cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Coil
Scatology, Horse Rotorvator ja Love's Secret Domain -vuodet
"Love's Secret Domain" oli seuraava 'kunnollinen' Coil-albumi, vaikkakin sen ja "Horse Rotorvatorin" välissä oli joitakin huomionarvoisia julkaisuja. LSD merkitsi selvää kehitystä Coilin musiikissa. Albumin sekoittaessa Coilin edellisten julkaisujen musiikkiin saumattomasti acid housea, se loi pohjapiirustukset useille industrial-genren myöhäisempien aaltojen yhtyeistä. "Gold Is The Metal..." -kokoelmalevyn hengessä julkaistiin "Stolen & Contaminated Songs" -levy, joka sisälsi ylijäämää ja demoja LSD-ajalta.
Sivuprojektit & soundtrackit
Coil julkaisi musiikkia monien eri sivuprojektien kautta, heidän eri tyylejä tutkiskellessaan. Coilia edeltävien nimien, Zos Kian ja The Sickness of Snakesin, alaisina tehty musiikki loi eräänlaisen tyylillisen perustan, joka kypsyisi ja kehittyisi luonnehtimaan heidän ensimmäisiä sivujulkaisuja.
Ennen seuraavaa sivujulkaisujen aaltoa Coil kuitenkin teki musiikkia kahteen Derek Jarmanin elokuvaan, vuoden 1993 "Blueen" ja vuoden 1985 "The Angelic Conversation" -elokuvaan. Coil tuotti myös musiikin "Gay Man's Guide to Safer Sex" -dokumenttiin, jonka soundtrack on kuitenkin yhä julkaisematta.
Sivuprojektit, aikaisempien tavoin, edustivat jonkinlaista alkulientä, josta Coil tulisi kehittämään myös omaa ääntään. Siinä missä "The Eskaton" -nimimerkin alla julkaistu "Nasa Arab" edusti Coilin acid house -tyylin hallintaa, sitä seuraavat projektit — "ELpH", "Black Light District" ja "Time Machines" — pohjasivat vahvasti kokeilullisuuteen drone-musiikin parissa — aines joka myöhemmin määrittelisi Coilin musiikkia. Sivujulkaisujen myötä myös Coilin uusi levy-yhtiö Eskaton sai alkunsa.
Myöhäinen Coil
Kokeellisten sivuprojektien aallon jäljiltä Coilin musiikki oli täysin uudelleenmääritelty. Mutta ennen uutta materiaalia, Coil julkaisi kokoelmalevyt "Unnatural History II", "Windowpane & The Snow", ja "Unnatural History III". Maaliskuussa 1998 Coil julkaisi ensimmäisen singlen, mistä tulisi osa "Moons Milk (In Four Phases)" -sarjaa. "Musick To Play In The Dark Vol. 1" seurasi syyskuussa 1999, jonka toinen osa julkaistiin seuraavana vuonna. Coil alkoi — 16 vuotta tauolla oltuaan — esiintymään laajalti, ja tehden kiertueiden välissä musiikkia, joka julkaistaisiin "Black Antlersina". Joulukuussa 2005 julkaistiin Coilin viimeinen studiolevy, "The Ape of Naples".
Toisin kuin varhaisilla levyillä, Coilin musiikkia luonnehti nyt rauhallisempi ääni, joka pohjautui enemmän ambient- tai dronetyyliin kuin acid houseen. Tämä muutos musiikin luonteessa heijastui live-esiintymisissä, joissa kappaleita kuten "Ostiaa" ja "Sluria" esitettiin hitaampina kuin ne oli julkaistu alkuperäisillä albumeilla.
Coil livenä
Coilin live-inkarnaatio jätti jälkeensä täysin oman perintönsä.
Monet esiintymisistä julkaistiin levyinä, kuten laajasti saatavilla olevat "Live One" - "Live Four" -cd:t ja "...And The Ambulance Died In His Arms". "Colour Sound Oblivion" -boxsetin odotetaan sisältävän useita konserttiäänityksiä lisää.
John Balancen kuolema
John Balance kuoli 13. marraskuuta 2004, pudottuaan kotitalonsa toisesta kerroksesta. Peter Christopherson kertoi tapahtumasta yksityiskohtaisesti Thresholdhouse.com -sivuilla. Balancen muistotapahtuma pidettiin 23. marraskuuta lähellä Bristolia, ja siihen otti osaa noin 100 ihmistä.
Balancen muistoksi julkaistiin useita tribuuttialbumeita, kuten kokoelmat "...It Just Is" ja "X-Rated: The Dark Files". Current 93 omisti albuminsa "How He Loved The Moon" Balancelle.
23. joulukuuta 2005 pidettiin muistokonsertti Balancen kunniaksi, johon osallistui mm. Christophersonin uusi sooloprojekti The Threshold HouseBoy's Choir, Alec Empire ja COH.
Coil ilman Balancea
Joulukuussa 2004 Peterin ja Johnin partneri päätti, että kaiken musiikin, jonka parissa John työskenteli ennen äkillistä kuolemaansa — joko Coilina tai hänen soolotyönään — julkaisua lykättäisiin, kunnes tarpeeksi aikaa olisi kulunut, jotta Johnin kuolemaa olisi saatu surtua, menetyksestä olisi toivuttu ja työnlaatua saatu arvioitua. On mahdollista, että näitä töitä tullaan julkaisemaan vain Johnin omalla nimellä — jonkinlaisina soolojulkaisuna — sillä Peter Christopherson on ilmoittanut Coilin lopettaneen yhtyeenä.
Huhtikuussa 2005 julkaistiin "...And The Ambulance Died In His Arms" -livelevy, jota seurasi 2. joulukuuta Coilin viimeinen studiolevy "The Ape of Naples".
25. marraskuuta 2005 kerrottiin uutinen, että Coil julkaisisi joukon videoita, musiikkia ja muita töitä, jotka olivat eri vaiheissa kesken Johnin kuollessa, ja että kaikki muut suunnitellut esiintymiset ja julkaisut peruttaisiin, mikä lopettaisi yhtyeen 23-vuotisen taiteellisen uran.
Elokuussa 2006 harvinaiset CDr-julkaisut "The Remote Viewer" ja "Black Antlers" "uudelleenmasteroitiin myötätuntoisesti" ja laajennettiin kahden CD:n versioiksi, jotka sisälsivät uutta ja hiljattain remiksattua materiaalia. Kokonaisvaltainen DVD-kokoelma, "Colour Sound Oblivion", on myös tekeillä ja se on määrä julkaista joulukuussa 2006. Peter Christopherson on myös pohtinut mahdollisuutta julkaista Coilin koko tuotanto yhdellä Blu-ray-levyllä.
