cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tornion kirkko
Kirkko vihittiin 11. heinäkuuta 1686. Kirkko on toinen Ruotsi-Suomen kuningattaren Hedvig Eleonooran nimikköpyhätöistä. Toinen nimikköpyhättö on Tukholmassa sijaitseva Hedvig Eleonoran kirkko.
Arkkitehtuuri
Kirkko on rakenteeltaan ns. tukipilarikirkko. Sen yleisratkaisu perustuu vielä Pohjanmaan keskiaikaisten (Mustasaaren ja Pietarsaaren) kivikirkkojen perinteeseen. Uudempaa volyymiryhmittelyä osoittaa kuitenkin sakariston ja asehuoneen sijoittaminen vastakkain. Tämä ratkaisu perustuu Tukholman vv. 1577–1590 Klaaran kirkkoon. Kirkon torni puolestaan on saanut vaikutteita Tukholman Riddarholmenin kirkosta. Tornion kirkko on koko Pohjoiskalotin vanhimpia ja parhaiten säilyneitä puukirkkoja.
Historiaa
Tornion kirkko on rakennettu parinsadan metrin päähän vuonna 1647 vihitystä Tornion ensimmäisestä kirkosta. Vanha kirkko tuhoutui salamasta syttyneessä tulipalossa vuonna 1682. Kirkosta saatiin pelastetuksi ainoastaan hopeinen kannu, öylättiastia sekä veistos, joka kuvaa Jeesusta ristillä, Mariaa ja Maria Magdaleenaa. Veistos on nykyisen kirkon sakaristossa. . Kirkon lattian alle on haudattu useita torniolaisia muun muassa 1694 kuollut Länsi-Pohjan rykmentin apulaiskomentaja Aleksander Ferdinand von Sacken. Vuoden 1818 jälkeen kirkkoon ei saanut enää haudata.
Kellotapuli ja torni
Sekä kirkko että kellotapuli ovat tyrnäväläisen talonpojan ja kirkonrakentajan Matti Joosepinpoika Härmän rakentamat. Hän suunnitteli sisätilan kattamista goottilaisella puisella tynnyriholville, mutta välikatoksi rakennettiin kuitenkin neljä kupuholvia. Härmä käytti seinähirsien jäykistämisen Pohjanmaalla 1400-luvulla keksittyä tukipilarijärjestelmää, jota on pidettävä Pohjanmaan kirvesmiesten taidonnäytteen huipentumana. Vuonna 1688 rakennettu goottilaistyylinen kellotapuli on pohjalaisista tapuleista vanhin. Sen kellohuone oli vuoteen 1735 avoin. Tukholmalainen Jacob Bierman valoi kellot, joihin valettiin myös tulipalosta pelastetut Tornion ensimmäisen kirkon kellot.
Ruotsin kuningas Kaarle XI kävi Torniossa vuonna 1694 katsomassa keskiyön aurinkoa, jota oli tarkoitus seurata kirkon tornista. Hieman ennen keskiyötä auringon eteen lipui kuitenkin pilvi, eikä keskiyön aurinkoa sillä kertaa nähty. Kuningas halusi palata vielä seuraavana vuonna, ja sitä varten rakennettiin korkeampi torni ja torniin pyöreät "kuninkaan ikkunat", jotta aurinko näkyisi paremmin. Kuningas kuitenkin kuoli ennen kuin ehti nähdä keskiyön auringon. Kuninkaan käynnistä on kirkon alttarialueella tekstitaulu.
Kirkkotaide ja urut
1700-luvun alussa valmistuneet kuoriaita, saarnastuoli sekä sen viereisen ikkunan ja sakariston oven kehykset ovat Suomen barokkipuuveistotaiteen kohokohtia. Puuseppänä toimi torniolainen Nils Jacobsson Fluur, joka on tehnyt saarnatuolin myös Alaluulajan kirkkoon. Kirkon vanhimman alttaritaulun Ehtoollinen (76x215 cm öljymaalaus kankaalle) ja saarnastuolin on maalannut todennäköisesti tanskalaissyntyinen Didrik Möllerum vuonna 1701. Kirkon itäisen kattoholvin on maalannut oululainen Lars Gallenius. Penkkien ovet on maalattu vuonna 1748, työstä vastasi Erik Fellström. Vuodelta 1754 olevan kirkon nykyisen alttaritaulun Jeesus Getsemanessa (167x126 cm öljymaalaus kankaalle) on maalannut Johan Ollongren. Vuonna 1688 kirkkoherra Gabriel Tuderus lahjoitti vaimonsa kanssa kirkkoon kattoholvimaalauksen. Myös ison Pipliansa hän lahjoitti kirkkoon.
Kirkon urut ovat vuodelta 1892, ja ne on valmistanut saksalainen Walcker & Co. Urkuja on laajennettu alkuperäisestä 12 äänikerrasta 22-äänikertaisiksi. Työ valmistui loppiaiseksi 1978.
Örebron lento-onnettomuus
Örebron lento-onnettomuus tapahtui 8. heinäkuuta 2021 seitsemän jälkeen illalla paikallista aikaa, kun laskuvarjohyppääjiä kuljettanut pieni potkurikone putosi maahan ja syttyi palamaan muutaman sadan metrin päässä Örebron lentoasemalta. Turmassa kuoli yhdeksän ihmistä. Kone ehti nousta noin 100 metrin korkeuteen, ennen kuin se kallistui tuntemattomasta syystä vasemmalle ja syöksyi maahan. Koneessa oli lentäjän lisäksi kahdeksan ihmistä. Yksi uhreista kuljetettiin onnettomuuden jälkeen sairaalaan, jossa hän myöhemmin menehtyi.
Katso myös
Uumajan lento-onnettomuus
Pyhän Yrjön kirkko (Maarianhamina)
thumb|250px|Pyhän Yrjön kirkko sisältä. Pyhän Yrjön kirkko on Maarianhaminan kaupunginkirkko. Se rakennettiin vuosina 1926–1927, ja sen suunnitteli suomalainen arkkitehti Lars Sonck. Kirkon interiöörin suunnittelusta on vastannut taiteilija Bruno Tuukkanen. Porvoon hiippakunnan piispa Max von Bonsdorff vihki kirkon käyttöön 11. joulukuuta 1927.
Kirkko rakennettiin merenkulkuneuvos August Trobergin ja hänen puolisonsa Johanna Trobergin lahjoitusrahojen turvin. Myös kirkon esineistö on saatu lahjoituksina. Kirkon torni kohoaa 30 metrin korkeuteen, ja sen 37-äänikertaiset urut ovat Ahvenanmaan suurimmat. Urut on rakentanut Ruotsin Gammelstadissa toimiva Grönlundin urkurakentamo vuonna 1969 ja ne on uudistettu vuonna 1982.
Vanhin kirkon tornissa olevista kolmesta kirkonkellosta on peräisin Bomarsundin linnoituksen ortodoksisesta kirkosta. Kello vietiin vuoden 1854 Bomarsundin taistelun jälkeen sotasaaliina Lontoon Toweriin, josta se myytiin 1920-luvulla takaisin ahvenanmaalaisille.
