cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mike Oldfield
1980-luku
Vuonna 1984 julkaistu levy Discovery sisälsi vain yhden kymmenminuuttisen instrumentaalikappaleen, muuten levy koostui tavanomaisesta rock- ja pop-musiikista. Oldfield ei itse laulanut levyllä, vaan käytti laulajina Maggie Reillyä ja Barry Palmeria. Samana vuonna Oldfield sävelsi myös musiikin sotaelokuvaan Kuoleman kentät. Elokuvan musiikki oli varsin avantgardistista lukuun ottamatta sovitusta Francisco Tárregan kitaraetydistä. Oldfield päätti tämän jälkeen, ettei elokuvamusiikki ole häntä varten. Vuonna 1987 ilmestyi Islands, jossa A-puolella oli taas pitkä instrumentaalikappale ja B-puolella poppia. Yhteistyö Maggie Reillyn kanssa oli päättynyt, mutta levyllä kuullaan esimerkiksi Bonnie Tyleria. Vuoden 1989 Earth Moving tehtiin täydellisessä yhteisymmärryksessä levy-yhtiön kanssa. Se sisältää vain pop-kappaleita ja on erittäin pitkälle koneilla tehty levy. Monia Oldfieldin musiikin vanhoja ystäviä tämä levy ei miellyttänyt.
1990- ja 2000-luku
Seuraavana vuonna 1991 Oldfield pääsi vihdoin tekemään viimeistä levyään Virginille. Heaven’s Open -niminen levy on jonkinlainen teema-albumi, jonka teemana on pahan levy-yhtiön vallasta vapautuminen. A-puolella Oldfield laulaa itse pop-kappaleita (hän otti laulutunteja tätä hanketta varten, koska ei halunnut käyttää rahaa ammattilaulajiin). B-puolella levyllä on pitkä instrumentaalikappale.
Oldfield siirtyi Warner Bros -levy-yhtiölle ja julkaisi 1992 levyn Tubular Bells II, jonka rakenne ja tunnelmat noudattelevat ensimmäistä Tubular Bellsiä. Sävellys on kuitenkin periaatteessa täysin uusi. Vuonna 1994 ilmestyi Arthur C. Clarken samannimisen tieteisromaanin innoittama Songs of the Distant Earth. Levy on tyyliltään lähellä Enigma-yhtyettä, ja syntetisaattoreita ja konekomppeja oli käytössä enemmän kuin aiemmilla Oldfieldin levyillä. Levy ei kuitenkaan myynyt erityisen hyvin. Macintosh-tietokoneissa toimivalla CD-ROM-raidalla on levyn teemoihin liittyviä videopätkiä. Levyllä on mukana joikaamassa myös suomen-saamelainen Nils-Aslak Valkeapää.
Vuonna 1996 ilmestyneellä levyllä Voyager Oldfield keskittyi lähinnä kelttiläisen kansanmusiikin sovituksiin. Tämän jälkeen Oldfield on edelleen julkaissut muutaman vuoden välein instrumentaalilevyjä: Tubular Bells III (1998), Guitars (1999), The Millennium Bell (1999), Tres Lunas (2002) ja Light & Shade (2005).
Oldfield muusikkona
pienoiskuva|Mike Oldfield soittamassa akustista kitaraa vuonna 2006. Kriitikot ovat usein suhtautuneet Oldfieldiin penseästi, mutta hän on pysynyt varsin suosittuna useita vuosikymmeniä. Oldfieldiä verrataan usein Vangelikseen ja Jean Michel Jarreen, mutta hänen tärkeimmät levynsä ovat selvästi lähempänä progressiivista rockia kuin Vangeliksen tai Jarren levyt, jotka edustavat puhtaammin elektronista instrumentaalimusiikkia. Oldfield on myös ennen kaikkea kitaristi, jolla on varsin omaperäinen soittotyyli. Varsinkin hänen leveä ja samalla nopea vibratonsa on helposti tunnistettavissa. Sähkökitaran soitossa tyypillisen plektralla soiton lisäksi hän soittaa myös usein sormilla. Säveltäjänä Oldfield osaa parhaimmillaan yhdistää omaperäiset melodiat mielenkiintoisiin äänimaisemiin. Hänen sähkökitaran soittotyyliään edustavat hyvin versio ”William Tell Overture” -sävellyksestä sekä ”To France” -kappaleen introssa kuultava teema.
Diskografia
thumb|Arthur C. Clarken [[Kaukaisen Maan laulut|romaanista inspiraationsa saanut The Songs of the Distant Earth (1994) oli ensimmäinen CD-ROM-raidan sisältänyt albumi]]
Ingvill Måkestad Bovim
thumb|250px|Ingvill Måkestad Bovim
Ingvill Måkestad Bovim (s. 7. elokuuta 1981) on norjalainen keskimatkojen juoksija.
Bovim sijoittui 800 metrin juoksussa kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1998. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Bovim jäi alkueriin 1 500 metrillä ajalla 4.07,49. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 Bovim jäi samalla matkalla myös alkueriin. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi loppukilpailuun, jossa sijoittui kuudenneksi ajalla 4.06,85.
Bovimin ennätys 1 500 metrillä on 4.02,20, jonka hän juoksi Rietissä elokuussa 2010. 800 metriä hän on juossut parhaimmillaan Norjan ennätysaikaan 1.59,82 Zagrebissa syyskuussa 2010.
Kaupankäynti
thumb|Kaupankäynti on hyödykkeiden vaihtamista rahaksi. Ohessa kuva hedelmäkojusta, jossa kaupataan [[Hedelmä (ruoka)|hedelmiä.]]
Kaupankäynti tarkoittaa tavaran, palveluiden tai oikeuksien ja aineettoman omaisuuden vaihdantaa. Kaupankäynnin mekanismia kutsutaan markkinoiksi. Alun perin tavaroita vaihdettiin toisiin tavaroihin. Rahan keksiminen tehosti kaupankäyntiä. Kun vaihdannassa käytetään rahaa, voidaan erottaa ostaminen ja myyminen erillisinä tapahtumina.
Kaupankäyntiä voidaan jaotella kaupan kohteen mukaan esimerkiksi irtaimen kauppaan ja kiinteistökauppaan (arvopaperikauppa on irtaimen kauppaa). Osapuolten mukaan kaupankäynti on jaettavissa vähittäiskauppaan ja tukkukauppaan: vähittäiskaupassa ostaja on kohteen käyttäjä; tukkukaupassa ostaja on vähittäisportaan myyjä. Vähittäiskauppoja ovat päivittäiskaupat, kuten ruokakaupat sekä erikoiskupat, kuten vaatekaupat ja kodinkoneliikkeet. Lisäksi joskus puhutaan teknisestä kaupasta, jolloin yritykset ostavat toisiltaan rakennustyössä ja teollisuudessa tarvittavia raaka-aineita tai sellaisia tuodaan maahan.
