cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kafka rannalla
Vastaanotto
Kriitikko Jouni Huhtasen mukaan Murakami käsittelee myyttisiä aineksia vahvasti: kirjailija onnistuu sisällyttämään teokseensa kielikuvia ja symboleja, jotka ovat sekä todentuntuisia että sadunomaisia. Huhtasen mukaan ”Murakamilla on kyky kirjoittaa näkyviin vain kaikkein välttämättömin, mistä syystä teoksen tyyli säilyy kauttaaltaan helppolukuisena. Paikoin romaanin kieli lähenee melodisuutta ja antaa sen suorasanaiselle kerronnalle omalaatuisen runouden tunnun.” Ilkka-lehden arvostelijan Pentti Orhasen mukaan Murakamin proosan lukeminen muistuttaa musiikin kuuntelukokemusta: ”[t]unnemme pääsevämme osalliseksi jostakin merkittävästä, vaikka emme kykenekään määrittelemään mitä se on”. Turun sanomien Erkki Kanervan mielestä kirja on loistelias teos, jonka ääressä lukija nauttii mielikuvituksen ilotulituksesta. Teos antaa hyvin myönteisen kuvan ihmisten kyvystä tuntea myötätuntoa, rakkautta ja ystävyyttä. Laajan teoksen mikään sivu ei ole turha.
Luettelo Ville Leinosen kappaleista
Tämä on luettelo Ville Leinosen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Listassa on kaikkiaan 142 kappaletta.
Luettelo Uuden-Seelannin maanjäristyksistä
Uudessa-Seelannissa tapahtuu säännöllisesti maanjäristyksiä, koska maa on osa Tyynenmeren tulirengasta. Vuosittain havaitaan noin 15 000 maanjäristystä, joista useimmat lieviä.
Luettelo Ville Leinosen kappaleista
(
() (Majakanvartijan uni)
Johtaja Rapu
Einari Rapu (Paavo Pesusieni – elokuvassa Erkki Rapu, ) tai Johtaja Rapu on hyvin pihi rapu, joka uhkaa erottaa kaikki jotka uhmaavat häntä. Hänen ikänsä on 67 vuotta. Hänen sukulaisiaan ovat äiti, Punaparta ja tytär Helmi, joka on valas. Hahmolla on arkkivihollinen, Sulevi Plankton, joka oli Ravun paras kaveri heidän ollessaan nuoria, mutta he riitaantuivat. He kuitenkin toisinaan tekevät joissain asioissa yhteistyötä, joka hyödyttää heitä molempia. Hahmon loi Stephen Hillenburg ja häntä ääninäyttelee Clancy Brown ja suomeksi Arto Nieminen Paavo Pesusieni - elokuvassa ja Rauno Ahonen muualla. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui jaksossa Ravintola-apulainen.
Condemnation
Condemnation on puolalaisen metalliyhtye Christ Agonyn seitsemän studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.
Yhtyeen laulaja-kitaristi Cezar omisti albumin äitinsä Elizabethin muistolle, joka kuoli albumin julkaisua edeltävänä vuonna.
Bellerophon-luokka (taistelulaiva)
Bellerophon-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen dreadnought-taistelulaivan muodostama taistelulaivaluokka. Ne olivat lähes täydellisiä kopioita HMS Dreadnoughtista. Ainoana erona toinen kolmijalkainen masto.
Suunnittelu
Alukset olivat hieman suurempia kuin Dreadnought, mikä mahdollisti paremman sisäosien suojaamisen. Etummainen masto siirrettiin savutorven etupuolelle ja lisättiin toinen masto. Tällä kyettiin korjaamaan savun aiheuttamat haitat tulenjohtajien näkyvyydelle, mutta siinä epäonnistuttiin.
Aseistus
Luokan aluksissa oli kymmenen BL 12 tuuman (304,8 mm) /45 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseina kuusitoista BL 4" (101,6 mm)/45 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Propulsio
Luokan alukset varustettiin nelivaihteisilla Parsons-turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox -kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 23000 hevosvoimaa ja 21 solmun nopeuden. Aluksen toimintasäde oli 5720 meripeninkulmaa ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Alukset
Luokkaan kuului kolme alusta (HMS Bellerophon, HMS Superb ja HMS Temeraire), joista ensimmäinen laskettiin vesille samana päivänä kuin Dreadnought otettiin palvelukseen. Ne otettiin palvelukseen helmikuusta toukokuuhun 1909. Alusten miehistöksi tarvittiin 733 miestä.
Valkoinen kaupunki (Tel Aviv)
32.07778°N, 34.77389°W thumb|Hatavor Street, Tel Aviv Valkoinen kaupunki (hepreaksi העיר הלבנה‎, Ha-Ir HaLevana) on noin 4 000 vaaleasävyisen modernistisen rakennuksen muodostama kokonaisuus Tel Avivissa. Saksasta 1930-luvulla Israeliin muuttaneet arkkitehdit suunnittelivat alueen Bauhaus-tyyliset rakennukset. Valkoinen kaupunki kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 2003.
Janne Laurila
thumb|250px|Janne Laurila Ilosaarirockissa 2017. Janne Laurila (s. 1978 Oulu) on suomalainen muusikko. Hän toimi Office Building -yhtyeen laulavana kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä.
Vuonna 2009 Laurila julkaisi suomenkielisen sooloalbumin Kultaisia pisteitä, jonka materiaalia hän esittää keikoilla Tuhlaajapojat-yhtyeensä kanssa. Kokoonpanoon kuuluvat Tuomas Luukkonen (kitara), Ville Rauhala (basso) sekä Juppo Paavola (rummut).
Vuonna 2013 Lumpeela Julkaisut julkaisi albumin Janne Laurila ja Tuhlaajapojat.
Hienorakennevakio
Hienorakennevakio on dimensioton luonnonvakio, joka kuvaa sähkömagneettisen vuorovaikutuksen suuruutta. Sitä merkitään tavallisesti symbolilla \alpha. Sen suuruus ei riipu käytetyistä yksiköistä. Hienorakennevakion määrittelevä kaava sekä lukuarvo on
jossa e \, on alkeisvaraus, on redusoitu Planckin vakio, c \, on valon nopeus tyhjiössä ja  on tyhjiön permittiivisyys.
Kvanttielektrodynamiikassa (QED, joka on sähkömagneettisen vuorovaikutuksen kvanttikenttäteoria) hienorakennevakio on teorian (mitta-)kytkentävakio. Se kuvaa elektronien ja fotonien välisen kytkennän voimakkuutta. Tällaisessa mittakenttäteoriassa kuitenkin vuorovaikutuksen voimakkuus, ja siten myös kytkentävakion suuruus, muuttuvat vuorovaikutuksen energiaskaalan mukaan (nk. renormalisaatioryhmän virtaus). QED:ssa \alpha kasvaa logaritmisesti energian suhteen, kun vuorovaikutuksen energia kasvaa. Edellä esitetty havaittu hienorakennevakion lukuarvo kuvaa kytkentävakion suuruutta energialla, joka vastaa elektronin massan suuruutta. Hienorakennevakion liukuvuus täytyy ottaa huomioon esimerkiksi tutkittaessa suurella energialla tapahtuvia hiukkasreaktioita hiukkaskiihdyttimillä tehdyissä kokeissa.
José Angel Divassón Cilveti
José Angel Divassón Cilveti (s. 23. huhtikuuta 1939 Artajona) on Espanjasta kotoisin oleva roomalaiskatolinen piispa, joka on luonut uransa Venezuelassa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 11. helmikuuta 1965 ja nimitettiin Puerto Ayacuchon apostoliseksi vikaariksi sekä Bamaccoran titulaaripiispaksi 23. helmikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Ignacio Velasco Garcia, jota avustivat Ramón Ovidio Pérez Morales ja José Vicente Henriquez Andueza.
