cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louise Lasser
Lasser on näytellyt muun muassa elokuvissa Bananas – minä ja vallankumous (1971), Konnajengi (1985), Unelmien sielunmessu (2000) ja Mummonkaatajat (2004). Hän oli juontajana Saturday Night Livessä, mutta sai ohjelmaan porttikiellon vuonna 1976. Hän on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
Jukka Mäkelä (kaupunginjohtaja)
Jukka Tapio Mäkelä (s. 7. heinäkuuta 1960 Espoo) on Espoon kaupunginjohtaja (2011–) ja entinen kokoomuksen kansanedustaja (2007–2010).
Ura
Mäkelä valmistui ylioppilaaksi Etelä-Tapiolan lukiosta vuonna 1980 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1992. Hän oli vuonna 1988 Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan puheenjohtaja.
Ennen valintaansa eduskuntaan Mäkelä työskenteli vuosina 1993–2007 Tekniikan Akateemisten Liitto TEK:ssa projekti- ja osastopäällikkönä sekä yksikönjohtajana. Hänen vastuualueenaan olivat koulutukseen ja työllisyyteen liittyvät asiat.
Mäkelä oli teknillisen korkeakoulutuksen kansallisen yhteistyöryhmän puheenjohtaja vuosina 2007–2009 sekä Aalto-yliopistoa valmistelleen johtoryhmän jäsen 2007–2008.
Politiikka
Mäkelä valittiin Espoon kaupunginvaltuuston jäseneksi vuoden 1996 kunnallisvaaleissa. Vuosina 2001–2002 hän oli kaupunginhallituksen jäsen ja vuosina 2005–2008 puheenjohtaja. Vuosina 2009–2010 Mäkelä toimi valtuuston puheenjohtajana.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Mäkelä valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä. Eduskunnassa hän työskenteli sivistysvaliokunnassa, sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Kesäkuussa 2010 Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi vuoden 2011 alusta alkaen. Lokakuussa 2010 Mäkelän paikalle eduskuntaan nousi Lasse Virén.
Kokoomuksessa Mäkelä oli vuosina 2005–2008 Uudenmaan piirin puheenjohtaja sekä puoluehallituksen jäsen ja vuosina 2008–2010 puoluevaltuuston puheenjohtaja.
Näkemykset
Espoon, Helsingin, Kauniaisten, Sipoon ja Vantaan Suur-Helsingiksi yhdistämisestä valmistunutta selvitystä Mäkelä kommentoi vuoden 2014 lopulla, että syntyy "kallis, hierarkkinen ja jäykkä Byroslavia".
Yksityiselämä
Mäkelä on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan Mäkelä on reservin yliluutnantti.
Alvari Rinne
Alvari Santeri Rinne (11. syyskuuta 1887 Uskela – 22. maaliskuuta 1957) oli suomalainen toimittaja, kustannusvirkailija, runoilija ja suomentaja.
Alvari Rinteen vanhemmat olivat nahkuri Frans Engelbert Rinne ja Amanda Karolina Jansson. Perhe muutti Marttilaan ja Alvari kävi Turussa Turun klassillista lyseota ja Turun reaalilyseota päästen ylioppilaaksi 1906.Yliopisto-opintojen jälkeen Rinne oli suomenkielen ja historian opettajana Haapamäen yhteiskoulussa ja sen jälkeen Suomalainen-lehden toimitussihteerinä Jyväskylässä. Kun sanomalehdet Keski-Suomi ja Suomalainen yhdistettiin Rinne jatkoi työtään toimittajana Keskisuomalainen-lehdessä kunnes hän siirtyi kustannusliike K. J. Gummerus Oy:n palvelukseen. Rinne oli sitten kustannusvirkailijana Helsingissä Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjallisella osastolla kunnes hän palasi Jyväskylään Sisä-Suomi-lehden toimittajaksi. Vuonna 1937 Rinne siirtyi Osakeyhtiö Savon palvelukseen Kuopioon.
Puualppimänty
Alppimänty kasvaa rungolliseksi puuksi, enintään 20 metriä korkeaksi. Suomessa sen suurimmat yksilöt ovat tulleet ainakin 14 metriä korkeiksi. Varsinainen vuorimänty jää yleensä matalaksi pensaaksi, toisaalta myös sillä on olemassa puumainen, rungollinen viljelymuoto (f. arborea). Lajien tuntomerkkien ero löytyy kävystä ja käpysuomujen muodosta: alppimännyllä osa suomuista on taaksekaartunut ja kärkiosastaan kuokkumaisia.
Alvari Rinne
Talvisodan alettua Rinne palasi Marttilaan Karjalan kannaksen Hiitolasta. Alvari Rinne oli mukana kuoro-, teatteri- ja nuorisoseuratoiminnassa. Hän kirjoitti runokronikoita yhdistysten juhliin sekä juhlarunoja syntymäpäiville ja hautajaisiin. Hänen talvisodassa kaatuneiden marttilalaisten sankarihautajaisiin kirjoittamansa runot julkaistiin vihkosena vuonna 1940. Myöhemmin Rinne tarjosi turhaan runokokoelmakäsikirjoitustaan Gummerukselle ja Otavalle.
Alvari Rinne esiintyi Turun reaalilyseon aikaisen luokkatoverinsa Heikki Nurmion Aarne Mustasalon nimimerkillä kirjoittamissa Jokikylän pojista kertoneissa nuortenkirjoissa Vaito-nimellä.
Alvari Rinne halvautui vuonna 1953 ja hän kuoli vuonna 1957.
Dollari
Näihin maihin kuuluvat esimerkiksi Yhdysvallat ja Ecuador.
Historia
Dollari-nimitys tulee taalerista, saksalaisesta rahasta, jota käytettiin keski- ja uudella ajalla nykyisen Saksan ja Itävallan alueella. Sanan taustalla on saksankielinen ”laaksoa” merkitsevä sana Thal, ja tässä yhteydessä se viittaa ilmeisesti Böömin Sankt Joachimsthalin (nykyisen Jáchymovin) hopeakaivoksiin, joiden tuottamasta hopeasta lyötiin rahaa. Samanjohteisia rahayksiköitä oli käytössä myös Hollannissa (daalder) ja Ruotsissa (daler).
Kmart
Kmart on yhdysvaltalainen halpatavarataloketju, joka on nykyään Sears Holdingsin tytäryhtiö. Se perustettiin vuonna 1962.
Parhaimmillaan Yhdysvalloissa oli yli 2000 Kmart-ketjun tavarataloa, mutta vuonna 2022 jäljellä oli enää kolme.
Vuonna 2004 selvitystilassa ollut Kmart fuusioitui tappioita tehneen Sears, Roebuck and Companyn kanssa Yhdysvaltain kolmanneksi suurimmaksi vähittäiskauppayritykseksi Sears Holdings (nasdaq: SHLD). Fuusio merkitsi rankkaa saneeraamista: melkein 600 Kmart-myymälää suljettiin, ja 57 000 ihmistä sai lähteä. Kaksi ylintä johtajaa saivat myös potkut, ja niiden lisäksi osakkaat haastoivat heidät oikeuteen holtittomasta rahankäytöstä ja osakkeenomistajien pettämisestä.
Sears ajautui saneeraukseen vuonna 2018. Kmartin ja Searsin omistaa nykyään Transformco.
