cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rajajoen rautatieasema
Historia
Riihimäen ja Pietarin välinen rata oli valmistunut jo 1870 ja Terijoen pitäjän alueella toimi ennestään useita muita asemia, mutta Rajajoen rautatieaseman rakentaminen aloitettiin vasta ensimmäisen maailmansodan alla. Se tuli tarpeelliseksi, kun alueen pietarilaiset huvila-asukkaat joutuivat jäämään junasta 17 kilometriä Rajajoen jälkeen sijainneella Terijoen asemalla. Venäjän puolella oli pysäkki aivan rajan tuntumassa Valkeasaaressa, mutta Suomen suuriruhtinaskunnan tullivirkailijoiden toimipiste oli vasta Terijoella, josta matkustajat kulkivat vaunukyydeillä tai paikallisliikenteen junilla takaisin Rajajoen suuntaan.
Sodan aikana keskeneräistä rakennusta käytettiin venäläisenä sotilassairaalana, kunnes se otettiin varsinaiseen käyttöönsä 1. joulukuuta 1917. Rajajoen rautatieasema oli alun perin tarkoitettu Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän keisarikunnan väliseksi raja- ja tulliasemaksi, mikä selittää sen poikkeuksellisen suuren koon ja komean ulkonäön. Asema rakennettiin junaraiteiden väliin, jonne kulku tapahtui tunneleiden kautta.
Suomen julistauduttua itsenäiseksi vain muutama päivä aseman käyttöönoton jälkeen Rajajoen rautatieasemasta tuli samalla Suomen ja Neuvosto-Venäjän välinen raja-asema. Valtakuntien välinen raja kulki keskellä Rajajokea noin puolen kilometrin päässä rautatieasemasta. Asemarakennuksessa pidettiin myös Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisiä aseleponeuvotteluja, jotka lopulta johtivat Tarton rauhan solmimiseen joulukuussa 1920. Valtion rautateiden liikenne Pietariin päättyi Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918. Venäläiset räjäyttivät Rajajoen yli johtaneen rautatiesillan rajakahakan yhteydessä kesäkuun alussa 1919. Se saatiin osittain liikennöitävään kuntoon vuonna 1921 ja uusi teräsrakenteinen silta valmistui 1925. Sillan luona noin kilometrin päässä asemalta sijaitsi 1. kesäkuuta 1917 avattu Rajajoki raja -niminen liikennepaikka, jossa oli vahtitupa.
1920–1930-luvuilla Rajajoki oli Karjalan kannaksen ainoa rajanylityspaikka ja liikenne asemalla muodostui vilkkaaksi. Rajajoen ja Viipurin välillä kulki useita päivittäisiä junavuoroja ja yksi kansainvälinen vuoro välitti liikennettä myös Neuvostoliiton puolelle. Rajan ylittävä tavaraliikenne oli myös vilkasta. Kaikki Suomen tai Neuvostoliiton puolelta tullut tavara siirtokuormattiin Rajajoella uusiin vaunuihin, ennen kuin matka pääsi jatkumaan. Maailmansotien välisenä aikana Rajajoen rautatieasemasta ja rajanylityspaikasta muodostui suosittu turistinähtävyys, jota vuosittain kävi katsomassa kymmeniä tuhansia ihmisiä.
Asema kärsi pieniä vaurioita jo talvisodassa ja tuhoutui lopullisesti jatkosodan aikana. Rauniot sijaitsevat nykyään aivan E18-tien ja Pietarin läntisen ohitustien risteyksen tuntumassa.
Timo Koivisto
Timo Ville Sakari Koivisto (s. 2. tammikuuta 1970 Pirkkala) on suomalainen virkamies ja Jyväskylän kaupunginjohtaja. Hän on toiminut kaupunginjohtajan tehtävässä 1. toukokuuta 2015 lähtien. Aiemmin (2005–2015) Koivisto oli Jyväskylän apulaiskaupunginjohtaja päävastuualueenaan kaupunkirakennepalveluiden johto. Hänet valittiin toiselle kahdeksanvuotiselle virkakaudelleen joulukuussa 2022.
Ura
Koivisto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1989 ja oikeustieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1995. Hän on työskennellyt Porissa Satakuntaliiton hallintosihteerinä (1996–1997) ja hallintopäällikkönä (1997–2000). Lisäksi hän on ollut kauppa- ja teollisuusministeri Sinikka Mönkäreen (2000–2002), pääministeri Paavo Lipposen (2002–2003) ja valtiovarainministeri Antti Kalliomäen (2003–2005) erityisavustajana.
Puoluetaustaltaan Koivisto on sosiaalidemokraatti. Vuosina 1993–1996 hän oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen.
Yksityiselämä
Koiviston puoliso on SDP:n kansanedustaja Susanna Huovinen. Perhe asuu Säynätsalossa ja siihen kuuluu kaksi lasta. Koiviston isä on Pirkkalan entinen kunnanjohtaja Risto Koivisto. Koivisto on sotilasarvoltaan luutnantti (2002).
Sininauhaliitto
Sininauhaliitto ry on 1936 perustettu runsaan sadan jäsenyhteisön yhteistyöverkosto, joka auttaa vaikeaan tilanteeseen joutuneita ihmisiä. Sininauhaliitto ja sen jäsenyhteisöt muodostavat kristillisen diakoniatyön verkoston.
Sininauhaliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
alt=Sininauhaliiton logo: sininauhaliitto -teksti ja sininen nauha|pienoiskuva|Sininauhaliiton logo
Toiminta
Sininauhaliiton ja sen noin 100 jäsenyhteisön erityisosaamista ovat päihde- ja pelihaitat, riippuvuudet, mielenterveysongelmat, pitkäaikaisasunnottomuus sekä sosiaalinen työllistäminen. Ne toimivat päihdehaitoista kärsivien, peliongelmaisten, asunnottomien, mielenterveysongelmaisten ja laajasti ymmärrettynä huono-osaisten ihmisten parissa. Jäsenyhteisöt sijaitsevat ympäri Suomea ja ne työllistävät, järjestävät päiväkeskustoimintaa, ruoka-apua, asumispalveluja, palveluohjausta ja vertaistoimintaa. Moni tarjoaa myös hengellistä toimintaa.
Sininauhaliitto on ollut valtakunnallinen edelläkävijä peliongelmien aiheuttamien haittojen korjaamisessa, ehkäisemisessä ja yleiseen tietoisuuteen tuomisessa. Sininauhaliiton pelihaittapalvelut muodostuvat Peluurin sähköisistä palveluista ja tieto- ja tukipiste Tiltin kasvokkaisen kohtaamisen palveluista. Palvelut tuotetaan yhdessä A-klinikkasäätiön kanssa.
Sininauhaliiton keskustoimisto sijaitsee Helsingin Pasilassa. Toiminnanjohtaja on Pekka Lund.
Historia
Sininauhaliiton syntyyn vaikutti Sininauha-aate, jonka juuret ovat 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa. Sininen nauha merkitsi kantajilleen sitoutumista raittiuteen, joka perustui kristilliseen vakaumukseen. Ajatus sinisestä nauhasta kristillisen raittiuslupauksen merkkinä levisi Suomeen ja Sininauhaliitto perustettiin muutama vuosi kieltolain kumoamisen jälkeen, 1936. Yhdistyksen tarkoituksena oli alun perin "kristillisellä pohjalla toimia ehdottoman raittiuden edistämiseksi erityisesti omistaen huomiota juoppoudesta kärsivien auttamiseen.”