Hienorakennevakio
Historia
thumb|Sommerfeld vuonna 1897.
Alun perin hienorakennevakion otti käyttöön Arnold Sommerfeld selittäessään Bohrin atomimallin ennusteen eroavaisuutta havaittujen vetyatomin spektriviivojen kanssa. Bohrin atomimalli selitti onnistuneesti vedyn spektriviivojen pääpiirteet, mutta lähemmin tarkasteltaessa huomattiin, että spektriviivat jakautuivat edelleen muodostaen hienorakenteen. Sommerfeld selitti tämän rakenteen muuttamalla Bohrin ympyräradat elliptisiksi sekä ottamalla huomioon ratojen elektroneille relativistiset korjaukset.
Ensimmäinen fysikaalinen selitys hienorakennevakiolle oli, että se oli relativistisessa Bohrin atomimallissa ensimmäisen kehän elektronin nopeuden sekä valonnopeuden suhde. Tai ekvivalentisti, maksimaalisen liikemäärämomentin, jonka suhteellisuusteoria sallii suljetulle radalle, sekä pienimmän liikemäärämomentin, jonka kvanttimekaniikka sille sallii, suhde. Hienorakennevakio ilmaantui Sommerfeldin analyysiin luonnollisesti, jossa se määritti vedyn spektriviivojen hienorakenteen suuruuden. Tästä juontuu myös vakion nimi.
Rinnakkaiset määritelmät
Hienorakennevakio voidaan määritellä myös
Sähköstaattisissa yksiköissä ilmaistuna sähkövarauksen yksikkö on määritelty siten, että permittiivisyyskerroin on dimensioton vakio ja arvoltaan yksi. Tällöin hienorakennevakion kaava saa muodon
Leibnizin laki
Leibnizin laki (”erottamattomien identiteetti” tai ”erottamattomien samuus”) on ontologinen periaate, jonka mukaan oliot tai entiteetit ovat identtisiä eli samoja (yksi ja sama entiteetti), jos niiden kaikki ominaisuudet ovat samoja. Periaatteen on muotoillut saksalainen filosofi Gottfried Wilhelm Leibniz. Se on toinen hänen suurista ontologisista periaatteistaan, toinen on riittävän perusteen periaate.
King George V -luokka (1911)
King George V -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä dreadnoughtia. Luokka seurasi Orion-luokkaa, jota se hieman suurempana muistuttaa.
Aseistus
King George V -luokan pääaseina oli kymmenen 13,5 tuuman Mk V tykkiä samoin kuin edeltävässä Orion-luokassa, mutta ampumatarvikkeet oli uusittu. Kranaatin paino oli kasvanut 1 400 paunaan 1 250 paunasta.
Apuaseina oli 16 BL 4 tuuman Mk VII -tykkiä, joiden sijoittelu oli uusittu, jotta tulta voitaisiin keskittää etusektoriin. Muina aseina olivat neljä kolminaulaista ja kolme 21 tuuman torpedoputkea.
Panssarointi ja kansirakenteet
Masto oli siirretty myös savupiipun etupuolelle. Aluksen kansirakenteita muokattiin ensimmäisen maailmansodan kuluessa, esimerkiksi lisättiin lentoonlähtörampit lentokoneille.
Voimanlähde
Aluksen voimanlähteenä neljä turbiinia, joissa 18 kattilaa. Koneiden turvin päästiin 21 solmun nopeuteen.
Mackenzie
Mackenziejoki on suuri joki, joka virtaa Kanadan luoteisosassa ja laskee Pohjoiseen jäämereen. Se saa alkunsa Isosta Orjajärvestä Luoteisterritorioissa ja on 1 738 kilometrin pituudellaan Kanadan pisin joki. Yhdessä sivujokiensa Peacen ja Finlayn kanssa sen pituus on 4 241 kilometriä, ja se on näin koko Pohjois-Amerikan toiseksi pisin joki Mississippi-Missourin jälkeen. Mackenziejoen valuma-alue on 1 805 200 neliökilometriä ja virtausnopeus 9 700 kuutiometriä sekunnissa.
Reitti
Varsinainen Mackenziejoki on 1 738 kilometriä pitkä, ja se saa alkunsa Ison Orjajärven läntisestä haarasta läheltä Fort Providencea. Joen suu on noin 10 kilometriä leveä, mutta joki kapenee Fort Providencen kohdalla vain 825 metriä leveäksi.
Mackenzieen liittyy Fort Simpsonin kohdalla 1 115 kilometrin pituinen Liardjoki. Liittymäkohdassa näkyy selvästi ero Mackenzien kirkkaan ja Liardin ruskean silttipitoisen veden välillä. Vaikka joet yhdistyvät samaan uomaan, niin ne kulkevat periaatteessa vierekkäin 480 kilometrin matkan. Fort Simpsonin pohjoispuolella Mackenziejoki on 1,6 kilometri leveä ja virtaa jyrkkien törmien välissä. Fort Simpsonissa vuoden keskimääräinen virtaama on 6 770 kuutiometriä sekunnissa. Tulvakaudella touko-lokakuussa virtaama on keskimäärin 10 340 kuutiometriä sekunnissa.
Liardin jälkeen, lähellä North Nahanni -joen liittymäkohtaa Mackenzien länsi-luoteinen kurssi kääntyy kohti pohjoista sen ohitettua Mackenzievuorten jyrkänteen.
thumb|Jäätynyttä Mackenziejokea [[Fort Good Hopen edustalla.]] Fort Normanissa lyhyestä Great Bear Riveristä tulee kylmää ja kirkasta Ison Karhujärven vettä. Norman Wellsin kohdalla Mackenzie levenee 6,4 kilometriä leveäksi ja on enää 53 metriä merenpinnan yläpuolella. Tässä vaiheessa vuoden keskimääräinen virtaus on 8 550 kuutiometriä sekunnissa ja kesäkuukausien 13 030 kuutiometriä sekunnissa.
Kohdassa, jossa Mountain River virtaa Mackenzieen lännestä, alkaa Sans Sault Rapidsina tunnettu koskialue. Muutaman kilometrin matkalla joki tippuu 6 metriä. Fort Good Hopen kylän eteläpuolella joki puolestaan kapenee, kun se virtaa Ramparts - kalkkikivikallioiden ohi.
Pian Rampartsin jälkeen Mackenzie alkaa meanderoida, ja virtaa alkaa tukkia saaret ja liikkuvat hiekkasärkät. Arctic Red Riverin liittymiskohdasta on enää 270 kilometriä mereen. Sen kohdalla Mackenzie virtaa jälleen jyrkkien, 60 metriä joen pinnasta kohoavien kallioden välistä.
thumb|Mackenziejoen suistoaluetta. Mackenzien suisto alkaa Point Separationista. Hieman sitä ennen Arctic Red Riverin liittymäkohdassa vuotuinen virtaus on 9 630 ja kesäkuukausina 15 290 kuutiometriä sekunnissa. Suistoalueelle laskee Mackenzien viimeinen merkittävä sivujoki, Peel. Suisto on 12 170 kilometrin laajuinen jokiuomien, järvien ja lampien sokkelo. Suistoalueen kolme tärkeintä vesiuomaa omat East Channel, Peel Channel, Middle Channel, joka on Mackenzien tärkein Beaufortinmereen laskevista uomista.
