cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaus Mäkelä (muusikko)
Helmikuussa 2018 Mäkelä valittiin Turun musiikkijuhlien uudeksi taiteelliseksi johtajaksi. Lokakuussa 2018 Mäkelä nimitettiin Oslon filharmonikkojen ylikapellimestariksi syksystä 2020 lähtien. Pariisin orkesterin musiikillisena johtajana hän aloitti viisivuotiskautensa syksyllä 2021. Kesäkuussa 2022 Mäkelä nimitettiin Amsterdamin Concertgebouw-orkesterin johtoon. Hänen muut työnsä Oslossa ja Pariisissa aiheuttivat järjestelyn, että hän toimii Amsterdamissa orkesterin taiteellisena partnerina ja viiden vuoden kuluttua elokuussa 2027 orkesterin ylikapellimestarina.
Charlotte Rampling
Charlotte Rampling (s. 5. helmikuuta 1946 Sturmer, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä.
Rampling aloitti elokuvauransa 1965. Hän teki läpimurtonsa 1974 elokuvassa The Night Porter (Yöportieri, ohj. Liliana Cavani). Sittemmin hänellä on ollut useita merkittäviä rooleja, usein sellaisia joissa seksi painottuu voimakkaasti. Hänet on vuosien varrella valittu niin elokuvan kauneimpiin kuin seksikkäimpiinkin kuuluvaksi tähdeksi. Hänet on palkittu OBE:lla (Order of the British Empire). Vuonna 2015 Rampling voitti Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun parhaasta naispääosasta elokuvassa 45 vuotta. Hän sai elokuvasta myös parhaan naispääosan esittäjän Oscar-palkintoehdokkuuden vuoden 2016 gaalassa.
Vuosina 1978–1996 hän oli naimisissa ranskalaisen muusikon Jean-Michel Jarren kanssa. Ramplingin isä oli yleisurheilija ja olympiavoittaja Godfrey Rampling.
2010-luvulla hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Dexter ja Broadchurch.
Kristiinankaupungin taistelu
pienoiskuva|Valkoisten muistomerkki [[Ulrika Eleonoran kirkko (Kristiinankaupunki)|Ulrika Eleonoran kirkon luona.]] Kristiinankaupungin taistelu oli 31. tammikuuta 1918 Kristiinankaupungissa käyty Suomen sisällissodan taistelu, joka oli osa valkoisten muutama päivä aikaisemmin aloittamaa operaatiota Pohjanmaan venäläisten varuskuntien valtaamiseksi. Venäläisten sotilaiden lisäksi suojeluskuntalaisilla oli vastassaan myös Kristiinankaupungin punakaarti, joka oli pitänyt paikkakunnalla järjestystä syksyn 1917 yleislakosta saakka. Kyseessä oli Etelä- ja Keski-Pohjanmaan ainoa punaisten ja valkoisten välinen taistelu sisällissodassa.
Taustaa
Suomessa vallinnut elintarvikepula oli aiheuttanut levottomuuksia myös Kristiinankaupungissa jo kesän ja syksyn 1917 aikana. Elokuun alussa väkijoukko hyökkäsi poliisiasemalle, minkä johdosta paikkakunnalle perustettiin kunnallinen suojeluskunta Joensuun ohella ensimmäisenä kaupunkina koko maassa. Työläisten radikalisoituminen johtui kaupungin vähävaraisen työväestön ja maaseudun asukkaiden välisestä vastakkainasettelusta. Maalaisten koettiin käyttävän elinarvikepulaa hyväkseen, heidän tullessaan kaupunkiin myymään elintarvikkeita korkeilla hinnoilla. Työläisten ja maaseudulta tulleiden välillä nähtiin myös väkivaltaisia nujakoita.
Suojeluskunnasta huolimatta räätäli Frans Aarnion johtama järjestyskaarti piti marraskuun yleislakosta lähtien järjestystä yllä Kristiinankaupungissa. Lakon aikana pidätettiin suojeluskunnan jäseniä ja porvariston kodeissa suoritettiin elintarvike-ja asetarkastukia. Työväenkaartin toimien seurauksena kaupungissa pidettiin joulukuun alussa Uuno Uljas Sepän johtama kokous, jossa päätettiin perustaa suojeluskunta jokaiseen Suupohjan kuntaan. Päätöksen jälkeen organisoitiin myös Kristiinankaupungin suojeluskuntapiiri.
Vuoden 1918 alussa Pohjanmaalla oli vielä noin 4 000–5 000 venäläistä sotilasta, jotka oli määrä kotiuttaa kevään aikana. Heidät oli alun perin sijoitettu maakuntaan ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan maihinnousun varalta. Kun valkoisen armeijan päällikkö kenraali C. G. E. Mannerheim määräsi Pohjanmaan varuskunnat riisuttavaksi aseista 28. tammikuuta, jäi viimeiseksi Kristiinankaupungissa toiminut 174 miehen vahvuinen yksikkö.
Taistelu
Kristiinankaupungin valtaukseen osallistui noin 1 000 suojeluskuntalaista, jotka oli koottu lähinnä Suupohjan ruotsinkielisistä pitäjistä. Lisäksi mukana oli Vöyrin sotakoulun oppilaita ja Ilmajoen suojeluskuntalaisia, sekä muutama Porista ja Merikarvialta saapunut suojeluskuntalainen. Heidän johtajanaan toimi tammikuussa Kristiinankaupungin suojeluskuntapiirin päälliköksi valittu jääkäriluutnantti Paavo Talvela. Punakaartilla oli noin 70–80 ja venäläisiä 160–170.
Kun varuskuntien valtaaminen aloitettiin muualla Pohjanmaalla, katkaisivat suojeluskuntalaiset Kristiinankaupungin puhelin- ja lennätinyhteydet, minkä jälkeen punakaartiksi uudelleenorganisoitu työväen järjestyskaarti aloitti partioinnin kaupungin kaduilla. Keskiviikkona 30. tammikuuta suojeluskuntalaiset tarjosivat venäläisille sopimusta aseiden luovuttamisesta, mistä nämä kuitenkin kieltäytyivät. Samana päivänä punakaarti miehitti raatihuoneen ja puhelinkeskuksen, jonka jälkeen venäläiset julistivat kaupungin piiritystilaan, ja molemmat osapuolet asettuivat taisteluasemiin.
Valkoiset aloittivat hyökkäyksensä 31. tammikuuta kello 8.30, jolloin suojeluskuntalaiset etenivät kaupunkiin kahdessa osastossa Pohjoislahden ylitse. Lyhyen laukaustenvaihdon jälkeen saarrostusta pelänneet punakartilaiset ja venäläiset perääntyivät Pohjoislahden itäpuolelle, asettuen tullikamarin ja rautatieaseman ympäristön juoksuhautoihin. Alueelle oli sijoitettu myös venäläinen tykistöpatteri. Lopulta he jäivät kuitenkin saarroksiin valkoisten kolmannen osaston kierrettyä selustaan. Kahden tulen väliin jääneet punakaartilaiset ja venäläiset antautuivat lopulta puolentoista tunnin taistelun jälkeen. Tapahtumia seuranneen helsinkiläisen Johan K. Harjun mukaan talojen katolle nousi taistelun tauottua valkoisia lippuja.
