cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iraqi Airways
Lentoyhtiön elpyminen
Ensimmäinen kotimaanlento tapahtui 4. kesäkuuta 2005 Bagdadin ja Basraan välillä, noin sadalle matkustajalle tarkoitetulla Boeing 727-200 -lentokoneelle. 6. marraskuuta 2005 aloitettiin lennot Teheraniin uudelleen 25 vuoden tauon jälkeen.
Kotimaanlennot Arbiliin ja Sulaimaniyyaan aloitettiin kesällä 2005.
2009 aloitettiin lennot Tukholmaan, Bahrainiin, Dohaan, Malmöhön, Karachiin, Düsseldorfiin ja Frankfurtiin. Lisäksi aloitettiin "Hadž"-lennot Jeddaan. Samana vuonna lentoyhtiö avasi myös internetsivustonsa.
Ampukaa pianistia
Ampukaa pianistia (Tirez sur le pianiste) on ranskalaisen elokuvaohjaajan Francois Truffaut'n toinen ohjaus (1960). Se on monin osin tarkoituksellisen vastakkainen hänen esikoiselleen 400 kepposta. Filmi perustuu David Goodisin rikosromaaniin.
Juoni
Pariisiin sovitettu tarina kertoo Charles Aznavourin esittämästä kahvilapianistista, jonka menneisyys paljastuu vähitellen. Michèle Mercier esittää prostituoitua ja Marie Dubois soittajaan rakastunutta tarjoilijaa.
Näyttelijät
Lähde:
Arvioita
Helsingin Sanomien kriitikon Arto Pajukallion mukaan amerikkalaisen rikoselokuvan aineksilla leikitellään teoksessa ”hykerryttävän kujeilevasti”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Iraqi Airways
Lentoyhtiön elpyminen
Iraqi Airways tilasi huhtikuussa 2012 30 Boeing 737-800-ja 10 Boenig 787 Dreamlineria. Ensimmäiset koneet oli tarkoitus saada Irakiin joulukuussa 2012.
4. joulukuuta 2012 Iraqi Airways vastaanotti ensimmäisen Airbus A330 -koneensa.
27. helmikuuta 2013 aloitettiin lennot Kuwaitiin 22 vuoden hiljaiselon jälkeen. 2013 aloitettiin myös lennot Gatwickin kansainväliselle lentoasemalla, Lontooseen 23 vuoden tauon jälkeen.
Kesällä 2013 aloitettiin lennot Ankaraan ja Kööpenhaminaan ja vastaanotettiin ensimmäinen Boeing 737-800. Syksyllä lentoyhtiö kertoi aloittavansa lennot Pekingiin, Kantoniin ja Shanghaihin.
Iraq Airways solmi 19. marraskuuta 2013 esisopimuksen Bombardierin kanssa viiden Bombardier CS300:n hankkimisesta ja 11 optiosta. Myöhemmin yritykset allekirjoittivat virallisen kaupan. Viiden lentokoneen listahinta oli 387 miljoonaa dollaria ja optioiden kanssa 1,26 miljardia dollaria.
Vuonna 2014 aloitettiin lennot Wieniin ja Kantoniin. ISIS-terroristijärjestön vallattua Mosulin lennot sinne keskeytettiin.
Nykyinen laivasto
Laivasto heinäkuussa 2016.
Iso-Diomedes
Iso-Diomedes eli Iso Diomedeensaari eli Ratmanovinsaari  on Tšukotkan autonomiseen piirikuntaan kuuluva saari Venäjällä. Se on toinen Diomedesaarista, jotka sijaitsevat keskellä Beringinsalmea Siperian ja Alaskan välissä, noin 40 kilometriä Dežnevinniemestä itään. Se on Venäjän itäisin alue ja sijaitsee noin neljä kilometriä länteen Yhdysvaltoihin kuuluvasta Pienen-Diomedeksen saaresta. Saarten välissä kulkee kansainvälinen päivämääräraja. Saarella ei ole vakituista asutusta, sillä sen alkuperäisväestö siirrettiin toisen maailmansodan jälkeen mantereelle. Saarella sijaitsee venäläinen sääasema.
Hypomania
Hypomanian erottaminen persoonallisuuteen liittyvistä mielialan vaihteluista voi olla vaikeaa. Innostumisen lisäksi siihen liittyy kuitenkin usein myös ärtyisyyttä, lyhytjännitteisyyttä, keskittymisvaikeuksia, unettomuutta ja lisääntynyttä alkoholin käyttöä. Monet hypomanian oireista saattavat muistuttaa persoonallisuushäiriön oireistoa. Hypomania saattaa ilmetä tavallisuudesta poikkeavana energisyytenä eli "voimallisuutena". Mieliala saattaa olla korkealla muttei maanisella (suuruusharhaisella) tasolla. Tämä tarkoittaa realisuudentunteen säilymistä: ei suuria ostoksia, lomamatkasuunnitelmia, hinnakkaita hankintoja tms. Toisaalta mieliala saattaa aaltoilla (dystymia) ja puhe olla nopeatempoista sekä "syrjähtelevää". Ts. ajatuksenjuoksu rientää ripeästi aiheesta toiselle. Selvää patologista psykoottisuutta tai harha-aistimuksia ei yleensä esiinny. Maanis-tyyppisiä jaksoja saattaa olla mahdollisesti vain yksi ainoa koko elämän aikana.
Hoitomuotona voidaan käyttää lamotrigiinia (Lamictal (R) ) tai antiepileptisiä ja neuroleptisia lääkeaineita. Hyvä ja riittäväntasoinen psykiatrinen hoito (esim. keskusteluterapia) saattaa lieventää oireilua.
Diagnostiikkaa saattaa vaikeuttaa myös esimerkiksi neurologisperäinen poikkeavuus, kuten tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö (ADHD) tai Aspergerin oireyhtymä. Myös autisteilla saattaa hypomania olla mahdollista.
Elena Ferrante
Elena Ferrante on italialainen kirjailija. Hänen oikea henkilöllisyytensä ei ole tiedossa. Ferrante kuvaa teoksissaan oppineiden naisten elämää yhteiskunnallisen kuohunnan keskellä.
Ferrante sai vuonna 1992 Elsa Morante -palkinnon teoksesta Amalian rakkaus (1992). Ferranten romaani Storia della bambina perduta (2014) oli vuoden 2015 Strega-palkinnon ehdokkaana. Teoksen englanninnos The Story of the Lost Child oli vuoden 2016 kansainvälisen Booker-palkinnon lyhyellä listalla.
Geografia (Ptolemaios)
Geografia (, ”Opastus maantieteeseen”; ) on Klaudios Ptolemaioksen laatima maantieteellinen opas, kartasto ja katsaus kartografiaan. Siinä on koottu yhteen 2. vuosisadan roomalainen maantieteen tietämys. Ptolemaios kirjoitti teoksen kreikaksi Aleksandriassa noin vuonna 150. Se on uudistettu versio Marinos Tyroslaisen laatimasta kadonneesta kartastosta, jota on täydennetty roomalaisista ja persialaisista lähteistä. Teoksen arabian- ja latinankieliset käännökset vaikuttivat suuresti keskiajan islamilaisen maailman ja renessanssin Euroopan käsityksiin maantieteestä ja kartanpiirtämisestä.