Sininauhaliiton varhaisen työn ydintä olivat kristillinen raittiusjulistus, ehkäisevä raittiustyö sekä raittiuskoti. Raittiuskoti, päihdeongelmaisten asuntola, luovutettiin vuonna 1957 Sininauhaliiton perustamalle Raittiuskotisäätiölle, nykyiselle Sininauhasäätiölle. 1970-luvun lopulla alkoi kehitys, jonka myötä Sininauhaliitosta muodostui kristillistä päihdetyötä tekevien järjestöjen keskusliitto vuonna 1983. Jäsenyhteisöt ovat siirtyneet 1980-luvun hoitokotikeskeisyydestä asumisen palveluihin, päiväkeskuksiin ja työllistämistoimiin. Emojärjestönä Sininauhaliitto on kasvanut 1980-luvun muutaman hengen toimistosta noin kolmenkymmenen hengen organisaatioksi, joka toimii jäsentensä edunvalvojana ja tukijana, yhteiskunnallisena vaikuttajana ja viestijänä, kehittäjänä, kouluttajana, arvioijana ja tutkijana.
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2014
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2014 järjestettiin Yhdysvaltain Presque Isle’ssa helmi–maaliskuussa 2014. Kilpailuissa järjestettiin kolme henkilökohtaista ja yksi viestikilpailu kummallekin sukupuolelle sekä alle 19-vuotiaiden että alle 22-vuotiaiden sarjoissa.
Kilpailuohjelma
Kilpailuissa oli 16 eri kilpailutapahtumaa.
10 km pikakilpailu
Päivämäärä: 1. maaliskuuta <br style="clear:both" />
12,5 km takaa-ajo
Päivämäärä: 2. maaliskuuta <br style="clear:both" />
15 km normaalimatka
Päivämäärä: 5. maaliskuuta <br style="clear:both" />
4x7,5 km viesti
Päivämäärä: 7. maaliskuuta <br style="clear:both" />
7,5 km pikakilpailu
Päivämäärä: 1. maaliskuuta <br style="clear:both" />
10 km takaa-ajo
Päivämäärä: 2. maaliskuuta <br style="clear:both" />
12,5 km normaalimatka
Päivämäärä: 5. maaliskuuta <br style="clear:both" />
3x6 km viesti
Päivämäärä: 7. maaliskuuta <br style="clear:both" />
7,5 km pikakilpailu
Päivämäärä: 28. helmikuuta <br style="clear:both" />
12,5 km normaalimatka
Päivämäärä: 4. maaliskuuta <br style="clear:both" />
3x7,5 km viesti
Päivämäärä: 6. maaliskuuta <br style="clear:both" /> <br style="clear:both" />
6 km pikakilpailu
Päivämäärä: 28. helmikuuta <br style="clear:both" />
7,5 km takaa-ajo
Päivämäärä: 2. maaliskuuta <br style="clear:both" />
Valtiolliset hautajaiset
thumb|[[Dwight D. Eisenhowerin valtiolliset hautajaiset Yhdysvaltain Capitolilla vuonna 1969.]] Valtiolliset hautajaiset ovat valtion kustannuksella järjestettävät hautajaiset tärkeälle henkilölle, joissa noudatetaan tarkkaa protokollaa ja joihin usein liittyy tavallisista hautajaisista poikkeavia seremonioita, kuten kunnialaukausten ampuminen tai yleinen suruliputus. Valtiollisiin hautajaisiin ovat useimmissa maissa automaattisesti oikeutettuja valtionpäämiehet, kuten monarkit ja presidentit, mutta niitä järjestetään harkinnan mukaan myös muille tärkeille henkilöille.
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2014
10 km normaalimatka
Päivämäärä: 4. maaliskuuta <br style="clear:both" />
3x6 km viesti
Päivämäärä: 6. maaliskuuta <br style="clear:both" />
Valtiolliset hautajaiset
Suomessa
Valtiolliset hautajaiset on järjestetty Suomessa vuodesta 1990 seuraaville henkilöille:
Džano Ananidze
Džano Ananidze (, s. 10. lokakuuta 1992 Kobuleti) on georgialainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä jalkapalloseuraa Spartak Moskovaa.
Ura
18. lokakuuta 2009 Ananidzesta tuli kaikkien aikojen nuorin pelaaja, joka on onnistunut maalinteossa Venäjän pääsarjassa, kun hän teki maalin Lokomotiv Moskovaa vastaan 17 vuoden ja kahdeksan päivän iässä.
Ananidze teki ensimmäisen maaottelumaalinsa 17. marraskuuta 2010 Sloveniaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki noin vuoden päästä ensimmäisestä, eli 11. marraskuuta 2011, kun hän osui Moldovan verkkoon.
Kodiksami
Kodiksami on Raumalla sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Lapin kuntaan. Lapin kirkonkylään on Kodiksamista matkaa noin kahdeksan kilometriä ja Euran Hinnerjoelle noin kuusi kilometriä. Kodiksamin kylä sijaitsee Lapinjoen itäpuolella keskellä laajoja peltoaukeita. Kylän eteläpuolella virtaa Isoniitunoja-niminen Lapijoen sivuhaara. Kodiksamin sekä viereisten Mäentaan, Kuolimaan ja Sukkalan kylien viljelyalueet ovat Rauman laajimmat. Kodiksami on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi luokittelemaa Lapinjokilaakson kylä- ja viljelymaisemaa, joka ulottuu myös Euran puolelle.
Kason Sugioka
Kason Sugioka (6. maaliskuuta 1913 – 3. maaliskuuta 2012) oli japanilainen kalligrafi. Hän syntyi Narassa, ja hänet otettiin Kulttuuriritarikuntaan vuonna 2000. Naran kaupungin Kason Sugioka -kalliografiamuseo avattiin, kun taiteilija lahjoitti kotikaupungilleen töitään.
Kason Sugioka oli Japanin taideakatemian jäsen ja toimi Osaka Kyoiku -yliopiston professorina sekä Japanin kalligrafia-akatemian puheenjohtajana. Hän kuoli 98-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan sairaalassa Narassa.
Yhdysvaltain pysyvä edustaja Natossa
Yhdysvaltain pysyvä edustaja Natossa on Yhdysvaltain edustaja Pohjois-Atlantin liittoon (Nato). Virka perustettiin 8. elokuuta 1953 ja jokaisella jäsenmaalla on pysyvä suurlähettilästasoinen edustaja Pohjois-Atlantin neuvostossa, joka on Naton päätöksentekoelin.
Nykyinen edustaja on Texasin entinen senaattori Kay Bailey Hutchison, joka aloitti työnsä Natossa 28. elokuuta 2017.
Rasinsuon rautatieasema
Rasinsuon rautatieasema on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Luumäellä, noin kahdeksan kilometriä Luumäeltä Lappeenrannan suuntaan. Liikennepaikka avattiin vuonna 1965 muutamaa vuotta aiemmin valmistuneelle Luumäen ja Lappeenrannan väliselle oikoradalle.
Liikennepaikka käsittää ainoastaan pää- sekä sivuraiteen junakohtauksia varten, eikä siellä ole ollut henkilöliikennettä.
Too Late to Cry
Too Late to Cry on Widowmaker-yhtyeen studioalbumi, joka on ilmestynyt vuonna 1977. Tuotannosta on vastannut yhtyeen lisäksi Chris Kimsey. Levy-yhtiö on Jet Records, joka on osa Los Angelesissa toimivaa yhtiötä UAMARG, Inc. eli United Artists Music and Records Group, Inc.
