cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Opintotukiasiain keskuslautakunta
Myönnettävät etuudet
Opintotukiasiain keskuslautakunta myöntää myös niin sanotun irtaimistolainan ulkomaan kansalaisille, lähinnä pakolaisille ja maahanmuuttajille. Se on tarkoitettu keittiövarusteiden ja muiden välttämättömien huonekalujen hankkimiseen.
Opintotukiasiain keskuslautakunta vastaa myös opintoasioihin liittyvästä virallisesta tilastoinnista.
Tr (Unix)
tr on Unix-ohjelma merkkien muuntamiseen oletustulostusvirrasta.
GNU-projektin version ohjelmasta on toteuttanut Jim Meyering.
Käyttöesimerkki
echo 'wikipedia!' | tr 'a-z' 'A-Z' Tulostaa: WIKIPEDIA!
Turun taidemuseo
Turun taidemuseo on taidemuseo Turussa Puolalanmäellä. Museon toimintaa ylläpitää ja sen kokoelman omistaa vuonna 1891 perustettu Konstföreningen i Åbo – Turun Taideyhdistys ry. Museorakennuksen on suunnitellut arkkitehtiprofessori Gustaf Nyström (1856–1917) ja se valmistui vuonna 1904. Liikemiesveljesten Ernst (1846–1924) ja Magnus (1859–1924) Dahlströmin lahjoittamin yksityisin varoin rakennettu ja Turun kaupungille lahjoitettu Turun taidemuseo oli avautuessaan Suomen toinen taidemuseoksi suunniteltu rakennus Ateneumin jälkeen.
Taidemuseon ensimmäisenä intendenttinä toimi taiteilija Victor Westerholm (1860–1919). Museonjohtajana on vuodesta 2006 toiminut Kari Immonen.
Vuonna 2018 museon näyttelyihin tutustui yhteensä 51 838 kävijää.
Turun Taideyhdistys ry perustettiin edistämään taiteen harrastusta, ymmärtämistä ja harjoittamista sekä ylläpitämään taidekokoelmaa erityisesti Varsinais-Suomen alueella. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa toimi vuodesta 1904 vuoteen 1933 saakka Taideyhdistyksen piirustuskoulu, joka on nykyään osa Turun ammattikorkeakoulun taideakatemiaa.
Vuonna 2004 Turun Taideyhdistys ry. sai pitkäaikaisen rahastonhoitajansa Henry Lönnforsin testamentin mukaisesti taiteilija-ateljeen, joka luovutetaan kolmen vuoden välein Turun Taideyhdistyksen hallituksen valitsemalle ateljeestipendiaatille. Stipendiaatti saa taiteellista työskentelyä varten kolmeksi vuodeksi käyttöönsä korvauksetta Turun Puolalanpuistossa sijaitsevan ateljeen. Vuosina 2018–2020 ateljeessa työskentelee kuvataiteilija Hertta Kiiski.
Turun taidemuseo julkaisee myös taiteeseen liittyvää kirjallisuutta. Henry Lönnforsin miniatyyrejä esittelevä teos Amour unit deux cœurs – Henry Lönnforsin miniatyyrikokoelma valittiin vuonna 2009 vuoden kauneimmaksi teokseksi.
Rakennuksen historia
Liikemiesveljekset Ernst ja Magnus Dahlström ovat kuvataiteen saralla merkittäviä lahjoittajia. Huhtikuussa 1895 he lahjoittivat alkujaan anonyymisti 150 000 markan suuruisen summan, joka nykyrahassa mitattuna vastaa n. 644 000 euroa. Lahjoitus oli alun perin tarkoitus käyttää kaupunginkirjaston rakentamiseen, mutta vuonna 1897 toinen merkittävä lahjoittaja, Fredric von Rettig (1843–1914), teki lahjoituksen kirjastorakennuksen rakentamiseksi. Tämä antoi Dahlströmin veljeksille mahdollisuuden keskittyä kuvataiteen tarpeisiin soveltuvaan rakennukseen.
Arkkitehdin löytämiseksi vuonna 1900 järjestettiin suljettu kilpailu neljän osallistujan kesken. Tuomaristossa olivat Dahlströmin veljesten lisäksi Victor Westerholm sekä arkkitehdit Sebastian Gripenberg ja S.M. Schjerfbeck. Kilpailu päättyi tasan professori Gustaf Nyströmin ja arkkitehtitrio Andersin, Jung & Bomanssonin välille. Uusintakilpailun jälkeen tuomaristo määräsi toisen Nyströmin kahdesta ehdotuksesta rakennuksen lopulliseksi lähtökohdaksi.
Polyteknillisen korkeakoulun professori Gustaf Nyströmin voitto herätti kritiikkiä erityisesti nuorempien arkkitehtien keskuudessa, jotka kokivat Nyströmin suunnitelman vanhanaikaiseksi. Ernst Dahlström kuitenkin vakuutti tuomariston valinnan olleen yksimielinen ja Nyströmin suunnitelman vastanneen hyvin kilpailusääntöjä ja lahjoittajien toiveita. Museorakennuksen peruskivi laskettiin 17.5.1902. Gustaf Nyströmin nuorempi veli Alexander Rogatus Nyström (1869–1926) toimi taidemuseon rakennustyömaan valvovana arkkitehtina. Rakennus vihittiin käyttöön 20.4.1904 ja sen kokonaiskustannukset olivat 461 000 markkaa (nykyrahassa mitattuna n. 1 658 000 euroa).
Taidemuseon monumentaalisuutta korostava sijainti Turun Puolalanmäellä asetti erityisiä vaatimuksia julkisivun suhteen. Julkisivumateriaaliksi valittiin punainen graniitti, joka kiinnitettiin tiiliseinään. Pääsisäänkäynnin pilastereiden graniittisissa kapiteeleissa on kuvattuna neljä taidealaa symboloimaan Turun taidemuseota: arkkitehtuuri, maalaustaide, kuvanveisto ja insinööritaide. Rakennuksen pääjulkisivun ulkonevan osan molemmilla sivuilla on koristeiset, särmikkäät tornit. Sen katto on korkeaharjainen, taitteinen, osittainen lasikatto.
Turun taidemuseon peruskorjaus alkoi 1999 ja valmistui kuuden vuoden jälkeen. Remontin aikana taidemuseo toimi Vartiovuorella sijaitsevassa Turun Akatemian vanhassa tähtitornissa. Korjauksen myötä museo sai mm. maanalaista varastotilaa. Yleisötilojen muutoksia olivat hissi, museokauppa, kahvila ja uudet WC:t.
Yhdessä Puolalanmäen kanssa Turun taidemuseo muodostaa kokonaisuuden, joka on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kokoelma ja näyttelyt
Turun taidemuseon laajan kokoelman omistaa Konstföreningen i Åbo – Turun Taideyhdistys ry. Kokoelman painopisteitä ovat suomalainen kultakausi, turkulainen ja Turun alueella tehty kansallisesti merkittävä taide, suomalainen ja kansainvälinen surrealismi, pohjoismainen taide, taiteilija-omakuvat, pop-henkinen taide 1960-luvulta sekä nykytaide. Kokoelmaan kuuluu nykyisin noin 7 000 teosta, joita esitellään vaihtuvissa ripustuksissa museon toisessa kerroksessa. Toisessa kerroksessa sijaitsevat lisäksi nykytaidetta esittelevä Studio sekä videotaiteeseen keskittynyt Pimiö.
