cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konnuksen kanava
thumb|Konnuksen kanava Konnuksen kanava on Vuoksen vesistössä Leppävirran reitillä Pohjois-Savossa sijaitseva sulkukanava Varkauden ja Kuopion välisellä syväväylällä, ja se yhdistää Kallaveden ja Unnukan. Paikalla on ollut kaikkiaan neljä eri kanavaa. Konnuksessa on nykyisin vierekkäin kolme eri sulkua. Kahden vanhimman sulun yli johtaa myös silta mutta uusimman, 1971 valmistuneen, sulun yli pääsee vain sulkuporttien kautta.
Ensimmäinen kanava
Ensimmäinen Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1836–1841 saman aikaan kuin lähellä sijaitseva Taipaleen kanava. Nämä kanavat olivat Suomen ensimmäiset valtion rakennuttamat sulkukanavat. Ensimmäisen Konnuksen kanavan pituus oli 366 metriä, putouskorkeus 0,6 metriä, leveys 13,6 metriä ja syvyys 2,15 metriä. Kanavassa oli yksi puurakenteinen sulku.
Toinen kanava
Toisen Konnuksen kanavan pituus oli 267 metriä, putouskorkeus 0,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja suurin syvyys 2,67 metriä. Kanavan sulun pituus oli 59,4 metriä.
Kolmas kanava
Kolmas Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1917–1919 kun Konnuksen ensimmäinen 1841 valmistunut sulku muutettiin uittosuluksi. Sulun pituudeksi tuli 125 metriä ja leveydeksi 7,7 metriä. Koska sulun avaaminen silloisella tekniikalla ei ollut mahdollista ennen kuin veden pinta oli samalla tasolla sulkuportin kummallakin puolella oli sulun käyttö uitossa kuitenkin hidasta silla tukkilautta täytyi suluttaa kuten normaalit laivatkin.
Neljäs kanava
Neljäs Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1969–1971 Savonlinnan ja Kuopion välisen syväväylän rakentamisen yhteydessä. Tällöin rakennettiin uusi betoniseinäinen sulku vanhan uittosulun viereen. Sulun pituus oli 160 metriä, leveys 13,3 metriä ja syvyys 4,8 metriä. Tämä viimeisin rakennustyö tuli maksamaan 7,5 miljoonaa markkaa.
Nykytilanne
Konnuksen kanava on ahkerassa käytössä niin huvi- kuin ammattiliikenteessä. Kanava toimii nykyään itsepalvelulla, mutta sitä valvotaan ja tarvittaessa kaukokäytetään Varkaudesta Taipaleen kanavalta. Kanava on liikennekauden aikana avoinna 24 tuntia vuorokaudessa. Konnuksen ja Taipaleen kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Aiheesta muualla
62.54833°N, 27.77111°W
Ilpo Rossi
Ilpo Aulis Rossi on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, jonka levytysura alkoi kevyellä musiikilla vuonna 1974 erilaisilla kokoelmalevyillä, mutta täyspitkissä levyissä tyyli oli muuttunut gospelmusiikkiin.
Mikko Rahkamaa
Mikko Rahkamaa (s. 21. syyskuuta 1981 Oulu) on entinen suomalainen jalkapallomaalivahti.
Rahkamaa on Oulun Luistinseuran kasvatti. Hän siirtyi FC Jokereihin kaudeksi 2000 ja teki Veikkausliiga-debyyttinsä seuraavalla kaudella. Rahkamaa debytoi myös samana vuonna 20-vuotiaana UEFA Cupissa, kun FC Jokerit pelasi ensimmäisellä karsintakierroksella ukrainalaista TsSKA Kiovaa vastaan vieraissa. Rahkamaa pelasi molemmissa otteluissa, jotka päättyivät 2-0 TsSKA Kiovan voittoon ja täten ukrainalaiset selvisivät jatkoon 4-0 yhteismaalien turvin.
Joulukuussa 2001 Rahkamaa allekirjoitti sopimuksen alankomaalaisen FC Twenten kanssa ja hän siirtyi seuraan tammikuussa 2002. Kahden kauden aikana Rahkamaa pelasi kaksi sarjaottelua. Kaudeksi 2004–05 hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi Go Ahead Eaglesin riveihin, jossa hän oli ykkösmaalivahtina kaksi seuraavaa vuotta. Kesällä 2006 Rahkamaan sopimusta ei kuitenkaan jatkettu, joten hän jäi ilman seuraa. Joulukuussa 2006 ilmoitettiin Rahkamaan siirtyvän Veikkausliigaan nousseen FC Viikinkeihin. Hän kuitenkin kärsi lukuisista loukkaantumista, jotka hankaloittivat kauteen valmistautumista, jättäen Rahkamaan kakkosmaalivahdiksi Luís Fernandon taakse. Loppukaudeksi hänet lainattiin Ykkösessä pelanneeseen Gamlakarleby Bollklubbiin. Lainapesti jäi kuitenkin vain kahden pelin mittaiseksi Rahkamaan loukkaantuessa kauden loppuun asti. Useiden loukkaantumisten johdosta Rahkamaa lopetti uransa kauteen 2007.
Rahkamaa edusti Suomen maajoukkueita vuosina 1999–2003. Hän pelasi kolme poikamaaottelua ja viisi nuorten maaottelua.
HMS Liverpool (D92)
HMS Liverpool (viirinumero D92) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä. Alus on poistettiin palveluksesta 2012 ja se on romutettu.
Valmistus
Alus tilattiin 1. maaliskuuta 1977 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 5. heinäkuuta 1978. Se laskettiin vesille 25. syyskuuta 1980 kumminaan puolustusministeri Euan Howardin puoliso Lady Strathcona ja otettiin palveluskäyttöön 1. heinäkuuta 1982.
Palvelus
Liverpoolin koeajoja nopeutettiin, jotta se saatiin palvelukseen lähetettäväksi Falklandeille. Kesäkuun alussa 1982 alus lähti Etelä-Atlantille, mutta se ei kerennyt mukaan sotatoimiin. Se viipyi kuitenkin alueella puoli vuotta ennen paluutaan Britteinsaarille.
Alus osallistui vuoden 2003 Irakin sotaan. Se lähetettiin 2005 Karibianmerelle, jossa sen tehtävänä oli torjua huumeiden salakuljetusta alueella. Alus siirrettiin 2009 modernisoitavaksi telakalle, mistä se vapautui seuraavana vuonna.
Alus saapui viimeisen kerran Portsmouthiin 26. maaliskuuta 2012 ennen palveluksesta poistoaan. Se poistettiin palveluksesta 30. maaliskuuta
SIL
SIL tai Sil voi tarkoittaa seuraavaa:
HMS Manchester (D95)
HMS Manchester (viirinumero D95) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1982-2011 palveluksessa ollut tyypin 42 ohjushävittäjä, joka oli ensimmäinen parannellun kolmannen tilaussarjan alus (Manchester-luokka).
Valmistus
Alus tilattiin Vickers Shipbuilding and Engineering Limitediltä (VSEL) Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1978. Se laskettiin vesille 24. marraskuuta 1980 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1982.
Palvelus
Alus saapui 21. helmikuuta 2011 Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen Ampumahiihtoliiton (IBU) vuosittain järjestämä arvokilpailu. Olympiavuosina ei kilpailla niissä lajeissa, jotka ovat talviolympialaisten ohjelmistossa, mutta niiden lajien osalta, jotka eivät olleet vielä tuolloin olympialaisisten ohjelmassa (kuten sekaviesti), on järjestetty maailmanmestaruuskilpailuja myös olympiavuosina.
