cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valkiaissaarenrahka
Yleiskuva
Valkiaissaarenrahka on avo-osaansa lukuun ottamatta kokonaan ojitettu. Itäinen avo-osa on kuitenkin säilynyt suhteellisen luonnontilaisena. Suolla on myös tehty 2000-vuosikymmenellä ennallistamistoimia, kun alueen metsäojia on tukittu ja puita on joko raivattu tai kaulattu lahopuun lisäämiseksi. Yhteensä ennallistamistoimia on tehty 75 hehtaarilla. Suon etelälaitaa pitkin kulkee Kuhankuonon retkeilyreitistön Haukkavuoren reitti -niminen polku ja suon kaakkoislaidalla Korppisaaressa on polun ohessa tulentekopaikka sekä pysäköintialue. Suon kaakkoiskulmalla on myös muutamia allikoita. Suolle johtaa lisäksi kaksi tietä: pohjoisesta tuleva Kaitoonmäen metsäautotie ja eteläkaakosta tuleva Kärrinpaltan metsäautotie. Länsilaidaltaan suo on yhteydessä kansallispuistoon kuuluvaan Lammenrahkaan ja itäpuoleltaan puistoon kuulumattomaan, kokonaan ojitettuun Kärmerahkaan. Muilta suunnilta suo rajoittuu kallioihin ja moreeniharjanteisiin sekä pieneltä osin myös peltoihin. Suo viettää lounaaseen ja on kokonaispinta-alaltaan noin 270 hehtaarin laajuinen.
Suotyypit ja maalajit
Valkiaissaarenrahkan vallitseva suotyyppi ovat erilaiset rämeet. Niistä yleisimpiä ovat tupasvilla-, isovarpu- ja rahkarämeet. Erilaisista nevoista suolla on eniten lyhytkorsi- ja silmäkenevoja, joita on pääasiassa suon kaakkoisosassa. Suon ojitettujen alueiden suotyypit eivät ole säilyneet alkuperäisen kaltaisina, vaan ne ovat ojitustiheyden, -ajankohdan ja ravinteisuuden mukaan muuttuneet erilaisiksi muuntumatyypeiksi. Keskimäärin suolla on turvetta 3,8 metrin paksuudelta, mutta paksuimmillaan turvekerros yltää 4,8 metriin. Suon pohjamaalaji on moreeni, mutta alueen keskiosalla sen korvaa liejusavi. Ennen suon suojelua tehdyssä Geologian tutkimuskeskuksen kartoituksissa Valkiaissaarenrahka todettiin myös soveltuvan teolliseen kasvuturvetuotantoon sekä osin myös polttoturpeen tuotantoon.
Eläimistö
Valkiaissaarenrahkan eläimistöön kuuluu muun muassa riekko, joka on Varsinais-Suomessa harvinainen.
Benjamin Travis Laney
Laney syntyi Camdenissa, Arkansas'ssa. Hän toimi synnyinkaupunkinsa pormestarina vuosina 1935–1939. Hän oli vuosina 1945–1949 Arkansas'n kuvernööri. Laney haki kuvernööriksi uudelleen vuoden 1950 vaaleissa, mutta ei tullut enää valituksi.
Laney kuoli sydänkohtaukseen Magnoliassa ja tuli haudatuksi Camdeniin.
Bror Emil Hildebrand
thumb|oikea|Bror Emil Hildebrand. thumb|Emil Hildebrandin hauta [[Solnassa.]] Bror Emil Hildebrand (22. helmikuuta 1806 Madesjö – 30. elokuuta 1884) oli ruotsalainen museonhoitaja, historioitsija ja numismaatikko.
Bror Emil Hildebrand valmistui Lundin yliopistosta maisteriksi 1826. Vuonna 1830 hänestä tuli numismatikan dosentti ja samana vuonna amanuenssi Historiska museetissä. Numismatiikan tiedot hän sai Kööpenhaminassa, Christian Thomsenin opissa. Vuonna 1832 Hildebrand sai paikan Myntkabinettetissä, vuonna 1833 Riksarkivetissä ja valittiin sihteeriksi Vitterhets-, historie- och antikvitetsakademieniin.
Bror Emil Hildebrandin poika oli Hans Hildebrand.
Udmurtti
Udmurtti tarkoittaa seuraavia:
Kreetan taistelu
Kreetan taistelu oli liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä toisessa maailmansodassa käyty taistelu Kreetan hallinnasta. Varsinaiset taistelutoimet saarella alkoivat aamulla 20. toukokuuta 1941 maahanlaskulla. Operaation koodinimenä oli operaatio Merkurius (Unternehmen Merkur).
Uskalias operaatio oli menestyksellinen, vaikka saksalaiset kärsivätkin odottamattoman raskaita tappioita ensimmäisten maahanlaskupäivien aikana. Tappiot olivat seurausta brittien erinomaisen tiedustelun ansiosta, saksalaisten surkeasta esitiedustelusta ja puolustajien kovasta vastarinnasta. Adolf Hitler kuitenkin näki kokonaisstrategiansa kannalta välttämättömänä Kreetan ja Balkanin valtaamisen ennen Neuvostoliittoon hyökkäämistä.
Taustaa
Italian hyökättyä 28. lokakuuta 1940 Kreikkaan liittoutuneet aloittivat myös joukkojensa siirtämisen alueelle. Saksan liityttyä Italian rinnalle oli liittoutuneiden vedettävä 57 000 miehen joukkonsa mantereelta voimakkaan painostuksen alta. Brittiläinen Välimeren laivasto evakuoi Kreikassa taistelleita joukkoja sekä Egyptiin että Kreetalle puolustuksen vahvistukseksi. Useat siirretyistä joukoista olivat melko sekaisin, niiden varustus puutteellinen ja niiden taistelumoraali oli heikko. Kreetalle evakuointi antoi kuitenkin liittoutuneille aikaa järjestää joukkonsa taas toimivaksi sotavoimaksi ja usean yksikön taistelukyky palautuikin levon aikana.
Liittoutuneiden joukot
Kreetalla oli toukokuussa 1941 noin 9 000 kreikkalaista sotilasta, mutta vielä marraskuussa 1940 saarella oli noin 4 000 sotilasta
Tärkeimmät kokonaiset yksiköt olivat Uuden-Seelannin 2. divisioona (paitsi 6. prikaati ja divisioonan esikunta, jotka oli lähetetty Egyptiin), Australian 19. prikaati ja brittiläinen 14. prikaati. Liittoutuneiden panssarikalusto koostui 16 kevyestä ja 9 jalkaväkipanssarivaunusta. Joukoilla oli käyttökunnossa 49 kenttätykkiä. Uuden-Seelannin joukkojen komentaja Kenraalimajuri Bernard Freyberg nimitettiin 30. huhtikuuta Kreetalla olevien liittoutuneiden joukkojen komentajaksi.
Saaren hallinta takasi Kuninkaalliselle laivastolle erinomaisia satamia itäisellä Välimerellä. Liittoutuneiden merenkulku oli myös riippuvainen ilmatuesta ja Lähi-idän sotajohdolla oli aivan liian vähän Hurricane-hävittäjiä siinä vaiheessa. Lisäksi koneet olivat haavoittuvia huonosti puolustetuilla Kreetan lentokentillä.