Elena Ferrante
Salanimi
Ferranten henkilöllisyydestä on esitetty useita arvauksia. Yksi esitetty arvaus on kääntäjä Anita Raja, jonka puoliso on kirjailija Domenico Starnone. Raja on kääntänyt italiaksi muun muassa Christa Wolfin teoksia. Käännökset on julkaissut kustantamo Edizioni e/o, joka julkaisee myös Ferranten kirjoja. Italiassa herätti vuonna 2016 paheksuntaa tutkivan toimittajan Claudio Gattin selvitystyö, jonka tuloksena Gatti esitti, että salanimen takana olisi juuri Anita Raja. Artikkeliaan varten Gatti tutki Rajan kiinteistöomistuksia ja nimettömästä lähteestä saamiaan tietoja Rajan palkkioista. Ferrante on perustellut salanimen käyttöä halulla säilyttää yksityisyys.
Elokuvat
Amalian rakkaudesta on Mario Martone ohjannut elokuvan Salattu rakkaus (1995), joka oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla. Teoksesta Hylkäämisen päivät (2002) on Roberto Faenza ohjannut elokuvan I giorni dell’abbandono (2005).
Geografia (Ptolemaios)
Historia
Ptolemaios ja Marinos käyttivät luultavasti kauas matkaavien merimiesten ja kauppiaiden kuvauksia laatiessaan karttojaan ja sijaintiluettelojaan. Tähän viittaa monien itäisten alueiden, kuten Bengalinlahden kuvauksen tarkkuus.
Islamilaiset kartanpiirtäjät käyttivät Almagestia ja Geografiaa lähdeteoksinaan jo 800-luvulla. Tuolloin al-Khwarizmi laati maailmankartastonsa (كتاب صورة الأرض, Kitāb Ṣūrat al-Arḍ eli Kirja Maan kuvaamiseksi) jonka pohjana hän nähtävästi käytti osia Ptolemaioksen teoksesta. Al-Khwarizimi korjasi Ptolemaioksen virheellisen arvion välimatkasta nollameridiaanilta Välimeren itäpäähän (63° kun oikea etäisyys on noin 50°), kuvasi Atlantin ja Intian valtameren rannattomina valtamerinä, ja lisäsi joitain kohteita, jotka Ptolemaiokselta puuttuivat. Hänen kartastonsa toimi pohjana suurelle osalle keskiaikaisista islamilaisista kartastoista.
Geografia nähtävästi käännettiin arabiankielisistä käsikirjoituksista latinaksi Sisilian kuningas Roger II:n hovissa 1100-luvulla, mutta yhtään kopiota käännöksestä ei ole säilynyt.
Varhaisimmat säilyneet kreikankieliset käsikirjoitukset ovat 1200-luvulta, jolloin bysanttilainen teologi Maksimos Planudes löysi teoksen uudelleen ja koosti sen vanhempien käsikirjoitusten osista. 1400-luvun alussa kreikankieliset versiot saavuttivat Firenzen, missä italialainen oppinut Jacopo d’Angelo laati latinankielisen käännöksen vuonna 1406 tai 1407. Jacopo d’Angelon käännöksessä ei luultavasti ollut mukana karttalehtiä. Vuonna 1477 Bolognassa painettu versio, johon sisältyivät kartat, oli myös ensimmäinen painettu kirja, jossa oli kaiverruskuvitus. Uusia painoksia seurasi useita; jotkut käyttivät perinteisiä karttoja, kun taas toiset päivittivät niitä. Ulmissa 1482 painettu versio oli ensimmäinen Geografian laitos, joka painettiin Alppien pohjoispuolella. Vuonna 1482 julkaistiin myös Francesco Berlinghierin laatima Geografian ensimmäinen italiankielinen laitos.
Sisältö
page=9|pienoiskuva|upright|Sivu Ptolemaioksen Geografiasta Jacobus Angeluksen latinankielisenä käännöksenä, jossa on [[Claudius Clavus|Claudius Clavuksen piirtämät kartat.]]
Teos jakautuu kolmeen osaan, jotka on jaettu kahdeksaan kirjaan.
Virhe pituusasteissa ja Maan koko
Teoksessa on kaksi toisiinsa liittyvää systemaattista virhettä:
Tämä viittaa siihen, että Ptolemaios ”korjasi” teoksessaan mainittujen paikkojen pituusasteet sopimaan hänen käyttämäänsä Maapallon ympärysmittaa vastaaviksi.
Nordenskiöldin kokoelma
Suomalaissyntyinen tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld kokosi 1800-luvun lopussa huomattavan, 24 000 karttaa käsittävän kokoelman, johon kuuluvat keskeiset 1400-luvulta alkaen tehdyt kartat sekä lähes täydellinen sarja Ptolemaioksen Geografian laitoksia karttoineen. Niitä on 53 kappaletta ja ne edustavat 49:ää laitosta. Nordenskiöldin kuoltua 1901 kuolinpesä myi hänen kirjastonsa ja karttakokoelmansa Helsingin Keisarilliselle Aleksanterin yliopistolle, joka oli ainoana ostajana lupautunut pitämään kokonaisuuden yhtenäisenä. Kokoelma on Suomen kansalliskirjaston hallussa, ja se on liitetty v. 1997 Unescon Maailman muisti -ohjelmaan.
Antenna Uno
Antenna Uno on italialainen radioasema. Se lähettää ohjelmaansa Cataniasta, Italiasta.
Lehtolampi (Parkano)
Lehtolampi eli Lehtolammi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Lehtolampi on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se sijaitsee suon keskellä 3,5 kilometriä kaakkoon Kuivasjärvestä ja puoli kilometriä Nivusjärvestä länteenpäin. Suon laidat ovat ojitettuja, mutta yksikään oja ei ole kaivettu lampeen asti. Lammesta yli vuotavat vedet imeytyvät kuitenkin ojiin, jotka virtaavat luoteessa sijaitsevaan Pitkäjärveen. Sieltä ne jatkavat Pitkäjärven laskuojaa myöten Vatajanjokeen ja Kuivasjärveen. Rantaviivan pituus on 550 metriä. Soiset rannat ovat autiot eikä lammen lähelle johda teitä.
Fuyō (1922)
Fuyō oli keisarillisen Japanin laivaston Wakatake-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, jonka alkaessa alus oli vanhentunut ja soveltui lähinnä toisarvoisiin saattajatehtäviin.
Palvelus
Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Chinkai kaartin laivastoalueen 32. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat Asagao ja Karukaya. Viirikön tehtävänä oli saattueiden suojaaminen Tsushimansalmen alueella. Alus liitettiin 10. huhtikuuta 1942 viirikön mukana vasta muodostettuun Lounaisen alueen laivaston 1. pinta-alussaattajaviirikköön, jossa alus suojasi saattueita laivaston alueella. Alus suojasi viirikkönsä mukana saattueita Japanin (Moji), Formosan ja Filippiinien välisillä reiteillä ja alueeseen liitettiin myöhemmin Singapore, Indokiina, Itä-Intian saaristo ja Palau. Viirikkö lakkautettiin 10. joulukuuta, minkä jälkeen alus palveli suoraan saattajaviirikön alaisuudessa.
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Puffer upotti 20. joulukuuta 1943 Fuyōn Filippiinien vesillä Manilan länsipuolella.
