cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aman Resorts
Liiketoiminta
Vuonna 2000 Colny Capitalin ja Vaturin välinen oikeusjuttu sovittiin ja Vaturi myi osuutensa hongkongilaiselle kiintestösijoitusyhtiölle Lee Hing Developmentille. Yhtiön määräysvallan siirtyessä sijoittajille Zecha palasi yhtiön palvelukseen hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana.
Seuraavien seitsemän vuoden aikana Amanresorts laajeni Kambodžaan, Intiaan, Bhutaniin, Sri Lankaan ja Karibialle.
27. marraskuuta 2007 Intian suurin kiinteistövälittäjä DLF Limited hankki Lee Hingin osuuden yhtiöstä 400 miljoonalla dollarilla (summaan sisältyi 150 miljoonaa dollaria lainaa).
Helmikuun alussa vuonna 2014 DLF myi osuutensa venäläisen liikemiehen Valdislav Doroninin johtaman ryhmän perustamalle Aman Resots Group Ltd:lle 358 miljoonalla dollarilla. Kauppaan kuuluivat kaikki Amanresortsiin kuuluvat hotellit, paitsi Delhissä sijaitseva Lodhi Hotel. DLF myi osuutensa Amanresortsissa vähentääkseen velkojaan ja keskittyäkseen uudelleen kiinteistömarkkinoihin.
Perustamisestaan lähtien Amanresortsit ovat olleet Condé Nast Travelerin, Zagat Surveyn, Galliventer's Guiden, Harper's Hidewayn ja Travel & Leisuren korkealle arvostamia.
35 % Aman-hotelleissa yöpyvistä tulee Euroopasta, 33 prosenttia Aasian ja Tyynenmeren alueelta, 30 % Amerikoista ja 2 % muualta maailmasta.
Hotellit
Amanresortit ovat yleensä pieniä (huoneita on yleensä korkeintaan 55), ja minimalistinen arkkitehtuuri täydentää hotellin sijoittumista osaksi paikallista ympäristöä ja kulttuuria. Hotellit rakennetaan mahdollisimman pitkälti hyödyntäen alueelle tyypillisiä rakennusmateriaaleja ja tekniikoita Hotelleissa on yleensä neljä työntekijää yhtä vierasta kohden. Hotelleissa ei ole vastaanottoa eikä aulaa, vaan ne on suunniteltu muistuttamaan mahdollisimman paljon yksityisasuntoja.
Joissakin hotelleissa on myös erillisiä villoja joko vuokrattavana tai myytävänä. Villoja löytyy esimerkiksi Amanpurista, Thaimaasta, Amanyarasta, Turks & Caikossaarilta, Amanganista ja Amangirista Yhdysvalloista, Amanpulosta Filippiineiltä ja Amandarista Balilta.
Pyhän Katariinan luostari (täsmennyssivu)
Pyhän Katariinan luostari voi tarkoittaa seuraavia:
Jääkiekon SM-liigakausi 2003–2004
Kausi 2003–2004 oli jääkiekon SM-liigan 29. kausi. Mestaruuden voitti Kärpät, jolle se oli ensimmäinen pariinkymmeneen vuoteen. Tällä kaudella pelattiin ensimmäistä kertaa runkosarjassa sijoille 7–10 tulleiden joukkueiden välillä ns. "villi kortti -kierros" eli arkikielessä "säälipleijarit". Historian ensimmäiseltä villi kortti -kierrokselta jatkoivat puolivälieriin Jokerit ja Blues, taipumaan joutuivat JYP sekä mestaruutta puolustanut Tappara. Tämä oli lisäksi viimeinen kausi, jolloin runkosarjaottelu saattoi päättyä tasapeliin jatkoajan jälkeen.
Samsung Galaxy Ace 3
Samsung Galaxy Ace 3 on Samsung Electronicsin kesäkuussa 2013 julkaisema älypuhelin, jossa on Android 4.2 "Jelly Bean" -käyttöjärjestelmä.
Laitteessa on 4,0 tuuman näyttö ja kaksiydinprosessori. Siinä on joko 4 tai 8 gigatavua tallennustilaa ja 1 gigatavu keskusmuistia. Tallennustila on laajennettavissa enintään 64 gigatavun microSD-kortilla. Takakamera on 5 megapikselin ja etukamera 0,3 megapikselin kamera. Akkua on 1 500 milliampeerituntia.
VEK
thumb|250px|[[Aarre Elo, Jukka Virtanen ja Matti Kuusla vuonna 1962.]]
VEK oli Jukka Virtasen, Aarre Elon ja Matti Kuuslan perustama viihderyhmä, jolla oli merkittävä vaikutus suomalaisen televisioviihteen kehitykseen sen alkuaikoina. Nimi tulee heidän sukunimiensä alkukirjaimista.
Tunnetuin VEK-ryhmän ohjelmista lienee Lumilinna-komedia, joka palkittiin vuonna 1965 Montreux’n kansainvälisillä televisiofestivaaleilla parhaana viihdeohjelmana.
Yläinen-Sappio
Yläinen-Sappio on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Ruokosen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 34 hehtaaria, se on 1,8 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,2 metriä mpy.
Hans Georg Pflüger
Hans Georg Pflüger (26. elokuuta 1944 – 9. maaliskuuta 1999 Bietigheim-Bissingen) oli saksalainen säveltäjä.
Pflüger asui Bietigheim-Bissingenissä vuodesta 1950. Hän opiskeli sävellystä Henk Badingsin ja Wolfgang Fortnerin sekä urkujensoittoa Karl Richterin johdolla. Vuonna 1972 Pflüger lähti Sienaan Italian hallitukselta saamansa stipendin turvin. Siellä hän sävelsi muun muassa kymmenosaisen laulusarjan Lazarus Heinen runoihin. Vuonna 1988 kantaesitettiin Bonnissa Dennis Russell Daviesin johdolla Pflügerin Metamorphosen-teos viululle, pianolle, kolmelletoista puhallinsoittimelle ja lyömäsoittimille. Säveltäjän erityinen kiinnostus käyrätorvimusiikkia kohtaan johti useiden teosten, kuten konserton (1983) säveltämiseen kyseiselle instrumentille.
Pflügerin vuonna 1992 säveltämä pianokonsertto kantaesitettiin vuonna 1993. Solistina esiintyi Gerhard Oppitz, ja Badische Staatskapellea johti Günter Neuhold. Kaikkiaan Pflügerin tuotantoon kuuluu yli kuusikymmentä teosta. Häneltä julkaistiin ensimmäinen laulu jo vuonna 1962. Tuotantoon kuuluvat myös muiden muassa konsertto viululle, sellolle ja orkesterille (1989) sekä Ama-Deus puhallinoktetille ja kontrabassolle (1990).
AvtoVAZ
pienoiskuva|AvtoVAZ:in pääkonttori pienoiskuva|AvtoVAZ:in tekninen keskus. AvtoVAZ (1971–) tai pelkkä VAZ eli Volžki avtomobilnyi zavod (ВАЗ Во́лжский автомоби́льный заво́д, "Volgan autotehdas") (1966–1971)  on venäläinen autojen valmistaja. AvtoVAZ valmistaa vuodessa noin miljoona autoa. Useimmat autot myydään Ladan nimellä. Ladoilla on 17 prosentin markkinaosuus Venäjällä myytävistä henkilöautoista. Yhtiön päätehtaat ja kotipaikka ovat Toljattissa.
RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 87. sijalle. Yhtiön arvoksi arvioitiin 19,834 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (−31,8 % edellisvuoteen verrattuna).