Ensimmäiset ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1958. Silloin ohjelmassa oli virallisena lajina miesten yksilökilpailu ja epävirallisena lajina miesten viesti. Naiset kilpailivat omissa maailmanmestaruuskilpailuissaan ensimmäisen kerran vuonna 1984. Vuodesta 1989 lähtien miehet ja naiset ovat kilpailleet samoissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kaarlo Lehtonen
thumb|Kaarlo Lehtonen Veikko Kaarlo Tapani Lehtonen (11. joulukuuta 1920 Humppila – 3. maaliskuuta 1977 Humppila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 76. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lehtonen oli vänrikki ja siviiliammatiltaan radioteknikko sekä koristetaiteilija.
Samsung Galaxy Note Edge
Samsung Galaxy Note Edge on Samsung Electronicsin marraskuussa 2014 julkaisema älypuhelin. Siinä on 5,6 tuuman näyttö ja neliydinprosessori. Näyttö on oikealta reunaltaan kaareva. Tallennustilaa on 32 tai 64 gigatavua ja keskusmuistia on 3 gigatavua. Laite tukee enintään 256 gigatavun microSD-kortteja. Takakameran tarkkuus on 16 megapikseliä ja etukameran 3,7 megapikseliä. Akkua on 3 000 milliampeerituntia. Lisäksi puhelimessa on sormenjälkitunnistin. Käyttöjärjestelmänä on Android 4.4.4 KitKat, joka on päivitettävissä 6.0 Marshmallow -versioon.
2. marraskuuta
2. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 306. päivä (307. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 59 päivää.
Lähteet
Katso myös: kalenteri ~ 1. marraskuuta, 3. marraskuuta
Nokipääpeukaloinen
Nokipääpeukaloinen (Pheugopedius spadix) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Nokipääpeukaloista tavataan Kolumbiassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 32 300 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kuitenkin arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Vainionmäen kalmisto
thumb|300px|Vainionmäen kalmisto kuvattuna luoteeseen. Kalmistokumpu on entistetty kaivausten jälkeen. Vainionmäen kalmisto löydettiin 1980-luvulla Laitilan Kodjalasta Varsinais-Suomesta.
Kyseessä on polttokenttäkalmisto ja kiviröykkiö, joka ajoittuu merovingiajalle noin vuosiin 650–800. Kalmistosta eli hautapaikasta on löytynyt yksitoista miekkaa, keihäänkärkiä, veitsenteriä, kilven keskitukia eli kilvenkupuroita, ratsastustarvikkeita ja noin kymmenen miehen jäännökset. Osa aseista oli runsaasti koristeltuja, miekoissa on jopa puolijalokiviä (granaatteja). Hautaan on ilmeisesti haudattu merkkihenkilöitä usean sukupolven ajalta, mahdollisesti ylimyssuvun päämiehiä. Kalmistoon haudattiin myös naisia.
Kirjallisuutta
60.84982°N, 21.68064°W
Kuusikymmenvuotinen sota
Kuusikymmenvuotinen sota käytiin Puola-Liettuan ja Ruotsin välillä vuosina 1598–1660. Sodan syitä olivat Puolan Vaasa-sukuisten kuninkaiden oikeus Ruotsin kruunuun ja maiden käymä kilpailu Saksalaisen ritarikunnan jättämän valtatyhjiön täyttämisestä Preussissa ja Liivinmaalla. Yhtäaikaisesti sodan kanssa käytiin useita muita sotia, joista osa liittyi kiinteästi siihen.
Sota koostui kolmesta, yleensä erillisiksi mielletystä konfliktista, joista kahta viimeistä erotti pitkä 26 vuoden pituinen välirauha.
Ruotsin sisällissota 1598–1599
thumb|Puolan (1587–1632) ja Ruotsin (1594–1599) kuningas [[Sigismund.]] Taistelu Ruotsin kruunusta alkoi, kun kuningas Juhana III kuoli 1592 ja seuraavaksi kuninkaaksi kruunattiin hänen poikansa Sigismund, joka oli aikaisemmin (vuonna 1587) valittu Puolan kuninkaaksi. Ruotsissa Sigismundin vastustajia johti Kaarle-herttua, Juhanan veli. Maa jakautui kahtia Sigismundin ja Kaarlen kannattajiin, jotka taistelivat vuosina 1597–1599 toisiaan vastaan. 1598 Puolassa oleskellut Sigismund nousi maihin Etelä-Ruotsissa, mutta Kaarle löi hänet Stångebron taistelussa. Syksyllä 1599 Kaarle-herttua nujersi Sigismundin kannattajat lopullisesti, ja hänet valittiin Ruotsin hallitsijaksi kuningas Kaarle IX:nä.
Puolan sota 1600–1629
Sota jatkui seuraavana kesänä, kun Sigismund hyökkäsi Ruotsin hallitsemalle Vironmaalle (nykyinen Pohjois-Viro) tavoitteenaan vallata se. Hyökkäys ei kuitenkaan mennyt suunnitelmien mukaan, ja Ruotsi valtasi suuren osan Puolan Liivinmaata. Seuraavana kesänä 1602 puolalaiset saivat lisäjoukkoja ja löivät ruotsalaiset Kokenhausenin taistelussa. Sotaonni kääntyi, ja 1604 Ruotsilla oli jäljellä Baltiassa enää kolme kaupunkia: Tallinna, Narva ja Pärnu.
thumb|Ruotsin kuningas (1599–1611) [[Kaarle IX.]] Kesällä 1605 Kaarle IX kokosi uuden armeijan ja lähti uuteen hyökkäykseen Liivinmaalla. Uusi armeija kuitenkin lyötiin Kirkholman taistelussa. Uudestaan ruotsalaiset kokeilivat vuonna 1608, mutta myös uusi yritys epäonnistui. Vuonna 1611 Kaarle kuoli ja osapuolet solmivat välirauhan keskittyessään sotatoimiin Venäjällä.
Täydellä teholla kuusikymmenvuotinen sota jatkui vasta kesällä 1621 Ruotsin uuden kuninkaan Kustaa II Aadolfin vallatessa Riian. Tätä seurasi lyhyt välirauha (1622–1625), ja osapuolet jatkoivat sotaa kesällä 1625, jolloin Kustaa valtasi Liivinmaata aina Väinäjoelle saakka, ja löi liettualaiset Wallhofin taistelussa.
Kesällä 1626 sota siirtyi Preussin rannikolle, lähemmäksi Puolan ydinaluetta, jossa sotaa käytiin vaihtelevalla menestyksellä vuoteen 1629, jolloin solmittiin uusi välirauha.
Altmarkin ja Stuhmsdorfin välirauhat 1629–1655
Altmarkin välirauha solmittiin kuuden vuoden ajaksi 1629 ranskalaisten välityksellä, jotta Ruotsi pääsisi osallistumaan kolmikymmenvuotiseen sotaan. Rauhassa Ruotsi sai Väinäjoen pohjoispuolisen Liivinmaan ja Riian sekä useiden Preussin satamakaupunkien tullitulot.
thumb|Ruotsin kuningas (1611–1632) [[Kustaa II Aadolf]] Huhtikuussa 1632 Sigismund kuoli ja hänen poikansa Vladislav IV seurasi häntä Puolan valtaistuimelle. Kustaa II Aadolf kuoli marraskuussa 1632, ja Ruotsin kruunu siirtyi hänen kuusivuotiaalle tyttärelleen Kristiinalle. Todellista valtaa Ruotsissa piti holhoojahallitus vuoteen 1644, jolloin Kristiinasta tuli täysi-ikäinen. Vuonna 1635 välirauhaa jatkettiin 26 vuodella Stuhmsdorfissa, taas Ranskan välityksellä, koska Ruotsi oli edelleen sidottu sotaan Saksassa. Välirauhassa Ruotsi menetti Preussin satamien tullitulot, mutta piti Riian ja valloitukset Liivinmaalla. Puolan kuningas Vladislav kuoli 1648 ja seuraajaksi valittiin hänen veljensä Juhana II Kasimir.
