cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cathay Pacific
Nykyinen laivasto
Lokakuussa 2022 Cathay Pacificin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 10,5 vuotta.
Yleisradio
Yhteistyö APN:n kanssa
Yleisradio ja APN tekivät vuoden 1975 alussa sopimuksen yhteistyöstä ja ohjelmien yhteistuotannosta. Sopimus antoi APN:lle mahdollisuuden vaikuttaa ohjelmien määrän lisäksi niiden yksityiskohtiin. Yhteistyösopimuksen perusteella radiossa tuotettu viikoittainen Naapurineljännes muuttui vuonna 1978 puolen tunnin mittaiseksi Näin naapurissa -lähetykseksi. Ohjelmien avoimena toimitusperiaatteena oli neuvostomateriaalin laaja käyttö.
Peltoleinikki
Ulkonäkö ja koko
Peltoleinikki kasvaa 15–50 cm pitkäksi, joskin Suomessa laji jää yleensä matalakasvuiseksi. Varsi on pysty, harvaan sirottavakarvainen ja tavallisesti runsashaarainen. Ruodillisia tyvilehtiä on 1–6 kappaletta. Niiden lehtilapa on ehyt, vastapuikea ja isohampainen. Ylemmät lehdet ovat lähes ruodittomia, lapa on toistamiseen kolmiosainen, liuskat pitkulaisia tai tasasoukkia. Kukkaperä on sileä ja kukkapohjus karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Mesikuoppaiset terälehdet ovat 2–6 mm pitkiä ja väriltään vihertävänkeltaisia. Suomessa peltoleinikki kukkii kesä-elokuussa, toisinaan jopa syyskuussa. Hedelmistö koostuu 3–6 mm pitkistä piikkisistä ja nystypintaisista pähkylöistä, joissa on 2–3 mm pitkä lähes suora ota. Pähkylöitä on kuitenkin vähän.
Yleisradio
Vuosituhannen taite
Vuonna 1994 voimaan astuneen lain mukaan yhtiön nimi muutettiin Yleisradio Oy:ksi, ruotsiksi Rundradion Ab. Edellisen vuoden alussa tehty television kanavauudistus oli siirtänyt kaupallisen ohjelmiston omalle kanavalleen ja jättänyt TV1:n ja TV2:n pelkästään Ylen käyttöön. Digitalisoitumisen myötä Yle perusti useita uusia tv-ja radiokanavia. Suomen ensimmäinen digitaalinen radiokanava YLE Peili aloitti toimintansa vuonna 1998. Seuraavana vuonna aloittivat digitaaliset radiokanavat Ylen Klassinen ja Radio Aino. Kanavauudistuksen jälkeen vuonna 2003 radiokanavat olivat YLE Radio 1, YleX, YLE Radio Suomi ja YleQ. YleQ lakkautettiin vuonna 2006 ja sen tilalle tuli Yle Puhe. Yleisradion nykyiset digitaaliset televisiokanavat ovat 4. elokuuta 2008 alkaen Yle TV1, Yle TV2, Yle Teema ja Yle Fem. Entisiä kanavia ovat YLE24, YLE Extra ja YLE TV1+. YLE TV1+ -kanava lähetti Yle TV1:n ohjelmaa vanhalla tekstitystekniikalla eli kuvaan poltetulla tekstityksellä, mutta nämä lähetykset lopetettiin 4. elokuuta 2008. 1. elokuuta 2005 alkoi myös Ylen tv-kanavien satelliittijakelu yhteistyössä Canal Digitalin ja Viasatin kanssa. Ulkomaille suunnattu television satelliittijakelu koostekanava TV Finland oli alkanut toimia Euroopassa 1998.
Peltoleinikki
Levinneisyys
Peltoleinikin päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Isoon-Britanniaan, Etelä-Tanskaan, Puolaan, Romaniaan, Bulgariaan ja Lounais-Ukrainaan. Lisäksi sitä esiintyy erillisenä esiintymänä Kaukasuksen alueella sekä Pohjois-Afrikassa Tunisiasta Marokkoon. Satunnaisena lajia tavataan Fennoskandian etelä- ja keskiosista, Turkista, Lähi-idästä, Iranista ja Keski-Aasiasta. Peltoleinikkiä tavataan myös Japanissa. Pohjois-Amerikassa se on tulokaslaji, jota tavataan paikoin mantereen itä- ja länsiosissa.
Yleisradio
Vuosituhannen taite
Kotisivunsa Yleisradio avasi muiden valtamedioiden tapaan 1990-luvun puolivälissä. Todellinen sisältöjen vieminen verkkoon on alkanut 2000-luvulla. Yle Elävä arkisto avautui syyskuussa 2006. Yle Areena avautui kesällä 2007 ja toi nettiin tv- ja radio-ohjelmia myöhemmin katsottavaksi. Yleisradion kaikki televisiokanavat, TV1, TV2, Teema sekä Fem, ovat olleet katseltavissa suorana Yle Areenassa 22. huhtikuuta 2013 alkaen. Tekijänoikeudellisista syistä osaa kanavien ohjelmista voi katsella Yle Areenassa ainoastaan Suomen rajojen sisäpuolella. Yhtiön kaikkien radiokanavien kuuntelu Yle Areenan kautta oli mahdollista jo aiemmin.
Peltoleinikki
Levinneisyys
Suomessa peltoleinikki on harvinainen tulokaslaji, jota on tavattu eri puolilla rannikkoa sekä paikoin Etelä-Suomen sisämaassa. Suuri osa Suomessa tehdyistä lajin havainnoista on 1900-luvun alkupuolelta.
Yleisradio
Vuosituhannen taite
Vuonna 2007 Yle perusti oman uutistoimiston, Yle Uutiset, jolloin se luopui STT:n palveluista. Yle Uutiset muodostettiin vanhasta YLE24-yksiköstä. Yle palasi STT:n asiakkaaksi vuonna 2017. Sopimus oli aluksi voimassa vuoden 2017 loppuun asti. Samana vuonna Yle päätti jatkaa STT:n asiakkaana.
Peltoleinikki
Elinympäristö
Nimensä mukaisesti peltoleinikki kasvaa päälevinneisyysalueellaan erityisesti pelloilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji kasvaa tulokaslajeille tyypillisesti ratapihoilla, myllyillä, satamissa ja kaatopaikoilla.
Yleisradio
Yleisradion kanavat ja palvelut
Yleisradio Oy tarjoaa digitaalisesti maanpäällisessä verkossa sekä alueellisia että valtakunnallisia julkisen palvelun televisio- ja radiokanavia. Maanpäällisen verkon omistaa Ylen entinen tytäryhtiö Digita Oy.
Televisio
Lisäksi television puolella toimivat:
Radio
Lisäksi radion puolella toimivat:
Palvelut
Mobiilisovellukset
Kritiikki ja keskustelu
Yksityinen media on arvostellut voimakkaasti Ylen toimenkuvan laajentumista ja sen ilmaiseksi jakamia sisältöjä. Huhtikuussa 2009 Viestinnän Keskusliitto ja Sanomalehtien liitto olivat Ylen tietojen mukaan lähettäneet jäsenilleen paimenkirjeen, jolla oli tarkoitus yhtenäistää kaupallisen median suhtautumista Yleen. Paimenkirjeen mukaan Yle vääristää mediakilpailua ja uhkaa maakunta- ja paikallislehtien sekä Suomen tietotoimiston asemaa. Kaupalliset toimijat pyrkivät vaikuttamaan kansanedustajiin, Ylen johtoon, media-alan avainhenkilöihin, suureen yleisöön ja julkiseen mielipiteeseen. Suomen tietotoimisto tuki Euroopan komissiolle kyselyn, voiko Yle jakaa ilmaiseksi uutisia julkaistavaksi esim. kauppakeskuksissa ja lentoasemilla näyttötauluilla. Kilpailijoiden kritiikin kohteeksi nousi myös Lintilän työryhmän ehdottama mediamaksu, joka korvaisi televisiomaksun.
