cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samanidit
Historia
Samanidit tunnustivat kalifin arabivaltakunnan hallitsijaksi, mutta 800-luvulla tämän asema oli alkanut heikentyä reuna-alueiden kuvernöörien ja emiirien hankkiutuessa todellisuudessa itsenäisiksi. Yksi paikallisista dynastioista olivat saffaridit, jotka nousivat hallitsemaan muodollisesti kalifin alaisina suurta osaa Persiasta 800-luvun jälkipuoliskolla. Vuonna 879 valtaan noussut saffaridihallitsija 'Amr ibn al-Laith al-Saffar yritti valloittaa myös samanidien hallitseman Transoxianan. Samanidiruhtinas Ismai'l ibn Ahmad kuitenkin voitti saffaridit Balkhin lähellä käydyssä taistelussa vuonna 900. Surmansa saaneen saffaridihallitsija lähetetiin vankina Bagdadiin, jossa kalifi Al-Mu'tadid hankkiutui hänestä eroon teloittamalla vankinsa. Hänen luvallaan samanidit liittivät saffaridien valtakunnan itäiset osat omiin alueisiinsa. thumb|Samanidiemiiri [[Nasr II:n lyöttämiä kolikoita.]] Saffarideista poiketen samanidit tukeutuivat kalifin arvovaltaan oman hallintonsa ideologisena tukipilarina. Sunnalaisuuden mukaan vain kalifin suostumuksella valtaa käyttävät olivat laillisia hallitsijoita, minkä takia samanidihallitsijat eivät käyttäneet emiiriä korkeampaa arvonimeä. Kalifilta haettiin hyväksyntä toimille mahdollisuuksien mukaan, mutta todellista vaaraa kalifin väliintuloille ei ollut. Šiialaiset bujidit olivat vallanneet Bagdadin 900-luvulla ja pitivät kalifia käytännössä kotiarestissa.
Persialaistaustaisten samanidien nousu merkitsi persialaisen kulttuurin nousua arabialaisen kulttuurin kustannuksella. Heidän alaisuudessaan kehittynyt persialais-islamilainen korkeakulttuuri tuotti monia tunnettuja runoilijoita, oppineita ja suufilaisia mystikkoja ja persiasta tuli samalla pääasiallinen kirjakieli. Talous ja kauppa kukoistivat pitkään samanidien alueella ja samanidien lyömistä hopeakolikoista tuli yleinen valuutta Pohjois-Aasiassa. Hopeaa saatiin Ferghanan ja Badakhšanin hopeakaivoksista. 900-luvun arabimaantieteilijät, kuten Ibn Hawkal ja al-Muqaddasi kirjoittivat samanidien valtakunnan alhaisesta verotuksesta ja elintarvikkeiden kohtuullisista hinnoista.
Persialaisen kulttuurin kukoistaessa samanidien alueella iranilaisten kansojen ennen asuttamat arot heidän alueidensa pohjoispuolella turkkilaistuivat. Islamilaisessa maailmassa oli 800-luvulla yleistynyt tapa hankkia turkkilaisten keskuudesta orjasotilaita. Tämän seurauksena samanidien sotilasluokka turkkilaistui nopeasti. Heikon samanidiemiiri 'Abd al-Malikin valtakaudella (954–961) todellista valtaa käytti hänen turkkilaisen henkivartiokaartinsa päällikkö Alp Tegin. Emiirin kuoltua Alp Tegin yritti nostaa valtaistuimelle oman suosikkinsa, mutta valtaan nousi kilpailevien ryhmittymien ehdokas. Alp Tegin pakeni Kabulin laaksoon, jonne hän alkoi rakentaa uuttaa voimakeskusta. Hänen poikansa Sebük Tegin oli isäänsä vallassa seuratessaan muodollisesti samanidien kuvernööri. Samanideja uhkasi myös uusi uhkatekijä. Syrdarjan taakse oli muodostunut voimakas karakhanidien heimoliitto samalla kun toisella suunnalla Persiassa yliote alkoi siirtyä buijideille. Heikkenevät samanidit kutsuivat apuun Sebük Teginin, joka otti vastineeksi haltuunsa Khorasanin alueen. Vuonna 996 alkoi karakhanidien sotaretki samanideja vastaan, jolloin Sebük Tegin petti samanidit liittoutuen hyökkääjien kanssa. Samanidien pääkaupunki Buhara antautui ilman vastarintaa vuonna 999. Viimeinen samanidiemiiri Ismai'l II murhattiin vuonna 1005. Ghaznin kaupungin mukaan nimettyjen ghaznavidien perustajana sittemmin tunnettu Sebük Tegin jakoi samanidien valtakunnan karakhanidien kanssa Amudarjan muodostaessa valtakuntien rajan.
Kulttuuri
Keramiikkaa valmistettiin samanidien kaudella etenkin Samarkandissa ja Nišapurissa. Sen koristelussa käytettiin sassanidien aikaisia aiheita, kuten leijonia, ratsumiehiä ja häränpäitä sekä arabialaista kalligrafiaa. Samanidien aikaisesta arkkitehtuurista on säilynyt nykypäiviin saakka muutamia esimerkkejä.
Politiikka
Islamin poliittisessa ajattelussa Ismai'l ibn Ahmad nostettiin myöhemmin usein esiin esimerkillisenä islamilaisena hallitsijana. Samanidit vakiinnuttivat islamissa poliittisen ajattelun, jossa hallitsijan tehtävä kotimaassa oli puolustaa islamia hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen mukaisesti ja toisaalta käydä pyhää sotaa, jihadia, vääräuskoisia ja tässä tapauksessa etenkin turkkilaisia vastaan. Valtakaudellaan 800–900 -luvuilla samanidien dynastiasta tuli sunnalaisuuden tukipylväs, kun abbasidien valta romahti ja muuta islamilaista maailmaa hallitsivat shiialaiset buijidit ja fatimidit. Se oli myös persialaisen kulttuurin loiston aikaa ennen kuin turkkilaiset heimot aloittivat tuhatvuotisen valtakautensa islamilaisessa maailmassa. Sassanidien vaikutuksesta koko Keski-Aasia alkoi islamisoitua, minkä seurauksena turkkilaisten kansojen ensimmäistä, seldzukkien toteuttamaa hyökkäystä islamilaiseen maailmaan pehmensi se, että seldzukit olivat jo kääntyneet muslimeiksi.
Samanidien dynastialla on tärkeä asema nykyajan tadžikkinationalismissa. Nykyisessä Tadžikistanissa heidän mukaansa on nimetty esimerkiksi maan ruplan korvannut rahayksikkö somoni, minkä lisäksi maan pääkaupunki Dušanbessa on samanidiemiiri Ismai'l ibn Ahmadin patsas.
Raptor
Raptor tarkoittaa seuraavia:
Tiiviste
Tiiviste tarkoittaa:
Asuntojen hintasääntely
Asuntojen hintasääntely tarkoittaa yleensä sitä, että asunnon myyntihintaa on rajoitettu. Asunnon myynnin tulee tällöin tapahtua ennalta määritellyn hintatason mukaisesti. Yksi esimerkki hintasääntelystä on Helsingin kaupungin Hitas-järjestelmä, jossa asuntojen myyntihinta on säännelty vähintään 30 vuotta rakentamisesta.
Asuntojen hintasääntelyn tarkoituksena on pitää hintataso kohtuullisena.
