cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuoden 1703 suuri myrsky
Myrsky vaurioitti Lontoon rakennuksia. Westminster Abbeyn katto tuhoutui, ja kuningatar Anna piiloutui St Jamesin palatsin kellariin. Satoja laivoja ja veneitä törmäsi toisiinsa London Bridgen itäpuolella. Yksi Essexin rannikolla ollut alus seilasi Göteborgiin ennen kuin se pääsi palaamaan takaisin Englantiin. Tuulimyllyjä syttyi palamaan, koska niiden siivekkeet pyörivät liian nopeasti.
Myrskyssä kuoli arvioiden mukaan ihmistä. Osa kuolleista oli sotalaivojen miehistöä, jotka olivat paluumatkalla Espanjan perimyssodasta. Itä-Anglian yliopiston ilmastontutkimusyksikön perustaja Hubert Lamb arvioi vuonna 1991, että myrskyssä kuoli kuninkaallisen laivaston sotilasta.
Aikalaiset pitivät myrskyä merkkinä Jumalan vihasta, ja papit puhuivat siitä saarnoissaan vielä 50 vuoden päästäkin. Daniel Defoe tallensi silminnäkijöiden kertomuksia teokseensa The Storm (ei suomennettu). Hän uskoi Jumalan olleen tyytymätön Englannin heikkoon sotamenestykseen Espanjaa ja Ranskaa vastaan. Defoe laati tuulen voimakkuuden luokitteluun perustuvan asteikon sata vuotta ennen Francis Beaufortia. Hän teki Bernoullin lakiin liittyviä havaintoja: rakennukset, joihin tuuli osui suoraan, näyttivät selviävän pienemmillä vaurioilla kuin niiden takana olleet rakennukset.
Vuoden 1703 myrskystä uutisoitiin laajasti senaikaisessa lehdistössä.
Wassily Leontief
Wassily Leontief (5. elokuuta 1905 München, Saksa — 5. helmikuuta 1999 New York) oli venäläissyntyinen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti yleisen tasapainoteorian kehittäjänä. Leontief sai vuonna 1973 Nobelin taloustieteen palkinnon.
Leontief opiskeli vuodesta 1921 vuoteen 1925 Leningradin yliopistossa ja suoritti maisterintutkinnon pääaineenaan taloustiede. Opiskeluaikanaan Leontief joutui usein pidätetyksi, koska hän arvosteli kommunismia. Vuonna 1925 Leontiefin sallittiin lähteä Neuvostoliitosta ja hän siirtyi jatkamaan opintojaan Berliinin yliopistoon. Berliinissä Leontief suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1928 erityisaiheenaan panos–tuotos-analyysi; hänen työnohjaajansa oli Werner Sombart. Vuonna 1931 Leontief siirtyi Yhdysvaltoihin työskentelemään National Bureau of Economic Researchissa. Vuosina 1932–1975 hän työskenteli Harvardin yliopistossa, ja New Yorkin yliopistoon hän siirtyi vuonna 1975.
Tutkimustyö
Leontiefin tunnetuimmat tutkimukset käsittelevät yleistä tasapainoteoriaa sekä panos–tuotos-analyysia. Lisäksi Leontief tutki kansainvälistä kauppaa ja kehitti nimeään kantavan Leontiefin paradoksin: maailman pääomarikkain valtio Yhdysvallat vie hyödykkeitä, joiden tuottamiseen tarvitaan suhteellisen paljon työvoimaa mutta tuo hyödykkeitä, joiden tuottamiseen tarvitaan suhteellisen paljon pääomaa. Tämä havainto on suorassa ristiriidassa kansainvälisen kaupan perusmallin, Heckscherin–Ohlinin teoreeman, kanssa.
Nobel-palkinto Leontiefille myönnettiin hänen panos–tuotos-analyysiin liittyvästä työstään.
Mikko Huhtala
Mikko Kustaa Huhtala (s. 30. maaliskuuta 1952 Lapua) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja olympiamitalisti. Parhaina vuosinaan hän paini alle 74:n ja alle 82 kilon sarjoissa.
Huhtala voitti olympiapronssia Moskovassa 1980 ja sijoittui neljänneksi Montréalissa 1976. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Oslossa 1981 ja EM-kisoissa hopeaa Prievidzassa 1980. Muissa MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 1975 ja 11:nneksi vuonna 1974. EM-kilpailuissa hän oli neljäs vuonna 1976, viides vuosina 1978 ja 1981 sekä kuudes vuosina 1976 ja 1979. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1982 ja sotilaiden maailmanmestaruuden vuonna 1974.
Seuratasolla Huhtala edusti Lapuan Virkiää. Hän voitti viisi Suomen mestaruutta, 74 kilon sarjassa vuosina 1976, 1977, 1978 ja 1980 sekä 82 kilon sarjassa vuonna 1979. SM-hopeaa hän sai vuosina 1974 ja 1982 sekä pronssia vuosina 1975 ja 1981.
Mikko Huhtalan serkku Ilmari Huhtala voitti kreikkalais-roomalaisen painin Suomen mestaruuden 52-kiloisten sarjassa vuonna 1972.
The Good Place
The Good Place on yhdysvaltalainen fantasia- ja komediasarja, jonka on luonut Michael Schur. Sarja sai ensi-iltansa 19. syyskuuta 2016 NBC:llä.
Karvasara
Karvasara (Carex hirta) on monivuotinen erilaistähkäinen saralaji.
Ulkonäkö
Karvasara kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Varret ovat tanakoita, sileitä, kaljuja, kiiltäviä. Tyvitupet ovat tummanpunaruskeita. Juurakko on suikertava, pitkä ja vankka. Lehdet ovat 2–5 millimetriä leveitä, litteitä, kirkkaan- tai harmaanvihreitä, harvaan pitkäkarvaisia, kuten tupetkin. Alimman tähkän tukilehti on tavallisesti kukintoa lyhyempi tai kukinnon pituinen, pitkätuppinen. Hedetähkiä on kaksi tai kolme; tähkäsuomut ovat tavallisesti valkokarvaisia. Emitähkiä on kaksi tai neljä, ja ne ovat 10–45 mm pitkiä, pitkävälisiä sekä pystyjä, alin selväperäinen. Emikukintojen tähkäsuomut ovat 6–8 mm pitkiä, usein hienokarvaisia, pullakkoa lyhyempiä, vaaleita, usein pitkään karheaan otaan päättyviä, keskisuoni vihreä. Pullakot ovat 5–7 mm pitkiä, karkeakarvaisia, lopulta harmaanruskeita, selväsuonisia. Suuota on pitkähkö (2 mm) ja suuodan kärki syvälovinen, kärkiliuskat pitkiä, suippoja.
Karvasara Suomessa
Suomessa karvasara kasvaa yleisenä muinaistulokkaana Ahvenanmaalla ja harvinaisena Varsinais-Suomessa. Muualla maassa laji on harvinainen uustulokas Tornion ja Kuusamon korkeudelle asti. Se kasvaa niityillä, töyräillä, poluilla, tienvarsilla, ojissa, sorakuopissa, satamien vanhoilla painolastipaikoilla ja sodanaikaisilla varastoalueilla.