Yle Uutisten vastaava päätoimittaja Atte Jääskeläinen arveli lokakuussa 2009, että Yle-keskustelun ylilyönnit johtuvat internetin synnyttämästä lehdistön liiketoimintakriisistä. Jääskeläisen mielestä lehtiyhtiöt eivät enää saa verkkopalveluitaan kannattavasti maksullisiksi, vaikka Yle lakkaisi olemasta. Ylen rahoitusta Jääskeläinen puolusti muistuttamalla lehdistön tilausmaksujen nollaverokannasta arvonlisäverotuksessa. Vaikka tilausmaksut ovat verottomia, lehdet saavat valtiolta palautuksina ostojensa arvonlisäverot.
Jörn Donner kritisoi Suomen kuvalehden kolumnissaan Ylessä on tarpeellista kaikki paitsi FST vuonna 2012 että Yleisradion säästökuurit ovat kohdistuneet aina vääriin kohteisiin eikä oikeisiin. Donnerin mukaan Ylen säätökuurit ovat kohdistuneet pääasiassa ihmisiin eikä yhtiön rakenteisiin kuten esim. Tampereen Ristimäessä sijaitsevan Yleisradion studion ylläpitoon joka on Donnerin mukaan vain aluepoliittinen symboli.
Median riippumattomuus
Entisen päätoimittajan Jaakko Tapanisen selvityksen mukaan nykykehitys voi johtaa Ylen ylivertaiseen hallintaan, jolloin vallassa oleva poliittinen ryhmittymä voisi estää oppositiota saamasta ääntään kuuluviin. Vastaavasti Puolassa tuore konservatiivihallitus vaihtoi Puolan yleisradion johdon.
Marraskuussa 2016 nousi kohu, kun Ylen johto, eli käytännössä päätoimittaja Atte Jääskeläinen, päätti rajoittaa uutisointia ja ohjelmia pääministeri Juha Sipilän mahdollisesta esteellisyydestä Terrafame-rahoituspäätöksessä sekä Sipilän tuohtuneesta reagoinnista kriittiseen journalismiin. Ylen Pressiklubi-ohjelman juontaja Ruben Stiller sai varoituksen, koska aikoi käsitellä asiaa ohjelmassaan. Jääskeläisen mukaan asiaa oli käsitelty aivan tarpeettoman laajasti sen mittasuhteisiin nähden. Oikeusasiamies tutki Sipilän mahdollisen esteellisyyden Terrafame-päätöksessä ja totesi, ettei pääministeri ollut asiassa esteellinen. Ylen politiikan toimituksen entisen päällikön Pekka Ervastin mukaan Ylessä oli erityisesti Sipilän hallituskaudella sensuroitu juttuja, ja toimittajille oli annettu varoituksia. Mitä missä milloin –tietokirjan mukaan Jääskeläisen selitykset eivät hälventäneet epäilyjä, että Yle oli taipunut Sipilän edessä poliittisesta painostuksesta. Epäilyt levisivät ulkomaille asti ja horjuttivat Suomen mainetta sananvapauden mallimaana. Ylen uutis- ja ajankohtaisohjelmien päälliköt julkaisivat avoimen kirjeen, jossa he antoivat varauksettoman tukensa Atte Jääskeläiselle.
Helmikuussa 2017 Ylen toimittaja Susanne Päivärinta irtisanoutui Ylestä vedoten Atte Jääskeläisen johtamistyyliin ja otti kantaa Sipilä-kohuun. Irtisanoutumiskirjeessään Päivärinta kritisoi Jääskeläisen johtamista ja sanoi Jääskeläisen sensuroineen toimittajia.
Toukokuussa 2017 Atte Jääskeläinen jätti tehtävänsä Ylessä. Journalistien ammattilehti Journalisti julkaisi Jääskeläisen eron jälkeen laajan artikkelin Ylestä. Artikkelissa useat toimittajat sanoivat, etteivät tunnista työpaikkaansa kielteisestä julkisuudesta syntyneestä kuvasta. TV-uutisten tuottaja Ilmari Kontio arvioi, että julkista keskustelua hallitsivat erityisesti Helsingin Sanomat ja Suomen Kuvalehti, joiden yksipuolisen kirjoittelun takia Jääskeläisestä tuli rasite Ylelle. Samassa yhteydessä Journalisti julkaisi Ylen oikeustoimittajan Päivi Happosen kirjeen, jossa hän kirjoitti, että (Ylen) "toimituksessa on suuri määrä ihmisiä, jotka ovat pettyneitä Jääskeläisen lähdöstä. Moni ihmettelee varmaan loppuelämänsä, miten yhdestä Terrafame-jutusta alkanut erimielisyys saattoi paisua lopulta valtavaksi ajojahdiksi, jota mikään eikä kukaan kyennyt pysäyttämään."
Ylen jättänyt päätoimittaja Atte Jääskeläinen kertoi eronsa syistä heinäkuussa 2018 Demokraatti-lehden haastattelussa. Jääskeläisen mukaan syy hänen eroonsa ei ollut poliittinen painostus vaan työrauhan säilyttäminen toimituksessa pitkällisen mediakohun jälkeen. Hänen mukaansa painetta tuli muualta mediasta ja jonkin verran myös toimituksen sisältä.
Vuonna 2019 Ylen tasapuolisuudesta kirvosi keskustelua, kun Suomen Keskustaa edustava Liisa Hyssälä totesi ettei Jälkiviisaat-ohjelmassa ole koskaan ollut keskustalaista jäsentä. Henry Laasanen kommentoi että yhdeksästä vakiojäsenestä neljä on kovan luokan feministejä.
Yleisradiovero ja resurssit verrattuna muihin medioihin
Keskisuomalaisen mukaan yleisradioveron korkea taso on valtiollisen tiedotuksen voitto vapaasta lehdistöstä ja Yle on poliitikkojen tiedotusväline, joka palkitsee näitä runsaalla näkyvyydellä symbioottisesti. Osa rahoista pitäisi Ylen sijaan käyttää sanomalehtien kuljetustukiin.
Kalevan mukaan ministeriön asettaman kansanedustajatyöryhmän linjaus (2016) vahvistaa (kansanedustaja)hallintoneuvoston otetta ja säilyttää Ylen puolen miljardin euron tuki muiden viestinten rahoituksen supistuessa tarkoittaa, että poliitikot ottaisivat Ylen entistä tiukempaan otteeseen.
Vuonna 2015 Sanoma Oy:n hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin arvosteli Yle-veroa: hänestä vanha televisiomaksumalli oli reilumpi, koska siinä käyttäjät maksoivat.
FST ja kieliriita
Samassa Suomen Kuvalehden kolumnissa vuodelta 2012 Jörn Donnerin kritiikki kohdistui myös ruotsinkieliseen FST:hen, jonka osuus Ylen televisiokokonaiskustannuksista on 16 prosenttia, mutta sen katsojaosuus on vain 1,6 prosenttia.
Ruotsinkielisten televisio-ohjelmien esittämisessä Donner kiinnitti siihen, että suurin osa niistä tulee suoraan Ruotsin televisiosta, jonka ohjelmia Yleisradio näytti FST5:n/Femin kautta vuosina 2011–2017.
Donnerin mukaan itsenäisen ruotsinkielisen televisiokanavan Yle Femin rakentaminen oli haaskaamista, sillä todellisuudessa ruotsinkieliset katsojat, lähinnä Ahvenanmaalla ja ruotsinkielisellä Pohjanmaalla, katsovat jotakin aivan muuta kuin FST:n ohjelmia. Tämänkin osoituksen perusteella, Donnerin mukaan, FST voidaan ihan hyvin itsenäisenä kanavana lopettaa kokonaan.
