cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antonio Cánovas del Castillo
Canovas ei osallistunut syyskuun vallankumoukseen 1868. Hän vastusti kansalliskokouksessa voimakkaasti kansanvaltaista perustuslakia. Sisäisessä hallinnossa hän muuttui ajan myötä vanhoilliseksi. Neljännellä pääministerikaudellaan, 1890−1892, hän ajoi aiemmin vastustamansa yleisen äänioikeuden hyväksytyksi, koska odotti siten vahvistavansa parlamentin vanhoilliskirkollista osuutta. Sinä aikana Espanja siirtyi suojatullijärjestelmään.
Ura politiikassa
Cánovas oli mukana politiikassa 1850-luvulta lähtien. Kuningatar Isabella II:n syrjäyttäneen vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän toimi parlamentissa Bourbonien kuningassuvun valtaanpalauttamista ajaneen ryhmän johtajana. Kun Espanjan ensimmäinen tasavalta kaatui sotilasvallankaappauksessa vuonna 1874, tuli kuninkaaksi Isabellan poika Alfonso XII, joka nimitti Cánovasin pääministeriksi. Suurimman osan seuraavan 23 vuoden ajasta hän ja liberaalijohtaja Práxedes Mateo Sagasta toimivat vuorotellen pääministereinä, Cánovas kuusi kertaa, vuosina 1874–1875, 1875–1879, 1879–1881, 1884–1885, 1890–1892 ja 1895–1897.
thumb|left|Antonio Cánovas del Castillon murhaa esittävä piirros. Cánovas oli vuoden 1876 uuden perustuslain pääarkkitehti. Se sisälsi muun muassa rajoitetun äänioikeuden, joka oli tehty työläisten poliittisen vaikutusvallan kasvun hillitsemiseksi. 1880-luvun lopulla Cánovasin ongelmaksi muodostuivat Espanjan siirtomaassa Kuubassa nousseet itsenäisyyspyrkimykset, jotka lopulta johtivat vuosi hänen kuolemansa jälkeen käytyyn Espanjan–Yhdysvaltain sotaan. Työväenliikkeeseen hän kohdisti pääministerinä ollessaan erilaisia sortotoimia, joihin kuuluivat väkivalta, pidätykset ja kidutukset. Samat keinot olivat käytössä myös Kuuban itsenäisyysliikkeen aktiiveja kohtaan. Cánovasin hallinto oli myös tunnettu vaalivilpeistään.
Cánovasin epäonnistunutta siirtomaapolitiikkaa pidetään merkittävänä syynä siihen, että Espanja lopulta menetti viimeisetkin siirtomaansa Tyynen- ja Karibianmerten alueella. Työväenliikkeeseen kohdistetut toimet sekä vaalivilppi puolestaan olivat osaltaan nostattamassa itsenäisyysliikkeitä sekä Kataloniassa että Baskimaalla. Cánovas kuoli elokuussa 1897 Mondragónssa Baskimaalla sijainneessa kylpylässä, jossa hänet ampui italialainen anarkisti Michele Angiolillon.
Paastonkylä
thumb|Pokrovan kirkko. Paastonkylä on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kosteritsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä lähellä Voiskovitsan ja Haisevaisin välistä maantietä.
Aiheesta muualla
59.69639°N, 29.66056°W
Chilen yliopisto
pienoiskuva|[[Andrés Bellon patsas Chilen yliopiston päärakennuksessa.]]
Chilen yliopisto on yksi kuudestatoista Chilen valtionyliopistosta. Se on yksi Amerikkojen vanhimmista yliopistoista ja Chilen vanhin. Se on Chilen arvostetuin yliopisto ja vaikuttanut ratkaisevasti maan kehitykseen. Yliopisto sijaitsee pääkaupunki Santiago de Chilessä. Siitä käytetään usein nimeä Casa de Bello ensimmäisen rehtorinsa ja perustajansa, venezuelalaisen vapaustaistelijan Andrés Bellon mukaan.
Yliopisto perustettiin 19. marraskuuta 1842 ja korvasi Real Universidad de San Felipen, joka oli perustettu vuonna 1738. Nykyisin yliopistossa on 14 tiedekuntaa ja 5 tieteidenvälistä yksikköä, 317 koulutusohjelmaa, 3 867 henkilökunnan jäsentä ja 43 779 opiskelijaa (2019).
Maailman huippuyliopistojen Shanghai-yliopistovertailussa Chilen yliopisto sijoittui vuosina 2017–2018 sijoille 301–400 ja vuosina 2019–2021 sijoille 401–500. Chilen yliopiston oppiaineista parhaiten sijoittui kaivostekniikan oppiaine, joka oli alallaan 49. sijalla maailmanlaajuisessa vertailussa.
Kultakorvalukkinen
Kultakorvalukkinen (Arachnothera chrysogenys) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pitkänokkalukkista tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Anna Gabriel
pienoiskuva|Anna Gabriel Anna Gabriel i Sabaté (s. 1975 Sallent) on katalonialainen poliitikko ja oikeushistorioitsija. Hän edusti vuosina 2015–2017 Katalonian alueparlamentissa vasemmistolaista Candidatura d’Unitat Popular -puoluetta, joka tuki Katalonian hallituksen järjestämää kansanäänestystä Katalonian itsenäisyydestä hallituksen ulkopuolelta. Helmikuussa 2018 Gabriel lähti Sveitsiin maanpakoon Espanjan nostettua Katalonian hallituksen lisäksi Gabrieliakin vastaan syytteen itsenäisyysäänestyksen järjestämisen takia "kapinasta" , josta voi Espanjan lain mukaan saada 30 vuoden vankeustuomion. Myöhemmin Gabrieliin kohdistuvan syytteen nimikettä lievennettiin niin, että nyt häntä syytetään "kansalaistottelemattomuudesta".
Gabriel on etsintäkuulutettu Espanjassa ja hänet on määrätty pidätettäväksi heti, jos hän saapuu Espanjaan. Espanja ei kuitenkaan ole antanut hänestä kansainvälistä pidätysmääräystä toisin kuin toisesta Sveitsissä maanpaossa olevasta katalonialaisesta poliitikosta Marta Rovirasta. Sveitsi on ilmoittanut, että siinäkin tapauksessa, että Espanja pyytäisi Gabrielin luovutusta Espanjaan, se ei todennäköisesti panisi määräystä toimeen, sillä se pitää niin Gabrieliin kuin Roviraankin kohdistuvia syytteitä poliittisina.
Wäinö Selander
Wäinö Selander (22. huhtikuuta 1886 Tyrvää – 20. syyskuuta 1973 Hämeenlinna) oli suomalainen liikemies, maanviljelijä ja kirjailija. Hän oli myös jonkin aikaa Maalaisliiton kansanedustajana.
Viljo Remes
Viljo Antero Remes (11. huhtikuuta 1926 Pielavesi – 15. marraskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen teologi. Hän toimi Puolustusvoimien kenttäpiispana eli kirkollisen työn johtajana vuosina 1978–1986. Remes valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1952 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1956. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1957. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1959 ja väitteli tohtoriksi 1976.
Wäinö Selander
Selanderin vanhemmat olivat nimismies Johan Jakob Selander ja Sigrid Maria Leander. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja suoritti maanviljelyskoulun 1907. Selander toimi sanomalehtikirjailijana 1907–1917, Maatalousosakepankin Karkun konttorin esimiehenä 1917–1923, Oy Grafitin toimitusjohtajana 1920–1923 sekä Turkistalous-lehden toimittajana 1929–1930. Hän viljeli omaa maatilaansa Karkussa vuodesta 1915 alkaen ja toimi myös liikemiehenä vuodesta 1924 sekä oli Itä-Satakunnan kiinteistötoimiston johtajana vuodesta 1931.