Adolf Hitlerillä oli lisäksi liioiteltu pelko, että Ploieștin öljykentät Romaniassa olisivat Kreetalle sijoitettujen pommikoneiden kantaman sisällä. Ioannis Metaxasin hallitus ei ollut sallinut liittoutuneiden edes uhata öljykenttiä. Liittoutuneiden hallussa oleva Kreeta uhkaisi akselivaltojen kaakkoisrintamaa, ja siten saaren valtaus oli ratkaiseva edellytys operaatio Barbarossan käynnistämiselle. Saksalaiset aloittivat saaren jatkuvan pommittamisen, mikä oli osasyynä Kuninkaallisten ilmavoimien vetäytymiseen Aleksandriaan. Näin alueen jäi ilmaherruus Luftwaffelle. Tämä lisäsi maahanlaskuoperaation onnistumismahdollisuutta ja toimi osittain sen puolesta, että Göring sai lopulta ”lohdutuspalkintona” hyväksynnän operaatio Merkuriukselle.
Akselivaltojen joukot
Saksan ylimmän johdon peruutettua Englannin maihinnousun se aloitti operaatiosuunnitelmien tekemisen idän sotaretkeä varten. Osana suunnittelua rintaman sivustaan jäävän Balkanin aiheuttama ongelma tuli ratkaista. Syksyllä 1940 painopisteenä oli Kreeta. Britannian laivaston Välimeren herruus esti maihinnoususuunnitelmat ja jätti ainoaksi vaihtoehdoksi maahanlaskun, joten operaation toteuttamiseksi Saksan oli saatava lentokenttiä tarpeeksi lähellä Kreetaa. Kun Italia hyökkäsi Kreikkaan, Hitler oli suositellut Benito Mussolinille, että Saksa varmistuisi Kreetan valtauksesta antamalla Italian käyttöön ”divisioonan maahanlaskujoukkoja ja divisioonan laskuvarjojääkäreitä”.
Joukot koottiin ja kuljetettiin monista eri kohteista (11 eri leiriä Saksassa) ja esimerkiksi kenraali Sussmannin johtama divisioonan esikunta ja 2. laskuvarjorykmentti päätyivät Kreetan operaatioon osallistuttuaan ensin Korintin kannaksen valtaukseen 26. huhtikuuta. Loput laskuvarjojääkärit seurasivat muita yksiköitä 1 600 km pitkän, lähes kaksi viikkoa kestäneen junamatkan jälkeen.
Adolf Hitler allekirjoitti 25. huhtikuuta Johtajan ohjeen numero 28, jossa määrättiin Kreeta vallattavaksi. Kuninkaallisen laivaston yksiköt, jotka operoivat Aleksandriasta, hallitsivat edelleen Kreetan ympäristöä, joten maihinnousun yrittäminen olisi hyvin riskialtista. Saksalaisilla oli selkeä ilmaherruus ja he päättivät yrittää maahanlaskuoperaatiota. Tämä operaatio oli ensimmäinen suuressa mittakaavassa toteutettava maahanlaskuhyökkäys, vaikkakin saksalaiset olivat käyttäneet laskuvarjo- ja liitokonehyökkäyksiä pienemmässä mittakaavassa hyökätessään Norjaan, Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskaan. Tarkoituksena oli ottaa saaren tärkeimmät kohteet haltuun laskuvarjojääkäreillä, kuten lentokentät, joille sitten voitiin lennättää huoltotarvikkeita ja vahvistuksia. XI Ilma-armeijakunta oli johtovastuussa maahanlaskusta, jonka Saksan 7. ilmadivisioona suorittaisi laskuvarjo- ja liitokonejoukoin ja sitä seuraisi Saksan 22. maahanlaskudivisioona, kun lentokentät olisi otettu haltuun. Alun perin hyökkäyksen päivämäärä piti olla 17. toukokuuta, mutta se lykkääntyi 20. toukokuuta koska lisäaikaa tarvittiin säiliölaiva Rondinen saapumiselle sota-alueelle. Se toi 5 000 tonnia lentopolttoainetta valtavalle ilma-armeijalle. Samalla Saksan 5. vuoristodivisioona korvasi 22. divisioonan.
Operaatioon oli käytettävissä 250 hävittäjää ja tiedustelukonetta, 400 pommikonetta ja 500 Junkers Ju 52 -kuljetuskonetta sekä liitokoneita. Kuljetuskoneiden keskitys oli kaikkien aikojen suurin ja sitä johti Wolfram von Richthofen.
Ultra ja saksalaisten tiedustelu
Kreetan hyökkäyssuunnitelma oli erittäin yksityiskohtaisesti kerrottu Englannin poliittiselle johdolle ja Kreetan puolustuksesta vastanneelle komentajalle. Kenraali Freyberg oli täysin tietoinen saksalaisten taistelusuunnitelmasta. Freyberg väitti myöhemmin yrittäneensä toimillaan hälventää mahdollisuutta Ultra-lähteen paljastumiseen, aloittamalla myöhässä toimet puolustuksen keskittämiseksi lentokenttien ympärille. Tosin kenttien ympärillä oli jo merkittävää puolustusta, joten vahvistaminen ei olisi siinä mielessä ollut epätavallista. Lisäksi kenraali Heywood oli antanut Lähi-idän joukkojen komentajalle kenraali Wavellille aivan liian optimistisen kuvan Kreikan armeijan aseistuksesta ja kyvyistä Kreetan puolustuksen osalta.
Lisäksi asioita pahensi se, että saksalaisten tiedustelu oli ollut varsin ylimalkaista ja jopa tiedot kreetalaisten mahdollisesti siviilivastarinnasta oli sivuutettu vähäpätöisenä asiana, minkä saksalaiset myöhemmin joutuivat karvaasti opettelemaan kantapään kautta. Saksalaisten tiedustelu esitti vain epätarkkoja selontekoja ja valtaosa naamioiduista asemista oli jäänyt huomaamatta. Lisäksi lentotiedustelu oli kenraali Studentin mukaan (sodan jälkeinen kommentti) havainnut vain elottoman saaren.
Saksalaiset
Saksalaisilla oli uusi ase Kreetan operaatioon: LG40 Panzerabwehrwerfer 7,5, joka oli 75 mm sinko. Sen 146 kilon paino oli vain kymmenesosa saksalaisen 75 mm kenttätykin painosta saavuttaen kuitenkin kaksi kolmasosaa kenttätykin kantomatkasta. Uudella aseella voitiin ampua noin kuuden kilon painoisia ammuksia viiden kilometrin päähän. Maahanlaskuyksiköiden aseistukseen kuului MP-40-konepistooli, jollainen oli neljäsosalla saksalaisista laskuvarjosotilaista Mauser K98k -kiväärin sijasta. Lisäksi melkein jokainen saksalainen ryhmä oli varustettu kevyellä MG-34-konekiväärillä. Huomattavaa kuitenkin on, että hypätessään saksalaisilla laskuvarjosotilailla ei ollut mukanaan muuta kuin henkilökohtainen aseensa; kaikki muut asevarusteet pudotettiin erillisissä säiliöissä.