Valkoisten epäillään surmanneen Kristiinankaupungissa myös kaksi omaa miestään. Muistitiedon mukaan heidät ammuttiin vahingossa, kun ruotsinkieliset suojeluskuntalaiset eivät ymmärtäneet suomeksi esitettyä kysymystä tunnussanasta. Toinen mahdollisuus on, että miehet ammuttiin kurinpidollisista syistä, minkä jälkeen luutnantti Talvela keksi tarinan tunnussanasta.
Steel-kitara
thumb|[[Resonaattorikitara, jota soitetaan steel-kitaratyylillä]] Steel-kitara on kitara, jota soitetaan vaakatasossa joko soittajan sylissä tai virettä muuttavin pedaalein varustetussa telineessä. Steel-kitaran runkoon on asennettu 1–4 otelautaa, jotka on viritetty lähes minkä vain sointujen mukaan. Pedal steel -kitarassa soittimen viritystä voi muunnella soiton aikana pedaalien, ja polvivipujen avulla. Steel-kitaraa näppäillään oikealla kädellä sormi-plektroilla, ja vasemmalla kädellä liu'utetaan kielillä teräksistä puikkoa.
Pedal steel -kitara
Pedal steel -kitarassa on tavallisimmin kaksi kymmenkielistä kaulaa, joista toisessa soi avoimena E-duurisoinnun säveliä. Kahta pedaalia painamalla ääni nousee A-duuriksi. Toisessa kaulassa on pohjasävelenä F ja muilla kielillä C6-soinnun sävelet. Tässä kaulassa on useampia pedaaleja, joilla saa aikaan useampia sointuja kuin ensimmäisellä kaulalla. Kaulojen, kielten ja pedaalien määrä voi kuitenkin vaihdella, ja pedaalien lisäksi tai niiden sijasta soittimessa voi olla polvella käytettäviä vipuja. Pedal steel -kitaran kauloissa ei ole nauhoja vaan ainoastaan niitä markkeeraavat ohjausviivat; tämä on yksi tapa saada aikaan soittimen soinnille tyypillisiä glissandoja, liukumia sävelestä toiseen, joita voidaan tehdä myös pedaaleilla ja polvivivuilla.
Historia
Steel-kitaran edeltäjiä olivat ukulele ja havaijinkitara. Soitin sähköistettiin 1930-luvulla. 1940-luvulla sitä muokattiin etenkin country-musiikissa käytettäväksi pedal steel guitar:iksi. Suomessa soittimen pioneerina tunnetaan Olli Haavisto. . Toinen huomattava suomalainen steel-kitaristi oli pitkään lajissaan ainoana toiminut Roy Rabb.
Kansainvälisesti merkittäviä pedal steel -kitaristeja ovat olleet muun muassa Buddy Emmons, Red Rhodes ja Led Zeppelin-kitaristi Jimmy Page.
Begriffsschrift
Begriffsschrift: eine der arithmetischen nachgebildete Formelsprache des reinen Denkens (”Käsitekirjoitus: aritmetiikan mukaan rakennettu puhtaan ajattelun formaalinen kieli”) on Gottlob Fregen vuonna 1879 julkaisema lyhyt logiikan alan teos. Begriffsschrift, joka käännetään yleensä ”käsitekirjoitukseksi”, on kirjassa esitetyn formaalin logiikan järjestelmän nimi.
Begriffsschriftin voi hyvin katsoa olleen logiikan alan merkittävin teos sen jälkeen kun Aristoteles perusti alan. Fregen motivaatio kehittää oma formaalinen lähestymistapansa logiikkaan muistutti Gottfried Leibnizin motivaatiota kehittää omaa calculus ratiocinatoriaan. Frege hyödynsi loogista kalkyyliään tutkiessaan matematiikan perustaa seuranneen neljännesvuosisadan aikana.
Merkintätapa
thumb|300px|Fregen käyttämä [[propositiologiikka|propositiokalkyylin merkintätapa: a) konditionaali b) negaatio c) konjunktio d) disjunktio]] thumb|300px|Fregen käyttämä [[predikaattilogiikka|predikaattikalkyylin merkintätapa: a) universaalikvanttori b) eksistenssikvanttori]]
Ensimmäisessä luvussa Frege määritteli perusajatukset ja merkintätavat, kuten väittämä, universaalikvanttori, konditionaali, negaatio ja "merkki sisällön identiteettisyydelle" eli ekvivalenssi \equiv.
Esimerkiksi konditionaalin Frege määritteli seuraavasti (luku I, §5):
Kalkyyli
Toisessa luvussa Frege määritteli yhdeksän väittämistään, väittämät 1, 2, 8, 28, 31, 41, 52, 54 ja 58, aksioomiksi, sanomalla niiden — sellaisina kuin ne on tarkoitettu ymmärrettäviksi — ilmaisevan totuuksia. Nykyaikaisella merkintätavalla ilmaistuna hänen aksioomansa olivat:
Aksioomat (1)-(3) määrittävät implikaation. (4)-(6) määrittävät negaation. (7) ja (8) määrittävät identiteetin; (7) on Leibnizin laki; (8) sanoo, että identiteetti on refleksiivinen. (9) määrittää universaalikvanttorin. Kaikki muut väittämät todistettiin dedusoimalla näistä aksioomista.
Begriffschrifft käytti kolmea päättelysääntöä. Kaksi niistä, modus ponens ja yleistyssääntö, ovat eksplisiittisiä, kun taas korvaussääntöä ei ole määritelty eksplisiittisesti. Modus ponensin avulla voidaan johtaa \vdash B lauseista ja \vdash A. Yleistyssäännön avulla voidaan johtaa  lauseesta, jos muuttuja 'x' ei esiinny 'P':ssä. Korvaussääntö on paljon monimutkaisempi, ja Frege käyttää sitä tavoilla, joiden pätevyys ei ole ilmiselvää.
Kolmas luku käsittelee sarjateoriaa. Sen tulokset ovat selvästi tarkoitettuja käytettäväksi Fregen myöhemmässä aritmetiikan perusteiden tutkimustyössä.
Vaikutus
Begriffsschriftissä esitetty toisen kertaluvun logiikan muotoilu oli ensimmäinen muotoilu mistään logiikasta, joka pystyi käsittelemään merkityksellistä osaa matematiikasta tai inhimillisestä kielestä. Kaikki myöhempi työ formaalin logiikan alalla on enemmän tai vähemmän velkaa teokselle.
Pieni jäänne Fregen merkintätavasta on säilynyt todistuksissa käytetyssä symbolissa \vdash, joka on johdettu Fregen symboleista ”Inhaltsstrich” ── ja ”Urteilsstrich” │. Frege käytti niitä teoksessaan yhdistetyssä muodossa ├─ esittämään, että väittämä on tautologisesti tosi. Hän käytti merkintää ”Definitionsdoppelstrich” │├─ esittämään, että väittämä on määritelmä.
Ludwig Wittgenstein kunnioitti Fregeä teoksessaan Tractatus logico-philosophicus käyttämällä termiä Begriffsschrift synonyyminä loogiselle formalismille.
Ville Louhela
Ville Louhela (s. 7. maaliskuuta 1991 Soini) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa kaudella 2015–2016 Mestaruusliigassa pelaavaa joensuulaista Pohjois-Karjalan Liiga-Rientoa. Pelipaikaltaan hän on hakkuri. Mestaruusliigan kaudet 2010–2013 Louhela pelasi Tampereen Isku-Volleyssa saavuttaen joukkueessa vuonna 2011 SM-pronssia ja Suomen Cupin voiton.
