cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gilbertus Porretanus
Teokset
Gilbertus on lähes ainoa 1100-luvun loogikko, jota myöhemmät suuremmat skolastikot ovat lainanneet. Hänen logiikan alan pääteoksensa, tutkielma De sex principiis ("Kuusi prinsiippiä"), sai lähes yhtä paljon kunnioitusta kuin Aristoteleen logiikan alan teokset. Teosta kommentoivat monet, muun muassa Albert Suuri. Teoksen maine sai Danten mainitsemaan Gilbertuksen kunnianimellä Magister sex principiorum. Tutkielma käsittelee Aristoteleen teoksessa Kategoriat määrittelemiä kategorioita, erityisesti kuutta alempiarvoisempaa kategoriaa. Gilbertus erotti Aristoteleen kymmenen kategoriaa kahteen luokkaan, joista ensimmäinen on välttämättömien kategorioiden luokka ja toinen niistä johdettujen kategorioiden luokka. Välttämättömiin (formae inhaerentes) kuuluivat tiukassa merkityksessä ainoastaan substanssi, kvantitetti, kvaliteetti ja suhteessa oleva. Jäljelle jääneet kuusi eli paikka, aika, asento, omistaminen, tekeminen ja tekemisen kohteena oleminen olivat suhteellisia ja alempiarvoisia (formae assistentes). Ehdotus on mielenkiintoinen, mutta sillä ei ole ollut paljonkaan merkitystä logiikan tai tietoteorian kannalta. Skolastiikan historian kannalta Gilbertuksen realismin aikaansaamat teologiset seuraamukset ovat olleet mielenkiintoisempia.
Tutkielmassaan De Trinitate ("Kolminaisuudesta"), joka on joskus virheellisesti laitettu Boëthiuksen nimiin, hän käsittelee metafysiikkaa. Hän toteaa, että puhdas tai abstrakti olemus on luonnossa ensisijainen suhteessa kaikkeen muuhun. Tämä puhdas olemus on Jumala, joka tulee erottaa tuntemastamme kolmiyhteisestä Jumalasta. Jumala on käsittämätön, eikä kategorioita voida soveltaa hänen olemassaolonsa tai olemuksensa määrittelemiseen. Jumalassa ei ole eroja eikä erotuksia, kun taas kaikessa substansissa tai kappaleissa on materian aikaansaama dualiteetti. Puhtaan olemuksen ja substanssien välissä ovat ideat tai muodot, jotka ovat olemassa, vaikka ne eivät olekaan substansseja. Materialisoituneena näitä muotoja kutsutaan nimellä formae substantiales tai formae nativae — ne ovat kappaleiden olennaisin osa, eikä niillä itsellään ole suhdetta kappaleiden aksidensseihin eli niiden satunnaisiin ominaisuuksiin. Kappaleet ovat väliaikaisia, ideat lakkaamattomia ja Jumala ikuinen. Olemassaolon puhtain muoto, jossa Jumala on Jumala, on eri asia kuin ne kolme peroonaa, jotka muodostavat Jumalan substansissa. Muoto eli olennaisin osa on yksi, persoonat eli substanssit kolme. Tämä erotus toisaalta käsitteiden Deitas tai Divinitas ja toisaalta käsitteen Deus välillä sai aikaan Gilbertuksen opin tuomitsemisen.
Concepción
Concepción on yleinen paikannimi Etelä-Amerikassa:
Argyroúpoli (Attika)
Argyroúpoli on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ellinikó-Argyroúpolin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αργυρούπολης, Dimotikí Enótita Argyroúpolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 34 097 (vuonna 2011). Argyroúpoli on Ellinikó-Argyroúpolin kunnan kuntakeskus.
pienoiskuva|vasen|Argyroúpolin Pyhän Kolminaisuuden (Agías Triádas) kirkko. Argyroúpoli sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Ateenan keskustasta etelään ja se on käytännössä Ateenan esikaupunki. Kaupungissa sijaitsee Argyroúpolin metroasema.
Argyroúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ellinikó-Argyroúpolin kunnaksi yhdessä Ellinikón kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Oikeusteoria
Oikeusteoria eli yleinen oikeustiede on oikeustieteen tutkimushaara, joka on lähellä lainopin näkökulmaa oikeuteen ja sen alaan kuuluvat muun muassa
Oikeusfilosofia jaetaan usein varsinaiseen oikeusfilosofiaan ja oikeusteoriaan. Oikeusfilosofia soveltaa perinteistä filosofista lähestymistapaa pohtiessaan esimerkiksi oikeuden suhdetta yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen sekä oikeuden yleistä olemusta. Oikeusteoria on puolestaan lähellä perinteistä "juridiikkaa". Oikeusfilosofian ja oikeusteorian välinen raja on epäselvä ja jatkuvan akateemisen keskustelun kohteena. Ks. oikeusfilosofia.
Terho (etunimi)
Terho on suomalainen miehen etunimi. Luontoaiheinen nimi johtuu tammen pähkinämäistä hedelmää tarkoittavasta sanasta terho. Nimi oli ehdokkaana kalenterinimeksi 1800-luvun puolivälin jälkeen ja tuli almanakkaan 1900-luvun alussa.
Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 3 841 suomalaiselle miehelle, ennen vuotta 1960 myös noin 15 naiselle.
Selles-sur-Cher (juusto)
thumb|Selles-sur-Cher -juustoa. Selles-sur-Cher on ranskalainen vuohenmaitojuusto.
Selles-sur-Cher -juusto on saanut nimensä Selles-sur-Cherin kunnalta Ranskan Loir-et-Cherin depratementissa ja juustoa valmistetaan pohjoisen Keski-Ranskan Solognen alueella. Alue on tunnettu varsin kehnosta maaperästään, minkä takia alueella on laidunnettu perinteisesti vuohia. Juustolla on ollut Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys vuodesta 1975 lähtien.
Selles-sur-Cher valmistetaan vuohen täysmaidosta. Juustomassan aikaansaamiseksi käytetään pieni määrä juoksutetta. Valmistunut juustomassa asetellaan muotteihin, jonka jälkeen juustoa kuivataan vuorokauden ajan. Kuivaamisen jälkeen juusto suolataan ja peitellään tuhkalla. Juustoa kypsytetään vähintään kymmenen päivää, jolloin sen pintaan muodostuu sinihometta. Väriltään juusto on valkoista ja rakenteeltaan pehmeää. Juustossa on kuvailtu oleva hasselpähkinän makua ja lievä vuohen ja sienen haju. Juustoa voidaan tarjoilla esimerkiksi juustotarjottimella tai muiden ruokalajien alkupalana. Juusto sopii hyvin yhteen esimerkiksi patongin tai viinin kanssa.
John Campbell-Jones
Pienoisen menestyksen urheiluautokilpailuissa 1958 jälkeen Campbell-Jones siirtyi Formula 2 -sarjaan. Vuonna 1962 hän liittyi Formula 1 -sarjaan Emeryson-tallin kuljettajana. Belgian Grand Prix'ssa auton vaihdelaatikko rikkoutui harjoituksissa, minkä seurauksena hän kilpaili lainatulla Lotuksella. Autosta josta kuitenkin meni vaihdelaatikko rikki, ja hän sijoittui sijalle 11. Vaikka menestystä F1:stä ei tullut, saavutti hän pientä menestystä pienemmistä luokista samana vuonna.
Kaudeksi 1963 hän siirtyi Tim Parnellin talliin, joka ajatti Lola-autoja. Tallissa hän osallistui vain Britannian Grand Prix'hin sijoittuen sijalle 13.