Kreikkalaiset
Kreikkalaiset joukot olivat aseistettu Mannlicher-Schönauer 6,5 mm vuoristokarbiineilla ja vanhoilla itävaltalaisilla 8 mm Steyr-Mannlicher M1895 -kivääreillä, joista jälkimmäiset olivat ensimmäisen maailmansodan jälkeisiä sotakorvausaseita. Noin tuhatkunta kreikkalaista sotilasta oli aseistettu Gra-kivääreillä. Varuskunnan raskaiden jalkaväkiaseiden parhaimmisto oli lähetetty mantereelle. Kreikkalaisille joukoille oli jäänyt kaksitoista vanhentunutta Saint Etienne kevyttä konekivääriä ja neljäkymmentä muuta eri valmistajien kevyttä konekivääriä. Useimmilla kreikkalaisista sotilaista oli käytössään vähemmän kuin kolmekymmentä patruunaa, eikä lisää voitu saada briteiltä, koska nämä eivät käyttäneet aseissaan samaa kaliiberia. Suurempana ongelmana oli kuitenkin aseiden ja ammusten jakeluongelma. Britit olivat hidastelleet siviililevottomuuksien pelossa aseiden ja ammusten jakoa, ja sotatoimien alkaessa jakelu oli miltei mahdotonta huonojen tieyhteyksien ja saksalaisten tehokkaasti hallitseman ilmatilan vuoksi. Ammuksien vähyydestä kärsineet joukot sijoitettiinkin jo ennen taistelun alkua saaren itäosiin, jonne saksalaisten ei uskottu hyökkäävän voimalla. Kreikkalaiset kuitenkin korvasivat tarvikkeiden puutteen suurella innokkuudella. Useissa tapauksissa kreetalaiset olivat lähes itsemurhatunnelmissa, ja uhrautuvaisuus koitui useasti briteille saksalaisia hidastavaksi pelastavaksi tekijäksi.
Brittiläiset & Kansainyhteisö
Brittiläiset ja Kansainyhteisön joukot oli aseistettu .303 Lee-Enfield -kiväärillä ja käyttivät Bren- ja Vickers-konekivääreitä. Liittoutuneilla oli Kreetalla panssarivaunuja (muun muassa kaksi Málemen lentokentän puolustuksessa) ja tykkejä (45 kenttätykkiä lentokentän puolustuksessa) ja niiden käyttö oli osittain menestyksekästä. Toisaalta raskasta kalustoa ei käytetty mobiilisti (Matilda-tankit ) ja säästeltiin ”mereltä tulevaa hyökkäystä odotellessa”. Tämä osoittautui suureksi virheeksi hyökkäyksen alkuvaiheessa kun saksalaisilla ei ollut raskasta kalustoa tukemaan hyökkäystään. Taktiikka kärsi myös komentajan haluttomuudesta tehdä nopeita vastahyökkäyksiä varsinkin Málemen lentokentän osalta, saksalaisethan olivat täysin riippuvaisia lentokentän valtauksesta. Ilman sitä akselivalloilla ei olisi mitään mahdollisuuksia saada merkittäviä lisäjoukkoja ja raskasta kalustoa edistämään saaren valtausta.
Strategia & taktiikka
thumb|Saksalainen laskuvarjojoukkojen sotilas ja joukkojen kuljetukseen käytetty [[DFS 230 -liitokone]]
Saksalaisten maahanlaskuhyökkäyksen tarkoituksena oli vallata lentokenttä pienen laskuvarjojoukon avulla, joka tuhottuaan ilmatorjunnan loisi kentän ympärille puolustusrenkaan, joka mahdollistaisi pääjoukon tuomisen paikalle liitokoneilla.
Freyberg tiesi taktiikasta tutustuttuaan saksalaisten toimintaan viimeisen vuoden aikana, mutta tästäkään huolimatta hän ei tehnyt lentokentistä laskeutumiseen sopimattomia. Lisäksi saarelle saapuessaan hänellä oli vain hieman aikaa puolustuksen järjestämiseen, eikä sitäkään vähää käytetty hyväksi. Saarelle saapunut SOE-upseeri todisti omin silmin Lontoon päämajaan kuinka ”edes kaikkein alkeellisimpia valmisteluja ei ollut tehty”.
Kaikki Málemen lentokentän RAF-koneet oli evakuoitu Egyptiin kaksi päivää ennen saksalaisten ilmahyökkäystä, eikä niiden tuomista takaisin Kreetalle edes suunniteltu; lentomekaanikotkin siirrettiin jalkaväkisotilaiksi.
Suuri osa saksalaisten tehokkuudesta maahanlaskuoperaatiossa perustui hämmästyttävään nopeuteen, jolla strateginen potentiaali käytettiin hyväksi. Neljässä viikossa saksalaiset raivasivat, laajensivat ja rakensivat uusia kiitoteitä, joiden avulla ilmaherruus saavutettiin. Brittien strategiaan tämä mahdollisuus ei näyttänyt edes mahtuvan, vaikka Kreeta on iso ja eristäytynyt saari, jonka eri osiin olisi voinut lisätä ilmavoimien läsnäoloa.
Ensimmäinen päivä, 20. toukokuuta
thumb|250px|Saksalaisia laskuvarjosotilaita hyppää [[Junkers Ju 52|Junkers Ju 52:ista Kreetalle toukokuussa 1941.]] Varhain aamulla sadat hävittäjät hyökkäsivät saaren puolustuslaitteiden kimppuun. Kello 06:00 alken hyökkäykset alkoivat ensin Sudanlahden rantatasangolla. Niitä seurasivat pommikoneet, jotka kylvivät Málemen ja Iraklionin lentokentät täyteen pommeja. Kyseessä oli kaikkien aikojen suurin ilmateitse tehty operaatio.
20. toukokuuta kello 08:00 saksalaiset laskuvarjosotilaat laskeutuivat lähelle Málemea ja Chaniáa, jotka olivat toissijaisia kenttiä ja jotka oli rakennettu tukemaan saaren päälentotukikohtaa Iraklionissa. Ensimmäisessä aallossa saapuivat läntisen ja keskisen taisteluosaston muodostaneet rynnäkkörykmentti, 3. laskuvarjorykmentti ja pioneeriykmentti. Osa saksalaisista laskeutui Málemen lentokentän länsipuolelle ja Prison Valleyn alueelle Chanián lähellä. Nämä osastot sitoivat puolustajia ja vaikeuttivat osaltaan lentokenttien tehokasta puolustamista. Tavronitisin suistoon ja joenuomaan laskeutui kaikkiaan 40 liitokonetta (jokaisessa kymmenen sotilasta). Niissä oli rykmentin esikunta, saksalaisen laskuvarjojääkärien esikunta matkusti aina iskuosaston mukana. Siitä seurasikin merkittäviä menetyksiä Kreetan operaatiossa.
Iltapäivällä saapui toinen aalto saksalaisia hyökäten Réthymnoon (2. laskuvarjorykmentti) kello 16.15 ja Iraklioniin (1. laskuvarjorykmentti) kello 17.30. Nämä hyökkäykset epäonnistuivat, koska puolustajat osasivat odottaa niitä, kun kuljetuskoneiden lähtö mantereelta myöhästyi, eivätkä ne saapuneet aiotusti kohteisiinsa välittömästi edeltäneiden pommikoneiden jälkeen.
Lähestyttäessä 20. päivän iltaa Malemessa olevat saksalaiset kuitenkin työnsivät hitaasti uusiseelantilaisia takaisin kukkulalta 107, jolta pystyi hallitsemaan lentokenttää. Liittoutuneiden komentajat Kreetalla päättivät, että seuraavana päivänä kaikki voimat keskitetään Malemen sektorille. Kreikkalaiset sotilaat, poliisijoukot ja kadetit sekä siviilit osallistuivat myös taisteluihin eri tavoin. Saksalaisten tappiot olivat kuitenkin raskaat.
Toinen päivä, 21. toukokuuta
Seuraavana aamuna huomattiin, että kukkulaa 107 puolustanut uusiseelantilainen jalkaväkipataljoona oli vetäytynyt yön aikana. Tämä antoi saksalaisille mahdollisuuden hallita lentokentän aluetta, joten päivän aikana Junkers Ju 52 -kuljetuskoneet alkoivat lennättää 5. vuoristodivisioonan yksiköitä saarelle raskain tappioin. Nämä joukot siirtyivät tukemaan laskuvarjojääkärien rivejä heti laskeuduttuaan, vaikkakin useat koneet saivat osumia ja vaurioituivat laskeutuessa, sillä lentokenttä oli liian lyhyt niille.
