cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansan Raamattuseura
Yleistä
Kirkon tutkimuskeskuksen tekemän tutkimuksen mukaan 13,3 prosenttia seurakuntien työntekijöistä koki Kansan Raamattuseuran ja ”kräsäläisyyden” hengelliseksi taustayhteisökseen tai on saanut ajatteluunsa vaikutteita sen toiminnasta. Yli 40 prosenttia kirkkoherroista ja muista papeista koki saaneensa vaikutteita Kansan Raamattuseurasta.
Kansan Raamattuseura on Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.
Perustaminen
Toisen maailmansodan lopulla Suomessa oli paljon kiinnostusta kristillisyyteen, jopa hengellistä hätää. Urho Muroma kutsui evankelista Frank Mangs in Ruotsista Suomeen pitämään kokoussarjoja. Kokouksia pidettiin useiden viikkojen ajan ja niihin osallistui satoja ihmisiä joka ilta. Kansan Raamattuseura perustettiin 1945 hoitamaan herätystä eteenpäin. Hankkeen tärkein vaikuttaja oli kirjailijanakin tunnettu Yrjö Karilas.
KRS alkoi julkaista Sana-lehteä, joka sai heti merkittävän levikin; se ylitti 50 000 jo vuonna 1949 päästen Kotimaa-lehden kanssa suunnilleen samoihin lukemiin. Vuonna 1946 KRS:n ensimmäiseksi toiminnanjohtajaksi tuli Mauri Tiilikainen. Hänestä tuli KRS:n näkyvin johtaja yli kolmeksikymmeneksi vuodeksi. Tiilikaisen johdolla seuran julistajat vakiintuivat tekemään läheistä yhteistyötä seurakuntien kanssa. KRS sai vuonna 1953 lahjoituksena Vivamon maatilan. Vivamossa alettiin pitää nuorisoleirejä, ja nuorisotyö lisääntyi merkittävästi.
Oppi, uskonnäkemykset ja kannattajat
KRS:n perusopetus on evankelioinnin eli uskon ilosanoman kertomista. KRS painottaa henkilökohtaista uskoa. KRS:n toiminnan piirissä on kuitenkin hyvin laajalti eri kristillisistä liikkeistä ja herätysliikkeistä kotoisin olevia ihmisiä. Tämä johtuu pääosin pitäytymisessä tarkasti evankelioinnin perustehtävään. KRS on tunnettu siitä, että se välttää ottamasta kantaa eettisiin ja opillisiin kiistakysymyksiin, jotta sen olisi mahdollista evankelioida kaikkien kanssa. KRS hyväksyy naispappeuden, nykyinen toiminnanjohtaja Ulla Saunaluoma on pappi.
KRS toimii vahvasti seurakuntien toimintaa tukevasti ja haluaa olla seurakuntien palvelujärjestö. KRS:lla ei ole omaa alueellista verkostoa, eikä se pyri rakentamaan rinnakkaista toimintaa seurakuntien kanssa.
KRS:n uskonnäkemystä pidetään iloisena, helposti lähestyttävänä ja ihmisläheisenä. Uskonnäkemys on hyvin Jeesus-keskeinen.
Talous
Kansan Raamattuseura ei ole kirkon virallinen lähetysjärjestö, eikä se näin ollen saa kirkon lähetysmäärärahaa. KRS toimii pääosin yksittäisten lahjoittajien tuen varassa. KRS:lla ei säätiönä ole jäseniä. Sen kannattajat kuuluvat työntekijöiden mukaan ryhmiteltyihin lähettäjäpiireihin. Lähettäjät toimivat rukoustukena ja taloudellisina kannattajina.
Sana-lehti
Kansan Raamattuseura julkaisee hengellistä Sana-viikkolehteä, joka on perustettu vuonna 1945.
Loma- ja kurssikeskukset
KRS:n loma- ja kurssikeskuksia ovat muun muassa Vivamo Lohjalla, Kairosmaja Pyhätunturilla, Tervonsalmi Tervossa ja Säynämö Heinävedellä. Näissä järjestetään erilaisia kursseja ja tapahtumia.
Vivamo
Vivamo on KRS:n loma- ja kurssikeskus Lohjalla. Vivamossa järjestetään rippileirejä, ja ohjelmaan kuuluu myös lapsille järjestettävät leirit, erilaiset viikonlopputapahtumat eri ikäryhmille, erilaiset konferenssit ja koulutustilaisuudet. Siellä on luontokasvatukseen erikoistunut Lastenkylä, seniorien kouluttamiseen erikoistunut Vivamo-opisto ja kivikappeli.
Kairosmaja
Kansan Raamattuseuran pohjoinen tunturikeskus Kairosmaja sijaitsee Suomen eteläisimmän, Pyhä-Luoston suurtunturijonon ja kirkasvetisen Pyhäjärven kainalossa Pelkosenniemellä. Kairosmajalla sijaitsee Revontulikappeli. Kairosmajalta avautuu Pyhä-Luoston tunturialueen luontoreitit.
Tapahtumia
Kansan Raamattuseura järjestää Sanan Suvipäivät- ja Kirkastusjuhlat-nimisiä suurtapahtumia. 500px|left|pienoiskuva|Timo ja Kaisa Tuikkasen perheyhtyeen levynjulkistuskeikka Imatralla, Sanan suvipäivillä 17.6.2017
Asfalttisoturit
Asfalttisoturit on suomalaisen punk metal -yhtye Natsipaskan kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä DHE Castle.
Housujärvi
Housujärvi tarkoittaa seuraavia asioita:
Troparjovon metroasema
Troparjovo on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 8. joulukuuta 2014.
Tutkain (lehti)
Tutkain on Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden toimittama lehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1964 alkaen. Vuosien 1969–1970 Tutkain oli yhtenä tärkeänä tekijänä raivaamassa tietä kohti valtiotieteiden opiskelijoiden suuntautumista kohti uusvasemmistolaisuutta ja työväenliikkeen eri suuntauksia. Tutkain on puoluepoliittisesti sitoutumaton julkaisu.
Nykyisellään neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Tutkain tavoittaa noin 3 000 20–30-vuotiasta akateemista nuorta sekä tutkijoita, toimittajia ja kansanedustajia. Pelkästään 2000-luvulla se on palkittu lukuisia kertoja HYY:n parhaana järjestölehtenä (mm. vuosina 2002, 2003, 2005, 2012 ja 2017).
Tutkainta julkaisee HY:n valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijajärjestö Kannunvalajat ry.
Vuosien saatossa Tutkaimen päätoimittajina ovat toimineet:
Dekooderi
Dekooderi on laite, ohjelma tai niiden yhdistelmä, joka purkaa tai erottelee jonkin algoritmin mukaan pakattua, salattua, yhdistettyä tai kätkettyä informaatiota alkuperäiseen muotoon käsittelyä tai esittämistä varten.
Digitaalitekniikassa dekooderilla tarkoitetaan kombinaatiopiiriä, joka koodaa binäärilukuja yksikäsitteiseksi binäärikoodiksi. Dekooderi ottaa sisään n kappaletta ottosignaaleja ja sillä on m kappaletta antosignaaleja, joista ottosignaalinen kombinaatio yksikäsittäisesti määrää mikä antosignaaleista aktivoituu.
Dekooderin vastakohta on enkooderi, joka muuttaa signaalin helpommin siirrettävään tai tallennettavaan muotoon.