Coilin jäsenet
Jhonn Balancea pidettiin Coilin johtohahmoa, vaikka projekti saikin alkunsa yhdessä Peter Christophersonin ja hänen jätettyä Psychic TV:n. Lista Coilin jäsenistä ja yhtyeen yhteistyökumppaneista sen 23-vuotisen uran ajalta on näennäisesti loppumaton:
Vaikutukset
John kannusti fanejaan aina vaihtelemaan, puhumaan ja etsimään uusia ja erilaisia musiikin muotoja, painottaen monimuotoisuuden tärkeyttä. Musiikki, joka on vaikuttanut Coilin tuotantoon on laaja ja monimuotoinen, konkreettisesta musiikista folk-musiikkiin, ja hardcore punkista klassiseen musiikkiin. Esimerkkejä vaikutteista:
Diskografia
Coilin nopea musiikillinen tuotanto 23 vuoden ajalta on johtanut suureen määrään julkaisuja, sivuprojekteja, remiksauksia ja yhteistyölevyjä muiden kanssa.
Pääasialliset & merkittävät julkaisut:
Aiheesta muualla
Haastatteluja, arvosteluja, artikkeleita:
Bücker Flugzeugbau
Bücker-Flugzeugbau GmbH oli saksalainen lentokonetehdas, joka perustettiin vuonna 1932 ja joka toimi vuoteen 1945. Se teki Luftwaffen peruskoulukoneet.
Bückerin kolme suosituinta konetta olivat Bücker Bü 131 Jungmann (1934), Bücker Bü 133 Jungmeister (1936) ja Bücker Bü 181 Bestmann (1939).
Näiden lisäksi tehdas valmisti lisenssillä seuraavia koneita:
Osia tehdas teki seuraaviin:
Sodan lopussa tehdas jäi Neuvostoliiton vyöhykkeelle ja yhtiö lopetti toimintansa. Bü 181-konetta valmistettiin toisen maailmansodan jälkeen Tšekkoslovakiassa ja Egyptissä.
Bückerin lentokoneet
Zhang Zizhong
thumb|250px Zhāng Zìzhōng (11. elokuuta 1891 – 16. toukokuuta 1940) oli kiinalainen kenraali. Hän syntyi Shandongin provinssissa Kiinassa Linqingin maalaiskaupungissa. Hän kaatui taistelussa Japania vastaan. Zhāng oli yksi korkea-arvoisimmista toisessa maailmansodassa kaatuneista kenraaleista. Hän oli Kiinan armeijan palveluksessa vuodesta 1914 kuolemaansa.
Poliitikkona
Zhāng opiskeli lakia Tianjinissa 1910-luvulla. Hän oli Tianjinin pormestari vuodesta 1937 kuolemaansa asti.
Mummo
Sama Mummo esiintyi myös Pekka Lepikön Kyllä isä osaa -sarjan jatko-osissa vuonna 1995. Sarjassa Annaa näyttelevä Maiju Jokinen nähtiin myös Kyllä isä osaa -sarjassa.
Jaksoluettelo
Sarjan uusintaesitykset olivat kolmen viikon ajan tauolla 30. marraskuuta–21. joulukuuta 1988 käynnissä olleen Yleisradion toimittajien lakon aikana.
Markus Heikkerö
Taiteilijan ura
thumb|250px|Taiteilija Markus Heikkerö työhuoneellaan Helsingin Vallilassa vuonna 2013.
Markus Heikkerön vanhemmat olivat metsänhoitaja Topi Elias Heikkerö ja farmaseutti ja runoilija Liisa Heikkerö. Hän esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti kuvataiteilijana vuonna 1968 yhteisnäyttelyssä "13 Eri mieltä" Kluuvin galleriassa, Helsingissä. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 1969. Heikkerö maalasi 1960- ja 1970-luvuilla surrealistisia maalauksia, joissa esiintyi orgaanisia ihmisen elimiä. Useita vuosia hänen työnsä painopiste oli julisteiden ja levynkansien suunnitelussa. Läpi uransa hän on kuvannut ihmisenä olemisen dilemmaa ja mikro- sekä makrokosmoksia.
Heikkerö opiskeli vuodesta 1976 Taideteollisessa korkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1980. Koulussa järjestettiin ruiskumaalauskurssi, ja Heikkerö alkoi tehdä ruiskumaalauksia akryyli- ja guassi-väreillä. Hän halusi yhdistää pop-taiteen elementtejä surrealismiin. Teoksissaan hän kuvasi suomalaisen kulttuurin pop-ikoneja ja surrealistisia maisemia, joissa esimerkiksi Mona Lisa lentää mikroskoopilla autioon tyhjyyden mereen. Vuonna 1986 hän piti laajan näyttelyn "Surrealistinen popismi" Kluuvin Galleriassa Helsingissä.
Vuonna 1992 Markus Heikkerö kutsuttiin vierailevaksi professoriksi ja taiteilijaksi Tennesseen yliopistoon Knoxvilleen Yhdysvaltoihin. Siellä hän maalasi kokoelman akryylimaalauksia. Heikkerö siirtyi hiljalleen takaisin öljyväritekniikkaan. Vuosien 1995 ja 1997 välillä hän työskenteli San Franciscossa, Kaliforniassa. Vuonna 1999 Heikkeröllä oli yksityisnäyttely Nykytaiteen museo Kiasmassa. Teoksissaan hän yhdisteli sekä eurooppalaisen että amerikkalaisen kulttuurin elementtejä. Heikkerön maalauksia oli esillä myös "Popcornia ja politiikkaa" -näyttelyssä ja "Maisema Kiasman kokoelmissa" -näyttelyssä.
Tornio (täsmennyssivu)
Tornio voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Suomalainen kärsäkirja
Suomalainen kärsäkirja on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY vuonna 2005. Teos on julkaistu myös Kari Pajun lukemana äänikirjana.
Kirja kertoo sirkusnorsu Emilian vaiheista ensin Moskovan sirkuksessa ja muualla Venäjällä ja sitten Suomessa, jossa EU on kieltänyt sirkusnorsut. Omistaja Lucia Lucander solmii lämpimän ihmissuhteen maanviljelijä Paavo Satoveräjän kanssa. Alkaa matka norsun kyydissä Satakunnasta Saimaan kanavan kautta Afrikkaan asti. Matkan aikana tapahtuu jos jonkinlaista, muun muassa Emilian humaltuminen ja heinätöihin joutuminen.
Jäätuulen laakso (kirjasarja)
Jäätuulen laakso -sarja (The Icewind Dale Trilogy) on R. A. Salvatoren ensimmäinen Drizzt Do'Urdenista, drow-mannunvartijasta kertova trilogia. Sarjaan kuuluvat Salvatoren esikoisromaani Kristallisauva sekä Hopeavirrat ja Puolituisen kivi.