Kello 16:15 valtava Ju-52 laivue ilmestyi Rethimnonin yläpuolelle ja kaikkiaan 160 koneesta heti rannalle ammuttiin seitsemän ja muutama lisää syttyi tuleen meren yllä. Britit olivat erittäin hyvin naamioiduissa asemissa jyrkässä rinteessä ja koneet lensivät suoraan ohi. Hyökkäys oli täysi fiasko saksalaisille. Kaikista joukoista vain kaksi komppaniaa tiputettiin oikeille alueille. Alueet olivat kuitenkin osasto Campbellin asemia ja vain piiloutuneet ja myöhemmin kiertoteitse kokoontuneet yksittäiset sotilaat selvisivät laskeutumisesta.
Kolmas päivä, 22. toukokuuta
Málemen lentokenttä oli edelleen saksalaisten hallussa, mutta englantilaisten tykistötulen alla. Kenraali Hans Jeschonnek käski Berliinistä, että mantereella odottava divisioona oli kuljetettava saarelle ampuipa vihollinen tai ei. Niinpä kuljetuskoneet ilmestyivät Málemen ylle ja ryhtyivät laskeutumaan. Varsin pian kenttä oli täynnä vääntyneitä romuja ja roihuavia koneenkappaleita. Lisää koneita tuli kuitenkin koko ajan piittaamatta hirvittävistä tappioista.
Pataljoonat hyökkäsivät yöllä, mutta eivät kyenneet murtautumaan laskuvarjo- ja vuoristosotilaiden muodostaman puolustusketjun lävitse ja valtaamaan lentokenttää. Tästä eteenpäin puolustavat liittoutuneiden joukot joutuivat tekemään useita vetäytymisiä saaren itäpäähän kohti välttääkseen joutumasta saksalaisten piirittämäksi.
Vetäytyminen, 28.–31. toukokuuta
thumb|220px|Haavoittuneita brittisotilaita nousee maihin Egyptissä evakuoinnin jälkeen 31. toukokuuta 1941. Kun saaren puolustamisen jatkaminen oli todettu mahdottomaksi, määrättiin joukot vetäytymään Sfakian kautta pois saarelta. Seuraavien neljän yön aikana 16 000 sotilasta evakuoitiin laivoilla Egyptiin. Saaren itäosissa olevat vähäisemmät joukot evakuoitiin erillisellä operaatiolla Iraklionista, mutta nämä laivat joutuivat matkalla Luftwaffen syöksypommittajien hyökkäyksen kohteeksi ja kärsivät vakavia menetyksiä, yksi hävittäjä upposi ja kaksi risteilijää saivat pahoja vaurioita.
Kenraali Freyberg luovutti komennon 30. päivän iltana ja poistui saarelta. Aamulla 1. kesäkuuta loput 5 000 puolustajaa antautuivat Sfakiassa, vaikkakin useat pakenivat vuorille jatkaakseen vastarintaa miehitysvuosina.
Evakuoinnin aikana amiraali Andrew Cunningham totesi päättäväisesti, että ”laivasto ei saa jättää maavoimia pulaan”. Kun maavoimien kenraalit olivat huolissaan, että hän menettäisi liikaa laivoja, Cunningham vastasi: ”Kestää kolme vuotta rakentaa laiva, mutta perinteen luominen kestää kolmesataa vuotta.”
On myös huomioitava että vaikka Kreetalla oli loppuvaiheessa 5 000 sotilaan armeija puolustamassa saarta, yksikään heistä ei ollut everstiluutnanttia korkeampi arvoltaan. Suurempi osuus upseereista kuin miehistöstä pääsi pois. Eräänlaista Titanic-syndroomaa oli siis ilmassa loppuvaiheessa. Miehistö vain jäi useassa tapauksessa oman onnensa nojaan vaikka laivasto evakuoikin paljon sotilaita.
Lopputulos
Liittoutuneiden komentajat olivat huolissaan, että saksalaiset olisivat voineet käyttää Kreetaa astinlautanaan tulevissa operaatioissa Kyprosta ja Vichyn Ranskan hallitsemaa Syyriaa tai Suezin kanavaa vastaan, joista varsinkin jälkimmäiselle pyrkivät saksalais-italialaiset joukot tuolloin Libyasta käsin. Kenraali Studentin hulppein suunnitelma olikin siirtyä samalla valloitustekniikalla seuraavaksi Kyprokselle ja sieltä Suezin kanavalle, brittien selustaan luoden uuden rintaman liittoutuneiden Lähi-idän armeijaa vastaan.
Operaatio Barbarossan alettua nämä uhkakuvat kuitenkin vähenivät, mutta varmuuden vuoksi liittoutuneet miehittivät Syyrian. Churchillille Kreetan menetys oli katkera ja henkilökohtainen takaisku. Monet brittiläiset tahot kyselivät miten saksalaiset pystyvät valloittamaan saaren joka on 300 km:n päässä merellä, miksei sitten Britanniaakin joka on vain muutaman kymmenen mailin päässä. Kreetalla oli murskaava sisäpoliittinen vaikutus Englannissa.
Saksalaiset laskuvarjojoukot aselajina oli saavuttanut mainetta Belgian ja Alankomaiden valtaamisessa. Adolf Hitler näki tässä erinomaisen propaganda-aseen salamasotaprinsiipin todistajana. Kenraali Kurt Student oli lyönyt maineensa vetoa että operaatio onnistuisi ja se sisälsi suuria riskejä merkittävästi isompaa vastustajaa kohtaan, jossa sodan hyökkäyslait eivät olleet saksalaisten eduksi. Student oli kuitenkin optimisti, ja siksi suuret tappiot tyrmistyttivät häntä. Onkin ironista, että sotasankari ja esimerkki omille miehilleen sai Hitleriltä rautaristin ritariristin mutta joutui sitten kuuntelemaan Hitlerin summauksen: ”Tiedättekös, kenraali, että emme enää koskaan tee maahanlaskuoperaatioita: Kreeta osoitti, että laskuvarjojoukkojen aika on ohi.”
Suurin osa kenraali Studentin urheista laskuvarjojääkäreistä lähetettiinkin Neuvostoliittoon. Onkin varsin ironista, että samaan aikaan koko Lontoo odotti paniikissa maahanlaskuhyökkäystä ja yhdysvaltalaiset kehittivät omia joukkojaan, jotka osallistuivat sittemmin operaatio Market Gardeniin Arnhemissa.
Brittien osalta monen virhekommelluksen lopputulema oli kuitenkin hyvä kompromissi, sillä englantilaiset pystyivät pelastamaan 15 000 sotilasta Pohjois-Afrikkaan taistelemaan sodan merkittäviä taisteluja. Englanti ei vielä silloin voinut tietää, että noita sotilaita tarvittiin ehkä enemmän kuin Kreetan saarta, joten lopputulos olikin liittoutuneille ”riittävä” ja tulos olisi voinut olla paljon katastrofaalisempikin.