Top Chef
Top Chef on yhdysvaltalainen tositelevisiokilpailu, jossa kokit kilpailevat toisiaan vastaan ruoanlaittoon liittyvissä haasteissa. Tuomaristo arvioi kokkien suoritukset yhdessä vierailevan tuomarin kanssa, joka on yleensä tunnettu henkilö ruoka- tai viinialalta. Jokaisessa jaksossa putoaa yksi tai useampi kilpailija.
Top Chef-brändillä on kolme spin-off -sarjaa. Bravo on tilannut sarjat Top Chef Junior, jossa kilpailee teini-ikäisiä, Top Chef: Masters, jossa kilpailijoina on "ruokamaailman kirkkaimpia tähtiä, palkintoja voittaneita ja hyvin tunnettuja kokkeja", sekä Top Chef: Just Desserts, jossa nimensä mukaisesti valmistetaan vain jälkiruokia.
Formaatti
Jokaisessa Top Chef -jaksossa on ollut kaksi haastetta.
Quickfire -haasteessa jokaisen kokin täytyy tehdä tietyt vaatimukset täyttävä ruoka-annos (esim. tiettyä ainesosaa käyttäen) tai osallistua ruokamaailmaan liittyvään haasteeseen (esim. makutestiin). Yleensä kokeille annetaan tunti tai vähemmän aikaa suorittaa haaste. Vieraileva tuomari valitse vähintään yhden kokin haasteen voittajaksi. Kauden alussa kokille saatetaan myöntää koskemattomuus seuraavaa pudotusta koskien. Kun kilpailijoiden määrä vähenee voittaja saa muunlaisen palkinnon.
Pudotushaasteen päätyttyä tuomarit kommentoivat kokkien valmistamia annoksia ja kertovat parhaimman ja huonoimman.
Sarja jatkuu edellisen mukaisesti 10-13 jakson ajan, kunnes käydään finaalikilpailu.
Vierailevat tuomarit
Viidellä ensimmäisellä kaudella on ollut yhteensä 61 vierailevaa tuomaria. Heistä 20 on voittanut Food and Wine Best New Chef -palkinnon ja 21 on vieraillut sarjassa useita kertoja: Anthony Bourdain, Rocco DiSpirito, Hubert Keller, Eric Ripert, Michelle Bernstein, Wylie Dufresne, Daniel Bouloud, Dan Barber, Ming Tsai, Scott Conant, Mike Yakura ja Ted Allen. Myös näyttelijä Natasha Richardson on vieraillut sarjassa tuomarina.
Palkinnot ja sponsorit
Sears on toiminut sarjan sponsorina ensimmäisestä kaudesta alkaen yhdessä Calphalonin ja Toyotan kanssa. Top Chef aloitti GE:n kodinkoneiden käytön kolmannella kaudella. Muita sponsoreita ovat muun muassa Kingsford Charcoal, Wild Oats, Bertolli, Cold Stone Creamery, Kraft Foods, Nestlé, Quaker Oats, Baileys Irish Cream, T.G.I. Friday's, Red Robin, Continental Airlines, Breville sekä Bombay Sapphire.
Kausi 1
Top Chefin ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin San Franciscossa, Kaliforniassa. Juontajana toimi Katie Lee Joel ja tuomarit olivat Tom Colicchio sekä Gail Simmons yhdessä kauden aikana vaihtuvien vierailevien tuomareiden kanssa. Harold Dieterle ja Tiffani Faison kilpailivat toisiaan vastaan finaalissa, joka pidettiin Las Vegasissa. Tiukan loppukilpailun jälkeen ensimmäisen "Top Chef" -tittelin voitti Harold.
Kausi 2
Top Chefin toinen tuotantokausi kuvattiin Los Angelesissa, Kaliforniassa. Padma Lakshmi otti Katie Lee Joelin paikan juontajana. Kaudella oli useita vierailevia tuomareita kuten ensimmäiselläkin. Waikola Villagessa Havaijilla järjestetyn finaalin voitti Ilan Hall ja Marcel Vigneron jäi hyväksi kakkoseksi. Kolmanneksi sijoittunut Sam Talbot äänestettiin "fanien suosikiksi".
Kausi 3
Top Chefin kolmas tuotantokausi kuvattiin Miamissa, Floridassa. Padma Lakshmi toimi juontajana ja myös tuomaristo säilyi ennallaan. Lopulta Hung Huynh selätti Dale Levitskin ja Casey Thompsonin tullen kolmannen kauden Top Chefiksi. Toiseksi sijoittunut Casey Thompson äänestettiin "fanien suosikiksi".
Kausi 4
Top Chefin neljäs kausi kuvattiin Chicagossa, Illinoisissa. Padma Lakshmi pysyi juontajana ja Tom Colicchio päätuomarina. Gail Simmons ja Ted Allen vuorottelivat tuomariston kolmantena pysyvänä tuomarina. Puerto Ricossa pidetyssä finaalissa Stephanie Izardista tuli sarjan ensimmäinen naisvoittaja. Stephanie äänestettiin myös "fanien suosikiksi".
Kausi 5
Top Chefin viides tuotantokausi kuvattiin New York Cityssä. Toby Young täytti Gail Simmonsin paikan tuomaristossa, mutta muuten se pysyi samana. Hosea Rosenberg voitti kilpailun voittaen suomalaissyntyisen Stefan Richterin sekä Carla Hallin. "Fanien suosikki" viidennellä kaudella oli Fabio Viviani, joka sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Kausi 6
Top Chefin kuudes kausi kuvattiin Las Vegasissa, Nevadassa. Kauden finalistit olivat Kevin Gillespie sekä veljekset Bryan ja Michael Voltaggio. Michael voitti kilpailun ja Kevin äänestettiin kauden "fanien suosikiksi".
Kausi 7
5. lokakuuta 2009 Bravo julkaisi tiedon, että sarjaa tehdään seitsemäskin tuotantokausi. Kuvaukset aloitetaan huhtikuussa 2010.
4 Star All Star (1. kausi vs. 2. kausi)
6. kesäkuuta 2007 Bravo lähetti erikoisjakson nimeltä "4 Star All Star", jonka 25,000 palkintorahan voittajajoukkue saisi lahjoittaa valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen. Jakso toi takaisin yhteen ensimmäisen kauden kilpailijat Stephenin, Haroldin, Daven ja Tiffanin sekä toisen kauden kilpailijat Ilanin, Elian, Marcelin ja Samin. Jaksossa oli tavallisten jaksojen tapaan "Quickfire"-haaste sekä pudotushaaste. Jakso kuvattiin Miami Beachilla.
Top Chef juhlapyhäerikoinen
24. joulukuuta 2007 esitetty erikoisjakso sisälsi valittuja kokkeja kolmelta ensimmäiseltä tuotantokaudelta pääpalkintona 20,000 dollaria. Jakson juonsi Padma Lakshmi ja tuomareina toimivat Ted Allen, Tom Colicchion ja Gail Simmons. Kilpailuun osallistuivat Tiffani ja Stephen (1. kausi); Josie, Marcel ja Betty (2. kausi); CJ, Tre ja Sandee (3. kausi).
Top Chef jälleennäkemispäivällinen
4. marraskuuta 2009 Fabio Viviani viidenneltä kaudelta kutsui kilpailijoita menneiltä sekä viidenneltä kaudelta kokkamaan, syömään ja juttelemaan. Paikalle saapuivat Harold ja Tiffani ensimmäiseltä kaudelta; Ilan ja Marcel toiselta kaudelta; Casey, Dale ja Hung kolmannelta kaudelta; Richard ja Lisa neljänneltä kaudelta; sekä Carla, Fabio ja Stefan viidenneltä kaudelta.
