cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singerin talo
thumb|270px|Singerin liikerakennus Pietarissa. Singerin talo (tunnetaan myös nimellä Dom knigi, Дом кни́ги eli Kirjatalo) on vuosina 1902–1904 rakennettu liike- ja toimistorakennus Pietarissa Nevski-prospektin ja Gribojedovin kanavan kulmassa.
Arkkitehti Pavel Suzorin amerikkalaista Singer-ompelukoneyhtiötä varten suunnittelema liiketalo edustaa siirtymää eklektismistä jugendiin. Kyseessä on Pietarin ensimmäinen metallirunkoinen rakennus. Seinät on päällystetty Pernajan saaristosta tuodulla graniitilla, julkisivun veistosryhmät ovat Amandus Adamsonin käsialaa. Metallinen lasitettu kulmatorni muodostaa yhden Nevski-prospektin kiintopisteistä.
Singerin talon osoite on Nevski-prospekti 28. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Leicester City FC
Leicester City Football Club on jalkapalloseura Leicesterin kaupungista Englannista. Joukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Englannin mestaruussarjassa, jonne se putosi Englannin Valioliigasta kauden 2022–2023 päätteeksi. Kaudella 2015–2016 se voitti sensaatiomaisesti liigamestaruuden ensi kertaa seuran 132-vuotisessa historiassa.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1884 nimellä Leicester Fosse ja se pelasi kotiottelunsa Fosse Roadilla. Fosse muutti vuonna 1891 Filbert Streetille, joka toimi seuran kotikenttänä yli 110 vuotta, kunnes käyttöön otettiin nykyinen Walkers Stadium, joka tunnetaan nykyään sponsorisyistä King Power Stadiumina.
Leicester Fosse liittyi vuonna 1890 Englannin jalkapalloliittoon. Kymmenen vuotta perustamisensa jälkeen seura hyväksyttiin mukaan The Football Leagueen. Sillä ei ollut alkuvaiheessa omaa kotikenttää, vaan se joutui pelaamaan kotiotteluitaan viidellä paikallisella jalkapallokentällä. Ensimmäisillä kausillaan joukkue otti sekä seurahistoriansa suurimman voiton (13–0 Notts Countyä vastaan) että suurimman tappionsa (0–12 Nottingham Forestia) vastaan.
Leicester nousi 1908 Englannin 1. divisioonaan, mutta putosi takaisin 2. divisioonaan heti seuraavalla kaudella. Seura jäi 1908–1909 1. divisioonan viimeiseksi 25 pisteellä, joka oli 9 pistettä vähemmän kuin toiseksi viimeisellä Manchester Cityllä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1919 Leicester Fossen nimi muuttui nykyiseen muotoonsa Leicester City Football Club. Se halusi muuttaa imagoaan ottamalla nimeensä mukaan sanan City, Leicesterin saatua kaupunkistatuksen hetkeä aiemmin. Muutoksen jälkeen 1920-luvulla seuralla alkoi mennä jo kohtalaisen hyvin. Tuolloin Leicesterin riveissä pelasi hyökkääjä Arthur Chandler, joka pelasi uransa aikana seuran paidassa lähes 400 ottelua. Kaudella 1924–1925 se voitti Englannin toiseksi korkeimman sarjatason. Pokaali oli Leicester Citylle sen historian ensimmäinen. Muutama kausi myöhemmin se saavutti kansallisella tasolla toisen sijan. Saavutus oli seurahistorian paras ennen vuotta 2016. 1930-luku oli Leicesterille vaikea. Vuonna 1935 se putosi pääsarjasta, mutta nousi takaisin kaksi vuotta myöhemmin. Vuosikymmenen lopulla se tippui taas toiselle sarjaportaalle.
Kaudella 1948–1949 Leicester eteni Englannin FA Cupissa loppuotteluun saakka, mutta hävisi siinä Wolverhampton Wanderersille 1–3. Vuosina 1957–1969 se pelasi pääsarjatasolla ennätyspitkän ajan.
Kaksi vuotta myöhemmin FA Cupin loppuottelussa vastassa oli Manchester United, jolle Leicester taipui 1-3. Sinipaitojen ainoan maalin ottelussa iski Ken Keyworth. FA Cupin mestaruus jäi haaveeksi, mutta heti seuraavalla kaudella 1963–1964 Leicester pääsi juhlimaan Englannin Liigacupin voittoa. Silloin vielä kaksiosaisessa Liigacupin finaalissa mestaruus tuli, kun ensimmäinen kohtaaminen Stoke Cityä vastaan päättyi tasan 1–1, ja toinen peli kotiyleisön edessä päättyi 3–2 Leicesterille. Yhteismaalein 4–3 Leicester nousi juhlimaan ensimmäistä kolmesta Liigacupin mestaruudestaan. Heti seuraavana keväänä Leicesterillä oli loistavat mahdollisuudet uusia mestaruutensa Liigacupissa, mutta Chelsea voitti finaaliparin yhteismaalein 3–2. Menestyksekkään vuosikymmenen jälkeen päävalmentaja Matt Gillies päätti erota kauden 1968–1969 alussa heikkojen tulosten vuoksi. Uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin Frank O'Farrell, jonka ensimmäisellä kaudella seura putosi pääsarjasta, mutta kuitenkin eteni aina FA Cupin loppuotteluun. Manchester City kaatoi Leicesterin finaalissa 1–0.
Leicester vietti kaksi vuotta toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes nousi taas 1971 mukaan pääsarjaan. Sarjanousun myötä Leicester pääsi mukaan Charity Shield-otteluun. Normaalisti kyseisessä ottelussa pelaa edellisen kauden hallitseva liiga- ja cup-mestari. Nyt kuitenkin liigamestari Arsenal ei europeleistä johtuvien kiireidensä vuoksi ehtinyt pelaamaan cup-mestari Liverpoolia vastaan, joten Leicester sai Arsenalin paikan ottelussa alemman sarjatason mestarina. Suureksi yllätykseksi Leicester voittikin ottelun 1–0 Steve Whitworthin maalilla, ja pääsi juhlimaan ainoaa Charity Shield-pokaaliaan. Uudeksi päävalmentajaksi oli nimetty hetki ennen ottelua Jimmy Bloomfield, joka valmensi seuraa vuoteen 1977 saakka.
Seuran pääomistaja ja puheenjohtaja Vichai Srivaddhanaprabha sai surmansa 27. lokakuuta 2018 sattuneessa helikopterionnettomuudessa Leicesterin kotistadionin vieressä.
Muualla lainassa olevat pelaajat
Päivitetty 24. helmikuuta 2019.
Tunnettuja entisiä pelaajia
Leicesteriä on edustanut vuosikymmenien aikana useita kuuluisia pelaajia, kuten Gary Lineker, Gordon Banks ja Peter Shilton. Heistä jokainen on valittu arvostettuun English Hall of Fameen, jonne pääsemiseen vaaditaan suurien saavutusten ja pokaalien voittamista. Gordon Banks oli mukana voittamassa Englannin paidassa jalkapallon maailmanmestaruutta vuonna 1966. Leicesteriä hän edusti vuosina 1959–1967, pelaten tänä aikana joukkueessa lähes 300 ottelua.
Arthur Chandler on Leicesterin paras maalintekijä koskaan. Vuosina 1923–1935 Chandler pelasi seuran riveissä 393 ottelua tehden niissä 259 maalia. Chandlerin nimissä on myös monia muita Leicesterin seuraennätyksiä: hän on onnistunut tekemään joukkueelle maalin kahdeksassa ottelussa peräkkäin ja tehnyt Leicesterille uransa aikana kaikkiaan 17 hattutemppua. Chandler teki parhaimmalla kaudellaan 38 maalia ja heikoimmallakin neljä, vaikka pelasi vain 13 ottelua.