Ami Hauhio
Aimo Robert ”Ami” Hauhio (14. kesäkuuta 1912 Viipuri – 16. joulukuuta 1955 ) oli suomalainen taiteilija, sarjakuvantekijä, kuvittaja, sanomalehti- ja pilapiirtäjä, kartanpiirtäjä ja kivipiirtäjä. Hän oli Viipurin Taiteilijaseuran ja Suomen Taidepiirtäjien Liiton jäsen (myös johtokunnassa). Suomen Taidepiirtäjien Liiton varapuheenjohtajana hän oli 1948. Hauhio muistetaan erityisesti yhtenä oman aikansa merkittävimmistä suomalaisista sarjakuvapiirtäjistä ja suomalaisen science fictionin edelläkävijänä.
Hauhio teki runsaat 300 kirjan- ja lehdenkantta. Yleisradio vanha pyöreä logo, jossa lukee RADIO, on Hauhion piirtämä.
Sarjakuvaura
Hauhion jännityssarjakuvissa keskeisenä aiheena oli usein jokin tekninen erikoisuus kuten räjähdysainepatentti tai atomimoottori ja päähenkilönä lentäjä tai tullimies. Ensimmäisen sarjakuvansa, jonka nimi oli Lentäjä Sam Hurjan seikkailut maalla, merellä ja ilmassa, Hauhio teki Seura-lehdelle vuosina 1937-38. Tullivartija Topi Valpas ilmestyi useissa maaseutulehdissä sotien aikana ja Patentti N:o 33 Seikkailujen Maailmassa vuosina 1940-41. Sota-aikana Lukemista Kaikille -lehdessä seikkaili Hauhion piirtämä Ismo Lento, rajaseudun poika. Sen oikeudet omisti Tekijätoimisto ja tämä syndikoitu sarja ilmestyi ilmeisesti myös muissa lehdissä.
Olavi Kanervan ja Reino Helismaan kirjoittama, Hauhion piirtämä suomalaisen science fiction -sarjakuvan klassikko Maan mies Marsissa, jossa kuitenkin huoletta kopioitiin Alex Raymondin sarjaa Flash Gordon, ilmestyi ensi kerran Isku-lehdessä jatkosarjana vuosina 1940–1941. Sen olivat käsikirjoittaneet Olavi Kanerva ja Reino Helismaa. Maan mies Marsissa julkaistiin myös albumina vuonna 1947, mutta julkaisu ei sisältänyt kaikkia sivuja ja sarjakuvan kuvajakoa oli muutettu. Vuonna 2011 Zum Teufel! julkaisi Maan miehen Marsissa alkuperäisen kuvajaon mukaisessa albumimuodossa.
Hauhion sarjakuvia julkaistiin säännöllisesti Pellervo-lehdessä jatkosarjoina. Esimerkiksi 1947–1950 ilmestyi science fiction -seikkailu Koltan perintö, joka oli jatkoa Valojuova-lehdessä vuosina 1944–1946 ilmestyneelle sarjakuvalle. Seinäjoen sarjakuvaseura julkaisi Koltan perinnön albumina vuonna 1984. Pellervossa ja Lasten Maailma -lehdessä julkaistiin Hauhion sarjakuvaversioita nuortenkirjallisuuden tunnetuimmista teoksista (esimerkiksi Aarresaari värillisenä Pellervossa, viimeinen osa 7/1961). Seura-lehdessä ilmestyi vuonna 1950 jatkosarjana (n:ot 36–47) Hauhion piirtämä Pekka Lipponen ja Kalle-Kustaa Korkki -sarjakuva. Vuonna 1952 Olavi Kanervan päätoimittamassa Seikkailujen maailma -lehdessä ilmestyi myös Hauhion Lentävä lautanen -sarjakuva, jonka Kanerva oli kirjoittanut. Edellä mainittujen teosten ohella Hauhio piirsi monia muitakin seikkailu- tai huumorisarjakuvia.
Timo Kokkilan kokoama Hauhion elämäntyötä esittelevä näyttely oli esillä Tampereella Finlaysonilla TR1-galleriassa kesällä 2014.
CSV
CSV on tiedostomuoto, jolla tallennetaan yksinkertaista taulukkomuotoista tietoa  tekstitiedostoon. Tiedostomuoto on ollut kauan käytössä, mutta vasta vuonna 2005 IETF julkaisu määrittelyn muodolle sekä sen MIME-tyypin.
CSV on toteutukseltaan tekstitiedosto, jonka taulukkorakenteen eri kentät on eroteltu toisistaan pilkuilla ja rivinvaihdoilla. Jos jokin kenttä sisältää erikoismerkkejä, kyseinen kenttä ympäröidään suorilla lainausmerkeillä ("). Ensimmäisellä rivillä voi olla kenttien selitykset samassa muodossa kuin mitä itse tiedot ovat.
CSV on esimerkiksi XML:ään verrattuna yksinkertainen tiedostoformaatti, jonka mukaisia tiedostoja voidaan hyödyntää esimerkiksi datan tallentamisessa ja datan siirtämisessä toiseen tietokoneohjelmaan. CSV:tä voidaan käyttää esimerkiksi yksinkertaisena datan arkistointimuotona, CSV-tiedostoja voidaan tuottaa yksinkertaisesti tietokannan sisältämästä datasta ja CSV-tiedosto voidaan avata taulukkolaskentaohjelmassa.
Esimerkki
Vuosi,Merkki,Malli,Pituus 1997,Ford,E350,"2,34" 2000,Mercury,Cougar,"2,38"
Epästandardit muodot
Esimerkiksi Microsoft Excel hyväksyy asetuksissaan erotinmerkiksi myös muun kuin pilkun. Yleisimmät vaihtoehtoiset erottimet ovat puolipiste ja tabulaattori eli sarkain. Vaihtoehtoisia erotinmerkkejä käytetään, koska pilkkua käytetään desimaalierottimena luvuissa.
Esimerkki
Vuosi;Merkki;Malli;Pituus 1997;Ford;E350;2,34 2000;Mercury;Cougar;2,38 2018;Peugeot;"807;Supercar";5
Marita Payne
Marita Payne Wiggins (s. 7. lokakuuta 1960 Barbados) on kanadalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, joista kumpikin on hopeisia; Payne oli mukana Kanadan joukkueessa Los Angelesin olympialaisissa 1984 sekä 4 × 100 metrin että 4 × 400 metrin viesteissä.
Paynen poika, Andrew Wiggins on pelannut koripalloa NBA:ssa.
Ludwig Bohnstedt
thumb|Ludwig Bohnstedt, piirros vuodelta 1872. thumb|Bohnstedtin toteutumaton ehdotus Saksan valtiopäivätaloksi (1872). thumb|Suomen Pankki, Helsinki (1883). Ludwig Bohnstedt (27. lokakuuta 1822 Pietari, Venäjä – 3. tammikuuta 1885 Gotha, Saksa) oli pietarinsaksalainen arkkitehti, joka vaikutti Pietarissa ja myöhemmin Saksassa. Hän on suunnitellut myös Suomen Pankin talon Helsingissä.
Elämä ja suunnittelutyöt
Bohnstedtin isä oli muuttanut Pietariin Saksan Stralsundista. Bohnstedt kävi koulunsa Pietarissa ja opiskeli vuosina 1839–1841 Berliinin yliopistossa ensin filosofiaa ja sitten arkkitehtuuria. Oltuaan Italiassa Bohnstedt palasi synnyinkaupunkiinsa Pietariin ja työskenteli siellä arkkitehtina vuosina 1843–1863. Pietarin taideakatemia myönsi hänelle akateemikon arvon vuonna 1846 ja professorin arvon vuonna 1858, ja lisäksi hän sai hovineuvoksen arvonimen. Bohnstedt suunnitteli 1850-luvun alkupuolella suuriruhtinatar Jelena Pavlovnan tilauksesta lisärakennuksia Oranienbaumin palatsiin. Muita Bohnstedtin Pietarin-vuosinaan suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa Jusupovin kaupunkitalo Liteinyi prospektilla (1852–1858) ja Riian saksalainen teatteri eli nykyinen Latvian kansallisooppera (1860–1863). Viimeksi mainittu paloi vuonna 1882, mutta Bohnstedt oli mukana sen uudelleenrakentamisessa.