Valuma-alue
Mackenziejoen valuma-alue on 1,805 miljoonan neliökilometrin laajuinen. Se käsittää noin viidenneksen koko Kanadan pinta-alasta, ja on maailman 12. suurin valuma-alue.
Vaikka itse Mackenziejoki on 1 738 kilometriä pitkä, sen pisin latvahaara on 4 241 kilometrin päässä Kaukaisin jokihaara saa alkunsa Finlayjoesta, joka laskee Willistonjärveen, josta vesi virtaa Peacejokea pitkin eteenpäin. Peace puolestaan yhdistyy Athabascajokeen jokien yhteisellä suistoalueella, josta Athabasca virtaa sekä poispäin että kohti Athabascajärveä. Athabascajoen virtauksen suunta riippuu Peacejoen virtauksesta. Joet yhdistyvät Slavejokeen, joka laskee Isoon Orjajärveen, josta itse Mackenziejoki saa alkunsa.
Luonto
Mackenziejoessa elää 45 kalalajia. Niistä monet vaeltavat suurina joukkoina Mackenzien ja sen sivujokien välissä. Omulsiika vaeltaa Mackenzien suistosta aina Liardjokeen asti. Sillisiika, Stenodus nelma ja imukarppi vaeltavat Liardin ja Mackenzien välillä.
Lumihanhet, pikkujoutsenet ja hietakurjet muuttavat Mackenzieta pitkin, ja ne viettävät kesäajat joen suistoalueella. Suisto on myös maitovalaiden lisääntymisalue, ja siellä viihtyy myös runsas piisamikanta.
Mackenziejoki ja ihminen
Joki on sula noin viisi kuukautta vuodessa. Se jäätyy yleensä lokakuun aikana, ja jää alkaa murtua toukokuussa. Talvikuukausina joitakin sen osia käytetään jääteinä.
Mackenziejoki nimettiin skotlantilais-kanadalaisen tutkimusmatkailija Alexander Mackenzien mukaan, joka pyrki jokea pitkin Tyynellemerelle vuonna 1789. Saavuttuaan pettymyksekseen kuitenkin Jäämerelle hän antoi joen nimeksi aluksi Disappointment River. Athabasca-intiaanikielissä joen nimi on Deh Cho.
St. Vincent -luokka (taistelulaiva)
St. Vincent -luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta (HMS St. Vincent, HMS Collingwood ja HMS Vanguard), jotka laskettiin vesille 1908 ja otettiin käyttöön toukokuusta 1909 huhtikuuhun 1910. Alusten miehistöksi tarvittiin 758 miestä.
Luokka oli viimeinen, jossa tornit asetettiin symmetrisesti kannelle etutorni, jonka takana kaksi vierekkäin komentosillan kahtapuolta ja takana kaksi peräkkäin. Tällä tavalla aseteltuna täyslaidalliseen kykeni osallistumaan kymmenestä tykistä vain kahdeksan.
Rakenne
Aluksia on erittäin vaikea erottaa edeltäneestä Bellerophon-luokasta, koska luokan tärkein uusi innovaatio oli pidemmät 50 kaliiperin tykit aikaisempien 45 kaliiperin tykkien sijaan. Palveluskäytössä todettiin 50 kaliiperin tykkien ongelmat. Saavutettiin ainoastaan hieman suurempi läpäisy, mutta samalla tykkien kuluminen lisääntyi.
Aseistus
thumb|200px|HMS Vanguardin takakannen kahden 12" Mk XI tykin torni St. Vincent -luokan aluksissa oli kymmenen BL 12" (304,8 mm) /50 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseiden määrä lisättiin kuudestatoista kahteenkymmeneen BL 4" (101,6 mm)/50 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä kunnialaukausten ampumiseen sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Kalliokirvinen
Kalliokirvinen (Anthus similis) on Afrikassa ja Aasiassa elävä varpuslintu. Sen laaja elinympäristö käsittää Saharan eteläpuolisen Afrikan, Arabian niemimaan, ja eteläisen Aasian Intiaan, Nepaliin ja Myanmariin asti. Siitä tunnetaan 19 alalajia. Pohjoiset populaatiot talvehtivat Aasian eteläosissa. Thomas C. Jerdon kuvaili lajin holotyypin Jalnasta Nilgirivuorilta Intiasta 1840.
St. Vincent -luokka (taistelulaiva)
Aseistus
Aseiden kaliiperin lisääminen aiheutti rungon pituuden lisäämisen 10 jalkaa takakannen X- ja Y-tornien välillä, jotta tornien kääntyminen olisi mahdollista. Pituuden lisääminen tarkoitti leveyden lisäämistä 18 tuumaa, jotta pituus/leveys suhde olisi saatua pidettyä oikeana. Koon lisäyksen seurauksena aluksen uppouma kasvoi 650 tonnia aikaisempaan luokkaan verrattuna.
Aluksista poistettiin 1914 kaksi 4 tuuman tykkiä, jotka oli sijoitettu etummaisen tykkitornin päälle. Samoin poistettiin torpedoverkot kaikkien luokkaan kuuluvien alusten kyljiltä 1916. Perässä ollut torpedoputki poistettiin ja yksi 4 tuuman ilmatorjuntatykeistä korvattiin kahdella 3 tuumaisella 1915-1916.
Panssarointi
Panssaroinnin jakautuminen muuttui hieman. Paksuimman panssarin kattavuutta kyljissä lisättiin, vaikkei riittämätöntä paksuutta lisättykään. Pääkannen panssaroinnin paksuutta lisättiin hieman, mutta välikannen taas vastaavasti vähennettiin.
Koneet
Luokan alukset varustettiin tehokkaammilla nelivaihteisilla Parsons turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 24500 hevosvoimaa, jolla saavutettiin neljännessolmun suurempi nopeus kuin aikaisemmin eli 21 solmun nopeus. Aluksen käyttösäde oli 6900 merimailia ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Hunter (sukunimi)
Hunter on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Osuuskunta Helsingin Valokuidut
Osuuskunta Helsingin valokuidut
Osuuskunta on perustettu 2014. Rakentaminen alkoi 2014 ja verkko valmistui 2015 keväällä. Osuuskunta on rakentanut valokuituverkon (FTTH) Marttilan alueelle Helsingin Pitäjänmäkeen. Hanke pilottikohde tekniikalle, jolla voidaan rakentaa moderni ja nopea tietoliikenne vanhalle omakotitaloalueelle. Verkko oli myös Suomen ensimmäinen Soneran (Telian) Avoinkuitu- mallinen verkko Suomessa. Hankkeen toteuttamiseen osallistui Telian lisäksi Omakotiliitto ja Liikenne- ja Viestintäministeriö. Hankkeen piirissä on 160 omakotitaloa.
Tunnustukset ja palkinnot
Osuuskunta voitti 2017 EU:n palkinnon "European Broadband Awards 2017 "sarjassa avoimuus ja kilpailu.
Tekninen toteutus
pienoiskuva|Osuuskunnan neljä porttinen kuitupääte
Siegbert Horn
Siegbert Horn (11. toukokuuta 1950 Hartmannsdorf – 9. elokuuta 2016) oli Itä-Saksaa edustanut koskipujottelija, olympiavoittaja ja  maailmanmestari.
Paddington
Paddington tarkoittaa seuraavia:
Siegbert Horn
K-1-luokassa kilpaillut Horn voitti olympiakultaa Münchenissä 1972. Hän voitti myös useita MM-mitaleja.
Horn kuoli 66-vuotiaana 9. elokuuta 2016.