Yhteistyö Niklas Herlinin Uuden Suomen kanssa
Sanoma Newsin toimitusjohtaja Mikael Pentikäinen närkästyi loppuvuodesta 2009 Yle Puheen ja Niklas Herlinin uusisuomi.fi-verkkolehden välisestä yhteistyöstä kolumnien toimittamisessa. Toimitusjohtaja Mikael Jungner vastasi siihen että Yle tekee kaupallista yhteistyötä myös Sanoma Oyj:n Startelin kanssa ja riippumattomat yhtiöt tuottavat viidenneksen televisio-ohjelmista.
Slovenia ja Patrian kaupat
Slovenian vaalit hävinnyt pääministeri Janez Janša teki Yleisradiosta tutkintapyynnön Slovenian valtakunnansyyttäjälle vuoden 2008 loppupuolella Yleisradion MOT-ohjelmassa annettiin kantajan mukaan kevein perustein ymmärtää, että Slovenian pääministeri olisi saanut lahjuksia Patria AMV -kaupoissa. Myöhemmin, kesäkuussa 2013, Janša tuomittiin Sloveniassa vankilaan Patria-kauppoihin liittyvistä lahjuksista.
Radiotalon suurtuotantosiiven purku
thumb|Radiotalon suurtuotantosiipi suunniteltiin äänituotantoa varten. Siellä sijaitsivat muun muassa Suomen suurimmat musiikkistudiot sekä maan ainoat kuunnelmastudiot. Rakennus purettiin vuonna 2016. Helmikuussa 2015 julkisuuteen tuli tieto, että Yleisradion johto suunnitteli Pasilan Radiotalossa sijaitsevien Suomen suurimpien ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden musiikkistudioiden sekä maan ainoiden kuunnelmastudioiden purkamista. Tieto herätti kritiikkiä erityisesti kulttuurialalla. Yleisradion johtoa syytettiin asiantuntemuksen puutteesta sekä siitä, että musiikki- ja äänialan ammattilaisia ei asiassa kuultu riittävästi. Yleisradio tiedotti rakentavansa uuden kuunnelmastudion vanhaan televisiostudioon. Kuunnelmatuotannolle tarkoitetut studiotilat vähenisivät merkittävästi ja Näyttelijäliitto ilmaisi huolensa Yleisradion hallitukselle ja hallintoneuvostolle osoittamassaan kannanotossa. Sen sijaan tietoa uusista musiikkistudioista ei ole. Populaarimusiikkia on kaavailtu tehtäväksi vanhassa televisiostudiossa ulkotuotantoauton kanssa. Klassisen ja taidemusiikin tuotantotiloiksi oikean studion asemesta ehdotettiin kirkkoja sekä konsertti- ja harjoitussaleja pääkaupunkiseudulla. Suurtuotantosiipi purettiin vuonna 2016. Syy siihen oli muun muassa se, että Helsingin kaupunki oli kaavoittanut alueen asuinrakentamiseen. Yle maksoi suurtuotantosiivestä sakkona kolminkertaista kiinteistöveroa.
Yhtiötunnukset
Yhtiön ensimmäisenä logona (vuodesta 1940) oli Ami Hauhion suunnittelema ympyrä, jonka sisässä oli kaksi kuusta, radiomasto ja radioaaltoja kuvaava aaltoviiva sekä sana Radio. Logoa kutsuttiin ”Sananjalan kuuseksi”. Vaikka Ylellä oli televisiotoimintaa jo 1950-luvulta, logossa oli maininta vain radiosta, mutta vuonna 1965 logoon lisättiin sen ajan television kuvaputkiruudun ääriviivat. Television ruutuilmeessä tätä logoa ei käytetty.
Toukokuussa 1990 Yleisradio otti käyttöön Herbie Kastemaan suunnitteleman tunnuksen ”Renkaat”, jotka eri värisinä muodostivat sisäänsä ympyrän tai pallon, jonka alapuolella oli teksti YLE. Tunnuksen pohjana Kastemaa käytti vuoden 1965 tunnusta. Renkaat kuvastivat uutisia, urheilua, musiikkia, viihdettä ja draamaa. Tästä logosta tehtiin myös ruututunnus, jota esitettiin TV1:ssä ja TV2:ssa ennen aamun ensimmäistä ohjelmaa ja illan viimeisen ohjelman jälkeen. Tunnus korvasi vanhan E. Rädyn suunnitteleman joutsentunnuksen vuodenvaihteessa 1991–1992. Tunnuksen musiikin sävelsi Jukka Tiensuu. TV2:ssa tunnusta näytettiin 10. elokuuta 1997 ja TV1:ssä vuoteen 2000 asti.
Yleisradion uudeksi logoksi tuli 5. maaliskuuta 2012 yhtiön graafikkotiimin suunnittelema ”Laatuleima”. Yleisradion uuden fontin suunnitteli Saku Heinänen.
Aikamerkki
Alusta lähtien Yleisradio on lähettänyt myös aika­merkkejä. Aluksi aika­merkki annettiin triangelilla, vuodesta 1934 lähtien gongilla. Kesästä 1963 lähtien se koostui kuudesta piippauksesta ja gongin äänestä. Myöhemmin otettiin käyttöön viidestä lyhyestä ja yhdestä pitkästä piippauksesta koostunut aika­merkki, joka on edelleen käytössä.
Yleisradion alku­aikoina aika­merkki annettiin vain kaksi kertaa päivässä, myöhemmin aina ennen radiouutisia. Vuonna 1978 se alettiin antaa joka tasa­tunti sekä lisäksi uutisten edellä kello 11.30, 12.30 ja 17.30, ei kuitenkaan esimerkiksi kesken radioitavan jumalan­palveluksen tai sinfonia­konsertin.
Hallinto
Yleisradio on julkisen palvelun yleisradioyhtiö, jonka osakkeista ja äänivallasta on aina oltava vähintään 70 prosenttia valtion omistuksessa. Yleisradion toiminnasta on säädetty Yleisradio Oy:stä annetussa laissa (1380/1993).
Yhtiön tehtävänä on tuoda monipuolinen ja kattava julkisen palvelun televisio- ja radio-ohjelmisto siihen liittyvine oheis- ja lisäpalveluineen jokaisen saataville yhtäläisin ehdoin. Näitä ja muita julkisen palvelun sisältöpalveluja tulee tarjota yleisissä viestintäverkoissa valtakunnallisesti ja maakunnallisesti.
Greenhalgh (1941)
Greenhalgh (runkonumero M3) oli Brasilian laivaston Marcilio Dias -luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasista, missä köli laskettiin 1937. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta 1943.
Palvelus
Alus oli sisaralustensa kanssa liittoutuneiden Koillisessa laivasto-osastossa, jossa se pääasiassa partioi eteläisellä Atlantilla akselivaltojen saarronmurtajia etsien. Partiomatkat kestivät yleensä neljätoista vuorokautta kerrallaan.
Qantas
Qantas lentää 38 kohteeseen 125 lentokoneen laivastollaan. Yhtiön solmukohtana ja kotilentoasemana toimii Kingsford Smithin kansainvälinen lentoasema Sydneyssä. Yhtiö operoi lentojaan lisäksi Melbournen ja Singaporen lentoasemien kautta. Qantasin päämaja sijaitsee Sydneyssä.
Qantas on yksi Oneworld-lentoyhtiöallianssin perustajajäsenistä. Saksalainen aikakauslehti Aero International nimesi Qantasin maailman turvallisimmaksi lentoyhtiöksi vuonna 2006. Seuraavina tulevat suomalainen Finnair ja hongkongilainen Cathay Pacific, jotka myös kuuluvat Oneworld-allianssiin. Skytrax-yhtiö nimesi Qantasin toiseksi parhaaksi lentoyhtiöksi maailmassa vuonna 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Qantas putosi sijalle viisi, mutta vuonna 2008 nousi sijalle kolme. . Vuonna 2012 saksalainen lento-onnettomuuksia tilastoiva JACDEC (Jet Airliner Crash Data Evaluation Center) rankkasi Qantasin sijalle 13.
