cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A State of Trance
Ohjelman rakenne
Joka 50. lähetys on erikoislähetys, ja ne on tapana soittaa livetapahtumista. Joka vuosi joulukuun viimeisillä viikoilla läheteään myös Year Mix -lähetys jossa vuoden eniten ääniä saaneita kappaletta soitetaan - sijalle yksi päässyt kappale on nimeltään "Tune of the Year".
Isis-K
Vilayat Khorasan on tehnyt iskuja Afganistanissa ja Pakistanissa. Talibanin kukistettua Afganistanin hallinnon järjestö on taistellut Talibania vastaan. Järjestöön kuuluu eri arvioiden mukaan 1 000–5 000 taistelijaa, joista valtaosa on entisiä Pakistanin Talibanin jäseniä.
A State of Trance
Palkinnot
A State of Trance on voittanut vuosina 2004–2014 ja 2018–2020 parhaan radio-ohjelman palkinnon International Dance Music Awards -kilpailussa.
Isis-K
Historia
Isis-järjestö alkoi levittää propagandaa Afganistanissa jo vuonna 2014 ja vuoden 2015 tammikuussa järjestö uutisoi Afganistanin haaran eli Vilayat Khorasanin perustamisesta tammikuussa 2015. Isisin virallisena edustajana tunnettu Abu Muhammad al-Adnani puhui haaran perustamisesta 26. tammikuuta julkaistulla videolla. Haarasta puhuttiin nimellä Vilayat Khorasan eli vapaasti kääntäen Khorasanin provinssi. Khorasan viittaa nimenä historialliseen alueeseen, jonka keskus sijaitsee nykyisessä Afganistanissa ja Pakistanissa. Videolla yksi Talibanin entisistä komentajista Hafiz Saeed Khan nimitettiin haaran johtajaksi arvonimellä wali eli kuvernööri. Khan oli joinekin seuraajineen vannonut uskollisuudenvalan Abu Bakr al-Baghdadiille. Khan on sittemmin saanut surmansa ilmaiskussa Afganistanissa.
Juha-Pekka Pantsu
Juha-Pekka Pantsu (s. 1. helmikuuta 1978) on suomalainen futsal-pelaaja. Hän pelasi kaudella 2006-2007 ensimmäisen kautensa Futsal-liigassa espoolaisen GFT:n joukkueessa saavuttaen SM-hopeaa sekä Futsal-cupin voiton.
Isis-K
Historia
Afganistanin haara oli ensimmäinen kerta, kun Isis levittäytyi virallisesti arabimaailman ulkopuolelle. Vuoden 2015 alkupuoliskolla Isis levittäytyi suuriin osiin Nangarharin maakuntaa, josta tuli järjestön epävirallinen päätukikohta Afganistanissa. Järjestö levisi myös vähintään neljään muuhun maakuntaan, Helmandiin, Zabuliin, Farahiin ja Logariin. Pienempiä Isisin hallitsemia alueita on joidenkin tietojen mukaan myös Ghaznissa ja Afganistan pohjoisissa maakunnissa. Järjestö valtasi toisistaan erillisiä alueita, joilta se pyrki levittäytymään ympäröivälle alueelle.
Edwin G. Krebs
Krebs valittiin Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.
Isis-K
Historia
Isis ajautui kahnauksiin Afganistanin kapinaliikettä hallitsevan Talibanin ja al-Qaidan kanssa, jonka taistelijat se pyrki karkottamaan tai liittämään ne omiin joukkoihinsa. Isisin paikallinen tuki jäi kuitenkin ilmeisesti odotettua pienemmäksi ja sen levittäytyminen muuttui hitaaksi. Lopulta järjestö menetti suuren osan hallitsemistaan alueista Afganistanin länsi- ja eteläosissa Talibanille tai Naton ja Yhdysvaltojen tukemalle Afganistanin kansalliselle armeijalle. Aluemenetysten myötä Isisin toteuttamat tienvarsipommi-iskut ja murhat ovat lisääntyneet. Sen kohteita ovat olleet esimerkiksi järjestöä vastustavat heimopäälliköt ja uskonnolliset johtajat. Järjestö on ollut vastuussa myös useista Afganistanin viime aikojen verisimmistä terrori-iskuista, joista monet on tehty maan pääkaupunki Kabulissa. Osa iskuista on tehty myös Pakistanin puolella.
Talibanin kukistettua Afganistanin hallinnon Isis-K on tehnyt iskuja Talibania vastaan. Järjestöjen tavoitteet poikkeavat toisistaan. Siinä missä Taliban on keskittynyt Afganistaniin, Isis-K on osa maailmanlaajuista Isis-järjestöä. Isis-K:n mukaan Taliban on hylännyt jihadin ja talibaneja syytetään uskonnosta luopumisesta. Iskujen kohteena ovat olleet etenkin Talibanin turvallisuusjoukot, sekä Afganistanin uskonnolliset vähemmistöt. 26. elokuuta 2021 järjestön itsemurhapommittaja iski Kabulin lentokentälle tappaen yli 160 afganistanilaista ja 13 yhdysvaltalaissotilasta.
Hinnerjoen kirkonkylä
60.99385°N, 21.99103°W thumb|Hinnerjoen kirkko.
Hinnerjoen kirkonkylä on kirkonkylä ja taajama entisen Hinnerjoen kunnan alueella Eurassa. Se oli Hinnerjoen kunnan hallinnollinen keskus. Vuoden 2021 lopussa taajamassa oli 386 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 2,85 neliökilometriä.
Kirkonkylä sijaitsee kantatien 43 varrella. Kirkonkylältä lähtee etelään Vaaljoen kylän suuntaan yhdystie 2021 ja kaakkoon seututie 210 kohti Honkilahden kirkonkylää. Kirkonkylän palveluihin kuuluu muun muassa matkabaari, huoltoasema, kahvila, kyläkauppa, asiamiesposti, vapaaehtoinen palokunta, kirjasto ja ala-koulu. Kylässä on myös Hinnerjoen kirkko.
Kirkonkylältä itään Auvoljärvellä on Elorannan uimaranta ja sauna.
Isis-K
Organisaatio
Arviot Isisin vahvuudesta Afganistanissa vaihtelevat. Sitten perustamisensa järjestö on menettänyt satoja taistelijoita. Afganistanissa järjestöllä on 1 000–5 000 taistelijaa. Naton joukkoja Afganistanissa komentavan kenraali John Nicholsonin mukaan taistelijoita on 1 000–1 500 ja määrä on tippunut aiemmasta 3 000:ta. Nicholsonin mukaan noin 70 % Vilayat Khorasanin taistelijoista on entisiä Pakistanin Talibanin eli Tehrik-i-Taliban Pakistanin taistelijoita. Afganistanin turvallisuusviranomaisten mukaan 80 % järjestön taistelijoista on pakistanilaisia.
Juha-Pekka Pantsu
Lisäksi Pantsu on pelannut maalivahtina jalkapalloa, jossa hän oli kaudella 2006 nostamassa pitkäaikaista seuraansa FC Viikinkejä Ykkösestä Veikkausliigaan. Kaudella 2010 hän toimi Viikinkien maalivahtivalmentajana. Yksitoista kautta Viikingeissä pelannut Pantsu edusti juniorivuosinaan myös FC Kontua sekä HJK:ta. Hän ilmoitti jo ennen kauden 2006 päättymistä jättävänsä Viikingit oltuaan nostamassa seuraa Kolmosesta Veikkausliigaan ja keskittyvänsä yhä enemmän maalivahtivalmennustehtäviin. Kaikkiaan Pantsu pelasi Ykköstä Viikingeissä 69 ottelua. Pantsu siirtyi elokuun 2007 lopussa loppukaudeksi lainalle Ykkösessä pelaavan Atlantiksen joukkueeseen Adam Highfieldin siirryttyä talvikaudeksi kotimaansa Uuden-Seelannin liigaan ja Unisa Banguran kärsiessä polvivammasta.
