cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrainankielinen Wikipedia
Historia
Marraskuussa 2014 ukrainankielisessä Wikipediassa oli yli 536 000 artikkeleita ja lähes 2,5 miljoonaa kävijää päivittäin.
Vuonna 2021 ukrainankielinen Wikipedian taustalla toimiva Wikimedia Ukrajina on yhdessä maan ulkoministeriön ja Ukraina-instituutin kanssa järjestänyt Ukrainan kulttuuridiplomatiaan liittyvän kirjoituskilpailun.
Artikkelimäärä
thumb|left|350px|Artikkelien määrä ukrainankielisessä Wikipediassa.
Linaloli
Linaloli on terpeenien aineryhmään kuuluva tertiaarinen alkoholi. Se on palavaa, huoneenlämmössä olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju.
Linaloli hajoaa kuumentuessaan, jolloin siitä muodostuu karvasta savua ja ärsyttäviä huuruja. Linaloli reagoi voimakkaiden hapettimien kanssa.
Linaloli on optisesti aktiivinen alkoholi, jota esiintyy erittäin monissa kasveissa, niiden haihtuvissa öljyissä sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Linalolia sisältäviä kasveja ovat esimerkiksi basilika, sitruunamelissa, korianteri ja valkosipuli.
Linalolin kolmas hiili toimii aineen kahden stereoisomeerin kiraliakeskuksena. Näitä stereoisomeerejä kutsutaan nimillä likareoli eli (S)-(+)-linaloli, jonka CAS-numero on 126–90–9 ja koriandroli eli (R)-(–)-linaloli, jonka CAS-numero on 126–91–0.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1949
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1949 järjestettiin 17.–18. heinäkuuta Oulussa kaupungin Keskuskentällä. Naisten SM-kisat, joissa 4×100 metrin oli myös mukana, kilpailtiin 14. elokuuta Varkaudessa.
Linaloli
Linalolia käytetään hajusteena monissa kemiallisissa tuotteissa kuten saippuoissa, voiteissa ja shampoissa.
Polttopiste (lehti)
Polttopiste (vuosina 1955–1959 Suomalainen, 1973–1979 Uusi Polttopiste) oli vuosina 1955–2002 ilmestynyt suomalainen poliittinen aikakauslehti, joka oli ensin Suomen Kansanpuolueen (KP) ja myöhemmin Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) pää-äänenkannattaja.
Linaloli
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa. Pidempiaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia maksassa. Linaloli voi aiheuttaa herkille ihmisille allergiaoireita.
Cathryn Damon
Cathryn Damon (11. syyskuuta 1930 Seattle, Washington – 4. toukokuuta 1987 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Damonin näyttelemä rooli Mary Campbellina tilannekomediassa Kupla teki hänet tunnetuksi 1970-luvulla. Hän voitti roolistaan Emmy-palkinnon vuonna 1980. Sittemmin hän näytteli suuren roolin myös toisessa sarjassa nimeltään Webster.
Pieniä rooleja Damon teki sarjoissa Murhasta tuli totta ja Matlock. Hän näytteli myös useassa elokuvassa.
Damon kuoli syöpään 57-vuotiaana.
Ryhmäisomorfismi
Matematiikassa ryhmäisomorfismi on bijektiivinen ryhmähomomorfismi. Formaalisti olkoon ja (G_2,*) ryhmiä. Tällöin kuvaus on ryhmäisomorfismi, jos kaikilla a,b\in G_1 on voimassa  ja f on bijektiivinen.
Selma Lagerlöf
Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf (20. marraskuuta 1858 Mårbacka, Östra Ämtervik, Värmlanti, Ruotsi – 16. maaliskuuta 1940 Mårbacka, Värmlanti, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, jolle vuonna 1909 myönnettiin ensimmäisenä naisena Nobelin kirjallisuuspalkinto. Hänestä tuli myös vuonna 1914 Ruotsin akatemian ensimmäinen naisjäsen.
Vuosina 1885–1895 Lagerlöf toimi opettajana tyttöjen lukiossa Landskronan kaupungissa. Tuolloin hän voitti viikkolehden kirjoituskilpailun otteilla Gösta Berlingin tarusta. Vuonna 1895 Akatemian ja perheen tuki rohkaisivat häntä jättämään opetustyön ja siirtymään täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Gösta Berlingin tarun lisäksi Lagerlöf on kirjoittanut muun mussa lastenkirjat Peukaloisen retket villihanhien seurassa ja Peikkoja ja ihmisiä.
Lagerlöfin kuva oli Ruotsin 20 kruunun setelissä vuosina 1997–2015. Vuonna 1928 Lagerlöfille myönnettiin kunniatohtorin arvo. Hänestä on tehty myös useita patsaita.
Lagerlöf oli Ruotsin kansalliskirjaston mukaan vilkkaassa kirjeenvaihdossa. Koottuna on noin 17 000 henkilön Selma Lagerlöfille lähettämiä kirjeitä noin 42 000 kappaletta. Joukossa ovat Juhani Aho, Albert Edelfelt, Alexandra Gripenberg, Lucina Hagman, Yrjö Hirn, Larin-Kyösti, Jean Sibelius, F. E. Sillanpää ja Matilda Wrede. Kungliga Biblioteket muuttaa Lagerlöfin käsikirjoituksia digitaaliseen muotoon.
Kasvuvuodet
Selma Lagerlöf syntyi 20. marraskuuta 1858 Mårbackan kartanossa Länsi-Ruotsissa. Hän oli luutnantti Erik Gustaf Lagerlöfin ja Elisabet Lovisa Wallrothin tytär. Hän oli viides heidän kuudesta lapsestaan. Selma Lagerlöfin isänisä, Daniel Lagerlöf (1776–1852) oli Elias Tegnérin serkku ja hänen isänäitinsä, Lisa Maj Wennerwik (1784–1864) oli papintytär. Selma Lagerlöf oli jopa sukua Erik Gustaf Geijerille. Selma Lagerlöfillä oli synnynnäinen lonkkavika.
Lagerlöf sairastui ollessaan 3,5-vuotias, vuoden 1860 lopussa, ja hänen molemmat jalkansa halvaantuivat. Halvaus katosi yhtä nopeasti kuin oli ilmestynytkin, mutta Lagerlöf ei lapsuudessaan kyennyt leikkimään kuten muut lapset.
Lagerlöfin sisarukset kävivät koulua kotona Mårbackassa, kuten monet muutkin porvarislapset tuohon aikaan, koska kansakoulujärjestelmä ei ollut vielä täysin valmis. Lasten opettaja tuli Mårbackaan opettamaan, ja Lagerlöf sai opetusta englanniksi ja ranskaksi.
Selma Lagerlöf oli vakavampi ja rauhallisempi kuin sisaruksensa ja kaverinsa, joka osittain johtui hänen lonkkaviastaan. Hän oli lahjakas lapsi ja piti paljon lukemisesta. Ensimmäinen Lagerlöfin lukema romaani oli Thomas Mayne Reidin Osceola, ja hän päätti jo tuolloin, 7-vuotiaana, ryhtyä kirjailijaksi.
Lagerlöfin lapsuutta leimasivat myös isoäiti Lisa Maja Lagerlöfin (1784–1864) suulliset kertomukset.