Louhelan kasvattajaseura on eteläpohjalainen Soinin Tiikerit. Juniorivuosinaan Louhela pelasi Tiikereiden lisäksi Nurmon Jymyssä, Seinäjoki-Lentiksessä ja Viialan A-Volleyssä. Louhela opiskeli Kuortaneen urheilulukiossa Suomen lentopalloliiton valmennuskeskuksessa ja pelasi muiden opiskelijoiden kanssa lentopallon 1-sarjaa. Hänelle on kertynyt myös noin sata nuorten maaottelua. Ensimmäisen pääsarjaottelunsa Louhela pelasi 10. lokakuuta 2010 Isku-Volleyssa Saimaa Volleya vastaan.
Naisen logiikka (albumi)
Albumi sisältää 22 Hannele Laurin ja Spede Pasasen tulkitsemaan Naisen logiikka -sketsiä sekä kaksi musiikkikappaletta. Ensimmäinen musiikkikappale, This is humor, nimittäin, on kokoelma Spede Pasasen puheista hänen viihdeohjelmistaan disco-tyylisen taustamusiikin siivittämänä. Levyn viimeinen raita, Uuno on nro 1 (remix), on discoversio Uuno Turhapuro -elokuvien tunnussävelmästä. Albumilta on jätetty pois kaksi ensimmäistä Naisen logiikka -sketsiä: "Tasauspyörästö" (sketsin ensiesitys tv:ssä 26. marraskuuta 1984) ja "2500 pesetaa" (21. tammikuuta 1985) sekä "Suuntavilkut" ja "Suuntavilkkuselitys" (21. lokakuuta 1985).
Risto Juhani
pienoiskuva|Risto Juhani [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2004.]] Risto Yrjö Juhani (aik. Pulliainen; 25. huhtikuuta 1934 Suonenjoki – 19. lokakuuta 2013) oli suomalainen keramiikkataiteilija, teatteriohjaaja ja kirjailija.
Juhanin vanhemmat olivat asemapäällikkö Yrjö Juhani Pulliainen ja emäntä Rauha Malm. Hän kävi Tampereen yliopiston draamastudion ohjaajalinjan 1958-1960. Juhanin nimi oli alkujaan Risto Yrjö Juhani Pulliainen. Turun ja Porin lääninhallitus oikeutti hänet 10.9.1963 päivätyllä päätöksellä muuttamaan nimensä Risto Yrjö Juhaniksi. Juhani asui tuolloin Raumalla, sittemmin Heinolassa.
Juhani oli perustamassa Jyväskylän Huoneteatteria vuonna 1958. Hän toimi myös 1960-luvun alussa teatterinjohtajana Uudessakaupungissa ja Raumalla sekä ohjaajana ja lavastajana Porin Teatterissa.
Juhani on käsikirjoittanut lukuisia lyhytelokuvia sekä Matti Kassilan Päämaja-elokuvan, jossa myös näytteli tiedusteluosaston päällikköä.
Juhani on haudattu Heinolan seurakunnan hautausmaalle muistolehtoon.
Ruth Bader Ginsburg
Ruth Bader Ginsburg (s. Joan Ruth Bader, 15. maaliskuuta 1933 New York City, New York – 18. syyskuuta 2020 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen juristi ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Hän syntyi työväenluokkaiseen juutalaisperheeseen.
Presidentti Bill Clinton nimitti hänet virkaan vuonna 1993. Ginsburg oli vuonna 1981 nimitetyn Sandra Day O’Connorin jälkeen toinen nainen Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa.
Ginsburg kuului oikeuden liberaaleihin jäseniin. Hän äänesti oikeustapauksissa sukupuolten tasa-arvon, työntekijöiden oikeuksien ja kirkon ja valtion erottamisen puolesta. Hän oli monien feministien esikuva.
Ginsburg kuoli haimasyövän aiheuttamiin komplikaatioihin kotonaan Washingtonissa 87-vuotiaana syyskuussa 2020.
Nuoruus
Joan Ruth Bader syntyi työväenluokkaiseen amerikanjuutalaiseen perheeseen Brooklynissä New Yorkissa 15. maaliskuuta 1933. Perheeseen kuului hänen lisäkseen äiti Celia Bader, isä Nathan Bader ja vanhempi sisko Marilyn, joka kuoli vuotta myöhemmin kuusivuotiaana aivokalvontulehdukseen. Joan Ruth varttui työväenluokkaisella rivitalovaltaisella alueella, jossa asui paljon irlantilaisia, italialaisia ja juutalaisia maahanmuuttajia. Hän kävi koulunsa oman asuinalueensa julkisissa kouluissa. Koska Joan Ruthin esikoululuokalla oli useita muitakin Joan-nimisiä, alettiin hänestä käyttää ensisijaisesti toista nimeä Ruth. Hän piti lukemisesta ja menestyi koulussa hyvin, vaikka alueen kristityt syrjivätkin häntä juutalaisena. Äiti Celia kuoli syöpään päivää ennen kuin Ruth valmistui high schoolista.
Opinnot
Ruth Bader opiskeli hallintotiedettä Cornellin yliopistossa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1954. Samana vuonna hän meni naimisiin oikeustieteen opiskelijan Martin D. Ginsburgin kanssa ja muutti nimekseen Ruth Bader Ginsburg. Martin Ginsburg kutsuttiin asepalvelukseen hieman ennen kuin parin ensimmäinen lapsi Jane syntyi ja palasi kotiin kahden vuoden palveluksen jälkeen. Molemmat Ginsburgit opiskelivat oikeustiedettä Harvardin yliopistossa.
Ginsburg kohtasi Harvardin yliopistossa sukupuolista syrjintää. Naisopiskelijoita oli yli 500 oikeustieteen opiskelijan joukossa vain kahdeksan, mutta silti tiedekunnan dekaani torui avoimesti Ginsburgia ja muita naisopiskelijoita siitä, että he veivät opiskelupaikkoja miehiltä. Tästä ja pienen lapsen vaatimasta ajasta huolimatta Ginsburg menestyi opinnoissaan ja pääsi lopulta kirjoittamaan Harvardin oikeustieteellisen ainejärjestön arvostettuun Harvard Law Review -lehteen ensimmäisenä naisena. Ginsburg joutui kuitenkin siirtymään Harvardista Columbian yliopistoon perheen muuttaessa takaisin New Yorkiin Martinin uuden työpaikan vuoksi. Ginsburg suoritti vuonna 1959 Columbian yliopistossa ylemmän asianajajan työn harjoittamisen mahdollistavan korkeakoulututkinnon.
Ura
Huolimatta tutkinnoistaan ja kirjoituksistaan arvostetussa Harvard Law Review’ssa Ginsburgillä oli vaikeuksia löytää töitä valmistuttuaan, sillä 1950-luvulla monet tahot eivät halunneet palkata juristiksi nuorta naista, jolla oli pieni lapsi. Ginsburg päätyi vuosiksi 1959–1961 Yhdysvaltain piirituomioistuimen tuomarin Edmund L. Palmierin avustajaksi.