Päävalmentajat
Leicester Cityn edustusjoukkueen päävalmentajana ovat toimineet:
Ama Dablam
Ama Dablam on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 856 metriä.
Catalyst (albumi)
Catalyst on New Found Gloryn neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2004.
Pekka Halonen
Pekka Halonen (23. syyskuuta 1865 Lapinlahti – 1. joulukuuta 1933 Tuusula) oli suomalainen taidemaalari ja professori. Hänet tunnetaan etenkin talvista luontoa ja lumista metsää kuvaavista maisemamaalauksista. Hän on maalannut myös alttaritauluja.
Schöma
Schöma Lokomotiven eli Christoph Schöttler Maschinenfabrik GmbH on vuonna 1930 perustettu saksalainen pienvetureita valmistava, korjaava ja markkinoiva konepaja, jonka toimitilat sijaitsevat Diepholzissa. Yritys valmistaa sekä kapearaiteiselle, että standardilevyiselle raideleveydelle soveltuvia diesel- ja sähkövetureita vaihtotöihin, tunnelitöihin, huoltojuniin sekä kaivoksiin. Yritys työllistää noin 130 henkeä, ja se vie vetureita kaikkialle maailmaan.
Pekka Halonen
Halonen opiskeli Pariisissa muun muassa Paul Gauguinin johdolla ja sai vaikutteita japanilaisista puupiirroksista. Hän oli kansallisromantiikan ja karelianismin edustaja.
Schöma
Yritys on toimittanut vetureita muun muassa Englannin kanaalin alittavan Kanaalin tunnelin ja Alppien alitse kulkevan Gotthardin pohjatunnelin rakennustyömaille. Lisäksi yritys toimittaa vetureita metrotyömaille Espanjaan ja Singaporeen sekä tietunnelityömaille useisiin maihin.
Pekka Halonen
Tyyli
thumb|[[Väinämöisen soitto (Pekka Halonen)|Väinämöisen soitto, 1897.]] Halonen maalasi eniten maisemia ja kansanelämänkuvauksia. Hän teki 1900-luvun alkupuolella värikokeiluja ja tapaili myös impressionistisempaa maalaustyyliä, mutta 1920-luvun alkuun mennessä tyyli tasaantui pehmeäksi ja ilmavaksi.
Schöma
Jokioisten Museorautatiellä on käytössä Schöman vuonna 1969 valmistama CFL 60-DC -dieselveturi.
Pekka Halonen
Tyyli
Halosen taiteessa on sekä perisuomalaisuutta että kansainvälisyyttä. Aiheet olivat suomalaisia, mutta ilmaisussa on vaikutteita kansainvälisistä virtauksista. Hän kuvasi pyhänä puuna pidetyn pihlajan symbolistisen mystisenä, ja lumisia puita kuvaavissa maalauksissa on japonismin koristeellisuutta. Hänen maalauksensa ovat usein väritykseltään ja sommittelultaan freskomaisen tyyliteltyjä, kuten Avannolla ja Tienraivaajia Karjalassa.
Varhaisvuodet ja opinnot Suomessa
Pekka Halonen syntyi 23. syyskuuta 1865 Iisalmen pitäjässä Lapinlahdella. Hänen vanhempansa olivat Olli Halonen ja Wilhelmiina Halonen. Halosen isä oli maanviljelijä ja käsityöläinen ja hänen äitinsä kansanmuusikko. Perheeseen kuului kaikkiaan viisi poikaa ja kaksi tytärtä. Pekka oli perheen kolmanneksi vanhin. Hänen nuorempi veljensä oli viulutaiteilija Heikki Halonen.
Vuonna 1885 Halonen pyrki Jyväskylän seminaariin päämääränään kansakoulunopettajan tutkinto. Hänen pääsykokeittensa pistemäärä ei kuitenkaan riittänyt opiskelupaikkaan. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin. Sieltä hän tunsi vain hänelle tunnustusta antaneen arkkitehti Josef Stenbäckin. Halonen ilmaantui Stenbäckin luokse yllättäen ilmoittaen aikovansa taiteilijaksi. Syksy kului taideopintoihin valmistautumisessa. Hän teki samaan aikaan töitä rakennuksilla ja teki koristemaalarin töitä, kun niitä oli tarjolla. Hänen oli opiskeltava myös ruotsia, sillä Ateneumissa opetettiin ruotsiksi. Hänet valittiin kevätkaudeksi Ateneumiin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun. Hän kirjoitti kotiin joutuvansa aamulta puoli kymmenestä iltaseitsemään maalaamaan "alastomia rotjakkeita". Seuraavan vuoden keväällä Halonen sai kolmen muun oppilaan kanssa koulun hopeakynän palkinnoksi edistymisestä ja ahkeruudesta. Kesän hän työskenteli ahkerasti, mutta ansiot jäivät kuitenkin niin heikoiksi, että hän joutui syksyllä pyytämään kotikunnastaan köyhäintodistusta voidakseen jatkaa opiskeluaan Ateneumissa. Köyhäintodistus piti kirjoittaa ruotsiksi, "sillä suomalainen ei tahdo kelvata mihinkään".
Halonen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodesta 1886 vuoteen 1890. Hänen opettajinaan olivat Carl Jahn ja Fredrik Ahlstedt, ja opiskelutovereina muun muassa Albert Gebhard, Ellen Thesleff ja Väinö Blomstedt. Hän oli vuonna 1888 avatun Ateneum-rakennuksen ensimmäisiä opiskelijoita. Hän sai erinomaiset arvosanat ja oppilasstipendinä 200 markkaa. Kesän 1890 hän vietti kotonaan Lapinlahdella ja maalasi muun muassa työn Honkaniemi. Hän opiskeli ranskaa ja otti sitä varten yksityistunteja.
Pariisi ja uran alku
Syksyllä 1890 Halonen lähti Pariisiin opiskelemaan Académie Julianissa. Hän palasi Lapinlahdelle keväällä 1891 ja maalasi Liponsaaressa läpimurtoteoksensa Niittomiehet, joka oli esillä syksyllä Suomen Taiteilijain ensimmäisessä näyttelyssä. Niittomiehissä mallina oli Antti-veli ja Väisälänmäki näkyy siinä taustalla. Hän jatkoi talvella opintoja Pariisissa ja palasi keväällä 1892 Suomeen, jolloin hän tutustui laivamatkalla tulevaan puolisoonsa Maija Mäkiseen. Maija Mäkisen isä oli Sortavalan seminaarin lehtori.
Tutustuttuaan Maija Mäkiseen Halonen asui jonkin aikaa Myllykylässä Sortavalan maalaiskunnassa veljensä Antin luona. Tytön vanhemmat pitivät kuitenkin Halosta pariisilaistyyppisenä keikarina, eivätkä katsoneet nuorten seurustelua hyvällä. Halonen sai porttikiellon ja muutti Ruskealaan. Siellä hän maalasi yhden merkittävimmistä töistään, Oijustien. Hänen ensimmäinen talviaiheinen maalauksensa oli nimeltään Kaivopuistossa. Keväällä 1893 hän lähti käymään Lapinlahdella, ja lunta oli vielä toukokuun alussakin. Syntyi maalaus Tukkinuotiolla, jossa mallina olivat Halosen isä ja pari muuta miestä. Halonen sai kuulla saaneensa 3 000 markan valtion apurahan. Raha oli merkittävän suuri summa tuohon aikaan.
thumb|upright|[[Viulunsoittaja, 1900.]] thumb|upright|Honka lumessa, 1928.