Gascogne-saintongenajokoira
Gascogne-saintongenajokoira (Gascon saintongeois) on ranskalainen koirarotu. Kotimaansa ulkopuolella se on yksi harvinaisimmista FCI:n tunnustamista roduista, mutta vuonna 2018 se oli kuitenkin Ranskassa 8. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 9. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi. Aiemmin pieni (petit) ja iso (grand) muunnos luokiteltiin kahdeksi eri roduksi, mutta nykyisin niillä on yhteinen rotumääritelmä ja FCI-numero (nro 21). Tästä huolimatta iso ja pieni muunnos kuuluvat keskenään eri alaryhmiin, sillä FCI-ryhmä 6.1 luokittelee rodut koon perusteella.
Ulkonäkö
Kuono ja kallo-osa ovat yhtä pitkät. Kallo on kapea ja kaareutuva, otsapenger vähäinen. Silmät ovat soikeat ja väriltään ruskeat. Korvat ovat riippuvat, kiertyneet ja melko taakse asettuneet. Kuono on hieman kupera ja kirsu väriltään musta. Ainoastaan leikkaava purenta sallitaan. Rintakehä on pitkä ja leveä. Häntä kannetaan elegantisti sapelin muodossa. Karvapeite on lyhyt ja tiivis. Pohjaväri on valkoinen, joka kattaa suurosan karvapeitteestä. Tämän lisäksi varsinkin pään alueella esiintyy mustia laikkuja ja sekä poskissa, silmien yläpuolella, korvien sisäpuolella että raajoissa (pilkutuksen muodossa) on tan-merkit. Silmien yläpuolella olevat merkit tunnetaan nimellä quatroeillé ("nelisilmä"). Reisien yläosassa saattaa joskus olla "kuolleiden lehtien" eli "metsäkauriin" väriset merkit, mutta niiden puuttuminen ei ole rotumääritelmän mukaan virhe.
Muunnosten väliset eroavaisuudet
Iso muunnos on yhtä aikaa sekä elegantti että vahva. Sitä luonnehditaan olemukseltaan, päältään ja karvapeitteeltään erittäin "ranskalaistyyppiseksi". Pieni on nimestään huolimatta kooltaan keskikokoinen. Isolla muunnoksella urosten säkäkorkeus vaihtelee 65–72 cm välillä ja narttujen 62–68 cm välillä; pienellä vastaavat mitat ovat uroksilla 56–62 cm ja nartuilla 54–59 cm. Molemmilla muunnoksilla sallitaan 1 cm vaihtelu suuntaan tai toiseen.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on rauhallinen, tottelevainen ja omistajaansa kiintyvä. Sekä isoa että pientä muunnosta on käytetty niin jäniksen kuin myös suurriistan metsästykseen. Ison muunnoksen sanotaan soveltuvan työskentelemään niin yksin jäljestävänä koirana kuin ajueenakin, mutta se on kuitenkin ennen kaikkea ajuekoira. Haukkua kuvaillaan soinnikkaaksi.
Alkuperä
thumb|right|250px|Joseph de Carayon-Latour virelade-tyyppisen koiran kanssa vuonna 1865. Rodun nimi viittaa sen kahteen kantarotuun. 1840-luvulla Girondessa sijaitsevan Vireladen linnan isäntä Joseph de Carayon-Latour yritti pelastaa sukupuuton partaalla olleen saintongenajokoira-rodun risteyttämällä sen paroni Rublen omistaman isogascognenajokoiran kanssa. Hän epäonnistui saintongenajokoiran elvyttämisessä, mutta loi sen sijaan kokonaan uuden rodun, johon lisättiin myöhemmin myös hieman ariègenajokoiraa. David Hancockin mukaan rotuun olisi vaikuttanut myös montemboeufin perimä.
Rotu kuuluu ns. chien d'ordre -ryhmään eli koiriin, jotka ajavat itseään suurempaa riistaa.
Pieni muunnos
Alkuperäiset gascogne-saintongenajokoirat olivat isoja, mutta 1900-luvun puolivälissä Lounais-Ranskassa paikalliset metsästäjät jalostivat siitä pienemmän version jäniksen metsästystä varten.
Yrjö Räisänen
Kaarlo Yrjö Räisänen (pakinoitsijanimimerkki Sasu Punanen; 16. helmikuuta 1888 Kuopio – 18. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja vasemmistolainen poliitikko, joka edusti ensin Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP), mutta siirtyi välirauhan aikana ”kuutosiin” ja sodan jälkeen Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon (SKDL). Nimimerkkiä Sasu Punanen käyttänyt Räisänen oli aikansa mahdollisesti tunnetuin suomalainen poliittinen pakinoitsija.
Ilia II
Ilia II (, s. 4. tammikuuta 1933 Vladikavkaz, Venäjä; alkuperäinen nimi Irakli Gudušauri-Šiolašvili) on Georgian ortodoksisen kirkon patriarkka, Mtskhetan ja Tbilisin arkkipiispa sekä tunnettu uskonnollinen hahmo. Ilia valmistui vuonna 1960 Moskovan teologisesta akatemiasta. Vuodesta 1963 hän toimi Mtskhetan seminaarin johtajana, metropoliitta hänestä tehtiin vuonna 1969 ja vuonna 1977 hänet valittiin Georgian patriarkaksi.
Yrjö Räisänen
Toimittajaksi
Räisäsen vanhemmat olivat kuopiolainen satulaseppä Kaarlo Räisänen ja Riitta Sutinen. Yrjö Räisänen kävi Kuopion lyseota vuosina 1901–1909, mutta joutui keskeyttämään oppikoulun seitsemännellä luokalla sairastelun vuoksi. Hän omaksui jo kotoa sosialidemokraattisen aatemaailman ja aloitti uransa itseoppineena lehtimiehenä Kuopiossa, missä työskenteli 1909–1914 Savon Työmies -lehdessä ensin aputoimittajana, sitten toimitussihteerinä ja lopulta vt. päätoimittajana. Oltuaan jonkin aikaa toimittajana Sanantuoja-lehdessä Iisalmessa ja toimitussihteerinä Vapaa Sana -lehdessä Vaasassa Räisänen siirtyi 1917 Helsinkiin, jossa hänestä tuli puolueen pää-äänenkannattajan, Työmies-lehden toimitussihteeri. Samana vuonna hän meni myös naimisiin Kerttu-Liisa Savolaisen kanssa. Sisällissodan jälkeen Räisänen oli vangittuna Isosaaren vankileirillä.
Pakinoitsija Sasu Punanen
Sodan jälkeen Työmiehen jatkajaksi perustettiin Suomen Sosialidemokraatti, jossa Räisänen jatkoi toimitussihteerinä ja sen jälkeen pakinoitsijana nimerkillä Sasu Punanen. Vuodesta 1923 alkaen Räisäsellä oli Suomen Sosialidemokraatissa päivittäinen palsta otsikolla Mitä Sasulle kuuluu. Hänen tavaramerkikseen muodostui erittäin piikikäs poliittisten vastustajien arvostelu, saunottaminen. Tarvittaessa hän löylytti omiaankin. Pakinat olivat arkisia ja luontevia, tekstiltään ymmärrettäviä. Tyyliseikoille hän ei uhrannut energiaansa. Nimimerkkinsä Räisänen otti Juhani Ahon vuonna 1892 julkaisemasta lastusta, jossa Sasu Punanen on saunomista rakastava mukavuudenhaluinen opiskelija. Vuosina 1919–1935 Räisänen oli myös SDP:n pilalehti Kurikan päätoimittaja.