Madeiranhippiäinen
Madeiranhippiäinen (Regulus madeirensis) on pienikokoinen Madeiran endeemisiin lintulajeihin kuuluva varpuslintu. Aiemmin sen ja tulipäähippiäisen katsottiin olevan samaa lajia. Oman lajistatuksen madeiranhippiäinen sai vuonna 2003.
Elinympäristö
Lajia tavataan koko Madeiran saarella. Se elää saaren alkuperäisissä laakeripuusekametsissä yleensä 600–1 550 metrin korkeudessa. Madeiranhippiäinen ei sopeudu viljeltyihin eukalyptusmetsiin, ja vaikka lajia ei luokitellakaan uhanalaiseksi, alkuperäisten metsien muuttaminen viljelymetsiksi on sille uhka.
Ravinto ja lisääntyminen
Madeiranhippiäinen käyttää ravintonaan hyönteisiä ja hämähäkkejä, joita se etsii lehdiltä ja oksilta. Pyöreänmallisen pesänsä laji rakentaa pensaaseen hämähäkinseitistä, sammalesta ja pienistä oksista. Naaras munii 5–7 munaa, yleensä 6.
Lähteet
242px|thumb|right|Madeiranhippiäinen
Hotell Rydberg
Hotell Rydberg (myös Hôtel Rydberg) oli hotelli Kustaa Aadolfin torilla Tukholmassa vuosina 1857–1914. Hotellissa oli ravintola ja baari, jotka olivat aikoinaan kaupungin suosituimpia. Sinne kokoontui muiden muassa kirjailijoita ja toimittajia, kuten Hjalmar Söderberg, Albert Engström, Emil Norlander ja Hasse Zetterström.
Hotell Rydberg oli ensimmäinen varsinainen hotelli Tukholmassa, ja se rakennettiin varoilla, jotka tukkukauppias Abraham Rydberg testamenttasi Tukholman tukkukauppiasyhdistykselle ”Hôtel de Villen” perustamiseksi. Hotelli rakennettiin vanhalle Kastenhofin tontille ja avattiin vuonna 1857 rahapulan takia ilman suuria juhlallisuuksia.
Hotelli sijaitsi kaupungin tuolloin tärkeimmällä aukiolla Kustaa Aadolfin torilla, ja sen vasemmalla puolella sijaitsi Kuninkaallinen teatteri, oikealla puolella Perintöruhtinaan palatsi ja vastapäätä kuninkaanlinna.
Hotellin neljättä kerrosta vuokrasi herrainklubi Stora Sällskapet. Muissa hotellin kerroksissa oli yhteensä 60 huonetta. Hotellin palvelut oli järjestetty isojen saksalaisten ja sveitsiläisten hotellien mallin mukaisesti.
Hotelli Rydberg purettiin vuonna 1914 Skandinaviska Banken -palatsin tieltä.
JPEG
thumb|250px|Kuva, jonka jpeg-pakkaussuhde lisääntyy vasemmalta oikealle. JPEG on häviöllistä pakkausta käyttävä bittikarttagrafiikan tallennusformaatti. Sille on laaja tuki eri selaimissa, joten sitä käytetään laajalti verkkosivuilla. JPEG-formaattiin tallennettaessa kuvasta poistetaan informaatiota erilaisten algoritmien avulla siten, että kuva näyttää ihmissilmän tarkastelemana mahdollisimman samanlaiselta kuin alkuperäinen kuvatiedosto. Pakkaussuhde voidaan määritellä tallennusvaiheessa. Yleisimmät tiedostopäätteet formaatille ovat .jpeg, .jfif, .jpg, .JPG ja .JPE, joista useimmiten käytössä on .jpg.
JPEG kykenee tallentamaan 24 bittiä väri-informaatiota jokaista pikseliä kohden, joten JPEG-kuvassa voi olla 16 777 216 eri värisävyä. Formaatti on tarkoitettu nimenomaan valokuvien ja vastaavien kuvien pakkaamiseen. Kaavioihin ja muihin teräviä reunoja sisältäviin kuviin syntyy helposti näkyviä pakkaamisen aiheuttamia virheitä, ja niiden tallentamiseen PNG-tiedostomuoto soveltuukin paremmin. JPEG formaatin käyttämän häviöllisen pakkauksen takia JPEG-formaattiin tallennettua kuvaa ei suositella uudelleen muokattavaksi, sillä jokainen tallennuskerta kadottaa informaatiota kuvasta.
JPEG on myös yleinen digitaalikameroiden käyttämä pakatun kuvan tallennusmuoto.
JPEG:lle on julkaistu seuraaja JPEG 2000. JPEG XL on kehityksen alla.
Motion JPEG (MJPEG) videokuvan pakkaukseen tarkoitettu muoto.
NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkue
NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkue on NBA:n tähdistöjoukkue, joka valitaan ensimmäistä vuottaan sarjassa pelaavista pelaajista.
HeidelbergCement
HeidelbergCement on saksalainen rakennusmateriaaleja valmistava yritys. Erityisesti yritys on keskittynyt betonin valmistamiseen. Yrityksellä on toimipiste yli 40 maassa ja vuonna 2014 se työllisti yli 44 tuhatta ihmistä. Sen liikevaihto oli samana vuonna noin 12,6 miljardia euroa ja tilikauden voitto noin 687 miljoonaa euroa. Sen pääkonttori on Heidelbergissa. Sen osake noteerataan Frankfurtin pörssissä ja se on osa DAX-indeksiä.
Anna Czakan
Anna Czakan (s. 19. heinäkuuta 1996) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. Hänen kasvattajaseura on Salon Viesti. Czakanin isoisä on puolalainen ja isä englantilainen.
Czakan oli voittamassa LP Viestille SM-hopeaa 2016 ja SM-kultaa 2017 ja 2021. Naisten maajoukkueryhmään hänet valittiin ensimmäisen kerran keväällä 2017. Czakan voitti koko liigan LähiTapiolan Pistekilpailun kaudella 2017–2018 tehden myös harvinaiset 50+50 eli yli 50 torjuntaa ja 50 ässää runkosarjassa.
Czakan on valittu Mestaruusliigan kuukauden pelaajaksi tammikuussa 2018 ja lokakuussa 2020.
Czakan on pelannut Suomen maajoukkueessa 15 maaottelua vuoden 2019 loppuun mennessä.
Chalumeau
110px|pienoiskuva|Chalumeau, perustuu kuvaan kirjassa "Encyclopédie" of Diderot & d'Alembert (1767).
Chalumeau eli taskuklarinetti (engl. chalumeau, mock trumpet; saks. Chalimo, Chalumeau, Schalümo; ransk. chalimou, chaloumeau, chalumeau; ital. salmò, salmoè, scialumò) on puupuhallinsoitin, jonka putken poraus on pääasiassa sylinterimäinen ja jonka suukappaleessa on yksinkertainen ruokolehti. Ulkoisesti chalumeau on kuin klarinetin suukappaleella varustettu nokkahuilu. Chalumeaun ääniala on noin puolitoista oktaavia; klarinetin alinta rekisteriä nimitetään chalumeaurekisteriksi.
