää kansainvälisiä akkreditointeja (laatuhyväksyntä) MBA.- ja EMBA-koulutusohjelmille. Se on akkreditoinut koulutusohjelmia noin 170 korkeakoulussa yli 70 maassa.
AMBAn myöntää akkreditointejaan vain pienelle määrälle ohjelmia, joiden tulee täyttää korkeat kansainväliset johtamiskoulutuksen laatuvaatimukset. Arviointiprosessi toimii myös koulutusohjelman strategisen kehittämisen työkaluna, sillä arvioijat antavat prosessin aikana myös kehitysehdotuksia, joiden avulla ohjelmasta voidaan kehittää entistä vaikuttavampi ja laadukkaampi.
AMBA-akkreditointeja Suomessa
Helsingin Kauppakorkeakoulun MBA-ohjelma sai AMBA-akkreditoinnin ensimmäisen kerran vuonna 1997 ja sen EMBA-koulutusohjelma vuonna 2004. Vuonna 2007 se sai AMBA-akkreditoinnin koko MBA-portfoliolleen.
Hankenin MBA-ohjelma on saanut akkreditoinnin 2008.
Jyväskylän yliopiston MBA-ohjelma sai AMBA-akkreditoinnin vuonna 2011. Sillä meni laatutunnustuksen tavoitteluun noin kolme vuotta, vapaaehtoisen hakemuksen jälkeen hakuprosessissa oli monia vaiheita, jotka huipentuivat vuoden 2010 lopulla tehtyyn arviointivierailuun.
Stabat Mater (Poulenc)
Francis Poulenc sävelsi versionsa Stabat Materista vuonna 1950, ja se kantaesitettiin Strasbourgin juhlilla 1951. Sävellystyö oli vastaus taiteilija Christian Bérard'n kuolemaan; alun perin Poulenc harkitsi requiemin säveltämistä ystävälleen, mutta hän päätyikin Stabat Materiin palattuaan Mustan Madonnan pyhäkölle Rocamadouriin. Teoksen esittävät sopraanosolisti, sekakuoro ja orkesteri.
Stabat Mater otettiin hyvin vastaan Euroopassa, ja Yhdysvalloissa se sai New York Critics' Circle Awardin vuoden parhaana kuoroteoksena.
Slim Harpo
Slim Harpo (oik. James Moore, 11. tammikuuta, 1924 – 31. tammikuuta, 1970) oli blueshuuliharpisti ja -laulaja.
Moore oli perheensä vanhin lapsi ja lapset jäivät varhain orvoksi. Moore työskenteli 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa rakennustyömiehenä. Hän siirtyi Louisianan maaseudulta Baton Rougen kaupunkiin ja alkoi esiintyä nimellä Harmonica Slim. Hän pääsi säestämään sekä esiintymislavalla että studiossa toista kuuluisaa bluesmuusikkoa, Lightnin' Slimiä, joka oli hänen lankonsa. Vuonna 1957 Slim Harpo sai ensi kertaa levyttää omalla nimellään. Hänen taiteilijanimensä oli tuottaja Jay Millerin keksimä. Nimi juontuu termistä "slim harp", joka oli bluesmuusikoiden antama lempinimi huuliharpulle. Ensimmäinen single sisälsi kappaleet "I'm a King Bee" sekä "I Got Love if You Want It". Harpo levytti Excello Records yhtiölle kasan suosittuja R&B singlejä, joissa hän esitteli sanoja venyttävää laulutyyliään ja teräviä huuliharppu-lickejään. Hitteihin kuuluivat esimerkiksi "Rainin' In My Heat" (1961), "I Love the Life I Live", "Buzzin'" sekä "Little Queen Bee" (1964). Huuliharpun suurena taitajana Harposta oli tullut Louisianan swamp blues -tyylin johtohahmo 1950-luvulla.
Harpon flegmaattiseen tyyliin esittämät hitit osoittivat suunnan myös hänen myöhemmälle tuotannolleen. Vuonna 1966 hän sai vielä lisäpotkua uralleen R&B listan kärkeen nousseella kappaleellaan "Baby Scratch My Back", joka nousi myös POP-listalla kahdenkymmenen parhaan joukkoon. Harpo ei menestyksestä huolimatta koskaan ollut täyspäiväinen muusikko, vaan hän pyöritti omaa kuljetusbisnestään 1960-luvulla. Hän esiintyi tuona vuosikymmenenä Fillmore Eastin kaltaisilla suurilla rock-näyttämöillä. Mooren ura päättyi äkillisesti vuoden 1970 tammikuussa, kun hän kuoli sydänkohtaukseen 46 vuoden iässä.
Rolling Stones teki omat versionsa Harpon kappaleista "I'm a King Bee" ja "Shake Your Hips". Jälkimmäisen kappaleen riffi oli perustana myös ZZ Topin kappaleelle "La Grange". Yardbirds-yhtye teki useita Harpo-covereita 1960-luvulla, samoin myöhemmin Fabulous Thunderbirds, jonka laulaja-harpisti Kim Wilson on Harpon suuri ihailija.
