cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moskvitš
Historia
Moskvitšin historia alkoi vuonna 1928, kun Moskovan autotehdasta alettiin rakentaa. Se aloitti vuonna 1930 Ford A- ja Ford AA -malleihin perustuvien autojen kokoonpanon Gorkin autotehtaan (GAZ) tuottamista osista. Vuonna 1940 tämä moskovalainen, Kommunistisen nuorisointernationaalin (KIM) mukaan nimetty tehdas suunnitteli oman kaksiovisen automallin KIM 10, joka pohjautui lähinnä Fordin Prefect- ja Ten-malleihin. Autosta tehtiin myös avomalli.
Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle jääneestä Brandenburgista siirrettiin Uralin alueelle Opelin kuorma-autotehdas koneistoineen ja henkilökuntineen. Opelin Rüsselsheimin pahoin pommitetusta tehtaasta vietiin jäljelle jääneet Opel Kadett ”K-38”:n tuotantovälineet ja piirustukset. Tehtaan jäännösten siirto oli työlästä: autotuotanto oli lopetettu 1940 sotatarviketuotannon tieltä, ja tehdas sodan loppuvaiheessa pommitettu raunioiksi. Stalin oli kuitenkin päättänyt, että Kadett on soveliaampi Neuvostoliiton kansanautoksi kuin KIM. Vaikka tuotantodokumentitkin olivat General Motorsilla ja tuotantokoneet enimmäkseen hajalla, oli tehdas saatava toimintaan Moskovassa. Venäläis-saksalainen työryhmä ja sodan jälkeen perustettu yhteistyöyritys, Awtovelo, sai kuin saikin tarvittavat valmistelut tehdyiksi niin, että vuonna 1947 voitiin käynnistää Moskvitš 400-420-mallin henkilöautojen tuotanto. Tehtaan pääsuunnittelijan A.F. Andronovin johdolla luotiin myös monia edistyksellisiä prototyyppejä, mutta niitä ei hyväksytty tuotantoon resurssipulan vuoksi.
Tehtaalle annettiin viralliseksi nimeksi MZMA (Московский завод малолитражных автомобилей eli МЗМА: Moskovan pikkuautotehdas), joka muutettiin 1968 AZLK:si (Автомобильный Завод имени Ленинского Комсомола, Leninin nuorisoliiton autotehdas). Neuvostoliiton romahduksen jälkeen perustettiin Renaultin ja Moskovan kaupungin yhteisyritys, joka esiintyi nimellä OAO Moskvitsh. Tuotantoa ei kuitenkaan levottomissa oloissa saatu käyntiin, ja tehdas joutui monista yrityksistä huolimatta konkurssiin. Moskvitšeja valmisti myös IŽ, Udmurtiassa sijaitseva Izhevskin koneenrakennus- ja asetehdas, joka tuotti monenlaisia omia versioita kuten ”Lava-Mosseja” ja viisiovista Combia. IC-moottoripyörät ja maailmankuulut Kalašnikov-rynnäkkökiväärit ovat myös sieltä kotoisin. Moskvitsh-tehtaalla suunniteltiin 1950-luvulla myös pieni Fiat 600 -autoa ulkoisesti muistuttava Moskvitsh 444, jonka valmistus annettiin ukrainalaiselle, Zaporižžjan kaupungissa sijainneelle Kommunar-traktoritehtaalle. Auto oli tuotantonimeltään ZAZ 965 Zaporoshets, Suomessa tunnettu nimellä Jalta.
Vuonna 1947 aloitettiin Moskvitš 400:n tuotanto. Vuonna 1954 sen sivuventtiilimoottorin (1 100 cm³) tehoa lisättiin kolme hevosvoimaa 26:een, vaihdelaatikon kakkonen ja kolmonen synkronoitiin ja muitakin parannuksia tehtiin – mallimerkinnäksi tuli 401. Malleja 400 ja 401 valmistui yhteensä 247 439 autoa. Vuonna 1956 tuli tuotantoon malli 402 (1 200 cm³, 35 hv), jossa käytettiin perusrakenteeltaan 401-moottorin kaltaista, suuremmaksi porattua ja mm. laakeroinniltaan muutettua moottoria. Vuonna 1958 tämä varustettiin samaa perusrakennetta edustaneella tehokkaammalla kansiventtiilimoottorilla (1 360 cm³, 45 hv) ja vuonna 1960 nelivaihteisella vaihteistolla – mallimerkintänä oli 407. Vuonna 1964 alkoi siirtymävaiheen mallin 403 tuotanto (Suomessa kauppanimenä oli Skandinavia), ja vuonna 1964 lanseerattiin koriltaan uusi 408, jonka edellisestä kehitelty moottori tuotti kaksikurkkuisella kaasuttimella 60 hv SAE (Suomessa kauppanimellä Elite).
1986 lanseerattiin etuvetoinen Moskvitš 2141 Aleko, joka oli ulkonäöltään hyvin samanlainen kuin iso Talbot. Mitään yhteistyötä näidenkään tehtaiden välillä ei ollut, vaikka monet ratkaisut olivat samankaltaisia. Monia prototyypeiksi jääneitä yritelmiä oli myös, mm. Moskvitš Kalita ja Knjaz Vladimir.
Kaikkiaan Moskvitšeja tuotettiin yli neljä miljoonaa kappaletta. Tärkeimmät länsimaiset vientimaat olivat Suomi, Norja, Kreikka ja Itävalta. Belgiassa toimiva kokoonpanotehdas, Scaldia-Volga, kokosi Moskvitšeja merkillä Scaldia ja niitä varustettiin myös Perkins-dieselillä.
OAO Moskvitsh ajautui konkurssiin 2002. Renaultin omistama Moskvitsh-tavaramerkki on otettu 2010-luvun puolivälissä uudelleen käyttöön automalleissa, joita muualla myydään merkillä Dacia.
Moskovitš-automerkin valmistus aloitettiin uudelleen 23.11.2022 Moskovassa entisillä Renaultin tehtailla. Renault myi tehtaan yhdellä ruplalla ja Moskovan pormestari Sergei Sobjanin ilmoitti valmistuksen aloittamisesta uudelleen toukokuussa 2022. Sopimus valmistuksesta tehtiin Kamazin kanssa ja auto perustuu kiinalaiseen JAC:n Sehol X4 -malliin.
Moskvitš Suomessa
Moskvitš oli ensimmäinen Suomessa markkinoille tullut neuvostoliittolainen automerkki. Vuonna 1948 perustettiin neuvostoliittolaisten autojen tuontia varten suomalais-neuvostoliittolainen yhteisyritys Oy Konela Ab, joka jatkoi vuonna 1937 perustetun Lauttasaaren Autokorjaamo Oy:n toimintaa. Ensimmäiset Moskvitš 400 -henkilöautot tuotiin maahan samana vuonna (toisten tietojen mukaan vasta vuonna 1949), ja alkuaikoina yhtiö edusti myös itäsaksalaisia EMW- ja tšekkiläisiä Tatra-autoja.