Tappiot
thumb thumb|280px|[[Kontomárin verilöyly: Saksalaisten laskuvarjojääkärien kesäkuussa 1941 teloittamia siviilejä.]] Saksalaisten tappioista osapuolilla on ollut eriäviä käsityksiä. Saksalaisten viralliset tappiot ovat 6 200 sotilasta: 3 714 kaatunutta tai kadonnutta ja 2 494 haavoittunutta. Brittiläiset sen aikaiset ja sodanjälkeiset lähteet ilmoittavat kuitenkin saksalaisten tappioluvuiksi 15 000–22 000 sotilasta, mutta näille luvuille ei ole tarkempia perusteluja. Killenin mukaan yli 3600 maahanlaskusotilasta oli saanut surmansa ja lisäksi Luftwaffe menetti 320 miestä ja liki 200 kuljetuskonetta. Saarella 1941–1945 kuolleet saksalaiset sotilaat on koottu kukkulalla 107 sijaitsevalle hautausmaalle, jossa on 4 465 haudattua koko sodan ajalta. thumb
Liittoutuneet menettivät 3 500 sotilasta: 1 751 kaatunutta ja saman verran haavoittuneita sekä sotavangiksi jäi erittäin suuri määrä: 12 254 Kansainyhteisön ja 5 255 kreikkalaista sotilasta. Lisäksi laivastosta kaatui 1 828 ja haavoittui 183. Yhteensä 3 579 kaatunutta ja 1 900 haavoittunutta.
Suuri määrä siviilejä kuoli ristitulessa ja myöhemmin taistellessa vastarintaliikkeessä. Lisäksi useita kreetalaisia kuoli saksalaisten kostoteloituksissa sekä taistelun aikana että sitä seuranneessa miehityksessä. Eräs kreetalainen lähde mainitsee saksalaisten takia kuolleiden kreetalaisten määrän sodan aikana olleen 6 593 miestä, 1 113 naista ja 869 lasta.
Popular
Popular voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Musiikissa:
Televisiossa:
Liikeyrityksiä:
Legio II Adiutrix
thumb|200px|Vespasianus. Legio II Adiutrix (auttaja tai apulainen) oli roomalainen legioona, jonka perusti keisari Vespasianus vuonna 70 jaa. Se oli värvätty Ravennan laivaston merisotilaista, jotka olivat tukeneet Vespasianusta sisällissodassa Vitelliusta vastaan. Tämän johdosta legioonalle annettiin myös lisänimi Pia Fidelis, joka tarkoitti uskollista ja luotettavaa. Legioonan tunnus oli Pegasos ja kauris.
Perustamisensa jälkeen II Adiutrix lähetettiin Quintus Petillius Cerialiksen komennossa kukistamaan Bataavien kapinaa, joka oli syttynyt vuonna 69. Yhdessä Legio VI Victrixin, XIV Geminan ja XXI Rapaxin kanssa se kukisti kapinan johtajan, Gaius Julius Civiliksen joukot lähellä Xantenia. Legio II Adiutrix asettui talveksi Bataavien pääkaupunkiin, Nijmegeniin ja Legio X Gemina korvasi sen seuraavana vuonna.
Tämän jälkeen legioona siirrettiin komentajansa kanssa Britanniaan, jossa se joutui kukistamaan britannialaisen Venutiuksen johtamaa kapinaa roomalaisia vastaan. II Adiutrix oli tällöin Devassa (Chester) ja Lindumissa (Lincoln). Gnaeus Julius Agricolan kuvernöörikauden aikana vuosina 77-83 II Adiutrix taisteli Walesissa ja osallistui Mona-saaren (nykyinen Anglesey) valtaukseen. Legioona pysyi tämän jälkeen reservissä Walesissa samaan aikaan kun Agricola toimi sotaretkellä skotlannissa.
Keisari Trajanuksen Daakian sotien aikana legioonan tukikohta oli yhdessä Legio IIII Flavia Felixin kanssa Singidunumissa (Belgrad). Toisen Daakian sodan jälkeen vuonna 106 Legio II Adiutrix lähetettiin Aquincumiin, joka oli Ala-Pannonian provinssin pääkaupunki. Legioona pysyi Aquincumissa monta vuotta, jonka aikana sillä teetettiin useita julkisia rakennustöitä Ala-Pannoniassa.
Quintus Marcius Turbo komensi legioonaa menestyksellisesti taistelussa sarmaatteja vastaan vuonna 118 ja seuraavina vuosina legioona osallistui myös sotatoimiin Pannonian alueella. Keisari Antoninus Piuksen aikana (138-161) alue oli jo rauhoittunut siinä määrin, jotta II Adiutrix pystyttiin lähettämään Mauretaniaan taistelemaan maureja vastaan. Lucius Veruksen aikana legioona taisteli Mesopotamiassa nykyisen Iranin alueella parthialaisia vastaan. Vuosina 171-173 legioona osallistui sotatoimiin nykyisen Slovakian alueella ja asettui Trenčíniin. Konfliktin aikana legioonan tappiot olivat suuret ja siihen jouduttiin ottamaa vahvistuksia Legio III Augustasta. Sisällissodan aikana vuonna 193 II Adiutrix tuki Septimius Severusta ja otti luultavasti osaa sotaan vastakeisari Pescennius Nigeriä ja myöhemmin parthialaisia vastaan.
II Adiutrix osallistui vuonna 213 sotaretkeen alemanneja vastaan ja vuosina 214-217 keisari Caracallan sotaan parthialaisia vastaan. Tämän jälkeen legioonan vaiheista tiedetään vähän, mutta 200-luvun puolivälissä Legio II Adiutrixin legioonalaiset pystyttivät patsaita Gordianus III:lle ja Claudius Gothicukselle, mikä viittaa siihen, että nämä keisarit liittyvät legioonaan jotenkin. Luultavasti Gordianus käytti legioonaa sodassa sassanideja vastaan vuonna 238, minkä jälkeen II Adiutrix osallistui Claudius Gothicuksen sotaretkeen visigootteja vastaan vuonna 269. Yksi legioonan joukko-osasto oli vielä Mogontiacumissa (Mainz) Constantius I Chloruksen aikana, minkä jälkeen legioona katoaa lähteistä.
Finlandia Sinfonietta
Finlandia Sinfonietta on suomalainen kamariorkesteri, jonka johtajina ovat toimineet Pekka Helasvuo ja Okko Kamu. Myöhemmässä vaiheessa toimivat kapellimestareina mm Heikki Rautasalo, DImitri Slobodeniouk, Theodor Nicolau esiintyen mm Italiassa, Kanadassa ja Espanjassa, missä Costa del Solilla 3 eri kertaa.
Yaot (Aasia)
Yaot tai yaout ovat yksi Kiinan virallisesti tunnustamista 55:stä vähemmistökansallisuudesta. Heitä on arviolta noin 2,4 miljoonaa ja suurin osa heistä asuu Guangxin provinssissa. Pienempiä ryhmiä löytyy myös Hunanista, Guangdongista, Jiangxissa, Guizhoussa ja Yunnanissa. Hainanin saarella asuvia yaoita kutsutaan usein virheellisesti miaoiksi. Kiinan ulkopuolella yaoita asuu myös Vietnamissa, Laosissa ja Thaimaassa. Yaot puhuvat yaokieliä, joihin kuuluu useita eri toisistaan eroavia kieliä. Yaot tunnetaan myös arviolta 300:lla muulla nimellä, joita ovat muun muassa lu mien, kim mien, kim mun, lingnan yao, man ja yu mien. Yaoiden asema yhtenä etnisenä ryhmänä on ollut kiistanalainen, ja jotkut jakavatkin heidän alaryhmänsä erillisiksi etnisiksi ryhmikseen.