Vuonna 2004 noin viidesosa Turun taidemuseon teoksista oli saatu lahjoituksina. Lahjoituksiin on sisältynyt teoksia mm. Walter Runebergilta, Felix Nylundilta, Eero Järnefeltiltä, Akseli Gallen-Kallelalta, Albert Edelfeltiltä, Hugo Simbergiltä ja Ville Vallgrenilta. Merkittävä lahjoittaja on vuonna 1985 perustettu Turun Taidemuseon Ystävät – Åbo Konstmusei Vänner ry. Yhdistys on lahjoittanut noin 30 vuoden aikana yli 100 teosta Turun taidemuseolle, joka säilyttää niitä erillisenä Turun taidemuseon Ystävien kokoelmana. Museon historian runsaimman lahjoituksen teki Ernst Dahlströmin pojanpoika Nils Dahlström (1907–1978) vuonna 1973. Kokoelmalahjoitus koostui lähes sadasta teoksesta ja sisälsi kultakauden taiteen lisäksi modernia kotimaista taidetta. Vuonna 2004 Turun Taideyhdistys ry sai vastaanottaa pitkäaikaisen rahastonhoitajansa Henry Lönnforsin testamenttilahjoituksen. Lahjoitus koostui mittavasta miniatyyrikokoelmasta sekä valikoimasta kotimaista kuvataidetta.
Vuosikymmenten aikana kokoelmahankintoja ovat ohjanneet museonjohtajat, Taideyhdistyksen hallituksen jäsenet ja monet muut museon toiminnassa mukana olleet henkilöt. Turun taidemuseon kokoelma on merkittävä osa kansallista kulttuuriperintöä, ja museota voidaan pitää maamme toisena kansallisgalleriana.
Akronin yliopisto
Akronin yliopisto on julkinen yliopisto Akronin kaupungissa Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se on osa Ohion julkista yliopistojärjestelmää. Suosituimpia pääaineita ovat liiketalous, johtaminen, kasvatustiede, viestintä, terveystieteet ja tekniikka.
Patteri (sotilasyksikkö)
Patteri on tykistön perusyksikkö, joka vastaa jalkaväen komppaniaa. Patteri jaetaan jaoksiin, jotka koostuvat ryhmistä. Tulipatterissa ryhmän muodostaa yhden tykin miehistö, tykkiryhmä. Patteristossa on tulipattereiden lisäksi myös esikunta- ja huoltopatteri sekä tulenjohto- ja/tai viestipatteri.
Kenttätykistössä patterit eivät lähtökohtaisesti ammu yksin, vaan yleensä patteristo toimii tuliyksikkönä. Raketinheittimistössä ampuva yksikkö on patteri. Tulipatterin koko on Suomen armeijassa yleensä kuusi, joskus neljä tykkiä. Esimerkiksi Yhdysvaltain armeijassa, jossa tuliyksikkö on patteri, patterissa on kahdeksankin tykkiä.
Kranaatinheittimistössä, joka kyllä ampuu tykistön tapaan epäsuoraa tulta, mutta joka jaottelussa ei kuulu kenttätykistöön, vaan jalkaväkeen, perusyksikön nimi on komppania.
Myös ilmatorjuntajoukoissa on patteriyksikköjä.
Suomessa vuonna 1919 myös panssarijoukkojen Hyökkäysvaunurykmentin osat olivat nimeltään patteristoja, jotka jakautuivat kaksiin pattereihin.
Jäämeren rata
Jäämeren rata voi viitata seuraaviin rautateihin tai rautatiehankkeisiin:
Moshe Kahlon
Moshe Kahlon (, s. 19. marraskuuta 1960 ) on israelilainen lakimies ja poliitikko. Hän edusti Likud-puoluetta ja oli knessetin varapuhemies 2003–2006. Hän perusti Kulanu-puolueen vuonna 2014.
Kahlon syntyi sefarditaustaisten libyanjuutalaisten siirtolaisten perheeseen ja kasvoi työväenluokkaisella asuinalueella Haderassa. Vuosina 1996–1999 hän oli puolustuministerin edustaja Haifassa ja Pohjoisella hallintoalueella ja vuosina 2000–2002 osastonjohtajana sisäisen turvallisuuden ministeriössä. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran vuonna 2003.
Aleksander Aamodt Kilde
Aleksander Aamodt Kilde (s. 21. syyskuuta 1992) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Lommedalens Sk -seuraa. Hän on maailmancupin kokonaiskilpailun sekä syöksylasku- ja supersuurpujottelucupin voittaja sekä supersuurpujottelun ja alppiyhdistetyn olympiamitalisti. Supersuurpujottelussa ja syöksylaskussa hän on saavuttanut lisäksi MM-hopeaa vuonna 2023.
Maailmancup
Alppihiihdon maailmancupissa Aamodt Kilde kilpaili ensimmäisen kerran Söldenissä lokakuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lake Louisen supersuurpujottelussa joulukuussa 2013 oltuaan 20:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Saalbachin supersuurpujottelussa helmikuussa 2015 oltuaan seitsemäs. Toistamiseen hän saavutti saman sijoituksen Beaver Creekin supersuurpujottelussa joulukuussa 2015.
Ensimmäisen palkintosijansa Aamodt Kilde saavutti oltuaan kolmas Norjan kolmoisvoittoon päättyneessä Val Gardenan supersuurpujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa 30. tammikuuta 2016. Hän voitti samalla kaudella myös Hinterstoderin supersuurpujottelun ja oli toinen Sankt Moritzin supersuurpujottelussa. Hän voitti supersuurpujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi.
Aamodt Kilde sijoittui kaudella 2016–2017 toiseksi Val Gardenan supersuurpujottelussa sekä kolmanneksi Santa Caterinan alppiyhdistetyssä ja Aspenin supersuurpujottelussa. Supersuurpujottelucupissa ja alppiyhdistetyn cupissa hän sijoittui kolmanneksi, maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Beaver Creekin supersuurpujottelussa, voitti Val Gardenan syöksylaskun ja oli kolmas Bormion supersuurpujottelussa. Wengenin syöksylaskussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksas, syöksylaskucupissa neljäs ja supersuurpujottelucupissa viides.
Arvokilpailut
Nuorten MM-kilpailuissa 2013 Aamodt Kilde voitti kultaa suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui supersuurpujottelussa 13:nneksi. Beaver Creekin / Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän oli superalppiyhdistetyssä kahdeksas. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä neljänneksi sekä syöksylaskussa kuudenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa kolmastoista ja syöksylaskussa viidestoista. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti alppiyhdistetyssä hopeaa ja supersuurpujottelussa pronssia sekä sijoittui syöksylaskussa viidenneksi.
Vuoden 2023 maailmanmestaruuskilpailuiss a Kilde sijoittui supersuurpujottelussa hopealle 0,01 sekunnin erolla Kanadan James Crawfordiin. Hän saavutti hopeaa myös syöksylaskussa.