Vuonna 1949 alkoi Moskvitšin ohella Pobeda-autojen maahantuonti. Moskvitš- ja Pobeda-autoja tuotiin Suomeen vuosina 1949–1952 yhteensä 1 225 kappaletta, ja Konelan johto totesi noiden vuosien autokaupasta seuraavasti: ”Autoja ei tarvinnut myydä, vaan me jaoimme ne mahdollisimman tasapuolisesti.” Moskvitšin etuina olivat auton rakenteen yksinkertaisuus, edullinen hankintahinta ja tuontisäännöstelyn vuosina helppo saatavuus länsieurooppalaisiin ja yhdysvaltalaisiin autoihin verrattuna, mutta puutteina viimeistelyn karkeus ja heikohko suorituskyky. Tekniikan Maailma -lehden vuonna 1955 tekemien haastattelujen mukaan Moskvitšin omistajat olivat autoihinsa huomattavasti tyytyväisempiä kuin itäsaksalaisen Ifan omistajat omiinsa. Vuoden 1954 lopussa Suomessa oli rekisterissä 2 684 Moskvitš-autoa ja se oli kuudenneksi yleisin henkilöautomerkki.
Ensimmäinen nimenomaan Suomen markkinoille suunniteltu Moskvitšin malli oli vuonna 1963 esitelty 403, joka korvasi vuonna 1958 esitellyn 407:n ja josta käytettiin nimeä Skandinavia. Tämä oli eräänlainen koemalli, koska sen etuakselisto ja jarrujärjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1965 esitellyssä Moskvitš 408:ssa, jonka mallinimeksi vientimarkkinoilla tuli Elite. Ensimmäinen Suomeen tuotu Elite luovutettiin rouva Sylvi Kekkoselle. Hallitusneuvos Matti Kekkosen mukaan hänen äitinsä ei kuitenkaan käyttänyt autoa, vaan antoi sen tasavallan presidentin kanslian käyttöön. Myöhemmin tuo Elite oli opetusautona Kainuun ammattioppilaitoksessa Kajaanissa, kunnes se siirtyi tieliikennemuseo Mobilian kokoelmiin vuonna 1992.
Vuonna 1965 Moskvitš Skandinavia maksoi Suomessa 4 995 markkaa (vuoden 2005 rahassa 7 520 euroa), farmarimalli Moskvitš 424 5 440 markkaa (8 180 €) ja Elite 6 400 markkaa (9 630 €). Samaan aikaan esimerkiksi Volkswagen Kuplan perusmalli maksoi 5 990 markkaa (9 015 €). Lokakuussa 1965 Suomeen tuli 50 000:s maahan tuotu Moskvitš. Vuoden 1969 lopussa Suomessa oli rekisterissä 41 035 Moskvitš-henkilöautoa, jolloin se oli viidenneksi yleisin henkilöautomerkki. Eliten farmarimallia rekisteröitiin pakettiautoiksi ns. piilofarmareina vuosina 1967–1971 yhteensä 1 329 kappaletta.
Moskvitš oli 1970- ja 1980-luvuille saakka yleinen auto varsinkin maaseudulla, jossa arvostettiin sen helppoa huollettavuutta ja soveltuvuutta huonokuntoisille teille. Merkin myynti alkoi laskea 1970-luvun alussa, mihin vaikutti osaltaan Ladan tulo Suomen automarkkinoille vuonna 1971. Moskvitš ja Lada eivät tosin suoranaisesti kilpailleet keskenään hinnallaan, koska vuonna 1975 Moskvitš Elite 1300 maksoi 9 570 markkaa (vuoden 2005 rahassa 6 540 euroa), mutta Ladan perusmalli 14 900 markkaa (10 180 €). Vuonna 1974 rekisteröitiin vielä juuri ja juuri yli 2 000 Moskvitšia, mutta vuonna 1979 enää alle tuhat. Viimeiset Suomeen tuodut Moskvitšin mallit olivat 1 300 ja 1 500 cm³:n moottoreilla varustetut Eliten henkilöauto- ja farmarimallit sekä avolavapakettiauto. Suomessa rekisteröitiin vuonna 1982 vielä 485 Moskvitš-henkilöautoa, jolloin se oli eniten rekisteröityjen henkilöautomerkkien tilastossa 24. sijalla. Moskvitšin tuonti Suomeen hiipui 1980-luvun lopulla; viimeisen kerran Moskvitš Elite oli mukana Oy Konela Ab:n maahantuomien automallien luettelossa vuonna 1989. Moskvitš Aleko -mallia ei enää tuotu Suomeen. Vuoden 1988 lopussa Moskvitšeja oli Suomen ajoneuvorekisterissä 3 243 autoa, jolloin se oli 30. yleisin henkilöautomerkki.
Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä kaikkiaan 664 Moskvitš-autoa. Näistä Elite-henkilöautoja oli 238 kappaletta, Eliten avolavapakettiautoa 260 kappaletta, 1960-luvun malleja 402, 403 ja 407 yhteensä 82 kappaletta ja muita 86 kappaletta.
Mallit
thumb|Moskvitš Svjatogor Tehdas on tuottanut aina myös henkilömalleihin perustuvia erikoismalleja, ensiapu-, invalidi-, taksi-, farmari- ja pakettiautoja. Izhevskin tehdas on valmistanut omia rinnakkaisversioitaan, muun muassa henkilöautoa Moskvitsh 412 IE, viisiovista Combia IZh 2125 sekä ”Lava-Mosseja”: avomallina IZh Pikap 27151 ja umpimallina IZh Furgon 27156. Näistä on edelleen erilaisia versioita, joiden tyyppinumerointi eroaa perusversiosta, esim. IZh 21251 ja IZh 2715-01. 1 500 cm³:n moottorin perusversion 412E ohella on käytetty myös alemman puristussuhteen moottoria 412DE sekä iskunpituutta 5 mm pidentämällä aikaansaatua 1 600 cm³:n moottoria 412ME.
Johan Holm
Johan Holm -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Roberto Baggio
Baggiota pidetään yhtenä sukupolvensa parhaista pelaajista maailmassa ja yhtenä kaikkien aikojen parhaista italialaispelaajista. Hänet valittiin Fifan vuoden pelaajaksi ja Kultaisen pallon saajaksi vuonna 1993. Kolme vuotta aiemmin Baggio oli siirtynyt Juventukseen maailmanennätyksen rikkoneella kahdeksan miljoonan punnan siirtosummalla.
Baggio oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi yleensä niin sanottuna piilokärkenä. Baggio tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja teknisistä taidoistaan.
Baggio muistetaan parhaiten 1994 MM-kilpailuista. Hän johdatti Italian turnauksessa loppuotteluun pudotuspelivaiheen viidellä maalillaan.
Vuonna 2021 Baggiosta tehtiin elokuva nimellä Baggio: Jumalainen poninhäntä.
Ura
Baggio edusti seuratasolla vuosina 1982–2004 Vicenzaa, Fiorentinaa, Juventusta, Milania, Bolognaa, Interiä ja Bresciaa. Hänen merkittävimmät saavutuksensa olivat UEFA Cupin voitto Juventuksen riveissä vuonna 1993 sekä Italian-mestaruus Juventuksen riveissä vuonna 1995 ja Milanin riveissä vuonna 1996. Baggio teki urallaan kaikkiaan 205 maalia Italian pääsarjassa. Hän on Serie A:n kaikkien aikojen maalintekijöiden listalla viidentenä.