Pohjan sota 1655–1660
thumb|Ruotsin kuningas (1654–1660) [[Kaarle X Kustaa]] Kuningatar Kristiina luopui Ruotsin kruunusta ja häntä seurasi valtaistuimelle Kaarle X Kustaa 1654. Pohjan sota syttyi, kun vahvistunut Venäjä hyökkäsi samana vuonna Puolaan ja uhkasi Ruotsin intressejä edetessään Itämeren rannikkoa kohti. Kesällä 1655 Ruotsi rikkoi Stuhmsdorfin välirauhan ja hyökkäsi Puolaan estääkseen Itämeren rannikkoa joutumasta venäläisten käsiin. Vuoden lopulla lähes koko Puola oli joko venäläisten tai ruotsalaisten hallussa. Puolalaisten kansannousu 1656 ajoi kuitenkin ruotsalaiset takaisin rannikolle. Kesällä 1657 Ruotsin armeija siirtyi sotimaan Tanskaan ja aloite siirtyi puolalaisille. Vuonna 1659 Ruotsilla oli Itämeren etelärannalla hallussaan enää muutama satamakaupunki.
Olivan rauha 1660
Kuusikymmenvuotinen sota päättyi Kaarle X Kustaan kuollessa helmikuussa 1660. Ranska välitti taas rauhansopimuksen, tällä kertaa Olivassa. Preussin herttuakunta päätyi lopulta Brandenburgin vaaliruhtinaalle Fredrik Vilhelmille, Liivinmaa jaettiin Väinäjokea pitkin Puolan ja Ruotsin kesken kahtia ja Juhana II Kasimir luopui vaatimuksistaan Ruotsin Liivinmaahan. Juhana oli lapseton, joten oli selvää, että puolalaisten vaatimukset Ruotsin kruunuun katoaisivat kun Vaasa-suku ei kykenisi enää jatkamaan Puolan valtaistuimella.
thumb|Puolan kuningas (1648–1668) [[Juhana II Kasimir]] Ruotsin valloitukset kolmikymmenvuotisessa ja Pohjan sodassa tekivät siitä pohjoiseurooppalaisen suurvallan, mutta menestys ei ollut pitkäaikaista, sillä Venäjä nousi uudeksi johtajaksi voitettuaan Ruotsin suuressa Pohjan sodassa 1721. Kuningas Juhana II Kasimir luopui Puolan kruunusta 1668 ja kuoli 1672. Puola heikkeni sisäisten ongelmien ja ulkoisten paineiden johdosta ja hävisi lopulta kokonaan Euroopan kartalta Puolan jaoissa 1700-luvun lopulla.
Artemis (kirja)
Artemis on Andy Weirin tieteisromaani. Kirja on julkaistu 14. marraskuuta 2017.
Weir kertoo tehneensä paljon tutkimusta, mutta tarkoituksella välttäneensä muiden ideoita kuutukikohdan rakentamiseen tehdäkseen siitä omanlaisensa. Kirjassa käytetty teknologia on jo nykyisin olemassa olevaa.
Kirjan päähenkilö on Jasmine "Jazz" Bashara, joka sekaantuu laittomaan toimintaan.
Wim Jonk
Wilhelmus Maria "Wim" Jonk (s. 12. lokakuuta 1966, Volendam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Jonk pelasi myös Alankomaiden maajoukkueessa. Hän kuului Alankomaiden joukkueeseen vuoden 1992 EM-kisoissa, vuoden 1994 MM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
Ebba zu Solms-Braunfels
Ebba Charlotta Louisa zu Solms-Braunfels (o.s. Lavonius, 19. helmikuuta 1850 Helsinki – 31. heinäkuuta 1927 Frascati, Latium, Italia) oli Oulun läänin kuvernöörinä toimineen Alexander Lavoniuksen ja tämän puolison Rosina Lavoniuksen tytär. Vuonna 1889 hän avioitui saksalaisen prinssin Albrecht zu Solms-Braunfelsin kanssa.
Clock
pienoiskuva|Clock-ravintola Härnösandin rautatieasemalla. Clock oli 1970-luvulla perustettu ruotsalainen pikaruokaketju, jonka päätuote olivat hampurilaiset. Clock kaatui 1990-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin ja viimeinen Clock-ravintola Ruotsissa suljettiin 1999.
Clock Suomessa
Suomessa Clock-ketjulla oli 1980- ja 1990-luvuilla viisi hampurilaisravintolaa pääkaupunkiseudulla: Helsingissä Erottajalla, Itäkeskuksessa, Messukeskuksessa, Espoon Tapiolassa Sampokujalla ja Keravalla sisähuvipuisto Fanfaarissa. Ne saivat alkunsa 1980-luvun alussa, kun Alkon tytäryhtiö Arctia teki lisenssisopimuksen Clock-ketjun silloisen ruotsalaisomistajan SARAn kanssa, joka oli Arctian tavoin valtio-omisteinen ravintolayhtiö.
Lahti (lehti)
thumb|upright|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Lahti oli Lahdessa vuosina 1905–1963 ilmestynyt sanomalehti.
Vanhasuomalainen Lahti perustettiin perustuslaillisen Lahden Lehden kilpailijaksi. Sen asema vahvistui, kun heinolalainen Itä-Häme lakkasi ilmestymästä vuonna 1906.
Lahti oli varakkaiden taustavoimiensa ja maaseutulevikkinsä ansiosta kaupungin johtava sanomalehti Etelä-Suomen Sanomien perustamiseen saakka vuonna 1914. Sisällissodan jälkeisessä hallitusmuototaistelussa se kannatti monarkiaa ja siirtyi vuonna 1918 uuden kokoomuspuolueen äänenkannattajaksi. Lahden kilpailija Etelä-Suomen Sanomat oli tasavaltalainen ja valitsi edistyspuolueen. Kolmesti viikossa ilmestyneet lehdet olivat 1920- ja 1930-luvuilla melko tasaveroisia, mutta kaupungin kasvava työväestö luki mieluummin edistyspuolueen kuin oikeiston lehteä.
Juuri ennen sotia tehdyt investoinnit rasittivat Lahden taloutta ja sodan jälkeen se alkoi menettää asemiaan lehtimarkkinoilla. Lehteä kustantaneen Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy:n osake-enemmistö myytiin vuonna 1951 Viipurista muuttaneelle Karjalan Kirjapaino Oy:lle, joka sittemmin siirtyi Karjala-lehtineen Lappeenrantaan. Etelä-Suomen Sanomien taakse kakkoslehdeksi vajonnut Lahti lopetettiin vuonna 1963, mutta sen kirjapainoyhtiö jatkoi toimintaansa.