Halonen oli ystävystynyt Eero Järnefeltin kanssa, joka oli häntä pari vuotta vanhempi, ja myös Akseli Galléniin ja Emil Wikströmiin kanssa.
Karelianismi
Suomessa Akseli Gallen-Kallela oli kiinnostunut karelianismista ja kehotti kirjeissä Louis Sparren kanssa Halosta palaamaan Suomeen oman kansansa pariin. Pariisista käsin Halonen varasi Akkalansaaresta 300 markan hintaisen mökin maineen. Hän lähetti 200 markkaa käsirahana ja lupasi maksaa loput myöhemmin. Olosuhteet olivat kuitenkin hanketta vastaan. Hänen suhteensa kotipaikkakuntaansa Lapinlahteen muuttui paikkakunnan kirkkoon tekemänsä alttaritaululuonnoksen takia. Kotipaikkakunnan ihmiset eivät pitäneet häntä oikeana taiteilijana, ja valtion myöntämä apurahakin herätti kateutta. Ihmisten asenne sai aikaan sen, ettei Halonen asettunut asumaan kotiseudulleen, ja hän alkoi muutenkin ottaa etäisyyttä savolaisiin sukujuuriinsa.
Oijustielle löytyi ostaja 600 markalla ja niin Halonen ja Maija Mäkinen vihittiin avioliittoon 2. tammikuuta 1895. Perheen koti löytyi Kirjavalahden Komoran talosta. Kesällä tuore aviopari teki vaellusmatkan Karjalasta Kainuuseen. Matkalla he tutustuivat 17-vuotiaaseen Eino Leinoon, josta tuli Halosen elinikäinen ystävä. Matka päättyi Paltamoon, jossa Halonen maalasi taulun Neiet niemien nenässä, jossa malleina oli Lyyti-sisar ja vaimo Maija.
Halosen esikoispoika Yrjö syntyi 4. maaliskuuta 1896. Samana vuonna hän maalasi talvimaisemia Karjalassa ja näin syntyivät teokset Iltatunnelmia ja Talvipäivä Karjalassa. Vuoden pääteos, Vainolaista vastaan, valmistui saman vuoden joulukuussa. Perhe matkusteli Euroopassa paljon ja Halonen tutustui mm. antiikin maalaustaiteeseen Pompeijin seinämaalausten välityksellä.
Tuusulanjärven yhteisö ja Pariisin maailmannäyttely
Halosen toinen lapsi, Anni, syntyi 28. helmikuuta 1898. Saman vuoden kesä vietettiin Sortavalassa ja jouluksi perhe muutti vuokra-asuntoon Tuusulaan, josta Halonen löysi perheen talon paikaksi Tuusulanjärven Pitkäniemen. Kaupat tontista tehtiin toukokuun lopulla.
pienoiskuva|Pekka Halosen [[Tuusula|Tuusulan koti ja ateljee, Halosenniemi, vuodesta 1902 lähtien.]] Vuonna 1900 Halonen oli mukana Pariisin maailmannäyttelyn Suomen osaston näyttelykomiteassa ja järjesti näyttelyyn valittujen teosten ennakkonäyttelyn Ateneumissa. Suomen paviljongissa olivat esillä Halosen maalaukset Avannolla ja Ilveksen hiihtäjä, jotka saivat hopeamitalin.
Halosenniemen Ateljee valmistui Tuusulanjärven rannalle vuonna 1902, ja Halonen oli yksi Tuusulanjärven taiteilijayhteisön jäsenistä. Myöhemmin hän vietti kesiään myös Kuhmoisten Kivikosken vaaramaisemissa. Vuosien 1903–1904 aikana perheeseen syntyi pojat Erkki ja Antti sekä toinen tytär Marja. Vuonna 1918 perheeseen syntyi vielä tytär Kaija. Anni Halonen meni naimisiin Paavo Paloheimo kanssa.
Halosen viimeinen suuri työ oli vuonna 1925 valmistunut seinämaalaus Tukinuitto, jonka Valtioneuvosto tilasi Geneveen Kansainliiton kansainvälistä työtoimistoa varten. Samana vuonna Haloselle myönnettiin professorin arvo hänen 60-vuotispäivänään. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1927, hänelle myönnettiin Ranskan kunnialegioonan kunniamerkki.
Pekka Halonen kuoli kotonaan Halosenniemellä Tuusulassa 1. joulukuuta 1933.
Katso myös
Luettelo Pekka Halosen maalauksista
Viitatiainen
Viitatiainen (Poecile palustris) on pieni tiaisten heimoon (Paridae) kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Viitatiaisen pituus on 12–13 cm ja paino 11–12 g. Se muistuttaa suuresti hömötiaista. Siiven päällä ei kuitenkaan erotu vaaleaa panelia, ja viitatiaisen päälaki on kiiltävänmusta, kun hömötiaisella se on himmeänmusta. Ääni on erilainen: iskevä ”pitsjä” tai pitempi tiititys. Myös laulu poikkeaa hömötiaisen laulusta. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Euroopan vanhin rengastettu viitatiainen on ollut ruotsalainen, vähintään 11 vuoden 11 kuukauden ikäinen yksilö.
Esiintyminen
Pesii suurimmassa osassa Eurooppaa, Irlantia, Islantia, Portugalia, Suomea ja pääosaa Espanjasta lukuun ottamatta. Toinen alalaji pesii Kaukoidässä. Euroopan kanta on 6,1–12 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Tavataan Suomessa nykyisin vuosittain, mutta ei pesi ainakaan säännöllisesti. Pesii melko yleisenä jo Virossa ja Etelä-Ruotsissa.
Elinympäristö
Kosteat lehti- ja sekametsät, soiden reunat, puutarhat ja puistot.
Lisääntyminen
thumb|right|250px Pesä on kolossa tai pöntössä. Munia on tavallisesti 7–9. Naaras hautoo noin 13 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 17–18 päivän ikäisinä.
Ravinto
Kesällä pääasiassa hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Muina vuodenaikoina myös erilaiset siemenet, marjat ja hedelmät. Kerää ahkerasti talvivarastoja.
Thomaskirche
thumb|Thomaskirche Leipzigissa.
Vilppula
Vilppula on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Vilppulaan liitettiin vuonna 1973 osa Pohjaslahden kunnasta. Mänttä ja Vilppula yhdistyivät vuonna 2009 ja uuden kaupungin nimeksi tuli Mänttä-Vilppula. Vaakunaksi valittiin Vilppulan vaakuna ja hallinnon paikaksi Mänttä.
Delloreen Ennis-London
Delloreen Ennis-London (s. 5. maaliskuuta 1975) on jamaikalainen pika-aitajuoksija.
Thomaskirche
Thomaskirche on kirkkorakennus Saksan Saksin osavaltion suurimmassa kaupungissa Leipzigissa. Kirkko tunnetaan parhaiten paikkana, jossa säveltäjä Johann Sebastian Bach työskenteli kanttorina.