Qantasin lentäjistä oli vuonna 2018 naisia 40 prosenttia.
Alkutaival (1920–1933)
thumb|Qantasin 1920-luvulla käyttämä [[Avro 504K -kone.]] thumb|Qantas rakensi tehtaillaan yhden de Havilland DH.9 -koneen käyttöönsä. Kyseinen kone oli maailman ensimmäisiä DH.9. -konetyypin koneita.
Paul McGuiness, Hudson Fysh, Fergus McMaster ja Arthur Baird perustivat 16. marraskuuta 1920 Wintonissa, Queenslandissa lentoyhtiön nimeltä Queensland and Northern Territory Aerial Services Limited. Tuore lentoyhtiö aloitti lentotoimintansa Avro 504K -konetyypillä, jonka yhtiö osti 1425 Australian punnalla. Koneeseen mahtui lentäjän lisäksi kaksi matkustajaa ja sen matkalentonopeus oli 105 km/h. 84-vuotias Alexander Kennedy oli ensimmäinen Qantasin matkustaja lipulla numero 1. Lentoyhtiö kuljetti matkustajien ohella valtion postia.
Lentäviä laivoja ja sota (1938–1945)
Vuonna 1934 Qantas Limited ja brittiläinen Imperial Airways (British Airwaysin edeltäjä) sulautuivat uudeksi lentoyhtiöksi, Qantas Empire Airways Limitediksi. Kumpikin osapuoli sai omistukseensa 49 % yhtiöstä. Uusi lentoyhtiö aloitti liikennöinnin joulukuussa 1934 Brisbanen ja Darwinin välillä DH.50 ja DH.61 -kaksitasokoneilla. Qantas Empire Airways aloitti kansainväliset lennot vuoden 1935 toukokuussa reitillä Darwinista Singaporeen uudemmalla konetyypillä, de Havilland DH.86 -koneella.
Heinäkuussa 1938 yhtiö tarjosi lentoja Short S.23 "Empire Flying Boat" -konetyypillä Sydneystä Englannin Southamptoniin kolmesti viikossa. Lento välilaskuineen kesti kaikkiaan yhdeksän päivää.
Ensimmäisen maailmansodan ja sitä seuranneen rauhan aikana Qantasin laivasto lähes puolittui, paitsi muutaman onnettomuuden vuoksi, myös sen vuoksi, että Australian hallitus tarvitsi lentokoneita sodankäyntiin.
Yhtiön toiminta oli jonkin aikaa keskeytyksissä toisen maailmansodan aikaan. thumb|De Havilland DH.50 -kaksitaso 1930-luvulla. thumb|left|Qantas Empire Airwaysin Short S.23. Tätä veteenkin laskeutuvaa alusta kutsuttiin "lentäväksi laivaksi".
Vuonna 1944 B-24 Liberatoreilla lennettiin Ratmalanasta, Ceylonista (nyk. Sri Lanka) RAF Minneriyan (sotilaslentokenttä Sri Lankassa) kautta meren yli Australiaan Learmonthiin. Myöhemmin reitillä nähtiin myös Avro Lancastrian -konetyyppi.
Qantas Empire Airways tarjosi myös reittejä Adelaiden kautta Learmonthiin, josta lennettiin Ratmalanaan ja edelleen Karachiin. Karacchista jatkettiin Isoon-Britanniaan. Tätä lentoreittiä kutsuttiin nimellä Kangaroo Service (suom. "Kengurupalvelu") ja sitä mainostettiin tunnuslauseella The Order of the Longest Hop (viitaten kengurun loikkaan). Kyseessä oli ensimmäinen reitti, jolla käytettiin kengurulogoa.
Logot
Qantas on käyttänyt kengurua logossaan vuodesta 1944 alkaen. Vuonna 1947 logoa päivitettiin, ja vuonna 1984 otettiin käyttöön uudenmallinen, punaiseen kolmioon sijoitettu kenguru. Uusin logo on vuodelta 2007. Logon uudelleen muotoilun syynä oli uusien Airbus A380 -koneiden vaatimat tekniset muutokset peräsimeen maalattavaa logoa varten.
Tunnuslauseet
Yhtiö käyttää tunnuslauseenaan lausetta "The Spirit of Australia", joka tarkoittaa suomennettuna 'Australian sielu' tai 'Australian henki'. Emoyhtiö Qantas on maalauttanut kaikkiin Australiaan rekisteröityihin koneisiin kyseisen sloganin, eli esimerkiksi QantasLinkin ja Jetstar Airwaysin koneisiin ei ole maalattu kyseistä slogania.
Qantas CityFlyer, joka yhdistää Australian tärkeimmät kaupungit, käyttää lausetta "Works for me".
"I Still Call Australia Home"
Qantas julkaisi elokuussa 2004 mainoskampanjan nimeltään "I Still Call Australia Home". Mainoskampanjaa esitettiin muun muassa televisiossa. Kampanjan kuvaukset aloitettiin lokakuussa 2003 ja ne kestivät lähes viisi kuukautta.
"The World Most Experienced Airline"
28. huhtikuuta 2008 Qantas esitteli uuden mainoskampanjansa, jolla korostettiin Qantasin yli 80 vuotta kestänyttä yhtäjaksoista toimintaa. Kampanjassa on mainittu myös Qantasin edelläkävijyys matkustusmukavuuden lisäämisessä (mm. maailman ensimmäinen business-luokka). Kampanja on nähty maailmanlaajuisesti muun muassa televisiossa, sanoma- ja aikakauslehdissä sekä tienvarsi- ja mainostauluissa.
"The Spirit of Tomorrow"
Qantas lanseerasi pitkän toimintaikänsä kunniaksi televisiosarjan "The Spirit of Tomorrow", joka nähtiin Australiassa. Sarjassa esiteltiin Qantasin lentäjiä, lentoemäntiä, muita työntekijöitä sekä laivastoa.
Laivasto
pienoiskuva|Qantasin [[Airbus A330-300 Changin kansainvälisellä lentoasemalla.]] pienoiskuva|Qantasin [[Airbus A380-800 lähdössä Heathrow’n lentoasemalta.]] pienoiskuva|Qantasin [[Boeing 737-800 lähdössä Perthin lentoasemalta.]] pienoiskuva|Qantasin entinen [[Boeing 747-400 laskeutumassa San Franciscon kansainväliselle lentoasemalle.]] pienoiskuva|Qantasin [[Boeing 787-9 Emily Kame Kngwarreyen värityksessä laskeutumassa John F. Kennedyn kansainväliselle lentoasemalle.]]
Nykyinen laivasto
Lokakuussa 2022 Qantasin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 13,8 vuotta.
Kanta-asiakasohjelma
Qantas luokittelee muiden Oneworld-allianssiin kuuluvien lentoyhtiöiden tavoin kanta-asiakkaansa Oneworld-kanta-asiakasluokkiin seuraavasti.
Kauvatsan vaakuna
thumb|150px|right|Kauvatsan vaakuna (1951–1968) Kauvatsan vaakuna oli Kauvatsan kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa luonnosta. Vaakunan silkkiuikun pää viittaa Puurijärven runsaaseen linnustoon, ja nauriit kuvastavat seudun maataloutta.
Vaakunan selitys on ”kulta-sinikatkoisen kilven yläkentässä musta, punavaruksinen silkkiuikun pää, alakentässä kolme kultanaurista lehtineen ryhmitettyinä 2+1”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kauvatsan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 20. joulukuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. huhtikuuta 1951. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1969 Kokemäen ja Kauvatsan kuntaliitoksen yhteydessä.