Psalm 9
Psalm 9 (1984) on chicagolaisen Trouble-yhtyeen esikoisalbumi. Sitä pidetään yhtenä doom metalin klassikoista. Yhtye oli juuri päässyt Metal Blade Records -levy-yhtiölle. Alun perin albumi oli nimilevy, mutta sitä alettiin kutsua kuuluisan toiseksi viimeisen kappaleen mukaan nimellä "Psalm 9". Siinä lainataan psalmia 9: "The lord will be a refuge for the oppressed, a refuge in times of trouble" (suom. "Herra on sorrettujen turva, hän on suoja ahdingon aikana" ). Myöhemmissä painoksissa Psalm 9 lisättiin kanteen. Psalm 9:n tyylissä yhdistyvät 1960–1970-lukujen rock ja Black Sabbathin kaltainen hitaampi heavy metal. Albumin tunnelma on painostava ja äänimaailma raskas. Sanoituksissaan Eric Wagner käsittelee kristinuskon lisäksi kantaa ottavasti sellaisia aiheita kuin sotaa kappaleessa "Bastards Will Pay". Tales of Brave Ulysses on cover Cream-yhtyeen kappaleesta, jonka on kirjoittanut Eric Clapton.
Mestaritappaja
Mestaritappaja (The Mechanic) on yhdysvaltalainen vuonna 1972 julkaistu toimintaelokuva, jonka ohjasi Michael Winner. Elokuvan pääosassa on Charles Bronson. Sivuosassa nähdään Bronsonin vaimo Jill Ireland.
Elokuvan kuusitoista ensimmäistä minuuttia eivät sisällä lainkaan dialogia. Alussa nähdään vain Bronsonin näyttelemä vaitonainen Arthur Bishop työssään suunnittelemassa ja toteuttamassa toimeksiantoaan.
Vuonna 2011 elokuvasta tehtiin The Mechanic -niminen uudelleenfilmatisointi, jonka pääosassa on Jason Statham.
Juonikuvaus
Elokuva kertoo mafialle töitä tekevästä palkkamurhaajasta Arthur Bishopista. Hän on alansa paras, suunnittelee tehtävänsä eleettömästi, eikä jätä jälkiä. Epäinhimillinen työ on vieraannuttanut Bishopin ihmiskunnasta, ja hänellä on omat sääntönsä ja moraalinsa. Bishopin ihmissuhteet ovat pinnallisia ja rakkaus maksettua. Rauhallinen klassinen musiikki, pesällinen piipputupakkaa ja sormien lihaksia vahvistava stressipallo ovat Bishopin keinot selviytyä tehtävien aiheuttamasta paineesta
Piennarpukinparta
Piennarpukinparta eli pukinparta (Tragopogon pratensis) on Euroopassa kasvava keltakukkainen asterikasvi. Se on juureskasvina viljellyn kaurajuuren (Tragopogon porrifolius) lähisukulainen.
Ulkonäkö ja koko
Piennarpukinparta on kaksivuotinen ja kasvaa 50–70 senttimetriä korkeaksi. Sillä on paksu pääjuuri. Varressa ja sen tyvellä on lukuisia pitkiä ja kapeita lehtiä. Varsilehdet ovat sepiviä, kouruisia ja suippokärkisiä. Piennarpukinparran 3–5 cm leveät, vaaleankeltakukkaiset mykeröt ovat yksittäin varren haarojen päissä. Hedelmät ovat isoja lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kasvi aukaisee kukkansa vain aamupäiväksi, mikä on antanut vaikutteita kansankielisiin nimiin, esimerkiksi englanninkielinen nimi Jack-go-to-bed-at-noon ("Jaakko menee nukkumaan keskipäivällä").
Mestaritappaja
Juonikuvaus
Steve, joka on irrallinen ja tunteeton nuorukainen, kiinnostuu salamyhkäisen Bishopin elämästä. Aluksi vastahakoinen Bishop avautuu pian itsepintaiselle Stevelle. Hän ottaa tämän kumppanikseen ja alkaa kouluttaa nuorukaisesta itsensä veroista julmaa ja tunteetonta tappajaa. Samalla Bishop sinetöi oman kohtalonsa.
Elokuvan loppu on kuvattu Italiassa, jossa kaksikkoa odottaa Bishopin sooloiluun kumppaninsa valinnassa pettyneen mafian asettama ansa. Huvijahdin tappajista ja kallioisen serpentiinitien takaa-ajosta selvittyään Steve pettää Bishopin ja juottaa tälle myrkytettyä viiniä.
Palattuaan Napolista yksin Los Angelesiin Steve asettuu Bishopin kotiin ja ottaa tämän autonavaimet. Autoon istuttuaan hän huomaa taustapeiliin kiinnitetyn muistilapun, jossa lukee: "Jos luet tämän, se tarkoittaa, että en selvinnyt. Ovi viritti 13 sekunnin aikalaukaisimen, joka räjäyttää auton. Pam, olet kuollut!"
Vastaanotto
Helsingin Sanomien nimetön arvioija kirjoitti vuonna 1974 ensi-iltaan tulleen elokuvan olevan lajissaan erinomaista työtä: ”iskevä, tiivisrakenteinen, kuvauksellisesti tehokas ja niin jännittävä, ettei sitä katsoessa ennätä kunnolla edes hengähtää”. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1991 Michael Winnerin kuvaavan kylmän toteavasti ammattitappajan arkea ja elämää ja pikkutarkasti seuraavan työtilauksen valmistelua. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoi elokuvan olevan ”Bronsonin vähäpuheisen väkivaltarutiinin komeimpia kiteytyksiä loppuyllätyksineen”. Hän antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Uusintaversio
Simon Westin ohjaama uusintaversio The Mechanic tuli ensi-iltaan vuonna 2011.
Ludwig Bohnstedt
Elämä ja suunnittelutyöt
Bohnstedt asui vuodesta 1863 Saksan Gothassa, jossa hän toimi kaupungin rakennustoimen asiantuntijavirassa. Tämän kauden huomattavia suunnittelutöitä ovat kirjailija Fritz Reuterin yksityishuvila Eisenachissa ja useat pankkitalot Gothassa. Bohnstedt sai mainetta osallistumalla ahkerasti kansainvälisiin suunnittelukilpailuihin. Hän voitti vuonna 1872 kilpailun Berliinin valtiopäivätalosta, mutta hankkeen lykkäytymisen vuoksi hänen kehuttu suunnitelmansa ei lopulta toteutunut eikä hän menestynyt vuoden 1882 uusintakilpailussa. Hänen toteutuneita kilpailuehdotuksiaan ovat pyhiinvaelluskirkko Portugalissa ja vuosina 1878–1883 rakennettu Suomen Pankki Helsingissä. Bohnstedt osallistui myös Helsingin Kirurgisen sairaalan suunnittelukilpailuun, ja rakennuksen lopulta suunnitellut F. A. Sjöström käytti hänen ehdotustaan pohjana sairaalan yhden paviljongin piirustuksissa.
