cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Blair Witch Project
The Blair Witch Project on yhdysvaltalainen vuonna 1999 ensi-iltansa saanut pienen budjetin kauhuelokuva. Elokuva kuvattiin pääasiassa käsivaralta tavallisilla videokameroilla. Markkinoinnissa käytettiin tehokkaasti hyväksi internetiä sekä sanomalehtiä, joissa elokuvan tapahtumat esitettiin tositapahtumina. The Blair Witch Project oli taloudellisesti suurmenestys: 60 000 dollarin budjetilla tehty elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 248 miljoonaa dollaria.
Elokuvan ohjasivat Eduardo Sánchez ja Daniel Myrick.
Aiheen ympärille on kehittynyt omat media franchise, jossa aiheen ympärillä on ilmestynyt niin elokuvia, kirjoja kuin pelejäkin. Blair Witch -elokuvasarjassa on ilmestynyt kolme elokuvaa, The Blair Witch Project -elokuvan lisäksi on ilmestynyt Book of Shadows: Blair Witch 2 (2000) ja Blair Witch (2016).
Juoni
Tapahtumat alkoivat lokakuussa vuonna 1994, kun kolme nuorta opiskelijaa katosi metsään Burkittsvillessä, Marylandissä, Black Hillsin alueella. Nuoret tekivät dokumenttiohjelmaa koulua varten ja keksivät aiheekseen Blairin noidan legendan.
Metsässä asuu legendan mukaan Blairin noita. Nuoret videoivat paikkoja, jotka mainitaan legendassa. Heidän on tarkoitus olla metsässä vain pari päivää, mutta he eivät koskaan palaa. Vuotta myöhemmin heidän kuvaamansa materiaali kuitenkin löydetään metsässä sijaitsevan talon pihalta kuopattuna maan alle. Vieläkään ei tiedetä missä he ovat ja mitä heille tapahtui.
Riku Haikara
Riku Haikara on saksalais-belgialais-norjalais-luxemburgilaisena yhteistuotantona valmistunut animaatioelokuva. Elokuva sai maailmanlaajuisen ensi-iltansa helmikuussa 2017 Berliinin elokuvajuhlilla Generation-kilpasarjassa. Riku Haikara julkaistiin elokuvateattereissa 28. huhtikuuta 2017 suomeksi dubattuna, sekä 2D- että 3D-versiona.
Elokuvan suomenkielisinä ääninä kuullaan Heljä Heikkinen (Riku), Tommi Korpela (isä-haikara), Antti Pääkkönen (Kiki), Rinna Paatso (Olga), Katja Aakkula (äiti-haikara) ja Alissa Kovalainen (untuvikko-Riku).
Juoni
Riku on haikaroiden adoptoima varpuspoika, joka uskoo olevansa mahtava haikara muiden joukossa. Kun haikarayhteisö alkaa valmistella muuttoa etelään, perhe joutuu kertomaan Rikulle totuuden. Hän on varpunen, eivätkä varpuset selviä pitkästä lennosta Afrikkaan. Rohkea Riku päättää kuitenkin uhmata rajojaan ja seurata perhettään etelään. Vauhdikkaaseen seikkailuun mukaan tempautuvat omituinen Olga-pöllö mielikuvituskaverinsa Olegin kera, sekä diivaileva papukaija Kiki. Hullunkurisia sattumuksia pursuilevan matkan varrella ystävykset oppivat ymmärtämään jotain uutta ystävyydestä, perheestä ja erilaisuuden hyväksymisestä.
Pyhä kevät
Pyhä kevät oli roomalaisten eräiden barbaarikansojen käytännöksi väittämä tapa. Lapsia tehtiin tarkoituksella liikaa, niin paljon, ettei maa olisi elättänyt heitä kun he varttuisivat. Kun julistettiin pyhä kevät, lähtivät nuoret miehet suurina joukkoina muiden kansojen asuinalueille. Miehet ryöstivät itselleen naiset muilta heimoilta ja asettuivat niiden alueille asumaan. Miehiä hakeutui myös pakolaisiksi isompiin yhteisöihin, kuten Roomaan.
Finn
Finn voi tarkoittaa seuraavia:
Gran Turismo
Gran Turismo tarkoittaa seuraavia asioita:
Valtatie 25
Valtatie 25 on Hangosta Tammisaaren, Karjaan, Lohjan, Vihdin, Nummelan ja Hyvinkään kautta Mäntsälään johtava valtatie. Yhdessä Porvooseen jatkuvan kantatien 55 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai myös Kehä V:ksi. Valtatien 25 pituus on 171 kilometriä ja kantatien 55 noin 35 kilometriä. Sisemmät kehätiet ovat Kehä III, Kehä II ja Kehä I. Aikaisemmin valtatie 25 oli nimeltään kantatie 53, mutta sen luokkaa nostettiin sen tärkeyden vuoksi. Valtatie 25 on tärkeä varsinkin Hangon sataman rekkakuljetuksille, sen jatke kantatie 55 taas Porvoon öljykuljetuksille. Lisäksi se toimii tärkeänä yhdystienä valtateiden 3 ja 4 välille Helsingin ulkopuolella Hyvinkään ja Mäntsälän välillä. Alueella on paljon logistiikkakeskuksia.
Valtatie 25 on moottoritietä Lohjan Lempolasta Muijalaan, jossa tie kulkee yhdessä valtatien 1 kanssa; moottoritieosuuden pituus on seitsemän kilometriä. Muilta osin tie on kaksikaistainen ja liikennemääriinsä nähden vaihteleva. Hangon lähistöllä sijaitsee yksi Suomen päätieverkon harvoista tasoristeyksistä, jossa tie risteää Dynamiittivaihteen linjavaihteen kanssa. Tammisaaren kohdalla tiellä on myös avattava silta.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Hanko – Raasepori – Inkoo – Raasepori (uudelleen) – Lohja – Vihti – Nurmijärvi – Vihti (uudelleen) – Hyvinkää – Nurmijärvi (uudelleen) – Hyvinkää (uudelleen) – Mäntsälä.
Historia
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Helsingistä Tammisaaren kautta Hankoon kulkenut tie numeroitiin kantatieksi 51 ja Lohjan maalaiskunnan Nummenkylästä Lohjan kautta Tammisaareen kulkenut tie kantatieksi 53. Sodan jälkeinen Porkkalan vuokra-alueen luovutus siirsi kantatien 51 kulkemaan Lohjan maalaiskunnan Virkkalan kautta, jolloin kantatie 53 lyheni Nummenkylän ja Virkkalan väliseksi tieksi. Myöhemmin kantatie 51 siirrettiin päättymään Karjaalle ja Virkkalan ja Hangon välinen tie numeroitiin uudelleen kantatieksi 53. Vuonna 1968 kantatietä 53 jatkettiin pohjoispäässä Hyvinkäälle asti ja vuonna 1979 edelleen Mäntsälään. Tammisaaren ohikulkutie on valmistunut vuonna 1972 ja Karjaan ohikulkutie vuonna 1983.
Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa kantatie 53 numeroitiin uudelleen valtatieksi 25. Tuuloksen ja Padasjoen välinen maantie 319 muutettiin kantatieksi 53 jo muutamaa kuukautta aiemmin, joten Suomessa oli vähän aikaa kaksi kantatietä 53.
