cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
György Ligeti
Elämä
Tästä ajasta lähtien Ligetin tuotantoa alettiin tuntea paremmin, ja hänen tunnetuimman tuotantonsa voitaisiin sanoa sijoittuvan Apparitionsin (1958–1959) ja Lontanon (1967) väliselle ajalle, vaikka hänen myöhempi oopperansa Le Grand Macabre (1978) on myös varsin tunnettu. Nyttemmin myös hänen kolme etydikirjaansa pianolle ovat tulleet tunnetuiksi muun muassa Pierre-Laurent Aimardin ja Fredrik Ullénin tekemien levytysten ansiosta. Ligeti opetti Hampurissa vuodet 1973–1989. 1980-luvulta lähtien hän kärsi terveysongelmista, jotka hidastivat hänen sävellystuotantoaan, vaikka hän jatkoikin kirjoittamista.
Ligeti on sanonut pitävänsä Benoît Mandelbrotin fraktaaligeometriasta ja Lewis Carrollin ja Douglas Hofstadterin kirjoituksista. Hän suunnitteli yli kymmenen vuoden ajan oopperaa Alice, joka olisi perustunut romaaneihin Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa.
Ligetin musiikki
Ligetin varhaistuotanto on jatkoa hänen maanmiehensä Béla Bartókin musiikilliselle kielelle. Esimerkiksi pianosarjaa Musica ricercata (1951–1953) verrataan usein Bartókin pianoteossarjaan Mikrokosmos. Musica ricercata koostuu kaiken kaikkiaan yhdestätoista kappaleesta. Ensimmäisessä käytetään ainoastaan a-säveltä eri oktaaveissa. Vasta kappaleen lopussa ilmestyy toinen sävel, joka on d. Seuraavassa kappaleessa lisätään joukkoon kolmas, sitä seuraavassa neljäs ja niin edelleen, niin että yhdennessätoista kappaleessa esiintyvät kaikki kromaattisen sävelasteikon kaksitoista säveltä.
Jo tässä uransa varhaisessa vaiheessa Ligetiin vaikutti Unkarin silloinen kommunistihallinto. Valtiovalta kielsi Musica ricercatan kymmenennen osan väittäen sitä "dekadentiksi". Vaikuttaa siltä, että tämä nimitys johtui sen vapaamielisestä pienien sekunti-intervallien käytöstä. Ottaen huomioon paljon radikaalimman suunnan, johon Ligeti oli musiikkiaan pian vievä, on tuskin yllättävää, että hän koki tarpeelliseksi jättää Unkarin.
Kölniin saavuttuaan hän alkoi kirjoittaa elektronista musiikkia Karlheinz Stockhausenin kanssa. Tällä saralla hän kuitenkin sävelsi vain kolme kappaletta, muun muassa Glissandi (1957) ja Artikulation (1958), ennen kuin palasi soitinmusiikin pariin. Luultavasti hänen myöhempi musiikkinsa sai vaikutteita elektronisista kokeiluista, ja monet hänen luomistaan äänestä muistuttivat elektronisia tekstuureja. Apparitions (1958–1959) oli ensimmäinen sävellys joka toi hänelle kuuluisuutta, mutta hänen seuraava sävellyksensä Atmosphères on näistä kahdesta nykyään tunnetumpi. Stanley Kubrick käytti sitä (samoin kuin osia Lux Aeternasta ja Aventuresista) 2001: Avaruusseikkailun musiikkina, ja ilman Ligetin lupaa. Elokuvan tuottanut MGM maksoi tästä myöhemmin säveltäjälle pienen korvauksen.
Avainkappaleena Ligetin tuotannossa pidetään sinfoniaorkesterille sävellettyä teosta Atmosphères (1961). Se tuo esiin useita niistä käsitteistä, joita hän tulisi tutkimaan läpi 1960-luvun. Se hylkää näennäisesti kokonaan melodian, harmonian ja rytmin keskittyen sen sijaan täysin tuotetun äänen tekstuuriin ja sen äänenväriin; tätä tekniikkaa kutsutaan kenttätekniikaksi. Kappale alkaa yhdellä suurimmista koskaan kirjoitetuista klustereista – jokainen kromaattisen sävelasteikon sävel viiden oktaavin alalta soitetaan yhtä aikaa. Kappale tuntuu kasvavan ulos tästä alun massiivisesta, mutta hyvin hiljaisesta soinnusta tekstuurien jatkuvasti muuttuessa.
Ligeti loi termin "mikropolyfonia" Atmosphèresissa, Apparitionsissa ja muissa tämän kauden teoksissaan käyttämälleen sävellystekniikalle. Hän selitti mikropolyfoniaa seuraavasti: "Eri soitinosuuksien monimutkainen polyfonia ilmentyy harmonis-musiikillisena virtauksena, jossa harmoniat eivät muutu äkillisesti, vaan sulautuvat toisiinsa; yksi selkeästi erotettavissa oleva intervalliyhdistelmä sumenee asteittain, ja tästä sumusta voidaan erottaa muodostumassa oleva uusi intervalliyhdistelmä."
1970-luvulta alkaen Ligeti palasi jossain määrin melodisempaan tyyliin, ja alkoi myös keskittyä rytmiin. Kappaleet Continuum (1970), Clocks and Clouds (1972–1973) ynnä muut hän kirjoitti, ennen kuin kuuli Steve Reichin ja Terry Rileyn musiikkia vuonna 1972, mutta toinen hänen Kolmesta kappaleestaan kahdelle pianolle, "Selbstportrait mit Reich und Riley (und Chopin ist auch dabei)", tuo ilmi tämän vaikutteen. Hän myös kiinnostui afrikkalaisen musiikin – varsinkin pygmien musiikin – rytmiikasta. 1970-luvun puolessavälissä hän kirjoitti ensimmäisen oopperansa Le Grand Macabre, absurdistisen teatteriteoksen. Hänen 1980- ja 1990-luvun musiikkinsa on hyödyntänyt monimutkaisia mekaanisia rytmejä mutta hänen kromaattinen sävelkielensä on muuttunut ilmavammaksi (hän suosii päällekkäisiä molli- ja duurisointuja ja polymodaalisia rakenteita). Erityisen merkittäviä ovat Études pour le piano (Kirja I, 1985; Kirja II, 1993; Kirja III kesken), joissa on vaikutteita gamelan-musiikista, afrikkalaisista polyrytmeistä, Bartókilta, Conlon Nancarrow'lta ja Bill Evansilta. Muita huomattavia tämäntyyppisiä sävellyksiä ovat käyrätorvitrio (1982), pianokonsertto (1985–1988), viulukonsertto (1992) ja a cappella -teos Nonsense Madrigals (1993).
Ligetin viimeiseksi teokseksi jäi Hampurin-konsertto (Hamburgisches Konzert) käyrätorvelle ja kamariorkesterille (1998–1999, 2003).