Yksityiselämä
Aamodt Kilde on seurustellut yhdysvaltalaisen alppihiihtäjän Mikaela Shiffrinin kanssa alkuvuodesta 2021 asti.
Mahlunjärven alue
Mahlunjärven alue (vesistöaluetunnus 14.62) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 510,21 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,4 %. Vesistön alueen alarajana on Mahlunjärven luusua, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 2 132,64 neliökilometriä ja sen järvisyys on 6,63 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Saarijärven alueeseen (14.61).
Vitry-sur-Seine
Vitry-sur-Seine on Ranskan kaupunki Île-de-Francen alueella Val-de-Marnen departementissa. Se sijaitsee Pariisin esikaupunkialueella noin 7,5 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Kaupungin pinta-ala on 11,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 92 755 asukasta (vuonna 2016).
Vitry-sur-Seinen nimi oli alun perin yksinkertaisesti Vitry, joka tulee keskiajan latinan sanasta Vitriacum. 1897 nimi vaihdettiin virallisesti Vitry-sur-Seineksi, jotta kaupunki erottuisi muista kaupungeista, joiden nimi on Vitry.
Vitry-sur-Seineä palvelee kaksi RER-rautatielinjaa. Orlyn lentoasema sijaitsee lähellä Vitry-sur-Seineä.
Ville Pusa
thumb|Ville Pusa haastateltavana vuonna 2012. Ville Kim Karell Pusa (s. 19. syyskuuta 1971 Mölndal, Ruotsi) on suomalainen muusikko.
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Saarijärven alue (vesistöaluetunnus 14.61) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen vesistöalue, jonka pinta-ala on 377,28 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 14,14 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Naarajärven luusua, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Vatianjärven alueelle (14.33).
Ville Pusa
Ura
Pusa nousi suuren yleisön tietoisuuteen Ruotsalaisen teatterin Hype-­musikaalin ansiosta vuosina 1994–1995. Viime vuosina Pusa on laulanut ja näytellyt muun muassa musikaaleissa Hair ja Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa. Pusa on tunnettu myös musikaalista Hääkeikka (Samppalinnan kesäteatteri, Turku 2008), jossa hän näytteli päähenkilö Robin Harmaa.
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Ville Pusa
Ura
Vuonna 1995 Pusa alkoi työskennellä Ville Pusa & Wishing Well -yhtyeessä, ja samana vuonna he saivat valmiiksi demo-CD:n, jonka sisältämä kappale ”Marie” pääsi radiosoittoon. Pari vuotta myöhemmin julkaistu toinen demo toi Pusalle levytyssopimuksen. Hänen ensimmäinen oma albuminsa Elva steg julkaistiin vuonna 1998. Levyltä julkaistu single ”Du” oli ensimmäisiä suomalaisia MTV Nordic -listan ykköseksi sijoittuneita kappaleita.
Ville Pusa on myös tunnettu sanoittaja ja säveltäjä. Hänen sanoittamansa on myös Idolsista tuttu kappale ”Tuulet puhaltaa”. Hän on tehnyt myös yhteistyötä esimerkiksi Tiktakin ja Irinan kanssa. Vuonna 2000 Pusan säveltämä ja sanoittama kappale ”Taivas aukeaa” oli ehdokkaana Suomen euroviisukarsintojen semifinaalissa; kappaleen esitti Heidi Kyrö. Jore Marjaranta on tehnyt Pusan kappaleesta ”Ingen vinner” suomenkielisen version nimellä ”Haaveet kaatuu”. Hän on kirjoittanut lauluja muun muassa Elize Rydille, Irinalle, Hanna Pakariselle, Laura Voutilaiselle, Heidi Kyrölle, Neljänsuoralle ja Antti Railiolle.
Sanoitus- ja sävellystyönsä lisäksi Pusa on toiminut Voice of Finlandin kilpailijoiden esiintymisvalmentajana. Lisäksi hän valmentaa esiintyjiä, bisnesihmisiä ja muun muassa alppihiihtäjä Samu Torstia.
Pusa palkittiin Emma-patsaalla vuoden 1998 miessolistitulokkaana.
Yksityiselämä
Ville Pusa oli avoliitossa tanssija Jenni Toivosen kanssa. He tapasivat vuonna 2002 Grease-musikaalin yhteydessä. Parin ainoa lapsi syntyi vuonna 2007. Toivonen menehtyi 26-vuotiaana 27. elokuuta 2008 mahasyöpään. 18. joulukuuta 2010 Pusa avioitui Riikka Pietilän kanssa Rovaniemellä.
Klassisen mayakulttuurin romahdus
Klassisen mayakulttuurin romahduksella tarkoitetaan mayaintiaanien rakentamien kaupunkien tyhjenemistä ja korkeakulttuurin yleistä heikkenemistä vuosina 750–950 jaa.
Mayaintiaanit loivat kukoistavan, kilpailevista kaupunkivaltioista koostuvan sivilisaation, jota johti uskonnollisia uhrirituaaleja harjoittava ylimystö. Klassinen mayakulttuuri vallitsi Meksikon eteläosassa ja Guatemalassa noin 250–900 jaa. Sen aikoina väkiluku kasvoi huimasti maya-alueella. Syntyi monia yhä suurenevia Tikalin ja Calakmulin kaltaisia asutuskeskuksia. Suunnilleen 750–950 jaa. klassisen kauden lopuilla monet mayakaupungit tyhjenivät. 20-vuosipylväitä ei enää pystytetty, ja uusia temppeleitä ja palatseja ei rakennettu. Syistä on kiistelty, monesti puhutaan kuivuudesta ja sodista.
Luhistuminen
Mayojen klassisen kauden loppuvaihetta 790–890 jaa. sanotaan pääteklassiseksi ajaksi. Mayoilla oli tapana pystyttää kalenterikivi 20 vuoden välein. Vuonna 790 kalenterikiviä pystytettiin Peténissä enemmän kuin koskaan aiemmin, yhteensä 19. Mutta 800-luvulla monien kalenterikivien pystytys lakkasi keskimmäisellä maya-alueella. Vuonna 810 jaa pystytettiin enää 13, ja 830 jaa. pystytettiin vain kolme kalenterikiveä. Nykyään näkyvä Tikal rakennettiin 700–830, mutta 830–900 siellä tehtiin vain pieniä rakennustöitä, mikä viittaa siihen, että paikka olisi suureksi osaksi hylätty, ja siellä asui vain pieni jäännösväestö. Roskia ei siivottu, ja katot romahtelivat ilman että niitä korjattiin. Viimeinen mayojen pitkän ajanlaskun päiväys oli Toninasta vuodelta 909. Mutta keskisen maya-alueen autioituessa Jukatanin rakentaminen kiihtyi ja muun muassa meksikolaisvaikutteista Puuc-tyyliä edustavasta Uxmalista tuli merkittävä keskus 800–1000 jaa.