Pakinoitsijan uransa alkuvuosina Räisänen tuki silloisen puoluejohtajan Väinö Tannerin linjaa SDP:ssä ja arvosteli kommunisteja lähes yhtä kipakasti kuin oikeastoakin, mutta 1920-luvun mittaan hänen linjansa muuttui vasemmistolaisemmaksi ja hän siirtyi puolueen vasemmisto-oppositiota edustaneen Väinö Huplin tukijaksi. Räisänen arvosteli Tannerin toimintaa pääministerinä vuonna 1927. Erityisen ankarasti hän tuomitsi sen, että Tanner otti 16. toukokuuta 1927 – porvarien juhlapäivänä, joka muistutti vasemmistoa sisällissodan katkerasta lopusta – virkaatekevänä tasavallan presidenttinä vastaan suojeluskuntalaisten paraatin: sosialidemokraattien ei hänen mielestään pitänyt mennä ”nöyryyttämme osoittaen nuora kaulassa Senaatintorille ja sanoa porvareille: tässä olen, tee niin kuin tahdot”. Seuraavan vuosikymmenen kuluessa miesten välit tulehtuivat täysin sovittamattomiksi, mihin oli syinä sekä aatteelliset erimielisyydet että henkilökohtaiset antipatiat. Lopullisen välirikon jälkeen Räisänen erotettiin Suomen Sosialidemokraatista syksyllä 1939.
Kansanedustajana
Räisänen oli eduskunnan jäsenenä Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä valittuna vuodesta 1930 alkaen. Hän kuului vuodesta 1930 alkaen Helsingin kaupunginvaltuustoon ja vuosina 1931–1934 myös kaupunginhallitukseen sekä useiden järjestöjen hallituksiin.
Vuonna 1932 Tammisaaren pakkotyölaitoksen vartijat vaativat Räisäsen asettamista syytteeseen sen vuoksi, että tämä oli hallitukselle esittämässään kysymyksessä väittänyt heidän syyllistyneen useisiin törkeisiin rikoksiin, kuten kuolemaan johtaneeseen pahoinpitelyyn, kuolemantuottamukseen ja virkarikoksiin. SDP piti syytettä poliittisena. Vaatimus sai taakseen 101 kansanedustajaa, mutta ei syytteen nostamiseen vaadittavaa viiden kuudesosan enemmistöä. Kyseessä oli Suomen historian ensimmäinen yritys kansanedustajan syytesuojan murtamiseksi, ja myöhemminkin tätä on yritetty vain kansanedustajien Lauri Järven (1947), Mikko Ekorren (1979) ja Juha Mäenpään (2020) tapauksissa.
Vuonna 1940 Räisänen liittyi SDP:stä eronneen vasemmisto-opposition perustamaan Sosialistiseen eduskuntaryhmään (kuutosryhmään) ja ryhtyi ryhmän julkaiseman Vapaa Sana -lehden toimittajaksi. Tästä seurasi syyskuussa 1940 erottaminen SDP:stä. Jatkosodan puhjettua seuraavana vuonna kaikki kuutosryhmän kansanedustajat vangittiin, ja helmikuussa 1942 Turun hovioikeus tuomitsi heidät vankeuteen valtio- ja maanpetoksellisesta toiminnasta. Korkein oikeus vahvisti myöhemmin tuomiot, jolloin he menettivät samalla valtakirjansa kansanedustajina. Oikeudenkäyntiä on pidetty poliittisena ja näyttöä hyvin heiveröisenä muiden kuin Cay Sundströmin osalta. Räisänen tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Jatkosodan päätyttyä hänet vapautettiin ja hän sai kansanedustajan paikkansa takaisin. Hän myös jatkoi uudelleen perustetun Vapaan Sanan toimittajana.
Vuodesta 1945 kuolemaansa saakka Räisänen oli SKDL:n kansanedustajana. SKDL:n sisällä hän kuului Sosialistiseen Yhtenäisyyspuolueeseen (SYP), jonka äänenkannattajan Vapaan Pohjolan sivuilla Sasun pakinat jatkoivat ilmestymistään. Hyökkäyksiä Väinö Tanneria vastaan Räisänen jatkoi sodan jälkeenkin. Räisänen valittiin SYP:n puoluetoimikunnan varajäseneksi maaliskuun 1946 ja lokakuun 1947 puoluekokouksissa. Tammikuussa 1945 Räisänen oli yhtenä allekirjoittajana Sosialistisen eduskuntaryhmän eli niin kutsuttujen kuutosten eduskuntakyselyssä, jossa vaadittiin selvitettäväksi, ketkä poliitikot olivat olleet vastuussa Suomen joutumisesta jatkosotaan, ja saman vuoden kesäkuussa hän oli mukana yhteensä 55 kansanedustajan sotasyyllisyysasiasta tekemässä välikysymyksessä.
Räisänen nimitettiin Alkon toimistopäälliköksi 1944 ja apulaisjohtajaksi 1947. Hän kuoli yllättäen kesäkuussa 1948.
Martin Chemnitz
thumb|180px|Chemnitz, Martin
Martin Chemnitz (1522–1586) oli saksalainen luterilainen teologi.
Chemnitz oli Braunschweigin superintendentti ja yksi Yksimielisyyden ohjeen tekijöistä. Häntä pidetään luterilaisen uskonpuhdistuksen toisen sukupolven kenties merkittävimpänä teologina. Chemnitzin suku aateloitiin myöhemmin Ruotsin valtakunnassa vuonna 1648 ja otettiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 417.
DeLorean DMC-12
thumb|DeLorean DMC-12 takaa. DeLorean DMC-12 on DeLorean Motor Companyn vuosina 1981–1982 valmistama takamoottorinen urheiluauto, ja ainoa yhtiön valmistama automalli. Auton erikoisuuksia ovat ruostumattomasta teräksestä tehty kori ja ylöspäin aukeavat niin sanotut ”lokinsiipiovet”.
Ensimmäinen prototyyppi DMC-12:sta tehtiin 1976, ja tuotanto alkoi vuonna 1981 DMC:n tehtaalla Dunmurryssä, Pohjois-Irlannissa. Mallin tuotannon aikana autoon tehtiin pieniä muutoksia konepeltiin, renkaisiin ja sisustukseen. Yhteensä DMC-12:a valmistettiin noin 9 000 kappaletta, joista nykyään on jäljellä noin 6 500 kappaletta.
Vaikka DMC-12:t valmistettiin Pohjois-Irlannissa, malli oli suunniteltu Pohjois-Amerikan markkinoille, minkä takia melkein kaikki valmistetut autot olivat vasemmalta ohjattavia. Oikealta ohjattavia De Loreaneja on valmistettu vain 23 kappaletta.
Historia
Ensimmäisen DeLorean DMC-12:n prototyypin valmisti vuonna 1976 William T. Collins, joka oli entinen Pontiacin suunnittelija. Alun perin auton voimanlähteenä piti toimia Citroënin valmistama Wankel-kiertomäntämoottori, jonka tilalle kuitenkin suuren bensiininkulutuksen vuoksi päätettiin valita polttoaineen ruiskutuksella varustettu PRV (Peugeot–Renault–Volvo) V6. Auto päätettiin rakentaa uudella ERM-teknologialla, jolloin valmistuskustannuksia saatiin pienemmiksi ja autosta kevyempi. Tämä uusi teknologia, jolle De Lorean hankki patenttioikeudet, havaittiin myöhemmin toimimattomaksi sarjatuotannossa.