Selman ollessa kymmenvuotias hän luki Raamatun kokonaan läpi. Hänen isänsä oli tuolloin erittäin sairas ja Selma toivoi, että Jumala parantaisi isän, jos hän lukisi Raamatun kannesta kanteen. Isä eli vielä 17 vuotta. Tällä tavalla Selma Lagerlöf tutustui aikaisin Raamatun kieleen, josta hänelle luultavasti oli iloa myöhemmin kirjailijantyössään. Kaksitoistavuotiaana Lagerlöf kirjoitti pitkän runon Mårbackasta ja jatkoi runojen kirjoittamista nuoruusiässä. Selma Lagerlöf alkoi kirjoittaa proosaa vasta Sophie Adlersparren, hyväntekijänsä, kehotuksesta.
14-vuotiaana Selma Lagerlöf vietti aikaa Tukholmassa saadakseen fysioterapiaa lonkkavikansa vuoksi. Hän kertoo matkastaan pääkaupunkiin ja tapahtumista siellä kirjassaan Dagbok för Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf (1932). Kirjan mukaan Lagerlöf vietti muutamia kuukausia Tukholmassa saadakseen fysioterapiaa jo yhdeksänvuotiaana.
Opinnot ja työelämä
upright|pienoiskuva|Selma Lagerlöf [[Carl Larssonin maalaamassa muotokuvassa.]] Päätettyään kotikoulun Selma Lagerlöf vietti muutamia vuosia kotona ennen kuin aloitti opiskelun syksyllä 1882 Tukholman opettajakorkeakoulussa vastoin isänsä tahtoa. Lagerlöfin opiskeluaikana perhe joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja Mårbacka myytiin. Lagerlöfin isä kuoli 1885, samana vuonna, jona Lagerlöf sai opettajaopintonsa päätökseen.
Kun Lagerlöf luki kirjallisuushistoriaa, hän havaitsi, että hahmot ja kohtalot, joista hän oli lapsuudessaan Värmlannissa kuullut, olivat yhtä lailla mielikuvitusta kiehtovia kuin Bellmannin ja Runebergin henkilöhahmot. Tarvittiin kuitenkin aikaa ja useita epäonnistuneita kirjoitusyrityksiä ennen kuin Lagerlöf debytoi kirjailijana.
Opintojensa jälkeen Selma Lagerlöf toimi opettajana tyttökoulussa Landskronassa vuosina 1885–1895. Hän viihtyi opettajan ammatissa ja oppilaat arvostivat häntä. Selma Lagerlöfillä oli kyky kertoa kiehtovalla tavalla niin Jeesuksesta ja hänen opetuslapsistaan kuin jokaisesta uudesta maasta, josta oppilaat opiskelivat. Lagerlöf asui isänsä siskon Kajsa Lovisa Lagerlöfin luona Qvarteret Gamla Bryggan -nimisellä alueella Landskronassa ja hänellä oli vilkas sosiaalinen elämä.
Kirjailijantyö
Vuonna 1891 Lagerlöf debytoi romaanilla Kyösti Berlingin taru (Gösta Berlings saga) voitettuaan Idun-lehden palkintokilpailun. Lagerlöf sai kirjoitetuksi kirjan valmiiksi Fredrika-Bremer-Fördundet-yhdistyksen perustajan Sophie Adlersparren järjestämän apurahan turvin. Kyösti Berlingin taru (Gösta Berlings saga) on yksi ruotsalaisen kirjallisuuden tärkeimpiä klassikoita, runsas ja fantastinen tarina kavaljeereista ja elämästä Värmlannissa 1800-luvulla. Romaani rikkoi sen aikaista tyyli-ihannetta, realistista asiallisuutta, vastaan. Kirja sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta.
Vuonna 1894 Lagerlöf tapasi kirjailija Sophie Elkanin, josta tuli hänen ystävänsä ja elämänkumppaninsa.
Vuonna 1895 Lagerlöf jätti opettajan toimensa. Siitä lähtien hän elätti itsensä täysin kirjailijantyöllään. Vuonna 1897 Lagerlöf muutti tätinsä kanssa Faluniin ollakseen lähempänä siskoaan Gerdaa.
Lagerlöf teki yhdessä Elkanin kanssa useita pitkiä matkoja Eurooppaan. Vuosina 1899–1900 tehty pitempi matka Egyptiin ja Lähi-itään toimi inspiraationa Jerusalem-nimiselle romaanille. Lagerlöf asui suurimman osan elämästään Falunissa.
Lagerlöfin kansainvälisesti tunnetuin kirja on Nils Holgerssonin ihmeellinen matka, joka oli alun perin tarkoitettu lukukirjaksi kansakouluun. Sitä ei kuitenkaan voitu käyttää lukukirjana, koska Lagerlöf oli unohtanut Hallandin maakunnan. Kirjassa lukija saa nähdä Ruotsin 14-vuotiaan pojan (Nils Holgersson) silmin hänen lentäessään hanhen selässä maan yli.
Nobel-palkinto
Vuonna 1909 Selma Lagerlöfille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto. Akatemian perusteluissa todettiin, että palkinto myönnettiin Lagerlöfille "hänen runotuotantoansa leimaavan ylevän ideaalisuuden, mielikuvituksen rikkauden ja ilmaisun sielukkuuden tähden". Lagerlöf oli ehdolla useita kertoja, mutta hänen ehdokkuuttaan vastusti Akatemian silloinen vakituinen sihteeri Carl David af Wirsén. Vuonna 1909 Wirsén kuitenkin hävisi äänestyksessä akatemian jäsenten enemmistölle, jotka halusivat kaikesta huolimatta myöntää kunnianosoituksen Lagerlöfille. Hän oli ensimmäinen nainen maailmassa ja ensimmäinen ruotsalainen, jolle myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto. Vuodesta 1909 Lagerlöf asui ajoittain Mårbackassa, joka hänen oli onnistunut ostaa takaisin Nobel-palkinnon palkintorahoilla.
Myöhemmin Lagerlöf lahjoitti Nobelilta saamansa kultamitalin keräykseen talvisodassa kamppailevan Suomen hyväksi.
Selma Lagerlöf saavutti maailmanmaineen elämänsä aikana ja hänen kirjojansa on julkaistu monilla kielillä. Nils Holgerssonin ihmeellinen matka on käännetty noin 60 kielelle. Kyösti Berlingin taru (Gösta Berlings saga) on käännetty yli 50 kielelle.
Ruotsin akatemian jäsenyys
Vuonna 1914 Lagerlöfistä tuli ensimmäinen Ruotsin akatemian naispuolinen jäsen. Hjalmar Gullberg sanoi virkaanastujaispuheessaan 1940, kun hänestä tuli Lagerlöfin seuraaja akatemiassa, että Lagerlöf oli "kirjallisuutemme kuningatar, tunnetuin ruotsalainen nainen maailmassa sitten pyhän Birgitan."
70-vuotispäivät
Selma Lagerlöfiä juhlistettiin hänen 70-vuotispäiviensä yhteydessä 20. marraskuuta 1928 juhlanäytöksellä Ruotsin kuninkaallisessa teatterissa (nyk. Ruotsin kuninkaallinen ooppera), jossa esitettiin lyyrinen draama Kavaljererna på Ekeby, joka perustui Lagerlöfin romaaniin Kyösti Berlingin taru (Gösta Berlings saga).
Osallistuminen politiikkaan
Selma Lagerlöf osallistui taisteluun naisten äänioikeuden puolesta, muun muassa toimimalla puhujana kansainvälisessä äänioikeuskongressissa Tukholmassa 1911 ja voitonjuhlissa 1919. Hänestä tuli vapaamielisen maayhdistyksen jäsen 1916 ja hän pysyi siitä lähtien järjestäytyneenä liberaalina elämänsä loppuun saakka. Vuonna 1934 Lagerlöf oli mukana allekirjoittamassa vetoomusta kansanpuolueen perustamisesta. Hän oli jopa aktiivinen kunnallispolitiikassa Östra Ämtervikissä, jossa hänet valittiin 1919 vapaamielisten listalta kunnanvaltuuston jäseneksi neljäksi vuodeksi.