Baggio saavutti Italian riveissä pronssia 1990 MM-kilpailuissa. Hänet muistetaan turnauksesta erityisesti soolomaalistaan ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan. Baggio nousi Italian hopeajoukkueen avainpelaajaksi 1994 MM-kilpailuissa. Hänet valittiin turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi. Baggio teki Italian molemmat maalit neljännesvälieräottelussa Nigeriaa vastaan, voittomaalin puolivälieräottelussa Espanjaa vastaan ja molemmat maalit välieräottelussa Bulgariaa vastaan. Loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa Brasiliaa vastaan hän potkaisi ratkaisevan laukauksen yli maalin.
Saavutukset
Seurajoukkueissa Maajoukkueessa Henkilökohtaiset
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi Baggion FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Pernaruohot
Pernaruohot (Sisymbrium) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 47 lajia. Suvun tyyppilaji on unkarinpernaruoho.
Pernaruoholajeja
Pernaruohoihin on aiemmin luokiteltu myös matalapernaruoho (Sisymbrium supinum), jonka nykyinen nimi on pikkukaalisinappi (Erucastrum supinum) kaalisinappien suvussa.
Muita lajeja:
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa kasvavat pernaruohot ovat tavallisesti yksivuotisia ruohokasveja, joilla on usein haarova varsi. Pernaruohojen kukat ovat useimmin pienet ja keltaiset. Hedelmänä ovat pitkät lidut, joissa siemenet sijaitsevat riveittäin kahdessa lokerossa.
Pernaruohot Suomessa
Suomessa on tavattu kahdeksan eri pernaruoholajia. Ne ovat melko harvinaisia–hyvin harvinaisia ja ovat kaikki tulokaslajeja. Yleisin pernaruoho on eteläisimmässä Suomessa melko tavallinen rohtopernaruoho.
Maarianhaminan merenkulkuopisto
Maarianhaminan merenkulkuopisto (ruots. Mariehamns navigationsskola) sijaitsee Maarianhaminassa, Ahvenanmaan maakunnassa. Se on ollut osa Högskolan på Ålandia, Ahvenanmaan korkeakoulua vuodesta 2003 lähtien. Sen päärakennus on rakennettu vuosina 1937–1938, ja sen suunnittelusta on vastannut suomalainen arkkitehti Lars Sonck. Rakennuksen tornia muokattiin vuonna 1972 arkkitehtien Elma och Erik Lindroosin suunnitelman mukaan.
Ranskan saaret
Ranskalla on noin 1 300 saarta, joista useimmat sijaitsevat Bretagnen maakunnassa Ranskan ja Iso-Britannian välissä sekä Välimeren rannikolla. Ranskan suurin saari Korsika sijaitsee Välimeressä Italian Sardinian pohjoispuolella. Vuonna 2015 siellä asui 327 283 asukasta. Manner-Ranskan rannikoilla suurimpia asuttuja saaria ovat esimerkiksi Oléron, Ré ja Noirmoutier, joilla elää noin 10 000 asukasta kullakin. Näiltä saarilta on kiinteä tieyhteys mantereelle. Vakituisesti asuttuja saaria, joilla ei ole kiinteää tieyhteyttä, on vain 20.
Homohymni
Gay anthem eli vapaasti suomennettuna homohymni on suosittu kappale, josta on tullut laajalti suosittu etenkin homoseksuaalien keskuudessa, tai jotkin näistä kappaleista saattavat tulla hittikappaleiksi myös muulle HLBT- yhteisölle. Popular music” -lehden mukaan kaikkein perinteisin gay anthem kautta aikojen on Gloria Gaynori n kappale ”I will survive” vuodelta 1978.
Ranskan saaret
Lisäksi Ranskalla on valtamerien takana entisiä siirtomaita, jotka ovat itsehallintoalueina saaristoja tai saaria. Niitä ovat Guadeloupe, Martinique, Réunion, Ranskalainen Polynesia ja Uusi-Kaledonia.
Homohymni
Kaikkia lauluja, jotka on merkitty "homohymneiksi", ei ole kirjoitettu varta vasten gay anthemeiksi, mutta ne sisältyvät tähän populaarimusiikin alaryhmään, jossa niistä on tullut erityisen suosittuja homoyhteisön keskuudessa. Esimerkiksi Village People n " YMCA ", The Weather Girls 's " It's Raining Men ", Diana Ross in " I'm Coming Out " ja "Ain't No Mountain High Enough" sekä ABBA:n " Dancing Queen " ovat klassisia homohymnejä.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2003
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2003.
Homohymni
Erityisten kappaleiden sijasta gay anthemeiden genre muistuttaa ennemminkin homomiehen henkilöpalvontaa, jossa korostuu etenkin diva- tyyliset popmusiikin laulajat, jotka ovat melkein aina naispuolisia homoikoneita. Nykyaikaisia esimerkkejä ovat Cher, Shirley Bassey, Cyndi Lauper, Britney Spears, Diana Ross, Mariah Carey, Whitney Houston, Céline Dion, Kylie Minogue, Madonna, Barbra Streisand, Donna Summer, Evelyn "Champagne" King, Tamar Braxton, Geri Halliwell, Christina Aguilera, Beyoncé, Jennifer Lopez, Shakira, Jessica Simpson, Lady Gaga, Katy Perry, Adele, Rihanna, Miley Cyrus, Demi Lovato, Selena Gomez ja Ariana Grande.
HMS Test (1905)
HMS Test oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Cammell Laird Birkenheadistä valmisti aluksen varastoon. Köli laskettiin 5. joulukuuta 1904. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1905. Laivasto lunasti vasta 1909 aluksen 50 000 punnalla. Se otettiin palvelukseen maaliskuussa 1910 onnistuneiden lokakuussa 1909 järjestettyjen koeajojen jälkeen.
Palvelus
Alus myytiin 30. elokuuta 1919 romutettavaksi.
Pomodoro-tekniikka
pienoiskuva|Pomodoro-keittiöajastin, jonka mukaan menetelmä on nimetty. Pomodoro-tekniikka on italialaisen Francesco Cirillon 1980-luvun loppupuolella kehittelemä ajanhallintamenetelmä. Tekniikka perustuu siihen, että työnteko jaetaan ajastimen avulla (perinteisesti 25 minuutin pituisiin) aikaväleihin, joita erottavat lyhyet (perinteisesti viiden minuutin pituiset) tauot. Jokaista aikaväliä kutsutaan pomodoriksi, joka tulee italialaisesta sanasta tomaatille, Cirillon yliopistossa käyttämän tomaatin muotoisen keittiöajastimen mukaan.
Tekniikan ovat tuoneet suosioon useat sovellukset ja nettisivut, jotka tarjoavat ajastimia ja ohjeita. Tekniikkaa käytetään yleensä keskittymisen ja työnteon tehokkuuden parantamiseksi.
Adenosyylihomokysteinaasi
Rakenne ja mekanismi
Adenosyylihomokysteinaasi on oligomeeri. Ihmisellä entsyymi on tetrameeri eli koostuu neljästä alayksiköstä. Jokainen alayksikkö sisältää sitoutumiskohdan sekä S-adenosyylihomokysteiinille että koentsyyminä toimivalle NAD+:lle. NAD+-molekyylin sitoutumiskohdan aminohappojärjestys vaihtelee hieman alayksiköittäin ja substraatin sitoutumiskohdassa on samansuuntaisia β-laskoksia. Tärkeitä aminohappoja substraatin ja koentsyymin sitoutumiselle ja entsyymin toiminnalle ovat muun muassa asparagiinihappo, lysiini ja histidiini.