Jacques Rogge
Jacques Rogge (2. toukokuuta 1942 – 2021 ) toimi Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 2001–2013.
Rogge syntyi Gentissä. Roggen urheilulaji nuoruudessa oli purjehdus, ja hän otti osaa vuoden 1968 ja 1972 ja 1976 olympialaisiin urheilijana. Hän kuului myös Belgian rugbymaajoukkueeseen. Rogge oli ammatiltaan lääkäri.
Espanjalainen synagoga (Praha)
Espanjalainen synagoga on Tšekin Prahassa sijaitseva juutalainen synagoga. Vuonna 1868 reformijuutalaisen seurakunnan käyttöön valmistunut rakennus sijaitsee paikalla, jossa on jo 1100-luvulta lähtien sijainnut juutalainen synagoga.
Synagogan nimi juontaa rakennuksen uusmaurilaiseen arkkitehtuuriin, joka sai paljon vaikutteita Espanjan Granadassa sijaitsevasta Alhambran palatsista. Koristeellinen sisustus toteutettiin vuosina 1882–1883 Antonín Baumin ja Bedřich Münzbergerin suunnitelman perusteella. Toisen maailmansodan aikaan natsi-Saksan miehitysjoukot käyttivät tilaa varastona Tšekin juutalaisilta seurakunnilta takavarikoidulle esineistölle.
Karkku
Karkku tunnetaan useista kirkoistaan, joita ovat Karkun harmaakivikirkko (1913), Salokunnan kirkko (1960) ja Sastamalan kirkko (1500-luvun alku). Karkun vaakunan suunnitteli paikkakunnalla syntynyt taiteilija Lauri Ahlgrén ja se vahvistettiin vuonna 1963. Vaakuna valittiin vuonna 2007 tulevan Sastamalan kaupungin vaakunaksi.
Maantiede
Karkku sijaitsee Kokemäenjoen yläjuoksun varrella siten, että sen järvet Rautavesi ja Kulovesi jakavat entisen kunnan alueen luoteiseen ja kaakkoiseen osaan. Rautavedessä ja Kulovedessä on useita saaria, joista suurimmat ovat Salonsaari, Kutalansaari ja Isosaari. Vesistön itäpuolelle jäävää aluetta yhdessä Karkun saarten kanssa kutsutaan Salokunnaksi.
Karkku voidaan jakaa kolmeen maisema-alueeseen. Luoteisosa on keskimäärin 40–50 metriä Rautaveden pintaa ylempänä (100–110 m meren pinnan yläpuolella) olevaa metsäseutua, jossa korkeuserot ovat melko vähäisiä ja jossa on myös useita metsän ympäröimiä pikkujärviä. Kaakkoisosalle ovat ominaisia melko korkeiden mäkien ympäröimät peltoaukeat ja runsaslajinen kasvillisuus. Keskiosan järvialueella sijaitsevat korkeimmat maastonkohdat Jyränvuori (180 m mpy.) ja Pirunvuori (149 m mpy.). Rauta- ja Kuloveden väliin jäävät suuret Salonsaari ja Kutalansaari, joita voimakasvirtaiset vuolteet erottavat mantereesta. Rautaveden länsipuolella, sitä parikymmentä metriä ylempänä, sijaitsee Riippilänjärvi.
Lähellä Palvialan kylää Rautaveden rannassa on vuonna 1994 perustettu pieni luonnonsuojelualue, jolla kasvaa Suomessa erittäin harvinainen luhtaorvokki.
Historia
Karkun Palvialassa on ilmeisesti ollut asutusta rautakaudella, ehkä jo kivikaudella. Alueelta löydetty Karkun riipus on ajoitettu aikavälille 800–1050. Palvialassa sijaitsee ns. Tulosen kalmisto, jota tutkittaessa on paljastunut maanalainen, paikoin kolmikerroksinen polttokenttäkalmisto. Kalmisto on peräisin noin 600–800-luvuilta ajanlaskun alun jälkeen. Muita vastaavia ovat Koirankallion kalmisto Kiuralan kylässä ja Ristinmäki lähellä Karkunkylää.
Sastamala oli 1200-luvulla suuri kirkkopitäjä, jonka seurakuntakirkkoon nykyisen Sastamalan Pyhän Marian kirkon paikalle vaelsi seurakuntaa Pohjanmaalta asti. Kirkkopitäjän keskuskirkot lienevät olleet puisia ennen Sastamalassa vielä tänäkin päivänä seisovan kivikirkon rakentamista 1500-luvulla. Kirkkopitäjä ulottui "Näsijärvestä Pohjanlahteen ja nykyisen Vammalan seuduilta Pohjanmaan lakeuksien rajoille asti". Siihen siis kuului koko pohjoinen Satakunta. Tästä kirkkopitäjästä sitten muodostuivat alueen emäseurakunnat, kuten myös Karkun pitäjä. Sastamalasta erosi varhaiskeskiajalla Kyrön pitäjä, jonka keskus oli Hämeenkyrö-Viljakkala. Merkittävimpiä hetkiä Suur-Sastamalan hajoamisessa lienee ollut Ala-Sastamalan irtaantuminen 1400-luvulla. Tästä alueesta kehittyivät myöhemmin Tyrvää, Vammala, Kiikoinen ja Kiikka. Pietari Brahen aikoina 1600-luvun alkupuolella, jolloin seurakuntia pilkottiin yleisemminkin, Sastamalasta irtautui Ylä-Sastamala eli Mouhijärvi, joka oli jo jonkin aikaa ennen irtautumista ollut kappeliseurakuntana. Ylä-Sastamalasta muodostuivat sittemmin Mouhijärvi, Suodenniemi ja Lavia. Virallisesti Karkku-nimi esiintyi ensimmäisen kerran laamanninkäräjien pöytäkirjoissa vuonna 1546. Suoniemi irrotettiin Karkusta kappeliseurakunnaksi vuonna 1670.
Karkkulaiset vaskisepät olivat tunnettuja uuden ajan alun käsityöläisiä. Kuningas Kustaa Vaasa myönsi heille vuonna 1546 erioikeuden ammattinsa harjoittamiseen, vaikka tämä ammatti oli tuolloin sallittu vain kaupungeissa. Karkkulaiset sepät käyttivät kattiloidensa raaka-aineena käyttökelvottomia kupariastioita ja heillä oli asiakkaita tiettävästi Ruovedeltä, Asikkalasta, Lohjalta ja jopa Limingasta asti. Vuonna 1565 Karkussa oli peräti 18 vaskiseppää, joilla oli yhteensä kahdeksan renkiä. Ammatti näyttää kulkeneen muutamissa suvuissa perintönä isältä pojalle. Vaskiseppien ammattikunta katosi Karkusta 1600-luvulla, kun tämän elinkeinon harjoittaminen maaseudulla kiellettiin kaupunkilaisten painostuksesta. Lähellä Ellivuoren laskettelukeskusta on 1970-luvulla paljastettu karkkulaisten vaskiseppien muistomerkki.