K/T-raja
thumb|220px|K/T-raja Raton Passissa, [[Colorado|Coloradossa.]] thumb|220px|Jättimäinen asteroidi osuu maahan. Näin kävi luultavasti liitukauden lopussa, jolloin törmäysräjähdyksessä ilmaan nousi suuri määrä valoa pimentävää pölyä ja muuta heitettä. Yhteyttäminen lakkasi pitkäksi aikaa laajoilla alueilla, mikä tappoi kasveista ja sen tyyppistä riippuvaisia eliöitä. Kaikkiruokaiset ja haaskansyöjät selvisivät paremmin. Törmäyksen muut vaikutukset, kuuman kaasun aalto, heitesade, maanjäristys ja hyökyaalto kylvivät tuhoa miljoonien neliökilometrien alueella.
Liitukauden-paleogeenin raja (K-Pg-raja, aiemmin K/T-raja) kivikerrostumissa näkyvä raja liitukauden ja tertiäärikauden välissä. K-Pg-raja päätti liitukauden noin 65,5 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin liitua tuottaneet pieneliöt, dinosaurukset ja monet muut maalla, merellä ja ilmassa eläneet eläimet kuolivat sukupuuttoon. Maailmanlaajuisessa joukkosukupuutossa hävisi arviolta puolet kaikista eliösuvuista, tunnetuimpina eläiminä maalla eläneet dinosaurukset.
Joukkosukupuuton aiheuttajaksi on ehdotettu erilaisia tapahtumia, mutta todennäköisimpänä pidetään valtavan meteoriitin eli asteroidin törmäystä Maahan.
Kilpaileva tai täydentävä selitys liitukauden lopulle ovat valtavat Deccanin laakiobasalttipurkaukset, jotka joidenkin tutkijoiden mielestä ovat saattaneet kiihtyä asteroidin iskusta.
K-Pg-raja geologisessa ajanlaskussa määrittää liitukauden vaihtumisen paleogeenijaksoon.
K-Pg raja
Yhdysvalloissa on kohtia, jossa K-Pg-rajalla näkyy ensin meteoriitin heitteleitä, sitten nokea ja lopuksi savea liitukauden ja paleoseenikauden kerrostumien välissä. K-Pg-rajalta tai sen läheisyydestä on löydetty suuria määriä iridiumia. Tämä metalli liittyy useimmiten meteoriittiin tai asteroidiin. Hiiltä ja nokea on löydetty koko maapallolta tuon ajan kerrostumista.
Yleensä tutkijat ajattelevat törmäyksen tapahtuneen nykyiseen Mesoamerikkaan, Etelä-Meksikoon Jukatanin niemimaalle, jonne syntyi valtava, 180 kilometrin läpimittainen Chicxulub-kraatteri osin matalaan mereen. Kraatteri syntyi valtavassa räjähdyksessä, kun hirmuisella nopeudella maahan törmännyt asteroidi sinkosi sulaa lasia ja muuta heitettä 1 000–8 000 km päähän. Maa järisi valtavalla voimalla koko maapallolla niin että halkeili. Törmäyslämpö poltti laajalla alueella, kuumat kaasut pyyhkivät maata hurrikaanin voimalla. Hyökyaalto hukutti laajat alueet, ja hehkuva törmäysheite poltti metsää. Kaikki kasvillisuus kuoli alle 3 600 km säteellä, ja sienet ja saniaiset kukoistivat alussa. Törmäysheitteiden ja törmäyskaasujen sekä tulipalojen noen vaikutus lienee pimentänyt ja kylmentänyt koko maapallon kuukausiksi, jopa vuosiksi. Yhteyttäminen loppui pitkäksi aikaa, mikä tuhosi kasvit, tuottajaplanktonin ja näistä riippuvaiset kasvinsyöjät ja kasvinsyöjiä syövät pedot.
Mutta liitukauden lopun syyksi on ehdotettu toista, voimakkaampaa asteroiditörmäystä ehkä nykyiseen Intiaan Shiva-kraatteriin tai muualle. Tähän viittaa se, että joidenkin tietojen mukaan Jukatanin törmäys olisi sattunut noin 300 000 vuotta aiemmin kuin liitukauden loppu. Nykyisin ajatellaan törmäyksen sekoittaneen kerrostumia niin, että törmäyspaikan läheisissä ajoituksissa on epätarkkuutta.
Liitukauden lyhenteenä on perinteisesti käytetty K-kirjainta. K tulee saksankielisestä liitua tarkoittavasta sanasta Kreidezeit. Niinpä rajaa kutsuttiin aiemmin nimellä K/T-raja. K-Pg-rajaa edelsi liitukauden lopun Maastricht-vaihe ja sen jälkeen tuli paleoseenin Dania-vaihe. Dania-vaiheen alusta alkoi nisäkkäiden luonnehtima kenotsooinen maailmankausi. Tertiäärin ja sitä seuraavan kvartäärin sijasta käytetään nykyään kenotsooisen kauden jakoa paleogeeniin ja neogeeniin.
Sedimenttikerrostumat ja asteroidi
thumb|K/T-raja [[Kanada|Kanadassa Drumhellerin kalliokerrostumassa.]] Vuonna 1970 tiedemiesryhmä, johon geologi Walter Alvarez kuului, päätti mitata noin sentin paksuisen, kalkkikiven keskellä olevan harmaan savisen kerrostuman muodostumiseen kuluneen ajan, ja päätteli sen olleen vain 1 000 vuoden luokkaa. Tämä viittasi miljoonia vuosia kestäneen liitukauden päättyneen melko äkkiä.
Walter ja Luis Alvarez havaitsivat tutkimuksissaan Gubbiossa, Italiassa vuonna 1980, tarkalleen K-Pg:n aikana sedimentoituneissa sedimenttikivissä senttimetrin kerroksen, joka sisälsi erittäin korkeita määriä iridium-metallia. Ryhmä totesi iridiumin olevan lähtöisin avaruudesta tulleesta 10 km läpimittaisesta asteroidista, joka räjähti maan pinnalla hirvittävällä voimalla, koska sen törmäysenergia oli valtava. Asteroidin aines nesteytyi, kaasuuntui ja muuttui sirpaleiksi ja pölyhiukkasiksi, ja iridium levisi koko maapallon alalle. Alvarez julkisti tuloksensa Science-lehdessä vuonna 1980.
Myöhemmissä tutkimuksissa ympäri maailmaa on yli sadassa paikassa löydetty vastaava kivikerros. Kerroksen iridium on peräisin asteroiditörmäyksen ilmaan nostattamista hiukkasista, jotka ovat levittäytyneet ilmakehässä ympäri maailman ja lopulta laskeutuneet. Asteroideissa iridium on yleisempää kuin maankuoressa.
Sedimenttikivestä Euroopassa ja Uudesta Seelannissa ainakin viidessä paikassa on löydetty merkkejä kasvillisuuden palamisesta KT-ajanjaksolla. Maahan törmätessään asteroidi aiheuttaa polttavan paineaallon jo ilmakehään saapuessaan kuten myös osuessaan maankuoreen.
Lisäksi K-Pg-ajan kerrostumista on löydetty tyypillisiä meteoroidi- tai asteroiditörmäyksen levittämiä metamorfoituneen kiven roiskeita (tektiittejä) ja shokkimetamorfoitunutta kvartsia stishoviittia.
Täydellinen liitukauden ja paleogeenikauden raja on Mead Hillin muodostuma Flaxbourne River -joella, Marlboroughin rannikolla Uudessa-Seelannissa. 50 metriä paksussa kerrostumasarjassa on liitukauden fossiileja, selvä tulipallokerrostuma, jossa on runsaasti iridiumia sekä varhaisen paleoseenikauden planktonia.
Viitteet
K/T-grænse K-T-overgang
Albert Speer
thumb|280px|Speer ja [[Eduard Dietl Rovaniemen lentokentällä talvella 1944. (Speer oikealla).]]