Vuonna 1978 alettiin rakentaa Dunmurryyn tehdasta, jolla DMC-12:t rakennettiin. Tuotanto piti aloittaa jo vuonna 1979 mutta rahoitus- ja suunnitteluongelmat viivästyttivät tuotannon aloittamista vuoteen 1981. Tuohon aikaan työttömyysaste Pohjois-Irlannissa oli korkea ja tehtaalle saatiin helposti paljon työntekijöitä, jotka eivät olleet kovinkaan ammattitaitoisia. Lähes kaikki laatuongelmat saatiin kuitenkin ratkaistua vuonna 1982, jolloin autoa alettiin myydä viiden vuoden tai 80 000 kilometrin takuulla.
Vaikka DMC meni konkurssiin vuonna 1982, kokoamattomat DMC-12:t kokosi Consolidated Industries, joten viimeinen mallivuosi oli 1983.
Auton historia ei päättynyt vieläkään, sillä se saavutti kulttimaineen vuonna 1985 julkaistun Paluu tulevaisuuteen -elokuvasarjan myötä. Eri jaksoissa auto muuttuu aikakoneeksi, biokäyttöiseksi ja jopa lentäväksi.
Auton vanhoja mutta käyttämättömiä osia on varastossa runsaasti, ja valmistus aiotaan aloittaa uudelleen pienimuotoisena. Aiemmin valmistettuihin verrattuna uusiin autoihin tulevat tehokkaammat moottorit, nykyaikaiset jarrut ja luistonestojärjestelmä.
Kori
Maalaamaton ruostumaton teräs aiheuttaa ongelmia autoja entisöitäessä, koska auton vaurioituneet koripaneelit suunniteltiin vaihdettaviksi uusiin paneeleihin, joita ei tehtaan konkurssin vuoksi ole saatavissa. Vauriokohtiin joudutaan valmistamaan kokonaan uusi pelti, joka on täsmälleen samanmuotoinen ja pinnaltaan vastaava kuin alkuperäinen.
Moottori ja vaihteisto
Moottorina DMC-12:ssa on PRV V6, joka on Peugeot’n, Renault’n ja Volvon yhdessä kehittämä moottori. Se on tehty Volvon B28F-moottorista liittämällä siihen Boschin K-Jetronic-ruisku ja muuntelemalla se toimimaan auton taakse asennettuna. PRV on 90 asteen moottori, joka on iskutilavuudeltaan 2 849 kuutiosenttimetriä (halkaisija 91 mm ja iskunpituus 73 mm), ja sen puristussuhde on 8,8:1. Sylinterilohko ja kannet ovat kevytmetallia ja moottorissa on SOHC-rakenne, eli yksi kannen yläpuolinen nokka-akseli (2 venttiiliä sylinteriä kohden). Moottorin teho on 130 hevosvoimaa kierrosluvulla 5 500, ja vääntö 203 Nm kierrosluvulla 2 750. Polttoaineenkulutus on noin 12 litraa sadalla kilometrillä.
Autoa sai sekä kolmivaihteisella automaattivaihteistolla että viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, molemmissa viimeisin välitys oli 3,44:1. Manuaalivaihteiston laatikko on useimmissa yksilöissä Renault 30. Moottori on sijoitettu taka-akselin takapuolelle Porsche 911:n tapaan.
Jousitus
DMC-12:n jousitus perustuu hyvin pitkälti Lotus Espritiin. Siinä on erillisjousitus joka pyörällä, kierrejouset ja teleskooppimalliset iskunvaimentajat. DMC-12 on ohjattavuudeltaan melko hyvä moniin ikäisiinsä autoihin verrattuna, joten jousitus on rakenteeltaan onnistunut.
DMC-12:ssa on joka pyörässä jarrutehostetut levyjarrut, edessä 10 tuuman ja takana 10,5 tuuman levyillä.
Suorituskyky
John De Lorean oli alun perin suunnitellut auton voimanlähteen noin 200 hevosvoiman tehoiseksi, mutta moottoriksi päätettiin kuitenkin vaihtaa saatavilla ollut 170-hevosvoimainen, jonka tehoja jouduttiin pudottamaan 130 hevosvoimaan Yhdysvaltojen tiukkojen päästömääräysten takia. 40 hevosvoiman pudotus laski suorituskykyä huomattavasti. Euroopan 170-hevosvoimainen versio kiihtyi 0–100 km/h 8,8 sekunnissa, mutta Yhdysvalloissa myytävällä versiolla meni siihen 10,5 sekuntia.
Suomessa
Vuoden 2022 lopulla Suomessa oli liikennekäytössä yhdeksän DeLoreania.
Xavier Margairaz
Xavier Margairaz (s. 7. tammikuuta 1984 Rances, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän lukeutuu myös Sveitsin maajoukkueen vakionimiin.
Seurajoukkueura
Margairaz aloitti ammattilaisuransa Yverdon-Sportin riveissä vuonna 1998. Hän on edustanut kotimaassaan myös Lausanne-Sportia, Neuchâtel Xamaxia ja Zürichiä. Zürichin riveissä Margairaz saavutti kaksi liigamestaruutta ja yhden cup-mestaruuden. Osasunaan hän siirtyi vuonna 2007.
14. tammikuuta 2009, Margairaz palasi takaisin Sveitsiin FC Zürichiin lainasopimuksella kauden loppuun asti.
Maajoukkueura
Sveitsin maajoukkueessa Margairaz debytoi vuonna 2005. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Ec
Ec tarkoittaa seuraavia:
Rudolf Klein-Rogge
Friedrich Rudolf Klein-Rogge (s. 24. marraskuuta 1885 Köln, Saksa – 30. huhtikuuta 1955 Graz, Itävalta) oli saksalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Klein-Rogge oli 1920- ja 1930-luvun Saksassa huomattavimpia näyttelijöitä, ja hän näytteli useissa Fritz Langin elokuvissa.
Klein-Roggen rooleista muistettavimpia ovat hullu tiedemies Rotwang Fritz Langin elokuvassa Metropolis ja nimiosa Langin Tri Mabuse -sarjassa.
Elämäkerta
Klein-Roggen isä oli korkea-arvoinen sotilas. Koulun käytyään Klein-Rogge opiskeli taidehistoriaa ja kirjallisuutta Berliinin ja Bonnin yliopistossa ja opiskeli samalla näyttelemistä. Ensi-esiintymisensä näyttämöllä hän teki 1909, jolloin hän 20-vuotiaana näytteli Cassiuksen osan Julius Caesarissa Työskennellessään Aachenissa hän tutustui käsikirjoittaja, kirjailija Thea von Harbouiin, ja he avioituivat 1914. He muuttivat yhdessä Berliiniin, ja 1918–1924 hän näytteli Berliinin Lessing-teatterissa. He erosivat 1921, ja Harbou avioitui Fritz Langin kanssa.
Klein-Rogge aloitti elokuvanäyttelemisen 1919 pikkuosissa. Ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli Fritz Langin elokuvassa Kamppailevia sydämiä Kampfende Herzen (1920), ja hän työskenteli Langin kanssa kolmessa ohjaajan tunnetuimmassa elokuvassa, Dr. Mabuse, der Spieler (1922, suomeksi kahtena osana Tri Mabuse – ihmispeto ja Tri Mabuse rikosten pyörteissä ), Metropolis (1927) ja Tri Mabusen testamentti (Das Testament des Dr. Mabuse, 1933). Vuodesta 1933 alkaen hän näytteli useammin pikkuosissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän toivoi jälleen yhteistyötä Langin kanssa, mutta tällä ei ollut sopivia osia.