Historia
Ihmiset kävivät kauppaa jo kivikaudella, muun muassa kampakeraamisen kulttuurin ja nuorakeraamisen kulttuurin aikaan. Esimerkiksi muinaisesta Mesopotamiasta on tietoa kaupankäynnistä. Mesopotamian varhaisimpiin kulttuureihin kuuluvalla Ubaidin kulttuurilla oli aikaisempia kulttuureja suurempi vaikutus asuinalueen ympäristöön ja näin ollen Ubaidin kulttuurin aikana myös kaupankäynti laajeni. Kaupankäynti Välimeren maissa ja Pohjois-Afrikassa kehittyi foinikialaisten toiminnan myötä noin 1500-300 ekr. Tämä tapahtui osittain sen myötä, että foinikialaiset perustivat siirtokuntia.
Kaupankäynnin kehityksessä oli paljon merkitystä myös Silkkitiellä, jonka kauppareitit ulottuivat Kiinasta Rooman valtakuntaan. Nämä kauppareitit olivat käytössä vielä keskiajalla. Kaupankäyntireitit ovat monesti kulkeneet merien kautta. Suuret löytöretket 1400- ja 1500-luvuilla laajensi ihmisten maailmankuvaa ja niiden myötä kauppareitit eri maanosien välillä laajenivat. Näinä aikoina eurooppalaiset löysivät Ceylonin ja Indonesian saaret, joilta löytyy monia mausteita. Näiden saarten löytymisen myötä lisääntyi maustekauppa. Itse asiassa kaupankäynnin historiassa merenkulun suhteen oli eräänlainen virstanpylväs 1600-luvun puolivälissä.
Teollinen vallankumous, joka alkoi 1700-luvun Englannissa, muutti kaupankäynnin muotoja paljolti, muun muassa siten, että joidenkin tavaroiden hinta laski.
Tukkukaupankäynnin kanavat
Kuten vähittäiskauppaa, tukkukauppaa käydään usealla eri tavalla. Toisin kuin vähittäiskauppa, tukkukauppa keskittyy henkilökohtaiseen myyntiin ja erilaisiin alakohtaisiin ratkaisuihin.
Henkilökohtaiset myyntikanavat:
Massamyyntikanavat:
Kaupankäynnin syitä ja vaikutuksia
Kaupankäynnin avulla:
Kaupankäynti yksilöiden välillä mahdollisti ammattien syntymisen ja erikoistumisen erilaisiin tehtäviin. Kaupankäynti eri väestöryhmien välillä mahdollisti uusien alueiden asuttamisen, koska osa välttämättömistä tarvikkeista ja raaka-aineista (esimerkiksi työkalut, metallit, suola) voitiin saada vaihtamalla tai ostamalla niitä muilta yhteisöiltä tai kansoilta.
Kansainvälinen kauppa
Kansainvälinen kauppa on tavaran ja palveluiden vaihdantaa valtioiden rajojen yli. Useimmissa maissa kansainvälinen kauppa muodostaa merkittävän osan bruttokansantuotteesta. Kansainvälistä kauppaa on harjoitettu jo pitkään, mutta viimeisten vuosisatojen aikana sen taloudellinen, sosiaalinen ja poliittinen merkitys on kasvanut. Tähän on johtanut muun muassa teollistuminen, kehittyneet liikennejärjestelmät, globalisaatio, monikansalliset yritykset ja ulkoistaminen.
Grönsö (Enköping)
Grönsö on Mälarenin saari Ruotsissa Enköpingin kunnassa, joka sijaitsee Uppsalan läänissä.
Maantietoa
Grönsö sijaitsee Mälarenin keskiosassa Stabyfjärdenin ja Grönsöfjärdenin välissä. Saaren pituus on 3,8 kilometriä ja leveys on 1,8 kilometriä, ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna 470 hehtaari. Sen erottaa mantereesta Staxhammarviken, jonka pohjukassa sijaitsee lähes umpeen kasvanut ja tiellä muodostettu kannas. Vastakkaisella puolella sijaitsee Färjsundet. Mälarenin vesien päävirtauksia kulkee Arnön takana Arnöfjärdenissä, mutta osa virtaamasta tulee myös Stabyfjärdeniä pitkin Grönsö sundetin läpi. Grönsön seuralaissaaria ovat kaakossa Grönsön suojelualueella sijaitsevat saariston saaret ja luodot. Lähinnä Grönsötä ovat Kråkan, Kalven, Killingen, Lindsjär ja Skomakaren. Saarien edessä sijaitsee Tegelsundet, joka viittaa mahdollisesti tiilien valmistukseen. Staxhammarvikenissä on lisäksi Hermans skär ja Ornsholmarna. Saarella asuu vakinaisesti alle 10 asukasta. Niille tulee mantereelta pengertie Kungs-Husbystä.
Historiaa
Saarella sijaitsi 1400-luvulla itärannalla viisi maataloa. 1600-luvulla saarella vaikutti Grönsön linna, josta on kotoisin muun muassa Johan Skytte.
Dorothy Livesay
pienoiskuva|Dorothy Livesay vuonna 1929. Dorothy Livesay (12. lokakuuta 1909 Winnipeg, Manitoba – 29. joulukuuta 1996 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen runoilija. Hän kirjoitti runoutensa lisäksi lyhyttä fiktiota, omaelämäkerran, kirjallisuuskritiikkiä ja journalismia. Hän tuli tunnetuksi kyvykkäänä kirjoittajana sekä julkisista ja poliittisista aiheista että henkilökohtaisista, intiimeistä tuntemuksista. Livesayn ensimmäinen julkaisu oli Green Pitcher (1928).
Livesay opiskeli Toronton yliopistossa ja Sorbonnessa. Hän vaikutti vasemmistolaisessa politiikassa 1930-luvulla. Hän voitti Governor General's Awardin teoksistaan Day and Night (1944) ja Poems for People (1947). Livesaylla oli opettajan koulutus ja hän työskenteli opetustehtävissä Pohjois-Rhodesiassa eli nykyisessä Sambiassa vuosina 1959–63. Hän toimi myös yliopiston nimikkokirjailijana. Hän oli tuottelias kirjoittaja, ja hän tunsi elinikäistä kiinnostusta naisten oikeuksia ja naistaiteilijan identiteettiä koskevia asioita kohtaan.
Livesayn runoista koostuva suuri kokoelma Collected Poems: The Two Seasons julkaistiin vuonna 1972. Myöhempään tuotantoon lukeutuu teos A Public and Private Voice: Essays on the Life and Work of Dorothy Livesay (1986). Livesaysta tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 1987.
Ronnebyn kunta
thumb|270px|Ronnebyn alueella sijainneet entiset pitäjät.
Ronnebyn kunta on Blekingen läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Blekingeen. Kunnan keskustaajama on Ronneby.
Kunta sijaitsee Itämeren rannikolla ja sen halki virtaa Ronnebynjoki.
Vuonna 2007 kunnassa oli 77,09 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 9,3 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Uusien kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 nykyisen kunnan alueella sijaitsi Ronnebyn kauppala ja pitäjiä, joista tehtiin maalaiskuntia. Vuonna 1870 muodostettiin Eringsbodan maalaiskunta erottamalla se Tvingistä. Ronnebyn kauppala muutettiin kaupungiksi vuonna 1882.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat":
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Ronnebyn kaupungin vaakuna. Myös eräillä maalaiskunnilla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 210 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,7 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 293 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 175 280 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 71 000 kruunua.
