cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thai Smile Airways
Laivasto
pienoiskuva|Thai Smilen [[Airbus A320 -sarja|Airbus A320-200]] 3.8.2017, Thai Smilen laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:
Mikko Piela
Mikko Piela (s. 1956 ) on suomalainen elokuvakriitikko ja dokumentaristi. Hän on kirjoittanut elokuva-arvosteluja verkkolehti Uuteen Suomeen. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Maitotilipäivä (1991), joka sai Nordisk Panorama -elokuvafestivaaleilla Vaasassa lyhytdokumenttien kunniamaininnan sekä Viimeiset liiviläiset? (1995), joka sai vuonna 1996 Anjalankosken elokuvapalkinnon.
Heljä Angervo
Angervon vanhemmat olivat professori Kyösti Angervo ja lausuntataiteilija Piippa Heliö-Angervo, ja hänen sisarensa on viulutaiteilija Hannele Segerstam. Angervon puoliso vuodesta 1963 oli Yleisradion entinen musiikkipäällikkö Antero Karttunen. Angervo tuli ylioppilaaksi 1959 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1963, samana vuonna hän sai päästötodistuksen Sibelius-akatemiasta pääaineenaan viulu. Lauludiplomin hän suoritti 1964. Angervo toimi paitsi oopperalaulajana Suomessa ja ulkomailla, myös yksinlaulun lehtorina Sibelius-akatemiassa, laulukilpailujen tuomaristoissa ja alansa eri yhdistyksissä. Ensikonserttinsa ja -esiintymisensä oopperassa hän piti vuonna 1964.
Thai Smile Airways
Sponsorointi
Thai Smile Airways on tällä hetkellä Thai Honda Ladkrabangin ja Ratchaburi Mitr Pholin virallinen sponsori.
Heljä Angervo
Suomen kansallisoopperassa Angervo työskenteli pitkään. Hän lauloi siellä solistina 1965–1993, jatkoi sitten ensin apulaisohjaajana 1993–1996 ja viimeiseksi taiteellisena suunnittelupäällikkönä 1997–2001. Solistiurallaan Angervolla oli myös kiinnitys Saksassa, jossa hän lauloi Hampurin valtionoopperassa 1974–1975. Hän esiintyi myös useana vuonna solistina Itävallassa Salzburgin musiikkijuhlilla 1970-luvulla ja lauloi Saksassa Bayreuthin musiikkijuhlilla 1974 Richard Wagnerin Valkyyria-oopperan Schwertleiten roolin.
Angervo levytti paljon suomalaisia lauluja sekä laajempia teoksia. Hän oli mukana muun muassa Einojuhani Rautavaaran Vincent-oopperan sekä suomenkielisen Matteus-passion levytyksissä. Angervo levytti myös esimerkiksi Herbert von Karajanin kanssa. Angervo palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1986.
Kaljuutti
200px|thumb|Hollantilainen kaljuutti [[Jean-Baptiste Philibert Willaumez'n 1600-luvulla julkaisemasta sanakirjasta Dictionnaire de la Marine.]] Kaljuutti (galliot, kitsi) on 1600–1700-luvulla käytössä ollut purjealustyyppi, jonka nimitys tulee aluksen rungosta eikä takilasta, toisin kuin useimmilla laivatyypeillä. Kaljuutti on pienehkö, tasapohjainen, pyöreäperäinen rannikkopurjehtija, eikä sillä siis ole peräpeiliä. Alkuun kaljuutit oli varustettu alaslaskettavilla sivuköleillä. Myöhemmin kaljuutti rakennettiin perinteiselle kölille. Riippuen kaljuutin koosta ja takilasta sillä voi olla yhdestä kolmeen mastoa.
Suomessa kaljuuteiksi nimitettiin yleisesti peräkajuutalla ja peräpeilillä varustettuja laivoja.
Mikko Piela
Mikko Pielan isä oli kauppaneuvos Teuvo Piela.
Heikki Eskelinen (suomentaja)
Heikki Juhani Severi Eskelinen (s. 1936 Tampere) on suomalainen historiantutkija, tietokirjatoimittaja ja suomentaja. Oppiarvoltaan hän on filosofian tohtori. Ansioistaan suomentajana hänelle myönnettiin vuonna 1999 J. A. Hollon palkinto.
Itsenäisyyden puolesta
Eskelinen valittiin vuonna 1974 oikeistolaisen Itsenäisyyden Puolesta -järjestön puheenjohtajaksi. Eskelinen ja järjestön sihteeri Pertti Riutta tuomittiin vuonna 1984 korkeimmassa oikeudessa ehdottomaan vankeuteen vakoilusta Ranskan hyväksi Suomen ulkosuhteita vahingoittavalla tavalla, sillä he olivat toimittaneet Ranskan tiedustelupalvelulle Neuvostoliittoa koskeneita havaintoja. Toiminta oli liittynyt Riutan vuonna 1978 perustamaan ”Pohjantähti”-nimiseen salaiseen sotilaalliseen organisaatioon, joka oli tarkoitettu vastarintaliikkeeksi Suomen mahdollisen neuvostomiehityksen varalle.
Shenandoahin piirikunta
Shenandoahin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 43 616 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Woodstockin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1772.
Winter Rose
Winter Rose on 80-luvun lopulla toiminut kanadalainen glam metal -yhtye, joka tunnetaan erityisesti laulaja James LaBrien alkuperäisenä yhteensä. Yhtyeen toisena kantavana voimana oli kitaristi Richard Chycki, ja hän teki kappaleet yhdessä Labrien kanssa. Yhtye julkaisi albumin Winter Rose vuonna 1987.
Jäsenet
Winter Rose
Luciano Giovannetti (ampuja)
Luciano Giovannetti (s. 25. syyskuuta 1945 Pistoia) on italialainen ampuja. Hän voitti kultamitalit trapissa kesäolympialaisissa vuosina 1980 (tulos: 198) ja 1984 (tulos: 192). Hän kilpaili olympialaisissa trapissa vielä vuonna 1988 Soulissa, mutta ei päässyt finaaliin.
Suomen Ammattijärjestö (1960)
Suomen Ammattijärjestö (SAJ) oli vuosina 1960–1972 toiminut SAK:sta eronneiden ammattiliittojen muodostama keskusjärjestö, jota johtivat leskisläiset sosiaalidemokraatit.
SAK:n ja SDP:n hajaannus
SAJ:n syntyyn vaikuttaneet ristiriidat saivat alkunsa 1950-luvun puolivälissä SDP:n skogilaisten ja leskisläisten välisistä kiistoista. Vuoden 1956 yleislakko pahensi tilannetta, sillä osa sosiaalidemokraateista vastusti sitä. Vuoden 1957 puoluekokouksessa puolue hajosi kahteen siipeen, mikä käynnisti hajaannuksen myös ay-liikkeessä, koska leskisläisten mielestä skogilaiset yhdessä kommunistien kanssa hallitsivat silloista SAK:ta. Hajaannukseen vaikutti myös monien liittojen tyytymättömyys SAK:n tiukkaan ohjailuun 1950-luvulla hinta- ja palkkasäännöstelyn ollessa voimassa. Vuoden 1951 edustajakokouksessa SAK:n valtaa jäsenliittoihin nähden kasvatettiin ja jäsenjärjestöjä kiellettiin lakkoilemasta ilman keskusliiton lupaa. Toinen hajaannukseen johtanut tekijä oli henkilöiden välinen kilpailu johtopaikoista ja vallasta.