Glen Scanlan
Glen Scanlan on Slaur Internationalin myymä skotlantilainen viski, jota on saatavilla yli 70:ssä eri maassa. Ensimmäinen tuote oli kolmevuotias blended-viski, ja sittemmin markkinoille on tuotu myös seuraavat tuotteet:
Laghmanin maakunta
thumb|243px|left|Lahgmanin alueet thumb|243px|Laghmanin sijainti [[Afganistanin kartalla.]]
Adam Dyczkowski
pienoiskuva|200px|Adam Dyczkowski vuonna 2018 Adam Feliks Dyczkowski (17. marraskuuta 1932 Kęty – 10. tammikuuta 2021 ) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bolesław Kominek 24. kesäkuuta 1957, ja hänet nimitettiin Wrocławin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Altavan titulaaripiispaksi 19. syyskuuta 1978. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. marraskuuta Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Stefan Barela ja Wincenty Urban.
Dyczkowski sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Legnican vihkipiispaksi ja 17. heinäkuuta 1993 Zielona Góra-Gorzówin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2007.
Rannapungerja jõgi
pienoiskuva|Sillan tukipuut Lemmaku kylässä. pienoiskuva|Veneen veteenlasku Jõhvin ja Tarton väliseltä maantieltä nähtynä. Kyseessä on joen pääuomasta irtoamaton [[juolua.]] pienoiskuva|Rannapungerja jõgi, video Rannapungerja jõgi (ennen myös Roostoja) on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnassa virtaava 55 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärven pohjoisrantaan. Se on Alutagusen alangolla Peipsijärveen laskevista joista suurin.
Liezen
Liezen on Itävallassa, Steiermarkin osavaltiossa sijaitseva kaupunki ja Enns-jokialueen taloudellinen keskus.
Rannapungerja jõgi
Joen kulku
Joki virtaa kokonaan Peipsijärven pohjoisosista ylös vedenjakajalle ulottuvavalla Alutagusen alangolla. Joena alku sijaitsee Mäetagusen ja Pagarin välisellä petoalueella Atsalamassa. Se alkaa pelto-ojana ja kasvaa purosta joeksi virraten yli 10 kilometriä etelään päin Jõugaan asti. Puolivälissä sen uoman varteen on kasattu Estonia kaevanduksen sivukivikasoja, jotka ovat joen kanssa kosketuksessa. Joen uoman meanderit on monin paikoin oikaistu suorilla rinnakkais uomilla. Väike-Pungerjassa sijaitsee kolme rinnakkaista selkeytysallasta, jossa Estonia kaevanduksesta jokeen joutuvaa maa-ainesta laskeutetaan altaiden pohjalle. Uoman varrella on nyt yhtä paljon metsäalueita kuin peltoalueita. Sõrumäen ja Jõugan jälkeen on vähintään toinen joenranta peltomaata. Täällä siihen yhtyy vasemmalta tuleva Jõuga peakraav. Iisakun luoteispuolella sijaitsee joenvarressa Täriveren kylä, jonka jälkeen joki joutuu metsä- ja suoalueelle. Joen suunta on lounainen Tudulinnaan asti. Osuuden alkutaipaleella jokeen yhtyvät pohjoisesta virtaavat Milloja ja Mäetaguse jõgi. Tästä alkaakin erittäin mutkitteleva osuus, joka päättyy Taga-Rootsojalle, jossa jokeen yhtyvät luoteesta tuleva Härjaoja ja kaakosta tuleva Iisaku peakraav. Aivan Tagajõen yhtymäkohdan yläpuolella sijaitsee säännöstelypato, jonka taakse on padottu Tudulinna paisjärv. Järvi on yli kolme kilometriä pitkä, mutta se on vain jokilaakson levyinen. Tagajõen vuoksi alajuoksun jokilaakso on leveä tulvatasanko, jolla on leveyttä 200–650 metriä. Joki mutkittelee täällä koko jokilaakson leveydeltä. Vielä joensuussakin mutkittelusta on jäänyt useita uomia, jotka pilkkovat Rannapungerjan kylän moneen osaan.
Liezen
Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 8 240 asukasta.
Koulutus
Liezenissä on useita oppilaitoksia:
Rannapungerja jõgi
Historiaa
Rannapungerja jõgi ja sen sivujoet toimivat ennen toista maailmansotaa Alutagasen metsämaiden puutavaralle uittoreittinä. Tukit uitettiin metsistä alas joensuulle, missä niitä lastattiin proomuihin laivattavaksi Peipsijärven rannikkosatamiin sahattavaksi.
Joen pääuomaan rakennettiin vuosina 1947–1949 pieni jokivoimalaitos, jossa on pudotusta kuusi metriä. Padon taakse on muodostunut jokilaaksoon 3,4 kilometriä pitkä, mutta samalla hyvin kapea patojärvi. Järven nimi on Tudulinna paisjärv ja sen voimalaa kutsutaan nimellä Tudulinnan vesivoimalaitos. Se seisahtui 1960-luvulla, mutta se on käynnistetty uudestaan vuonna 1989 tehdyn peruskunnostuksen jälkeen ja se tuottaa taas sähköä.
Luontoarvoja
Alutagusen matalikon ylärinteillä alettiin 1960-luvulla kaivamaan palavaa kiveä, jonka onkaloihin ja sivukivikasoihin tunkeutunutta vettä pumpattiin Rannapunkerja jõgeen tai sen lyhyeen sivuhaaraan Millojaan.
Valuma-alue
Rannapungerjan valuma-alueen pinta-ala on 595 neliökilometriä. Valuma-alue jakautuu pääuoman alajuoksulla pääuoman ja Tagajõen yhtä pitkiin haaroihin. Tagajõen valuma-alueen pinta-ala on 257 neliökilometriä, joka on 43 % koko valuma-alueesta. Vielä 23 kilometriä pitkän Mäetaguse jõen valuma-alue on pinta-alaltaan 90 neliökilometriä eli noin 15 % koko valuma-alueesta.
Valuma-alue rajautuu lännessä myös Peipsijärveen laskevan Avijõen valuma-alueeseen ja pohjoiseen päin Suomenlahteen laskevaan Kunda jõgeen. Itäpuolella Peipsijärveen laskee Alajõgi, jonka valuma-alue on pieni. Tämän pohjoispuolella sijaitsee Kohila jõen valuma-alue, jonka pääuoma laskee myös Suomenlahteen. Rannapungerjan jõen valuma-alue ylettyy vain puoliväliin kohti Suomenlahtea, sillä siellä on vastassa Purtse jõen valuma-alueen vedenjakaja.
Sivu-uomia
Rannapungerjan jõen suurimpia sivu-uomia on lueteltu seuraavassa taulukossa.
Järviä
Edellä mainittu Tudulinna paisjärv sijaitsee joen pääuomassa. Valuma-alueella on toinenkin suuri järvi, joka on samalla sivuhaaran Tagajõen lähdejärvi. Se on Järvesoolla sijaitseva Tudu järv.
Satanic Masowhore
Satanic Masowhore on black metal -yhtye Impaled Nazarenen toinen single, joka on julkaistu vuonna 1993.
Wilhelm von Nottbeckin puisto
thumb|Suihkulähde Wilhelm von Nottbeckin puistossa. Wilhelm von Nottbeckin puisto sijaitsee Tampereella historiallisella Finlaysonin tehdasalueella. Puisto on saanut nimensä Finlaysonin tehtaanjohtaja Wilhelm von Nottbeckin mukaan. Hän rakennutti puiston vuonna 1848.
Puisto on englantilaistyylinen eli suhteellisen vapaamuotoinen ja luonnonmukaiseen vaikutelmaan pyrkivä puisto. Aiemmin siellä oli myös 1800-luvulla rakennettuja kasvihuoneita, mutta ne purettiin 1970-luvulla ja niiden paikalle tehtiin pysäköintialue.