Tammisaaren ja Hangon välinen osuus korjattiin 90-luvun lopulla ja tie valmistui vuonna 2000. Tietä parannettiin mm. oikaisemalla sitä, parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.
Vuonna 2005 osuutta Lohjanharjulla muutettiin. Tällöin osuus Lohjan keskustasta Lempolaan laajennettiin nelikaistaiseksi ja uusi moottoritieosuus valmistui Nummenkylään saakka. Samalla jäljelle jäänyt osa Lempolasta Muijalaan muutettiin Yhdystie 1125:ksi.
Vaasan Kuorofestivaalit
Vaasan Kuorofestivaalit on Vaasassa vuosittain toukokuussa järjestettävä usean päivän mittainen kuorotapahtuma. Esiintyjiä on ollut yleensä noin 2 000 ja yleisöä 10 000. Festivaalin taiteelliseksi johtajaksi valittiin vuonna 2019 Kristian Heberg.
Giammateo Asola
Giammateo Asola (s. viimeistään 1532, Verona; k. 1. lokakuuta 1609, Venetsia) oli italialainen säveltäjä ja pappi. Hän sävelsi muun muassa messuja.
Asola syntyi Veronassa ja opiskeli siellä musiikkia Vincenzo Ruffon johdolla. Vuodesta 1546 lähtien hän opiskeli Algassa. Vuonna 1582 hän muutti Venetsiaan, jossa hän työskenteli elämänsä loppuun saakka. Asola tosin vieraili Veronassa vielä vuosina 1590-1591.
Indeksirahasto
Indeksirahastojen idean keksi yhdysvaltalainen John C. Bogle, joka perusti vuonna 1975 niitä tarjonneen ja maailman suurimmaksi kasvaneen Vanguard-sijoitusrahastoyhtiön.
Indeksirahastot ja ETF:t
Indeksirahastot ovat hyvin samankaltaisia kuin indeksiosuusrahastot eli ETF:t. Muutamia eroja kuitenkin löytyy:
Indeksisijoittamisen etuja:
Indeksirahastoja on tarjolla vähemmän kuin aktiivisesti sijoittavia, ja jotkut niistä eivät sovi piensijoittajille liian suuren minimisijoituksen vuoksi. Joihinkin instituutioille suunnattuihin indeksirahastoihin minimimerkintä on jopa 1 000 000 euroa. Piensijoittajille sopivia indeksirahastoja on jo myös tarjolla usealta rahastoyhtiöltä Suomessa.
Piiloindeksirahasto
Rahastoa, jota markkinoidaan aktiivisena rahastona mutta käytännössä hoidetaan kuin indeksirahastoa, kutsutaan piiloindeksirahastoksi. Aktiivisilla rahastoilla on tyypillisesti huomattavasti suuremmat niin kutsutut hallinnointikulut kuin indeksirahastoilla eli niiden hinta asiakkaalle on kalliimpi. Mikäli asiakkaalle myydään rahasto aktiivisena, mutta se onkin käytännössä passiivinen, voidaan katsoa kyseessä olevan huijaus.
Silvio Gesell
pienoiskuva|Silvio Gesell Silvio Gesell (1862-1930) oli saksalainen kauppias, teoreettinen ekonomisti, kansalaisaktivisti, anarkisti, ja Freiwirtschaftin eli "Vapaan talouden" luoja. Hän piti itseään maailmankansalaisena, ja uskoi että maapallon tulisi kuulua kaikille maailman ihmisille rodusta, sukupuolesta, luokasta, varallisuudesta, uskonnosta ja iästä riippumatta, ja että valtioiden rajat tulisi tehdä merkityksettömiksi.
Taloustieteilijä John Maynard Keynes arvosti Geselliä suuresti, ja sanoi teoksessaan "Yleinen teoria työllisyydestä, korosta ja rahasta", että "Uskon tulevaisuuden oppivan enemmän Gesellin hengestä kuin Marxin." Hän piti kuitenkin Gesellin demurrage-veroa yleisesti huonompana vaihtoehtona rahan kiertonopeuden ylläpitämiseksi kuin inflaatiota. Myös ekonomisti, Yalen yliopiston professori Irving Fisher on ylistänyt Gesellin "vapaan rahan" teoriaa.
Itävallan Wörglin kuuluisa paikallisvaluuttakokeilu sai alkunsa Wörglin silloisen kaupunginjohtajan laittaessa koetukselle Gesellin teoriat.Kokeilu menestyikin yli kaikkien odotusten, tullen kuitenkin Itävallan keskuspankin torppaamaksi, ja johtaen vastaavanlaisten valuuttakokeilujen laissa kieltämiseen.
Vaskervillet
thumb|250px|Kaksi Vaskervillen klaanin edustajaa [[Don Rosan tarinassa Transvaalin tuittupää (osa sarjaa Roope Ankan elämä ja teot).]] Vaskervillet ovat Aku Ankka -tarinoissa esiintyvä kuvitteellinen klaani Skotlannissa. Vaskervillet esiintyivät (tai pikemminkin heidät mainittiin) ensimmäisen kerran Carl Barksin tarinassa Vaskervillen koira.
Ajatus Vaskervillein klaaniin lienee tullut Arthur Conan Doylen romaanista Baskervillen koira. Carl Barks käytti Vaskervillejä ensimmäisen kerran tarinassaan Vaskervillen koira, jossa esiintyy jonkin verran samankaltaisuuksia Baskervillen koiran kanssa (kuten suuri sukua vainoava koira, jonka ajatus on pääosassa Arthur Conan Doylen romaanissa).
Klaani ennen
Klaanin nykyinen ainoa elossa oleva jäsen (joka on muuttanut sukunimensä McVaskeriksi) kertoo, että Vaskervillet ovat aina olleet huijareita ja lammasvarkaita. Tiedämme myös, että Vaskervillet karkottivat McAnkat tiluksiltaan 1600-luvulla pukemalla teräspanssarin päälle koira-asun. Näin syntyi Vaskervillen koira, paholaishurtta, johon McAnkkojen keihäät eivät tehneet jälkeäkään.
McAnkkojen paettua Ankkapurhan linnasta Vaskervillet alkavat käyttää aluetta lampaidensa laitumena. He ovat kuitenkin kiinnostuneet Sir Rikhard Ankanmielen aarteesta, jonka löytääkseen he muun muassa yrittävät avata McAnkkojen hautausmaan hautoja. Roope Ankan elämä ja teot -teoksen ensimmäisessä luvussa (Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck)) nuori Roope Ankka kuitenkin estää Vaskervillen klaanin suunnitelmat avata McAnkkojen haudat. Roope pakenee Vaskervillen klaanin jäseniä Ankkapurhan linnaan, jossa hän tapaa Sir Rikhard Ankanmielen haamun (vaikkei itse tajuakaan tämän olevan haamu), joka kertoo Roopelle linnasta. Tämän jälkeen Roope sulloo yhden haarniskan täyteen turvetta, haarniskoi hevosen ja laittaa sitten haarniskan hevosen selkään. Roope sytyttää turpeen palamaan ja lähettää hevosen Vaskervillen jäsenien kimppuun. Megafonin avulla Roope saa "haarniskan puhumaan". Hän säikäyttää Vaskervillet niin pahasti, että näiden tukat, parrat ja viiksikarvat muuttuvat pysyvästi valkoisiksi.