Lahti ilmestyi vuosina 1906–1919 neljästi, vuosina 1920–1939 kolmesti, vuosina 1940–1954 ja 1959–1961 kuudesti sekä vuosina 1955–1958 ja 1961–1963 seitsemän kertaa viikossa. Sen levikki oli 1900-luvun alussa noin 4 000 kappaletta ja kohosi sotavuosina yli 10 000:een. Päätoimittajina työskentelivät Akseli Rauanheimo (Järnefelt) (1905–1908), Otto Manner (1908), Frans Oskar Viitanen (1908–1915), Yrjö Leiwo (1915–1919), Knut Sarlin (1919–1923), Matti Klemola (1923–1940), Juho Partanen (1940, vastaava toimittaja 1942–1946 ja 1948–1951), Toivo Rasilainen (1940–1942), E. J. Toivonen (1942–1946), Jaakko Leppo (1947), Erkki Kalervo Hohteri (1947–1948), Ahti Mattila (1951–1956), Olli Järvinen (1956–1959), Seppo Vento (1959–1960) ja Sulo Vuorio (1960–1963).
Testivetoinen kehitys
Testivetoinen kehitys (, TDD) on ohjelmointia tukeva tekniikka, jossa luodaan ensin uusi testitapaus ja vasta sen jälkeen muokataan kehitettävää ohjelmaa niin, että se läpäisee uuden testin. Yksikkötestit siis kirjoitetaan pienissä osissa ennen varsinaista tuotantokoodia. Tällä pyritään paitsi parempaan rajapintasuunnitteluun, myös varmistumaan ohjelmiston oikeasta toiminnasta. Mikäli yksikkötestit aiottaisiin kirjoittaa tuotantokoodin jälkeen, ne jäisivät usein tekemättä. Jälkikäteen on vaikeampi nähdä yksikkötestien hyötyjä, joten sille ei yleensä osoiteta aikaa.
Kun testikoodi kirjoitetaan etukäteen, tuloksena saadaan jatkuvasti kehittyvä testiverkosto jonka varassa uusien toimintojen kehittäminen ja virheiden korjaaminen on huomattavasti turvallisempaa, koska jo olemassa olevia testejä suorittamalla huomataan, mikäli virhettä korjatessa tulee tehneeksi uusia virheitä.
Testivetoinen kehitys yhdistetään usein johonkin ketterään ohjelmistoprosessiin. Erityisesti tulee huomata, että testivetoinen kehitys ei ole testausmenetelmä, vaan suunnittelumenetelmä, vaikka sivutuotteena syntyykin joukko käyttökelpoisia testejä.
Kehitystyyli
Testivetoinen kehitys sisältää useita näkökulmia, kuten ”keep it simple, stupid” (KISS)- ja ”You aren’t gonna need it” (YAGNI) -periaatteet. Keskittymällä kirjoittamaan vain testit läpäisevää koodia suunnittelu voi usein olla siistimpää ja selkeämpää kuin muilla menetelmillä. Kent Beckin kirjassa Test-Driven Development by Example hän myös ehdottaa periaatetta ”Fake it till you make it” (suom. Jäljittele sitä, kunnes teet sen.).
Edistyneiden suunnittelukonseptien saavuttamiseksi, kuten suunnittelumallin, kirjoitetaan testejä, jotka generoivat kyseisen suunnitelman. Koodi voi pysyä yksinkertaisempana kuin tavoitesuunnitelma, mutta silti läpäistä kaikki tarvittavat testit. Tämä voi aluksi tuntua epävarmalta, mutta se mahdollistaa kehittäjän keskittymisen vain olennaiseen.
Jokainen testitapaus epäonnistuu aluksi: Tämä varmistaa, että testi toimii oikein ja voi havaita virheen. Kun tämä on osoitettu, taustalla oleva toiminnallisuus voidaan toteuttaa.
Kuution kahdentaminen
Nimitys Deloksen probleema johtuu tarinasta, jonka mukaan probleema olisi askarruttanut Kreikan Delos-saaren asukkaita. Tarinan mukaan saarelle levisi ankara ruttoepidemia. Tällöin saarelaiset kysyivät Delfoin oraakkelilta, mitä olisi tehtävä, jotta rutosta päästäisiin eroon. Oraakkeli vastasi, että Apollo oli suuttunut, koska hänen kunniakseen saarelle pystytetty kuutiomainen alttari oli liian pieni: sen olisi pitänyt olla kaksi kertaa niin suuri kuin se oli. Ensin saarelle aiottiin pystyttää uusi alttari, joka olisi ollut kaikkiin suuntiin kaksi kertaa alkuperäisen suuruinen, mutta tällöin sen tilavuus olisikin ollut kahdeksan kertaa alkuperäisen kokoinen. .
Kalle Kalima
Kalle Severus Kalima (s. 29. joulukuuta 1973 Helsinki) on suomalainen jazzkitaristi ja säveltäjä, joka on opiskellut sekä musiikkia että oikeustiedettä. Kalima asuu Berliinissä, ja hän on toiminut vapaana kitaristina ja säveltäjänä vuodesta 2000 lähtien.
Ura
Kalima aloitti pianotunnit 6-vuotiaana mutta vaihtoi soittimekseen kitaran 11-vuotiaana. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1993 ja valmistui vuonna 2000 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, jossa hänen isänsä, entinen kansanedustaja Kai Kalima työskenteli finanssioikeuden professorina. Kalima on opiskellut kitaransoittoa Sibelius-Akatemiassa Raoul Björkenheimin johdolla ja Berliinissä Hans Eisler Conservatoryssa John Schröderin johdolla. Berliinissä hän suoritti Diplom Instrumentalist -diplomin 2001 ja valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi 2003.
Klima Kalima -trio, jossa Kaliman lisäksi soittavat basisti Oliver Potratz ja rumpali Olli Steidle, voitti helmikuussa 2008 Neuen Deutschen Jazzpreis Mannheim -jazzpalkinnon. Palkinnon suuruus oli 10 000 euroa, ja sitä tavoitteli 175 saksalaista jazzyhtyettä.
Kalle Kalima & K-18 sai vuoden jazzalbumi Emma-palkinnon levyllään Out to Lynch keväällä 2013. K-18-yhtyeessä soittavat Kalle Kaliman lisäksi saksofonisti Mikko Innanen, basisti Teppo Hauta-aho ja harmonikkaa soittava Veli Kujala.
Kolmperänen
Kolmperänen on pieni järvi Kiikalan Lasikylässä Salossa lähellä Johannislundia. Järvi kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön ja siellä Varesjoen valuma-alueeseen. Sen korkeus merenpinnasta on 118,1 metriä, pinta-ala 2,41 hehtaaria ja rantaviivan pituus 0,69 kilometriä.
Järvi kerää vesiä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluvan, 163,9 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoavan Särämäen pohjoisrinteillä olevista suopainanteista mutta jää itse Natura-alueen ulkopuolelle. Se laskee Särämäen itäpuolitse suo- ja metsäojia pitkin etelään Särämäen eteläpäässä Salon ja Lohjan rajalla sijaitsevaan Säräjärveen, joka edelleen laskee Salon puolella olevan viereisen Ruukinjärven kautta Tampinjokea eli Huhdanojaa myöten Varesjokeen.