Mayojen asuinalueen väestöntiheys oli 700-luvulla hyvin korkea, 600–1 000 asukasta neliökilometriä kohti, ja sydänmailla Peténissä se oli 2 900–4 200 neliökilometrillä. On arvioitu että mayoja oli 10–15 miljoonaa, ja että jopa 90–95 % olisi kuollut vuoteen 950 mennessä.
Kuivuus
Kuivuus lienee järkevin selittäjä niin monen keskuksen tuholle. Se tuli monena aaltona eri aikoina ja eri alueille.
Monet tutkijat uskovat noin vuosina 750–875 vallinneen suuren kuivuuden aiheuttaneen ainakin osaltaan mayasivilisaation tuhon. Kuivuus pudotti sademääriä vain 25–40 %, mutta tämän jälkeen maasta haihtui enemmän vettä kuin sinne satoi. Niinpä vesi ei riittänyt viljelykseen niillä alueilla, joilla ei ollut jokia, järviä tai lähteitä. Tällöin kuivuus saattoi tuhota sadon ja aiheuttaa nälänhädän.
Kuivuus on voinut muuttaa maaperän monilla alueilla viljelykseen kelpaamattomaksi. Mayojen klassisella ydinalueella Peténissä kasvaa niin sanottua kausisademetsää, jota luonnehtii märkä ja kuiva vuodenaika. Pinnan vesi ehtii kuivua jokavuotisena kuivana vuodenaikana, ja kasvillisuus vaati säännöllisiä vuosittaisia sateita. Maa kuivuu monin paikoin muun muassa siksi, että vesi imeytyy huokoiseen kalkkikiviperuskallioon. Pohjavesi, järvet ja joet puuttuvat laajoilta alueilta. Kuivuutta on pidetty myös mahdollisena muiden syiden laukaisijana. Se on voinut yhdessä viljelyn kanssa edistää maaperän kulumista viljelykelvottomaksi. Eräiden laskelmien mukaan metsien hakkuut olisivat pahentaneet kuivuutta huomattavasti. Kuivuuden eriasteinen vakavuus ja pohjaveden vaihteleva saatavuus eri alueilla selittää myös, miksi monia mayakeskuksia ja väestöä säilyi hengissä.
Edeltävä kosteushistoria
Maya-alueella oli ollut kosteaa 5500–500 eaa. Ennen esiklassista kautta 475–250 eaa. oli kuivaa. Esiklassisen mayakulttuurin ajalla 250 eaa. alkaen oli kosteaa, mutta ilmasto kuivui taas ajaksi 125–250 jaa. Jo noin 125 eaa. alkaen oli taas melko kuivaa vuoteen 250 jaa. Paha kuivuus vallitsi varsinkin 130–180 jaa Guatemalasta tehtyjen mittausten mukaan. Tämä kuivuus lienee romahduttanut esiklassisen mayakulttuurin ja El Miradorin n. 150. Kuivuus palasi hetkeksi 600 jaa, jolloin esimerkiksi Tikalissa ei pystytetty monumentteja johonkin aikaan koska sen naapurit olivat vallanneet sen alueet. Seutu kuivui huomattavasti 585 jaa.
Paha kuivuus 760–1050
Erittäin paha kuivuus vallitsi 760 jaa alkaen, ja se muuttui ankaraksi 800 jaa. . Kuivuutta jatkui noin vuoteen 1025 asti. Kuivuus tuli monena piikkinä noin 760, 810, 860, 910, 960, 986 ja 1050 jaa. Tämä sopii yhteen sen kanssa, että monissa mayakeskuksissa viimeiset päivämäärät olivat kolmessa ryhmässä vuosien 810, 860 ja 910 jaa tienoilla.
Kolmesta yhdeksään vuoden mittaiset kuivuusjaksot toistuivat vuosina 760–910 noin 40–47 vuoden jaksoissa, ja niiden vakavuus riippui yleisemmästä kehityksestä. Suurempi kuivuuden vaihtelujakso oli 208 vuotta, jonka arvellaan liittyvän auringossa tapahtuviin jaksoittaisiin muutoksiin.
Kaksi kuivaa vuotta oli noin 760 jaa. Huomattava kuivuminen alkoi 800 jaa. Kuiva vuosikymmen oli 810–820 ja kuusi hyvin kuivaa vuotta 860 ja varsinkin vuosi 862. Seutu kuivui huomattavasti myös 986, 910 jaa. ja 1051 jaa.
Kuivuminen alueittain
Monien kaupunkien kalenterikivien pystytykset lakkasivat 790–830, nimenomaan vuoden 810 jälkeen tulivat huonot ajat.
Vuoden 810 romahdus vei Palenquen ja Yaxchilanin, 860 kuivuus Caracolin ja Copanin sekä 890–910 luhistuivat Tikal, Uaxactùn ja monet muut suuret keskukset. Viimeiset säilyneet Peténin mayojen piirtokirjoitukset ovat vuodelta 909. Esimerkiksi Tikalia ei enää rakennettu vuoden 830 jälkeen, tehtiin vain pieniä korjaustöitä vuoteen 900 asti. Muiden alueiden romahtaessa selvinnyt Puucin aluekin luhistui noin 950–1000.
Kuivuminen eteni alueittain ensin läntiseen Jukataniin, sitten itäiseen ja lopulta Jukatanin pohjoisosiin. Palenquen–Calakmulin–Aguatecan seutu tyhjeni 760–810, itäinen Copanin–Caracolin seutu 811–860 ja pohjoisesta keskiseen Jukataniin ulottuva Tikalin–Uxmalin–Chichen Itzan seutu 861–910.
Maya-alueella tapahtui eroosiota. Noin 650 jaa Copanin seudun mäkiä alettiin asuttaa, mutta ne hylättiin n 750 eroosion takia. Eroosio johtui hakkuista. Mäkien multa valui laaksoon ja vaikeutti maanviljelyä sielläkin 700-luvulla peittäen laakson lietteellä. Copanin eliitin ja rahvaan terveys heikkenikin 650–850 jaa.
Copanissa asui 700–850 25000 ihmistä ja lähistöllä 20 000. Väestö kasvoi nopeasti, sen kaksinkertaistumisaika oli 80–100 vuotta. Mutta suunnilleen vuonna 850 kaupunkiytimen väestö putosi puoleen entisestä, ja maaseutuväestö kasvoi 10%. Vuoden 1150 jälkeen Copanin laaksossa asui enää 20 000–50 000 asukasta.
Romahduksen vaikutukset
Romahdus vei vuoden 800 jaa jälkeen noin 90–99 % mayaväestöstä varsinkin etelästä, missä oli tihein asutus. Petenin keskustan maya-alueella saattoi enimmillään asua 3–14 miljoonaa ihmistä, mutta espanjalaisten saapuessa heitä oli vain 30 000. Mutta Copanissa oli 950 jaa edelleen 15 000 ihmistä, kun väestöä oli 27 000 vuosina 750–900 jaa. Kuninkaita tai aatelisia ei juuri ollut jäljellä. Copanin kuninkaanpalatsi paloi 850 jaa, kun sen kuningas oli poissa jo 822 jaa. Ylellisyystavarat viittaavat siihen, että aatelisia olisi elänyt Copanissa vielä 975 jaa.