Itäsundankäpinkäinen
Itäsundankäpinkäinen (Coracina personata) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Jaavankäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Fado Curvo
Fado Curvo on portugalilaisen fadolaulajan Marizan toinen studioalbumi. Se ilmestyi 26. toukokuuta 2003. Fado Curvo oli Portugalin kolmanneksi myydyin albumi vuonna 2003.
SELinux
SELinux, Security-Enhanced Linux on alun perin Yhdysvaltain NSA:n Linux-ytimeen kehittämä laajennus, joka sisältää tuen ja työkalut käyttäjien ja järjestelmän oikeuksien normaaleja Unix-käyttäjäoikeuksia tarkempaan hallintaan (mandatory access control, MAC). MAC ei ole käyttäjän hallittavissa ja sillä rajataan järjestelmän sotkemista tai turvamekanismien ohittamista.
NSA julkaisi ensimmäisen version ohjelmistosta avoimen lähdekoodin GNU GPL -lisenssillä 22. joulukuuta 2000. Muihin merkittäviin kehittäjiin kuuluvat Red Hat ja Network Associates sekä Secure Computing, jälkimmäisistä molemmat nykyisin Intel Securityn omistamia. Nykyään SELinuxia kehittää Linux-yhteisö (eikä NSA).
SELinux on kuulunut viralliseen Linux-ytimeen versiosta 2.6 lähtien (elokuu 2003). Androidissa se on ollut versiosta 4.3 lähtien.
Red Hat Enterprise Linux (RHEL) otti SELinuxin käyttöön versiossa 4 vuonna 2005, Fedora Core versiossa 2 (2004), Debian 4.0 Etch-julkaisussa (2007) ja Ubuntu versiossa 8.04 ”Hardy Heron” (2008).
SELinux ei ole ainoa MAC-ratkaisu Linuxissa vaan vaihtoehtoja ovat muun muassa AppArmor, TOMOYO ja Smack (Simplified Mandatory Access Control Kernel).
The Lollipops
Historia
Yhtyeen perustivat Kööpenhaminassa vuonna 1960 10-vuotias Torben Lundgreen (s. 21.1.1950) ja hänen 9-vuotias veljensä Jørgen Lundgreen (s. 15.4.1951). Mukaan rumpaliksi pyydettiin heidän kaksi vuotta vanhempi setänsä Poul Petersen (s.30.8.1948), joka ei koskaan ennen ollut soittanut rumpuja.
Seuraavasta levytyksestä "Do You Know" tuli suuri hitti Ruotsin Tio i Top -listoille, ja levy sai hyvän vastaanoton nyt myös Suomessa. Ruotsiin perustettiin useita Lollipops Fan Clubeja, ja mm. Malmön Clubiin kuului vuonna 1963 yli 25 000 jäsentä. Viimein 1964-1965 aikana yhtye sai esiintymisaikaa myös Tanskan Televisiossa (DR) ja suosio kotimaassakin alkoi kasvaa. Vuodesta 1965 lähtien yhtye teki pieniä hittejä Tanskassa mm. "Stop Before You Brake My Heart", "Ha Ha Ha - Hee Hee Hee", "A Freight Train To Boston" ja "Sussi Moore".
Vuonna 1966 serkku Poul Petersen erosi Lolliposeista ja hänen tilalleen tuli rumpaliksi Henrik Lund Stoke Sect -yhtyeestä. Lollipopsia yritettiin markkinoida 1966 Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Se ei kuitenkaan onnistunut. Vuonna 1967 englantilainen yhtye Shiralee levytti Lollipopsin kappaleen "I’ll Stay by Your Side". Lollipops teki vuoteen 1969 saakka Tanskassa useita singlelevytyksiä, mutta suosio alkoi pikku hiljaa hiipua.
Vuonna 1989 Lundgreenin veljekset kokosivat yhtyeen uudelleen ja nimeksi otettiin ytimekkästi The New Lollipops. Mukaan tulivat Kim Gutman (kitara), Sören Berley (rummut), Chris Paulsen (basso) ja Birdie Hurns (kitara), mutta menestys jäi vaatimattomaksi.
Yhtyeen menestyskappaleita Suomessa ja Ruotsissa olivat muun muassa "Do You Know (How Much I Love You)" ja "I'll Stay By Your Side". Jälkimmäisen kappaleen on suomalainen Hurriganes levyttänyt nimellä "I Will Stay" vuonna 1974. Sleepy Sleepers versioi "Do You Know (How Much I Love You)"-kappaleen humoristisessa hengessä nimellä "Mitä? / Muistatkos kuka kaivoon putosi" albumilleen The Mopott Show 1979.
Huopalahti
thumb|Kunnan mukaan nimetty Huopalahden kirkko.|235x235px pienoiskuva|167x167px|[[Tapani Talari|Tapani Talarin Kuntaliitolle suunnittelema Huopalahden kunnan epävirallinen perinnevaakuna. ]] Huopalahti oli Uudellamaalla vuosina 1920–1945 sijainnut Suomen kunta. Kunta oli kaksikielinen.
Huopalahteen kuuluivat nykyisestä Helsingistä Munkkiniemi lähialueineen, Lauttasaari, nykyinen Pohjois-Pasila ja osa nykyisestä Länsi-Pasilasta. Munkkiniemi ja Lauttasaari olivat taajaväkisiä yhdyskuntia. Huopalahden seurakuntaan kuului Huopalahden lisäksi siitä eronnut Haagan kauppala, jonka alueella seurakunnan kirkko sijaitsi. Huopalahdessa sijaitsi syksyllä 1923 Munkkiniemeen siirretty kadettikoulu. Kuntaan kuuluneessa osassa Pasilaa sijaitsivat meteorologisen keskuslaitoksen havaintoasema Ilmala sekä Yleisradion lähetysasema.
Huopalahden kunta erotettiin Helsingin maalaiskunnasta 1920. Aluksi siihen kuului myös Haaga, joka kuitenkin jo vuoden 1923 alussa erotettiin siitä Haagan kauppalaksi. Kunnan nimi johtui Iso Huopalahti- ja Pikku-Huopalahti-nimisistä lahdista, joiden välissä Munkkiniemi sijaitsee.
Suuressa alueliitoksessa 1. tammikuuta 1946 Huopalahti lakkautettiin itsenäisenä kuntana yhdessä muiden pienten naapurikuntien kanssa ja liitettiin Helsingin kaupunkiin.
Kunnan perustaminen
Itsenäisen Huopalahden kunnan perustaminen tapahtui aikana, jolloin Helsingin ympärille syntyneiden esikaupunkien kunnallisten tehtävien hoito haluttiin järjestää muodostamalla esikaupungit eri kunniksi. Näin haluttiin välttää ristiriitoja kunnallishallinnossa maanviljelijäväestön ja esikaupunkiväestön välillä.
Haagan taajaväkisen yhdyskunnan kuntakokouksessa 1909 virisi ajatus huvilakaupungin eroamisesta Helsingin maalaiskunnasta itsenäiseksi kauppalaksi. Kokouksessa asetettu toimikunta ryhtyi selvittämään asiaa. Helsingin maalaiskunnan valtuusto ilmoitti, että se suostuu jakoon rahallista korvausta vastaan. Korvausta haluttiin eräästä tiestä, käräjätalon vuokrasta ja vankeinhoidosta. Asia jäi kuitenkin lepäämään.
M. G. Stenius -yhtiö oli ostanut itselleen Haagan lisäksi Munkkiniemen. Siksi uuteen kuntaan haluttiin myös Munkkiniemi. Maantieteellisistä syistä Lauttasaarikin haluttiin uuteen kuntaan. Silloisen lainsäädännön mukaan eroaminen emäkunnasta edellytti alueen erottamista ensiksi omaksi seurakunnakseen.