Namibian naisten jalkapallomaajoukkue
Namibian naisten jalkapallomaajoukkue on Namibian kansallinen naisten jalkapallojoukkue, jota hallinnoi Namibian jalkapalloliitto. Sen päävalmentajana toimii Jacqueline Shipanga, kapteeni on Uerikondjera Kasaona. Namibian naiset olivat 29. maaliskuuta 2019 FIFAn rankingissa sijalla 128. Joukkue pelaa punavalkoisessa asussa.
Ronnebyn kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Namibian naisten jalkapallomaajoukkue
Lähteet
🇨🇫
Ronnebyn kunta
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 9 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 75,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 6 889 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Färmanstorp kuuluu osin myös Karlskronan kuntaan.
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Ronnebyn kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Ronnebyn kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Tarmo Koivisto
thumb|230px|Tarmo Koivisto Turun kirjamessuilla 2008. Tarmo Uolevi Koivisto (s. 3. heinäkuuta 1948 Orivesi) on suomalainen sarjakuvataiteilija, -kirjoittaja, karikatyyripiirtäjä ja graafikko, jonka tunnetuin sarjakuva on Mämmilä. Koivisto tunnetaan myös nimimerkillä Tape.
Elämä ja tuotanto
Koivisto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1967 ja graafikoksi vuonna 1984 Taideteollisesta Korkeakoulusta. Hän osallistui Will Eisnerin ”mestarikurssille” vuonna 1990.
Koivisto on Suomen tunnetuimpia sarjakuvantekijöitä. Koiviston päätyö, Mämmilä, on kasvanut sarjakuvasta käsitteeksi. Osuuskunta Käyttökuvan yhteistyönä tekemä Mämmilä alkoi ilmestyä vuonna 1975 siirtolaislehti Suomen Sanomissa, josta se siirtyi keväällä 1976 Me-lehteen. Vuonna 1983 sarjakuva siirtyi Helsingin Sanomien kuukausiliitteeseen. Tällä paikalla sarja ilmestyi yhteensä 13 vuotta, vuoteen 1996 asti. Vuodesta 1997 lähtien Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä on ilmestynyt Koiviston sarjakuva Tää kaupunki (myöhemmältä nimeltään Pääkaupunki).
Koivisto on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa Puupäähatun 1978, Krokodil-patsaan 1980, Strippi-Lempin 1989, Lempi Grand Prix'n 1991, valtion taideteollisuuspalkinnon 1992 ja Oriveden kaupungin kulttuuripalkinnon 1996. Valtion viisivuotista taiteilija-apurahaa hän sai vuosina 1997–2002. Vuonna 2008 Koivisto sai Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2018 Pro Finlandia -mitalin.
Koivisto on vetänyt Afrikassa ja Intiassa sarjakuvapiirtäjäkursseja, jotka ovat olleet sarjakuvan keinoin toteutettavaa kehitysapua. Projektiin liittyy sekä kirjana että verkossa julkaistu Comics with an Attitude.
Julkaisuja
thumb|150px|Tää pääkaupunki albumi vuodelta 2003.
Asennus (tietotekniikka)
Asennus tarkoittaa sovellusohjelman käyttöönottoa tietokoneessa. Asennuksen yhteydessä sovellukseen liittyvät ohjelma- ym. tiedostot kopioidaan kiintolevylle, luodaan tarvittava hakemisto sekä tehdään sovelluksen käyttöön liittyvät määritykset, kuten toimintapainikkeiden asettelu ja haluttujen pohjatiedostojen valinta.
Asennusohjelma
thumb|260px|[[NSIS-asennusohjelman aloitusvalikko]] Asennusohjelma on tietokoneohjelma, joka tekee ohjelman asennuksen tietokoneelle. Asennusohjelma eroa paketinhallintajärjestelmästä siten, että ohjelman mukana tulee oma asennusohjelma kun taas paketinhallinnassa käyttöjärjestelmän palvelu suorittaa asennuksen.
Maksullisia
Ilmaisia
Aroseepra
Aroseepra eli savanniseepra (Equus quagga, aiemmin Equus burchellii ) on seepralajeista yleisin ja laajimmalle levittäytynyt. Aroseeprasta tunnetaan kuusi alalajia, joista yksi, kvagga (Equus quagga quagga), on kuollut sukupuuttoon. Se luokiteltiin aiemmin toisinaan omaksi lajikseen.
Koko ja ulkonäkö
Aroseepra painaa 155–320 kilogrammaa, on 2,2-2,5 metriä pitkä ja sen säkäkorkeus on 1,1–1,45 metriä. Sen ruumis on tanakka ja jalat lyhyehköt. Aroseepran mustavalkoinen raidoitus on etuosasta pystysuoraa ja takaosassa vaakasuoraa. Pohjoisemmassa elävillä yksilöillä raidat ovat kapeammat kuin etelässä elävillä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Aroseepra elää tasangoilla ja ruohikkomailla Etelä-Etiopiasta Angolaan ja itäiseen Etelä-Afrikkaan asti. Yksilöitä arvioidaan olevan noin 500 000, mutta niiden kanta on pienenemässä. Metsästys ja ihmisen levittäytyminen seepran asuttamille alueille ovat kuitenkin harventaneet aroseeprakantaa. Savanniseeprat elävät joko avoimella savannilla tai jossain määrin metsittyneillä mailla, mutteivat Itä- ja Etelä-Afrikan tiheissä metsissä. Myöskään kuivilla alueilla seepra ei viihdy, vaan vettä on oltava alle 30 kilometrin päässä. Aroseeprat saattavat laiduntaessaan lyhentää heinät antiloopeille sopiviksi.
Elintavat ja ravinto
Aroseeproilla on haaremeita, joissa ori johtaa jopa kuuden tamman laumaa. Toisaalta on poikamieslaumoja, joissa on noin 15 urosta. Orit taistelevat keskenään tammoista. Tammat synnyttävät varsoja parin vuoden välein, melko harvoin, vain silloin kun tuoretta ruohoa on saatavilla. Seepra syö enimmäkseen heinää, mutta myös pensaita, puuntaimia, oksia ja lehtiä.
Aroseeprat muodostavat pieniä perheryhmiä, joihin kuuluu yksi uros ja muutama naaras sekä näiden nuorimmat jälkeläiset. Toisinaan ne muodostavat suuria laumoja tasangoilla.
Tansanian Serengetin kansallispuistossa seeprat vaeltavat joka vuosi noin 150 km 300–600 km² alueella. Yleensä runsaskasvisella alueella seepralauma liikkuu kohtalaisen suurella, noin 200 km² alueella, mutta Ngorongoron laaksossa seeprojen tiheys on 10 kertaa suurempi, jopa 20 seepraa neliökilometriä kohden. Siellä muutama seepralauma elää 30 km² alueella. Pienet seepralaumat saattavat joskus yhdistyä suurlaumoiksi varsinkin vaellusten ajaksi.