Tomi Salesvuo
Tomi Juhani Salesvuo (s. 10. marraskuuta 1972 Lappeenranta) on suomalainen muusikko, rumpali, säveltäjä ja pedagogi. Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolta vuonna 2002 valmistunut, Yhdysvalloissa sekä Saksassa opiskellut Salesvuo varttui perheessä, jossa musiikki oli muusikkoisän kautta läsnä miltei jatkuvasti. Innostus rumpujensoittoon alkoi lapsuuden kokemuksista, kun Tomi pääsi kokemaan elävää musiikkia konserteissa ja kävi koulua musiikkiluokalla. Jazz- ja muu rytmimusiikki sytytti, kun Tomi pääsi mukaan kotikaupungin Big Band -orkesteriin teini-iässä.
Lukion aikana alkoi päämäärätietoinen rumpujensoiton opiskelu Helsingissä ja Tomi valittiin Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolle ensimmäisenä nuorisokoulutuksen opiskelijana vuonna 1990 ja josta hän on valmistunut jazzmusiikin maisteriksi vuonna 2002. Akatemian ammattiopinnot ja tutustuminen pääkaupunkiseudun muusikoihin johtivat nopeasti erilaisiin keikkoihin sekä bändiprojekteihin, joista pitkäaikaisimpia olivat XL-yhtye, How Many Sisters ja Anna-Mari Kähärän kokoonpano sekä soul-jazz trio Bitter Sweet.
Tomi Salesvuo asuu perheineen Helsingissä ja keikkailee aktiivisesti musiikillisesti eri tyylisissä kokoonpanoissa sekä kotimaassa että ulkomailla. Useilla albumeilla on kuultu sekä hänen sävellyksiään että tuotannollista näkemystä. Hän on ollut mukana niin klubi- kuin festivaalituotannoissa oman yrityksensä Musiikkisato Oy:n kautta. Tomi Salesvuo on myös Suomen muusikkoyrittäjät ry:n hallituksen jäsen. Vuonna 2018 Salesvuo toimi uuden Helsinkiläisen EastFest Helsinki Festivaalin taiteellisena johtajana. Festivaali järjestettiin Itä-Helsingissä Puotilan Kartanolla kesäkuussa 13.-16.6. Puotilan Kartanolla on järjestetty myös erillistä Salesvuon vetämää musiikki-klubi sarjaa vuodesta 2015 alkaen. House bändi ”All Stars” -yhtyeen solisteina ovat esiintyneet mm. Jonna Tervomaa, Heikki Silvennoinen, Osmo Ikonen, Erja Lyytinen, Hanna Pakarinen, Emma Salokoski ja Maarit.
Sävellystyö, tuotannot ja palkinnot
Tomi Salesvuon sävellyksiä ja sovituksia on taltioitu useille albumeille ja radio- sekä TV-tuotantoihin. Ensimmäinen julkaistu teos "Dames" on Bitter Sweet yhtyeen levyltä "T for 3" (1998, Rytmihäiriö/Naxos) ja viimeisimpänä Tomi Salesvuo East Funk Attack yhtyeen toinen albumi "Rhythm" (2016, Satomusic), jonka sävellykset ovat Salesvuon omaa tuotantoa. Taiteellisena tuottajana Salesvuo on ollut mukana useissa levytyksissä sekä mm. Karjalan kunnailla TV –sarjan musiikkitaltioinneissa. Hänet on palkittu nuorempana useilla eri palkinnoilla Imatra Big Band Festivaalien yhteydessä järjestetyissä Big Bandien SM -sarjoissa. Pitkäaikaisen kokoonpanon XL-yhtyeen kanssa Salesvuo voitti Suomen Jazzliiton järjestämän jazzyhtyeiden SM –kilpalun Joensuussa vuonna 1992. Salesvuo on ollut mukana levytyksissä jotka ovat olleet Emma-palkintoehdokkaina ja vuonna 2009 hänet palkittiin ”Liitun pelti” –palkinnolla joensuulaisen Jazzkerho 76 ry:n toimesta. Vuonna 2011 opiskelijat valitsivat Salesvuon vuoden opettajaksi Metropolia ammattikorkeakoulun pop/jazz-musiikin koulutuksessa.
British Lion (yhtye)
British Lion on brittiläinen hard rock -yhtye, jonka basisti on Iron Maidenista tuttu Steve Harris. Yhtyeen ensimmäinen albumi British Lion julkaistiin Harrisin soololevynä hänen 90-luvulta alkaen tuntemiensa yhtyekavereiden kanssa, mutta taustayhtyeestä muodostettiin oikea bändi sen jälkeen. Yhtye julkaisi toisen albuminsa The Burning tammikuussa 2020.
Tomi Salesvuo
Instrumentit
Tomi Salesvuo soittaa Suomessa suunnitelluilla ja kasatuilla Jackshop-merkin rummuilla sekä Turkin Istanbulissa valmistettavilla Amedia-symbaaleilla.
Gnosjön kunta
Gnosjön kunta on Jönköpingin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Gnosjö.
Kunnan maapinta-ala on 420,55 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 9 614 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 16,88 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 4,0 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Anton Sitt
Sittin isä oli unkarilainen viulujen rakentaja Anton Szytt. Sitt opiskeli Prahan konservatoriossa viulunsoittoa ja sävellystä ja sai koulusta päästötodistuksen vain 16-vuotiaana. Toimittuaan viulunsoittajana useissa eri orkestereissa Saksassa hän siirtyi soittamaan Göteborgiin. Konserttimatkoillaan hän saapui Helsinkiin, missä hänelle esitettiin kutsu tulla viulunsoiton opettajaksi 1882 perustettuun Musiikkiopistoon. Vuodesta 1885 hänestä tuli myös Robert Kajanuksen johtaman Filharmonisen seuran orkesterin konserttimestari. Sitt toimi tässä tehtävässä orkesterissa ja sen seuraajissa nelisenkymmentä vuotta. Samalla hän opetti Musiikkiopistossa suuren joukon viulutaiteilijoita, mitä ei ollut Suomessa aikaisemmin tehty.
Gnosjön kunta
Kuntajaon kehitys
Alueella aikaisemmin sijainneet viisi maalaiskuntaa Gnosjö, Kulltorp (josta osa liitettiin Bredarydin maalaiskuntaan nykyisessä Värnamon kunnassa), Källeryd, Kävsjö ja Åsenhöga yhdistettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa Gnosjön maalaiskunnaksi. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa se muutettiin Gnosjön kunnaksi ilman rajamuutoksia.
Anton Sitt
Sittin puoliso vuodesta 1881 oli Sima Wekowsky (k. 1945).
Gnosjön kunta
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 240 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 8,5 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 297 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Lannan taajamassa on 329 asukasta, ja se kuuluu lähes kokonaan Värnamon kuntaan.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Gnosjön kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Gnosjön kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Asteriskilla (*) merkitty Kulltorpin seurakunta kuuluu osittain Gnosjön kuntaan ja osittain Värnamon kuntaan.