Ensimmäiset luotettavat tiedot Karkun asukasluvusta ovat vuodelta 1749, jolloin pitäjässä oli 1 692 asukasta. Vuonna 1865 asukkaita oli 2 664, 1900-luvun vaihteessa 3 473 ja vuonna 1920 jo 3 799. Sotien jälkeinen maaltamuutto vähensi väkilukua niin, että vuonna 1965 Karkussa oli 3 047 asukasta. thumb|250px|Näkymä Karkun venelaiturilta yli [[Rautavesi (Sastamala)|Rautaveden. Vastarannalla Ellivuori (vasemmalla) ja Pirunvuori.]] Karkun kuntaan ja seurakuntaan kuului vuoteen 1900 saakka runsaan 10 neliökilometrin erämaa-alue Noormarkun alueella. Liikemies Antti Ahlström oli ostanut kyseisen, eräälle karkkulaiselle maatilalle kuuluneen alueen vuonna 1873.
Kun Karkun vanhaa kirkkoa alettiin pitää liian huonokuntoisena, syntyi 1820-luvulla riita siitä, olisiko vanha kirkko korjattava vai rakennettava uusi, ja minne uusi kirkko sijoitettaisiin. Vanha kirkko korjattiin 1860-luvun lopulla, mutta kiista jatkui pitkälle 1900-luvun puolelle. Vuonna 1908 pidetyssä kirkonkokouksessa päätettiin seurakunta jakaa kahtia Rauta- ja Kulovettä myöten, kun uuden kirkon paikasta ei päästy yksimielisyyteen. Suomen senaatti hyväksyi päätöksen kaksi vuotta myöhemmin. Kunnanvaltuuston kokouksessa vuonna 1926 päätettiin myös kunta jakaa kahtia samalla tavoin kuin seurakuntakin. Kumpaakaan päätöstä ei kuitenkaan koskaan toteutettu. Valtioneuvosto kumosi päätöksen seurakunnan jakamisesta vuonna 1938 sillä ehdolla, että myös vesistön eteläpuolelle on rakennettava kirkko ja perustettava papin virka. Myöhemmin myös päätös kunnan jakamisesta raukesi.
Kiuralan kylässä toimi vuosina 1896–1899 Suomen ensimmäinen vaneritehdas, Wiikarin Oy, jossa valmistettiin vanerilevyjen lisäksi muun muassa huonekaluja. Tehtaan paikalla on 1960-luvulla pystytetty muistomerkki, mutta itse rakennuksista on jäljellä vain perustusten jäänteitä.
Nähtävyydet
thumb|250px|[[Karkun rautatieasema. Palvialassa kuvattuna idästä. Kuvaajan selän takana on Palvialan veneranta Rautaveden rannassa. Aseman takana vasemmalla näkyvä punainen rakennus on Wanha Harsu.]] Karkun seudun tunnetuimpia paikkoja on laskettelukeskus Ellivuori ja sen läheisyydessä sijaitseva Pirunvuori, jossa Emil Danielssonilla oli ateljee. Pirunvuorella sijaitsi myös vuonna 1905 rakennettu ja vuonna 1929 purettu kolmikerroksinen puinen näkötorni.
Taidemaalari Akseli Gallén-Kallelan äiti Anna Mathilda Gallén asui leskeksi jäätyään ja Tyrväällä sijaitsevan Jaatsin tilan myytyään Palvialassa kuolemaansa saakka. Häntä kutsuttiin paikkakunnalla ”Kalleenin mammaksi”. Hänen talonsa purettiin 1960-luvulla.
Ellivuoren laskettelukeskuksen perusti 1960-luvun alussa kolme urheiluseuraa, Vammalan seudun Voima, Karkun Karku ja Tampereen Pyrintö. Vuodesta 1981 lähtien laskettelukeskuksen on omistanut helsinkiläinen Riila Oy. Riippilänjärven länsirannalla sijaitsee golfkenttä Lakeside Golf.
Palvelut ja elinkeinot
Karkun keskustassa toimii kyläkauppa, päiväkoti, partureita, baari, kirjasto ja lisäksi joitakin muita palveluja. Karkun rautatieasema on yhä toiminnassa ja siellä pysähtyvät Tampereen ja Porin väliä kulkevat henkilöjunat. Itse asemarakennus on kuitenkin poissa asemakäytöstä ja yksityisomistuksessa.
Alueella toimii kolme oppilaitosta: Karkun evankelinen opisto, Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos ja Voimarinne (entinen Hoikan koulutus- ja kuntoutuskeskus). Perusopetusta alueella tarjoaa Aluskylässä Palvialan lähellä Karkun koulu, jossa opetetaan alueen peruskoulutusluokkia 1–6. Karkun eteläpuolen oppilaat käyvät nykyään Stormin koulua, joka ei sijaitse Karkun alueella. Aiemmin kansa- ja myöhemmin peruskouluja on ollut muun muassa Salokunnassa, Heinoossa, Horniossa, Kutalassa ja Nohkuassa. Lisäksi Karkun evankelinen opisto järjestää peruskoulutusta.
Karkussa toimi vuonna 1877 perustettu Säästöpankki, jolla oli kunnan alueella kaksi sivukonttoria. Karkun Säästöpankki liittyi Tyrvään Säästöpankkiin vuonna 1971. Karkussa toimii myös Karkun Osuuspankki.
Kylät
Aluskylä, Haapaniemi, Heinoo, Hieta, Huida, Hurula, Innala, Jassala, Juurakko, Jysiä, Karimäki, Karkunkylä, Ketunkylä, Kiurala, Koivu, Kojola, Koski, Kutala, Kärppälä, Lammentaka, Lielahti, Mäenkylä, Mäkipää, Nohkua, Oravula, Palviala, Pappila, Pitkänkaro, Päivölä, Rainio, Raipio, Rikainen, Toijala, Vihtiälä.
Muita kuin rekisterikyliä Karkussa ovat lisäksi ainakin Hornio ja Maso.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Karkun taajamat olivat asemanseutu (647 asukasta) ja Heinoo (258 asukasta). Vuonna 1960 asemanseudulla oli 807 asukasta ja Heinoossa 331 asukasta.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Karkun väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Prätkähiiret
Prätkähiiret (alkuperäiseltä nimeltä Biker Mice from Mars) on yhdysvaltalainen Rick Ungarin luoma 1990-luvulla valmistunut 65-osainen piirrossarja. Piirrossarjan tuotti Brentwood Television Funnies.
Suomessa sarja esitettiin ensimmäisen kerran MTV3-kanavalla vuosina 1994–1996 suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Sarjan jälkiäänityksen teki Film & Cartoon Finland.
Sarja nousi ensimmäisellä esityskerrallaan suureen suosioon ja sen johdosta sitä on toivottu jatkuvasti uusintana 1990-luvulta lähtien. MTV3 aloitti sarjan esittämisen alusta toukokuussa 2007 ja esitti sitä elokuuhun 2007 asti. Uusinnat jatkuivat marraskuussa 2007. Helmikuusta kesäkuuhun 2008 sarja esitettiin kokonaisuudessaan televisiokanava MTV Subilla. Sarja on esitetty kokonaisuudessaan myös C More Juniori-maksukanavalla.
Vuonna 2006 sarjasta valmistettiin samanniminen 28-osainen spin-off. Vuotta myöhemmin Maximum Entertainment julkaisi Britanniassa sarjan ensimmäisen tuotantokauden DVD:lle. Sittemmin vuonna 2008 Exposure Enertainment julkaisi ensimmäisen tuotantokauden DVD:lle Yhdysvalloissa.