Haagassa pidettiin 1914 kirkonkokous, johon ottivat osaa Talin, Konalan, Kaarelan ja Lauttasaaren kylien sekä Munkkiniemen säterin, Lehtisaaren, Vähä-Meilahden ja Sillbölen kaivos -nimisten tilojen asukkaat. Paikalla olleet Konalan, Kaarelan ja Lauttasaaren asukkaat halusivat pysyä erillään seurakuntahankkeesta. Kokous päätti esittää, että uuteen seurakuntaan tulisivat vain Pikku-Huopalahden entisessä kylässä sijainneen Pasilan alueen väestö sekä Haaga ja Munkkiniemen säteri. Senaatin harkittavaksi jätettiin Lauttasaaren asema, sillä se jäisi ilman liitosta erilleen emäseurakunnasta.
Emäseurakunnan kirkonkokous puolsi ja Helsingin maalaiskunnan valtuusto vastusti jakosuunnitelmaa. Maalaiskunnan vastustus ei riittänyt estämään jakoa, sillä 16. elokuuta 1917 senaatti päätti Huopalahden seurakunnan perustamisesta toukokuun alusta 1918 alkaen.
Vuoden 1917 kunnallislain mukaan eroasia oli ratkaistava kansanäänestyksellä, joka pidettäisiin vuoden kuluttua siitä kun valtuusto oli asiaa käsitellyt. Kansanäänestys järjestettiin 30. tammikuuta 1919 ja siihen saivat ottaa osaa kaikki Helsingin maalaiskunnan äänioikeutetut asukkaat. Kysymykseen "suostutaanko Huopalahden uuden seurakunnan vaatimukseen eroamiseen myös kunnallisessa suhteessa Helsingin maalaiskunnasta" annettiin 2 133 jaa-ääntä ja 1 472 ei-ääntä. Lain mukaan äänestyksen tulos ei vaatinut valtion viranomaisten vahvistusta, vaan äänestyksellä tehty päätös oli lopullinen. Tämä lienee ollut ainoa kerta, kun tämän kunnallislain kansanäänestyspykälää käytettiin.
Valosaastesuodin
Valosaastesuodin on yleensä tähtikaukoputken tai kiikarin okulaariin kiinnitettävä leveäkaistainen suodatin. Suodatin auttaa poistamaan tähtitaivaan havainnointia vaikeuttavan valosaasteen, josta on muodostunut ongelma erityisesti suuremmissa asutuskeskuksissa. Valosaasteeksi luokitellaan erityisesti natrium- ja elohopealamppujen taivaalle siroama hajavalo.
Huopalahti
Haaga eroaa Huopalahdesta
pienoiskuva|180x180px|Huopalahden alue ennen Haagan kauppalan erottamista kunnasta|alt=|vasen Haagan kauppala-asia otettiin uudelleen esille, kun selvisi että Helsingin maalaiskunta vastusti Huopalahden kunnan muodostamista. Kauppalan perustaminen oli senaatin päätettävissä emäkunnan mielipiteestä riippumatta. Ajatuksessa oli sekin etu, että seurakunnan mahdollinen vastustus voitiin ehkäistä, koska kauppalan perustamiseksi ei ollut tarpeen ensin tehdä seurakunnallista eroa. Kauppala saattoi pysyä kirkollisessa suhteessa entisessä seurakunnassa.
Haagan taajaväkisen yhdyskunnan valtuusto anoi huhtikuussa 1917 senaatilta yhdyskunnan julistamista Haagan kauppalaksi. Huopalahden kunnan perustaminen vähensi kuitenkin tuntuvasti kauppalahankkeen edellytyksiä. Epäiltiin, että kahden pienen kunnan hallinnon ylläpitäminen olisi kalliimpaa kuin yhden suuremman kunnan. Huopalahden kunnan aluekin olisi hajanainen, jos itsenäinen Haaga erottaisi sen eteläiset osat pohjoisista alueista. Lisäksi Helsingin kaupunki pani 1920 vireille alueliitosten selvittelyn.
Mellakkapoliisi
Varustus
Joukkojenhallintaan käytettävillä poliiseilla on yleensä varusteinaan kilpi, teleskooppipatukka, ampuma-ase, kaasusumutin, etälamautin ja henkilökohtainen suojavarustus, johon kuuluu mm. visiirillä varustettu kypärä. Tavanomaisesti poliisit muodostavat kilpirintaman, jolla suunnataan mielenosoittajien liike tiettyyn suuntaan. Samaan tarkoitukseen käytetään usein myös aitoja. Mikäli nämä keinot eivät riitä, poliisi käyttää useissa maissa vesitykkejä tai kyynelkaasua mellakoiden hillitsemiseen.
Huopalahti
Haaga eroaa Huopalahdesta
Valtioneuvosto harkitsikin kauppala-asiaa pitkään, ja vasta 8. huhtikuuta 1922 asia päätettiin. Kauppala erotettiin Huopalahden kunnasta itsenäiseksi kunnaksi, ja se aloitti toimintansa vuoden 1923 alussa.
Valosaastesuodin
Suotimella on kontrastia parantava vaikutus, jolloin taustataivaasta saadaan tummempi. Valosaastesuodatin on suosittu apuväline syvän taivaan havainnoinnissa.
Mellakkapoliisi
Varustus
Suomessa myös kansainvälisiin tehtäviin koulutettuja sotilaita on varusteltu ja koulutettu joukkojenhallintaan. Tällaisiin toimiin on jouduttu ainakin Kosovossa ja Afganistanissa.
Huopalahti
Kunnan alue
Kunnan maapinta-ala ennen Lehtisaaren 1937 tapahtunutta liitosta oli maarekisterin ja jakoasiakirjojen mukaan 1 146 hehtaaria ja pitäjänkarttojen perusteella 1 188 ha.
Mellakkapoliisi
Mellakkapoliisien käytön yleistyminen
Mellakkapoliisien käyttö tuli tavanomaiseksi länsimaissa 1960-luvun mielenosoitusten yhteydessä. Suomessa vastaavaa koulutusta on annettu kuitenkin vasta 1990-luvulta lähtien. Ennen mellakkapoliisitaktiikoiden käyttöönottoa väkivaltaiset mielenosoitukset tuottivat usein laukaustenvaihdon poliisien ja mielenosoittajien välillä. Mikäli väkijoukon rauhoittamiseen käytettiin tavanomaisia sotilaita, seurauksena oli usein huomattava määrä kuolonuhreja.
Huopalahti
Kunnan alue
Huopalahti sijaitsi Helsingin kaupungin länsipuolella. Sen rajanaapureita olivat Espoon maalaiskunta, Helsingin maalaiskunta, Haagan kauppala, Oulunkylän maalaiskunta ja Helsingin kaupunki. Alueen suurin pituus pohjois-etelä-suunnassa oli 10,5 kilometriä ja suurin leveys 3,5 km. Alue oli maantieteellisesti hyvin hajanainen, sillä Helsingin maalaiskuntaan kuulunut Lehtisaari oli Lauttasaaren ja Munkkiniemen välissä erottaen Lauttasaaren kunnan muista osista. Lisäksi Haagan kauppala erotti kuntaan kuuluneen osan Pasilaa sen muusta alueesta.