Kolmperänen on yksi Kiikalan Lasikylän pohjoisosan pienistä järvistä ja lammista lähellä Kiskonjoen–Perniönjoen vesistön ja Karjaanjoen vesistön vedenjakajaa. Suurin näistä on heti Kolmperäsen pohjoispuolella sijaitseva Tervakas, jolla on suo-ojista muodostuva lasku-uoma sekä etelään Säräjärveen Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä että itään Hossojanlähteiden suuntaan Karjaanjoen vesistössä. Sen ja Kolmperäsen laskuojat etelään yhtyvät vähän ennen Säräjärveä. Tervakkaseen laskee lännestä suo-ojia pitkin Suolammi. Tervakkaan pohjoispuolinen Härjänsilmä on suolampi, jota ympäröivä suo on ojitettu itäpuoliseen suppasuohon. Tervakkaan koillispuolinen Koivulammi on ilman lasku-uomaa oleva suppalampi. Näistä Härjänsilmä ja Koivulampi kuuluvat Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen. Suolammi ja Tervakas, kuten myös Kolmperänen jäävät sen ulkopuolelle.
Kūkō-linja
thumb|Kūkō-linja (oranssi) Kūkō-linja on Fukuokan kaupungin metron  pisin linja. Se kulkee idästä Meinohamasta 13,1 km matkan keskustan kautta Fukuokan lentoasemalle. Linjalla on 13 asemaa ja se on aloittanut toimintansa 1972 ja sen viimeiset osat on valmistettu 1993. Osittain samoilla asemilla toimii myös Fukuokan metron Hakozaki-linja. Metrojunat jatkavat matkaansa Meinohamasta Chikuzen-linjalle.
Radan väri kartalla on punainen. Virallisesti sen nimi on Linja 1 (Kūkō-linja). Linjan asemat ovat suojattu myös automaattisilla porteilla, kuten muutkin Fukuokan metron asemat. Samoin junat ovat automaattisesti ohjattuja.
Kūkō-linja on Japanin ainut metrolinja joka kulkee suoraan lentoasemalta kaupunkiin. Vaikka Tokion Toei Asakusa-linja kulkee Naritan sekä Hanedan kautta, ne eivät kuitenkaan ole Toei Asakusa-linjan omia asemia. Lentokentät kuuluvat paikallislinjoille, joiden kautta Toei Asakusa-linja kulkee.
Kūkō-linja kulkee Fukuokan kaupungin tärkeimpien alueiden läpi, kuten Nishijin, Tenjin, Hakata ja lentoasema. Kūkō-linja on myös Fukuokan kaupungin käytetyin metrolinja.
Alentejonkoira
Alentejonkoira on portugalilainen koirarotu. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan seitsemänneksi suosituin portugalilainen rotu. Suomeen on tuotu yksi yksilö Portugalista.
Ulkonäkö
Alentejonkoira on suurin portugalilaisista koiraroduista. Se on massiivinen, voimakas ja vaikuttavanoloinen. Sen pää muistuttaa karhun päätä. Uros on 66–74 cm ja narttu 64–70 cm korkea. Karvapeite on joko puolipitkä tai lyhyt. Kelta-valkoiset yksilöt muistuttavat ulkonäöllisesti hieman pitkänomaista bernhardinkoiraa. Muita hyväksyttyjä värejä ovat yksivärinen kellanruskea, sudenharmaa ja musta sekä kaksiväriset kellanruskea-valkoinen, sudenharmaa-valkoinen ja mustavalkoinen. Myös brindle ja täplikäs ovat mahdollisia.
Alkuperä
Alentejonkoira on kotoisin Etelä-Portugalin Alentejosta. Se on vanha laumanvartija, joka polveutuu estrelanvuoristokoirasta ja espanjanmastiffista, sekä mahdollisesti joistain paikallisroduista.
Conakry
Conakry (joskus Konakry) on Guinean pääkaupunki. Aluehallinnossa se muodostaa Conakryn kuvernementin, joka on yksi Guinean tasavallan kahdeksasta ylimmän tason hallintoalueista. Se rajautuu lännessä Atlantin valtamereen ja idässä Guinean Kindian alueseen. Kuvernementin pinta-ala on 450 neliökilometriä. Conakry on väkiluvultaan maan suurin kaupunki sekä hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Sen vilkas satama työllistää ison osan kaupungin asukkaista.
Alentejonkoira
Kuuluisia rodunedustajia
Maailman vanhin, ja samalla myös maailman vanhin koskaan elänyt koira on 30-vuotias alentejonkoira Bobi.
Conakry
Vuonna 1983 pääkaupungissa oli 710 372, vuonna 1996 jo 1 092 936 ja vuonna 2014 yhteensä 1 660 973 asukasta. Asukastiheys oli 3 691 henkeä neliökilometrillä (2014).
Ilmasto
Conakryssä on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen monsuuni-ilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, kesällä on erittäin sateista ja talvella erittäin kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 28 °C ja keskimääräinen sademäärä 3 760 millimetriä. Huhtikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 31 °C. Viilein kuukausi on elokuu, jolloin keskilämpötila on noin 26 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 1 090 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 1 millimetri.
Historia
Ranskalaiset valtasivat Conakryn vuonna 1887. Tuolloin kaupungin alueella asui arvoilta 500 henkilöä. Kaupungin kasvu perustui sen satamaan ja Kankanin kaupunkiin rakennettuun rautatieyhteyteen. Guinean itsenäistyessä sen väkiluku oli noin 600 000 henkeä. Itsenäisyyden aikana kaupunki on jatkuvasti kasvanut, ja sen väkiluvuksi on nykyään arvioitu noin kaksi miljoonaa. Infrastruktuuri ei ole pysynyt kasvun tahdissa, vaan on rapautunut. Helmikuussa 2001 koko kaupunki jäi ilman sähköä.
Alueellinen jako
Conakryn kuvernementtiin eli Conakryn kaupunkiin kuuluu paikallistasolla viisi kaupunkialuetta, jotka ovat:
Kuvernementtiin kuuluu yksi aliprefektuuri ("îles Kassa") joka tilastoissa tavallisesti luetaan osaksi Kaloumin kaupunkialuetta. "Kassan saaret" viittaavat syntyperältään tuliperäiseen, yleisemmin nimellä Îles de Los tunnettuun saariryhmään mantereen edustalla. Näihin halkaisijaltaan 18–19 kilometrin ympyrämäisellä alueella sijaitseviin Losin (tai Loosin) saariin kuuluu yhteensä seitsemän saarta, joista kolme pohjoisinta on asuttua pääsaarta (Île de) Tamara/ Fotoba, (Île de) Kassa ja (Île de) Room. Saariston etelälaidalla sijaitsee neljä pienempää, asumatonta saarta (Corail, Blanche, Cabris ja Poulet).
Liikenne
Conakryn kansainväliseltä lentoasemalta on säännöllisiä lentoja sekä muualle Länsi-Afrikkaan että Eurooppaan. Rautatieyhteys Kankanin kaupunkiin on ollut poissa käytöstä vuodesta 1983. Vuonna 2010 brasilialainen yhtiö Vale ilmoitti aikovansa jälleenrakentaa radan ja avata sen sekä rahti- että henkilöliikenteelle. Conakryn satama on maan tärkein kauppasatama.
Leonid Žabotynskyi
Leonid Ivanovytš Žabotynskyi (,, 28. tammikuuta 1938 Uspenka, Sumy, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 14. tammikuuta 2016 Zaporižžja ) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut painonnostaja ja olympiavoittaja.
Žabotynskyi voitti raskaassa sarjassa (yli 90 kg) olympiakultaa sekä Tokiossa 1964 että Méxicossa 1968. Molemmilla kerroilla hänen yhteistuloksensa oli 572,5 kg. Tokiossa hän punnersi 187,5 kg, tempasi 167,5 kg ja työnsi 217,5 kg. Méxicossa hänen sarjansa oli 200 kg, 170 kg ja 202,5 kg.