1957 SAK:sta lähtivät auto-, meri- ja sähkömiesten ja kirjaltajien liitot. Nämä liitot sekä SAK:n liittojen rinnalle perustetut uudet liitot muodostivat kattojärjestökseen Ammattiliittojen yhteisjärjestön (AYJ) 1959. SAK:ta johtanut Eero Antikainen siirtyi Lomaliiton johtoon vuoden 1959 alussa. Hänen tilalleen puheenjohtajaksi tuli KTV:n puheenjohtaja Reino Heinonen, joka yritti sovitella liittojen välisiä kiistoja mutta epäonnistui ja joutui eroamaan keväällä 1960. SAK:n vt. johtajaksi nousi kesäkuussa 1960 Paperiliiton entinen puheenjohtaja Vihtori Rantanen ja puheenjohtajan tehtävä julistettiin yleiseen hakuun. SAK:n toimistossa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi niin sanottu sihteerijuntta – johon kuuluivat muun muassa pääsihteeri Jaakko Rantanen, järjestösihteeri Olavi Järvelä ja lakimies Mikko Laaksonen – sai kesällä lähtöpassit SAK:sta.
Poliittinen jakautuminen oli nyt tapahtunut: SAK jäi skogilaisten ja kommunistien hallintaan ja leskisläiset sosiaalidemokraatit perustivat sihteerijuntan johdolla kilpailevan keskusliiton marraskuussa 1960. Kuukautta ennen SAJ:n perustamista alkoi ilmestyä sen samanniminen viikkolehti vastapainona SAK:n Palkkatyöläiselle. Yksittäisistä liitoista Liikeliitto ja KTV jäivät kummankin keskusjärjestön ulkopuolelle.
Toiminta
SAK menetti SAJ:lle 12 jäsenliittoa vuosina 1960–1962 ja jäljelle jääneet liitot menettivät jäseniä SAJ:hin kuuluneille rinnakkaisliitoille. Kuitenkin vain osa eronneista liitoista liittyi SAJ:n jäseniksi ja SAK säilytti asemansa maan suurimpana ammatillisena keskusjärjestönä. Vuonna 1966 SAK:ssa oli 25 jäsenliittoa ja 260 000 jäsentä, SAJ:ssä 18 liittoa ja 107 000 jäsentä. Keskusjärjestöjen ulkopuolelle jääneissä kolmessa liitossa oli tuolloin 94 000 jäsentä.
Eheytysneuvottelut
Ensimmäiset yritykset sekä SDP:n että ay-liikkeen eheyttämiseksi alkoivat syksyllä 1964. Silloin sosiaalipolitiikan professori Heikki Wariksen johdolla alkoi kokoontua 18 ay-johtajan ryhmä, joka noin sadan istuntokerran jälkeen sai valmiiksi eheytyssäännöt vuoden 1965 lopulla. SAJ:n hallituksen enemmistö paheksui sitä että SAJ:n puheenjohtaja Veikko Oksanen oli osallistunut neuvotteluihin. Oksanen erosi puheenjohtajan paikalta ja hänen tilalleen valittiin SAJ:n pääsihteeri Jaakko Rantanen. Eheytystä ajettiin liittotasolla, koska keskusjärjestöjen johtotasolla kontaktit olivat mahdottomia luottamuspulan takia. Wariksen johtamiin keskusteluihin osallistuneet ammattiyhdistysjohtajat antoivat maaliskuussa 1966 julkilausuman, jossa vaadittiin voimien kokoamista, esitettiin eheytymiselle periaatteellinen pohja ja sääntöluonnos Suomen ammattiyhdistysliikkeen yhteiselle keskusjärjestölle.
Wariksen komitean eheytyspaperin kanssa mentiin SAK:n 9. edustajakokoukseen kesäkuussa 1966. Tässä kokouksessa SDP:n Väinö Leskisen ja SKP:n puheenjohtajan Aarne Saarisen johtama ryhmittymä syrjäytti yhdistymisen esteenä pidetyn puheenjohtaja Vihtori Rantasen ja TPSL:n SAK:n johtoelimistä ja tilalle SAK:n johtoon nousivat SDP:n Niilo Hämäläinen ja kommunistien Arvo Hautala. Varsinaiset eheytysneuvottelut alkoivat SAK:n edustajakokouksen jälkeen. Lokakuussa 1967 syntyi niin sanottu Tyrvännön sopimus, jossa SAK, SAJ ja niiden ulkopuoliset liitot hyväksyivät tavoitteeksi uuden ja yhtenäisen keskusjärjestön. SAJ:n toiveiden mukaisesti eheytys jätettiin sopimuksessa kuitenkin vain keskusjärjestötasolle ja rinnakkaisliittojen yhdistäminen lykättiin edemmäs tulevaisuuteen.
Pian Tyrvännön sopimuksen jälkeen eheytymisprosessi kuitenkin pysähtyi kun SAJ:n tutkimussihteeri Niilo Koljonen paljasti, että SAJ oli saanut rahoitusta Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIAlta. CIA-jupakka heikensi SAJ:n asemaa ja Suomen Kirjatyöntekijäin Liitto erosi sen vuoksi.
Uusi SAK
17.–18. kesäkuuta 1969 pidettiin SAK:n ylimääräinen edustajakokous, jossa syntyi 34 liiton Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö, jonka puheenjohtajaksi tuli Niilo Hämäläinen. Eheytyskokoukseen osallistui 222 SAK:n liittojen, 27 SAJ:n liittojen ja 90 keskusjärjestöjen ulkopuolisten liittojen (muun muassa KTV, valtion VY ja Liiketyöntekijät) valtuutettua. Keskusjärjestö SAJ ei osallistunut kokoukseen lainkaan. Lokakuussa 1969 tehdyllä SAK-SAJ -sopimuksella SAJ:n 12 jäsenliittoa siirtyi uuteen keskusjärjestöön ja SAJ:n toiminta päättyi.
Kesäkuun eheytyskokouksessa sovittiin myös jäsenliittojen yhdistämisestä teollisuusliittoperiaatteella niin, että kullekin toimialalle tuli vain yksi elinkelpoinen liitto, jonka rungon muodosti alan suurin järjestö. SAJ ei keskusjärjestönä osallistunut eheytyskokoukseen juuri tämän yhdistämisohjelman takia - SAJ olisi halunnut, että vain keskusjärjestöt yhdistetään ja että yhdistäminen tapahtuu vapaaehtoiselta pohjalta.
Eheytyminen merkitsi myös jäsenliittojen vallan kasvua verrattuna uuteen keskusjärjestöön. Lakon aloittamisesta tai sopimuksen irtisanomisesta riitti jatkossa pelkkä jäsenliiton ilmoitus keskusjärjestölle eikä keskusjärjestön lupaa tarvittu enää lakon aloittamiseen. SAK:n sääntöihin tuli myös maininta että järjestö on puolueista riippumaton.
SAJ poistettiin yhdistysrekisteristä 1972 mutta sen omaisuutta kanavoitiin sitä ennen erilaisille säätiöille.
Ales
Ales on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 440 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 22,45 neliökilometriä. Se sijaitsee 194 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Talpiotin hauta
thumb|Betonilaatalla sinetöity Talpiotin hauta. Talpiotin hauta on Talpiotista, Jerusalemin läheltä Israelista vuonna 1980 löydetty hauta. Hauta sisälsi löytöhetkellä kymmenen luuarkkua, joista yksi on myöhemmin kadonnut.