Vaikka McAnkat jättivätkin Ankkapurhan, se pysyi silti heidän omaisuutenaan. Linnan verot ovat kuitenkin pahasti rästissä ja se aiotaan pakkohuutokaupata Don Rosan tarinassa Ankkapurhan uusi valtias (The New Laird of Castle McDuck). Roope kuitenkin palaa Amerikasta mukanaan 10 000 dollaria. Vaskervillet haastavat kuitenkin Roopen kaksintaisteluun, jonka aikana toinen heistä varastaa Roopen rahat. Samaan aikaan Roopen onnistuu tyrmätä vastustajansa, mutta salama iskee hänet täynnä vettä olevaan vallihautaan. Roope ei saa painavaa haarniskaansa aluksi pois ja luulee jo loppunsa koittaneen, mutta ensikolikkonsa avulla hän avaa pultit ja mutterit. Roope ilmestyy linnan laskusillalle juuri parahiksi pysäyttämään lähtöä tekevät Vaskervillet. Jotenkin Roope aavistaa, että hänen rahansa on viety ja vaati Vaskervillen klaanin jäseniä palauttamaan rahat. Saatuaan rahat Roope lähettää isänsä Fergus McAnkan viemään rahoja pormestarille. Näin Ankkapurhan linna säilyy McAnkoilla. Raivoissaan tappiostaan Vaskervillet ottavat salaa yhdeltä haarniskalta kirveen aikeenaan ottaa Roope hengiltä takaapäin. McAnkkain klaanin jäsenet (jotka ovat siis haamuja) kuitenkin säikyttävät Vaskervillet ja nämä ryntäävät kauhuissaan pakoon Ankkapurhan linnasta.
Klaani nykypäivänä
Barksin tarinat ajoittuvat 1950-60 -luvuille, joten Vaskervillen koiran voidaan olettaa tapahtuneen silloin. Tarinassa esitellään Vaskervillen klaanin viimeinen elossa oleva jäsen, joka häpesi sukuaan ja muutti nimensä McVaskeriksi. Hän on kuuluisa taidemaalari, joka maalaa nykytaidetta. Mallinaan hän käyttää McAnkkojen klaanin tartaania.
Jämsän jäähalli
Jämsän jäähalli (tunnetaan myös nimellä Jämsänjokilaakson jäähalli) on vuonna 1994 valmistunut jäähalli Jämsässä. Hallin katsojakapasiteetti on 1000 ja näistä 700 on istumapaikkoja. Jämsän jäähallia kotihallinaan käyttävät kaukalopalloseura Duo 96, sekä jääkiekkoseura Jämsänkosken Ilves. Duo Jämsä pelasi kaukalopalloa miesten pääsarjassa. Kaukalopallossa silloinen yleisöennätys Duon ja Lieksan Innon välisessä ottelussa 15. maaliskuuta, jolloin katsojia oli 202. Ensimmäisellä liigakaudella ennätys kuitenkin rikottiin. 8. helmikuuta 2009 RB-Oulun vierailua oli seuraamassa 315 katsojaa.
Jämsän jäähallissa pelatussa hyväntenväisyysottelussa. K-market vilja allstars vs Miki Salmio allstars oli katsojia 880. Tämä lienee ennätysyleisö. Ottelussa nähtiin pelaajia Liigasta, Mestiksestä, Naisten liigasta, Naisten Elitserien:stä, Vanhoja legendoja ja tulevia tähtiä useista sarjoista.
Hevosmuurahaiset
Hevosmuurahaiset (Camponotus) on pistiäisten lahkoon kuuluva muurahaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 1000 lajia.
David Rozehnal
David Sebastian Klement Rozehnal (s. 5. heinäkuuta 1980 Šternberk, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Belgiassa, Ranskassa, Englannissa, Italiassa ja Saksassa.
Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Sigma Olomoucia vuosina 1999–2003 ja Belgiassa Club Bruggea vuosina 2003–2005 voittaen Belgian mestaruuden ja cupin. 2005–2007 Rozehnal edusti Ranskan liigaseura Paris Saint-Germainia, jossa voitti Coupe de Francen. Hän siirtyi kesällä 2007 Englannin Valioliigassa pelanneen Newcastle Unitedin riveihin. Peliaikaa tuli kohtuullisesti, mutta jo tammikuussa 2008 hän siirtyi lainalle Italian Serie A-seura SS Lazioon, johon hän siirtyi kesäkuussa 2,9 miljoonan punnan siirtosummalla.
Rozehnal edusti Laziota puolitoista kautta ja pelasi seurassa 38 liigaottelua. Kesäkuussa 2009 hän vaihtoi jälleen maisemaa allekirjoitettuaan kolmivuotisen sopimuksen Bundesliigaseura Hamburger SV:n kanssa. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Ranskan liigassa Lille OSC:n joukkueessa.
Rozehnal lukeutuu Tšekin maajoukkueen vakionimiin. Hän on edustanut Tšekkiä vuosien 2004 ja 2008 EM-kisoissa sekä vuoden 2006 MM-kisoissa. Rozehnal oli myös voittamassa alle 21-vuotiaiden EM-kultaa Tšekin joukkueessa vuonna 2002.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2006
thumb|right|Pragelato mäet. XX talviolympialaisissa vuonna 2006 järjestettiin maastohiihdossa, mäkihypyssä ja yhdistetyssä kaikkiaan kahdeksantoista kilpailutapahtumaa. Kilpailut käytiin Pragelatossa.