Delloreen Ennis-London
Ennis-London kilpaili 1992 yleisurheilun nuorten MM-kisoissa Soulissa karsiutuen 100 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 13,81. Vuonna 1999 hän paransi ennätystään vuoden aikana puoli sekuntia. Sevillan MM-kisoissa samana vuonna hän oli seitsemäs ajalla 12,87. Hän juoksi Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi ajalla 12,80 ja oli saman vuoden GP-finaalin kolmas. Vuonna 2004 Ennis-London karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aitojen välierissä ajalla 7,97. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin aitojen välierissä ajalla 12,60 ja sijoittui saman vuoden IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi.
Thomaskirche
Historia
thumb|left|Kirkko sisältä. Thomaskirchen paikalla on sijainnut kirkkorakennuksia jo 1100-luvulta lähtien. Nykyisen goottilaista arkkitehtuuria edustavan rakennuksen vihki katoliseksi kirkoksi 10. huhtikuuta 1496 Merseburgin piispa. Uskonpuhdistaja Martti Luther saarnasi kirkossa vuonna 1539. Nykyisin kirkko on luterilainen.
Delloreen Ennis-London
Ennis-London voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa Helsingin MM-kisoissa 2005, kun hän juoksi 100 metrin aitojen hopealle ajalla 12,76. Myöhemmin samana vuonna hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmas ajallaan 12,57. Hän voitti seuraavana vuonna pronssia Kansainyhteisön kisoissa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti pronssia ennätysajallaan 12,50, myöhemmin samana vuonna hän juoksi GP-finaalissa niin ikään kolmanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän juoksi viidenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui pronssille ajalla 12,55.
Thomaskirche
Historia
Kirkon torni on rakennettu 1537. Nykyisen 68 metrin korkeutensa se sai vuoden 1702 korjausrakennustöissä. Vuonna 1950 kirkkoon siirrettiin Johann Sebastian Bachin jäännökset toisessa maailmansodassa tuhoutuneesta Leipzigin Johanneskirchestä eli Johanneksenkirkosta. Kirkon nykyinen, vuonna 1993 asennettu goottilainen alttari, on peräisin kommunistiviranomaisten vuonna 1968 tuhoamasta Leipzigin yliopiston Paulinerkirchestä.
Kuoro
thumb|Sauerin rakennuttamat urut. Thomaskirchen kuoro, Thomanerchor, perustettiin vuonna 1212. Se on vanhimpia ja tunnetuimpia saksalaisia poikakuoroja. Kuoroa johtaa kirkon kanttori. Johann Sebastian Bach toimi virassa vuosina 1723–1750.
Vilppula
Vilppulan naapurikunnat olivat Juupajoki, Jämsä, Keuruu, Mänttä, Ruovesi ja Virrat. Aiempia naapurikuntia olivat pääosin Vilppulaan vuonna 1973 liitetyn Pohjaslahden lisäksi Keuruuseen vuonna 1969 liitetty Pihlajavesi ja Jämsään vuonna 2001 liitetty Kuorevesi.
Thomaskirche
Urut
Kirkossa on kahdet urut. Vanhemmat on rakennettu 1885–1889. Ne rakensi Wilhelm Sauer. Romanttiset urut eivät kuitenkaan sovi yhteen kirkkoa tunnetuksi tehneen Bachin musiikin kanssa, ja siksi vuosina 1999–2000 kirkkoon asennettiin toiset, Gerard Woehlin urkurakentamon rakentamat urut.
Aiheesta muualla
51.33917°N, 12.3725°W
Vilppula
Kunnassa asui ennen lakkautusta 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2.
Xavier Vallat
Elämänvaiheet
Vallat omaksui antisemitistisen maailmankatsomuksen jo nuorena. Hän oli vakuuttunut siitä, että juutalaiset eivät voi kuulua Ranskan yhteiskuntaa. Ennen ensimmäistä maailmansotaa hän toimi lyhyen aikaa opettajana. Sodassa hän haavoittui ja menetti toisen silmänsä.
Vilppula
Vilppulan kautta kulkevat Oriveden ja Keuruun välinen kantatie 58 sekä Tampere–Haapamäki-rata. Lähimmät suuret kaupungit ovat Tampere (85 km) ja Jyväskylä (95 km). Lisäksi Vilppulasta lähtevät seututiet Ruovedelle ja Virroille.
Xavier Vallat
Elämänvaiheet
Sodan jälkeen Vallat opiskeli lakia, ja hänet valittiin vuonna 1919 Ranskan kansalliskokouksen edustajainhuoneeseen. Hän menetti paikkansa vuonna 1924 mutta uusi sen sen vuonna 1928. Hän muutti poliittisia kantojaan usein mutta piti kiinni äärioikeistolaisuudesta ja juutalaisvastaisuudesta. Hän uusi paikkansa vuonna 1928 ja oli edustajana vuoteen 1940. Äänestäjiin hän vetosi sotamaineellaan ja sillä, että oli "oikean Ranskan" edustaja.
Vallat pysyi suurelle yleisölle melko tuntemattomana aina vuoteen 1936. Tuolloin hän piti edustajainkokouksessa raivoisan puheen juutalaistaustaista pääministeriä Leon Blumia vastaan. Hän sai puheensa johdosta useita onnittelukirjeitä.
Vilppula
Maantiede
Vilppulan alue sijaitsee pääosin 100–150 metrin korkeudella merenpinnasta ja vain muutamat pienet alueet entisen kunnan länsi- ja lounaisrajalla ylittävät 150 metrin tason. Korkein maastonkohta on 214 metrin korkeuteen ulottuva Kankaanpäänvuori. Yleiskuvaltaan Vilppulan maisema on varsin mäkistä. Kokemäenjoen vesistön latvavesiin kuuluvan Keuruun reitin vedet jakavat Vilppulan kahteen osaan, ja syvässä jokiuomassa kirkonkylän kohdalla on Vilppulankoski, jonka putouskorkeus on 2,3 metriä. Vilppulan pohjoisosan suurimmat vesistöt Ukonselkä ja Kaijanselkä ovat Mäntän kautta yhteydessä seudun suurimpaan järveen Keurusselkään. Runsaat vesistöt antavat Vilppulan maisemalle Järvi-Suomen piirteitä, ja varsinkin kirkon seutu, jossa jokiuoma puhkaisee harjujakson, on tunnettu luonnonkauneudestaan. Entisen Pohjaslahden alueen luonnonnähtävyyksiä ovat Salussärkkä ja Rantalansärkkä.
Xavier Vallat
Elämänvaiheet
Toisessa maailmansodassa Saksa hyökkäsi Ranskaan ja miehitti siitä osan. Maata johti Philippe Petainin johtama yhteistoimintahallitus. Vallat palveli hallintoa ensiksi sotaveteraanien asioita hoitavassa virastossa, ja sittemmin huhtikuussa 1941 hän ryhtyi johtamaan vastaperustettua juutalaisasian komissiota. Hän oli vastuussa olemassa olevien juutalaisia koskeneiden lakia soveltamisesta, ja hän myös teki uusia juutalaisia diskriminoineita lakeja. Samana vuonna hän perusti Adolf Eichmannin lähettilään Theodor Danneckerin aloitteesta Ranskan juutalaisten liiton. Kuuluisuutta saavutti Vallatin tokaisu Danneckerille: '"Olen ollut paljon teitä kauemmin antisemitisti. Sitä paitsi voisin olla isänne".
Vaikka Vallat teki juutalaisasioissa tiivistä yhteistyötä miehittäjien kanssa, hän yritti muissa asioissa pitää huolta Ranskan eduista. Sen vuoksi hänet erotettiin juutalaisasiain komission johdosta maaliskuussa 1942. Sen jälkeen hän toimi Vichyn Ranskan muissa hallintoviroissa. Hänen luomastaan järjestelmästä saksalaiset saivat myöhemmin huomattavasti apua Ranskan juutalaisten tuhoamisessa.