Kirjeenvaihto
Lagerlöfin kuoleman jälkeen on julkaistu kaksi elämäkerrallista teosta, jotka perustuvat kirjeenvaihtoon Lagerlöfin ja hänen kahden elämänkumppaninsa välillä. Du lär mig att bli fri (1992) perustuu Lagerlöfin ja Sophie Elkanin kirjeenvaihtoon ja En riktig författarhustru (2006) hänen ja Valborg Olanderin kirjeenvaihtoon. Teosten myötä Lagerlöfistä on tullut esiin uudistunut ja syvempi kuva. Kirjeissä kuvaillaan erittäin voimakasta rakkautta molempia naisia kohtaan. Lagerlöfin kahden läheisen ystävän välillä kyti ilmeisesti voimakas keskinäinen kilpailu (kilpailu, jossa kuitenkin on voinut olla kysymys sekä ystävyydestä että rakkaudesta). Myös Elin Wägner käsitteli asiaa Lagerlöfistä kirjoittamassaan elämäkerrassa (1942–1943), nojautuen Valborg Olanderin ja Lagerlöfin kirjeenvaihtoon ja keskusteluihin Olanderin kanssa kirjojen kirjoittamisen aikana. On mahdollista, että Wägner oli myös lukenut Selman kirjeitä Elkenille, jotka muutoin eivät olleet edes tutkijoiden saatavilla ennen vuotta 1990. Rakkaus kahden saman sukupuolen edustajan välillä ei ollut tuohon aikaan hyväksyttyä, mutta samaan aikaan raja ystävyyttä ja rakkautta ilmaisevien kielellisten ilmaisujen välillä oli häilyvämpi kuin nykyään. Tämä oli perintö romantiikan aikakaudesta, joka oli vaikuttanut voimakkaasti kaikkiin kolmeen naiseen.
Jopa kirjailijan kirjeet äidilleen on julkaistu vuonna 1998, nimellä Mammas Selma.
Kuolema
Torstai-iltana 7. maaliskuuta 1940 Selma Lagerlöf oli sisarensa kanssa, kun hän alkoi tuntea itsensä huonovointiseksi ja väsyneeksi. Yöllä hän sairastui rajusti ja makasi viikon sängyssä tajuttomana. Selma Lagerlöf kuoli kotonaan 16. maaliskuuta 1940 aivohalvaukseen. Hän oli kuollessaan 81-vuotias. Hänet haudattiin Östra Ämtervikissä pääsiäislauantaina. Sven Jerring selosti toimituksen radiossa.
Maalaukset
Carl Larsson maalasi muotokuvan Lagerlöfistä vuosina 1902 ja 1908, jälkimmäistä taulua pääsee katselemaan Mårbackassa.
Julkiset veistokset
Rottnerosin puistossa on Arvid Backlundin tekemä pronssinen patsas Selma Lagerlöfistä istumassa jalat ristissä. Toinen valanta samasta patsaasta vihittiin käyttöön American Swedish Institutessa Minneapolisissa vuonna 1955. Arvid Backlundin samannäköinen patsas istuvasta Selma Lagerlöfistä, jonka jalat eivät ole ristissä löytyy Karlstadista, Sunnesta ja Falunista. Jonas Högströmin tekemä uudempi, nuorta seisovaa Selma Lagerlöfiä esittävä patsas on Landskronassa. Rottnerosin puistossa on Astri Tauben tekemä ja Västra Vemmenhögissä entisen koulun ulkopuolella on Jón Leifssonin tekemä rintakuva Selma Lagerlöfistä.
Landskronan patsas on pronssinen ja 165 senttimetriä korkea, ja se vihittiin käyttöön vuonna 2009. Helmikuun 2. päivän aamuna 2013 havaittiin, että patsas oli varastettu. Patsas löydettiin jo samana iltapäivänä pöheiköstä lähellä sen alkuperäistä paikkaa.
Muistorahat
Selma Lagerlöfin syntymän 150-vuotisjuhlapäivänä Ruotsin valtionpankki julkaisi kaksi muistorahaa, hopeisen kahdensadan kruunun kolikon ja kultaisen kahdentuhannen kruunun kolikon. Molempien kolikoiden etupuolella on sama muotokuva Selma Lagerlöfistä. Hopeisen kolikon takapuolella on lentäviä hanhia ja kultaisessa kolikossa auringonkukka. Rahat suunnitteli Jon Holm.
Selma Lagerlöfin kuva oli Ruotsin 20 kruunun setelissä vuosina 1997–2015.
Kraatterit
Venus-planeetan suurimmat kraatterit on nimetty kuuluisien naisten mukaan. Yksi niistä on nimeltään Lagerlöf juuri Selma Lagerlöfin mukaan.
Muut
pienoiskuva|Boeing 737, jonka pyrstöön Lagerlöfin kuva oli maalattu. Lagerlöfin kuva on ollut maalattuna yhden Norwegian Air Shuttlen sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Marat Kalimulin
Marat Natfulovitš Kalimulin (, 20. elokuuta 1988 – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl) oli venäläinen jääkiekkoilija, joka pelasi muun muassa KHL-joukkue HK Lokomotiv Jaroslavlissa.
Hän menehtyi 7. syyskuuta 2011 Lokomotiv Jaroslavlin ottelumatkalla Minskiin tapahtuneessa lentoturmassa.
Mercedes-Benz CLS-sarja
Mercedes-Benz CLS (W219 ja W218) on neliovinen viistoperäinen coupé. Ensimmäinen sukupolvi esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2004.
Auton kilpailijoita ovat muun muassa Audi A7 Sportback ja BMW 6-sarjan Gran Coupé. Auto perustuu Mercedes-Benz W211 -malliin ja se tuli myyntiin vuonna 2004. Valmistus tapahtuu Saksan Sindelfingenissä sijaitsevalla tehtaalla. Kooltaan auto sijoittuu Mercedeksen mallistossa Mercedes-Benz E:n ja Mercedes-Benz S:n väliin.
Kehitys
Vuonna 2007 CLS 55 AMG -malli korvattiin uudella, suuremmalla moottorilla varustetulla CLS 63 AMG -mallilla. Autosta esiteltiin facelift-versio vuonna 2008.
Vuonna 2011 esiteltiin CLS-mallisarjan toinen sukupolvi (Mallitunnus W218). Se oli ensimmäinen Mercedes-Benz malli, jossa oli LED-tekniikalla toteutetut ajovalot.
Mercedes-Benz W219
right|thumb|200px|Mercedes-Benz W219 takaa Ensimmäisen sukupolven CLS, eli W219 perustui 152 millimetriä pidempään viidennen sukupolven E-sarjaan. Auton ulkomuodot on otettu lähes kokonaan Vision CLS-konseptiautosta vuodelta 2003.
Auton tuotantoversio, CLS 500 näki päivänvalon vuoden 2004 New Yorkin ja Bolognan autonäyttelyillä. Malli ehti tulla myyntiin Eurooppaan jo vuoden 2004 puolella. Yhdysvaltoihin malli tuli tammikuussa 2005.
Auton suunnitteli Michael Fink.