Akateeminen ura ja ACLU
1970-luvulla Ginsburg toimi myös yhdysvaltalaisen kansalaisoikeusjärjestön American Civil Liberties Unionin naisten oikeuksia ajaneen hankkeen johtajana. Tehtävässä Ginsburg toimi muun muassa asianajajana korkeimman oikeuden vuoden 1971 oikeuskäsittelyssä Reed vastaan Reed, jossa hän esitti Idahon osavaltion miehiä kuolinpesän pesänhoitajina suosivan lain rikkovan Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäyksen kansalaisten tasavertaisuuden pykälää. Korkein oikeus päätti tapauksen Ginsburgin edustaman Sally Reedin eduksi ja samalla käytännössä tunnusti myös sukupuolen perusteella tapahtuvan syrjinnän olevan perustuslain 14. lisäyksen vastaista kansalaisten tasavertaisuuden puutetta.
Vetoomustuomioistuin
Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter nimitti 14. huhtikuuta 1980 Ginsburgin Columbian liittopiirin vetoomustuomioistuimen tuomariksi. Yhdysvaltain senaatti vahvisti nimityksen pari kuukautta myöhemmin 18. kesäkuuta. Toimiessaan vetoomustuomioistuimen tuomarina kolmetoista vuotta Ginsburg sai maltillisen ja sovittelevan tuomarin maineen.
Yhdysvaltain korkein oikeus
Ginsburgia on korkeimman oikeuden tuomarina luonnehdittu liberaaliksi. Hän puolusti päätöksissään ja mielipiteissään usein naisten ja vähemmistöjen oikeuksia. Ginsburg kirjoitti muiden muassa vuonna 1996 oikeuden päätökset Yhdysvallat vastaan Virginia, jossa oikeus päätti Virginian osavaltion sotakorkeakoulun rikkoneen perustuslain 14. lisäyksen tasavertaisuuspykälää ottaessaan oppilaikseen ainoastaan miehiä sekä vuonna 1999 Olmstead vastaan L. C., jossa oikeus päätti vammaisten henkilöiden syrjinnän kieltävän lainsäädännön kattavan myös mielenterveyden häiriöistä kärsivät ihmiset ja siten mielenterveyshäiriöisten ihmisten pysyvän pitämisen suljetuissa mielisairaaloissa vastoin heidän tahtoaan olevan laitonta.
Ginsburg esitti korkeimman oikeuden tuomarina myös useita julkisuutta saaneita eriäviä mielipiteitä. Vuoden 2007 päätöksessä Ledbetter vastaan Goodyear korkein oikeus päätti, ettei naispuolinen työntekijä voinut silloisen lainsäädännön nojalla haastaa työnantajaa oikeuteen siitä, että hänelle maksettiin vähemmän palkkaa kuin hänen miespuolisille työtovereilleen, ellei hän haastaisi työnantajaa oikeuteen erikseen 180 päivän kuluessa jokaisesta palkanmaksusta. Ginsburg kirjoitti päätöksestä paljon julkisuutta saaneen eriävän mielipiteen, jossa hän piti oikeuden enemmistön päätöstä lyhytnäköisenä ja vetosi Yhdysvaltain kongressia säätämään tarkemman lain, jonka nojalla sukupuoleen perustuva palkkasyrjintä olisi selvemmin laitonta. Myöhemmin demokraattienemmistöinen kongressi säätikin Lilly Ledbetter Fair Pay Act -lain, jonka helpotti palkkasyrjintään puuttumista.
Charentay
Charentay [ʃa.ʁɑ̃.tɛ] on kylä ja kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 232 asukasta vuoden 2014 väestönlaskennassa. Charentayn pinta-ala on 14 neliökilometriä.
Modulaarisuuslause
Modulaarisuuslauseen (aiemmin Taniyaman–Shimuran otaksuma) mukaan jokainen elliptinen käyrä on modulaarinen. Puolivakaiden elliptisten käyrien todistaminen modulaarisiksi oli ratkaiseva askel Fermat'n suuren lauseen todistamisessa.
Täsmällisesti: Jos p on alkuluku ja E on elliptinen käyrä yli rationaalilukujen kunnan, voimme tarkastella E:n määräämää yhtälöä modulo p. Nyt äärellistä määrää alkulukuja p lukuun ottamatta saamme kaikilla alkuluvuilla p tulokseksi elliptisen käyrän äärellisessä kunnassa Fp, jossa on np alkiota. Tarkastellaan jonoa
joka on tärkeä elliptisen käyrän E invariantti. Jokainen moduulimuoto vastaa myös saadun lukujonon alkioita Fourier'n muunnoksen mukaan. Elliptistä käyrää, jonka jono vastaa yllä kuvattua lukujonoa, sanotaan modulaariseksi. Nyt modulaarisuuslause saa muodon:
Tämän lauseen oli ensimmäiseksi otaksunut Yutaka Taniyama syyskuussa 1955. Hän tutki ja tarkensi otaksumaa yhdessä Goro Shimuran kanssa vuoteen 1957 asti. Kaksikon yhteinen tutkimusura ei olisi kuitenkaan kestänyt paljoa pidempää, sillä Taniyama teki itsemurhan seuraavana vuonna. 1960-luvulla otaksuma tuli osaksi Langlandsin ohjelmaa, eräänlaista matematiikan yhtenäisyysteoriaa. André Weil kiinnostui otaksumasta 1970-luvulla, ja toisinaan puhutaankin Taniyaman–Shimuran–Weilin lauseesta. Huolimatta kiinnostuksesta otaksumaa kohtaan, kysymyksen syvällisyys ilmeni vasta 1990-luvun tulosten perusteella.
A1 Yhdysvaltain Grand Prix 2006
A1 Yhdysvaltain Grand Prix 2006 oli A1 Grand Prix -kauden 2005–2006 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 12. maaliskuuta Laguna Secan moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Ronetta Smith
Ronetta Smith (s. 2. toukokuuta 1980) on jamaikalainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuun.
Smith osallistui Birminghamin sisäratojen MM-kisoihin 2003, mutta karsiutui henkilökohtaisella matkalla alkuerissä. 4 x 400 metrin viestijuoksussa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti hopeaa. Samana vuonna Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui henkilökohtaisella matkalla välierissä ajalla 51,39, mutta oli mukana MM-pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui alkuerissä. Ateenan olympialaisissa hän saavutti olympiapronssia, kun juoksi alkuerissä Jamaikan pitkän viestin joukkueessa. Loppukilpailussa kolmanneksi juosseessa joukkueessa Smithin tilalla juoksi Novlene Williams. Helsingin MM-kisoissa 2005 Smith karsiutui henkilökohtaisen matkan alkuerissä, mutta oli mukana voittamassa MM-hopeaa viestissä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän karsiutui alkuerissä ja Kansainyhteisön kisoissa samana vuonna välierissä.
Saippuakauppias (elokuva)
Saippuakauppias on vuonna 1947 ensi-iltansa saanut Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Clark Gable ja Deborah Kerr. Sivurooleissa ovat Sydney Greenstreet, Adolphe Menjou, Ava Gardner, Keenan Wynn ja Edward Arnold. Saippuakauppias oli Deborah Kerrin ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuva. Saippuakauppiaan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. Saippuakauppias perustuu Frederic Wakemanin romaaniin The Hucksters (1946).