Meliorativnyi
Vuonna 1947 paikalle perustettiin koneellinen maanparannusasema, josta taajama on saanut nykyisen nimensä. 1960-luvulla siitä käytettiin nimeä Tomitsy. Vuonna 1986 siitä tuli erillinen paikallishallintoalue. Nykyään taajamassa on valtiollinen maanparannus- ja puunhankintayritys, sahalaitoksia, kiviveistämö, autoliikennettä harjoittava yritys, paloasema ja leipomo. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, poliklinikka ja vapaa-ajankeskus. Meliorativnyissa on myös Äänisenrannan piirin lasten luomistyön keskus ja ortodoksinen kirkko.
Otalammen työväentalo
Otalammen työväentalo on Vihdin Otalammella, osoitteessa Ratatie 13 sijaitseva työväentalo.
Vihdin Otalammen Työväenyhdistys perustettiin marraskuussa 1906. Jäseniä oli 60, joista 20 oli naisia. Toiminta aloitettiin vaihdemies K. Vikmanilta vuokratussa huoneessa. Myöhemmin yhdistys osti Vikmanin huvilan ja laajensi sitä useaan otteeseen. 1. marraskuuta 1928 yhdistys osti omaksi vuokratontin, jolla talo sijaitsi. Vuonna 1932 asetettiin rakennustoimikunta johtamaan uuden työväentalon suunnittelua ja rakentamista. Perustustyöt tehtiin vuonna 1933. Rakennusurakan voitti itselleen Kustaa Suomi 10 700 markan tarjouksellaan. Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1934 ja avajaisia vietettiin jo saman vuoden syyskuun lopulla. Avajaisissa väkeä oli ahtautunut juhlasaliin yli 500 henkeä.
Yonen Buzz
Yonen Buzz on saksalaisen Christina Plakan piirtämä sarjakuva, joka kertoo aloittelevasta rock-yhtyeestä nimeltä Plastic Chew. Alun perin sen nimi oli Prussian Blue, mutta sitten Yhdysvalloissa perustettiin samanniminen tyttöbändi, eivätkä kustantajat halunneet, että ne sekoitettaisiin.
Juoni
Tarina alkaa siitä, kun yhtyeen laulaja Masanori on jättänyt Plastic Chewn, ja yhtye etsii uutta jäsentä. He löytävät 16-vuotiaan Sayurin, jonka ääni sopii täysin bändin toisen laulajan, Junin ääneen. Alkuun Jun hieman aristelee Sayurin takia (yksi syy oli se, että Sayuri asui Junin huoneessa), mutta pian he oppivat elämään yhdessä. Heidän välejään tuntuu kuitenkin hiertävän se, että he molemmat tuntuvat olevan ihastuneitä toisiinsa. Ensimmäisen kirjan aikana Jun ja Sayuri suutelevat, mutta yrittävät pimittää sen kanssaan asuvilta Keigolta ja Atsushilta. Plastic Chew kuitenkin yrittää kaikista vastoinkäymisistä saada huolimatta levytyssopimuksen. Kirjojen kaikkien lukujen nimet ovat joko Plastic Chewn tai kuuluisten yhtyeiden kappaleiden nimiä.
Otalammen työväentalo
Nykyään talo toimii Otalammen työväenyhdistys r.y:n kokous- ja juhlatilana. Työväentalo on myös vapaasti vuokrattavissa kokous ja juhlakäyttöön. Se onkin suosittu hääpaikka ja kyläläisten kokoontumispaikka.
On the Mission
On the Mission on suomalaisen black metal -yhtye Clandestine Blazen EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Northern Heritage.
Äänitteestä julkaistiin rajoitettu 200:n kappaleen painos.
Donald Brashear
Donald Brashear (s. 7. tammikuuta 1972 Bedford, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Isokokoinen ja kovaa taklaava Brashear oli rooliltaan tappelija. Hän osasi toisinaan pelata myös hyvää kiekollista peliä.
Brashear on pelannut pitkän 1025 NHL:n runkosarjaottelun uran ja tehnyt niissä tehot 85+120=205. Jäähyminuutteja on tullut huimat 2634. Brashear on liigan kaikkien aikojen viidenneksitoista eniten jäähyminuutteja kerännyt pelaaja ja hän nousi aktiivipelaajien vastaavan tilaston kärkeen elokuussa 2010, kun Chris Chelios lopetti uransa.
Donald Brashear omistaa jääkiekkomailamerkin brash87, joka on nähty muun muassa Kanadan Leijonan luolassa.
Varhainen elämä
Donald Brashearin isä oli yhdysvaltalainen ja äiti kanadalainen. Hän oli perheensä kolmesta lapsesta nuorin. Brashearin isällä oli alkoholiongelmia ja hänen äitinsä muutti pois kotoa. Hän asui isänsä kanssa kuusivuotiaaksi asti, kunnes Brashear muutti äitinsä sekä äidin uuden aviomiehen kanssa Québecin Lorrettevilleen. Sittemmin Brashearin äiti kuitenkin antoi hänet québeciläisen lastenkodin huostaan, koska hänellä oli henkisiä ongelmia, eikä Donald hyväksynyt häntä äitinä. Brashear ei pitänyt kontaktia perheeseensä ennen kuin hän täytti 18.
Brashearin setä oli Yhdysvaltain laivaston historian ensimmäinen värillinen sukeltaja Carl Brashear.
Ura
Brashear pelasi vuodet 1989–1992 QMJHL:ää Longueuil Collège-Françaisin ja Verdun College-Francaisin joukkueissa. Vuonna 1992 tuli QMJHL:n mestaruus Verdunissa. Hän keräsi kolmen QMJHL-kautensa aikana yhteensä peräti 747 jäähyminuuttia 197 ottelussa. Brashearia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän teki sopimuksen vapaana agenttina Montréal Canadiensin kanssa vuonna 1992. Brashear pelasi kauden 1992–1993 kokonaan AHL-joukkue Fredericton Canadiensissa ja hän oli 261 minuutillaan jäähypörssin seitsemäs. Kaudella 1994–1995 Brashear pelasi pisteiden valossa paljon paremman kauden AHL:ssä ja hän oli tehoilla 38+28=66 joukkueensa sisäisen pistepörssin toinen Robert Guilletin jälkeen. He jakoivat myös Canadiensin sisäisen maalipörssin 38 osumallaan. Brashear pelasi kauden aikana myös 14 ottelua NHL:n puolella tehden niissä tehot 2+2=4. Hän pelasi myös kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 1994–1995 Brashear pelasi vielä valtaosan kaudesta farmissa ja hän pelasi 20 NHL-ottelua tehoin 1+1=2. Brashear murtautui NHL:ään seuraavalla kaudella 1995–1996, jolloin hän pelasi koko kauden NHL:ssä antaen 67 ottelussa neljä syöttöpistettä. Brashearin rooli jäi kuitenkin pieneksi hänen pelattua lähes koko kautensa nelosketjussa.