Mercedes-Benz W218
pienoiskuva|Mercedes-Benz CLS W218 takaa pienoiskuva|Mercedes-Benz CLS W218 sisältä
Tekniikka
Vaihteisto on seitsemänvaihteinen automaattivaihteisto 350- ja 500-malleissa. 55AMG-mallissa on viisivaihteinen vaihteisto, jota voidaan käyttää sekä automaattisena että manuaalisena. CLS-sarjaan on saatavana joihinkin malleihin myös älykäs 4Matic-neliveto
Suorituskyky
Huippunopeuksissa ei ole mallien välillä suuria eroja johtuen siitä, että autojen nopeus on rajoitettu elektronisesti 250 kilometriin tunnissa.
Shooting Brake
pienoiskuva|Shooting Brake-malli Mercedes-Benz esitteli ajatuksiaan seuraavasta CLS-sarjasta vuoden 2010 Beijing Motor Showssa CLS Shooting Brake -konseptiauto, jonka korimalli on farmari. Shooting Brake perustuu CLS-sarjaan ja se lisättäneen osaksi CLS-mallistoa.
Dresden-luokka
Dresden-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston kahden aluksen muodostama kevyt risteilijäluokka, jonka alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa.
Alessandro Pieri
Alessandro Pieri (s. 29. lokakuuta 1963 Gorizia) on italialainen ratameloja. Hän kilpaili Soulin kesäolympialaisissa 1988 karsiutuen 1 000 metrin kajakkikaksikossa välierissä parinaan Bruno Dreossi. Samoissa kilpailuissa hän kuului Italian seitsemänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa. Pieri saavutti kesäuniversiadeissa hopeaa 1 000 metrin kajakkiyksikössä Zagrebissa 1987.
De Brouckèren asema
De Brouckère on Brysselin metron asema, jota käyttävät myös raitiovaunut, Brysselin kaupungin alueella. Sitä käyttävät linjojen 1 ja 5 junat sekä raitiovaunulinjat 3 ja 4.
Lawrence Summers
Lawrence Henry "Larry" Summers (s. 30. marraskuuta 1954, New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen ekonomisti.
Summers suoritti kandidaatin tutkintonsa MIT:ssä ja tohtorin tutkintonsa Harvardissa. Hänet nimitettiin Harvardin professoriksi vain 28-vuotiaana. Summers sai John Bates Clark -mitalin vuonna 1993. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 hän toimi Harvardin yliopiston rehtorina.
Summers on vaikuttanut merkittävissä tehtävissä myös yliopistomaailman ulkopuolella. Hän toimi Maailmanpankin pääekonomistina vuosina 1991–1993 ja valtiovarainministerinä Bill Clintonin hallinnossa vuodesta 1999 vuoteen 2001. Vuosina 2009–2010 hän toimi Barack Obaman hallinnossa kansallisen talousneuvoston johdossa.
Vuorihemlokki
Vuorihemlokki (Tsuga mertensiana) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla lähes samalla alueella kuin lännenhemlokki, mutta enimmäkseen korkeammalla vuoristossa lukuun ottamatta levinneisyysalueen pohjoisimpia osia. Päinvastoin kuin muut hemlokit, vuorihemlokki ei siedä varjoa erityisen hyvin. Se kasvaa parhaiten pohjoisrinteillä, joilla talven paksu lumipeite tarjoaa sulaessaan kosteutta keväällä ja kesällä. Oksisto on myös hyvin sopeutunut kestämään raskasta lumi- ja jääkuormaa.
Vuorihemlokkia käytetään koristekasvina luonnollisen esiintymisalueensa ulkopuolella erityisesti Ison-Britannian pohjoisosissa ja Skandinaviassa, missä sitä arvostetaan hyvän kestävyytensä ja sinivihreän värityksensä vuoksi. Suomessa vuorihemlokkia on koeviljelty arboretumeissa ja kasvitieteellisissä puutarhoissa.
Leonid Dobytšin
Leonid Dobytšin (17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1894 Ludza, Vitebskin kuvernementti — 28. maaliskuuta 1936) oli venäläinen kirjailija.
Varhainen elämä
Dobytšin oli syntynyt Ludzan kaupunkiin paikallisen lääkärin perheeseen, ja hän vietti varhaisen elämänsä Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 1911 hän aloitti opintonsa Petrogradin polyteknisessä yliopistossa, ja hän valmistui sieltä vuonna 1916. Vuonna 1918 hän muutti Brjanskin kaupunkiin, jossa hän työskenteli opettajana sekä tilastotieteilijänä. Myöhemmin Dobytšin muutti Leningradiin, jossa hän aloitti kirjallisen uransa.
Teokset
Dobytšin aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla tarinoita leningradilaiseen aikakauslehteen Sovremennikiin. Tämän jälkeen Dobytšin kirjoitti vuonna 1927 ensimmäisen tarinakokoelmansa Встречи с Лиз ja tämän jälkeen vuonna 1931 kokoelman Портрет. Dobytšinin varhaistuotanto pyrki kuvailemaan uuden vallankumouksellisen maailman ja vanhan vallan kohtaamista. Dobytšin kirjallisen uran pääteokseksi muotoutui vuonna 1935 julkaistu Город Эн. Teoksessa Dobytšin kuvaa venäläisen periferian elämää lapsen elämän kautta.
Myöhempi elämä ja kuolema
Vuonna 1936, esitettyään teoksensa Город Эн Leningradin kirjailijoiden liitolle, Dobytšin joutui ankaran kritiikin kohteeksi teoksensa sisällöstä. Sen vuoksi Dobytšin nähtiin liiton silmissä venäläisen formalismin pääedustajana, jota vastaan Pravda oli samana vuonna aloittanut hyökkäyksen kaikilla taiteen aloilla. Dobytšinia syytettiin liiton toimesta luokkaviholliseksi teoksensa takia. Tämän jälkeen Dobytšin katosi niin julkisesta kuten myös kirjallisesta elämästä. Tämän jälkeen on oletettu, että Dobytšin teki itsemurhan samana vuonna.
Jeune Afrique
Jeune Afrique on ranskankielinen panafrikkalainen viikoittain ilmestyvä uutisaikakauslehti. Se on perustettu 1960 Tunisissa ja se on sen jälkeen ilmestynyt Pariisissa. Se on luetuin panafrikkalainen aikakauslehti. Vuonna 2014 sen levikki oli 53 475. Se on julkaissut vuodesta 1967 myös kirjoja nimellä Les Éditions du Jaguar.
Vuodesta 2000 Jeune Afrique on julkaissut myös uutisverkkosivustoa.
Historia ja profiili
Jeune Afriquen perustivat Tunisissa 17. lokakuuta 1960 Béchir Ben Yahmed ja toinen tunisialainen intellektuelli. Viikkolehden perustajat muuttivat Pariisiin presidentti Habib Bourgiban kauden ankaran sensuurin vuoksi. Lehden aihepiirejä ovat Afrikan poliittiset, taloudelliset ja kulttuuriset kysymykset, ja paino on ranskankielisessä Afrikassa ja Maghrebissa.
Vuodesta 2000 (numero 2040) alkuvuoteen 2006 (numero 2354) lehti ilmestyi nimellä Jeune Afrique/l’intelligent.
Lehden Pariisin-toimitukseen on hyökätty kahdesti, ensin vuonna 1986 ja toisen kerran tammikuussa 1987. Jälkimmäisestä hyökkäyksestä otti vastuun ranskalainen nationalisti Charles Martel.
Robert Mandan
thumb|Mandan (vasemmalla) televisiosarjassa Kupla. Robert Mandan (2. helmikuuta 1932 Clever, Missouri – 29. huhtikuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Kinderhook
Kinderhook on kunta (town) New Yorkin osavaltion Columbian piirikunnan pohjoisosassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 8 498 vuoden 2010 väestönlaskennassa, mikä tekee siitä Columbian piirikunnan väkirikkaimman kunnan.