Puisto siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1995, jolloin se sai myös nykyisen nimensä. Puistossa sijaitsevia nähtävyyksiä ovat Finlaysonin palatsi ja Kotkankallion muistomerkki.
Jamiroquai
Jamiroquai on brittiläinen musiikkiyhtye, jota johtaa Jay (Jason) Kay. Yhtye on maailmanlaajuisesti tunnettu ja se on 1990-luvun parhaiten tunnettuja acid jazz -yhtyeitä yhdessä Incogniton, The Brand New Heaviesin, Gallianon ja Corduroyn kanssa. Sen jälkeen Jamiroquai on kuitenkin muuttanut hiukan musiikillista tyylisuuntaansa.
PIK-19 Muhinu
PIK-19 Muhinu oli suomalainen Teknillisen korkeakoulun lentotekniikan laboratorion suunnittelema ja valmistama komposiittirakenteinen yksimoottorinen purjelentokoneiden hinauskone. Konetyypin sarjavalmistuksesta käytiin keskusteluja useiden tahojen kanssa, ja sitä tarjottiin niin Suomen ilmailuliiton kerhokoneeksi kuin ilmavoimien vanhentuneiden alkeiskoulukoneiden korvaajaksi, mutta tyypin tuotanto jäi lopulta vain yhteen prototyyppiin. Tunnuksella OH-MHX tunnettu kone lensi kaikkiaan 5 217 tuntia ennen tuhoutumistaan onnettomuudessa Räyskälässä toukokuussa 1993.
Jamiroquai
Historia
Aluksi Jay Kay pyrki laulajaksi yhtyeeseen nimeltä The Brand New Heavies, mutta epäonnistui. Tämän jälkeen hän päätti perustaa oman yhtyeen. Jamiroquain ensimmäinen single "When You Gonna Learn?" julkaistiin vuonna 1992. Singlen menestyksen seurauksena Kay teki 1 000 000 punnan arvoisen kahdeksan albumin sopimuksen Sony BMG Music Entertainmentin kanssa. Emergency On Planet Earth julkaistiin vuonna 1993 ja The Return of the Space Cowboy vuonna 1994. Yhtyeen alkuaikojen konsertit olivat varsin huumoripitoisia, vaikka monissa kappaleissa oli vakava sanoma.
PIK-19 Muhinu
Projektin tausta ja rahoitus
Teknillisen korkeakoulun lentotekniikan laboratorio valmistui vuonna 1968, jolloin sille alettiin etsiä ensimmäistä projektia. Laboratorion johtaja Veikko Linnaluoto ei ollut niinkään kiinnostunut perustutkimuksen parissa ”junnaamisesta”, vaan halusi tehdä soveltavaa lentokonesuunnittelua. Ensimmäiseksi projektiksi ei lähdetty kehittelemään uutta purjelentokonetta, vaan Polyteknikkojen ilmailukerhon (PIK) jäsenten suosituksesta uutta PIK-15 Hinun pohjalta kehitettyä purjelentokoneiden hinauskonetta. Ilmailukerhossa oli kehittynyt muutamia vuosia ajatus Hinun päivitetystä versiosta.
Jamiroquai
Historia
Yhtyeen kansainvälinen läpimurto tuli kolmannen albumin myötä. Vuonna 1996 julkaistu Travelling Without Moving sisälsi kaksi suurta hittiä: "Virtual Insanity" ja "Cosmic Girl", jotka saivat vahvan jalansijan Amerikan markkinoilla. "Virtual Insanityn" musiikkivideo voitti vuoden 1997 MTV Video Music Awardseissa neljä palkintoa: palkinnon parhaasta musiikkivideosta (MTV Video Music Award for Best Video of the Year), parhaista erikoistehosteista (MTV Video Music Award for Best Special Effects), parhaasta kuvauksesta (MTV Video Music Award for Best Cinematography) ja läpimurtovideon palkinnon (MTV Video Music Award – Breakthrough Video).
PIK-19 Muhinu
Projektin tausta ja rahoitus
Uuden koneen materiaaliksi päädyttiin valitsemaan piensarjoihin hyvin soveltuvaksi arveltu lujitemuovi. Suomessa materiaalia oli käytetty jo aiemmin Fibera KK-1e Utu -purjelentokoneessa ja Molinon valmistamissa kellukkeissa. Ilmavoimien esikunnan helikopteri-insinöörinä työskennellyt Jukka Tervamäki alkoi järjestää projektille rahoitusta Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahastolta (SITRA), joka oli lokakuussa 1968 jakanut vasta neljä miljoonaa markkaa seitsemän miljoonan markan varoistaan. SITRAn rahoituksen perusteluksi esitettiin hinauskoneen ainutlaatuisuus kansainvälisillä markkinoilla ja konetyypin soveltuvuus koulutuskäyttöön.
Jamiroquai
Historia
Hittisingle "Deeper Underground" oli vuonna 1998 julkaistun elokuva Godzillan soundtrackillä. Toinen single albumilta Synkronized oli "Canned Heat". Se oli elokuvissa Center Stage (2000) ja Dynamiitti Napoleon (2005).
Kolmen ensimmäisen albumin acid jazz -tyyli oli vähemmän näkyvää vuonna 1999 julkaistulla albumilla Synkronized. Jay Kayn kiinnostus funkiin ja diskomusiikkiin muutti yhtyeen musiikkityyliä, mutta menestys kuitenkin jatkui. Yhtyeen viidennellä, vuonna 2001 julkaistulla albumillaan A Funk Odyssey, diskomusiikin vaikutus oli selvästi nähtävissä. Viidennen albumin ensimmäinen single "Little L" saavutti musiikkilistojen ykköspaikan useissa maissa.
PIK-19 Muhinu
Projektin tausta ja rahoitus
Hinauskoneen kehittely ei miellyttänyt projektiin palkattua Jukka Tervamäkeä, joka olisi halunnut kehittää projektin puitteissa moottoripurjelentokoneen, jolla hän näki olevan paremmat kaupalliset menestysmahdollisuudet. Tervasmäki sai Ilmailu-lehden järjestämään vielä keväällä 1969 mielipidekyselyn, jossa tiedusteltiin yleisön kannatusta hinauskoneen mahdollisiksi vaihtoehdoiksi esitetyille amfibiokoneelle tai moottoripurjelentokoneelle. Kyselyyn saatiin vain 150 vastausta ja nekin tukivat jo valittua hinauskonetta amfibion tullessa toiseksi. Moottoripurjelentokone ei saanut mainittavaa äänimäärää.
Jamiroquai
Historia
Vuonna 2003 Jamiroquai julkaisi DJ-mix albumin Late Night Tales. Albumi sisälsi kappaleita The Pointer Sistersiltä, The Commodoresilta, Johnny Hammondilta ja Marvin Gayeltä.
PIK-19 Muhinu
Suunnittelutyöt
Puoli vuotta kului laboratorion työkalujen ja laitteiden hankinnassa ja ”Muovi-Hinu”-nimen saaneen koneprojektin taustatutkimuksissa. Tervamäki aloitti koneen suunnittelun PIK-15 Hinun perusulkomuotojen pohjalta, mutta uudesta koneesta tuli lopulta muodoiltaan täysin eri kone, vaikka vastasikin Hinua ulkomittojensa osalta. Laboratorio haki ja sai luvan käyttää Polyteknikkojen ilmailukerhon PIK-tunnusta ”TKK-1 Muhinu” -nimellä tunnetun koneensa nimessä. Lentotekniikan laboratorion johtaja Veikko Linnaluoto arveli ulkomaillakin tunnetun PIK:in nimen myyvän paremmin uuteen ja tuntemattomaan nimeen verrattuna. Muhinun aerodynaaminen ja lujuusopillinen suunnittelu tehtiin karkeasti ilman tarpeetonta hienostelua, sillä rahoituksen loppuminen häämötti ja aikataulussa oli pysyttävä.