Kristallisauva
Drizzt on kotiutunut Jäätuulen laaksoon ja saanut ystäviä Kelvinin paaden alla asuvista kääpiöistä, erityisesti kääpiöiden johtaja, Bruenor Sotavasara pitää Drizztiä suuressa arvossa. Myös Bruenorin hoivissa kasvanut ihmistyttö, Catti-brie on Drizztille läheinen samoin kuin läheisessä kylässä asuva puolituinen, Regis.
Jäätuulen laakson rauhaisa elämä kuitenkin rikkoutuu, kun tundran barbaarit päättävät tehdä valloitusretken Kelvin paaden varjossa oleviin kaupunkeihin. Drizztin ja hänen ystäviensä avulla barbaareiden uhka torjutaan, mutta kaupunkien välit kiristyvät taisteluiden seurauksena. Taistelun kuluessa Bruenor kiinnittää huomiota nuoreen barbaarisoturiin, jonka hän taistelun päätyttyä pelastaa haavoittuneena taistelukentältä ja ottaa kasvatikseen Catti-brien rinnalle. Barbaarinuorukainen, Wulfgar, oppii arvostamaan Kymmenen kaupungin väkeä ja Bruenorin kääpiöitä uudella tavalla joutuessaan asumaan näiden keskuudessa. Wulfgar tutustuu myös Drizztiin ja saa tältä hyödyllisiä opetuksia aseiden käytössä.
Vapautuessaan kiitollisuudenvelastaan Wulfgar valmistautuu kohtaamaan tundralla elävän mahtavan valkoisen lohikäärmeen, Jääsurman. Hölmöyteen asti ulottuvassa ritarillisuudessaan Wulfgar ei kuitenkaan surmaa nukkuvaa lohikäärmettä, mutta paikalle saapuvien Drizztin ja Guenhwyvar-pantterin avulla nuorukainen kuitenkin vie voiton taistelussa. Lohikäärmeen surmaaminen antaa Wulfgarille oikeuden haastaa heimonsa päällikkö taisteluun, minkä nuorukainen tekeekin, sillä vanha päällikkö on johdattamassa tundran heimoja tuhon tielle liittoutumalla ilkeän velhon, Akar Kesselin ja tätä seuraavien vuoriston petojen kanssa Kymmentä kaupunkia vastaan.
Jälleen Drizzt ystävineen joutuu laittamaan henkensä alttiiksi Kymmenen kaupungin puolustamiseksi, kun Akar Kessel, Kristallisauva-nimisen, mahtavan taikaesineen haltija koettaa vallata koko Jäätuulen laaksoa.
Hopeavirrat
Kun taistelu Akar Kesseliä ja Kristallisauvaa vastaan on voitettu, Drizzt, Bruenor, Regis ja Wulfgar lähtevät yhdessä etsimään Bruenorin vanhaa kotia Mithralsaleja. Regisin kannoilla on kuitenkin vaarallinen salamurhaaja Artemis Entreri, joka on seurannut puolituista Calimportin kaupungista asti. Tietäessään ystäviään uhkaavasta vaarasta Catti-brie lähtee vuorostaan Entrerin perään, mutta joutuu pian tämän vangitsemaksi, sillä ovela salamurhaaja suunnittelee käyttävänsä tyttöä panttivankina saadakseen puolituisen kiinni.
Matkallaan Drizzt tovereineen joutuu mitä omituisimpiin paikkoihin, kuten Harpel-nimisen velhosuvun taloon, kuuluisaan Hopeakuun kaupunkiin ja pahamaineiseen Luskaniin. Juuri kun he ovat löytäneet Bruenorin esi-isien mahtavan asumuksen Catti-brie pääsee pakenemaan Entreriltä ja varoittaa ystävyksiä. Regis kuitenkin joutuu Entrerin käsiin ja samoin Drizztin maaginen Guenhwyvar-pantteri. Lisäksi Bruenor syöksyy pohjattomaan kuiluun palavan varjolohikäärmeen selässä.
Puolituisen kivi
Drizzt ja Wulfgar lähtevät seuraamaan Artemis Entreriä kohti kaukana etelässä olevaa Calimportin kaupunkia raskain sydämin, sillä he uskovat ystävänsä Bruenorin kuolleen Mithralsalissa varjolohikäärmettä vastaan käydyssä taistelussa. Bruenor on kuitenkin selviytynyt, kiitos sen, että hänellä oli mukanaan toinen Drizztin sapeleista, Jääsurma, lohikäärmeen luolasta löytynyt tulta hylkivä ase. Yhdessä Catti-brien kanssa Bruenor seuraa Drizztiä ja Wulfgaria onnistuen ajoittamaan saapumisensa mitä parhaimpaan hetkeen.
Entreri vie epäonnisen Regisin Calimportin alamaailmaa hallitsevalle julmalle pasha Pookille, jolle myös antaa lahjana maagisen Guenhwyvar-pantterin. Guenhwyvar kuitenkin pakenee omalle maailmantasolleen vieden Regisin mukanaan turvaan.
Drizzt tovereineen onnistuu selviytymään pashan palatsia vartioivista ihmisrotista ja pelastamaan lopulta Regisin. Entreri onnistuu silti pakenemaan ja salamurhaajan sydämessä syttyy kateus ja viha sankarillista mustaa haltiaa kohtaan, joka uskomattomista asetaidoistaan huolimatta on myös kykenevä tuntemaan todellista ystävyyttä ja läheisyyttä, joita kylmä salamurhaaja ei ole milloinkaan pystynyt ymmärtämään.
Bruenor, Catti-brie, Drizzt ja Wulfgar palaavat yhdessä pohjoiseen ja Mithralsaliin Regisin jäädessä Calimportiin hallitsemaan levottoman kaupungin rikollisjärjestöjä taikarubiininsa avulla.
Mike McKay
Michael Scott "Mike" McKay (s. 30. syyskuuta 1964 Melbourne, Australia) on australialainen soutaja, joka voitti urallaan kaksi olympiakultaa ja yhteensä neljä olympiamitalia sekä neljä maailmanmestaruutta.
McKay voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa kahdeksikossa Nottinghamissa 1986. Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 1987 Australian kahdeksikko sijoittui neljänneksi ja Soulin olympialaisissa 1988 viidenneksi. Tämän jälkeen McKay kilpaili perämiehettömässä nelosessa ja voitti maailmanmestaruuden Tasmaniassa 1990 ja Wienissä 1991 sekä olympiakultaa Barcelonassa 1992. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 australialaiset jäivät viidenneksi mutta Atlantan olympialaisissa 1996 McKay voitti toisen olympiakultansa.
Kölnin MM-kilpailuissa 1998 McKay voitti kultaa perämiehellisessä nelosessa ja saavutti hopeaa perämiehettömässä kaksikossa. Tämän jälkeen hän palasi kahdeksikkoon, jossa Australia jäi St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 B-finaaliin mutta saavutti olympiahopeaa Sydneyn olympialaisissa 2000. McKay kilpaili viidensissä olympialaisissaan Ateenassa 2004 ja saavutti kahdeksikossa pronssia.