Adenosyylihomokysteinaasin katalysoima reaktio on tasapainoreaktio, ja tasapaino on S-adenosyylihomokysteiinin puolella. Elimistössä hydrolyysituotteiden adenosiinin ja homokysteiinin aineenvaihdunta muiksi tuotteiksi on kuitenkin hyvin nopeaa, joten tasapaino siirtyy hydrolyysin puolelle. Entsyymiin sitoutunut NAD+-molekyyli hapettaa substraatin hydroksyyliryhmän karbonyyliryhmäksi. Tämän jälkeen tapahtuu protonin irrotus ja homokysteiini irtoaa. Tämän jälkeen tapahtuu konjugaattiadditio eli Michael-additio ja muodostuu 3-ketoadenosiini, jonka hapetuksen yhteydessä muodostunut NADH pelkistää adenosiiniksi.
Biologinen rooli
S-adenosyylihomokysteiiniä muodostuu tuotteena useissa metylaatioreaktioissa. Se on useiden S-adenosyylimetioniinista riippuvaisten metyylitrasferaasien inhibiittori. Täten adenosyylihomokysteinaasin toiminnalla on tärkeä rooli näiden reaktioiden säätelyssä. Nisäkkäillä adenosyylihomokysteinaasi on myös ainoa entsyymi, joka tuottaa homokysteiiniä, jota hyödynnetään kysteiinin biosynteesissä.
Adenosyylihomokysteinaasia ohjaavan geenin missense-mutaatio johtaa entsyymin puutostilaan. Puutostilan seurauksena plasman metioniinin, S-adenosyylimetioniinin, S-adenosyylihomokysteiinin, kreatiinikinaasin alaniiniaminotransferaasin ja aspartaattiaminotransferaasin pitoisuudet ovat koholla. Puutostila aiheuttaa psykomotoristen kykyjen heikkoa kehittymistä, myelopatiaa ja aivojen kehittymisen hidastumista eli myelinaatiota.
Kristian Suninen
Kristian Suninen (s. 1988) on suomalainen musiikkituottaja, säveltäjä ja rumpali. Hän valmistui Metropolia Ammattikorkeakoulun pop/jazz-musiikin linjalta 2015.
Suninen on myös toiminut musiikkiteknologian ja -tuottamisen tuntiopettajana Metropolian musiikintekijöiden linjalla vuodesta 2016.
George Rochberg
George Rochberg (5. heinäkuuta 1918 – 29. toukokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Rochberg kokeili varhain sarjallisuutta, mutta käytti tonaalisuutta jo kolmannessa jousikvartetossaan vuonna 1972. Hän vertasi atonaalista musiikkia abstraktiin taiteeseen, ja kriitikot pitivät häntä uusromanttisena.
Rochbergin sävellystuotantoon kuuluu mm. 6 sinfoniaa ja 7 jousikvartettoa.
Roihu 2016
Roihu 2016 oli Suomen Partiolaisten seitsemäs suurleiri eli Finnjamboree, joka järjestettiin 20.–28. heinäkuuta 2016 Evolla, Hämeenlinnan Lammilla. Leiri oli vuotensa toiseksi suurin yleisötapahtuma Suomessa Suviseurojen jälkeen yli 17 000 osallistujallaan. Heistä noin 2 000 oli ei-partiolaisia eli niin sanottuja ei-vielä-partiolaisia, ja yli 3 000 oli 45 eri maasta saapuneita kansainvälisiä osallistujia.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1966
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1966 järjestettiin 17.–18. heinäkuuta Mäntsälässä.
Kaukalampi
Kaukalampi on kylä Mäntsälässä. Kylässä on noin 290 asukasta (2009). Se sijaitsee vanhan Helsinki–Lahti-tien (seututie 140) varrella noin kahdeksan kilometrin päässä Mäntsälän kirkonkylästä. Kylän läpi virtaa Mustijoki, joka levenee kylän kohdalla pieneksi lammeksi, Kaukalammeksi, jonka mukaan kylä on nimetty. Kylä jakautuu Ylikylään ja Alikylään.
Kaukalammen koulu aloitti toimintansa Yli-Sipilän talossa ja sai oman rakennuksensa vuonna 1910. Koulu on lakkautettu.
V.666
v.666 on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin single, joka on julkaistu yhtyeen 20-vuotisen taipaleen kunniaksi tukemaan livealbumi XXV:tä vuonna 2008. Singlet eivät ole olleet myynnissä, vaan ne ovat olleet ilmaislevityksessä yhtyeen vuosipäivän keikalla 30. elokuuta 2008.
Kaukalampi
Etolan kartano sijaitsee Kaukalammella.
Lähteet
60.70163°N, 25.38635°W
St John’s College
St John’s College voi viitata ainakin seuraaviin oppilaitoksiin:
Never Say Die: Live in 1978
Never Say Die: Live in 1978 (tai Never Say Die - A Decade of Sabbath tai pelkästään Never Say Die) on Black Sabbath-yhtyeen konserttivideo, joka on taltioitu 19. kesäkuuta 1978 Hammersmith Odeonissa Lontoossa yhtyeen kymmenvuotis-juhlakiertueella.
Video sisältää kuitenkin yhtyeen suurimpia klassikoita, kuten "Paranoid", "Children of the Grave" ja "War Pigs", sekä myös myöhempinä vuosina harvemmin livenä kuultuja kappaleita kuten "Symptom of the Universe" ja "Rock 'n' Roll Doctor". Tuolloin tuoreelta ja videonkin nimenneeltä Never Say Die!-albumilta on mukana vain nimikappale.
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1999
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1999 pelattiin Tanskan Kööpenhaminassa ja Odensessa 8. - 17. huhtikuuta. Joukkueita oli mukana kahdeksan ja ne pelasivat kertaalleen jokainen jokaista vastaan. Kolmelle parhaalle oli tarjolla paikka vuoden 2000 maailmanmestaruuskilpalujen A-sarjan karsintaan. Sarjan viimeinen vastaavasti putosi C-sarjaan.
Tanska, Iso-Britannia ja Kazakstan A-sarjan karsintaan. Unkari putosi C-sarjaan.
Portugalin saaret
Portugalin saaret muodostuvat alle sadasta pienestä Manner-Portugalin rannikon saaresta ja Atlantilla sijaitsevista Azorien ja Madeiran saariryhmistä. Molemmat saariryhmät ovat itsehallintoalueita. Azorit koostuvat yhdeksästä saaresta ja yhdestä luodosta, joiden yhteispinta-ala on 2 300 neliökilometriä. Saaret ovat Flores, Corvo, Terceira, Graciosa, São Jorge, Pico, Faial, Santa Maria ja São Miguel. Vuonna 2016 Azorien asukasluku oli 245 283 eli 2,4 % Portugalin 10,3 miljoonasta asukkaasta. São Miguelin saarella sijaitsevassa Ponta Delgadan kaupungissa asuu 69 000 asukasta. Madeira koostuu seitsemästä saaresta ja muutamasta luodosta. Suurimmat saaret ovat Madeira ja Porto Santo, jotka ovat ainoat asutut saaret. Saariryhmä on tuliperäinen, ja sen yhteispinta-ala on 802 neliökilometriä. Saarten asukasluku vuonna 2016 oli 254 876. Tämä tekee 2,5 % Portugalin väestöstä. Vuonna 2017 Madeiralla kävi 2,2 miljoonaa matkailijaa, ja matkailijoiden määrä on edelleen kasvussa.