Historia
220px|thumb|vasen|Yaoiden [[taoismi|taoistinen maalaus.]] Yaoiden perimätiedon mukaan he polveutuvat viisivärisestä koirasta nimeltä P'an Hu, joka toi Kiinan keisarille hänen poliittisen kilpailijansa irtileikatun pään tehden näin vaivalloisen sotilaallisen hyökkäyksen tarpeettomaksi. Kiinalaisten historioitsijoiden ja arkeologien mukaan yaot muodostuivat kuitenkin Tang-dynastian valtakaudella han-kiinalaisten, zhuangien, dongien ja miaojen sekoittuessa keskenään. Han-dynastian ajan virkamiehet kutsuivat heitä nimellä Mo Yao. Nimityksellä tarkoitettiin alun perin sitä, että yaot oli vapautettu veroista, joita kerättiin han-kiinalaisilta siirtolaisilta. Myöhemmin yaot ottivat yao-etonyymin itsestään. Osa yaoista pakeni kiinalaisvallan alta Vietnamin pohjoisosiin, Laosiin ja Thaimaan Nanin ja Chiang Rain provinsseihin.
Kulttuuri
220px|thumb|Yaonainen Vietnamissa vuonna 1993. Yaokielet koostuvat kolmesta eri pääkielestä. Niistä myen on suurin, ja sitä puhuu noin 44 prosenttia yaoista. Punua puhuu noin kolmannes yaoista. Jotkut kielitieteilijät pitävät sitä miaon sukulaiskielenä. Noin 25 000 yaota puhuu lakkayan kieltä, jonka jotkut kielitieteilijät lukevat tiibetiläisiin kieliin. Kielet voidaan edelleen jakaa eri murteisiin, joiden puhujat eivät aina edes ymmärrä toisiaan. Noin viidennes yaoista osaa myös muita kieliä, kuten zhuangia, dongia, miaoa tai kiinaa.
Yaot ovat olleet jo pitkään paikalleen asettuneita viljelijöitä. Viljeltyihin kasveihin ja viljelytapoihin vaikuttivat suuresti yaoiden zhuangi- ja han-kiinalaiset naapurit. Paikoittain myös metsänhoito, metsästys ja keräily ovat toimineet pääelinkeinoina. Osa yaoista harjoitti kaskiviljelystä nykypäiviin saakka. Yaot jakaantuvat isä-linjaisiin klaaneihin, jotka voidaan edelleen jakaa pienempiin perimmyyden kautta määräytyviin yksiköihin. Yaoiden uskontoon on vaikuttanut eniten han-kiinalaisten taoismi.
Suolahden rautatieasema
thumb|280px|Suolahden rautatieasema vuonna 1960 kadun puolelta. Suolahden rautatieasema otettiin käyttöön 1952. Se korvasi vanhan aseman, josta nykyisin käytetään nimeä Suolahden Wanha Asema.
Jyväskylä–Suolahti-rata valmistui 1898, ja rata otettiin käyttöön syksyllä 1898. Äänekosken tehtaat rakensi pässinradaksi sanotun kapearaiteisen radan Äänekoskelta Suolahteen. Liikenne tällä radalla alkoi vuoden 1899 lopussa. Sitä levennettiin, kun 1938 rataa päätettiin jatkaa Haapajärvelle. Leveäraiteinen rata Suolahdesta Äänekoskelle saatiin valmiiksi vuonna 1943. Suolahden uusi asema otettiin käyttöön 1952. Matkustajaliikenne Äänekoski–Haapajärvi-rataosalla lakkautettiin 1960-luvun lopussa ja Jyväskylä–Äänekoski-välillä 1986. Taajama kehittyi rautatieaseman lähiympäristöön.
FS Foudre
FS Foudre oli Ranskan laivaston lentokoneiden emälaiva ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Girondelta Bordeaux'sta, missä köli laskettiin 9. kesäkuuta 1892. Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1895 ja otettiin palvelukseen 1896.
Palvelus
Aluksella oli useita ajalle tyypillisen risteilijän ominaisuuksia kuten 120 millimetrin panssarikansi sekä tulenjohtotorni. Pääaseistuksena oli kylkiin valmistetuille hyllyille, keulaan ja perään asennetut yksiputkiset 100 millimetrin tykit. Muutostyön jälkeen alus kykeni operoimaan jopa kahdeksalla lentokoneella, mutta todellisuudessa vahvuus oli neljä tai ajoittain vain kaksi lentokonetta.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus oli Välimerellä kuljettaen 1916 lentokoneita Port Saidiin. Se oli osan ajasta sukellusveneiden emälaivana. Alus poistettiin palveluksesta 1921.
Culex akritos
Culex akritos on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Oswaldo Paulo Forattini vuonna 1995. Sillä ei ole alalajeja.
Opportunity
thumb|250px|Opportunity NASAn puhdastilassa. Opportunity eli "Mahdollisuus" (virallinen lyhenne on MER-B) on toinen NASAn kahdesta luotaimesta sen Mars Exploration Rover Missionissa. Opportunity laskeutui onnistuneesti Marsin pinnalle 24. tammikuuta 2004 kello 21:05 PST (25. tammikuuta 05:05 UTC). Opportunityn kaksonen Spirit laskeutui Marsin pinnalle kolme viikkoa aiemmin 3. tammikuuta.
NASA julisti luotaimen virallisesti kuolleeksi 13. helmikuuta 2019. Alun perin 90 Marsin vuorokauden (eli noin kolmen Maan kuukauden) pituiseksi tarkoitettu tehtävä kesti lopulta 5351 Marsin vuorokautta eli yli 15 Maan vuotta.
Opportunityn matkan vaiheet
Opportunity laskeutui Meridiani Planum -tasangolle 25. tammikuuta 2004. Laskeutuminen onnistui, kuten pari viikkoa aikaisemmin laskeutuneen Spiritin laskeutuminen. Heti ensimmäiset kuvat olivat mullistavia. Aikaisemmin laskeutuneet luotaimet olivat kuvanneet kivistä pintaa, mutta nyt kuvissa näkyi sileä tummahiekkainen maaperä, joista puuttuivat kivet kokonaan. Toinen historiallinen seikka oli se, että kuvissa näkyi marsilaista kallioperää. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun tutkijat pystyivät katsomaan tarkemmin Marsin historiaan, koska peruskallio on hyvin vanhaa ja pysyvää.
Opportunityn havaittiin laskeutuneen pieneen kraatteriin, joka oli noin 20 metriä halkaisijaltaan. Kraatteri nimettiin myöhemmin Eagle-kraatteriksi.
Mönkijän liikkeelle lähtö sujui nopeammin kuin sisarluotaimensa ja mönkijä ajettiin saman tien lähimmälle peruskalliolle. Jonkin aikaa kallioita tutkittaessa saatiin varmimmat merkit siitä, että Meridiani Planum-tasanko on ollut joskus suolaisen meren peittämä. thumb|300px|Opportunityn panoraamakameralla toukokuussa 2007 otettu väärävärikuva Victoria-kraatterista thumb|300px|Endurance-kraatterin dyynimuodostelmia Opportunity vietti kauan aikaa kraatterissaan, kunnes se ajettiin ympäröivälle tasangolle. Ensimmäinen yritys epäonnistui, kun mönkijän renkaat sutivat hiekkaa. Lopulta onnistuttiin ja paljastui, että tasanko oli ennennäkemättömän tasainen ja kivetön. Lähellä noin 700 metrin päässä sijaitsi suurempi Endurance-kraatteri, jonka halkaisija oli noin 130 metriä. Myös laskeutujan yläosa ja laskuvarjo näkyivät kuvissa
Ennen sitä mönkijä tutki Bounce-kiveä, joka sattumalta alueen suunnilleen ainoana kivenä oli jäänyt Opportunityn alle, kun se pomppi heti laskeutumisen jälkeen kaasutyynyjen varassa.