Sarja
Kaikki alkaa siitä, kun kolme marsilaista avaruushiirtä pakenee avaruusaluksellaan Maahan plutolaisia, jotka ovat valloittaneet Mars-planeetan. Avaruusalukseen tulee tekninen vika ja se törmää Chicagon urheilustadionin "tulostauluun". Hiiret huomaavat, että Chicagon kaupunkia on tuhottu. He yrittävät etsiä korjaamoa, jossa korjauttaa moottoripyöriänsä ja löytävät korjaamon, jonka omistaa Santtu-niminen prätkämekaanikko. Lalli Leipäjuuston, plutolaisen konnan, apuri Rasvanahka yrittää ostaa korjaamoa, mihin Santtu ei suostu millään hinnalla. Hiiret ajavat Rasvanahan tiehensä ja ystävystyvät Santun kanssa. Tästä eteenpäin hiiret toimivat yhteistyössä Santun kanssa, tavoitteenaan pysäyttää plutolaisten suunnitelmien eteneminen. right|250px|thumb|1990-luvun Prätkähiiret jaksossa Hanat Auki.
Päähenkilöt
Moto (Modo) Harmaaturkkinen hiiri. Hän menetti kotiplaneetallaan sodassa oikean käsivartensa, jonka tilalla on nyt aseella varustettu metallinen robottikäsi. Silmälappu peittää vasemman silmän ja vasemmasta etuhampaasta puuttuu pieni pala. Pitää muiden Prätkähiirien tavoin kotikaljasta ja nakkisämpylöistä (alkukielisessä sarjassa "kotikalja" on virvoitusjuomaa nimeltä "root beer"). Eräässä jaksossa Leipäjuusto yrittää saada Moton puolelleen tarjoamalla vanhan metallikäden tilalle uudenaikaisemman metallikäden.
Turbo (Throttle) Vaaleanruskea hiiri, joka yleensä on ryhmän viisain ja älykkäin. Hän menetti kotiplaneetallaan näkönsä, minkä takia hän nykyään näkee vain Rontilta saamia lasejaan tai kypäräänsä käyttäessä. Turbolla on 90-luvun sarjassa Prätkähiirien logo- tatuointi oikeassa olkavarressaan.
Vinski (Vinnie) Valkoinen hiiri, joka on luonteeltaan ryhmän uhkarohkein ja suostuu mieluiten vaarallisiin tehtäviin. Oikea puoli hänen kasvoistaan on metallisen naamion peitossa johtuen Marsin sodassa tapahtuneesta onnettomuudesta.
Santtu (Charlene "Charley" Davidson) Pitää Chicagon kaupungissa moottoripyöräkorjaamoa. Hän auttaa Prätkähiiriä muun muassa erilaisten koneiden rakentamisessa. Hän itsekin haluaisi olla "sankari", mutta Prätkähiiret yleensä estävät tämän suojellakseen Santtua.
Lalli Leipäjuusto (Lawrence Limburger) Plutolainen konna, joka käyttää naamaria Maapallolla imagonsa takia. Yrittää keinolla millä hyvänsä tuhota maapallon kuljettamalla sitä Plutoon. Lähes jokaisessa jaksossa hänen tornirakennuksensa tuhoutuu.
Professori Nuikki (Dr. Karbunkle) Leipäjuuston hullu tiedemies, joka keksii kaikenlaisia keksintöjä Maan tuhoamiseksi ja Prätkähiirien pysäyttämiseksi.
Rasvanahka (Greasepit) Leipäjuuston apuri, joka yleensä aina joutuu tekemisiin Prätkähiirten kanssa. Tältä henkilöltä puuttuu muutama ruuvi ja on siis tyhmänpuoleinen. Nimensä mukaisesti Rasvanahka erittää rasvaa.
Mutantti (Fred the Mutant) Nuikin luoma mutantti.
Teuvo Tahko (Napoleon Brie) Detroitia hallitseva plutolainen. Pienikokoinen ja silmät keskenään erivärisiä. Hän ja Leipäjuusto ovat vihollisia.
Ylipäällikkö Camembert (Lord Camembert) Pluton ylipäällikkö.
Äänirooleissa
Sarjan alkuperäiset äänet.
Suomenkielisissä äänirooleissa
Listassa on vain osa hahmoista.
Kymmentä ensimmäistä jaksoa lukuun ottamatta suomenkielisestä käännöksestä vastasi Christian Lönegren.
Musiikkialbumi
Sarjasta julkaistiin yksi albumi vuonna 1993 Biker Mice from Mars. Levyn laulajana oli Jeff Scott Soto ja sävellyksestä vastasi sarjaankin musiikit säveltänyt Will Anderson. Levyllä on yhteensä kymmenen kappaletta, joiden sanoituksia oli tekemässä myös sarjan luonut Rick Ungar ja ohjaaja Tom Tataranowicz.
Videopeli
Sarjan pohjalta on julkaistiin yksi videopeli Biker Mice from Mars, joka ilmestyi vuonna 1994 Konamin julkaisemana. Peli on kuvattu isometrisestä näkökulmasta ja siinä kilpaillaan kuudella eri hahmolla, joilla kullakin on omat vahvuudet ja heikkoudet. Vihollisista peliin oli otettu mukaan Leipäjuusto, Nuikki ja Rasvanahka. Myös Mutantti esiintyy pelissä muun muassa välianimaationa. Samoin Santtu, joka omalla korjaamollaan myy ja asentaa uusia varusteita, osia ja aseita pelin kulkuneuvoihin.
Elokuva
Vuoden 2006 sarjaan perustuva animaatioelokuva on työn alla Tom Tataranowiczin perustamalla Gang of Seven Animation studiolla. Alkuperäiseen Prätkähiiret sarjaan perustuva elokuva oikeilla näyttelijöillä oli suunniteilla vuodeksi 1995, mutta peruuntui tuntemattomista syistä.
Lelufiguurit
thumb|200px|Turbo. Sarjan hahmoista valmistettiin 1990-luvulla runsas määrä lelufiguureja.
Seuraavat hahmot päätyivät lelufiguureiksi:
Jaksoluettelo
Jaksot ovat alkuperäisessä numerojärjestyksessä. Osa jaksoista on esitetty Suomessa eri järjestyksessä.
Ensimmäinen tuotantokausi
Listassa näkyy Suomen esityspäivämääristä ainoastaan ne, jotka on esitetty MTV3-kanavalla.
DVD-julkaisut
1. tuotantokausi
Hanat auki!
Sisältää jaksot
Prätkähiiret – Juustokuninkaan katkuinen valtakunta
Sisältää jaksot
Prätkähiiret – Hiiri ja hänen prätkänsä
Sisältää jaksot
Prätkähiiret klassikko 1: Inkvisitio
Sisältää jaksot
Prätkähiiret klassikko 2: Lepakkohiiret
Sisältää jaksot
Timo Eränkö
pienois|Timo Eränkö (kolmas vasemmalta) Lapin­lahden Lintujen kanssa vuonna 2006. Kuvassa myös [[Pekka Hedkrok, Tapio Liinoja, Matti Jaaranen ja Mikko Kivinen.]] Timo Olavi Eränkö oli suomalainen näyttelijä, muusikko ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi muun muassa laulun­tekijänä ja yhtenä Lapinlahden Linnut -yhtyeen perustaja­jäsenistä. Hän lauloi ja soitti saksofonia yhtyeessä.
Elämä ja ura
Erängön isä oli anatomian professori Olavi Eränkö.
Eränkö kirjoitti ylioppilaaksi Kulosaaren yhteiskoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa yleistä kirjallisuus­tiedettä sekä sosiaalipsykologiaa, teatteritiedettä ja luonnon­tieteitä. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Eränkö oli näyttelijänä ja käsi­kirjoittajana Helsingin Ylioppilasteatterissa vuosina 1971–1986 ja näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1981–1982. Hän kuului opiskelu­aikanaan Akateemiseen Sosialisti­seuraan.