Tsepo Masilela
Peter Tsepo Masilela (s. 5. toukokuuta 1985 Mpumalanga) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjan Kaizer Chiefsiä.
Gnosjön kunta
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Tsepo Masilela
Ura
Masilela pelasi vuodet 2003–2007 kotimaansa pääsarjassa, jossa hän edusti Hellenicia ja Benoni Premier Unitedia. 31. elokuuta 2007 Masilela siirtyi Israeliin Maccabi Haifaan, jossa hän voitti kaudella 2008–2009 Israelin mestaruuden. Kauden 2011–2012 Masilela pelasi lainalla espanjalaisessa Getafessa, josta hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 takaisin kotimaansa pääsarjaan, seuranaan tällä kertaa Kaizer Chiefs.
Siperiantiikeri
Siperiantiikeriä on perinteisesti pidetty kaikista tiikereistä ja kissaeläimistä suurimpana, mutta viimeaikaisissa mittauksissa bengalintiikeri on osoittautunut keskimäärin suuremmaksi. Siperiantiikeriurokset painavat 125–200 kiloa ja pituutta niille kertyy häntä poisluettuna noin 1,8–2,1 metriä. Naaraat ovat yleensä pienempiä, sillä paino jää 113–127 kiloon ja pituuskin 1,7-1,8 metriin ilman häntää. Vuonna 1943 Mantšuriassa Sungari-joella tapettiin urostiikeri, jonka kerrottiin olleen noin 300 kilon painoinen. Pituudeksi ilmoitettiin 330 senttiä, hännän pituuden ollessa noin metrin. On olemassa väitteitä tiikereistä, joiden painot olisivat olleet välillä 318-384 kiloa ja jopa 408 kiloa, mutta ne tulevat kyseenalaisista lähteistä. Korkeudessa siperiantiikeri häviää leijonille, siperiantiikeri on kuitenkin pidempi ja hieman painavampi.
Levinneisyys
Siperiantiikerit elävät Amurjoen lähistöllä itäisessä Siperiassa. Sillä on muita tiikereitä pidempi turkki. Se on erittäin uhanalainen ja vuonna 1940 arvioitiin, että niitä oli jäljellä enää vain noin 40 yksilöä, jotka vaelsivat laajoilla alueilla. Viimeisten arvioiden mukaan tiikereitä elää vapaana 480–520 yksilöä ja kanta on vahvistumassa hiljalleen. Siperiantiikerin reviiri voi olla tuhannen neliökilometrin laajuinen, ja niiden on usein vaikea löytää toisiaan paritteluaikana. Lajin yksilöitä elää vankeudessa paljon enemmän kuin luonnossa.
Suojelu
Amur Leopard and Tiger Alliance eli ALTA oli Amurin kissapetojen suojeluun osallistuvien yhteisöjen kattojärjestö, joka yhdistyi vuoden 2018 alussa 21st Century Tiger -järjestön kanssa. Uusi järjestö kantaa nimeä WildCats Conservation Alliance. Myös Korkeasaari kuuluu siihen. WildCatsin suojelupartiot valvovat kissapetojen elinalueita metsästäjien ja metsäpalojen varalta. Alueen kylissä ja kouluissa tehdään ympäristökasvatusta ja karjanomistajille korvataan kissapetojen aiheuttamat karjanmenetykset.
Eurooppalaiset eläintarhat ylläpitävät lajin suojeluohjelmaa, jolla ylläpidetään tervettä tarhakantaa. Myös Korkeasaaren tiikerit ovat osa tätä ohjelmaa.
Lisääntyminen
Siperiantiikerin kiima-aika ajoittuu talveen. Silloin uros haeskelee kumppania elinpiiriltään. Ellei kukaan huomaa sen pistävää hajua, se alkaa karjua tullakseen havaituksi. Uros ja naaras saattavat paritella jopa sata kertaa muutaman päivän aikana ja eroavat sitten.
Naaras kantaa pentuja runsaat kolme kuukautta, ja poikii 2–5 poikasta suojaiseen piiloon. Poikasten varttuminen aikuisiksi on kaikkea muuta kuin varmaa ja taistelu olemassaolosta on epätoivoista. Poikaset nahistelevat emonsa nisistä ja lihovat maidolla. Jos emo joutuu siirtämään pentunsa uuteen paikkaan, se aloittaa vahvimmasta, sillä aina se ei ehdi kantaa kaikkia poikasiaan turvaan. Pentujen suurin uhka on vieras uros. Vallatessaan kilpailijan elinpiirin se tappaa kaikki löytämänsä pennut, jotta voisi paritella emon kanssa.
Ravinto
Tiikeri hiipii vaivihkaa saaliinsa perässä ja ryntää tai loikkaa sitten uhrinsa kimppuun. Purema niskaan murskaa tavallisesti selkärangan ja selkäytimen, mutta tiikeri voi myös tukahduttaa kamppailevan uhrin kurkusta puremalla. Tiikeri pitää saaliinsa kiinni upottamalla kyntensä sen kylkiin tai selkään. Vaikeammissa kamppailuissa siperiantiikeri voi käyttää voimakkaita takaraajojaan saaliin tappamiseen. Siperiantiikerin kynnet voivat kasvaa jopa 10 senttimetrin pituisiksi.
Tappamansa eläimen tiikeri raahaa suojaan saadakseen aterioida rauhassa. Se saattaa syödä jopa 40 kiloa lihaa kerralla. Tiikeri peittää saaliinsa maahan, pysyttelee noin sadan metrin säteellä paikasta ja voi käydä aterioimassa jopa viikon ajan haaskallaan.
thumb|none|300px|Siperiantiikeri [[Korkeasaaren eläintarha|Korkeasaaressa.]]
7digital
The 7digital API:n (Application Programming Interface) avulla tuottajat ja yhteistyökumppanit voivat lisensoida 7digitalin teknologiaa ja musiikkikatalogia musiikkiverkkosivuilleen ja sovelluksiin, tai integroida musiikkia olemassa oleviin palveluihin.
Ain’t My Bitch
Ain’t My Bitch on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Metallican kappale ja promo-single yhtyeen albumilta Load. Kappaleen ovat säveltäneet James Hetfield sekä Lars Ulrich. Kappale nousi Yhdysvalloissa Hot Mainstream Rock Tracks -listan sijalle 15.
Jack Gibson
Havaittuaan Michiganin pohjoisosan olevan otollista aluetta jääkiekkoliigan perustamiselle Gibson kannusti muitakin panemaan alulle kiekkoseuroja, ja hänen johdollaan muodostetun International Professional Hockey Leaguen toiminta käynnistyi kaudella 1904–1905.
IPHL lopetti toimintansa kauden 1906–1907 jälkeen. Gibson jäi Houghtoniin joidenkin vuosien ajaksi ja toimi paikkakunnalla hammaslääkärinä sekä paikallisten jääkiekko-otteluiden erotuomarina. Sitten hän palasi Kanadaan ja asettui Calgaryyn harjoittamaan hammaslääkärin ammattiaan. Gibson kuoli 7. lokakuuta 1955.