Apteekin talo (Sörnäinen)
Apteekin talo siirtyi öljy-yhtiön omistukseen 1940-luvulla ja sen viereen rakennettiin huoltoasema. Vakuutusyhtiö Kansa osti sitten Apteekin talon naapuritaloineen. Apteekin talo ja sen naapuritalot purettiin vuonna 1961 ja tilalle rakennettiin 12-kerroksinen Vakuutusyhtiö Kansan pääkonttori, joka valmistui 1962. Pääkonttorin suunnittelijoina olivat arkkitehdit Jouko Ylihannu, Eero Hoviniemi ja Marjatta Kivijärvi. Pääkonttorirakennuksen katolla oli Ilmatieteen laitoksen hoitama säätorni, joka ennusti säätilan 12 tunniksi eteenpäin.
Amstel Gold Race 2010
thumb|Vuoden 2010 osallistujia Amstel Gold Race 2010 oli järjestyksessään 45. maantiepyöräilyn Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 257,4 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 18. huhtikuuta 2010.
Philippe Gilbert voitti kilpailun, ja hänestä tuli 16 vuoteen ensimmäinen kilpailun voittanut belgialainen.
Justiniano Borgoño
Justiniano Borgoño (5. syyskuuta 1836 Trujillo – 27. tammikuuta 1921 Lima) oli perulainen sotilas ja poliitikko, joka hoiti Perun presidentin virkaa vajaan puolen vuoden ajan vuonna 1894. Tätä ennen, vuonna 1891 Justiniano oli hoitanut maan pääministerin virkaa vajaan kolmen kuukauden ajan.
Stavelot
Stavelot on Liègen provinssissa Valloniassa sijaitseva Belgian kunta. Stavelotin asukasluku on 6 919 (1. tammikuuta 2014) ja sen pinta-ala on 85,07 neliökilometriä.
Bundi
pienoiskuva|Bundin palatsi Bundi on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 100 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on toiminut historiansa aikana 1300-luvulla perustetun Bundin ruhtinaskunnan pääkaupunkina. Nykyisin merkkinä rajputien valtakaudesta on jäljellä useita palatseja ja linnoituksia.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan noin 74 prosenttia Bundin asukkaista on hindulaisia. Muslimit muodostavat toiseksi suurimman uskonnollisen ryhmän 21 % osuudella. Jainalaisten osuus väestöstä on kolme prosenttia ja sikhien yksi. Lukutaitoisia on 82 prosenttia väestöstä.
Eetu Turakainen
pienoiskuva|Eetu Turakainen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018. Eetu Viljami Turakainen (s. 28. lokakuuta 1998 Kaarina) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja hänen valmentajanaan toimii Jari Holttinen.
Turakainen karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.
Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on 537 cm (2021) ja sisäradoilla 525 cm (2019).
Järvelin
Järvelin on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Stoumont
Stoumont on Liègen maakunnassa Valloniassa sijaitseva Belgian kunta. Sen asukasluku on 3 249 (2015).
Stoumontin alue oli Ardennien taistelun näyttämönä toisessa maailmansodassa 1944.
Stoumontin kylät
thumb|240px|left|Froidcourtin linna Stoumontissa (rakennettu 1912). Chevron, La Gleize (sisältäen kylät Cheneux, Monceau, Cour, Moustier, Borgoumont, Moulin du Ruy et La Venne), Lorcé (sisältäen kylän Targnon) ja Rahier (sisältäen kylän Xhierfomont).
Oikeusjärjestys
Oikeusjärjestys on yhteiskunnan kaikkien oikeuslähteiden (oikeusnormien) muodostama kokonaisuus, jota tutkii ja systematisoi oikeustiede. Suomessa sillä tarkoitetaan yhtä lailla kaikkia maan rajojen sisällä noudatettavaksi tarkoitettuja säännöksiä ja määräyksiä.
Oikeusjärjestys on erotettava oikeusjärjestelmän käsitteestä, jolla on laajempi merkityssisältö. Oikeusjärjestelmällä viitataan muun muassa siihen, minkälainen asema eri oikeuslähteillä on eri maissa tai oikeuskulttuureissa. Esimerkiksi romaanis-germaaniselle traditiolle perustuvissa oikeusjärjestelmissä ensisijainen oikeuslähde on kirjoitettu laki, kun taas common law -oikeusjärjestelmissä tuomioistuinten yksittäiset ja merkittävät päätökset, ns. ennakkoratkaisut, ovat keskeisen oikeuslähteen asemassa. Eri oikeusjärjestelmät poikkeavat toisistaan myös sillä perusteella, miten tuomioistuinlaitos ja lainkäyttö on järjestetty.
Esimerkiksi Englannissa (common law -tapaoikeus) näyttökysymysten arviointi kuuluu maallikoista koostuvalle valamiehistö lle, kun taas Suomessa (romaanis-germaaninen-traditio) todistusten ja todisteiden luotettavuuden arviointi on tuomareiden tehtävänä. Romaanis-germaanisen ja tapaoikeus -oikeusjärjestelmien lisäksi toisistaan erotetaan muun muassa uskonnolliset oikeusjärjestelmät (Šaria eli islamilainen oikeus ja Halakha eli juutalainen oikeus) sekä sosialistiset oikeusjärjestelmät (ent. Neuvostoliitto ja Kiina).
Oikeusjärjestys säätelee yhteiskuntaelämää, mikä edellyttää valtiollisen pakkovallan olemassaoloa. Koska järjestäytynyt yhteiskunta vaatii tiettyjä selkeitä sääntöjä toimiakseen, oikeusjärjestystä voi luonnehtia yhteiskunnan ja yhteiskuntarauhan kulmakiveksi.
Oikeusjärjestys on perinteisesti jaettu systemaattisesti eri oikeudenaloihin. Nämä alat kuuluvat joko yksityisoikeuteen tai julkisoikeuteen. Jaottelun taustalla on erikoistuminen, oikeudellinen tutkimus ja asialliset syyt: yksityisoikeudessa on kyse yksityisten intressien sovittelusta (vahva sopimusvapaus) ja julkisoikeudessa keskeisellä sijalla on valtion etu. Yksityisoikeuteen on kuitenkin tullut yhä enemmän mukaan julkisoikeudellisia piirteitä (yksityisten intressien välisten ristiriitojen ratkaisua pidetään yleisen tason oikeuspoliittisena kysymyksenä), mutta myös julkisoikeudessa on enenevässä määrin yksityisoikeudellisia aspekteja (valtion liikelaitosten yksityistäminen). Tämä jaottelu ei olekaan nykyisin niin selkeä, mutta se on kuitenkin suuntaa antava.
Aiheesta muualla
Правовая система
Maksimihinta
Maksimihinta eli hintakatto on valtiovallan asettama yläraja sille, miten kalliilla hyödykkeen saa myydä. Maksimihintoja perustellaan usein halulla taata kuluttajille halpoja tuotteita. Hintakatto johtaa kuitenkin pulaan, koska se johtaa tarjonnan kasvun pysähtymiseen.
Katso myös
Prix plafond
Uno von Troil
Uno von Troil (24. helmikuuta 1746 Tukholma – 27. heinäkuuta 1803 Sätra brunn) oli Uppsalan arkkipiispa vuodesta 1786. Hän julkaisi viisiosaisen teoksen Skrifter och handlingar til uplysning i swenska kyrko- och reformationshistorien (1790–1791).
Uno von Troilin isä oli arkkipiispa Samuel Troilius. Suomalainen senaattori Knut von Troil oli hänen velipuolensa.