Kaudella 1996–1997 Brashear kaupattiin marraskuussa 1996 Vancouver Canucksiin vaihdossa Jassen Cullimoreen. Hän nousi Canucksissa yleisön suosikiksi ja voitti kaudella 1997–1998 NHL:n jäähypörssin 372 minuutillaan. Brashear rikkoi Canucksin seurakohtaisen jäähyennätyksen, kun edellisellä kaudella NHL:n jäähypörssin voittanut Gino Odjick keräsi 371 jäähyminuuttia. Hän sai enemmän vastuuta Canucksin poliisipelaajana, kun Odjick kaupattiin New York Islandersiin maaliskuussa 1997. Brashear onnistui pelaamaan roolistaan huolimatta kaikki runkosarjan 82 ottelua kaudella NHL-kausi 1998–1999. Hän teki 7. – 15. helmikuuta välillä vähintään yhden pisteen jokaisessa ottelussaan. Kauden aikana Brashear teki tehot 8+10=18 ja jäähyminuutteja tuli 209. Kaudella 1999–2000 hän teki yhden kauden maaliennätyksensä NHL:ssä 11 osumallaan, vaikka kausi jäi vain 60 ottelun mittaiseksi. 21. helmikuuta 2000 Brashear tappeli Boston Bruinsin Marty McSorleyn kanssa ottelun ensimmäisessä erässä. McSorley halusi ottaa revanssin hänen kanssaan kolmannessa erässä, mutta Brashearin kieltäydyttyä tappelusta McSorley löi häntä mailalla päähän takaapäin. Brashearin kypärä meni lyönnin seurauksena rikki, hän löi päänsä jään pintaan ja sai kolmannen asteen aivotärähdyksen. McSorley sai teostaan loppukauden mittaisen pelikiellon, joka pidennettiin myöhemmin vuoden mittaiseksi. Ottelu jäi hänelle NHL-uran viimeiseksi. Syksyllä 2000 McSorley todettiin siviilioikeudessa syylliseksi aseelliseen pahoinpitelyyn ja hän sai 18 kuukauden ehdollisen vankeustuomion.
Brashear teki Canucksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen vuonna 2000 ja hän teki kaudella 2000–2001 28 pistettä. Joulukuussa 2001 Brashear kaupattiin kuudennen kierroksen varausvuoron kanssa Philadelphia Flyersiin vaihdossa Jan Hlaváčiin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon. Kauden 2001–2002 aikana hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+23=32. Brashear pelasi työsulkukauden 2004–2005 LNAH-liigan Québec RadioX:n riveissä. Hänen sopimuksensa Flyersin kanssa päättyi kevääseen 2006 ja saman vuoden kesäkuussa Brashear siirtyi vapaana agenttina Washington Capitalsin riveihin. Kolmen Capitals-kauden jälkeen hän siirtyi heinäkuussa 2009 New York Rangersiin. Joukkue kuitenkin asetti Brasherin siirtolistalle helmikuussa 2010 ja hän pelasi loppukauden farmijoukkue Hartford Wolf Packissa. 300px|thumb|right|Donald Brashear (punainen paita) tappelussa [[Sheldon Brookbankia vastaan helmikuussa 2008.]]
Lasse Räihä
Lasse Räihä (26. lokakuuta 1925 Kirkkonummi – 22. elokuuta 2014) oli suomalainen 800 metrin juoksija. Hän voitti matkan Suomen-mestaruuden vuonna 1949 ja sijoittui toiseksi 1947.
Donald Brashear
Ura
Kaudella 2013–2014 Brashear ei pelannut missään, ja hänen uransa näytti päättyvän. Yllättäen marraskuussa 2014 Ruotsin SHL-liigassa pelaavan Modo Hockeyn toimitusjohtaja Peter Forsberg tarjosi Brashearille sopimusta loppukaudeksi 2014–2015. Brashear pelasi vielä kaudella 2015–2016 seitsemän ottelua LNAH-liigan Thetford Assuranciassa.
Eberswalde
Eberswalde (vuosina 1970–1993 Eberswalde-Finow) on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se on Barnimin piirikunnan hallintokaupunki. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometriä koilliseen Berliinistä. Kaupungin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 40 019. Sen pinta-ala on 58,17 neliökilometriä.
Historia
Eberswalden perusti rajakreivi Johann I vuonna 1254 nimellä Everswolde. Se sai kauppaoikeudet vuonna 1300. Kaupungin läpi kulki Stettinin ja Frankfurt an der Oderin välinen kauppareitti. Vuonna 1499 kaupunkia runteli suuri tulipalo. Kaupungin uudelleenrakennuksen jälkeen siitä muodostui huomattava teollisuuskaupunki. Kolmikymmenvuotisessa sodassa Eberswaldea piiritettiin ja kaupunki valloitettiin useaan otteeseen sodan eri osapuolten tahoilta. Sodan jälkeen kaupunki oli pahoin vaurioitunut.
Aiheesta muualla
thumb|left|300px|Eberswalden Marktplatzia.
Integrated Drive Electronics
IDE, AT-IDE tai ATA-väylä on kiintolevyjen ja optisten asemien liittämiseen tarkoitettu liitäntäväylä. Se on ollut 1990-luvulta 2000-luvun puoleen väliin asti yleisin tapa liittää kiintolevy tai optinen asema mikrotietokoneeseen. IDE määrittelee sähköisen liitynnän ja komentoprotokollat joilla tieto saadaan liikkumaan mikrossa IDE-laitteelle talteen tai palauttaa sieltä käyttöä varten.
Oksaloetikkahappo
Oksaloetikkahappo (C4H4O5) on ketodikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Oksaloetikkahappo on välituote useissa biokemiallisesti tärkeissä reaktioissa.
Integrated Drive Electronics
Kehitys
IDE kehitettiin korvaamaan vanhaa ST-506-kiintolevyliitäntää (MFM/RLL) ja siitä osittain johdettua ESDI-liitäntää eritoten nopeutta ja laajennettavuutta silmällä pitäen. Tarkoitus oli myös saada eri valmistajien laitteet käymään hyvin yhteen samaan kaapeliinkin kytkettynä, tosin esimerkiksi alkuaikoina kaikki yhdistelmät eivät toimineet. Esimerkiksi samaan kaapeliin kytkettynä DMA:ta tukeva ja tukematon levy eivät välttämättä tulleet toimeen ja joissain yhdistelmissä isäntä/orja -valinta oli pakotettava jumppereilla sen lisäksi että levyt saattoivat silti toimia vain tiettyyn liittimeen kytkettyinä. Kehityksen edetessä uudemmat ja vanhemmat levymallit toimivat myös eri nopeuksilla eivätkä aina pystyneet samaan kaapeliin kytkettyinä selvittämään "puheenvuoroja".
Oksaloetikkahappo
Sitruunahappokierto
Sitruunahappokierron ensimmäisessä vaiheessa oksaloetikkahappo ja asetyylikoentsyymi-A reagoivat sitraattisyntaasientsyymin katalysoimana muodostaen sitruunahappoa. Reaktiossa asetyyliryhmä siirretään oksaloetikkahapon ketonihiileen ja karbonyyliryhmä pelkistetään hydroksyyliryhmäksi. Oksaloetikkahappoa muodostuu sitruunahappokierron kymmenennessä vaiheessa, kun omenahappo dehydrataan malaattidehydrogenaasientsyymin avulla. thumb|250px|Oksaloetikkahapon, omenahapon ja asparagiinihapon väliset yhteydet
Integrated Drive Electronics
Kehitys
IDE-sovitin ei ole erityisen monimutkainen, sillä se toimii vain datapumppuna emolevyn ja kiintolevyn välillä, ja sen kytkentä on ptkälti johdettu ISA-laajennusväylän toiminnasta. Toisin kuin MFM/RLL-levyissä joissa ohjainkortti ja levy ovat toisilleen tehtyjä pareja ja ohjainkortti hallitsee suoraan levylle kirjoitettavaa ja sieltä luettavaa signaalia sekä lukupäiden liikkeitä, IDE-levy itse sisältää levypakan lukua ja kirjoitusta hallinnoivan elektroniikan sekä ilmoittaa kokonsa ja muut parametrit järjestelmälle. ESDI-tyyppinen liitäntäväylä sisälsi jo tämän ominaisuuden mutta käytti yhä MFM-levyjen kaapelointia ja liikennöintitapaa.