Viljo Remes
Ennen nimitystään kenttäpiispaksi Remes toimi Suomen Lähetysseuran palveluksessa vuodesta 1958: Pakistanissa 1960–1965, Aasian työn sihteerinä 1965–1966 ja apulaisjohtajana 1967–1978. Hänet nimitettiin kenttäpiispaksi 3. maaliskuuta 1978. Virassa hän aloitti toukokuun alussa.
Wäinö Selander
Selander oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja 1921 ja kuului myös Suomen Pankin tilintarkastajiin. Selander oli Maalaisliiton Satakunnan piirin puheenjohtajana, Karkun kunnanvaltuuston jäsenenä sekä muun muassa Tyrvään osuuskaupan hallintoneuvoston jäsenenä.
Selanderin kirjallinen tuotanto koostui maatalousaiheisesta ammattikirjallisuudesta sekä Karkun kotiseutuhistoriaan liittyvistä tutkimuksista.
Wäinö Selander oli naimisissa vuodesta 1915 Alli Gabriella Tryggin kanssa.
Itä-Helsingin Kiekko
pienoiskuva|IHK:n logo Itä-Helsingin Kiekko (IHK) ry. on vuonna 1974 perustettu jääkiekkoilun erikoisseura, jonka toiminta-ajatuksena on tarjota pääkaupunkiseudulla asuville ja jääkiekkoilusta kiinnostuneille mahdollisuus harrastaa kunto- ja kilpakiekkoa. Mukana toiminnassa on eri ikäisiä lapsia, nuoria ja aikuisia.
Kaudella 2017-18 IHK:ssa pelaa 19 joukkuetta: 11 poikien ikäkausijoukkuetta, 1 naisten joukkue ja 3 miesten joukkuetta. Seura järjestää myös kiekkokouluja 4-9-vuotiaille lapsille.
Seuran kotihallina toimii Malmin jäähalli. Halli on avattu 2.3.2006 ja IHK on yksi hallin perustajaseuroista. Hallissa on kolme täysikokoista kaukaloa, joista yksi on varustettu katsomolla.
Seuran toimintaa kehitetään edelleen; tavoitteena tarjota kaikille halukkaille entistä paremmat mahdollisuudet harrastaa jääkiekkoilua Itä- ja Koillis-Helsingissä.
Per Otto Adelborg
pienoiskuva|[[Carl Fredrik von Bredan maalaus Per Otto Adelborgista.]] Per Otto Adelborg (24. huhtikuuta 1781 Loviisa – 2. maaliskuuta 1818 Västervik, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen upseeri ja pilapiirtäjä.
Adelborg syntyi Loviisassa ja kuului vasta-aateloituun Adelborgin sukuun. Hänen isänsä oli linnoituskapteeni Erik Otto Adelborg (vuoteen 1772 Borgh) ja äitinsä Anna Sofia Carlsköld. Hän aloitti upseerin uransa ylimääräisenä vänrikkinä kuningattaren henkirykmentissä Tukholmassa 1796. Adelborg osallistui ruotsalaisissa joukko-osastoissa Suomen sotaan 1808–1809 yhteysupseerina ja esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin vuonna 1808 ratsumestariksi ja hän sai harvinaisen kultaisen urhoollisuusmitalin. Suomen sodan jälkeen Adelborg oli Ruotsissa everstiluutnantin vakanssilla ja oli yliadjutantin tehtävissä Norjan sotaretkellä 1814.
Adelborg oli taitava piirtäjä ja hän julkaisi 21 poliittisen pilapiirroksen sarjan Karikatyrer öfver konung Gustaf IV Adolfs regering. Hänen kuvissaan Kustaa IV Adolf oli vähämielinen henkilö, jolla oli veltto katse, puoliavoin suu, pitkä nenä sekä luonnottoman suuri kolmikolkkahattu. Tämä kuvat vaikuttivat Kustaa IV Adolfin julkisuuskuvaan taiteessa aina Albert Edelfeltin piirroksiin asti. Kungliga bibliotekissa Tukholmassa on kaksi täydellistä kokoelmaa hänen pilapiirroksiaan. Hänen muuta taiteellista tuotantoaan ei pidetä yhtä korkeatasoisena.
Adelborg avioitui vuonna 1807 Lovisa Eleonora Ramsayn (1785–1841) kanssa. Lovisa Ramsayn isä oli maaherra Otto Wilhelm Ramsay. Adelborgeilla oli kaksi poikaa: kapteeni ja tilanomistaja Anders Otto Adelborg (1811–1862) ja komentajakapteeni Bror Jakob Adelborg (1816–1865).
QoS
QoS on termi, jolla tarkoitetaan tietoliikenteen luokittelua ja priorisointia. Priorisoinnin perusteella osaa liikenteestä voidaan hidastaa tai jopa pudottaa kokonaan pois, mikäli linjojen välityskyky ei riitä. Liikennettä voidaan priorisoida sovellusten, käyttäjien tai käytettyjen tietokoneiden perusteella.
QoS-tekniikoita on kahdenlaisia. Luokittelutekniikat keskittyvät QoS-tiedon jakamiseen ja liikenteen luokitteluun, kun taas suodintekniikat ovat erilaisia algoritmeja itse reitittimissä, jotka toteuttavat itse suodatusta ja priorisointia.
Zebulon Pike
thumb|Zebulon Pike Zebulon Montgomery Pike Jr. (1779 – 1813) oli yhdysvaltalainen sotilas ja tutkimusmatkailija. Hänen johtamansa retkikunta kartoitti suuren osan Ranskan Louisianan eteläosasta, kun Yhdysvallat osti Louisianan Ranskalta. Pike kartoitti myös Mississippin yläjuoksua.
QoS
QoS-termiä käytetään kaikessa tietoliikenteessä, mutta seuraava koskee TCP/IP-protokollia.
Zebulon Pike
Pikes Peak Kalliovuorilla Colorado Springsin kaupungin lähistöllä El Pason piirikunnassa Coloradon osavaltiossa on nimetty hänen mukaansa.
Alec Guinness
Guinness syntyi Lontoossa ja teki ennen näyttelijänuraansa mainostekstejä. Hän esiintyi näyttelijänä ensimmäisen kerran Old Vic -teatterissa vuonna 1936, ja vaikka hänet tunnettiin myöhemmällä urallaan etenkin elokuvarooleistaan, hän jatkoi samalla teatteriuraansa ja tuli kuuluisaksi etenkin Shakespeare-tulkinnoistaan. Hän avioitui näytelmäkirjailija ja näyttelijä Merula Salamanin kanssa 1938. Heidän ainoa lapsensa oli näyttelijä Matthew Guinness, joka syntyi 1940. Toisen maailmansodan aikana Guinness palveli meriupseerina Englannin laivastossa. Hän komensi maihinnousualusta ja osallistui liittoutuneiden puolella Sisilian ja Elban valloittamiseen. Myöhemmin hän toimitti varusteita jugoslavialaisille partisaanisisseille.
Seuraavina vuosikymmeninä Guinness nähtiin useissa historiallisissa suurelokuvissa. Päärooli Kwai-joen sillassa (The Bridge on the River Kwai, 1957) toi hänelle parhaan miespääosan Oscarin. Muita huomattavia elokuvia olivat Arabian Lawrence (Lawrence of Arabia, 1962), Rooman valtakunnan tuho (The Fall of the Roman Empire, 1964), Tohtori Živago (Doctor Zhivago, 1965), Cromwell (1970) ja Hitler – viimeiset kymmenen päivää (''Hitler – the Last Ten Days, 1973).