Varhaisimmat maininnat chalumeausta ovat 1600-luvun lopulta. Seuraavalla vuosisadalla chalumeauita valmistettiin neljää eri kokoa, joista kaikista tunnetaan niin kirjallisia mainintoja kuin museoissa säilyneitä soitinyksilöitä:
Oboen (oboe d’amore) ja klarinetin (lemmenklarinetti) tapaan myös chalumeausta tunnetaan päärynän tai pallon muotoisella ns. lemmenjalalla (saks. Liebesfuss; ransk. pavillon d’amour) varustettu muoto. Tämän lemmenchalumeaun (saks. Liebeschalumeau; ransk. chalumeau d’amour) ääniala alkaa sävelaskelta alempaa kuin tavanomaisella sopraanochalumeaulla.
Manólis Glézos
Manólis Glézos (9. syyskuuta 1922 Náxos – 30. maaliskuuta 2020 Ateena) oli kreikkalainen poliitikko, journalisti ja kirjailija, joka tunnetaan myös toiminnastaan toisen maailmansodan natsimiehityksen aikaisessa vastarintaliikkeessä. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vasemmistolaisesta Syriza-puolueesta. Glézos oli koko Kreikan eniten ääniä kerännyt ehdokas saatuaan 105 184 ääntä. Lisäksi hän oli vuonna 2014 valitun Euroopan parlamentin vanhin edustaja.
Lapsuus ja toinen maailmansota
Glézos syntyi Náxoksen saarella Apeíranthoksen kylässä, josta hän vuonna 1935 muutti perheineen Ateenaan. Vuonna 1940 hän aloitti opinnot Ateenan kauppakorkeakoulussa. Glézos oli mukana diktaattori Ioánnis Metaxásta vastustaneessa antifasistisessa liikkeessä vuodesta 1939 lähtien, jolloin Italia oli miehittänyt Dodekanesian saariston. Toisen maailmansodan sytyttyä hän yritti värväytyä Albanian rintamalla italialaisia vastaan taistelevaan Kreikan armeijaan, mutta häntä ei hyväksytty joukkoihin alaikäisenä. Italian ja Saksan miehitettyä koko Kreikan Glézos oli Punainen Ristin palveluksessa ja osallistui samalla myös miehittäjiä vastaan taistelleen vastarintaliikkeen toimintaan.
Glézos ja toinen vastarintaliikkeen aktiivi Apóstolos Sántas kiipesivät 30. toukokuuta 1941 Ateenan Akropolis-kukkulalle ja repivät alas siellä kaupungin miehityksestä lähtien liehuneen hakaristilipun. Tempauksella oli suuri symbolinen merkitys kreikkalaisille, heistä tuli natsien vastaisen vastarinnan symboleja. Lipun repimisen vuoksi Glézos oli sodan aikana kolmeen otteeseen sekä italialaisten että saksalaisten vankina. Hän onnistui pakenemaan syyskuussa 1944, mutta Glézoksen vanhempi veli Níkos joutui natsien teloittamaksi samana vuonna.
Sisällissodan jälkeinen aika
thumb|250px|Manólis Glézos neuvostoliittolaisessa postimerkissä. Sodan jälkeen Glézos työskenteli Kreikan kommunistisen puolueen äänenkannattajan Rizospastiksen toimittajana, ja hänet nimitettiin 1947 päätoimittajaksi, mutta sisällissodan aikana viranomaiset lakkauttivat lehden. Glézos pidätettiin elokuussa 1948, ja hän sai kuolemantuomion. Sitä ei kuitenkaan kansainvälisen vastustuksen vuoksi pantu täytäntöön vaan muutettiin vuonna 1950 elinkautiseksi vankeudeksi. Seuraavana vuonna hänet valittiin vankeudesta huolimatta parlamenttiin EDA-puolueen jäsenenä. Glézos vapautettiin vuonna 1954 ja vangittiin uudelleen neljän vuoden kuluttua. Tällä kertaa häntä syytettiin vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi, mikä oli tuohon aikaan yleinen vasemmistolaisiin kohdistettu syyte. Glézoksen koti- ja ulkomaisten tukijoiden painostuksen vuoksi hänet vapautettiin vuonna 1962. Vuotta aikaisemmin Glézos oli jälleen vankilatuomion aikana valittu maan parlamenttiin. Seuraavan kerran hänet vangittiin huhtikuussa 1967 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen yhteydessä neljän vuoden ajaksi. Yhteensä Glézos oli vuosien 1948 ja 1971 välillä vankeudessa tai karkotettuna lähes 16 vuotta, joista hän vietti vankilassa noin 12 vuotta.
Paluu demokratiaan
Kreikan siirryttyä takaisin demokratiaan vuonna 1975 Glézos palasi politiikkaan. Hänet valittiin parlamenttiin vuosien 1981 ja 1985 vaaleissa sosialistisen PASOK-puolueen edustajana. Vuonna 1984 hänet äänestettiin myös Euroopan parlamenttiin. Glézos vetäytyi valtakunnan politiikasta vuonna 1986 osallistuakseen synnyinkylässään Apeíranthoksessa tehtyyn hallinnolliseen kokeiluun, joka perustui "ruohonjuuritason" demokratiaan. Hän toimi vuoteen 1989 saakka kyläneuvoston puheenjohtajana.
1990-luvulta lähtien Glézos on jatkanut politiikassa eri vasemmistopuolueissa, viimeksi vuonna 2004 perustetussa Syrizassa. Vuonna 2012 hänet valittiin jälleen maan parlamenttiin ja vuonna 2014 Euroopan parlamenttiin. Hän oli toukokuussa 2014 pidettyjen Kreikan europarlamenttivaalien aikaan 90-vuotias ja näin ollen vanhin koskaan virassa ollut europarlamentaarikko. Hän jätti Euroopan parlamentin heinäkuussa 2015.
Kreikan talouskriisin aikana Glézos oli myös aktiivisesti mukana lukuisissa mielenosoituksissa, joiden yhteydessä hänet muun muassa pidätettiin helmikuussa 2012. Lisäksi mellakkapoliisi on ainakin kahdesti suihkuttanut Glézosta kyynelkaasulla.
Kirjallinen työ
Glézos kirjoitti artikkeleita sanomalehtiin 1940-luvulta lähtien ja julkaisi kuusi kirjaa, joista viimeisin on Kreikan toisen maailmansodan aikaista vastarintaliikettä käsittelevä teos vuodelta 2006. 1950-luvulla hän toimi myös kahden vasemmistolaisen sanomalehden päätoimittajana.
Kunnianosoituksia
Glézokselle myönnettiin Maailman rauhanneuvoston rauhanpalkinto vuonna 1959 ja Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto 1963. Hän oli Patraksen, Thessalonikin ja Ateenan yliopistojen sekä Ateenan kansallisen teknillisen korkeakoulun kunniatohtori.
KNM Ørnen
KNM Ørnen oli Norjan laivaston 20-tykkinen korvetti.
Kalervo Saarela
Kalervo Saarela (25. maaliskuuta 1925 Helsinki – 22. tammikuuta 2019 Espoo ) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos (tuomari) vuodesta 1977.
Saarela kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1945, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1953 ja sai varatuomarin arvon 1960.
György Faludy
György Faludy, Unkarissa Faludy György, (22. syyskuuta 1910 Budapest, Unkari – 1. syyskuuta 2006 Budapest ) oli unkarilainen juutalaissyntyinen runoilija.
Faludy oli jo 1938 kertaalleen muuttanut Unkarista Pariisiin, sieltä Marokkoon ja lopulta Yhdysvaltoihin, jossa hän ei kuitenkaan viihtynyt vaikka oli saanut kansalaisuudenkin, vaan palasi sodan päätyttyä kotimaahan.