Oksaloetikkahappo
Glukoneogeneesi
Glukoneogeneesin ensimmäisessä vaiheessa palorypälehappo muutetaan oksaloetikkahapoksi. Reaktio kuluttaa ATP-molekyylin ja sitä katalysoi pyruvaattikarboksylaasientsyymi. Glukoneogeneesin toisessa vaiheessa oksaloetikkahappo muutetaan fosfoenolipalorypälehapoksi. Reaktiossa tarvittava energia saadaan hydrolysoimalla yksi gyanosiinitrifosfaatin korkeaenergiainen fosfaattiryhmä. Reaktiossa muodostuu lisäksi hiilidioksidia ja guanosiinidifosfaattia. Reaktiota katalysoi fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi.
Asparagiinihapon biosynteesi
Eliöt voivat tuottaa aminohappo asparagiinihappoa oksaloetikkahaposta. Asparagiinihappoa syntyy, kun oksaloetikkahappo ja glutamiinihappo reagoivat. Reaktio on transaminaatioreaktio ja sitä katalysoi eräs transaminaasien luokkaan kuuluva entsyymi, aspartaattiaminotransferaasi. Koentsyyminä toimii pyridoksaalifosfaatti.
Integrated Drive Electronics
Kehitys
Eräs IDE:n ominaispiirre on se että dataa siirretään 16 bittiä rinnakkaisesti, kukin bitti omassa johtimessaan. Sen vuoksi SATA-organisaatio nimittää IDE-väylää PATA:ksi, jossa P tarkoittaa sanaa parallel, eli rinnakkainen. ATA tulee sanonnasta "AT Attachment", mikä luonnehtii IDE-väylän suoraa yhteyttä IBM® PC AT:n laajennuskorttiväylään. IDE-liitin on 39-napainen. Vanhemmissa mikroissa se oli usein 40-napainen, kaksirivinen piikkirima, ja silloin myös johtona oli 40-napainen lattakaapeli. Etenkin kannettavien mikrojen 2,5-tuuman levyiset IDE-levyt käyttävät 44-napaista johtoa, koska käyttöjännite levylle kulkee kätevästi samassa kaapelissa. Tavallinen IDE-levy on 3.5-tuumainen eli suunnilleen korppuaseman levyinen, ja jännitesyöttöliitin on erillinen ja tukeva nelinapainen, jossa kulkee viiden voltin syöttö levyn logiikkapiireille ja 12 voltin syöttö kiintolevyn taikka CD- tai DVD-aseman tehoa imevien moottoreiden käyttöön.
Tiedonsiirron nopeuttamisen mahdollistamiseksi ATA/66 -standardissa otettiin käyttöön 80-napainen ATA-kaapeli, jossa on runsaasti lisää maajohtimia, jotka auttavat pitämään korkeamman taajuuden signaalin häiriöttömänä.
Liitäntäväylään voi liittää kaksi laitetta kerrallaan, ja siinä suhteessa se muistuttaa vanhaa, 8-bittisessä IBM® PC-mikrotietokoneessakin käytettyä niin sanottua ST-506 kiintolevyliitäntää. Kun SATA-liitynnässä johdon päähän tulee vain yksi asema, SCSI-kaapeliin menee jopa kahdeksan laitetta.
IDE:ssa on ollut sen historian saatossa useita rajoituksia. Ensimmäinen versio tuki vain 2 Gt:n kiintolevyjä. ATA-1:ssa otettiin käyttöön 28-bittiset lohkonumero, jolla saa osoitettua 128 GB:n levyä.
Useissa BIOSeissa ja käyttöjärjestelmissä oli myös ongelmia yli 32 Gt:n levyjen käytössä. Jotta säilytettäisiin yhteensopivuus vanhojen laitteistojen kanssa, markkinoilla jäljellä olevat PATA-levyt voi yleensä jumppereilla rajoittaa näkymään esimerkiksi 2 Gt tai 32 Gt kokoisina. Loppu tila jää käyttämättä.
IDE muualla kuin PC:ssä
IDE-väyläsovittimia johdoksineen on käytetty myös ei-PC-yhteensopivissa alustoissa, joiden laajennusväylä (ja muu arkkitehtuuri) voi olla hyvinkin erilainen kuin PC:n ISA tai PCI.
Penelope Wilton
Penelope A. Wilton (s. 3. kesäkuuta 1946) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Huuto vapaudelle (1987), Iris (2001), Shaun of the Dead (2004) ja Ylpeys ja ennakkoluulo (2005). Hänen tunnetuimpia televisioroolejaan ovat rooli Isobel Crawleyna draamasarjassa Downton Abbey ja Harriet Jonesina science fiction -televisiosarjassa Doctor Who. Wilton on lisäksi palkittu kahdesti Critics' Circle Theatre Awardilla teatterirooleistaan.
Integrated Drive Electronics
IDE muualla kuin PC:ssä
Muun muassa Apple Macintosheissa IDE on korvannut SCSI:n ainakin kuluttajaluokan laitteistoissa, jotka muutenkin pohjaavat tätä nykyä PC-laitteistoalustaan.
Penelope Wilton
Wiltonin toisena aviomiehenä oli vuosina (1991–2001) näyttelijäkollega Ian Holm. Hän oli aiemmin (1975–1984) ollut naimisissa Daniel Masseyn kanssa.
Integrated Drive Electronics
IDE muualla kuin PC:ssä
Esimerkiksi Commodore valmisti Amiga 500-tietokoneen vasempaan päätyyn liitettäviä kiintolevyohjaimia XTA:n pohjalta saatuaan vanhentunutta tekniikkaa haltuunsa halvalla. Suositummaksi laajennukseksi päätyi kuitenkin Great Valley Productsin SCSI-pohjainen laite, johon pystyi liittämään 4 MiB muistia 8-bittisinä SIMM-moduleina sekä ainakin 2 GB kokoisia kiintolevyjä. Commodoren laite tuki korkeintaan 1 MiB muistin lisäystä 4-bittisinä DIP-piireinä ja tyypillisin levykoko oli 20 MB. Näppäimistöön koteloidussa Amiga-mallistossa AT-IDE tuli markkinoille vasta A600- ja A1200-malleissa, joissa oli paikka 2,5 tuuman levylle. Monet käyttäjät poistivat kiinnikkeen ja asensivat vapautuneeseen tilaan 3,5 tuuman levyn adapterikaapelin avulla.
Penelope Wilton
Wiltonista tehtiin vuonna 2004 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri.
Christine Ohuruogu
Christine Ijeoma Ohuruogu (s. 17. toukokuuta 1984, Newham, Lontoo) on brittiläinen 400 metrin juoksija ja olympiavoittaja. . Ohuruogun vanhemmat ovat nigerialaisia Igboja.