Valkonen (Muurame, Riskoperä)
Valkonen on Keski-Suomessa Muuramessa Riskoperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Tejasvi Surya
Tejasvi Surya (s. 16. marraskuuta 1990 Bangalore ) on intialainen poliitikko, joka äänestettiin Lok Sabhaan vuonna 2019. Hän edustaa Intian kansanpuoluetta (BJP) ja on vuodesta 2020 toiminut sen nuorisojärjestön Bharatiya Janata Yuva Morchan puheenjohtajana.
Valkonen (Muurame, Riskoperä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 140,5 metriä mpy.
Tejasvi Surya
Suryan valinta Lok Sabhan ehdokkaaksi Bangaloren eteläiseltä vaalipiiriltä vuonna 2019 teki hänestä yhden nuorimmista BJP:n ehdokkaista. Hänen valintansa oli yllättävää myös, koska vaalipiiriä oli edustanut vuodesta 1996 entinen ministeri Ananth Kumar, joka kuoli vuonna 2018. Monet odottivat Kumarin vaimon saavan ehdokkuuden vaalipiirissä, mutta India Todayn lähteiden mukaan Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) tuki Suryan valintaa, mikä vaikutti BJP:n päätökseen. Surya johti BJP:n Karnatakan yksikön digitaalisesta viestinnästä vastaavaa ryhmää vuoden 2018 osavaltiovaalien aikana. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän kampanjoi aktiivisesti Narendra Modin puolesta. Hän on syntyisin poliittisesta perheestä sekä toiminut vuosikymmenen BJP:ssä. Hänellä on myös läheiset välit B. L. Santhoshiin, joka myötävaikutti hänen valintaansa. Surya voitti vastaehdokkaansa kongressipuolueen B. K. Hariprasadin 331 000 äänen erolla.
Parlamentaarikkona Surya on väittänyt, että hindujen tulee hallita valtiovaltaa ehdottomasti dharman turvaamiseksi. Hänen kommenttinsa suututti muun muassa Karnatakan korkeimman oikeuden entisen yleisen syyttäjän B. T. Venkateshin, jonka mukaan lausunto on Intian sekulaarin perustuslainvastainen. Vuonna 2018 hän esitti vastaavasti, että BJP:n tulisi muuttua aidosti hindupuolueeksi. Suryan kommenttien myötä useat ulkointialaisten järjestöt vastustivat hänen kutsumistaan puhujaksi Intian konsulaatin Hampurissa järjestämään tilaisuuteen. Hän on myös ennen Lok Sabhaan pääsyä esittänyt Twitterissä myönteistä näkemystä homoavioliitosta, joka sai tukea Bollywoodin kuuluisilta homojulkkiksilta. Lok Sabhassa hän on tosin vaiennut homoseksuaalien oikeuksista Pink List Indian tutkimuksen mukaan.
FC Flora
FC Flora on jalkapalloseura Tallinnasta, Viron pääkaupungista. Seura on perustettu vuonna 1990 ja sen miesten edustusjoukkue pelaa Viron pääsarjassa Meistriliiga.
Flora on Viron suurin urheiluseura, jonka joukkueissa pelaa 2 000 lasta ja 55 täysipäiväistä ammattilaisurheilijaa. Joukkueen kotikenttä on Tallinnassa sijaitseva 14 405 -paikkainen A. Le Coq Arena.
Minna Canth
Minna Canth (alkujaan Ulrika Wilhelmina o.s. Johnson; ) oli suomalainen kirjailija, lehtinainen, liikenainen ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Kirjailijana Canth kuului suomalaisen realismin uranuurtajiin. Hän kirjoitti näytelmiä, pienoisromaaneja ja novelleja. Hän oli ensimmäinen merkittävä suomenkielinen näytelmäkirjailija ja prosaisti Aleksis Kiven jälkeen sekä ensimmäinen suomenkielinen sanomalehtinainen.
Canth oli aikansa Suomessa merkittävä mielipidevaikuttaja ja eurooppalaisten aatteiden välittäjä. Ajatusmaailmaltaan hän oli vapaamielinen nuorsuomalainen. Canth edisti naisten asemaa muun muassa tekemällä työtä tyttöjen koulutusmahdollisuuksien parantamiseksi. Hän oli suomenkielisen koulutuksen uranuurtajia.
Henkilöhistoria
pienois|pysty|Minna Canth rippi­koulu­ikäisenä. Minna Canth syntyi Tampereella Puutarhakatu 8:ssa keväällä 1844. Canthin isä Gustaf Vilhelm Johnson työskenteli Finlaysonin puuvillatehtaalla mestarina ja oli vaimonsa Lovisa Ulrikan, entisen kotiapulaisen, tavoin lähtöisin köyhistä oloista. Perheessä oli myös isän mukaan nimetty poika Gustaf Vilhelm (Gusti) ja toinen tytär Augusta Katharina. Perhe asui Canthin lapsuudessa Tampereen köyhälistön kaupunginosassa, mutta erityistä puutetta ei ilmeisesti nähty. Perheen taloudellinen tilanne koheni, ja vuonna 1853 perhe muutti Kuopioon, kun isä Gustaf Vilhelm sai hoitaakseen Tampereen Lankakaupan.
Kuopiossa koulutielle
Kuopiossa Canth jatkoi jo Tampereella ruotsinkielisessä työläislasten Finlaysonin tehtaankoulussa alkanutta koulunkäyntiä. Kouluista ensimmäinen oli Snellmanin aloitteesta perustettu Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu, joka oli niin sanottu lankasterikoulu, sillä siellä noudatettiin englantilaista Bell-Lancasterin opetusmenetelmää. Opetusmenetelmän huomattavin piirre oli se, että vanhemmat oppilaat ohjasivat nuorempia. Opetuskieli oli suomi. Sieltä Miinu Johnson, joka kutsui tuolloin itseään Minaksi, siirtyi Soldanin sisarusten (Aleksandra, Augusta ja Edla, joista Edla opetti häntä myöhemmin myös Jyväskylän seminaarissa ) ylläpitämään ruotsinkieliseen kouluun. Tämä kolmivuotinen koulu oli tarkoitettu vain tytöille. Täältä Canth eteni vielä kolmivuotiseen ruotsinkieliseen valtion tyttökouluun Frouvasväen koulu sivistyneimpäin (herraisten) vanhempain tyttäriä varten, johon hänen ei olisi syntyperänsä takia pitänyt päästä. Kauppias Gustaf Johnsonin hyvän taloudellisen menestyksen takia näin kuitenkin tapahtui. Gustaf olisi halunnut kouluttaa myös poikansa Gustin, mutta tämä ei ollut siitä kiinnostunut.