Jamiroquai
Historia
Jamiroquain kuudes studioalbumi Dynamite julkaistiin 20. kesäkuuta 2005. Albumi keräsi suosiota ympäri maailmaa. Sen ensimmäinen single "Feels Just Like It Should" julkaistiin kesäkuun alussa ja toinen "Seven Days In Sunny June" 15. elokuuta.
PIK-19 Muhinu
Prototyypin rakentaminen
Prototyypin rakentaminen lähti etenemään suoraviivaisesti, ja koneen rakentaminen aloitettiin osien puumalleista. Siipien kerroslevykuori laminoitiin tämän jälkeen metrin mittaisissa muoteissa pala palalta, ja valmiit osat kiinnitettiin siipisalkoihin. Rakennusmenetelmässä oli otettu mallia Bede BD-4 -koneesta, jonka siivet koottiin 30 senttimetrin moduuleista. Kerroslevyn ydinaineeksi valittiin Tubus-kenno, joka oli selluloosa-asetaatti -putkista liimattua levyä, jota pystyi kuuman ilman ja veden avulla taivuttelemaan jopa tennispallon ympärille. Materiaalin lujuus- ja väsymisominaisuudet olivat myös PVC-vaahtoja ja uretaania paremmat. Myöhemmin tosin havaittiin, että lasikuitukankaalla laminoitu pinta painui Tubus-kennon kolojen kohdalla. Kuoppainen rakenne ei moottorikoneessa haitannut, mutta purjekoneen suoritusarvoja se olisi saattanut merkittävästi heikentää. Koneessa käytetyille laminaattirakenteille jouduttiin tekemään runsaasti lujuuskokeita niiden keston varmistamiseksi.
Jamiroquai
Historia
Viime aikoina Jay Kayllä on ollut riitoja pitkäaikaisen levy-yhtiönsä Sony Musicin kanssa. Hiljaittaisessa haastattelussaan Sydney Morning Heraldille hän kommentoi: "Nykyään 18 % on musiikkia ja 82 % markkinointihevonpaskaa. Ensi kerralla kun teen albumin, aion laittaa sen myyntiin internetiin viidellä vitun dollarilla". Tämä yhdistettynä hiljattain The Sun -lehdelle annettuun kommenttiin: "Haluan tehdä elämälläni muutakin. Haluan rauhaa ja hiljaisuutta ja tavata kivan tytön ja saada muutaman lapsen ja rentoutua." on luonut huhuja Jay Kayn vetäytymisestä eläkkeelle pian Dynamite-kiertueen jälkeen.
PIK-19 Muhinu
Prototyypin rakentaminen
Siivet, runko ja takarunko koekuormitettiin niiden rajakuormaan asti ennen koneen kokoonpanoa Hankkijan lentokonekorjaamolla Malmin lentokentällä. Kone oli saatu pyörilleen maaliskuussa 1972, jolloin tuli selväksi, että prototyypistä oli tullut ylipainoinen, kuten oli jo arvattu. 560 kilogramman tavoitepainon sijasta se painoi 626 kilogrammaa, mikä johtui pääasiassa suunniteltua raskaammista lujitemuovirakenteista, joiden hartsipitoisuus oli päässyt toivottua korkeammaksi. Konetyyppi oli yksi ensimmäisistä kokonaisuudessa lujitemuovirakenteisista lentokoneita maailmassa, sitä varhaisempien ollessa vain Piper PA-29 Papoose, Wassmer WA-51, LFU 205, ja Windecker Eagle.
Jamiroquai
Historia
Yhtyeen seitsemäs studioalbumi Rock Dust Light Star julkaistiin 1. marraskuuta 2010. Albumin julkaisee Mercury Records. Levyltä on julkaistu single White Knuckle Ride sekä cd-muodossa, että vinyylisinglenä rajoitettuna painoksena.
PIK-19 Muhinu
Peruuntunut sarjatuotanto
Muhinun suunnittelijoiden mielestä sarjatuotantokelpoisuutta varten olisi pitänyt rakentaa toinen prototyyppi, jolle oli jo saatu rahoituslupaus SITRA:lta, joka oli tosin sitoutunut maksamaan vain puolet prototyypin valmistuskustannuksista sillä ehdolla, että toisen puolikkaan maksaisi koneen sarjavalmistuksesta vastaava valmistaja. Suomessa arveltiin voitavan myydä ainakin kymmenen konetta, joita Veikko Linnaluoto esitti maan ilmailukerhojen hankittaviksi Suomen ilmailuliiton järjestämällä valtion 33 prosentin tukiaisella. Koneita suunniteltiin käytettäväksi Suomeen luvatuissa purjelennon MM-kilpailuissa, joissa niille olisi saatu tehokasta mainosta suunniteltua vientiä varten.
Jamiroquai
Singlet
Emergency On Planet Earth -albumilta:
PIK-19 Muhinu
Peruuntunut sarjatuotanto
Muhinulla nähtiin olevan myös sotilaskäyttökohteita. Suomen puolustusvoimien sotilasläänit halusivat käyttöönsä pienkoneita ja Muhinun suunnittelijat laskivat kokonaistarpeeksi koneen per lääni, eli yhteensä 14 konetta. Linnaluoto halusi tehdä myös kilpailevan tarjouksen Muhinusta ilmavoimien uudeksi alkeiskoulukoneeksi. Koneen sarjatuotanto kariutui siihen ettei halukasta valmistajaa löydetty. Linnaluoto tiedusteli Wihuri Oy Lentohuollolta ja Molinolta tarjousta 30 koneen sarjasta. Linnaluodon ajatuksena oli valmistaa Muhinun muoviosat Molinolla ja muut osat Wihuri Oy Lentohuollolla. Sarjakoneen hinnaksi laskettiin 78 000 vuoden 1972 markkaa.
Jamiroquai
Singlet
The Return of the Space Cowboy -albumilta:
PIK-19 Muhinu
Peruuntunut sarjatuotanto
Sarjavalmistuksen tiimoilta otettiin yhteyttä myös entiseen purjelentokoneiden valmistaja Harald Tandefeltiin, joka lähetti Linnaluodolle kirjeen, jossa julkitoi ajatuksiaan sarjatuotannon järjestämisestä. Tandefelt esitti, että Hämeenlinnaan perustettaisiin lainarahoituksella yhtiö, joka aloittaisi toimintansa K. K. Lehtovuori Oy:n tiloissa. Ensimmäiset koneet oli tarkoitus saada myytyä Tandefeltin suunnitelmissa Suomeen, jotta niitä mahdollisesti vaivanneet lastentaudit olisi saatu hoidettua ”mahdollisimman kivuttomasti” ja matalin kustannuksin. Ensimmäisten koneiden jälkeen Tandefelt näki tärkeänä saada myytyä tuotantosarja sekä ilmavoimille että Suomen ilmailuliitolle, millä saataisiin vauhditettua sarjatuotantoa. Tandefelt pohti myös nelipaikkaisen jatkokehitelmän suunnittelua ja tuotantoa tilanteeseen, jossa kaksipaikkaisen Muhinun tuotanto kuihtuisi. Tandefeltin lisäksi kolmantena valmistajakandidaattina nähtiin Haminassa toiminut lujitemuoviveneitä valmistanut sekä instrumentointia ja automatiikkaa kehittänyt Harol Oy.