Juoni
Äskettäin armeijasta ja toisesta maailmansodasta kotiutunut Victor Norman (Clark Gable) hakee töitä Beautee-saippuan radiomainoksilla rikastuneesta firmasta. Pomo Kimberly (Adolphe Menjou) ottaa Normanin koeajalle ja antaa hänelle tehtäväksi uuden iskulauseen teon sekä sen onnistuneen myynnin mahtavalle pääasiakkaalle herra Evansille (Sydney Greenstreet). Pian Norman alkaa taistella rehellisyydestä tässä mainostamispelissä huomattuaan mainonnan epäkohtia, ja lisäksi hänen on valittava seurapiirikaunottaren ja lesken Kay Dorrancen (Deborah Kerr) ja laulaja-näyttelijä Jean Ogilvien (Ava Gardner) väliltä; kumpaa hän oikeasti rakastaa?
Tuotanto
Frederic Wakemanin romaani The Hucksters (1946) oli 35 viikkoa The New York Timesin bestseller-listan kärjessä. Life-lehti kutsui kirjaa ”viime vuoden parhaiten myydyksi irvikuvaksi”, ja jopa Clark Gable sanoi kirjasta: ”Se on saastainen ja se ei ole viihdettä.” Gable oli aluksi kieltäytynyt Victor Normanin roolista, mutta lopulta hän kuitenkin suostui ottamaan roolin vastaan elokuvan käsikirjoituksen muututtua. Metro-Goldwyn-Mayer maksoi romaanin elokuvaoikeuksista 200 000 dollaria jo ennen romaanin julkaisua.
Käsikirjoittaja Luther Davis ja romaanin sovittajat Edward Choderov ja George Wells joutuivat tehdä käsikirjoituksen Louis B. Mayerin mieltymysten ja Haysin ohjeiston mukaisesti. He joutuivat poistaa muun muassa romaanin seksuaaliset kohtaukset ja muuttaa avioliitossa olevan rouva Dorrancen leskeksi, jotta hän ja Vic ”voisivat elää onnellisena elämänsä loppuun asti”.
Elokuvan tuotannon alun lähestyessä Ava Gardneria jännitti Gablen kanssa yhteistyö, koska Gardner oli ihaillut Gablea nuoruudessaan. Gardner ja Gable ystävystyivät elokuvan kuvauksien aikana, ja he pysyivätkin ystävinä aina Gablen kuolemaan 1960 asti. Gable halusi rentouttaa hermostunutta Kerriä, joka oli tekemässä ensimmäistä yhdysvaltalaiselokuvaansa lähdettyään kotimaastaan Isosta-Britanniasta. Gable lähetti Kerrille kuusi tusinaa ruusuja kuvauksien ensimmäisenä päivänä.
Saippuakauppiaan kuvaukset alkoivat tammikuun alussa 1947. Elokuva kuvattiin mustavalkoisena New Yorkin osavaltion New York Cityn Manhattanilla ja Long Islandilla sekä tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä. Elokuvan budjettina oli 2 439 000 dollaria, ja elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen maaliskuun lopulla 1947.
Julkaisu ja vastaanotto
Saippuakauppias sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. heinäkuuta vuonna 1947 New Yorkissa. Elokuva pääsi Yhdysvalloissa maanlaajuiseen teatterilevitykseen 27. elokuuta 1947. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa Savoy-elokuvateatterissa 1. huhtikuuta vuonna 1949. Metro-Goldwyn-Mayer toimi myös Suomessa elokuvan levittäjänä.
Vaikka Louis B. Mayer oli varovaisesti valinnut hänen mielestään sopivan käsikirjoituksen käynnistämään Deborah Kerrin uran ja käynnistämään uudelleen Clark Gablen uran hänen sota-ajan poissaolonsa jälkeen, Saippuakauppias ei saanut hyvää vastaanottoa senaikaisilta kriitikoilta. Saippuakauppias sai itsessään heikot arvostelut, mutta näyttelijöiden roolisuorituksia kehuttiin.
Saippuakauppias tuotti ilmestymisvuotenaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa 3 635 000 dollaria. Euroopassa elokuva tuotti 810 000 dollaria, ja yhteensä MGM sai voittoa 412 000 dollarin verran. Heikohkoon yleisömenestykseen on arvioitu Clark Gablen ”sodasta palannut ei-sankarillinen mainosmies” -rooli. Elokuvan heikkoon menestykseen ulkomailla on ollut syynä se, että 1940-luvulla ei ulkomaalaiset tienneet mitään amerikkalaisesta mainonnasta tai kaupallisesta yleisradiotoiminnasta.
Vuosien aikana Saippuakauppiaan tuomitseva kritiikki on pehmennyt. Elokuvaa on kutsuttu myöhemmin hyväksi viihteeksi, joka antaa hyvän kuvan sen ajastaan. Nykyään The New York Times kutsuu elokuvaa yhtenä Clark Gablen parhaimmista sodan jälkeisistä elokuvista ja yhtenä hienoimmista Hollywood-satiireista mainonnan maailmasta.
Ohjaaja Michael Powell sanoo omaelämäkerrassaan A Life in Film, että hän oli saanut kirjeen Deborah Kerriltä, joka oli kuvaamassa Saippuakauppiasta. Kerr kirjoitti kirjeessään, että elokuvassa näyttelee tulokas nimeltään Ava Gardner, joka melkein varasti show’n häneltä – ”mutta ei aivan”.
MGM ja United Artists julkaisivat Saippuakauppiaan VHS:nä vuonna 1990 Yhdysvaltain markkinoille. Warner Home Video julkaisi elokuvan Yhdysvalloissa DVD:nä 9. syyskuuta vuonna 2011.
Hans Ahlmann
Hans Ahlmann (1889–1974 ) oli ruotsalainen maantieteilijä, tutkimusmatkailija ja diplomaatti. Hän työskenteli Tukholman korkeakoulussa professorina, minkä jälkeen lähettiläänä Oslossa sekä maantieteen kansainvälisen unionin presidenttinä. Ahlmann myös johti tutkimusretkiä Islantiin ja Koillis-Grönlantiin. Ahlmannin aloitteesta vuosina 1949–1952 suoritettiin norjalais-ruotsalais-brittiläinen Antarktiksen tutkimusretki. Ahlmann perehtyi sekä kulttuuri- että luonnonmaantieteeseen, etenkin morfologiaan ja glasiologiaan.
Timo Polari
Timo Polari (s. 1969) on seinäjokelainen seikkailija, kirjailija ja luennoitsija, joka tunnetaan parhaiten retkistään Grönlantiin ja Etelänavalle. Polari on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri. Vuosina 1996–2012 hän toimi liikunnan lehtorina Seinäjoen Lyseossa ja Seinäjoen lukiossa. Hän on suorittanut Laskuvarjojääkärikoulun vuosina 1989–1990. 1980-luvulla hän toimi rumpalina Mega-rockyhtyeessä. Vuosina 2010–2012 Polari toimi Seinäjoen Peliveljien miesten salibandyliigajoukkueen kunto- ja asennevalmentajana (tuloksena SM-kultaa ja -hopeaa sekä Suomen Cupin voitto).
Grönlannin retki
Huhtikuussa 1997 Timo Polari yritti hiihtää Grönlannin halki kolmen hengen retkikunnassa. Matkan oli tarkoitus kulkea Tasiilaqista Sondre Stromfjordiin, samaa reittiä kuin ensimmäinen suomalainen Grönlannin halki hiihtänyt retkikunta vuonna 1966. Mukana oli kaksi muuta suomalaista, Tommi Heinonen ja Ari Mattila. Retkikunta olisi onnistuessaan ollut toinen kokonaan suomalainen Grönlannin halki matkannut ryhmä.