Vilppula
Historia
Vilppula oli 1800-luvun loppupuolelle saakka hyvin eristynyttä ja harvaan asuttua takamaata, mikä johtui etenkin huonoista liikenneyhteyksistä. Ne paranivat kuitenkin huomattavasti, kun vuonna 1870 alkoi laivaliikenne Ruovedelle. Vielä tärkeämpää oli niin sanotun vanhan Pohjanmaan radan valmistuminen Tampereelta Vilppulan ja Haapamäen kautta Vaasaan vuonna 1883; juuri rautatie synnytti kunnan suurimmat taajamat, asemanseudun ja Kolhon. Samoihin aikoihin rakennettiin myös maantie Ruovedeltä Vilppulan ja Mäntän kautta Keuruulle.
Kansalaissodan aikana kevättalvella 1918 Vilppulasta muodostui kiivaiden ja kauan kestäneiden taistelujen näyttämö. Punaiset pyrkivät toistuvilla hyökkäyksillään ja panssarijunan avulla valtaamaan tärkeän Haapamäen rautatieaseman, mutta eversti Martin Wetzerin johtamien valkoisten pihtiliike toisaalta Länkipohjan ja toisaalta Muroleen kautta pakotti heidät perääntymään (Vilppulan rintama). Vilppulankosken partaalla on vuonna 1938 paljastettu Arvi Tynyksen veistämä taistelujen muistomerkki.
Mäntän tehdasyhdyskunta muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1921, mutta erotettiin Vilppulasta itsenäiseksi kunnaksi jo seuraavana vuonna. Vuoden 1954 alussa Vilppulaan siirrettiin Kuoreveden kunnasta Kuoreniemen kylä ja osa Ajostaipaleen kylästä, yhteensä vajaan 20 neliökilometrin alue.
Vilppulaan asutettiin jatkosodan jälkeen Valkjärven siirtoväkeä.
Vilppulan asukasluku on kunnan melko syrjäisen sijainnin vuoksi ollut koko sen historian ajan melko pieni, vaikka sitä lisäsivät sotien jälkeinen siirtoväen asuttaminen ja Pohjaslahden kunnan pääosan liittäminen Vilppulaan. Väkiluvun laskun pysäyttämiseksi kunta aloitti 1970-luvun alussa voimakkaan teollistamiskampanjan, ja työpaikkojen lisäyksen ansiosta väkiluvun kehitys tasaantuikin. Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan 42 prosenttia vilppulalaisista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta, 34 prosenttia palveluammateista sekä 23 prosenttia maa- ja metsätaloudesta. Vilppulassa toimi vuosina 1908–1971 Vilppulan maamieskoulu, myöhemmältä nimeltään Pohjois-Hämeen maatalousoppilaitos.
Kyliä
Ajostaipale, Elämäntaipale, Huhtijärvi, Huopioniemi, Kolho, Kurkijärvi, Leppäkoski, Loila, Maakasperä, Pohjaslahti, Suluslahti, Tyynysniemi, Vitsakoski.
Vilpun päivä
Vilppulassa vietetään 8. maaliskuuta Vilpun päivää. Kuntalaisille tarjotaan nimipäiväkahvit ja koko päivän on ohjelmaa. Vuonna 2007 kutsuttiin kunnan syventyneen yhteistyön nimissä nimipäiväkahville myös mänttäläisiä.
Ruokakulttuuri
Vilppulan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunapuuro, ternimaidosta keitetty hörkkä ja hiillostettu kala.
Gerard Schwarz
Gerard Schwarz (s. 19. elokuuta 1947) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän on toiminut vuosina 2001–2006 Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen ja vuodesta 1985 Seattlen orkesterin ylikapellimestarina.
Schwartz syntyi New Jerseyn Weehawkenissa itävaltalaisille vanhemmille. Hän valmistui New York City's High School of Performing Artsista sekä Juilliard Schoolista ja aloitti musikaalisen uransa trumpetistina; hän oli vuoteen 1973 saakka New Yorkin filharmonikkojen ykköstrumpetisti.
Schwartz tunnetaan varsinkin hänen tulkinnoistaan yhdysvaltalaisen musiikin alalla. Hän on levyttänyt muiden muassa Alan Hovhanessin sekä David Diamondin tuotantoa ja Liverpool-aikanaan Gustav Mahlerin sinfoniat ja Richard Straussin sävelrunoelmat. Hän oli vuosina 1982–2001 New Yorkin Mostly Mozart -juhlien musiikillinen johtaja ja sai vuonna 1989 Ditsonin kapellimestaripalkinnon.
Jason Becker
Jason Becker (s. 22. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja entinen kitaristi, jonka tyyliä kuvaa lähinnä neoklassinen metalli.
Becker tuli tunnetuksi metalliyhtyeessä Cacophony, joka julkaisi kaksi albumia 1980-luvun loppupuolella. Hän aloitti sittemmin soolouran ja nauhoitti yhden albumin David Lee Rothin kanssa. Beckerin ensimmäinen sooloalbumi oli Perpetual Burn (1988).
Becker menetti soitto-, liikkumis- ja puhekykynsä pitkäaikaisen ALS-lihasrappeumataudin johdosta. Hän pystyy kommunikoimaan silmiensä liikkeillä ja on jatkanut säveltämistä tietokoneohjelmien avulla. Beckeristä julkaistiin 2012 dokumentti Jason Becker: yhä elossa.
Soolo
David Lee Roth
Tuusulanjärven taiteilijayhteisö
Yhteisö muodostui, kun joukko Suomen eturivin taiteilijoita rakennutti itselleen taiteilijakodin Tuusulanjärven rannalle. Paikan valinta oli kompromissi joidenkin taiteilijoiden suosiman erämaa-ateljeen ja pääkaupungin kulttuurielämän välillä. Seutu oli 1800–1900-lukujen vaihteessa pääosin suomenkielistä maaseutua, joka sopi aikakauden kansallisromantiikan ilmapiiriin. Tuusulanjärvi oli kuitenkin lyhyen junamatkan päässä Helsingistä, joten taiteilijoiden ei tarvinnut katkaista suhteitaan pääkaupunkiin. Alueen taiteilijakodit keskittyivät järven itärantaa myötäilleen Tuusulan rantatien varrelle nykyisten Tuusulan ja Järvenpään kuntien alueelle.
Taiteilijayhteisö
Tuusulanjärven taiteilijayhteisön katsotaan syntyneen, kun Juhani Aho ja hänen puolisonsa Venny Soldan-Brofeldt vuonna 1897 vuokrasivat Järvenpään kartanoon kuuluneen Vårbackan huvilan, jota alettiin kutsumaan Aholaksi. Heidän houkuttelemanaan paikalle muutti pian myös useita muita taiteilijoita. Taidemaalari Eero Järnefeltin rakennuttama Suviranta valmistui 1901, Pekka Halosen ateljeekoti Halosenniemi ja J. H. Erkon Erkkola vuotta myöhemmin sekä säveltäjä Jean Sibeliuksen Ainola vuonna 1904. Heidän kiinnostuksensä Tuusulanjärveä kohtaan liittyi aikakauden kansallisromantiikkaan, taiteilijat halusivat päästä maaseudulle, mahdollisimman lähelle aidoksi kokemaansa suomalaisuutta. Taiteilijayhteisön keskinäinen kanssakäyminen muodostui tiiviiksi ja useat tekivät myös yhteisiä töitä. Niin ikään vuonna 1904 nykyisen Järvenpään kaupungin alueelle valmistui Gösta Enckellin rakennuttama hirsihuvila Villa Cooper.