Jeesuksen elämänvaiheita syntymästä ylösnousemukseen kuvaava alttaritaulu sekä Pyhää perhettä ja apostoleja esittävät lasimaalaukset ovat Bruno Tuukkasen työtä vuosilta 1959 ja 1961. Graniittinen kastemalja, jonka maljaosa ja kansi ovat hopeaa, on vuodelta 1934.
Georges Perec
Georges Perec (7. maaliskuuta 1936 Pariisi – 3. maaliskuuta 1982 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja elokuvantekijä. Hän oli kokeellisen eli potentiaalisen kirjallisuuden työpajan (Oulipo) kantava voima.
Elämä
Georges Perecin vanhemmat olivat puolanjuutalaisia. Perhe muutti 1920-luvulla Ranskaan. Perec jäi orvoksi isän kuoltua rintamalla ja äidin menehdyttyä Auschwitzin keskitysleirillä. Ottovanhempina toimivat isän sisar ja tämän aviomies. W eli Lapsuudenmuisto -teos kertoo kirjailijan traumaattisesta varhaislapsuudesta, josta hän on todennut, ettei hänellä ole lapsuusmuistoja.
Hän avioitui vuonna 1959 Paulette Petrasin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Elämänsä kuusi viimeistä vuotta Perec eli elokuvantekijä Catherine Binet’n kanssa, joka on tehnyt Perecistä dokumenttielokuvan Te souviens-tu de Gaspard Winckler? (1990).
Perec asui lähes koko elämänsä Pariisissa. Hän aloitti historianopinnot, mutta jätti ne kesken. Sosiologian tutkinnon hän suoritti Tunisissa, jossa hänen vaimonsa työskenteli vuoden ajan. Hän työskenteli arkistonhoitajana vuosina 1961–1978. Ajoittain hän elätti itsensä myös laatimalla sanaristikkoja. Hän olisi halunnut ryhtyä myös kuvataiteilijaksi.
Perec kuoli keuhkosyöpään 3. maaliskuuta 1982. Hänet haudattiin toiveidensa mukaisesti Père-Lachaisen hautausmaalle. David Bellos julkaisi vuonna 1993 Perec-elämäkerran A Life in the Words, joka käännettiin ranskaksi Une Vie dans les mots vuonna 1994. Bellos sai elämäkerrasta Goncourt-palkinnon. Teosta pidetään kuitenkin kiistanalaisena. Sen jälkeen on ilmestynyt kaksi elämäkertaa, joista toisessa oikaistaan Bellosin kirjoituksia.
Elämä sanoissa
Kirjoittajan kutsumukselleen Perec sai tukea Maurice Nadeaulta ja Roland Barthes’ilta, jotka olivat vakuuttuneita hänen kirjallisista kyvyistään. Ensimmäisestä romaanistaan Les Choses Perec sai Renaudot-palkinnon vuonna 1965.
La Disparition (1969, Häviäminen) -romaanin kirjoittamiseen osallistuivat monet Oulipo-ryhmän jäsenet. Perec pyysi heiltä ilman e-vokaalia kirjoitettuja tekstejä, jotka hän sitten yhdisti kuuluisaan lipogrammi-romaaninsa. Tässä yli 300-sivuisessa romaanissa ei esiinny yhtään e-kirjainta. Pereciä huvitti se, ettei edes kirjan kustantaja huomannut, mitä romaanista puuttuu.
La Disparition -romaanin henkilö Anton Voyl (ranskan voyelle tarkoittaa vokaalia) katoaa salaperäisesti viidennessä luvussa. Romaanista puuttuu luku viisi, sillä e on aakkosten viides kirjan ja romaanissa on yhtä monta lukua kuin aakkosissakin. Ystävät yrittävät etsiä Voylia, mutta aina, kun he ovat lähestymässä arvoituksen ratkaisua, katoavat he vuorostaan. Lipogramminsa vastapainoksi Perec kirjoitti toisen romaanin, Les Revenentes (1972), jossa puolestaan ei ole käytetty muita vokaaleja kuin e-kirjainta.
Omaelämäkerrallinen W eli Lapsuudenmuisto -kirja on omistettu E:lle (”pour E”), jonka on katsottu viittaavan ”pour eux” eli ”heihin”, vanhempiin, jotka Perec menetti jo lapsena. Luvun 11 jälkeen on paljonpuhuva lähes tyhjä sivu, jonka keskellä lukee vain: (…).
Perecin pääteos La vie mode d'emploi (1978, Elämä: Käyttöohje) rakentuu monista toisiinsa limittyvistä kertomuksista. Alaotsikkona on monikollinen Romans (Romaaneja). Lukuja ei ole aivan sataa, vaan yhdeksänkymmentäyhdeksän, mikä jättää tietoisesti pienen raon keskeneräisyydelle. Italo Calvino luonnehti teosta viimeiseksi suureksi tapaukseksi romaanin historiassa. Perec sai teoksesta Médicis-palkinnon
Arte-TV-kanava esitti vuonna 1999 Bernard Queysannen dokumenttielokuvan Georges Perec, lire traduire. La vie mode d’emploi -romaanin saksantaja Eugen Helmlé keskustelee filmissä David Bellosin kanssa, joka on kääntänyt Perecin teoksia englanniksi ja kirjoittanut elämäkerran. He kertoivat Perecin kielipelien, lainausten ja nokkelien sanankäänteiden kääntämisen synnyttämistä ongelmista.
Un cabinet d’amateur käsittelee Guillaume van Haechtin maalausta, joka esittää Corneille van der Geestin taidegalleriaa. Novelli muodostaa eräänlaisen kirjaparin La vie mode d’emploi’lle. Se on samalla ”mise en abyme” eli taulu taulussa. Kaikki Perecin teokset ovat metafiktiota eli ne käsittelevät omaa syntyhistoriaansa.
Perecin viimeiseksi teokseksi jäi elokuva Récits d’Ellis Island, joka kertoo amerikkalaisen unelman perässä Yhdysvaltoihin muuttaneista siirtolaisista. New Yorkissa, kivenheiton päässä Vapaudenpatsaasta, on Ellis Island -saari, jonne väki ohjattiin. Tulokkaat eroteltiin. Sairaat, vammaiset ja mielenterveysongelmista kärsivät merkittiin valkoisella liidulla. Dokumentin kautta Perec saattoi puhua omasta tapauksestaan. Nykyisin Ellis Island on siirtolaismuseo.
Datura (yhtye)
Datura on italialainen elektronisen musiikin yhtye. Sen perustivat 1991 Ciro Pagano, Stefano Mazzavillani, DJ:t Ricci (Riccardo Testoni) ja Cirillo (Carlo Andrea Raggi) Bolognassa. Ensimmäinen single Nu Style julkaistiin 1991, jota seurasi hitit Eternity, Yerba Del Diablo, ja coveri Visagen Fade to Greystä. Vuonna 1995 DJ Ricci lähti yhtyeestä keskittyen muihin projekteihin. Hän kuoli myöhemmin. Yhtyeen nimi Datura on otettu hallusinogeenistä hulluruohoa tarkoittavasta sanasta.
Mekiwi
MeKiwi on oululainen vuonna 2014 perustettu ohjelmisto- ja videopeliyritys. Sen toimintaan kuuluvat nettisivujen ja ohjelmistojen suunnittelu ja erityisesti VR- ja AR-ratkaisut (virtuaalitodellisuus ja lisätty todellisuus) käyttöliittymiin ja peleihin.