Vampire: The Masquerade – Redemption
Vampire: The Masquerade – Redemption on Nihilistic Softwaren kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna Windowsille.
Peli perustuu pöytäroolipeliin Vampire: The Masquerade.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.8/10.
Kirous (albumi)
Kirous on Diabolin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Northern Heritage.
Mississippi-luokka
Mississippi-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset
Alusten hankinta vahvistettiin 3. maaliskuuta 1903 annetulla lailla.
HMS Colne (1905)
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1903–1904 laivasto-ohjelmaa John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä, missä köli laskettiin 21. maaliskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1905 ja valmistui vielä samana vuonna 1. heinäkuuta.
Palvelus
Alus myytiin 1. tammikuuta 1919 romutettavaksi.
All I Really Want to Do (albumi)
All I Really Want to Do on Cherin debyyttialbumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 1965.
The Upcoming Chaos
The Upcoming Chaos on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin single, joka on julkaistu yhtyeen 20-vuotisen taipaleen kunniaksi tukemaan livealbumi XXV:tä vuonna 2008. Singlet eivät ole olleet myynnissä, vaan ne ovat olleet ilmaislevityksessä yhtyeen vuosipäivän keikalla 30. elokuuta 2008.
Andrei Gruzdev
Andrei Gruzdev (s. 1977) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja maailmanmestari.
Ainoan henkilökohtaisen MM-kultansa Gruzdev voitti Borovetsissa, Bulgariassa 2002. MM-viestikultaa hän on voittanut viidesti. Lisäksi hän on voittanut kolme MM-hopeaa ja kolme MM-pronssia.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Gruzdev sijoittui toiseksi vuonna 2000.
New Orleans
New Orleans (Am.engl. [] tai []) on Yhdysvaltain Louisianan osavaltiossa Mississippijoen alajuoksulla sijaitseva kaupunki. Siellä on noin 385 000 asukasta.
Ranskalaiset perustivat kaupungin vuonna 1718.
Hurrikaani Katrina aiheutti kaupungissa pahoja tuhoja vuonna 2005. Merkittävä osa asukkaista muutti pois, ja infrastruktuuria piti suunnitella uusiksi. Väkiluku ei ole kasvanut ennalleen kymmenessä vuodessa.
Historia
thumb|vasen|Mississippijoen höyrylaivoja vuonna 1853. Ranskalaiset perustivat Nouvelle-Orléansin 1718 ja siitä tuli Ranskan Louisianan pääkaupunki 1722. Vuonna 1763 Ranskan kuningas Ludvig XV antoi Louisianan serkulleen, Espanjan kuningas Kaarle III:lle. Kaupunki kärsi tulipalossa vuonna 1788, joten suurin osa ranskalaiskorttelin rakennuksista on itse asiassa espanjalaisten valtakaudella rakennettuja. Louisiana joutui taas Ranskan hallintaan Napoleonin otettua Espanjan hallintaansa 1801.
Ranska myi Louisianan Yhdysvaltojen hallitukselle 1803. New Orleansissa oli tällöin noin 10 000 asukasta. Vuoden 1812 sodan aikana kaupungissa käytiin New Orleansin taistelu, jonka kenraali Andrew Jacksonin johtamat yhdysvaltalaiset voittivat. Kaupunki kasvoi nopeasti ja sen väkiluku tuplaantui 1830-luvulla ja oli 1840 jo 102 000. New Orleans oli Louisianan pääkaupunki vuoteen 1849 ja vuodet 1865–1880.
Ranskalaiset aloittivat orjien käytön pakottamalla intiaaneja töihin tupakka- ja indigoviljelmilleen sekä kodinhoitoon. Vuodesta 1717 alkaen orjia tuotiin Afrikasta, lähinnä sen länsiosista.
Sen jälkeen kun orjien tuominen Afrikasta lopetettiin vuonna 1808, New Orleans oli kotimaisen orjakaupan keskus vuoteen 1865 asti.
Maantiede
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan kaupungin pinta-ala on 907,0 km² josta maata on 467,6 km² ja vettä 439,4 km². Veden osuus pinta-alasta on 48,45 prosenttia.
New Orleans sijaitsee Mississippijoen varrella noin 161 km jokea ylös Meksikonlahdesta.
Suurin osa kaupungista on 0,3–3 m (1–10 jalkaa) merenpinnan tason alapuolella ja suojattu vallein ja pumpuin. Kaupunki on myös altis hurrikaaneille.
Hurrikaanit
thumb|vasen|80 prosenttia New Orleansista jäi veden alle, kun [[hurrikaani Katrina iski Yhdysvaltain rannikolle elokuussa 2005.]] Vuonna 1965 Hurrikaani Betsy surmasi kaupungissa 76 ihmistä. Myös kesällä 2004 iskenyt Hurrikaani Ivan uhkasi aiheuttaa katastrofin kaupungissa, mutta muutti suuntaansa viime hetkellä.
Vuoden 2005 elokuussa hurrikaani Katrina iski New Orleansiin erittäin kohtalokkain seurauksin ja lähes kaikki kaupunkilaiset piti evakuoida pois. Myrsky rikkoi kaksi patoa, jotka erottavat kaupungin Pontchartrain-järvestä, jolloin lähes koko kaupunki jäi vesimassojen alle, usean metrin syvyyteen. On arvioitu että lähes 80% kaupungista jäi veden alle.
31.8.2008 Hurrikaani Gustavin lähdettyä kohti New Orleansia, pormestari päätti kehottaa kaupunkilaisia evakuoimaan itsensä lähestyvän hirmumyrskyn tieltä nimittäen sitä "vuosisadan myrskyksi" ja toteamalla, että myrskyä tulisi pelätä.
Ilmasto
New Orleans sijaitsee subtrooppisella vyöhykkeellä, jossa talvet ovat leutoja ja kesät kuumia sekä kosteita. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee 6–17 °C välillä. Heinäkuussa lämpötilojen alin keskiarvo on 23 °C ja ylin keskiarvo 33 °C. Vuoden keskilämpötila on 15,4 °C.
Väestö
Ennen hurrikaani Katrinaa kaupungin väkiluku oli noin 480 000, Katrinan jälkeen vuoden 2006 heinäkuussa 230 000.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 343 829 asukasta. Väestö kasvaa yli 10 % vuodessa, arvioitu väkiluku vuodelle 2014 oli jo 384 320. Vuonna 2013 väestöstä 35 % oli Yhdysvaltojen väestönlaskennassa valkoihoisiksi luokiteltuja eli sellaisia, joiden tausta on Euroopassa, Lähi-idässä tai Pohjois-Afrikassa. Osuus on pienempi kuin Louisianassa keskimäärin (64 %) tai koko Yhdysvalloissa (78 %)
New Orleansin koulujen tulokset ovat olleet kauan Louisianan huonoimpien joukossa. Hurrikaani Katrinan jälkeen koulutusta uudistettiin, ja yksittäiset koulut saivat enemmän suunnitteluvapautta. Silti vuonna 2014 koulunsa päättäneistä vain harva sai päättökokeista riittävät pisteet jatkaakseen opintojaan korkeakouluissa.