VAZ eli Lada on ollut kotimaassaan arvostettu auto. Ladan ensimmäistä mallia kutsuttiin suurten nokkavalojen takia "kopeekaksi". Muuten niitä on nimitetty mallin mukaan: nelonen, kahdeksikko, yhdeksikkö, kymppi ja niin edelleen.
AvtoVAZ keskeyttää tuotantonsa lähes kuukaudeksi, 4.–24. huhtikuuta 2022. Yhtiön mukaan sulkeminen johtuu elektroniikkakomponenttien pulasta, koska monet maat ovat asettaneet vientikellon Venäjälle Ukrainan sodan vuoksi. Lopulta Renault-Nissan -liittouma möi osuutensa pois vuonna 2022.
Parppeinvaara
Parppeinvaaran Runokylä on karjalaisia perinteitä ja kalevalaista kulttuuria esittelevä runokylä Ilomantsissa, Pohjois-Karjalassa. Vaara sai nimensä siellä 1800-luvulla eläneen tunnetun kanteleensoittajan ja runonlaulajan, talonpoika Jaakko Parppein mukaan. Elias Lönnrot matkaili alueella vuosina 1828 ja 1838, jolloin hän myös keräsi runoja ja lauluja tunnetuilta karjalaisen kertomarunouden mestareilta. Runokylään rakennetut ja osittain muualta siirretyt perinnerakennukset edustavat eri aikakausia.
Parppeinvaaran runokylässä, karjalaisen kulttuurin laulumailla, karjalainen kulttuuri esittäytyy parhaimmillaan. Siellä järjestetään erilaista ohjelmaa, kuten runonlaulua ja kantelemusiikkia sekä tarjotaan karjalaista perinneruokaa. Parppeinvaaralla voi tutustua karjalaiseen käsityöhön ja ilomantsilaiseen luontoon ja eläimiin. Ortodoksisessa tsasounassa järjestetään ortodoksisia jumalanpalveluksia. Suomen sotahistoriaan voi tutustua rajakenraali Raappanan sodanaikaisessa komentorakennuksessa. Runokylä on avoinna kesäaikaan.
Runonlaulajan pirtti
Runokylän tunnetuin nähtävyys on Runonlaulajan pirtti. Siellä esitellään karjalaista elämäntyyliä ja soitetaan kantelemusiikkia. Talossa olevassa näyttelytilassa järjestetään teemaan sopivia näyttelyjä. Runonlaulajan pirtti on ensimmäinen Suomessa sotien jälkeen rakennettu karjalaisen rakennustyylin muistomerkki ja myös ensimmäinen Parppeinvaaralle pystytetty perinnerakennus. Rakennus valmistui 1964 ja sen suunnitteli arkkitehti Aulis Kalma. Vuonna 2004 vietettiin pirtin 40-vuotisjuhlaa.
Luontopirtti Mesikkä
Luontopirtti esittelee pohjoiskarjalaista luontoa ja eläimistöä erityispiirteineen sekä paikallisia eräperinteitä. Näyttelyn perusrungon muodostaa ilomantsilaisen metsästäjän ja opettajan Heimo Rautavan laaja täytettyjen eläinten kokoelma. Luontopirtti on nimetty kenraalimajuri Raappanan sodanaikaisen lemmikkikarhu Mesikän mukaan. Siellä toimii myös runokylän museokauppa Parppeinpuoti, jossa on myytävänä muun muassa Kalevala-aiheisia tuotteita.
Matelin ja Korhosen museoaitat
Runokylässä on esillä Mateli Kuivalattaren syntymäkodin kaksiosainen aitta, jonka portailla tämä ilomantsilainen runonlaulaja lauloi Elias Lönnrotille runojaan vuonna 1838. Lönnrot kokosi runot Kantelettareen. Aitta siirrettiin Koitereen rannalta Parppeinvaaralle 1970-luvulla, ja nyt siinä kerrotaan Mateli Kuivattaren elämästä ja runoudesta. Korhosen aitat ovat 1990-luvulla Hattuvaarasta siirrettyjä museoaittoja, jotka edustavat itäsuomalaista rakennusperinnettä lautakattoineen ja hirsisalvoksineen.
Kaikkien Pyhien Tsasouna
Ortodoksinen Kaikkien Pyhien Tsasouna vihittiin käyttöön Parppeinvaaralla vuonna 1980, jonne se rakennettiin Larin Paraske -elokuvan kuvauksia varten. Paikalliset ikonimaalarit ovat maalanneet tsasounan ikonit ja Ilomantsin ortodoksinen seurakunta käyttää sitä tilaisuuksissaan. Tsasounan esikuvana pidettiin luovutetulle alueelle jäänyttä Korpiselän Tolvajärven tsasounaa.
Rajakenraalin maja
thumb|250px|Rajakenraalin maja Parppeinvaaralla Rajakenraalin maja toimi jatkosodan vuosina 1941-44 Mannerheim-ristin ritari, kenraalimajuri Erkki Raappanan majoitus- ja komentopaikkana Rukajärven rintamalla Itä-Karjalassa. Raappana sai majan 50-vuotislahjaksi divisioonaltaan, ja sen rakentamisesta vastasivat hänen komentamansa 14. Divisioonan alaisen pioneeripataljoona 24 ammattimiehet. Erkki Raappana kutsui itse hirsikämppäänsä Rukapirtiksi. Sodan loputtua maja siirrettiin Suomeen, jossa se toimi vuosien ajan metsästysmajana. Vuodesta 1984 maja on ollut Parppeinvaaralla sotahistoriallisena nähtävyyskohteena, joka esittelee Raappanan henkilöhistoriaa monipuolisen alkuperäisesineistön avulla.
Ravintola Parppeinpirtti
Parppeinpirtti on runokylässä suuressa karjalaistyylisessä hirsitalossa toimiva ravintola, joka tarjoaa itäsuomalaista, erityisesti karjalaista perinneruokaa, kuten karjalanpaistia, karjalanpiirakoita ja vatruskoita.
Runonlaulajapatsas
Kalevalaan laulaneiden ilomantsilaisten runonlaulajien muistomerkki, Runonlaulajapatsas, sijoitettiin vuonna 2011 Parppeinvaaralle.
Glasgow Queen Streetin rautatieasema
Glasgow Queen Streetin rautatieasema on Glasgow'n keskusrautatieaseman ohella toinen Glasgow'n kaupungin kahdesta suuresta pääteasemasta. Queen Streetin asemalta lähtevät junat Edinburghiin sekä Skotlannin pohjoisosaan ja Glasgow'n metropolialueen pohjoisiin lähiöihin. Asema on avattu 18. helmikuuta 1842.
Aseman laiturit sijaitsevat kahdessa tasossa. Ylätasolla ovat laiturit 1–7, joilta lähtevät junat Edinburghiin ja Skotlannin pohjoisosiin. Kyseiset raiteet ovat sähköistämättömiä. Alatason laituriraiteet 8 ja 9 ovat sähköistettyjä ja niiltä lähtee pääosin lähijunia Glasgow’n pohjoisille asuinalueille.
Queen Streetin asemalta on yhteys Glasgow’n metron Buchanan Streetin asemalle liukukäytävän välityksellä.
Atena (kirjankustantamo)
Atena Kustannus Oy on Jyväskylässä vuonna 1986 perustettu kustannusyhtiö. Se julkaisee kauno- ja tietokirjallisuutta noin 50 nimikettä vuodessa.