Kinderhookista oli kotoisin Yhdysvaltain 8. presidentti Martin Van Buren.
Queenie Chan
Queenie Chan (s. 1980 Hongkong, Kiina) on kiinalais-australialainen mangapiirtäjä.
Hongkongilaissyntyinen Chan muutti kuusivuotiaana vanhempiensa mukana Australiaan. Hän opiskeli yliopistossa tietojärjestelmiä ja piirsi samalla mangaa. Hän teki vuonna 2004 sopimuksen mangakustantaja Tokyopopin kanssa pitkän piirrosromaanin tekemisestä. Siitä tuli Dreaming-sarjan ensimmäinen osa. Se on yliluonnollinen jännityskertomus kaksossisaruksista, jotka huomaavat, että heidän kaukana maaseudulla sijaitsevassa koulussaan on vallalla pahuus. Hän hyödyntää siinä Australian alkuperäisasukkaiden käsitteitä. Sarja on ilmestynyt suomeksi vuosina 2007–2008.
Chan on tehnyt yhteistyössä Dean Koontzin kanssa Odd Thomas -sarjakuvaromaanisarjaa, johon kuuluvat In Odd We Trust (2008), Odd Is On Our Side (2010) House of Odd (2012). Ne nousivat New York Timesin myydyimpien sarjakuvien listalle.
Chan on tehnyt vuodesta 2015 alkaen kolmiosaista sarjakuvaromaania Fabled Kingdom, jonka päähenkilö on Celsie-niminen "punahilkka", joka asuu isoäitinsä kanssa keskellä metsää. Kirjassa on piirroskuvien lisäksi proosatekstiä. Sarjan toinen osa oli vuonna 2017 Ledger-palkinto-ehdokkaana. Hän piirtänyt myös lyhyitä sarjakuvakertomuksia, lähinnä sydneyläisen Bento Comicsin antologiasarjaan.
Musta torni
300px|thumb|Revolverimies Roland ja Musta torni. Kuvan on tehnyt Michael Whelan. Musta torni on Stephen Kingin kahdeksanosainen fantasiasarja. Innoituksen sarjaan King sai Robert Browningin runosta Childe Roland to the Dark Tower Came. Kingin tarkoituksena oli yhdistää fantasiakirjat kuten Taru sormusten herrasta sekä Sergio Leonen ohjaamat spagettiwesternit.
Juoni
Gileadin revolverimies Roland Deschain seuraa Mustiin puettua miestä, jonka kiinni saatuaan tämä kertoo Rolandille Mustasta tornista. Roland lähtee pelastamaan tarunhohtoista Mustaa tornia, joka toimii maailmojen välisenä akselina. Ajalle on tapahtumassa jotain. Musta torni uhkaa tuhoutua, sillä Purppurakuningas on kerännyt Murtajia tuhoamaan Mustaa tornia pystyssä pitäviä Säteitä, jotta Tornin luhistumisen myötä Purppurakuninkaan ruumiillinen olemus vapautuisi ja maailmankaikkeus kohtaisi loppunsa. Roland ei kuitenkaan selviä yksin, vaan joutuu kulkemaan eri maailmoihin ja aikoihin johtavista ovista saadakseen liittolaisia, kasatakseen ka-tetin (joka tarkoittaa Rolandin maailman kielessä joukkoa, jolla on sama kohtalo/päämäärä, tässä tapauksessa Mustan tornin löytäminen) ja matkatakseen Säteen polkua pitkin Loppu-Maailmaan Mustan tornin luokse. Ka-tetiin liittyvät Jake Chambers (11-vuotias poika New Yorkista, vuodesta 1977), Eddie Dean (heroiiniriippuvainen New Yorkista, vuodesta 1987), Susannah Dean (”Varjojen Leidi”, New Yorkista vuodesta 1964) sekä Oi-mäyriäinen. Matkalla ilmenee kuitenkin paljon edesottamuksia, joihin lukeutuvat muun muassa kohtaamiset kieroutuneen Blaine-junan, alhaismiesten, demonien ja Mustiin puetun miehen eli Walter Padickin kanssa.
Laula kanssain (vuoden 1976 albumi)
Laula kanssain on Matti Siitosen eli Fredin seitsemäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1976.
Musta torni
Henkilöhahmot
120px|thumb|Isä Callahan kirjassa [[Musta torni V: Callan sudet. Piirros: Bernie Wrightson.]] thumb|150px|Revolverimies Roland [[Revolverimiehen alku -sarjakuvassa.]] thumb|120px|Randall Flagg. Kuva on [[Marvelin The Stand: Captain Trips -sarjakuvan kansikuva, jonka ovat tehneet Mike Perkins ja Laura Martin.]] thumb|120px|Kuva Purppurakuninkaasta Mustan tornin seitsemännessä osassa. Kuvan on tehnyt Michael Whelan.
Muussa mediassa
120px|thumb|John Farson sarjakuvissa.
Sarjakuvat
Sarjakuvat kertovat koko tarinan kronologisessa järjestyksessä ja tarkemmin kaikki yksityiskohdat.
Elokuva
Ensimmäinen elokuvasovitus Musta torni ilmestyi 4. elokuuta 2017. Ohjaajana toimi tanskalaissyntyinen Nikolaj Arcel (Miehet jotka vihaavat naisia, Kuningatar ja henkilääkäri, Fasandræberne). Revolverimies Rolandin roolissa nähdään Idris Elba (Luther, Avengers: Age of Ultron, Viidakkokirja, Star Trek Beyond) ja Matthew McConaughey näyttelee Walter Padickia, mustiin puettua miestä. Elokuvasta tosin ei tullut kriitikoiden ylistämä eikä se myöskään menestynyt lipputulollisesti. Suunnitelmat jatko-osasta tuntuvat toistaiseksi kariutuneen.
Televisiosarja
Elokuvalle oli myös suunniteltu esi-osana toimiva TV-sarja, mutta huono menestys muutti suunnitelmia. Sarja on nyt päätetty tehty täysin puhtaalta pöydältä Amazonin tuottamana. Nyt sarjaan on palkattu näyttelijöiksi Sam Strike esittämään Rolandia ja Jasper Pääkkönen esittämään Walteria.
Linkittymiä
Kingin tuotannossa yleistä on teosten linkittymiset toisiinsa joko paikkojen, henkilöiden, esineiden tai asioiden muodossa. Myös Musta torni -sarjassa esiintyy joitakin edellämainittuja, joita saattaa esiintyä kirjailijan muussakin tuotannossa enemmän tai vähemmän tärkeinä elementteinä. Lista muutamista Kingin teoksista linkittymineen:
Mustan tornin osissa Joutomaa ja Velho hahmo nimeltään Tik-Tak-Mies ja Tukikohdassa Roskismies sanovat kumpikin samalla tavalla: ”Minun elämäni sinulle!” (”My life for you!”). Tämä on myös vahva viittaus Talismaanin erimaailmoiden kaksoisolentoihin. Velhossa Rolandin ka-tet kulkee vaarallisten oheikoiden täyttämässä Topekassa, josta he löytävät sanomalehden, jossa kerrotaan Tukikohdassa esiintyneestä superflunssasta, ”Kapteeni Trippsistä”.