Ura
Ohuruogu voitti nuorten EM-pronssia 2003 Tampereen nuorten EM-kisoissa 400 metrillä. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui välierissä ajalla 51,00, samoin Helsingin MM-kisoissa 2005 henkilökohtaisella matkalla. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän oli mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti kisoissa pronssia. Saman vuoden Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä.
Kansainyhteisön kisoissa 2006 Ohuruogu voitti ennakkosuosikki Tonique Williams-Darlingin ja sai kultaa ennätysajallaan 50,28. Myöhemmin samana vuonna hän sai vuoden kilpailukiellon, kun häneltä oli jäänyt väliin kolme yllätysdopingtestiä. Osakan MM-kisojen loppukilpailuissa 2007 Ohuruogu kukisti maannaisensa Nicola Sandersin ja Jamaikan Novlene Williamsin ennätysajallaan 49,61. Hän oli mukana myös Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti pitkässä viestissä MM-pronssia. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi.
Pekingissä 2008 Ohuruogu voitti olympiakultaa. Hän nousi voittoon vain 30 metrin ennen maaliviivaa, kun alussa johtaneen yhdysvaltalaisen Sanya Richardsin vauhti hidastui. Ohuruogun loppuveto ratkaisi kultamitalin brittiläiselle. Pekingissä Ohuruogu juoksi pitkässä viestissä Britannian joukkueessa, joka sijoittui alun perin viidenneksi mutta nousi myöhemmin olympiapronssille kun edelle sijoittuneet Venäjän ja Valko-Venäjän joukkueet hylättiin dopingin takia vuonna 2016. Euroopan cupin 200 metrillä hän oli toinen, samoin IAAF:n yleisurheilufinaalissa 400 metrillä. Seuraavana vuonna Ohuruogu sijoittui Euroopan-joukkuemestaruuskilpailuissa 200 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 23,40. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Berliinin MM-kisoissa 400 metrillä viidenneksi ja Brittien 4 × 400 metrin viestijoukkueessa kolmanneksi. Viestijoukkue sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin Venäjän joukkueen dopinghylkäyksen jälkeen pronssille. Vuoden 2007 IAAF:n yleisurheilufinaalissa Ohuruogu sijoittui kuudenneksi. Daegun MM-kisoissa 2011 Ohuruogu hylättiin 400 metrin alkuerissä hänen otettua varaslähdön. Pitkässä viestissä Britannian joukkue sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin Venäjän joukkueen dopinghylkäyksen takia pronssille. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä.
Ohuruogu sai Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 400 metrillä ajalla 49,70. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän kuului Britannian kultajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Ohuruogu voitti maailmanmestaruuden ohitettuaan viime metreillä puolustavan maailmanmestarin Amantle Montshon. Ohuruogu voitti Montshon neljällä sekunnin tuhannesosalla ja molemmat saivat saman ajan 49,41. Ohuruogu paransi kahdella sekunnin sadasosalla Kathy Cookin Los Angelesin olympialaisissa 1984 juoksemaa maansa ennätystä. Ison-Britannian viestijoukkue sijoittui 4 × 400 metrin viestissä alun perin pronssille, mutta nousi myöhemmin Venäjän joukkueen dopinghylkäyksen takia hopealle.
Ohuruogu kuului Britannian pronssijoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. Hän juoksi avausosuuden kolmanneksi sijoittuneessa Englannin pitkän viestin joukkueessa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014. Hän sijoittui saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa neljänneksi 400 metrin juoksussa. Hän saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 pronssia 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui kahdeksanneksi 400 metrillä.
Ohuruogu sijoittui Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 neljänneksi 400 metrin juoksussa. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän juoksi ankkuriosuuden Britannian pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde:
Erikoissairaanhoitaja
Erikoissairaanhoitaja on sairaanhoitaja, joka on erikoistunut työssään johonkin erikoisalaan ja saanut tähän erikoisalaan lisäkoulutusta.
Koulutuksen rakenne ja vaatimukset ovat muuttuneet vuosien varrella. Nykyisin sairaanhoitajien ammattikorkeakoulussa suoritaman tutkinnon nimi on Sairaanhoitaja (AMK).
Erikoistumisvaihtoehtoja
Listassa ei mainita kaikkia aloja.
Christian Palin
Christian Palin (s. 1. helmikuuta 1978 Montevideo, Uruguay ) on neoklassista metallia soittava muusikko. Palin syntyi Montevideossa, josta hän muutti perheensä kanssa Suomeen 20-vuotiaana. Hän suoritti asepalveluksen Suomessa 1999.
Ranskalaiseen yhtyeeseen Adagioon Palin liittyi 2008. Sitä ennen, jo vuonna 2004 hän oli lähettänyt yhtyeelle demon, jonka jälkeen hänet valittiin laulajaksi. Palin ei päässyt yhtyeen luokse, sillä asui Suomessa, ja liittyminenkin oli lopulta hankalaa. Vieras maa sai hänet myöhemmin myös eroamaan yhtyeestä. Hän on jyväskyläläisen Random Eyes -yhtyeen perustajajäsen.
Osallistuminen X Factoriin
Palin kilpaili Suomen X Factor -laulukilpailussa. Ensimmäisessä X-Factor-livekonsertissa Christian lauloi kappaleen "Eye of the Tiger" Survivorilta.
Rautio
Rautio on Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Kunta liitettiin Kalajokeen vuonna 1973. Rautio valittiin Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi 2004 sekä Suomen Vuoden kyläksi 2022. Rautiosta on löydetty muun muassa kivikautista asutusta. Raution läpi kulkee Vääräjoki, joka on Kalajoen sivuhaara.
Raution naapurikunnat olivat Alavieska, Kalajoki, Himanka, Kannus, Lohtaja, Sievi ja Ylivieska.
Historiaa
Raution alueelta on löydetty Keski-Pohjanmaalla harvinainen kampakeramiikan aikainen Kivimaan asuinpaikka. Pysyvä asutus syntyi seudulle keskiajalla.
Rautio kuului hallinnollisesti ja kirkollisesti 1500-luvun alkupuolella syntyneeseen Kalajoen suurpitäjään ja vuodesta 1645 lähtien sen kappeliksi tulleeseen Evijärveen eli nykyiseen Sieviin. Jo 1740-luvulla rautiolaiset tavoittelivat kappeliseurakunnan asemaa, mutta heidän yrityksensä raukesi. Vuonna 1796 Rautiosta muodostettiin 34 talollisen anomuksesta saarnahuonekunta, jossa Kalajoen pitäjänapulainen huolehti jumalanpalveluksista, kunnes vuonna 1803 saatiin oma saarnaaja. Vuonna 1826 Rautiosta tehtiin Kalajoen kappeliseurakunta ja samalla siihen liitettiin Kärkisenkylä. Rautio määrättiin erotettavaksi itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1912, mutta ero Kalajoesta toteutui vasta vuonna 1921.
Liikenne
Raution kunnan sisäinen tieverkko oli harva. Seudun tärkein maaliikenneväylä on Vääräjokea seuraava seututie 774. Lähimpään kaupunkiin, Ylivieskaan, oli Raution kirkonkylästä linnuntietä 16 kilometriä, mutta maanteitse 26 kilometriä. Seinäjoki–Oulu-rata ohitti Raution kaakkoisrajan vain parin kilometrin päässä Sievin puolella.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Raution väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Rautiossa oli yksi taajama: kirkonkylä (434 asukasta). Vuonna 1960 kirkonkylässä oli 420 asukasta. Vuoden 1960 rajauksessa taajamia olivat myös 205 asukkaan Alapää ja 211 asukkaan Kärkiskylä, jotka eivät olleet enää taajamia vuonna 1970.