Ohitettuaan Fram-kraatterin, mönkijä saapui viimein Endurancelle ja se ajettiin riskeistä huolimatta sisään. Sisällä Opportunity tutki eri ikäisiä kalliokerrostumia, ja käytti myös poraansa. Mönkijä kävi myös kraatterin pohjalla, jossa tuuli oli kasannut hiekkaa dyyneiksi. Sen jälkeen kohteena oli suurehko Wopmay-kallionlohkare, joka oli varsin erikoinen. Opportunity kuvasi myös Marsin pilviä, jotka olivat noin 80 kilometrin korkeudessa. Tämän jälkeen mönkijä ajettiin onnistuneesti ulos kraatterista.
Opportunity ohjattiin tutkimaan omaa lämpökilpeään, joka oli pudonnut lähelle Endurancea. Kilpi oli hajonnut ja palasia oli ympäri aluetta. Tutkijoitten ihmetykseksi iskeytymiskohta oli varsin matala, joka kertoo maaperän tiivistymisestä kenties muinaisen meren takia.
Seuraava löytö oli ensimmäinen meteoriitti Marsissa. Kivi paljastui rautapitoiseksi, ja siinä oli erikoisia jälkiä, mutta ei kraatteria
Tämän jälkeen alkoi pitkä matka etelään kohti suuria kallioalueita ja jättimäistä Victoria-kraatteria. Matkalla ohitettiin monia pieniä kraattereita, kuten Vostok-kraatteri, Viking-kraatteri ja Voyager-kraatteri.
Matkalla Opportunity jäi kiinni suureen hiekkadyyniin, mutta pääsi pois kuukauden kuluttua. Hiekkadyynit suurenivat sitä mukaa mitä etelämmäksi päästiin ja näin myös ajettiin varovaisemmin.
Pian mönkijä saapui vanhan Erebus-kraatterin lähelle, joka puolestaan oli vielä suuremman ja vanhemman Terra Nova-kraatterin sisällä. muutamia kallioita tutkittiin, mutta matka jatkui nopeasti kohti etelää. Ohitettuaan Beagle-kraatterin, mönkijä vihdoin ja viimein yhdeksän ajetun kilometrin jälkeen pääsi lähes 800 metriä halkaisijaltaan olevan Victoria-kraatterin reunalle. Toistaiseksi mönkijää ei ajeta sisään jyrkkien rinteiden ja pehmeän hiekka-aineksen takia.
Yhteys mönkijään menetettiin tuntemattomasta syystä Marsin hiekkamyrskyn aikaan 10. kesäkuuta 2018 ja mönkijä siirtyi horrostilaan 12. kesäkuuta. Tämän jälkeen Opportunity ei koskaan enää vastannut yhteydenottoihin ja lopulta "julistettiin kuolleeksi" 13. helmikuuta 2019. Mönkijä, jonka oli suunniteltu toimimaan 90 Marsin vuorokautta ja etenemään Marsin pinnalla noin 1000 metriä, oli toiminut 5351 Marsin vuorokautta ja liikkunut yli 45 kilometriä.
thumb|left|300px|Opportunity Marsin Endurance-kraatterissa. Kuvasimulaatio.
PRIDE 1
PRIDE 1 oli ensimmäinen PRIDE Fighting Championships -organisaation järjestämä vapaaottelu-tapahtuma. Se järjestettiin Tokiossa, Japanissa 11. lokakuuta 1997.
HC Vantaa
HC Vantaa (entinen Kiekko-Vantaa Itä) oli vantaalainen jääkiekkoseura joka pelasi II divisioonaa. HC Vantaan piti nousta kaudeksi 2015-2016 Suomi-sarjaan, mutta varainhankinta epäonnistui. HC Vantaa pelaa ottelunsa Trio areenalla. Syksyllä 2022 Hc Vantaa luopui sarjapaikasta pelaajapulan vuoksi.
PRIDE 1
Tapahtuma
PRIDE 1:ssä nähtiin kaikkiaan seitsemän ottelua, joista kuusi olivat vapaaotteluja. Näiden lisäksi käytiin myös yksi potkunyrkkeilyottelu kahden K-1 Grand Prix -mestarin kesken.
John Wiita
John Wiita (salanimi: Henry Puro, 1888 Ylistaro – 27. heinäkuuta 1981 Mystic, Connecticut, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen toimittaja ja kommunistijohtaja.
Uskonnolliseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Wiita kävi kansakoulun ja työskenteli isänsä maatilalla, kunnes hän 17-vuotiaana päätti muuttaa Yhdysvaltoihin. Saavuttuaan Kanadan kautta Wisconsinin Superioriin hän työskenteli rautatienrakentajana ja satamamiehenä. Pian Wiita kiinnostui sosialismista, ja vuonna 1907 hän liittyi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön Superiorin osastoon. Vuonna 1910 Wiita valittiin järjestön Keskilännen piirin toimeenpanevaan komiteaan, ja vuosina 1911 ja 1914 hän toimi sen sihteerinä. Hän opiskeli Duluthin Työväen Opistossa ja työskenteli sen opettajana vuoteen 1916 saakka, jolloin opisto joutui Industrial Workers of the World -ammattiliiton haltuun. Samana vuonna Wiita meni töihin autotehtaalle Detroitiin, jossa hän osallistui Amerikan sosialistipuolueen toimintaan. Wiita työskenteli myös amerikansuomalaisten työväenlehtien toimittajana: Toverissa vuonna 1913, Sosialistissa vuonna 1915 sekä Työmiehessä vuonna 1917 ja uudelleen vuonna 1928.
Keväällä 1918 Wiita pakeni sotaväenottoa Kanadaan, jossa hän työskenteli ystävänsä Elis Sulkasen maatilalla. Siellä hän omaksui nimen Henry Puro. Kanadassa hän tutustui Canadan Suomalaisen Sosialistijärjestön johtajiin J. W. Ahlqvistiin ja A. T. Hilliin, työskenteli järjestön sanomalehden Vapauden toimittajana vuosina 1919–1923 ja osallistui aktiivisesti Kanadan kommunistisen puolueen perustamiseen. Vuonna 1923 Wiita palasi omalla nimellään Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli vuoteen 1925 saakka Eteenpäin-lehden toimittajana. 1920-luvulla hän oli yksi amerikansuomalaisten kommunistien johtajista. Wiita johti Yhdysvaltain kommunistisen puolueen suomalaisen järjestön uudelleenjärjestelyä eli ”bolševisointia” vuosina 1924–1925, ja vuonna 1925 hänet valittiin puolueen keskuskomiteaan. Vuonna 1927 hän oli perustamassa kommunistista Suomalaista Työväenjärjestöä ja työskenteli vuoteen 1932 saakka sen sihteerinä ja puheenjohtajana. Vuosina 1929–1935 Wiita toimi myös puolueen maatalousosaston johtajana ja sen jälkeen Ylä-Michiganin piirisihteerinä. Vuosina 1939–1943 hän työskenteli jälleen Eteenpäin-lehden toimittajana.
Wiita erosi kommunistipuolueesta vähin äänin vuonna 1943. Eron syitä olivat amerikansuomalaisten kohtelu Neuvosto-Karjalassa, Stalinin vainot, Neuvostoliiton ja natsi-Saksan solmima Ribbentrop-sopimus ja sitä seurannut talvisota. Wiita meni ensin töihin lentokonetehtaalle New Yorkin osavaltion North Tarrytowniin ja muutti sitten perheensä kanssa Connecticutin Brooklyniin, jossa hän työskenteli kiinteistövälittäjänä. Wiita jätti jälkeensä joukon muistelmia ja muita asiakirjoja.
Violent Pacification
Violent Pacification EP on hardcorepunk-/thrashmetalyhtye D.R.I.:n toinen studiojulkaisu.