Ilmavoimilla ei ollut kiinnostusta Muhinua kohtaan, vaikka sen lähetystöjä oli käynyt Otaniemessä tutustumassa projektiin sen alkuvaiheessa. Muhinun jälkeen käynnistynyt Valmet LEKO-70 -projekti jätti Otaniemeläisen kilpailijansa täysin varjoonsa, sillä ilmavoimat ilmoitti Muhinun suunnittelijoille suoraan olevansa enemmän kiinnostuneet Valmetin suunnittelu- ja uusvalmistuskyvyn kohentamisesta. Ilmavoimat koki myös epäluuloa Muhinun lujitemuovirakennetta kohtaan. Valmetin LEKO-70:n ja TKK:n Muhinun yhtäaikainen rahoitus sai aikaan arvostelua etenkin projektien ottamien kulujen osalta. Muhinun prototyyppi maksoi vain 750 000 markkaa, kun LEKO-70 prototyyppi tuli lopulta maksamaan yli kymmenen miljoonaa markkaa.
Jamiroquai
Singlet
Travelling Without Moving -albumilta:
PIK-19 Muhinu
Peruuntunut sarjatuotanto
TKK:n kiinnostus alkoi siirtyä prototyypiksi jääneestä Muhinusta lupaavampaan PIK-20 -purjelentokoneeseen, jonka markkinointinäkymätkin olivat huomattavasti paremmat. SITRA jäi karheaksi sen antaman rahoituksen kohtalosta. Se yritti lähetystöjen kautta myydä Muhinua ulkomaille muun muassa Ranskaan ilman tuloksia. Ranskalainen C.A.A.R.P. näki konetyypin olevan kannattava vasta yli 1 000 yksilön sarjana, ja arvioivat Euroopan vuotuiset hinauskonemarkkinat 100–150 koneeseen. Paranneltua PIK-23 Suhinua lähdettiin kehittämään alun perin PIK-19 Muhinun pohjalta.
Koelennot
PIK-19 Muhinun ensilennon lensi Jyrki Laukkanen 26. maaliskuuta 1972. OH-MHX -tunnuksen saanut kone oli prototyypiksi hyvin viimeistelty ja siisti. Laukkanen piti konetta yleisesti ottaen miellyttävänä lentää, mutta korkeusperäsin oli hänen mukaansa erittäin herkkä ja laippojen ulostulon aikaansaama nokan nousu voimakas. Laukkasen jälkeen Muhinun lentoja jatkoi Pekka Tervaskanto, joka lensi Malmilta koneen voimalaitteen ja järjestelmien toiminnan tarkastuksia.
Muhinun prototyyppi lennettiin muutama viikko ensilennon jälkeen Halliin FAR-32-koelento-ohjelmaa varten. Ensilennon lentänyt Jyrki Laukkanen alkoi lentää koneen koelentoja vapaa-ajallaan Pekka Tervaskannon avustuksella, joka laati samalla koneen manuaalia diplomityönään. Laukkasen mielestä OH-MHX:n koelento-ohjelman lähtöasema oli amatöörimäinen, sillä mitään järjestelmällistä ohjelmaa ei käytännössä ollut edes suunniteltu. Ohjelma piti laatia Yhdysvaltain ilmailuviranomaisen FAA:n Flight Test Review Guiden pohjalta, joka oli tarkoitettu lähinnä viranomaisten tyyppihyväksyntälentoja varten. Muhinun koelento-ohjelmaa hidastivat koelentäjän sivutoimisuus ja koneen esittelykiertueet. Projektia varten saatu rahoitus loppui täysin toukokuussa 1972, jolloin koneen koelento-ohjelma oli likimain puolivälissä. Muhinu lennettiin Nummelaan hinaamaan purjelentokoneita koelento-ohjelman jatkamiseen tarvittavien varojen keräämiseksi. Varojen loppumiseen päättyivät myös Laukkaselle ja Tervaskannolle maksetut palkat, ja Tervaskanto siirtyikin tämän jälkeen muihin töihin, Laukkasen jatkaessa koneen koelentoja harrastajana.
Jamiroquai
Singlet
Synkronized-albumilta:
Kukkola (Joensuu)
Kukkola on vanha sukutila Joensuussa, joka toimii kokouspaikkana ja virkistys- ja matkailukohteena.
Jamiroquai
Singlet
Singlet, joita ei ole albumeilla
PIK-19 Muhinu
Koelennot
Lokakuun lopulla 1972 kone oli lennetty taas Halliin, mutta projektin varat olivat niin lopussa, ettei rahaa ollut edes bensiiniin. Polttoainetta kehotettiin hankkimaan luotolla ja koelennot piti saada mahdollisimman pian lennettyä. Jäljellä olivat vielä epätavallisten syöksykierteiden koelennot, joiden suorittaminen vaati koneen nostamista vähintään 2 000 metriin. Syksyn huonot säät ja pimenevät illat pitivät koneen maassa, ja ohjelma jatkui lopulta seuraavan vuoden maaliskuulle. Valmet antoi luvan säilyttää konetta hallitiloissaan. Laukkanen piti konetta yleisesti ottaen vakaana, eikä siinä esiintynyt minkäänlaisia värinöitä tai rakenteiden paukkumista. PIK-19 peri tosin edeltäjänsä PIK-15 Hinun syöksykierreongelmat hieman toisenlaisilla oireilla, mikä ei ollut kovinkaan yllättävää koneiden geometrioiden muistuttaessa vahvasti toisiaan. Syöksykierteestä palautumista varten koneeseen asennettiin hätätilanteita varten oikaisuvarjo. Syöskykierreominaisuudet eivät täyttäneet FAA:n vaatimuksia koneen oikenemisesta enintään puolentoista kierroksen aikana. Muhinu oikeini nopeimmillaan 2–3 kierroksessa. Kone palasi Etelä-Suomeen ja koelento-ohjelma loppui. Koneella tehtiin vielä muutamia tarkoituksellisia syöksykierrekokeita koelento-ohjelman päättymisen jälkeen, mitkä lopulta vaikuttivat siihen, ettei Muhinua yritettykään saada tyyppihyväksyttyä.
Kukkola (Joensuu)
Kukkolan tila sijaitsee lähellä Joensuun kantakaupunkia Karhunmäen kaupunginosassa Valtatie 6:n ja Valtatie 9:n lähellä. Sen osoite on Vanha valtatie 70. Rovasti ja opetusministeri Antti Kukkonen viljeli tilaa vuosina 1919-1958. Tilan omisti myöhemmin hänen tyttärensä Katri Kukkonen. Vuonna 1991 tila siirtyi testamenttilahjoituksena Pohjois-Karjalan maataloussäätiölle. Suurin osa metsistä siirtyi Joensuun kaupungille vuonna 2007.
Jamiroquai
Singlet
A Funk Odyssey -albumilta:
PIK-19 Muhinu
Hinauskonekäyttö
Prototyyppi luovutettiin PIK:n käyttöön ja se palveli kerhon hinauskoneena yli 20 vuotta alkuun Nummelassa ja myöhemmin Räyskälässä. Kone oli PIK:n päätulonlähde ja sen hinaustuloilla kuviteltiin voitavan maksaa SITRA:lta saatu 13 900 markan lisälaina korkoineen, mutta hinaustuloista ei jäänyt paljoa ylijäämää. SITRA:n laina saatiinkin lopulta anteeksi. Konetyypillä koulutettiin hinauskäytön lisäksi muutama A2-lentäjä 1970-luvulla. Koneeseen asennettiin käytön aikana tehokkaampi 180 hevosvoiman Lycoming O-360 -moottori, joka aiheutti muutoksia myös koneen ulkomuotoon. Nokkaan tuli ulkonevat kuhmut, sillä uusi moottori ei mahtunut edellisen paikalle. Kuhmujen takia suuremmalla moottorilla varustettu Muhinu sai nimen ”Muhku-Hinu”.