Suomessa M.A. Numminen on levyttänyt "I'm a King Bee" -kappaleen nimellä "Well, olen King Bee" vuoden 1995 albumilleen M.A. Numminen Goes Tech-No – En tahdo olla prinsessa.
Pakkotoisto
Pakkotoisto on voimailussa ja kehonrakennuksessa käytettävä termi vielä uupumisen jälkeen "pakolla" suoritetuista muutamasta harjoitusliikkeistä.
Lihasta voidaan kuorman ja harjoitusmäärän lisäämisen lisäksi ylikuormittaa myös erilaisin harjoituksen tehokeinoin. Yksi tällainen menetelmä on pakkotoistot, joissa avustaja avustaa harjoittelijan uuvuttua vielä muutaman lisätoiston. Tällöin lihas pakotetaan jatkamaan voimantuottoa, kun se on osittain väsynyt. Menetelmän tehokkuuden arvellaan perustuvan useamman motorisen yksikön aktivoitumiseen kuin mitä tavallisella harjoitussarjalla olisi mahdollista ja siten riittävän harjoitusvaikutuksen saavuttamiseen. Pakkotoistomenetelmä aiheuttaa myös merkittävää lihasarkuutta. Tutkimusten mukaan pakkotoistojen käyttö stimuloi hormonitoimintaa, erityisesti kortisolin ja kasvuhormonin osalta ja lisää hermo-lihasjärjestelmän kuormittumista.
Hierakonpolis (Ala-Egypti)
Hierakonpolis sijaitsi Niilin suiston luoteisosassa Niilin Kanobikos-suuhaaraan eli Kanopoksen suuhaaran lähettyvillä lähellä Arkhandropoliin ja Hermopolis Mikran kaupunkeja.
Ala-Egyptin Hierakonpolista ei tule sekoittaa Ylä-Egyptin tunnetumpaan Hierakonpolikseen eli egyptiksi Nekheniin.
Luettelo Karvian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Karvian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Karvian kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Danfoss
Danfoss on tanskalainen yritys, jonka tuotteisiin kuuluvat: kylmätuotteet, lämpötuotteet, teollisuusautomatiikka, taajuusmuuttajat ja korkeapaineiset vesijärjestelmät. Danfoss teki vuonna 2014 ostotarjouksen suomalaisesta taajuusmuuttajien valmistaja Vaconista.
The Mind’s I
The Mind’s I on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 18. syyskuuta 1997 julkaistu kolmas studioalbumi. Levyltä on julkaistu videoina kappaleet ”Zodijackyl Light” ja ”Hedon”.
Abba: The Movie
Abba: The Movie on puolidokumentaarinen Lasse Hallströmin ohjaama konserttielokuva ruotsalaisen pop-yhtyeen Abban esiintymiskiertueesta Australiassa vuonna 1977. Elokuva suunniteltiin alkujaan pelkäksi konserttitaltioinniksi televisioesitystä varten, mutta aivan viime hetkillä ennen kiertueen alkamista projekti laajeni kokoillan mittaiseksi elokuvaksi teatteriesitykseen. Kuvattujen aitojen konserttiesitysten lisäksi elokuvaan tehtiin fiktiivinen kehystarina radioaseman musiikkiohjelman toimittajasta, joka saa tehtäväkseen äänittää haastattelun yhtyeen jäseniltä radiolähetykseen ennen konserttikiertueen päättymistä. Lisäksi elokuvaan toteutettiin muutama musiikkikappale musiikkivideomaiseen tyyliin.
Neuvostoliiton hymni
Neuvostoliiton hymni oli Neuvostoliiton kansallislaulu, järjestyksessään toinen ja viimeinen. Sen sävelsi Aleksandr Aleksandrov sekä sanoittivat Sergei Mihalkov ja Gabriel El-Registan vuonna 1943. Toisen maailmansodan itärintaman taistelujen, sikäläisittäin suuren isänmaallisen sodan aikana 1944 alusta käyttöön otetun valtiollisen hymnin uskottiin vetoavan neuvostoarmeijan sotilaisiin paremmin kuin Neuvostoliiton alusta saakka käytetyn maailmanlaajuisen kommunistisen liikkeen tunnuslaulun Kansainvälisen.
Neuvostodiktaattori Josif Stalin mainittiin alkuperäisessä sanoituksessa. Stalinin kuoleman (1953) jälkeen henkilöpalvonnan loppuessa sanoja ei lainkaan laulettu 1955–1977 ja siitä eteenpäin Mihalkovin 1970 osin muuttamin sanoin ilman viittausta Staliniin.
Tilanteen ollessa epäselvä Neuvostoliiton loppuaikoina 1991 esimerkiksi kansainvälisissä urheilukilpailuissa ei enää soitettu hymniä, vaan lajiliiton tunnussäveltä tai fanfaaria. Hymnin melodia muutamin pienin muutoksin otettiin uudelleen käyttöön Venäjän kansallislauluna uudella sanoituksella vuoden 2000 lopulla.
Hymnin suomenkieliset sanat on kirjoittanut runoilija Elvi Sinervo (1912–1986).