Englannin kuningatar Elisabet II aateloi Guinnessin vuonna 1959. Guinness kuoli vuonna 2000 syöpään Midhurstissa Englannissa. Hänen vaimonsa Merula kuoli vain kaksi kuukautta myöhemmin.
Commodore
Commodore (alkujaan Commodore Business Machines, myöhemmin Commodore International) on konkurssin tehnyt mikrotietokoneiden valmistaja. Vuonna 1954 Torontossa perustettu yritys oli alun perin kirjoituskonekorjaamo. Yrityksen perusti puolalaissyntyinen Jack Tramiel, jolla oli jo aiemmin ollut pieni kirjoituskoneita korjannut yritys.
Historia
pienoiskuva|Alkuperäinen Commodore-logo (1962–1984). pienoiskuva|[[Commodore PET|Commodore PET 2001]] Yrityksen mielenkiinto kääntyi taskulaskimiin 1960-luvulla. Texas Instruments (TI) valtasi laskimien markkinat ja ajoi Commodoren keskittymään muihin markkinoihin.
Vuonna 1976 Commodore osti puolijohdealan yrityksen MOS Technologyn, joka oli edeltävänä vuonna julkaissut MOS 6502-suorittimen. MOS Technologyn myötä Chuck Peddle liittyi Commodorelle, jossa hän suunnitteli Commodore PET -tietokoneen. PET oli yksi tietokonepelien pelaamiseen soveltuvasta ”vuoden 1977 kolmikosta”.
Commodore VIC-20:stä tuli ensimmäinen miljoonan kappaleen myyntiin yltänyt mikrotietokone.
Vuonna 1982 Commodore julkaisi Commodore 64:n, josta tuli maailman myydyin kotitietokone. Vuoden 1983 kotitietokoneiden hintasota ajoi TI:n jättämään kotitietokoneet ja sekä Atarin että Commodoren taloudellisesti vaikeaan tilanteeseen. Jack Tramiel jätti Commodoren ja osti Atari, Inc. -yhtiön. Tramielin myötä Commodorelta lähti joukko kärkipään johtajia ja insinöörejä. Tramielin lähtö johtui kiistasta Irving Gouldin kanssa, joka käsitteli yhtiön rahoja kuin omiaan. Vuodesta 1978 vuoteen 1984 Commodore kasvoi 50 miljoonan dollarin liikevaihdosta yli miljardin dollarin liikevaihtoon.
Vuonna 1984 Commodore osti Amiga Corporation -yrityksen, jonka Lorraine-prototyypistä tuli Amiga-tietokoneiden perusta. Amiga 1000 esiteltiin vuonna 1985, jolloin Andy Warhol esitteli tietokoneen graafisia ominaisuuksia ProPaint-ohjelmalla tekemällä Debbie Harryn muotokuvan. Warholin tekemiä digitaalisia maalauksia on löydetty myöhemmin ja säilötty museoon.
Thomas Rattigan totesi, että Amigan myynti oli vaikeaa perinteiseen yrityskäyttöön, ja uskoi parhaaksi strategiaksi jakaa Amiga 1000:n kahteen tuotteeseen: halvempaan malliin suurille kotimarkkinoille ja korkeatasoiseen järjestelmään Andy Warholin kaltaisille graafikoille. Rattingin strategia osoittautui toimivaksi, ja Commodore palasi voitolliseksi, mutta Gould erotti toimitusjohtajansa.
Konkurssi
Vuonna 1993 Commodore teki 366 miljoonan tappion, kun Commodore 64:n aika oli viimein ohi ja myös Amigan myynti laski viidenneksen.
On sanottu, että Commodore ei ymmärtänyt muuttuvia markkinoita. Commodoren johdon on jopa sanottu olleen vihamielinen omaa yritystään kohtaan: johto nosti omia palkkioitaan, leikkasi tuotekehityksestä ja muun muassa esti lisensoinnin Sun Microsystemsille. Samaan aikaan oheislaitteiden ja päivityskomponenttien valmistajien kuten GVP:n arvo nousi.
Commodoren johto lopetti hyvin myyneen Amiga 500 -sarjan myynnin ja korvasi sen kalliimmalla Amiga 600:lla samaan aikaan lykäten seuraavaa AGA-piirisarjaa käyttävien koneiden kehitystä.
Commodoren tavaramerkin osti konkurssin jälkeen aluksi saksalainen jälleenmyyjä Escom. Escom ilmoitti myyvänsä uusia Amiga-malleja, mutta myi vain olemassa ollutta inventaariota ennen lopettamista vuonna 1996. Escomin jälkeen VISCorp otti Amigan haltuunsa, jolta se päätyi Gatewaylle. Tammikuussa 2000 perustettu Amiga Inc ilmoitti jättävänsä laitteiston kehittämisen kolmansille osapuolille.
Commodoren konkurssiin vuonna 1994 oli monia syitä. Monien muiden laitevalmistajien tapaan Commodore haaskasi merkittävien tuotteiden ohella resursseja vähempiarvoisempiin malleihin ja epäonnistuneisiin kokeiluihin. Keskeinen syy oli kuitenkin ilmeisesti IBM PC -yhteensopivien koneiden maailmanvalloitus. IBM oli tehnyt virheitä tekijänoikeuskysymyksissä sillä seurauksella, että jo varhain 1980-luvulla huomattiin, että markkinoille pystyi tuomaan IBM-yhteensopivia tietokoneita ilman ongelmia. PC-markkinoiden kasvaessa suunnattomiksi niitä varten tehdyt komponentit halpenivat, eikä johonkin muuhun teknologiaan perustuvien edullisten ja vastaavantehoisten tietokoneiden valmistaminen ollut enää helppoa. Näin ollen Commodoren 1990-luvun alussa julkaistut uudet mallit eivät hinnallaan eivätkä suorituskyvyllään olleet samaan tapaan aikaansa edellä kuin esimerkiksi vuoden 1985 ensimmäinen Amiga-malli.
Yhdeksi tärkeäksi tekijäksi on mainittu Doom-peli, joka osoitti PC:n pystyvän näyttävään 3D-grafiikkaan. Vaikka Amigan ECS-piirisarja pystyi näyttämään tuhansia värejä kerrallta HAM-tilassa, sen käyttö oli liian hidas nopeatempoisiin peleihin, joten Amigan pelit käyttivät lähinnä 320x200 resoluutiota 32 värillä. PC:n VGA tarjosi käyttöön 256-värisen 320x200-grafiikkatilan, johon pystyi piirtämään grafiikka raa'alla suorittimen voimalla. Amigan samaan pystyvä AGA-piirisarja tuli käyttöön 1992, kun VGA oli julkaistu jo 1987.
Commodoren tietokoneet
Commodore kilpaili Applen kanssa mikrotietokonekaupan herruudesta pienillä koti- ja yrityskäyttöön tarkoitetuilla koneillaan. Commodore PET 2001 oli ensimmäinen kotikäyttöön tarkoitettu laite, ja se julkaistiin samaan aikaan kilpailijoiden Apple II:n ja TRS-80:n kanssa.
Vaikka 2001-mallista puuttuivat kokonaan sekä tarkkuusgrafiikka että äänet ja koneen laajennusmahdollisuudet olivat lähes olemattomat, tuli siitä yllättäen Amerikassa varsin suosittu laite harrastajien keskuudessa. Koneen suosion johdosta julkaistiin laitteesta paranneltuja malleja: 4000-, 8000-, ja 9000-sarjat. Näitä koneita myytiin Suomessakin melkoisesti yrityskäyttöön, jotka kuitenkin myöhemmin joutuivat CP/M- ja MS-DOS-koneiden syrjäyttämiksi.