Kukkola (Joensuu)
Nykyinen päärakennus on vuodelta 1889. Tilalla on arboretum eli puulajipuisto sekä marttojen vuonna 2002 perustama näytepuutarha. Antti Kukkosen historiasta kertoo kotimuseo sekä erikoinen muistomerkki Hiljainen huone. Lapsille on perinneseikkailupolku ja Katrin metsäpolku, aitan vintillä on taidenäyttelytila.
PIK-19 Muhinu
Hinauskonekäyttö
Lentäjän kannalta Muhinu oli miellyttävä hinauskone. Ohjaaja istui melko ylhäällä ja näkyvyys oli hyvä joka suuntaan suuren kuomun takia. Peilistä näki hyvin purjekoneen koska kuomussa oli kaksi pitkittäistä tukikaarta suunnilleen ohjaajan ja matkustajan päiden kohdalla näin peilin kohdalla keskellä konetta oli esteetön näkyvyys taakse.
Jamiroquai
Singlet
Dynamite-albumilta:
Kukkola (Joensuu)
Kiinteistö Oy Kukkolan koulutus- ja lomakeskuksen toimitusjohtajana työskenteli 1989–1997 agronomi, maanviljelysneuvos Veikko Puolanne. Kukkola toimi SPR:n pakolaiskeskuksena vuosina 1990-1992.
PIK-19 Muhinu
Hinauskonekäyttö
OH-MHX-prototyypille sattui käyttönsä aikana yli kymmenen pienempää ja suurempia onnettomuutta. Kone tuhoutui lopulta Räyskälässä 6. toukokuuta 1993. Onnettomuudessa kuoli konetta lentänyt Olli Obratzoff OH-MHX:n pudotessa moottori sammuneena kaarrosta. Maahan törmättyään hinauskone paloi täysin. Koneella hinattiin yli 20 vuoden käyttöhistoriansa aikana yli 40 000 purjelentokonetta ilmaan, ja sille kertyi kaikkiaan 5 217 lentotuntia.
Jamiroquai
Singlet
High Times: Singles 1992–2006 -albumilta:
PIK-19 Muhinu
Rakenne
PIK-19 Muhinun laminaattirakenteinen siipi oli tasaleveä rakentamisen helpottamiseksi. Profiilina oli suosittu NACA 632-415, ja kone vastasi ulkomitoiltaan PIK-15 Hinua. Moottoria lähdettiin hakemaan 150-180 hevosvoiman tehoalueelta, ja lopulta päädyttiin 160 hevosvoiman Lycoming O-320-B2B -bokserimoottoriin, joka tosin koneen käytön aikana vaihdettiin tehokkaampaan 180 hevosvoiman O-360:een. Koneessa käytettiin nokkapyörälaskutelinettä.
Muhinun siivet ja runko valmistettiin lasikuitukankaalla laminoiden kerroslevystä. Rungossa ei ollut ohjaamoa ja pyrstöä lukuun ottamatta lainkaan kaarirakenteita. Sivuvakain muodosti yhtenäisen rakenteen koneen rungon kanssa korkeusvakaimen kiinnittyessä neljällä pultilla runkoon. Peräsinpinnat ja ohjainpinnat liitettiin toisiinsa yksinkertaisesti pianosaranoilla, mikä jätti pintojen väliin noin kolmen millimetrin raon. Rako ei ollut aerodynaamisessa mielessä optimaalinen, mutta ei merkittävästi haitannut moottorikoneessa. Koneen päälaskuteline kopioitiin ruotsalaisesta Malmö MFI-10 Vipanista ja nokkapyöränä käytettiin Cessna 177 Cardinalin nokkapyörää.
Viljami Istala
Viljami Istala (s. 22. helmikuuta 2000 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä.
Seuraura
Istala on Saimaan Pallon kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä kaudeksi 2016–2017 Rauman Lukon akatemiaan. Kaudella 2017–2018 Istala jakoi tehoilla 12+18=30 koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin toisen sijan kolmen muun pelaajan kanssa edellään vain Kärppien Kalle Loponen.
Kaudeksi 2020–2021 Istala palasi kasvattajaseuraansa SaiPaan ja siirtyi seuran U20-junioreihin. Hän nousi samalla kaudella myös SaiPan SM-liigarinkiin. Istala pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa runkosarjan neljännellä kierroksella 10. lokakuuta 2020 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan seitsemänneksi puolustajaksi. Istala sai ottelussa jääaikaa 2.57 minuuttia.
Kesäkuussa 2021 SaiPa lainasi Istalan koko kauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi alkukaudella myös neljä ottelusa SaiPan U20-joukkueessa. Joulukuussa 2021 Istala siirtyi Ketterän sopimuspelaajaksi. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 45 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä ja 12 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Istala pelasi myös kuusi Suomen Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin. Toukokuussa 2022 Istala teki Ketterän kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Wolfgang Amadeus Phoenix
Wolfgang Amadeus Phoenix on ranskalaisen indie rock -yhtye Phoenixin neljäs studioalbumi, jonka julkaisi V2 Records 25. toukokuuta 2009. Albumilta julkaistiin kolme singleä vuoden 2009 aikana; "Lasso", 1901 ja "Lisztomania". Albumi oli yhtyeen läpimurtoalbumi, se sai positiivista palautetta kriitikoilta ja voitti Parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinnon vuoden 2010 Grammy-palkintogaalassa.
Pablo Puente Buces
Pablo Puente Buces (s. 16. kesäkuuta 1931 Colindres) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 2. huhtikuuta 1956, ja hänet nimitettiin Macrin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Indonesiaan 18. maaliskuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja Juan Antonio del Val Gallo.
Viljami Istala
Maajoukkueura
Istala on pelannut kolme poikien maaottelua.
Pablo Puente Buces
15. maaliskuuta 1986 Puente Buces sai nimitykset apostoliseksi pro-nuntiukseksi Kap Verdelle ja Senegaliin sekä apostoliseksi delegaatiksi Guinea-Bissauhun ja Mauritaniaan. 12. toukokuuta 1986 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi pro-nuntiukseksi Maliin ja 29. toukokuuta 1987 Guinea-Bissauhun.
Wolfgang Amadeus Phoenix
Albumi nauhoitettiin vuoden 2008 aikana apulaistuottaja Philippe Zdarin kotistudiossa Pariisissa, Ranskassa. Yhtye haki nauhoittaessaan albumia modernia ja monipuolista soundia. Albumi eroaa yhtyeen edellisistä albumeista paljon ottamalla vaikutteita synth popista ja new wave-musiikista.
Pablo Puente Buces
31. heinäkuuta 1989 Puente Buces sai siirron apostoliseksi nuntiukseksi Libanoniin ja 25. toukokuuta 1993 sen lisäksi Kuwaitiin. 31. heinäkuuta 1997 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Isoon-Britanniaan, ja hän toimi tässä virassa, kunnes erosi tehtävistään 23. lokakuuta 2004.
Viljami Istala
Muuta
Istala valmistui merkonomiksi keväällä 2019.
Courvoisier
thumb|right|Pullo Courvoisier VS -konjakkia (Very Special)