Jo vaelluksen viidentenä päivänä Pideraq-lumimyrsky kuitenkin yllätti retkikunnan, ja sen kaksi muuta jäsentä menehtyivät hypotermiaan. Polari selviytyi vahingoittumattomana.
Colombier-Saugnieu
thumb|250px|[[Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasema]] Colombier-Saugnieu on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 083 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Colombier-Saugnieun pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasema sijaitsee Colombier-Saugnieun kunnan alueella.
Timo Polari
Etelänavan retki
Vuonna 2002 Polari hiihti Etelänavalle kanadalaisen Paul Landryn ja australialaisen Chris Weyersin kanssa. Matka kesti 58 vuorokautta ja Polari hiihti sen aikana 1 135 km.
Muita retkiä
Luennot
Polari on suosittu luennoitsija ja kouluttaja. Vuodesta 2002 lähtien hän on luennoinut monien eri toimialojen edustajille.
Gaita
Gaita on eräs säkkipillin kaltainen soitin. Sitä on käytetty lähinnä espanjalaisessa ja portugalilaisessa kansanmusiikissa. Erityisesti se kuuluu galicialaiseen musiikkiin. Käsitettä gaita käytetään joskus myös kuvaamaan gaita-soittimista koostuvien yhtyeiden musiikkia.
Dudelsak Gaita-de-fole Pupsak
Reason to Live
Reason to Live on Kiss-yhtyeen kappale albumilta Crazy Nights (1987). Julkaistiin singlenä vuonna 1987, laulu osoittautui pieneksi hitiksi päästen brittilistoilla Top-40 joukkoon. Singlen b-raitana oli Gene Simmonsin laulama kappale ”Thief in the Night”.
”Reason to Liven” kirjoitti laulaja/kitaristi Paul Stanley ammattilaislaulutekijä Desmond Childin kanssa. Laulu on tyypillinen heviballadi. Musiikkivideo tehtiin edistämään singlen myyntiä. Video sai pyöritystä suhteellisen hyvin MTV:llä ja sen ohjasi ja Marty Callner.
Uimahyppääjien kerho Härveli
Uimahyppääjien Kerho Härveli ry on suomalainen uimahyppyihin suuntautunut kerho, joka perustettiin vuonna 1946. Härveli on Suomen ensimmäinen uimahyppykerho, ja sen perustamisen loi suomalaisille uimahyppääjille vihdoinkin kunnon kerhon. Härveli on osallistunut moniin Suomen sisäisiin sekä kansainvälisiin uimahyppykilpailuihin. Myöhemmin Härveli on suunnannut toimintansa nuoriin lajin harrastajiin. Härveli toimii Helsingissä, ja se on yksi kolmesta pääkaupunkiseudun uimahyppyseurasta.
Historia
30. maaliskuuta 1946 muutamat uimahyppääjät kokoontuivat perustamaan Härveliä. Aluksi Härveli toimi "gentlemannien kerhona", joka tarkoitti, että vain kokeneet hyppääjät otettiin mukaan kerhoon. Hieman myöhemmin myös naiset saivat osallistua. Kerho rekisteröitiin vuonna 1958 Suomen Uimaliiton viralliseksi jäsenseuraksi.
Kilpailut
Härveli järjesti jo perustamisvuonnaan uimahypyn Ruotsi–Suomi-maaottelun. Vuonna 1950 se järjesti ensimmäiset pellehyppykisat, vuonna 1954 pellehyppymaaottelun Ruotsia vastaan ja vuonna 1957 pohjoismaiset pellehyppykilpailut. Pellehyppyjen SM-kilpailuja järjestettiin jo 1950-luvulla vuosittain. Vuosittain järjestetään Härveli Diving Cup, jossa sijoittuminen tuotti arvokilpailunäytöksi vuoden 2015 MM-kilpailuihin, ja tuottaa A-rajan ylittäneille paikan EM-kisoihin.
Jäsenet
Härveliä on edustanut muun muassa Helge Wasenius, moninkertainen uimahyppyjen Suomen-mestari sekä olympiaedustaja vuosina 1952 ja 1956. Myös Birger Kivelä on edustanut Härveliä.
Luettelo puhekieleen vakiintuneista tavaramerkeistä
Tässä listassa on tavaramerkkejä ja mitätöityjä tavaramerkkejä, jotka ovat vakiintuneet yleiskielessä käyttöön minkä tahansa sanan tavoin.
Luettelossa on seuraavan kaltaisia sanoja:
Satu Mare (piirikunta)
Satu Mare on piirikunta Romanian Crișanan ja Maramureșin historiallisilla alueilla. Piirikunnan pääkaupunki on Satu Mare. Sen pinta-ala on 4 418 km² ja siellä on noin 340 986 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 418 km². 17 prosenttia pinta-alasta on Karpaattien vuoristoa.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnan asukasluku oli 329 079 ja sen väestötiheys 74,48 asukasta neliökilometrillä.
Perkele (yhtye)
Perkele on ruotsalainen punk/Oi!-yhtye, joka perustettiin kellaribändinä Göteborgissa 1993. Kaksi alkuperäisjäsentä lähtivät yhtyeestä myöhemmin ja vuodesta 1996 Perkeleessä on kolme jäsentä, Ron (laulu ja kitara), Chris (basso) ja Jonsson (rummut).
Perkeleen ensimmäinen albumi oli nimeltään Från flykt till kamp, jossa kaikki kappaleet olivat ruotsinkielisiä. Albumilla Voice of anger he vaihtoivat kielen englanniksi, mutta tekevät myös silloin tällöin ruotsinkielisiä kappaleita levyilleen. Levyllä Längtan (2008) on myös muutama suomenkielinen kappale: "Irwin", "Muistot" ja Irwin Goodmanin "Rentun Ruusu". Perkele kuuluu Bandworm Records -nimiseen levy-yhtiöön.
Musiikilliset vaikuttajat
Perkeleen musiikillisia vaikuttajia ovat muun muassa The Who, Rolling Stones, Iron Maiden, Motörhead, Danzig, Klamydia, Reijo Taipale ja Irwin Goodman
Afrobeat
Afrobeat on musiikkityyli, jossa yhdistellään perinteistä afrikkalaista kansanmusiikkia ja länsimaalaista musiikkia, kuten funkia ja jazzia. Nigerialainen Fela Kuti kehitti tyylin 1960-luvun loppupuolella. Afrobeatia esitetään yleensä melko suurissa yhtyeissä. Musiikki on yleensä nopeatempoista ja energistä.
H&H Tuominen
H&H Tuominen Oy on Nurmijärvellä toimiva perheyritys. Yhtiö harjoittaa vihannesten ja juuresten tukkukauppaa.
Yhtiön toiminta katsotaan alkaneeksi sotien jälkeen vuonna 1945, Pentti Tuomisen aloittaessa perunoiden ja muiden juurestuotteiden välittämisen Lopelta pääkaupunkiseudulle. Asiakkaina olivat pääasiassa torikauppiaat, sekä ruokalat ja laitokset. Nyt asiakkaina ovat kaikenkokoiset elintarvikeliikkeet. Yritys on muuttunut perunan pääkaupunkiseudulle toimittajasta maataloustuotteiden jatkojalostajaksi, pakkaajaksi ja tukkuliikkeeksi.
H&H Tuominen kuuluu korkeimpaan AAA- luottoluokitukseen ja on Kauppalehden menestyjäyritys.