Yhtiön toimitusjohtajana oli pitkään yhtiön perustajiin kuuluva Pekka Mäkelä. Vuodesta 2006 yhtiötä on johtanut Ville Rauvola. Suomalaisten kustantajien joukossa Atena kuuluu keskisuuriin. Kustannusyhtiön palveluksessa on viisi täysipäiväistä työntekijää. Syksyllä 2020 Otava ilmoitti ostaneensa Atenan pääomistaja Svenska folkskolans vänner -yhdistyksen osakekannan.
Gustaf Falck
Gustaf Falck (21. tammikuuta 1767 Sipoo – 1811) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Falckin vanhemmat olivat Johan Falck ja Anna Stina Öhberg ja puoliso Anna Maria Schönberg. Falck edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Porvoon kihlakunnan tuomiokuntaa. Hän oli valtiopäivillä valtiovarainvaliokunnan varajäsen ja toimitusvaliokunnan jäsen ja esitti kirjallisessa lausunnossaan valtiopäiville useita toimenpiteitä olojen järjestämiseksi Suomessa.
James Millns
James G. Millns Jr. (s. 13. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, joka kilpaili jäätanssissa parinaan Colleen O'Connor.
Millns voitti vuonna 1974 Yhdysvaltain jäätanssimestaruuden ja sijoittui samana vuonna MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Yhdysvaltain mestaruuden ja myös MM-hopeaa. Vuoden 1976 olympiakisoissa Innsbruckissa hän voitti uransa ainoan olympiamitalin sijoittumalla pronssille. Samana vuonna hän voitti kolmannen kerran peräkkäin Yhdysvaltain mestaruuden ja lisäksi MM-pronssia.
Buron
thumb|Buron [[Cantal (departementti)|Cantalissa.]] thumb|Buron [[Puy-de-Dômessa.]] Buron on kivestä rakennettu matala rakennustyyppi Ranskan keski- ja eteläosien vuoristoalueella.
Buroneja rakennettiin juuston valmistusta ja säilöntää varten karjan kesälaitumille Aveyronin, Cantalin, Lozèren ja Puy-de-Dômen departementtien alueella. Buronit rakennettiin alun perin puusta, mutta maanviljelijöiden vaurastuessa suositummaksi tuli palkata muurari rakentamaan buron kivestä. Kivi on puuta vankempaa, mutta se mahdollistaa myös tasaisemman lämpötilan rakennuksen sisällä. Kiviset buronit yleistyivät etenkin 1800-luvulla.
Karjapaimenilla oli tapana viedä lehmänsä korkealla sijaitseville laitumille toukokuun lopulla, ja takaisin alas ne tuotiin lokakuun puolivälissä. Lehmät lypsettiin kahdesti päivässä, ja maidosta valmistettiin juustoa. Juusto kypsyi viileissä kivirakennuksissa, kunnes se vietiin karjan mukana alas laidunkauden lopussa. Tähän tapaan valmistettiin esimerkiksi cantal-, laguiole- ja Saint-Nectaire-juustot. Nykyisin vain pieni osa buroneista on edelleen juustonvalmistuksen käytössä. Niitä on kuitenkin edelleen pystyssä satoja. Osaan on perustettu esimerkiksi ravintoloita tai museoita, ja muutamia käytetään myös autiotupina.
Gleb Retivyh
Gleb Sergejevitš Retivyh (s. 30. joulukuuta 1991) on venäläinen maastohiihtäjä. Hän on erikoistunut sprintteihin.
Toinen kylmä sota
thumb|right|350px| Sotilasliitto [[Nato laajeni kylmän sodan päättymisen jälkeen itään, mikä on Venäjän mielestä paha uhka sen turvallisuudelle.]] 350px|thumb|Map showing the three major powers of a hypothetical Second Cold War: [[United States, Russia and China.]] Toinen kylmä sota tai Kylmä sota 2.0 on tiedotusvälineissä toisinaan käytetty nimitys länsimaiden ja Venäjän välisestä kiistelystä. Myös Kiinan, Japanin ja muiden valtioiden kilpailua Itä-Aasiassa on kutsuttu toiseksi kylmäksi sodaksi. Uusina blokkeina toisessa kylmässä sodassa voidaan pitää Yhdysvaltojen johtamaa Nato-liittoumaa, sekä Kiinan ja Venäjän johtamaa Shanghain yhteistyöjärjestöä.
Venäjän ja lännen välinen ”toinen kylmä sota”
Nato julkisti 2000-luvulla ohjuskilpihankkeensa, joka oli tarkoitettu lähinnä Irania ja Pohjois-Koreaa vastaan. Venäläisten poliitikkojen mielestä se uhkasi kauhun tasapainoa ja Venäjän turvallisuutta. Venäjän mielestä Ukrainan vallankumous 2014 oli länsimaiden aiheuttama ja tukema. Länsi puolestaan piti Krimin liittämistä Venäjään laittomana. Länsi syytti Venäjää peitetystä sodasta Itä-Ukrainassa ja lähetti sotilaskouluttajia tukemaan Ukrainaa. Ukrainan kriisi johti muun muassa idän ja lännen väliseen tiedotussotaan, kauppasotaan ja asevoimien aktiivisempaan toimintaan kuten ydinaseita kuljettavien koneiden ja sukellusveneiden lisääntyneeseen partiointiin. Venäjä piti lännen jyrkkää reagointia sen toimiin russofobiana. Venäjän vuoden 2016 alussa julkistaman turvallisuusarvion mukaan Yhdysvallat ja sen liittolaiset pyrkivät säilyttämään kansainvälisen valta-asemansa, mikä johtaa Venäjän taloudelliseen, viestinnälliseen ja sotilaalliseen painostukseen.
Kommentaattorit ovat pelänneet uuden kylmän sodan olevan aiempaa vaarallisempi. Toisaalta toiset asiantuntijat eivät pidä nykyistä tilannetta vielä kylmänä sotana, vaikkakin pitävät tilannetta vaikeana. Nato-kenraali Frederick Hodgesin mukaan Venäjän ja lännen riita ei vastannut kylmää sotaa. Syksyllä 2016 Yhdysvaltain ja Venäjän välit kiristyivät muun muassa Syyrian kriisin takia. Yhdysvallat sanoi Venäjän tukevan Bašar al-Assadia, joka murhaa siviilejä. Venäjä puolestaan sanoi Yhdysvaltain estävän ja häiritsevän terrorisminvastaista sotaa. Suurvallat eivät luottaneet toisiinsa, kun Yhdysvallat ampui risteilyohjuksia huhtikuussa 2017 Syyrian lentotukikohtaan. Yhdysvallat ja Venäjä olivat eri linjoilla Venezuelan politiikasta: Venäjä tuki siellä presidentti Nicolás Maduroa, ja Yhdysvallat oppositiota. Venäjän sotilastiedustelu GRU teki Euroopassa useita operaatioita. Yhdysvallat vetäytyi vuonna 2019 keskimatkan ohjukset kieltävästä sopimuksesta, koska väitti Venäjän rikkoneen sitä monta kertaa. Näin vuonna 1987 solmittu sopimus raukesi.
Venäjän joukot tunkeutuivat Ukrainaan 24. helmikuuta 2022. Ukraina ilmoitti täysimittaisen sodan alkaneen, mutta Venäjä väitti kyseessä olevan ”erikoissotilasoperaatio”. Venäjä vastusti Ukrainan lännettämistä, koska katsoi sen uhkaavan turvallisuuttaan. Venäjän mukaan operaation syyt olivat muun muassa se, ettei Ukraina saa liittyä Natoon, ja Ukrainan venäläisten auttaminen. Venäjä myös syytteli Ukrainaa siitä, että se pyrkisi hankkimaan joukkotuhoaseita. Ukraina ja länsi pitivät näitä syytöksiä perättöminä.