Kulttuuri
thumb|Mardi Gras -karnevaali New Orleans tunnetaan muun muassa kuuluisista jazz-muusikoistaan, kuten Louis Armstrongista. Se tunnetaan myös kreolikulttuuristaan ja haitilaisten maahanmuuttajien mukanaan tuomasta voodoosta ja ruokaerikoisuuksistaan.
Döbelns park
Döbelns park on Uumajassa, Ruotsissa sijaitseva puisto. Se on Uumajan vanhin puisto, joka on perustettu vuonna 1865. Puisto on nimetty kenraali Georg Carl von Döbelnin mukaan, ja hänen muistomerkkinsä pystytettiin sinne vuonna 1867. . Puisto sijaitsee Östra Kyrkogatanin, Storgatanin ja Östra Strandgatanin välissä.
New Orleans
Kulttuuri
Kaupungissa järjestetään joka vuosi kuuluisa Mardi Gras -karnevaali.
Döbelns park
Historia
Alueelle rakennettiin ensimmäinen maaherrantalo 1600-luvun puolivälissä, joka poltettiin vuoden 1720 sodan aikana. Tämän myötä maaherra ja lääninhallitus pakenivat Grubben kylään Gran-nimiselle laamannitilalle. Lääninhallituksen vanha tontti ostettiin takaisin vuonna 1820.
New Orleans
Kulttuuri
New Orleansin merkittävimmät nähtävyydet ovat kaupungin niin sanotut ranskalaiskorttelit sekä erityisesti sitä halkova Bourbon Street -katu, joka on tunnettu yökerhoistaan ja klubeistaan.
Liikenne
New Orleansissa on Yhdysvaltain kaupungeista merkittävästi julkista liikennettä. Siellä on raitiovaunuja ja 30 bussilinjaa. Tasaisten maastonmuotojen takia se on myös pyöräilylle sopivaa aluetta. Yhdysvaltojen pyöräilyliitto on arvioinut kaupungin pyöräily-ystävällisyyden "hopealuokkaan" vuonna 2014.
Döbelns park
Historia
Döbelns park istutettiin uudelleen vuonna 1897. Vanhojen muistiinpanojen mukaan sinne istutettiin 400 puuta, 975 koristepensasta ja 123-metrinen pensasaita sekä seitsemän kukkaistutusryhmää. Vuonna 1997 puisto kunnostettiin uudelleen vuodelta 1883 peräisin olevan puiston vanhimman kartan mukaan.
Döbelns park sai nimensä kenraali Georg Carl von Döbelnin mukaan. Puistossa olevassa muistomerkissä kenraali kiittää ruotsalais-suomalaista armeijaa vuosien 1808-1809 sodan jälkeen. Döbelns parkissa on myös David Wretlingin suunnittelema Wilhelm Peterson-Bergerin pronssipatsas vuodelta 1929.
New Orleans
Liikenne
Mississippijoella kulkee matkustajalauttoja aikataulunmukaisessa reittiliikenteessä. Niitä käytetään etenkin työmatkaliikenteessä.
Döbelns park
Residensparken
Döbelns parkin itäpuolella on Residensparken. Vuodelta 1899 olevassa asemakaavassa residenttipuisto on piirretty englantilaistyyliseksi. Maaherra Gustaf Rosén uudisti puistoa 1930-luvulla. Puistossa olevat tammet istutettiin vuonna 1932 ja joitakin vuosia myöhemmin myös taalainkoivuja, pylväshaapoja, valkopyökkejä, saarnia ja jalavia. Sinne istutettiin myös pensaita, kuten syreenejä, pensasangervoja, orapihlajia ja useita hedelmäpuita.
Puiston eteläosaan tehtiin keittiöpuutarha ja maaherrantalon viereen istutettiin leveitä perennoita ja seinustalle villiviintä. Maaherrantalo sekä puistot ovat valtion suojakohteita ja ne omistaa ja niitä hallinnoi Ruotsin valtion kiinteistölaitos.
New Orleans
Liikenne
Kaupungin lentokenttä on Louis Armstrong New Orleans International Airport. Se sijaitsee Kennerissä vajaat 20 km kaupungin keskustasta.
Olivia (lehti)
Olivia oli suomalainen kerran kuussa ilmestyvä naistenlehti. Olivian ensimmäinen numero ilmestyi 14. helmikuuta 2007. Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi vuosina 2013–2017 Veera Luoma-aho. Painettu lehti lopetettiin syksyllä 2015.
Alun perin lehteä julkaisi Bonnier Publications, mutta se myi lehden Aller Medialle alkuvuodesta 2014.
Lehden levikki oli 42 788 (LT 2012), ja sillä oli 117 000 lukijaa. Naislukijamäärä oli 112 000 ja mieslukijamäärä 5 000.
Vuonna 2010 Olivia julkaisi Olivia shoppaa -nimisen sovelluksen iPhonelle.
South Carolina -luokka
South Carolina -luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama dreadnought taistelulaivaluokka.
Jaakko Kyläsalo
Jaakko Erkki Ilmari Kyläsalo (s. 28. huhtikuuta 1941) on suomalainen muusikko ja toimittaja. Hän oli mukana Neloset-yhtyeessä 1960-luvulla. Sittemmin hän on toimittanut ainakin televisio-ohjelmia Kuningaskuluttaja ja Vierivät kivet.
Ulf Erik Qvickström
Ulf Erik Qvickström (14. huhtikuuta 1943 Varkaus – 29. tammikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija ja kääntäjä.
We Are the Horde
We Are the Horde on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin single, joka on julkaistu vuonna 2009 tukemaan yhtyeen uusinta albumia Necropolista.
Ulf Erik Qvickström
Qvickström teki myös kaksi singlelevyä. Vuonna 1964 hän teki singlen Leirinuotion Luona / Djingis Khan ja vuonna 1965 hän äänitti yhdessä Jörgen Petersenin studio-orkesterin kanssa iskelmätulkinnat Shake, Rattle & Roll (Sä Et Kai Raukka Oo) ja Rock Around The Clock (Tunnista Toiseen).
Qvickström oli naimisissa vuodesta 1967 Carita Beckerin kanssa.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarillinen kruunu
thumb|upright=1.35|Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarillinen kruunu [[Hofburg|Hofburgin palatsissa Wienissä.]] Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarillinen kruunu (Reichskrone) oli saksalais-roomalaisten keisarien kruunu 1000-luvulta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hajoamiseen vuonna 1806. Kruunua käytettiin Roomalaisten kuninkaan kruunaamiseen. Roomalaisten kuningas oli titteli, jonka keisariksi valittu omaksui heti valituksi tultuaan. Kruunu valmistettiin joko 900-luvun lopussa tai 1000-luvun alussa. Monista muista kruunuista poiketen sen muoto on enemmän kahdeksankulmainen kuin pyöreä, ja se on rakennettu kahdeksasta saranoilla toisiinsa liitetystä jalokivikoristellusta kultalaatasta. Kruunun etummaisen laatan yläosassa on risti, josta lähtee kruunun etu- ja takalaatat yhdistävä kaari. Kruunua säilytetään nykyään Hofburgissa Wienissä.