Canthin nuoruuden ajan yhteiskunnassa tyttöjen koulutusmahdollisuuksia rajoitettiin, toisin kuin poikien, mikä ei ollut Miinan mieleen. Herraisten tyttökoulussakin tyttöjä suorastaan varjeltiin liialta tiedolta – puolet viikkotunneista omistettiin käsitöille. Silloisen käsityksen mukaan naiset eivät olisi kestäneet pitkiä koulupäiviä tai suuria vaatimuksia, vaan olisivat sairastuneet auttamatta hermoheikkouteen. Johnsonin tyttäret oppivat kuitenkin kouluissa esimerkiksi ruotsin niin hyvin, että he puhuivat sitä kotonaan ja käyttivät sitä keskinäisessä kirjeenvaihdossa.
Gustaf Johnsonin liiketoimet sujuivat hyvin, ja hänellä oli varaa pitää kaupassa apulaista tyttärensä sijaan. Canth oli tullut myös avioitumisikään, mutta avioliiton sijaan hän toivoi itsenäisen naisen uraa. Mahdollisuuden haaveeseen tarjosi Jyväskylässä vuonna 1863 alkanut kansakoulunopettajaseminaari, sillä opettajattarena nainen saattoi elättää itsensä menemättä naimisiin. Seminaarin myötä naisella oli ensimmäistä kertaa Suomessa mahdollisuus opiskella johonkin muuhun kuin kätilön ammattiin.
Jyväskylän aika
Canthin elämä oli Jyväskylässä kiireistä, sillä pariskunnalle syntyi kaikkiaan seitsemän lasta: Anni (1866–1911), Elli (1868–1944), Hanna (1870–1889), Maiju (1872–1943), Jussi (1874–1929), Pekka (1876–1959) ja Lyyli (1880–1969). Silti Canth ehti harjoittaa hyväntekeväisyyttä köyhien keskuudessa ja kirjoittaa miehensä toimittamiin Keski-Suomi- ja Päijänne-sanomalehtiin novelleja, uutisia ja yhteiskunnallisia kannanottoja, erityisesti raittiuteen ja naisiin liittyvistä aiheista. Hänen ensimmäinen teoksensa oli ”Novelleja ja kertomuksia” (1878), joka aloitti pitkän kirjailijanuran. Canthista tuli Jyväskylässä myös ensimmäinen suomenkielinen sanomalehtinainen.
Vuonna 1879 Canthin elämässä tapahtui merkittävä käänne: hänen miehensä kuoli pitkään sairastettuaan vähän ennen perheen seitsemännen lapsen syntymää. Sitä seurannut aika oli Canthille fyysisesti ja henkisesti raskasta aikaa. Joitakin kuukausia myöhemmin Canth sai valmiiksi ensimmäisen näytelmänsä Murtovarkaus. Hän lähetti sen Jyväskylässäkin vierailleen Suomalaisen Teatterin johtajalle Kaarlo Bergbomille, joka hyväksyi sen oitis; suomenkielisistä näytelmistä oli silloin pulaa. Murtovarkaus palkittiin vielä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnolla.
Paluu Kuopioon
pienois|pysty|[[Kaarlo Vuori|Kaarlo Vuoren maalaus 47-vuotiaasta Minna Canthista vuodelta 1891.]] Maaliskuussa 1880 Canth muutti lapsineen takaisin Kuopioon. Siellä hän ryhtyi hoitamaan vuonna 1877 kuolleen isänsä lankakauppaa, joka oli kehnossa taloudellisessa kunnossa. Canth sai liikkeen jaloilleen, ja perheen taloudellinen asema parani. Kolmen vuoden kuluttua Canth otti vastuun myös sekatavarakaupasta, jota hänen veljensä oli hoitanut. Liiketoimet takasivat taloudellisen toimeentulon, jonka turvin Canth pystyi hankkimaan kirjallisuutta ulkomailta asti ja keskittymään myös kirjoittamiseen.
Maailmankatsomus
Canthia pidettiin omana aikanaan hyvin radikaalina. Canth kritisoi maallista kirkkoa, mutta henkilökohtainen usko oli hänelle kuitenkin tärkeä; siitä kertoo Tuomas Kempiläisen Kristuksen seuraamisesta -hartauskirjan lukeminen useaan kertaan sekä Vuorisaarnaan perehtyminen. Uskonnollisuus ei ollut Canthilla ristiriidassa sen kanssa, että hän oli kiinnostunut tieteen uusista saavutuksista ja pyrki selittämään esimerkiksi spiritismiä tieteellisen ajattelun kautta.
Hän etsi vastauksia myös Tolstoin uskonnollisuudesta ja etiikasta. Pelastusarmeijaan tutustuminen taas tuotti pettymyksen. Papeista hän joutui törmäyskurssille etenkin niin sanottua beckiläistä raamatuntulkintaa edustaneen Kuopion piispan Gustaf Johanssonin kanssa. Tämä vastusti naisten korkeampaa koulutusta ja edellytti näiden tyytyvän ”luonnonjärjestyksen” asettamaan asemaan. Lopulta Canth ja Johansson eivät enää tervehtineet toisiaan. Hankausta Canthilla oli myös pastori Gustaf Elias Bergrothin ja Kiuruvedellä vaikuttaneen Wilhelmi Malmivaaran kanssa.
Juhani Aho kirjoitti myöhemmin Canthista:
Minnan salonki
pienois|Minnan salongissa [[Skruuvi|skruuvia pelaamassa vasemmalta Hanna Levander, Alma Tervo, Maiju ja Minna Canth.]] Kuopiossa Canthin ympärille kokoontui kirjallisuudesta kiinnostuneita ihmisiä, ja Canthin Kanttilaksi kutsuttuun taloon syntyi Minnan salonki. Siellä vieraili monia myöhemmin tunnettuja kirjailijoita ja kulttuurivaikuttajia. Kaukaisimmat vieraat tulivat ulkomailta asti.
Salongin ilmapiiri oli vapaamielinen, suorastaan siinä määrin, että kaupungin konservatiiviset tahot paheksuivat sitä. Paheksuntaan epäilemättä vaikutti se, että Minnan salongissa puhuttiin uusista kirjallisista ja aatteellisista virtauksista, kuten naisasialiikkeestä ja darvinismista. Uudet ajatukset antoivat kuitenkin inspiraatiota kirjailijoille, ja Canth itsekin hyötyi vuorovaikutuksesta nuoremman polven edustajien kanssa. Vuonna 1886 ilmestynyt Hanna lienee ensimmäinen suomenkielinen teos, jossa mainitaan Charles Darwinin nimi. Siinä myös lukiolainen Lavonius selittää kuulijoilleen muurahaisten aivojen ihmeellisestä rakenteesta Darwinin The Descent of Man -teoksesta (ilmestyi ruotsiksi 1872) lainatulla repliikillä.
Sukupuolimoraalissa Canth oli absoluuttisen sukupuolimoraalin, niin sanotun hansikasmoraalin kannattaja. Hän edellytti seksuaalista pidättyväisyyttä niin naisilta kuin miehiltä ennen avioliittoa. Juhani Aho puolestaan edusti relativistista sukupuolimoraalia edustavaa kantaa, jonka mukaan miehelle olisi luonnollista harrastaa seksiä ennen avioliittoa. Tämä vastakkainasettelu rikkoi Canthin ja Ahon välit pitkäksi aikaa. Canth ei hyväksynyt Ellen Keyn edustamaa vapaata seksuaalisuutta vaan kirjoitti siihen vastineen Arvostelu neiti Ellen Keyn viime lausunnoista naisasiassa.