Fleet Foxes
Fleet Foxes on Seattlesta, Yhdysvalloista kotoisin oleva folk-yhtye. Yhtyeellä on levytyssopimus Sub Popilla Yhdysvalloissa ja Bella Unionilla Isossa-Britanniassa. Yhtyeen jäseniä ovat Robin Pecknold, Skyler Skjelset, Joshua Tillman, Casey Wescott, Christian Wargo ja Morgan Henderson.
Yhtyeen ensiesiintyminen Suomessa oli kesän 2011 Ruisrockissa.
Kolkanlahden tila
Tilaan kuului 1950-luvulla 453 hehtaaria maata, josta 51 hehtaaria oli viljeltyä.
Ville Rajala (jääkiekkoilija)
Ville Rajala (s. 23. kesäkuuta 1989 Utajärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Laser HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Rajalaa on kuvailtu pelityyliltään voimahyökkääjäksi.
Seuraura
Rajala on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2006. Kaudeksi 2007–2008 Rajala nostettiin Kärppien SM-liigarinkiin, mutta hän ei kuitenkaan tehnyt vielä liigadebyyttiään, vaan koko kausi eteni A-nuorissa. Huhtikuussa 2008 Rajala siirtyi try-outille Mestis-joukkue Mikkelin Jukureihin. Hän ei kuitenkaan saanut jatkosopimusta ja siirtyi kaudeksi 2008–2009 sarjatasoa alemmas Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Laseriin. Kaudella 2009–2010 Rajala oli 25 osumallaan joukkueen paras maalintekijä ja hän sijoittui koko sarjan maalipörssissä neljänneksi. Rajala voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa Kiekko-Laseria Mestikseen.
Kaudella 2010–2011 Rajala jatkoi Mestikseen nousseessa Kiekko-Laserissa ja hänen tulokaskautensa sarjassa toi 40 runkosarjaottelussa tehot 7+16=23 sekä kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Rajalan teholukemansa +6 oli joukkueen yli puolet runkosarjasta pelanneista pelaajista paras. Kesken kauden 2011–2012, joulukuussa 2012 Kiekko-Laser ajautui kuitenkin konkurssiin ja Rajala siirtyi pian tämän jälkeen Suomi-sarjajoukkue JHT Kalajokeen. Hän ehti tehdä siellä kahdessa pelaamassaan ottelussa tehot 5+1=6, kunnes Rajala siirtyi try-outille Kajaanin Hokkiin. Rajala teki testijaksonsa aikana neljässä ottelussa tehot 3+2=5 ja sai vuodenvaihteessa loppukauden jatkosopimuksen. Hän teki loppukaudella runkosarjassakaikkiaan piste per peli -tahdilla 14 ottelussa tehot 8+6=14. Rajala jakoi vähästä ottelumäärästään huolimatta Hokin sisäisen maalipörssin kolmannen sijan. Kahdessa playoff-ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä.
Rajala siirtyi kaudeksi 2013–2014 KooKoohon. Hän oli lokakuuhun 2013 asti sivussa harjoituskaudella tulleen alaraajavamman vuoksi, Tammikuussa 2014 Rajala purki kuitenkin yhteisymmärryksessä sopimuksensa KooKoon kanssa. Samassa kuussa hän siirtyi Suomi-sarjajoukkue Kokkolan Hermekseen, josta Rajala palasi helmikuussa siirtotakarajalla Kajaanin Hokkiin.
Syyskuussa 2014 Rajala palasi loppukauden 2014–2015 kattaneella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Hän voitti koko Suomi-sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 30+31=61. Rajala oli myös kevään 2015 pudotuspeleissä Hermeksen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan hopeaa. Hermes nostettiin Mestikseen kaudeksi 2015–2016 ja myös Rajala jatkaa joukkueessa. Lokakuussa 2015 seura lainasi hänet Hermeksen yhteistyöjoukkue Vaasan Sportiin, SM-liigaan paikkaamaan loukkaantumisia. Rajala teki näin ollen SM-liigadebyyttinsä 14. lokakuuta 2015 Saimaan Palloa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.51 minuuttia ja teki myös liigauransa avausmaalin ylivoimalla. Rajala kuitenkin myös loukkasi itseään, eikä pelannut seuraavassa ottelussa. Hän pelasi kauden aikana Sportissa kolme ottelua, kunnes siirtotakarajalla helmikuussa 2016 Rajala palasi Hermeksestä loppukauden sopimuksella Hokkiin, josta puolestaan Hermekseen siirtyi puolustaja Ville Vittaniemi. Rajala voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2016–2017 Rajala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella edellisenä keväänä Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettaniin pudonneeseen Asplöven HC:hen. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin ja jakoi sisäisen maalipörssin voiton Hampus Forslingin kanssa tehoilla 18+19=37. Kaudeksi 2017–2018 Rajala palasi vuoden mittaisella sopimuksella JHT Kalajoen Suomi-sarjajoukkueeseen. Hänen seuravalintansa taustalla oli osittain myös perhesyyt. Rajala johti seitsemän ottelun jälkeen joukkueen pistepörssiä tehoilla 4+3=7, kunnes hän jätti joukkueen jo lokakuussa 2017. JHT:n päävalmentaja Joni Petrellin mukaan hän ei saanut Rajalaa pelaamaan oman tasonsa ja joukkueen pelitavan mukaisesti. Noin viikkoa myöhemmin Rajala palasi alustavasti marraskuun maaottelutaukoon asti kestävällä sopimuksella Hermekseen. Hänen lyhyessä sopimuksessaan oli optio loppukaudesta sekä myös edelleen seuraavasta kaudesta 2018–2019. Rajalan optio käytettiin ja hänet nimettiin marraskuun lopulla myös Hermeksen kapteenistoon, joka uudistui Nico Lehdon lopetettua pelaajauransa. Rajala pelasi joukkueessa 17 ottelua tehopistein 6+4=10, kunnes hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä henkilökohtaisten syiden vuoksi tammikuussa 2018. Rajala ei pelannut loppukaudella enää missään.
Chaparral (auto)
thumb Chaparral Cars oli yhdysvaltalainen automerkki, joka rakensi prototyyppejä kilpa-autoista 1960-luvulta aina 1980-luvun alkuun asti. Chaparralin kehittivät teksasilainen öljymiljonääri ja insinööri Jim Hall sekä kilpa-ajaja Hap Sharp.
Läpi 1960- ja 1970-luvun Chaparralin omaperäiset kilpa-autot menestyivät eurooppalaisilla ja amerikkalaisilla kilparadoilla. Chaparral vetäytyi moottoriurheilusta vuonna 1982, vuoden 1980 Indy 500 -kilpailun voitosta huolimatta. Omaperäisin Chaparralin autoista oli malli 2J. Tehokkaan 700 hv moottorin lisäksi siihen oli asennettu kaksi suurta puhallinta, joiden voimanlähteenä oli 45 hv moottorikelkan moottori. Puhaltimet imivät ilmaa auton alta ja aiheuttivat siten alipaineen, joka painoi autoa radan pintaa vasten. Tämä antoi autolle erinomaisen pidon kaikissa nopeuksissa (vrt. downforce). Auto ei ollut menestys mekaanisten ongelmien vuoksi, ja sillä ajettiinkin vain yksi kausi vuonna 1970. SCCA kielsi auton, koska muut kuljettajat valittivat puhaltimista lentäneiden kivien vuoksi. Chaparralin 2J-versio on toinen kahdesta Gran Turismo 4:ssä olevasta Chaparralista.