Eränkö perusti Lapin­lahden Linnut -yhtyeen aluksi katu­orkesterina vuonna 1983 yhdessä Heikki Salomaan, Tapio Liinojan ja Ari Kettusen kanssa. Eränkö sanoitti suuren osan yhtyeen lauluista. Häntä on luonnehdittu myös yhtyeen ”ideo­logiksi”.
Eränkö luotsasi myös vuonna 2010 perustamaansa Puu­jumalat-nimistä yhtyettä yhdessä Lapin­lahden Linnuista tuttujen Pekka Hedkrokin ja Ari Kettusen kanssa. Puujumalat julkaisi albumin Pirun hyvä päivä, jonka kappaleet ovat Erängön sanoittamia. Lisäksi Eränkö perusti vuonna 2015 Timo Eränkö Zeppelin -yhtyeen.
Eränkö käsi­kirjoitti yhdessä Janne Kuusen kanssa lyhyt­elo­kuvia sekä televisio­sarjan Lapsilta kielletty (1984). Myöhemmin hän oli tekemässä Lapin­lahden Lintujen sketsi­sarjoja. Eränkö käsi­kirjoitti myös näytelmiä teatteri­seurue Maailman­pyörälle. Hän näytteli muun muassa Kuusen, Aki ja Mika Kauris­mäen sekä Anssi Mänttärin elo­kuvissa.
Eränkö oli lisäksi keksijä esineiden internetin alueella. Hänellä oli kaksi Yhdys­valloissa voimassa ollutta patenttia ja yksi eurooppalainen patentti.
Erängöllä todettiin diabetes vuonna 1974. Alkoholin­käytöstään julkisesti kertonut Eränkö osallistui vuosina 2014–2015 Ylen Korkki kiinni -ohjelmaan. Vuonna 2017 hän kertoi raitistuneensa kokonaan. Hän kuoli 69-vuotiaana pitkä­aikaiseen sairauteen. Lapinlahden linnut järjesti Erängölle muistokonsertin Helsingin Tavastia-klubilla 6. kesäkuuta 2022.
Filmografia
Lisäksi:
Vuosaaren liikuntapuisto
thumb|300px|Kuva Vuosaaren liikuntapuistosta. Taustalla näkyy Aimo Mäkinen Areena ja Vuosaaren skeittipuisto.Vuosaaren liikuntapuisto on Nordsjön kartanon pohjoispuolelle suunniteltu ja osittain rakennettu liikuntapuisto. Alueella on kaksi tonttia urheiluhalleja varten. Puistossa on useampi jalakapallokenttä, skeittiparkki, ulkokuntosali ja alue katukoripalloa varten. Alueelle aiotaan vielä rakentaa parkkipaikka ja muutama uusi kenttä. Puiston vieressä on jäähalli, Aimo Mäkinen Areena sekä Planmeca Golf Areena. Puiston rakentaminen aloitettiin vuonna 2007.
Alueelle rakennettiin vuosina 2009 2011 kaksi kumirouhetekonurmikenttää.
Liikuntapuiston koillispuolella oli Vuosaaren vedenpuhdistamo. Staran tukikohta on entisen puhdistamoalueen pohjoisosassa liikuntapuiston ja golfkentän välissä. Tukikohta käyttää entisiä puhdistamorakennuksia.
Helsingin kaupungin tavoitteena on saada urheilupuisto valmiiksi vuoden 2019 loppuun mennessä.
Laajennus
pienoiskuva|Puiston uusin tekonurmikenttä joulukuussa 2020 Puiston laajennuksessa on tarkoitus lisätä puistoon parkkipaikka ja parkkipaikan viereen kivituhkainen kenttä. Puiston reuna-alueet uusitaan ja alueelle olisi tarkoitus rakentaa ylipainehalli. Alueelle vuosina 2009-2011 rakennetut tekonurmikentät saivat seuraksi yhden tekonurmikentän, johon mahtuu täysimittainen jalkapallokenttä. Puiston yhteydessä sijaitsevassa jäähallissa on pukusuojat.
Aku Ankan juhlasarjat 9
Aku Ankan juhlasarjat 9 on Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan 9. osa. Siinä on Carl Barksin tarinoita. Kirjan kannessa oli Barksin öljyvärityö Blizzard tonight.
F. W. Murnau
Friedrich Wilhelm Murnau (alk. Friedrich Wilhelm Plumpe; 28. joulukuuta 1888 Bielefeld, Saksan keisarikunta – 11. maaliskuuta 1931 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) oli saksalainen teatterinäyttelijä ja elokuvaohjaaja. Häntä pidetään yleisesti yhtenä mykkäelokuvan tärkeimmistä elokuvaohjaajista. Hän aloitti uransa näyttelijänä mutta siirtyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ohjaajaksi. Murnau ohjasi Saksassa muun muassa elokuvat Nosferatu ja Viimeinen mies, jonka ansiosta hänestä kiinnostuttiin Hollywoodissa. Hänen ensimmäistä Fox Film Companylle tekemäänsä elokuvaa, Auringonnousua on myöhemmin tituleerattu jopa ”maailman kauneimmaksi elokuvaksi”. Se oli kuitenkin taloudellisesti pettymys, ja Murnau menetti taiteellisen vapautensa seuraavissa tuotannoissa. Hän ohjasi Hollywoodissa lopulta vain neljä elokuvaa, sillä hän kuoli 42-vuotiaana viikko ennen viimeisen elokuvansa Tabun ensi-iltaa.
Syntymä
Friedrich Wilhelm Plumpe syntyi 28. joulukuuta 1888 Bielefeldissä. Hänen vanhempansa olivat tekstiilitehtailija Heinrich Plumpe ja tämän toinen vaimo Otilie. Friedrichillä oli kaksi veljä ja kaksi sisarpuolta. Perhe muutti vuonna 1892 Kasseliin.
Opiskelijasta näyttelijäksi
F. W. Plumpe aloitti 1908 Berliinin yliopistossa filologian opinnot. Sieltä hän jatkoi kuitenkin pian Heidelbergin yliopistoon, missä hän opiskeli kirjallisuustiedettä, kielitiedettä ja taidehistoriaa. Kesän 1911 jälkeen Plumpe keskeytti opintonsa ja aloitti uran näyttelijänä, mikä etäännytti häntä perheestänsä. Siksi hän vaihtoi nimensä Murnauksi baijerilaisen Murnau am Staffelseen mukaan. Murnau am Staffelsee tunnettiin monien monien ekspressionistien, kuten Wassily Kandinskyn ja Franz Marcin, pakopaikkana.
Ohjaajana Saksassa
thumb|Murnau kuvaamassa elokuvaa vuonna 1920. Pian sodan jälkeen Murnau osallistui elokuvantekoon ja oli mukana saksalaisen mykkäelokuvan nousussa. Murnau perusti 1919 pienen itsenäisen Murnau-Veidt Filmgesellchatt -elokuvastudion näyttelijä Conrad Veidtin kanssa. Samana vuonna Murnau ohjasi ensimmäisen elokuvansa, Der Knabe in Blau. Hänen seuraavat elokuvansa olivat Saatana (Luopunut enkeli), joka oli hänen ensimmäinen elokuvaaja Karl Freundin ja näyttelijä Conrad Veidtin kanssa, ja Kyttyräselkä ja tanssijatar, joka aloitti hänen yhteistyönsä käsikirjoittaja Carl Mayerin kanssa. Murnaun muista varhaisia elokuvia olivat Sehnsucht, Abend – Nacht – Morgen ja Der Januskopf. Der Januskopf oli luvaton versio Robert Louis Stevensonin romaanista Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde. Se oli kauhulegenda Bela Lugosin ensiesiintyminen valkokankaalla.