Sergei Tšavain
Sergei Grigorjevitš Tšavain (6. lokakuuta 1888 Koramas – 11. marraskuuta 1937) oli marilainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän valmistui 1908 opettajaksi Kazanin opettajaseminaarista. Tšavain tapettiin Stalinin puhdistuksissa 1937 porvarillisena nationalistina, mutta hänen maineensa palautettiin 1950-luvulla.
Sergei Tšavain kirjoitti ensimmäisen marinkielisen runoteoksen Lehto (Ото), joka ilmestyi 1905. Hän kirjoitti useita näytelmiä, joista monet saivat vaikutteita yhteiskunnallisista aiheista, kuten tsaarin hallinnosta tai lokakuun vallankumouksesta. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli Villisorsa (1912). Vallankumouksen jälkeen hän kirjoitti marilaisten kiertävälle teatterille näytelmiä, kuten Autonomia (1920), Aurinko nousee, sadepilvet katoavat (1921). Myöhemmin hän kirjoitti näytelmiä kiinteälle mariteatterille. Tämän ajan näytelmiä ovat Jamblatin silta (1927), komedia Sadan ruplan myötäjäiset (1927), musiikkinäytelmä Mehiläistarha (1928), Kugujar (1929), joka on omistettu Venäjän vuoden 1905 vallankumoukselle, Elävä vesi kolhoosien perustamisen kunniaksi, Saha (1930) kollektivisoinnille, Marikomppania (1934) Kazanin vuoden 1918 taistelulle, Akpatyr (1935) marien osallistumiselle Donin kasakka Jemeljan Pugatšovin kapinaan. Kolikon valo  (1936) oli marien kansanuskomuksiin perustuva komedia.
Hän kirjoitti myös romaaneja ja käänsi joitakin venäläisiä näytelmiä marin kielelle. Romaaneja ovat Kuuluu metsän ääni, joka käsittelee vuoden 1905 vallankumousta, ja Elnet jonka aiheena on vallankumousta edeltävän ajan marikylä.
Samuel Colt
thumb|Samuel Colt Samuel Colt (19. heinäkuuta 1814 − 10. tammikuuta 1862) oli Colt-revolverin keksijä ja vuonna 1847 perustetun Colt's Patent Firearms Manufacturing Company -yhtiön (nykyisin Colt's Manufacturing Company (CMC)) perustaja.
Colt syntyi Hartfordissa Connecticutissa. Hänen isänsä omisti tekstiilitehtaan, jossa työskennellessään Colt oppi teknisiä taitoja. Hän halusi kuitenkin merille ja pestautui matkalle Intiaan. Väitetään, että Colt olisi keksinyt revolverin rullan lukitusmekanismin periaatteen laivan ruorin lukitusmekanismista. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. On myös mahdollista että hän kehitteli ensimmäiset versiot liukuhihnasta jonka kehityksen Henry Ford vei loppuun.
Karheamuikio
Karheamuikio, myös muikio, karheakitkerö ja etelänkitkerö (Helminthotheca echioides, syn. Picris echioides) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.
Suomessa karheamuikio on harvinainen satunnaistulokas, jota on joskus tavattu puutarhoissa tai pelloilla rikkakasvina.
Sergei Tšavain
Tšavainin teoksista ei ole suomennettu muita kuin romaani Elnet, joka ilmestyi suomeksi 2008. Se on ensimmäinen suomeksi ilmestynyt marilaisromaani. Hänen teokselle kirjoittamansa jatko-osa katosi hänen kuolemansa jälkeen mutta löytyi 1960-luvulla ja on liitetty suomennokseen Teos oli alkujaan tarkoitettu neliosaiseksi.
Hänen mukaansa on myöhemmin nimetty Marin tasavallan valtionpalkinto.
Kajaanin linna
Kajaanin linna (ruots. Kajaneborg , aiemmin myös Cajanaborg tai Cajaneborg) on 1600-luvulla rakennettu raunioitunut linnoitus Kajaanissa.
Harmaakivestä rakennettu linna sijaitsee Ämmä- ja Koivukoskien välissä olevalla saarella Kajaaninjoessa Kajaanin kaupungin keskustassa. Linna rakennettiin strategisesti arvokkaalle paikalle suojelemaan Täyssinän rauhassa Ruotsille siirtynyttä Kainuuta. Sen rakennustyöt aloitti Kaarle IX vuonna 1604. Työt etenivät hitaasti, ja Kustaa II Aadolf määräsi ne keskeytettäväksi vuonna 1619. Keskeneräistä linnaa käytettiin aluksi vankilana. Pietari Brahe sai sen omistukseensa 1650, ja hän muokkasi siitä aatelislinnan. Venäläiset räjäyttivät linnan suuressa Pohjan sodassa vuonna 1716. Sen sotilaallinen merkitys hävisi 1809, kun Suomesta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Linnasaari ja sen ylittävä silta säilyi kuitenkin tärkeänä Kajaaninjoen ylityspaikkana. Arkeologinen kiinnostus linnaa kohtaan heräsi 1930-luvulla, kun uuden teräsbetonisillan rakentamisen yhteydessä oli tehty esinelöytöjä. Sen jälkeen sitä on entisöity muutamaan kertaan, ja 1930-luvulla muun muassa korvattiin 1890-luvun korjaustöissä tehdyt tiilipaikkaukset harmaakivellä.
Rakentamisesta raunioksi
thumb|Kajaanin linna rakennettiin [[Kajaaninjoki|Kajaaninjoen saarelle.]] Kajaanin linnan rakennustyöt aloitettiin kuningas Kaarle IX:n käskystä vuonna 1604. Perustustyöt aloitettiin vuonna 1604 ja itse rakentaminen 1605. Kaarle IX perusti 1600-luvun alussa Pohjois-Suomeen sekä Oulun kaupungin että Kajaanin linnan. Hän halusi näin vahvistaa Ruotsin valta-asemaa Kainuussa, jonka maa oli saanut Täyssinän rauhassa vuonna 1595. Lisäksi linna suojaisi asukkaita ja uudisasukkailta venäläisten hävitysretkiltä. Se oli valmistuttuaan Euroopan pohjoisin kivilinna. 1900-luvun lopussa keskusteltiin siitä, että oliko paikalla ennen 1600-lukua linnaa tai muuta rakennusta. Aiempien rakennusten puolesta on esitetty, että sijainti oli strategisesti merkittävä. Todisteita aiemmista rakennuksista ei ole löytynyt, ja siksi esimerkiksi Kainuun museon tutkija Heikki Rytkölä pitää oletusta aiemmista rakennuksesta liian rohkeana.
Linnaa alettiin rakentaa Oulujärven itäpuolelle Kajaaninjoen koskessa olevaan saareen. Sen piti pystyä puolustautumaan mahdollisia piirittäjiä vastaan, ja sitä rakentamaan Kaarle IX lähetti muurimestari Isak Rasmuksenpojan. Rakennustyöt etenivät hitaasti, sillä alueella oli pulaa työväestä ja rakennusaineista. Kustaa II Aadolf määräsi 1619 rakennustyöt keskeytettäviksi. Tässä vaiheessa harmaakivestä tehty linna oli suorakaiteen muotoinen ja kummassakin päässä oli puolipyöreä tykkitorni.