Levykannen suunnittelusta on vastannut Paul Henry ja kansikuvan on tehnyt Bob Searles. Levynkannen idea perustuu englanninkieliseen sanontaan, ettei kannata itkeä läikkynyttä maitoa. Valokuvat on ottanut Gered Mankowitz.
Kiitoksissa on mainittu Phil Carlo, Ardenit ja Jet Officesin henkilökunta.
Kappaleet
Kappaleet ovat yhtyeen omaa tuotantoa lukuun ottamatta kappaletta "Pushin' 'n' Pullin'". Julkaisija on Hudson Bay Music Co. BMI paitsi kappaleen "Here Comes the Queen" osalta Island Music BMI.
Sivu 1
1. Too Late to Cry – 3:54 2. The Hustler – 4:08 3. What a Way to Fall – 3:52 4. Here Comes the Queen – 4:09 5. Mean What You Say – 3:15
Sherif Ashraf
Sherif Ashraf (s. 1. tammikuuta 1987 Aleksandria, Egypti) on egyptiläinen jalkapallohyökkääjä, joka pelaa Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubissa.
Too Late to Cry
Kappaleet
Sivu 2
Sherif Ashraf
Egyptiläinen vuonna 1987 syntynyt kärkipelaaja Sherif Ashraf harjoitteli HJK:n mukana Turkin leirillä keväällä 2012. Hän teki leirillä vaikutuksen valmennusjohtoon, joka hankki hänet tuomaan uusia vaihtoehtoja hyökkäyspäähän.
Too Late to Cry
Kappaleet
1. Something I Can Do Without – 4:12 2. Sign the Papers – 5:08 3. Pushin' 'n' Pullin' – 4:50 4. Sky Blues – 5:36
Pete Quaife
thumb|The Kinks 1965, Quaife vasemmalla. Peter Alexander Greenlaw Quaife (31. joulukuuta 1943 – 23. kesäkuuta 2010) oli englantilainen muusikko. Hänet tunnettiin The Kinksin vuosien 1964–1969 basistina. Quaife toimi yhtyeessä myös taustalaulajana.
Sherif Ashraf
Sherif Ashrafin sopimus kattaa kauden 2012 ja siihen sisältyy optio kaudesta 2013.
Too Late to Cry
Widowmaker
Levypussissa on valokuvat yhtyeestä sekä sen jäsenistä.
Toni Garrn
Antonia ”Toni” Garrn (s. 7. heinäkuuta 1992 Hampuri, Saksa) on saksalainen malli.
Too Late to Cry
Widowmaker
Lisäksi kappaleella "The Hustler" steel-rumpuja soittaa Miguel Barradas.
Toni Garrn
Garrnin ollessa 13-vuotias saksalaisen mallitoimiston Model Factoryn omistaja Claudia Midolo huomasi hänet jalkapallo-ottelun katsomossa. Garrnin ensimmäinen työ oli Closed-farkkumallina. 15-vuotiaana hän avasi Calvin Kleinin muotinäytöksen New Yorkissa syyskuussa 2007.
Seppo Uusi-Oukari
Lempinimellä "Batu" tunnettu Uusi-Oukari on lyönyt uransa aikana pesäpallon SM-sarjassa 527 juoksua. Hän oli ennätyksellisesti kuutena vuotena (1971–1976) peräkkäin pesäpallon SM-sarjan lyöjäkuningas. Vasta vuosituhannen vaihteessa Simo Eerikäinen ja Sami Ahola ohittivat Uusi-Oukarin lyötyjen juoksujen määrässä. Vuonna 1976 Uusi-Oukari valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi.
Too Late to Cry
Widowmaker
Yhtyeen roudarina on toiminut Pete Mills ja laitevastaavina Pete Mertons ja Ian Milnes.
Seppo Uusi-Oukari
Vuonna 2001 Uusi-Oukari todettiin syylliseksi ns. sopupelijupakassa. Hänet tuomittiin ehdolliseen vankeuteen ja 7940 markan korvauksiin.
Toni Garrn
Garrn on kävellyt lukuisten muotisuunnittelijoiden, kuten Dolce & Gabbanan, Louis Vuittonin, Guccin ja Chanelin muotinäytöksissä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Hugo Bossin, Tommy Hilfigerin ja Pradan mainoksissa ja useiden Vogue-lehtien kansissa.
Further Down the Spiral
Further Down the Spiral on Nine Inch Nails -yhtyeen vuonna 1995 julkaistu remix-albumi, joka pohjautuu vuoden 1994 menestysalbumiin The Downward Spiral. Albumi on yhtyeen myydyin remix-albumi, ja se on myynyt Yhdysvalloissa platinaa. Albumilla on mukana mm. kitaristi Dave Navarro Rick Rubinin Piggyn remix-versiossa, jonka Reznor otti NIN:n livesettiin mukaan myöhemmin, koska oli vakuuttunut sen paremmuudesta alkuperäiseen versioon verrattuna.
The Downward Spiral -albumin kappaleet ”Mr Self Destruct”, ”Piggy”, ”Hurt” ja ”Eraser” ovat remix-kappaleina ja loput kappaleet ovat liitoksissa muuten albumin teemaan.
Albumista on julkaistu eri versio USA:ssa ja Isossa-Britanniassa, joissa on hieman eri kappalejärjestys ja kappaleluettelo.
Kappaleet
Kummatkin versiot sisältävät samanlaiset remixaukset kappaleista ”Piggy (Nothing Can Stop Me Now)”, ”The Art of Self Destruction, Part One”, ”The Downward Spiral (The Bottom)”, ”Eraser (Denial; Realization)” ja ”Self Destruction, Final” ja täysin uuden kappaleen ”At the Heart of It All”.
Leif A. Waltari
Leif Aulis Waltari (s. 2. lokakuuta 1935 Helsinki) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija. Waltarin 1972 ilmestynyt romaani Våld föder våld sijoittuu vankilamaailmaan.
Libyan juutalaiset
Libyan juutalaiset olivat nimensä mukaisesti Libyassa asuneita juutalaisia. Juutalaisten historia Libyassa ulottuu 300-luvulle eaa, mutta yhteisö on kuitenkin jo hävinnyt johtuen maastamuutosta Israeliin ja Italiaan. Maan viimeinen juutalainen, 80-vuotias Rina Debach, muutti maasta vuonna 2003.
Varhaiset vaiheet
220px|thumb|vasen|Kreikkalaista kirjoitusta juutalaisen perheen hautajais[[steelassa.]] Juutalaisia tiedetään olleen Libyassa vähintään 300-luvulta eaa. lähtien, mutta kansanperinteen perusteella heitä on saattanut olla Kyrenaikassa jo Israelin kuningas Salomon valtakaudella. Josephuksen mukaan juutalaiset tulivat Kyrenaikaan Aleksanteri Suuren kenraali Ptolemaioksen mukana, joka perusti sittemmin Ptolemaioksien dynastian. Seuraava suurempi muuttoaalto tuli 1500-luvulla, kun juutalaiset karkotettiin Portugalista ja Espanjasta. 1500-luvulla Tripolitaniassa ja Kyrenaikassa asuikin useampia tuhansia juutalaisia.