Parisprintti
14. helmikuuta
Miesten parisprintti oli kolmen kauppa, kun toiseksi viimeisellä osuudella Jens Arne Svartedalin nykäisyyn pystyivät vastaamaan vain Thobias Fredriksson ja Ivan Alypov. Lopullinen ratkaisu tuli vasta maalisuoralla, jossa Ruotsin Björn Lind kehitti huikean kirin, jonka vauhti oli liikaa muille. <br style="clear:both" />
Takaa-ajo 15 km (p) + 15 km (v)
12. helmikuuta
Jo kilpailun lähdössä nähtiin dramatiikkaa, kun olympiakultaansa puolustanut Estil kompuroi rikkoen suksensa. Norjalainen antoi muille kärkihiihtäjille jonkinmoisen etumatkan, mutta sai pääjoukon kiinni kymmenen kilometrin kohdalla. Kilpailu hiihdettiin pääasiassa yhtenä rypäänä ja ratkaisut jäivät maalisuoralle, jossa Dementjev kukisti Estilin kirikamppailussa. <br style="clear:both" />
15 km (p)
17. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Viesti 4 × 10 km
19. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Sprintti (v)
Ruotsin Björn Lind otti jo toisen sprinttikultansa. Hän jätätti muut jo maalisuoran alussa. Yllätyskakkoseksi nousi Ranskan Roddy Darragon, joka kukisti loppusuoran taistelussa Thobias Fredrikssonin. Välierissä yksi suosikeista Tor Arne Hetland kaatui, kun Lindin sukset osuivat häneen. <br style="clear:both" />
Yhteislähtö 50 km (v)
26. helmikuuta
Miesten 50 kilometrin yhteislähtökilpailu ratkesi vasta maalisuoralla. Lähes koko kisan ajan pääryhmässä hiihti toistakymmentä urheilijaa ja maalissakin yhdeksän hiihtäjää oli viiden sekunnin sisällä. Voittajaksi väkevällä kirillä nousi Italian Giorgio di Centa. Hopealle kurotti Venäjän Jevgeni Dementjev ennen Itävallan Mihail Botvinovia. <br style="clear:both" />
Takaa-ajo 7,5 km (p) + 7,5 km (v)
12. helmikuuta
Kilpailun voittaja, 28-vuotias Šmigun, oli tehnyt valmentautumisessaan suuria uudistuksia viime aikoina. Näin hänet palkittiin olympiakullalla jo kisojen avausmatkalla. Hän ohitti Neumannován 300 metriä ennen maalia ja jätätti tämän loppusuoralla 1,9 sekunnin päähän. Ennakkosuosikkeihin lukeutunut norjalainen Marit Bjørgen jätti kisan kesken jo alkuvaiheissa mahataudin takia. <br style="clear:both" />
10 km (p)
16. helmikuuta
Kilpailu hiihdettiin vesisateessa ja raskas keli sekä maasto tekivät tepposet monille hiihtäjille. Kanadan Sara Renner johti kilpailua vielä 6,2 kilometrin kohdalla, mutta jäi voittajasta lopulta 41 sekuntia. Ennakkosuosikki Virpi Kuitunen jäi yhdeksänneksi. <br style="clear:both" />
Viesti 4 × 5 km
18. helmikuuta
Ennakkosuosikkeina kisaan lähteneet Norja (5. sija) ja Suomi (7. sija) jäivät ilman mitaleita. Suomen taktiikkana oli yrittää karkuun jo perinteisen osuuksilla mutta suuria eroja ei syntynyt. Toisessa vaihdossa Suomi oli kärjessä ja Venäjä vasta kahdeksantena mutta kolmannella osuudella Tsepalova nosti Venäjän takaisin mitalitaistoon. Suomen kolmannella osuudella Riitta-Liisa Lassila väsähti aivan osuutensa loppupuolella, oli ajaa laskussa ulos radalta ja tuli kolmanteen vaihtoon kuudentena 20 sekuntia kärjen takana. Ankkuriosuudella Norjan Marit Bjørgen yllättäen putosi kärjen vauhdista. Venäjän Medvedeva-Abruzova karkasi muulta porukalta ja muut mitalit ratkaistiin loppukirikamppailussa. Suomen ankkuri Kati Venäläinen hyytyi osuudellaan ja joutui vielä päästämään Tšekin Katerina Neumannovan ohitseen. <br style="clear:both" />
Sprintti (v)
22. helmikuuta
Yhteislähtö 30 km (v)
24. helmikuuta
Tšekkiläinen Kateřina Neumannová ratkaisi 30 kilometrin yhteislähdön olympiakullan loppusuoran kirillään. Hän löi lopussa Venäjän lähes koko matkan ajan kärkiryhmää vetäneen Julija Tšepalovan ja Puolan yllättäjän Justyna Kowalczykin, joka hajotti kärkiryhmän viimeisissä kovissa nousuissa ja oli jo muutaman sekunnin edellä Neumannováta ja Tšepalovaa. Raskas reitti ja räntäsade vaati veronsa, sillä keskeyttäjien listalta löytyvät mm. suomalaiskaksikko Virpi Kuitunen ja Kati Venäläinen sekä Ruotsin sprinttikultamitalisti Lina Andersson. <br style="clear:both" />
Normaalikilpailu
11. helmikuuta
Yllätysvoittaja Hettich lähti hiihto-osuudelle aivan kärjen tuntumassa. Ylivoimainen ennakkosuosikki Hannu Manninen lähti hiihto-osuudelle 1.38 kärkeä perässä, mutta uuvahti lopulta yhdeksänneksi. Mannisen kanssa alkumatkasta samassa joukossa hiihtäneet Gottwald ja Moan saivat kärkijoukon kiinni, ja varsinkin pronssista käytiin tiukka kamppailu Moanin, norjalaisen Petter Tanden ja hopeamitaliaan puolustaneen Suomen Jaakko Talluksen kesken. <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu
15. ja 16. helmikuuta
Yhdistetyn joukkuekisa jouduttiin käymään kahtena päivänä, kun mäen toinen kierros ja samalla hiihto-osuus jouduttiin siirtämään huonojen tuuliolosuhteiden takia keskiviikolta torstaille. Mäen jälkeen kisaa johtanut Saksa joutui taipumaan hiihdon ankkuriosuudella, kun Mario Stecher hiihti Saksan viestiä vieneen Jens Gaiserin kiinni ja lopulta ohi viimeisessä rankassa nousussa. Suomi hiihti lähes koko viestin kolmantena.
Saksan Kircheisen hyppäsi sääntöjen vastaisesti hyppypuvun vetoketju auki. Suomi teki asiasta protestin, joka ei kuitenkaan mennyt läpi. <br style="clear:both" />
Sprintti
21. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
12. helmikuuta
Kultamitalisti Bystølin suoritus karsinnoissa hylättiin sääntöjen vastaisen puvun takia, mutta hän pääsi kuitenkin kilpailuun mukaan oltuaan maailmancupin kokonaiskilpailun pisteissä viidentoista parhaan joukossa. Hän oli ensimmäisen kierroksen jälkeen kuudentena tasapisteissä Hautamäen kanssa. Bystøl sai Hautamäen kanssa samanmittaisesta hypystä toisella kierroksella paremmat tyylipisteet ja siirtyi tämän edelle yhden pisteen erolla. Kilpailun viimeisiä hyppääjiä eivät tuulet suosineet ja Bystøl säilytti kärkipaikkansa loppuun saakka. Ensimmäisen kierroksen jälkeen kilpailua johti yllättäen venäläinen Dmitri Vasiljev puolen pisteen erolla Janne Ahoseen ja Thomas Morgensterniin. <br style="clear:both" />
Suurmäki
18. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Joukkuemäki
20. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Sirviö
Sirviö on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
PLE
PLE voi tarkoittaa seuraavia:
Kaarlo Marjanen
thumb|right|Kaarlo Marjanen, [[Kalervo Kallio ja Einari Vuorela vuonna 1944.]] Kaarlo Matti Marjanen (5. tammikuuta 1899 Maaria – 20. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lausuja, kriitikko, kirjailija ja aforistikko.
Kaarlo Marjasen vanhemmat olivat kanttoriurkuri, maanviljelijä Matti Wilhelm Marjanen ja Emilia Löytty. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1927. Marjanen opiskeli Berliinin ja Hallen yliopistoissa 1931, Wienissä 1938 ja Kööpenhaminassa 1939.