Länsi tuki Ukrainan hallitusta aseellisesti, muttei osallistunut taisteluihin Ukrainassa. Länsi asetti Venäjälle boikotteja ja raskaat talouspakotteet, jotka ajoivat Venäjän taloutta alas. Venäjä vastasi omilla pakotteillaan ja boikoteillaan. Ukrainasta pakeni ainakin kaksi miljoonaa. Alkanut sota pahensi huomattavasti idän ja lännen välejä. Sanottiin, että uusi rautaesirippu oli laskeutumassa. Itä ja länsi jatkoivat riitelyään ja toistensa syyttelyä. Kumpikaan osapuoli ei ymmärtänyt toisen näkökantoja. Kiina asettui ainakin osin tukemaan Venäjää.
Kiinan ja Yhdysvaltojen välinen kylmä rintama
Yhdysvaltojen informaatiosodankäynti Kiinaa kohtaan on muuttunut olennaisesti. Perinteisesti Yhdysvaltain kritiikki on kohdistunut Kiinan puutteisiin sananvapaudessa, demokratiassa ja ihmisoikeuksissa. Vuodesta 2011 eteenpäin sen narratiivi on keskittynyt Kiinan pehmeän vallan heikentämiseen kiistämällä Kiinan taloudellisen nousun olevan seurausta Kiinan sisäisistä reformeista. Sen sijaan Yhdysvaltojen narratiivissa Kiinan menestys johtuu laajamittaisesta vakoilusta ja varastamisesta.
Serhi Smelyk
Serhi Smelyk (s. 19. huhtikuuta 1987 Luhanskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrillä. 100 metrillä Smelykin ennätys on vuonna 2016 Erzurumissa juostu 10,10 ja 200 metrillä 2014 EM-finaalissa Zürichissä juostu 20,30. Smelyk sijoittui tuossa 200 metrin kilpailussa pronssille. 2012 EM-kisoissa Helsingissä Smelyk oli viides 100 metrillä.
Vuoden 2013 kesäuniversiadeista Kazanista Smelyk voitti kultaa 4 × 100 metrin viestistä. MM-kilpailuissa hän on ollut neljästi mukana, vuosina 2013, 2015, 2017 ja 2019 sekä olympialaisissa kolmesti, 2012, 2016 ja 2020. Parhaimmillaan hän on selviytynyt 200 metrillä välieriin Moskovassa 2013 ja Dohassa 2019.
Kuivaushuone
Kuivaushuone on märkien vaatteiden sekä varusteiden kuivatukseen tarkoitettu tila. Mm pyykin kuivattamiseen. Tyypillisesti tilassa on 30–40 cm välein seinästä seinään ripustetut narut, joille pyykki ripustetaan. Kuivaushuone voi olla varustettu koneellisella kuivaimella, puhaltimella joka kierrättää ja lämmittää huoneen ilmaa. On myös huolehdittava ilmanvaihdosta, jotta kostea ilma korvautuisi kuivalla ulkoilmalla.
Kuivaushuoneeksi voidaan kutsua myös esimerkiksi taloyhtiön pyykkihuoneen tai itsepalvelupesulan yhteydessä olevaa huonetta, jossa on yksi tai useampia kuivauskaappeja tai -rumpuja asukkaiden tai asiakkaiden käytettäväksi.
Raimo Tienhaara
Raimo Anthoni ”TeeHoo” Tienhaara (s. lokakuu 1957 ) on suomalainen rikollinen, joka kokosi 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa huumekaupoilla ja kiristyksillä kymmenien miljoonien markkojen omaisuuden. Iltalehti on luonnehtinut Tienhaaraa Suomen pelätyimmäksi rikolliseksi.
Huumeliiga
Tienhaara on kuuden laudaturin ylioppilas.
Tienhaaran ja hänen pikkuveljensä Raine Bruno Tienhaaran (nyk. Raine Sievälä ) huumeliiga toimi 1990-luvun alkuvuosiin asti. Kesäkuussa 1993 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Raimo Tienhaaran huumausainerikoksista 9,5 vuoden pituiseen vankeusrangaistukseen ja Raine Tienhaaran 10 vuoden vankeusrangaistukseen. Tienhaaraa epäiltiin lisäksi vuosina 1991 ja 1992 tapahtuneista Helsingin veroviraston räjäytysten toimeksiannosta, mutta syyttäjä Jarmo Rautakoski ei löytänyt häntä vastaan riittävästi näyttöä. Helsingin hovioikeus vahvisti Tienhaarojen vankeustuomiot maaliskuussa 1994.
Vankeusaika
Vankila-aikana Tienhaaraa kuvailtiin johtajaksi, joka hallitsi osastoaan tai osastoja pelolla, rahalla ja huumeilla. Keskusrikospoliisi epäili hänen olleen vankilasta käsin osallisena vuoden 1995 Pasilan poliisitalon autopommi-iskuun, mutta tässäkään tapauksessa todisteet eivät riittäneet syytteiden nostamiseen.
Tienhaara laati vankilassa kostolistan muutamista poliiseista sekä yllytti naispuolisen asianajajan törkeään pahoinpitelyyn. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi 31. lokakuuta 1997 Tienhaaran 9 vuoden vankeusrangaistukseen muun muassa uusista huumausainerikoksista sekä kostoiskuista. Helsingin hovioikeus kovensi rangaistusta 11 vuodeksi vankeutta syyskuussa 1998. Tienhaara kiisti suurimman osan syytteistä ja väitti, että hänen lähin apurinsa ilmiantoi hänet vallanhalun vuoksi. Keskeinen osa Tienhaaran vankila-ajan uusista rikosepäillyistä pohjautui Tienhaaran lähipiiriin kuuluneen Ismo Kähkösen ilmiantoihin.
Tienhaara joutui jälleen oikeuden eteen 23. lokakuuta 2001, jolloin hänelle luettiin Helsingin käräjäoikeudessa syyte törkeästä koronkiskonnasta. Hänen epäiltiin junailleen vankilasta 150 000 markan lainanannon, jossa rahat lainanneelta naiselta vaadittiin laittoman korkeaa kymmenen prosentin kuukausikorkoa. Käräjäoikeus hylkäsi syytteen 29. marraskuuta, koska oikeudessa ei kyetty näyttämään, että Tienhaara olisi ollut edes tietoinen rahojensa lainaamisesta ennen kuin vuotta jälkeenpäin.
Tienhaara vapautui vankilasta kiirastorstaina 2006. Vankeusaikanaan hän ei päässyt kertaakaan lomille.
Pesutupa
Pesutupa on kerrostalo- tai rivitalokiinteistössä oleva yhteistila, joka on tarkoitettu pyykin eli vaatteiden ja kodintekstiilien pesemiseen ja hoitamiseen. Pesutuvassa on tavallisesti yksi tai useampi pyykinpesukone, ja ne ovat usein isompia (teollisuuskoneita) kuin yksittäisissä kotitalouksissa olevat pesukoneet. Tuvassa voi pesukoneiden lisäksi olla mankeli, kuivausrumpu tai jokin muu pyykkihuoltoon liittyvä kone. Pesutupa voi olla niin tilava, että myös mattojen peseminen onnistuu siellä. Tuvan yhteydessä toimii useasti kuivaushuone.