Linna jäi keskeneräiseksi, ja sitä käytettiin ensimmäisinä vuosikymmeninä vankilana. Sitä pidettiin hyvänä vankein karkotuspaikkana, sillä se sijaitsi syrjäisessä erämaassa. Linnan tunnetuin vanki oli jesuiittoihin ja paaviin pitämiensä yhteyksien takia tuomittu Uppsalan yliopiston professori Johannes Messenius. Hän oli vankina Kajaanin linnassa lähes 20 vuoden ajan, ja hänet siirrettiin vuonna 1636 Ouluun. Messenius kirjoitti vankiaikanaan moniosaisen historiateoksen, Scondia illustratan.
Kreivi Pietari Brahe sai 1650 Kajaanin vapaaherrakunnan läänityksekseen, ja seuraavana vuonna Brahe perusti linnan yhteyteen Kajaanin kaupungin. Brahe halusi, että hänen läänityksiään hoidettaisiin edustavista hallintorakennuksista, joten linna muutettiin vuosien 1661–1666 aikana aatelislinnaksi. Rakennustöiden aikana linnaa korotettiin ja puiset asuinrakennukset korvattiin muuratuilla. Linnanpäällikkö Samuel Lång viimeisteli rakennustyöt 1665, jolloin sisäpihan muurit korotettiin ulkomuurien tasolle. Kajaanin linna sai pitää paikkansa Kajaanin vapaaherrakunnan pääpaikkana vuoteen 1681, jolloin reduktion yhteydessä läänitys peruutettiin. Linnasta tuli jälleen voudin linna, jonka vastuulla oli myös alueen puolustus.
Suuri Pohjan sota syttyi vuonna 1700, ja Kajaani ja sen lähikylät poltettiin vuonna 1712. Linnan komendantti, everstiluutnantti Johan von Meurman aloitti tämän jälkeen puolustuksen vahvistamisen. Tornien ylimpiä kerroksia muutettiin tykeille sopivaksi, muurien päälle laskettiin kolmen metrin paksuinen turvekerros, ovi- ja ikkuna-aukot peitettiin ja rannoille laskettiin erilaisia esteitä. Kajaanin linna oli Ruotsin viimeinen tukikohta Suomessa, kun Olavinlinna oli kukistunut 1714. Kajaanin linnan ulkopuolelle saapui maaliskuussa 1715 venäläisjoukko, joka vaati välitöntä antautumista. Johan Henrik Fieandtin johtamat noin 50 puolustajaa pitivät pintansa, ja venäläiset pysyivät poissa yli puolen vuoden ajan. Venäläiset palasivat joulukuussa, jolloin kenraali Tšekin toi paikalle noin 4 000 miestä. Venäläiset piirittivät linnaa viisi viikkoa, ja Fieandt suostui antautumaan 24. helmikuuta 1716. Venäläiset olivat luvanneet päästää puolustajat vapaaksi ja antaa heidän säilyttää omaisuutensa. Lupauksia ei kuitenkaan pidetty, ja piirittäjät veivät mukanaan kaiken ja lähettivät sekä sotilaat että siviilit vankeina Turkuun tai Venäjälle. Kenraali Tšekin räjäytti linnan maaliskuussa 1716.
Rauniolinnasta entisöintikohteeksi
Kajaanin linna palasi Ruotsille Uudenkaupungin rauhassa 1721, ja sen jälleenrakentamista harkittiin useaan otteeseen. Linnassa oli pieni varuskunta 1790-luvulle saakka, mutta muurit kuitenkin rapistuivat ja sen kiviä käytettiin talojen kivijalkojen rakentamiseen. Kun Suomesta tuli vuonna 1809 osa Venäjän keisarikuntaa, linna menetti kokonaan sotilaallisen merkityksensä. Linnasaari säilyi kuitenkin merkittävänä joen ylityspaikkana, ja vanhoja puusiltoja pidettiin kunnossa. Raunioiden päälle rakennettiin 1845 uusi puusilta, jota käytettiin melkein sata vuotta betonisillan rakentamiseen saakka. Puusillan perustuksien rakentamiseksi raunion keskiosaa madallettiin, ja sen perustuksiin käytettiin jonkin verran paikalta otettuja kiviä.
Linnan raunioiden korjaustöihin ryhdyttiin ensimmäisen kerran vuonna 1890 Suomen senaatin myöntämän määrärahan ansiosta. Lisäksi Yleisten rakennusten ylihallitus, joka oli korjausten varsinainen suorittaja, käytti omia varojaan restaurointiin. Linna oli ollut tuolloin raunioina jo lähes kaksisataa vuotta, ja pohja ja huoneet olivat metrien paksuisen maa- ja kivikerroksen peitossa. Muurit olivat lisäksi niin huonossa kunnossa, että niiden pelättiin sortuvan. Restaurointisuunnitelman laati aikansa tunnetuin restaurointiarkkitehti Johan Jacob Ahrenberg. Linnaa restauroitiin kesinä 1890–1892 kehnosti: sortumia paikattiin tiilimuurilla ja raunioita madallettiin. Tiilipaikkaukset jäivät paikalleen, kun raunioita kunnostettiin uudelleen 1910–1911.
Vanhasta puusillasta tuli liian kapea ja heikkokuntoinen autoliikenteen kasvulle 1900-luvun alussa. Uutta teräsbetonisiltaa alettiin rakentaa kesällä 1936. Sillan perustusten kaivamisen yhteydessä löytyneet esineet herättivät vaatimuksen raunioiden kunnostamisesta. Eduskunta myönsikin määrärahan kaivaus- ja restaurointitöille, jotka aloitettiin heinäkuussa 1937. Linnasta poistettiin monen metrin paksuudelta maa- ja kiviainesta ja sen muureja korjattiin ja korotettiin. Aiemmassa restauroinnissa tehdyt tiilimuuraukset korvattiin harmaakivellä. Kaivausten yhteydessä otettiin talteen noin 1 800 löytöä. Kajaanin kaupungin aloitteesta linnassa suoritettiin uusi restaurointiprojekti 2001–2008. Museovirasto kunnosti hankkeen aikana muureja ja tutki rakennushistoriaa ja kaupunki rakensi saarelle kävelysillan. Raunioiden saavutettavuutta ja matkailua varten kehitettiin uudet opasteet ja luotiin restaurointiraportti ja verkkosivut. . Vuonna 2014 Kajaanin linna siirtyi Metsähallituksen Luontopalveluiden hoitoon 28 muun arvokkaan kulttuuriperintökohteen joukossa. .
Arkkitehtuuri
alt=Kajaani Castle ruins - tower remains|pienoiskuva|Kajaanin linnan tornin jäännökset Linna rakennettiin lähiseuduilta louhitusta ja kerätystä luonnonkivestä. Muurikivet ovat vaihtelevan näköisiä, sillä rakentamiseen kelpasi moni kivilaji. Muuraamiseen käytettyä kalkkilaastia varten louhittiin kalkkikiveä todennäköisesti Paltamon Melalahdesta. Linnojen ulkomuurit peitettiin usein ohuella kalkkilaastikerroksella, ja Kajaanin linnasta on säilynyt jäänteitä valkoisesta kalkkauksesta. Ikkunasyvennykset sen sijaan olivat punaiset.