Yritykselle valmistui vuoden 2011 alussa uusi noin 3 000 neliömetrin varasto / logistiikkaterminaali Nurmijärvelle, Ilvesvuoren yritysalueelle.
Harriet Arbuthnot
Harriet Arbuthnot (10. syyskuuta 1793 – 2. elokuuta 1834) oli englantilainen 1800-luvun alun kirjailija, sosiaalinen tarkkailija ja konservatiivisen puolueen kannattaja. 1820-luvulla hän oli Waterloon taistelun sankarin ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin pääministerin Arthur Wellesleyn "lähin nainen". Hän kävi pitkään kirjeenvaihtoa pääministerin kanssa ja kuvasi tämän päiväkirjassaan, jotka toimivat Wellesleyn elämäkertojen lähteinä.
Arbuthnot syntyi pienaateliseen perheeseen ja avioitui poliitikon kanssa, joten hän pääsi tapaamaan kaikki ajan merkittävät henkilöt. Hän tallensi tapaamiset ja keskustelut hyvinkin yksityiskohtaisesti. Arbuthnotin muistiinpanot eivät rajoitu yksilöihin, vaan kuvaavat myös politiikkaa ja arkielämän suurtapahtumia. Päiväkirjat tarjoavat historioitsijoille kattavan kuvan tapahtumiin. Päiväkirjat julkaistiin vuonna 1950 nimellä The Journal of Mrs Arbuthnot.
Montrottier
thumb|250px|Montrottier talvella 2007 Montrottier on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 358 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Montrottierin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Tero J. Kauppinen
Tero Juhani Kauppinen (s. 18. helmikuuta 1949) on johtamisen konsultointiyrityksen VIA Groupin perustaja ja toimitusjohtaja. Hän sai presidentin myöntämän kanslianeuvoksen arvonimen 16.6.2017.
Kauppinen on kirjoittanut johtamiseen liittyvää tietokirjallisuutta sekä kaksi jännitysromaania "Kuoleman takapiru" sekä "Pahan arkkitehti".
Linz
Linz on Itävallan kolmanneksi suurin kaupunki Wienin ja Grazin jälkeen. Se on Ylä-Itävallan osavaltion pääkaupunki. Siellä asui vuonna 2014 193 814 asukasta.
Linz toimi Euroopan kulttuuripääkaupunkina 2009.
Linz sijaitsee Tonavan varrella 160 km Wienistä länteen, lähellä Saksan ja Tšekin rajaa.
Linz on laajentunut kaistaleelle Tonavan ja sen sivuoen Traunin välissä, kunnes rakennusmaasta alkoi tulla pulaa. Vuosituhannen vaihteessa keskustan kaakkoispuolelle suunniteltiin SolarCity, uusi lähiö, jonka tavoitteena oli ympäristöystävälliset ratkaisut.
Historia
Linz oli alkujaan roomalaisten linnoitus nimeltä Lentia. Siitä tuli merkittävä kauppapaikka keskiajalla. Siitä tuli maakunnan merkittävin kaupunki 1400-luvulla, kun keisari Fredrik III asui siellä. Roomalaiskatolinen piispan istuin on ollut Linzissä vuodesta 1785.
Teollistuminen alkoi 1800-luvulla, kun kaupunkiin rakennettin suuri telakka ja veturitehdas.
Adolf Hitler kävi koulua Linzissä, mutta ei koskaan asunut kaupungissa. Kun Saksa valtasi Itävallan, Hitler alkoi tehdä suurisuuntaisia suunnitelmia kaupungin kehittämiseksi. Niistä ehdittiin toteuttaa Tonavan yli kulkeva Nibelungen-silta ja sen päässä olevat symmetriset suurrakennukset. Suuri taidemuseo jäi toteuttamatta.
Talous
Kaupunki on merkittävä teollisuuskaupunki ja tärkeä liikenneristeys, ja siellä on muun muassa Itävallan suurin jokisatama. Kaupungissa on myös yliopisto vuodesta 1966. Linz on myös tärkeä teollisuuskeskus, jossa on mm. metalli-, kone- ja kemianteollisuutta.
Natsit perustivat kaupunkiin asetehtaan, joka perustettiin 1946 uudestaan nimellä Voest Alpine. Sen laadukasta terästä tuottava tehdas työllistää nykyisin yli 40 000 ihmistä.
Väestö
Vuoden 2011 laskennassa kaupungissa oli lähes 190 000 asukasta, vuonna 2019 arviolta 205 700.
Ystävyyskaupungit
Linzillä on 20 ystävyyskaupunkia:
thumb|right|350px|Linz
Roksane
Roksane (ennen 341 eaa.–n. 309 eaa.) oli Aleksanteri Suuren baktrialainen vaimo. Hän meni Aleksanterin kanssa naimisiin 327 eaa. Baktria oli Persian itäosissa nykyisen Afganistanin alueella. Roksanen isä oli Oksyartes Balkhista. Balkh oli viimeinen Aleksanterin käsiin joutuneista Persian provinsseista ja avioliitto oli yritys sovitella välejä baktrialaisiin satraappeihin. Antiikin lähteissä kuitenkin kerrotaan, että Aleksanteri rakasti vaimoaan. Roksane seurasi Aleksanteria Intiaan 326 eaa. Aleksanteri kuoli Babylonissa 323 eaa., mutta Roksane synnytti hänelle vielä tämän jälkeen pojan Aleksanteri IV:n. Aleksanterin luoma valtakunta kuitenkin natisi liitoksistaan ja äidistä ja pojasta tuli valtapelin nappuloita. Aleksanterin äiti Olympias suojeli heitä Makedoniassa. Olympias kuitenkin murhattiin 316 eaa. Lopulta Kassandros murhautti Roksanan ja hänen poikansa noin 309 eaa.
Heikki Kinnunen (kävelijä)
Heikki Kinnunen (s. 5. marraskuuta 1976) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Raision Ryhtiä ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2001 lähtien toiminut Juha Kinnunen. Kalevan kisoista Kinnunen on saavuttanut kaksi hopeaa 20 kilometrin kävelyssä sekä kultaa ja hopeaa 50 kilometrin kävelyssä. Ulkoradoilta hän on lisäksi voittanut kaksi kultaa 3 x 5 000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kilpailuissa Kinnunen on voittanut pronssia 5 000 metrin kävelyssä.
Appenzellinpaimenkoira
Appenzellinpaimenkoira on Sveitsistä peräisin oleva koirarotu. Suomessa se on suosituin sveitsinpaimenkoira berninpaimenkoiran jälkeen.
Ulkonäkö
Appenzellinpaimenkoira on kolmivärinen (joko musta tai havannanruskea punaisin ja valkoisin merkein), keskikokoinen ja lähes neliömäinen. Se on lihaksikas ja joka suhteessa sopusuhtainen koira, joka on ketterä ja erittäin liikkuvainen; ilme on nokkela.
Purenta on täydellinen, voimakas ja säännöllinen leikkaava; myös tasapurenta sallitaan. Silmät ovat melko pienet, hieman vinoasentoiset kuonoon nähden ja mantelinmuotoiset. Korvat ovat riippuvat, melko ylös kiinnittyneet, kolmiomaiset ja kärjestään hieman pyöristyneet. Appenzellinpaimenkoiran erottaa ulkonäöllisesti sukulaisrodustaan entlebuchinpaimenkoirasta mm. kippuran hännän ansiosta.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on luoteeltaan eloisa, itsevarma, peloton ja temperamenttinen. Se on lahjomaton vahti ja hieman epäluuloinen vieraita kohtaan. Appenzelli on iloinen ja oppivainen.