Talpiotin hauta tuli laajempaan julkisuuteen helmikuussa 2007, kun James Cameronin ja Simcha Jacobovicin tuottama dokumenttiohjelma Jeesuksen kadonnut hauta ja Jacobovicin kirjoittama kirja The Jesus Family Tomb esittivät teorian, jonka mukaan hauta olisi ollut Jeesuksen ja eräiden toisten häneen liittyvien Uudessa testamentissa mainittujen henkilöiden hautapaikka. Tämän teorian ovat torjuneet sekä monet arkeologit, kielitieteilijät, teologit että raamatuntutkijat.
Löytö
Haudan löysivät vuonna 1980 alueelle asuntoja rakentamassa olleet rakennusmiehet. Israelin muinaismuistovirasto suoritti paikalla tutkimuksen, jota johti arkeologi Amos Kloner. Arkeologeille annettiin kolme päivää aikaa suorittaa kaivauksia ja dokumentoida hauta. Haudan todettiin olevan Jerusalemin toisen temppelin ajalta vuosien 538 eaa. ja 70 jaa. väliltä. Alueelle tyypillisesti hauta kuului keski- tai yläluokkaiselle juutalaiselle perheelle. Samalta alueelta on löydetty noin 900 samanlaista hautaa.
Hautaan on ilmeisesti haudattu ihmisiä neljässä sukupolvessa. Yhteensä haudattuja on ollut noin 35. Haudan sisältä löydettiin kolme pääkalloa. ja kymmenen luuarkkua, joihin kuuteen oli kirjoitettu nimiä. Löydön jälkeen luuarkuissa olleet luut haudattiin merkitsemättömiin hautoihin ortodoksijuutalaisten käytäntöjen mukaisesti.
Mediassa
BBC esitti Talpiotin haudasta dokumentin ensimmäisenä vuonna 1996 osana makasiiniohjelmaansa Heart of the Matter. Tuolloin hautaa ensimmäisenä tutkinut arkeologi Amos Kloner sanoi, etteivät väitteet haudan yhteyksistä Jeesukseen olleet arkeologisesti kestäviä.
Hautaa esiteltiin Today Showssa 26. helmikuuta 2007. Ohjelman mukaan luuarkut oli lähetetty New Yorkiin.
Jeesuksen kadonnut hauta
James Cameron ja Simcha Jacobovici tuottivat dokumenttiohjelman Jeesuksen kadonnut hauta (The Lost Tomb of Jesus), joka esitettiin Discovery-kanavalla 4. maaliskuuta 2007. Jacobovici ja Charles R. Pellegrino kirjoittivat aiheesta myös kirjan nimeltä The Jesus Family Tomb.
Jacobovici väittää arkeologien, historioitsijoiden, tilastotieteilijöiden, DNA-tutkijoiden, oikeuslääketieteilijöiden, robttikamerateknikkojen ja epigrafien apuun nojautuen, että hauta olisi sisältänyt Jeesuksen, Jeesuksen äidin Marian ja Magdalan Marian luut yhdessä heidän muutamien muiden sukulaistensa kanssa. James H. Charlesworth Princetonin teologisesta seminaarista avusti Jacobovicia ja sanoi, että "voitaisiin esittää hyvä väite, että kyseessä olisi Jeesuksen suku". Myöhemmin hän on kuitenkin useiden muiden arkeologian ja eksegetiikan asiantuntijoiden tavoin torjunut dokumentissa esitetyt johtopäätökset, ja sanonut, että jatkotutkimukset kuuluvat tieteellisille foorumeille.
Lotte Anker
thumb|right|Lotte Anker
Lotte Anker (s. 1958 Kööpenhamina) on tanskalainen jazzmusiikin saksofonisti ja säveltäjä. Hänen instrumenttejaan ovat täsmällisemmin sopraano-, altto- ja tenorisaksofonit.
Anker opiskeli lapsena ja nuorena klassista pianonsoittoa, mutta ryhtyi soittamaan saksofonia ja improvisoimaan vuonna 1980 etenkin John Coltranen, Wayne Shorterin ja aikansa kokeellisemman skandinavialaisen jazzin innoittamana. Hän opiskeli musiikkia Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1980–1984 ja osallistui saman vuosikymmenen aikana useisiin kursseihin ja workshopeihin, joita pitivät muiden muassa Joe Henderson, David Liebman, John Tchicai, Marilyn Mazur ja David Murray.
Säveltäjänä Anker on enimmäkseen itseoppinut, mutta hänellä on myös sävellyksessä oppiarvo Rytmimusiikkikonservatoriosta. Häntä opetti siellä Bob Brookmeyer, jota lisäksi avustivat vierailijoina esimerkiksi Pelle Gudmundsen-Holmgren ja Svend Hvidtfeldt-Nielsen. Vuonna 1988 Anker perusti oman kvartettinsa pianisti Mette Petersenin kanssa. Vuonna 1992 kvartetti laajeni kvintetiksi, johon trumpettia tuli soittamaan Nils-Petter Molvær. Vuonna 1995 Ankerista tuli improvisoivan trion jäsen kitaristi Hasse Poulsenin ja basisti Peter Friis-Nielsenin kanssa. Anker on toiminut myös muissa yhtyeissä ja johtanut Copenhagen Art Ensemblea.
Kansainvälisesti Ankerilla on ollut lukuisia yhteistyökumppaneita, ja hän on esiintynyt pitkin Eurooppaa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Lähi-idässä, Vietnamissa, Japanissa, Marokossa, Tansaniassa ja Guineassa. Sekä soittajana että säveltäjänä hän on pääasiallisesti keskittynyt kokeelliseen jazziin ja improvisaatioon sekä uuteen musiikkiin.
Nick Triani
Nick Triani (oikealta nimeltään Nicholas Traina, s. 3. maaliskuuta 1966 Lontoo Yhdistynyt kuningaskunta ) on brittiläis-suomalainen muusikko ja levytuottaja. Triani kasvoi Stainesissä, Englannissa italialaisperäisessä perheessä. Hän oli aiemmin laulajana punkahtavassa lo-fi-yhtyeessä Supermodel, jonka levyt julkaisi lontoolainen indie-levymerkki Fire Records.
Triani muutti Suomeen 1998 ja on tuottanut monia artisteja ja yhtyeitä, kuten Apulanta, The Duplo! , Giant Robot , Manboy , Mummypowder , Sister Flo , Astrid Swan, Arto Muna ja Millennium ja Inis. Triani myös toimii laulaja-kitaristina yhtyeessä Treeball. Lisäksi Triani juonsi radio-ohjelmia Radio Helsingissä vuosina 2001–2016.
Esko Helle
Esko Antero Helle (28. toukokuuta 1938 Janakkala – 3. tammikuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän toimi Vasemmistoliiton ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana vuosina 1983–2003. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988 ja eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1988–1997.
Elämä ja ura
Helle valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1958. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1961 ja toimi opiskeluaikanaan Akateemisessa Sosialistiseurassa. Helle valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1966 ja työskenteli hammaslääkärinä Hämeenkyrössä 1966–1973 sekä Janakkalassa 1973–1983. Hän oli naimisissa vuodesta 1965 Paula Helteen (os. Andreasén) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä.
Politiikasta Helle kiinnostui jo koululaisena SKDL:ssä toimineen isänsä kautta. Hän oli SKDL:n ehdokas vuoden 1960 kunnallisvaaleissa. Eduskuntaan Helle nousi vuoden 1983 vaaleissa kuudennella yrittämällä Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän lukeutui SKDL:n sosialisteihin ja korosti liiton itsenäisyyttä SKP:stä. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988, jolloin puolueen sisäiset ristiriidat kärjistyivät ja SKP:n vähemmistö erotettiin puolueesta sekä eduskuntaryhmästä. Hän kertoi myöhemmin, ettei viihtynyt tehtävässä.