Olivier-palkinto
Olivier-palkinnot eli Laurence Olivier -palkinnot ovat Society of London Theatren jakamia palkintoja brittiläisen teatterialan parhaimmistolle. Palkintoja jaetaan vuosittain useissa eri kategorioissa.
Minimihinta
Minimihinta tai yleisemmin vähimmäishinta on yleensä valtiovallan hyödykkeelle määräämä alin sallittu hinta.
Olivier-palkinto
Ensimmäiset palkinnot jaettiin vuonna 1976, tuolloin nimellä Society of West End Theatre Awards. Palkinto nimettiin vuonna 1984 näyttelijä Laurence Olivierin suostumuksella hänen mukaansa. Palkintopokaali on nykyään 1,6 kiloa painava pronssinen rintapatsas, joka esittää Olivieria Henrik V:nä Old Vicin lavalla 1937. Vuodesta 2012 alkaen palkintogaala on järjestetty Lontoon Royal Opera Housessa.
Olivier-palkinnot vastaavat yhdysvaltalaisia Broadwayn Tony-palkintoja.
13. lokakuuta
13. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 286. päivä (287. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 79 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 12. lokakuuta, 14. lokakuuta
Almagest
Almagest on yhden antiikin merkittävimmän tähtitieteilijän, 100-luvulla Aleksandriassa eläneen Klaudios Ptolemaioksen pääteos. Almagest on tähtitieteen historian merkittävimpiä kirjoja, ja se säilyi alan perusteoksena melkein 1 500 vuotta. Se kokosi yhteen ja vei huippuunsa koko antiikin kreikkalaisen tähtitieteen saavutukset. Ptolemaioksen Almagestissa esittämä geosentrinen aurinkokuntamalli, jossa planeettojen radat konstruoitiin episykleillä, eksentreillä ja ekvanteilla korvaantui lopullisesti vasta Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskisellä mallilla.
Käännöshistoria
Teoksen yleisesti käytetty nimitys ”Almagest” on peräisin kirjan arabiankielisen version nimestä kitābu l-maǧisṭī eli 'suurin kirja'. Almagest käännettiin abbasidien valtakunnassa arabiaksi neljään kertaan, joista vain kaksi käännöstä on säilynyt nykypäiviin. Varhaisin käännös tehtiin kalifi al-Mamunin aikana 830-luvulla. Seuraava säilynyt käännös tehtiin 800-luvun lopulla ja sen viimeisteli Thabit ibn Qurra vuonna 892. Latinaksi Almagest käännettiin arabiasta 1100-luvulla. Kääntäjä oli Gerard Cremonalainen, joka Toledossa käänsi kirjan noin vuonna 1175. Jo sitä ennen teos oli käännetty suoraan kreikasta mahdollisesti Sisiliassa.
Sisältö
Almagest koostuu kolmestatoista kirjasta, jotka käsittelevät eri aiheita seuraavasti:
Lobeliat
Lobeliat, aikaisemmin nuottaruohot (Lobelia) on kasvisuku kellokasvien heimossa. Siihen kuuluu lähes 440 lajia, joita kasvaa enimmäkseen trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Lobeliat Suomessa
Suomessa kasvaa kaksi luonnonvaraista lobelialajia. Nuottaruohoa tavataan Lapin eteläosien korkeudelle asti. Se on kirkasvetisissä karuissa järvissä kasvava pohjalehtinen vesikasvi, jolla on vaaleansinisen valkoiset kukat. Etelä-Afrikasta kotoisin oleva sinilobelia on harvoin villiintynyt koristekasvi.
Nelisarviantilooppi
Nelisarviantilooppi (Tetracerus quadricornis) on Aasiassa elävä sorkkaeläin. Se on saanut nimensä kahdesta sarviparistaan. Laji ei kuulu nimestään huolimatta varsinaisiin antilooppeihin vaan nautaeläimiin, joiden joukossa se muodostaa oman sukunsa. Nelisarviantilooppi on nykyisin uhanalainen.
Koko ja ulkonäkö
Nelisarviantiloopin ruumiinpituus on 90–110 senttimetriä ja korkeus 55–65 senttiä. Hännän pituus on 10–15 senttiä ja painoa eläimellä on 15–25 kiloa. Laji on kooltaan suunnilleen metsäkauriin kokoinen. Pää on solakka. Turkki on punaruskea, lyhyt ja harva. Vatsapuoli on vaalea, ja valkoista on myös jaloissa. Kuono on muuta päätä tummempi. Jalat ovat hoikat. Sarvet ovat sileät ja suippeneva, ja ne kasvavat vain uroksille. Sarvet ovat sikäli omalaatuiset, että niitä on neljä. Taaksepäin kaartuvien pääsarvien lisäksi edessä on yleensä vielä toinen, hyvin lähekkäin oleva pari, joka saattaa toisinaan lähteä irti jo varhaisessa vaiheessa. Toinen sarvipari vastaa muiden onttosarvisten sarvenmuodostumia. Takasarvet ovat noin 10-senttiset, etummaiset ovat noin kolmen sentin pituiset.
thumb|vasen|200px|1890-luvulta peräisin oleva piirros nelisarviantiloopeista.
Levinneisyys ja elinympäristö
Nelisarviantilooppia tavataan luonnonvaraisena vain Intian niemimaalla Intiassa ja Nepalissa. Laji elää etupäässä metsäisillä alueilla, mutta sitä tavataan myös muunlaisissa ympäristöissä, kuten kukkula-alueilla ja pitkää heinää kasvavilla alueilla. Laji suosii harvakasvuisia alueita, joissa on kuitenkin helppoa paeta näkyvistä vaaran uhatessa. Nelisarviantilooppi elää myös pensasmailla. Se viihtyy runsaan vedentarpeensa takia veden läheisyydessä.
Elintavat
Nelisarviantilooppi ei ole kovin seurallinen laji ja elää harvoin yli kahden yksilön ryhminä. Ne elävät yleensä yksinään tai pareittain, joskus pieninä ryhminä. Eläimet ovat hyvin arkoja ja varovaisia. Vähäisenkin vaaran uhatessa nelisarviantiloopit pujahtavat tiheikköjen suojiin tai pakenevat lyhyin, nykivin ponkaisuin aukeiden poikki. Niiden vihollisia ovat esimerkiksi leopardi, tiikeri ja muut kissapedot, vuorisusi ja susi. Laji on hyvin paikkauskollinen ja voi pysytellä samalla alueella koko elämänsä. Niiden reviirikäyttäytymistä ei kuitenkaan tunneta kunnolla. Arkuudestaan huolimatta nelisarviantilooppi voi kesyyntyä vankeudessa, jos se on poikasesta saakka tottunut ihmisten läsnäoloon. Kaikki yksilöt eivät kuitenkaan kesyynny. Sekä vankeudessa että luonnossa nelisarviantilooppi voi elää kymmenen vuotta. Ravinnokseen nelisarviantilooppi käyttää ensisijaisesti lehtiä, heinää, versoja ja hedelmiä. Se juo ainakin kerran päivässä.
Lisääntyminen
Nelisarviantilooppien kiima on heinä-syyskuussa monsuunisateiden aikaan. Urokset suhtautuvat toisiinsa siihen aikaan vuodesta varsin aggressiivisesti. Muu osa nelisarviantilooppien kiima-ajasta on huonosti tunnettua. Naaras kantaa 7,5–8 kuukautta ja poikaset syntyvät maalis-toukokuussa. Poikasia syntyy tavallisesti yksi tai kaksi, joskus kolmekin. Poikanen painaa syntyessään noin kilon. Sukukypsäksi nelisarviantilooppinaaraat tulevat noin vuoden ikäisenä.