Raimo Tienhaara
Pihlajamäen huumejuttu
Lokakuussa 2011 Helsingin käräjäoikeus vangitsi Tienhaaran todennäköisin syin epäiltynä törkeästä huumausainerikoksesta. Maaliskuussa 2012 syyttäjä vaati käräjäoikeudessa Tienhaaralle 13 vuoden vankeutta törkeistä huumausainerikoksista. Käräjäoikeus tuomitsi 15. kesäkuuta 2012 Tienhaaran 11,5 vuodeksi vankeuteen lukuisista törkeistä huumausainerikoksista. Samassa eli niin sanotussa Pihlajamäen huumejutussa tuomittiin vankeusrangaistuksiin myös 30-vuotias Jarkko Hänninen (10 vuotta vankeutta), 56-vuotias Timo Hovi (10 vuotta vankeutta), 28-vuotias Kari Ruishalme (6 vuotta vankeutta) sekä 56-vuotias Hannu Ruishalme (5 vuotta ja 3 kuukautta vankeutta). Tapauksessa oli ostettu virolaiselta henkilöltä muun muassa ekstaasia, hasista ja amfetamiinia, jotka oli piilotettu useisiin eri maastokätköihin ja kaupattu sitten eteenpäin.
Pesutupa
Toimintatapa pesutuvassa
Pesutuvassa käytetään yleisesti ajanvarausjärjestelmää. Ajanvarausjärjestelmässä käyttäjä varaa itselleen käyttöajan tuvassa olevasta varauskirjasta, joka on kaikkien käyttäjien yhteinen. Varauskirja voi olla useammin käytetyn kalenterin lisäksi elektroninen.
Pesukoneisiin on asennettu tavallisimmin maksuautomaatti. Jos automaattia ei ole, asukkaat maksavat niiden käytöstä vuokrassa, erillisenä laskuna tai yhtiövastikkeessa. Tällöin maksuun voi pesukoneen käytön lisäksi sisältyä esimerkiksi pesutuvan kaikkien koneiden tai kuivaushuoneen käyttö. Tuvassa käytetään omia pyykinpesuaineita, ja sen ylläpidosta vastaa taloyhtiö.
Raimo Tienhaara
Pihlajamäen huumejuttu
Helsingin hovioikeus piti Tienhaaran vankeustuomion ennallaan 22. helmikuuta 2013.
Ranskalainen etiketti
Ranskalainen etiketti on ruokailua koskeva etiketti eli käyttäytymissääntö. Sen mukaan yleinen ruokien syömisjärjestys on seuraava:
Ranskalaiseen ruokailuetikettiin kuuluu myös se, että järjestyksessä saa aina palata taaksepäin mutta ei harppoa liikaa eteenpäin. Lisäksi kahden eri osan laittamista samalle lautaselle pidetään huonona tapana. Jos ruokailee paikassa, jossa tarjoilija voi viedä lautasen pois, voi tälle ilmoittaa haluavansa vielä pitää lautasen asettamalla ruokailuvälineet kello kolmen ja yhdeksän kohdille (lautanen on kellotaulu ja ruokailuvälineet kellon viisarit). Jos haluaa luopua lautasestaan, laitetaan ruokailuvälineet osoittamaan kello viiteen.
Ranskalainen ruokailuetiketti ei ole yleismaailmallinen, vaan erityisesti Aasiassa kukin maa noudattaa omaa hyvän tavan säännöstöään, josta on syytä ottaa selvää, sillä huono käytös saattaa loukata paikallisia.
Ruoat voidaan jakaa karkeasti eri kategorioihin niiden syömisjärjestyksen perusteella siinä tapauksessa, että ruoka ei toimi eväänä tai ruokalajeja ei ole vain yhtä: esimerkiksi alkuruoka, pääruoka ja jälkiruoka. Ruoan syömistä koskevia erilaisia sääntöjä sanotaan etiketiksi eli hyvän käytöstavan säännöstöksi.
Lumpeet
Lumpeet eli neidonlumpeet (Nymphaea) ovat vesikasveja. Niiden maavarsi ja juuristo kasvavat järven tai merenlahden pohjaan. Lumpeiden pitkäruotiset lehdet ja kukkavanat ulottuvat veden pinnalle. Mehevä juurakko on piisamin mieliruokaa.
Lajit
Lumpeiden sukuun kuuluu 59–117 lajia, joista Suomessa esiintyy kaksi tai kolme lajien rajauksesta riippuen. Lumpeet risteytyvät keskenään helposti.
Muita lajeja:
thumb|290px|Lumpeita käytetään lammikoiden koristekasvina. [[Hanko|Hangon keskustan puisto vuonna 2015.]]
Kalliolampi (Ähtäri, Sappio)
Kalliolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Sappion kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Paimen
Paimen on laitumella olevan karjan paimentaja.
Perinteisellä lammaspaimenella on työvälineenä paimensauva. Se on pitkä sauva, jonka päässä on pyöreä koukku. Tällä koukulla hän koukuttaa lampaan jalan ohjatessaan sitä.
Vertauskuvallisessa käytössä kristinuskossa puhutaan uskovien ihmisten kaitsijasta paimenena.
Boscoreale
Boscoreale on kaupunki Campanian alueella Italiassa. Siellä asui vuoden 2021 alussa noin asukasta.
pienoiskuva|vasen|pysty=0.86|[[Kitharaa soittava nainen. Publius Fannius Synistorin huvilan huone H:sta löydetty fresko n. vuodelta 40–30 eaa.]] Nykyisen Boscorealean seutu oli antiikin aikana suosittua huvila-aluetta. Alue sijaitsi Vesuviuksen juurella Pompejista pohjoiseen ja Oplontiksesta koilliseen. Sen rakennukset tuhoutuivat Pompejin ja Herculaneumin kera Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Useiden huviloiden jäänteitä on löydetty kaivauksissa vuosina 1894–1903. Niihin lukeutuvat muun muassa niin kutsutut Villa della Pisanella, Villa Regina ja Publius Fannius Synistorin huvila.
Neso
Neso on epäsäännöllistä rataa kiertävä Neptunuksen kuu, joka löydettiin 14. elokuuta 2002. Sen kiertoradan säde on 48 miljoonaa kilometriä, jolla se on Aurinkokunnan kauimpana planeetastaan kiertävä kuu. Se tunnetaan myös nimillä S/2002 N 4 ja Neptune XIII.
Pohjoisen noidat
Pohjoisen noidat – Oikeus ja totuus 1600-luvun Ruotsissa ja Suomessa on historiateos, jonka on kirjoittanut historiantutkija Mirkka Lappalainen. Teos perustuu tekijän väitöskirjaan. Se on ilmestynyt 2018, ja sen on kustantanut Otava. Lappalainen kuvaa 1600-luvun lopulla Ruotsissa roihahtaneita noitavainoja, joissa tuomittiin syyttömiä ihmisiä kuolemaan. Teos kertoo myös suomalaisten noitien maailmasta, tosin noitavainoja ei Manner-Suomessa ollut.
Teos on saanut vuonna 2018 Kanava-palkinnon.
Lappalainen tähdentää, että noituus on hyvän vastakohta, ”pahuuden synonyymi”, pahantahtoista vaikuttamista. Sen pari ei ole taikuus vaan hulluus, ja taustalla on harhoja, sairautta, alkoholismia ja väkivaltaa. Hän muistuttaa, että kirkko tai valtio instituutiona ei ollut noitavainojen järjestäjä, vaan takana oli tavallisten ihmisten keskuudessa levinnyt massahysteria.
Lappalaisen mukaan noituuden tutkimus on viime vuosikymmeninä syventynyt ja rikastunut, ja uuden ajan alun maailmankuvaa on alettu ymmärtää paremmin. Hän pohtii syitä ja taustoja sille, miksi voimakas noitavainojen aalto syntyi juuri 1600-luvulla. Monien tuomioiden takana oli suomalainen Lorentz Creutz, joka totuuskomission johtajana tuomitsi poltettavaksi yli kaksikymmentä ihmistä.