Marjanen oli Helsingin Sanomien toimittajana 1918–1919, Turun keskusvankilan 2. opettajana 1922–1932, Turun yliopiston suullisen esitystaidon opettajana 1928–1932, Helsingin yliopiston puhetekniikan ja suomen kielen kaunoluvun lehtorina 1933–1965 sekä Suomen Puheopiston lausunnan yliopettajana 1947–1962. Hän oli Uusi Aura–lehden kirjallisuus– ja teatteriarvostelijana 1928–1932, Uuden Suomen kirjallisuusarvostelijana 1935–1936, Suomalainen Suomi–lehdessä teatteriarvostelijana 1934–1939 sekä toimitussihteerinä 1936–1937 ja Parnasso–lehdessä päätoimittajana 1951–1954.
Kaarlo Marjanen vihittiin filosofian kunniatohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1957. Hänelle myönnettiin vuonna 1961 Pro Finlandia -mitali.
Marjasen aforismikokoelmaa Nuolia sumusta on tutkija Markku Envall luonnehtinut suomalaisen aforistiikan "vankimpiin, terävimpiin, tyylitietoisimpiin ja myös systemaattisimpiin" kuuluvaksi.
Kaarlo Marjanen oli naimisissa vuodesta 1928 päätoimittaja Erland Hytösen tyttären, filosofian maisteri Veija Taina Hytösen kanssa.
Riihenmäen koulu
Riihenmäen koulu on noin kilometri Mäntsälän kunnan keskustan pohjoispuolella ja kilometri Mäntsälän rautatieaseman itäpuolella toimiva noin 700 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0-9). Koulu aloitti toimintansa vuonna 1998. Koulurakennusta laajennettiin elokuuhun 2017 mennessä, ja syyslukukaudesta 2017 lähtien Riihenmäen koulu muuttui yhtenäiskouluksi.
Yrjö Lampila
Yrjö Daniel Lampila (23. huhtikuuta 1901 Helsinki – 18. lokakuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen uimahyppääjä, joka osallistui Amsterdamin kesäolympialaisiin vuonna 1928. Lampila oli 1920-luvun alussa Työväen Urheiluliiton parhaita uimahyppääjiä ja myöhemmin hän saavutti useita SM-mitaleita.
Elämä ja ura
18-vuotiaana Töölön Vesaan liittynyt Lampila sijoittui TUL:n mestaruuskilpailuissa kolmanneksi vuonna 1921 suorissa kerroshypyissä ja 1923 ponnahduslautahypyissä. Tämän jälkeen Lampila loikkasi porvariseura Helsingin Uimareihin ja pääsi näin mukaan vuoden 1928 kesäolympialaisiin. Vuonna 1925 Lampila voitti Suomen mestaruuden suorissa hypyissä ja sijoittui toiseksi suorissa kerroshypyissä sekä ponnahduslautahypyissä. Vuosina 1926–1927 Lampila saavutti SM-mitaleita kerros- ja ponnahduslautahypyissä ja 1928 hän voitti suorien sekä vaihtelevien kerroshyppyjen SM-kultaa. Olympialaisissa Lampila sijoittui 10 metrin ponnahduslautakilpailun karsintaryhmänsä neljänneksi jääden finaalin ulkopuolelle.
Lampila kävi kolme vuotta Kuvataideakatemiaa ja opiskeli sen jälkeen kultasepäksi. Hänen metallitöidensä kerrottiin kiinnittäneen jopa Akseli Gallen-Kallelan huomion. Tämä kehottikin Lampilaa ryhtymään taiteilijaksi, mutta Lampila jäi työskentelemään metallialan perheyritykseen Oy Veljekset Lampilaan. Myöhemmin 1950-luvulla Lampila työskenteli teollisena suunnittelijana Heteka Oy:ssä.
Gasera
Gasera Oy on Turussa sijaitseva kaasujen, nesteiden ja kiinteiden materiaalien analysointiin keskittyvä korkean teknologian yritys. Gasera tuottaa laitteita, joilla voidaan suojella ihmisiä ja ympäristöä havaitsemalla haitallisia kaasuja sisä- ja ulkotiloista. Gaseran laitteita voidaan käyttää myös muun muassa kasvihuonekaasujen ja päästöjen mittaamiseen, sähkömuuntajien diagnostiikkaan, työturvallisuuteen, räjähteiden paljastamiseen ja rajavartioinnissa esimerkiksi huumetorjuntaan ja ihmissalakuljetusten havaitsemiseen. Gaseran tuotteet perustuvat yhtiön omaan uniikkiin patentoituun kaasuanalyysiteknologiaan.
Historia
Gasera Oy:n perustivat emeritusprofessori Jyrki Kauppinen yhdessä poikansa fysiikan tohtori Ismo Kauppisen kanssa vuonna 2004. Yhtiö syntyi Turun yliopiston spinoffina.
Teknologia
Gaseran teknologia perustuu fotoakustiseen spektroskopiaan, FTIR-menetelmään ja aallonpituussäädettäviin keski-infrapunalasereihin.
Tuotteet
Vuonna 2016 Gasera julkaisi GASERA ONE fotoakustisen kannettavan kaasuanalysaattorin ilmanlaadun ja turvallisuuden mittaamiseen. Laite toimii fotoakustisella teknologialla, joka voi hyödyntää useita valonlähdeteknologioita kuten esimerkiksi laajalla aallonpituusalueella toimivia kvanttikaskadilasereita. GASERA ONE mittaa muun muassa haihtuvia orgaanisia yhdisteitä, epäorgaanisia yhdisteitä, hiilivetyjä, fluoriyhdisteitä, anestesiakaasuja ja syövyttäviä yhdisteitä äärimmäisen pienissä pitoisuuksissa. Gasera tarjoaa laitteita myös tutkimuskäyttöön.
DOGGIES
Alkuvuonna 2016 Gasera sai päätökseen yhteistyön Euroopan unionin kanssa DOGGIES (Detection of Olfactory traces by orthoGonal Gas identification technologIES) projektissa. Projektin tavoitteena oli kehittää kannettava laite salakuljetettujen huumeiden, räjähteiden ja ihmisten havaitsemiseen. EU-hankkeessa oli mukana eurooppalaisia korkeakouluja, tutkimuslaitoksia, yrityksiä ja lopputestaajia. Gasera suunnitteli laitteeseen sensorimoduulin, joka perustuu yrityksen patentoimaan kaasunmittausteknologiaan. Euroopan komission 7. tutkimuksen puiteohjelma rahoitti DOGGIES-projektin.
SOCKS
SOCKS on Tekesin Arktiset Meret -ohjelman rahoittama projekti HyperGlobal-konsortion sisällä. Konsortion tavoitteena on kehittää ja kaupallistaa korkean tason kaasun havaitsemisratkaisuja laivojen päästöjen monitorointiin. SOCKS-projektin tuloksena Gasera kehittää laivaväylillä käytettäväksi tarkoitetun kaasuanalysaattorin, joka voi havaita samanaikaisesti rikkidioksidi- (SO2) ja hiilidioksidi pitoisuudet (CO2), joista laivan käyttämän polttoaineen rikkipitoisuus voidaan laskea.
Tauno Kare
'''Tauno Kare ent. Karelberg''' (22. elokuuta 1934 Viipurin maalaiskunta – 1. toukokuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen rakennusyrittäjä ja maajoukkuetason painonnostaja 1950-luvun lopulta 1960-luvun lopulle.