Faludy nousi nuorena runoilijana suosituksi käännettyään François Villonin runoja. Hänen muistelmansa Iloiset päiväni helvetissä (Pokolbéli víg napjaim) ilmestyivät 1962, ja hänestä tuli niiden ansiosta kotimaassaan legenda. Kirjallisuudentutkija George Gomori kirjoittaa, "ettei voi varmasti sanoa kuinka suurelta osin se perustuu faktoihin".
KNM Ørnen
Valmistus
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 2. Se laskettiin vesille 14. syyskuuta 1829 ja otettiin palvelukseen 3. kesäkuuta 1833 ensimmäisenä päällikkönään Christian A. Bendz.
Palvelus
Se oli kadettien koululaivana, kunnes se siirrettiin vartiolaivaksi 1847. Alus romutettiin 1874.
Naim Frashëri
Naim Frashëri oli albanialainen näyttelijä. Hän syntyi 15. elokuuta 1923 Leskovikissa, Albaniassa ja kuoli 1975 Tiranassa.
Dravidakielet
pienoiskuva|Dravidakielet ja niiden luokittelu Dravidakielet ovat nykyään lähinnä Etelä-Intiassa ja Sri Lankassa, mutta myös Pakistanin, Nepalin sekä Itä- ja Keski-Intian alueella puhuttavia kieliä. Dravidakieliä on noin 26 ja niitä puhuu yhteensä yli 215 miljoonaa ihmistä. Puhutuimmat näistä kielistä ovat tamili, malajalam, telugu ja kannada. Tutkimuksen kannalta merkittävänä dravidakielenä on huomioitava myös Pakistanin alueella puhuttava brahui.
Indus-kulttuurin kielen arvellaan myös olleen dravidalainen. Kielestä on säilynyt sinetti- ja piirtokirjoitustekstejä, joissa on käytetty paljon kuva-aineksiin pohjautuvaa kirjoitusjärjestelmää. Vaikka kielestä ei ole pystytty tulkitsemaan kuin muutamia kymmeniä merkkejä, dravidakielille tyypillisiä homonymiatapauksia esiintyy myös Indus-kulttuurin kielessä. Samoin kielen rakenteessa on paljon samankaltaisuuksia nykyisten dravidakielten kanssa. Sanalla "dravida" on alun perin viitattu vain tamilien kieleen ja kansaan.
Luokittelu
Dravidakieliä on noin 26 ja ne jakautuvat neljään ryhmään.
Kosmos (albumi)
Kosmos on suomalaisen Kosmos-yhtyeen ainoaksi jäänyt studio-albumi vuodelta 1974.
Hannu Toivonen (professori)
alt=Professori Hannu Toivonen|pienoiskuva|upright|Hannu Toivonen. Hannu Tauno Tapani Toivonen (s. 1967 Helsinki) on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa.
Tutkimus ja opetus
Hannu Toivonen tutkii ja opettaa tekoälyä ja datatiedettä, erityisesti tiedon louhintaa ja laskennallista luovuutta. Hän on kehittänyt tiedon louhinnan perusmenetelmiä ja teoriaa 1990-luvulta lähtien. Sovellusalueita ovat olleet mm. genetiikka, ekologia, paleoekologia, bioinformatiikka sekä telekommunikaatio. Myöhemmin Toivonen on tutkinut erityisesti laskennallista luovuutta ja osallistunut myös taiteellisiin hankkeisiin. Hän toimi ohjelmatoimikunnan puheenjohtajana laskennallisen luovuuden kansainvälisessä ICCC-konferenssissa 2015 sekä tiedon louhinnan kansainvälisessä ICDM-konferenssissa 2014.
Julkaisut ja muut teokset
Toivonen on kirjoittanut yleistajuisen tietokirjan "Mitä tekoäly on? 100 kysymystä ja vastausta" (Teos 2023).
Toivonen on tutkimusryhmineen kehittänyt tekoälymenetelmiä erilaisten luovien teosten tuottamiseen. Paratiisiperhe – variaatioita esimerkiksi on Ylen ja Taideyliopiston kanssa yhteistyössä tuotettu kuunnelma, Runokone Tiedekeskus Heurekan kanssa toteutettu vuorovaikutteinen runonkirjoituslaite.
K+S
K+S on saksalainen kemianteollisuuden yritys. Sen päätuotteet ovat lannoitteet sekä suolat. Se on noteerattu Frankfurtin pörssissä sekä se on osa DAX-indeksiä. Sen pääkonttori sijaitsee Kasselissa. Vuonna 2014 yrityksellä oli noin 14 tuhatta työntekijää. Samana vuonna sen liikevaihto oli noin 3,8 miljardia euroa ja nettutulo 367 miljoonaa euroa.
Hannu Toivonen (professori)
Ura
Toivonen väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1996 tiedon louhintaa käsittelevällä väitöskirjallaan. Hän on ollut tutkimustehtävissä Nokiassa vuosina 1990–1993 ja 1999–2003 sekä Helsingin yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä 1993–1999 ja 2002 alkaen.
Toivonen on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2002 lähtien. Hän toimi matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan opetuksesta ja kansainvälisistä asioista vastaavana varadekaanina vuodet 2018–2021 ja johti tietojenkäsittelytieteen laitosta vuodet 2007–2009. Hän vieraili vuosina 2005–2006 Freiburgin yliopistossa Saksassa.
Eliza Bennett
Ura
Eliza aloitti nuorena näyttelemisen koulun lavalla. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki elokuvassa Minä & prinssi. Elokuvassa Nanny McPhee – satumainen lastenvahti hän esitti Toraa Emma Thompsonin ja Colin Firthin rinnalla. Vuonna 2006 Bennett esiintyi yhdessä Neiti Marple -jaksossa. Vuonna 2008 hän esitti pääroolia elokuvassa Mustesydän, joka perustuu saksalaisen Cornelia Funken teokseen Mustesydän. From Time to Time – Ajasta toiseen -elokuvassa hän näytteli Susania. Vuonna 2012 Bennett siirtyi jälleen myös musikaaliteatterin pariin. Hän on ennakkosuosikki Gracen rooliin tulevaan elokuvaan Shiver (Väristys), joka perustuu Maggie Stiefvaterin kirjaan Väristys (samannimisen trilogian ensimmäinen osa).
Yksityiselämä
Bennett syntyi Readingissa, Berkshiressä. Hänellä on isoveli ja -sisko.
Lignoselluloosa
Lignoselluloosalla tarkoitetaan kasvin biomassaa, joka koostuu selluloosasta, hemiselluloosasta ja ligniinistä. Siinä hiilihydraattipolymeerit (selluloosa ja hemiselluloosa) ovat tiukasti kiinni ligniinissä. Lignoselluloosapitoiset biomassat voidaan jakaa neljään luokkaan: maatalouden korjuutähteet, energiakasvit, puutähteet (mm. sahojen ja paperitehtaiden jätteet) ja yhdyskuntien tuottama paperijäte.
Biopolttoaineteollisuus on kiinnostunut erityisesti lignoselluloosan käyttämisestä bioetanoliksi.
Exor
Exor N.V. on italialaisjohtoinen, Alankomaiden Amsterdamiin rekisteröity holdingyhtiö, joka hallinnoi Agnellin suvun omistuksia. Exor on listattu Italian pörssiin. Sen hallituksen puheenjohtajana toimii myös muun muassa Stellantiksen hallituksen puheenjohtajana tunnettu John Elkann.