VRKiwi
VRKiwi on MeKiwin pelistudio joka keskittyy VR-peleihin. Sen merkittävin julkaisu on vuonna 2018 Steam-palvelun kautta julkaistu Cave Digger -peli. Studio julkaisee myös muiden kehittämiä VR-pelejä, kuten liettualaisen Nieko-studion kehittämän pelin Crystal Raiders.
Sacra conversazione
thumb|250px|[[Giorgione, Sacra conversazione, noin 1505.]]
Sacra conversazione on italiaa ja tarkoittaa pyhää keskustelua. Renessanssin aikana nimitystä käytettiin kuvataiteessa maalauksesta, jossa Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi ovat pyhimysten ympäröiminä. Fra Angelico ja Filippo Lippi ovat maalanneet ensimmäisiä lajia edustavia maalauksia.
Guido Rodríguez
Guido Rodríguez (s. 12. huhtikuuta 1994 Sáenz Peña) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja ja pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Real Betisiä. Hän on maailmanmestari vuodelta 2022.
Rodríguez edusti kotimaansa pääsarjassa River Platea ja Defensa y Justiciaa. Hän pelasi kaudella 2016–2017 meksikolaisessa Club Tijuanassa ja sen jälkeen saman maan Club Américassa, jossa hän voitti kerran liigamestaruuden ja kerran Meksikon cupin. Hän siirtyi tammikuussa 2020 espanjalaisseura Real Betisiin. Ensimmäisellä kaudellaan Betisissä hän pelasi 14 liigaottelua ja teki maalin heinäkuussa 2020 Osasunaa vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 35 liigaottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa 2020 Cádizia vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 liigaottelua ja teki tammikuussa maalin Espanyolia vastaan. Hän oli samalla kaudella voittamassa Copa del Reytä.
Rodríguez pelasi Argentiinan maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. Hän on edustanut Argentiinaa Copa Américassa vuonna 2019, jolloin hän pelasi vain yhden alkulohko-ottelun, ja 2021, jolloin hän pelasi pääasiassa avauskokoonpanossa ja teki Uruguayta vastaan pelatun alkulohko-ottelun ainoan maalin. Voittoisassa loppuottelussa Brasiliaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle. Argentiinan maailmanmestaruuteen päättyneissä MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi ottelun Meksikoa vastaan. Hän on joulukuun 19. päivään 2022 mennessä pelannut 27 maaottelua, joissa 13 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhden maalin.
Léros (kunta)
Léros ( eli Δήμος Λέρου, Dímos Lérou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kálymnoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 74,17 neliökilometriä ja väkiluku 7 917 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Agía Marína.
Léroksen kunta käsittää koko Léroksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Agía Kyriakí, Archángelos, Farmakonísi, Gláros, Kínaros, Lévitha, Mávra, Megálo Livádi, Piganoússa, Pláka eli Mikró Livádi, Strongylí, Trypití ja Velóna. Saaret kuuluvat Dodekanesian saariryhmään.
Kunnan osat
Léroksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Raimo J. Kinnunen
Kinnunen pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1951 ja kävi vuosina 1952–1954 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun sekä opiskeli filosofiaa 1954 Jyväskylän kesäyliopistossa. Kinnunen työskenteli kansakoulunopettajana 1954–1970 ja peruskoulunopettajana 1970-1990 sekä myös sivukirjastonhoitajana 1954–1980.
Vuodesta 1990 Kinnunen on ollut vapaana kirjailijana. Hän perusti oman Athanor-nimisen kustantamon vuonna 1994, ja hän on esiintynyt myös nukkenäyttelijänä Eevaliisa Holma-Kinnusen Valkea Ratsu -nukketeatterissa.
Italian Libya
Italian Libya oli Italian Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella sijainnut siirtomaa vuosina 1911–1943.
Virallisen siirtomaan statuksen alue sai 1934, mutta Italia oli vallannut Libyan ydinalueeseen kuuluvan pohjoisen rannikkoseudun turkkilaisilta jo vuoden 1911 Italialais-turkkilaisessa sodassa. Sisämaassa sijaitseva Fezzanin aavikko onnistuttiin valloittamaan vasta 1934, sillä paikalliset paimentolaisheimot vastustivat miehitystä aseellisesti. Senusien kapinan kukistuttua italialaiset perustivat alueelle lukuisia keskitysleirejä, joilla kuoli useita kymmeniä tuhansia arabeja. Väkivaltainen siirtomaapolitiikka oli muille suurvalloille kasvava kritisoinnin aihe. Monet italialaiset muuttivat tuossa vaiheessa Libyaan ja aluetta pyrittiin modernisoimaan ja tieverkostoa sekä teollisuutta parantamaan.
pienois|vasen|Italialainen sotilas Libyassa vuonna 1940. Italialaisilla oli jotakin alueellisia kiistoja Egyptille ja Brittiläiselle Sudanille kuuluneista aavikkoalueista Kaakkois-Libyan rajalla. Halu yhdistää Pohjois-Afrikan siirtomaat ja Italian Itä-Afrikka olivat merkittävä syy Italian osallistumiseen toiseen maailmansotaan. Sodassa Libyalla olikin merkittävä rooli Pohjois-Afrikan taisteluissa. Italian liityttyä sotaan kesällä 1940 Libyassa olleet italialaisjoukot aloittivat Rodolfo Grazianin johdolla hyökkäyksen Egyptiin. Alkumenestyksen jälkeen hyökkäys tyrehtyi ja brittiarmeijan suorittama Operaatio Compass työnsi rintamalinjan kauas Italian Libyan alueelle. Apuun saapuneiden saksalaisjoukkojen komentaja Erwin Rommel valloitti kuitenkin menetetyt alueet takaisin ja eteni pitkälle Egyptin alueelle. Yhdessä lyhytaikaisen Tunisian miehityksen kanssa nämä alueet muodostivat Italian Pohjois-Afrikan.
Libyan alueella käyty Tobrukin taistelu muodostui yhdeksi Pohjois-Afrikan sodan merkittävimmistä taisteluista. Kärsittyään tappion niin Tobrukissa kuin Egyptissäkin – yhdistettynä Fezzanissa tapahtuneisiin jatkuviin kansannousuihin ja beduiinien tekemiin hyökkäyksiin – akselivaltojen joukot vetäytyivät Libyasta ensin Ranskan Tunisiaan ja sitten Eurooppaan. Myös alueelle muuttaneet italialaissiirtolaiset pyrittiin evakuoimaan takaisin Italiaan. Libya siirtyi liittoutuneiden hallintaan: Ranska otti haltuunsa Fezzanin ja Britannia Tripolitanian sekä Kyrenaikan, joita nämä hallitsivat, kunnes Libya itsenäistyi vuonna 1951.
Éva Tófalvi
pienoiskuva|Éva Tófalvi, Nové Město 2015 Éva Tófalvi (s. 4. joulukuuta 1978 Miercurea Ciuc, Romania) on romanialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Tófalvi sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 normaalimatkalla 11:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1999 hän oli samalla matkalla 12:s. Pokljukan MM-kisoissa 2001 hän oli normaalikilpailussa kuudes ja yhteislähtökilpailussa kymmenes. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli normaalimatkalla seitsemäs ja yhteislähtökilpailussa neljästoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui normaalimatkalla 11:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli pikakilpailussa 15:s.