Kansanedustajana Helle erikoistui ulkopolitiikkaan ja perustuslakiin. Helteestä tuli vasemmiston johtava hahmo valtiosäännön kysymyksissä. Hän otti usein kipakasti mutta aina korrektisti yhteen edustajatoverien ja presidenttien kanssa. Hän ajoi parlamentin vahvempaa asemaa ja presidenttivallan karsimista.
Helle kuului Janakkalan kunnanvaltuustoon yhtämittaisesti vuodesta 1977 kuolemaansa asti ja sitä ennen Hämeenkyrön valtuustoon 1969–1973. Presidentin valitsijamieheksi Helle valittiin SKDL:n listalta vaaleissa 1978 ja Liike 88:n listalta 1988.
Yksityiselämä
Helle harrasti historiaa, kirjallisuutta ja pyöräilyä. Lisäksi hän osallistui Iijokisoutuun vuosina 1983–2013 kahta kertaa lukuun ottamatta. Junamatkustamisenkin puolestapuhujana tunnettu Helle järjesti 75-vuotisjuhlakseen valtiosääntöseminaarin Turengin vanhalla asemalla.
Tammikuussa 2014 Helle kuoli 75-vuotiaana nopeasti edenneeseen syöpään hämeenlinnalaisessa saattohoitokodissa.
Kalsiumperoksidi
Kalsiumperoksidi (CaO2) on kalsium- ja peroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hapettimena useissa sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kalsiumperoksidi on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Kalsiumperoksidista tunnetaan myös kidevedellinen oktahydraatti (CaO2·8H2O). Aine ei liukene veteen, mutta reagoi veden ja happojen kanssa muodostaen vetyperoksidia. Kuumennettaessa kalsiumperoksidi hajoaa kalsiumoksidiksi ja hapeksi. Kalsiumperoksidi on vahva hapetin.
Kalsiumperoksidia valmistetaan kalsiumhydroksidin ja vetyperoksidin tai natriumperoksidin reaktiolla ja tuote kiteytetään.
Kalsiumperoksidin käyttö perustuu sen hapettaviin ominaisuuksiin. Yhdistettä käytetään esimerkiksi valkaisevissa hammastahnoissa, puhdistusaineissa, kullan ja hopean erotusprosessissa ja sulfidikumien kovettimena. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisilla aineilla saastuneen maaperän puhdistamiseen, jätevesien puhdistukseen ja rehevöityneiden vähähappisten vesistöjen kunnostamiseen. Yhdysvalloissa kalsiumperoksidia käytetään taikinan leivontaominaisuuksien parantamiseen, mutta Euroopassa se ei ole sallittua.
M/S Carolina Thordén
M/S Carolina Thordén oli suomalainen rahtimoottorilaiva, joka valmistui 1. maaliskuuta 1938 Crichton-Vulcanin Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén ja sen kotisatama Kulosaari. Laiva oli tarkoitettu Suomen ja Yhdysvaltain itärannikon väliseen liikenteeseen, ja siinä oli myös 12 matkustajahyttiä. Laivan sisaralukset olivat M/S Josefina Thordén, M/S Mathilda Thordén, M/S Selma Thordén ja M/S Kristina Thordén.
Ruotsista New Yorkiin matkalla ollut Carolina Thordén pelasti joulukuussa 1940 Atlantilla peräsimensä menettäneen kreikkalaisen tankkilaivan Dionyssios Stathatosin miehistön 33 jäsentä. 26. maaliskuuta 1941 selluloosa- ja paperilastissa ollut Carolina Thordén oli matkalla Liinahamarin satamasta Yhdysvaltoihin, kun se joutui Färsaariin kuuluvan Tórshavnin edustalla kahden saksalaisen lentokoneen pommittamaksi ja syttyi tuleen. Yksi matkustaja sai surmansa, mutta laivan miehistö ja 33 matkustajaa saatiin evakuoitua. Kahdeksan laivalla ollutta suomalaismatkustajaa jatkoi matkaansa ruotsalaisella M/S Venezuelalla, joka tuli Tórshavniin korjattavaksi 11. huhtikuuta jouduttuaan saksalaiskoneiden pommittamaksi. 17. huhtikuuta 1941 saksalainen sukellusvene U-123 torpedoi Rio de Janeiroa kohti matkalla olleen Venezuelan, jolloin kaikki laivalla olleet 49 ihmistä saivat surmansa.
Carolina Thordénin palanut hylky hinattiin huhtikuussa 1942 Färsaarilta Scapa Flown sotasatamaan ja upotettiin esteeksi Burray- ja South Ronaldsay -saarten väliseen salmeen. Hylky vietiin romutettavaksi vuonna 1948.
Laivan pituus oli 118,36 metriä, leveys 15,66 metriä ja syväys 7,24 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 3 645 tonnia ja kuollut paino 6 000 tonnia. Laivan moottoriteho oli 4 000 hevosvoimaa.
Vapaa-ajan asunto
Suomessa eri kunnissa on suhteessa pysyvään väestön vakinaisiin asuntoihin nähden vapaa-ajan asuntomäärältään kovin erilaisia kuntia. Suosituimpia vapaa-ajan asuntoja runsaasti sisältäviä kuntia ovat suurten järviseutujen rannoilla olevat kunnat ja monet Lapin vähäasutuksiset kunnat Lapin matkailun vuoksi.
Suomen kesämökkikanta on kaksinkertaistunut noin kahdenkymmenen vuoden välein, ja kesämökkejä oli vuonna 2010 jo lähes puoli miljoonaa.
Keskimääräinen kesämökin omistaja on 62-vuotias. Alle 40-vuotiaista mökin omistaa noin kuusi prosenttia. Vuonna 2018 toteutetun kyselytutkimuksen mukaan 18–25-vuotiaista yli puolet haluaisi omistaa kesämökin. Maa- ja metsätalousministeriön teettämän selvitysraportin mukaan yli 80 prosenttia nuorista suhtautuu mökkeilyyn myönteisesti.
Mökki
Mökki tarkoittaa pienikokoista ja vaatimatonta, usein puusta rakennettua asumusta tai rakennusta. Mökeiksi on kutsuttu muun muassa mäkitupia ja syytinkiasuntoja. Muita mökeiksi kutsuttuja rakennelmia ovat esim. leikkimökki ja saunamökki. Kesä- tai lomamökki ovat hieman eri asia, koska ne voivat olla mahdollisesti suurempiakin rakennuksia.
Kesämökki
thumb|Lähelle rantaviivaa rakennettu suurehko kesämökki. Kesämökki (joskus myös kesähuvila) on haja-asutusalueella, mantereella tai saaressa, rannalla tai etäämmällä rannasta sijaitseva virkistäytymiseen käytettävä vapaa-ajan asunto. Vuoden 2017 lopussa Suomessa oli 507 200 kesämökkiä. Eniten mökkejä on Varsinais-Suomen, Pirkanmaan ja Etelä-Savon maakunnissa.