Italian siirtomaana
220px|thumb|Libyaan palaavia Bergen-Belsenin keskitysleiriltä selvinneitä juutalaisia. Italia miehitti Libyan vuonna 1911 ja tuolloin alueella asui 21 000 juutalaista. Juutalaiset toimivat usein välikäsinä italialaisten ja paikallisten välillä, sillä he puhuivat usein molempien kieliä. Osa juutalaisista myös omaksui esimerkiksi italialaisen pukeutumistyylin. Tilanne muuttui Italian diktaattori Benito Mussolinin ja Natsi-Saksan Adolf Hitlerin liittouman myötä. Italaissa otettiin käyttöön rotulait, mutta Libyan kuvernööri Italo Balbo jätti ne suurimmaksi osaksi toteuttamatta Libyassa, koska juutalaisilla oli merkittävä rooli alueen taloudessa. Balbo kuitenkin kuoli vuonna 1940. Vuonna 1942 Ranskan passin omanneet juutalaiset karkotettiin Tunisiaan ja noin 300 Yhdistyneen kuningaskunnan passin omannutta juutalaista siirrettiin ensin vankileireille Italiaan ja sieltä sittemmin Bergen-Belsenin ja Biberachin keskitysleireille. Noin 5 000 juutalaista oli lisäksi vankileireillä Libyassa ja heistä yli 500 kuoli. Yad Vashemin mukaan Libyan juutalaisia kuoli holokaustin uhreina yhteensä 650.
Maailmansodan lopusta nykypäivään
Liittoutuneiden otettua Libyan haltuunsa juutalaisten tilanne helpottui. Libyassa toimi myös brittien alainen juutalainen prikaati, jonka jäsenet levittivät sionistista ajatusmaailmaa. Libyassa tapahtui brittien miehitysaikana toisaalta myös juutalaisten vastaisia väkivaltaisuuksia vuosina 1945 ja 1948. Lisäksi noin 3 000 juutalaista muutti laittomasti pois alueelta. Vuonna 1948 juutalaisia oli yhteensä 38 000. Heistäkin noin 30 000 muutti Israeliin brittien laillistettua muuton vuonna 1949. Libyan itsenäistyessä vuonna 1951 juutalaisia oli jäljellä noin 5 000. Heistäkin suurin osa muutti maasta vuonna 1967. Muammar Gaddafin noustessa valtaan vuonna 1969 juutalaisia oli enää 300 ja vuonna 1970 vain 90. Viimeisen Libyan juutalaisen uutisoitiin kuolleen vuonna 2002. Tripolissa huomattiin kuitenkin vielä asuvan 80-vuotias Rina Debach, mutta hän muutti maasta vuonna 2003.
Kulttuuri
220px|thumb|Juutalainen äiti ja hänen tyttärensä Tripolissa vuonna 1914. Suurin osa Libyan juutalaisista asui Tripolissa ja noin 6 000 Kyrenaikan puolella Benghazissa. Maaseudulla ja sisämaan vuoristoseudulla asui vain pieniä juutalaisyhteisöjä. Yhteisö oli melko vanhoillinen ja esimerkiksi uskonnollisia lakeja kuten sapattia ja ruokarajoituksia noudatettiin tarkasti. Naimisiin meno yhteisön ulkopuolelle oli harvinaista. Juutalaiset olivat lähinnä kauppiaita ja käsityöläisiä. He hallitsivat paljolti kaupanalaa, sekä hopea- ja kultaseppien alaa. Tripolin juutalaiset olivat tyypillisesti melko köyhiä ja he asuivat kahdessa juutalaisessa korttelissa. Benghazissa vastaavia kortteleita ei ollut. Libyan juutalaiset puhuivat lähinnä juutalaisarabiaa.
Rohdainen
Rohdainen voi tarkoittaa:
Jean Major
Jean Gourlay Major (s. 29. syyskuuta 1957 Kapuskasing) on kanadalainen entinen maahockeypelaaja.
Major kuului Kanadan maajoukkueeseen vuosina 1977–1984 ja osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin, 1979, 1981 ja 1983. Kanada voitti hopeaa 1983, ja Major valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Hän pelasi myös vuoden 1984 olympialaisissa, joissa maa sijoittui viidenneksi. Major oli maajoukkueessa kapteenina kahden viimeisen vuotensa aikana. Hän pelasi seuratasolla Toronton yliopiston joukkueessa ja pääsi yliopiston kunniagalleriaan 1987.
Kerkkoo
Kerkkoo on kylä Porvoossa, joka sijaitsee noin kymmenen kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen entisen Porvoon maalaiskunnan alueella. Kylä sijaitsee Porvoonjokilaakson kansallismaisemassa.
Kerkkoossa on runsaasti kivikautisia asuinpaikkoja. Porvoonseudun vanhin löydetty asuinpaikka, Sointula, sijaitsee Kerkkoossa. Kerkkoon kivikautisia asuinpaikkoja on tutkittu arkeologisin kaivauksin vuosina 1939, 1946 ja 2010.
Kerkkoossa asuu yli 800 henkeä. Kuuluisia asukkaita ovat olleet olympiavoittajat Lauri Lehtinen, Tapio Rautavaara, Matti Järvinen, Tapani Niku sekä olympiamitalistit Yrjö Nikkanen, Kalle Jalkanen ja Heikki Lehmusto. Raine Lampinen voitti useita moottoripyöräilyn suomenmestaruuksia ja hänen poikansa Simo Lampinen rallin suomenmestaruuksia ja Jyväskylän suurajoja. Simo Lampisen harjoittelutie tunnetaan nykyisin nimellä Rallitie.
Suksitehtaat
Kerkkoo on vanha teollisuuskylä, joka tunnetaan erityisesti suksi- ja urheiluvälineiden valmistuksesta. Parhaimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla Kerkkoossa on toiminut kolme urheiluvälinetehdasta: Lampinen, Karhu ja Lempinen.
Lampisen suksitehdas Emil Lampinen perusti suksitehtaan vuonna 1901. Se myytiin helsinkiläiselle Oy Urheilutarpeita Ab:lle vuonna 1916. Emil Lampinen perusti uuden suksitehtaan vuonna 1922.
Kerko Sport Oy Urheilutarpeita Ab:n Arno Hohenthalin johdolla vuonna 1916 perustettu ja myöhemmin poikansa Rolf Hohenthalin jatkama urheiluvälineitä valmistanut yritys muutti vuonna 1966 nimensä Karhuksi ja edelleen vuonna 1973 Karhu-Titaniksi. Urheiluvälinevalmistuksen laajentuessa toiminta siirrettiin Karhu-Urheilulaitteet Oy:n nimen alaisuuteen. Karhu-Titanin luopuessa Karhu-Urheilulaitteet Oy:stä 1990-luvun alussa yrityksen nimi muutettin tuotteiden valmistuspaikkakunan mukaiseksi Kerko Sport Oy:ksi.
Vuonna 2010 Kerko Sport siirsi toimintansa Porvoon seudulla Ölstensin alueelle, joka tarjosi sen hetkisen liiketoimintaan sopivammat tilat. Näin päättyi Karhu-liikuntatuotteisiin liittyvä Kerkkoossa vuodesta 1916 jatkunut toiminta.
Lempisen suksitehdas Lempisen suksitehdas valmisti Lumikko-merkkisiä suksia.
Kerkkoo on palkittu vuonna 2005 vuoden itä-uusmaalaisena kylänä aktiivisen yhdistys- ja yritystoiminnan ansiosta.
Kerkkoo on valittu vuoden 2012 uusmaalaiseksi kyläksi.