Tarinan antagonisti Randall Flagg on todellisuudessa Purppurakuninkaan oikea käsi, Walter O’Dimn. Hän esiintyy Musta tornin oheella konnanhahmona myös Lohikäärmeen silmissä. Flagg sanoo kirjan lopussa elämän olevan pyörä, joka saapuu samaan kohtaan lopussa, mikä viittaisi käsitteeseen Ka, joka tarkoittaa Musta torni -kielessä kohtaloa.
Kirjassa Jack Sawyer pystyy astumaan meidän maailmastamme ”Territoreiksi” kutsuttuun rinnakkaisuniversumiin, jota kansoittavat paralleeli-ihmiset, joilla on outoja yhtymäkohtia Jackin maailmassa elävien tuttujen kanssa. Mukana on myös eri ulottovuuksien välistä matkailua, mikä on toistuva teema Mustassa tornissa.
Kirjan konna, Morgan Sloat, käyttää maailmasta toiseen pääsyyn maagista avainta, joka toimii vastaavalla tavalla kuin "oheikon" kautta pääsy Todashiin.
Usva -tarinassa armeijan salaisessa tukikohdassa pyrittiin tutkimaan erilaisiin ulottovuuksiin pääsyä, ja tuloksena oli Musta tornissa "oheikkona" tunnetun portin aukeaminen ”todash”-ulottovuuteen, josta sakeassa usvassa piileskelevät oudot hirviöt ovat lähtöisin.
Rouva Toddin oikotie -kertomuksen hahmon, rouva Toddin, kerrotaan käyttäneen jonkinlaista mystistä porttia siirtyäkseen paikasta toiseen.
Jauntti -novellissa aiheena on teleporttaus, jonka muutamat hahmot Mustassa tornissa kykyenevät tekemään.
”Kilpikonna” mainitaan toistuvasti kyseisessä kirjassa yliolentona. Mustassa tornissa Kilpikonna on yksi kahdestatoista ”Säteen” vartijasta, jonka tarkoitus on pitää Musta torni pystyssä. Myös Säteet mainitaan ohimennen.
Yksi kirjan hahmoista, Stan Uris, mainitsee ohimennen laulavista ruusuista, jotka ovat tärkeässä osassa Mustassa tornissa. Musta torni -sarjassa Loppu-maailman Can’ Ka No Rey on suuri laulavien ruusujen niitty, jonka keskellä Musta torni kohoaa.
Mustan tornin samannimisessä seitsemännessä osassa kohdataan robotti nimeltään Änkyttäjä-Bill, joka on Se-kirjan yhden päähenkilön, William ”Bill” Denbroughin, lapsuuden ajan lempinimi.
Tarinan konna, kuninkaan velho nimeltään Flagg, tavataan usein Mustassa tornissa Roland Deschainin vihollisena ja Purppurakuninkaan palvelijana. Kirjassa Kolme korttia pakasta Roland muistelee nähneensä Gileadin lopun tienoilla ihmistä muistuttavan paholaisen, joka oli kutsunut itseään Flaggiksi, ja tätä ajoi takaa kaksi miestä nimeltään Thomas ja Dennis, jotka esiintyvät tärkeässä osassa Lohikäärmeen silmissä.
Velhossa yksi sivuhahmoissa Coosin Rhea mainitaan Lohikäärmeen silmissä Rhiannon -nimisenä noitana.
Susannan laulussa Roland kertoi, että hänen isoisänsä Alaric oli matkannut Garlaniin – joka mainitaan Lohikäärmeen silmissä – tappamaan lohikäärmeen, mutta oli myöhästynyt, koska viimeinen lohikäärme oli joutunut Delainin kuningas Rolandin tappamaksi. Lohikäärmeen silmissä Delainin kuningaskunta toimii tapahtumapaikkana ja tämän kuningas on yksi kirjan henkilöhahmoista.
Siirryttyään taulun sisälle mystiseen maailmaan kirjan päähenkilö kuulee siellä elävän naisen mainitsevan käyneen autioituneessa Ludin kaupungissa, jossa revolverimies Roland mukanaan ka-tet kulkee sen halki Joutomaassa.
”Ka”, joka Mustassa tornissa merkitsee kohtaloa, mainitaan ohimennen.
Tak, kirjan antagonisti, on todennäköisesti yksi Mustassa tornissa mainitun ”todash”-väliulottovuuden vaarallisista olennoista. Tak puhuu myös can-toista (tarkoittamalla ”aavikon lapsia”), jotka Mustassa tornissa ovat alhaismiehiä, outoja ihmiseläin-hybridejä. Lisäksi kieli on täysin sama, jota Tak puhuu.
Viittaukset samat kuin edellämainitussa.
Kirjassa tulee toistuvasti esille luku 19, joka toimii maagisena lukuna Musta torni -sarjassa. Sama luku auttaa kirjan päähenkilöä selvittämään Sara Laughs -mökin salaisuuden.
Talismaanin jatko-osassa esitetään ja ohimennen mainitaan paljon henkilöhahmoja, jotka ovat Musta torni -sarjassa enemmän tai vähemmän tärkeässä osassa, kuten Purppurakuningas, Elurian pikku sisaret -novellin Sophie sekä revolverimies Roland ja tämän ka-tet.
Kirja yksi sivuhahmoista osoittautuu erittäin voimakkaaksi ”murtajaksi”, jonka voimia Purppurakuningas tahtoo käyttää Mustan tornin tuhoamiseen.
Kuten Talismaanissa, myös tässä erimaailmojen kaksoisolennot tulevat vahvasti esille.
Elurian pikku sisaret -tarina on Musta torni -kertomus, joka sijoittuu ajallisesti ennen Revolverimies -kirjan alkua, kun revolverimies Roland vielä jahtaa mustiin puettua miestä.
Kaikki on rentoo -novellin päähenkilö Dinky Earnshaw tavataan Mustassa tornissa yhtenä ”murtajana” Ukkosenjylyn Angul Sientossa. Kaikki on rentoo -tarinassa Dinky värvättiin Pohjoiskeskuksen Positroniikan tytäryhtiön salamurhaohjelmaan. Positroniikka toimii pääantagonisti Purppurakuninkaan alaisuudessa.
Kirjassa viitataan ”Alhaismieheen”, jollaisia esiintyy Mustassa tornissa Purppurakuninkaan palvelijoina. Buick toimii porttina Mustassa tornissa mainittuun ”todash”-ulottovuuteen, jota kautta ilmestyy outoja ja arvaamattomia olentoja.
Aškaalit
Aškaalit ovat albanian kieltä puhuva pääasiassa Kosovossa, Albaniassa, Serbiassa ja Vojvodinassa elävä vähemmistökansallisuus.
Musta torni
Linkittymiä
Yksi kirjan hahmoista nimeltään Sandy Dearborn. Sukunimi mainitaan kirjassa Velho William Dearbornin muodossa, kun nuori Roland Deschain käyttää sitä Mejisin paronikunnassa tekaistuna nimenä. Kirjassa käväistään vaihtoehtoisessa todellisuudessa, joka kuvaa Musta torni -sarjan maailmankaikkeutta vuonna 2011. Kirjan pääjuoni selittää osaltaan, miten Mustan tornin universumi syntyi. Teoksessa mainitaan muun muassa Kilpikonna, Pohjoiskeskuksen Positroniikka sekä Takuro Spirit -automerkki.
Aškaalit
Aškaalien alkuperä on epäselvä. Erään teorian mukaan he ovat albanisoituneita, Palestiinasta saapuneita romaneita, kun taas jotkut pitävät heitä turkkilaisten tai Kosovon egyptiläisten, jotka ovat hyvin samankaltainen ryhmä, jälkeläisinä. Nimitys aškaali tulee Israelissa sijaitsevasta Ashkelonin kaupungista.