Lucky Leif and the Longships
Lucky Leif and the Longships on Robert Calvertin toinen sooloalbumi vuodelta 1975. Sen aiheena on viikinkien Amerikkaan matkustaminen 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta ja mitä mantereesta olisi tullut, jos viikingit olisivat sen täysipainoisesti asuttaneet. Albumi on edeltäjäänsä monipuolisempi musiikillisesti esitellen pääosin amerikkalaista musiikkimaailmaa. Levyn teema meni suurelta yleisöltä ohi eikä levy menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä.
BGO julkaisi albumista cd-painoksen 1990-luvulla ja vuonna 2007 Eclectic Records julkaisi remasteroidun version bonuskappaleilla varustettuna. Albumin cd-painokset käyttävät alkuperäiseen albumiin nähden eri miksausta kappaleessa "The Making Of Midgard".
Venäjäntoy
Venäjäntoy on FCI:n ryhmään 9 (seurakoirat ja kääpiökoirat) kuuluva rotu. Rodun aikaisempia nimityksiä ovat venäjäntoyterrieri, venäjänkääpiökoira ja pitkäkarvainen Moskovan kääpiöterrieri. Rodun ensimmäinen suomenkielinen rotumääritelmä julkaistiin 1988. Vuonna 2018 venäjäntoyta rekisteröitiin Suomessa 21 pentuetta (59 pentua), ja 18 tuontikoiraa. Rodun suosio on kasvamassa muiden kääpiörotujen tapaan.
Turun kasarmi (Helsinki)
right|thumb|250px|Turun kasarmi (vasemmalla) ja sen vierellä sijainnut [[Arkadia-teatteri (etuoikealla). Eugen Hoffersin valokuva 1870-luvulta]] right|thumb|250px|Turun kasarmin rauniot [[Simonkatu|Simonkadulta katsottuina 1920-luvulla, taustalla tuolloin vielä jäljellä ollut pohjoissiipi nykyisen Bio Rexin paikalla. Oikealla kaasutehdas nykyisen Postitalon ja Kiasman paikkeilla, taustalla ratapiha, Kansallismuseo ja Töölönlahti.]] right|thumb|250px|Turun kasarmin talousrakennus on kasarmialueen ainoa jäljellä oleva rakennus. Se toimi [[Helsingin linja-autoasemana vuosina 1935–2005.]] Turun kasarmi oli Helsingin Kamppiin, silloisen Läntisen Henrikin­kadun (nyk. Mannerheimin­tien) varrelle vuonna 1833 valmistunut suuri venäläisen sota­väen kasarmirakennus.
Venäjäntoy
Ulkonäkö
Venäjäntoy on pieni, elegantti ja korkearaajainen koira, joka on mittasuhteiltaan neliömäinen. Karvamuunnoksia on kaksi: lyhyt- ja pitkäkarvainen. Hyväksytyt värit ovat musta, maksanruskea, sininen tai liila ja näissä kaikissa punaruskeat (tan)merkit; punainen mustin, sinisin, maksanruskein tai liilanvärisin karvankärjin; punainen; kellanruskea; kermaväri. Kirsun väri sointuu karvapeitteen väriin. Säkäkorkeus uroksilla ja nartuilla on 22–27 cm, ihannearvo on 25 cm. Ihannepaino on 2,3 kg, korkeintaan 3 kg sekä uroksilla että nartuilla.
Turun kasarmi (Helsinki)
Ennen rakentamista
Kampin aluetta käytettiin jo Ruotsin vallan aikana sota­väen leiri- ja harjoitus­alueena, joka tunnettiin nimellä Campements­plats, mistä kaupungin­osan nimikin johtuu. Myöhemmin alue oli Suomen Kaartin käytössä, kunnes alue tuli Helsinkiin sijoittuneen venäläisen sota­väen käyttöön.
Venäjäntoy
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan venäjäntoy on eloisa, utelias ja temperamenttinen koira; se ei saa olla aggressiivinen eikä arka. Venäjäntoy on ympäristöstään kiinnostunut, omistajalleen uskollinen koira, joka tarvitsee pienestä koostaan huolimatta riittävästi liikuntaa, aktivointia sekä hyvän peruskoulutuksen. Lyhyt- ja pitkäkarvaisen rotumuunnoksen luonteet eivät eroa toisistaan, vaan erot ovat yksilökohtaisia. Jalostustyön ansiosta rotu on terrieritaustastaan huolimatta nykyään enemmän seurakoiramainen, mutta edelleen herkkä haukkumaan. Seurakoiramaisuudesta huolimatta, rodulla saattaa myös esiintyä riistaviettisyyttä. Venäjäntoy on pienestä koostaan huolimatta monipuolinen harrastuskoira, jonka kanssa voi harrastaa muun muassa agilityä, rallytokoa, tokoa ja näyttelyitä.
Alkuperä
thumb|250px|Venäjäntoy venäläisessä postimerkissä. Rotu on kehitetty Venäjällä 1800–1900-luvun vaihteessa käyttäen apuna Saksasta ja Englannista tuotuja manchesterinterriereitä. Älykäs ja temperamenttinen koira alkoi pian kiinnostaa venäläistä aatelistoa, jolloin alkoi rodun todellinen nousu. Loppujen lopuksi pennut olivat niin kalliita, että tavallisella kansalla ei ollut niihin varaa. Venäjän vallankumouksen jälkeen venäjäntoy hävisi kokonaan tunnettuna rotuna.
1950-luvulla kasvattajat alkoivat jälleen kiinnostua pienistä seurakoirista, jonka seurauksena jalostettiin lyhytkarvaisen lisäksi tuolloin hinnaltaan edullisempi pitkäkarvainen rotumuunnos. Pitkäkarvaisen venäjäntoyn jalostuksen on saattanut alkuun koirankasvattaja Jevgenia Fominitšna Žarova Moskovassa.
Turun kasarmi (Helsinki)
Rakentaminen
Kasarmin alkuperäiset piirustukset laati Carl Ludvig Engel, mutta se rakennettiin Nikolai Sinebrychoffin urakoimana. Kasarmin päärakennuksen länsi- ja lounais­puolelle rakennettiin vähitellen koko joukko sivu­rakennuksia, joiden väliin, nykyisen Narinkkatorin paikkeille, sijoitettiin myös suuri harjoitus­kenttä.
Venäjäntoy
Alkuperä
Lyhytkarvaisen venäjäntoyn tiedetään varmuudella osallistuneen Pietarissa koiranäyttelyyn jo vuonna 1874.