Commodoren täydellinen läpimurto ja suurin hitti olivat kuitenkin pienet kotimikrot: ensin Commodore VIC-20 ja myöhemmin Commodore 64 ja Commodore Amigat. Commodore 64:stä ja Amiga 500:sta tuli omien tietokonesukupolviensa parhaiten menestyneet mallit. Suomessa nämä tietokoneet olivat suhteessa vielä suositumpia kuin muissa maissa.
Commodoren mennessä konkurssiin Amiga oli vielä suosittu videoeditoinnissa ja videoiden tekstityksessä. Saksalainen MacroSystem Computer GmbH suunnitteli ja tuotti Amigaan perustuvan DraCo-tietokoneen, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä DraCo Vision. Järjestelmä oli osittain yhteensopiva Amigan kanssa ja suunnattu epälineaariseen videoeditointiin.
Filippiinienlukkinen
Filippiinienlukkinen (Arachnothera clarae) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Filippiinienlukkista tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jitō
thumb|200px|Keisarinna Jitō Jitō (, 646–703) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 41. keisari. Hän hallitsi vuosina 690–697. Häntä edelsi hänen puolisonsa Tenmu ja seurasi keisari Monmu.
Jitō oli yksi kahdeksasta Japanin historian aikana hallinneesta keisarinnasta. Häntä edelsivät Suiko ja Kōgyoku, hänen jälkeensä hallitsivat vuorostaan Genmei, Genshō, Kōken, Meishō ja Go-Sakuramachi.
Jitō oli keisari Tenjin toinen tytär. Hän nousi valtaistuimelle keisari Tenmun kuoltua vuonna 686 ja kruunattiin virallisesti vuonna 690. Jitōn valtakaudella otettiin käyttöön yksi varhaisimmista japanilaisista laeista, Asuka-Kiyomihara-laki, ja pääkaupunki siirrettiin Fujiwara-kyōhon. Jitō oli kiihkeä buddhalainen ja tunnettu waka-runoilija. Hänen runojaan on otettu Man’yōshū-runokokoelmaan.
Keisarillisen viraston mukaan Jitōn hauta sijaitsee Naran prefektuurin Takaichin piirikunnan Asukassa. Se on nimeltään Hinokuma no ōuchi no misasagi.
Adda
Adda on joki Pohjois-Italiassa. Se saa alkunsa Italian ja Sveitsin raja-alueelta Reettisiltä Alpeilta. Joen pituus on 313 kilometriä. Addan alkulähde on Livignon itäpuolella noin 2 230 metrin korkeudessa.
Adda laskee Valtellinan laakson halki Comojärveen, josta se virtaa Lombardian tasangon halki Pojokeen Milanon kaakkoispuolella Cremonassa. Merkittävimpiä kaupunkeja joen varrella ovat Bormio, Tirano, Morbegno, Sondrio, Lecco ja Lodi.
Ortesjoki
Ortesjoki on Laukaanjoen pohjoinen sivujoki Leningradin alueella Venäjällä. Sen pituus on 192 kilometriä ja sadealue 3 200 neliökilometriä. Joki saa alkunsa Tuonitsan lähteistä Länsi-Inkerin ylängön eteläharjanteella ja virtaa Volossovan, Hatsinan ja Laukaan piirien läpi. Tärkeimmät sivujoet ovat Orlinkajoki, Suijanjoki ja Kremenka. Ortesjoen varrella sijaitsevat Siiverskan ja Viiritsan taajamat, jotka ovat suosittuja kesänviettopaikkoja. 1940–1950-luvulla joelle rakennettiin vesivoimalaitoksia, jotka sittemmin ovat jääneet pois käytöstä. Ortesjoella sijaitsee Tuonitsan luonnonsuojelualue sekä joukko geologisia luonnonmuistomerkkejä.
Läheltä piti
Läheltä piti on Nick Parkin tekemä Wallace ja Gromit -lyhytelokuva vuodelta 1995. Vaha-animaation äänirooleissa esiintyvät Peter Sallis ja Anne Reid, suomenkielisessä dubbauksessa Vesa Vierikko ja Emilia Pokkinen.
Läheltä piti eroaa usein tavoin sitä edeltäneistä Wallace ja Gromit -animaatioista. Se sisältää dialogia, kun aiemmin Wallace oli puhunut vain joko itsekseen tai Gromitille. Naishahmo Wendoline oli Wallacen ohella ensimmäinen puhuva hahmo koko sarjassa. Tarina sisälsi myös enemmän hahmoja kuin aiemmat ja esitteli yleisölle mm. Late Lampaan (Shaun) ja hänen lammaslaumansa. Tarina oli myös edellisiä synkempi ja pahat henkilöt kuvattiin enemmänkin pakkomielteisiksi psykopaateiksi siinä missä aiemmat konnat, kuurobotti ja roistopingviini, olivat lähinnä nyrjähtäneitä antisankareita.
Tarina
Wallacen ja Gromitin ikkunanpesufirma saa toimeksiannon: Wendolenen villakaupan ikkunat. Työn aikana Wallace rakastuu villakaupan pitäjään Wendoleneen. Gromit taas lavastetaan syylliseksi lähistöllä sattuneisiin lammasvarkauksiin. Wendolenen Preston-koiran takia Gromit joutuu vankilaan, mutta Wallace pelastaa hänet lampaiden avulla. Yhdessä Wallace ja Gromit paljastavat Prestonin, joka osoittautuu kyberkoiraksi.
Katariina Vaasa
Katariina Vaasa (6. kesäkuuta 1539 – 21. joulukuuta 1610) oli Ruotsin prinsessa ja Itä-Friisia n kreivitär. Hänen vanhempansa olivat kuningas Kustaa Vaasa ja kuningatar Margareeta Leijonhufvud. Katariina oli naimisissa Itä-Friisian kreivi Edzard II:n (24. kesäkuuta 1532 – 1. syyskuuta 1599) kanssa, ja hän oli poliittisesti aktiivinen ollessaan Itä-Friisian kreivitär vuosina 1561–1599. Vuodesta 1599 kuolemaansa asti hän hallitsi Berumin ja Nordenin kaupunkeja.
Lapsuus
Katariinan kasvattivat ensisijaisesti kuninkaallisen päiväkodin henkilökunta, jossa vastuussa olivat erityisesti hänen äitinsä luotettu lastenhoitaja Birgitta Lass Andersson, serkku Margareeta ja aatelisleski Ingrid Amundsdotter. Katariinan isoäidillä Ebba Vaasalla oli kuitenkin korkein käskyvalta ainakin kuningasparin poissaollessa. Katariinan ja hänen sisartensa opinnoista ei ole löydetty kirjoitettua tietoa, vaikka heidän veljiensä opinnoista onkin. Muiden renessanssin ajan prinsessojen tavoin heidänkin roolinsa oli kuitenkin mennä jonkin ulkomaalaisen hallitsijan kanssa naimisiin ja tehdä sillä tavoin diplomaattityötä. Sen takia Katariinan ja hänen siskojensa on täytynyt opetella saksaa, taloudenhoitoa, tanssia ja soittoa ja osallistua virallisiin tapahtumiin. Katariinan äidin kuoltua 1551 hänet asetettiin ensin Kristina Gyllenstiernan ja sitten tätiensä Märta ja Brita Leijonhufvudin hoitoon, kunnes hänen isänsä meni uudelleen naimisiin Katariina Stenbockin kanssa.
Kihlaus
Vuonna 1556 Katariina ja hänen sisarensa muotokuvat maalattiin ja hovirunoilija Henricus Mollerus kirjoitti heistä runoja, joissa tuotiin esille kunkin tytön hyveitä. He saivat myös 100 000 riikintaalerin myötäjäiset, jotta heidät voitaisiin esitellä poliittisilla avioliittomarkkinoilla. Jo vuonna 1541 oli suunniteltu, että Katariina naitettaisiin Tanskan kruununperijälle, mutta suunnitelmia ei ollut koskaan pantu toteen.