Suomessa on kuntia, joiden väkimäärä vähintään kaksinkertaistuu keskikesän loma-aikoina ja viikonloppuina. Vuoden 2017 alun kuntaliitosten jälkeen Suomen suurin mökkikunta oli Kuopio (10 789 mökkiä). Seuraavina tulivat Mikkeli (10 444 mökkiä) Parainen (ent. Länsi-Turunmaa, 8 695 mökkiä), Lohja (8 468), Hämeenlinna (7 600), Kouvola (7 500), Salo (7 000), Kuusamo (6 300), Raasepori (6 200). Kuusamo oli pitkään johtava mökkikunta. Vuoden 2009 kuntamuutosten seurauksena Kuusamon ohitti mökkimäärässä peräti neljä kuntaa. Tilastokeskuksen tekemän laskelman mukaan eniten mökkejä suhteessa vakinaisesti asuttujen asuntojen määrään on Varsinais-Suomessa sijaitsevassa Kustavissa. Siellä kesämökkejä on 3 109 ja vakinaisesti asuttuja asuntoja noin 490. Toiseksi eniten kesämökkejä on vakinaisesti asuttuihin asuntoihin nähden Saimaan rannalla sijaitsevassa Puumalassa ja kolmanneksi eniten Ahvenanmaan Vårdössä. 65 kunnassa oli viime vuonna enemmän mökkejä kuin vakinaisesti asuttuja asuntoja. Tällaisia mökkimäärältään suuria kuntia olivat muun muassa Parainen, Mäntyharju, Kemiönsaari ja Pälkäne.
Suosituimpia kesämökkien paikkoja ovat vesistöjen rannat. Suomalainen kesämökki on nykyään yleensä hirsirakenteinen, mutta myös tolpparunkoisia ja puuverhoiltuja mökkejä esiintyy. Kesämökkiin tai sen yhteyteen kuuluu lähes poikkeuksetta sauna ja tulisija: takka tai kamiina. Varustuksena on joskus sähkö. Ruuanvalmistus käy sähköllä tai kaasulla. Mökki voi olla kytketty vesijohtoverkostoon, tai siinä voi olla oma kaivo. Joihinkin mökkeihin talousvesi joudutaan tuomaan astioissa. Mikäli kesämökissä on viemäröinti, se on tyypillisesti saostuskaivon ja imeytysputkiston yhdistelmä, eikä yhdisty kunnalliseen viemäriverkostoon.
Suomessa rakennettavat uudet kesämökit ovat pinta-alaltaan entistä suurempia. Kun vielä vuonna 2008 mökkien keskimääräinen koko oli 65 neliötä, on se vuonna 2018 jo 72 neliötä. Kaikkien kesämökkien – siis uusien ja vanhojen – keskikoko oli viime vuonna 49 neliötä. Keskikokoon lasketaan vapaa-ajan asuinrakennusten tai loma-asumiseen käytettävien rakennusten tiedossa olevat neliöt.
Loma-asuntojen kiinteistövero on useimmissa kunnissa suurempi kuin vakituiseen asumiseen käytettävien rakennusten verotus. Vuonna 2018 kunta voi verottaa vapaa-ajan asuntoja korkeintaan veroprosentilla 2 ja vakituisia asuinrakennuksia vähintään veroprosentilla 0,41, joten ero voi suurimmillaan olla 1,59 prosenttiyksikköä
Mario Ceccobelli
Mario Ceccobelli (s. 14. elokuuta 1941) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Raffaele Baratta 3. syyskuuta 1966, ja hänet nimitettiin Gubbion hiippakunnan piispaksi 23. joulukuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Chiaretti, jota avustivat Pietro Bottaccioli ja Allan Chamgwera. Ceccobelli asetettiin virkaansa 6. helmikuuta.
Vapaa-ajan asunto
Kesämökki
Kesämökkien varustus on parantunut viime vuosina suuresti, yhä useampi mökki rakennetaan täysillä mukavuuksilla varustetuksi talviasuttavaksi ”kakkosasunnoksi”. Siksi nimitys ”kesämökki” vapaa-ajan asunnon yleisnimityksenä alkaa jo monissa tapauksissa olla vanhentunut. Kaava- ja muut kunnan rakennusmääräykset voivat rajoittaa loma-asuntojen peruskorjausta ympärivuotiseen käyttöön.
Merenlahti (Taipalsaari)
thumb|Punaisten hautamuistomerkki Merenlahden Pulkkaniemessä Merenlahti on kylä Taipalsaarella, joka sijaitsee kunnan eteläosassa. Merenlahden ja Taipalsaaren kirkonkylän välillä on muutaman kilometrin venematka Pien-Saimaan yli. Maantietä pitkin Taipalsaaren kirkonkylään on kuljettava Lappeenrannan kautta ja matkaa kertyy noin 35 kilometriä. Merenlahdella on vakituista asutusta noin 220 henkilöä.
Palvelut
Lähimmät palvelut löytyvät Lappeenrannan Sammonlahdesta 10 kilometrin päästä. Suurin osa asukkaista käy töissä Lappeenrannassa, jonne on matkaa noin 17 kilometriä. Merenlahden lapset käyvät ensisijaisesti esikoulua Lappeen päiväkodissa, ala-astetta Lappeen koulussa ja yläastetta Sammonlahden koulussa. Kotisairaanhoidon palvelut tulevat Merenlahdelle Sammonlahdesta. Muiden terveyspalveluiden osalta merenlahtelaisilla on oikeus valita kummassa paikassa asioivat, Taipalsaarella vai Sammonlahdessa. Taipaleen seurakunta järjestää tapahtumia Merenlahdella. Merenlahden kyläläisiä laulaa myös Taipalsaaren kirkkokuorossa.
Vapaa-ajan asunto
Kesämökki
Kesämökkeilyä on kritisoinut luonnonvaroja kuluttavana ja aivan erityisesti rantoja luonnolta ja siellä liikkuvilta ihmisiltä valtaavana muiden muassa Pentti Linkola. VTT:n laskelman mukaan keskimääräinen talvimökkeily syyskuusta toukokuuhun, 15 kertaa 200 kilometrin päähän aiheuttaa automatkoineen hiilidioksidipäästöjä 3 145 kg eli saman verran kuin yksi meno-paluulento Thaimaahan. Tästä puolet syntyy sähkölämmityksestä ja muusta sähkön kulutuksesta, kolmasosa automatkoista.
Merenlahti (Taipalsaari)
Kylätoiminta
Kylätoiminnan keskus ja kylällä toimivien yhdistysten kokoontumispaikka on Orjainniementiellä sijaitseva kenttäosuuskunnan talo. Talossa on näyttämö, sali, keittiötilat ja suihkutilat. Pääsääntöisesti kyläläisten käyttöä varten rakennettu talo toimii juhlapaikkana, kokoustilana, kerhotilana, liikunta- ja harrastuspaikkana. Taloa vuokrataan myös ulkopuolisille.
Merenlahden urheilukenttäosuuskunta on perustettu ja 1948 osuuskunnan talo on valmistunut vuonna 1957. Talo peruskorjattiin vuonna 1972. Vuonna 2000 taloon valmistui laajennusosa. Kyläläiset voivat ostaa Merenlahden urheilukenttäosuuskunnan osuuksia. Omistajajäseniä osuuskunnassa on noin 70 henkilöä.
Vapaa-ajan asunto
Mummonmökki
Joskus vapaa-ajankäyttöön otettuja vanhoja, pieniä puurakenteisia asuinrakennuksia kutsutaan mummonmökeiksi, erityisesti jos mökin väri on punamulta. Niissä on yleensä vain tupa ja korkeintaan kaksi kamaria. Vapaa-ajan asuntona mummonmökki on useimmiten kuivan maan mökki, jossa ei ole rantaa. Useimmiten mummonmökit ovat vanhoja omakotiasumiseen tarkoitettuja rakennuksia. Tällaisten nykyään mummonmökeiksi nimitettyjen pienten asuinrakennusten rakentaminen vähentyi huomattavasti 1950-luvulle tultaessa maan vaurastuessa. Nimitys mummonmökki voi viitata mökin periytymiseen samalla suvulla, tai vain yleisesti asuinrakennuksen pieneen kokoon.