Tófalvi voitti maailmancupissa Hochfilzenin normaalimatkan kilpailussa joulukuussa 2008. Hän sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi voittajaksi Albina Ahatovan dopingkäryn myötä.
Tófalvi aloitti ampumahiihdon vasta vuonna 1995. Hän puhuu romaniaa, unkaria, englantia ja vähän myös italiaa. Hänen pituutensa on 172 senttimetriä ja painonsa 60 kiloa.
Tófalvi jäi kiinni dopingista keväällä 2016. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU tiedotti, että Tofalvin A- ja B-näyte sisälsivät meldoniumia. Näytteet otettiin 8. maaliskuuta 2016 Oslossa.
Tófalvi lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Puudutus
Menetelmiä
Johtopuudutus tarkoittaa puudutusta, joka annetaan lähelle tiettyä kehon osaa hermottavaa hermoa. Tällöin puudutusaine lamauttaa tuntoaistin koko kyseisen hermon hermottamalta alueelta. Johtopuudutus mahdollistaa suurempien alueiden tehokkaan ja laajan puuduttamisen, kuin suoraan toimenpidealueelle pistettävä puudute. Esimerkiksi koko käden puuduttaminen käsikirurgista toimenpidettä varten on tällä tavoin mahdollista.
Epiduraalipuudutus tarkoittaa alaselän epiduraalitilaan, eli selkäydintä ympäröivään tilaan annettavaa puudutusaineinjektiota. Tämä salpaa selkäytimen kautta liikkuvia kipuärsykkeitä. Saman kaltainen puudutus on spinaalipuudutus, joka ruiskutetaan suoraan selkäydinkanavaan. Kummatkin näistä puuduttavat tehokkaasti koko alavartalon. Epiduraali- ja spinaalipuudutusta käytetään etenkin synnytyskivun lievittämisessä.
Turvallisuus
Puudutus on yleensä turvallinen ja hyvin siedetty toimenpide. Se on myös yleisanestesiaa turvallisempi vaihtoehto anatomisesti rajatun alueen kivun lievittämiseen.
Puudutukseen liittyviä haittoja ovat esimerkiksi kipu tai epämukavuuden tunne injektiota annettaessa. Puudutuksen lakkaaminen aiheuttaa puudutetulla alueella ohimenevän pistelevän tunteen, joka saatetaan kokea epämiellyttävänä. Injektioon saattaa myös satunnaisesti liittyä mustelman kehittyminen, pientä verenvuotoa tai ohimenevää pistokohdan aristusta.
Historia
Tehokas puudutus keksittiin lääketieteessä vuonna 1884, kun itävaltalainen silmälääkäri Karl Koller keksi käyttää kokaiiniliuosta silmän puuduttamiseen. Ensimmäinen synteettinen puudutusaine prokaiini keksittiin vuonna 1904.
Kobra
Kobra tai Cobra voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Christopher Hornsrud
thumb|Christopher Hornsrud Christopher Andersen Hornsrud (15. marraskuuta 1859 – 12. joulukuuta 1960) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän syntyi Vikersundissa ja oli vuonna 1928 maansa pääministeri 18 päivän ajan. Hän toimi Norjan työväenliikkeessä lähes 80 vuotta. Hornsrud kuoli 101-vuotiaana ja on siten Norjan historian kaikkien aikojen pitkäikäisin pääministeri.
Jalkapallokierros
Jalkapallokierros on Yle Puheessa kuultava urheiluohjelma. Ohjelmassa seurataan jalkapallon Suomen pääsarjan Veikkausliigan ottelukierrosta siten, että vuorollaan kuullaan suoraa selostusta kultakin ottelupaikkakunnalta. Käytössä on "maalitunnari": mikäli jollain paikkakunnalla syntyy maali, lähetetään siitä kertova äänitunnus ja siirretään lähetys välittömästi kyseiseen otteluun. Ennen vuotta 2013 lähetykset kuultiin Yle Radio Suomesta joten jalkapallokierroksen aikana saatetiin kuulla musiikkia sekä lähettää muita ohjelmia kuten uutisia, merisäätä, viranomaistiedotteita tai esimerkiksi puhelintoivekonsertteja. Kaudella 2007 Jalkapallokierros-ohjelmaa lähetettiin kierroksilta, joilla oli käynnissä yhtä aikaa vähintään neljä ottelua.
Suppusuu
Suppusuu (Nannostomus beckfordi) on sukkulatetrojen heimoon kuuluva kala. Sitä kutsutaan joskus myös punasuppusuuksi.
Koko ja ulkonäkö
Suppusuu kasvaa 6 senttimetrin mittaiseksi. Sen kyljessä on musta vaakaraita, muuten kalan yleisväri on kullanruskea. Pyrstön tyvessä ja mustan raidan alapuolella on hiukan punaista.
Alkuperä
Suppusuu on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Suppusuu on parvikala, ja parvessa pitää olla vähintään kuusi, mielellään kymmenen yksilöä. Akvaariossa pitäisi olla tumma pohja ja paljon kasveja. Akvaariolla olisi hyvä olla kokoa vähintään 60 litraa kymmenen kalan pikku parvelle. Suppusuilla on mielenkiintoinen pörräävä kolibrimainen uintitapa: välillä ne pörräävät paikoillaan ja sitten taas liikkuvat jonkin matkaa eteenpäin, ja sitten taas pörräävät paikoillaan. Suppusuu on ainoa suppusuulaji, joka lisääntyy melko helposti kotiakvaariossa, kunhan olosuhteet ovat sille mieleiset. Suppusuut jättävät kudun oman onnensa nojaan heti kutemisen jälkeen.
Vesiolot ja ravinto
Suppusuulle sopii pehmeä ja hapan vesi, jonka pH:n pitäisi olla alle 7. Se syö luonnossa hyönteisiä, eikä voi akvaariossa hyvin pelkällä kuivaruoalla, vaan tarvitsee pakasteruokaa tai eläviä hyönteisiä.
Aarne Ehojoki
Ehojoki on suunnitellut muun muassa Turun yliopiston rakennuksia. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Asuinrakennukset
Patterinhaan lähiö (yhdessä Veijo Kahran kanssa)
Juhannuskukkulan kerrostalot
Iso-Heikkilänmäen lähiö
Kuralan lähiö
Petreliuksen lähiö
Nättinummen lähiö
Muu Turku
Muu Suomi
Ágios Efstrátios (kunta)
Ágios Efstrátios on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίου Ευστρατίου, Dímos Agíou Efstratíou), joka sijaitsee Límnoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 43,325 neliökilometriä, ja kylän ja samalla koko kunnan väkiluku 270 (vuonna 2011).
Ágios Efstrátioksen kunta käsittää koko Ágios Efstrátioksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Ágioi Apóstoloi ja Roúmpos.
Kirikumäe järv
Maantietoa
Järvi sijaitsee suoalueen koillispuolella, mutta sen koillisranta on peltomaata. Sen pinta-ala on 62 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. Järvi on asumaton, vaikka sen lähettyvillä kauempana rannasta on haja-asutusta. Sen koillispuolelta kulkee Vana Vatseliinan ja Käänun välinen maantie, josta on tienhaara yleiselle uimarannalle. Järvenpohja on hiekkaa tai mutaa. Järven rantoja kiertää patikkareitti, jonka varrella itärannalla sijaitsee leiriytymispaikka nimeltään Kirikumäe metsaonn. Järven pohjoispuolella sijaitsee Kirikumäe matkamaja.
Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 185,0 m mpy. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys 3,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0017 kuutiokilometriä eli 1,7 miljoonaa kuutiometriä. Järven valuma-alueen laajuus on 6,2 km² ja sen laskujoki on Pedetsi jõgi. Järven ympäristössä sijaitsee useita suolampia. Niitä ovat esimerkiksi Pundsu järv, Kõrbjärv, Linajärv, Mudajärv ja Pedejä järv. Pundsu-, Kõrb- ja Linajärvestä laskee ojat Kirikumäe järveen. Järvi ja sen lähitienoo kuuluu Kirikumäen suojelualueeseen.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea.
Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (, SD).
Thurstonin piirikunta (Washington)
Väestö
Vuonna 2020 Thurstonin piirikunnan 294 793 asukkaasta valkoisia oli 81,5 %, aasialaisia 6,3 % ja mustia 3,6 %. Vuonna 2019 11,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Timo Korpinen
Timo Korpinen (s. 24. helmikuuta 1967 Seinäjoki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti koko uransa ajan Seinäjoen Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Pentti Koskiaho. Kalevan kisoista Korpinen saavutti 800 metrin juoksussa kaksi pronssia vuosina 1991 ja 1992. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kisoista niin ikään kaksi pronssia 800 metriltä vuosina 1991 ja 1993. Virallisissa kilpailuissa Korpinen ei ole esiintynyt vuoden 1993 jälkeen.
Talvihorros
Talvihorros eli hibernaatio tarkoittaa säänneltyä alilämpöisyyttä, jonka avulla eläimet voivat säästää energiaa talven ylitse. Talvihorroksen aikana eläinten aineenvaihdunta ja ruumiinlämpö laskevat, ja keho käyttää ravinnokseen lämpimän kauden aikana kerättyjä rasvavarantoja. Horrosta syvempää lepotilaa kutsutaan diapaussiksi.
Monet tasalämpöiset eläimet, kuten siili viettävät talvensa talvihorroksessa. Talvihorroksessa elimistön lämpötila pysyttelee parissa lämpöasteessa. Ennen talvihorrosta nämä eläimet tankkaavat energiaa rasvavarastoihinsa.
Vaihtolämpöiset eläimet vaipuvat kylmänhorrokseen, jossa elintoiminnot ovat lähes pysähdyksissä ja ruumiinlämpö voi laskea nollan alapuolelle. Solut eivät kuitenkaan jäädy, sillä niihin muodostuu jäätymispistettä alentavaa glyserolia (esimerkiksi sammakko, käärme, sisilisko).
Sen sijaan esimerkiksi karhu ja mäyrä vajoavat talviuneen eivätkä syvään talvihorrokseen, koska niiden ruumiinlämpö pysyy melko tasaisena.
Kehonmuokkaus
thumb|upright|Tatuointeja ja lävistyksiä naisen kehossa Kehonmuokkauksella (engl. body modification) tarkoitetaan pysyvää tai väliaikaista muutosta ihmiskehoon esteettisistä, spirituaalisista tai muista ei-lääketieteellisistä syistä.
Iso Torkkelinjärvi
Iso Torkkelinjärvi tai myös Torkkelinjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Torkkelissa sijaitseva järvi.
Kehonmuokkaus
Yleisimpiä kehonmuokkaustapoja ovat erilaiset tatuoinnit ja lävistykset. Radikaalimpia kehonmuokkauksen tapoja ovat mm. erilaiset implantit, arpeuttaminen, ympärileikkaus, plastiikkakirurgiset toimenpiteet, kielenhalkaisu ja kosmeettinen amputaatio.
Iso Torkkelinjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se jää Pentinvuoren ja Paasivuoren väliseen painanteeseen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa ja sen ympäristöön kolme taloa. Niille tulee tiet valtatieltä 9 alkavalta ja Uuhiniemeen jatkavalta tieltä.
Kehonmuokkaus
Kehonmuokkausta on harrastettu ihmiskunnan historian alkuhämäristä asti, aina maorien tatuoinneista viktoriaanisten korsettien ja kiinalaisen jalkojen typistämisen kautta nykypäivän silikonirintoihin. Joidenkin futuristien mielestä kehonmuokkaus tulee kehittymään tulevaisuudessa yhä enemmän teknologiseen suuntaan päätyen lopulta kyborgeihin.
Iso Torkkelinjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Laasojärven alueeseen (35.751) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,5 metriä mpy. Järveen on merkitty kaksi ojaa, joista läntinen on yhdistetty Pikku-Torkkeliin. Pikku-Torkkelin vedenpinnan korkeus on nykyään korkeammalla kuin Isolla Torkkelinjärvellä, joten ojan virtaussuunta on itään päin. Vanhassa 1954 peruskartassa virtaamissuunta oli vielä länteen päin.
Neidonkorento
Neidonkorento (Calopteryx virgo) on hentosudenkorentoihin kuuluva sudenkorentolaji.
Tuntomerkit
pienoiskuva|vasen|Neidonkorentonaaras.
Neidonkorennon kokonaispituus on 45–49 mm, josta takaruumis on pituudeltaan 33–40 mm pitkä. Koiraan vartalo on sähkönsininen, valossa toisinaan myös smaragdinvihreä. Takaruumiin kärjen alapinta on punertavan ruskea. Naaraan vartalo on vihreä, keskiruumiin sivulla ja takaruumiin päällä on pronssinruskeita lautumia. Takaruumiin viimeisten jaokkeiden päällä on keltainen raita. Takasiivet ovat neidonkorennoilla 28–36 mm pitkiä. Siivet ovat keskikohdastaan erityisen leveät ja siipisuonitus on hyvin tiheää. Koiraalla siivet ovat valossa väriltään lähes kokonaan metallisen tummansiniset, siiven kärki on usein läpikuultava. Naaraalla siivet ovat syvän ruskeat, joissa on pieni valkea valesiipitäplä. Useimmista muista sudenkorentolajeista poiketen neidonkorennot lentävät päiväperhosmaisesti hitaasti lepattaen.
Suomessa tavattavista sudenkorentolajeista neidonkorento muistuttaa ainoastaan immenkorentoa. Varsinkin lajien naaraat ovat samannäköisiä. Lajien tiedetään luonnossa myös risteytyneen keskenään.
Elinympäristö
Neidonkorennot viihtyvät monenlaisten virtaavien vesien äärillä, eivätkä ne ole elinympäristön suhteen erityisen vaativia. Eniten laji kuitenkin suosii puhtaita, hiekka- ja sorapohjaisia vesistöjä. Harhailevia yksilöitä voi tavata kaukanakin virtaavista vesistä.
Levinneisyys
Neidonkorento on levinnyt lähes koko Eurooppaan ja Afrikan pohjoisrannikolle. Levinneisyysalue jatkuu Aasia puolella ainakin Siperian länsiosiin saakka.