Vuosina 1889–1890 Canth toimitti sanomalehtimies A. B. Mäkelän kanssa lehteä Wapaita Aatteita, johon hän käänsi artikkeleita Saksan, Ruotsin ja Tanskan lehdistä. Lehti käsitteli tähtitiedettä, maailman syntyä, uskonnonvapautta, kehitysoppia, sielutiedettä ja työväenkysymystä. Sensuuri haittasi usein lehden ilmestymistä, ja kerran koko painos takavarikoitiin.
Vuonna 1889 käytiin muun muassa kuuluisa ”uskonsota Jyväskylässä”, kun Eero Erkon toimittama Keski-Suomi aloitti kirjoitussarjan ”Ihmiskunnan lapsuuden ajoilta”. Siitä syntyi kiivas keskustelu, ja kehitysoppia puolustivat Kuopiosta käsin Canth ja Juhani Aho.
Juhani Aho haastatteli Canthia Päivälehdessä 12. heinäkuuta 1892 ilmestyneessä Suomen ensimmäisessä lehtihaastattelussa. Kesäkuussa 1891 Uudessa Kuvalehdessä käytettiin puolestaan ensimmäisiä kertoja Suomessa valokuvaa, joka oli sen ajan journalistinen uutuus. Lehden kannessa oli Canthin ja Juhani Ahon kirjailijaesittely kuvineen.
Ennen kuolemaansa Canth vaikutti noin puolen tusinan kuopiolaiskoulun taustalla (muun muassa Yhteiskoulu ja Kauppakoulu).
pienois|Minna Canthin hauta Kuopiossa. Canth jatkoi liikkeenpitoa, kirjoittamista ja salongin pitämistä, kunnes kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen 53-vuotiaana 12. toukokuuta 1897. Hänet haudattiin Kuopioon, ja hautajaisista muodostui merkittävä tapahtuma.
Tuotanto
Esikoisteoksensa ”Novelleja ja kertomuksia” (1878) Canth julkaisi salanimellä Wilja. Työmiehen vaimo (1885) on Canthin tunnetuimpia ja yhteiskunnallisesti radikaaleimpia teoksia. Se on näytelmän muotoon kirjoitettu kirja, jonka päähenkilö Johanna on mennyt juuri naimisiin Riston kanssa. Risto ei osoittaudukaan hyväksi aviomieheksi vaan ryyppää Johannan säästöt ja saattaa perheensä kurjuuteen. Sekään ei vielä riitä, vaan Risto vikittelee entistä rakastettuaan mustalaistyttö Homsantuuta, joka Riston todellisen luonteen huomattuaan yrittää kostaa ja ampua miehen siinä kuitenkaan onnistumatta. Kritiikin kohteeksi joutuvat siten viina ja miesten ylivalta avioliitossa.
Hanna-romaanin nimi viittaa Runebergin samannimiseen teokseen, jonka idyllisyys ja onnellisuus ovat kaukana Canthin Hannasta. Tästä heijastuu realismin pyrkimys rikkoa romantiikan illuusioita ja osoittaa, kuinka kaukana todellisuudesta ne ovat. Samalla Hanna on nuoren tytön kehityskertomus, joka päättyy kuitenkin realismille ominaisen epäidyllisesti: Hannan osa on vanhentua kodin piirissä vailla itsenäistä asemaa, ommellen paitoja perheen miesväelle.
Kovan onnen lapsia (1888) on teos, jossa Canthin kiihkokausi saavuttaa huippunsa; se hyökkää sääty-yhteiskuntaa vastaan niin rajusti, että teatterin johtokunta lopetti näytökset ensi-illan jälkeen. Tapaus jätti särön myös Canthin ja Kaarlo Bergbomin välille, vaikka he olivat tehneet yhteistyötä teoksen käsikirjoituksessa.
Kauppa-Lopo (1889) on poikkeuksellinen teos siinä mielessä, että naispuolinen päähenkilö Kauppa-Lopo on ulkoisesti ja tavoiltaan varsin vastenmielinen henkilö: hänen nenänalustansa ja suupielensä ovat limaisia, kasvot turpeat, hiukset takkuiset, ja Lopo nuuskaa ja juopottelee. Lopo on tavoiltaan ja olemukseltaan huomattavan miesmäinen ja pärjää kohtuullisesti maailmassa, vaikka mies on jäänyt Kuopioon.
Vuonna 1889 ilmestynyt Canthin novelli Lain mukaan on ensimmäisiä suomalaisia teoksia, jossa kuvataan naista kuluttajana. Novellin päähenkilö Maria joutuu ostohimon valtaan. Tavaranhimo on myös joukkopsykologiaa, sillä Maria haluaa itselleen sellaista tavaraa, mitä muillakin on, vaikka hänen lapsillaan ei ole edes peittoja.
Canthin myöhempään tuotantoon kuuluva näytelmä Sylvi (1893) käsittelee onnetonta avioliittoa. Päähenkilö lapsena orvoksi jäänyt Sylvi on mennyt nuorena naimisiin holhoojansa Aksel Vahlin kanssa. Sylvin lapsuudenystävän Viktor Hovingin tullessa kaupunkiin Sylvin intohimot kuitenkin heräävät, ja Sylvi rakastuu Viktoriin. Aksel kieltäytyy ehdottomasti antamasta Sylville avioeroa, joten Sylvi ajautuu tunteiden riepottelemana myrkyttämään Akselin. Viktor kuitenkin hylkää Sylvin rakkauden rikoksesta kauhistuneena ja Sylvi joutuu järkensä menettäneenä vankilaan.
Sylvi-teoksen voi nähdä kritiikkinä avioliiton ehdottomuutta kohtaan. Samalla se saattaa arveluttavaan valoon Akselin, joka on nainut Sylvin tämän ollessa varsin nuori. Aksel suhtautuu Sylviin kuin lapseen, hyvin samalla tavalla kuin Henrik Ibsenin Nukkekodin Torvald Helmer vaimoonsa Noraan; Nukkekoti tuntuisikin vaikuttaneen teoksen asetelmaan. Sylvi ei kuitenkaan Noran tavoin pysty irtautumaan kodistaan vaan päätyy radikaalimpaan ratkaisuun. Myrkyttäessään Akselin Sylvi tuntuu toimivan varsin koneellisesti, minkä voi nähdä determinoituna seurauksena tilanteesta.
Canthin toinen murhanäytelmä Anna Liisa (1895) käsittelee puolestaan lapsenmurhaa ja sovitusta. Siinä tulee esille dostojevskiläinen näkemys, että teon julkinen tunnustaminen sovittaa sitä.