Mauke
Mauke on atolli Cookinsaarten eteläosissa. Sen pinta-ala on 18,4 neliökilometriä ja asukkaita oli 289 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Atollin ensimmäinen asukas oli paikallisen mytologian mukaan Uke, jonka mukaan Mauke on myös nimetty.
Aluejako
Mauke jaetaan neljään alueeseen, joista kaksi on edelleen jaettu tapereihin : Niiden nimet ovat :
Ferdinand Walsin Esterházy
thumb|Jean Baptiste Guthin [[karikatyyri Ferdinand Walsin Esterhazysta.]] Ferdinand Walsin Esterházy (Marie Charles Ferdinand Walsin Esterházy, 16. joulukuuta 1847 Pariisi – 21. toukokuuta 1923) oli ranskalainen upseeri ja vakooja. Esterhazy välitti saksalaisille salaisia asiakirjoja, ja hän oli Dreyfusin tapauksen todellinen pääsyyllinen.
Esterházy kuului tunnetun unkarilaisen Esterházyn aatelissuvun ranskalaiseen haaraan. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoden 1866 sodassa Preussia vastaan. Sen jälkeen hän oli Ranskan muukalaislegioonassa, kunnes liittyi Ranskan vakinaiseen armeijaan vuonna 1892.
Esterházy oli joutunut 1890-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin epäonnistuneiden sijoitusten ja pelivelkojen vuoksi. Nämä seikat johtivat siihen, että Esterházysta ilmeisesti tuli vakooja, joka välitti maksusta salaisia tietoja saksalaisille.
Vuonna 1894 Ranskan armeijan tiedusteluosasto sai selville, että Saksan suurlähetystöön, luultavasti sotilasasiamies Max von Schwarzkoppenille, oli välitetty tykistöä koskevaa salaista tietoa. Armeijan tutkijoiden mielestä todennäköinen syyllinen oli kapteeni Alfred Dreyfus. Dreyfus vangittiin 1894 syytettynä vakoilusta, ja hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön.
Kaksi vuotta Dreyfusin oikeudenkäynnin jälkeen kävi ilmi, että saksalaisille oli välitetty lisää salaiseksi merkittyjä asiapapereita. Vuonna 1898 Esterházya alettiin epäillä Dreyfusin tapauksen todelliseksi syylliseksi, ja hän joutui oikeuteen. Häntä ei kuitenkaan tuomittu. Oikeudenkäynti aiheutti Ranskassa valtaisan kohun, ja muun muassa kirjailija Émile Zola käsitteli aihetta L’Auroressa julkaistussa kuuluisassa kirjoituksessaan ”J’accuse”. Esterházy pakeni kohua Englantiin, jossa hän vietti loppuelämänsä työskennellen salanimellä muun muassa kielenkääntäjänä. Esterházyn muistiinpanoista on löytynyt todisteita siitä, että hän todella vakoili Saksan hyväksi.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2000
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2000.
Bellasi
Bellasi oli italialainen Formula 1 -talli, joka osallistui kuuteen osakilpailuun kausina –. Kahdesti tallin sveitsiläinen kuljettaja Silvio Moser pääsi lähtöruudukkoon, mutta molemmilla kerroilla tulokseksi jäi keskeytys.
Bellasi käytti autossaan Ford Cosworth DFV -moottoria ja Goodyearin renkaita.
Olena
Olena on naisen etunimi. Se on Helena-nimen ukrainalainen variantti. Olenaa on käytetty etunimenä myös Skandinaviassa, mutta siellä sitä on pidetty Ole-miehennimen feminiinisenä vastineena.
Astral Studio
Astral Studio on Tampereen Epilässä sijaitseva musiikkistudio, joka perustettiin vuonna 2007. Se markkinoi itseään Pirkanmaan kotoisimpana studiona, joka on erikoistunut yhtyeäänityksiin sekä tuotantoon.
Studiossa albumeita ovat äänittäneet mm. Ghost Voyage, Hard Action, Katra, Maija Moisio ja Tryer.
Olena
Olenalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Amenemhet III
pienoiskuva|pysty|Amenemhet III:n rintakuva [[Intian kansallismuseossa, New Delhissä.]] Amenemhet III oli muinaista Egyptiä 12. dynastian aikaan vuosina 1844–1797 eaa. hallinnut faarao.
Manethon mukaan Amenemhet olisi hallinnut ainoastaan 8 vuotta, mutta hänen rakennuttamistaan monumenteista voidaan päätellä, että tämä on todennäköisesti käännösvirhe. Torinon papyrus ilmoittaa Amenemhetin hallitusajaksi 40 vuotta. Amenemhet jakoi valtaistuimen seuraajansa Amenemhet IV:n kanssa hallituskautensa lopussa.
Amenemhet III:n isä oli hänen edeltäjänsä Senusret III ja hänen äitinsä Sobekshedty-Neferu. Häntä pidetään yhtenä 12. dynastian huomattavimmista kuninkaista, hänen rauhallisen hallituskautensa aikana keskivaltakunnan kulttuuri oli huipussaan. Amenemhetillä oli ainakin yksi poika, Amenemhet IV - hän saattoi olla myös pojanpoika - josta tuli hänen seuraajansa, sekä kaksi tytärtä, Neferuptah ja Sobekneferu, josta tuli hallitsija Amenemhet IV:n jälkeen.
Amenemhet III:n tiedetään aloittaneen monia rakennustyömaita ympäri Egyptiä. Hän rakennutti muun muassa Faijumiin suuret siipirattaat, joilla Niilin vesiä saatiin ohjattua kauemmaksi rannoista näin luoden laajan viljelyskelpoisen alueen. Lisäksi hän rakennutti kaksi suurta patsasta Faijumin eteläpuolelle, Sobekin temppelin Krokodilopolikseen sekä laajennutti Ptahin temppeliä Memfiksessä.
Hallituskaudellaan Amenemhet ei suorittanut edeltäjänsä tavoin suuria sotilaallisia kampanjoita. Hän piti linnakkeet ja sotilaat Nubiassa, mutta ei pyrkinyt laajentamaan rajoja etelämmäksi. Amenemhet pyrki kuitenkin jatkamaan isänsä perinteitä vähentämällä aateliston ja virkamiesten valtaa. Hän kielsi muun muassa kuninkaallisten virkojen periytymisen isältä pojalle.
Hautapaikakseen Amenemhet valitsi Dahshurin, jonne hän rakennutti niin sanotun mustan pyramidin. Amenemhet II:n, Senusret III:n ja Sneferun pyramidien läheisyyteen rakennettu pyramidi poikkesi aikalaisistaan siten, että sen perustuksia ei kaivettu peruskallioon asti, vaan ne rakennettiin tiivistetyn pohjamaan päälle. Osittain tästä syystä pyramidi alkoi heti valmistumisen jälkeen halkeilla ja Amenemhet hylkäsi sen. Pyramidin pohjoispuolella olevat Amenemhetin perheelle suunnitellut haudat kuitenkin otettiin käyttöön. 13. dynastian faarao Hor haudattiin todennäköisesti sinne.
Hylättyään Dahshurin pyramidinsa Amenemhet rakennutti itselleen uuden pyramidikompleksin Hawaraan. Dahshurin pyramidin tavoin sen runko oli tehty mutatiilistä, jotka oli peitetty kalkkikivellä. Poikkeuksellista Hawaran pyramidissa oli se, että hautakammio oli kaiverrettu yhdestä ainoasta kivestä, joka on painanut noin 110 tonnia. Pyramidia ympäröi valtava 28 000 neliömetriä käsittävä muurirakennelma. Tämä onkin mahdollisesti ollut esikuvana labyrintti-myyteille, sillä se sisälsi useita kiemurtelevia käytäviä ja maanalaisia huoneita. Amenemhetin pyramidikompleksi on pinta-alaltaan Keskivaltakunnan suurin.