Arviot
Virpi Alanen nostaa arviossaan Suomen Kuvalehdessä esille Lappalaisen esittämän yhtäläisyyden nykyaikaan: ”Kun yhteiskunta kuohuu ja maailman tilanne on epävakaa, pelko ja viha antavat yhä aineksia huhuille ja vaikuttavat ihmisten käsityksiin.” Alanen huomauttaa, että Lappalainen hyödyntää kaunokirjallisuuden ja elokuvan outouden lumoa koukuttavasti ja värikkäästi mutta pitää kuitenkin tiukasti kiinni tieteellisestä tiedosta.
Beaudéan
Beaudéan on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Midi-Pyrénées'n alueella. Kunta tunnetaan Dominique Larreyn syntymäpaikkana, ja siellä on myös hänelle omistettu museo. Larrey oli Napoleonin suuren armeijan ylikirurgi, joka kehitti kirurgiaa sotaoloissa.
Champassakin kuningaskunta
Champassakin kuningaskunta oli entisen Lan Xangin kuningaskunnan eteläosia hallinnut kuningaskunta vuosien 1713 ja 1946 välillä nykyisen Laosin alueella. Aluksi itsenäisestä kuningaskunnasta tuli Siamin vasallivaltio vuoden 1778 jälkeen ja osa Ranskan Indokiinaa vuonna 1893. Ranskalaiset eivät tunnustaneet virallisesti parin viimeisen kuninkaan asemaa. Champassakin viimeinen kuningas Boun Oum luopui kuninkaan arvostaan vuonna 1946. Sittemmin Champassak oli osa Laosin kuningaskuntaa Ranskan liiton osana.
Historia
thumb|vasen|Kristalli-Buddha oli Champassakin kuninkaiden vallan symboli. Nykyisin veistos on Thaimaan [[Bangkokissa.]] Nykyisen Laosin alueella oli muodostunut 1300-luvulla Lan Xangin kuningaskunta, eli miljoonien elefanttien maa. Kuningaskunta muodostui useista keskushallinnon alaisista vasallivaltioista. Lan Xang hajosi lopulta kolmeen erilliseen kuningaskuntaan. Pohjoisessa sijaitsivat Luang Prabang ja Vientiane, kun taas Champassak muodostui entisen valtakunnan eteläosiin. Champassak muodostui kuningas Soysisamoutin johdolla vuonna 1713. Soysisamout oli Vientianesta käsin hallinneen kuningas Surinyavongsan pojanpoika. Suurimmillaan kuningaskunta levittäytyi käsittämään alueen Buriramin lännessä ja Nakhon Phanomin pohjoisessa. Soysisamoutia seurasi hänen poikansa Xainyakumman. Hän joutui kamppailemaan vallasta veljensä Thammathevon kanssa, mutta Thammathevon kuoltua hänen valtakautensa sujui ilman suurempia ongelmia.
Vuonna 1778 kuningas Thaksinin hallitseman Siamin joukot hyökkäsivät Champassakiin vallaten kuningaskunnan pääkaupungin. Sotaretkeä johtanut kenraali Chakri perusti myöhemmin Siamia eli nykyistä Thaimaata sittemmin hallinneen Chakri-dynastian. Champassakista tuli valloituksen jälkeen Siamin vasallivaltio, jonka kuninkaat tarvitsivat kruunaamiselleen siamilaisten hyväksynnän. Champassakin kuninkaiden legitimiteetin symboli kristalli-Buddhan veistos vietiin siamilaisten mukana maasta. Tulevien kuninkaiden ongelmina olivat myös seuraavien vuosikymmenten aikana syttyneet useat phu mi bun- eli pyhien miesten kapinat. Phu mi bun -kapinat olivat alueelle aikanaan laajemminkin tyypillisiä uskonnollisten hahmojen johtamia usein millenialistisia kapinoita. Erään tällaisen kapinan kukistanut sotapäällikkö Chao Nyo yleni Champassakin kuninkaaksi ja taisteli siamilaisia vastaan isänsä Vientianeen kuningas Chao Anoun puolella vuonna 1827. Chao Anou oli mahdollisesti halunnut yhdistää kolme Laosin kuningaskuntaa, mutta hanke kaatui sotaretken epäonnistumiseen. Siamilaiset miehittivät Vientianeen ja Champassakin kuninkaaksi nousi Thammathevo. 1800-luvun aikana Champassak menetti asteittain itsenäisyyttänsä. Lopullisesti se yritettiin liittää Siamiin kuningas Chulalongkornin kaudella. Siam menetti kuitenkin alueen hallinnan Ranskalle vuonna 1893. Ranska hallitsi aluetta suoraan, kun taas esimerkiksi Luang Phrabangista oli tehty protektoraatti. Viimeinen virallinen Champassakin kuningas Khamsouk hallitsi vuosien 1863 ja 1899 välillä, mutta ranskalaiset siirtomaaisännät eivät tunnustaneet hänen seuraajiensa asemaa.
Champassakin kuninkaiden linja jatkui virallisen aseman menetyksestä huolimatta Khamsoukin pojan Chao Nhouyn ja edelleen Boun Oumin kautta. Japanin keisarikunta oli miehittänyt Ranskan Indokiinan toisen maailmansodan aikana ja Boun Oumin johtamat joukot kävivät taisteluja japanilaisia vastaan. Sodan päättyessä 1. syyskuuta 1945 prinssi Phetsarath julisti Laosin itsenäiseksi kertomatta varsinaiselle kuninkaalle Sisavang Vongille. Laosiin julistettiin kuuluvaksi myös Champassak, jolloin Boun Oum kutsui ranskalaiset joukot takaisin maahan. Champassakin kautta ranskalaiset joukot etenivät itsenäiseksi julistautuneeseen Laosiin seuraavan vuoden puolella. Laosin kuningaskunta liitettiin Ranskan liittoon ja Boun Oum sai ranskalaisilta elinikäisen kenraalin arvon. Hän oli kuitenkin luopunut kuninkaallisista titteleistään vuonna 1946 ranskalaisten kanssa tehdyn sopimuksen nojalla.
Jälleensyntyminen
thumb|Tiibetiläinen elämänpyörä.
Jälleensyntyminen eli reinkarnaatio tarkoittaa ihmisen syntymistä kuoleman jälkeen uudelleen toisessa ruumiissa.
Jälleensyntymisoppi kuuluu moniin uskontoihin. Itämaisista uskonnoista jälleensyntymisoppi kuuluu keskeisesti buddhalaisuuteen, hindulaisuuteen ja jainalaisuuteen. World Values 2000 -tutkimuksen mukaan suomalaisista jälleensyntymiseen uskoo noin 15 prosenttia.
Usein väitetään, että jälleensyntymä ei ole sama asia kuin sielunvaellus, mutta käsitteillä ei ole mitään vakiintunutta eroa.
Luonnonkansojen uskonnot
Sielunvaellus on kuulunut joidenkin luonnonkansojen käsityksiin. Tällaisia heimoja tutki esimerkiksi antropologi Bronisław Malinowski Trobriandsaarilla. Asukkaiden mukaan vanhaksi tultuaan kuolleen henki menee mereen, kylpee, luo nahkansa ja muuttuu lapseksi eli waiwaiaksi. Merestä se ui naisen kohtuun ja syntyy uudelleen. Kohtuun voi päästä vain jos kohtu on "avattu" eli nainen on kokenut seksuaalista elämää. Useissa šamanistisissa uskonnoissa ja luonnonuskonnoissa on uskottu myös riistaeläinten sielunvaellukseen. (Katso esim: karhunpeijaiset.)