Berthold Konrad Hermann Albert Speer (19. maaliskuuta 1905 Mannheim, Saksa – 1. syyskuuta 1981 Lontoo, Iso-Britannia) oli natsi-Saksan pääarkkitehti ja myöhemmin teollisuudesta vastaava varusteluministeri Fritz Todtin seuraajana.
Speer liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen 1931 ja nousi nopeasti Adolf Hitlerin lähipiiriin. Hänet nimitettiin puolueen viralliseksi arkkitehdiksi 1934. Speer suunnitteli muun muassa Nürnbergin puoluepäivien rakennelmat (Reichsparteitagsgelände) ja Berliinin uuden valtakunnankanslian sekä laati suunnitelmat Berliinin muuttamiseksi Welthauptstadt Germaniaksi. Vuonna 1942 Hitler nimitti Speerin varusteluministeriksi kuolleen Fritz Todtin tilalle. Speer huolehti toisen maailmansodan viimeiset vuodet Saksan sotatarviketuotannosta, käyttäen apunaan sotavanki- ja keskitysleirien työvoimaa.
Nürnbergin oikeudenkäynneissä Speer osoitti muista natsijohtajista poiketen avointa katumusta, mutta kiisti tienneensä holokaustista ja juutalaisten joukkotuhosta. Sittemmin hänen on kuitenkin todistettu osallistuneen muun muassa Auschwitzin tuhoamisleirin suunnitteluun. Hänet tuomittiin orjatyövoiman käytöstä kahdenkymmenen vuoden vankeusrangaistukseen Spandaun vankilaan. Vapauduttuaan Spandausta 1966 Speer eli vielä 15 vuotta ja julkaisi useita omaelämäkerrallisia teoksia toiminnastaan kolmannen valtakunnan aikana.
Varhaiset vuodet
Albert Speer seurasi isänsä ja isoisänsä jälkiä arkkitehdiksi, opiskellen alaa Berliinin teknillisessä instituutissa. Opiskeluidensa jälkeen hän siirtyi itse luennoimaan. Vuonna 1928 Speer meni naimisiin Margarete ”Margret” Weberin kanssa. Vuosien saatossa pariskunnalle syntyi kuusi lasta (Albert, Hilde, Margarete, Arnold, Fritz ja Ernst). Albert Speer Jr. seurasi myöhemmin isänsä jalanjälkiä. Hänestä tuli kuuluisa kaupunkisuunnittelija. Vuonna 1932 Speer jätti Berliinin ja muutti synnyinkaupunkiinsa Mannheimiin. Hän perusti sinne arkkitehtitoimiston, muttei saanut yhtään suunnittelutehtävää.
Vuonna 1931 muutamat hänen oppilaansa houkuttelivat hänet mukaansa kansallissosialistisen puolueen kokoukseen, jossa puhuneen Adolf Hitlerin sanat tekivät häneen suuren vaikutuksen ja hän liittyi puolueeseen.
Arkkitehtinä
thumb|left|200px|Speer (oik.) vierailulla Suomessa. Speerin ensimmäinen työ puolueen sisällä oli Joseph Goebbelsin tilaama propagandaministeriön uudistus. Se onnistui niin hyvin, että Goebbels suositteli Speeriä Hitlerille.
Kun valtakunnan entinen pääarkkitehti Paul Troost kuoli 1934, Speer valittiin hänen sijaisekseen puolueen ykkösarkkitehtina. Speer toteuttikin monia kansallissosialistien kuuluisista töistä – kuten Nürnbergin puoluepäivien rakenteet ja ilmavalvontavalonheittimien yötaivaalle heittämien sinisten kiilojen muodostaman ”katedraalin”, joka mykisti muun muassa Olavi Paavolaisen, kuten hän kirjassaan Kolmannen valtakunnan vieraana kertoo. Hitler, joka nuorukaisena oli itse haaveillut arkkitehdin urasta, ihastui Speeriin ja hänen ideoihinsa. Speeristä tuli Hitlerin luotettu, jonka kanssa tämä keskusteli tuntikausia arkkitehtuurista ja taiteesta.
Suurinta osaa kansallissosialistien mahtipontisista rakennushankkeista ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Hitlerin käskystä Speer teki suunnitelmat Berliinin uudelleenrakentamiseksi ”maailmanpääkaupunki Germaniaksi” (Welthauptstadt Germania), josta tulisi koko Euroopan pääkaupunki ja maailman mahtavin metropoli Saksan voitettua toisen maailmansodan. Suunnitelmasta ehti toteutua vain yksittäisiä osia – kuten valtava valtakunnankanslia – ja ne pääsääntöisesti tuhottiin sodan jälkeen.
Varusteluministerinä
Vuonna 1942 Hitler, joka oli henkilökohtaisesti mieltynyt Speeriin, nimitti hänet varusteluministeriksi lento-onnettomuudessa kuolleen Fritz Todtin tilalle. Speer ryhtyikin määrätietoisesti työskennellen parantamaan valtakunnan teollisuustuotantoa, käyttäen useimmiten apuna sota- ja keskitysleirivankien orjatyövoimaa.
Varusteluministerinä Speer vieraili Suomessa vuodenvaihteessa 1943–1944. Hän lensi Rovaniemelle ja matkusti sieltä autokyydillä 500 kilometriä pohjoisemmaksi Petsamoon, jossa tutustui nikkelikaivosten tuotantotilanteeseen, ja kaivoksen rakennusten teräsbetonisen suojakuvun rakentamiseen. Speer kävi myös Wehrmachtin pohjoisimmassa tukikohdassa Kalastajasaarennossa. Matkan aikana hän näki ensimmäistä kertaa sodan aikana omakohtaisesti sotilaan kaatuvan, kun korpraali hänen viereltään kuoli tarkka-ampujan luotiin. Järkyttävä kokemus teki Speeriin voimakkaan vaikutuksen.
Liittoutuneiden joukkojen lähestyessä Berliiniä 1945 Speer esti toiminnallaan Hitlerin määräämän poltetun maan taktiikan toteutumisen, joka olisi tarkoittanut Saksan valtakunnan siltojen, tehtaiden ja kulkuyhteyksien tuhoamista. Omien sanojensa mukaan Speer kertoi tästä suoraan Hitlerille sodan viimeisinä hetkinä, mutta lopulta Hitler piti Speeriä lojaalina ystävänään, aina loppuun saakka.
Sodan jälkeen
Nürnbergin oikeudenkäynnissä Speer osoitti avointa katumusta ja poikkesi siten muista natsijohtajista. Hän kuitenkin väitti olleensa tietämätön holokaustista ja juutalaisten tuhoamisesta, vaikka olikin käyttänyt keskitysleirivankeja työvoimanaan. Speer tuomittiin pääasiallisesti orjatyövoiman käytöstä 20 vuoden vankeusrangaistukseen Spandaun vankilaan, myöhemmin hänen roolinsa holokaustin toteutuksessa on selvinnyt huomattavasti tätä suuremmaksi. Vapauduttuaan 1966 hän julkaisi useita osin elämäkerrallisia kirjoja ennen kuolemaansa Lontoossa 1981.