Mellakkapoliisi
Ratsupoliisit
thumb|right|250px|Brittiläisiä ratsupoliiseja mellakkavarustuksessa
Huopalahti
Kunnan alue
Lauttasaaren kylään kuului Lauttasaaren lisäksi sen pohjoispuolella Mustasaari, Kaskisaari, Hästholmen, Aspholmen, Lökholmen, Lemisholmen, Annasholmen ja Liemansgrund. Lauttasaaren eteläpuolella sijaitsi Sisä-Hattu ja länsipuolella Tirholm, Alholm ja Björkholm. Huopalahden ja Helsingin raja kulki Morsianluodon, Porsassaaren, Ulko-Hatun ja Mäntysaaren kautta. Birger Brunila oli jo vuonna 1913 laatinut Lauttasaarelle varsin kaupunkimaisen asemakaavan, mutta vielä kauan asutuksen leviämistä Lauttasaareen hidasti se, että saareen oli kuljettava lautalla tai laivalla ja talvisin jäätä pitkin. Liikenneolosuhteet muuttuivat perusteellisesti 1935, kun Lauttasaaren silta ja Jorvaksentie valmistuivat. Sillan valmistuttua saaren asukasluku alkoi kasvaa nopeasti, ja sen itäosaan rakennettiin kerrostaloja.
Mellakkapoliisi
Ratsupoliisit
Ratsupoliiseja käytetään usein pitämään yllä järjestystä väkijoukoissa, sillä isokokoiset hevoset rauhoittavat mahdollisesti väkivaltaisia yksilöitä tehokkaasti. Hevonen tarjoaa myös ratsastajalleen hyvän näkyvyyden ja tehokkaan mahdollisuuden lyödä alaspäin.
Huopalahti
Kunnan alue
Munkkiniemen alueelle oli hyvät liikenneyhteydet Helsingistä sekä Turun valtatietä pitkin että Meilahden kautta. Meilahden kautta kulki myös raitiotie. Helsingin keskustasta oli alueen länsirajalle noin 7,5 kilometriä. Kunnan pohjoisosan kautta kulki rantarata, mutta asemaa ei kunnan alueella ollut. Huopalahden rautatieasema sijaitsi Haagan kauppalassa.
Mellakkapoliisi
Ratsupoliisit
Keisarillinen Venäjä käytti mellakoiden ja mielenosoitusten hajottamiseen usein kasakkayksiköitä, joiden koko kadun leveydeltä käyntiä etenevä linja, mahdollisesti sapelit paljastettuina sai yleensä väkijoukon hajaantumaan jo ennen kosketusta. Vaikka kasakat käyttivätkin yleensä ruoskia (nagaikka) kosketuksen ensimmäisessä vaiheessa ja sapelien hamaraa tai lapetta toisessa, riski ihmisten tallautumisesta hevosten jalkoihin oli merkittävä ja kuolonuhrejakin tuli. Hevoset oli myös opetettu potkimaan käskystä.
Huopalahti
Kunnan alue
Huopalahden kuntaan kuulunut osa Pasilaa oli muusta osasta kuntaa erillään oleva pohjoinen kunnanosa. Aluetta pidettiin 1930-luvulla suurelta osin kaupunkiasutukselle soveltumattomana kallio- ja suomaastona. Alue ulottui etelässä Pasilan ratapihalle, josta osa kuului Huopalahteen, mutta suurin osa Helsinkiin. Helsinkiin oli jo vuonna 1912 liitetty niin sanottu Puu-Pasila, joka sijaitsi välittömästi kaupungin rajan eteläpuolella. Sen kautta kulki tie, silloinen Pasilankatu (osittain nyk. Pasilan puistotien kohdalla), pohjoisempana kalliolla sijainneelle Meteorologinen keskuslaitokselle, Ilmalaan. Rautatie kulki alueen eteläosan kautta, mutta Huopalahden kunnan alueella ei ollut asemaa.
Rakennukset ja asunnot
Vuonna 1930 kunnassa suoritettiin väestölaskennan yhteydessä myös rakennus- ja asuntolaskenta. Sen mukaan kunnassa oli 312 kiinteistöä, joista Lauttasaaressa oli 197 ja Munkkiniemessä 115. Omalla maalla sijaitsi 226 kiinteistöä ja vuokramaalla 86. Kunnassa oli 436 lämmitettävää rakennusta, joista Lauttasaaressa oli 271 ja Munkkiniemessä 165. Rakennuksissa oli 803 huoneistoa ja 2 631 huonetta. Sataa asuinhuonetta kohti asui Lauttasaaressa 136 ja Munkkiniemessä 125 henkeä.
Väestö
Maatalousväestöstä huomattava osa oli kauppapuutarhojen palveluksessa ja muu osa pääasiallisesti Julius Tallbergin perillisten ja AB M. G. Stenius -yhtiön maataloustyöväestöä. Teollisuuden palveluksessa olevista suurin osa oli työntekijöitä. Lauttasaaressa oli 14,5 prosenttia asukkaista konttorihenkilökuntaa, virkamiehiä ja teknistä henkilökuntaa. Munkkiniemessä heidän osuutensa oli 41,5 % väestöstä. Työntekijöitä, palveluskuntaa ja työnjohtajia oli Lauttasaaressa 61,4 % ja Munkkiniemessä 47,8 %. Lauttasaaren asukkaista työväestöön kuului selvästi useampi kuin munkkiniemeläisistä. Munkkiniemen väestöstä useat olivat virkamiehiä ja yleensä varakkaampaa väkeä. Lauttasaaren aikuisista 38,1 % ja Munkkiniemen aikuisista 36,7 % kävi töissä Helsingissä.
Kunnan hallinto
Huopalahden valtuustossa oli 15 jäsentä. Vuoden 1933 vaaleissa valittiin kolme valtuutettua suomenkielisten porvarillisten puolueiden, yksitoista ruotsinkielisten porvarillisten puolueiden ja yksi sosialidemokraattisen puolueen listoilta. Äänioikeus oli 1 516 henkilöllä, joista 41,1 % äänesti. Koska liikenneyhteydet kunnan eri osien välillä olivat hankalat, kokoontui valtuusto alkuvuosina Helsingissä. Myöhemmin se kokoontui vuoroin Lauttasaaressa ja Munkkiniemessä.
Huopalahden kunnallislautakuntaan kuului esimies, varaesimies ja neljä jäsentä. Esimies valittiin yleensä Munkkiniemestä ja varaesimies Lauttasaaresta. Kunnallistoimistossa oli neljä sivutoimista virkaa: kunnankirjuri, kunnankamreeri, kassanhoitaja ja asiamies. Lauttasaaressa kunnan virasto toimi kansakoulussa ja Munkkiniemessä yhdyskunnan omistamalla paloasemalla. Kunnassa toimi kaksi taajaväkistä yhdyskuntaa: Lauttasaaren ja Munkkiniemen.
Taloudelliset olot
Teollisuutta Huopalahdessa ei ollut lainkaan ja muu tuotantotoiminta oli vähäistä. Maata viljelivät vain Julius Tallbergin perilliset ja AB M. G. Stenius -yhtiö niillä mailla, joita ei ollut vielä myyty asuntotonteiksi.
Tieolot
Julius Tallbergin perillisten myydessä Lauttasaaresta tontteja kauppakirjoihin merkittiin, että tontin ostajan oli rakennettava ja kunnossapidettävä tarvittavat tiet. Sopimusehdon noudattamista ei valvottu eikä sen toimeenpanemiseksi ollut pakkokeinoja käytettävissä. Siksi Lauttasaaren tiet olivat rappiolla. Joistakin teistä huolehtivat vapaaehtoisesti Tallbergin perilliset. Tien pituus siltoineen oli kunnan alueella 3 050 metriä ja tien kunnossapidosta huolehti valtio. Helsinki päätti 1933, että Lauttasaareen kaupungista johtavan tien ja sillan kustantaa kaupunki. Muutamaa vuotta myöhemmin rakennettiin myös Lauttasaaresta länteen johtanut Jorvaksentie, nykyisen Länsiväylän edeltäjä.