Alueelle pysyvästi muuttaneiden taiteilijoiden lisäksi Tuusulanjärvi veti puoleensa myös vierailijoita. Esimerkiksi runoilija Eino Leino sekä nuoremman sukupolven edustajat Juhani Siljo ja Matti Kivekäs viettivät paljon aikaa Halosenniemessä ja kirjailija F. E. Sillanpää oleskeli Eero Järnefeltin Suvirannassa. Suomen itsenäistymisen jälkeen Tuusulanjärven ympäristöön perustetuissa täyshoitoloissa asustelivat muun muassa Uuno Kailas, Unto Karri ja Einari Vuorela. Kirjailija Maria Jotuni ja hänen puolisonsa professori Viljo Tarkiainen ostivat 1920-luvulla huvilan Halosenniemen läheisyydestä ja kuvataiteilija Martta Wendelin puolestaan muutti alueelle 1930-luvulla, asuen Tuusulassa kuolemaansa vuoteen 1986 saakka.
Tuusulanjärven huvila-asutus
Myös Helsingin venäläistä yläluokkaa muutti Tuusulanjärvelle kesänviettoon. Nimineuvos K. K. Uschkoffin vuosina 1904–1916 omistamassa Syvärannassa vieraili tunnettuja venäläisiä taiteilijoita, kuten säveltäjät Sergei Rahmaninov ja Aleksandr Skrjabin sekä oopperalaulaja Fjodor Šaljapin. Myöhemmin 1920-luvulla Syvärannan huvilaan perustettiin sanomalehtimiehille tarkoitettu lepokoti, jossa viettivät aikaa muun muassa Helsingin Sanomien päätoimittaja W. W. Tuomioja sekä kirjailija Olavi Paavolainen. Nimismies J. V. Frostellin 1870-luvulla rakennuttaman huvilan mailla sijaitsee nykyään Fjällbon puistona tunnettu virkistysalue.
Girolamo Frescobaldi
Frescobaldi syntyi Ferraran kaupungissa, Italiassa ja opiskeli ainakin Luzzasco Luzzaschin johdolla. Keväällä 1607 Frescobaldi pääsi urkuriksi Santa Marian kirkkoon Roomassa. Vuodesta 1608 kuolemaansa asti hän toimi urkurina Pietarinkirkossa. Vuosina 1628–1634 hän oli myös urkurina Medicien hovissa Firenzessä.
Suurin osa Frescobaldin musiikista on sävelletty kosketinsoittimelle (uruille ja cembalolle). Hänen sävellyksiinsä kuuluvat muun muassa Fiori musicali (1635) ja kaksi kirjaa toccatoja. Frescobaldin musiikista saivat vaikutteita muun muassa Johann Jakob Froberger ja Johann Sebastian Bach.
Kangtega
Kangtega on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 685 metriä.
Yōko Shimomura
Yōko Shimomura (, joskus myös Shimo-P) on japanilainen freelance-säveltäjä.
Revelations
Revelations on rock-yhtye Audioslaven kolmas albumi. Se julkaistiin 5. syyskuuta 2006. Albumi meni ilmestyttään Yhdysvalloissa listan toiselle sijalle samoin kuin myös Suomen virallisen listan sijalle 2.
Yōko Shimomura
Elämäkerta
Yōko Shimomura syntyi Hyōgon prefektuurissa Japanissa 19. lokakuuta 1967. Hän aloitti pianokoulun 4–5-vuotiaana ja jatkoi musiikkiharrastustaan aina Osakan musiikkiyliopistoon saakka aikoen pianonsoiton opettajaksi. Vuoden 1988 paikkeilla useat peliyhtiöt hakivat opiskelijoista työntekijöitä, ja Shimomura lähetti näytteitä töistään usealle taholle, vaikka olikin varma, ettei hänellä olisi mitään mahdollisuuksia. Capcom kuitenkin palkkasi hänet, ja kaikki olivat häkeltyneitä Shimomuran päätöksestä, sillä pelimusiikki oli silloin täysin eri asemassa kuin nykyään.
Revelations
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toiselle sijalle. Suomessa se debytoi niin ikään virallisen albumilistan toisella sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.
Yōko Shimomura
Elämäkerta
Capcomilla Shimomura sävelteli yksinään musiikkia esimerkiksi peleihin Samurai Sword (1988), Adventures in the Magic Kingdom (1990) sekä Little Nemo: The Dream Master (1990) ja liittyi myöhemmin saman firman kuuluisaan Alph Lyra -ryhmään, jonka jäsenenä hän työsti muun muassa Street Fighter II -peliä.
Erottuaan Capcomilta 1994 Shimomura liittyi Squaren säveltäjäkaartiin. Super Nintendo Entertainment Systemin aikakaudelta hänen projekteihinsa kuuluvat muun muassa Live A Live (1994), Front Mission (1995) Noriko Matsuedan kanssa sekä Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars (1996), jossa hän säveltämisen lisäksi sovitti Kōji Kondōn ja Nobuo Uematsun klassikkokappaleita. Sony PlayStationin aikakauden alettua Shimomura työsti muun muassa Parasite Even (1998) sekä Seiken densetsu: Legend of Manan (1999), jota hän kutsuu eniten itsensä näköiseksi musiikilliseksi kokonaisuudeksi.
Vuonna 2002 Shimomura sävelsi viimeisen kerran Squaren työntekijänä Kingdom Hearts -peliin, johon hän sovitti omia sävellyksiään ja Disney-lauluja. Sovitettuihin kappaleisiin lukeutuvat Danny Elfmanin "This Is Halloween" (Painajainen ennen joulua), Alan Menkenin ”Aalloissa siis” (Pieni Merenneito) sekä Shermanin veljesten Nalle Puhin ja Jimmie Doddin Mikki Hiiri -klubin teemat. Saman vuoden lopussa ilmestyneeseen Kingdom Hearts Final Mixiin Shimomura sovitti vielä Nobuo Uematsun säveltämän, kulttipeli Final Fantasy VII:n lopputaistelukappale ”One-Winged Angelin” sekä Modest Musorgskin Fantasia-elokuvastakin tutun ”Yö autiolla vuorella”. Sitten hän otti lopputilin ja ryhtyi freelanceriksi.
Lähdöstään huolimatta Shimomura on jatkanut yhteistyötään Squaren kanssa: Kingdom Hearts -pelien musiikit ovat hänen käsialaansa. Lisäksi Shimomura on ollut työllistynyt myös animepuolella: ansioluetteloonsa hän on voinut lisätä sekä golfsarja DAN DOH!!:n (2004) sekä Konamin tuottaman, koulumaailmaan sijoittuvan Gokujou Seitokain (2005).
Vuoden 2006 E3-messuilla Square Enix ilmoitti työstävänsä Final Fantasy XIII -trilogiaa, jonka Final Fantasy Versus XIII -osaan (PS3, 2007) Shimomura säveltää musiikit. Pääosaan ne tekee Masashi Hamauzu ja mobiiliversioon, nimeltään Final Fantasy Agito XIII, Takeharu Ishimoto.
Yōko Shimomura oli toinen tähtivieraista Detroitin PLAY!-konsertissa 12. heinäkuuta 2006. Toinen oli Hitoshi Sakimoto.