Merenlahti (Taipalsaari)
Kylätoiminta
Merenlahden kylämuseo sijaitsee kenttäosuuskunnan talon läheisyydessä. Museorakennukset ovat avoinna kenttäosuuskunnan tapahtumien yhteydessä. Museoon on kerätty muun muassa kyläläisiltä lahjoituksina saatuja esineitä.
Merenlahdella toimii metsästyseura Merenlahden Riistamiehet. Seura on perustettu vuonna 1962. Seura on rakentanut kenttäosuuskunnan talon läheisyyteen lihojen käsittelytilan, sekä laavun. Seura tarjoaa joka syksy hirvikeittoa kyläläisille kenttäosuuskunnan talolla.
Kylällä toimii Merenlahden Marttayhdistys ry. Seura on perustettu vuonna 1936. Merenlahdella yleisenä uimapaikkana toimii Talanlahden uimaranta, joka sijaitsee Pien-Saimaan rannalla. Uimarannalla on laituri sekä muutamia venepaikkoja. Kesäisin Talanlahden uimarannalla on järjestetty uimakoulu Taipalsaaren kunnan toimesta.
Vapaa-ajan asunto
Kuivan maan mökki
Kuivan maan mökki on vapaa-ajan asunnoksi rakennettu pienehkö rakennus, joka ei sijaitse järven, meren tai joen rannalla. Usein ne ovat metsässä tai metsän reunassa tai muuten suojaisassa paikassa. Kuivan maan mökit ovat halvempia kuin vastaavat rantamökit. Kuivan maan mökkejä on etenkin siellä, missä on järviä vähän, kuten useissa Etelä- ja Länsi-Suomen maalaiskunnissa, sekä järvisilläkin seuduilla siellä, missä rannat on jo rakennettu täyteen.
Merenlahti (Taipalsaari)
Muuta
Merenlahden Pulkkaniemessä sijaitsee vuonna 1918 Pulkkaniemen teloituksissa kuolleiden punaisten taipalsaarelaisten joukkohauta ja muistomerkki.
Vapaa-ajan asunto
Rantamökki
Rantamökki on nimitys järven, meren tai joen rannalla sijaitsevalle pienelle vapaa-ajan asunnolle. Tällainen yleensä järven rannalla tai saaressa sijaitseva loma-asunto on kuivan maan mökkiä arvokkaampi. Saaristossa on myös paljon merenrannallisia huviloita ja hirsimökkejä. Yleisin rantamökin rakennusmateriaali on hirsi. Rantamökit ovat loma-asunnoista halutuimpia. Yksi Suomen suurimmista rantamökkiseuduista on Etelä-Savo, ja kunnista muun muassa Puumala. Vapaa-ajan asuntojen varustelutason parantuessa ”rantamökki” ei nykyään aina välttämättä ole varsinainen mökki vaan lähempänä perinteistä huvilaa.
Merenlahti (Taipalsaari)
Muuta
Merenlahdella on aiemmin ollut kauppa ja kyläkoulu. Koulun toiminta loppui vuonna 1967.
Merenlahdella sijaitsee Asinsaaren leirikeskus. Leirikeskus on ympärivuotisessa käytössä ja tarkoitettu lappeenrantalaisten nuoriso- ja liikuntajärjestöjen käyttöön.
Vapaa-ajan asunto
Huvila
Huvilat olivat 1800-luvulta alkaen tavallisesti vauraan kaupunkiväestön varta vasten kesäasunnoiksi rakennettuja asuinrakennuksia maaseudulla tai joskus myös kaupunkien välittömässä läheisyydessä, kuten Linnunlaulu Helsingissä. Niiden arkkitehtuuri poikkesi niin kaupunkien tyypillisistä saman ajan asuinrakennuksista kuin maaseudun taloista ja kartanoista. Jos eräs erikoistapaus mummonmökistä oli maatilan syytinkiasunto, niin huvila saattoi joskus synnyltään olla kartanon syytinkiasunto.
Vapaa-ajan asuntojen varustetason parantuessa ja niiden käytön muuttuessa enemmän ympärivuotiseksi monet uudet vapaa-ajan asunnot alkavat nykyään jo varustukseltaan ja käyttötarkoitukseltaan olla lähempänä huvilaa kuin mökkiä.
Siirtolapuutarhamökki
thumb|Siirtolapuutarhamökki [[Markkuun ryhmäpuutarhassa.]] Kaupunkeihin rakennetuissa siirtolapuutarhoissa on palstoille usein oikeus rakentaa pieni siirtolapuutarhamökki. Tyypillisesti siirtolapuutarhamökkien koko, varustus ja ulkonäkö ovat puutarhan säännöissä tiukkaan rajoitettuja. Koko voi vaihdella 20–30 m² välillä, joskus sallitaan suurempiakin. Siirtolapuutarhamökin käyttäminen vakituisena asuntona ei yleensä ole sallittua, esimerkkinä Puolarmaarin ryhmäpuutarhan asukkaan opas.
Mökkikylä
Nykyisin erityisen suositut mökkialueet kaavoitetaan suhteellisen tiiviiksi ryhmiksi, mökkikyliksi. Tyypillisesti ranta jätetään tällöin yhteiskäyttöiseksi, ja rakennuspaikat ovat varsin pieniä.
Mökkikyliä löytyy runsaasti myös laskettelukeskusten yhteydestä, tällöin mökit on varusteltu ympärivuotista käyttöä varten. Usein varustelu vastaa täysin asuinrakennuksia. Tunturikylien mökit myydään usein lomaosakkeina, joihin voi liittyä eritasoisia siivous- ja kiinteistönhuoltopalveluja.
Vapaa-ajan asuntoja muissa maissa
thumb|Retkeilijöiden yhteiskäytössä oleva hirsirakenteinen [[tunturimökki Norjassa.]] Vapaa-ajan asuntoja on myös muissa maissa. Kesämökeistä puhutaan ainakin Ruotsissa. Virossa kesämökin nimi on suvila, joka usein muistuttaa suomalaista siirtolapuutarhamökkiä.
Venäjällä vapaa-ajan asunnon tai kesämökin nimitys on datša.
Keski-Euroopan vuoristoisissa maissa on alppimajoja. Nämä ovat aiemmin olleet pohjoismaisten karjamajojen tai Suomessa metsäsaunojen tapaan maa- ja karjatalouden tilapäisasumuksia, mutta ovat nykyään lähinnä vapaa-ajan ja matkailukäytössä olevia rakennuksia.
Norjassa suomen kesämökkiä vastaava nimitys on hytte. Samaan tapaan kuin Keski-Euroopan alppimajat se on aiemmin tarkoittanut tilapäistä asumusta tai vaatimatonta majaa, mutta on laajentunut tästä tarkoittamaan vapaa-ajan asuntoa.
Gabrielius Landsbergis
Landsbergis valmistui vuonna 2005 Vilnan yliopistosta maisteriksi pääaineenaan kansainväliset suhteet ja diplomatia. Tätä ennen hän oli suorittanut kandidaatin tutkinnon historiassa vuonna 2003.