Maya-alueilla tiedetään myös käydyn laajoja sotia ja valloitetut kaupungit koettivat itsenäistyä kapinoiden. Tämä voi selittää ainakin joidenkin keskusten tuhon.
Sodat
Mayasivilisaation sanotaan monesti romahtaneen sotien takia. Varsinkin Petexbatunin alueella sodittiin lisääntyvässä määrin klassisen kauden lähetessä loppuaan.
Suuret keskukset Tikal ja Calakmul sotivat 562–695 ankarasti ja vetivät mukaansa muita keskuksia. Muun muassa Dos Pilas oli Calakmulin puolella vuodesta 658.
Arkeologi Arthur Demarestin tutkimuksista tiedetään, että maya-alueen ytimessä niin sanotulla Petexbatúnin alueella käytiin hieman ennen sivilisaation romahtamista sotien sarja, joka kaatoi muun muassa Dos Pilasin 761 ja Aguatecan, ja monia muita kaupunkeja. Vasallikuningas ryösti Dos Pilasin. Dos Pilasista on löydetty nopeasti kyhättyjä puolustusrakennelmia pyhältä temppelialueelta. Pian tämän jälkeen jatkuva sotiminen luhisti järjestyneen yhteiskunnan alueella. Noin vuonna 800 jaa. Cancuenissa rakennettiin ennen kaupungin tuhoa temppelialueelle suojamuureja. . Tämän kaupungin valloittajat surmasivat valtaamansa kaupungin ylimystön.
Sodat muuttuivat klassisen kauden alkupuoliskolla vakaviksi valloitussodiksi. Niitä lisäsi joidenkin mukaan ryöstösaalista haluavan ylimystön määrän kasvu. Se mikä tapahtui Petexbatunissa, toistui koko Peténissä. Suuret kaupungit tuhoutuivat sodissa, ja jäljelle jääneet pienet kylät rappeutuivat. Sodat lisääntyivät joillakin maya-alueilla niin sanottujen Putúnin mayojen levittäytyessä.
Mayojen klassisen sivilisaation tuhoutumisteorioita
Teorioita, joilla on koetettu selittää mayasivilisaation tai yksittäisten kaupunkien rakentamisen loppuminen.
Lewis Teague
pienoiskuva|Lewis Teague Lewis Teague (s. 8. maaliskuuta 1938) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, ja voitti vuonna 1987 elokuvallaan Cujo – kauhun silmät (1983) palkinnon Fantasportossa.
Teaguen muiden töiden joukossa ovat Alligaattori (1980) ja Paholaisen silmät (1985).
Godiva
pienoiskuva|[[John Collierin maalaus Lady Godiva noin vuodelta 1898.]] pienoiskuva|Flaamilaisen [[Adam van Noortin työksi uskottu tulkinta Lady Godivan ratsastuksesta vuodelta 1586.]] Godiva (muinaisengl. Godgifu ’jumalan lahja’) eli Lady Godiva oli anglosaksinen aatelisnainen, joka legendan mukaan ratsasti 1000-luvulla alasti Coventryn kaupungin halki saadakseen aviomiehensä lopettamaan kaupungin asukkaiden raskaan verotuksen.
Tarinan mukaan Godiva oli Leofricin (968–1057), Mercian jaarlin ja Coventryn lääninherran, puoliso. Hän pyysi toistuvasti miestään alentamaan tukahduttavia veroja. Mies kieltäytyi kuitenkin itsepäisesti. Viimein hän kyllästyi vaimonsa aneluun ja lupasi täyttää toiveen, mikäli tämä ratsastaisi alastomana kaupungin katujen halki. Lady Godiva myöntyi, ja julistettuaan, että jokaisen asukkaan piti pysyä sisällä tai sulkea ikkunansa, hän ratsasti kaupungin halki ainoastaan pitkiin hiuksiinsa kietoutuneena.
Vain yksi coventrylainen ei totellut Lady Godivan määräystä: räätäli Tom. Hän porasi reiän kaihtimiensa läpi nähdäkseen Godivan ratsastavan ohi ja sokeutui näystä. Englannin kielessä Peeping Tom on tarinan seurauksena tirkistelijän synonyymi.
Lady Godivan puoliso piti lupauksensa ja lopetti raskaan verotuksen. Vaikka Godiva mainitaan henkilönä asiakirjalähteissä, hänen alaston ratsastuksensa on mitä todennäköisimmin vain legenda. Taiteessa Godivan ratsastus on ollut suosittu aihe.
Godivan juhlakulkue on tämän legendaarisen ratsastuksen muistojuhla, jota vietettiin 31. toukokuuta 1678 lähtien osana Coventryn markkinoiden juhlintaa vuoteen 1826. Vuosien 1848 ja 1887 välisenä aikana se elvytettiin, ja sitä vietetään edelleen.
Werner Schildhauer
Werner Schildhauer (s. 5. kesäkuuta 1959 Dessau, Itä-Saksa) on entinen saksalainen kestävyysjuoksija, joka edusti kilpaurallaan Itä-Saksaa.
Schildhauer aloitti yleisurheiluharrastuksensa koululaisena. Vuonna 1972 hän liittyi SC Chemie Halle -seuraan, jossa häntä alettiin valmentaa kävelijäksi. 1978 hän aloitti juoksuharjoittelun Waldemar Cierpinskin ja Manfred Kuschmannin kanssa. Hänen ensimmäiset arvokisansa olivat Moskovan olympialaiset 1980, joissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti 10 000 metriä Eurooppa-cupissa ja maailmancupissa. Ateenan EM-kisoissa 1982 hän voitti hopeaa sekä 10 000 että 5 000 metrin juoksuista.
Snookerin yli 100 pisteen lyöntisarjat
Ammattilaisten snookerissa yli 100 pisteen lyöntisarjoista kerätään ammattilaispiireissä tilastoa. Tämän suuruinen lyöntisarja on harrastelijapelaajille melko harvinainen ja tällaisen suorittajaa voidaan pitää jo todella hyvänä pelaajana.
Suuret lyöntisarjat ja niiden merkitys ovat pelin muuttuessa hyökkäävämmäksi korostuneet viime aikoina. Ammattilaispelaajat hyökkäävät entistä herkemmin pitkänkin välimatkan päässä oleviin vaikeammin pussitettavissa oleviin punaisiin palloihin pöydän toisesta päästä. Tämä näkyy myös siinä, että 147 pisteen maksimibreikkejä alkoi 1990-luvulla ilmaantua yhä useammin ja useammin, ja 2000-luvulla on ammattilaisten kilpailutasolla tehty yli puolet näistä lyöntisarjoista.
Ammattilaiskiertueen turnauksissa maksetaan turnauksen suurimman lyöntisarjan suorittajalle ylimääräinen palkinto, jonka suuruus vaihtelee turnauskohtaisesti. Mikäli pelaaja suorittaa maksimibreikin saa hän suurimman lyöntisarjan palkkion lisäksi vielä bonus-palkkion. Maailmanmestaruusturnauksessa tästä saa huikean 147 000 punnan lisäpalkinnon. O'Sullivan on saavuttanut tämä palkinnon jo kolme kertaa.