Markus Kumpuoja
Markus Kumpuoja (s. 21. marraskuuta 1988 Kemi) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Suomen Bandyliigassa pelaavaa Botniaa.
Seurajoukkueura
Kumpuojan ura Bandyliigassa alkoi 17-vuotiaana kaudella 2005–2006 Veitsiluodon Vastuksen riveissä, jossa hän oli pelannut eri juniorijoukkueissa 4-vuotiaasta asti. Kaudella 2007–2008 Vastuksen luovuttua sarjapaikasta hän siirtyi Oulun Luistinseuraan, josta saavutuksena on kaksi perättäistä Suomen mestaruutta. Kumpuojalla oli ensimmäisen kevään 2008 mestaruuden kohdalla keskeinen rooli, sillä hän tasoitti ottelussa ToPV:a vastaan jatkoajalla.
Viiden Siriuksessa pelatun kauden jälkeen Kumpuoja siirtyi keväällä 2020 IFK Vänersborgiin.
Kahden IFK Vänersborg kauden jälkeen Kumpuoja siirtyi keväällä 2022 Frillesås BK:hon.
Keväällä 2023 Kumpuojan 14 vuoden ura Ruotsissa päättyi, kun hän päätti palata Suomen Bandyliigaan ja Botniaan.
Maajoukkueura
Kumpuoja on palkittu myös Suomen alle 19- ja alle 23-vuotiaiden parhaana pelaajana.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Brenno, il nemico di Roma
Brenno, il nemico di Roma (”Brennus, Rooman vihollinen”) on vuonna 1963 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Giacomo Gentilomo. Sen päähenkilöä Brennusta esittää yhdysvaltalainen Gordon Mitchell. Muissa pääosissa ovat Pier Anna Quaglia alias Ursula Davis, Massimo Serato ja Luciano Stella alias Tony Kendall.
Juoni
Eletään vuotta 391 eaa. Brennuksen johtamat gallialaiset uhkaavat Roomaa ja valloittavat Clusiumin kaupungin. Sillä aikaa senaatin kavalluksesta syyttämä sotapäällikkö Furius Camillus luopuu tehtävästään ja vetäytyy maanpakoon Ardeaan. Minervan papitar Nissia lupautuu Brennuksen vaimoksi pelastaakseen kaupungin, mutta hänen kihlattunsa Quintus Fabius sieppaa tytön. Raivostunut Brennus lyö roomalaiset Allia-joen luona ja marssii Roomaan, jonka asukkaat ovat vetäytyneet turvaan Capitoliumin kukkulalle. Gallialaiset yrittävät vallata Capitoliumin, mutta pyhät hanhet paljastavat ääntelyllään hyökkäyksen. Roomalaiset suostuvat maksamaan Brennukselle lunnaat, mutta juuri silloin apuun ryntää Quintus Fabiuksen kutsuma Furius Camillus joukkoineen. Lopuksi Quintus Fabius surmaa Brennuksen kaksintaistelussa.
Tuotanto ja vastaanotto
Brenno, il nemico di Roma on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Olimpian studiolla Roomassa. Sen taistelukohtaukset ja Carlo Francin musiikki on lainattu muista elokuvista.
Giacomo Gentilomon ohjaustyö on vaatimattomasti toteutettu, mutta sujuvasti etenevä toimintaseikkailu, joka on varsin uskollinen historialliselle taustalleen. Näyttelijäsuorituksista erottuu kirveellä veistetyn Gordon Mitchellin mielipuolinen Brennus, joka roomalaisten kultaa punnittaessa heittää vaa’alle miekkansa ja lausuu kuuluisat sanat ”Voi voitettuja”. Massimo Serato esittää poikkeuksellisesti positiivista henkilöhahmoa.
Pienellä budjetilla tehty elokuva sai hyvän yleisömenestyksen tuottaen Italissa yli 367 miljoonan liiran kassatulot.
Redon
Redon on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella.
Redon sijaitsee Oust ja Vilaine -jokien yhtymäkohdassa. Lisäksi sitä halkoo Nantes-Brest kanava. Hyvien vesiyhteyksien ansiosta se onkin ollut huomattava satamakaupunki. Kukoistuskauttaan satama eli 1600-luvulla. Tuosta ajasta on yhä muistuttamassa kauppiaiden rakentamia asuntoja, kuten Manoir du Mail ja Hôtel de Richelieu.
Roger Ébacher
Roger Ébacher (s. 6. lokakuuta 1936 Amos) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Amosin hiippakuntaan 27. toukokuuta 1961 ja nimitettiin Hauteriven (vuodesta 1986 Baie-Comeaun) hiippakunnan johtoon 30. kesäkuuta 1979. Piispaksi konsekroinnin suoritti 31. heinäkuuta Gilles Ouellet, jota avustivat Jean-Guy Couture ja Gérard Drainville.
Ébacher sai 30. maaliskuuta 1988 nimityksen Gatineau-Hullin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 6. toukokuuta. Gatineau-Hullista tehtiin 31. lokakuuta 1990 arkkihiippakunta ja Ébacherista sen arkkipiispa. 28. lokakuuta 2005 arkkihiippakunnan nimi lyhennettiin muotoon Gatineau. Ébacher jäi eläkkeelle 12. lokakuuta 2011.
Hevonlinna
Hevonlinna on harjumuodostuma ja ulkoilualue Tl Koskella Varsinais-Suomessa.
The Motels
The Motels on yhdysvaltalainen uuden aallon yhtye Berkeleystä, Kaliforniasta, joka on tehnyt singlet ”Only the Lonely” ja ”Suddenly Last Summer”, joista molemmat sijoittuivat Billboard Hot 100 -singlelistan 9. sijalle vuosina 1982 ja 1983.
Yhtyeen päälaulaja Martha Davis muodosti yhtyeen uudelleen vuonna 1998 ja nimesi sen muotoon ”The Motels featuring Martha Davis”. Tällä nimellä yhtye kävi kiertueilla useiden eri muusikkokokoonpanojen kanssa.
Yhtye on esiintynyt myös nimellä ”Martha Davis and The Motels”.
Hevonlinna
Kulttuuriympäristö
Harjua on sen nimen perusteella arveltu myös rajavarustukseksi maakuntien rajalla ja harjua pitkin kulkee valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määritelty historiallinen Huovintie, joka Koskella ja Mellilässä on edelleen käytössä pääosin sorapintaisena osaksi yleisenä ja osaksi yksityisenä tienä. Harjulla sijaitseva Hevonlinnanotsa on Varsinais-Suomen ja Satakunnan historiallisten maakuntien rajapaikka ja 2010-luvulla rajapaikkana Tl Kosken kunnan ja Loimaan kaupungin, aiemmin Mellilän kunnan välillä.