Kustaa Vaasa lähetti vuonna 1556 Itä-Friisiaan lähetin, jonka mukana oli pyyntö kauppasopimuksesta, naimatarjous ja muotokuva Katariinasta. Naimakauppa Itä-Friisian kreivin Edzardin ja Katariinan kanssa kiinnosti Kustaa Vaasaa, sillä se vahvistaisi kauppasopimuksen Itä-Friisian kanssa. Itä-Friisia sijaitsi strategisella paikalla Tanskaa ajatellen, ja sen pääkaupunki Emden oli tärkeänä satamakaupunkina kilpailija Lyypekin satamakaupungille. Ruotsin ja Itä-Friisian välinen kauppasopimus rikkoisi siten Hansaliiton mahdin Ruotsin kaupankäynnissä. Kauppasopimus solmittiin 1557 ja sovittiin, että Edzard matkustaisi vuoden päästä Ruotsiin viimeistelemään avioliittoneuvottelut.
Heinäkuussa 1558 Edzard saapui Tukholmaan, jossa hän sai valita Cecilian ja Katariinan väliltä. Valinta kohdistui Katariinaan, ja parin kihlaus julkaistiin 21. elokuuta 1558. Katariinalle luvattiin kihlasopimuksessa ylläpito, hänen arvonsa mukainen hovi, Berumin ja Nordenin maat ja paikka holhoojahallituksessa jos Edzard kuolisi ennen kuin kruununperijä olisi täysi-ikäinen.
Häät
Kihlauksen aikaan Katariinan ja Edzardin häät suunniteltiin pidettävän seuraavan vuoden helluntaina. Toukokuussa 1559 Edzard kuitenkin ilmoitti haluavansa siirtää hääpäivää myöhemmäksi kesään "levottoman poliittisen tilanteen" vuoksi. Todellinen syy häiden viivästymiselle oli perimysjärjestyksen muuttaminen Itä-Friisiassa: Edzardin äiti pelkäsi, että avioliitto johtaisi Ruotsin ylivaltaan Itä-Friisiassa, ja jakoi Kustaa Vaasan harmiksi vallan alueella poikiensa kesken - kuningas oli nimenomaan toivonut, ettei niin kävisi. Edzard palasi Ruotsiin elokuussa 1559 kirjoittamaan avioliittosopimuksen mukanaan 60 hengen seurue. Ennen sopimuksen kirjoittamista hän halusi kuitenkin neuvotella vielä joistain avioliittosopimuksen kohdista. Neuvottelut kestivät 29. syyskuuta saakka, jolloin avioliittosopimus lopulta allekirjoitettiin.
Häät pidettiin Tukholmassa 1. lokakuuta 1559. Edzard antoi Katariinalle kaksi timanteilla ja rubiineilla koristeltua kaulaketjua ja timanttiriipuksen. Hän lahjoitti koruja myös Katariinan muille sisarille. Isältään Katariina sai niin ikään koruja. Häälahjoja antoivat myös merkittävät perheet, piispat sekä kaupunkien ja rahvaan edustajat. Hovirunoilija Mollerus kirjoitti Kustaa Vaasan käskystä häistä kuvauksen, jotta sitä voitaisiin levittää ulkomaillakin. Hän kuvaili häitä näyttäviksi, ja myös monet häävieraat kertoivat niistä myöhemmin Euroopan hoveissa.
Marraskuussa 1559 pari aloitti matkansa Itä-Friisiaan matkaseuranaan Cecilia Vaasa ja Edzardin pikkuveli Johan. Alun perin Kustaa Vaasa ei ollut halunnut päästää seuruetta lähtemään vedoten huonoihin tieoloihin, vahvistamattomaan kauttakulkulupaan Tanskan valtakunnan läpi ja huhuihin sodasta. Hän myöntyi matkaan kun Edzard uhkasi muuten jättää Katariinan ja hänen rahansa Tukholmaan. Joulukuussa seurueen pysähdyspaikalla Vadstenan linnassa tapahtui skandaali, kun Johan löydettiin Cecilian kammarista ilman housuja. Johan vangittiin ja Katariinaa ja Edzardia vartioitiin Västeråsin linnassa. Katariina oli asiassa Cecilian puolella ja esimerkiksi puolusti häntä, kun heidän isänsä tahtoi takavarikoida Cecilian korut. Hän myös vetosi isäänsä, äitipuoleensa ja velipuoleensa Erikiin, jotta hän ja Edzard saisivat lähteä Itä-Friisiaan ja että Johan vapautettaisiin. Kustaa Vaasa kuoli vuonna 1560 ja kaiken lisäksi Katariina oli itse samaan aikaan raskaana. Tapahtumat johtivat siihen, että Katariina pääsi lähtemään Ruotsista vasta vuonna 1561.
Itä-Friisian kreivittärenä
Katariina saapui Itä-Friisiaan huhtikuussa 1561. Hän osallistui aktiivisesti politiikkaan ja hänellä oli suuri valta miehensä sisäpoliittisissa ristiriitatilanteissa. Katariina otti esimerkiksi kantaa luterilaisuuden ja kalvinismin rooliin Itä-Friisiassa ja käytti uusia suhteitaan sukulaistensa eduksi. Hän muun muassa auttoi veljeään Kaarle IX:ää kaupankäyntiin liittyvissä asioissa ja hankki Ruotsin laivastolle aluksia kun Ruotsi oli sodassa Venäjän kanssa. Vuosina 1564–1565 hän ei kuitenkaan auttanut velipuoltaan Eerik XIV:tä tämän pyytämien palkkasotilaiden suhteen, vaan vaati sen sijaan, että yhä vangittuna ollut Johan vapautettaisiin ja sanoi, että Eerik ansaitsisi joutua oikeuden eteen Friisiassa hänen vangitsemisensa takia. 1574 hän sai tehtävän ottaa selvää sopivista puolisoehdokkaista Kaarle IX:lle ja myöhemmin siskolleen Elisabetille.
Katariina myös tuki Edzardia pitkäaikaisessa kiistassa, joka koski Itä-Friisian hallitsemista. Tehtävä oli jaettu puoliksi Edzardin ja Johanin välillä, mutta Edzard halusi kaiken vallan itselleen. Poikien äiti Anna Oldenburgilainen oli Johanin puolella. Kiistassa oli myös uskonnollisia ulottuvuuksia, koska Edzard ja Katariina olivat luterilaisia kun taas Johan ja Anna olivat kalvinisteja. Katariina käytti veljiään hyväksi auttaakseen Edzardia - Eerik XIV:ltä ei herunut apua, mutta Juhana III alkoi käydä kauppaa Espanjan kanssa, jotta sodanaikaiset vihamielisyydet Alankomaissa vähenisivät ja Edzardin paikka yksinvaltiaana varmistuisi. Katariina pyrki uudistamaan perimysjärjestelmää siten, että samalla alueella sai olla tulevaisuudessa vain yksi hallitsija ja että vain vanhin poika voisi periä vallan. Kaarle IX vieraili vuonna 1577 Itä-Friisiassa ja sovitteli käyntinsä aikana Katariinan ja Edzardin sekä Johanin ja Emdenin neuvoston välejä. Hän myös osallistui Aurichin valtiopäiville 1578. Samana vuonna yritettiin sopia kiistaa, kun Johanille luvattiin oikeus hallita kolmea lääniä elämänsä aikana, jonka jälkeen hallintaoikeus siirtyisi Katariinan pojalle. Sovintoa ei siitäkään huolimatta kuitenkaan syntynyt.