Skandinaavinen muinaisuskonto
Olemassa olevat tekstit osoittavat, että skandinaavisessa muinaisuskonnossa (katso myös aasainusko) uskottiin jälleensyntymiseen. Esimerkkejä löytyy vanhemmasta Eddasta ja saagoista.
Hindulaisuus
Toimimalla aineellisella tasolla vastavaikutuksena tulee karma, joka johtaa uudelleen syntymiseen materiaaliseen maailmaan, kun taas Krishnan palvojien päämäärä on toimia henkisellä tasolla kiintymättä aineelliseen, joka sitoo tänne ja estää pääsemästä takaisin henkiseen maailmaan.
Buddhalaisuus
Buddhalaisuuden sieluttomuusoppi (anatman) kieltää sielun (atman) olemassaolon ja sen takia puhutaankin jälleensyntymästä, ei sielunvaelluksesta. Buddhalaisuus kiistää sielunvaelluksen käsitteen sellaisena kuin se tunnetaan hindulaisuudessa. Ihmismieli koostuu viidestä erillisestä skandhasta, joista mitään ei voida pitää minuutena. Ihmisen kuollessa nämä skandhat eroavat ja kokoontuvat toisessa kehossa karman mukaisesti.
Ihminen kiertää jälleensyntymän kierrossa, samsarassa, kunnes valaistuu ja saavuttaa nirvanan. Tämä on buddhalaisen harjoituksen tavoite.
Juutalaisuus
Judaismissa jälleensyntymäoppi löytyy Kabbalasta, jossa sitä kutsutaan nimellä gilgul ha-neshamot.
Kristinusko
Kirkkoisistä Origenes spekuloi samantyyppisellä jälleensyntymisajatuksella kuin Platon teoksessaan de Principiis. Origeneen platonistinen ajatus sielun pre-eksistenssistä eli olemassaolosta ennen syntymää julistettiin harhaopiksi Konstantinopolin kirkolliskokouksessa vuonna 553 (kohta I). Muun muassa katolinen kirkko opettaa katekismuksessaan ekumeenisten Apostolisen ja Nikaian uskontunnustusten sulkevan pois ajatuksen jälleensyntymästä.
Antroposofia
Antroposofian perustaja Rudolf Steiner kutsuu aikaisempien ja myöhempien elämien välillä vallitsevaa riippuvuussuhdetta karmaksi. Kuoleman jälkeen ihminen käy läpi elämänsä vaiheet takaperin ja joutuu itse kokemaan muille elämässään aiheuttamansa tuskan. Edeltävä elämä vaikuttaa Steinerin mukaan seuraavaan esimerkiksi siten, että syntymää edeltävä kuva aiemmin toiselle aiheutetusta tuskasta muuttuu voimaksi pyrkiä hyvittämään aiheuttamaansa. Steiner katsoo, että yksittäisissä tapauksissa jälleensyntymien välinen aika voi vaihdella huomattavasti, mutta että ihminen syntyy yleensä noin 2 100 vuoden kuluessa kaksi kertaa, kerran molemmiksi sukupuoliksi. Tänä aikana maailma on ehtinyt muuttua niin paljon, että ihminen voi kokea siinä kehityksensä kannalta jotakin uutta. Kehityksen tavoitteena on ihmisen ja ihmiskunnan vapaus, yhdistyminen Kristus-virikkeeseen sekä nouseminen jumalalliseen kirkkaalla tietoisuudella.
Tutkimus
Kirkon tutkimuskeskuksen 2000-luvun alussa tekemän tutkimuksen mukaan 15 % suomalaisista uskoo jälleensyntymään. Yhdysvalloissa vastaava luku on noin 25 %.
Virginian yliopiston psykiatrian professori Ian Stevenson on dokumentoinut ja tutkinut useita tuhansia väitettyjä jälleensyntymistapauksia, joissa pieni lapsi näyttäisi muistavan edellisen elämänsä. Stevensonin mukaan hänen tutkimustensa näyttö sallii ajatuksen jälleensyntymisestä, muttei pakota siihen.
Regressioterapia on uskomushoito, jossa psyykkinen ja psykosomaattinen oireilu pyritään selittämään edellisistä elämistä periytyvillä traumoilla. Menetelmän toimivuudesta ei ole tieteellistä näyttöä, ja osa lääketieteen järjestöistä on tuominnut sen epäeettisenä. Menetelmä nousi suosioon 1950-luvun puolivälissä suurta julkisuutta saaneen Bridey Murphyn tapauksen myötä.
Billy Coutu
pienoiskuva
Wilfrid ”Billy” Arthur Coutu (usein virheellisesti Couture, 1. maaliskuuta 1892 Ontario, Kanada – 28. helmikuuta 1978 Ontario, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoammattilainen. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja ja pelasi NHL:ssä kymmenen kauden ajan. Hän sai vuonna 1927 elinikäisen pelikiellon NHL:ssä hyökättyään jääkiekkoerotuomarin kimppuun. Kielto purettiin kahden ja puolen vuoden jälkeen, mutta Coutu ei ikinä enää palannut NHL:ään.
Pelaajaura
NHL-uransa aikana Coutu edusti Montreal Canadiensia, Hamilton Tigersia ja Boston Bruinsia. Hän aloitti uransa Canadiensissa ensimmäisellä NHL-kaudella 1917–1918, jolloin joukkue hävisi finaaleissa Torontolle. Kaudeksi 1920–1921 Coutu siirtyi Hamilton Tigersiin, mutta palasi jo seuraavaksi kaudeksi Canadiensiin, jossa pelasi seuraavat viisi kautta. Kaudella 1923–1924 Coutu oli Canadiensin joukkueessa voittamassa Stanley Cupin.
Coutu toimi joukkueensa kapteenina kaudella 1925–1926, jonka jälkeen hänet kaupattiin Boston Bruinsiin. Ensimmäissä harjoituksissaan uudessa joukkueessa hän taklasi joukkuetoveriaan Eddie Shorea niin, että tämä loukkasi korvansa. Muutamat lääkärit olisivat amputoineet korvan, mutta lopulta löytyi lääkäri, joka ompeli korvan paikoilleen. Coutu sai 50 dollarin sakon, mutta myöhemmin rahat palautettiin.
Kauden 1926–1927 neljännessä finaaliottelussa Coutu aloitti tappelun, mahdollisesti päävalmentajansa Art Ross'n käskystä, lyömällä tuomari Jerry LaFlammea. Tämän seurauksena Coutu sai elinikäisen pelikiellon NHL:ssä.
Liettua yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Liettua on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Se on saavuttanut yhteensä kahdeksan mitalia, joista kolme on kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Ennen Liettuan itsenäistymistä maan urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Neuvostoliittoa.