Elintavat
pienoiskuva|vasen|Parittelevat neidonkorennot. pienoiskuva|vasen|Neidonkorennon toukka. Suomessa neidonkorentojen lentoaika ajoittuu kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Koiraat pitävät reviiriä ja voivat käydä siitä pitkiäkin kamppailuita. Kun vieras koiras saapuu toisen reviirille, reviirin haltija lentää tulijaa vastaan aggressiivisesti. Jos tulija ei peränny, koiraat lentävät 15–30 cm:n etäisyydellä toisistaan, syöksähdellen toisinaan ylös ja alas. Lennossa siivet lyövät tavallistakin hitaammin, takaruumis on taivutettuna ylöspäin ja keskiruumis on tavallista korkeammalla. Reviiritaistelut saattavat kestää jopa tunnin ajan.
Neidonkorentokoiraiden kosiokäyttäytyminen tunnetaan hyvin. Koiraat heittäytyvät munintareviirillään veden pintakalvolle esitelläkseen veden virtaamisnopeutta. Toisin kuin sudenkorennoilla yleensä, neidonkorentojen parittelu edeltää koiraan kosiolento, ”häätanssi”. Siinä koiras lentää naaraan takana räpytellen voimakkaasti siipiään. Jos naaras on suostuvainen paritteluun, se jää koiraan reviirille. Paritellessaan koiraat yrittävät ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Parittelun jälkeen koiras osoittaa naaraalle reviiriltä munintapaikan, ja vartioi munintaa lähistöltä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.
Elsa Arokallio
Arokallio syntyi Kurkijoella, joka sijaitsee Neuvostoliitolle luovutetussa Laatokan Karjalassa. Hänen isänsä Gustaf Arokallio toimi siellä kirkkoherrana. Hänen äitinsä oli Elisabeth Arokallio (o.s. Parviainen).
Gustaf Arokallio oli kiinnostunut myös yhteiskunnallisista asioista. Ilmeisesti tätä kautta hän tunsi politiikassa aktiivisen koulunjohtajan Lucina Hagmanin ja päätti laittaa tyttärensä Hagmanin johtamaan Helsingin Uuteen yhteiskouluun. Arokallio kirjoitti sieltä ylioppilaaksi vuonna 1910.
Arokallio valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1919, ja hänen diplomityönsä hyväksyttiin kiitettävällä arvosanalla.
Ensimmäiset naispuoliset arkkitehdit olivat valmistuneet jo 1800- ja 1900-luvun vaihteessa, mutta vasta Arokallion sukupolvi muodosti kiinteän ryhmän. Hänen opiskelukavereidensa joukossa olivat muun muassa Elsi Borg ja Martta Martikainen-Ypyä. Arokallio työskenteli myöhemmin aktiivisesti yhdessä sekä Borgin että Martikainen-Ypyän kanssa.
Arokallio testamenttasi Helsingin taidemuseolle taidekokoelmansa, johon kuuluivat teokset muun muassa Alvar Cawénilta ja Marcus Collinilta. Kokoelma sisälsi monien hänen arkkitehtiystäviensä töitä ja myös hänen omia rakennusluonnoksiaan.
Ura
Elsa Arokallio aloitti uransa arkkitehti Schalinin toimistossa. Tässä työssä hän erikoistui vanhojen kartanoiden ja puutarhojen mittauksiin. Yhdessä muiden naispuolisten arkkitehtien kanssa hän mittasi muun muassa Bomban talon Raja-Karjalassa. He olivat saaneet matkaa varten Kordelinin säätiöltä apurahan.
Arokallio perusti arkkitehtitoimiston yhdessä miehensä Erkki Väänäsen (1894–1924) kanssa. Väänänen kuitenkin kuoli neljän avioliittovuoden jälkeen, minkä jälkeen Arokallio hoiti toimistoa yksin. Yksi hänen päätöistään näiltä ajoilta on nykyinen Tieteiden talo Helsingin Kruununhaassa, jonka hän suunnitteli Lisa Hagmanin perustaman yksityiskoulun käyttöön. Sen juhla- ja voimistelusali valmistui vuonna 1922 ja päärakennus vuonna 1925. Nykyisin talo on muun muassa Tieteellisten seurain valtuuskunnan käytössä.
Oman arkkitehtitoimistoa varmemman toimeentulon Arokalliolle tarjosi puolustusministeriö, jonka arkkitehtina hän toimi 1920-luvun alusta 1930-luvun puoliväliin. Hän piirsi tässä tehtävässä muun muassa Kauhavan silloisen Lentosotakoulun kasarmirakennukset ja Linna-rakennuksen vuonna 1933 ja esikuntarakennuksen rannikkotykistölle Lahdenpohjaan vuonna 1933.
1930-luvulla hän suunnitteli yhdessä Elsi Borgin kanssa Simpeleen kirkon, joka valmistui Etelä-Karjalan Rautjärvelle vuonna 1933. Arokallio oli kirkkoherran ja Borg rovastin tytär, ja kummatkin olivat kiinnostuneita pyhien rakennusten arkkitehtuurista. He olivat ensimmäisiä naisia maailmassa, jotka suunnittelivat kirkkorakennuksia.
Samoihin aikoihin kun Arokallio työskenteli Simpeleen kirkon parissa, hän suunnitteli Porin Suomalaisen yhteislyseon rakennuksen. Koulu valmistui vuonna 1934, mutta sitä on myöhemmin laajennettu.
Vuonna 1940 Arokallio siirtyi Viipurin kaupungin rakennustoimistoon, jossa hän teki yhteistyötä Martta Martikainen-Ypyän kanssa. 1940-luvun lopulla hän työskenteli muun muassa Tukholmassa ja Japanissa mutta teki töitä myös esimerkiksi Lahdessa arkkitehti Könösen kanssa. Tältä ajalta ovat Lahden omakotityyppitalot (1950) ja Johanna-koti Lahdessa (1953).
Ennen kun Arokallio jäi eläkkeelle vuonna 1959, hän työskenteli viimeiseksi Rakennushallituksessa vuosina 1953–1959. Silloin häntä työllistivät muun muassa Kokkolaan, Pietarsaareen, Tampereelle ja Varkauteen rakennettujen koulujen suunnittelutyö.
Arokallio kiinnitti aina huomiota myös huonekaluihin ja sisustukseen. Hän suunnitteli muun muassa Tieteiden talon alkuperäisen sisustuksen, joka ei kuitenkaan ole säilynyt. Hänen merkittävimpiä töitään huonekalu- ja sisustussuunnittelijana oli Eduskuntatalon naisten huoneiden ja Tokion Suomen lähetystön sisustustyöt, jotka hän teki yhdessä tekstiilitaiteilija Maija Kansasen kanssa.
Invarteräs
thumb|220px|Rauta-nikkeli -seoksen lämpölaajenemiskertoimet eri seossuhteilla. Jyrkkä minimi on kohdassa 36% Ni. thumb|220px|Invar-metallipaloja Invar tarkoittaa metalliseoksia, joille on ominaista erittäin pieni ja toisinaan jopa negatiivinen lämpölaajenemiskerroin tietyllä lämpötila-alueella. Nimitys invar on peräisin sanasta invarianssi ('muuttumaton').
Käyttö
Invar-seoksia käytetään suurta mittatarkkuutta vaativiin instrumentteihin, mittalaitteisiin ja kronometreihin, joille on tärkeää mittojen muuttumattomuus lämpötilan vaihdellessa.