Työväenmuseo Werstaan museojohtaja Kalle Kallio törmäsi vuonna 2019 väitöskirjatyönsä yhteydessä näytelmään, jonka hän uskoo olevan Canthin kadonnut näytelmä. Yksinäytöksinen Insinöörin konttoorissa ilmestyi Kokkolan Lehdessä 10. ja 24. tammikuuta 1887 ilman kirjoittajan nimeä, mutta tyylillisesti ja ajankohdan monien seikkojen perusteella Kallio uskoo, että se on Canthin kirjoittama. Sen on esittänyt aikoinaan todennäköisesti vain helsinkiläinen raittiusyhdistys Tähti. Canthista väitellyt Minna Maijala kuitenkin tyrmää ajatuksen juuri tyylillisistä syistä, mutta myös siksi, ettei näytelmä ajallisesti käy Canthin kirjoittamaksi, sillä Canth ja Suomalaisen teatterin johtaja Kaarlo Bergbom työstivät vasta syksyllä 1887 Maijalan Canth-teoksessaan mainitsemaa insinöörinäytelmää.
Realismin vaikutteet ja aiheet
Canthilla oli hyvä ulkomaisen kirjallisuuden kokoelma, jonka avulla hän pysyi Kuopiossakin asuessaan perillä kirjallisista suuntauksista. Henrik Ibsenin, Émile Zolan ja August Strindbergin kaltaisten kirjailijoiden teokset innostivat Canthia nostamaan esiin omissa teoksissaan samoja aiheita, myös vastustamaan esimerkiksi Strindbergin teosten näkemyksiä.
Canthin teoksista huokuu myötätuntoa naisia ja vähäosaisia kohtaan. Vaikka heille usein käy huonosti, onneton loppu on omiaan herättämään lukijassa moraalisia pohdintoja ja osoittamaan, ettei yhteiskunta toimi aina niin, että hyvyydestä palkittaisiin ja pahuudesta rangaistaisiin. Canthin teokset eivät ole kuitenkaan samalla tavalla osoittelevia kuin useat romantiikan ajan teokset. Teoksissa kertoja ei kauhistele vaan kuvaa kliinisen objektiivisesti ympäristöä ja ihmisiä.
Canthin teosten asetelmat eivät olleet pelkkää mielikuvitusta, sillä hän kierteli itse köyhien luona ja vankiloissa tutustuen elämään, jota monet yläluokan ihmiset eivät noteeranneet lainkaan. Tällä tavalla Canth toteutti realistisen kirjallisuuden vaatimusta siitä, että kirjallisuuden täytyy kuvata tosiasiallisia olosuhteita. Vaikka jotkut Canthin hahmot saattavat olla aika karikatyyrimäisiä, teokset kuvaavat kyllä oman aikansa yhteiskunnallisia oloja ja pystyivät poliittisina kannanottoina niitä jopa hiukan parantamaan.
Tuotannon vastaanotto ja tulkinnat
Canthin ensimmäisen elämäkerran kirjoittaja Lucina Hagman – ja monet hänen jälkeensä – lukevat Canthin tuotantoa omaelämäkerrallisena. Canthin vuonna 2014 ilmestyneen elämäkerran Herkkä, hellä, hehkuvainen – Minna Canth kirjoittaja Minna Maijala varoittaa näkemyksestä. Dokumenttien pohjalta hän osoittaa teoksessaan, että Hagman on usein osunut tulkinnoissaan väärään. Asiaan kiinnitti huomiota jo Helmi Setälä Valvojaan vuonna 1907 kirjoittamassaan arvostelussa.
Canthin tuotannosta on erotettu usein kolme tuotantokautta: vuosien 1878–1883 viattomuuden kausi, vuosien 1884–1889 myrskyn ja kiihkon kausi sekä vuosien 1890–1897 seestymisen ja syventymisen kausi. Esimerkiksi Canthin viimeisen kauden näytelmät Sylvi ja Anna Liisa tuntuvat kuitenkin kaikkea muuta kuin seestyneiltä, koska niistä heijastuu vahvaa yhteiskunnallista kannanottoa.
Muistaminen
pienois|pysty=0.5|Minna Canth vuonna 1944 julkaistussa posti­merkissä. Canthia on muistettu lukuisilla maamerkeillä, julkaisuilla, mitaleilla, juhlarahalla, postimerkeillä, maalauksilla, näytelmillä, näyttelyillä ja tapahtumilla. Hänen mukaansa on nimetty runsaasti eri rakennuskohteita ja paikkoja. Canthin nimeä kantavat myös useat kulttuuriseurat ja muut yhteisöt. Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksen toinen päärakennus on nimetty Canthin mukaan Canthiaksi, lisäksi Helsingissä, Jyväskylässä, Kuopiossa ja Tampereella on hänen mukaansa nimetyt kadut.
pienois|pysty=0.5|Canthin kuva Norwegianin Boeing 737:n pyrstössä. Norwegian Air Shuttle maalautti Canthin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön vuonna 2013.
Suomen Messusäätiö on rahoittanut Minna Canth -palkinnon, joka myönnetään vuosittain ”yhteiskuntamme ravistelijalle” Helsingin kirjamessuilla. Palkinnon suuruus on.
Liputuspäivä
Sisäasiainministeriö on suosittanut yleistä liputusta Canthin syntymäpäivän ja tasa-arvon johdosta vuodesta 2003. Helsingin yliopisto merkitsi Minna Canthin päivän vakiintuneeksi liputuspäiväksi vuodesta 2007 alkaen. Hän on ensimmäinen suomalaisnainen, joka on saanut oman liputuspäivän, 19. maaliskuuta. Liputuspäivän virallisena nimenä on Minna Canthin päivä, tasa-arvon päivä. Kuopiossa järjestetään silloin Minnan päivät -niminen tapahtuma.
Patsaat ja muistomerkit
Ensimmäisen Canth-patsasluonnoksen teki Emil Cedercreutz vuonna 1912. Tämä terrakottaveistos on nykyään Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Minna Canthin patsas paljastettiin Kuopiossa 12. toukokuuta 1937. Lisäksi hänellä on patsaat Tampereella ja Jyväskylässä. Tampereen teoksen Nuori Minna on tehnyt Lauri Leppänen vuonna 1951 ja Jyväskylän teoksen Nuori uneksija puolestaan Pauli Koskinen vuonna 1962.
Näiden lisäksi Canthista on useita muita veistoksia, muun muassa korkokuvia, kuten Kuopion Koulupuistossa oleva Heikki Varjan Nousee vuodelta 1972.
Minna Canthin Puutarhakatu 8:ssa Tampereella sijainnut syntymäkoti myytiin vuonna 1923 huutokaupalla ja purettiin. Rakennus pystytettiin uudelleen Erätien varteen. 5. lokakuuta 1947 paljastettiin Puutahakatu 8:ssa Tampere-Seuran teettämä Minna Canthin syntymäkodin muistolaatta, jonka oli suunnitellut arkkitehti Toini Raunisto.
Juhlavuodet
Muun muassa Kuopion kaupunki on järjestänyt useaan otteeseen Canthin juhlavuosia, joko hänen syntymä- tai kuolinvuodestaan lasketuilla kymmenvuosilla. 2000-luvulla on juhlittu jo kahteen kertaan, vuosina 2004 ja 2007.