Vuonna 1591 Edzardista tuli yksinvaltias, mutta hän joutui luterilaisena pian konfliktiin kalvinistisen Emdenin kaupungin kanssa. Vuonna 1594 Emdenissä puhkesi kapina. Katariina pyysi Kaarle IX:ää tukahduttamaan kapinan sovittelemalla Emdenin ja keisarin kanssa, mutta hän tyytyi vain neuvomaan siskoaan olemaan suvaitsevainen uskonnon suhteen. Hän osoitti myös hämmästyksensä siitä, että Katariina vaikutti aina hoitavan neuvotteluja eikä Edzard.
Lääninhaltijana
pienoiskuva|Katariinan hauta Aurichissa. Edzardin kuoleman jälkeen 1599 Katariina muutti asumaan Berumin linnaan ja otti johtoonsa Nordenin, Pewsumin, Woquard Loquardin, Campenin ja Neeuwardenin. Ne oli tarkoitettu hänelle lesken osuudeksi, mutta Katariina tulkitsi avioliittosopimusta niin, että hänestä tulisi lääninhaltija jolla oli itsenäinen tuomiovalta. Hän otti itselleen vasallin ja alkoi hallita alueita itsenäisenä hallitsijana eikä suostunut tunnustamaan poikansa Enno III:n oikeutta kerätä veroja ja käyttää valtaa alueella.
Iso Kivijärvi (Utajärvi)
Järvimaisema ja kulkuyhteydet
Järvi oli aikoinaan varsinainen erämaajärvi, jonne ei ollut minkäänlaista kulkuyhteyttä polkua ja sittemmin piennartietä lukuun ottamatta. Nykyään järvelle pääsee Puolangantieltä Pehkeensuon turvetuotantoalueen ja Honkaselän kautta jatkuvaa metsäautotietä, joka menee Koivuselän ja Kärpänselän kautta kohti Isoa Karvasjärveä ja edelleen Ylikiimingin Vepsänkylän sekä Pienen Kivijärven välistä tietä. Järvi on laaja ja rehevä, rannat ovat matalia ja pääosin suota, mutta pohjoiskoillisessa, idässä, lounaassa sekä luoteessa on pieniä kangasalueita. Pohjoisrannalla on kaksi asuinpaikkaa, jotka ovat nyt kesäasumuksina, lounaisrannan Isolla Saunamaalla on myös kesämökki. Järven kalastoon kuuluvat hauki, ahven ja särki. Järven laskujoki, Kivioja, laskee Oulujokeen Sotkankylällä.
Katariina Vaasa
Lääninhaltijana
Tapahtumat johtivat kiistaan, joka pysyi selvittämättömänä aina Katariinan kuolemaan asti. Enno III:n neuvoston mielestä Katariina ylitti oikeutensa äitinä vaatiessaan pojaltaan tottelevaisuutta ja moitti Ennoa siitä, että hän salli äitinsä käyttäytyä niin. Enno III vastasi vuonna 1609 sanomalla: "Koska hän on nainen, koska hän on leski, jo seitsemänkymmentä, koska hän on kuninkaan tytär ja koska hän on äiti, mikä on suurin syy osoittaa hänelle kunnioitusta ja arvostusta."
Katariina kävi lesken vuosinaan Wittenbergissä opintojen takia ja voidakseen keskustella teologien kanssa. Hän kävi kaupungissa myös juristien puheilla ja kirjoitti keisarille selvittääkseen oikeutensa lääninhaltijana. Katariina tunnettiin teologisesta tuntemuksestaan ja hän kirjoitti siskonsa Elisabetin tapaan selostuksia raamatullisista tapahtumista ja kirjoitti Edzardista oodin hänen kuolemansa aikoihin. Kaikista Kustaa Vaasan lapsista juuri Katariinan on sanottu muistuttaneen eniten isäänsä.
Lapset
Katariina ja Edzard saivat kymmenen lasta, joista kahdeksan selvisi aikuisikään asti:
Creative Technology
Creative Technology on singaporelainen multimedialaitteita, kuten äänikortteja (Sound Blaster), tietokonekaiuttimia (Gigaworks, Inspire) ja kannettavia MP3-soittimia (Zen, Muvo) valmistava yritys. Yhtiön perusti 1981 Sim Wong Hoo Singaporessa, ja sen nimi on useimmissa länsimaissa Creative Labs. Nykyisin yhtiöllä on yli 5 000 työntekijää ympäri maailmaa. Sim toimii yhä toimitusjohtajana. Amerikan alaosasto tunnetaan nimellä Creative Labs, Inc.
Vuonna 1987 Creative julkaisi äänikortin IBM PC -tietokoneille nimellä Creative Music System (C/MS). Kortti ei kuitenkaan pärjännyt kilpailussa Yamahan FM-synteesiä käyttävälle AdLib-kortille, ja Creative julkaisi marraskuussa 1989 samaan piiriin perustuvan Sound Blaster -kortin, jossa oli lisäksi mahdollisuus toistaa digitoituja ääniä.
AdLibin ohella Creativen äänikorttien merkittävin kilpailija 1990-luvun alussa oli Gravis Ultrasound.
Äänikortit
Creativen Sound Blaster tuotesarja on yksi hallitsevista nimistä äänikorttien saralla. Vuonna 1987 Creative Music System julkaistiin ensimmäisenä äänilaitteena yhtiöltä. Vuonna 1988 yhtiö otti Creative Music Systemin ja markkinoi sitä Radioshackissa nimellä Game Blaster. Seuraavana vuonna Sound Blaster 1.0 julkaistiin, jota auttoi täydellinen sopivuus silloisen markkinajohtaja AdLib, Inc.in äänikortin kanssa. Vuoteen 1992 mennessä Sound Blaster oli ottanut haltuunsa markkinat ja AdLib haki konkurssiin. Tämän hetkinen Sound Blaster tunnetaan nimellä Sound Blaster X-Fi. X-Fi teknologiaa löytyy monista muista Creativen tuotteista.
pienoiskuva|Sound Blaster Live! Player 5.1
MP3-soittimet
pienoiskuva|Creativen MP3-soitin Zen Vision Creative ZEN nimeä käytetään yhtiön käteensopivien medialaitteiden nimenä. Ne ovat NOMAD tuotesarjan seuraajia. Tuotesarja on voittanut monia palkintoja, muun muassa kolme "CES Best of Show" palkintoa. Yhtiö käyttää MuVo nimeä pienemmillä, flash pohjaisilla laitteillaan.
Cary Grant
Cary Grant (syntyään Archibald Alexander Leach; 18. tammikuuta 1904 Bristol, Englanti, Iso-Britannia – 29. marraskuuta 1986 Davenport, Iowa, Yhdysvallat) oli englantilaissyntyinen näyttelijä. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1942. Grant kuului 1930-luvulta lähtien Hollywoodin kirkkaimpiin tähtiin. Hänet tunnettiin komediatähtenä sekä Alfred Hitchcockin luottonäyttelijänä.
Santiago Cañizares
Ura
Cañizares aloitti ammattilaisuransa Real Madridin reservijoukkueessa Castillassa kaudella 1989–1990. Seuraavat kaudet hän vietti Elchessä, Méridassa ja Celtassa, joista jälkimmäisessä hän teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa kaudella 1992–1993. Hän palasi takaisin Madridiin vuonna 1994, mutta ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa ja siirtyi Valenciaan vuonna 1998. Cañizares auttoi seuran Mestarien liigan loppuotteluun vuosina 2000 ja 2001, Espanjan pääsarjan mestaruuteen vuosina 2002 ja 2004 sekä UEFA Cupin voittajaksi vuonna 2004.