Alkuperäinen sanoitus (1943, käytössä 1944–1955)
pienoiskuva|oikea|Sävel|400px pienoiskuva|Vuoden 1944 versio. (sanoilla)|400px pienoiskuva|Vuoden 1977 versio. (sanoilla)|400px
Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Suomen alle 21-vuotiaiden miesten jalkapallomaajoukkue edustaa Suomea kansainvälisissä jalkapallon alle 21-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Se toimii Suomen Palloliiton alaisuudessa. Maajoukkueesta käytetään lempinimeä Pikkuhuuhkajat.
Joukkue selviytyi Ruotsissa järjestettyyn vuoden 2009 alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin, mikä oli joukkueen ensimmäinen kerta EM-lopputurnauksessa. Suorituksen ansiosta joukkue valittiin vuoden 2008 parhaaksi joukkueeksi Suomen urheilugaalassa.
EM-karsintahistoria
thumb|250px|Suomen avauskokoonpano Sloveniaa vastaan Porissa elokuussa 2011.
Nykyinen joukkue
Seuraavat pelaajat valittiin Suomen joukkueeseen otteluihin Puolaa ja Sloveniaa vastaan kesäkuussa 2023.
Ottelut ja maalit päivitetty 20.6.2023 pelatun Slovenia-ottelun jälkeen.
Suomen joukkue EM-kilpailuissa 2009
Maalivahdit:
Puolustajat:
Keskikenttäpelaajat:
Hyökkääjät:
FS Montcalm (1868)
Montcalm oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen Alma-luokan panssarikorvetti. Alus osallistui Ranskan–Saksan sotaan vuosina 1870-1871, jossa se valtasi Preussin laivaston purjealuksen. Alus vietti pääosan urastaan Kiinassa tai Tyynellämerellä ja se poistettiin alusluettelosta vuonna 1891.
Valmistus
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 26. lokakuuta 1865. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1870.
Palvelus
Alus sijoitettiin valmistuttuaan Välimerelle, jossa se oli aina toukokuuhun 1870. Ranskan–Saksan sodassa alus valtasi Pohjanmerellä parkki Unionin ja se seurasi korvetti SMS Arconaa Portugalin aluevesillä. Alus oli Pohjois- ja Etelä-Atlantilla ennen siirtoaan reserviin 1. elokuuta 1871 Cherbourgissa. Alus palautettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1873 ja se lähti 5. tammikuuta 1874 Kiinaan vapauttaakseen panssarikorvetti Belliqueusen Kiinan aseman lippulaivan tehtävistä. Alus palasi Cherbourgiin 20. toukokuuta 1876 ja se oli reservissä 1878-1880. Vuonna 1882 aluksesta tehtiin Tyynenmeren viirikön lippulaiva, kun kontra-amiraali Landolfe nosti lippunsa alukselle. Alus palasi Cherbourgiin 1884, jossa se oli alusluettelosta poistoonsa 2. huhtikuuta 1891 saakka.
Juhani Kumpulainen
Pentti Juhani ”Jussi” Kumpulainen (31. heinäkuuta 1925 Viipuri – 12. marraskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän teki kaikkiaan 85 elokuvaroolia vuosina 1950–1991. Kumpulaisella oli myös virka Yleisradion hallinnollisissa ja järjestelytehtävissä sekä Tesvision järjestelypäällikkönä.
Elämä ja ura
Juhani Kumpulaisen ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1950 elokuvassa Maija löytää sävelen. Kumpulainen tuli tunnetuksi 1950-luvulla Pekka ja Pätkä -elokuvista, joissa hän esitti sivurooleja. Hän näytteli aikoinaan myös Ylioppilasteatterissa. 1950–1960-luvuilla Kumpulainen esiintyi useissa sotilasfarsseissa.
Kumpulainen oli 1950–luvun käytetyimpiä sivuroolien esittäjiä: Hän teki silloin runsaat 45 elokuvaroolia. Seuraavalla vuosikymmenellä Kumpulainen ohjasi parikymmentä tv-näytelmää kuten Maiju Lassilan kansankuvaukset Kun lesket lempivät (1961), Kun ruusut kukkivat (1962) ja Purasen häät (1965).
Parhaiten Juhani Kumpulainen muistetaan Spede Pasasen ja Ere Kokkosen pitkäaikaisena luottonäyttelijänä. Kumpulainen esiintyi Pasasen ja Kokkosen elokuvissa 1960-luvulta kuolemaansa saakka. Uuno Turhapuro -elokuvissa hän esitti muiden muassa autokorjaamon johtajaa sekä Uunon rehevää naapuria Kotkala-Hammaslärvästä. Kumpulainen esiintyi myös elokuvissa Täällä Pohjantähden alla sekä Akseli ja Elina, joissa hän näytteli sahanomistaja Mellolaa.
Kumpulainen kuoli 66 vuoden iässä 12. marraskuuta 1991. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Yksityiselämä
Juhani Kumpulainen eli avioliitossa näyttelijä-ohjaaja Mirjam Himbergin kanssa.