Taulukko
Ammattilaisten turnaustasolla suoritetut yli 100 pisteen lyöntisarjat. Listalta löytyy myös Suomen ykköspelaaja Robin Hull.
Kyyjärven valuma-alue
Kyyjärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.64) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 519,84 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,17 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pääjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Pääjärven alueelle (14.63).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta* Puukonjoen valuma-alue (14.632) :
Akron Art Museum
The Akron Art Museum on taidemuseo Akronin kaupungissa Yhdysvaltain Ohion osavaltiossa. Se perustettiin 1922 ja on vuodesta 2007 tunnettu itävaltalaisen arkkitehtiryhmän Coop Himmelbaun suunnittelemasta modernista laajennusosastaan.
Historiaa
Taidemuseo aloitti vuonna 1922 taidekouluna nimellä The Akron Art Institute kaupungin kirjastorakennuksen kellarissa. Sen opettajina toimivat pariskunta Edwin Coupland Shaw ja Jennifer Bond Shaw.
Kokoelmat
The Akron Art Museum käsittää 1 900 neliömetriä näyttelytilaa, ja sen kokoelmiin kuuluu kuvataidetta vuodesta 1850 alkaen. Museossa pidetään myös vierailevia näyttelyitä yhdysvaltalaisista ja kansainvälisisistä kokoelmista.
Museon vanha osa on uusrenessanssityylinen rakennus vuodelta 1899. Museon vanhimman taiteen kokoelmat on sijoitettu siihen. Omat salinsa on omistettu 1800–1900-luvun vaihteen realismille, amerikkalaiselle impressionismille, modernismille, Ohion osavaltion taideteoksille vuosilta 1910–1950 sekä yksi sali koillis-Ohiosta kotoisin olevalle William Sommerille.
Vuotta 1950 uudemmat teokset on sijoitettu moderniin, vuonna 2007 valmistuneeseen Knight Building -rakennukseen,joka toteutettiin kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun voittajan, itävaltalaisen Coop Himmelb(l)au-ryhmän suunnitelman mukaisesti. Esillä on postmodernia maalausta ja veistoksia ja teoksia muiden muassa Chuck Closelta ja Andy Warholilta. Laajennusosan toinen kerros on varattu kiertäville näyttelyille.
Korppi (vuoden 1943 elokuva)
Korppi kuvattiin aikana, jolloin Ranska oli saksalaisten miehittämä. Elokuvan tuotantoyhtiö Continental Films oli saksalaisten valvonnassa. Sekä Vichyn hallitus että vastarintaliike tuomitsivat elokuvan, koska se leimasi ranskalaiset moraalittomiksi, ja elokuva vedettiinkin nopeasti pois teattereista. Toisen maailmansodan jälkeen Clouzot sai elinikäisen kiellon työskennellä elokuvateollisuudessa, koska elokuvaa väitettiin natsimyönteiseksi, mutta kielto lyhennettiin myöhemmin kaksivuotiseksi.
Juoni
Tuntematon henkilö, joka käyttää salanimeä Korppi, alkaa lähettää ranskalaisen pikkukaupungin asukkaille kirjeitä, joissa hän paljastaa kaupunkilaisten salaisuuksia. Erityisesti Korppi vainoaa lääkäri Rémy Germainia, jota hän syyttää aborttien tekemisestä ja salasuhteista. Korppi myös aiheuttaa sairaalassa olevan potilaan itsemurhan kertomalla hänelle hänen sairastavan syöpää. Germain, hänen lääkäriystävänsä Michel Vorzet ja muut kaupunkilaiset aloittavat jahdin Korpin henkilöllisyyden paljastamiseksi.
Näyttelijät
Lähde:
Arvostelut
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 88% Korpin saamista arvosteluista on ollut myönteisiä. BBC:n kriitikko kutsui vuonna 2003 elokuvaa ”vallankumoukselliseksi teokseksi ja mestarilliseksi trilleriksi”. Toisaalta Chicago Readerin kriitikko syytti Korppia persoonattomaksi ja ihmisvastaiseksi elokuvaksi.
Sitruunaluri
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 21 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on pääosin vihreä. Päälaki on oliivinkeltainen, kurkku, rinta ja vatsan yläosa ovat keltaiset ja kaikkien höyhenten reunat ovat tummanvihreät tehden ne raidallisiksi, alaperä ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat kellanvihreät ja tummaraitaiset, siipien alapeitinhöyhenet kellanvihreät ja pyrstö päältä vihreä ja alapuolelta himmeän keltainen. Nokka on oranssi, iiris oranssinkeltainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentoääni on karkea 'dra-dra-dra'.
Nuorella linnulla keltaiset höyhenalueet ovat ennemminkin vihreitä ja pyrstö on hienokseltaan raidallinen.
Esiintyminen
Sitruunaluri esiintyy Indonesian Sulawesissa puuttuen ilmeisesti saaren itäosista.
Sitruunalurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Sitruunalurit elävät vuorenrinteiden tiheissä metsissä 500–2 000 metrin korkeudella. Alavilla mailla vaihtuu koruluri niiden tilalle. Nämä 2 lajia voivat ruokailla yhdessä metsänreunojen puissa.
Lisääntyminen
Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto
Sitruunalurit liikkuvat yleensä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Pääjärven alue
Pääjärven alue (vesistöaluetunnus 14.63) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 295,15 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,73 %. Vesistön alueen alarajana on Kouheroisenkoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 213,88 neliökilometriä ja sen järvisyys on 7,09 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Mahlunjärven alueeseen (14.62).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kolme aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Raja-arvo
Raja-arvo on matematiikassa arvo, jota funktio tai jono "lähestyy", kun muuttuja tai jonon indeksi lähestyy tiettyä arvoa. Raja-arvo kuuluu matematiikan peruskäsitteistöön matemaattisessa analyysissä, lukujonojen teoriassa, differentiaali- ja integraalilaskennassa.
Lukujonon ja sarjan raja-arvo
Lukujono on järjestetty lukujen luettelo, joka voi olla äärettömän pitkä. Äärettömille lukujonoille on luontevaa tutkia mitä lukuarvoa sen jonon jäsenet lähestyvät. Jos ne lähestyvät yhtä tiettyä lukua, sanotaan lukujonon suppenevan kohti tätä raja-arvoa. Muussa tapauksessa lukujono hajaantuu.
Lyhyt lukujono (eli äärellinen lukujono) päättyy viimeiseen jäseneensä, jota voidaan pitää samalla sen raja-arvona. Lyhyet jonot suppenevat siis aina. Suppenevilla äärettömillä lukujonoilla peräkkäisten jäsenten erotus pienenee loputtomasti eli lähestyy nollaa. Tämä ei vielä takaa, että lukujono itse suppenee. Lukujonoille on kehitetty useita erilaisia suppenemistarkasteluita.
Lukujono hajaantuu silloin, kun se ei suppene kohti yhtä lukuarvoa. Esimerkiksi lukujonon vuorottaiset jäsenet voivat saada arvokseen kaksi arvoa (esimerkiksi ..., 3, 2, 3, 2, ...), jolloin se "oskilloi" eikä siten suppene. Jono hajaantuu myös silloin, kun jonon jäsenten arvot ovat sitä suurempia, mitä pitemmälle jonossa edetään. Jonon arvot lähestyvät silloin "ääretöntä" ja sen vuoksi jono hajaantuu. Jonon jäsenet voivat myös pienentyä rajatta, jolloin jono hajaantuu kohti "miinus ääretöntä".