Metalliseokset
Nykyisin tunnetaan useita muitakin seoksia, joilla on invar-ominaisuus:
Arezzon maakunta
Arezzon maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Toscanan alueella Italian keskiosissa. Maakunnan pääkaupunki on Arezzo.
Arezzon maakunnan pinta-ala on 3 235 km². Sen asukasluku oli vuoden 2015 lopussa 346 442. Maakunta muodostuu 37 kunnasta, joista väkiluvultaan suurimmat ovat :
Marshallinsaaret
Marshallinsaaret (Marshallit) eli Marshallinsaarten tasavalta on saarivaltio Tyynessä valtameressä. Se sijaitsee Naurun ja Kiribatin pohjoispuolella, Mikronesian itäpuolella ja Yhdysvaltain hallitseman Waken saaren eteläpuolella.
Marshallinsaarilla on vuodesta 1986 liitännäisvaltiosopimus Yhdysvaltojen kanssa. Yhdysvaltojen taloudellinen tuki Marshallinsaarille on huomattavaa. Sillä on myös sotilastukikohta Kwajaleinin saarilla. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvallat teki saarilla ydinkokeita.
Maantiede
frame|vasen|Marshallinsaarten sijainti Marshallinsaaret koostuu 29 atollista ja viidestä erillään olevasta saaresta. Tärkeimmistä atolleista ja saarista muodostuu kaksi ryhmää: Ratak-ketju ja Ralik-ketju (tarkoittaa ”auringonnousu”- ja ”auringonlasku”-ketjuja). Maan keskikorkeus on vain kaksi metriä merenpinnan yläpuolella.
Kaksi kolmannesta väestöstä asuu joko Majurolla (joka on myös pääkaupunki) tai Ebeyellä. Kaukaisimmilla saarilla on vähän asutusta työpaikkojen vähäisyyden ja huonon taloudellisen kehityksen vuoksi.
Ilmasto on kuuma ja kostea, sadekausi kestää toukokuusta marraskuuhun. Eteläisillä saarilla sataa jopa 400 mm vuodessa, pohjoisessa vain 50 mm vuodessa. Pasaatituulet vallitsevat koko vuoden. Taifuunit vaivaavat saaria melko harvoin, mutta niitä heikompia trooppisia myrskyjä esiintyy etenkin maalis-huhtikuussa ja loka-marraskuussa.
Maa-alueella elää vain yksi endeeminen jyrsijälaji. Meressä elämä on monipuolista: 240 levälajia, 180 korallilajia, 37 merinisäkäslajia (valaita ja delfiineitä), kaikki maailman merikilpikonnalajit ja yli 800 lajia kaloja.
Historia
pienoiskuva|vasen|Maaliskuun 1954 [[Castle Bravo -ydinkoe. Pommi oli 15 megatonnin räjähdysvoimallaan suurin Yhdysvaltain koskaan tekemä ydinkoe.]]
Marshallinsaarten historiasta ajalta ennen eurooppalaisten saapumista on säilynyt vain vähän varmaa tietoa. Mikronesialaisten arvellaan asuttaneen saaret noin toisella vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua.
Ensimmäinen saaret havainnut eurooppalainen oli espanjalainen tutkimusmatkailija Alonso de Salazar, joka vieraili niillä vuonna 1529. Saarille ei hänen jälkeensä tiettävästi tullut vierailijoita satoihin vuosiin. Vuonna 1788 englantilainen kapteeni John Marshall saapui saarille, jotka nykyisin kantavat hänen nimeään.
Toisessa maailmansodassa Yhdysvallat valloitti saaret 1944 ja lisäsi ne Tyynenmeren alueisiinsa. Yhdysvallat alkoi tehdä ydinkokeita saarilla heti sodan jälkeen ja jatkoi toimintaa aina 1960-luvulle saakka. Ydinkokeita tehtiin eniten (67) vuosien 1946 ja 1958 välillä. Tämän vuoksi monet Marshallinsaarten asukkaat kärsivät ionisoivan säteilyn haitoista ja asiasta vaaditaan edelleen korvauksia.
Vuonna 1979 Marshallinsaarten tasavalta allekirjoitti liitännäisvaltiosopimuksen Yhdysvaltain kanssa. Sopimus astui voimaan 1986. Marshallinsaarten ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Amata Kabua, joka toimi virassaan vuosina 1979–1996. Myöhemmin presidentteinä ovat toimineet Kunio Lemari (1996–1997), Imata Kabua (1997–2000), Kessai Note (2000–2008) sekä Litokwa Tomeing (2008–2009), Jurelang Zedkaia (2009–2012) ja Christopher Loeak (2012–2016), Casten Nemra (2016) ja Hilda Heine (2016–2020).
Politiikka
Marshallinsaarten presidentti toimii sekä valtion päämiehenä että hallituksen johtajana. Presidentin valitsee parlamentti keskuudestaan, ja presidentti nimittää sitten hallituksensa. 33-jäsenisen parlamentin (Nitijela) jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein.
Marraskuussa 2019 Marshallinsaarten parlamenttivaaleissa oli maan historian alhaisin äänestysprosentti, kun vain noin 40 % käytti äänioikeuttaan.
Atollit
pienoiskuva|Marshallinsaarten kartta Atollin nimen perässä on suluissa sen asukasluku vuonna 2011. Asutuilla atolleilla on oma ISO-luokitus, joten ne ovat periaatteessa läänejä tai maakuntia vastaavia ylimmän tason hallintoyksiköitä. Niiden pienen koon takia niitä voi kuitenkin helpommin pitää kuntina.
Talous
thumb|left|Majuron rantaa. Saarivaltion taloudelle Yhdysvaltain taloudellinen tuki on tärkeää. Pienillä maatiloilla harjoitetaan omavaraisviljelyä, päätuotteet ovat kookospähkinät ja leipäpuun hedelmät. Muita viljelykasveja ovat tomaatit, taaro, melonit ja muut hedelmät. Teollisuustuotanto rajoittuu käsityöläisyyteen, kalanjalostukseen ja kookospähkinöiden jatkojalostukseen.
Ulkomaanvaluuttaa maa saa matkailusta, jonka parissa työskentelee noin 10 prosenttia väestöstä, ja matkailua pidetään maan taloudellisen kehityksen parhaana mahdollisuutena. Saarilla ei ole juurikaan luonnonrikkauksia, joten tuonti ylittää viennin selvästi. Yhdysvallat antaa Marshallinsaarille vuosittain miljoonien Yhdysvaltain dollarin avustuksen vuoteen 2023 asti. Sen jälkeen valtioiden yhteisistä sijoituksista muodostuneen rahaston pitäisi alkaa tuottaa riittävästi. Vuonna 2010 Yhdysvaltojen apu kattoi yli 60 prosenttia valtion budjetista. Yhdysvalloilla on sotilastukikohta Kwajaleinin atollilla.
Kalatuotteet ovat maan suurin vientituote. Pakastettua kalaa viedään meritse Aasiaan ja tuoretta lentäen Japaniin ja Havaijille. Vuonna 2008 avattu kalankäsittelylaitos työllistää 600 henkeä.
Väestö
Marshallinsaarelaiset ovat mikronesialaista alkuperää, nämä puolestaan saapuivat Aasiasta useita tuhansia vuosia sitten. Englanti ja marshallin kieli ovat maan viralliset kielet.
Lähes kaikki saarten asukkaat ovat kristittyjä, suurin osa protestantteja.