Tauno Kare vietti lapsuusvuodet Viipurin lähellä Perojoen kylässä. Hän joutui lähtemään äitinsä ja kahden sisaruksensa kanssa evakkoon Talvisodan syttyessä joulukuun alussa 1939. Evakkopaikkana heille oli Valkeakoski.
Nuoruudessaan Tauno Kare oli taitava voimistelija ja akrobaatti. Hän kilpaili Suomessa yhdessä entisen painonostajan Väinö Kaipiaisen kanssa. Tauno piti Väinöä mm. yhdellä kädellä ylhäällä Väinön seisoessa käsillään. Myöhemmin Tauno pestautui Ranskassa sirkukseen. Sen jälkeen hän liittyi hetkeksi Ranskan muukalaislegioonaan, mutta palasi Suomeen ennen kuin yksikkö siirrettiin Välimeren etelärannalle Algeriaan alueen poliittisen tilanteen kiristyessä.
Vuonna 1956 Tauno aloitti painonnoston maaottelu-uransa. Kaikkiaan Tauno Kare edusti Suomea 43 maaottelussa sarjan ollessa tyypillisesti alle 75 kg. Urheilu-uransa Tauno edusti helsinkiläistä voimailuseura Herakesta. Hän voitti kuusi Pohjoismaiden mestaruutta 1958-1967, yhdeksän Suomen mestaruutta 1957-1967. MM-kisojen paras sijoitus oli viides vuoden 1961 MM-kisoissa Wienissä yhteistuloksella 395 kg pronssin jäädessä 10 kg:n päähän. Tauno Kare oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti 400 kg:n yhteistuloksen (tempaus, punnerrus ja työntö) sarjassaan alle 75 kg.
Tauno Kareen vanhempi veli Pekka harrasti myös painonnostoa, mutta ei yhtä hyvällä menestyksellä kuin Tauno. Pekka Kare toimi painonnostoliiton järjestötehtävissä 1960- ja 1970-luvuilla.
Tauno Kare aloitti työuransa rakennuksilla kuorma-autonkuljettajana. Viime vaiheessa hän toimi rakennusyrittäjänä. Syksyllä 2022 Hänen tyttärentyttärensä Oona Kare esitti isoisänsä elämästä tehdyn monologinäytelmän "Saako taivaassa punaviiniä".
Paul Martin (täsmennyssivu)
Paul Martin voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Ampumahiihto talviolympialaisissa 2006
right|thumb|350px|Miesten 15 km:n yhteislähtö käynnissä. XX talviolympialaisissa järjestettiin ampumahiihdossa kymmenen kilpailutapahtumaa. Ampumahiihtokilpailut käytiin San Sicariossa Cesana Torinesessa.
Suomalaissijoituksista, katso Suomi 2006 talviolympialaisissa.
10 km
14. helmikuuta
<br style="clear:both" />
20 km
11. helmikuuta
<br style="clear:both" />
12,5 km takaa-ajo
18. helmikuuta
<br style="clear:both" />
15 km yhteislähtö
25. helmikuuta
<br style="clear:both" />
4 × 7,5 km viesti
21. helmikuuta
<br style="clear:both" />
7,5 km
16. helmikuuta
Erittäin tasaisessa kilpailussa viiden kärki mahtui kymmenen sekunnin sisään. Puhtaasti ampuneen ranskalaisen Bavarel-Robertin voitto oli yllätys myös hänelle itselleen. Kilpailu käytiin räntäsateessa ja monet ennalta vahvat kilpailijat, kuten saksalaiset Kati Wilhelm ja Uschi Disl, väsähtivät.
<br style="clear:both" />
15 km
13. helmikuuta
Venäjän 33-vuotias Išmuratova saavutti uransa ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisavoiton. Monet ennakkosuosikit, kuten Saksan Kati Wilhelm, Ruotsin Anna Carin Olofsson ja Norjan Liv-Grete Poiree, pilasivat mahdollisuutensa ammunnassa. Alun perin hopealle hiihti Venäjän Olga Pyljova, mutta hänen doping-näytteestään löytyi kiellettyä karfedoni-piristettä. <br style="clear:both" />
10 km takaa-ajo
18. helmikuuta
<br style="clear:both" />
12,5 km yhteislähtö
25. helmikuuta
<br style="clear:both" />
4 × 6 km viesti
23. helmikuuta
Venäjä johti käytännössä koko kilpailun ajan ja kasvatti johtoaan tasaisesti lähinnä muita kärkimaita tarkemman ammunnan ansiosta. Vain puolisen minuuttia Venäjästä jäljessä ollut Saksa menetti lopullisesti pelin kolmannen osuuden toisella ampumapaikalla, jossa Katrin Apel joutui sakkokierrokselle kolmen ohilaukauksen jälkeen. 1. osuuden jälkeen neljäntenätoista ollut Ranska nousi lopulta ankkuriosuuden alussa kolmanneksi Sandrine Baillyn ohittettua Valko-Venäjän väsähtäneen Olena Zubrylovan.
Norjan mitalimahdollisuudet kaatuivat huonoon ammuntaan. <br style="clear:both" />
Martin I
Martin I oli Aragonian kuningas vuosina 1395–1410 veljensä Jaakko I:n jälkeen.
Martin toimi isänsä Pietari IV:n sijaishallitsijana Sisiliassa, jolloin hän tosiasiallisesti käytti Sisilian kuninkaan arvonimeä. Sisilian aateliset vastustivat Martinia, eikä hän kyennyt saamaan saarta hallintaansa. Martin palasi Aragoniaan saatuaan Aragonian kruunun ja luovutti Sisilian pojalleen Martin nuoremmalle. Näin sisialaisille tunnustettiin autonomia, mikä käytännössä tarkoitti itsenäisyyttä ja Aragonian kanssa tehdyn valtioliiton purkautumista.
Vauvojen surmaaminen
Vauvojen surmaaminen on ollut monissa muinaissa kulttuureissa ainakin tietyin ehdoin luvallinen käytäntö. Jos lapsi on isätön tai muuten luvattomasta suhteesta syntynyt eli avioton lapsi, hänet on voitu surmata. Lapsia on surmattu myös tarkoituksena rajoittaa lapsimäärää. Myös vammaisia lapsia on surmattu. Lapsia on voitu haudata elävältä, tai heidät on jätetty luontoon nääntymään tai villieläinten syötäväksi. Nämä tavat ovat usein olleet sellaisia, että lapsen surmaaminen on ollut tekijänsä kannalta mahdollisimman helppoa. Lapsesta on ikään kuin luovuttu, eikä sen kuolemaa ole joutunut näkemään. Monet vanhat sadut, kuten "Hannu ja Kerttu" kertovat tästä. Myös susien pelko saattaa liittyä osin lasten jättämiseen "suden suuhun".
Martin I
Myös Aragonian puolella Martin kohtasi vastustusta. Martinin matkatessa Sisiliasta mantereelle Foix’n kreivi Mathieu kieltäytyi hyväksymästä Pietari IV:n testamenttia ja julistautui kruununtavoittelijaksi. Vaatimuksia tehostaakseen hän aloitti raivoisan kapinan, mutta joutui kuitenkin pian palaamaan omille tiluksilleen. Matkansa aikana kesällä 1397 Martin vieraili Avignonissa vastapaavi Benedictus XIII:n luona ja lupasi tälle täyden tukensa. Kun Ranska sanoutui irti kuuliaisuudesta vastapaaville ja lähetti joukkoja Avignoniin, Martin vastasi lähettämällä laivastonsa Benedictuksen avuksi ja kirkollinen hajaannus jatkui.