Klein-Rogge hakeutui teatteriohjaajaksi Graziin, jossa hän kuoli veljeltään 1943 hankkimassaan Wetzelsdorfin linnassa. Hän näytteli yhteensä yli 85 elokuvassa.
Klein-Rogge oli naimisissa neljä kertaa: Greta Melchorin, käsikirjoittaja Thea von Harboun ja Margarete Neffin kanssa sekä ruotsalaisen näyttelijän Mary Johnsonin kanssa 1932–1955.
Ef
Ef tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Ef on seuraavan henkilön nimi:
Helsingin kaupungintalo
Vuonna 1833 valmistunut, arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema rakennus on osa Helsingin historiallista empirekeskustaa. Rakennuksen alkuperäinen käyttäjä oli Hotelli Seurahuone, ja kaupungintalona se on toiminut vuodesta 1913. 1960-luvulla rakennuksen sisätilat uudistettiin radikaalisti arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitelmien mukaan.
Kaupungintalon historia
Kun Helsingistä 1800-luvun alussa ryhdyttiin rakentamaan Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunkia, Johan Albrecht Ehrenström suunnitteli sille uuden asemakaavan ja Carl Ludvig Engel piirsi sen tärkeimmät julkiset rakennukset. Hallinto- ja yliopistorakennusten, kirkkojen ja kasarmien lisäksi Ehrenström varasi asemakaavassaan paikan myös seurahuonerakennukselle, joka sisältäisi hotellin ja teatterin ja toimisi Helsingin huvielämän keskuksena. Seurahuoneen paikaksi oli alun perin määrätty Kasarmitorin etelälaita, mutta kun tämä tontti jouduttiin luovuttamaan Kaartin kasarmille, Ehrenström määräsi uudeksi paikaksi Kauppatorin pohjoislaidan. .
Ev
Ev tarkoittaa seuraavia:
Helsingin kaupungintalo
Kaupungintalon historia
thumb|left|210px|Hotelli Seurahuone vuonna 1908. Hotelli Seurahuone oli 1800-luvun Helsingin huvielämän keskus. Siellä sai kantaesityksensä Jean Sibeliuksen Karelia-sarja vuonna 1894, sekä vuonna 1896 Sibeliuksen ainoa ooppera Neito tornissa. Samana vuonna Lumièren veljekset järjestivät rakennuksessa Suomen ensimmäisen elokuvanäytöksen.
Seurahuone toimi rakennuksessa vuoteen 1913 saakka. Helsingin kaupunki oli sen tontin lunastanut itselleen jo aiemmin, vuonna 1901, aikeenaan rakentaa sille uusi kaupungintalo. Rakennus olikin purku-uhan alla, mutta se päätettiin lopulta kuitenkin säilyttää ja mukauttaa uuteen käyttötarkoitukseensa, kaupungintaloksi.
Moëlan-sur-Mer
Moëlan-sur-Mer on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Atlantin rannikolla.
Helsingin kaupungintalo
Kaupungintalon historia
Kaupungintalon sisätilat rakennettiin lähes kokonaan uusiksi arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitelmien mukaan vuosina 1965–1970. Entisellään säilyivät ainoastaan julkisivu, juhlasali sekä sisääntuloaulan pylväikkö.
Moëlan-sur-Mer
Moëlan-sur-Mer on ollut taiteilijoiden suosima paikka. Siellä ovat oleskelleet muun muassa taidemaalari Maurice Asselin ja kirjailija Pierre Mac Orlan.
Come on Down
Come on Down on grunge-yhtye Green Riverin debyytti-EP. Se julkaistiin Homestead Recordsilla vuonna 1985. Monet kutsuvat sitä ensimmäiseksi grungealbumiksi. Tämä on ainoa Green Riverin albumi, jolla soittaa yhtyeen alkuperäinen, myöhemmin Mudhoneyyn siirtynyt kitaristi Steve Turner.
Olli-Petteri Viinikainen
Olli-Petteri Viinikainen (s. 14. kesäkuuta 1998 Uurainen) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Puolan Polska Hokej Ligan JKH GKS Jastrzębiessa.
Ura
Viinikainen on JYPin kasvatti. Hän voitti kauden 2013–2014 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia ja kauden 2015–2016 päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kaudella 2017–2018 Viinikainen debytoi JYPin SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 2. helmikuuta 2018 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Viinikainen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. JYP lähti otteluun poikkeuksellisella kokoonpanolla, sillä joukkue pelasi viiden päivän sisään neljä ottelua ja halusi antaa levon valtaosalle runkopelaajistaan myös neljä päivää myöhemmin pelattavaa CHL:n finaalia ajatellen. JYPin kokoonpanossa esiintyi kaikkiaan peräti seitsemän liigadebytanttia sekä useita pääasiassa Mestiksen puolella pelanneita sopimus- ja lainapelaajia. Viinikainen sai ottelussa jääaikaa 12.33 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Toukokuussa 2018 Viinikainen teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kaudella 2018–2019 neljä SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Viinikainen pelasi osan kaudestaan lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä 15 playoff-ottelua tehopistein 2+1=3. Viinikainen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudella 2019–2020 Viinikainen pelasi JYPissä 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki liigauransa avausmaalin 31. tammikuuta 2020 Saimaan Palloa vastaan. Tero Lehikoinen valitsi Viinikaisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Hän pelasi suurimman osan alkukaudestaan lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa, jonne JYP lainasi Viinikaisen loppukaudeksi siirtotakarajalla, helmikuussa 2020.
Kaudeksi 2022–2023 Viinikainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan JKH GKS Jastrzębieen.
Pelityyli
KeuPa HT:n päävalmentaja Tomas Westerlundin mukaan Viinikainen on kovaotteinen puolustaja, joka tykkää pelata fyysistä peliä. Westerlundin mukaan hän tuo joukkueeseen alivoimaosaamista ja isännän otteet puolustuspäähän.
Anssi Miettinen
Vuonna 2002 Miettinen kirjoitti toimittaja Tuomo Pietiläisen kanssa teleyhtiö Soneran harjoittamasta urkinnasta. Helsingin Sanomissa 11. lokakuuta 2002 julkaistu juttu sai Bonnierin suuren journalistipalkinnon sekä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Miettinen sai myös Lumilapio-palkinnon.
Rjazanin rykmentin kirkko
Rjazanin rykmentin kirkko oli Haminassa sijainnut ortodoksinen kirkko, joka rakennettiin 1740-luvulla Haminan siirryttyä Turun rauhassa Venäjälle. Kaupungin valtauksen ja sitä seuranneiden muuttoliikkeiden seurauksena kaupungin valtauskonnoksi oli noussut ortodoksisuus, minkä myötä alueelle rakennettiin uusia kirkkoja. Rjazanin rykmentin kirkko rakennettiin ensisijaisesti Rjazanin rykmentin käyttöön, mutta se palveli varuskunnan lisäksi myös siviiliväestöä.
Kirkko oli yksinkertaisen suorakaiteen muotoinen puukirkko, jonka julkisivu oli arkeologisten tutkimusten perusteella maalattu luultavasti punamullalla. Se sijaitsi rantaportin lähellä olevan makasiinin ja Isoympyräkadun välisellä aukiolla, joka tunnettiin 1900-2000-luvuilla Rykmenttikenttänä.
Kirkon eteisosassa ja lounaispuolella sijaitsi pieni ortodoksinen hautausmaa, johon kuului ainakin 35 hautaa. Näistä vanhimmat sijaitsivat kirkon eteisen lattian alla. Arkeologisissa tutkimuksissa on selvinnyt, että haudoista neljä kuului aikuisille ja loput 31 alle kuusivuotiaille lapsille.