Koskela (Helsinki)
Koskela on Helsingin 26. kaupunginosa, jossa on asukkaita noin 3 300. Sitä reunustavat Käpylä, Kumpula, Vanhakaupunki ja Oulunkylä. Helsingin piirijaossa Koskela lasketaan osaksi Vanhankaupungin peruspiiriä.
pienoiskuva|[[Koskelan kirkko.]] Koskelan voidaan katsoa jakautuvan kahteen alueeseen: pienen luonnontilassa olevan kaistaleen pohjoispuoliseen omakotitaloalueeseen ja eteläpuoliseen kerrostaloalueeseen. Koskelassa on muun muassa vanhainkoti, kaksi lastenkotia, koulu, päiväkoti, nuorisotalo, keskuspesula (purettu 2012) ja Koskelan vanhustenkeskus. Kaupunkikuvaan kuuluvat varikot Koskelan bussi- ja raitiovaunuvarikko eivät kuulu Koskelaan nimistään huolimatta. Puu-Koskelassa kadut on nimetty uusmaalaisten kuntien mukaan.
Historia
Vanhaankaupunkiin vuonna 1550 perustettu Helsingin kaupunki perustettiin Koskelan kylään. Nimensä (Forsby) kylä oli saanut Vantaan­joen suulla pauhaavasta Vanhan­kaupungin­koskesta. Samaisesta koskesta juontuu myös Helsingin ruotsin­kielisessä nimessä (Helsing­fors) esiintyvä sana fors (koski).
Ennen 1990-luvun alun lamaa Koskelassa oli useita kioskeja ja kauppoja. Laman jälkeen näistä jäi jäljelle enää yksi keskellä kerrostaloaluetta nuorisotalon vieressä sijaitseva Alepa-kauppa. Kerrostaloalueella on muun muassa HKL:n henkilöstön työsuhdeasuntoja, kaupungin vuokra-asuntoja, opiskelija-asuntoloita, invalidien asuntoja ja vanhusten asuntoja. 1990-luvun puolivälin jälkeen aloitetut rakennusten pintaremontit ovat muuttaneet alueen kasvoja huomattavasti.
Julkinen liikenne
Koskelassa sijaitsee bussilinjan 55 päätepysäkki ja alueella liikennöi arkisin lähibussi 603, joiden lisäksi Koskelaa palvelevat Koskelantietä ajavat linjat 57, 518 ja 848 sekä Käpyläntietä ja Oulunkyläntietä liikennöivät linjat 53, 65 ja 550. Lahdenväylän liikennekäytävän linjat kulkevat Koskelassa, mutta ohittavat asuinalueet noin kilometrin etäisyydellä. Sekä Käpylän että Oulunkylän lähijuna-asemille on Koskelan runsasväkisemmältä kerrostaloalueelta hieman yli kilometrin matka.
Koskelan vanhustenkeskus
Koskelan vanhustenkeskus eli entinen Koskelan sairaala on saanut alkunsa vuonna 1912 perustetusta Forsbyn vaivaistalosta ja työlaitoksesta, joka myöhemmin muutettiin Helsingin kaupungin kunnalliskodiksi. Vuonna 1957 siitä tuli Koskelan sairaskoti, myöhemmin Koskelan sairaala.
Sairaalan alueella on toiminut myös vuonna 1971 perustettu Käpylän terveysasema, joka aluksi toimi kahdessa tavallisessa asuinhuoneistossa osoitteessa Käpyläntie 12. Kesällä 1983 terveysasema muutti uuteen osoitteeseen, Käpyläntien ja Kullervonkadun kulmaan.
Johanna Soppela
Johanna Soppela (s. 10. toukokuuta 1993) on suomalainen koripalloilija.
Nuorisosarjoista naisten I-divisioonaan
Visa-Basketin kasvatti Soppela aloitti koripallon 9-vuotiaana. Hän pelasi vuodet 2007–2009 B-tyttöjen SM-sarjaa Tikkurila-seuran joukkueessa. Jälkimmäisellä kaudella hänen torjuntakeskiarvonsa oli runkosarjan korkein. Kaudella 2009–2010 Soppela siirtyi Helsingin NMKY:hyn, jossa pelasi sekä naisten I-divisioonaa että A-tyttöjen SM-sarjaa. A-tytöissä HNMKY saavutti SM-hopeaa. Seuraavan kauden Soppela pelasi vain A-tyttöjen SM-sarjaa, tällä kertaa Torpan Pojissa, joka voitti kauden päätteeksi ikäluokan Suomen mestaruuden. Kaudeksi 2011–2012 Soppela siirtyi Puhuttariin, joissa hän pelasi vähäisellä peliajalla naisten I-divisioonaa. Samalla kaudella hän pelasi vielä PuHu Juniorien A-tyttöjen SM-sarjajoukkueessa. Kauden 2012–2013 Soppela jatkoi Puhuttarissa, joissa hän pelasi runkosarjassa yli 26 minuuttia ottelua kohden 8,5 pisteen ja 5,3 levypallon keskiarvoilla. Puhuttaret sijoittui runkosarjassa kolmanneksi ja voitti välierissä ToPo II:n. Loppuottelut se hävisi kuitenkin Helmi Capitalsille 2–3.
Pääsarjatasolle
Kaudeksi 2013–2014 Soppela hakeutui näytille Naisten Korisliigaa pelanneeseen Forssan Alkuun. Hän vakuutti joukkueenjohdon taidoillaan ja teki pelaajasopimuksen. Forssassa Soppela pystyi harjoittelemaan kahdesti päivässä. Alku voitti runkosarjassa vain neljä 24 ottelustaan jättäen yhdeksän joukkueen sarjassa taakseen niukasti vain yhden joukkueen. Joukkue selviytyi kuitenkin kahdeksan parhaan joukossa pudotuspeleihin, joissa se hävisi heti puolivälierissä mestaruuden voittaneelle Catzille otteluvoitoin 0–3. Soppela pelasi runkosarjassa tasan 15 minuutin keskiarvolla tehden 2,7 pistettä ja ottaen 1,3 levypalloa ottelua kohden. Kauden tilastollisesti parhaan ottelunsa Soppela pelasi heti debyytissään pääsarjatasolla: hän teki 5. lokakuuta 2013 Keravan Energia Teamia vastaan yhdeksän pistettä ja otti neljä levypalloa.
Kaudella 2014–2015 Soppela pelasi Naisten Korisliigaa Tampereen Pyrinnössä. Hän oli sivussa kauden avausottelun loukkaantumisen vuoksi. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Soppela paransi edelliskauden keskiarvojaan muun muassa pisteissä 4,2:een ja levypalloissa 1,9:ään.
Syyskuussa 2015 Pyrintö julkisti tehneensä Soppelan kanssa jatkosopimuksen. Soppelan peliaika runkosarjassa kasvoi, ja hänen pistekeskiarvonsa nousi 5,0:aan. Hän heitti kauden aikana kahdesti 13 pistettä, uuden sarjan ennätyksensä. Pyrintö jäi runkosarjassa viimeiseksi ja putosi I-divisioonaan.
Heinäkuussa 2016 Soppela siirtyi pääsarjajoukkue Hyvinkään Pontevaan, missä hän myös opiskelee pelaamisen ohella.
Pelityyli ja ominaisuudet
Alun seuratoimija kuvaili Soppelaa tämän siirtyessä seuraan urheilulliseksi pelaajaksi, joka on tarkka heittäjä ja hyvä levypallopelissä. Pyrinnön valmentaja Roope Tähkä kuvaili Soppelan olevan pallollisena pelaajana jatkuva korintekouhka ja siten hyödyllinen pelaaja ratkaisuhetkillä.
Soppelan siirtyessä Hyvinkään Pontevaan seuratoimija kuvaili Soppelaa pelaajana periksiantamattomaksi kovaksi taistelijaksi, joka sopii Pontevan pelitapaan mainiosti.