Alkuperä
Appenzellinpaimenkoira mainittiin ensimmäisen kerran Tierleben der Alpenwelt -nimisessä julkaisussa vuonna 1853. Rotua kuvattiin "kirkkaasti haukkuvaksi, lyhytkarvaiseksi, keskikokoiseksi, moniväriseksi karjakoiraksi, joka on tyypiltään melko yhtenäinen ja pystykorvamainen ja joka toimii sekä talonvahtina että karjanajajana".
Rodun parissa suuresti vaikuttanut metsänhoitaja Max Sieber vaati vuonna 1895 Sveitsin kennelliittoa SKG:tä tekemään jotain rodun hyväksi. St. Gallenin kantonin hallitus myönsi neljäsataa Sveitsin frangia appenzellinpaimenkoirien jalostustyöhön 1898. SKG:n toimeksiannon mukaisesti vahvistettiin rotumerkit ja perustettiin toimikunta.
Altstättenin markkinoilta löydettiin seitsemän narttua ja yhdeksän urosta, jotka palkittiin 5–10 frangin suuruisilla palkinnoilla. Winterthurin ensimmäisessä kansainvälisessä koiranäyttelyssä vuonna 1898 järjestettiin koemielessä karjakoirien luokka, jossa esiteltiin ensimmäisen kerran kahdeksan appenzellinpaimenkoiraa.
Professori Albert Heim oli hyvin kiinnostunut sveitsiläisistä paimenkoirista, joihin myös appenzellinpaimenkoira kuuluu. Heimin aloitteesta vuonna 1906 perustettiin "Appenzeller Sennenhund Club", jonka tehtäväksi tuli alkuperäisen rotutyypin säilyttäminen ja vaaliminen. Puhdasrotuisen appenzellinpaimenkoirien kasvatus alkoi pentujen pakollisen rotukirjaan merkitsemisen myötä. Vuonna 1914 Heim laati ensimmäisen virallisen rotumääritelmän appenzellinpaimenkoiralle.
Alun perin rotua jalostettiin Appenzellin alueella, mutta nykyään se on levinnyt koko Sveitsiin ja myös muihin maihin. Appenzellinpaimenkoira eroaa selvästi muista sveitsiläisistä paimenkoirista ja on nykyisin oma rotunsa.
Ensimmäiset appenzellinpaimenkoirat tulivat Suomeen vuonna 1965. Kyseiset koirat olivat myös ensimmäiset rodun edustajat koko Skandinaviassa. Vaikka rodulla on nykyisin paljon harrastajia, jalostusyksilöiden kanta on vielä varsin pieni.
Lovozeron piiri
Lovozeron piiri eli Luujärven piiri on kunnallispiiri Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Piiri on perustettu vuonna 1920 ja käsittää miltei koko Kuolan niemimaan pohjoisosan Ostrovnoin kaupunkia lukuun ottamatta. Asukkaita on vain 11 820 (2010), joista osa on saamelaisia. Alueen hallintokeskus on Lovozeron kylä. Alueen ainoa taajama ja suurin asutuskeskus on Revda.
Lovozeron eli Luujärven piirin alueella sijaitsevat Lujaurtunturit eli Luujärventunturit.
Lovozeron maalaiskunta
Vuonna 2010 yhteensä 3 406 asukasta, joista keskuskylä Lovozerossa 2 871 ja muualla 535 asukasta.
Atsatiopriini
Atsatiopriini (Azamun, Imurel) on immunosuppressiivinen lääke. Sitä käytetään muun muassa elinsiirtojen jälkeisen hyljintäreaktion estoon, sekä reuman ja tulehduksellisten suolistosairauksien ja eräiden muiden autoimmuunisairauksien hoidossa.
Atsatiopriini muuttuu elimistössä 6-merkaptopuriiniksi, joka estää adeniinin ja guaniinin synteesiä, jonka seurauksena B- ja T-lymfosyyttien määrä vähenee.
Atsatiopriinin kemiallinen kaava on C9H7N7O2S, moolimassa 277,264 g/mol, sulamispiste 243–244 °C ja CAS-numero 446-86-6.
Tiivistyminen
thumb|Aineen olomuodot Tiivistyminen eli kondensaatio on aineen olomuodon muutosprosessi, jossa kaasumainen aine muuttuu nesteeksi. Kaasumainen aine on joko kaasua tai höyryä. Höyryn ero kaasuun on se, että höyry voidaan tilavuutta muuttamalla muuttaa nesteeksi. Kaasussa liike-energia on niin suurta, ettei kaasu voi muuttua nesteeksi, ellei lämpötila laske.
Tiivistymiseen liittyviä luonnonilmiöitä ovat muun muassa sade ja kaste. Tiivistymistä ja muita olomuodon muutoksia hyödynnetään monissa teknisissä laitteissa kuten jääkaapeissa ja ilmastointilaitteissa.
Aineen tiivistyessä aine luovuttaa lämpöenergiaa, tiivistymisessä vapautuva energia on kullekin aineelle ominainen ja se on sama kuin höyrystymislämpö. Tiivistymisessä aineen lämpötila ei muutu, vaan pysyy koko prosessin ajan vakiona.
Aineen tiivistymislämpötila riippuu paineesta. Paineen ollessa korkea, aineen höyrystymislämpötila on korkea eli samalla aineen tiivistymislämpötila nousee.
Kastepiste
left|thumb|Vesihöyry tiivistynyt hämähäkin verkkoon Ilman jäähtyessä riittävästi vesihöyry muuttuu kylläiseksi ja tiivistyy sumuksi tai kasteeksi esimerkiksi autojen tuulilasiin. Tällöin ilman suhteellinen kosteus on 100% ja kastepistettä vastaava kylläisen vesihöyryn paine on yhtä suuri kuin ilmassa olevan vesihöyryn osapaine. Kastepisteen ollessa veden jäätymispistettä alempi vesihöyry härmistyy jääksi. Kastepisteessä vettä ei haihdu avoimesta astiasta ilmaan ja esimerkiksi pyykki ei kuivu.
Linus Ölund
Linus Ölund (s. 5. kesäkuuta 1997 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Brynäs IF:ssä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Ölund on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Ölund on IK Hugen kasvatti. Hän juniorina sittemmin Brynäs IF:ään. Hän voitti kauden 2011–2012 päätteeksi U16 SM:n pronssia. Kaudella 2012–2013 Ölund nousi Brynäsin U16-junioreiden kapteeniksi ja jakoi kuudella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Fredrik Blomin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi sekä U16 SM:n hopeaa että J18 Allsvenskanin mestaruuden. Kaudella 2013–2014 Ölund nousi Brynäsin J18-junioreiden kapteeniksi. Hän oli J18 Elitissä joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 17+20=37 ja voitti sisäisen tehotilaston lukemalla +31. Myös J18 Allsvenskanissa Ölund oli Brynäsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 13+10=23, joilla hän sijoittui sarjan maalipörssissä kolmanneksi ja jakoi pistepörssin neljännen sijan Luleå HF:n Jesper Ylivainion ja Djurgårdens IF:n Jonathan Davidssonin kanssa. Ölund voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +8.