Uhat ja suojelu
Nelisarviantilooppi on nykyään vaarantunut laji ja eläinten lukumääräksi arvioidaan alle 10 000 yksilöä. Lajin harvinaistumisen tärkein syy on sopivien elinalueiden, kuten metsien, häviäminen. Elinalueiden pirstoutumisen takia jäljellä olevat populaatiot ovat jääneet eristyksiin toisistaan. Eniten eläimiä on Intiassa, jossa niitä elää muutamilla suojelualueilla, joista erityisesti Girin kansallispuisto Gujaratissa on tärkeä. Laji voidaan sekoittaa joskus sikahirveen, mutta lajien tunnistaminen ei ole erityisen vaikeaa. Nepalissa elävät nelisarviantiloopit kuuluvat CITES-sopimuksen liitteeseen III.
Uudenseelanninviherkaija
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 27 cm ja paino 50–113 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Otsa, päälaki, juova silmän takana ja laikut yläperän molemmin puolin ovat punaiset. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti. Nokka on harmaa, iiris punainen ja koivet ruskehtavan harmaat. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmistä ja on kesy.
Esiintyminen
Uudenseelanninviherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa, Norfolkinsaarella, Antipodisaarilla ja Uudessa-Kaledoniassa. Kannan koko on 16 500–35 300 sukukypsää yksilöä. Ennen eurooppalaisten tuloa laji asui kaikkialla Uudessa-Seelannissa, mutta sitten kanta romahti metsästyksen ja vieraiden tulokaspetojen takia, ja nykyisin sitä tavataan pääsaarilla vain laajimmilla metsäalueilla. Pienillä saarilla kanta on pysynyt elinvoimaisempana.
Lajista tunnetaan kuusi eri saariryhmille kehittynyttä alalajia: saisseti, cookii, cyanurus, novaezelandiae, chathamensis ja hochstetteri. Anders Sparrman kuvaili lajin holotyypin Eteläsaaren Dusky Soundista.
Elinympäristö
Laji elää monenlaisilla habitaateilla. Pääsaarilla sitä tavataan metsissä, pikkusaarilla pensaikoissa ja ruohostomailla. Puuttomalla Macquariensaarella elänyt ja sittemmin sieltä hävinnyt alalaji erythrotis asui rantaviivan tuntumassa ruohomättäiköissä.
Lisääntyminen
Lisääntymiskausi on tavallisesti loka–joulukuussa. Pesä sijaitsee puun tai kallion kolossa, maassa olevassa onkalossa tai mättäässä. Naaras munii viidestä yhdeksään munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Molemmat puolisot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän viisi- tai kuusiviikkoisina.
Ravinto
Ruokavalio koostuu siemenistä, marjoista, hedelmistä, pähkinöistä, kukista, lehdistä ja ruohojen versoista.
Hehkulamppu
pienoiskuva|upright|Hehkulamppu (60 [[Watti|W, 230 V).]]
Hehkulamppu on sähkölaite, joka tuottaa valoa sähkövirrasta hehkulangan avulla. Hehkulamppu kehitettiin 1800-luvun lopulla kaupalliseksi tuotteeksi, ja 2000-luvun alkuun se oli laajasti käytössä valaisimissa. Halogeenilamppu on hehkulamppu, jossa on pieni määrä halogeenikaasuja reagoimassa hehkulampusta irtoavan volframin kanssa, mikä pidentää käyttöikää ja pitää lasin kirkkaana. Verrattain alhaisen hyötysuhteen (noin 3–5 %) vuoksi hehkulamppujen myyntiä on rajoitettu Euroopan unionin alueella.
Historia
Humphry Davy esitteli hehkulampun toimintaperiaatteen 1802. Tämän jälkeen 1800-luvulla sähköllä hehkuvaa lankaa esitteli useampikin henkilö, esimerkiksi William Grove 1840 ja Joseph Swan. Saksalaisen Heinrich Göbelin väitetään myös esitelleen hehkulamppua. Ongelmana oli hehkulankojen lyhytikäisyys materiaalin hapettuessa ilmassa tai metallin sulaminen. Ratkaiseva keksintö toimivan hehkulampun valmistuksessa oli Hermann Sprengelin 1870-luvun alussa esittelemä elohopeapumppu, jolla pystyttiin kehittämään riittävän hyvä tyhjiö. Yleisesti kunnia hehkulampun keksimisestä annetaan Thomas Alva Edisonille, koska hän järjestelmällisesti etsi sopivaa lankamateriaalia, aloitti lamppujen valmistuksen ja luodakseen lampulleen markkinoita kehitti koko sähköntuotantojärjestelmän. Edisonin lampussa oli tyhjiössä hiililanka, jonka käyttöikä oli kuitenkin rajallinen. Unkarilainen yritys Tungsram esitteli 1904 volframi-hehkulangan, jolla saavutettiin pitkä käyttöikä, ja se viimeisteli hehkulampun menestyksen valaisimissa.
Ensimmäiset hehkulamput olivat kookkaita ja paksulasisia ja siksi kalliita. Hinnan vuoksi muun muassa Suomessa hehkulamppuja korjattiin.
Pisimpään palanut hehkulamppu on palanut vuodesta 1901 asti. Lampun paksu hehkulanka selittää pitkän kestoiän.
Ensimmäinen hehkulamppu Pohjoismaissa otettiin käyttöön Finlaysonin tehtaalla Tampereella vuonna 1882. Airam aloitti hehkulamppujen tuotannon vuonna 1925. Hehkulamppu oli pitkään ainoa koti- ja toimistokäyttöön sopiva sähköinen valonlähde.
Knut Ahnlund
pienoiskuva|Knut Ahnlund vuonna 1956. Knut Emil Ahnlund (24. toukokuuta 1923 Tukholma – 28. marraskuuta 2012 ) oli ruotsalainen kirjallisuuden tutkija, kirjailija ja Ruotsin akatemian jäsen. Hän oli 1800–1900-lukujen pohjoismaisen, erityisesti tanskalaisen kirjallisuuden asiantuntija. Hän teki väitöskirjansa Henrik Pontoppidanista ja kirjoitti myöhemmin muiden muassa Gustav Wiedistä ja Sven Lidmanista. Hän on kirjoittanut itse romaaneja ja julkaissut käännöksiä useiden kirjailijoiden, kuten Julio Cortázarin teoksista.
Hehkulamppu
Historia
Verrattain alhaisen hyötysuhteen (n. 3–5 %) vuoksi hehkulampun ovat toisen maailmansodan jälkeen monin paikoin syrjäyttäneet sitä monta kertaa tehokkaammat loistelamput (hyötysuhde noin 10 %), joita myös energiansäästölamput ovat, sekä purkauslamput, joita käytetään ulkovaloissa, autojen ajovaloissa ja somistusvaloissa. Nämä korvikkeet eivät tosin pääse lähellekään hehkulampun tuottamaa luonnollista ”mustan kappaleen säteilyn” spektrijakaumaa. 1990-luvulta lähtien myös loistediodit eli ledit ovat kehittyneet yleisiksi valonlähteiksi valaisinkäyttöön, ja ne ovat syrjäyttäneet hehkulamppujen käytön, myös sähkölaitteiden merkkivalolamppuina.