Turun kasarmi (Helsinki)
Tuhoutuminen ja jatkokäyttö
Suomen sisällissodan aikana, Helsingin valtauksen yhteydessä 12. huhtikuuta 1918, Turun kasarmi syttyi tuleen ja tuhoutui lähes täysin. . Tämän jälkeen sitä ei enää jälleen­rakennettu, vaan sen purkutyöt aloitettiin seuraavana vuonna, joskin osa raunioista pysyi paikoillaan 1930-luvulle saakka.
Kasarmin läheisyydessä sijainneet, jäljelle jääneet sivurakennukset olivat 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien käytössä, ja niissä toimivat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, komennuskomppania ja kenttätykistörykmentti 1. Myöhemmin nekin on melkein kaikki purettu, esimerkiksi eräät Fredrikin­kadun varrella olleet tiili­rakennukset kuitenkin vasta 1950-luvulla. Jäljellä on enää ainoastaan päärakennuksen länsipuolella sijainnut talousrakennus, joka toimi vuodesta 1935 lähtien Kampin keskuksen valmistumiseen saakka 2005 Helsingin linja-autoasemana. Nykyisin siinä toimii ravintoloita sekä kaupunki­suunnittelu­viraston näyttely­huoneisto Laituri. Kasarmin harjoituskenttä oli 1930-luvulla käytössä urheilukenttänä ja luistinratana
Venäjäntoy
Rotu Suomessa
Rotu kuului ensin kääpiökoiriin, mutta siirrettiin myöhemmin terrieriryhmään. Koirat olivat pitkäkarvaisia ja Suomen Kennelliitto rekisteröi ne rotunimellä; pitkäkarvainen Moskovan kääpiöterrieri.
Kun ensimmäiset lyhytkarvaiset rekisteröitiin maassamme vuonna 2000 Kennelliitto vaihtoi nimen venäjäntoyterrieriksi. Vuonna 2006 FCI-hyväksynnän myötä rotu siirtyi terrieriryhmästä takaisin ryhmään yhdeksän ja uudeksi rotunimeksi tuli Russian Toy (Russkiy Toy), jonka suomennos oli ensin venäjänkääpiökoira. Venäjänkääpiökoira nimestä kuitenkin luovuttiin SKL:n hallituksen päätöksellä ja vuonna 2007 rotunimeksi tuli Suomessakin venäjäntoy.
Marraskuussa 2017 FCI hyväksyi venäjäntoyn viralliseksi roduksi ja samalla rotu sai CACIB oikeuden ja uusi rotumääritelmä julkaistiin englanniksi. Elokuussa 2018 valmistui rotumääritelmän suomennos.
Nykyään venäjäntoyta rekisteröidään vuosittain noin 100 yksilöä.
Terveys
Rodulla esiintyy lähes kaikkia muillakin kääpiökoirilla yleisesti tavattuja sairauksia. Rotua on pidetty melko terveenä rotuna, mutta terveystutkimuksien määrän lisääntymisen myötä on rodun terveystilanteesta saatu enemmän tietoa. Yleisimmät sairaudet ovat patellaluksaatio (polvilumpion sijoiltaanmeno), silmäsairaudet, sydänsairaudet, epilepsia, kivesviat ja hammasongelmat.
Rodun terveydentilasta saataisiin lisätietoa tutkituttamalla niin jalostukseen käytettäviä, kuin myös kotikoiria virallisesti. Jalostukseen käytettävät urokset ja nartut suositellaan tutkituttamaan silmien ja polvien osalta ennen astutusta. Virallisen silmä- ja polvitutkimuksen saadakseen koiran tulee olla täyttänyt 12 kk. Jalostukseen käytettävät koirat olisi syytä tutkia aina ennen astutusta, sillä nuorena annetut terveystutkimustulokset voivat muuttua iän myötä.
Rotu on pienen kokonsa vuoksi altis murtumille ja traumatyyppisille onnettomuuksille.
Venäjäntoyden hampaat vaativat säännöllistä hoitoa. Maitohampaiden vaihtumista pysyviin on hyvä seurata, sillä yleisesti maitokulmahampaat eivät irtoa itsestään vaan vaativat eläinlääkärillä käyntiä. Eläinlääkäri poistaa vaihtumatta jääneet maitohampaat anestesiassa. Venäjäntoylle kertyy myös hammaskiveä ja hampaita tulisikin säännöllisesti harjata. Säännölliset hammaskivenpoistot eläinlääkärissä ovat muiden pienten rotujen tapaan yleisiä myös venäjäntoylla. Hampaita harjaamalla voi hammaskivenpoiston käyntiväliä pidentää merkittävästi. Rodulla esiintyy myös purentavikoja.
Venäjäntoy on varsin pitkäikäinen, ja jotkut yksilöt ovat eläneet jopa 16-vuotiaiksi.
Sofia Leino
Sofia Leino (s. 14. heinäkuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja,  pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 33 ottelua. Niissä hän on tehnyt 14 maalia ja saanut yhdeksän syöttöpistettä. Leino saavutti MM-pronssia vuonna 2019 ja MM-hopeaa vuonna 2021. Hän saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016.
Leinon kasvattajaseura on Kalannin Pallo -65. Hän on edustanut Naisten Salibandyliigassa Turun Palloseuraa kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on seitsemän kauden aikana pelannut liigan runkosarjassa 135 ottelua, joissa hän on tehnyt 101 maalia ja saanut 48 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hän on pelannut 37, ja niissä hän on tehnyt 20 maalia ja saanut viisi syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2022.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 2017
Vuoden 2017 yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut kilpailtiin Hamarissa, Norjassa 4.–5. maaliskuuta 2017. Kisapaikka oli Olympiahalli. Mestaruuden voittivat alankomaalaiset Sven Kramer ja Ireen Wüst. Japanin Shouta Nakamura oli nopein miesten 500 metrillä, Venäjän Denis Juskov 1 500 metrillä sekä Kramer pisimmillä matkoilla. Japanin Miho Takagi oli paras naisten 500 metrillä, Wüst 1 500 metrillä sekä Tšekin Martina Sáblíková pisimmillä matkoilla. Kilpailuihin osallistui 24 mies- ja 24 naisluistelijaa 14 maasta.
Kramerille mestaruus oli yhdeksäs ja Wüstille kuudes.
Kaikki kotona
Kaikki kotona on Pekka Lepikön vuonna 2000 käsikirjoittama ja ohjaama 12-osainen komediasarja. Sarjan on tuottanut Linssilude Oy.
Sarja on hyvin samankaltainen Lepikön aiempien perhekomedioiden (Mummo ja Kyllä isä osaa) kanssa.
David Ackles
David Ackles (20. helmikuuta 1937 – 2. maaliskuuta 1999) oli kalifornialainen laulaja-lauluntekijä.
Acklesin kaupallinen menestys jäi vähäiseksi, mutta kriitikot ylistivät häntä sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. Muun muassa Phil Collins ja Elvis Costello ovat kertoneet saaneensa vahvoja vaikutteita Acklesin tuotannosta.