Dev
Devin Star Tailes (s. 2. heinäkuuta 1989), taiteilijanimeltään Dev, on yhdysvaltalainen laulaja. Hän sai paljon julkisuutta, kun hip hop-ryhmä Far East Movement käytti listahittinsä Like a G6 kertosäkeessä Devin kappaleen Booty Bounce samplea. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa The Night the Sun Came Up julkaistiin 2. syyskuuta 2011.
Elämä
Dev syntyi Tracyssa, Kaliforniassa Lisa ja Riki Tailesille. Perhe on portugalilaista ja meksikolaista syntyperää, mutta kotoisin Costa Ricasta ja kasvanut Mantecassa Kaliforniassa. Hänellä on kaksi nuorempaa siskoa, Sierra Sol ja Maezee Lua. Dev oli bändin sekä kuoron jäsen, ja opiskeli collegessa englantia ja taidehistoriaa.
Musiikkiura
Devin ensimmäinen musiikkivideo kappaleesta Booty Bounce kuvattiin elokuussa 2010. Hän solmi levytyssopimuksen Universal Republicin kanssa lokakuussa samana vuonna, ja hänen ensimmäinen virallinen singlensä Bass Down Low julkaistiin pian sen jälkeen, 6. joulukuuta 2010. Kappale sai osakseen myös radiosoittoa.
Ensimmäinen studioalbumi The Night the Sun Came Up julkaistiin Australiassa, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa syyskuussa 2011. Albumin kirjoittaminen aloitettiin vuonna 2009. The Cataracs on kirjoittanut albumin jokaisen kappaleen yhdessä Devin kanssa, sekä tuottanut albumin. Maaliskuussa 2011 he matkustivat kolmeksi viikoksi Costa Ricaan, jossa suurin osa kappaleista äänitettiin ja tuotettiin. Dev on ilmoittanut lykkäävänsä albumin julkaisua Yhdysvalloissa tammikuuhun 2012 lisätäkseen albumille uusia kappaleita.
Arsen Fadzajev
pienoiskuva|Arsen Fadzajev Arsen Suleimanovitš Fadzajev (, ; s. 5. syyskuuta 1962 Pohjois-Ossetian ASNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa sekä Itsenäisten valtioiden yhteisön ja Georgian urheilijoiden muodostamaa yhdistynyttä joukkuetta edustanut vapaapainin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Miriam McDonald
Miriam McDonald (s. 26. heinäkuuta 1987 Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka on näytellyt Emma Nelsonina kanadalaisessa draamasarjassa Degrassi: The Next Generation. Hän on näytellyt Emma Nelsonia vuodesta 2001, mutta aloittanut näyttelijänuransa sarjassa System Crash vuonna 1999.
Arsen Fadzajev
Fadzajev voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Kiovassa 1983 ja seuraavana keväänä Euroopan mestaruuden Jönköpingissä 1984, mutta itäblokin maiden boikotoidessa Los Angelesin 1984 kisoja ei Fadzajev päässyt tavoittelemaan vielä olympiavoittoa. Seuraava tilaisuus tuli Soulissa 1988, jossa Fadzajev sai kultamitalin otettuaan 68-kiloisten finaalissa 6–0-pistevoiton Etelä-Korean Park Jang-soonista. Ainoan kerran Fadzajev jäi arvokisoissa hopealle Martignyn MM-kisoissa 1989, jossa Yhdysvaltain Kenneth Monday oli parempi, kun Fadzajev poikkeuksellisesti paini 74-kiloisten sarjassa. Sen jälkeen Fadzajev laihdutti itsensä takaisin 68 kilon sarjaan ja voitti vielä kaksi maailmanmestaruutta sekä olympiakultaa Barcelonassa 1992.
Urheilu-uransa jälkeen Fadzajev on siirtynyt politiikkaan. Hänet valittiin Venäjän parlamentin alahuoneeseen duumaan Yhtenäinen Venäjä -puolueen listoilta vuonna 2003. Hän toimii kulttuuri-, urheilu- ja nuorisoasiainkomitean varapuheenjohtajana sekä Pohjois-Kaukasian alueen ongelmia käsittelevän komitean jäsenenä.
Dzalisi
Dzalisi on historiallinen kylä Georgiassa, Mukhranin laaksossa 50 kilometriä Tbilisistä ja 20 kilometriä Mtskhetasta luoteeseen.
Ptolemaios (noin 85–165) käyttää paikkakunnasta nimeä Zalissa ja mainitsee sen olevan yksi Kaukasian Iberian, muinaisen georgialaisen kuningaskunnan, merkittävimmistä kaupungeista (Geografia, § 10, 3). Arkeologisissa kaivauksissa paikalta on löytynyt neljän palatsin ja hypokaustisen kylvyn jäänteet, akropolis, uima-allas, hallinnollinen alue, parakkeja sotilaille, vesijohtojärjestelmä ja hautausmaa. Yksi huviloista tunnetaan lattiamosaiikistaan, joka kuuluu yhdessä Pitsundan mosaiikkien kanssa Kaukasian selvästi vanhimpiin. Mosaiikin tyyli on noin vuodelta 300. Sen keskiosa kuvaa Ariadnea ja Dionysosta juhla-aterialla.