Mahmud Nedim pašša
Mahmud oli Bagdadin kenraalikuvernööri Mehmed Necib paššan poika. Hän toimi aluksi alemmissa viroissa osmanihallinnossa, kunnes hän yleni sellaisiin tehtäviin kuin apulaisulkoministeri, Damaskoksen ja Izmirin kenraalikuvernööri, kauppaministeri ja Tripolin kenraalikuvernööri. Hän toimi menestyksekkäästi myös oikeusministerinä ja laivastoministerinä 1869, ja lopulta hän toimi suurvisiirinä kahdesti, 1871-1872 ja 1875-1876.
Hän oli yksi sulttaani Abd-ul-Azizin suosikeista. Venäjän voimakastahtoisella suurlähettiläällä Nikolai Pavlovitš Ignatjevilla nähtiin olevan suuri vaikutusvalta Mahmudiin, jonka vuoksi hänelle annettiin lisänimi ”Nedimov”. Hänen ei katsota onnistuneen suurvisiirinä, ja hänen asetuksillaan oli jopa kielteisiä vaikutuksia talouteen. Toisen kautensa jälkeen hän toimi vielä sisäministerinä 1879-1882.
Proton Holdings
Proton Holdings Berhad on malesialainen autonvalmistaja, joka valmistaa Proton-merkkisiä autoja. Yrityksen omistavat malesialainen - Malesian pörssissä noteerattu - monialayritys DRB-Hicom (50,1 %) ja kiinalainen autonvalmistaja Geely, joka osti Protonista 49,9 prosentin osuuden vuonna 2017. Yritys työllistää maailmanlaajuisesti noin 9 500 henkilöä.
Historia
Proton (malajinkielinen nimi Perusahaan Otomobil Nasional) perustettiin toukokuussa 1985. Mitsubishi Motors omisti siitä 7,93 prosentin osuuden vuosien 1983 ja 2004 välillä. Mitsubishi myi osuutensa Protonista Khazanah Nasionalille. Protonin ensimmäinen malli oli Mitsubishin lisenssillä valmistettu Proton Saga. Se esiteltiin vuonna 1985 ja sen valmistus alkoi heinäkuussa 1985. Proton listautui Kuala Lumpurin pörssiin vuonna 1992. Yritys osti Bugatilta 80 prosentin osuuden brittiläisestä Lotuksesta. Vuonna 2002 sen osuus kasvoi 95,65 prosenttiin. Vuoden 2004 huhtikuussa yhtiö otti käyttöön uuden nimen Proton Holdings Berhad. Vuonna 2012 DRB-Hicom hankki Protonin omistuksen kokonaisuudessa itselleen. Vuonna 2017 DRB-Hicom myi Protonista 49,9 % Geely:lle.
Vuonna 1989 Protonin valmistamia autoja alettiin viedä myös Isoon-Britanniaan, ja nykyään sitä viedään yli 50 maahan, esimerkiksi Turkkiin, Etelä-Afrikkaan, Australiaan sekä useisiin Aasian ja Lähi-idän maihin. Suomeen Protonia ei toistaiseksi olla tuotu. Protoneja valmistetaan Malesian lisäksi myös Indonesiassa ja Iranissa. Indonesiassa sitä on valmistettu vuodesta 2005 lähtien. Se aloitti myös Volkswagen Passatin valmistamisen vuonna 2005 ja Volkswagen Foxin valmistuksen vuonna 2006.
Myyntimäärät vuonna 2004 olivat Malesiassa 155 420 kappaletta ja ulkomailla 16 000 kappaletta.
Geely osti Protonilta Lotuksesta 51 % vuonna 2017. Loput 49 % Lotuksesta omistaa Etika Automotive, joka on malesialaisen virvoitusjuomavalmistaja Etika holdings:in kokonaan omistama tytäryhtiö.
Mallit
Yksi Protonin suurimmista omistajista on Mitsubishi, ja suurin osa Protonin malleista perustuukin Mitsubishin malleihin. Esimerkiksi Protonin ensimmäinen malli Saga perustuu Mitsubishi Lanceriin. Vasta vuonna 2001 esitelty malli Proton Waja on Protonin kokonaan itse suunnittelema. Senkin alusta ja moottori tosin ovat Mitsubishiltä. Proton Gen-2 on ensimmäinen kokonaan Malesiassa kehitetty malli.
Entiset mallit
thumb|250px|Proton Wira
Missundaztood
Missundaztood (joskus kirjoitettu muodossa M!ssudaztood) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Pinkin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Albumin ovat tuottaneet Linda Perry, Scott Storch ja Dallas Austin, jotka ovat osallistuneet myös kappaleiden säveltämiseen yhdessä Pinkin kanssa. Albumilta julkaistiin singlet Get the Party Started, Don't Let Me Get Me, Just Like a Pill ja Family Portrait, jotka kaikki menestyivät hyvin. Albumin kappaleiden sanoituksissa Pink käsittelee mm. ihmissuhteita sekä vaikeita nuoruuskokemuksiaan. Kappale Family Portrait kertoo avioerosta lapsen näkökulmasta. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 220,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 15 miljoonaa kappaletta.
FremantleMedia Finland
thumb|Yrityksen aiempi logo FremantleMedia Finland Oy (entiseltä nimeltään Pearson Television, MTV-Viihde ) on brittiläiseen Fremantle-konserniin kuuluva suomalainen televisiotuotantoyhtiö. Yhtiön ensimmäinen elokuvatuotanto on Salatut elämät -sarjaan perustuva Nightmare – painajainen merellä.
Olavi Rimpiläinen
Väinö Olavi Rimpiläinen (12. elokuuta 1937 Siilinjärvi – 3. joulukuuta 2019 Oulu ) oli suomalainen pappi. Hän toimi Oulun hiippakunnan piispana vuosina 1979–2000. Hän tuli tunnetuksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon viimeisenä piispana, joka kieltäytyi hyväksymästä naispappeutta.
Elämäkerta
Piispuuskaudellaan Rimpiläinen ajoi kirkolliskokouksessa monia hankkeita, joiden tavoitteena oli saamelaisten aseman parantaminen Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Tärkeä osa uudistusta olivat saamenkieliset kirkolliset kirjat. Rimpiläinen toimi vuodesta 1997 myös puheenjohtajana käsikirjakomiteassa, joka valmisteli kirkollisten toimitusten uudistuksen.
Oulun piispana Rimpiläinen profiloitui Suomen evankelis-luterilaisen kirkon näkyvimpänä ns. vanhan virkakäsityksen kannattajana. Vaikka kirkko hyväksyi naispappeuden virallisesti 1986, Rimpiläinen pitäytyi vanhaan virkakäsitykseen ja kieltäytyi kategorisesti vihkimästä naisteologeja papeiksi. Tämän vuoksi Oulun hiippakunnassa palvelleet naispapit vihittiin papeiksi muissa hiippakunnissa. Rimpiläisen seuraajaksi Oulun piispan virkaan valittiin vuonna 2000 naispappeuden hyväksyvä Samuel Salmi.
Nykyisin Oulun tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherrana eli tuomiorovastina toimiva Satu Saarinen on väitellyt naispappien kokemuksista Oulun hiippakunnassa piispa Rimpiläisen aikana. Väitöskirja hyväksyttiin Lapin yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnassa vuonna 2005.
Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Rimpiläinen oli kirkon konservatiivisten järjestöjen, kuten Länsi-Suomen rukoilevaisten, Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen ja Lähetyshiippakunnan, toiminnassa mukana.