Retkikunta 5
Retkikunta 5 oli Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) 5. miehistö.
Miehistö
Numero nimen jälkeen ilmaisee henkilön avaruuslentojen määrän, tässä kuvattu lento mukaan luettuna.
thumb|400px|left|[[Peggy Whitson mikrogravitaatiota tutkivan koelaitteiston ääressä Destiny-laboratoriomoduulissa 8.7.2002]]
Poljarnyi
Poljarnyi on suljettu kaupunki Murmanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuolanvuonon länsirannalla, lähellä vuonon suuta noin 30 km Murmanskista pohjoiseen. Asukkaita on noin 17 300 (2010). Poljarnyi on nykyisin osa laajempaa, useita suljettuja kaupunkeja käsittävää Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa ja sen hallinnollinen keskus.
Poljarnyissa on 1950-luvulta lähtien sijainnut tärkeä ydinsukellusveneiden satama ja telakka-alue "Venäjän telakka nro 10 - Škval". Alueella on nykyisin myös käytöstä poistettujen laivojen ja sukellusveneiden ydinreaktorien varastointialue.
Historia
thumb|left|270px|Katariinan satama 1900-luvun alussa thumb|left|270px|Aleksandrovsk Kuolanvuonon länsipuolella 1903, vasemmalla suojainen Katariinan satama (Екатерининская гавань) Kaupunki perustettiin Aleksandrovsk-nimisenä suojaisen luonnonsataman äärelle 1896, ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1899. Samalla siitä tuli kihlakunnanpääkaupunki, kun entinen Arkangelin kuvernementin Kuolan kihlakunta muutettiin Aleksandrovskin kihlakunnaksi. Se on Kuolan jälkeen Kuolan niemimaan toiseksi vanhin kaupunki. Nimensä Aleksandrovsk sai keisari Aleksanteri III:n mukaan.
Rautatien rakentaminen Murmanskiin vähensi Aleksandrovskin merkitystä, ja 1926 se alennettiin maaseututaajamaksi. Vuonna 1931 se nimettiin Poljarnojeksi, ja jonkin aikaa 1930-luvulla se oli suomalaisen kansallisen piirin keskus. Vuonna 1939 siitä tuli Poljarnyin kaupunki.
Vuonna 2008 Poljarnyi sai "sotakunnian kaupungin" (Gorod voinskoi slavy) arvonimen.
Krytroni
Krytroni on kylmäkatodinen kaasutäytteinen elektroniputki. Sitä käytetään sovelluksissa joissa tarvitaan erittäin nopeita kytkentäaikoja, kuten esimerkiksi ydinaseissa. Krytroni on jokseenkin samankaltainen tyratronin kanssa, ja se on eräs EG&G -yhtiön ensimmäisiä keksintöjä. Krytronia, jossa käytetään täytekaasun sijasta tyhjiötä, kutsutaan sprytroniksi. Sitä käytetään sovelluksissa, joissa runsas ionisoiva säteily saattaisi aiheuttaa krytronin laukeamisen itsestään.
Rakenne
Krytronia ohjataan muiden tyypillisten elektroniputkien hehkutuksesta poiketen kipinäpurkauksella, jolloin se pystyy käsittelemään useita kilovoltteja ja useiden kiloampeerien virtapiikkejä. Krytroni kehitettiin alun perin ohjattavasta kipinäväliputkesta ja tyratronista.
Krytroneiden sisältämä kaasu on joko vetyä, jalokaasua (yleensä kryptonia) tai niin sanottua Penning-kaasua (esimerkiksi kryptonin ja neonin sekoitus).
Ohjaus
pienoiskuva|right|199px|Krytronin toimintakaavio. Anode ([[anodi), cathode (katodi), keep alive (herkistyselektrodi), grid (hila).]]
Krytronissa on neljä elektrodia. Kaksi niistä ovat elektroniputkille tyypilliset anodi ja katodi. Putkessa on myös niin sanottu herkistyselektrodi sijoitettuna katodin lähelle. Herkistyselektrodiin johdetaan matala positiivinen jännite, joka johtaa kaasun ionisoitumiseen katodilla. Anodille johdetaan suurjännite, mutta putki alkaa johtaa vasta kun hilalle johdetaan positiivinen jännitepulssi. Sytyttyään krytroni pystyy johtamaan suuren määrän sähköenergiaa.
Käyttö ydinaseissa
Krytronia voidaan käyttää nopeutensa takia imploosioperiaatteisten ydinaseiden laukaisimissa, joten tiettyjen krytronimallien tuotanto ja vienti on tarkasti säädeltyä. Krytronit joiden huippuanodijännitteen nimellisarvo on 2,5 kV tai enemmän, ja huippuanodivirran nimellisarvo on 100 A tai enemmän ja anodin viiveaika on 10 μs tai alle, ovat erityisen sopivia ydinasekäyttöön ja siksi kuuluvat EU:n luetteloon kaksikäyttötuotteiden valvonnasta.
Vihreät Niityt
thumb|Tapahtuman entinen logo. thumb|[[Mikko Alatalo esiintymässä Kiuruveden Vihreillä Niityillä 2007.]] thumb|[[Anna Eriksson Vihreillä Niityillä kesällä 2004.]] thumb|Tapahtumakävijöitä [[Esko Rahkonen|Esko Rahkosen muistokonsertissa 2007.]] thumb|[[Karavaanari|Karavaanareita Vihreillä Niityillä kesällä 2007.]]
Vihreät Niityt on pitkäaikainen kevyeen musiikkiin painottuva musiikkitapahtuma. Tapahtuma perustettiin Kiuruvedellä vuonna 1999. Vuonna 2007 tapahtuman järjestäjät ajautuivat erilleen ja vuosina 2008–2011 samaan aikaan Kiuruveden musiikkitapahtuman kanssa järjestettiin Vihreät Niityt -nimeä kantava tapahtuma sekä Himoksella että Kajaanissa. Himoksen tapahtuma päättyi vuonna 2010 ja helmikuussa 2012 ilmoitettiin, että Kajaanissa ei järjestetä Vihreitä Niittyjä kesällä 2012. Kiuruvedellä musiikkitapahtuma jatkaa entisellä paikallaan nimellä Kiuruveden Iskelmäviikko ja se järjestetään Kiuruvedellä aina heinäkuun kolmas viikko.
Vuosittain tapahtumaan on ottanut osaa noin 30 000–40 000 kävijää. Vihreillä Niityillä ovat esiintyneet muun muassa Danny (2002, 2008), Leningrad Cowboys (2005), Kirka (2005), Suurlähettiläät (2006), Paula Koivuniemi (2006), Jari Sillanpää (2006, 2008), Lauri Tähkä & Elonkerjuu (2008), Mamba, Laura, Anna Eriksson, Tamara Lund, Kari Tapio, Remu & Hurriganes, Katri Helena, Markku Aro, Tapani Kansa, Arja Koriseva, Eino Grön ja Hanna Pakarinen.
Tapahtuman historia
Vuosina 1999–2007 tapahtuma järjestettiin Kiuruvedellä Vihreät Niityt -nimellä. Alkuvuosina tapahtumaa ylläpiti Kiuruveden Kevyen Musiikin Tuki ry, puheenjohtajanaan tapahtuman perustaja Reijo Glad.