Murnaun varhaisin säilynyt elokuva on Matka yöhön (1921), joka oli kolmiodraaman ympärille rakennettu tragedia. Se oli mielenkiintoinen yhdistelmä aikansa merkittäviä tyylejä, kamarielokuvaa ja ekspressionismia. Samana vuonna vain 16 päivässä kuvatussa Vogelödin linnassa Murnau osoitti jo taitojaan luoda pelon ja kauhun ilmapiiriä, mistä hän tuli tunnetuksi vampyyrielokuvassa Nosferatu (1922). Nosferatusta on tullut ekspressionistisen elokuvan merkkiteos, mutta elokuva oli vaarassa tuhoutua kokonaan, sillä se oli luvaton sovitus Bram Stokerin Draculasta ja Stokerin leski haastoi tuotantoyhtiö Pana-Filmin oikeuteen. Oikeusjutun takia taloudellisiin vaikeuksiin ajautunut Pana-Film ei pystynyt levittämään elokuvaa laajasti.
Nosferatun lisäksi Murnau ohjasi vuonna 1922 kaksi muutakin elokuvaa, Fantomin ja Palavan pellon. Murnau ja elokuvaaja Fritz Arno Wagner olivat luoneet Nosferatuun lähes unenomaisia visuaalisia tehosteita, joita he käyttivät myös elokuvassa Viimeinen mies, jonka ansiosta Murnausta kiinnostuttiin myös Hollywoodissa. Peter von Baghin mukaan Viimeinen mies oli kamarielokuvakauden huipentuma. Siinä Murnau käyttää kameraa, joka kuvaa asiat päähenkilön näkökulmasta.
Murnau ohjasi vielä Viimeisen miehen jälkeen Saksassa muun muassa filmatosoinnit Molièren Tartuffesta ja Johann Wolfgang von Goethen Faustista. Faustia pidetään lähes mestariteoksena, ja siinä on ajalleen poikkeukselliset erikoistehosteet. Varsinkin kohtaus, jossa Faust ja Mefistofeles lentävät maan yllä on maininnan arvoinen. Faust ja Fritz Langin Metropolis valmistuivat neljän kuukauden välein, ja ne olivat viedä tuotantoyhtiö Ufan konkurssiin. Vaikka kansainvälisellä näyttelijäkokoonpanolla varustettu Faust menestyikin erinomaisesti Saksan markkinoilla, elokuvien tuotantokustannukset olivat niin suuret, että ne päättivät Erik Pommerin uran Ufan johdossa.
Hollywoodin aika
Murnau oli jo Yhdysvalloissa, kun Faust sai ensi-iltansa 14. lokakuuta 1926. Hän oli tehnyt Fox Film Companyn kanssa neljän vuoden sopimuksen, ja hänen ensimmäinen Hollywood-elokuvansa oli Auringonnousu. Elokuva valittiin vuonna 1958 ”maailman kauneimmaksi elokuvaksi”, mutta se ei menestynyt odotetusti. Auringonousu sai runsaasti kiitosta kriikoilta, ja se sai ensimmäisessä Oscar-gaalassa palkinnon ainutlaatuisesta ja taiteellisesta tuotannon laadusta. Lisäksi Janet Gaynor palkittiin parhaasta naispääosasta ja Charles Rosher ja Karl Struss parhaasta kuvauksesta. Auringonnousu ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, minkä takia Murnau menetti taiteelliset vapautensa Foxilla.
Fox valkoi huomattavasti tarkemmin Murnaun seuraavia elokuvia. Elokuvan 4 paholaista (1928) muutettiin onnelliseksi, ja siihen lisättiin jälkikäteen ääniraita. Samoin kävi elokuvalle Suurkaupungin tyttö (1930). 4 paholaista on sittemmin kadonnut, eikä Suurkaupungin tyttö ollut enää täysin Murnaun projekti, sillä häntä ei sallittu kuvaamaan elokuvaa loppuun. Suurkapungin tytön alkuperäinen nimi oli Jokapäiväinen leipämme. Murnau halusi kuvata siinä dokumentaarisesti leivän valmistusprosessia, ja hän tutkikin sitä perusteellisesti elokuvaa varten. Tuottaja William Fox ei ollut kuitenkaan aiheesta kiinnostunut.
Suurkaupungin tytön jälkeen Murnau aloitti yhteistyön Robert J. Flahertyn kanssa. He matkustivat Tahitille kuvaamaan elokuvaa Tabu – tarina Etelämereltä. Heidän näkemykset elokuvasta eivät kuitenkaan olleet yhtenäväiset, ja Murnau kuvasi ja kustansi elokuvan lopulta itse. Hän oli sitä ennen purkanut sopimuksensa Foxin kanssa, joten hänellä ei ollut tuotantoyhtiön rahallista tukea elokuvan tekemisessä.
Kuolema
thumb|Murnaun hauta. Murnau kuoli pian Tabun valmistumisen jälkeen. Hän joutui Kalifornian Tyynenmeren valtatiellä auto-onnettomuuteen, jossa kuoli myös hänen autonkuljettajansa. Tabun ensi-iltaan oli tuolloin vain noin viikko, ja Murnaulla oli harkinnassa tarjous Paramount Picturesilta, joka tunnettiin Foxia ohjaajaystävällsempänä. Murnaun ruumis kuljetettiin Saksaan, ja hänet haudattiin Südwestkirchhof Stahnsdorfin hautausmaalle. Greta Garbo teetti itselleen Murnaun kuolinnaamion ja säilytti sitä pöydällään elämänsä loppuun saakka.
Vuosikymmenten kuluessa Murnaun hautarauhaa häirittiin toistuvasti, kunnes vuoden 2015 heinäkuussa hänen pääkallonsa varastettiin. Kynttilän jälkien perusteella teosta syytettiin saatananpalvojia tai mustan magian harrastajia. Kallo on edelleen kadoksissa vuonna 2022.
Jälkimaine
Vaikka Murnaun monet elokuvat eivät olleet taloudellisia menestyksiä, häntä pidetään nykyisin yleisesti saksalaisen ekspressionistisen elokuvan tärkeimmistä tekijöistä. Hän hyödynsi elokuvissaan laajasti aikanaan uusia ja edistyksellisiä tekniikoita, kuten kamera-ajoja ja optisia illuusioita.
Murnaun elokuva Auringonnousu oli palkittiin vuonna 1929 elokuvahistorian ensimmäisellä Oscar-palkinnolla "parhaasta elokuvasta" (tuolloin nimellä "Unique and Artistic Production"). Vuonna 1958 Cahiers du Cinéma valitsi sen "maailman kauneimmaksi elokuvaksi".
Vuonna 2000 ilmestyneessä Shadow of the Vampire -elokuvassa John Malcowich näyttelee fiktiivistä versiota Murnausta Nosferatu-elokuvan kuvausten aikana. Elokuva esittää Murnaun häikäilemättömänä perfektionistina, joka palkkaa Kreivi Orlokin rooliin oikean vampyyrin (Willem Dafoen esittämä fiktiivinen "Max Schreck") ja asettaa koko kuvausryhmänsä vaaraan tuodakseen elokuvaansa realismia.
Filmografia
Murnaun 21 elokuvasta on nykypäiville säilynyt vain 12.
Rein Taagepera
Rein Taagepera (s. 28. helmikuuta 1933 Tarto) on virolais-amerikkalainen politiikan tutkija ja poliitikko. Hän toimi urallaan politiikan tutkimuksen professorina Kalifornian yliopistossa Irvinessä ja myöhemmin Tarton yliopistossa.