Bohnstedtin arkkitehtuuri edustaa eri kertaustyylejä, pääosin saksalaista pyörökaarityyliä ja uusrenessanssia mutta myös esimerkiksi uusgotiikkaa, uusbarokkia ja uusbysanttilaista tyyliä. Hänet valittiin vuonna 1874 Berliinin taideakatemian jäseneksi. Bohnstedtin oppilaisiin Pietarissa kuului Viktor Schröter.
Andréas Papandréou
Andréas G. Papandréou (, 5. helmikuuta 1919 – 23. kesäkuuta 1996) oli kreikkalainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän oli kolmen hallituksen johdossa Kreikan pääministerinä 21. lokakuuta 1981 – 2. heinäkuuta 1989 ja 13. lokakuuta 1993 – 22. tammikuuta 1996.
Missionskyrkan i Finland
pienoiskuva|Missionskyrkan på Åland Maarianhaminassa Missionskyrkan i Finland (MKF, ), aiemmalta nimeltään Fria Missionsförbundet (FMF, ) on yhdistys, joka toimii Suomen ruotsinkielisten vapaakirkollisten seurakuntien kattojärjestönä. Se rekisteröitiin uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 2004, vaikka toiminta siirtyi yhdistysmuotoisesta kirkkokunnan alla vasta 1.1.2007.
Andréas Papandréou
Varhainen elämä ja ura
Andréas Papandréou oli kotoisin Chíokselta ja johtavan kreikkalaisen liberaalipoliitikko Geórgios Papandréoun poika. Hänen äitinsä Sofía Mineḯkou oli puoliksi puolalainen. Papandréou meni Ateenan yliopistoon 1937 ja oli aktiivinen trotskilaisissa ryhmissä. Kun Ioánnis Metaxás nousi maan diktaattoriksi, Andréas Papandréou pidätettiin ja häntä kidutettiin. Vanhempiensa suhteiden avulla hän pääsi maasta.
Missionskyrkan i Finland
Missionskyrkan i Finland on Suomen ekumeenisen neuvoston jäsen sekä Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.
Andréas Papandréou
Varhainen elämä ja ura
Papandréou meni vuonna 1942 Harvardin yliopistoon Yhdysvaltoihin, jossa hän väitteli taloustieteen tohtoriksi. Hän jäi Harvardiin luennoijaksi ja professoriksi vuoteen 1947, sai 1944 Yhdysvaltain kansalaisuuden ja palveli laivastossa. Myöhemmin hän työskenteli Minnesotan yliopistossa, Northwestern-yliopistossa, Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, jossa hän oli taloustieteen laitoksen johtaja, Tukholmassa, New Yorkissa ja Yorkin yliopistossa Torontossa. Hän avioitui 1951 yhdysvaltalaisen Margaret Chantin kanssa, jonka kanssa sai kolme poikaa ja tyttären. He erosivat, ja Papandréou solmi kolmannen avioliiton 1989 jo aiemmin rinnallaan olleen Dímitra Liánin kanssa.
Missionskyrkan i Finland
Historia
Frank Mangsin johtama vapaakirkollinen herätysliike levisi 1920-luvulla ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Esimerkiksi Mustasaaressa herätysliike levisi Koivulahdesta Kyrönjokea myöten Voitilaan ja Tuovilaan.
Seurakunnat
Ahvenanmaa
Andréas Papandréou
Poliittinen ura
Papandréou otti kylmässä sodassa ainakin ulkoisesti neutraalin kannan ja toivoi maan olevan riippumattomampi Yhdysvalloista. Hän arvosteli Yhdysvaltain asevoimien ja tiedustelun vahvaa läsnäoloa Kreikassa ja halusi erottaa antidemokraattiset upseerit asevoimista. Hän yritti myös lopettaa CIA:n kanssa läheistä yhteistyötä tekevän tiedustelupalvelun tavan nauhoittaa poliitikkojen keskustelut.
Missionskyrkan i Finland
Seurakunnat
Pohjanmaa:
Andréas Papandréou
Poliittinen ura
Andréas Papandréoun nopea nousu maan hallitukseen aiheutti tyytymättömyyttä ja oli ainakin osasyy Geórgios Papandréoun hallituksen nopeaan kaatumiseen.
Missionskyrkan i Finland
Seurakunnat
Uusimaa:
Andréas Papandréou
Pääministerinä
Papandréou palasi Kreikkaan juntan kaaduttua 1974. Hän perusti uuden radikaalin puolueen, Panhelleenisen sosialistiliikkeen (Pasok). Suurin osa entisistä PAK:in kannattajista ja monet diktatuurin vastaiset ryhmät liittyivät siihen. Vuoden 1974 vaaleissa Pasok sai 13,5 % äänistä, mutta 1977 jo 25 % ja Papandréouta tuli oppositiojohtaja. Vuoden 1981 vaaleissa Pasok sai murskavoiton ja Papandréousta tuli Kreikan ensimmäinen sosialistipääministeri.
Missionskyrkan i Finland
Seurakunnat
Varsinais-Suomi
Andréas Papandréou
Pääministerinä
Tärkeimpänä Papandréou pyrki kirjoittamaan uudelleen modernin Kreikan historian ja uudistamaan sen valtarakenteita. Kreikan sisällissodasta sai nyt puhua ja siitä kerrottiin koulukirjoissa. Entiset kommunistisissit saivat eläkkeen ja heidän johtajansa Márkos Vafeiádis valittiin Kreikan parlamenttiin.
Papandréoun politiikka osoittautui suosituksi, ja Pasok voitti myös 1985 vaalit ja hän jatkoi pääministerinä. Toisella kaudella hänen asemaansa heikensi vakava talousskandaali, mikä johti kolmen ministerin erottamiseen. Myös hänen suhteensa yli puolet nuorempaan Olympic Airin lentoemäntään Dímitra Liániin ennen eroa entisestä vaimosta Margaríta (Margaret) Papandréousta tuli ilmi. Liáni ja Papandréou avioituivat 1989.
Valtion menot ylittivät tulot ja kasvava valtionvelka johti inflaatioon. Kesäkuun 1989 vaaleissa Pasok menetti asemansa parlamentissa, mutta oppositiokaan ei pystynyt muodostamaan hallitusta. Kolmien vaalien jälkeen oikeistolaisen Uuden demokratian Konstantínos Mitsotákis muodosti hallituksen kommunistien tuella. Uusi hallitus nosti Papandréouta vastaan syytteen rahoitusskandaalista, mutta hänet julistettiin syyttömäksi tammikuussa 1992. Kaksi hänen ministereistään sai tuomion.
Papandreu lannisti arvostelijansa johtamalla Pasokin voittoon vielä lokakuun 1993 vaaleissa. Heikko terveys esti häntä enää johtamasta maata tehokkaasti. Hän joutui sairaalaan sydänsairauden ja munuaisvaivojen vuoksi marraskuussa 1995, erosi 16. tammikuuta 1996 ja kuoli seuraavana kesänä. Myös hänen poikansa Geórgios Andréas Papandréou on poliitikko, ja hänet valittiin Kreikan pääministeriksi vuonna 2009.
Pultava (kirja)
Pultava (alkuteos Poltava) on ruotsalaisen historioitsijan ja kirjailijan Peter Englundin vuonna 1988 julkaistu läpimurtoteos, joka käsittelee nykyisen Ukrainan alueella sijaitsevan Pultavan kaupungin lähellä vuonna 1709 käytyä Pultavan taistelua. Englund kirjoitti teoksen samanaikaisesti vuonna 1989 valmistuneen väitöskirjansa kanssa. Kirja oli suuri myyntimenestys: sitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 250 000 kappaletta, ja se on käännetty lukuisille kielille.