Exorin liiketoiminta-alueita olivat aiemmin Fiat Group (Fiat, Lancia, Alfa Romeo, Ferrari, Maserati; Magneti Marelli, Teksid ja Fiat Powertrain Technologies; komponentit: Comau), Fiat Industrial Group (Iveco jne), C&W Group (kiinteistöala), Alpitour Group (turismi), Juventus FC, ja Holdings System. Sittemmin esimerkiksi Fiat Group on ovat siirtynyt ensin Fiat Chrysler Automobilesin ja sitten Stellantiksen alaisuuteen ja teollisuusryhmä on sulautunut CNH Industrialin osaksi. Exor on näiden yritysten suurin omistaja.
Yesung
Kim Kang-hoon (, syntyjään Kim Jong-woon, ; 24. elokuuta 1984), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Yesung on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmien, Super Junior-K.R.Y.:n, Super Junior-H:n ja S. M. The Balladin jäsen. Hänen taiteilijanimensä Yesung on peräisin koreankielisestä termistä ”예술가의 성대” (yesulga-ui seongdae), joka tarkoittaa ’taiteilijan äänihuulet’. Hän teki soolodebyyttinsä 19. huhtikuuta 2016 mini-albumilla Here I Am.
Suicide Notes and Butterfly Kisses
Suicide Notes And Butterfly Kisses on Atreyun ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Levyltä nousivat rankat Atreyun klassikko kappaleet "Ain't Love Grand ja Lip Gloss And Black". Molemmat kappaleet julkaistiin singleinä.
Makilala
Makilala (Bayan ng Makilala) on kunta Filippiineillä. Se sijaitsee Mindanaon saarella ja kuuluu Cotabaton maakuntaan. Vuonna 2010 kunnan väkiluku oli 77 508 asukasta.
Juho Merivaara
Juho Merivaara (sukunimi vuoteen 1906 Sjöstedt, 26. syyskuuta 1878 Lapinjärvi – 1938) oli suomalainen tehtailija ja sairaalakalusteita nykyisin valmistavan Merivaara-yhtiön perustaja.
Merivaaran vanhemmat olivat seppä Matti Sjöstedt ja Maria Sundberg. Merivaara aloitti 1900-luvun alussa rautasänkyjen valmistamisen yksityiskoteja ja sairaaloita varten yhdessä seppä R. Polsan kanssa Helsingin Josafatin kalliolla sijainneessa vajassa. He perustivat 1901 toiminimen Helsingin Uusi Rautasänkytehdas, Polsa & Sjöstedt jonka yksinomistajaksi Merivaara tuli 1908. Sairaalakalusteiden valmistus aloitettiin vuonna 1910 kun ensimmäiset leikkauspöydät toimitettiin. Vuonna 1914 Merivaara perusti kassakaappeja valmistaneen Helsingin Kassakappitehtaan ja vuonna 1923 hän perusti J. Merivaara Oy:n. Helsingin Uusi Rautasänkytehdas toimi 1903–1917 Kaikukatu 2:ssa entisen tulitikkutehtaan rakennuksessa. Vuonna 1916 valmistui uusi tehdasrakennus Vallilaan Pääskylänkadulle (nykyinen Satamaradankatu) entisen siirappitehtaan tontille. Vuonna 1928 Merivaara joutui myymään tehtaan tontteineen rahoitusvaikeuksien vuoksi ja tehdas siirtyi Lahteen. Entisessä rautasänkytehtaassa toimi sitten vuosina 1928–1985 Oy Sisu-Auto Ab.
Vuonna 1913 Merivaara osti konkurssiin menneen Turun Rautasänkytehtaan ja muodosti siitä Auran Rautasänkytehtaan joka valmisti sänkyjen ohella myös potkukelkkoja ja Temperator-jäälohkarekaappeja. Tämä yhtiö toimi vuodesta 1921 Auran Rautateollisuuden (ARA) nimellä ja se valmisti muun muassa maatalouskoneita ja 1960-luvulta alkaen aina 1980-luvun alkuun saakka Ara-merkkisiä traktorikaivureita, etukuormaajia ja kaivinkoneita sekä asvalttiasemia ja lumilinkoja ja harjauskoneita lentokenttiä varten. Instrumentarium myi vuonna 1964 Auran Rautateollisuus Oy:n Perusyhtymä Oy:lle. Yhtiön Raunistulassa sijainnut tehdas siirtyi vuonna 1974 nykyisen paikkaansa Runosmäelle. Vuonna 1977 tehdas siirtyi Tampellan tytäryhtiön Tamrockin omistukseen ja alkoi valmistaa Toro-merkkisiä kaivoskuormaajia. Vuodesta 1997 alkaen kaivos- ja lastauslaitteita valmistava tehdas on kuulunut ruotsalaiseen Sandvik-konserniin. Sandvik aikoi keväällä 2015 sulkea 470 työntekijän tehtaan mutta perui sitten päätöksen.
Merivaaran kuoltua lääkintälaitteiden valmistaja Instrumentarium hankki Merivaaran yhtiön osake-enemmistön ja kymmenen vuotta myöhemmin osti koko yhtiön. Instrumentarium omisti Merivaara-yhtiön yli 50 vuoden ajan.
Juho Merivaara oli naimisissa vuodesta 1899 Augusta Vilhelmiina Salmelan kanssa.
Neuma
Neuma on puolalainen avant-garde metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2001 Varsovassa, Puolassa. Yhtyeen musiikki yhdistelee heavy rockin, electronican ja jazzin elementtejä.
Kokoonpano
Entiset jäsenet
Metonymia
Metonymia tarkoittaa tilanteita, joissa johonkin käsitteeseen viitataan nimeämällä jokin toinen, tuohon käsitteeseen läheisesti liittyvä käsite. Metonymia kuuluu kielikuviin. Se on metaforan erikoistunut laji, ja sillä tarkoitetaan nimityksenvaihtoa, joka syntyy kun syy asetetaan seurauksen tilalle, omistaja omistetun tilalle, abstrakti konkreettisen tilalle. Esimerkiksi:
Metaforassa yhteys rinnastettavien asioiden tai olioiden välillä on ennakoimaton. Metonymiassa merkityksen siirto tapahtuu tuttuuden ja asiayhteyden perusteella: "Valkoinen talo vaikenee" merkitsee, ettei Yhdysvaltain presidentti aio kommentoida.