Villa Tellina
Villa Tellina on arkkitehti R. Grönhomin piirtämä puurakenteinen huvila Hangon Kylpyläpuiston huvila-alueella. Talo valmistui 1880, joten se on alueen vanhimpia huviloita. Villa Tellinan rakennuttaja oli sahanomistaja ja rautatieinsinööri Jacob Kronqvist. Toisen maailmansodan aikana talo oli puolustusvoimien käytössä sotasairaalana. Taloa laajennettiin 1940-luvulla. Sittemmin Villa Tellina on palvellut pensionaattina.
Roberto Di Matteo
Roberto Di Matteo (s. 29. toukokuuta 1970 Schaffhausen, Sveitsi) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana
Di Matteo syntyi Sveitsissä, mutta hänen vanhempansa olivat kotoisin Italiasta. Keskikentällä pelannut Di Matteo edusti urallaan Schaffhausenia (1988–1991), Zürichia (1991–1992), Aarauta (1992–1993), Laziota (1993–1996) ja Chelseaa (1996–2002). Italian maajoukkueessa hän pelasi 34 ottelua ja teki kaksi maalia. Hän edusti maataan vuoden 1996 EM-kilpailuissa ja vuoden 1998 MM-kilpailuissa.
Loukkaantumiset pakottivat Di Matteon päättämään uransa vuonna 2002. Hän on omistamiensa ravintoloiden kautta edelleen vahvasti yhteydessä Lontooseen, jossa hän pelasi suuren osan urastaan.
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2008 Di Matteo debytoi valmentajana, kun englantilainen Milton Keynes Dons FC palkkasi hänet päävalmentajakseen. Debyyttikaudellaan Di Matteo johdatti MK Donsin League Onessa hienosti kolmanneksi ja nousukarsintoihin. Tie ylemmälle sarjatasolle katkesi kuitenkin Scunthorpeen, joka voitti Donsin lopulta toisen osaottelun rangaistuspotkukilpailussa 7–6.
Kesällä 2011 Di Matteosta tuli uuden Chelsea-valmentaja André Villas Boasin apulaisvalmentaja. Maaliskuussa 2012 Villas-Boas sai potkut ja Di Matteosta tuli Chelsean päävalmentaja loppukauden ulottuvalla sopimuksella. Di Matteon johdolla Chelsea eteni Mestarien liigan loppuotteluun voittamalla välierässä FC Barcelonan. FA Cupin finaalissa Di Matteo johdatti Chelsean 2–1-voittoon Liverpoolista ja näin seura nappasi pokaalin kahden vuoden tauon jälkeen. Kauden huipentaneessa Mestarien liigan loppuottelussa Chelsea kaatoi saksalaisen Bayern Münchenin lukemin 1–2 rangaistuspotkujen jälkeen. Mestaruus oli Chelsealle seurahistorian ensimmäinen. Kesäkuussa 2012 Chelsea teki Di Matteon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Chelsean hävittyä 20. marraskuuta 2012 Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa Juventukselle 3–0 seura ilmoitti erottaneensa Di Matteon. Syyksi Chelsea ilmoitti viime aikojen suoritukset, jotka eivät seuran mukaan olleet tarpeeksi hyviä.
Lokakuussa 2014 Di Matteo palasi valmennustehtäviin Saksan Bundesliigassa pelaavam FC Schalken uutena päävalmentajana. Italialaisen johdolla Schalke kamppaili europeleihin oikeuttavista sijoista Bundesliigassa, mutta peliesitykset olivat odotuksia heikompia. Kauden viimeisellä kierroksella Schalke hävisi sarjapaikastaan taistelleelle HSV:lle 2–0. Tappio pudotti Schalken kuudenneksi ja joukkue lunasti vain niukasti paikan Eurooppa-liigaan. Ottelun jälkeen seurajohto ilmoitti purkaneensa Di Matteon vuoteen 2017 ulottuneen sopimuksen.
Kesäkuussa 2016 Di Matteosta tuli Englannin Mestaruussarjaan pudonneen Aston Villan päävalmentaja. Villan kausi alkoi Di Matteon alaisuudessa heikosti ja joukkue voitti vain yhden pelaamistaan 11 ottelusta. Seurajohto antoi Di Matteolle potkut jo lokakuun alussa, kun hän oli valmentanut seuraa vain 124 päivää.
Fallen (Volbeatin kappale)
Fallen on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin kappale, joka julkaistiin singlenä 9. elokuuta 2010. Kappale on yhtyeen ensimmäinen single kolmannelta studioalbumiltaan Beyond Hell / Above Heaven. Kappaleen sävelsi yhtyeen laulaja Michael Poulsen sekä kitaristi Thomas Bredahl. Poulsen kirjoitti kappaleen isälleen, joka kuoli vuonna 2008.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin vuonna 2010 ja se sisältää Saksan Rock am Ring -festivaalilla kuvattua materiaalia.
Michel Fourniret
pienoiskuva|Elisabeth Brichetin ja Jeanne-Marie Desramaultin ruumiit löydettiin haudattuina vanhan linnan puutarhasta heinäkuussa vuonna 2004.
Michel Fourniret (4. huhtikuuta 1942 – 10. toukokuuta 2021 ) oli ranskalainen metsänvartija ja opintojenohjaaja, joka murhasi seitsemän 12–22-vuotiasta naista vuosina 1987, 1988, 1989, 1990, 2000 ja 2001. Hänen on epäilty murhanneen kaiken kaikkiaan jopa 13 nuorta naista tai tyttöä Belgiassa ja Ranskassa vuosina 1987–2001. Hänen vaimonsa Monique Olivier toimi avunantajana osassa teoista. Lehdistö kutsui Fourniretia ”Ardennien hirviöksi”.
Tutustuminen Monique Olivieriin
Fourniret istui 1980-luvulla vankeustuomiota seksuaaliväkivaltarikoksista. Tuolloin hän tutustui kirjeenvaihdon kautta tulevaan vaimoonsa Monique Olivieriin. Fourniret teki vankilasta vapauduttuaan Olivierin kanssa sopimuksen, jonka mukaan nainen auttaisi miestä sieppaamaan nuoria naisia ja tyttöjä, jos Fourniret tappaisi hänen entisen aviomiehensä. Olivier teki kuten oli sovittu, mutta Fourniret ei pitänyt lupaustaan entisen aviomiehen tappamisesta.
Kiinnijääminen ja tuomio
Fourniret jäi kiinni vuonna 2003 yritettyään siepata 13-vuotiaan tytön Cineyn kadulla. Tytön pelastanut autoilija sai ylös Fourniretin pakettiauton rekisterinumeron, mikä johti poliisin tämän jäljille.
Oikeudenkäynti Fourniretia ja Olivieria vastaan alkoi maaliskuussa 2008. Toukokuussa Fourniret sai elinkautisen vankeustuomion, jota hänen piti istua vähintään 30 vuotta. Olivier sai elinkautisen, jota hänen piti istua vähintään 28 vuotta.
Fourniret kuoli 10. toukokuuta 2021 sairaalassa sydänsairauden takia.
Patrick
Patrick on miehen etunimi. Se on eräs muunnelma nimestä Patrik. Suomessa nimi Patrick on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 3 680 miehelle.
Nimen alkuperä
Nimi Patrick tulee roomalaisesta nimestä Patricius, joka on latinaa ja tarkoittaa aatelismiestä. Rooman valtakunnan alkuaikoina patriisit muodostivat erioikeuksia nauttineen säädyn.