Ulvilan lukio
thumb|Ulvilan lukio Ulvilan lukio on luokaton lukio, jossa on käytössä ns. 5 - jaksojärjestelmä. Koulu on perustettu 1969 Ulvilan yhteiskouluna. Peruskoulu-uudistuksessa se jaettiin Ulvilan yläasteeksi ja lukioksi, myöhemmin yläaste otti Ulvilan yhteiskoulu -nimen takaisin käyttöön. Syksyllä 2006 koulussa oli noin 330 opiskelijaa sekä 20 opettajaa. Koulun rehtorina toimii Marianne Nurmo-Heikkilä. Lukio sijaitsee Friitalan kylässä aivan Ulvilan keskustassa Kokemäenjoen rannalla.
Lukio tarjoaa perusopintojen lisäksi mahdollisuuden tavoitteidensa mukaisesti yksilölliseen oppimiseen esimerkiksi yhteistyössä yliopistokeskuksen ja kansalaisopiston kanssa. Se on myös mukana Satakunnan Sport Academissa.
Mietoinen
thumb|[[Mietoisten kirkko]] Mietoinen on Varsinais-Suomessa sijaitseva entinen Suomen kunta. Mietoinen ja Mynämäki yhdistyivät 1. tammikuuta 2007, jolloin uuden kunnan nimeksi tuli Mynämäki ja vaakunaksi Mietoisten vaakuna.
Ulvilan lukio
Ulvilan lukiossa on mahdollisuus suorittaa lukiodiplomi kuvataiteessa, musiikissa, liikunnassa ja mediassa.
Mietoinen
"Miellyttävä asua ja elää" oli kunnan slogan.
Historia
Mietoisten alue on noussut muiden Varsinais-Suomen rannikkopitäjien tavoin meren pinnan yläpuolelle maankohoamisen seurauksena hyvin myöhään. Kivikaudella koko tulevan pitäjän alue oli merenpohjaa ja vielä rautakauden loppupuolella – noin vuonna 400 jaa. – se oli saaristoa. Siten varhaisin asutus on voinut syntyä vasta tuolloin. Varhaisimmat muinaisjäännökset ovat Valaskallion Myllymäen rautakautinen rauniokalmisto, jonka esineistö on ajoitettu 800-luvulle, sekä Sydänperän ja Ravean kylien kalmistot. Kaulakossa sijaitsee puolestaan rautakautinen asuinpaikka ja kuppikivi.
Nostolava
Palontorjunnassa nostolavaa käytetään ihmisten pelastamiseen ja palon torjuntaan korkeissa rakennuksissa. Rakennusalalla erilaiset nostolavat ovat kehittyneet nopeampina ja tehokkaampina vaihtoehtoina perinteisille käsin siirrettäville ja pystytettäville tikkaille, perinteisille rakennustelineille tai vaijerien varassa riippuville liikuteltaville työlavoille eli ”kelkoille”. Lisäksi nostolavaa käytetään muun muassa katuvalojen ja voimalinjojen ylläpidossa, puistojen hoidossa ja kiinteistönhuollossa.
Mietoinen
Historia
Varhaiskeskiajalla asutus levisi maankohoamisen edetessä Mynäjoen laaksoa pitkin Mietoisiin Mynämäen suunnasta. Ensimmäinen historiallinen maininta Mietoisista on vuodelta 1295, jolloin Saari lahjoitettiin Turun tuomiokirkolle. Aikakauden harvoista säilyneistä asiakirjoista löytyy jo 1300-luvulta mainintoja myös alueella sijainneista Raukkaan, Mietoisten, Tavastilan, Uhlun ja Pyhän kylistä sekä Hietamäen kappelista. Tuolloin Mietoinen oli hallinnollisesti osa Mynämäen pitäjää. Seudun asutushistoriaa tutkineen Virpi Vuojärvi-Torhamon mukaan arkistolähteiden perusteella kaikki Mietoisten kylät on kuitenkin perustettu viimeistään 1300-luvun aikana. Samalla vuosisadalla Mietoisten Tavastilassa syntyi myös Suomen keskiajan huomattavin katolinen piispa Maunu II Tavast vuonna 1357. Nykyään hänen syntymäkotinsa paikalla sijaitsee Mietoisten kotiseutumuseo.
Nostolava
Puomilava-auto
Hydraulisella ja nivelletyllä varrella varustetut nostolavat yltävät korkeimmalle ja myös sivusuunnassa pisimmälle. Ne nostetaan ennen käyttöä yleensä laitteeseen kuuluvien hydraulisten tukijalkojen varaan. Kevyimmät nostolava-autot ovat kevytkuorma-auton alustalle rakennettuja. Niiden korikuorma voi olla parisataa kiloa ja korkein ulottuvuus noin 30 metriä. Maailman suurimmat nostolavat yltävät yli 100 metrin korkeuteen. Niitä käytetään muun muassa tuulivoimalatyömailla.
Mietoinen
Historia
Mietoisista muodostettiin Mynämäen kappeliseurakunta vuonna 1641. Vuonna 1643 valmistui Lehtisen kartanon isännän, Henrik Klaunpoika Flemingin rakennuttama Mietoisten harmaakivikirkko Mynäjoen rannalle. Innokas suomalaisuuden puolestapuhuja, piispa Daniel Juslenius syntyi Raukkaan pappilassa 1676. Mietoinen erosi emäpitäjästään Mynämäestä omaksi kirkkoherrakunnakseen vuonna 1865. Mietoisten kunta aloitti toimintansa samana vuonna.
Nostolava
Teleskooppipuomilava
Teleskooppipuomilavan vartena on suora puomi, joka nousee ja laskee teleskooppisesti, eli puomin osat liukuvat sisäkkäin. Puomitikasauto on paloautona suosittu tikasauton ja puomilava-auton yhdistelmä. Se on varustettu teleskooppisella tai nivelletyllä varsistolla, jota pitkin kulkevat tikkaat varren päässä sijaitsevaan työkoriin.
Mietoinen
Historia
Kunnan liikenteellinen kehitys alkoi höyrylaivaliikenteellä Laajoen alajuoksulta jo 1800-luvun lopulla. Monet laivareitit kulkivat rannikkoa pitkin ja liikennöineet höyrylaivat tekivät matkoillaan useita pysähdyksiä. Mynämäenlahden Höyrylaivayhtiö oli puolestaan toiminnassa 1910-luvulla, jolloin se anoi jopa Laajoen suun perkausta toiminnan edesauttamiseksi. 1900-luvun alussa muut kulkuneuvot kuitenkin syrjäyttivät höyrylaivat ja kunnan liikenneyhteydet paranivat huomattavasti, kun Uudenkaupungin rata Turusta Uuteenkaupunkiin valmistui vuonna 1924. Samalla valmistuivat radan varteen myös Hietamäen asema ja Unikankareen seisake. Lauttanpään höyrylaivalaiturikin myytiin huutokaupalla ja purettiin radan valmistuttua. Säännöllinen linja-autoliikenne linjalla Vehmaa–Mietoinen–Mynämäki–Turku aloitettiin puolestaan jo vuonna 1929. Keskustan eteläpuolitse kulkeva Kustavintie Turusta Kustaviin valmistui puolestaan 1960-luvulla.
Nostolava
Saksinostin
Pystysuoriin nostotarpeisiin on kehitetty saksinostin, jossa työkori liikkuu ylös ja alas saksivarsimekanismin avulla. Kuorma-auton alustalle rakennettua järeää saksinostinta kutsutaan nimellä saksilava-auto. Saksinostimien etuna on suuri korikuorma, eli niillä voidaan nostaa työkohteeseen tekijöiden lisäksi melko painavia tavarakuormia. Lava eli työkori voi olla myös tilavampi kuin muunlaisissa nostolavoissa.