Silmälasikäärme
Silmälasikäärme eli intiankobra, joskus myös pelkkä kobra (Naja naja) on kobrien sukuun kuuluva erittäin myrkyllinen käärme, joka elää Etelä-Aasian savanneilla. Nimi silmälasikäärme tulee sen niskassa olevasta silmälaseja muistuttavasta kuviosta. Kobra on pohjaväriltään musta, lisäksi nahassa on valkoisia ja harmaita täpliä.
Marshallinsaaret
Väestö
Ylipainoisuus ja diabetes ovat Marshallinsaarilla yleisiä vaivoja. Arviolta 28 % yli 15-vuotiaista sairastaa diabetesta. Yli 35-vuotiaista diabeteksesta kärsii jo lähes 50 %. Lähes 75 % naisista ja yli puolet miehistä on ylipainoisia. Saarilla esiintyy myös lepraa.
Silmälasikäärme
Kobranaaras munii munat maassa olevaan kuoppaan tai onttoon puuhun, ja jää sitten vartioimaan niitä niiden kuoriutumiseen asti. Silmälasikäärme syö piennisäkkäitä, kaloja, sammakoita ja liskoja.
Marshallinsaaret
Väestö
Koulutus on periaatteessa ilmaista ja pakollista 18 vuoden ikään asti, mutta noin viidennes lapsista ei käy peruskoulua. Syihin kuuluvat syrjäseuduilla liian pitkä koulumatka, tai vanhempien varattomuus. Kouluruokailu ei ole ilmaista.
Silmälasikäärme
Uhkaavassa tilanteessa kobra levittää kaulansa ja kohottaa eturuumiinsa. Tällöin se voi purra ahdistelijaansa. Jos käärme puree ihmistä, tämä saattaa menehtyä muutamassa tunnissa ilman vastamyrkkyä. Kobra ei yleensä pure ihmistä vaan lähtee karkuun, mutta jos ihminen häiritsee sitä tai käyttäytyy muuten uhkaavasti, kobra voi hyökätä. Silmälasikäärme tappaa vuosittain tuhansia ihmisiä laajalla alueella Pakistanista Bangladeshiin, mikä tekee kobrasta yhden vaarallisimmista käärmeistä.
Marshallinsaaret
Kulttuuri
thumb|left|Tikuista tehty merikartta. Marshallinsaarelaiset olivat aikanaan hyviä merenkulkijoita, ja he käyttivät suunnistuksessa apunaan tähtiä ja alkukantaisia kepeistä ja kuorista kyhättyjä merikarttoja. He ovat myös hyviä kanootinrakentajia.
Silmälasikäärme
Silmälasikäärme saattaa joutua toisen käärmeen, kuten kuningaskobran saaliiksi.
Marshallinsaaret
Kulttuuri
Ennen kristittyjen lähetyssaarnaajien tuloa kaikki saarelaiset olivat runsaasti tatuoituja. Saarelaisilla oli myös tapana venyttää korvalehtensä pitkiksi.
Marshallinsaaret on osallistunut kesäolympialaisiin vuodesta 2008 lähtien 4–5 urheilijan joukkueella. He ovat osallistuneet uintiin, yleisurheiluun ja taekwondoon.
Media
Marshallinsaarten ainoa viikoittainen sanomalehti on Marshall Islands Journal, jonka uutiset ovat sekä englannin että paikallisella marshallin kielellä. Hallitus julkaisee myös yhtä kuukausittaista lehteä, Marshall Islands Gazettea.
Neuvostoliiton ulkoministeri
Neuvostoliiton ulkoministeri oli Neuvostoliitossa käytetty ulkoministerin virkanimike, joka otettiin käyttöön ulkoasiainkansankomissaarin jälkeen 1946. Neuvostoliiton ensimmäinen ulkoministeri oli sen kolmas varsinainen ulkoasiainkansankomissaari Vjatšeslav Molotov.
Suomen Luonto
Suomen Luonto on Suomen luonnonsuojeluliiton julkaisema luontoon ja luonnonsuojeluun keskittyvä aikakauslehti. Lehti ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Lehden päätoimittaja on vuodesta 2016 alkaen ollut Heikki Vasamies.
Lehti alkoi ilmestyä keväällä 1941. Se ilmestyi alkuun vuosikirjana, mutta vuonna 1956 se muuttui neljä kertaa vuodessa ilmestyväksi lehdeksi. 1960-luvulla alkoivat ympäristöaiheet tulla mukaan, ja niihin puututtiin ajoittain niin kiivaaseen sävyyn, että esimerkiksi metsäammattilaisia erosi liitosta. Vuonna 1971 lehti muuttui tilattavaksi lehdeksi, eikä enää kuulunut liiton jäsenmaksuun.
Suomen Luonto voitti vuonna 2011 Vuoden laatulehti -palkinnon.
Lehti on vuodesta 2000 alkaen järjestänyt vuosittaisen Vuoden turhake -kilpailun.
Blismes
Blismes on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 14 kilometriä Château-Chinon (Ville):n kaupungista luoteeseen.
pienoiskuva|vasen|Saint-Martinin kirkko Kunnan keskustassa oleva Saint-Martinin kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Kirkon sivukappeli on rakennettu 1500-luvulla, ja kellotorni 1800-luvulla.
Äkkikuolema (elokuva)
Äkkikuolema on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Peter Hyams ja pääosassa on Jean-Claude Van Damme.
Juoni
Entinen palomies Darren McCord vie kaksi lastaan seuraamaan NHL:n Stanley Cup -finaalia, jossa vastakkain ovat Pittsburgh Penguins ja Chicago Blackhawks. Hän työskentelee ottelun aikana paloturvallisuustarkastajana. Kenenkään tietämättä pahamaineinen terroristijoukkio on kaapannut jäähallin valtaansa. Ryhmää johtava Joshua Foss pitää Yhdysvaltain varapresidenttiä, sekä hänen vieraitaan panttivankina. Uhaten samalla tappaa heidät mikäli Fossin pankkitileihin ei makseta vaatimaansa summaa kolmen erän aikana. McCord lähtee pysäyttämään Fossia ja hänen tappavaa ryhmäänsä saadessaan kuulla tyttärensä olevan yksi panttivangeista.
Air Koryo
pienoiskuva|Air Koryon Tu-204 [[Sunanin kansainvälinen lentoasema|Sunanin kansainvälisellä lentoasemalla.]] pienoiskuva|Air Koryon [[Tupolev Tu-154 Sunanin kansainvälisellä lentoasemalla.]]
Uutisikkuna
Uutisikkuna on Yleisradion ohjelma, jota lähetetään Yle TV1:ssä ja Yle TV2:ssa silloin, kun kanavilla ei lähetetä muuta ohjelmaa. Uutisikkunasta voi lukea päivän tärkeimmät uutiset, urheilutulokset ja tuoreen säätiedotuksen. Uutisikkunaa lähetettiin myös YLE24 -kanavalla sen toimiessa vuosina 2001–2007.
Air Koryo
Air Koryo (, aiemmin Chosŏn Minhang, ) on Pohjois-Korean valtion omistama lentoyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Pjongjangissa. Yhtiö on perustettu 1954 nimellä Chosonminhang Korean Airways, ja se aloitti lennot 21. syyskuuta 1955.