Cassim Chilumpha
Cassim Chilumpha (s. 29. marraskuuta 1958) on malawilainen poliitikko. Hän oli Malawin varapresidentti 2004–2009 ja ministeri vuodesta 2012. Hän kuuluu Yhdistyneeseen demokraattiseen rintamaan.
Chilumpha pidätettiin hänen kotonaan 28. huhtikuuta 2006 ja kuljetettiin vankilaan Lilongween. Häntä syytettiin maanpetoksesta, ja hänen väitettiin yhdessä Yusuf Matumulan kanssa suunnittelevan Bingu wa Mutharikan surmaamista. Chilumpha todettiin syyttömäksi 26. helmikuuta 2007. Hänen puolueensa piti episodia puhtaasti poliittisena vainona.
Ennen varapresidenttiyttään Chilumpha ehti toimia Malawin talousministerinä Bakili Muluzin hallituksessa vuosina 1998–2000.
Eraannuttuaan Mutharikan puolueesta Chilumpha liittyi Joyce Bandan PP-puolueeseen. Hän oli Bandan hallituksessa energia- ja kaivosministerinä.
Vuoden 2019 vaalien lähestyessä Chilumpha perusti oman puolueen.
István Seregély
pienoiskuva|István Seregély vuonna 2010. István Seregély (13. maaliskuuta 1931 Szombathely – 31. joulukuuta 2018 ) oli unkarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. kesäkuuta 1955 ja nimitettiin Egerin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 5. kesäkuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat Izidor István Marosi ja Endre Kovács.
Seregély jäi eläkkeelle 15. maaliskuuta 2007.
Vanin maakunta
thumb|220px|Vanin maakunta Turkissa
Vanin maakunta on maakunta itäisessä Turkissa Vanjärven rannalla, Iranin rajalla. Vanin maakunnalla on pinta-alaa 20,927 km² ja maakunnan asukasluku on 877 524 (2000). Vanin maakunnassa asuu suuri kurdienemistö.
Lokakuussa 2011 maanjäristys surmasi ainakin tuhat ihmistä Vanin ja Ercisin kaupungeissa.
Piirikunnat
Vanin maakunta on jaettu 12 piirikuntaan (pääkaupunki lihavoidulla tekstillä).
Matt Haig
thumb|Matt Haig vuonna 2016. Matt Haig (s. 3. heinäkuuta 1975 Sheffield, Englanti) on brittiläinen journalisti ja kirjailija. Hän kirjoittaa tietokirjoja ja romaaneja sekä aikuisille että lapsille. Haigin kirjoja on käännetty yli 40 kielelle.
Haig opiskeli englantia ja historiaa Hullin yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon englannista Leedsin yliopistossa.
Haigin teos Kuinka aika pysäytetään (How to Stop Time, 2017) oli Tähtifantasia-palkintoehdokkaana 2019. Siitä on suunnitteilla elokuva, jonka päärooliin on kiinnitetty Benedict Cumberbatch. Marraskuussa 2021 Netflixissä sai ensi-iltansa Haigin Poika nimeltä joulu -lastenkirjaan pohjautuva elokuva.
Nuptse
Nuptse on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuori. Sen korkeimman huipun korkeus merenpinnan tasosta on 7 861 metriä.
Glenfiddich
thumb|right|Glenfiddich Distillery Glenfiddich on Speyside-viskeihin kuuluva skotlantilainen single malt. Sitä tislaavan Glenfiddich Distilleryn omistaa William Grant & Sons, joka toimii Dufftownissa Skotlannissa. Glenfiddich merkitsee gaeliksi "peuran laaksoa", mistä syystä pullossa on peuran kuva.
Glenfiddich Distilleryn perusti William Grant vuonna 1886 Fiddichjoen laaksossa. Glenfiddichiä myydään nykyisin 180:ssä eri maassa, ja sen osuus kaikista myydyistä single malteista on noin 35 %.
Julius Rudel
Julius Rudel (6. maaliskuuta 1921 Wien, Itävalta – 26. kesäkuuta 2014 New York, Yhdysvallat ) oli kapellimestari. Hän oli itävaltalaissyntyinen, mutta asui Yhdysvalloissa 17-vuotiaasta saakka.
Rudel aloitti opintonsa synnyinmaassaan ja jatkoi niitä New Yorkissa. Hänet muistetaan parhaiten pitkästä urastaan (1944–1979) New Yorkin kaupunginoopperassa. Hänelle myönnettiin vuonna 1959 Ditsonin kapellimestaripalkinto.
Rudel voitti myös Grammy-palkinnon ja oli seitsemästi ehdolla. Hän teki Metropolitan-debyyttinsä 1978 ja sai vuonna 1979 nimityksen Buffalon filharmonisen orkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Hän julkaisi uransa aikana useita tunnustettuja oopperalevytyksiä.
Rudel oli Ranskan Chevalier des Arts et des Lettres, ja hänelle myönsivät tunnustuksia myös Itävallan, Saksan ja Israelin hallitukset. Hän sai Yhdysvalloissa lisäksi useita kunniatohtorinarvoja.
Themba Dlamini
Absalom Themba Dlamini (s. 1. joulukuuta 1950) on swazimaalainen poliitikko ja maansa entinen pääministeri. Hän oli virassa 26. marraskuuta 2003 – 18. syyskuuta 2008.
Leonid Kortšmar
Leonid Ovšijevitš Kortšmar on venäläinen kapellimestari.
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Tällä hetkellä Leonid Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana.
Onkilahdenpuisto
Onkilahdenpuisto tai Onkilahden puisto on Onkilahden eteläosaa ympäröivä puisto Vaasassa. Puisto jakautuu kahteen kaupunginosaan: Palosaaren Onkilahden rantaan ja Vöyrinkaupunkiin. Vöyrinkaupungin puolella olevaa puistoaluetta kutsutaan arkikielessä Laivapuistoksi. Kutsumanimi tulee siellä sijaitsevasta isosta laivarakennelmasta. Onkilahdenpuistossa on erilaisia virikkeitä, kuten kiipeilyverkko, keinuja, kuntoiluvälineitä ja pelikenttiä lentopalloon ja petankkiin. Puistossa on mahdollisuus grillaamiseen ja eväsretkeilyyn.
Julkinen taide
Palosaaren puoleisella puistoalueella sijaitsee yksi muistomerkki ja kolme taideteosta.
Nikolskoje
Nikolskoje on lukuisten kylien ja muiden paikkakuntien nimi Venäjällä. Näitä ovat muiden muassa:
Nikolai Malko
Nikolai Andrejevitš Malko (,, 4. toukokuuta 1883 Semaki, Ukraina – 23. kesäkuuta 1961 Sydney, Australia) oli ukrainalainen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja opetti siellä myöhemmin mm. Jevgeni Mravinskia ja Ilja Musinia. Nikolai Malko on kirjoittanut merkittävän oppikirjan orkesterinjohdosta, "The Conductor and his Baton". Vuosina 1930–1937 hän toimi Tanskan Radion Sinfoniaorkesterin kapellimestarina, minkä kunniaksi orkesteri järjestää joka kolmas vuosi Kööpenhaminassa Nikolai Malko kapellimestarikilpailun.