Ville Varakas
Ville Varakas (s. 13. helmikuuta 1984 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Helsingin IFK:ssa, Pelicansissa, Kalevan Pallossa ja Espoo Bluesissa yhteensä 606 runkosarjaottelua tehopistein 42+142=184 ja 99 playoff-ottelua tehopistein 2+19=21. Varakas voitti SM-hopeaa Bluesissa vuonna 2011 sekä SM-pronssia HIFK:ssa vuosina 2004, 2018 ja 2021 ja KalPassa vuonna 2009. Hän kuului HIFK:ssa uransa neljällä viimeisellä kaudella joukkueensa kapteenistoon. Varakas pelasi myös neljä kautta Ruotsin SHL-liigassa edustaen Växjö Lakers HC:tä ja Djurgårdens IF:ää, joista Lakersissa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 2015. Hän pelasi myös yhdellä kaudella Tšekissä. Varakas voitti myös alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2004.
Seuraura
Varakas aloitti jääkiekon Helsingin IFK:ssa omien sanojensa mukaan noin 8-vuotiaana. Kaudella 2002–2003 hän voitti tehoilla 3+22=25 A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin. Varakas voitti myös sarjan pudotuspelien tehotilaston lukemalla +26. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Varakas debytoi SM-liigassa kaudella 2003–2004, jolloin peliaikaa HIFK:sta tuli 12 ottelun verran. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 12. syyskuuta 2003 vieraissa paikallisvastustaja Jokereita vastaan. Liigauransa avausmaalin Varakas teki 4. joulukuuta 2003 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan 8–4-tappioon päättyneessä ottelussa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä HIFK:n A-nuorissa. Varakas oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+17=21, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Varakas voitti myös pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 2+7=9. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten pronssia. Huhtikuussa 2004 Varakas teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Varakas ei onnistunut murtautumaan kaudella 2004–2005 HIFK:n kokoonpanoon ja hänet vuokrattiinkin Pelicansiin lokakuussa 2004. Varakkaan vuokrasopimus päättyi joulukuussa ja 27 otteluun. Hän teki tulokaskaudellaan yhteensä Pelicansissa ja HIFK:ssa 43 ottelussa tehot 1+3=4. HIFK:ssa Varakkaan peliaika jäi taas pieneksi ja hän vahvisti keväällä 2005 joukkueen A-nuoria.
Kesällä 2005 Varakas oli vielä mukana HIFK:n harjoitusvahvuudessa, mutta hän siirtyi kahden viikon try-outille Tšekin Extraligassa pelanneeseen HC Třineciin. Varakas ei saanut sopimusta Třinecistä ja hän teki elokuussa ennen kauden alkua vuoden mittaisen sopimuksen samassa liigassa pelanneen HC Znojemští Orlin kanssa. Varakas pelasi kaudella 2005–2006 vain kolme Extraliga-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi syksyn lähinnä sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Olomoucissa ja loppuvuodesta 2005 Varakas palasi loppukauden mittaisella sopimuksella HIFK:hon. Hän tuli paikkaamaan joukkueen puolustajapulaa, kun Jere Karalahti kärsi nilkkavammasta ja Teemu Laakso pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Varakas jäi lopulta pieneen rooliin ja hän pelasi vain 14 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 Mestis-joukkue Vaasan Sportiin, josta Varakas sai isomman roolin. Hänen kautensa päättyi Mestiksen pronssiin keväällä 2007.
Kaudeksi 2007–2008 Varakas palasi SM-liigaan siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Kalevan Pallon riveihin. Hän murtautui SM-liigaan ja teki 55 ottelussa tehot 3+7=10. Maaliskuussa 2008 Varakas pidensi KalPa-sopimustaan kevääseen 2010 asti. Hän voitti keväällä 2009 SM-pronssia. Varakas oli sekä kaudella 2008–2009 että 2009–2010 KalPan ainoa puolustaja, joka pelasi kauden kaikki ottelut. Varakkaan puolustajaparina KalPassa pelasi lähinnä Timo Seppänen.
Toukokuussa 2010 Varakas palasi pääkaupunkiseudulle ja teki kaksivuotisen sopimuksen Espoo Bluesin kanssa. Hän teki kaudella 2010–2011 läpimurtonsa ja yhden kauden piste-ennätyksensä SM-liigassa tehoilla 5+26=31, jotka on yli kaksi kertaa suuremmat kuin edellisen ennätyksen 15 pistettä. Varakas voitti pelipaikastaan huolimatta Bluesin sisäisen piste- ja syöttöpörssin. Hän jakoi puolustajien pistepörssin neljännen sijan Tapparan Juha Leimun ja JYPin Sami Vatasen kanssa. Varakas voitti keväällä 2011 SM-hopeaa. Kaudella 2011–2012 hän jakoi tehoilla 8+21=29 Bluesin sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Camilo Miettisen kanssa sekä SM-liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan HPK:n Mathias Porselandin sekä SaiPaa ja Lukkoa edustaneen Richard Lintnerin kanssa.