Žabotynskyi voitti MM-kilpailujen raskaassa sarjassa kultaa vuosina 1965 ja 1966 sekä saavutti pronssia vuonna 1963. Hän voitti EM-kultaa raskaassa sarjassa vuosina 1966 ja 1968 sekä saavutti hopeaa vuonna 1963.
Žabotynskyi teki 19 maailmanennätystä: 16 työnnössä, kaksi yhteistuloksissa sekä yhden punnerruksessa.
Andalusianrottakoira
Andalusianrottakoira eli jerezinrottakoira (Bodeguero jerezano) on espanjalainen koirarotu. Espanjassa se on yleinen myös Andalusian ulkopuolella, ja se on levinnyt muutamaan muuhunkin maahan kuten Suomeen. FCI ei rekisteröi sitä, mutta Suomen Kennelliitto on vastikään tunnustanut sen.
Ulkomuoto
250px|thumb|right|Kaksi andalusianrottakoiraa. Andalusianrottakoira on keskikokoinen, rakenteeltaan atleettinen koira ja terrieriksi poikkeuksellisen pitkäraajainen. Se on tyypillistä "perusterrieriä" sopuisampi ja jalopiirteisempi, ja se tuokin perusterrierien sijaan ensimmäisenä mieleen japaninterrierin tai amerikkalaisen rottaterrierin (sillä erotuksella, että amerikkalaisella rodulla on pystyt korvat ja usein myös laikukas runko). Sillä on korkeat raajat ja suhteellisen hoikka ja kevyt rakenne. Nämä ominaisuudet tekevät siitä liikkeiltään nopean, elegantin ja ketterän, minkä vuoksi se on taitava hyppääjä ja kykenee myös kääntymään nopeasti kesken juoksun. Nartuilla on pidempi runko kuin uroksilla, jotka ovat neliömäisempiä.
Kirsu on aina musta ja purenta leikkaava. Silmät ovat pienet, hieman ulkonevat ja hieman vinoasentoiset, ja niiden tulee olla väriltään niin tummanruskeat kuin mahdollista. Kolmionmuotoiset, kohtuullisen korkealle asettuneet ja tyvestä leveät korvat taittuvat joko eteenpäin tai ruusukorviksi koiran ollessa valppaana. Häntä on pysty ja korkealle asettunut, mutta myös synnynnäinen hännättömyys tai töpöhäntäisyys on hyvin yleistä. Iho on tiivis, ohut ja rungonmyötäinen. Karva on hyvin lyhyttä, sileää ja tiheää. Pääväri on valkoinen, jossa on vähäisiä black & tan -läiskiä lähinnä päässä, yleensä koko pään alueen peittävän mustan "hupun" sekä kuonossa ja silmän yllä olevien punaruskeiden merkkien muodossa. Urosten ihanteellinen säkäkorkeus on 40 cm, mutta rotumääritelmä hyväksyy vaihtelun välillä 37–43 cm, narttujen ihannekorkeus on 38 cm sallitulla 35–41 cm:n haarukalla. Sallittu paino on molemmilla sukupuolilla 7–8 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Tämä temperamenttinen, aktiivinen ja eloisa rotu kiinnittää herkästi huomionsa jokaiseen havaitsemaansa liikkeeseen tai ääneen. Se on omistajaansa kohtaan uskollinen, ja siitä saa taustastaan huolimatta myös hyväluonteisen seurakoiran. Se sopeutuu erilaisiin ympäristöihin, ja sitä voi pitää myös kerrostaloasunnossa. Työssään se on sitkeä, rohkea ja väsymätön, eikä epäröi tapella mäyrän tai ketun kaltaisia eläimiä vastaan. Tuhoeläimiä metsästäessään se käyttää sekä vainuaan että näköaistiaan.
Alkuperä
Andalusianrottakoira on vanha Etelä-Espanjan Andalusiasta kotoisin oleva terrieri, jonka juuret ovat Jerez de la Fronterassa ja muilla Cádizin maakunnan sherryntuotantoalueilla. Se polveutuu paikallisten kalasatamien rottakoirien ja 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa alueelle sherrykaupan ja kaivostoiminnan perässä tulleiden brittien mukana kulkeutuneiden pienten englantilaisten terriereiden, kuten sileäkarvaisen kettuterrierin, välisistä risteytyksistä. Sen alkuperäisenä tehtävänä on ollut tuhota viinikellareissa, viljavarastoissa, kauppasatamissa, talleissa ja tehtaissa eläneitä hiiriä ja rottia, minkä lisäksi sitä on käytetty myös pienriistan metsästykseen.
Valkoinen pääväri jalostettiin rodulle tarkoituksella: koira erottui helpommin varastojen, kellareiden ja muiden työpaikkana käytettyjen rakennusten tummista nurkista. Määrätietoisen kasvatustyön myötä alkuaan epäyhtenäinen maatiaisrotu oli 1900-luvun alussa saatu tyypiltään melko yhdenmukaiseksi. Jalostukseen käytettiin vielä muutaman kerran englanninkääpiöterrieriä vahvistamaan perimää ja haluttuja ulkonäöllisiä piirteitä. Vuonna 2000 Espanjan Kennelliitto Real Sociedad Canina de España tunnusti viimein rodun Maatalousministeriön kanssa Jerez de la Fronterassa pidetyssä kokouksessa.
Rotu on hyvin yleinen Espanjassa, jossa myös koirien hylkääminen on yleistä. Koiria tuovat koiratarhoille omistajat tai niitä löydetään kuljeksimasta. Siksi myös monissa Espanjan kaduilta koiria pelastavissa rescue-järjestöissä on usein ratoneroja (joihin kuuluvat myös valencian-, mallorcan-, murcian- ja baskienrottakoirat) tai niitä suuresti muistuttavia monirotuisia koiria.
Historia Suomessa
Suomeen tuotiin muutama yksilö Espanjasta jo ennen kuin rotu oli siellä virallisesti tunnustettu, ja Suomen Kennelliitto hyväksyi lopulta rodun vuoden 2012 lopussa. Virallisesti rekisteröityjen yksilöiden lisäksi Suomeen on tuotu lukuisia rodun edustajia myös ns. rescuekoirina, mutta niillä ei ole papereita minkä vuoksi niitä ei ole voitu ottaa mukaan virallisiin rekisteröintilukuihin. Maamme ensimmäinen pentue syntyi kahdelle Espanjan tuonnille vuonna 2013. FCI ei kuitenkaan ole tunnustanut rotua, joten se ei saa osallistua kansainvälisiin näyttelyihin Pohjoismaiden ja Espanjan ulkopuolella. Ensimmäinen Suomen muotovalio on narttu Niña de Vientonegro, joka on samalla myös Pohjoismaiden Voittaja 2013. Vuonna 2014 Suomen Kennelliitto päätti antaa rodulle virallisesti suomenkielisen nimen andalusianrottakoira.
Terveys
Rotu on terverakenteinen, eikä sillä ole liioiteltuja piirteitä kuten esimerkiksi joillekin muille terrieriroduille ominaiset matalat raajat (vrt. jackrussellinterrieri). Sisäsiittoisuus on kuitenkin suuri ongelma, eikä pelkästään Espanjassa vaan myös Suomessa. Esimerkiksi Suomen Kennelliittoon vuonna 2013 rekisteröidyn uroksen Fuego de Vientonegron vanhemmat Triana ja Curro de Vientonegro ovat keskenään emä ja poika. Lisäksi Trianan vanhempia ei tiedetä, joten Fuego de Vientonegron nykyinen sukusiitosprosentti 25 % saattaa olla jopa alakanttiin, mikäli Trianan takaa löytyisi lisää lähisukulaisia.