Knut Ahnlund
Ahnlund sai tohtorinarvonsa Tukholman yliopistosta ja toimi Århusin yliopiston professorina. Hänet valittiin täyttämään Ruotsin akatemian 7. paikka vuonna 1983. Johtuen ristiriidoista akatemian entisen pysyvän sihteerin Sture Allénin ja tämän seuraajan Horace Engdahlin kanssa Ahnlund osallistui akatemian toimintaan vuoden 1996 jälkeen vain vähäisissä määrin. Vuonna 2005 hän ilmoitti jättävänsä akatemian kokonaan protestoidakseen Elfriede Jelinekin valintaa kirjallisuuden Nobel-palkinnon saajaksi. Hän luonnehti Jelinekin työtä ”kaoottiseksi ja pornografiseksi”. Koska Ruotsin akatemian jäsenyys on elinikäinen, Ahnlund ei voinut virallisesti erota akatemiasta, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan, ja hänen paikkansa pysyi tyhjänä hänen kuolemaansa saakka.
Hehkulamppu
Hehkulamppujen korvaaminen ja kieltäminen
Hehkulamppujen korvaamista on harkittu useissa paikoissa niiden heikon energiatehokkuuden vuoksi. Kuubassa ja Venezuelassa on jaettu energiansäästölamppuja sähkön käytön vähentämiseksi, ja Kaliforniassa harkittiin hehkulamppujen kieltämistä vuoteen 2009 tai 2012 mennessä. Australia kielsi ensimmäisenä maailmassa uusien hehkulamppujen myynnin. EU:n alueella kotitalouksien huonevalaistukseen tarkoitettujen yli 7 watin hehkulamppujen valmistus ja maahantuonti kiellettiin 1.9.2012 alkaen.
Rakenne
Hehkulamppu koostuu ilmatiiviistä, yleisimmin päärynänmuotoisesta, lasisesta kuvusta, joka sulkee sisäänsä hehkulangan sekä johtimet, joiden väliin hehkulanka on ripustettu päistään. Kupu on joko kirkasta lasia tai pintakäsiteltyä. Yleisin pintakäsittelymenetelmä on syövyttää kuvun sisäpinta hapolla epätasaiseksi, jolloin hehkulanka ei näy lampun ulkopuolelta, ja valo on tasaisempi. Kupu voidaan myös opaloida, mutta tämä menetelmä absorboi valosta 5–15 %.
Lampussa on tavallisimmin metallinen, messingistä tai alumiinista valmistettu kanta, joka on kiinnitetty lasikupuun kohdasta, jossa johtimet läpäisevät sen. Yleisin kantatyyppi on niin sanottu Edison-kanta, joka on ruuvimainen kierrekanta. Kierrekannassa lampun johtimista toinen on yhdistetty kannan kierteeseen ja toinen sen kärjessä sijaitsevaan kontaktinastaan.
Hehkulanka on volframia. Volframilla on metalleista korkein sulamispiste (3 410 °C), ja se säilyttää lujuutensa muita metalleja paremmin korkeissa lämpötiloissa: se ei löysty eikä sula ja pystyy tuottamaan hyvin kirkasta valoa. Lanka valmistetaan tietyn käyttöjännitteen (useimmiten 230 V) ja nimellispolttoiän mukaan.
Knut von Troil
thumb|Knut von Troil, [[Thomas Joachim Leglerin maalaama muotokuva.]] Knut von Troil (4. syyskuuta 1760 Uppsala, Ruotsi – 4. lokakuuta 1825 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen upseeri, virkamies ja vapaaherra. Von Troililla oli merkittävä asema Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäisten vuosien hallinnossa. Hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1806–1809, senaattorina vuosina 1809–1814 ja Suomen asiain komitean puheenjohtajana Pietarissa vuosina 1814–1821.
Elämä ja ura
Von Troilin isä oli Uppsalan arkkipiispa Samuel Troilius, jonka lapset aateloitiin vuonna 1756 nimellä von Troil. Vanhempi veli oli myös arkkipiispana toiminut Uno von Troil.
Knut von Troil aloitti sotilasuransa vuonna 1774. Hän palveli Uudenmaan rakuunissa vuodesta 1783 luutnanttina ja vuodesta 1785 kapteenina. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja sen aikana Anjalan liittoon. Hän allekirjoitti elokuussa 1788 Anjalan liittokirjan ja kiersi keräämässä sille kannatusta upseerien keskuudessa. Sotaoikeus tuomitsi hänet vuonna 1790 kuolemaan maanpetoksesta, mutta kuningas Kustaa III armahti hänet, sillä hän oli oikeuskäsittelyn aikana osoittanut urhoollisuutta taisteluissa. Von Troil jopa palkittiin Miekkaritarikunnan jäsenyydellä. Hän erosi sotapalveluksesta vuonna 1796 everstiluutnanttina ja oli sen jälkeen kartanonomistajana Suomessa. Hänen omistuksiinsa kuului muun muassa Harvialan kartano Vanajassa.
Von Troil teki vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä aloitteen armeijan palkkausolojen turvaamisesta. Valtiopäivien kaikki neljä säätyä ehdottivat häntä jäseneksi uuteen Suomen hallituskonseljiin, jonka talousosastoon hänet myös nimitettiin sen perustamisen yhteydessä elokuussa 1809. Hänet korotettiin valtiopäivien päättyessä vapaaherraksi.
Hehkulamppu
Rakenne
Lanka on yleensä kierretty spiraalin muotoiseksi ja tavallisimmissa lampuissa (15–300 W) kaksoisspiraalin muotoon (ks. alempi kuva). Kaksoiskierteinen hehkulanka valmistetaan kiertämällä erittäin ohut volframilanka ensin ohuen kuparikaran ympärille, minkä jälkeen kara kierretään kertaalleen toisen kuparikaran päälle, minkä jälkeen karat syövytetään pois ja jäljelle jää kaksoiskierteinen volframilanka.
Collections (Fintelligens)
Collections on rap-yhtye Fintelligensin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2007. Albumi kuuluu Sony BMG:n Collections-albumisarjaan.
Knut von Troil
Elämä ja ura
Von Troilista tuli Suomen asiain komitean puheenjohtaja Gustaf Mauritz Armfeltin kuoltua vuonna 1814, mutta sairastelun vuoksi hän ei kyennyt kunnolla hoitamaan tätä tehtävää eikä siksi saavuttanut edeltäjänsä veroista valta-asemaa. Valta siirtyi ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinderin käsiin. Von Troil oli vuodesta 1817 virkavaapalla ajauduttuaan keisari Aleksanteri I:n epäsuosioon ruotsalaissympatioidensa vuoksi. Hän sai salaneuvoksen arvon vuonna 1816. Von Troil erosi virasta vuonna 1821 ja vietti eläkepäiviään Turussa. Hän asui Turun kaupungin hänelle vuokraamassa Brinkkalan talossa, jossa hänen pitämänsä ”von Troilin hovi” muodostui kaupungin seuraelämän keskukseksi. Hän kuoli vuonna 1825 ollessaan matkalla Tukholmassa.
Hehkulamppu
Rakenne
Johtimet valmistettiin aiemmin alumiinioksidilla dispersiolujitetusta kuparista, mutta nykyään on siirrytty halvempaan kuparipäällysteiseen teräslankaan. Näiden materiaalien kuumalujuus on huomattavasti parempi kuin puhtaan kuparin, mutta sähkönjohtavuus pysyy yhä hyvänä.
Knut von Troil
Elämä ja ura
Knut von Troilista polveutuu von Troilin aatelissuvun suomalainen, vapaaherrallinen haara. Hänen poikansa oli lääninkuvernööri Samuel Werner von Troil ja pojanpoikansa senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Samuel Werner von Troil nuorempi.