Myös sarja eli lukujonon jäsenten summa voidaan ajatella suppenevan. Sillä tarkoitetaan, että lukujonojen jäsenten summaksi saadaan lukuarvo. Yleensä sarjan arvo kasvaa- tai vähenee äärettömäksi ja siksi se hajaantuu. Jos jäsenten arvojen raja-arvo on nolla, on mahdollista, että myös sarjan arvo on äärellinen. Tällöin sarja suppenee.
Funktion raja-arvo
Funktion raja-arvo lasketaan sen määrittelyjoukon sisäpisteessä tutkimalla funktion arvoja sisäpisteen ympäristössä. Jos sen arvot ovat sisäpisteen lähiympäristössä, lähestyttiinpä sitä mistä suunnasta hyvänsä, lähes samat, voidaan ajatella funktion arvojen lähestyvän samaa raja-arvoa kun lähestytään sisäpistettä. Tällöin sanotaan, että funktion arvot suppenevat tuossa sisäpisteessä ja että funktiolla on olemassa kyseisessä sisäpisteessä. Raja-arvoa määritettäessä ei tarvitse edes tuntea funktion arvo sisäpisteessä (se voi puuttua funktion määrittelyjoukosta) ja silti raja-arvo voi olla olemassa. Raja-arvo voidaan määritellä myös tarkasteluvälin reunapisteessä.
Raja-arvo voidaan määritellä lukujonojen tapaan myös funktion määrittelyalueen avoimessa reunassa tai jopa äärettömyydessä. Useampiulotteisessa tapauksessa raja-arvo voidaan määrittää mihin suuntaan hyvänsä ja kuinka kaukan lähtöpisteestä hyvänsä. Ainoa ehto on, että kaukaisuudessa funktion arvot lakkaavat lopulta muuttumasta ja asettuvat tietyyn arvoon.
Muita raja-arvoja
On myös olemassa renkaiden projektiivinen raja-arvo ja topologisten ryhmien muodostaman induktiivisen ja projektiivisen systeemin raja-arvot, jotka ovat topologisia ryhmiä.
Pupuhuhta
pienoiskuva|Kerrostaloja Pupuhuhdantiellä. Pupuhuhta on asuinalue Kangasvuoren kaupunginosassa Jyväskylässä. Se kuuluu Huhtasuon suuralueeseen. Pupuhuhdasta Jyväskylän keskustaan on matkaa noin neljä kilometriä.
Pupuhuhdan asuinalue rakennettiin pääosin 1970-luvulla. Alueelta löytyy kerrostaloja ja muutamia rivitaloja.
Pupuhuhta on väestöltään yksi Jyväskylän monikulttuurisimmista asuinalueista. Alueen väkiluku oli 2 731 joulukuussa 2020.
Historiaa
1960- ja 1970-lukujen muuttoliikkeen aikana oli nopea tarve saada lisää asuntoja, minkä vuoksi Pupuhuhdan asuinalue rakennettiin kiireellä monen muun lähiön tavoin. Pupuhuhta kaavoitettiin 1970-luvun puolivälissä, ja alueen kerrostalovaltaisesta rakennuskannasta suurin osa valmistui vuosien 1974–1979 aikana. Viereiselle Huhtasuon alueelle vuosikymmenen lopulla rakennettu Huhtakeskus suunniteltiin olemaan myös pupuhuhtalaisten lähipalvelukeskittymä. thumb|Sittemmin purettu Pupuhuhdan koulu vuonna 2013.Pupuhuhtaan valmistui ala-aste vuonna 1982. Alueella toimi myös päiväkoti. Pupuhuhdan koulu joutui lakkautusuhan alle syksyllä 2013 ja lopulta lakkautettiin kesäkuussa 2019. Päiväkodin ja koulun toiminta siirtyi saman vuoden elokuussa käyttöön otetun Kangasvuoren päiväkoti-koulun tiloihin ja osittain myös Huhtasuon yhtenäiskouluun.
Vuonna 2012 paikallisia kunnan vuokra-asuntoja alettiin myymään yksityisille yhtiöille.
Hubert Neuper
Hubert Neuper (s. 29. syyskuuta 1960 Bad Aussee, Itävalta) on itävaltalainen, 1980-luvun alussa kansainvälisesti menestynyt mäkihyppääjä.
Kulmin lentomäen vierellä asunut Neuper saavutti 16-vuotiaana nuorten MM-kilpailuissa pronssia ja nousi aikuisten kilpailuissa maailman huipulle 19-vuotiaana kaudella 1979–1980 voittamalla Keski-Euroopan mäkiviikon sekä ensimmäistä kertaa järjestetyn mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailun. Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 hän saavutti suurmäessä hopeaa ja sijoittui pienessä mäessä kuudenneksi. Seuraavalla kaudella hän uusi mäkiviikon voittonsa ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Kaudella 1981–1982 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa toinen.
Pupuhuhta
Palveluja
Pupuhuhdassa sijaitsee myös Pupuhuhdanpuisto, jossa on leikki- ja kuntoiluvälineitä ja kenttä. Se avattiin vuonna 2019, ja toimintapuisto korvasi aiemman 1980-luvulla rakennetun perhepuiston.
Pupuhuhdan maine
Lähes koko muun Huhtasuon suuralueen tavoin Pupuhuhta on pitkään kärsinyt huonosta maineesta  ja saanut negatiivista huomiota mediassa;  esimerkiksi vuonna 2013 Iltalehti listasi Pupuhuhdan Suomen ”väkivaltaisimpien lähiöiden” joukkoon. Tilastollisesti vuosina 2000–2019 Pupuhuhta-Kangasvuori-alueella tehtiin 26 henkirikosta tai sen yritystä, eli enemmän kuin missään muussa Jyväskylän osassa. Pupuhuhdassa on ilmennyt myös paljon työttömyyttä. Vuonna 2015 alueen työttömyysasteeksi mitattiin noin 30 %, mutta esimerkiksi vuonna 1995 Pupuhuhdan työttömyysaste oli 40 %, joten se on kuitenkin laskenut huomattavasti. Lisäksi Pupuhuhdan rakentamista korkean ja eristävän mäen päälle on pidetty epäonnistuneena ja huonosti suunniteltuna päätöksenä, joka on lisännyt asukkaiden epäviihtyisyyttä.
Hubert Neuper
Oslon MM-kisoissa 1982 Neuper hyppäsi Itävallan hopeaa saavuttaneessa joukkuemäen joukkueessa. Suurmäessä hän sijoittui yhdeksänneksi ja pienessä mäessä 23:nneksi. Viimeisen maailmancupin osakilpailun hyppynsä Neuper hyppäsi 6. tammikuuta 1985 mäkiviikon Bischofshofenin kilpailussa ennen uransa lopettamista. Kaikkiaan hän saavutti maailmancupissa kahdeksan henkilökohtaista osakilpailuvoittoa ja yhteensä 25 palkintopallisijoitusta.