Mietoinen
Historia
Kunta ehti toimia itsenäisenä 142 vuotta, kunnes se liitettiin takaisin Mynämäkeen vuonna 2007. Päätökset yhdistymisestä tehtiin kuntien kunnanvaltuustoissa äänestämällä. Mynämäki oli yksimielisesti yhdistymisen kannalla, Mietoisissa äänet jakaantuivat 13–3 yhden äänestäessä tyhjää.
Nostolava
Mastonostin
Mastonostin tai mastolava on laite, jossa työkoria nostetaan pystysuoraan yhtä tai kahta mastoa pitkin voimavirran avulla. Rakennuksen seinään tuetulla mastonostimella voidaan päästä jopa 200 metrin korkeuteen.
Mietoinen
Historia
thumb|Tyypillistä mietoislaista keväistä peltomaisemaa Kaukurlan kylässä
Nostolava
Kuukulkija
Kuukulkijaksi sanotaan nostolavaa, jonka kulmissa ei ole tukijalkoja. Sitä voidaan hitaasti siirtää maanpintaa pitkin myös työkorin ollessa ylhäällä. Sen alusta on melko pieni, mutta tehty painavaksi laitteen kaatumisen estämiseksi. Kuukulkijat voivat olla pyörä- tai tela-alustaisia, ja isoimmilla malleilla päästään jopa 40 metrin työskentelykorkeuteen.
Mietoinen
Nähtävyydet
thumb|Talvista metsämaisemaa tammikuussa 2009 Mietoisten alueella sijaitsee muutamia pienimuotoisia nähtävyyksiä. Kenties huomattavin niistä on edellä mainittu Mietoisten kirkko. Keskustaajamassa sijaitsee myös Maunu II Tavastin kotitilalle perustettu Tavastilan kotiseutumuseo. Eräs huomattavimmista rakennuksista on myös Koneen säätiön hallussa oleva Saaren kartano. Mietoistenlahden Natura-alue Laajoen suistossa puolestaan on yksi Varsinais-Suomen huomattavimmista luonnonnähtävyyksistä. Lahden länsirannalla Pyhärannassa sijaitsee Saarnakivi, jonka juurella piispa Henrik perimätiedon mukaan saarnasi.
Nostolava
Käyttöturvallisuus
Nostolavan käyttö edellyttää suurta huolellisuutta laitteen kaatumisen ja muiden vahinkojen välttämiseksi. Etenkin puomityyppisten nostolavojen alusta on varustettu erillisillä tukijaloilla, joiden varaan laitteen paino siirretään pois pyöriltä ennen nostolavan käyttöä. Niiden avulla alusta myös säädetään tarkasti vaakatasoon. Korissa korkealla työskentelevien putoamisvaaraa ehkäisevät kaiteet ja turvavaljaat. Nostolava on valittava huolellisesti kunkin työtehtävän ja olosuhteiden kuten tilojen ja maaperän kantavuuden mukaan. Nykyisin nostolavat on varustettu ylikuormitussuojalla ja rajakatkaisimella, jotka estävät liian raskaat lavakuormat ja liian suuret ulottuvuudet korkeus- ja sivusuunnassa. Henkilönostimien käytön turvallisuudesta, laitteiden tarkastuksesta ja käyttäjien koulutuksesta on Suomessa omat säädöksensä, tärkeimpänä valtioneuvoston päätös 793/99.
Mietoinen
Ruokakulttuuri
Mietoisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ternimaidosta tehty uunijuusto sekä uunikala.
Nostolava
Valmistajia
Kuorma-auton alustalle rakennettuja järeitä nostolavoja valmistavat Suomessa muun muassa Kiitokori-konserniin kuuluva kaarinalainen Vema-Lift Oy sekä Tampereella ja Porissa toimiva Bronto Skylift, joka vuonna 2015 siirtyi amerikkalaisomistajilta japanilaisen Moritan omistukseen. Muita nostolavojen valmistajia ovat Aichi, Dino, Dexter, Denka-Lift, Genie, Haulotte, JLG, Leguan, Scanlift, Skyjack, Terex ja Up Right.
Sergei Gontšar
Sergei Viktorovitš Gontšar (ven. Сергей Викторович Гончар, ; s. 13. huhtikuuta 1974 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja, joka toimii NHL-seura Pittsburgh Penguinsissa puolustajien kehitysvalmentajana.
NHL
Gontšar oli Washington Capitalsin varaus NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella 1992. Ensimmäiset NHL-ottelunsa hän pelasi Washington Capitalsissa työsulkukaudella 1994–1995. Lähes kymmenen kokonaisen Washingtonissa pelatun kauden jälkeen hänet myytiin Boston Bruinsiin 3. maaliskuuta 2004. Venäjällä pelaamansa työsulkukauden 2004–2005 jälkeen Gontšar solmi viisivuotisen, 25 miljoonan dollarin sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa 4. elokuuta 2005. Pittsburgh-sopimuksen päätyttyä Gonchar siirtyi kolmen vuoden sopimuksella Ottawa Senatorsiin vapaana agenttina siirtorajan avauduttua 1.heinäkuuta 2010. Hänet kaupattiin 7. kesäkuuta 2013 Dallasiin vaihdossa ehdolliseen kuudennen kierroksen varausvuoroon.
Vihtori Kosola
Iisakki Vihtori Iisakinpoika Kosola (10. tai 28. heinäkuuta 1884 Ylihärmä – 14. joulukuuta 1936 Lapua) oli suomalainen talonpoika ja aktivisti, joka toimi 1930-luvulla oikeistoradikaalin ja antikommunistisen Lapuan liikkeen johtajana ja keulakuvana sekä sen seuraajaksi perustetun Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) puheenjohtajana vuosina 1932–1936. Joidenkin aikalaisten mielestä Kosolasta kaavailtiin jopa fasistityyppistä Suomen diktaattoria.
Etappimies, kalterijääkäri ja lakonmurtaja
Vihtori Kosolan vanhemmat olivat talollinen Iisakki Kosola ja Maria Filppula. Hän oli vanhin isänsä toisesta avioliitosta syntyneistä kahdeksasta lapsesta. Ennen Kosolan syntymää hänen isänsä oli viettänyt 11 vuotta vankilassa pikaistuksissa tehdystä taposta lyötyään markkinamatkalla miehen kuoliaaksi puntarilla. Kosolan synnyinkoti Ylihärmässä paloi vuonna 1888, ja perhe muutti Lapualle ostaen Huhtalan talon Liuhtarinkylästä. Iisakki Kosola osti nykyisen Kosolan talon vuonna 1890. Keskellä Lapuan kirkonkylää sijaitseva talo oli suuri ja vauras, ja siinä toimi kievari. Vihtori Kosola joutui isännäksi jo 15-vuotiaana isänsä kuoltua. Hänen nuoruusvuotensa kuluivat lähinnä maanviljelijänä. Hän suoritti Orisbergin maamieskoulun kaksivuotisen kurssin ja oli aktiivisesti mukana Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran toiminnassa.
thumb|left|[[Kosolan talo Lapuan keskustassa 1930-luvun ulkoasussa.]] Kosolan poliittinen herääminen alkoi vuoden 1902 kutsuntalakkojen seuraamisesta ja hän kuului myöhemmin kotiseudullaan ”laiskain seuraksi” kutsuttuun maalaispoikien poliittiseen keskustelukerhoon. Poliittiseksi ihanteekseen hän selitti myöhemmin kotitalossaan vallinneen ”tasa-arvon”, jossa palkolliset saivat syödä samassa pöydässä isäntäväen kanssa. Monien muiden Lapuan liikkeen johtajien tavoin Kosola eli ankaran herännäisyyden vaikutuspiirissä, mikä näkyi myöhemmin häneen ja liikkeeseen kohdistetuissa odotuksissa.