Françoise Gilot
Françoise Gilot (26. marraskuuta 1921 Neuilly-sur-Seine – 6. kesäkuuta 2023 New York ) oli ranskalainen taidemaalari ja kirjailija.
Gilot'n menestysmuistelma Elämä Picasson rinnalla julkaistiin vuonna 1964. Gilot kuvasi kirjassa suhdettaan kuvataiteilijan ja kahden lapsensa isän Pablo Picasson kanssa, jonka kanssa eli vuodet 1946–1953. .
Gilot nimitettiin vuonna 1973 tiedejulkaisu Virginia Woolf Quarterlyn taiteelliseksi johtajaksi, ja vuonna 1976 hänestä tuli Etelä-Kalifornian yliopiston taiteiden osaston johtokunnan jäsen. Hän piti siellä kesäkursseja ja kantoi organisaatiovastuuta vuoteen 1983. Koko 1980- ja 1990-luvun hän suunnitteli vaatteita, lavastuksia ja meikkauksia New Yorkin Guggenheimin tuotantoihin Hän sai 1990 Ranskan Kunnialegioonan jäsenyyden (chevalier).
Avioliitot
Gilot solmi vuonna 1955 seitsemän vuotta kestäneen avioliiton ranskalaisen kuvataiteilijan Luc Simonin kanssa. Heille syntyi tytär vuonna 1956. He erosivat 1962. Gilot muutti vuonna 1970 Yhdysvaltoihin, jossa hän meni naimisiin rokotuksen uranuurtajan Jonas Salkin kanssa.
Patrick
Nimen alkuperä
Nimen on tehnyt suosituksi Irlannissa varhaiskeskiajalla toiminut lähetyssaarnaaja Pyhä Patrick, josta on tullut Irlannin kansallispyhimys. Nimi oli jo keskiajan lopulla yleinen Englannissa ja laajalti muuallakin Euroopassa, mutta Irlannissa sitä pidettiin 1600-luvulle saakka niin pyhänä, ettei sitä ollut sopivaa antaa lapselle. Nykyisin se kuitenkin on yleinen myös Irlannissa.
Kuolimaa
Kuolimaa (vanh. Kuolima) on Raumalla sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Lapin kuntaan. Lapin kirkonkylään on Kuolimaalta matkaa noin yksitoista kilometriä ja Euran Hinnerjoelle noin neljä kilometriä. Lapinjoen varrella sijaitsevan Kuolimaan sekä läheisten Kodiksamin, Mäentaan ja Sukkalan kylien viljelyalueet ovat Rauman laajimmat. Kodiksami on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi luokittelemaa Lapinjokilaakson kylä- ja viljelymaisemaa, joka ulottuu myös Euran puolelle.
Historiaa
Kuolimaan kylä on perustettu jo 1300–1400-luvulla. Keskiajalla se oli jakokunnan kantakylä, johon kuuluivat myös Sukkala, Kodiksami ja Mäentaka. Vanhin maininta Kuolimaasta on vuodelta 1503. Kylän nimi tulee ilmeisesti 1300- tai 1400-luvulla tapahtuneesta miestaposta. Kuolimaan historiallinen kylätontti on sijainnut nykyisten Uusikartanon ja Tasasen talojen kohdalla viimeistään 1540-luvulta. 1800-luvun kuluessa kantatalot siirtyivät kauemmas kylätontilta ja asutus levisi laajemmalle Lapinjokea seuraavan Rantatien varrelle. 1900-luvun vaihteessa kylätontin pohjoispuolella olevan Myllymäen rinteille muodostui tiheästi rakennettu mäkitupien ja torppien alue. Saman vuosisadan aikana Kuolimaalle muodostui myös toinen keskus Rantatien ja Korventien risteykseen, jossa toimi muun muassa kaksi kauppaa. Kylässä on toiminut myös vuonna 1930-luvulla perustettu Kuolimaan saha, joka paloi vuonna 1991.
Amerikanluhtakana
Amerikanluhtakana (Rallus limicola) on amerikkalainen rantakana. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji limicola elää Etelä-Kanadassa ja Yhdysvaltain koillis-, länsi- ja keskiosissa, friedmanni Meksikon keskiosista maan eteläosiin ja Guatemalaan, sekä aequatorialis Kolumbian lounaiskolkassa ja Ecuadorin Andeilla. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Pennsylvaniasta vuonna 1819.
Lähteet
pienoiskuva|left|250px|Amerikanluhtakanan nimialalaji limicola oikealla, alalaji aequatorialis vasemmalla
Säkäniemen vaihde
Säkäniemen vaihde on rautatieliikennepaikka Tohmajärvellä.
Linjavaihde avattiin vuonna 1965, jolloin Parikkalasta rakennettu oikorata liitettiin vanhaan Karjalan rataan (nyk. Niiralan rata). Liikennepaikka käsittää ainoastaan yhden vaihteen, eikä siellä ole ollut henkilöliikennettä. Vuonna 2005 lakkautettu Onkamon seisake sijaitsi Säkäniemestä noin kilometrin verran etelään.
A Year Without Rain
A Year Without Rain on yhdysvaltalaisen Selena Gomez & the Scene -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2010.
Lehtorousku
Lehtorousku (Lactarius bertillonii) on rouskuihin kuuluva sieni. Toisin kuin useimmat rouskut, lehtorousku ei kelpaa ryöpättynäkään syötäväksi koska se on niin kitkerän makuinen.
Ulkonäkö
Lehtorouskun lakki on suppilomainen, nukkapintainen ja himmeän liidunvalkoinen tai kermankellertävä, ja se voi kasvaa jopa 25 cm leveäksi. Lakin reuna on pitkään sisäänkiertynyt. Vanhempana lakkiin syntyy laikkuja. Lakin alapintaan olevat heltat ovat johteiset, harvat, paksut ja valkoiset tai kellanvalkoiset. Jalka on lyhyt ja kova. Heltoista tihkuva maitiaisneste on valkoista, hitaasti kellertyvää ja erittäin kirpeää. Sieni kerää maasta helposti roskia.
Kasvuaika ja -paikka
Lehtorousku kasvaa elo-syyskuussa Suomessa vain maan eteläosissa. Se on yleinen vain etelärannikon lehdoissa. Lehtorousku on tammen ja koivun juurisieni.
Syötävyys
Lehtorousku ei kelpaa syötäväksi. Sen maku on niin polttavan kirpeä, ettei se lähde pitkälläkään keittämisellä pois. Myrkyllinen se ei kuitenkaan ole.
Enkeli sininen
Enkeli sininen on taiteilija Ina Collianderin (1905-1985) väripuupiirros vuodelta 1959. Se on osa Collianderin suurikokoisinta puupiirrossarjaa, kooltaan 94,5 × 58,4 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa heti sen valmistumisvuonna, vuonna 1959.
Nguyễn
Nguyễn (lausutaan [ŋʷjəˀn]) on yleisin vietnamilainen sukunimi. On arveltu, että tämä nimi on noin 40 prosentilla vietnamilaisista. Kiinalaisilla kirjoitusmerkeillä nimi kirjoitetaan samoin kuin kiinalainen nimi Ruan (阮).
Enkeli sininen
Suomen parhaimpiin puupiirrostaiteilijoihin kuulunut Colliander luotti karheaan puupiirrosjälkeen. Se oli hänen mielestään aidompaa ja sielukkaampaa kuin teknisesti viimeistellympi kaivertaminen. Enkeli sinisessä on samoja piirteitä kuin hänen aiemmassa tuotannossaan, mutta myös viitteitä ikoneista ja Bysantin taiteesta. Hänen grafiikkaansa on jäljitetty myös Munchin ja Gauguinin puupiirroksiin. Teoksen syntyessä taiteilija oli jo vakiinnuttanut asemansa, hänellä oli oma ateljee ja hän pääsi edustamaan Suomea Venetsian biennaaliin vuonna 1960.