Vuonna 2008 tapahtuman perustaja ja taiteellinen johtaja Reijo Glad ja tapahtumaa varten perustetun yhdistyksen korvannut yhtiö Vihreät Niityt Oy ajautuivat erilleen ja tapahtumia järjestettiin kesällä 2008 kaksi. Kiuruvedellä tapahtuma oli nimellä Iskelmän juhlaa 10-vuotta ja Himoksella nimellä Vihreät Niityt - Iskelmähimos. Kesällä 2008 Kiuruveden tapahtumasta vastasi Vihreät Niityt Oy, Himoksen tapahtumasta puolestaan Reijo Glad ja HimosLomat Oy.
Toivo Kärki -laulukilpailu
Vihreillä Niityillä perinteisesti järjestetty Toivo Kärki -laulukilpailu aloitettiin vuonna 1999 tapahtuman perustamisen yhteydessä. Tuomariston kokoonpano vaihteli, mutta puheenjohtajana toimi usean vuoden ajan kapellimestari Raimo Henriksson. Alkukarsintoihin noin 50 paikkakunnalla Suomessa, Ruotsissa ja Espanjan Aurinkorannikolla osallistuu noin 800–1 000 laulajaa. Laulukilpailun semifinaali ja finaali käydään vuodesta 2010 lähtien Kajaanissa. Laulukilpailu järjestetään yhteistyössä ohjelmatoimisto Fortonen kanssa.
Iskelmäikonit
Vihreät Niityt -tapahtumassa on nimettynä iskelmäikoni, missä tehtävässä voi olla vain yksi henkilö kerrallaan. Iskelmäikoni edustaa urallaan pitkänlinjan taiteilijan tinkimätöntä suomi-iskelmätyötä. Iskelmäikoni on tapahtumassa mukana joka vuosi. Tapahtuman ensimmäinen iskelmäikoni oli Esko Rahkonen. Hänen oli tarkoitus esiintyä myös vuoden 2007 Vihreillä Niityillä, mutta hän menehtyi toukokuussa 2007. Tapahtumassa järjestettiinkin Rahkosen kunniaksi muistokonsertti, jossa esiintyivät Eino Grön, Reijo Kallio, Pasi Kaunisto, Jaska Mäkynen, Kaija Pohjola ja Kauko Simonen.
Nykyinen tapahtuman iskelmäikoni on Matti Esko.
American curl
American curl on uusimpia kissarotuja, sillä se syntyi vuonna 1981 Kaliforniassa. Suomeen ensimmäinen curl tuotiin vuonna 2001. Rodulle on tyypillistä erikoisen näköiset korvat, jotka kiertyvät taakse poispäin kasvoista. American curlin pennut syntyvät suorakorvaisina, mutta niiden korvat alkavat kiertyä parin päivän ikäisinä. Vaikka korvat voivat myöhemmin taas suoristua, ne kiertyvät tavallisesti uudelleen ja pysyvät kiertyneinä suunnilleen neljän kuukauden iästä lähtien. Koska kippurakorvaisuun on dominoiva ominaisuus, silloin tällöin syntyy myös suorakorvaisia pentuja. Muilta ominaisuuksiltaan ne kuitenkin ovat curleja vastaavia.
Curlit voivat olla joko pitkä- tai lyhytkarvaisia, vaikka Kaliforniassa alkujaan kasvatetut kissat olivat pitkäkarvaisia. Kaikilla american curleilla on vartalon pituinen häntä, ja pitkäkarvaisten häntä on kuin paksu töyhtö. Curleilla hyväksytään kaikki mahdolliset värit ja kuviot. Niiden turkki on helppohoitoinen, pitkäkarvamuunnoksellakin on vain vähän pohjakarvaa ja turkki on hyvin silkkinen laadultaan. Myös silmien väri voi olla mikä tahansa, vain naamiomuunnoksilla vaaditaan siniset silmät. Kotona American curlin sanotaan olevan leikkisä, sopeutuva ja yhtä maltillinen kuin sen ulkomuotokin. Sen turkki tarvitsee vain suhteellisen kevyttä harjausta.
Aiheesta muualla
Curleja on suomessa on vähän mutta amerikassa rotu on suosittu
Salibandyn miesten maailmanmestaruuskilpailut 2022
Salibandyn miesten maailmanmestaruuskilpailut 2022 pelattiin 5.–13. marraskuuta 2022 Sveitsissä. MM-turnausta on aikaistettu tavanomaisesta ajankohdasta kuukaudella marras-joulukuun vaihteessa pelattavien jalkapallon MM-kisojen takia. Kisat ovat järjestyksessään 14. miesten maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen teemana on ilmastoystävällisyys ja järjestäjän tavoitteena on järjestää ensimmäiset hiilineutraalit salibandyn MM-kilpailut.
Karsinnat
Karsinnat kisoihin pelataan helmikuun aikana 2022. Karsintoihin osallistuu 35 joukkuetta, joista 23 on Euroopasta, 9 Aasia-Oseanian alueelta, 2 Amerikasta ja 1 Afrikasta. Ainoa afrikkalainen joukkue Norsunluurannikon salibandymaajoukkue sijoitetaan Euroopan karsintoihin. Euroopan karsinnoista kisoihin pääsee 10 joukkuetta ja ne pelataan kolmessa kaupungissa kuudessa eri lohkossa helmikuun alussa. Amerikan karsinnat järjestetään helmikuun lopussa ja niistä etenee yksi joukkue lopputurnaukseen. Aasia-Oseanian karsinnoista neljä pääsee kisoihin, mutta karsintojen ajankohtaa ei ole vielä päätetty.
Lohkoarvonta
Alkulohkot arvottiin Zurich 8. kesäkuuta 2022. Joukkueet oli jaettu rankingin perusteella neljään arvontakoriin. Arvontajärjestelmä toimi siten, että koreista 1 ja 2 arvottiin kaksi joukkuetta A- ja B-lohkoon. Koreista 3 ja 4 arvottiin kaksi joukkuetta alkulohkoihin C ja D.
Kisajärjestelmä
Joukkueet on jaettu neljään alkulohkoon, jossa joukkueet pelaavat yhden ottelun muita lohkon joukkueita vastaan. Lohkojen A ja B kaksi parasta etenevät suoraan puolivälieriin. Lohkojen A ja B kaksi viimeistä joukkuetta pelaavat lohkojen C ja D kahta parasta joukkuetta vastaan neljännesvälierissä, joiden voittajat pääsevät puolivälieriin. Loput joukkueet pelaavat sijoitusotteluissa sijoista 13–16
Sijat 13–16
Sija 15
Sija 13
Sijat 9–12
Sija 11
Sija 9
Sijat 5–8
Sija 7
Sija 5
Räisälän kansallispuku
Räisälän kansallispuku on vanhin suomalaisista kansallispuvuista, sillä Suomalaisen Tyttökoulun oppilaat valmistivat sitä jo vuonna 1884 museoon taltioidun kansanpuvun mukaan. Räisälästä on myös taltioitunut kansanpuvun huntu, jonka käyttäjä oli räisäläinen Katri Haikonen, omaa sukuaan Teperi (1861–1944). Räisälän puku on karjalainen kansallispuku.
Puvun osat
Puvussa on musta hame ja liivi, joiden malli on Räisälän kansanpuvusta, liiviä reunustaa punainen villanyöri, esiliinassa on hopeanharmaat nyytinkipitsit, päähine on suurhuntu, jossa on yhdistävä reikäommel. Hunnusta riippuvat kahdeksalla langalla palmikoidut nauhat. Räisälän pukuun kuuluu myös hopeinen paljinsolki. Räisälän pukua ei ole tarkistettu, ja siksi valmistettujen pukujen yksityiskohdat eroavat toisistaan. Puvun ohjeita ja tarvikkeita myy Suomen perinnetekstiilit Oy.