St John’s College (Cambridge)
200px|thumb|left|St John’s Collegen pääsisäänkäynti. St John’s College on yksi englantilaisen Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti vuonna 1511 Lady Margaret Beaufort, kuningas Henrik VII:n äiti, joka oli kuollut jo 1509, mutta aloittanut perustamiseen johtaneen prosessin ennen kuolemaansa. Collegen nimi juontuu evankelista Johanneksen mukaan nimetystä Hospital of St John the Evangelist -sairaalasta, joka oli sijainnut collegen paikalla 1200-luvulta alkaen.
right|thumb|242px|The Bridge of Sighs, St John’s College, Cambridge. 242px|thumb|right|St John’s Collegen ruokasali.
Rakennukset
St John’s Collegen pääsisäänkäynti valmistui 1516. Sen yläpuolelle on kaiverrettu Lady Margaret Beaufortin vaakuna, jonka molemmin puolin on kuvattuna myyttinen eläinhahmo, jolla on norsun häntä, antiloopin vartalo ja vuohen pää. Sarviaan tämä eläin pystyy tarinan mukaan kääntämään haluamaansa suuntaan. Portin yläpuolella on evankelista Johannesta esittävä patsas, jonka juurelle kuvattu kotka on evankelista Johanneksen tunnuseläin. Ensimmäinen piha on collegen vanhinta osaa ja se valmistui 1511–1520. Vanhan sairaalan kappelin perustukset ovat näkyvissä nurmikolla. Uuden kappelin suunnitteli Sir George Gilbert Scott ja se rakennettiin 1868. Uuden kappelin on katsottu vääristäneen ensimmäisen pihan mittasuhteet.
Mittasuhteiltaan harmonisena pidetyn, tiilirakennusten ympäröimän Toisen pihan suunnittelivat Ralph Symons Westminsteristä ja Gilbert Wigg Cambridgestä. Piha rakennettiin 1589–1599. Kolmannen pihan pohjoispuolen muodostaa 1624 rakennettu vanha kirjasto. Länsi- ja eteläpuoli valmistuivat vasta 1669–1672 collegen toivuttua Englannin sisällissodasta; college edusti siinä rojalismia muuten parlamentaristisessa kaupungissa. Kolmannen pihan pohjoispuolella virtaa Cam-joki, jonka ylittävät kaksi siltaa, jotka tunnetaan nimillä Kitchen Bridge ja The Bridge of Sighs.
Joen toisella puolella on uusgoottilaista tyylisuuntaa edustava Uusi piha, joka valmistui 1831. Sen suunnittelivat Thomas Rickman ja Henry Hutchinson. Uuden pihan yhdistää collegen vanhoihin osiin The Bridge of Sighs, jolla ei ole venetsialaisen samannimisen sillan kanssa juuri muuta yhteistä kuin se, että molemmat ovat katettuja siltoja. Uuden pihan keskellä oleva torni tunnetaan myös hääkakkuna. Joen länsipuolella sijaitsee The School of Pythagoras, joka on Cambridgen vanhin edelleen aktiivisessa käytössä oleva yliopistorakennus.
Zucchetto
Zucchetto (monikossa zucchetti, italiaa: pieni kurpitsa) tai pileolus on katolisen kirkon latinalaisen papiston sekä eräiden anglikaanisten kirkkojen papiston käyttämä pieni kalotti.
Alun perin zucchetto otettiin käyttöön pappien tonsuroitujen päälakien suojaamiseksi kylmältä, ja on jäänyt osaksi pappien perinteistä asua kirkkojen lämmettyä ja hiusmuodin muututtuakin. Se koostuu kahdeksasta yhteen ommellusta osasta, ja huipulla on pieni antenni. Päähineen nimi saattaa juontaa juurensa kurpitsan kannallista yläosaa muistuttavasta ulkonäöstään tai siitä, että se antenneineen saa kantajan pään muistuttamaan kurpitsaa. Vain piispat, paavi ja kardinaalit saavat käyttää zucchettoa messun aikanakin.
Zucchettoa saavat käyttää kaikki latinalaisen riituksen papeiksi vihityt katolisen kirkon jäsenet. Sen väri kertoo kantajan arvon: paavin zucchetto on valkoinen, kardinaalien punainen ja piispojen violetti. Papit ja diakonit voivat käyttää mustaa zucchettoa. Musta zucchetto punaisella antennilla oli aiemmin monsignorin merkki, mutta nykyään käytäntö on harvinainen.
HMS Kennet (1902)
HMS Kennet oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Zucchetto
Paavi Johannes Paavali II:lla oli tapana antaa vierailijalle käyttämänsä zucchetto, jos hänelle tuotiin lahjaksi uusi. Monet muutkin paavit ovat noudattaneet käytäntöä.
Zucchettoa käyttävät toisinaan myös anglikaanit, esimerkiksi eteläafrikkalainen arkkipiispa Desmond Tutu.
HMS Kennet (1902)
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1902. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta ja valmistui tammikuussa 1905.
Operaatio Gunnerside
thumb|250px|right|alt= |Lavastettu tilanne operaatio Gunnersiden toteutuksesta. thumb|alt= |SF Hydro vuonna 1925 Operaatio Gunnerside oli liittoutuneiden sabotaasioperaatio, jonka avulla pyrittiin tuhoamaan Etelä-Norjan Telemarkissa toimiva Norsk Hydron raskasvesitehdas ja näin päättää natsi-Saksan ydinohjelma. Se oli jatkoa operaatio Grouselle.
28. helmikuuta 1943 kuusi miestä pudotettiin Telemarkiin laskuvarjoilla operaatio Grousen neljän seuraksi. Kymmenen miehen ryhmä taivalsi jäisen rotkon yli tehtaalle. He asensivat räjähteitä, räjäyttivät tehtaan ja pakenivat. Neljä heistä jäi Norjaan avustamaan vastarintaliikettä, loput kuusi hiihtivät Norjasta 400 kilometrin matkan Ruotsiin vapauteen.
Hydro-lautan upottaminen
Räjäytyksen jälkeen saksalaiset päättivät siirtää Saksaan kaiken sen, mitä tehtaasta oli jäljellä, myös raskaan veden. Kuullessaan tästä Norjan vastarintaliikkeen miehet kehittelivät salaisen suunnitelman upottaakseen Hydro-lautan, jonka oli määrä kuljettaa neljään rautatievaunuun lastattu raskas vesi. 20. helmikuuta 1944 lautalle salakuljetettiin pommi. Se räjähti, kun lautta oli ylittämässä Tinnsjöjärveä Tinnissä. Lautan uppoaminen teki lopun natsi-Saksan ydinohjelmasta.
Espanjan saaret
Espanjan saaret muodostuvat Espanjan mantereen merenrannikon pienistä ja asumattomista saarista, Välimerellä sijaitsevista Baleaareista ja Atlantilla Afrikan länsipuolella sijaitsevista Kanariansaarista. Rannikon saaria ovat esimerkiksi Cién-saaret Galician rannikolla.
Baleaarit ovat neljän suuremman saaren Mallorcan, Minorcan, Ibizan ja Formenteran muodostama kokonaisuus, jolla on itsehallinto ja joka muodostaa oman maakuntansa. Saarien pinta-ala on 4 992 neliökilometriä, ja vuonna 2017 saarilla asui 1 115 999 asukasta. Mallorcalla Baleaarien asukkaista asui 78 %. Vuodesta 2007 vuoteen 2017 saarten asukasluku kasvoi 8 %.