Cary Grant
Varhainen elämä
Cary Grant syntyi 18. tammikuuta 1904 Bristolin satamakaupungissa Englannissa. Hän sai nimekseen Archibald Leach, ja häntä kutsuttiin Archieksi. Hänen isoveljensä kuoli nuorena. Grant oli 10-vuotias, kun hänen äitinsä Elsie suljettiin mielisairaalaan. Poika asui sen jälkeen yhdessä isänsä Eliasin ja isoäitinsä kanssa. Grantin äiti vapautettiin laitoksesta parinkymmenen vuoden jälkeen, minkä jälkeen äiti ja poika pitivät toisiinsa tiiviisti yhteyttä.
Santiago Cañizares
Ura
Joulukuussa 2007 Valencian uusi valmentaja Ronald Koeman hyllytti Cañizaresin joukkueen kahden muun veteraanipelaajan Miguel Ángel Angulon ja David Albeldan ohella. Kolmikko palasi pelaavaan kokoonpanoon Koemanin saatua potkut, mutta kauden viimeisen ottelun kynnyksellä Cañizares ilmoitti, että hän ja seura ovat purkaneet sopimuksensa ja että hän ei enää jatka joukkueessa kauden päätyttyä.
Cary Grant
Varhainen elämä
Kouluikäisenä Grant oli kiinnostunut sähkötekniikasta. Hän pääsi 13 vuoden ikäisenä sähköteknikon apulaisena vaudevilleteatterin näyttämön taakse ja alkoi haluta näyttelijäksi. Hän pääsikin akrobaattista huumoria ja pantomiimia esittävän Bob Penderin vaudevilleseurueen riveihin, mutta ennen ensimmäistä esiintymistään hänen isänsä haki hänet takaisin kouluun, sillä poika oli lain mukaan liian nuori tekemään työtä.
Santiago Cañizares
Maajoukkue
Espanjan maajoukkueessa Cañizares pelasi 45 ottelua. Hän oli mukana vuosien 1994, 1998 ja 2006 MM-kilpailuissa sekä vuosien 1996, 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa. Arvokilpailuissa Cañizares pelasi kuitenkin vain viisi ottelua (yhden 1994, kolme 2000 ja yhden 2006) ensin Andoni Zubizarretan ja sittemmin Iker Casillasin vietyä ykkösmaalivahdin paikan. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa Cañizaresin oli määrä olla ykkösmaalivahti, mutta loukkaantuminen esti lopulta osallistumisen turnaukseen.
Cary Grant
Ura teatterissa
Näyttelijänurasta haaveillut Grant alkoi laiminlyödä koulunkäyntiään, ja hänet erotettiin koulusta ennen 14-vuotissyntymäpäiväänsä. Hän palasi Penderin kiertävään seurueeseen harjoittelemaan ja esiintymään. Grantin roolina oli naurattaa katsojia tanssimalla, kaatuilemalla ja kävelemällä korkeilla puujaloilla. Vuosina 1919–1920 Grant esiintyi seurueen mukana kiertueilla Euroopassa ja Lähi-idässä ja kävi aina Kiinassa asti.
Santiago Cañizares
Maajoukkue
Cañizares kuului olympiakultaa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa voittaneeseen Espanjan joukkueeseen.
Cary Grant
Ura teatterissa
Penderin seurue teki kesällä 1920 kiertueen Yhdysvalloissa, ja elokuussa Grant esiintyi ensi kertaa New Yorkissa, Good Times -nimisessä vaudevilleshow’ssa maailman suurimmassa teatterissa Hippodromessa. Keväällä 1921 seurue teki kiertueen sisämaassa ja palasi New Yorkiin esiintymään. Kun kiertue päättyi vuonna 1922, Grant päätti jäädä Yhdysvaltoihin ja jäi asumaan Manhattanille. Hän sai aluksi töitä kävelevänä mainostauluna, joka markkinoi huvipuistoa puujaloilla kävellen. Hän sai myös pieniä lavarooleja, kuten Better Times -revyystä keväästä 1922 huhtikuuhun 1923.
Grant alkoi saada puherooleja vuonna 1923. Hän esitti seuraavien vuosien aikana yleensä vakavan tai komean miehen roolia hupinäytelmissä. Hän palasi kahdeksi vuodeksi Englantiin, missä hän kiersi Nightingale Players -teatteriryhmän mukana. Hän otti laulutunteja ja sai pieniä rooleja musikaaleissa. Näihin aikoihin hän kehitti itselleen vähäeleisen ja elegantin lavapersoonan, josta tuli hänen tavaramerkkinsä myöhemmällä elokuvaurallaan.
My Little Pony: Elokuva
My Little Pony: Elokuva on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut kanadalais-yhdysvaltalainen lapsille suunnattu animaatioelokuva, joka perustuu My Little Pony: Ystävyyden taikaa -animaatiosarjaan. Elokuvassa painotetaan ystävyyden merkitystä. Sen ensi-ilta Suomessa oli 13. lokakuuta 2017.
Cary Grant
Ura elokuvissa
Grant sai joulukuussa 1931 Paramountilta viisivuotisen elokuvasopimuksen. Samalla hän vaihtoi teatterissa käyttämänsä nimen Archie Leach esiintyjänimeen Cary Grant. Fay Wray ja John Monk Saunders olivat ehdottaneet Paramountille Grantin nimeksi ”Cary Lockwood”. Koska Hollywoodissa oli jo Lockwood-niminen näyttelijä, eräs Paramountin johtaja valitsi puhelinluettelosta poimitusta nimilistasta nimen ”Grant”. Nimen samankaltaisuus näyttelijätähtien Clark Gablen ja Gary Cooperin nimien kanssa katsottiin hyväksi enteeksi.
My Little Pony: Elokuva
Hahmot
Elokuvassa esiintyy useita samoja hahmoja kuin My Little Pony: Ystävyyden taikaa -animaatiosarjassa, kuten Twilight Sparkle, Applejack, Fluttershy, Pinkie Pie, Rainbow Dash, Rarity ja Spike. Muita hahmoja ovat muun muassa Songbird Serenade, Tempest Shadow, Grubber, Myrskykuningas, Capper, Kapteeni Celaeno, Kuningatar Novo sekä prinsessat Celestia, Luna ja Cadence.
Ääninäyttelijät
Elokuvan suomenkielisen version on kääntänyt Ilmari Pirttilä ja ohjannut Aku Hytönen.
Cary Grant
Ura elokuvissa
Paramount maksoi Grantille aluksi 450 dollaria viikossa. Se oli hyvä palkka mutta ei enempää kuin mitä Grant oli saanut näyttämöllä. Aluksi Grant sai vain sivurooleja, mutta nopeasti hänestä tuli yksi Hollywoodin kirkkaimmista miestähdistä. Hänen viides elokuvansa oli Vaalea Venus (1932), jossa hän esitti miljonääriä vastanäyttelijänään tähtinäyttelijä Marlene Dietrich. Ensimmäisen pääroolinsa hän sai elokuvassa Hot Saturday (1932). Tähteyteen Grant nousi Mae Westin vastanäyttelijänä elokuvissa Vaarallinen kaunotar (1933) ja En ole enkeli (1933).
Paramountin-sopimuksensa loputtua vuonna 1935 Grant siirtyi Columbialle ja RKO:lle. Tämä antoi hänelle mahdollisuuden valita roolinsa aiempaa vapaammin. Hän alkoi saada pääosia myös komedioissa, kuten elokuvista Veikeä kulkuri (1935), Rouvani sulhanen (1937), Hätä ei lue lakia (1938), Meidän vastaeronneiden kesken (1940) ja Arsenikkia ja vanhoja pitsejä (1941, julkaistu 1944). Hänen vakavampia roolejaan olivat esimerkiksi elokuvissa Vain enkeleillä on siivet (1939), Tavoitteena Tokio (1943) ja Yksinäinen sydän (1944).