Kaudeksi 2012–2013 Varakas palasi vuoden mittaisella sopimuksella HIFK:hon. Hän jakoi tehoilla 6+19=25 puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan KalPan Marko Kauppisen ja joukkuetoverinsa Kyle Klubertanzin kanssa. Varakkaan kauteen mahtui myös noin kuukauden mittainen poissaolo polvivamman takia marraskuussa 2012. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue Växjö Lakers HC:n riveihin. Varakas jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Rhett Rakhshanin kanssa lukemalla +19. Tammikuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Växjön kanssa. Kauden 2014–2015 päätteeksi Varakas voitti Ruotsin-mestaruuden.
Varakas siirtyi kaudeksi 2016–2017 jatkamaan SHL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Djurgårdens IF:ään, jonka urheilujohtajana toimi hänen entinen joukkuetoverinsa Joakim Eriksson. Kaudeksi 2017–2018 Varakas palasi taas kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa HIFK:hon. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Varakas voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2018–2019 hän oli Johan Motinin ohella joukkueen ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Helmikuussa 2019 Varakas teki HIFK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2019–2020, 18. syyskuuta 2019 Varakas taklasi JYPin Anton Stråkaa päähän sillä seurauksella, että Stråka sai aivotärähdyksen. Varakas ei saanut tilanteesta rangaistusta, mutta kurinpitodelegaatio asetti hänet kuitenkin kuuden ottelun mittaiseen pelikieltoon. Varakkaan pelikieltoa ankaroitti kahdella ottelulla hänen aiempi kurinpitohistoriansa.
Lokakuussa 2021 Varakas ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkueura
Varakas pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004, jolloin hän voitti pronssia.
Mittelspitz
Mittelspitz on saksalainen koirarotu, yksi viidestä saksanpystykorvarodusta.
Ulkoiset ominaisuudet
Mittelspitzin säkäkorkeus vaihtelee 30–38 senttimetrin välillä. Rotuihanne on 34 sentin korkeus, josta hyväksytään neljän sentin poikkeama molempiin suuntiin. Rungon pituus on sama kuin säkäkorkeus. Rodun tunnusomaisia piirteitä ovat tuuhea, säänkestävä, pitkä turkki, pienet pystyt korvat, tuuhea häntä selän päälle kiertyneenä. Sen pää on niin sanotusti kettumainen. Värityksistä sallitaan lähes kaikki. Koiranäyttelyissä rotu arvostellaan väreittäin kolmessa ryhmässä: mustat ja ruskeat, valkoiset, sekä muunväriset.
Luonne ja käyttäytyminen
Tämä koirarotu on valpas, seurallinen, älykäs, uskollinen ja todella miellyttämisenhaluinen. Mittelspitz on uskollinen seura- ja vahtikoira, joka kiintyy hyvin voimakkaasti omistajaansa. Mittelspitz on vieraita kohtaan hieman epäluuloinen, mutta arkuutta tai aggressiivisuutta ei hyväksytä. Mittelspitz soveltuu erinomaisesti vahtikoiraksi.
Mittelspitz on älykäs, aktiivinen ja miellyttämisenhaluinen koira. Suomessa on useita tottelevaisuusvalion arvon saavuttanutta mittelspitziä ja useita agilityvalioita. Muualla maailmassa mittelit ovat menestyneet muun muassa koiratanssissa.
Mittelspitz on luonnostaan haukkuherkkä. Rotu on aktiivinen ja tarvitsee suhteellisen paljon aktivointia, vaikka ei kuitenkaan välttämättä joka päivä. Se pitää myös siitä, että saa käpertyä omistajansa viereen lepäämään. Mittelspitzit tapaavat tulla hyvin toimeen lasten kanssa.
Historia
Alkuperäiseltä käyttötarkoitukseltaan mittelspitz on niin sanotuista suopystykorvista polveutuva vahtikoira, ja vielä 1800-luvun lopulla niitä saattoi nähdä hyvin yleisesti kaikkialla Saksassa tekemässä työtä, esimerkiksi ajurien vaunuvahteina. Maatiaiskoiran maine kävi kuitenkin mittelspitzin kohtaloksi, eikä sitä hyväksytty ensimmäisellä anomuksella roduksi. Rotu virallistui vasta vuonna 1969, jolloin se hyväksyttiin saksanpystykorvien viralliseen eri kokoisten muunnosten rotukirjoon. Pienemmät rodut pomeranian ja kleinspitz ja isompi keeshond olivat vuosien mittaan saavuttaneet laajempaa suosiota, mittelspitz sen sijaan harvinaistunut. Pikaisen elvytyksen jälkeen se on alkanut saavuttaa suurempaa suosiota.
Ensimmäinen Suomeen vuonna 1989 tuotu Mittelspitz oli väriltään valkoinen. Ensimmäinen pentue Suomessa kasvatettiin vuonna 1993. Ensimmäinen oranssi koira tuotiin Suomeen vuonna 1995 ja ensimmäinen kyseisen värin pentue syntyi vuonna 1996.