"Taiteen kuva on aina metonyymi, jossa yksi asia korvataan toisella, suurempi pienemmällä. Andrei Tarkovski"
Salamiin arkeologinen museo
Salamiin arkeologinen museo on arkeologinen museo Salamiin kaupungissa Salamiin saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydetty esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on avattu vuonna 2010. Se toimii Polychróni Lempési -kadulla vanhassa koulutalossa, jonka peruskivi muurattiin vuonna 1826 ja joka valmistui 1829–1831. Talo luovutettiin museokäyttöön vuonna 1996 ja sen kunnostaminen museoksi valmistui vuonna 2005. Aikaisemmin Salamiin arkeologinen kokoelma oli sijoitettu kunnantaloon ja vuosina 1967–1977 vanhaan arkeologisen museon rakennukseen Aktí Karaïskáki -kadulla Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkon vieressä. Nykyisten näyttelytilojen koko on noin 400 neliömetriä, ja se koostuu atriumista ja useista saleista. Lisäksi rakennuksessa on 100 neliömetrin verran säilytys- ja ennallistustiloja.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Ne ovat peräisin saarelta tehdyistä arkeologisista kaivauksista sekä sattumalöydöistä. Museo esittelee myös saaren historian vaiheita myyttisestä Aiaasta Salamiin taisteluun. Löytöjä on muun muassa antiikin Salamiin kaupungin kaivauksista nykyisestä Ampelákiasta; Euripideen luolasta, joka on toiminut sekä asuinpaikkana että Dionysoksen pyhäkkönä; sekä Aiánteiosta, Kanákiasta ja Salamiin laivastotukikohdan alueelta. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia ja pienoisfiguriineja, keramiikkaa, pronssiesineitä, hautakiviä, hauta- ja votiivireliefejä sekä kiviesineitä. Monet saarelta tehdyt vanhemmat löydöt ovat Pireuksen arkeologisessa museossa, osa myös Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Sérifoksen arkeologinen museo
Sérifoksen arkeologinen museo tai oikeammin Sérifoksen arkeologinen kokoelma (Αρχαιολογική Συλλογή Σερίφου, Archaiologikí Syllogí Serífou) on arkeologinen museo Sérifoksen kylässä eli Chórassa Sérifoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1976. Se toimii Sérifoksen kunnantalon yhteydessä.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä erityisesti klassiselta, hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Ne ovat peräisin antiikin Serifoksen kaupungin tai muiden paikkojen kaivauksista eri puolilta saarta. Esineisiin lukeutuu muun muassa marmoriveistoksia, keramiikkaa, hautakiviä ja piirtokirjoituksia. Museon ulkotilojen lapidariumissa on esillä rakennusten koristeosia.
Orlando Roa Barbosa
Orlando Roa Barbosa (s. 4. heinäkuuta 1958 Cali) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ibaguén arkkihiippakuntaan 6. joulukuuta 1984 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Nasbincan titulaaripiispaksi 12. toukokuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Flavio Calle Zapata, jota avustivat Aldo Cavalli ja Jesús Rubén Salazar Gómez.
David Goodis
David Goodis (2. maaliskuuta 1917 Philadelphia – 7. tammikuuta 1967) oli yhdysvaltalainen dekkarikirjailija, jonka lajityyppi oli noir fiction, kovaksi keitetty rikosromaani.
Goodis suoritti Temple Universityssä journalismin tutkinnon, mutta oli sen jälkeen työssä mainostoimistossa. Samaan aikaan hän ryhtyi kirjoittamaan ensimmäistä romaaniaan Retreat from Oblivion, joka ilmestyi 1939. Hän muutti New Yorkiin, jossa hän kirjoitti tarinoita viihdelehtiin jopa 10 000 sanan päivävauhtia. 1940-luvulla hän käsikirjoitti radiosarjoja, muun muassa Teräsmiestä. Hän työskenteli myös Hollywoodissa. Läpimurto tapahtui kun hänen Saturday Evening Post julkaisi sarjana hänen romaaninsa Dark Passage (suom. Pimeä käytävä), joka ilmestyi myös kirjana ja jonka pohjalta Delmer Daves ohjasi maineikkaan elokuvan Pimeä käytävä. Warner Brothersin palveluksessa hän teki useita vuosia elokuvakäsikirjoituksia muiden kirjailijoiden romaanien pohjalta.
Hän palasi Philadelphiaan 1950 ja asui vanhempiensa ja veljensä kanssa. Vilkasta yöelämää viettänyt kirjailija kirjoitti menestysromaaneja, Cassidy's Girl, jonka myynti oli miljoonia, sekä Down There, josta François Truffaut ohjasi elokuvan Ampukaa pianistia. Jean-Luc Godard nimesi elokuvaansa Made in U.S.A. (1966) henkilön hänen mukaansa.
Goodis kuoli maksakirroosiin. Hänen kuolemansa jälkeen hänen teoksistaan ei pitkään aikaan otettu Yhdysvalloissa uusia painoksia, mutta Ranskassa hän pysyi suosiossa. Monet nykykirjailijat ovat saaneet häneltä vaikutteita.
Teknillinen korkeakoulu
thumb|Teknillisen korkeakoulun entinen päärakennus [[Hietalahdentorilla Helsingissä.]]
Korkeakoulussa oli noin 3 300 henkilöstön jäsentä ja noin 15 000 perus- ja jatko-opiskelijaa. Professoreita TKK:ssa oli 250.
Korkeakoulun viimeisenä rehtorina (2003–2009) ja johtavana dekaanina (2010) toimi Matti Pursula, joka oli aiemmin toiminut liikennetekniikan professorina ja vararehtorina.
Historiaa
TKK perustettiin 1849 Helsinkiin nimellä Helsingin teknillinen reaalikoulu. Oppilaitoksen tarkoituksena oli mahdollistaa Suomen elinkeinoelämän modernisointi kouluttamalla henkilöitä, jotka kykenivät työskentelemään uudenaikaisissa teollisissa ammateissa tai toimimaan nykyaikaisen valtion virkamiehistöltä vaadittavalla ammattitaidolla teknillisissä tehtävissä esimerkiksi liikenteen tai yhdyskuntarakenteiden suunnittelun parissa.
Helsingin Teknillinen reaalikoulu aloitti työskentelynsä vuoden 1848 puolella Aleksanterikatu 50:ssä sijaitsevassa ja edelleen olemassa olevassa Litoniuksen talossa, joka oli valmistunut vuonna 1847 Gustaf Paulus Leanderin suunnittelemana. Tässä vielä nykypäivänäkin Litoniuksen suvun omistamassa talossa se toimi aina vuoteen 1877 asti, jolloin se siirtyi Hietalahdentorin lähellä sijaitsevaan, sittemmin useita kertoja laajennettuun rakennukseen sekä sen ympärille kasvaneelle alueelle. Vuonna 1872 nimi muuttui Polyteknilliseksi kouluksi, 1879 Polyteknilliseksi opistoksi ja lopulta 1908 Suomen Teknilliseksi Korkeakouluksi asetuksella 2. huhtikuuta 1908. Tällöin korkeakoulu toimi vielä Helsingissä. Polyteknillinen-sanasta juontaa juurensa myös yhä edelleen käytössä oleva puhekielinen ilmaisu Poli.
Vuonna 1949 kaavoitettiin Otaniemen alue, jonne TKK siirtyi 1950-luvun lopulta alkaen. Teknillisen korkeakoulun ensimmäinen laboratoriorakennus Otaniemessä, koesahalaitos ja kuivaamo, otettiin käyttöön tammikuussa 1955. Rakennustyöt aloitettiin edellisvuoden kesäkuussa. Saha oli ensimmäinen rakennuskohde, sillä se palveli Otaniemen myöhempää rakentamista. Otaniemen saharakennuksen suunnitteli professori Alvar Aalto ja teknisen toteutuksen suunnitteli rehtori Martti Levón.
Vuodesta 1966 lähtien korkeakoulu on toiminut sitä varten rakennetulla kampuksella Otaniemessä Espoossa. Teknillisen korkeakoulun päärakennuksen on suunnitellut Alvar Aalto.