Mistwalker
Mistwalker Corporation on japanilainen videopelistudio, jonka perusti Hironobu Sakaguchi (suositun Final Fantasy -pelisarjan luoja) vuonna 2004, Microsoftin rahallisella tuella. Logolle ja nimelle haettiin tavaramerkki vuonna 2001. Yhtiön kotipaikka on Honolulu, Havaiji. Mistwalker on Red Entertainmentin ja Armor Projectin tapaan yhteistyökehittäjä, joka ulkoistaa kehitystyön muille yhtiölle (mm. Artoon ja feelplus), keskittyen yksinomaan tarinaan, musiikkiin ja kehitysprosessin yleiseen valvontaan pelinkehityksessä. Nobuo Uematsu, joka tunnetaan työstään Final Fantasy -pelisarjan parissa, on säveltänyt musiikin kaikkiin (paitsi yhteen) Mistwalkerin peliin.
Sakaguchi on studion presidentti ja Kensuke Tanaka, PlayOnline-palvelun tuottaja, on varapresidentti.
Königsberg-luokka (risteilijä)
Königsberg-luokka oli Saksan laivaston kevyt risteilijäluokka, jonka alukset valmistuivat 1920-luvun lopulla.
Aseistus
Luokan alusten pääaseistuksena oli yhdeksän 15 cm SK C/25 -tykkiä kolmessa kolmiputkisessa tornissa LC/25 -asennuksena. Ilmatorjunta-aseistuksena oli 8,8 cm, 3,7 cm ja 2 cm tykit. Alusten aseistuksen täydensi kaksitoista 53,3 cm torpedoputkea.
Propulsio
Laivassa oli 2 akselia, kumpaankin kytketty alennusvaihteen välityksellä yksi korkeapaine- ja yksi matalapaineturbiini yhteisteho 68.200 akselihevosvoimaa. Potkurin pyörimisnopeus täydellä teholla noin 370 kierr/min. Risteilykoneina oli lisäksi kummassakin akselissa alennusvaihteen kautta kytketty MAN-diesel tyyppiä W 10V 26/33, sylinterin halkaisija 260 mm, iskunpituus 330 mm, yhteisteholtaan 3.200 akselihevosvoimaa. Potkurin pyörimisnopeus noin 95 kierr/min.
John Farrow
John Farrow aloitti kirjoitustyönsä työskennellessään merimiehenä 1920-luvun alussa. Hän muutti Hollywoodiin työskennelläkseen elokuvien parissa merenkulun asiantuntijana ja myöhemmin hänestä tuli käsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti elokuvia vuosina 1927–1959 ja toimi myös ohjaajana 1934–1959. Farrow kirjoitti myös novelleja, näytelmiä ja elämäkertoja.
Farrow oli kahdesti Oscar-ehdokkaana. Hän voitti parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta Maailman ympäri 80 päivässä vuonna 1957.
Farrow avioitui näyttelijä Maureen O'Sullivanin kanssa vuonna 1936 ja liitosta syntyi seitsemän lasta, mukaan lukien näyttelijä Mia Farrow. Farrow kuoli sydäninfarktiin 58-vuotiaana 1963 ja hänet haudattiin Holy Crossin hautausmaalle Kaliforniaan.
Nikolai Goldobin
Nikolai Sergejevitš Goldobin (s. 7. lokakuuta 1995 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskissa. San Jose Sharks varasi Goldobinin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana kesällä 2014. Hänen vahvuuksiinsa kuuluvat laukaus, nopeus, luovuus ja maalintekotaidot. Goldobinin heikkouksiin kuuluvat voiman puute ja oman pään pelaaminen. Häntä on verrattu pelityyliltään Pavel Bureen.
Seuraura
Goldobin on Belyje Medvedin kasvatti. Hän pelasi kauden 2011–2012 Venäjän nuorten jääkiekkosarjaa, MHL:ää Russkije Vitjazin paidassa, jonka jälkeen Metallurg Novokuznetsk varasi Goldobinin kahdeksantena pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2012. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Sarnia Sting 36. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa.
Goldobin siirtyi Stingiin kaudeksi 2012–2013, jolloin hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 30+38=68. Goldobin voitti OHL:n tulokkaiden piste- ja maalipörssin ja valittiin kaudeksi päätteeksi liigan tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2013–2014 hän voitti Stingin sisäisen pistepörssin tehoilla 38+56=94. Goldobin jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Nickolas Lattan kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Anthony DeAngelon kanssa. Hän sijoittui koko OHL:n pistepörssissä seitsemänneksi. Goldobin pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa, jonka parhaana pelaajana hänet palkittiin.
San Jose Sharks varasi Goldobinin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Saman vuoden syyskuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Harjoitusleirin päätteeksi Goldobin ei kuitenkaan palannut OHL:ään, vaan hänet lainattiin kauden 2014–2015 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Siellä pelatun kauden jälkeen Goldobin palasi huhtikuussa 2015 loppukaudeksi Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi AHL-joukkue Worcester Sharksin vahvuuteen.
Kauden 2015–2016 Goldobin aloitti San Jose Sharksin uudessa farmijoukkueessa, San Jose Barracudassa. Hän debytoi San Josen NHL-joukkueessa 16. marraskuuta 2015 vieraissa New Jersey Devilsia vastaan, jolloin Goldobin nostettiin Sharksin kokoonpanoon loukkaantuneen Logan Couturen tilalle. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.52 minuuttia. Goldobin teki NHL-uransa avausmaalin seuraavassa ottelussa 17. lokakuuta 2015 vieraissa New York Islandersia vastaan.
Kesäkuussa 2020 Goldobin teki sopimuksen KHL-seura TsSKA Moskovan kanssa.
Maajoukkueura
Goldobin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Goldobin pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012. Hän pelasi myös Russian Selects -joukkueessa Subway Super Seriesissa heinäkuussa 2013.
Laya Lewis
Laya Lewis (s. 1992) on Skins – liekeissä -televisiosarjasta tunnetuksi tullut näyttelijä. Hän näytteli sarjassa Liviä. Lewis asuu Bristolissa.
Kutujärvi
Kutujärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Brasilian Grand Prix 1977
Brasilian Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. tammikuuta 1977 Autódromo José Carlos Pacen radalla. Kilpailun voitti Carlos Reutemann.
Kaarina Honkanen
Kerttu Kaarina Honkanen (s. 12. lokakuuta 1929 Kouvola) on suomalainen äidinkielen lehtori ja lasten- ja nuortenkirjailija.
Sebastian de Souza
thumb|Sebastian de Souza vuonna 2014. Sebastian de Souza (s. 19. huhtikuuta 1992) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Matty Levanina televisiosarjassa Skins – liekeissä. Hän aloitti näyttelemisen 11-vuotiaana teatterissa. Hän on esiintynyt myös Alfonso Aragonialaisen roolissa televisiosarjassa Borgiat, maan ja taivaan valtiaat.
Kaarina Honkanen
Honkanen pääsi ylioppilaaksi 1952 Inkeroisten yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973. Hän on toiminut äidinkielen opettajana ja Yleisradiossa freelance-toimittajana.