Grant sai Yhdysvaltain kansalaisuuden kesäkuussa 1942 ja otti samalla esiintyjänimensä viralliseksi nimekseen.
Kirjailija Ian Fleming loi agenttihahmo James Bondin Cary Grant mielessään. Roolia tarjottiinkin Grantille, mutta tämä kieltäytyi.
Grant esiintyi 1950-luvulla kaikkiaan 13 elokuvassa, kuten komediassa Rakas, minä nuorrun (1952) sekä romanttisissa elokuvissa Unohtumaton rakkaus (1957) ja Lemmenlaiva (1958). Vaarallisen romanssin jälkeen vuonna 1959 Grant oli uransa huipulla. Hänen elokuvissaan kävi paljon katsojia, ja vuonna 1964 Yhdysvaltain elokuvateatterinomistajat äänestivät hänet jo toisen kerran peräkkäin maan myyvimmäksi mieselokuvatähdeksi.
Grantin viimeinen elokuva oli Kävele, älä juokse (1966). Tultuaan ensimmäistä kertaa isäksi hän päätti keskittyä vanhemmuuteen. Grant ei lopettamisensa jälkeen näyttäytynyt edes television keskusteluohjelmissa, eikä hän antanut kovinkaan monta haastattelua. Grant sai edelleen paljon tarjouksia, mutta hän kieltäytyi kaikista hänelle ehdotetuista elokuvarooleista. Hän kertoi ohjaaja Warren Beattylle vuonna 1977, ettei enää nauttisi elokuvien tekemisestä.
Elokuvien jälkeinen ura ja kuolema
Elokuvauransa jälkeen Grant ryhtyi Fabergé-kosmetiikkayhtiön hajuvesien tuotekehittelijäksi ja markkinamieheksi. Hän myös kierteli työnsä puolesta tavarataloissa tapaamassa johtajia ja myyjiä. Yksittäisiä tuotteita hän ei kuitenkaan koskaan mainostanut.
Grant nimitettiin vuonna 1975 Metro-Goldwyn-Mayer-elokuvayhtiön johtokuntaan.
1980-luvulla Grant alkoi tekemään kiertueita Yhdysvaltain pikkukaupungeissa. Yhdeksänkymmenminuuttinen esitys nimeltä Keskustelu Cary Grantin kanssa alkoi filmimontaasilla Grantin tunnetuimmista elokuvista ja kunnia-Oscarin vastaanotolla. Sen jälkeen Grant astui itse lavalle aplodien saattelemana ja alkoi tuolissaan istuen vastailla yleisön kysymyksiin.
Grant kuoli aivohalvaukseen 82-vuotiaana vuonna 1986 ollessaan kiertueella.
Yksityiselämä
Grant oli naimisissa viisi kertaa. Hänen vaimonsa olivat näyttelijä Virginia Cherrill (1934–1935), perijätär Barbara Hutton (1942–1945), näyttelijä Betsy Drake (1949–1962), näyttelijä Dyan Cannon (1965–1968) ja tiedottaja Barbara Harris (1981–1986). Cannonin kanssa hän sai tyttären, Jenniferin.
Grant oli psykedeeliterapian ensimmäisiä kokeilijoita ja puolestapuhujia 1950-luvun lopulla. Hän kertoi kolme vuotta kestäneen LSD-terapian auttaneen häntä pääsemään eroon mielensä sumusta sekä lapsuutensa ja avioliittojensa aiheuttamista traumoista.
Tunnustukset
Grant sai Oscar-ehdokkuudet parhaasta miespääosasta elokuvissa Muistojen sävel (1941) ja Yksinäinen sydän (1944). Hänelle myönnettiin Oscar-kunniapalkinto vuonna 1969. Grant sai vuosina 1959–1964 viisi Golden Globe -ehdokkuutta.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi vuonna 1999 Grantin 1900-luvun toiseksi legendaarisimmaksi mieselokuvanäyttelijäksi Humphrey Bogartin jälkeen.
Filmografia
thumb|upright|Grant vuonna 1973 lopetettuaan jo näyttelemisen.
Paul Temple
Paul Temple on brittiläisen kirjailija Francis Durbridgen luoma salapoliisihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1938 BBC:n esittämässä 8-osaisessa radiokuunnelmassa Send for Paul Temple. Myöhemmin Temple on esiintynyt myös kirjoissa, elokuvissa, televisiossa ja sarjakuvissa.
Temple on yksityisetsiväksi ryhtynyt entinen rikoskirjailija, joka yhdessä vaimonsa Steven kanssa avustaa usein Scotland Yardin tutkimuksissa.
Vuosien 1938 ja 1968 välillä BBC teki kaikkiaan 28 Paul Temple -kuunnelmaa, joissa useimmissa oli kahdeksan jaksoa. Vuonna 2006 BBC teki uusintaversion kuunnelmasta Paul Temple and the Sullivan Mystery, jonka alkuperäinen vuoden 1947 versio on kadonnut. Templeä ovat esittäneet muun muassa Barry Morse ja Peter Coke.
Suomenkieliset kuunnelmat
Myös Yleisradion Radioteatteri on toteuttanut Paul Temple -kuunnelmia. Näistä YLE Tallennemyynti on julkaissut kuunnelmat Paul Temple ja tapaus Conrad (1961), Paul Temple ja Valentinen tapaus (1961) ja Paul Temple ja Spencerin juttu (1962). Kaikissa näissä Paul Templeä esitti Joel Rinne ja vaimo Stevenä kuultiin Rauha Rentola. Musiikkina suomalaistulkinnassa kuultiin Charles Williamsin The Devil´s Gallop
Five-a-Side
Five-a-Side on brittiyhtye Acen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1974. Levy on ilmestynyt Anchor Recordsin kustantamana ja sen on tuottanut John Anthony Neptune Prods. -yhtiölle. Äänittäjinä ovat olleet Pat Moran, Mike Stone ja Denis McKay.
Albumin tunnetuin kappale on singlenäkin menestynyt "How Long". Kappaleen tekijä on Paul Carrack, jolta on ilmestynyt omiakin levyjä vuoden 1980 Nightbird-albumista lähtien.
Asenate Manoa
Asenate Manoa (s. 23. toukokuuta 1992 Fidži) on tuvalulainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Matagigali Clubia. Hän pitää hallussaan maansa ennätystä 100 metrillä ajallaan 13,75 sekuntia.
Manoa harjoitteli Funafutin lentokentän kiitotiellä ennen kuin osallistui Pekingin olympialaisiin 2008. Hän karsiutui 100 metrin matkalla kisojen alkuerissä silloisella maansa ennätysajalla 14,05. Kyseessä oli Manoan ensimmäinen juoksu lähtötelineistä synteettisellä radalla. Hän kilpaili seuraavana vuonna MM-kisoissa, joissa hän oli sadalla metrillä eränsä seitsemäs juostuaan maansa ennätykseksi ajan 13,75. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän ei päässyt jatkoon 100 metrin karsintakierrokselta juostuaan ajan 13,92.
21. toukokuuta
21. toukokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 141. päivä (142. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 224 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 20. toukokuuta, 22. toukokuuta
Shimogamo-jinja
Shimogamo-jinja (, ’Kamon alempi pyhäkkö’) on šintolainen pyhäkkö Kioton kaupungissa Japanissa. Se sijaitsee Kioton pohjoisosassa Sakyōn suuralueella Kamo- ja Takanojokien yhtymäkohdan lähellä. Pyhäköllä on kaksi palvonnan kohdetta, kamit Tamayorihime no mikoto ja Kamo Taketsunumi no mikoto. Sen virallinen nimi on Kamo Mioya-jinja.