Musta raamattu
Musta raamattu on magiaa ja noituutta käsittelevä kirja, joka sisältää kabbalistisia manauksia, loitsuja ja sinettejä. Kirja väittää, nimiölehdellä olevan otsikkonsa mukaisesti, koostuvansa Raamatusta pois jätetyistä kuudennesta ja seitsemännestä Mooseksen kirjasta.
Historia
Kuudes ja seitsemäs Mooseksen kirja julkaistiin Stuttgartissa 1849 antikvaristi Johann Scheiblen keräämän aineiston pohjalta. Aineiston alkuperä on voitu jäljittää 1500-luvulle. Englanninkielinen käännös ilmestyi New Yorkissa 1880. Suomenkielinen laitos on julkaistu 1902 Michiganissa ja se on oletettavasti käännetty Egyptian Publishing Companyn vuonna 1900 julkaisemasta versiosta. Kirjan etusivulla mainitaan, että se on käännetty englanninkielisestä teoksesta. Mustaa raamattua ei tule sekoittaa suomalaiseen loitsukirjaan nimeltä Mustakirja, jonka tekijäksi mainitaan Aaprami Pöyrynen.
Suomessa on monesti kerrottu verenseisauttajien ja muiden kansanparantajien lukeneen Mustaa raamattua. Kirja tunnetaan myös vanhassa suomalaisessa satuperinteessä.
Sisältö
Mustan raamatun suomenkielisen painoksen osat ovat:
Pikoteknologia
Termi pikoteknologia tarkoittaa samansuuntaista tekniikkaa kuin nanoteknologia, tosin vain pienempää. Pikoteknologia on hypoteettinen tulevaisuuden materian manipulaation taso, jonka mittakaava olisi metrin biljoonasosa. Tämä tarkoittaa 1 000 kertaa nanometriä pienempää yksikköä, eli siis noin 1 000 kertaa pienempää tekniikkaa kuin nanoteknologia. Se on myös 100 kertaa pienempää kuin suurin osa kemiallisista mittauksista. Pääasiassa pikoteknologia olisi atomeja pienempien aineen osien manipulaatioita. Tämä vaatisi suurta pienten aineen osien, kuten säikeiden ja kvarkkien tuntemusta. Tulevaisuuden tutkija Ray Kurzweil arvioi, että ihmiset voivat saavuttaa tämän teknologian tason 2100-luvulla.
Scream/Childhood
Scream/Childhood on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ensimmäinen vuoden 1995 albumilta HIStory: Past, Present and Future, Book I julkaistu single. ”Scream” on singlen A-puolen ja ”Childhood” singlen B-puolen kappale. Jackson esittää kappaleen ”Scream” yhdessä hänen siskonsa Janet Jacksonin kanssa. Kappaleesta tehty musiikkivideo on maailman kaikkien aikojen kallein musiikkivideo. Jacksonit sanoittivat ja sävelsivät kappaleen yhdessä Jimmy Jamin ja Terry Lewisin kanssa.
Kappaleet
thumb|200px|Kuvakaappaus Michael ja [[Janet Jacksonin musiikkivideosta ”Scream”. Etualalla Michael, taka-alalla Janet.]]
Dragør
Dragør on Tanskassa Pääkaupunkialueella sijaitsevan Dragørin kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 11 683 asukasta.
Salsun taistelu
Salsun taistelu käytiin vuonna 612 Koreassa sijainneen Koguryon keisarikunnan ja Sui-dynastian keisari Yangdin hallitseman Kiinan välillä. Taistelu liittyi valloitussotaan, jota Yang Tin suuri, mahdollisesti jopa miljoonapäinen armeija kävi Koguryon alueella. Kiinalaiset pyrkivät kohti Koguryon pääkaupunkia. Koguyon joukkoja johti kenraali Eulji Mundeog (kirjoitetaan myös Ulchi Mundok (Ul-Ji)) josta tuli kansallissankari. Hän johdatti hyökkääjät ansaan Salsu-joella. Taistelu ratkesi lopulta Koguryon voitoksi, vaikka kiinalaisia sotilaita oli kokonaislukumäärältään enemmän. Korealaisten lähteiden mukaan Suin joukkoihin kuului 300 000 miestä, ja vain 2700 jäi henkiin.
Tulennielentä
Tulennielentä tarkoittaa palavan soihdun viemistä suuhun ja suun sulkemista sen ympärille siten, että liekki tukahtuu ja sammuu. Tulennielentä on suosittu ohjelmanumero sirkuksessa sekä katutaiteilijoiden keskuudessa.
Tulennielentä on eri asia kuin tulenpuhallus, jossa luodaan suuria lieskoja puhaltamalla suuhun laitettua sytytysnestettä palavaan soihtuun.
Historia
Tulennielentä oli yleinen osa hindujen, sadhujen ja fakiirien esityksissä todistamassa hengellistä saavutuksia. 1880-luvun loppupuolella tulennielentä alkoi yleistyä sirkuslaisten keskuudessa.
Höyrytemput
höyrytempuissa polttoaineista syntyvää höyryä pidetään suussa joko ennen tulennielentää tai sen aikana.
Siirrot
Liekkiä siirretään alueelta toiselle käyttäen vartaloa tai muuta alustaa.
Sammutukset
Soihtuja voi sammuttaa lukuisilla erilaisilla näyttävillä keinoilla.
Sinfonia nro 2 (Madetoja)
Leevi Madetoja (1887–1947) alkoi säveltää toista sinfoniaansa (op. 35) pian ensimmäisen valmistuttua. Säveltäjä viimeisteli teostaan Oulunsalon Karhuojalla ja sai sen valmiiksi vuonna 1918. Sinfonia esitettiin ensimmäistä kertaa saman vuoden joulukuun 17. päivänä.
Wilho Kyttä
Frans Wilho Kyttä (21. elokuuta 1881 Kiikka – 28. elokuuta 1960 Turku ) oli suomalainen hallintomies ja juristi.
Kyttä kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1900. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1906 ja maisteriksi vuonna 1907. Vuonna 1912 hän suoritti molempain oikeuksen kandidaatin tutkinnon ja sai varatuomarin arvon vuonna 1914. Hän oli Viipurin hovioikeuden asessori 1921–1930, hovioikeudenneuvos 1930–1932, Turun ja Porin läänin maaherra 1932–1949, Turun yliopiston hoitokunnan puheenjohtaja 1951–1956 ja Satakunnan maakuntaliiton hallituksen puheenjohtaja 1941–1952. Hän kutsui koolle Turunseudun Kodinpuolustussäätiön perustamiskokouksen. Säätiön alkuperäinen tarkoitus oli edistää paikallispuolustusta Turussa ja muualla Varsinais-Suomessa mahdollisten vaarojen torjumiseksi sotainvalidien ja heidän lastensa ammattikasvatuksen edistämiseksi.
Olaus Martini
Olaus Martini (Olof Mårtensson) (1557 Uppsala – 17. maaliskuuta 1609 Uppsala) oli Ruotsin arkkipiispa vuosina 1601–1609. Hän tuli tunnetuksi jo nuorena pappina, kun hän paheksui kuningas Juhana III:n pitämän saarnan katolisia piirteitä. Kuningas Kaarle IX nimitti hänet arkkipiispaksi, vaikka Martini piti häntäkin salakatolisena. Kiista oli vähällä johtaa Martinin maastakarkotukseen.
Martini edisti tehtävässään kansanopetusta ja väestökirjanpitoa. Hän teki ruotsinnoksen Martti Lutherin virrestä Enkeli taivaan.