Acklesin ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1968. Kolmen Elektra Records -yhtiölle tehdyn levyjulkaisun jälkeen hän siirtyi Columbia Recordsille.
Rattijuoppo kolaroi Acklesin kanssa vuonna 1981. Kolarin seurauksena Ackles joutui pyörätuoliin puolen vuoden ajaksi. Hän menehtyi uusiutuneeseen keuhkosyöpään 62 vuoden iässä.
Acklesin albumi American Gothic (1972) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Bench
Bench on Etiopiassa puhuttava pohjoisomoottinen kieli, jota puhuu äidinkielenään noin 174 000 Bench Majin alueella asuvaa henkilöä (1998). Toisin kuin alueen muissa kielissä benchissä on foneemisia tooneja peräti kuusi.
Äänneoppi
Benchin kielessä on neljä vokaalia: /i e a o u/
Vokaalien lisäksi on myös kuusi toonia. Niistä viisi on tasaisia ja yksi nouseva (joskus pidetään korkeana nousevana). Käyttäen o-kirjainta esimerkkinä, toonit kirjoitetaan näin: /ő ó ō ò ȍ ǒ/
Murteet
Benchin kielen katsotaan jakautuvan kolmeen keskenään ymmärrettävään murteeseen, jotka ovat:
Demonstratiivit
Demonstratiiveihin luetaan háng "täällä", ēk "tuolla", jìnk "siellä", nēɡ "tuolla alhaalla", nèk "tuolla ylhäällä". Itsenäisinä sanoina tai yhdessä determinanttiliitteiden ùʂ tai àʂ kanssa nämä sanat toimivat demonstratiivipronomineina eli "tämä ihminen", "tuo ihminen" jne. Kun näihin lisätään nominilausekkeen osoitin -à, niistä tulevat demonstratiiviadjektiivit:
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1994)
Mikko Kasper Lehtonen (s. 16. tammikuuta 1994 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Sveitsin National Leaguen ZSC Lionsissa. Hän on pelannut aiemmin myös kaudella 2020–2021 yhteensä 26 NHL-ottelua Toronto Maple Leafsissa ja Columbus Blue Jacketsissa tehden kuusi syöttöpistettä. Lehtosta on yleisesti verrattu pelityyliltään Nicklas Lidströmiin, jota hän on myös itse kertonut seuranneensa. Hän on olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Juniorivuodet ja ensimmäiset kaudet miesten peleissä
Lehtonen on Kiekko-67:n kasvatti, mutta siirtyi myöhemmin juniorina Turun Palloseuraan. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 4+7=11 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 5+16=21, kuten myös kaudella 2010–2011 B-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 8+15=23. Lehtonen voitti B-nuorten SM-hopeaa keväällä 2011. Hän pelasi kauden aikana myös TPS:n A-nuorissa.
Kaudeksi 2011–2012 Lehtonen nostettiin kolmivuotisella sopimuksella TPS:n SM-liigarinkiin. Hän pelasi kauden aikana 12 SM-liigaottelua jääden ilman tehopisteitä ja edusti TPS:n miesten joukkuetta myös kahden ottelun verran European Trophy -turnauksessa. Lehtonen pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa vain 17-vuotiaana 28. lokakuuta 2011 vieraissa JYPiä vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 15.58 minuuttia. Suurimman osan kaudestaan Lehtonen pelasi kuitenkin TPS:n A-nuorissa, joiden toiseksi tehokkain puolustaja hän oli Niklas Frimanin jälkeen tehoilla 8+19=27. Lehtonen sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi. Hänet palkittiin sarjan tammikuun 2012 nuorena pelaajana. Lehtonen vahvisti myös TPS:n B-nuoria keväällä 2012, jolloin joukkue voitti SM-pronssia.
Kaudella 2012–2013 Lehtonen pelasi TPS:sn liigajoukkueessa 13 runkosarja- ja kahdeksan European Trophy -ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kautensa lähinnä seuran A-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Lehtonen oli tehoilla 6+23=29. Hän sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Kaudeksi 2013–2014 TPS lainasi Lehtosen Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten sarjoissa toi 46 runkosarjaottelussa tehot 5+13=18 sekä 12 playoff-ottelussa tehot 1+7=8. Lehtonen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia ja hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Tammikuussa 2014 Lehtonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Kauden 2014–2015 hän aloitti TPS:ssä, jossa Lehtonen pelasi loukkaantumisten myötä myös paljon vakiokokoonpanossa. Hän pelasi joukkueessa kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Helmikuussa 2015 Lehtonen kiinnitettiin taas loppukaudeksi lainalle TUTOon.
Siirtyminen KooKoohon ja läpimurto SM-liigassa
Kaudeksi 2015–2016 Lehtonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon. Hän teki liigauransa avausmaalin runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2015 ylivoimalla vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Lehtosen osuma oli myös KooKoon ensimmäinen maali SM-liigatasolla 25 vuoteen. Matti Hana valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Lehtonen teki lopulta läpimurtonsa SM-liigassa tehtyään kauden kaikissa 60 runkosarjaottelussa tehot 12+10=22. Hän sijoittui SM-liigan puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain Pelicansin Juha Leimu. Kaudella 2016–2017 Lehtonen oli KooKoon toiseksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 6+19=25, kunnes SM-liigan siirtorajan kynnyksellä, helmikuussa 2017 hän siirtyi loppukaudeksi Ruotsin SHL-liigan HV71:een. Lehtonen voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.
Tappara ja paluu Ruotsiin
Lehtonen siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 12+17=29. Lehtonen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Toukokuussa 2018 hänen sopimuksensa Tapparan kanssa purettiin yhteisymmärryksessä ja Lehtosen tiedotettiin palaavan samalla kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella SHL-joukkue HV71:een. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+19=24.
KHL-sopimus Jokereihin
Huhtikuussa 2019 Lehtonen solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Jokereiden kanssa. Hän oli kaudella 2019–2020 pelipaikastaan huolimatta joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 17+32=49, joilla Lehtonen voitti koko liigan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin sekä palkittiin näin ollen KHL:n tehokkaimpana puolustajana. 3. helmikuuta 2020 vierasottelussa Dinamo Riikaa vastaan hän teki kauden 43. tehopisteensä, jolla Lehtonen rikkoi Jokereiden seurahistorian puolustajien yhden kauden piste-ennätyksen, joka oli joukkueessa tuolloin SM-liigaa pelanneen Mika Strömbergin (11+31=42) hallussa kaudelta 1996–1997. Hän jäi myös vain yhden tehopisteen päähän sen aikaisen KHL:n suomalaisten yhden kauden piste-ennätyksestä, joka oli Esa Pirneksen (22+28=50) hallussa liigan avauskaudelta 2008–2009. Lehtonen voitti myös Jokereiden sisäisen tehotilaston lukemalla +26. Hänet valittiin sekä KHL:n marras-, joulu- että tammikuun kuukauden parhaaksi puolustajaksi. Ennen Lehtosta kukaan puolustaja ei ole saanut titteliä kolmena kuukautena peräkkäin. Hänet valittiin myös kahdesti liigan viikon parhaaksi puolustajaksi. Lehtonen pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa tammikuussa.