Hehkulamppu
Rakenne
Kupu voi olla tyhjiöity, kuten varhaisissa lampuissa, tai se on täytetty inertillä kaasulla tai kaasuseoksella, tavallisimmin typen ja argonin seoksella. Erikoislampuissa käytetään myös ominaisuuksiltaan parempia jalokaasuja, kryptonia ja ksenonia. Tyhjiöinnillä estetään kuuman hehkulangan hapettuminen ja täytekaasu myös hidastaa volframin höyrystymistä ja siitä johtuvaa hehkulangan ohenemista ja kuvun tummumista. Hapen kanssa kosketuksiin joutunut kuuma hehkulanka kirjaimellisesti palaa keltaisella liekillä volframitrioksidi ksi jättäen jälkeensä valkoista savua.
Lampun tuottaman valon spektriin voidaan vaikuttaa seostamalla lampun lasiin jotakin metallia, esimerkiksi neodyymioksidia. Täytekaasulla ei ole suoraa vaikutusta valon värilämpötilaan ja sen kautta koettuun valon sävyyn.
Toiminta
pienoiskuva|200px|200 [[Watti|W tehoisen hehkulampun hehkulanka voimakkaasti suurennettuna. Kierretty lanka on kertaalleen kierretty hyvin ohuesta volframilangasta, joka siten muodostaa kaksoiskierteen.]]
Tavallisista hehkulampuista saadaan kellertävää valoa, jonka värilämpötila on noin 2 700 K. Hehkulampun valo saadaan aikaan johtamalla sähkövirta hehkulankaa pitkin, jolloin se lämpenee 2 650–2 750 kelvinin lämpötilaan. Koska lanka on hyvin ohut ja pitkä, sen resistanssi on suuri. Langan kuumetessa volframin resistanssi myös nousee entisestään. Hehkulanka toimii siis vastuksena ja kuumetessaan alkaa hehkua sähkövirran kulkiessa sen lävitse. Langan kuumentuessa metalliatomien lämpöliike voimistuu, ja atomit virittyvät. Kun jonkin atomin viritystila purkautuu, syntyy valokvantti.
Hehkulampun toiminnan päättyminen, ”palaminen” ehjän lasikuvun sisällä, ei johdu hapen ja hehkuvan metallin välisestä reaktiosta vaan hehkulangan katkeamisesta, joka aiheutuu hehkulangan höyrystymisestä, jota tapahtuu aina langan hehkuessa. Hehkulangan ohuemmat kohdat kuumenevat enemmän kuin paksummat, jolloin niistä haihtuu enemmän metallia, mikä ohentaa niitä entisestään. Seurauksena on lopulta langan katkeaminen. Katkeamiseen voi vaikuttaa myös energiatilan muutos: yleisimmin hehkulanka katkeaa valoa sytyttäessä tai sammuttaessa. Lanka katkeaa myös lampun lasikuvun särkyessä, jolloin suojakaasu karkaa ja langalle pääsee happea, joka polttaa hehkuvan langan poikki.
Käyttö
pienoiskuva|200px|Hehkuva hehkulamppu.
Hehkulamppu ja halogeenilamppu olivat kotikäytössä yleisiä 2000-luvun alkupuolelle saakka pienen kokonsa, teknisen yksinkertaisuutensa ja muihin lamppuihin verrattuna edullisen hankintahintansa vuoksi. Lisäksi hehkulampun värintoistoindeksi on erinomainen, eikä sen valo välky, joten sillä oli käyttöä kuvausvalona, varsinkin kun värintoistokyvyltään ja valon vakaudeltaan vastaavat purkauslamput olivat huomattavasti kalliimpia.
Käyttöikä
Hehkulampun käyttöikä on vuosien saatossa vaihdellut. 1900-luvun alussa hehkulamppujen käyttöiän mainostettiin olevan 1 500, jopa 2 500 tuntia kuluttajille suunnatuissa lampuissa. 1900-luvun lopulla käyttöikä oli harvemmin yli 2 000 tuntia samaisessa ryhmässä. Syynä oli 1920-luvulla syntynyt kartelli, jonka tehtävänä oli rajoittaa hehkulampun käyttöikä enimmillään 1 000 tuntiin. Hehkulampulle on haettu patentteja, jotka toteutuessaan saisivat hehkulampun kestämään 100 000 tuntia (~11,5 vuotta yhtäjaksoista palamista). Hehkulampun kestoiän kasvattaminen heikentää lampun valotehoa ja tekee valosta punertavampaa. Koska lampun käyttökustannuksista suurin osa muodostuu sähköstä, on noin tuhannen tunnin kesto kuluttajalle edullisin.
Edut
Hehkulampulla on useita etuja.
Haittapuolet
Energiatehokkaaseen Eurooppaan tähdätessä hehkulamppujen suurin ongelma on korkea virrankulutus. Verrattuna muihin valaisintekniikoihin hehkulamput kuluttavat valoa tuottaakseen moninkertaisen määrän sähköä.
Belva Plain
Belva Plain (9. lokakuuta 1915 New York City – 12. lokakuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Plain kirjoitti vuonna 1978 esikoisteoksensa Ikivihreä, joka oli New York Timesin bestseller-listan kärjessä 41 viikkoa.
Hehkulamppu
Hehkulampputyyppejä
Kirkas hehkulamppu. Hehkulampun perustyyppinä pysyi kirkkaalla lasikuvulla varustettu päärynänmuotoinen lamppu, jonka hehkulanka on selvästi näkyvissä lasikuvun sisällä. Kirkkaat hehkulamput sopivat parhaiten valaisimiin, joissa lamppu kätkeytyy valaisimen rakenteisiin tai peittyy varjostimella niin, ettei hehkulangan kirkasta valopistettä näe suoraan.
Belva Plain
Plain opiskeli nuoruudessaan historiaa ja valmistui Barnardin yliopistosta. Hän oli yli 40 vuotta naimisissa silmälääkäri Irving Plainin kanssa, joka kuoli 1982.
Hehkulamppu
Hehkulampputyyppejä
Himmeäkupuinen hehkulamppu on muuten samanlainen, mutta sen lasikupu on himmennetty valoa hajottavaksi niin, ettei hehkulanka näy kuvun läpi. Himmeät hehkulamput sopivat kirkkaita paremmin valaisimiin, joiden varjostin puuttuu tai hajottaa valoa huonosti. Himmeät hehkulamput ovat valoteholtaan kirkkaita vastaavia.
Opaloitu hehkulamppu hajottaa valoa himmeäkupuistakin paremmin maidonvalkoisesta opaalilasista valmistetun kupunsa ansiosta. Opaloituja lamppuja valmistettiin myös normaalia isompikupuisina, jolloin valonhajotus oli vielä parempaa.
Neolux- tai Neodymlite-lamput ovat värintoistoltaan tavallisia hehkulamppuja miellyttävämpiä, sillä niiden lasikupu on sävytetty neodyymioksidilla. Neolux-hehkulampun keksi vahingossa Teknillisen korkeakoulun professori Olavi Erämetsä. Hän laittoi ruokailun ajaksi vahingossa päähänsä neodyymioksidilla käsitellyt silmälasit ja havaitsi ruoan näyttävän väreiltään tavallista herkullisemmalta. Airam toi Neolux-hehkulamput markkinoille 1967. Niitä markkinoitiin tuomaan kodin sisustuksen värit iltaisinkin paremmin esiin. Neodyymivärjättyjä hehkulamppuja on käytetty myös kasvilamppuina ja päivänvalolamppuina.