Elämä pakolaisena
Rein Taagepera kasvoi Tartossa, mutta pakeni vanhempiensa kanssa Virosta ennen neuvostovaltaa vuonna 1944. Hän suoritti lukio-opinnot Marokon Marrakechissa, jossa hän valmistui lukiosta. Yliopisto-opinnot hän suoritti Pohjois-Amerikassa. Hän suoritti BSc-tutkinnon ydintekniikasta 1959 ja Master-tutkinnon 1961 Toronton yliopistosta. Sen jälkeen hän jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa ja suoritti PhD-tutkinnon fysiikasta Delawaren yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1964–1970 kemianteollisuusyritys DuPont Co:n palveluksessa.
Taagepera suuntautui sen jälkeen enemmän yhteiskuntatieteisiin ja suoritti vuonna 1969 Master-tutkinnon kansainvälisistä suhteista Delawaren yliopistossa. Sen jälkeen hän siirtyi vuonna 1970 Kalifornian yliopistoon Irvineen (UCI), jossa hän työskenteli loppuajan Amerikan urastaan. Vuosina 1978–1994 hän toimi yliopiston professorina. Hän johti UCI:ssä politiikan ja yhteiskuntatieteiden ohjelmaa vuosina 1978, 1983–1985.
Vuosina 1986–1988 Taagepera toimi Baltian tutkimuksen liiton puheenjohtajana. Hän teki jo 1970-luvun alussa analyysiä Viron yhteiskunnallisesta kehityksestä nk. 30 vuoden suunnitelman nimissä. Tämä teki hänestä Neuvosto-Viron vallanpitäjien mielestä vaarallisimman ulkovirolaisen henkilön. Taagapera oli kylmän sodan vuosina Helsingin yliopistossa stipendiaattina 1961–1962 ja toiseen kerran luennoitsijana 1967–1968. Neuvostoliiton edustajat yrittivät painostaa suomalaisia yliopistoihmisiä kieltäytymään kutsumasta Rein Taagaperaa luennoitsijaksi onnistumatta asiassa.
Paluu uudelleenitsenäistyneeseen Viroon
Laulavan vallankumouksen myötä Taagepera suuntautui 1980-luvun lopulla synnyinmaansa Viron yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Hän pääsi vierailemaan synnyinmaassaan pakolaisuutensa jälkeen ensi kerran toukokuussa 1987. Hän pääsi tällöin havainnoimaan, että hänen 1970-luvun alussa tekemänsä Viroa koskeva 30 vuoden kehitysesnnuste Neuvostoliiton johtajan Mihail Gorbatšovin valtaannousun myötä olisi toteutumassa. Sen jälkeen hän vietti entistä enemmän aikaa Virossa olojen siellä vapauduttua. Hän oli mukana vuosien 1990-1992 Viron kongressin ja oli kongressin edustajana Viron uutta perustuslakia valmistelleessa komiteassa. Tosin Neuvostoliitto pyrki vaikeuttamaan Taageperan toimintaa eväämällä häneltä vielä viisumin Viron kongressin toiminnan yhteydessä. Taagepera oli vuoden 1992 presidentinvaaleissa Kansanrintaman ehdokkaana. Ensi vaiheessa suoritetussa suorassa kansanvaalissa hän sijoittui kolmanneksi Arnold Rüütelin ja Lennart Merin jälkeen 23,4% äänisaaliilla. Samaan aikaan valittu riigikogu suoritti lopullisen presidentinvaalin, koska kukaan ehdokkaista ei ollut saanut yli 50% annetuista äänistä. Riigikogun suorittamassa presidentinvaalissa Taagaperaa tukeneet Kansanrintaman riigikogu-edustajat menivät Lennart Meren taakse, josta tuli Viron toinen presidentti.
Taagapera työskenteli vuosina 1994-1998 professorina Tarton yliopistossa tutkimusalueenaan politiikan tutkimus erityisesti vaalien ja puolueiden kvantitatiiviset ennustavat mallit. Tutkimustyötään hän jatkoi emeritus professorina virkakautensa jälkeenkin. Hän oli perustamassa joulukuussa 2001 uutta puoluetta Res Publica, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi elokuuhuun 2002. Puolue meni seuraavien vaalien jälkeen Juhan Partsin johdolla hallitukseen. Taagapera erosi puolueesta vuonna 2005 kritisoiden sen entistä oikeistolaisempaa suuntautumista.
Bartender (Lady Antebellumin kappale)
Bartender on yhdysvaltalaisen countrymusiikkitrio Lady Antebellumin kappale. Yhtyeen jäsenten eli Dave Haywoodin, Charles Kelleyn sekä Hilary Scottin yhdessä Rodney Clawsonin kanssa sanoittaman sekä Nathan Chapmanin tuottaman kappaleen julkaisi Capitol Records Nashville countryradioissa yhtyeen kuudennen, 747-studioalbumin johdantosinglenä 12. toukokuuta. Se julkaistiin iTunesissa viikkoa myöhemmin 19. toukokuuta 2014. Ensimmäisellä radioviikollaan "Bartender" oli viikon toiseksi soitetuin kappale heti Brantley Gilbertin, Justin Mooren sekä Thomas Rhettin Small Town Throwdownin jälkeen.
Mary Blair
pienoiskuva|Mary Blair Mary Blair (21. lokakuuta 1911 – 26. heinäkuuta 1978), syntyjään Mary Robinson, oli yhdysvaltalainen taiteilija, joka nykypäivänä muistetaan parhaiten The Walt Disney Companylle tekemästään työstä. Blair tuotti konseptitaidetta piirroselokuviin kuten Liisa Ihmemaassa, Peter Pan ja Tuhkimo.
Elämä ja vaikutus
Blair syntyi 21. lokakuuta 1911 McAlesterissa, Oklahomassa. Hänen perheensä muutti Teksasiin hänen ollessaan vielä pieni lapsi sekä myöhemmin Kaliforniaan hänen ollessaan noin seitsemän ikäinen. Valmistuttuaan San Jose State Collegesta hän sai stipendin opintojen aloittamista varten kuuluisassa Chouinardin taideinstituutissa Los Angelesissa. Vuonna 1934 hän meni naimisiin toisen taiteilijan, Lee Everett Blairin kanssa. Marysta tuli animaation parissa työskennelleen Preston Blairin (1918-1994) käly.
Aviopari Blair alkoi pian työskennellä yhdessä piirrettyjen parissa Ub Iwerks -studiolla. Lee jatkoi myöhemmin töitään Harman-Ising -studiolla ja sittemmin liittyi Walt Disney -studioon, johon myös Mary liittyi vuonna 1940. Mary työskenteli jonkin aikaa tehden konseptitaidetta muun muassa Dumbo-elokuvaan, Kaunotar ja Kulkuri -elokuvan esiasteversioon sekä Fantasia-elokuvan uudelleenfilmatisointiin, joka julkaistiin lopulta myöhään 1990-luvulla. Peter Panin valmistuttua vuonna 1953 hän jatkoi töitä muun muassa mainosalalla graafisena suunnittelijana sekä lastenkirjojen kuvittajana.
Mary Blair kuoli aivoverenvuotoon 26. heinäkuuta, 1978. Vuonna 1991 Marylle myönnettiin postuumi Disney Legend -palkinto sekä vuonna 1996 ASIFA-Hollywoodin Winsor McCay -palkinto. Vaikka hänen elämäntyönsä animaation ja graafisten taiteiden parissa ei ole kovin yleisesti tunnettu, hänen rohkea ja innovatiivinen tyylinsä elää yhä tänäkin päivänä vaikutteena monien piirrostaiteilijoiden työssä. Google juhlisti hänen sadatta syntymäpäiväänsä 21. lokakuuta 2011 hänelle omistetulla teemasivulla.