Kaikki vuoden 2013 loppuun mennessä Suomeen tuodut kolme koiraa ovat läheistä sukua keskenään: niiden kaikkien takaa löytyy joko isänä tai isoisänä Espanjan muotovalio Candilero de Akra-Leuka ja kahden takaa myös Duquesa (toisella emänä ja toisella emänemänä). Aivan kuten Trianan tapauksessa, myöskään Duquesan kumpaakaan vanhempaa ei ole merkitty Kennelliiton jalostustietojärjestelmään, ja Candilero de Akra-Leukan sukupuustakin tiedetään vain sen vanhemmat.
Myös ensimmäisen Suomessa syntyneen pentueen sukusiitosprosentti on neljän sukupolven mukaan vähintään 12,50 % – suurempi se saattaa olla jo neljännessä sukupolvessa siinä tapauksessa, mikäli Duquesan vanhemmista jompikumpi on jokin sukupuussa jo kertaalleen esiintyvistä koirista. Nykyinen neljään sukupolveen laskettu sukusiitosprosentti tulee siitä, että pentueen vanhemmat Niña de Vientonegro ja Pico de Vientonegro ovat keskenään täti ja poika.
Tästä voi todeta nykyisen jalostuksen tilan viimeisimmän pentueen mukaisesti ER21981/15. Kennelliitto ei merkitse ulkomaisen koiran koko sukupuuta.
Placebon diskografia
Placebo on vuonna 1994 Englannissa perustettu alternative rock -yhtye, jonka muodostavat Brian Molko, Stefan Olsdal ja Steve Forrest.
SIL International
pienoiskuva|SIL Internationalin logo SIL International on voittoa tavoittelematon kristillinen järjestö, joka tutkii, kehittää ja dokumentoi huonosti tunnettuja kieliä. Järjestön päämääränä on kielitieteellisen tietämyksen lisääminen, maailman kirjallisuuden edistäminen ja pienten kielten tutkimustyön avustaminen. Se tarjoaa resursseja kielten tutkimukseen Ethnologue-nimisellä kotisivuillaan. Toinen tärkeä tavoite on lukutaidon edistäminen pienten kielten alueilla.
SIL Internationalin toiminta jakaantuu neljään osaan: se järjestää koulutusta, tarjoaa tuki- ja neuvontapalveluja pienten vähemmistökielien alueella, julkaisee tietoa tiedejulkaisuissa ja muilla kanavilla, sekä isännöi konferensseja ja seminaareja. Alkujaan nimellä The Summer Institute of Linguistics (suom. Kielitieteellinen kesäinstituutti) toiminta alkoi pienenä kesäkokouksena Arkansasissa vuonna 1934. Kokouksen tarkoituksena oli tutustuttaa kristittyjä lähetystyöntekijöitä kielitieteen, antropologian ja kääntämisen periaatteisiin. Järjestön päämaja sijaitsee Dallasissa, Teksasissa. Se toimii yli 1600 kielen puhujien kanssa 85 maassa. Kaikkiaan järjestössä työskentelee yli viisituhatta henkeä 84 maasta.
SIL Internationalilla on neuvoa antava asema UNESCOssa ja Yhdistyneissä kansakunnissa. Järjestö tekee yhteistyötä myös kansallisten hallitusten sekä kansalaisjärjestöjen kanssa. Sen suurimpiin rahoittajiin kuuluu kristillinen Wycliffe International.
Pilkkuhuonevehka
Pilkkuhuonevehka (Zantedeschia albomaculata) on vehkakasvien heimoon kuuluva ruohovartinen monivuotinen kasvi. Se elää luonnonvaraisena Afrikan eteläosissa. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat soistuvat jokivarret, mutta sitä tavataan myös metsänreunassa ja kukkulanrinteiden kosteissa painaumissa.
Kasvilla on nuolen muotoiset lehdet, joissa on usein valkoisia pilkkuja. Kukan suojuslehti on valkoinen tai kermanvärinen. Suojuslehden tyvi on joskus violetin sävyinen, ja puikelo on keltainen. Kukinto eroaa valkohuonevehkan kukinnosta suojuslehden lämpimämmän, enemmän kermanvalkoiseen vivahtavan sävynsä takia.
Pilkkuhuonevehkaa kasvatetaan koristekasvina. On tärkeää huolehtia että sen kasvualusta on hyvin vettä läpäisevää: kasvin juuristo mätänee jos se seisoo vedessä.
HMS Cardiff (D108)
HMS Cardiff (viirinumero D108) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä. Se poistettiin palveluksesta 2005 ja alus romutettiin 2008.
Valmistus
Alus tilattiin Vickers Shipbuilding and Engineering Limitediltä (VSEL) Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1972. Työt kuitenkin keskeytyivät työvoimapulan vuoksi ja keskeneräinen runko hinattiin Swan Hunterin telakalle Tyne and Weariin, jossa alus laskettiin vesille 22. helmikuuta 1974 kumminaan Lady Caroline Gilmore ja otettiin palveluskäyttöön 24. syyskuuta 1979 ensimmäisenä päällikkönään Barry Wilson.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 8. fregattilaivueeseen viirikönjohtajaksi, jolloin sen savuhormiin maalattiin ohut musta raita. Se siirrettiin toukokuussa 1980 tyypin 42 hävittäjistä muodostettuun 3. hävittäjälaivueeseen. Palvelukseen ottoa seuranneiden kahdentoista kuukauden aikana alus matkasi yli 13 000 merimailia, joiden kuluessa se osallistui erilaisiin tehtäviin. Alus palasi Swan Hunterin telakalle, jotta telakan työntekijöiden perheet voisivat tutustua alukseen. Marraskuussa 1979 alus osallistui Isle of Wightin edustalla uponneen MV Pool Fisherin miehistön etsintöihin. Samoin se vieraili huhtikuussa 1980 Cardiffissa, jossa yli 7 000 henkeä vieraili aluksella. Alus osallistui 1980 laivastopäivän tapahtumiin sekä Portsmouthissa että Plymouthissa, joiden aikana alukseen tutustui yli 17 300 vierailijaa. Lokakuussa alusvieraili Ghentissä Belgiassa, minkä jälkeen se osallistui kuun lopun Aberborthin koeampuma-alueella Sea Dart -ohjusten koeammuntoihin.
Aviovaara
Aviovaara on kylä Norjan Koutokeinossa.
HMS Cardiff (D108)
Palvelus
Maaliskuussa 1981 alus ylitti Atlantin Karibianmerelle vieraillen Bermudalla ja Fort Lauderdalessa sekä monilla Karibianmeren saarilla. Se oli myös Belizessä vartioaluksena ennen paluuta Britteinsaarille kesäkuun puolivälissä, jolloin se siirrettiin huollettavaksi Portsmouthin telakalle. Se osallistui telakalta palattuaan Plymouthissa laivastopäivän tapahtumiin sekä alus oli yhtenä laivaston kalustoesittelyn osana. Edustustehtävistä vapauduttuaan alus jatkoi harjoituksia ja miehistönkoulutusta. Alus lähti helmikuussa 1982 HMS Amazonin kanssa Intian valtamerelle sekä partioimaan Omaninlahdella.