Heijastinlamppu eli ”kohdelamppu” on hehkulamppu, jonka kannan puoleinen kuvun osa on käsitelty hopeanvärisellä metallilla niin, että valo suuntautui pääosin lampunkannasta poispäin. Heijastinkäsitelty kuvun osa saattaa myös läpäistä hieman valoa niin, ettei valaisimen valoa läpäisevä varjostin jää täysin pimeäksi. Heijastinlampun kupu on yleensä muotoiltu päärynämuotoa leveämmäksi niin, että hehkulangasta tuleva valo heijastuu hopeoidusta pinnasta mahdollisimman yhdensuuntaisena valaisusuuntaan. Tarkimmin yhdensuuntainen kohdevalo saadaan paraboloidin muotoisella heijastimella varustetulla PAR-lampulla.
Pääpeililamppu on tavallaan heijastinlampun vastakohta. Siinä kuvun yläosan puolipallopinta on metalloitu niin, että valtaosa valosta heijastuu kannan suuntaan. Pääpeililamppuja käytetään esimerkiksi lattiavalaisimissa estämässä valon suuntautuminen kattoon. Pääpeililampuille on suunniteltu omia valaisintyyppejään, etenkin kohdevalaisimia, joissa pääpeili heijastaa valonsäteet lampunkannan ympärille levittäytyvälle heijastuspinnalle. Pääpeililampun saa laittaa vain sille suunniteltuun valaisimeen, koska lampun kantaa kohti suuntautuva lämpö voi aiheuttaa tulipalon tavalliselle hehkulampulle tarkoitetussa valaisimessa.
Kankaanpään kirkko
Kankaanpään kirkko on vuonna 1839 käyttöön vihitty päätytornillinen, puurakenteinen ja sisäviisteinen ristikirkko Kankaanpäässä. Kirkko edustaa uusklassismia tyylisuunnaltaan. Kirkon suunnitteli saksalainen arkkitehti Carl Ludvig Engel. Istumapaikkoja kirkossa on noin 1 000.
Kirkon ristikeskuksessa on laakealla telttakatolla katettu attikamainen korotus. Ristikeskuksessa on kupoli. Uusklassismia edustava päätytorni on kupukatteinen. Felix Frang on maalannut kirkon Kristuksen kirkastuminen -nimisen alttaritaulun vuonna 1922. Vuosina 1938–1939 Urho Lehtinen maalasi kirkkosalin seiniin maalaukset. Urut on puolestaan valmistanut Hans Heinrich. Uruissa on 40 äänikertaa.
Kirkko on Satakunnan suurimpiin puukirkkoihin lukeutuva, ja se sijaitsee kirkonmäellä näkyen kauaksi Ruokojärven taakse. Myös Isojoen ja Kauhajoen rajalla sijaitsevasta Lauhanvuoren kansallispuiston näkötornista voi kiikareilla 24-metrisen kirkontornin havaita.
Hehkulamppu
Hehkulampputyyppejä
Kynttilälamppu on pitkulainen E14-kantainen kirkas- tai himmeäkupuinen lamppu, jota käytetään kristallikruunuissa tai muissa kynttilälampulle sopivissa valaisimissa.
Ompelukone-, mainos- tai jääkaappilamppu tarkoittaa E14-kantaista kirkas- tai himmeäkupuista hehkulamppua, joka pienen kupunsa ansiosta mahtuu ompelukoneen, mankelin, jääkaapin tai muun kodinkoneen työvalaisimelle varattuun koloon. Uunilamppu voi lisäksi olla rakennettu erityisen lämmönkestäväksi käytettäväksi sähköuunien sisävalona.
Koristelamput ovat eri tavoin muotoilluilla tai käsitellyillä lasikuvuilla varustettuja lamppuja valaisimiin, jossa lampun ulkonäöllä on merkitystä. Suomessa tunnettuja esimerkkejä ovat Tapio Wirkkalan muotoilemat ”Wir-lamppu” sekä hänen Ultima Thule -lasiastiasarjaa muistuttavalla rosoisella lasipinnalla varustettu ”Kristallilamppu”. Koristelampuiksi kutsutaan nykyisin myös pienitehoisia hehkulamppuja, joiden punertavana loistava hehkulanka voi olla koristeellisesti muotoiltu.
Erikoishehkulamppuja ovat muun muassa värillistä valoa tuottavat koristelamput, valokuvien vedostuksessa pimiössä tarvittavat suojavalolamput ja lämpöhoidossa käytettävät infrapunalamput.
Pienjännitehehkulamput ovat esimerkiksi 12 voltin jännitteellä käytettäviä pieniä hehkulamppuja, joiden kantana on usein E10 tai bajonetti- eli nastakiinnitys. Näitä käytetään muun muassa moottoriajoneuvoissa, veneissä, polkupyörien ajovaloissa ja taskulampuissa.
Kankaanpään kirkko
Kankaanpään kirkko sijaitsee osoitteessa Keskuskatu 64.
Historia
Vuonna 1641 perustettiin Suur-Ikaalisten kirkkopitäjä, johon Kankaanpää liitettiin. Vuonna 1756 paikkakunnalle valmistui kirkko, nykyisen kirkon edeltäjä. Vuonna 1759 Kankaanpäälle myönnettiin kappelioikeudet. Kankaanpää on ollut itsenäinen seurakunta vuodesta 1841 lähtien, jolloin Ikaalisten kirkkopitäjä purettiin.
Nykyinen kirkko vihittiin 2. kesäkuuta 1839 käyttöön. Tosin tuolloin rakennus oli vielä kesken osittain. Kaikki paikkakuntalaiset sukupolvet ovat kirkon valmistumisen jälkeen osallistuneet korjaustöihin ja uudisrakentamiseen. Viimeksi rakennusta on korjattu kirkon 150-vuotisjuhliksi.
Niort
Kaupungin latinankielinen nimi oli Novioritum. Niortin väkiluku on 58 066 (vuonna 2006). Kaupunkialueella asuu 134 927 ihmistä.
Narinkka
pienoiskuva|380px|Narinkkatori. Taustalla Kampin keskus ja [[Hotelli Presidentti.]] Narinkka tai Narinkkatori on aukio Helsingin Kampissa. Sitä ympäröiviä rakennuksia ovat länsi­puolella Kampin keskus, idässä Turun kasarmin entinen talous­rakennus ja etelässä Scandic-hotelli Simon­kenttä. Pohjoisessa aukio rajoittuu Salomonkatuun, joka on nykyään kävelykatu, etelässä aukion ja Simon­kadun välissä on Kampin kappeli (Hiljaisuuden kappeli). Aukio muodostettiin nykyiselleen Kampin keskuksen rakennus­töiden yhteydessä ja valmistui vuonna 2005. Tällöin se sai myös nimensä. pienoiskuva|Entinen [[Turun kasarmi (Helsinki)|Turun kasarmin talousrakennus, myöhemmin linja-autoasema, Narinkkatorin itäreunalla]] Aukiolla on järjestetty useita yleisö­tapahtumia, kuten erilaisia näyttelyitä, urheilu­kilpailuja sekä ulko­ilma­konsertteja. Vuonna 2007 torilla järjestettiin Helsingissä pidettyihin Eurovision laulukilpailuihin liittynyt Eurovillage-tapahtuma. Torilla sijaitsee vuonna 2006 paljastettu Eva Löfdahlin Yrittäjäveistos (Leverty), joka on pystytetty kutsukilpailun perusteella Suomen yrittäjien kunniaksi ja tunnustukseksi.