Luettelo pikkuplaneetoista: 128001–129000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 128001:stä ja päättyen 129000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 128001-128250
Vaasan Kantarellis
Vaasan Kantarellis on entinen vaasalainen kaukalopalloseura. Se on pelannut Suomen pääsarjatasolla eli Kaukalopalloliigassa yhteensä seitsemän kautta ilman suurempaa menestystä. joukkue oli mukana Kaukalopalloliigassa jo sen ensimmäisellä toimintakaudella eli 1990-1991. Viimeisen kerran seura esiintyi pääsarjassa kaudella 1998-1999. Seitsemän kauden aikana Kantarellis kerkesi pelata 157 liigaottelua. Näistä se voitti 40 ja pelasi yhdeksän tasan. Näin pisteitä kertyi kaiken kaikkiaan 89. Kaudella 1999-2000 toiminta jatkui I. divisioonassa putoamisen jälkeen. Tämän jälkeen Kantarelliksen paikalla I divisioonassa jatkoi vaasalainen Team Apache.
Vaasan Kantarelliksen nimi on peräisin heidän pääsponsorinsa nimestä Hotel Kantarellis (nyk. Scandic Vaasa).
Pekka Ihalmo
Pekka Ihalmo on helsinkiläinen biokemian tohtori, joka on toiminut tutkijana muun muassa Helsingin yliopistossa ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa. Hän on julkaissut munuaissairauksien mekanismeihin ja biologisiin lääkkeisiin liittyviä tieteellisiä artikkeleita. Nykyisin hän työskentelee lääketeollisuudessa.
Göteborgin tuomiokirkko
thumb|left|251x251px|Göteborgin tuomiokirkon sisänäkymä.
Göteborgin tuomiokirkko on Länsi-Götanmaalla, Ruotsissa sijaitsevan Göteborgin hiippakunnan tuomiokirkko.
Arkkitehti Carl Willhelm Carlbergin suunnittelema tuomiokirkko valmistui lopullisesti vuonna 1827, mutta se vihittiin käyttöön jo 21. toukokuuta vuonna 1815. Sen paikalla on sitä ennen sijainnut kaksi muuta kirkkoa, jotka tuhoutuivat tulipalossa. Ensimmäinen tällä paikalla seissyt kirkko valmistui 1633 ja sai nimekseen Kustaan tuomiokirkko edellisenä vuonna kaatuneen Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin mukaan.
Kirkkoa on remontoitu neljään kertaan, sisätilat on uusittu viimeksi 1983–1985 ja ulkopuoli 1978–1980.
Tuomiokirkkoa ympäröivä puisto toimi ennen hautausmaana. Puistoa uusittiin vuosina 2008–2009. Se on palkittu yhtenä Göteborgin parhaista rakennuskohteista.
Mamadou Ouédraogo
Mamadou Ouédraogo (1906 Ouahigouya – 9. syyskuuta 1978 Ouahigouya ) oli burkinalainen poliitikko, joka toimi Ranskan kansalliskokouksen edustajana vuosina 1948–1955.
Ouédraogon isä oli ranskalaisia palvellut provinssin päällikkö ja äiti Yatengan mosihallitsijan tytär. Hän valmistui William Pontyn normaalikoulusta ja työskenteli opettajana ja hallintovirkamiehenä.
Ouédraogo valittiin Ylä-Voltan edustajana Ranskan unionin yleiskokoukseen vuonna 1947 ja Ranskan kansalliskokoukseen vuosina 1948 ja 1951. Hänen puolueensa oli ranskalaisen siirtomaavallan tukema Union voltaïque. Ouédraogo ei ollut mukana vuoden 1956 vaaleissa eikä hän osallistunut Ylä-Voltan politiikkaan maan itsenäistyttyä.
Battlelore
Battlelore on lappeenrantalainen metalliyhtye. Sen perustivat vuonna 1999 Jyri Vahvanen ja Miika Kokkola. Yhtyeen ensimmäinen albumi ...Where the Shadows Lie julkaistiin vuonna 2002. Kuuden studioalbumin jälkeen yhtye vetäytyi tauolle vuonna 2011.
Battleloren musiikin tyylilaji on vaikeasti määriteltävissä, mutta se on lähellä eeppistä fantasia-, viikinki- ja power metalin sekoitusta. Kaikki yhtyeen sanoitukset käsittelevät J. R. R. Tolkienin Keski-Maata ja sen ympärille kirjoitettuja tarinoita. Erityistä huomiota Battlelore on herättänyt omatekoisilla fantasiahenkisillä asusteilla, joita yhtyeen jäsenet käyttävät niin lavalla kuin mainoskuvissakin.
Historia
Jyri Vahvanen ja Miika Kokkola perustivat Battleloren Lappeenrannassa vuonna 1999. Muita alkukokoonpanon jäseniä olivat Patrik Mennander, Tommi Havo ja Gorthaur. Jo perustamisvuonna he julkaisivat Warrior’s Talen, ensimmäisen promo-CD:nsä. Seuraavana vuonna tehtiin uusi promo-CD, Dark Fantasy, jolla olivat mukana myös uusi laulaja Kaisa Jouhki, kosketinsoittaja Maria sekä Gorthaurin rumpalina korvannut Henri Vahvanen. Dark Fantasy herätti Napalm Recordsin kiinnostuksen, ja tuotantoyhtiön pyynnöstä levytettiin vielä kolmen kappaleen nimetön promo-CD. Sen jälkeen Napalm Records oli valmis sopimukseen.
Syksyllä 2001 Battlelore levytti debyyttialbuminsa ...Where the Shadows Lie. Tuottajana toimi Miitri Aaltonen. Pian levytyksen jälkeen kitaristi Tommi Havo lähti yhtyeestä, ja hänet korvaajakseen löydettiin Jussi Rautio. Debyyttialbumin saatua hyvän vastaanoton Battlelore jatkoi innolla eteenpäin. Seuraava levy, Sword’s Song, julkaistiin keväällä 2003. Tuottajana toimi jälleen Aaltonen. Julkaisun jälkeen Battlelore teki ensimmäisen kiertueensa Euroopassa. 2004 julkaistiin The Journey -DVD, Tavastian keikan livetallenne.
thumb|150px|Laulaja Kaisa Jouhki Yhtyeen kolmas albumi, Third Age of the Sun, julkaistiin keväällä 2005, tuottajana tällä kertaa Terje Refsnes. Se nousi viikolla 30 Suomen virallisen albumilistan sijalle 38.
Neljännen levynsä, nimeltään Evernight, Battlelore levytti jälleen tuottaja Miitri Aaltosen kanssa. Evernight äänitettiin syksyllä 2006 ja julkaistiin ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2007.
Battleloren viides albumi The Last Alliance ilmestyi 24. syyskuuta 2008, vain puolitoista vuotta edellisen jälkeen. Sen on tuottanut Janne Saksa ja miksannut Dan Swanö. The Last Alliance nousi heti ilmestymisensä jälkeen viikolla 40 listasijalle 26, mikä on Battleloren tähänastinen ennätys.
Nykyinen
thumb|150px|Laulaja Tomi Mykkänen
Diskografia
thumb|150px|Kitaristi Jyri Vahvanen
Pakkolasku
Pakkolasku on ilmailukielessä tilanne, jossa lentokone joutuu pakon edessä laskeutumaan, erityisesti moottorien sammuessa. Pakkolasku pyritään tekemään lentokentän kiitotielle, mutta aina se ei ole mahdollista. Tällöin koneella joudutaan laskeutumaan esimerkiksi ajoradalle, pellolle, jäälle tai jopa veteen, jotta lentokone pysyisi mahdollisimman ehjänä. Pakkolaskua ei aina voida hallita kunnolla, koska laskun aiheuttava syy vaikuttaa turvalliseen pakkolaskuun.
Pakkolasku-termiä käytetään usein väärin mediassa, kun lentokone on tehnyt hätälaskun tai poikkeaman.