Vuonna 1915 Kosola ryhtyi auttamaan jääkäriliikettä, ja hänen kotitalostaan tuli yksi etappi Ruotsin rajalle johtaneen salaisen reitin varrella. Myös hänen nuorin veljensä Ville Kosola meni jääkäriksi Saksaan. Kosolan talon kautta ehti kulkea noin 250 värvättyä, ennen kuin santarmit pääsivät vihille toiminnasta ja vangitsivat Kosolan helmikuussa 1916. Hän oli Pietarin Špalernajan tutkintavankilassa ”kalterijääkärinä” toista vuotta. Hänen sellitoverinaan oli niin ikään jääkärivärväyksestä vangittu Esko Riekki. Vapauduttuaan helmikuun vallankumouksen jälkeen maaliskuussa 1917 Kosola palasi Lapualle, jossa hän osallistui suojeluskunnan perustamiseen, aluksi ”palokunnan” peitenimellä. Sisällissodassa Kosola toimi alkuun konekiväärimiehenä, sitten joukkueenjohtajana. Hän otti osaa muun muassa Tampereen taisteluun. Hän kuului niihin, joille sota oli ehdottomasti ”Suomen vapaussota”. Kosola kuului vuonna 1918 Paasikiven senaatin asettamaan komiteaan, joka valmisteli esitystä entisille jääkäreille maksettavasta kuukausiavustuksesta. Hän oli myös värväämässä Lapualta vapaaehtoisia osallistumaan Viron vapaussotaan ja Itä-Karjalan heimosotiin.
Sisällissodan jälkeen Kosola jatkoi suojeluskuntatoiminnassa ja oli 1920-luvulla ”Pihkalan kaartina” tunnetuksi tulleen Yhtymä Vientirauha -nimisen lakonmurtojärjestön Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana. Hänen tehtävänään oli värvätä ”valkoisia työmiehiä” vapaaehtoiseksi rikkurityövoimaksi kommunistien johtamia satamalakkoja murtamaan. Vientirauhan johtaja Martti Pihkala järjesti Kosolalle yhteyksiä vaikutusvaltaisiin työnantaja- ja teollisuuspiireihin. Kosola pysyi kuitenkin pääosalle Suomen kansasta täysin tuntemattomana vuoteen 1930 asti.
Kosola kuului Maalaisliittoon, mutta erosi siitä vuoden 1931 alkupuolella jouduttuaan puoluejohdon kanssa erimielisyyksiin puolueen ja Lapuan liikkeen suhteesta.
Lapuan liikkeen johtaja
thumb|Kosola puhumassa Lapuan päivillä 14. heinäkuuta 1930. thumb|Lapuan liikkeen kolmihenkinen johto eli triumviraatti kahvilla kesällä 1930. Vasemmalta pankinjohtaja [[Iivari Koivisto, maanviljelijä Vihtori Kosola ja maanviljelijä Vihtori Herttua.]] Lapuan liikkeen toiminta käynnistyi marraskuussa 1929, kun Kosolan johtama väkijoukko keskeytti väkivaltaisesti Lapuan työväentalolla pidetyn Lapuan haastejuhlat -nimisen kommunistien tilaisuuden ja repi esiintyjiltä punaiset paidat pois päältä. Ei ole varmaa, oliko kyseessä spontaani tapahtuma vai oliko joku värvännyt lakonmurtajana tunnetun Kosolan johtamaan iskua. Kahakan seurauksena kutsuttiin Kustaa Tiitun aloitteesta 1. joulukuuta koolle Lapuan ensimmäinen kansalaiskokous. Kosola piti siellä alustuksen ja oli mukana Suomen hallituksen puheille Helsinkiin lähetetyssä kokousedustajien lähetystössä, mutta häntä ei vielä pidetty liikkeen johtajana. Häntä alkoivat tukea liikkeen johtoon Lapuan kirkkoherra K. R. Kares, opettaja Hilja Riipinen ja liikkeen helsinkiläinen taustavaikuttaja Kai Donner. Kosola oli alustajana myös maaliskuussa 1930 pidetyssä Lapuan toisessa kansalaiskokouksessa, joka oli uuden kansanliikkeen ensimmäinen valtakunnallinen kokous. Kokouksessa perustettiin Lapuan liikkeen keskuselimeksi Suomen Lukko -järjestö, jonka valtuuskunnan koollekutsujaksi Kosola valittiin.
Lapuan liikkeen jyrkän linjan johtona toimi Kosolan ”esikunta”, joka piti majaa Kosolan talossa Lapualla. Kosolan talo miellettiin julkisuudessa Lapuan liikkeen päämajaksi ja liikkeen johtoryhmä kokoontui useimmiten siellä. Sieltä annettiin määräyksiä useisiin muilutuksiin ja sinne tuotiin kuulusteltaviksi ja ”tuomittaviksi” muilutettuja kommunisteja. Kun radikaalit ohittivat liian maltillisena pidetyn Suomen Lukon, kohosi Kosola koko Lapuan liikkeen johtajaksi ja keulakuvaksi, mikä vahvistui Lapualla 20.–21. kesäkuuta pidetyssä valtakunnallisessa kokouksessa. Kokouksessa valittiin Helsinkiin suunnitellulle talonpoikaismarssille kolmihenkinen johto – Kosola, Vihtori Herttua ja Iivari Koivisto – jota alettiin sittemmin nimittää ”Lapuan johdoksi”.
Edward James Jordan
pienoiskuva|Goodmans Axiette on E. J. Jordanin suunnittelema kokoäänialueen kaiutin Edward James ”Ted” Jordan (18. helmikuuta 1929 – 28. kesäkuuta 2016) oli brittiläinen kaiutinten suunnittelija ja kaiutintekniikan kehittäjä. Hän paneutui työssään erityisesti kokoäänialueen kaiutinten tuotekehitykseen.
Vihtori Kosola
Lapuan liikkeen johtaja
Lapualaiset halusivat nyt kommunistit kokonaan pois eduskunnasta ja Kosola määräsi muiluttamaan koko STPV:n eduskuntaryhmän Helsingistä, mutta kiinni saatiin vain kaksi. Suoraan perustuslakivaliokunnan istunnosta 5. heinäkuuta siepatut kansanedustajat Eino Pekkala ja Jalmari Rötkö tuotiin vankeina Kosolan taloon Lapualle, mutta Kosola päätti pian luovuttaa heidät Svinhufvudin vaatimuksesta viranomaisille, sillä hän ei halunnut viime hetken esteitä talonpoikaismarssin onnistumiselle. Alkuperäinen tavoite kommunistien saamisesta pois eduskunnasta kuitenkin saavutettiin, sillä hallitus antoi heti Pekkalan ja Rötkön muilutuksen jälkeen pidätysmääräyksen lopustakin eduskuntaryhmästä. Myöhemmin Kosola antoi hyväksyntänsä myös sosiaalidemokraattisen varapuhemies Väinö Hakkilan kyyditykselle.
Edward James Jordan
Jordan aloitti kaiutinten tuotekehitystyön kaiuttimia valmistaneen Goodmans Industries -yrityksen Wembleyssä sijainneella tuotekehitysosastolla. Vuodesta 1963 alkaen hänen Jordan-Watts Ltd -yrityksestään tuli metallikartioisten kaiutinten edelläkävijä. Vuonna 1975 hän perusti yrityksen, joka on vuodesta 1982 toiminut nimellä E J Jordan Designs.