Kirkko paloi vuonna 1821, eikä sitä rakennettu uudestaan. Kirkon käytössä ollut tontti pysyi rakentamattomana 1900-luvun alkuun saakka.
Juhani Karvonen
Leo Johannes (Juhani) Karvonen (24. kesäkuuta 1929 Koivisto – 12. heinäkuuta 1983 Attu, Parainen) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Hän oli Jyväskylän yliopiston kasvatustieteiden tutkimuslaitoksen johtaja professorin arvolla 1972–1974 ja Turun yliopiston kasvatustieteen professori 1978–1983. Hän tutki erityisesti opiskelijoiden asenteita ja opettajien jatkokoulutusta.
Karvonen valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi vuonna 1963 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1967. Hän oli Turun yliopistossa kasvatustieteiden dosentti vuosina 1969–1972 ja apulaisprofessori vuosina 1973–1977 ennen nimitystään professoriksi. Hän oli myös Turun yliopiston hallituksen jäsen ja kasvatustieteiden laitoksen johtaja vuosina 1977–1978. Lisäksi hän oli Valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsen vuosina 1977–1982.
Ew
Ew tarkoittaa seuraavia:
Marlies Rostock
Marlies Rostock (s. 20. huhtikuuta 1960 Klingenthal) on uransa päättänyt saksalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Saksan demokraattista tasavaltaa ja seuratasolla kotikaupunkinsa seuraa SC Dynamo Rostockia. Rostock voitti hopeaa DDR:n naisten 4x5 kilometrin viestissä vuoden 1978 hiihdon MM-kilpailuissa Lahdessa sekä kultaa vuoden 1980 talviolympialaisissa Yhdysvaltain Lake Placidissa. Olympialaisissa Rostock osallistui myös 5 ja 10 kilometrin henkilökohtaisiin kilpailuihin, jossa tuloksena olivat 9. ja 7. sijat.
Rostock oli jonkin aikaa naimisissa itä-saksalaisen yhdistetyn kilpailijan Uwe Dotzauerin kanssa. Pariskunnan erottua ja Rostockin jo lopetettua aktiiviuransa hän avioitui uudelleen Vogtland Philharmonic Greiz Reichenbach -sinfoniaorkesterin johtajan Stefan Fraasin kanssa.
Vuonna 1980 Rostockille myönnettiin DDR:n hopeinen Isänmaallinen ansiomitali (Vaterländischer Verdienstorden - VVO).
Salon Seudun Sanomat
Salon Seudun Sanomat (lyh. SSS) on Salossa ilmestyvä poliittisesti sitoutumaton seitsenpäiväinen sanomalehti. Se ilmestyy myös digitaalisena. Lehteä kustantaa TS-Yhtymään kuuluva Salon Seudun Sanomat Oy.
Salon Seudun Sanomat Oy kustantaa paikallislehtiä, joihin kuuluu Paikallislehti Somero. Peimarin Kustannus Oy:n kautta se julkaisee Kunnallislehteä ja omistamansa Kaarinan Lehti Oy:n kautta Kaarina-lehteä. Kaarinan Lehti on jo aiemmin kuulunut julkaisijansa Priimus Groupin kautta osittain TS-Yhtymään.
Lehti omistaa myös lehdet painavan kirjapainon, joka on nimeltään Salon Lehtitehdas. Lehtikonserniin kuuluvat lisäksi tytäryhtiöt Salon Alueradio Oy, jolla on radiokanavat Radio Melodia 88,2 (ent. Radio 88,2) ja Auran Aallot Salo (ent. Rogmo FM ) sekä Uudenkaupungin Sanomat Oy.
Salon Seudun Sanomien painohallin katto paloi 17. kesäkuuta 2007 pahasti 500 m²:n alalta laitehuoneesta lähteneestä palosta. Lehden painamiseen ei tullut katkoksia, sillä lehti painettiin varapainoissa.
Historia
Lehti ilmestyi vuosina nimellä Salon Seudun Kunnallislehti 1919–1943 ja 1. toukokuuta 1945 alkaen nykyisellä nimellä Salon Seudun Sanomat.
Pesukarhukoira (koirarotu)
Pesukarhukoira, joskus mustanruskea pesukarhukoira, (Black and Tan Coonhound) on yhdysvaltalainen koirarotu. Se on toistaiseksi ainoa FCI:n tunnustama coonhound- eli pesukarhukoirarotu.
Ulkonäkö
Rotu on kookas, ketterä ja voimakasrakenteinen. Kallo on soikeahko, otsapenger keskivoimakas. Silmät ovat lähes pyöreät, ja niiden väritys vaihtelee hasselpähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat pitkät, laskoksina riippuvat, alas ja taakse kiinnittyneet. Kirsu on musta. Purenta on aina leikkaava. Runko on suunnilleen yhtä pitkä kuin säkäkorkeus. Selkä on voimakas ja vaakasuora. Häntä on aavistuksen selkälinjan alapuolelle kiinnittynyt. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Ainut sallittu väritys on black & tan (musta punaruskein merkein), jossa musta on sävyltään hiilenmusta. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 63,5–68,5 cm ja narttujen 58–63,5 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Pesukarhukoira on luonteeltaan ystävällinen ja avoin. Sen pitää tulla toimeen muiden koirien kanssa jäljestyksen aikana. Sitä käytetään erityisesti jäljestykseen, riistan puuhun ajamiseen ja puussa olevan riistan ilmaisuun (josta käytetään englanniksi termiä "treeing"). Pesukarhu ja opossumi ovat sen pääasiallista riistaa, minkä lisäksi sitä käytetään myös peuran, puuman ja karhun metsästykseen. Haastavammatkaan maastot eivät ole este sen työskentelylle.
Jessica Sutta
Jessica Lynn Sutta (s. 15. toukokuuta 1982 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen tanssija, laulaja ja näyttelijä, joka on tunnettu lähinnä The Pussycat Dolls -yhtyeen laulaja-tanssijana. Hän kuului kuuden naisen yhtyeeseen vuosina 2003–2010.
1177 Vårdguiden
1177 Vårdguiden on ruotsalainen verkkosivusto ja neuvontapuhelin, joka tarjoaa tietoa ja neuvontaa terveydestä ja terveyspalveluista. Verkkosivusto on kaikkien Ruotsin maakäräjien omistama yhteisyritys Inera AB:n ylläpitämä, ja valtakunnallisesti se on ollut käytössä vuodesta 2013 lähtien. Sen tavoitteena on olla matalan kynnyksen kiireetön neuvontapalvelu, eikä esimerkiksi korvata 112-hätänumeroa, joka on tarkoitettu akuutteihin hätätilanteisiin.