Mustaboniitti
Mustaboniitti (Euthynnus lineatus) on tonnikalojen tribukseen kuuluva makrillikala. Sen kutu ajoittuu Meksikon seuduilla kesä-elokuulle.
Hevonlinna
Ulkoilualue
Tl Kosken kunnalla on harjulla ulkoilukeskus, johon liittyvällä ulkoilualuella on muun muassa ulkoiluratoja, näkötorni, laavu ja frisbeegolf-rata.
Mustaboniitti
Koko ja ulkonäkö
Mustaboniitin pituus on enimmillään 80–85 cm ja paino noin 9 kg.
Levinneisyys
Mustaboniitti on itäisen Tyynenmeren kala. Sen levinneisyysalue ulottuu Kalifornian San Simeonista Galápagossaarille ja Perun pohjoisosien vesille. Havaijilta on saatu kaksi mitä ilmeisimmin harhailevaa yksilöä, jotka osoittavat, että mustaboniitti voi vaellella pitkiäkin matkoja.
Mustaboniitti suosii selvästi lämpimiä meriä eikä viihdy alle 22–23-asteisissa vesissä. Vastakuoriutuneet poikaset vaativat vähintään 26 asteen lämpötilan. Mustaboniitit muodostavat suuria parvia boniitin ja keltaevätonnikalan kanssa.
Ravinto
Mustaboniitti on vahva petokala, jonka ruokavalio muistuttaa useiden sen lähisukulaisten ruokavalioita, johon kuuluu lajia itseään pienempiä kaloja, mustekaloja, äyriäisiä ja niin edelleen. Siispä mustaboniitit kilpailevat ravinnosta muiden petokalojen kanssa.
Gilles Ouellet
Joseph Gilles Napoléon Ouellet (14. elokuuta 1922 Bromptonville – 13. elokuuta 2009) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Société des Missions-Étrangèresin papiksi 30. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin Gaspén hiippakunnan johtoon 5. lokakuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emanuele Clarizio, jota avustivat Louis Lévesque ja Louis Joseph Jean Marie Fortier.
Ouellet sai 27. huhtikuuta 1973 nimityksen Rimouskin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 16. lokakuuta 1992.
Morgammâras
Morgammâras on tunturi Inarin Lapissa Lemmenjoen pohjoispuolella. Sen korkeus on 519 metriä. Se on yksi Maarestuntureista.
Tigris
260px|thumb|Eufrat ja Tigris. [[Valuma-alue on kartassa keltaisella.]] Tigris on itäisempi kahdesta suuresta joesta, Tigris ja Eufrat, joista Kaksoisvirtainmaa eli Mesopotamia on saanut nimensä. Tigris on noin 1 900 kilometriä pitkä. Irakin pääkaupunki Bagdad sijaitsee Tigriksen länsirannalla. Historiallisesti tärkeät Niniven, Ktesifonin ja Seleukeian kaupungit ovat myös sijainneet sen varrella. Myös Saddam Husseinin kotikaupunki Tikrit sijaitsee joen varrella ja on saanut nimensä sen mukaan.
Tigrisin lähteet ovat Taurusvuoristossa Turkissa Elazığin kaupungin lounaispuolella. Sillä on monia pieniä sivujokia, joiden yhteinen valuma-alue kattaa suuren osan Turkin itäosaa. Se muodostaa osan Turkin ja Syyrian välisestä rajasta, ja Khābūrjoki yhtyy siihen lähellä Irakin rajaa. Mosulin lähellä jokilaaksosta on tehty tekojärvi. Joki saapuu alluviaalitasangolle lähellä Samarraa. Bagdadin lähistöllä joen molemmin puolin on rakennettu tulvavallit.
Joen uoma tasangolla on muuttunut monia kertoja, sekä luonnollisesti että ihmisen toimien takia. Noin 200 km Bagdadista alavirtaan on laaja riisinviljely- ja suoalue, jota monet Tigrisin sivuhaarat kastelevat. Suoalueelta alkaa Shatt al-Arab -joki, johon myös Eufrat laskee. Shatt al-Arab on osa Iranin ja Irakin välistä rajaa, ja Irakin ainoa yhteys merelle.
Ennen nykyaikaisten patojen rakentamista Tigrisin keskimääräiseksi virtaamaksi arvioitiin 1 340 kuutiometriä sekunnissa. Se kuljetti tonnin kiintoainesta sekunnissa. Nykyisin 90 % vedestä ja kiintoaineesta, joka ohittaa Bagdadin, ei koskaan päädy mereen, vaan haihtuu tai käytetään kasteluun ja imeytyy suoalueille.
Tigrisiin on rakennettu useita patoja sekä sähköntuotantoa että kasteluveden säännöstelyä varten. Turkin puolella on Kralkizin (rakennettu 1985–1997), Batmanin (1986–1999), Diclen (1986–1997) ja Ilısun padot. Irakin puolella on useita patoja, josta suurin on Mosulissa. Muut Irakin puolen padot ovat Kutissa (rakennettu 1939) ja Samarrassa (1954).
Kastrisiánika
Kastrisiánika on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 64 (vuonna 2011).
Kastrisiánika on osa Friligkiánikan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran keskiosissa. Kytheran kylistä Kastrisiánika yhdessä Chóran, Aroniádikan, Káto Chóran ja Mylopótamoksen kylien kanssa on rekisteröity ”perinteisiksi kyliksi” eli ne edustavat hyvin kreikkalaista arkkitehtuuria ja ovat osa kulttuuriperintöä. Viranomaiset pyrkivät suojelemaan näiden kylien arkkitehtuuria sekä edistämään kylien asemaa ja houkuttelevuutta.
Fernand Cormon
pienoiskuva|oikea|Fernand Cormon ja hänen ateljeensa 1885. Kuvassa vasemmalla istuu [[Henri de Toulouse-Lautrec|Toulouse-Lautrec, maalaustelineen luona Cormon itse.]] Fernand Cormon (24. joulukuuta 1845 Pariisi, Ranska – 20. maaliskuuta 1924 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen akateeminen taidemaalari. Hän oli aikansa ranskalaisen historiamaalauksen johtavia taiteilijoita. Mytologisia, uskonnollisia ja historiallisia aiheita maalannut Cormon oli myös muotokuvamaalari.
Fernand piti 1880-luvulla ateljeekoulua Atelier Cormon. Koulu pyrki antamaan valmiuksia Pariisin salonkiin pääsyyn. Cormon oli itse debytoinut salongissa 1868. Oppilaina oli muun muassa Henri de Toulouse-Lautrec, Henri Matisse ja Vincent van Gogh. Suomalaisista Atelier Cormonissa kävivät esimerkiksi Albert Gebhard ja Akseli Gallen-Kallela.
Sittemmin Cormon tunnetaan pikemminkin kuuluisien oppilaidensa kuin taiteensa vuoksi, vaikka hän pääsikin Académie des Beaux-Artsin jäseneksi. Hän kuoli liikenneonnettomuudessa.