Vauvojen surmaaminen
Monissa kulttuureissa vastasyntynyt ei vähään aikaan ole varsinainen henkilö. Yleensä lapsi otetaan perheen, suvun tai yhteisön jäseneksi erityisessä tilaisuudessa, johon yleisesti liittyy nimen anto. Ennen nimenantoa lasten surmaamista ei ole joissain kulttuureissa ja lainsäädännöissä pidetty rikoksena. Nimen mukana on nimittäin usein katsottu myös tulevan ihmisen sielun. Suomessa sana "sikiö" tarkoitti alun perin nimetöntä lasta. Kansanperinteessä on joitakin kertomuksia, joissa äpäräksi epäilty määrätään tapettavaksi.
Martin I
Martin nuorempi sai Sisilian rauhoitettua, mutta hän kuoli heinäkuussa 1409. Tämä aiheutti kiivaan taistelun tulevasta vallanperimyksestä, sillä Martin vanhemmalla ei ollut muita laillisia perillisiä ja pian kävi ilmi, ettei Aragonian ylhäisö hyväksyisi kruunun antamista aviottomalle pojalle. Uuden perillisen syntymän toivossa kuningas avioitui vuoden 1409 syyskuussa Margarita de Pradesin kanssa. Myös vastapaavi Benediktus XIII otti voimakkaasti kantaa kruununperimykseen saadakseen itselleen mieluisan ehdokkaan kuninkaaksi.
Vauvojen surmaaminen
Lasten surmaaminen Skandinaviassa
Skandinaviassa lasten surmaaminen oli yleistä ennen kristinuskon nousua valta-asemaan. Varsinkin äpärälapsia on tapettu. Lapsen surmaaminen oli luvallista ennen nimenantoa. Nimenanto liitti lapsen sukuun.
Martin I
Martin I:n kuollessa 31. toukokuuta 1410 hänelle ei kuitenkaan ollut syntynyt perillistä, eikä hän myöskään ollut tehnyt selkeää päätöstä monien mahdollisten perijäehdokkaiden väliltä. Kahden vuoden riitelyn ja taistelun jälkeen yhdeksänmiehinen komitea valitsi 28. kesäkuuta 1412 kuninkaaksi Martinin langon Fernando de Antequeran, joka tuli hallitsemaan nimellä Ferdinand I vuosina 1412–1416.
Vauvojen surmaaminen
Lasten surmaaminen Skandinaviassa
Islanti kristillistyi sillä ehdolla, että lapsia voitiin yhä surmata.
Vuonna 2011 lääketieteen etiikkaan keskittyvässä tieteellisessä aikakauskirjassa julkaistiin artikkeli, jossa ehdotettiin vastasyntyneiden surmaamisen laillistamista. Tutkijat katsovat, että sikiön abortoimisella ja vastasyntyneen surmaamisella ei ole periaatteellista eroa. Suomessa vastasyntynyt lapsi katsotaan raskauden kestosta riippumatta ihmiseksi, ja häneen ulottuu sekä lainsäädännön että eettisten normien määrittelemä suoja.
Vesa Haapala
Vesa Haapala (s. 1971 Keuruu) on suomalainen kirjailija ja kotimaisen kirjallisuuden yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa.
Haapala on toimittanut yhdessä Juhani Sipilän kanssa suomalaista romaania käsittelevän teoksen Kiviaholinna (2013). Haapala on myös oppikirjantekijä, joka on ollut mukana laatimassa Otavan äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjaa Särmää (LOPS 2010, 2016 ja 2021) ja sen opetusmateriaaleja.
Haapalan modernia paikallisrunoutta edustava esikoisrunokokoelma Vantaa ilmestyi vuonna 2007. Se oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana, Runeberg-palkintoehdokkaana sekä Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana. Haapala sai teoksesta Kalevi Jäntin palkinnon.
Haapalan toinen runokokoelma Termini ilmestyi keväällä 2009. Teos keskittyy muutamaan Roomassa vietettyyn kesäviikkoon, joista avautuu laaja sukellus eurooppalaisen runouden ja politiikan historiaan. Teoksessa on kerronnallinen, elokuvamainen leikkaus.
Keväällä 2012 julkaistiin Haapalan kolmas teos Kuka ampui Ötzin?. Kokeellinen teos on tehty yhteistyössä graafikko Markus Pyörälän kanssa, ja se sai Kirjataiteen kaunis kirja 2012 -palkinnon graafisesta suunnittelusta ja oli Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana 2014. Tommi Melenderin mukaan se kritisoi länsimaista kulutuskeskeistä elämänmuotoa. Haapalan ja Pyörälän yhteistyö jatkui teoksessa "Kela", joka ilmestyi 2013 Tulen & Savun Kollaboraatio-numerossa.
Haapalan esikoisromaani Karhunkivi ilmestyi Otavan julkaisemana helmikuussa 2016. Melenderin mukaan se on kuva "erityislapset heitteille jättävästä hyvinvointivaltiosta".
Haapalan toinen proosateos on Otavan tammikuussa 2023 julkaisema Alexis, "elämänkertomus" eli romaani Aleksis Kiven elämästä vuosina 1866-1870. Romaani pureutuu Kiven mielenmaisemaan ja ammattikirjailijuuteen nälkävuosien aikana. Teoksessa kirjoittamisen, rakkauden ja luonnon teemat kietoutuvat toisiinsa.
Haapalan runokokoelma Valekuolleet lähtee liikkeelle viimeisen jääkauden loppuvaiheissa veden alle jäävästä Doggerlandista ja yltää nykypäivän vedenpaisumuksiin ja pakolaisaaltoihin. Siinä kuultaa vaikutteita Tomas Tranströmeriltä.
Haapalan runoelma Hämärä ei tanssi enää, ilmestyi Otavan kustantamana elokuussa 2019. Teos käsittelee antroposeenin perustekijöitä ihmiskunnan kohtalonkysymyksiä, ja Melenderin mukaan se on synkkyydessään suorastaan päällekäyvä, painokasta yhteiskunnallista kirjallisuutta. Samalla se keskustelee Pentti Saarikosken Hämärän tanssien kanssa, ja Melenderin mukaan siinä on Göran Sonnevin äänenpainoja.
Melender toteaa, että Haapalan runoteokset ovat nimenomaan teoksia, eivät yksittäisten runojen kokoelmia. Hänen kielessään kuuluu suurten modernistien vaikutus, ja hän ammentaa kuvastoonsa juutalaiskristillisestä perinteestä. .
Haapalan runoja on käännetty englanniksi, italiaksi, ruotsiksi, slovakiaksi ja unkariksi.
International Consortium of Investigative Journalists
thumb International Consortium of Investigative Journalists (lyhennettynä ICIJ) on amerikkalaisen journalistin, Charles Lewisin vuonna 1997 perustama kansainvälinen tutkivien journalistien yhteenliittymä. Verkostoa johtaa australialainen tutkiva journalisti Gerard Ryle ja se on osa The Center for Public Integrityä (CPI), joka on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon tutkivan journalismin järjestö.