Falklandin sota
Kuukautta ennen Falklandin sodan puhkeamista Cardiff päällikkönään Michael Harris oli aloittanut palveluksensa Persianlahdella, josta se vapautti sisaraluksensa HMS Sheffieldin. Alus sai kuitenkin 23. huhtikuuta määräyksen lähteä Falklandille. Se matkasi yksin Somalian rannikolta Gibraltarille, jonne se saapui 7. toukokuuta. Alus täydensi varastojaan ennen kuin lähti uudelleen merelle 12. toukokuuta. Alus liittyi 14. toukokuuta Madeiran rannikolla HMS Bristolin johtamaan etelään matkanneeseen osastoon. Matkan aikana 22. toukokuuta Argentiinan ilmavoimien Grupo 1:n 2. kuljetuslentolaivueen Boeing 707 (tunnus TC-92) lensi osaston yli, jolloin Cardiff laukaisi ilmatorjuntaohjuksen. Ohjus ei kuitenkaan osunut lentokoneeseen.
pienoiskuva|Neljä SAS miestä hyppäävät C-130-koneesta mereen, mistä Cardiff heidät poimi. Alus sai 25. toukokuuta määräyksen poimia merestä neljä SAS joukkojen sotilasta, jotka hyppäsivät osaston yllä lentäneestä Britannian ilmavoimien C-130 Hercules -kuljetuskoneesta. Seuraavana päivänä alus liittyi osaston mukana muuhun laivasto-osastoon. Cardiffin saavuttua aiemmin vaurioitunut HMS Glasgow lähti Britteinsaarille korjattavaksi.
Alus ampui alas Britannian maavoimien Gazelle -helikopterin luullessaan sitä Argentiinan ilmavoimien C-130 Hercules -kuljetuskoneeksi. Aluksella palvellut 829 laivueen Westland Lynx joutui 13. kesäkuuta kahden Argentiinan ilmavoimien IAI Dagger -hävittäjän maaliksi, mutta taitavan väistelyn ansiosta selvisi hyökkäyksestä. Myöhemmin samana päivänä alus ampui alas sodan viimeisen Argentiinan ilmavoimien lentokoneen, kun se pudotti Sea Dartilla Grupo de Bombardeo 2:n Canberran. Alus vastaanotti 15. kesäkuuta Port Howardissa olleen 700 miehen argentiinalaisvaruskunnan antautumisen.
Aluksen miehistöstä valittiin vallatulle argentiinalaisalukselle HMS Tiger Baylle miehistö, kun se valvoi kesäkuun San Carlosissa alueen ilmatilaa. Alus lähti HMS Exeterin ja HMS Yarmouthin kanssa kotimatkalle ja ne saapuivat 28. heinäkuuta Portsmouthiin, jossa alus siirrettiin telakalle huollettavaksi. Se palasi palvelukseen kahdeksan viikkoa myöhemmin, jolloin sen aseistusta oli täydennetty 20 ja 30 millimetrin ilmatorjuntatykein. Alus oli seuraavat pari viikkoa koulutettavana Portlandissa, josta se lähti Atlantille sotaharjoitukseen.
Tammikuussa 1983 alus lähti Exeterin kanssa Etelä-Atlantille, mutta konevika pakotti aluksen hakeutumaan Gibraltarille korjattavaksi. Alus oli korjausten päätyttyä viisi seuraavaa kuukautta Falklandeilla palaten 17. kesäkuuta Britteinsaarille. Alus vieraili heinäkuussa Lontoossa ennen osallistumista Pohjanmerellä pidettyyn Priory-harjoitukseen. Harjoituksen päätyttyä alus vieraili Kanaalisaarilla sekä Hampurissa ennen paluuta Portsmouthiin, jossa se oli telakalla vuoden loppuun.
Vuoden 1984 alun alus oli koulutettavana, mutta huhtikuussa se lähti jälleen Exeterin kanssa Falklandinsaarille viiden kuukauden matkalle.
Persianlahden sota
Irakin miehitettyä Kuwaitin 2. elokuuta 1990 määräsi puolustusministeri Tom King vahvistamaan alueella olevia brittijoukkoja. Syyskuussa Cardiff, HMS Brazen ja HMS London muodostivat X-Ray:ksi kutsutun osaston aloittaen matkan Persianlahdelle, jossa niiden piti vapauttaa alueella ollut HMS Battleaxen, HMS Jupiterin ja HMS Yorkin muodostama osasto. Cardiff ja HMS Gloucester suojasivat Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia USS Midway, USS Ranger ja USS Theodore Roosevelt.
Aluksella palvellut 815 laivueen Lynx-helikopteri (No. 335) havaitsi 24. tammikuuta 1991 Qaruhin saaren edustalla kolme Irakin laivaston miinanraivaajaa, joista kaksi se upotti. Myöhemmin samana päivänä liittouma valtasi saaren, josta tuli ensimmäinen vapautettu osa Kuwaitia. X-ray osaston vapautti tammikuun lopulla Yankee osasto, johon kuuluivat HMS Brave, HMS Brilliant, Exeter ja HMS Manchester.
Alus palasi 14. lokakuuta 1994 Yhdysvaltain johtamaan operaatio Vigilant Warrioriin Persianlahdelle, kun Irakin johtaja uhkaili uudella iskulla. Operaation päätyttyä 21. joulukuuta alus palasi Britteinsaarille. Alus osallistui 1995 Naton Strong Resolve -harjoitukseen.
Alus poistettiin palveluksesta 14. heinäkuuta 2005, jonka jälkeen se ankkuroitiin Fareham Creekiin sisaraluksensa HMS Newcastlen kanssa. Alukselta otettiin toimivia osia varaosiksi edelleen palveluksessa oleviin tyypin 42 hävittäjiin. Alus hinattiin 21. marraskuuta 2008 Portsmouthista Aliagaan Turkkiin romutettavaksi.
Siilinjärven lukio
thumb|250px|Koulun lukion pääty. Siilinjärven lukio on Siilinjärvellä Pohjois-Savossa toimiva lukio. Sen kanssa samassa rakennuksessa on myös vuosiluokat 7–9 käsittävä Ahmon koulu. Entinen pääministeri Jyrki Katainen kirjoitti itsensä ylioppilaaksi Siilinjärven lukiosta vuonna 1990. Opiskelijoita vuosittain koulussa on reilut 300. Siilinjärven lukio tekee myös yhteistyötä Pohjois-Savon urheiluakatemian kanssa.
Harmaamustesieni
Harmaamustesieni (Coprinopsis atramentaria, syn. Coprinus atramentarius) on hämymustesienten sukuun kuuluva lyhytikäinen helttasieni. Se on nuorena hyvä ruokasieni, mutta se sisältää antabuksen tavoin vaikuttavia aineita, joten sitä ei pidä nauttia alkoholin kanssa.
Ulkonäkö
thumb|left|250px|Harmaamustesienen heltat tummuvat vanhemmiten. Harmaamustesieni nousee maasta munanmuotoisena ja laakenee vanhemmiten kellomaiseksi. Sen ruskeanharmaa lakki on enimmillään 7 cm korkea, sileäpintainen ja suippohuppuinen. Nuorella sienellä jalka on lähes kokonaan lakin sisällä. Täysikasvuisen sienen korkeus on 7–12 cm ja leveys 4–8 cm. Heltat ovat nuorella sienellä vaaleat, mutta itiöiden kypsyessä helttojen väri tummenee. Vanhemmiten heltat sulavat mustaksi nesteeksi. Harmaamustesieni muuttuu maasta noustuaan vain parissa päivässä hyllyväksi mustaksi limaksi.