Kanariansaaret ovat Espanjalle kuuluva itsehallinnollinen saariryhmä, johon kuuluu 13 saarta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 7 447 neliökilometriä, mikä on 1,5 % Espanjan maapinta-alasta. Kahdeksan saarta on asuttuja. Teneriffa, La Palma, La Gomera ja El Hierro muodostavat läntisen maakunnan Santa Cruz de Tenerifen. Gran Canaria, Lanzarote ja Fuerteventura sekä joukko pieniä saaria muodostavat itäisen Las Palmasin maakunnan. Tammikuussa 2017 Kanariansaarilla asui 2 108 121 asukasta, mikä on noin 4,5 % Espanjan koko väestöstä. Näistä 82 % asui Gran Canarian ja Teneriffan saarilla. Vuodesta 2007 vuoteen 2017 Kanariansaarten asukasluku kasvoi noin 4 %. Saarelaisten tärkein elinkeino on turismi: vuonna 2016 saarilla vieraili 13 miljoonaa lomailijaa.
Mohamed Bouguerra
Mohamed Bouguerra (s. 10. kesäkuuta 1986) on tunisialainen judoka, joka voitti Afrikan nuorten mestaruuden vuonna 2005. Hän sijoittui myös kolmanneksi vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, alle 90 kiloisten sarjassa.
Kallion III hallitus
Kallion III hallitus oli Suomen tasavallan 17. hallitus, jonka muodosti ainoastaan Maalaisliitto. Hallitus toimi 16. elokuuta 1929 – 4. heinäkuuta 1930 eli 323 päivän ajan. Hallitus perustettiin 1929 eduskuntavaalien perusteella.
Sisäpoliittinen kuohunta
Kallion hallituksen toimikautta sävyttivät vakavat sisäpoliittiset levottomuudet toisaalta Lapuanliikkeen, toisaalta kommunistien alkuunpanemina. Vapaussotasukupolven kiihkeimmät edustajat olivat kokeneet syvän pettymyksen itsenäisen Suomen muodostuessa ”vääränlaiseksi”. Jo elokuun alussa 1929 Komintern oli määrännyt kaikki Euroopan kommunistit suuriin katumielenosoituksiin, jotka kuitenkin estettiin Suomessa poliisivoimin. Marraskuussa 1929 kommunistinen nuorisoliitto järjesti haastejuhlat Lapualla täysin tietoisena siitä, että se edusti kaikkea sitä, minkä pitäjän vallitseva mielipide jyrkästi tuomitsi. ”Valkoiset” tunsivat saaneensa haasteen taisteluun ja hajottivat kommunistien kokouksen. Viikkoa myöhemmin Lapualla pidettiin Ilkka-lehden päätoimittajan Artturi Leinosen ja maanviljelijä Vihtori Kosolan – molemmat maalaisliittolaisia – aloitteesta suuri kansalaiskokous, jossa hyväksyttiin kaikkien kommunististen järjestöjen ehdotonta ja lopullista kieltämistä vaativat ponsiehdotukset. Kokouksessa muodostettu lähetystö kävi presidentti Lauri Kr. Relanderin ja pääministeri Kyösti Kallion puheilla, ja vielä ennen joulua eduskunta hyväksyi hallituksen esityksen yhdistyslain muuttamiseksi siten, että oikeuden päätöksellä lakkautetun yhdistyksen toimintaa jatkamaan perustettu yhdistys voitiin lakkauttaa ilman eri päätöstä. Tämän jälkeen kommunistisia yhdistyksiä lakkautettiin toinen toisensa jälkeen. Sen sijaan esitys painovapauslain muuttamiseksi hylättiin.
Vuosi 1930 alkoi rauhallisesti, mutta pian osoittautui, että tämä oli tyyntä myrskyn edellä. Maaliskuussa 1930 Lapualla pidetyssä kansalaiskokouksessa perustettiin Suomen Lukko -järjestö johtamaan kommunismin vastaista taistelua Suomessa, ja kahta viikkoa myöhemmin Lapuan liikkeen aktivistit rikkoivat painokoneet kommunistisen Työn Ääni -lehden kirjapainossa Vaasassa. Kirjapainoon tehtyä iskua käsiteltiin Vaasan raastuvanoikeudessa kesäkuussa, jolloin aktivistit pahoinpitelivät todistajana olleen faktori Eino Niemisen ja kyyditsivät asianajaja Asser Salon Lapualle. Välttelevä hallitus seurasi tapahtumia sivusta ja sen sijaan, että se olisi pannut mellakoijat kuriin, se vaihtoi Vaasan läänin maaherraa. Edistyspuolueeseen kuuluneen Bruno Sarlinin tilalle tuli jääkärieversti Erik Heinrichs ja edelleen tämän seuraajaksi avoimesti ”lapualainen” maaherra. Hallituksen passiivinen asenne pantiin merkille Lapuanliikkeessä, ”Lapuan laki” nousi Suomen lain yläpuolelle ja kesäkuun puolivälissä alkoivat koko maassa laajat kommunistien ja sellaisiksi epäiltyjen kyyditykset. Painostuksen jatkuessa eduskunta kutsuttiin kesken kesäloman koolle säätämään kommunistien toiminnan kriminalisoivat ns. kommunistilait.
Eroaminen
Kesäkuussa 1930 hallitus päätti lakkauttaa eräitä kommunistisia lehtiä. Tämän vuoksi edus­kunnassa esitettiin hallitukselle välikysymys. Vaikka hallitus tällöin saikin eduskunnalta luottamus­lauseen, se jätti kuitenkin eron­pyynnön, ja sen tilalle nimitettiin Svinhufvudin II hallitus.
Jyrki Jokipakka
Jyrki Jokipakka (s. 20. elokuuta 1991 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan DEL-liigan Adler Mannheimissa. Hän on pelannut urallaan myös NHL:ssä yhteensä 150 runkosarjaottelua tehopistein 3+12=15.
Seuraura
Jokipakka on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti B2-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008 sekä A-nuorten SM-pronssia vuosina 2010 ja 2011. Heinäkuussa 2010 Jokipakka solmi Ilveksen kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän kävi kauden 2010–2011 yhden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa ja pelasi syksyn aikana Mestistä myös kuusi ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden sarjassa yhteensä kolme syöttöpistettä. SM-liigassa Jokipakka debytoi kauden seitsemännessä ottelussa 30. syyskuuta 2010 vieraissa Espoo Bluesia vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 15.06 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 22. helmikuuta 2011 Pelicansia vastaan.
Jokipakan tulokaskausi SM-liigassa toi yhteensä 48 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehopisteet 1+8=9. Hän jakoi lukemalla +5 joukkueen runkosarjan sisäisen tehopörssin voiton Joonas Raskin kanssa. Jokipakka kuului koko liigan suurimpiin yllättäjiin ja nousi Ilveksen luottopuolustajaksi. Hän vahvisti myös joukkueen pronssia voittaneita A-nuoria keväällä 2011. Joulukuussa 2010 Jokipakka teki kaksivuotisen, kevääseen 2014 ulottuvan jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Dallas Stars varasi Jokipakan "yli-ikäisenä" seitsemännellä kierroksella 195. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Mm. International Scouting Servicen kykyjenetsijä Ross MacLean on luonnehtinut häntä The Hockey Newsin kirjoituksessaan myöhäisheränneeksi lupaukseksi. Jokipakka sai kykyjenetsijöiden huomion varsinkin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Samana kesänä hänet varattiin myös KHL:n varaustilaisuudessa 134. pelaajana Avangard Omskiin.