Munkkiniemen yhdyskunnan rakennusjärjestyksen mukaan teiden rakentamisesta ja kunnossapidosta huolehtivat tonttien omistajat. Heidän tuli ennen rakentamista kunnostaa katu sekä varustaa se tarpeellisilla viemäreillä ja katuojilla pintaveden poisjohtamiseksi. Tämän jälkeen katu luovutettiin yleiseen käyttöön. Tontin omistajan oli pidettävä tonttinsa kohdalta katu kunnossa puolelta leveydeltä. Muusta kunnossapidosta vastasi yhdyskunta.
Munkkiniemessä oli 1930-luvun puolivälissä katuja ja teitä 5,6 kilometriä. Niistä 8 860 neliömetriä oli asfaltoitu muun osan ollessa sorapeitteisiä. Katualueen omisti tonteiksi jaetulla alueella Stenius-yhtiö. Yhtiö piti myös välttävässä kunnossa Munkkiniemen ja Haagan välisen 800 metrin pituisen yhdystien. Kuusisaari oli yhdyskunnan alueen ulkopuolella, ja sinne johtavan 700-metrisen tien pitivät kunnossa sikäläiset maanomistajat. Huopalahden kunnan alueella kulki myös Turun valtatie.
Meilahdesta Pikku-Huopalahden yli Munkkiniemeen johtaneista kahdesta puisesta sillasta toisen oli rakentanut Munkkiniemen kartanon entinen omistaja vapaaherra Ramsay. Sillasta ja tiestä huolehtivat yhdessä Munkkiniemen yhdyskunta, Stenius-yhtiö ja Helsingin kaupunki. Toisen sillan omisti Helsingin Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiö.
Palotoimi
Munkkiniemen VPK:n miesvahvuus oli 1930-luvun puolivälissä 36 miestä, jotka hälytettiin hälytystorvella ja puhelimitse. Palokunnalla oli vesisäiliöllä varustettu paloauto, jossa oli kiinteä ja irrallinen moottoriruisku sekä yksi käsivoimaruisku. Ruiskut siirsivät vettä yhteensä 975 litraa minuutissa. Seitsemänsenttistä letkua oli 300 metriä ja viisisenttistä 280 metriä. Palokunnalla oli käytössään yhdyskunnan rakennuttama, kivinen paloasema kadettikoulun lähellä. Yhdyskunnan palolautakuntana toimi hallintolautakunta.
Sairaanhoito ja köyhäinhoito
Kulkutautipotilaat hoidettiin pääasiassa Helsingin kulkutautisairaalassa. Ajoittain kunnalla oli oma väliaikainen kulkutautisairaala, joka sijaitsi Lauttasaaressa. Varsinaista omaa sairaalaa Huopalahdella ei ollut.
Huopalahden köyhäinhoitolautakuntaan kuului puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja neljä jäsentä. Kunnan toinen köyhäinhoidon toimisto sijaitsi Lauttasaaressa ja toinen Munkkiniemessä. Lautakunnan puheenjohtaja toimi sivutoimisena toimiston esimiehenä. Omaa kunnalliskotia kunnalla ei ollut vaan Oulunkylän kunnalliskotiin voitiin sijoittaa 1–2 hoidokkia vuodessa, mikäli se oli tarpeen. Kunta ei juuri järjestänyt työttömyystöitä, vaan kunnan apua tarvitsevat olivat köyhäinhoidon varassa. Kunnan köyhäinhoitomenot olivat 30-luvun alussa noin kolmasosa kaikista menoista.
Kansakoulut ja kirjasto
thumb|[[Munkkiniemi ja Saunalahti vuonna 1915]]
Huopalahdessa oli kunnan hajanaisuuden vuoksi kuusi koulupiiriä: Lauttasaaren suomenkielinen, Lauttasaaren ruotsinkielinen, Pasilan suomenkielinen, Pasilan ruotsinkielinen, Munkkiniemen suomenkielinen ja Munkkiniemen ruotsinkielinen piiri. Pasilan kummallakaan piirillä ei ollut koulua eikä opettajia, vaan oppilaat kävivät Helsingin kouluissa. Vuonna 1935 tällaisia oppilaita oli kahdeksan, joista kunta maksoi korvauksen kaupungille.
Kansakouluja Huopalahdessa oli kaksi, Lauttasaaressa ja Munkkiniemessä. Kumpikin koulutalo oli uusi ja ajanmukainen. Lauttasaaren 1929 rakennettu kansakoulu sijaitsi keskellä saarta. Koulu oli kaksikerroksinen kivirakennus, jossa oli kuusi luokkahuonetta. Koulun tontilla oli myös erillinen käymälärakennus.
Munkkiniemen 1933 valmistunut kansakoulu sijaitsi Lehtisaaren tien varrella. Talo oli kaksikerroksinen kivirakennus, jossa oli kuusi luokkahuonetta. Kunta omisti kolmannenkin koulutalon, joka jäi pois käytöstä Munkkiniemen uuden koulun valmistuttua. Talo sijaitsi Turun maantien varrella lähellä Haagan kauppalan rajaa. Vuonna 1897 rakennettu talo oli enää välttävässä kunnossa. Samalla tontilla oli lisäksi erillinen käymälärakennus.
Huopalahdella oli oma kirjasto, joka toimi kahdessa osassa, toinen Lauttasaaressa ja toinen Munkkiniemessä. Kirjastonhoitajan toimi oli sivutoiminen. Vuoden 1934 lopussa kirjastossa oli yhteensä 1 171 kirjaa.
Sähkönjakelu
Lauttasaaressa Julius Tallbergin perikunta hoiti sähkön jakelun ja myynnin. Perikunta ja Helsingin kaupunki sopivat 1929 sähkön ostosta kaupungin muuntajasta Salmisaaresta. Lauttasaarelle menevän suurjännitekaapelin kustansi ja sitä ylläpiti perikunta. Verkostoon oli 1935 liitetty 340 mittaria. Yhdyskunnan kustantamaa tievalaistusta varten Lauttasaaressa oli 85 valopistettä.
Munkkiniemen eteläosan sähkönjakelusta huolehti Stenius-yhtiö, joka osti virran kaupungilta Meilahdessa sijaitsevasta muuntajasta. Verkostossa oli 392 mittaria ja yhdyskunnan kustantamaa tievalaistusta varten 66 valopistettä. Munkkiniemen pohjoisosan sähkönjakelun hoiti yhdyskunta, joka osti virran Haagan kauppalalta. Verkossa oli 38 kuluttajaa ja 7 valopistettä teiden valaisemiseksi. Pasilan asukkaat ostivat sähkön Helsingin sähkölaitokselta, jonka johdot tulivat varsin lähelle Huopalahden aluetta.
Kunnan alueen muutosehdotukset
Valtioneuvosto päätti 5. huhtikuuta 1922 siirtää Talin ja Konalan kylät eli Pitäjänmäen taajaväkisen yhdyskunnan hallinnollisessa, kirkollisessa, oikeudellisessa ja kameraalisessa suhteessa Helsingin maalaiskunnasta Huopalahden kuntaan. Siirron ehtona oli, ettei Helsingin maalaiskunnan papiston palkkaedut siitä vähene. Toisaalta valtioneuvosto päätti 22. joulukuuta 1922, että Vähä-Meilahden tila ja Lehtisaari siirretään Helsingin maalaiskunnasta Huopalahden kuntaan. Tämänkin siirron ehtona oli, ettei papiston palkkaetuja loukata. Huopalahden seurakunta sai sovittua palkkaetujen turvaamisen vasta 1935 ja kunnallisen siirron toteuttamisasia siirtyi sisäasiainministeriöön. Lopullinen päätös Lehtisaaren ja Vähä-Meilahden tilan liittämisestä Huopalahden kuntaan tehtiin 30. huhtikuuta 1936 ja päätös astui voimaan vuoden 1937 alussa. Talin ja Konalan kylien siirto Huopalahteen toteutui vuonna 1936, mutta vain seurakunnallisesti.