Wärtsilä Meriteollisuus
pienoiskuva|Wärtsilä Meriteollisuus rakensi [[M/S Cinderella|M/S Cinderellaa.]] pienoiskuva|Sekä [[M/S Silja Serenade|M/S Silja Serenadea, jotka valmistuivat lopulta Masa Yardsilta.]] Wärtsilä Meriteollisuus oli Valmetin ja Wärtsilän telakkatoimintojen yhteenliittämisestä vuonna 1986 muodostunut yhtiö. Se aloitti toimintansa vuoden 1987 alussa ja ajautui konkurssiin 23. lokakuuta 1989, minkä jälkeen sen toimintaa jatkoi Masa Yards.
Telakoiden yhdistymisen takana oli läntisiä teollisuusmaita koetellut telakkakriisi, jonka seurauksena laivanrakennus oli muuttunut voimakkaasti tappiolliseksi. Yhdistämisellä haluttiin hakea tehokkuutta ja karsia kapasiteettia. Käytännössä tämä tarkoitti Valmetin Vuosaaren (Helsinki) ja Pansion (Turku) telakoiden sulkemista. Osana omistusjärjestelyjä Valmetin ja Wärtsilän paperikoneteollisuus yhdistettiin ja siirrettiin kokonaan Valmetille.
Wärtsilä Meriteollisuuden johtoon nimettiin oikeustieteen kandidaatti Pekka Laine, joka sai myöhemmin yrityksen sisällä kutsumanimen Musta-Pekka. Suomen valtio tuki Wärtsilä Meriteollisuuden syntyä 700 miljoonan markan verohuojennuksella. Vuosaaren telakka ajettiin alas vuoden 1987 loppuun mennessä. Pansiossa ollut Laivateollisuus (Late) suljettiin jo heinäkuussa. Osa Valmetin Neuvostoliittoon myymistä tilauksista siirrettiin Wärtsilän muille telakoille, kuten Pernoon.
Laine alkoi haalia ahkerasti tilauksia. Heti tammikuussa allekirjoitettiin sopimus Carnival Cruise Linesin (CCL) kanssa loistoristeilijästä joka oli määrä rakentaa Hietalahden telakalla. Sopimus sisälsi myös option kahdesta sisaraluksesta. Samassa kuussa norjalainen Kloster Cruise A/S tilasi risteilyaluksen Pernon telakalta. Seuraavassa kuussa tuli tilaus Rederi AB Sliteltä matkustajalaivasta ja optio sisaraluksesta joka tilattiin heinäkuussa. Syyskuussa CCL käytti optionsa kahdesta risteilyaluksesta, ja tätä seurasi lokakuussa Effoan tilaus suuresta autolautasta sekä optio sisaraluksesta joka tilattiin maaliskuussa 1988.
Yhtäkkiä paisunut tilauskirja asetti yhtiön uuden haasteen eteen, ja Wärtsilä Meriteollisuuden rakenteelliset ongelmat paljastuivat.
Wärtsilä ajautui riitoihin Valmetin kanssa Valmetin alihintaan myymien tankkerien takia. Tappioita kasvatti entisestäänkin se, että osa aluksista täytyi teettää Rauma-Repolalla ja Hollmingilla alihankintatyönä. Wärtsilä vaati Valmetilta hyvitystä tappioista.
Laine siirtyi vuoden 1988 heinäkuussa emoyhtiö Wärtsilän varatoimitusjohtajaksi ja hänen tilalleen tuli Kari Airaksinen. Vuoden 1989 alkupuolella häntä seurasi Ingmar Ingvesgård. Jo kesällä 1988 Wärtsilä Meriteollisuuden tilanne näytti niin huonolta, että emoyhtiö mietti keinoja pelastaakseen itsensä Meriteollisuuden tappioilta, jotka olivat tuossa vaiheessa nousseet jo 1 000 miljoonaan markkaan. Omistajien usko oli hiipunut eivätkä ne olleet valmiita sijoittamaan lisää rahaa tappiollisen yrityksen pelastamiseksi. Wärtsilä Meriteollisuutta yritettiin myydä valtiolle, mutta Kauppa- ja teollisuusministeriön toimistopäällikkö Bror Wahlroos ilmoitti, että valtio ei ole halukas ryhtymään osakkaaksi.
Elokuun lopussa Wärtsilä myi 51 % Wärtsilä Meriteollisuuden osakkeista Yhdyspankille, Yhdyspankin sijoitusyhtiölle Oy Pomi Trading Ab:lle, Wärtsilän Eläkesäätiölle ja Wärtsilän Työeläkesäätiölle. Osakkeiden yhteishinta oli neljä markkaa. Tällä Wärtsilä saavutti sen, että se omisti Wärtsilä Meriteollisuudesta enää 19%, jolloin sitä ei tarvinnut käsitellä tytäryhtiönä yhtiön tilinpäätöksessä.
Maanantaina 23. lokakuuta Wärtsilä Meriteollisuuden johto kutsuttiin pikaisesti koolle. Todettiin, että yhtiön käteisvarat olivat loppuneet kokonaan ja tappiot olivat kohonneet jo 1 600 miljoonaan markkaan. Konkurssihakemus jätettiin samana päivänä Helsingin raastuvanoikeuteen. Konkurssi oli Pohjoismaiden historian siihen mennessä suurin.
Antiokhos II Theos
Antiokhos II Theos (286 eaa.–246 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 261–246 eaa. Hän seurasi isäänsä Antiokhos I Soteria. Isältään hän peri myös sodan Egyptin kanssa Vähän-Aasian rannikoilla. Antiokhos yritti myös parantaa asemaansa Traakiassa. Hän sai jumalaa tarkoittavan lisänimensä sodan aikana tapettuaan tyranni Timarkhoksen.
Antiokhoksen sotiessa Egyptissä Parthian satraappi Andragoras julistautui itsenäiseksi Persiasta. Vuonna 255 eaa. myös Baktrian satraappi Diodotos I kapinoi. Vuoden 238 eaa. tienoilla Arsakes johti parthialaiset kapinaan Andragorasta vastaan, mikä johti Parthian valtakunnan syntyyn.
Näihin aikoihin Antiokhos oli tehnyt rauhan Egyptissä Ptolemaios II:n kanssa. Antiokhos vahvisti rauhan hylkäämällä aiemman vaimonsa Laodiken ja menemällä naimisiin Ptolemaioksen tyttären Bereniken kanssa. Vuonna 246 eaa. Antiokhos oli jättänyt Bereniken ja tämän lapsen Antiokiaan ja eli aiemman vaimonsa kanssa Vähässä-Aasiassa.
Metalcamp
thumb|Yleisöä vuoden 2012 Metalcampissa. Metalcamp on Sloveniassa joka kesä (yleensä heinäkuussa) järjestettävä metallimusiikkiin keskittyvä viikon mittainen festivaali. Se järjestetään Tolmin-nimisessä kylässä, noin sata kilometriä maan pääkaupungista Ljubljanasta länteen, lähellä Italian rajaa.
Antiokhos II Theos
Laodike myrkytti Bereniken, tämän lapsen ja aikanaan Antiokhoksen. Tämän jälkeen hän julisti poikansa Seleukos II:n kuninkaaksi.
Jevgeni Mravinski
Jevgeni Aleksandrovitš Mravinski (4. kesäkuuta (J: 22. toukokuuta) 1903 Pietari – 19. tammikuuta 1988 Leningrad) oli neuvostoliittolainen kapellimestari. Hän toimi Leningradin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina 50 vuoden ajan, vuodesta 1938 kuolemaansa 1988 asti.
Gramophone Good Classical CD Guide 2002 valitsi Mravinskin johtaman Tšaikovskin sinfonioiden 4 - 6 levytyksen vuodelta 1960 "100 suuren levytyksen" joukkoon.