GLS Group
pienoiskuva| GLS-ajoneuvo [[Tomaszów Mazowiecki|Tomaszów Mazowieckissä (Puola)]] General Logistics Systems B.V., joka tunnetaan myös nimellä GLS, on brittiomisteinen logistiikkayritys, jonka kotipaikka on Amsterdam. Rico Back perusti yhtiön vuonna 1989 nimellä German Parcel. Myöhemmin se muutettiin nimelle GLS. Se on Royal Mailin tytäryhtiö.
Toiminnot
GLS toimii suoraan ja kumppanuusverkoston kautta 41 Euroopan maassa, kahdeksassa Yhdysvaltain osavaltiossa ja kahdessa Kanadan provinssissa.
Vuosina 2016–2017 GLS toimitti 508 miljoonaa pakettia yli 270 000 asiakkaalle. Sen liikevaihto oli 2,5 miljardia euroa vuodessa. Yrityksellä on noin 26 000 ajoneuvoa ja yli 70 jakelukeskusta. Saksan, Italian ja Ranskan osuus GLS:n kokonaistuloista vuosina 2019–2020 oli 54,6 %.
Historia
German Parcel perustettiin vuonna 1989 kansallisena pakettipalvelujen tarjoajana Saksassa. Vuonna 1992 perustettiin Euroopan laajuinen General Parcel. Vuonna 1999 Rico Back johti yrityksen myynnin Royal Mailille, joka oli tuolloin Britannian valtionyhtiö mutta yksityistettiin vuonna 2013.
Bakary Koné
Bakary Koné (s. 27. huhtikuuta 1988 Ouagadougou, Burkina Faso) on burkinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Koné siirtyi kotimaastaan Ranskaan vuonna 2006 ja teki sopimuksen Guingampin kanssa. Ensimmäiset kaksi kautta hän vietti pääosin seuran reservijoukkueessa, mutta pelasi myös satunnaisesti edustusjoukkueessa. Kolmannella kaudella 2008–2009 hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa edustusmiehistön avauskokoonpanossa ja pelasi kauden aikana lopulta 32 ottelua.
11. elokuuta 2011 Koné siirtyi Olympique Lyonnaisiin 2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen. Ensimmäisen maalinsa uudessa joukkueessaan Koné teki 24. elokuuta 2011 Mestarien liigan pudotuskierroksella venäläistä Rubin Kazania vastaan.
Paramythiá
Paramythiá on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Soúlin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Παραμυθιάς, Dimotikí Enótita Paramythiás) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thesprotian alueyksikössä Epeiroksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 459 ja varsinaisen Paramythián kaupungin väkiluku 2 363 (vuonna 2011). Paramythiá on Soúlin kunnan kuntakeskus.
Paramythián kaupunki sijaitsee Paramythiá-vuorten alarinteessä linnuntietä noin 37 kilometriä lounaaseen Ioánninasta ja noin 22 kilometriä itään Igoumenítsasta. Paramythián nimi (suomeksi ”Lohduttaja”) viittaa Neitsyt Mariaan. Bysanttilaisena aikana se tunnettiin myös nimellä Ágios Donátos (Άγιος Δονάτος) paikallisen pyhän, Pyhän Donatoksen mukaan.
Paramythiá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Soúlin kuntaan yhdessä Achérontaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
thumb|none|260px|Paramythián kaupungin keskustaa.
Kunnallisyksikön osat
Paramythián kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Dekeleia
Dekeleia oli antiikin aikainen kaupunki ja Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin ja sijaitsi suunnilleen nykyisen Tatóin alueella.
Maantiede
Dekeleia sijaitsi Parnesvuoren itäpään juurella noin 120 stadioninmittaa tai noin 20 kilometriä Ateenan keskustasta pohjoiseen. Paikka oli Parnesvuoren ja Pentelikonvuoren välisen, Attikan tasangolta Oropokseen ja Boiotiaan päin johtaneen solan suulla. Solan läpi kulki Ateenan ja Theban välinen tie, joka yhdisti Ateenan myös muun muassa sen vallassa olleeseen Euboiaan. Kaupunki oli sen verran korkealla, että sieltä kerrotaan näkyneen Pireuksen satamaan saakka.
Historia
Perinteen mukaan Dekeleia oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kylästä (kōmē) tai kaupungista (polis), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi. Dekeleia oli alun perin pieni kaupunki. Myöhemmin se kuului Ateenan valtapiiriin yhtenä sen demoksista. Dekeleian demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Dekeleus tai Dekeleeus.
Dekeleia oli vanhastaan hyvissä väleissä Spartan kanssa. Peloponnesolaissodan aikana vuonna 413 eaa. spartalaiset valloittivat kaupungin ja sijoittivat sinne varuskunnan kuninkaansa Agiin johdolla ja Alkibiadeen kehotuksesta. Tarkoituksena oli saartaa Ateena maalta käsin ja katkaista sen Euboialta tuleva ruokahuolto. Tämän jälkeen Ateenaan pystyttiin kuljettamaan ruokaa vain meriteitse. Peloponnesolaissodan loppuvaihetta kutsutaan joskus Dekeleian sodaksi juuri tämän takia.
International Paper
thumb International Paper (nyse: IP) on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö ja maailman suurin metsäteollisuusyhtiö. Yhtiöllä on yli 200 tuotantolaitosta lähes 40 maassa. Yhdysvalloissa yhtiö omistaa 29 sellu-, paperi-, tai pakkaustehdasta sekä 170 pienempää pakkausyksikköä ja 16 kierrätysmateriaalin jälleenkäsittelylaitosta. Yhtiön liikevaihto vuonna 2018 oli 23,306 miljardia USD, ja sen palveluksessa oli noin 56 000 henkeä, joista noin 36 000 Yhdysvalloissa. Yhtiön perusti Hugh J. Chrisholm vuonna 1898.
Yhtiön globaalit pääkonttoritoiminnot sijaitsevat Memphisissä, Tennesseessä. International Paperin pääjohtaja on Mark Sutton.
International Paper omistaa Svetogorskin sellu- ja paperi-/ kartonkitehdasintegraatin (ZAO International Paper, aiemmin OAO Svetogorsk) Ensossa eli nykyisessä Svetogorskissa Venäjällä, joka on alkujaan entinen Enso-Gutzeitin tehdas Suomen ajalta. Venäjällä IP on lisäksi mukana yhteisyritys (JV) Ilim Groupissa, josta yhtiö omistaa 50 %. Ilim Group on Venäjän suurin metsäteollisuusyritys.
International Paper EMEA (Eurooppa, Lähi-itä ja Afrikka)
International Paperilla toimii Euroopassa kolme sellu- ja paperi-/ kartonkitehdasintegraattia:
Kolmen tehdasintegraatin lisäksi IP:llä on Euroopassa myös kartonkitehdas Madridissa Espanjassa, jonka yhtiö osti ruotsalaiselta Holmenilta (v. 2016) konvertoidakseen tehtaan tuotantosuunnan sanomalehtipaperista kierrätyskuitupohjaiseen aaltopahvin raaka-aineeseen. Toinen ulkopakkauskartonkia, kierrätyskuitupohjaista aaltopahvin raaka-ainetta valmistava kartonkitehdas EMEA-alueella sijaitsee Kenitrassa Marokossa.
Lisäksi yhtiöllä on yhteensä 26 pakkaustehdasta (aaltopahvitehdasta) Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Marokossa ja Turkissa.