Anton Šunin
thumb|Anton Šunin (2011) Anton Šunin (s. 27. tammikuuta 1987 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän on edustanut Venäjän Valioliigassa Dynamo Moskovaa vuodesta 2007 alkaen. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän liigassa 239 ottelua, joissa hän on päästänyt 257 maalia ja pelannut 85 nollapeliä. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kolme ottelua.
Šunin pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran elokuussa 2007 ystävyysottelussa Puolaa vastaan. Toisen kerran hän pääsi maajoukkueessa kentälle vuonna 2011 ja kolmannen kerran vasta vuonna 2019. Vuonna 2020 hän pelasi neljä maaottelua ja vuonna 2021 hän on kesäkuun 8. päivään mennessä pelannut viisi maaottelua, joten hänellä on maaotteluja yhteensä 12. Hän oli vaihtopelaajana mukana EM-kilpailuissa 2012.
Daniel Alphonse Omer Verstraete
Daniel Alphonse Omer Verstraete OMI (s. 31. heinäkuuta 1924 Oostrozebeke) on Etelä-Afrikassa toiminut belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. helmikuuta 1950 ja nimitettiin Western Transvaalin prefektiksi 9. marraskuuta 1965. Apostolisesta prefektuurista tehtiin 27. helmikuuta 1978 Klerksdorpin hiippakunta, ja Verstraete sai nimityksen sen piispaksi. Hänet konsekroi 14. toukokuuta Peter Fanyana John Butelezi, jota avustivat George Francis Daniel ja Hugh Boyle.
Verstraete osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään piispana 26. maaliskuuta 1994.
Faraonismi
thumb|Faraonismin innoittama [[Sa'd Zaghlulin hautarakennus.]] Faraonismi on egyptiläinen ideologia, jonka mukaan egyptiläinen identiteetti liitetään etenkin Egyptin muinaiseen historiaan. Ideologia poikkeaa näin esimerkiksi arabinationalismista tai panislamilaisuudesta.
Timo Lipitsä
Timo Lipitsä (1. toukokuuta 1857 Suistamo – 5. huhtikuuta 1950 Kiuruvesi) oli Laatokan Karjalasta Suistamon Koiton kylästä kotoisin ollut runonlaulaja ja kanteleensoittaja.
Faraonismi
Faraonismi kohtasi egyptiläisessä yhteiskunnassa monia eri ongelmia. Muinainen Egypti tunnettiin Egyptissäkin perinteisesti lähinnä islamin kautta, eivätkä tavalliset ihmiset samaistuneet muinaiseen historiaan. Uskonnon kautta monien oli vaikea hyväksyä myös muinaisen historian polyteismiä.
Faraonismi näkyi aikanaan myös arkkitehtuurissa. Se innoitti esimerkiksi Kairon yliopiston kampusalueen suunnittelua ja Sa'd Zaghlulin haudan rakennusta.
Timo Lipitsä
Lipitsän vanhemmat olivat Georgi (Jyrki) Mihailinpoika (1832–1901) ja Matrona Feodorintytär (1831–1859). Lipitsä oppi kanteleen soiton ja kanteleiden rakentamisen taidon isältään Jyrki Lipitsältä. Hän kulki 17-vuotiaasta alkaen kanteleineen esiintymässä kylän juhlissa. Vuonna 1883 Lipitsä meni naimisiin Jevdokia (Outi) Tanjusen kanssa ja viljeli sitten Suistamolla pientä maatilaansa. Vuonna 1911 hän osallistui Suistamolla pidettyihin runolaulu- ja kanteleensoittokilpailuihin saaden 5. palkinnon kantelesarjassa, ja vuonna 1917 kansanmusiikintutkija A. O. Väisänen vieraili Koiton kylässä ja tallensi Lipitsältä viisi tanssisävelmää.
Valkopartainen, kymmenkielistä kanteletta soittanut Timo Lipitsä tuli tunnetuksi vasta 1920- ja 1930-luvulla, kun hän teki esiintymiskiertueita ympäri Suomea. Lipitsä aloitti esiintymismatkat Suistamon ulkopuolelle 1920-luvun alussa ja esiintyi muun muassa Sortavalan laulujuhlilla 1926 ja Helsingin laulujuhlilla 1931. Hän kiersi esiintymässä kouluilla, eri juhlissa ja yksityistilaisuuksissa. Lipitsän esiintymiskumppaneina olivat aluksi Iivana Onoila ja sitten Feodor Vuorinen, mutta myöhemmin hän esiintyi pääasiassa yksin. Lipitsä rakensi myös kanteleita, joille löytyi ostajia sekä Suomesta että muualta Euroopasta.
Talvisodan aikana Lipitsä joutui evakkoon Laihian Torstilaan, jossa kappalainen Frans Kärki tallensi häneltä 75 runoa. Lipitsä esiintyi vielä 1941 Kalevalajuhlissa Vaasassa, ja hän pääsi jatkosodan aikana käymään vielä Suistamolla. Sodan jälkeen Lipitsä asui poikansa Iivo Lipitsän luona ensin Lapuan Kauhajärvellä ja sitten Kiuruveden Niemiskylässä. Toimittaja Veikko Hintikka tapasi Lipitsän talvella 1949, ja hän kiinnitti lehtijutuissaan huomiota Lipitsän huonoihin elinoloihin. Lipitsä kuoli huhtikuussa 1950, ja hänet haudattiin Kiuruveden luterilaiselle hautausmaalle, jonne pystytettiin hänelle myös hautapatsas Suistamo-seuran aloitteesta.
Alban William Phillips
Phillips oli Lontoon yliopiston taloustieteen professori 1958–1967, minkä jälkeen hän toimi Australian kansallisen yliopiston professorina. Hän päätyi Phillipsin käyrä -teoriaansa tutkiessaan sadan vuoden ajalta erityisesti Britannian talouselämän vaiheita. Ne osoittivat, että korkea työllisyysaste merkitsee nopeaa inflaatiota ja vastaavasti matala inflaatio edellyttää suurta työttömyyttä. Talouspolitiikassa tämä yhteys johti Phillipsin mukaan siihen, että oli valittava kahdesta pahasta jompikumpi: joko inflaatio tai työttömyys. Pillipsin käyrä oli syntyaikanaankin kiistelty, ja nykyään sitä pidetään liian yksioikoisena. Tutkijauransa myöhempinä vuosina Phillips tutki myös erilaisia talouselämän optimointimenetelmiä.
Elämä
Phillips syntyi 18. marraskuuta 1914 Te Rehungassa, Dannevirkessa, Uuden-Seelannin pohjoissaarella. Hän valmistui ylioppilaaksi joulukuussa 1929, pian viidennentoista syntymäpäivänsä jälkeen, mutta lama keskeytti hänen koulutuksensa. Seuraavien kymmenen vuoden aikana Phillips mm. piti elokuvateatteria Tuaissa; ansaitsi elantonsa ampumalla krokotiileja; matkusti Iso-Britanniaan Kiinan ja Venäjän kautta (jossa hän ei kyennyt saamaan työtä kaivoksissa poliittisten vankien runsaan tarjonnan vuoksi); valmistui Institute of Electrical Engineersistä marraskuussa 1938 useiden vuosien kirjeopintojen jälkeen.