Jessica Sutta
Suttan isä on venäläisiä ja puolalaisia sukujuuria omaava juutalainen ja äiti taas japanilaista ja irlantilaista syntyperää. Hän aloitti tanssitunnit kolmevuotiaana ja 14-vuotiaana hän meni New World School of the Arts -kouluun opiskelemaan tanssia. Loukattuaan molemmat polvensa hän siirtyi teatterin pariin, mutta jatkoi lopulta tanssimista. Vuonna 1999 Sutta liittyi Miami Heat -tanssiryhmään ja pääsi kapteeniksi vuonna 2001. Hänellä oli pieni rooli ruotsalaisessa saippuasarjassa Ocean Ave, jota kuvattiin Floridassa. Lisäksi hän esiintyi romanttisessa musikaalielokuvassa From Justin to Kelly vuonna 2003 sekä vuonna 2001 elokuvassa Bully. Vuonna 2002 Sutta muutti Los Angelesiin ja teki yksittäisiä keikkoja tanssijana. Hän esiintyi muun muassa Will Smithin, Beyoncén, Craig Davidin ja Gloria Estefanin musiikkivideoissa. Koreografi Robin Antin löysi hänet ja antoi hänelle paikan Pussycat Dolls -yhtyeessä vuonna 2002. Hänellä on muiden jäsenten tapaan sopimus Interscope-levy-yhtiön kanssa. Sutta erosi yhtyeestä vuonna 2010, samoihin aikoihin kuin kolme muuta jäsentä, Ashley Roberts, Kimberly Wyatt ja Melody Thornton. Omien sanojensa mukaan hänelle sattui keikalla onnettomuus, jossa hänen kylkiluunsa murtui. Sutta kertoi tehneensä tuolloin lopullisen päätöksen lähteä Pussycat Dollseista. Yhtye hajosi kolmen muun jäsenen sekä päävokalistin Nicole Scherzingerin erimielisyyksiin, ja myös Sutta jätti yhtyeen osittain tästä syystä. The Pussycat Dolls saavutti maailmanlaajuisen menestyksen hittialbumeillaan PCD (2005) ja Doll Domination (2008).
1177 Vårdguiden
1177-verkkosivustolla voi hallinnoida ja varata aikoja maakäräjämaksun piirissä olevaan terveydenhuoltoon, saada yleisluonteista konsultointia sairaanhoitajalta ja psykologilta sekä vastaanottaa laboratoriotuloksia.
Jessica Sutta
Sutta on tehnyt yhteistyötä Paul Van Dykin kanssa. Hän toimi vokalistina Van Dykin kappaleessa "White Lies". Lähdettyään Pussycat Dollsista Sutta aloitti soolouran ja julkaisi vuonna 2014 debyyttialbuminsa Feline Resurrection. Hänen julkaisemansa single "Show Me" saavutti ykkössijan Billboardin Hot Dance Charts -listalla Yhdysvalloissa. Sutta julkaisi vuonna 2017 ensimmäisen virallisen studioalbuminsa I Say Yes.
1177 Vårdguiden
Terveysneuvonta puhelimitse
Vuosina 2003–2007 toimineen Projektet Vårdråd per telefon (VPT) -projektin seurauksena muodostui järjestelmällisempi puhelinpalvelu 1177, jonka tarkoituksena on tarjota neuvoja ja auttaa oikeanlaiseen hoitoon hakeutumisessa. Ruotsinkielinen palvelu on auki ympäri vuorokauden, ja sen tavoittaa kaikkialla Ruotsissa numerosta 1177. Puheluun vastaa sairaanhoitaja. Palvelu on neuvonta- ja ohjauspainotteista, ja siinä ei anneta diagnooseja tai uusita reseptejä.
Tukholman maakäräjät tuottaa palvelua myös suomeksi arkisin kello 8–12. Suomenkielisen palvelun tavoittaa valitsemalla alkunauhoitteen jälkeen painike 4 (Andra språk - Muut kielet) ja sitten painike 3 (Sjukrådsgivning på finska - Terveysneuvonta suomeksi). Palvelu toimii vain Tukholman läänissä, ja myös tähän puheluun vastaa sairaanhoitaja.
Palvelua on saatavilla tulkin välityksellä myös arabiaksi ja somaliksi.
Ari Sulander
Ari Juhani Sulander (s. 6. tammikuuta 1969 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Sulander pelasi urallaan 14 kautta ZSC Lionsissa. Hänen uransa päättyi keväällä 2012. Saman vuoden syyskuussa Sulanderia kunnioitettiin nostamalla hänen pelinumeronsa Zürichin Hallenstadionin kattoon.
Ura
Sulander onnistui kaudella 2002–2003 maalinteossa Sveitsin pääsarjassa.
Sulander teki marraskuussa 2010 hetkellisen paluun SM-liiga an, kun hän tuli Lahden Pelicansiin kahden viikon ja kuuden ottelun mittaisella vuokrasopimuksella, koska Pelicansin ykkösmaalivahti Niko Hovinen oli loukannut polvensa.
Joulukuussa 2011 Ari Sulander pelasi seuransa farmijoukkueen GCK Lionsin maalivahtina ottelussa, jossa hänen 18-vuotias poikansa Santtu Sulander pelasi saman joukkueen hyökkääjänä.
Maajoukkueura
Suomen maajoukkueessa Sulander on esiintynyt useissa arvokisoissa: 1998 olympialaisissa sekä 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999 ja 2000 MM-kisoissa. Sulander oli siis voittamassa myös MM-kultaa Tukholmassa 1995. Lisäksi hän sai hopeaa vuosina 1998 ja 1999 sekä pronssia vuonna 2000.
Yksityiselämä
Sulander sai Sveitsin kansalaisuuden vuonna 2011. Hän erosi 20 vuoden avioliiton jälkeen vaimostaan Maarit Sulanderista vuonna 2012 ja palasi Sveitsistä Suomeen vuonna 2012. Parilla on kaksi poikaa, Santtu ja Samu, jotka kumpikin pelaavat myös jääkiekkoa. Sulander asuu uuden puolisonsa kanssa Oulussa, jossa hänellä on lemmikkieläintuhkaamo.
Penmarch
thumb|250px|Kirkko Penmarchissa
Penmarch on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 889 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Penmarchin pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Vytautas Miškinis
thumb|right|250px|Miškinis johtaa kuoroa. Kuva vuodelta 2006. Vytautas Miškinis (s. 1954) on liettualainen kuoronjohtaja, pedagogi ja säveltäjä. Hän on säveltänyt yhteensä satoja maallisia ja uskonnollisia teoksia. Lisäksi hän on kansanlaulujen sovittaja. Hän on työskennellyt Ąžuoliukas-kuoron kanssa, ja siksi lastenlaulut muodostavat suuren osan hänen tuotannostaan. Miškinis on istunut monien kuorokilpailujen tuomaristoissa ja opettanut Liettuan taideakatemiassa Vilnassa. Hänen kuoronsa ovat kiertäneet ja kilpailleet eri puolilla maailmaa 1970-luvulta lähtien. Hän oli vielä vuosisadan vaihteessa varsin tuntematon, mutta hänen teoksensa löysivät nopeasti kansainvälisen yleisön.
Toxic Avenger
Toxic Avenger on yhdysvaltalainen toimintakomedia vuodelta 1984. Elokuvan tuotti pienen budjetin B-elokuviin erikoistunut Troma Entertainment -tuotantoyhtiö. Toxic Avengeria pidetään camp-elokuvien kulttiklassikkona, ja se poiki kolme jatko-osaa ja lapsille tehdyn piirretyn sarjan. Lisäksi Toxic Avengerista tehtiin musikaaliversio Broadwaylle ja lelutuotteiden sarja.