Vihtori Kosola
Lapuan liikkeen johtaja
thumb|left|Lapuan liike pyrki esittämään Kosolan voimakkaana johtajana. Kosola kuvanveistäjä [[Mauno Oittinen|Mauno Oittisen mallina 1930.]]
Edward James Jordan
Jordan kirjoitti useita artikkeleita, joissa hän selitti kaiutintekniikan teoriaa.
Vihtori Kosola
Lapuan liikkeen johtaja
Kosolan uran huippu oli 7. heinäkuuta 1930 järjestetty talonpoikaismarssi, jonka myötä hänen asemansa Lapuan liikkeen johdossa viimeistään tuli koko Suomen kansan tietoon. Hän sai johtaa ”maakuntien miesten” paraatin Helsinkiin presidentti Relanderin, pääministeri Svinhufvudin ja kenraali C. G. E. Mannerheimin vastaanotettavaksi. Puhuessaan Senaatintorilla hän vaati kommunismin poistamista ”viimeistä piirtoa myöten” ja sai runsaat suosionosoitukset. Noste oli näihin aikoihin todella voimakas: K. R. Kares julisti Kosolan olevan ”Jumalan valitsema kansanjohtaja” ja kirjailija Sulo-Weikko Pekkola kutsui häntä ihaillen ”Pohjolan Mussoliniksi”. Vastustajat näkivät hänessä Mussolinin kaltaisen ehdokkaan Suomen tulevaksi diktaattoriksi ja jyrkimmät kannattajat hänestä sellaista toivoivatkin. Tästä juontui leikillinen liikanimi Kosoliini. Kosola itsekin leikitteli ajatuksella diktatuurista, mutta mitään suunnitelmaa sen toteuttamiseksi ei koskaan ollut.
Taustansa puolesta Kosola oli sopiva talonpoikaisen kansanliikkeen johtajaksi, mikä antoi hänelle tiettyä auktoriteettia. Monien – myös useiden Lapuan liikkeen merkittävien taustavaikuttajien – mielestä Kosola kuitenkin toimi liikkeessä vain sattumalta esiin kohonneena keulakuvana eikä hänellä ollut todellisia johtajanominaisuuksia. Päätöksiä tehtäessä hän oli usein hiljaa tai muiden ohjailtavissa. Kosolan julkiset puheet olivat pääosin muiden, kuten Kareksen, Donnerin ja Artturi Vuorimaan kirjoittamia. Donner kirjoitti kesällä 1930 pääosan Kosolan puheista, mukaan lukien talonpoikaismarssin kuuluisan puheen. Kosolan yleissivistystä ja taktista älyä on myös epäilty; hänen on kerrottu kysyneen maineensa huipulla ollessaan erään kostean ravintolaillan aikana Donnerilta: ”''Kuulkaa, sanokaa nyt minkälainen semmoinen tiktaattori oikein on? Onko hän sellainen, että hänen ei tarvitse noudattaa lakeja?''” Kosolan tärkein rooli oli siinä, että hän myötäili äärimmäisyyslinjaa ja liikkeen johtajan auktoriteetilla ”antoi luvan” muilutuksiin ja kyydityksiin. On sanottu, että liikkeen sisällä hänellä oli valta sallia ja käskeä, mutta ei kieltää.
Vielä syksyllä 1930 Kosola ehdotti uuden kyyditysaallon käynnistämistä, mutta Lapuan liikkeen valtuuskunnan enemmistö ei enää kannattanut ajatusta ja painosti hänet peruuttamaan ohjeensa. Syyskuussa Kosola allekirjoitti Vihtori Herttuan ja Iivari Koiviston kanssa julkisen määräyksen lopettaa kyyditykset. Marraskuussa 1930 Lapuan liike päätti järjestäytyä Lapuan liike ry -nimiseksi yhdistykseksi, mutta sen tähti oli jo pahasti laskussa. Perustavoitteet oli yhtäältä saavutettu kommunistilakien tultua hyväksytyiksi ja toisaalta liikkeen kurittomat ja laittomat toimintatavat – varsinkin entisen presidentin K. J. Ståhlbergin kyyditys lokakuussa – veivät siltä kannatusta ja eristivät sen porvarillisista puolueista.
Liikkeen toiminta pyrittiin kuitenkin pitämään käynnissä, ja seuraavaksi tavoitteeksi nousi vuoden 1931 presidentinvaaliin vaikuttaminen. Koska Kosolasta tai muista liikkeen omista johtajista ei löytynyt varteenotettavaa presidenttiehdokasta, tähdättiin lähinnä P. E. Svinhufvudin valinnan varmistamiseen. Valitsijamiesten suorittamaa vaalitoimitusta Kosola seurasi itse Eduskuntatalon yleisölehteriltä, valmiina soittamaan Lapuan liikkeen valtuuskunnalle ja tiedottamaan vaalin tuloksesta. Valtuuskunta oli jopa varautunut julistautumaan kapinahallitukseksi, jos vastaehdokas K. J. Ståhlberg valittaisiin, mutta lopulta Svinhufvud kuitenkin voitti täpärästi.
Mäntsälän kapina
Syksystä 1931 alkaen Lapuan liike ryhtyi hyökkäämään yhä voimakkaammin myös sosiaalidemokraattista työväenliikettä vastaan, mikä ajoi sen lopulta välirikkoon Sunilan hallituksen ja erityisesti sisäministeri Ernst von Bornin kanssa. Suhteet kiristyivät varsinkin sen jälkeen, kun suuri väkijoukko naulasi Kosolan käskystä syyskuussa 1931 sisäministerin määräyksellä uudelleen avatun Lapuan työväentalon ovet ja ikkunat umpeen.
thumb|vasen|[[Aarno Tavaila ja Vihtori Kosola Turun lääninvankilassa 1932. ]] Lapuan liikkeen taival päättyi Mäntsälän kapinaan helmi–maaliskuussa 1932. Kosolalla ei ilmeisesti ollut osuutta kapinan alkamiseen, mutta hän asettui kapinallisten vaatimusten tueksi ja liittyi vielä kapinaan keulakuvaksi, minkä seurauksena hän joutui hankkeen epäonnistuttua tutkintovankeuteen. Turun hovioikeus määräsi tutkinnan päätyttyä alkusyksystä 1932 kapinajohtajat vapautettaviksi tuomioiden antamiseen asti, mutta hallitus määräsi poikkeuslain turvin heidät pidettäviksi edelleen vangittuina Turun lääninvankilassa. Tutkintovankeudesta Kosola ja muut syytetyt K. M. Walleniusta lukuun ottamatta vapautuivat julkisen painostuksen ja nelipäiväisen syömälakon ansiosta keskiyöllä 19. lokakuuta, oikeudenkäynnin ollessa vielä kesken. Uskolliset kannattajat ottivat Kosolan riemusaatossa vastaan hänen palatessaan Lapualle. Mäntsälän kapinan johtajien vankeusaika jäi sangen lyhyeksi; marraskuussa 1932 hovioikeus langetti Kosolalle yhdeksän kuukauden ehdollisen vankeustuomion, jonka Korkein oikeus helmikuussa 1934 korotti yhteen vuoteen.
Isänmaallinen kansanliike
Kosola erosi Vientirauhasta vuonna 1935, koska IKL:n yritykset kosiskella työväestöä omalla ammattijärjestöllä vieraannuttivat työnantajapiirit puolueesta. Samana vuonna Kosola julkaisi muistelmateoksen Viimeistä piirtoa myöten: muistelmia elämäni varrelta, jonka todellinen kirjoittaja oli toimittaja Vilho Viita. Sen esipuhe on päivätty ”Lapualla punapaitain riisumisen viisivuotispäivänä 1934”.