NHL-tulokassopimus Toronto Maple Leafsiin
Toukokuussa 2020 Jokerit ja Lehtonen purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä, kun Lehtoselle avautui mahdollisuus siirtyä NHL:ään. Muutamaa päivää myöhemmin NHL-varaamaton Lehtonen teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Elokuussa seura kuitenkin lainasi hänet alkukaudeksi 2020–2021 takaisin Jokereiden KHL-joukkueeseen, kunnes NHL:n harjoitusleirit käynnistyvät. Lehtonen valittiin lokakuussa KHL:n viikon puolustajaksi. Marraskuun 2020 lopulla hänen lainasopimuksensa purettiin, kun Lehtonen päätti matkustaa Kanadaan valmistautumaan NHL-kauteen.
Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Lehtonen otti paikan Toronto Maple Leafsin NHL-vahvuudesta. Hän teki NHL-debyyttinsä kauden 2020–2021 neljännellä kierroksella 18. tammikuuta 2021 Winnipeg Jetsia vastaan. Lehtonen merkittiin joukkueensa seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.41 minuuttia, josta 33 sekuntia myös ylivoima-aikaa. Lehtonen pelasi alkukaudella varsin pienellä peliajalla yhdeksän ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Hän vietti osan otteluistaan myös katsomossa, kunnes 12. maaliskuuta 2021 Maple Leafs kauppasi Lehtosen Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa maanmieheensä, maalivahti Veini Vehviläiseen. Hän pelasi siellä loppukaudella 17 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Yksisuuntainen jatkosopimus Columbus Blue Jacketsiin
Heinäkuussa 2021 Lehtonen teki Blue Jacketsin kanssa vuoden mittaisen, yksisuuntaisen ja 900 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura asetti hänet kuitenkin siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Lehtosta vuorokauden kuluessa, Blue Jackets lähetti hänet AHL-joukkue Cleveland Monstersiin. Lehtonen ei kuitenkaan suostunut siirtymään farmiin, joten Blue Jackets asetti hänet ehdottomalle siirtolistalle. Vuorokautta myöhemmin seura purki Lehtosen sopimuksen.
Pitkä sopimus SKA Pietariin ja sopimuksen purku
Viisi päivää NHL-sopimuksensa purun jälkeen Jokerit kauppasi Lehtosen KHL-oikeudet SKA Pietariin, jolta Jokerit saa tiedotteensa mukaan merkittävän taloudellisen korvauksen sekä yhdysvaltalaispuolustaja Brennan Menellin oikeudet. Samana päivänä Lehtosen vahvistettiin siirtyvän SKA:han peräti nelivuotisella sopimuksella. Marraskuussa 2021 hän joutui yli kuukaudeksi sivuun Karjala-turnauksessa tulleen loukkaantumisen vuoksi.
Helmikuussa 2022 Venäjän hyökättyä Ukrainaan moni KHL:n ulkomaalaispelaaja jätti liigan mahdollisimman pian, eikä osallistunut pudotuspeleihin. Lehtonen kuitenkin pelasi SKA:ssa kauden loppuun. Hänet valittiin kauden päätteeksi Suomen MM-leiriryhmään, mikä herätti myös kriittistä keskustelua Suomessa, koska Lehtosen ratkaisu jatkaa KHL-kauttaan tulkittiin myös Venäjän sotatoimet hyväksyvänä arvovalintana. Hänen sopimuksensa purettiin lopulta Lehtosen omasta aloitteesta ja se päättyi 30. huhtikuuta. Sopimuksen päätyttyä toukokuussa hän kertoi Iltalehdelle tuomitsevansa Venäjän hyökkäyksen täysin ja haluavansa lähteä SKA:sta välittömästi. Samassa haastattelussa Lehtosen agentti Mika Rautakallio kertoi, että osapuolet pääsivät yhteisymmärrykseen siitä, että Lehtonen pelaa kauden loppuun SKA:ssa, niin hänen sopimuksensa puretaan. Rautakallion mukaan sopimuksen välittömästä purkamisesta olisi seurannut massiivinen purkusakko.
Siirtyminen Sveitsiin
Kaudeksi 2022–2023 Lehtonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Sveitsin National Leaguen ZSC Lionsiin.
Maajoukkueura
Lehtonen edusti Suomea Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 ja Pekingin olympiakisoissa 2022. Hän jakoi koko Pekingin olympialaisten puolustajien tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Juuso Hietasen ja Kanadan Jason Demersin kanssa lukemalla +7. Puolivälieräottelussa Sveitsiä vastaan Lehtonen teki Suomen 5–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi joukkueelle välieräpaikan. Suomen turnaus päättyi lopulta olympiakultaan. Lehtonen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen suomalaispelaaja, joka on voittanut sekä olympiakullan, maailmanmestaruuden että alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Saavutukseen on yltänyt aiemmin 37 pelaajaa, joista kaikki ovat kanadalaisia ja venäläisiä.
Yhteensä Lehtonen on pelannut 79 A-maaottelua tehopistein 11+38=49. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Porissa Slovakiaa vastaan. Lehtonen merkittiin Suomen kakkospuolustajapariin Tommi Kivistön viereen. Hän putosi lopulta viimeisten joukossa vuoden 2016 lopullisesta MM-kisajoukkueesta. Lehtosen ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi vuoden 2017 MM-kilpailujen alkulohkon ottelussa 7. toukokuuta 2017 Pariisissa turnauksen isäntäjoukkue Ranskaa vastaan. Hänet palkittiin ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaana pelaajana. Vuoden 2022 Karjala-turnauksessa Lehtonen toimi Suomen kapteenina Tšekkiä vastaan pelatussa ottelussa, kun Marko Anttila oli sivussa.
Lehtonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 ja Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011. Yhteensä Lehtonen on pelannut 35 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Muuta
Lehtonen valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta keväällä 2014. Hänen pikkuveljensä Matias pelaa hyökkääjänä Puolan Polska Hokej Ligan GKS Katowicessa.
Vuonna 2019 Mikko Lehtonen kutsuttiin Linnan juhliin.
Daniel Lindh
Daniel Lindh (3. syyskuuta 1796 Virolahti – 26. lokakuuta 1876 Porvoo) oli suomalainen tuomiorovasti, lääkäri, lehtori ja Tammikuun valiokunnan jäsen.