Lähteet
Timo Huusko: ''Ina Colliander. Enkeli sininen''. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.120.
Nguyễn
Nguyen-nimisiä vietnamilaissyntyisiä asuu nykyisin runsaasti muissakin maissa, erityisesti Yhdysvalloissa.
Nguyễn-dynastia oli Vietnamin viimeinen, vuosina 1802–1945 hallinnut keisarisuku.
Vaahteramäen Eemeli ja Iida
Vaahteramäen Eemeli ja Iida on ruotsalainen lasten animaatioelokuva, joka ilmestyi vuonna 2013. Se perustuu kolmeen Astrid Lindgrenin kirjoittamaan Vaahteramäen Eemeli -tarinaan. Elokuvan juoni on lähellä alkuperäisiä tarinoita ja Lindgrenin omia äänitteitä käytetään kertojana. Kuvallinen ilmaisu perustuu Björn Bergin kirjoihin tekemiin piirroksiin. Elokuva sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2013.
Woolworths
Woolworths on Australian suurin supermarketketju. Ketjun omistaa Woolworths Limited. Ensimmäinen Woolworthsin myymälä avattiin Sydneyn Imperial Arcadeen vuonna 1924, ja tällä hetkellä sillä on yhteensä 864 myymälää ympäri maailmaa.
Muita Woolworths Limited myymälöitä
thumb|250px|right|Woolworths-myymälä [[Chadstonessa, Victoriassa.]]
Herbert Lom
Herbert Lom (11. syyskuuta 1917 – 27. syyskuuta 2012 ) oli tšekkiläissyntyinen näyttelijä.
Lom syntyi Prahassa ja teki elokuvadebyyttinsä Tšekkoslovakiassa vuonna 1937. Hän muutti Britanniaan vuonna 1939 ja esiintyi muun muassa ylikomisario Dreyfusina Vaaleanpunainen pantteri -elokuvasarjassa vuosina 1964–1993. Hän oli vuodesta 1948 alkaen naimisissa Dina Schean kanssa, mutta pari otti avioeron vuonna 1971.
Lomin elokuvien joukossa ovat muun muassa Spartacus (1960), Suuren oopperan kummitus (1962) ja Verenhimoinen Dracula (1970). Hän julkaisi näyttelijänuransa ohessa kaksi historiallista romaania.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004 olivat historian yhdeksännet maailmanmestaruuskilpailut ja viidennet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Sveitsissä. Mukana oli yhteensä 26 maata kolmessa eri sarjassa. Mestaruuden vei Ruotsi, toiseksi tuli ensimmäistä kertaa mitaleille päässyt Tšekki ja kolmanneksi Suomi.
C-sarja pelattiin kuukautta aiemmin kuin A- ja B-sarja, ja sarjan pelit pelattiin Espanjassa. Alun perin C-sarjassa mukana piti olla myös Georgia, mutta Espanjan järjestäjät eivät antaneet joukkueelle pelilupaa.
B-sarjan loppuottelu (sijat 11-12)
Italia nousi A-sarjaan
Alfons Nylund
thumb|right|HIFK:n Suomen-mestarijoukkue vuodelta 1930. Alfons Nylund takarivissä toinen vasemmalta. Alfons Asser ”Ali” Nylund (14. marraskuuta 1904 – 3. elokuuta 1959) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Nylund edusti urallaan 1929–1935 HIFK:ta. Hän voitti seurassa kolme Suomen mestaruutta vuosina 1930, 1931 ja 1933. Kaikkiaan Nylund pelasi kuuden Mestaruussarjakauden aikana 61 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Nylund pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1929–1931 yhteensä viisi maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Nylund perusti 1940-luvulla Merikiito Oy:n ja toimi sen ensimmäisenä toimitusjohtajana.
Soukkio
Soukkio on kylä Mäntsälässä. Kylällä on noin 250 asukasta (2009). Maarekisterikylän pinta-ala on noin 33 neliökilometriä. Soukkio sijaitsee Mäntsälän länsiosassa noin yhdeksän kilometrin päässä kirkonkylästä. Kylä rajautuu pohjoisessa ja idässä Sälinkäähän, kaakossa kirkonkylään ja etelässä Hirvihaaraan. Kylän läpi kulkeva paikallistie menee Hirvihaaraan ja siitä haarautuu yhdystie, joka vie Hyvinkäälle menevälle tielle. Soukkio on enimmäkseen harvaan asutettua maaseutua. Vanhan Soukkiontien varressa on tiivistä, nauhamaista asutusta. Tien varressa sijaitsevat kylän vanhimmat, keskiajalta periytyvät tontit. Keskeinen kyläalue, tiestö ja maisema ovat koillinen–lounas-suuntaisia.
Soukkiossa on hirsiveistämö ja muovituotetehdas. Pääelinkeino on ollut maa- ja metsätalous, mutta vain yhdellä tilalla on enää karjaa.
Kylän nimi tulee mahdollisesti sanasta ”soukka”, joka tarkoittaa kapeaa. Soukkio sijaitsee kahden järven kannaksella. Näistä Kotojärvi kuivatettiin 1930-luvulla. Järvestä on jäljellä kosteikkoa. Toinen järvi, Kilpijärvi, on yhä olemassa. Kotojärvi-Isosuo on Natura 2000 -suojelualue ja kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan.
Toisin kuin useimmat Mäntsälän kylistä, Soukkio on ollut talonpoikais- eikä kartanokylä. Kylä on asutettu luultavasti keskiajalla. Ensimmäinen maininta Soukkiosta on vuodelta 1543.
Soukkiossa oli koulu vuosina 1903–1963. Kylän urheiluseura ja metsästysseura ostivat rakennuksen kunnalta vuonna 1970. Rakennus on kunnostettu seurataloksi, jossa metsästys- ja urheiluseura sekä kylätoimikunta toimivat. Kylällä ei ole enää palveluita. Lähin koulu on Lukon koulu noin kahden kilometrin päässä kyläkeskuksesta.
Lähteet
60.6711°N, 25.22406°W
Immolan rautatieasema
Immolan rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Imatralla, lähellä Immolan lentokenttää.
Immolan asema avattiin vuonna 1937 uudelle Vuoksenniskan ja Elisenvaaran väliselle rautatielle. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se on rataosan usean muun aseman tapaan Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan rakennettu. Henkilöliikenne Immolassa lopetettiin vuonna 1968. Aseman ratapiha uudistettiin vuonna 2005, ja samalla se lakkautettiin omana liikennepaikkanaan. Nykyisin puutavaran lastausterminaalina toimiva liikennepaikka kuuluu Imatran liikennepaikkaan.
Adolf Hitlerin vieraillessa marsalkka Mannerheimin 75-vuotispäivillä oli Mannerheimin juna sijoitettuna aseman lähellä sijaitsevan Kaukopään tehtaan raiteistolle.
Vilho Kekkonen
Vilho ”Ville” Kekkonen (21. helmikuuta 1909 Karttula – 20. lokakuuta 2014 Jyväskylä ) oli suomalainen laulaja ja säveltäjä. Hän eli 105-vuotiaaksi, ja hän oli maailman vanhin esiintynyt tenori.