Pian sen jälkeen hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Jaavalla, jossa japanilaiset lentokoneet ampuivat hänet alas. Hän ja kaksi kollegaa yrittivät tehdä käytöstä poistetusta linja-autosta merikelpoisen aluksen, jolla seilata Australiaan, mutta paikalliset kyläläiset kavalsivat heidät, ja heidät vangittiin.
Philips vietti sotavankileirillä kolme ja puoli vuotta. Vapautumisensa aikoihin Philips painoi vain 44 kg.
Hän suoritti sosiologian perustutkinnon vuonna 1949 ja tohtorin tutkinnon taloustieteessä vuonna 1953. Hän nousi London School of Economicsin taloustieteen professoriksi vuonna 1958. Hän otti vastaan nimityksen Australian kansallisessa yliopistossa vuonna 1967 ja opetti sittemmin Aucklandin yliopistossa.
Loppuaikoinaan hän kärsi 54-vuotiaana saamansa aivohalvauksen seurauksista. 4. maaliskuuta 1975 hän sai toisen halvauksen, joka vei häneltä hengen.
Panos taloustieteen kehitykseen
Opiskeluaikoinaan Philips rakensi Moniacin, jääkaapin kokoisen laitteen, joka kuvasi rahan varantoja ja virtauksia värjätyn veden avulla.
Andri Pjatov
pienoiskuva|330x330px|Pjatov vuonna 2017 Andri Pjatov (s. 28. kesäkuuta 1984 Kirovohrad, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut seuratasolla Ukrainan jalkapalloliigassa Šah’tar Donetskia vuodesta 2007. Hän on voittanut Ukrainan liigamestaruuden kymmenen kertaa ja Ukrainan Cupin kahdeksan kertaa. Kaudella 2008–2009 hän voitti UEFA-cupin.
Pjatov on pelannut Ukrainan liigassa Vorskla Pultavan ja Šah’tar Donetskin joukkueissa yhteensä 342 ottelua, joissa hän on 173 kertaa pelannut nollapelin.
Pjatov kuului Ukrainan maajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2006 mutta ei saanut peliaikaa. Vuosien 2012 ja 2016 EM-kilpailuissa hän oli Ukrainan ykkösmaalivahti ja kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa varamaalivahti. Hän on pelannut kaikkiaan 102 maaottelua, joista viimeisen kesäkuussa 2022 Kansojen liigassa Armeniaa vastaan. Näistä nollapelejä on 47.
Raymond Saint-Gelais
Raymond Saint-Gelais (s. 23. maaliskuuta 1936 Baie-Saint-Paul) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint-Hyacinthen hiippakuntaan 12. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Saint-Jérômen hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Dianan titulaaripiispaksi 5. heinäkuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Roy, jota avustivat Louis-de-Gonzague Langevin ja Charles-Omer Valois.
Saint-Gelais sai 19. helmikuuta 1988 nimityksen Nicoletin koadjuuttoripiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. huhtikuuta. Hänestä tuli 14. maaliskuuta 1989 Nicoletin piispa. Hän jäi eläkkeelle 11. heinäkuuta 2011.
La rivolta dei pretoriani
La rivolta dei pretoriani (”Pretoriaanien kapina”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alfonso Brescia. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni
Eletään vuotta 96 aaj. Rooman valtakuntaa hallitsee tyrannimainen keisari Domitianus, joka tukeutuu Soteruksen johtamiin gladiaattoreihin sekä rakastajaansa Isiksen papittareen Artamneen. Domitianusta vastustamaan nousee Punaiseksi Sudeksi naamioitunut pretoriaanikaartin komentaja Valerius Rufus, johon liittyy konsuli Nerva ja joukko muita kansalaisia. Valerius ja hänen kihlattunsa Lucilla joutuvat Domitianuksen vangeiksi, mutta salaliittolaisten hyökätessä palatsiin pretoriaanit puuttuvat tapahtumiin ja keisari saa surmansa kaksintaistelussa.
Tuotanto
La rivolta dei pretoriani on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Elioksen studiolla Roomassa. Se on Alfonso Brescian ensimmäinen ohjaustyö.
Elokuva on yksinkertainen mutta viihdyttävä toimintaseikkailu, jossa on paljon hauskoja ja jännittäviä yksityiskohtia. Sen suhde historiaan on hyvin löyhä. Richard Harrison on energinen toimintasankari, mutta hänen tyttöystävänsä Paola Piretti alias Paola Pitti jää pahasti Moira Orfein peruukkikokoelman varjoon. Salvatore Furnarin esittämä ovela kääpiö on yksi elokuvan sankareista. Tarinan mukaan Harrison luopui pretoriaaniroolinsa takia pääosasta Sergio Leonen spagettiwesternissä Kourallinen dollareita, joka olisi voinut tehdä hänestä oikean tähden.
DVD-julkaisut
Elokuva on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
Ranskansininen
Ranskansininen (Bleu de France) on väri, joka on tyypillisesti edustanut Ranskaa. Sinistä on käytetty ranskalaisten monarkkien heraldiikassa vähintään 12. vuosisadalta asti, jolloin kuninkaiden kultainen lilja esitettiin ensi kerran sinisellä taustalla. Viime aikoina on käytetty kirkkaampaa versiota, joka perustuu tricolorin siniseen, erityisesti urheiluyhteyksissä. Ranskan kansallisjoukkueet käyttävät jokaisessa lajissa yleensä sinistä päävärinään.
Sininen on Ranskan kansallinen kilpaurheiluväri, minkä vuoksi moni ranskalainen moottoriurheiluryhmä on käyttänyt sitä, mukaan lukien Alpine, Amilcar, Ballot, Bugatti, Delage, Delahaye, Gordini, Ligier, Mathis, Matra, Panhard, Pescarolo Sport, Prost Grand Prix, Rondeau, Salmson, Talbot-Lago, Voisin.
Värikoordinaatit
Tässä ranskansinisen väripinnan (oheinen väriruutu) värikoordinaatteja (skaalalla 0-255):
Oleksandr Alijev
thumb|Oleksandr Alijev Oleksandr Alijev (ukr. Олександр Олександрович Алієв, ven. Александр Александрович Алиев, s. 3. helmikuuta 1985 Habarovsk, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigan FK Anži Mahatškalaa.
Alijev tunnetaan erinomaisista vapaapotkun laukomistaidoistaan, "Hän on paras vapaapotkujen laukoja Euroopassa" totesi silloinen Dynamo Kiovan valmentaja Juri Sjomin.