Nikolai Haritonov
thumb|Nikolai Haritonov Nikolai Mihailovitš Haritonov (s. 30. lokakuuta 1948) on venäläinen poliitikko. Hän on entinen Venäjän agraaripuolueen jäsen ja Venäjän federaation kommunistinen puolueen ryhmässä Venäjän duumassa.
Haritonov opiskeli Novosibirskissä maatalousinstituutissa ja työskenteli agronomina 1972–1994 ja johti sovhoosia Novosibirskin alueella.
Hänet valittiin 1990 Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan kansanedustajaksi. Hän oli perustamassa Agraaripuoluetta ja hänet valittiin Mihail Lapšinin varapuhemieheksi. Lapšin ei itse päässyt duumaan 1995, joten Haritonov johti agraariryhmää. Haritonov tuki kommunistien ehdokasta Gennadi Zjuganovia vuoden 1996 presidentinvaaleissa. Hänet valittiin myös kolmanteen duumaan 1999.
Haritonov riitautui Lapšinin kanssa ennen vuoden 1999 vaaleja Agraaripuolueen lähdettyä yhteistyöhän entisen pääministeri Jevgeni Primakovin Isänmaa – Koko Venäjän -puolueen kanssa, jolloin Haritonovin kannattajat liittyivät kommunistien riveihin. Vaalien jälkeen Haritonovin kannattajat ja kommunistit muodostivat duumassa "agroteollisen ryhmän", jotka Haritonov johti.
Haritonov valittiin 2004 kommunistien presidenttiehdokkaaksi hänen voittaessaan äänestyksessä jopa Zjuganovin ja hän sijoittui toiseksi saaden 9,4 miljoonaa ääntä (13,7 %).
Risto Räppääjä (elokuva)
Risto Räppääjä on suomalainen musikaalielokuva, joka sai ensi-iltansa 15. helmikuuta 2008. Sinikka ja Tiina Nopolan käsikirjoitus on uusi tarina, mutta siinä on aineksia myös vuosina 2000 ja 2001 julkaistuista kirjoista Risto Räppääjä ja Nuudelipää ja Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi. Risto Räppääjä on ensimmäinen Mari Rantasilan ohjaama pitkä elokuva. Elokuvan on tuottanut tuotantoyhtiö Kinotar, ja se kuvattiin kesällä 2007 Vantaan Kartanonkoskella. Elokuva palkittiin parhaasta musiikista Jussi-palkinnolla vuonna 2009.
Risto Räppääjä oli vuoden 2008 katsotuin ja tuottoisin suomalainen elokuva Suomessa: sen näki 213 027 katsojaa ja sen lipputulot olivat 1 504 357 euroa. Samalla se oli vuoden 2008 kuudenneksi katsotuin kaikista elokuvista. Elokuvan DVD-versiota on myyty melkein 100 000 kappaletta. Lisäksi televisio-oikeudet on myyty esimerkiksi Latinalaiseen Amerikkaan.
Elokuvan jatko-osa Risto Räppääjä ja polkupyörävaras sai ensi-iltansa helmikuussa 2010.
Juoni
Risto Räppääjä on kymmenvuotias rummuttava poika, joka asuu kerrostalossa tätinsä, puhelinmyyjä Rauha Räppääjän kanssa. Rauha unelmoi alakerran poikamiehestä, Lennart Lindbergistä. Rauha yrittää saada Riston tutustumaan alakertaan muuttaneeseen Nelli Perhoseen, mutta Ristoa ujostuttaa eikä hän ymmärrä, että tytönkin kanssa voisi ystävystyä. Rauha kirjoittaa rakkauskirjeen, joka on tarkoitettu alakerran herra Lindbergille, mutta kirje joutuu vahingossa Nellin käsiin. Nelli luulee kirjettä Riston lähettämäksi, koska allekirjoituksena on ”yläkerran ikätoveri”. Nelli pitää naapurin poikaa pöhkönä ja kirjoittaa haukkumakirjeen ”yläkerran ikätoverille”. Kun väärinkäsitys selviää Ristolle, hän naamioituu, mutta Nelli tunnistaa hänet heti. Koska Nelli on yksinäinen, hän haluaa kuitenkin tutustua pöhkönä pitämäänsä Ristoon. Kirjeen aiheuttama väärinkäsitys selviää, ja Risto ja Nelli alkavat vähitellen ystävystyä. Kesä alkaa mukavasti, kun Risto ja Nelli tekevät tuttavuutta bändinkin kanssa. Mutta sitten tapahtuu katastrofi: Rauha katkaisee jalkansa eikä voi enää laittaa ruokaa. Rauhan serkku, Pakastaja-Elvi, tulee hoitamaan Räppääjien huushollia. Elville on tärkeintä siisteys ja järjestys. Hän ei voi sietää rummutusta eikä ylipäänsä meteliä. Riston ja Nellin ystävyys tiivistyy, kun Elvi takavarikoi Riston rummun. ja tästä seikkailu vasta alkaa…
Nikolai Haritonov
Näkemyksiä
Vuonna 2017 Haritonov kannatti Josif Stalinin oppeja reaalitalouden kehittämiseksi.