Landsbergisin isoisä Vytautas Landsbergis on Liettuan 1990-luvun alun itsenäisyyskamppailun sankareita.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura
Historia
Suomen Kirkon Sisälähetysseura perustettiin 11. huhtikuuta 1905 Helsingin Nikolainkirkon itäisessä sivuhuoneessa. Perustamiskokouksessa olivat mukana kaikki kirkon piispat, huomattavimmat valtiopäivämiespapit ja useita jumaluusopillisen tiedekunnan jäseniä, sekä suurten kristillisten liikkeiden ja herätysliikkeiden edustajia. Otto Aarnisalo valittiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi, ja virka vakinaistettiin 1907. Sisälähetysseuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Savonlinnan tuomiokapitulin asessori Aleksander Auvinen.
Sisälähetysseura hankki 27. huhtikuuta 1905 Sortavalan Evankelisen Seuran Liikolan diakonissalaitoksen ja siihen sisältyvän kirjapainon omistukseensa 164 590 markan kauppahinnalla.
Vuonna 1952 Sisälähetysseura perusti Pieksämäen maalaiskuntaan Vaalijalan keskuslaitoksen, jossa oli 1970-luvulla yli 600 hoitopaikkaa ja yli 400 työntekijää. Laitokseen kuuluvia rakennuksia alkoi suunnitella arkkitehti Yrjö Lindegren, ja hänen kuoltuaan työtä jatkoi arkkitehti Aulis Blomstedt. Vaalijalan keskuslaitos siirtyi vuonna 1975 Kuopion ja Mikkelin läänien kuntien muodostamalle kuntainliitolle.
Vuonna 2001 Suomen Kirkon Sisälähetysseura ja Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto yhdistyivät nykyiseksi Kirkkopalvelut-konserniksi.
Sisälähetysseuran ohjelma
Seuran sääntöjen ensimmäisen pykälän mukaan: Suomen kirkon Sisälähetysseuran tarkoituksena on Suomen Evankelis-luterilaisen kirkon piirissä ja sen Kirkkolaissa säädettyyn seurakuntahoitoon likeisimmästi liittyen ja tätä tukien harjoittaa niin sanottua sisälähetystointa.
Toiminta
Seuran toimintatarkoituksena oli alusta saakka Raamattujen levittäminen, hengellisen kirjallisuuden kustantaminen, diakonissojen kasvattaminen ja diakonissalaitoksien tukeminen. Vuoteen 1963 mennessä Sisälähetysseuran Raamattutalossa oli painettu noin kaksi miljoonaa Raamattua ja noin 2,5 miljoonaa Uutta testamenttia.
Snifferi
Snifferi tai salasanan haistelija (englanniksi sniffer) on verkossa toimiva vakoiluohjelma tai mikropiiri, joka seuraa uuden yhteyden muodostumista, tallentaa uuden yhteyden ensimmäiset paketit ja lähettää ne ohjelman asentaneelle. Yleensä ensimmäiset yhteyspaketit sisältävät yhteyden avaavan käyttäjätunnuksen ja salasanan.
Toinen tapa on asettaa kyseinen ohjelma murtauduttuun tietokoneeseen niin, että se tallentaa ensimmäiset näppäimistöpainallukset ja lähettää ne Internet- yhteyden mukana ohjelman asentaneelle. Periaate toimii myös lähiverkossa niin, että ohjelma tallentaa jonkun tietokoneen kaiken liikenteen ja lähettää sen ohjelman asentaneelle.
Valtiollisella tasolla salasanan haistelija voi olla myös näppäimistöön asennettu mikropiiri, joka lähettää näppäimistöpainallukset radioteitse lähellä tai kauempanakin olevalle vastaanottajalle.
Pianosonaatti nro 4 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin pianosonaatin nro 4 Es-duuri op. 7 sävellysajasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se julkaistiin vuoden 1797 lokakuussa. Sonaatti oli Beethovenin pisin aina Hammerklavierin ilmestymiseen asti, ja se nautti suurta arvostusta jo aikalaistenkin keskuudessa. Sonaatti on omistettu Beethovenin oppilaalle kreivitär Babette Keglevicsille. Keglevics asui Beethovenia vastapäätä, ja Beethoven saattoi tulla hänen luokseen opettamaan aamutakki päällä ja tohvelit jalassa. Sonaatista on käytetty nimeä Die Verliebte, koska Beethoven oli tiettävästi ihastunut oppilaaseensa, mutta lisänimi ei ole enää kovin tunnettu.
Rakenne
Sonaatissa on neljä osaa:
Ensimmäistä osaa kantavat eteenpäin kahdeksasosat vuoroin oikeassa, vuoroin vasemmassa kädessä. Tahtilaji on keinuva 6/8. Koraalimainen sivuteema rauhoittaa tunnelman hetkeksi, mutta energiset kahdeksasosat jatkavat eteenpäin. Tunnelma huipentuu loisteliaisiin Es-duuri-oktaavihyppyihin heti B-duuri-urkupisteessä kiertelyn jälkeen. Sivuteema liikkuu c-mollissa, samalla idealla kuin pääteemakin, kunnes muutamat hiljaiset soinnut hivuttavat pääteeman jälleen alkuun. Tällä kertaa urkupisteenä on Es-duuri, minkä jälkeen siirrytään As-duuriin. Osan kooda on Beethovenin pisimpiä.
Toinen osa on hieno Largo hieman asiaankuulumattomassa sävellajissa, C-duurissa. Tämä ei ole varhais-Beethovenia, pikemminkin päinvastoin. Alku koostuu rauhallisista soinnuista, jotka kasvavat hieman osan edetessä. Muutamat fortissimo-soinnut ovat alku tulevalle As-duuri-taitteelle, joka kasvaa kasvamistaan aina forte-osioon asti. Siinä on perustana voimakkaat oktaavit, joita rauhoittaa korukuvio ylärekisterissä. Osa kertautuu alusta lähes samanlaisena, kunnes melodian ottaa vastuulleen vasen käsi oikean soittaessa murrettuja oktaaveja. Lopulta tunnelma rauhoittuu, ja osa päättyy C-duuriin.
Kolmas osa on allegro, joka alkaa miellyttävällä ja ehkä tarttuvallakin teemalla. Alkuteeman kertauksen jälkeen vuorossa on minore eli mollitaite. Se koostuu trioleista es-mollissa. Jännityksen purkauduttua alkuteema palaa, ja osa päättyy niin kuin se on alkanutkin.
Viimeinen osa, rondo, on lähinnä vuorottelua Es-duurin ja c-mollin välillä. Alussa oikea käsi vie melodiaa eteenpäin, vasen soittaa ensimmäisestä osasta lainattua säestyskuviota. Teoksen keskiosassa on myös molliväliosa, jossa oikea käsi soittaa sointuja vasemman säestäessä c-mollissa. Teoksen kooda alkaa E-duurissa, josta se kuitenkin pääsee livahtamaan takaisin alkuperäiseen Es-duuriin. Vasemman käden soittaessa nopeita murtosointuja ja oikean korukuviollisia yksittäisiä nuotteja osa ja samalla koko sonaatti päättyy.
Sisar Gabriel
Sisar Gabriel on Moira Armstrongin ohjaama brittiläinen kuusiosainen minisarja vuodelta 1993 ja perustuu Marcelle Bernsteinin samannimiseen romaaniin Body & Soul (1991), jonka pohjalta Paul Hines ja Jill Hyem sovittivat minisarjan käsikirjoituksen. Minisarjan nimiroolia sisar Gabrielia näyttelee Kristin Scott Thomas. Minisarjan tuottajana oli Jacky Stoller.