1. tammikuuta 2010 Teknillinen korkeakoulu yhdistyi Taideteollisen korkeakoulun ja Helsingin kauppakorkeakoulun kanssa Aalto-yliopistoksi. Tällöin Teknillisen korkeakoulun nimi muuttui Aalto-yliopiston teknilliseksi korkeakouluksi. Vuotta myöhemmin Aalto-yliopiston teknillinen korkeakoulu jaettiin neljäksi Aalto-yliopiston alaiseksi korkeakouluksi. Jako perustui vuoden 2008 alussa luotuun tiedekuntajakoon. Tämä virtaviivaisti Aalto-yliopiston rakennetta poistamalla yhden organisaatiotason Aalto-yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun tiedekuntien väliltä. Uudistuksen jälkeen Aalto-yliopistossa on kuusi likimain samankokoista korkeakoulua.
Korkeakoulun johtajat
Vuosina 1849–2010 korkeakoulun johtajan virkanimeke oli rehtori. Vuonna 2010 korkeakoulua johti dekaani.
Helsingin Teknillinen reaalikoulu 1849–1872
Polyteknillinen Opisto 1879–1908
Suomen Teknillinen Korkeakoulu 1908–1942
Teknillinen korkeakoulu 1942–2010
Aalto-yliopiston teknillinen korkeakoulu 2010
Koulutustarjonta
TKK:n tarjoama koulutus koostuu 19 tutkinto-ohjelmasta. Niiden tarjoamat tutkintonimikkeet ovat tekniikan kandidaatti, diplomi-insinööri (maisterintutkinto), arkkitehti, maisema-arkkitehti, tekniikan lisensiaatti, tekniikan tohtori ja erityistapauksissa filosofian tohtori. Diplomi-insinöörin koulutus kestää viisi vuotta, arkkitehdin kauemmin. Lisensiaatti ja tohtori ovat jatkotutkintoja. Vuodesta 2005 lähtien on suoritettava tekniikan kandidaatin tutkinto ennen DI-tutkintoa. TKK ei kouluta insinöörejä eikä sillä ole erillistä kandidaattitason ohjelmaa, vaan opiskelija voidaan hyväksyä vain diplomi-insinööriksi asti kouluttamiseen. Se ottaa eurooppalaisia tekniikan kandidaatteja DI-vaiheen opintoihin ja TKK:n kandidaatit voivat valmistua diplomi-insinööreiksi missä tahansa EU:ssa.
Vuonna 2007 yliopistosta valmistui 1034 diplomi-insinööriä, arkkitehtia ja maisema-arkkitehtia. Tohtoreita valmistui ennätysmäärä 162, kuitenkin vähemmän kuin lisensiaatteja.
Kaikkiaan TKK:lta on valmistunut yli 2 300 tohtoria, lisensiaatteja huomattavasti enemmän. Opiskelijamäärät ovat oppilaitoksen historian aikana kolmikymmenkertaistuneet ja professorien määrä kymmenkertaistunut. TKK:lta on sadan vuoden aikana valmistunut yli 35 000 diplomi-insinööriä, arkkitehtia ja maisema-arkkitehtia.
Tutkinto-ohjelmat
TKK:ssa on 19 tutkinto-ohjelmaa:
Tiedekunnat ja laitokset
Vuoden 2008 alusta TKK siirtyi tiedekunta- ja laitosrakenteeseen. Tiedekuntia on nykyisin neljä, joissa on yhteensä 25 laitosta ja 5 erillislaitosta.
Myös seuraavat yliopistojen yhteiset erilliset laitokset on sijoitettu tiedekuntien ulkopuolelle:
Triviaa
TKK:n alumni- ja sidosryhmälehti oli nimeltään Polysteekki. Julkaiseminen päättyi vuoden 2009 lopussa.
Carlos Prada Sanmiguel
Carlos Prada Sanmiguel (27. joulukuuta 1939 Floridablanca – 16. elokuuta 2013 Bogotá) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bucaramangan hiippakuntaan 6. helmikuuta 1966 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Balianan titulaaripiispaksi 20. tammikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso López Trujillo, jota avustivat Angelo Acerbi ja Héctor Rueda Hernández.
Prada Sanmiguel sai 21. kesäkuuta 1994 nimityksen Duitama-Sogamoson piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 15. lokakuuta 2012.
Frederic Manning
pienoiskuva|Frederic Manning Frederic Manning (22. heinäkuuta 1882 Sydney – 22. helmikuuta 1935 Hampstead) oli australialaissyntyinen, Isossa-Britanniassa uransa luonut kirjailija, joka tunnetaan Suomessa parhaiten omakohtaisiin sotakokemuksiin perustuvasta romaanistaan Harva hyvin kuolee.
Ernest Hemingway ja T. E. Lawrence ovat pitäneet hänen romaaniaan parhaana, mitä ensimmäisestä maailmansodasta on kirjoitettu.
Elämänvaiheet
Manning syntyi varakkaaseen perheeseen Sydneyssä, Australiassa. Hänen isänsä oli pormestari ja tunnustuksena hyvistä palveluksistaan sai myöhemmin aatelisarvon. Perhe oli uskonnoltaan katolinen, ja sen juuret olivat Irlannissa.
Toisin kuin veljensä, joka opiskeli oikeustiedettä, nuori Frederic Mannig kiinnostui kirjallisuudesta. Hänen kirjalliset lahjansa huomattiin jo koulupoikana. Mannig sairasti astmaa ja häntä pidettiin heikkohermoisena. Saadakseen kirjallisen uransa vauhtiin, hän siirtyi vuonna 1903 Isoon-Britanniaan. Toimeentulosta ei ollut huolta, olihan hän varakkaasta perheestä. Uransa alkuvaiheessa hän kirjoitti runoja kirjallisuuslehtiin ja toimi arvostelijana Spectatorissa. Häneltä ilmestyi myös eeppinen runoelma "The Virgil of Brunhilde".
Vuosi 1909 merkitsi käännekohtaa Frederic Manningin elämässä. Häneltä ilmestyi tuolloin teos ”Scenes and Potraits”, joka oli paitsi arvostelumenestys, mutta myös avain tuon ajan taiteilijapiireihin. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Ezra Pound ja kuvataiteilija William Rothenstein. Mitään erityisen boheemia ei Manningin elämä ollut, hän asui maalaispappilassa ja matkaili Euroopassa aina kun katsoi varojensa sallivan. Ihmissuhteissaan Manningin on kuvattu olleen muodollinen ja etäinen, hänellä ei tiedetä olleen rakkaussuhteita kummankaan sukupuolen kanssa.
Neljän kuukauden rintamapalvelun jälkeen Manning siirrettiin Lontooseen yrittämään uutta upseerikurssia. Mannig valmistui luutnantiksi Irlannin kuninkaallisessa rykmentissä, mutta alkoholismi sai yliotteen. Lokakuun 1917 hän vietti sairaalassa delirium tremensin takia. Tämän jälkeen hän anoi eroa upseerin virastaan ja ero myönnettiin. Juominen kuitenkin jatkui ja lääkintäupseeri kuvaili Manningia seuraavasti: ”Tylsistynyt, selvästi kaikkeen palvelukseen kelpaamaton.” Kirjailija itse muisteli täten : ''”Olin ...kärsinyt unettomuudesta ja hermorasituksesta. Terveydentilani oli heikko... pakenin stimulansseihin.”'' Kyseessä lienee ollut posttraumaattinen stressireaktio.