Liettuan menestynein yleisurheilija on kiekonheittäjä Virgilijus Alekna. Hän voitti MM-hopeaa Ateenassa 1997 ja Edmontonissa 2001 sekä kultaa Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005. Hän oli maansa paras myös Sevillassa 1999, Osakassa 2007 ja Berliinissä 2009 sijoittuessaan neljänneksi sekä Daegussa 2011 sijoittuessaan kuudenneksi. Mitaleille ovat Aleknan lisäksi yltäneet Andrius Gudžius, joka voitti kiekonheiton Lontoossa 2017 ja saavutti pronssia Eugenessa 2022, Virgilijus Aleknan poika Mykolas Alekna, joka saavutti hopeaa Eugenessa 2022, ja Remigija Nazarovienė, joka saavutti seitsenottelussa pronssia vuonna 1997. Toinen seitsenottelija Austra Skujytė on ollut 2000-luvulla Liettuan menestynein naisurheilija sijoittuessaan vuonna 2001 kuudenneksi, vuonna 2003 kymmenenneksi, vuonna 2005 neljänneksi, vuonna 2007 kuudenneksi ja vuonna 2011 kahdeksanneksi. Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011 Kristina Saltanovic sijoittui 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi. Moskovassa 2013 Liettuan parhaiten sijoittunut urheilija oli Zinaida Sendriuté, joka oli kiekonheitossa yhdeksäs. Pekingissä 2015 pistesijoille pääsi vain 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi sijoittunut Brigita Virbalyté. Lontoossa 2017 Gudžiusin kultamitalin lisäksi kahdeksan parhaan joukkoon sijoittui korkeushypyssä seitsemänneksi sijoittunut Airinė Palšytė. Dohassa 2019 parhaiten sijoittunut liettualainen oli 20 kilometrin kävelyssä 11:nneksi sijoittunut Marius Žiūkas.
Suomen vaalirahoituskohu
Suomen vaalirahoituskohu tai Suomen vaalirahakohu oli keväällä 2008 noussut kohu vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdokkaille annetusta vaalituesta. Useissa ehdokkaiden vaalirahailmoituksissa oli puutteita. Ilmoituksia korjattiin ja lahjoituksia palautettiin vielä vuoden 2008 keväällä.
Kohu jatkui vuosia ja uudet paljastukset johtivat vaatimuksiin pääministeri Matti Vanhasen erosta ja uusien eduskuntavaalien järjestämisestä. Keskusrikospoliisi ja oikeuskansleri harkitsevat rikostutkinnan aloittamista Vanhasen asemasta vaalirahoituksen järjestäjänä ja vastaanottajana.
Vaalirahoitukseen liittyvistä rikoksista epäiltiin useita kansanedustajia.
Kohun alku
Kehittyvien Maakuntien Suomen (KMS) roolin vaalirahoituksessa paljasti muun muassa Ilta-Sanomat joulukuussa 2007. Varsinainen kohu syntyi toukokuussa 2008 keskustan kansanedustaja Timo Kallin todettua A-Talk-ohjelmalle jättäneensä tarkoituksella kertomatta tukijoitaan vaalirahailmoituksessaan, koska ilmoittamatta jättämisestä ei ole seurauksia. Nousseen keskustelun myötä hän kuitenkin myöhemmin kertoi muiden tavoin tukijoitaan, joita olivat Ruukki Group, Ajanta ja Kehittyvien Maakuntien Suomi.
Monet kansanedustajat kertoivat olevansa tietämättömiä siitä, että joidenkin heidän saamiensa lahjoitusten takana olivat esimerkiksi suursijoittajat tai kaupan suuryksiköt. Helsingin Sanomien toimittaja Unto Hämäläisen arvion mukaan kokoomuksen ja keskustan ehdokkaiden saamat vaalirahat saattoivat jopa ratkaista vaalituloksen puolueiden eduksi. Vaalirahailmoitusten mukaan 200 kansanedustajan omiin kampanjoihin kului rahaa yli 7,7 miljoonaa euroa. Lisäksi rahaa kului myös puolueiden ja niiden ehdokkaiden kampanjoihin, jotka eivät tulleet valituiksi.
Euroopan neuvoston korruptionvastainen elin GRECO piti Suomen puoluerahoituksen valvontaa ongelmallisena joulukuussa 2007. Greco suositteli Suomelle lahjontaa koskevan lainsäädännön tehostamista ja rangaistusten koventamista. Valtiovarainministeriön projektipäällikkö Markku Hirvosen mukaan vaalirahoitusjärjestelmän suuri ongelma on valvonnan puute.
Kehittyvien maakuntien Suomi
Suurimmaksi keskustelunaiheeksi nousi Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen jakama 400 000 euron kampanjaraha. Yhdistyksellä oli vaaleissa viisi eri rahoittajaa, mutta 90 prosenttia varoista saatiin kolmelta yrittäjältä, jotka olivat Nova Groupin toimitusjohtaja Tapani Yli-Saunamäki (osuus 145 000 € eli 36 %), Tokmanni-konsernin toimitusjohtaja Kyösti Kakkonen (osuus 120 000 € eli 30 %) ja Maskun Kalustetalon sekä Lempäälän Ideaparkin omistaja Toivo Sukari (osuus 100 000 € eli 25 %). Yhdistyksen puheenjohtajana toimi juristi Pekka Lind ja avustusten jakajana Yli-Saunamäki. Keskustan hallintopäällikkö Aki Haaro oli yhdistyksen varatilintarkastajaja. Keskustan kehittämispäällikkö Lasse Kontiolalla puolestaan oli yhdistyksen antama tilinkäyttöoikeus.
Eniten tukea annettiin keskustalle, mutta myös kokoomusta ja SDP:tä tuettiin. Tukea sai noin 40 ehdokasta. Yli-Saunamäen mukaan tuettujen ehdokkaiden tuli uskoa yritteliäisyyteen, kotimaiseen työhön ja isänmaallisuuteen. Vuosi vaalien jälkeen kahdeksan valituksi tullutta ehdokasta oli nimennyt KMS:n yhdeksi tukijoistaan.
Yhdistyksen vaaliavustukset
Oman ilmoituksensa tai lehtitietojen mukaan ainakin seuraavat ehdokkaat saivat vaalirahoitusavustusta Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistykseltä:
Muiden yhtiöiden tuki
Yhtiöiden puoluetukeen sisältyy vuosina 2006–2009 neljässä vaalissa: Kesko 21 900 € (2008), SRV alle 10 000 €, YIT muutama tuhat/vaali, Nordea muutama tuhat per vaali 2006–2007, OP-Pohjola 2007 14 000 €, 2006 8 000 € (tarkista), Elisa joitakin tuhansia vaaleja kohti, CapMan 2009 3500 €, 2007 5000 €.
Ylen keväällä 2008 tekemässä kyselyssä Suomen 20 suurimmasta yrityksestä kaksi kertoi antaneensa suoraa rahaa ehdokkaalle tai taustayhteisölle. 12 yritystä kertoi antaneensa epäsuoraa tukea lähinnä osallistumalla seminaareihin tai ostamalla mainostilaa.
Helsingin Mekaanikontalo Oy on Alma Median hallituksen jäsenen ja Ruukki Group Oy:n hallituksen jäsenen Ahti Vilppulan määräysvaltayhteisö: Jyri Häkämies 10 000 €, Jyrki Katainen 10 000 €. Ruukki Group myönsi tukea Satakunnan Parhaaksi ry:lle 20 000 €, Savo on kotimme -tukiryhmälle 10 000 €, Lohikosken työväenyhdistykselle 3 000 €, Keskustan Keski-Espoon paikallisyhdistykselle 2 000 € sekä Eheän Suomen Tuki ry:lle 10 000 €. Eheän Suomen Tuki ry sai myös Helsingin Mekaanikontalo Oy:ltä 10 000 €. Lisäksi Mekaanikontalo tuki Kansallista kokoomusta ja Kymenlaakson talousseuraa 10 000:lla eurolla. Ajanta Oy:n taustalla on suursijoittaja Ari Salmivuori: Anu Vehviläinen 5 000 €. Winsome Oy on Tuomo Raasion sijoitusyhtiö. Yhtiö on Capmanin 3. suurin omistaja. Capman on Kyösti Kakkosen Tokmanni-konsernin enemmistöosakas.