Pupuhuhta
Pupuhuhdan maine
Aluetta ja sen asukkaiden hyvinvointia on pyritty kehittämään erilaisilla hankkeilla. 2000- ja 2010-luvuilla paikallisille tehdyissä haastatteluissa Huhtasuon suuralueen mainetta on pidetty liioiteltuna ja alueen on sanottu rauhoittuneen vuosien aikana.
Hubert Neuper
Aktiiviuransa jälkeen Neuper on toiminut lentäjänä ja työskennellyt erilaisissa tehtävissä mäkihypyn parissa. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1984 ja hänellä kaksi tytärtä. Vuonna 2003 hän julkaisi omaelämäkertateoksensa Flatline.
Pupuhuhta
Aiheesta muualla
62.26694°N, 25.79389°W
Pascalin simpukka
right|thumb|300px|Pascalin simpukan konstruointi, kun napakoordinaatiston origo on pisteessä (x, y)=(1/2, 0)
Nimitys limaçon johtuu ranskan kielen sanasta limaçon, joka tarkoittaa etanaa. Riippuen siitä, missä kohdassa käyrän generoiva piste sijaitsee, sillä voi olla sisä- tai ulkopuolisia silmukoita, mihin sen nimikin viittaa, mutta se voi olla myös sydämen muotoinen tai soikea kupera käyrä. Kardioidi on Pascalin simpukan erikoistapaus, jossa liikkuva piste on pyörivällä ympyrällä. Se on sydämen muotoinen, ja sillä on sisään työntyvä kärkipiste.
Pascalin silmukka on neljännen asteen käyrä.
right|thumb|500px|Kolme Pascalin simpukkaa: kuopallinen, kärkipisteellinen ([[kardioidi)) ja silmukallinen. Pascalin simpukka voi olla myös umpinainen kupera käyrä, mutta sellaista ei ole kuvassa.]]
Historia
Simpukkakäyriä tutki ensimmäisenä matemaattisen täsmällisesti Étienne Pascal, Blaise Pascalin isä. Kuitenkin niitä oli jo aikaisemmin tarkastellut saksalainen renessanssiajan taiteilija Albrecht Dürer. Dürerin teoksessa Underweysung der Messung) ("Mittausoppi") kuvaillaan geometrisia menetelmiä niiden aikaansaamiseksi. Nimen käyrälle antoi Gilles de Roberval, joka käytti sitä esimerkkinä esittäessään, miten annetulle käyrälle piirretään tangentti.
Yhtälöt
Seuraavassa oletetaan että Pascalin simpukan generointiin käytetyn kiinteän ympyrän keskipiste on origossa ja että se kohta, jossa liikkuva piste on lähimpänä origoa, sijaitsee x-akselilla. Ellei näin ole, simpukka voidaan aina yhdensuuntaissirrolla ja kierrolla saattaa tällaiseen asentoon.
Näillä edellytyksillä Pascalin simpukan yhtälö napakoordinaateissa on
Käyrän yhtälö karteesisissa koordinaateissa saadaan kertomalla molemmat puolet r:llä (jolloin yhtälön toteuttaa myös origo, vaikkei se yleensä ole käyrällä) ja toteamalla, että koordinaattien välillä on yhteydet and. Yhtälö saadaan tällöin muotoon:
Käyrä voidaan esittää myös parametrimuodossa:
Jos käyrää siirretään vaakasuorassa suunnassa matkan a/2 verran, saadaan simpukan yhtälöksi keskipisteellisen trokoidin yhtälö tavanomaisessa muodossaan:
Tämä yhtälö saadaan, kun käyrän keskipiste, kun se käsitetään keskipisteelliseksi trokoidiksi, on origossa.
Erikoistapauksia
Erikoistapauksessa, kun a = b, käyrän yhtälö napakoordinaateissa on jolloin saatu käyrä kuuluu sinusoidaalisten spiraalien ryhmään. Kyseinen käyrä on nimeltään kardioidi.
Tapauksessa a = 2b yhtälön trokoidimuoto yksinkertaistuu muotoon
tai napakoordinaateissa
Dick Groat
thumb|Dick Groat vuonna 1960. Richard Morrow "Dick" Groat (4. marraskuuta 1930 Wilkinsburg, Pennsylvania – 27. huhtikuuta 2023 ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja koripalloilija. Hän pääsi pitemmälle baseballissa ja tuli vuonna 1960 valituksi National Leaguen "Most Valuable Playeriksi".
Groat oli NL:n viisinkertainen All-Star-pelaaja vuosina 1959–1960 ja 1962–1964. Vuonna 1960 hän oli Lou Gehrigin muistopalkinnon saaja ja NL:n lyöntimestari.
Groatin ammattilaisjoukkueina olivat viisitoistavuotisen uran aikana:
Koripalloa Groat pelasi ensin Duken yliopistolla, sitten kauden NBA:n Fort Wayne Pistonsissa.
Pohjois-Amerikka
thumb|Pohjois-Amerikka satelliittikoostekuvassa. Pohjois-Amerikka on pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva maanosa Etelä-Amerikan pohjoispuolella, Tyynenmeren ja Atlantin valtameren välissä. Sen pinta-ala on noin 24 480 000 neliökilometriä ja asukasluku yli 530 miljoonaa. Se on Aasian ja Afrikan jälkeen kolmanneksi suurin manner pinta-alaltaan ja Aasian, Afrikan ja Euroopan jälkeen neljänneksi suurin väkiluvultaan. Pohjois-Amerikassa on yhteensä 38 maata.
Pascalin simpukka
Käyrän muoto
Jos b > a, Pascalin simpukka on muodoltaan yksinkertainen suljettu käyrä. Tässä tapauksessa kuitenkin myös origo toteuttaa käyrälle edellä karteesisissa koordinaateissa esitetyn yhtälön, jonka kuvaajalla täten on yksi erillinen piste.
Pohjois-Amerikka
Mantereella on kolme suurta valtiota: Kanada, Meksiko ja Yhdysvallat, jotka käsittävät suurimman osan Pohjois-Amerikkaa. Näiden lisäksi myös Keski-Amerikan ja Karibian katsotaan yleensä olevan osa Pohjois-Amerikkaa. Myös Tanskalle kuuluva Grönlanti kuuluu maantieteellisesti Pohjois-Amerikkaan.
Maantiede
Pohjois-Amerikan pinta-ala on noin 24 240 000 neliökilometriä.
Pascalin simpukka
Käyrän muoto
Kun b pienenee suhteessa a, painauma tulee yhä syvemmäksi, kunnes tapauksessa b = a tuloksena on kardioidi, jolla ei enää ole käännepisteitä vaan terävä kärki. Kun 0 < b < a, tämä kärki laajenee sisemmäksi silmukaksi ja käyrä leikkaa itsensä origossa. Kun b lähestyy nollaa, tämän silmukka tulee yhä lähemmäksi käyrän ulompaa osaa, kunnes rajatapauksessa, kun b = 0, tuloksena on ympyrä, joka kierretään kahteen kertaan.