Jostedalsbreenin kansallispuisto
thumb|250px|Kartta Norjan kansallispuistoista, Jostedalsbreenin kansallispuisto merkitty numerolla 10. thumb|[[Briksdalsbreen on osa Jostedalsbreenin kansallispuistoa.]] Jostedalsbreenin kansallispuisto on Norjassa sijaitseva kansallispuisto. Sen pinta-alasta noin puolet täyttää Euroopan mantereen suurin jäätikkö, Jostedalsbreen, josta se on saanut myös nimensä. Puisto avattiin 25. lokakuuta 1991, ja se on pinta-alaltaan 1 310 neliökilometriä.
Puisto sijaitsee Sognin ja Fjordanen läänissä Lusterin, Balestrandin, Jølsterin, Sogndalin, Gloppenin, Førden ja Strynin kunnissa.
Jeremy
Jeremy on grunge rock -yhtye Pearl Jamin single debyyttialbumilta Ten. Se oli Grammy-ehdokkaana parhaana rockkappaleena. Kappale löytyy myös Pearl Jamin kokoelmalevyltä Rearviewmirror: Greatest Hits 1991–2003.
Kappale sai inspiraationsa sanomalehden pikku-uutisesta, joka kertoi 16-vuotiaan Jeremy-nimisen pojan itsemurhasta. Hän ampui itsensä high school -luokkansa edessä Richardsonissa, Texasissa tammikuun kahdeksannen päivän aamuna 1991. Tultuaan myöhässä tunnille ja saatuaan määräyksen hakea koulun toimistosta lupalappu Jeremy oli palannut revolverin kanssa. Hän käveli luokan eteen ja ilmoitti: ”Neiti, löysin sen mitä todella lähdin hakemaan.” Sen jälkeen hän asetti aseen piipun suuhunsa ja laukaisi ennen kuin kukaan ehti reagoida.
Radiodiffusion Télévision du Burkina
250px|thumb|RTB:n toimitalo Ouagadougoussa. Radiodiffusion Télévision du Burkina on Burkina Fason kansallinen yleisradioyhtiö.
Yleisradiotoiminta silloisessa Ylä-Voltassa alkoi lokakuussa 1959, puoli vuotta ennen maan itsenäistymistä. Valtion valvoma ja rahoittama radioasema toimi maassa usein vaihtuneiden hallitusten politiikan välikappaleena. Ensimmäinen alueellinen radioasema perustettiin maan toiseksi suurimpaan kaupunkiin Bobo Dioulassoon vuonna 1962 ja ensimmäinen maaseuturadio vuonna 1969. Televisiolähetykset alkoivat vuonna 1963.
RTB:llä on nykyään maan pääkaupungista Ouagadougousta käsin toimiva radio- ja televisiokanava sekä alueellinen radio- ja televisiokanava RTB2. Yhtiö vastaa myös pienten paikallisten maaseuturadioiden toiminnasta. Nuorisoa tavoittelee vuonna 1991 aloittanut Canal Arc-en-Ciel. Radiolähetykset tapahtuvat nykyään kokonaan ULA-alueella. Analogiset tv-lähetykset lopetettiin vuonna 2015.
Burkina Fason ensimmäinen kaupallinen radioasema Horizon FM aloitti toimintansa Ouagadougoussa vuonna 1987. Vuonna 1991 aloitetun demokratisomisprosessin jälkeen maahan on perustettu lukuisia kaupallisia, uskonnollisia ja kansalaisjärjestöjen radio- ja televisioasemia. Lisäksi toimii ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia välittäviä asemia. Yleisradiotoimintaa valvoo muodollisesti itsenäinen Conseil supérieur de la communication. Median toimintaympäristö on vapautunut huomattavasti presidentti Blaise Compaorén syrjäyttämisen jälkeen vuonna 2015.
Oktadekaani
Oktadekaani eli n-oktadekaani (C18H38) on 18-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä -valkeaa, palavaa, kiinteää ainetta. Oktadekaanin rakennekaava on CH3(CH2)16CH3, moolimassa 254,49 g/mol, sulamispiste 26–29 °C, kiehumispiste 317 °C, tiheys 0,777 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 154 °C, itsesyttymislämpötila 235 °C ja CAS-numero 593-45-3.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kasvien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Miia Laitela
Miia Kristiina Laitela (15. joulukuuta 1981 – 23. toukokuuta 2001, televisiossa 17. tammikuuta 2002) oli Venla Saartamon esittämä kuvitteellinen hahmo saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 1999–2002. Miia nähtiin sarjasta tehdyssä spin-off-sarjassa Pihlajasatu kesällä 2018, sekä toisella kaudella kesällä 2019.
Luonne ja ulkonäkö
Miia on luonteeltaan kiltti ja ystävällinen nuori nainen, joka ei halunnut kenellekään mitään pahaa. Toisinaan Miia oli liiankin hyväuskoinen ja esimerkiksi erään uskonlahkon johtaja, Toivo Karhu, sai aivopestyä hänet. Lopulta Miia kuitenkin pääsi lahkosta eroon ja jatkoi tunnollista opiskeluaan lukiossa.