Sisar Gabriel kuvattiin Englannissa. Minisarja ensiesitettiin Suomessa nimellä Själens frihetslängtan ruotsinkielisellä FST2-kanavalla maanantaisin 12.6.–17.7.1995 ja uudelleen nimellä Sisar Gabriel suomenkielisellä Yle TV1 -kanavalla torstaisin 9.5.–13.6.1996. Sisar Gabriel oli ehdolla Baftan saajaksi vuoden 1994 gaalassa.
Juoni
Anna Gibson on elänyt sisar Gabriel -nimisenä katolisen kirkon nunnana walesilaisessa luostarissa viimeiset 16 vuotta, mutta nyt epäilys tästä elämänvalinnasta on alkanut hiipiä hänen mieleensä – nunnana olo ei olekaan ehkä sitä mitä hän elämältä haluaa. Kun hänen veljensä kuolee traagisesti, hän lähtee luostarista väliaikaisesti auttamaan tämän raskaana olevaa Lynn-vaimoa ja kahta lasta sekä pelastamaan perheyrityksen konkurssilta. Muutos pakottaa Annan valitsemaan kahden erilaisen maailman väliltä: palatako luostariin vai ei.
Pietro Bottaccioli
Pietro Bottaccioli (15. helmikuuta 1928 Umbertide – 22. tammikuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Gubbion hiippakuntaan 1. lokakuuta 1950 ja nimitettiin sen piispaksi 26. huhtikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Ennio Antonelli ja Antonio Ambrosanio.
Bottaccioli jäi eläkkeelle 23. joulukuuta 2004.
Allai
Allai on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 364 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27,36 neliökilometriä. Se sijaitsee 60 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Troijan puuhevonen
pienoiskuva|200px|Troijan puuhevonen vuoden 2004 elokuvasta [[Troija (elokuva)|Troija, esillä meren rannassa Çanakkalessa, Turkissa.]] Troijan puuhevonen on kreikkalaisessa mytologiassa Troijan sodassa käytetty sotajuoni. Kreikkalaiset onnistuivat tunkeutumaan piirittämäänsä Troijaan kätkeytymällä onton hevosen sisään, jonka troijalaiset itse veivät kaupunginmuurien sisäpuolelle luullen sitä lahjaksi. Tunnetuin kuvaus puuhevosesta on Vergiliuksen Aeneis-eepoksen 2. laulussa, minkä lisäksi se mainitaan esimerkiksi Homeroksen Odysseiassa (VIII.493–).
Kreikkalaiset olivat hyökänneet Troijaan pelastaakseen troijalaisten kaappaaman Helenan, joka oli Menelaoksen, kreikkalaisten johtajan puoliso. Piiritys oli jatkunut jo kauan, ja kreikkalaiset olivat häviämässä. Jopa eräs heidän puolikuolematon sankarinsa, Akhilleus, oli surmattu, ja kreikkalaiset olivat epätoivoisia.
Lopulta Odysseus keksi rakentaa puusta mahtavan onton hevosen, jonka sisään osa sotilaista, muiden muassa Odysseus itse, voisivat piiloutua. Tehtävä annettiin Epeiokselle, ja hevosen valmistuttua se jätettiin Troijan edustalle samalla kun muut kreikkalaiset purjehtivat läheisen saaren taakse piiloon, niin että troijalaiset luulivat heidän luovuttaneen ja purjehtineen pois. Troijalaiset pitivät hevosta lahjana ja voitonmerkkinä ja päättivät viedä hevosen kaupunkiin Troijan torille, vaikka he joutuivat tuhoamaan osan muurista, koska hevonen oli niin suuri, ettei se mahtunut portista.
Illalla iloiset troijalaiset juhlivat kreikkalaisten antautumista. Pappi Laokoon kuitenkin epäili jotain, mutta merestä nousi kaksi käärmettä, jotka tappoivat hänet ja hänen poikansa, koska jumalat olivat päättäneet Troijan tuhosta. Keskellä yötä sotilaat ja Odysseus tulivat ulos hevosesta, tappoivat vartijat ja avasivat kaupungin portit muille sotilaille, jotka olivat purjehtineet huomaamatta takaisin Troijan lähelle. Kreikkalaiset kävivät yhdessä troijalaisten kimppuun, ja juhlimisesta väsyneet Troijan asukkaat tapettiin nopeasti.
Sanontana Troijan hevonen tarkoittaa vertauskuvallisesti mitä tahansa juonta, jossa uhri houkutellaan vapaaehtoisesti päästämään vihollinen luokseen. Siitä ovat saaneet nimensä myös troijalaiset eli viattomiksi naamioidut tietokoneen haittaohjelmat.
Jonathan Sigalet
Jonathan Patrick Sigalet (s. 12. helmikuuta 1986 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkopuolustaja.
Smurffit (elokuva)
Smurffit (engl. The Smurfs) on vuonna 2011 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Raja Gosnell.
Koskelan raitiovaunuvarikko
Koskelan raitiovaunuvarikko on Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta kaikista suurin. Se sijaitsee Kustaa Vaasan tien varrella Kumpulan kaupunginosassa. Koskelasta hoidetaan suurin osa päivittäisestä liikenteestä ja myös kaluston huoltoa. Varikolla hoidetaan myös koulutustoimintaa.
Smurffit (elokuva)
Juoni
Smurffikylässä valmistellaan Sinisen Kuun juhlaa, mutta Gargamel-velho löytää kylän. Tohelo pakenee vahingossa alueelle, jonne aukeaa Sinisen Kuun aikaan portaali nykyaikaan. Suursmurffi (Pappa), Smurffiina, Ärjy, Välkky ja uusi skottismurffi Sisu seuraavat Toheloa New Yorkiin, jossa he tutustuvat Patrickiin ja Graceen, tavallisiin ihmisiin, joiden avulla he yrittävät päästä pois. Gargamel kuitenkin onnistuu nappaamaan Suursmurffin, jonka hän vie puistossa olevaan linnaan. Patrick, Tohelo, Smurffiina, Ärjy ja Sisu lähtevät linnalle, samalla kun Välkky hakee apua Smurffikylästä. Alkaa taistelu, jonka päätteeksi Kuu muuttuu siniseksi ja smurffit pääsevät palaamaan kyläänsä. Gargamel jää vangiksi New Yorkiin, eikä hänestä enää kuulla.
Koskelan raitiovaunuvarikko
Koskelassa on tilaa sadalle vaunulle. Varikolla aloitetaan vuonna 2024 huomattava uudistamishanke, jossa vanhoja tiloja korvataan uusilla. Varikkoalueen päälle rakennetaan kansirakenne. Hankkeen on määrä valmistua vuonna 2028. Koskelasta tulee raitioliikenteen toinen päävarikko Ruskeasuon varikon ohella, kun taas Vallilan varikosta ja Töölön varikosta on tarkoitus luopua.
Hakkeri
pienoiskuva|Hakkeri Hakkeri tarkoittaa innokasta tietokonealan harrastajaa sekä tietojärjestelmiin murtautujaa. Jälkimmäiselle merkitykselle on myös oma terminsä, krakkeri tai kräkkeri. Alan harrastajien keskuudessa hakkeri-sanan merkitys on edelleen selvästi positiivinen tai jopa kunnioittava nimitys taitavasta tietokoneharrastajasta, mutta tiedotusvälineissä se usein viittaa tietomurtojen tekijöihin.