Amenemhetin hallituskaudella Egyptistä oli tullut hyvin rikas valtio, mikä nähdään jo hänen rakennuttamiensa monumenttien määrästä ja koosta. Kuitenkin Amenemhetin hallituskauden loppua kohti Niilin tulvat alkoivat heikentyä. Koska Niilin tulvat olivat egyptiläisen maatalouden elinehto, niiden heikennyttyä alkoi Egyptin talous kärsiä. 12. dynastian ja Keskivaltakunnan tuhoutumisen katsotaankin alkaneen Amenemhetin hallituskauden lopussa.
Amenemhet haudattiin lopulta pyramidiinsa Hawaraan hänen tyttärensä Neferuptahin haudan viereen. Molemmat haudoista on kuitenkin ryöstetty ja osin tuhottu muinaisina aikoina, joten hautauksesta ei ole saatu tarkempaa tietoa.
Amenemhet III:tä palvottiin myöhemmin myös kreikkalais-roomalaisen kauden aikana Lameres-nimellä.
Eva Wichman
Eva Aline Wichman (vuodesta 1930 Gardberg, vuosina 1938–1945 Parland; 28. maaliskuuta 1908 Helsinki – 5. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, lelusuunnittelija ja kääntäjä.
Wichman opiskeli Helsingin taideteollisessa koulussa ja työskenteli sitten koristetaiteilijana ja lelusuunnittelijana. Wichman sai 1930-luvulla kaksi kertaa kultamitalin suunnittelemistaan puuleluista. Hän toimi sittemmin Huhtamäki-Hellaksen ja Fazerin taiteellisena johtajana ja ryhtyi myöhemmin vapaaksi taiteilijaksi.
Wichman kuului 1930- ja 1940-luvulla kirjallisen uransa aloittaneisiin toisen polven modernisteihin, ja hänen kertomuksensa sijoittuvat usein kaupunkimiljööseen. 1950-luvulla Wichman kuului jonkin aikaa kommunistiseen puolueeseen ja kirjoitti tällöin myös poliittisvaikutteista lyriikkaa. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen siihen tapaan, jolla kommunistinen puolue kohteli taiteilijoita, ja hän erosi lopulta puolueesta. Wichman oli naimisissa 1938–1945 kirjailija Ralf Parlandin kanssa; Thomas Parland oli heidän poikansa. Hän oli 67-vuotias, kun hän kuoli vuonna 1975 keuhkosyöpään.
Charles Catterall
Charles Catterall (16. lokakuuta 1914 – 1. marraskuuta 1966) oli eteläafrikkalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Catterall saavutti 57,2 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Berliinissä 1936 hävittyään loppuottelussa Argentiinan Oscar Casanovasille. Catterall oli Berliinissä maansa ainoa mitaleille yltänyt urheilija.
Kaivopuiston rautatietunneli
Kaivopuiston rautatietunneli oli Helsingin satamarataan kuulunut rautatietunneli, joka alitti Kaivopuiston osuudella Merisatamasta Eteläsatamaan. Lyhyehkö tunneli alitti Ison Puistotien ja Itäisen Puistotien sekä niiden välissä sijaitsevan Marmoripalatsin tontin. Valmistuessaan vuonna 1894 siitä tuli Suomen ensimmäinen rautatietunneli. Se rakennettiin betoniholvitekniikalla niin, että louhittu kallioleikkaus katettiin samaan tapaan kuin suurkaupunkien metrolinjoilla.
Tunneli oli aluksi 74-metrinen ja yksiraiteinen, mutta vuonna 1952 se pidennettiin satametriseksi ja kaksiraiteiseksi. Pituuseron ja muuttuneiden sisäänkäynti- ja raidejärjestelyiden vuoksi on puhuttu myös uudesta ja vanhasta Kaivopuiston tunnelista.
Poistuminen käytöstä
Liikennöinti Eteläsatamaan ja satamaradan päätepisteelle Katajanokalle päättyi 1. toukokuuta 1980. Kutsuvierasjuna kävi Kauppatorilla vielä kaksi viikkoa myöhemmin, mutta sen jälkeen tunneli ei ollut enää liikennekäytössä. Merisataman ratapihalta Eteläsatamaan johtaneet kiskot pysyivät useita vuosia käyttämättöminä paikoillaan ja purettiin vasta 1980-luvun lopulla. Eirasta ja Ullanlinnasta kiskot purettiin lopulta vuonna 2008 ja koko satamarata kokonaisuudessaan keväällä 2009.
Tunneli on sittemmin ollut käytössä varastona. Jonkin aikaa ei-toivottu läpikulku oli estetty kolmimetrisellä panssariverkkoaidalla. Sittemmin eteläinen suuaukko suljettiin, eikä siitä ole enää näkyvissä merkkejä, sillä vanha ratalinjaus Puistokadun reunassa on muutettu kevyen liikenteen väyläksi, joka tässä päässä nousee Puistokadun tavoin Ison Puistotien tasolle. Puistokadun reunassa rataa suojannut alkuperäinen rauta-aita on kuitenkin säilynyt paikoillaan koko kadun pituudelta. Tunnelivarastoon kuljetaan tänä päivänä sataman puolelta eli Laivasillankadun viereistä kallioleikkausta pitkin: se alkaa Olympiaterminaalin luota Satamatalon edestä, alittaa Ehrenströmintien ja kaartuu kohti Itäistä Puistotietä. Syvennyksen ylittää yksi silta jalankulkijoille. Tunneli on suljettu isolla ovella.
Elena Kaliská
Elena Kaliská (19. tammikuuta 1972 Zvolen, Tšekkoslovakia) on slovakialainen koskipujottelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän voitti olympiakultaa Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.
Kaliská on osallistunut olympialaisiin neljästi. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Atlantan olympialaisissa. Hän oli kajakkiyksikkökilpailun 19. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa 2000 Kaliská oli kajakkiyksikkökilpailun neljä voitettuaan karsintakierroksen. Ateenan olympialaisissa 2004 Kaliská oli karsintakierroksen jälkeen toinen, mutta oli välierien paras. Hän säilytti johtoasemansa myös loppukilpailussa voittaen uransa ensimmäisen olympiakullan. Pekingin olympialaisissa 2008 Kaliská kilpaili kajakkiyksikkökilpailussa. Hän voitti karsintakierroksen. Hän oli johdossa myös välierälaskun jälkeen. Hän sai myös parhaat pisteet viimeisessä laskussa voittaen toisen olympiakultansa.
Kaliskálla on kahden olympiakullan lisäksi kaksi MM-kultaa, kaksi MM-hopeaa ja yksi MM-pronssi. Lisäksi hänellä on useita EM-mitaleja.
Rederiaktiebolaget Eckerö
Historia
Rederiakiebolaget Eckerö ryhtyi 2. maaliskuuta 1961 harjoittamaan autolauttaliikennettä Suomen, Ruotsin ja Ahvenanmaan välillä. Rederiaktiebolaget Eckerö on nykyään Eckerö-konsernin emoyhtiö. Konsernin liikevaihto vuonna 2016 oli noin 240 miljoonaa euroa ja työntekijöiden määrä noin 1 200. Toimitusjohtajana toimii Björn Blomqvist.