Kalle Renfors
Kaarle ”Kalle” Edvard Renfors (2. helmikuuta 1901 Tampere – 26. elokuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kansanedustaja. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli tehdastyöläinen ja puuseppä. Renfors oli huutolainen, joka myöhemmin työskenteli muun muassa Tampellan Pellavatehtaalla. Kansakoulun lisäksi hän opiskeli sotavuosien jälkeen Sirola-opistossa.
Renfors oli mukana maanalaisessa SKP:ssa 1920-luvulta lähtien ja joutui toimintansa vuoksi myös vankilaan 1930-luvulla. Kansanedustajaksi hänet valittiin SKDL:n edustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1948 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 1951 vaaleissa. Kansanedustajakautensa jälkeen Renfors työskenteli Tampereella Osuusliike Voiman vahtimestarina aina kuolemaansa saakka.
Axel Herman Hästesko af Målagård
Axel Herman Hästesko af Målagård (29. syyskuuta 1761 – 4. toukokuuta 1829) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Axel Herman Hästesko af Målagårdin vanhemmat olivat vänrikki Carl Gustaf Hästesko af Målagård ja Christina Elisabeth Skalm ja puoliso vuodesta 1805 Eva Catharina Saxlin (k. 1820). Hän oli Porin rykmentissä ensin vapaaehtoinen 1762, ratsumestari 1770, vänrikki 1784 ja sitten luutnantti. Palveluksesta hän erosi 1790. Axel Herman Hästesko af Målagård oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Suksibaletti
Suksibaletti (myös akrohiihto tai taitohiihto, engl. ski ballet ja myöhemmin acroski), on vanha freestylehiihdon muoto, jossa kilpailijat laskevat loivaa rinnettä alas, ja tekevät musiikin tahtiin temppuja, joista olennaisena ja näyttävänä osana ovat erityisesti sauvojen varassa tehdyt voltit. Vuonna 1988 Calgaryn talviolympialaisissa sekä Albertvillen vuoden 1992 talviolympialaisissa suksibaletti oli näytöslajina, joskaan siitä ei koskaan tullut virallista olympialajia. Nykyisin suksibaletin kilpailutoiminta on lähes kokonaan loppunut.
Suksibaletti oli osa 1970- ja 1980-luvun ammattimaisia freestyle-hiihtolajeja ja sitten virallista Kansainvälisen hiihtoliiton lajistoa vuoteen 2000 asti. Sitä kutsuttiin nimellä acroski vuonna 1990. Se ei ole enää osa freestylehiihdon kilpailulajeja.
Yleiskatsaus
Suksibaletti sisälsi esityskoreografian, johon kuului muun muassa käännöksiä, piruetteja, jalkojen ristimistä, sekä sauvojen avulla ja ilman sauvoja tehtyjä hyppyjä ja pyörähdyksiä rinteessä. 1970-luvun puolivälin jälkeen kilpailuesitys taustamusiikkeineen kesti 90 sekuntia. Hetken aikaa 1980-luvulla järjestettiin myös hiihdon paribalettikilpailuja, jossa urheilijat esiintyivät pareittain, ja esitykseen kuului myös nostoja ja synkronisia liikkeitä. Tuomaristo arvioi esityksen taitoluistelun arvioinnin kaltaisesti, ja arvioinnin osa-alueita ovat tyyli, esityksen taiteellisuus ja tekninen toteutus.
Merkittäviä lajin urheilijoita
Hermann Reitberger, Suzy Chaffee, Lane Spina, Conny Kissling, Cathy Féchoz, Sharon Petzold, Fabrice Becker, Rune Kristiansen, George Fuehrmeier sekä Richard Schabl.
Mustapuro
Mustapuro on puro Itä-Helsingissä. Se saa alkunsa Kontulasta ja laskee Myllypuron, Puotinharjun, Itäkeskuksen ja Marjaniemen kautta Roihuvuoressa Strömsinlahteen. Marjaniemen siirtolapuutarhan puron länsipuoliset osat kuuluvat nykyisin Vartiokylän kaupunginosan Itäkeskuksen osa-alueeseen, vaikka itse asiassa koko nykyinen siirtolapuutarha sijaitsee alkuperäisen Herttoniemen kaupunginosan alueella. Puron itäiselle puolelle rakennettiin asuntoja vuosituhannen vaihteessa ja samalla kaupunginosien rajat siirrettiin nykyisille paikoilleen. Puotinharjussa Mustapuron läheisyydessä on myös saman niminen leikkipuisto.
Suksibaletti
Suomalaisia kilpailijoita
Timo Kanninen, Antti Inberg
Mustapuro
Mustanpuronpuiston niityt, pensaikot ja metsiköt ovat lintujen ja ulkoilijoiden suosiossa. Puron alajuoksu Tulisuontien eteläpuolella on linnustollisesti arvokas. Alueella pesii runsas linnusto, mm. satakieli, mustapääkerttu ja pikkutikka.
Vuoden 1754 kartassa puron nimi oli Skogsbäck.
Triftongi
Triftongi eli kolmoisääntiö on vokaaliäänne, joka muodostuu kolmesta laadullisesti erilaisesta mutta samaan tavuun kuuluvasta vokaalielementistä. Se vertautuu siis diftongiin, joka muodostuu kahdesta samaan tavuun kuuluvasta vokaalielementistä. Vokaalia, jonka laatu ei äänteen keston aikana muutu, kutsutaan monoftongiksi.
Triftongi ääntyy esimerkiksi espanjan sanassa buey  ’härkä’. Hyvin runsaasti triftongeja on kiinassa (esim. sanassa piāo ’leijua’). Suomen kielessä triftongeja sen sijaan ei tavata, jollei sellaiseksi tulkita onomatopoeettiseen sanaan miau sisältyvää vokaalisarjaa taikka tau-sanan monikkomuodoissa (tauitten, tauita, tauihin jne.) esiintyvää vokaalisarjaa. Suomalaisissa sanoissa tosin esiintyy kolmen ja jopa neljän vokaalin jonoja (esim. aie, tauoissa ) – ja yhdyssanoissa joskus pitempiäkin – mutta enintään kaksi vokaalia voi kuulua samaan tavuun.
Joskus voi olla vaikea hahmottaa, onko jokin vokaalisarja triftongi vai eri tavuihin kuuluvista diftongista ja monoftongista muodostuva vokaaliyhtymä. Esimerkiksi huolitellulla oxfordinenglannilla lausuttu sana fire  ’tuli’ mielletään useimmiten yksitavuiseksi, ja koska siinä ääntyy kolme vokaalielementtiä, kyseessä on siis triftongi. Toisaalta sanassa higher  ’korkeampi’ on tavunraja (hiatus) diftongin  ja monoftongin  välissä. Joidenkin foneetikkojen mielestä englannissa ei lainkaan esiinny triftongeja, vaan myös sana fire ääntyy oikeasti kaksitavuisena, vaikka on mahdollista, että joskus keskimmäinen vokaalielementti surkastuu ja jäljelle jääneet monoftongit sulautuvat diftongiksi.