Morgam
Morgam tarkoittaa kahta tunturia Inarin Lapissa:
Jani Honkanen
Jani Honkanen (s. 20. syyskuuta 1979 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka lopetti uransa vuonna 2015. Hän pelasi urallaan 325 SM-liiga- ja 218 Mestis-ottelua. Honkanen pelasi lisäksi Ruotsin Allsvenskanissa, Pohjois-Amerikan UHL-sarjassa sekä Kazakstanin ja Tanskan pääsarjoissa. Ässissä Honkanen oli voittamassa Suomen mestaruutta keväällä 2013.
Ura
Espoon Karakalliossa varttunut Honkanen on Karakallion Pallon kasvatti. . Sieltä hän siirtyi kymmenen vuoden iässä HIFK:n junioreihin. Hän on pelannut myös Mestistä KJTssä, Hermeksessä, KooKoossa ja Kiekko-Vantaassa sekä SM-liigaa HIFK:ssa, SaiPassa, Pelicansissa, HPK:ssa, Tampereen Tapparassa ja Porin Ässissä. Honkanen on pelannut lisäksi kaksi kautta Ruotsin HockeyAllsvenskanissa sekä puoli kautta Pohjois-Amerikassa. Honkanen on tullut tunnetuksi myös tappeluista muun muassa Semir Ben-Amorin kanssa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi pelaamaan Porin Ässiin, jossa hän pelasi myös kauden 2012–2013 ollen joukkueensa varakapteeni.
Honkanen liittyi kaudeksi 2013–2014 Espoo Bluesiin alkukauden kattavalla sopimuksella. Honkanen edusti lopulta kauden aikana Bluesin lisäksi Mestisken HCK:ta ja Kazakstanin pääsarjan Aristan Temirtauta. Honkanen siirtyi Kiekko-Vantaaseen kauden 2014–2015 alussa. Hän pelasi Vantaalla 35 ottelua, kunnes siirtyi loppukaudeksi Tanskan pääsarjan Herningiin.
Honkanen lopetti ammattilaisuransa vuonna 2015, ja toukokuussa hän aloitti Kiekko-Vantaan apulaisvalmentajana.
Gualtieri
Gualtieri on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Reggio Emilian maakunnassa Emilia-Romagnan alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on Palazzo Bentivoglio. Palatsi on rakennettu vuosien 1594 ja 1600 välillä. Nykyään palatsissa on museoita. Juppiterin salissa (Sala di Giove) on Museo Documentario e Centro Studi Antonio Ligabue. Siellä on nähtävillä muun muassa kaupungissa asuneen naivistin Antonio Ligabuen omakuva. Ikarosin salissa (Sala di Icaro) on näyttely Donazione Umberto Tirelli. Siellä on näytteillä Gualtierissa vuonna 1928 syntyneen räätälin Umberto Tirellin lahjoittamia taideteoksia.
Ilmasto
Gualtierissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 13 °C ja keskimääräinen sademäärä 820 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 24 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 2 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 49 millimetriä.
Raúl Prebisch
pienoiskuva|Raúl Prebisch vuonna 1954. Raul Prebisch (1901–1986) oli argentiinalainen taloustieteilijä. Vuodesta 1950 hän toimi Yhdistyneiden Kansakuntien eri tehtävissä, esimerkiksi YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin Unctadin pääjohtajana.
Prebisch toimi taloustieteen professorina Buenos Airesin yliopistossa vuosina 1925–1948. Kyseisen kauden aikana hän toimi myös maan apulaisvaltiovarainministerinä ja Argentiinan Pankin pääjohtajana. Tutkijana Prebisch perehtyi erityisesti kehitysmaiden ongelmiin ja ehdotti niiden aseman parantamiseksi suojatulleja, talousavun lisäämistä ja kehitysmaiden viennin kasvattamista. Tätä Prebischin mallia pidetään edelleen käyttökelpoisena toimintatapana. Prebisch sai vuonna 1974 Intian valtion myöntämän Jawaharlal Nehru -palkinnon kansojen välisen ymmärtämyksen, hyvän tahdon ja ystävyyden edistämisestä.
Mustalaikku
Mustalaikku (Diplocarpon rosae) on erityisesti ruusujen lehdillä elävä sieni, joka tekee lehdet mustalaikkuisiksi. Läikkien muoto on lajille tyypillinen, niissä on säteittäisiä sakaroita. Mustalaikku leviää etenkin kosteassa ilmassa. Sitä torjutaan poistamalla saastuneet lehdet ja järjestämällä ruusuistutuksiin hyvä ilman kierto.
Quthing
Quthing on:
Mauricio Victorino
Mauricio Bernardo Victorino Dansilio (s. 11. lokakuuta 1982 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. 182 senttimetriä pitkän Victorinon pelipaikka on keskuspuolustaja. Hän on edustanut ammattilaisurallaan kotimaassaan Plaza Coloniaa, Nacionalia ja viimeksi kausina 2019–2021 Danubiota, Meksikossa Veracruzia, Chilessä Universidad de Chileä, Brasiliassa Cruzeiroa ja Palmeirasia, Argentiinassa Independienteä sekä Paraguayssa Cerro Porteñoa.
Uruguayn A-maajoukkueessa Victorino pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2006. Hän pelasi viisi Uruguayn seitsemästä ottelusta MM-kilpailuissa 2010, missä joukkue sijoittui neljänneksi. Uruguayn voittaessa mestaruuden Copa Américassa 2011 hän pelasi kaksi ottelua. Hän kuului Uruguayn joukkueeseen myös vuoden 2016 Copa Américassa mutta ei saanut peliaikaa. Hän on pelannut kaikkiaan 24 maaottelua vuosina 2006–2016. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt.
Chitosen lentoasema
Chitosen lentoasema (新千歳空港) on lentoasema, joka sijaitsee noin viisi kilometriä kaakkoon Chitosen kaupungista Hokkaidolla Japanissa. Lentoasema palvelee Sapporon metropolialuetta. Pinta-alaltaan se on Hokkaidon suurin lentoasema. JR Hokkaido liikennöi Chitose-linjaa Chitosen lentoaseman rautatieasemalta Sapporon rautatieasemalle.
Matti Seppänen
Matti Seppänen (s. 1944) on suomalainen muotitaiteilija ja pukusuunnittelija. Hänet tunnetaan erityisesti miestenvaatteiden suunnittelijana ja niiden suunnittelun opettajana.
Seppänen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa ja valmistui muotitaiteilijaksi 1969. Hän työskenteli Tiklaksessa vuoteen 1973 ja sitten Kestilän Pukimossa vuoteen 1989 asti. Kestilässä hän suunnitteli ensin naisten takkeja ja vapaa-ajan mallistoja, sitten miesten mallistoja ja naisten nahkavaatteita. Lisäksi hän toimi yrityksen trendikoordinaattorina, kuvausten valvojana ja suhdetoimintahenkilönä. 1980-luvulla hän suunnitteli miesten pukuja Oratopille ja naisten takkeja Femitexille.