Markomannit
Markomannit joutuivat pian vastakkain toisen vahvan germaanien liittokunnan, keruskien johtaman liittouman kanssa. Keruskit pitivät markomanneja yhtä suurena uhkana vapaille germaaniheimoille kuin roomalaisiakin. Vuonna 17 jaa käydyssä sodassa Arminiuksen johtamat keruskit liittolaisineen nöyryyttivät markomanneja, ja Marbod pyysi keisari Tiberiukselta apua. Tiberius ei suostunut pyyntöön, mutta lähetti neuvottelijat sopimaan rauhasta germaanien välillä. Tämän sovittelun aikana roomalaiset näyttävät kuitenkin yllyttäneen muita vihollisia markomanneja vastaan, sillä vuonna 19 nuori goottipäällikkö Catualda hyökkäsi markomannien valtakuntaan ja valloitti sen. Marbod pakeni ja vaati Tiberiukselta suojelusta, joka tarjosi hänelle turvallista turvapaikkaa Italiassa. Siellä Marbod vietti jäljellä olevat kahdeksantoista elinvuottaan, kun taas markomannien valtaistuin jäi Catualdalle. Mutta germaaniheimo hermunduurit karkotti pian myös Catualdan.
Toxic Avenger
Elokuvan myös sanotaan luoneen pohjan Troma-yhtiölle. Troma oli aiemmin tehnyt seksistisiä komedioita, mutta keskittyi Toxic Avengerin jälkeen kieroutuneihin kauhuelokuviin. Tekijöiden mukaan Toxic Avengerin tuotanto aloitettiin, koska Variety-lehti julisti taannoisessa otsikossaan, että kauhufilmigenre on kuollut.
Juoni
Elokuva sijoittuu fiktiiviseen Tromavillen kaupunkiin New Yorkin lähellä New Jerseyn osavaltiossa. Melvin on kaupungin kuntosalin moppipoika, jota ylimieliset kuntoilijat kiusaavat. Melvinille tehdään lopulta ilkeä pila, jonka vuoksi hän vahingossa hyppää ikkunasta ydinjätetynnyriin.
Markomannit
100-luvulla markomannit liittoutuivat yhdessä kvadien, vandaalien ja sarmaattien kanssa Roomaa vastaan. Rooma kävi sotaa markomannien johtamaa liittoumaa vastaan vuosina 166–180. Vuonna 167 germaanit työntyivät markomannien johdolla Pannoniaan ja löivät heitä vastassa olleet roomalaiset joukot. Pian he hyökkäsivät myös Pohjois-Italiaan. Parthialaisten kanssa solmitun rauhan jälkeen keisari Marcus Aurelius sai käyttöönsä uusia legioonia Tonavalta, ja pystyi niiden avulla voittamaan germaanit Italiassa, ajamaan heidät takaisin Alppien taakse ja valloittamaan Pannonian uudelleen. Vasta Marcus Aureliuksen poika Commodus sai solmittua rauhan markomannien kanssa. Tämän jälkeen markomanneista ei ole juuri mainintoja säilyneissä asiakirjoissa, mutta he kuuluivat todennäköisesti alemannien liittokuntiin. Myöhempinä aikoina markomanneja palveli Rooman armeijan auxlia-joukoissa, ja markomannit mainitaan myös Attilan liittolaisina.
Toxic Avenger
Juoni
Myrkky muuttaa Melvin antisankariksi, Toxic Avengeriksi, joka alkaa taistella rikollisuutta vastaan. Hän alkaa käyttää yli-inhimillisiä voimiaan sekä rikollisten rankaisemiseen että kiusaajille kostaakseen. Vastassa on myös Tromavillen pormestari Peter Belgoody, joka haluaa Toxic Avengerin hengiltä.
Melvin tutustuu myös tulevaan sokeaan tyttöystävään Saraan, jonka kanssa he muuttavat pian yhteen.
Julkaisu Yhdysvalloissa
Yhdysvaltain sensuuriviranomainen MPAA asetti elokuvan tuottaneelle Tromelle rajut leikkausvaateet, jotta elokuva pääsisi teatterilevitykseen ikärajalla R (Yhdysvalloissa sallittu alle 17-vuotiaille vain aikuisen seurassa). Studio hyväksyi pitkät leikkaukset elokuvaan, leikkasi elokuvan vaaditusti saadakseen ikärajan R ja lähetti teatterikierrokselle silti leikkaamattoman version elokuvasta. Leikatun version pituuden piti olla noin 75 minuuttia. Yhtiön johtajan Lloyd Kaufmanin mukaan he tekivät näin, koska pitivät MPAA:n toimintaa isoja studioita räikeästi suosivana ja kaksoisstandardeja vaalivana organisaationa.
Kaupunginhotelli (Tampere)
thumb|Raatihuone (vas.) ja [[Sandbergin talo (oik.) sisällissodan aikaan. Niiden välistä näkyy Kaupunginhotellin julkisivua.]] Kaupunginhotelli oli Tampereen Raatihuoneen kolmikerroksinen siipirakennus, joka sijaitsi Kauppakadun varrella. Kaupunginhotellin suunnitteli F. L. Calonius, Raatihuoneen puolestaan Georg Schreck. Molemmat rakennukset valmistuivat vuonna 1890.
Ganghwa
Ganghwa (, hanja 江華島) on Incheonin metropolikaupunkiin kuuluva saari Etelä-Korean luoteisrannikolla Keltaisessameressä lähellä Pohjois-Korean rajaa. Sitä hallinnoidaan osana Ganghwan piirikuntaa, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
1200-luvulla Ganghwa toimi Korean hovin pakopaikkana mongolien hyökkäyksen aikana. Saari on ollut historiansa aikana myös portti Koreaan. Ranskalaiset, yhdysvaltalaiset ja japanilaiset hyökkäsivät saarelle 1800-luvulla, ja myöhemmin kristityt lähetyssaarnaajat saapuivat sinne muun muassa Britanniasta. Nykyään saari on linnoituksineen ja buddhalaisine luostareineen suosittu turistikohde, joka sijaitsee lähellä Soulia. Saaren korkein vuorenhuippu Manisan on patikoijien suosiossa.
Jérémie Janot
Jérémie Janot (s. 11. lokakuuta 1977 Valenciennes, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Hän pelasi lähes koko uransa Ranskan Ligue 1:ssä Saint-Étiennessä.
Ura
Siirryttyään kotikaupunkinsa junioriseurasta Valenciennesistä Saint-Étienneen suurimmaksi epäilyn kohteeksi joutui hänen pituutensa pelatessaan ensimmäisiä otteluita uudessa seurassaan Ligue 2:ssa kaudella 1998–1999. Ainoastaan 176 senttimetriä pitkä maalivahti osoitti kuitenkin olevansa varsin ketterä ja kimmoisa, jolla hän on korvannut puuttuvat sentit pituudestaan. Ensimmäisen neljä kautta vuodesta 1998 lähtien olivat varsin maltillisia valmentajien peluutettua Janotia varamaalivahtina, kun Saint-Étiennen yrittäessä pysyä Ligue 1:ssä. Kaudella 2002–2003 hän sai tilaisuutensa toimia joukkueensa ykkösmaalivahtina, jonka myötä Saint-Étienne nousi kahden vuoden jälkeen takaisin Ligue 1:n. Todellisen läpimurron Janot teki kaudella 2004–2005, kun hän teki uuden ennätyksen Ligue 1:ssä pitämällä maalinsa puhtaana 1534 minuuttia. Samalla kaudella Janot muistetaan tempauksestaan pitäessään Hämähäkkimiesmäistä peliasua yllään. Kauden jälkeen hän kuulunut sarjan parhaimpiin maalivahteihin, mutta huolimatta siitä Janot ei ole koskaan esiintynyt Ranskan maajoukkueessa.
Teemu Kaskinen
Teemu Oskari Kaskinen (s. 12. elokuuta 1976 Joutseno) on suomalainen kirjailija ja suomentaja.