Washington D.C.:ssä päämajaansa pitävään ICIJ:hin kuuluu 185 journalistia 65 maasta. Sen päämääränä on keskittyä erilaisiin maailmanlaajuisiin ongelmiin kuten kansainväliseen rikollisuuteen, korruptioon sekä vallan väärinkäytöksiin.
Ryhmän neuvoa antava elin koostuu tunnetuista kansainvälisen tutkivan journalismin nimistä, kuten: Bill Kovach, Chuck Lewis, Rosental Calmon Alves, Phillip Knightley, Gwen Lister, Goenawan Mohamad, Reginald Chua ja Brant Houston.
Ryhmän kirjoituksia on julkaistu laajalti kansainvälisessä lehdistössä (esim. BBC, Le Monde, Asahi Shimbun, Novaja Gazeta, NRK ja The Washington Post). Suomessa ICIJ:n juttuja on julkaissut mm. Yle.
Taiwan+
Taiwan+, tai TaiwanPlus, on taiwanilainen englanninkielinen suoratoistopalvelu.
Lähetykset alkoivat 31. elokuuta 2021. Palvelua valvoo Taiwanin kulttuuriministeriö ja sisällöstä vastaa Taiwanin keskusuutistoimisto (CNA). Päätös antaa sisältövastuu CNA:lle tehtiin toukokuussa 2021, ja uutistoimisto lupasi tuottaa uutisia itsenäisesti ja erillään muista operaatioistaan.
Taiwanin hallitus rahoittaa kanavaa 775 milj. NT$:lla (noin 23 milj. €) ja palvelun tavoitteena on vastustaa Manner-Kiinan hallituksen operoimaa CGTN ja tuoda Taiwania esille positiivisessa valossa pehmeän vaikuttamisen kautta englannin kielellä.
Puch
thumb|Puch 500 D (1962) Puch oli Grazissa Itävallassa toiminut moottori- ja ajoneuvovalmistaja. Sen perusti vuonna 1889 Johann Puch ja se valmisti autoja, polkupyöriä, mopedeja ja moottoripyöriä. Suomessa Puch tunnetaan Tunturi-mopojen moottorinvalmistajana.
1980-luvun lopulla kova kilpailu vei Puchilta sen toimintaedellytykset itsenäisenä yrityksenä. Kaksipyöräisten tuotanto Grazissa lopetettiin 1987 raskaan uudelleenjärjestelyn seurauksena. Puchin moottoripyörät myytiin Vespaa valmistavalle Piaggiolle, joka valmistaa edelleen moottoripyöriä Puch-nimellä. Myös nelivetoisia ajoneuvoja ja niiden osia valmistava Steyr-Puch jatkaa toimintaansa Piaggion osana. Steyr-Puchin maastokuorma-auton Pinzgauerin valmistus on siirtynyt BAE Systemsille Isoon-Britanniaan.
Yhtiön ensimmäinen tehdas, ns. Einserwerk, Grazissa suljettiin 2000-luvun alussa ja sen historiallinen kokoonpanohalli suojeltiin. Puchin museo avattiin kokoonpanohallissa Grazin ollessa Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2003.
Kestiystävyys
Kestiystävyys tarkoittaa vieraanvaraisuutta, jonka osoittaminen oli tärkeä hyve antiikissa. Kestiystävyys voidaan jakaa julkiseen ja yksityiseen.
Filoksenia tarkoitti antiikin Kreikassa sivistyneen ihmisen muukalaista kohtaan osoittamaa yksityistä vieraanvaraisuutta erityisesti tämän ollessa hädässä. Kestiystävyyden laiminlyönti saattoi johtaa jumalten vihamielisyyteen. Filokseniasta kehittyi julkinen proksenia, jolla tarkoitettiin käytäntöä, jossa kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa joku kaupungin asukkaista valvoi toisen kaupunkivaltion kansalaisten etua siellä. Virka oli usein perinnöllinen.
Hospitium tarkoitti antiikin roomalaisessa kulttuurissa vastavuoroista suhdetta, jossa henkilö otti vastuulleen vieraan turvallisuuden. Tämä saattoi tarkoittaa myös yhteisön liittoa yksityishenkilön tai toisen yhteisön kanssa. Rooman senaatti saattoi solmia hospitium-suhteen läheisen liittolaisen kanssa.
Sinfonia nro 2 (Brahms)
Johannes Brahmsin sinfonia nro 2 D-duuri op. 73 sävellettiin kesällä 1877. Se valmistui erittäin nopeasti verrattuna ensimmäiseen sinfoniaan, jota Brahms työsti viisitoista vuotta. Teos kantaesitettiin Wienissä 30. joulukuuta 1877 Hans Richterin johdolla.
Rakenne ja orkestraatio
Sinfoniassa on neljä osaa:
Brahmsin toinen sinfonia on sävelletty suurelle orkesterille, joka koostuu 2 huilusta, 2 oboesta, 2 klarinetista, 2 fagotista, 4 käyrätorvesta, 2 trumpetista, 3 pasuunasta, tuubasta, patarummuista ja jousisoittimista.
Colorado (lännenlukemisto)
Colorado oli vuosina 1963–1987 ilmestynyt suomalainen lukemistolehti. Lehteä ilmestyi 25 vuoden aikana kaikkiaan 295 numeroa. Vuonna 1963 ilmestyi seitsemän numeroa, mutta vuodesta 1964 lähtien lehti ilmestyi kerran kuukaudessa.
Coloradon tarinoista vastasivat monet eri kirjailijat. Coloradossa ilmestyi lähinnä australialaisten ja saksalaisten kirjoittajien tekstejä.
Colorado oli Coltin ja Lännensarjan ohella suosituimpia ja tunnetuimpia suomalaisia lännenlukemistoja.
Louis L’Amour
pienoiskuva|354x354px|Presidentti Ronald Reagan ojensi vuonna 1983 Louis L’Amourille (vas.) [[Presidential Medal of Freedom -siviilikunniamerkin.]] Louis Dearborn L’Amour, oik. Louis Dearborn LaMoore (22. maaliskuuta 1908 Jamestown, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat – 10. kesäkuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan etupäässä lännenromaaneistaan, joita hän itse kutsui "rajaseudun tarinoiksi" (engl. frontier stories). L'Amour oli alun perin metsätyömies ja ammattinyrkkeilijä.
Tuotanto
L’Amour kirjoitti myös historiallista kaunokirjallisuutta (The Walking Drum), tieteiskirjallisuutta (The Haunted Mesa) ja tietokirjallisuutta (Frontier) sekä runoja ja novellikokoelmia. Monien tarinoiden pohjalta on tehty elokuvia. L’Amour julkaisi kaikkiaan yli sata teosta, joista 89 romaaneja. Teoksia on käännetty useille eri kielille, ja niistä on julkaistu yhä uusia painoksia.
L’Amourin on sanottu olevan "yksi maailman suosituimmista kirjailijoista".
L’Amourin myydyin teos on Hondo (1953), joka on valittu moneen kertaan yhdeksi parhaista lännenromaaneista.