Lindhin vanhemmat olivat Virolahden suntio Salomon Lindh (k. 1852) ja Elisabet Mattsdotter. Hän kävi Haminan piirikoulua ja Viipurin ja Porvoon lukioita ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1818. Lindh valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1822, filosofian maisteriksi 1823, lääketieteen kandidaatiksi 1825, lääketieteen lisensiaatiksi 1826 ja lääketieteen tohtoriksi 1832. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1840. Lindhistä tuli riemumaisteri 1873.
Lindh oli Porvoon lukion filosofian ja luonnonhistorian lehtorina 1827–1852 ja samalla palkkapitäjänsä Lapinjärven kirkkoherrana vuodesta 1843. Hän sai rovastin arvon 1843 ja hänestä tuli Porvoon tuomiorovasti 1852. Lindh oli Tammikuun valiokunnan jäsenenä 1862.
Lindh osti 1850-luvulla Porvoon saaristossa Vessön saaressa sijainneen Stor-Kroksnäsin kartanon. Naapuritilalla kesiään viettänyt Lindhin ystävä ja opettajakollega Johan Ludvig Runeberg oli usein vieraana kartanossa. Lindh myi vuonna 1852 Runebergille Porvoossa Aleksanterinkadun ja Runeberginkadun kulmassa sijainneen kaupunkitalonsa kun hän muutti perheineen Porvoon pappilaan saatuaan nimityksen tuomiorovastiksi.
Daniel Lindh oli naimisissa vuodesta 1837–1860 Anna Charlotta Boijen (k. 1860) kanssa. Heidän lapsiaan olivat porvoolainen oikeusraatimies Anders Teodor Lindh (1833–1904), Porvoon lukion lehtori Daniel August Lindh (1835–1864) ja Porvoon kaupunginlääkäri Albert Lindh (1848–1900).
UTair Aviation
UTair Aviation (, mcx: UTAR, ) on venäläinen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Hanti-Mansijsk, Hanti-Mansia, Venäjä. Yhtiö lentää kotimaan vuorolentoja, charterlentoja ja järjestää helikopterilentoja erityisesti öljy- ja kaasuteollisuuden yrityksille Siperiassa sekä osallistuu YK:n avustusoperaatioihin.
Onnettomuudet ja vahingot
17. maaliskuuta 2007 UT Airin Tupolev Tu-134 syöksyi maahan Samara Kurumochin lentoasemalla Samarassa. Onnettomuudessa kuoli seitsemän ja loukkaantui 26.
2. huhtikuuta 2012 UTairin lento 120 syöksyi maahan pian lentoonlähdön jälkeen noustuaan Roštšinon kansainväliseltä lentoasemalta Länsi-Siperiassa. Kone oli matkalla Tjumenista Surgutiin. Koneessa oli 39 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä, joista yli 30 kuoli.
1. syyskuuta 2018 Sotšiin laskeutumassa ollut UTairin lentokone suistui ulos kiitotieltä, törmäten aitaan ja syttyneen osittain tuleen. Onnettomuudessa kuoli yksi henkilö. https://www.is.fi/ulkomaat/art-2000005812094.html
Laivasto
Yhtiön laivaston keski-ikä oli syyskuussa 2018 16 vuotta.
Linja 3 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 3 on yksi Pariisin metron 16 linjasta Pariisissa, Ranskassa. Se yhdistää Levallois-Perretin ja Bagnoletin Saint Lazaren rautatieaseman, Républiquen ja suurten bulevardien (Grands Boulevards) kautta. Linjan pituus on noin 11,7 km ja asemia on 25. Keskimääräinen aseman väli on 488 m. 91,6 miljoonalla käyttäjällään linja on Pariisin metron kymmenenneksi käytetyin. Linja 3bis oli vuoteen 1967 asti osana linjaa 3. Linjan kalustona on 5 yksikköä MF 67-vaunuja. Linja 3 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
Esteban Guerrieri
Esteban Guerrieri (s. 19. tammikuuta 1985 Ramos Mejia, Buenos Aires ) on argentiinalainen moottoriurheilija.
Ura
Guerriri aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2000 hän voitti Argentiinan Formula Renault -sarjan mestaruuden. Seuraavana vuonna hän kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa sijoittuen kymmenenneksi. Vuonna 2002 Guerrieri sijoittui kolmanneksi Saksan Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2003 Guerrieri voitti Eurocup Formula Renault -sarjan mestaruuden. Hän myös sijoittui toiseksi Italian Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2004 Guerrieri sijoittui seitsemänneksi International Formula 3000 -sarjassa. Vuonna 2005 Guerrieri sijoittui 16:nneksi Formula 3 Euroseries -sarjassa. Seuraavana vuonna hän oli sarjan neljäs.
Vuonna 2007 Guerrieri kilpaili Britannian F3-sarjassa sijoittuen 13:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui 12:nneksi ja oli kahdeksas Formula Renault 3.5 -sarjassa yhdellä voitollaan. Vuonna 2009 Guerrieri kilpaili Superleague Formula -sarjassa edustaen Al Ain, Sevilla FC:n ja Olympiacos CFP:n joukkueita. Hän voitti kaksi kilpailua kaudella sijoittuen yhteispisteissä kuudenneksi. Vuonna 2010 Guerrieri sijoittui kolmanneksi FR 3.5 -luokassa. Vuonna 2011 Guerrieri sijoittui toiseksi Indy Lights -sarjassa. Hän toisti saman vuonna 2012.
Land der Berge, Land am Strome
Land der Berge, Land am Strome (”Vuorten maa, maa joen äärellä”) on Itävallan kansallislaulu.
Historia
Ennen Itävallan liittämistä natsi-Saksaan eli ”Anschlussia” vuonna 1938 Itävallan kansallislauluna laulettiin hymniä Sei gesegnet ohne Ende. Se laulettiin Joseph Haydnin sävelmällä, jolla esitettiin myös Saksan kansallislaulu Deutschlandlied. Toisen maailmansodan jälkeen pidettiin kuitenkin mahdottomana, että Itävalta omaksuisi kansallislaulukseen saman melodian, jota natsi-Saksa oli käyttänyt. Kun Itävallan ensimmäinen sodanjälkeinen parlamentti kokoontui Wienissä 1945, esitettiin valtiopäivien avajaisissa kansallislaulun sijasta valssi Tonava kaunoinen, jota jo aiemmin oli pidetty Itävallan ”salaisena kansallislauluna”.
Itävallan hallitus valitsi 22. lokakuuta 1946 maan kansallislauluksi Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämänä pidetyn kantaatin, jonka hän olisi tehnyt 19 päivää ennen kuolemaansa 5. joulukuuta 1791 valmiiksi saamansa Freimaurerkantaten osa KV 623a perustuen. Joidenkin tutkijoiden mukaan sävelmää ei kuitenkaan ole kirjoittanut Mozart, vaan Johann Holzer, hänen vapaamuurariveljensä. Samalla hallitus julisti kilpailun kansallislaulun sanojen kirjoittamiseksi. Uusien sanojen tuli sopia tähän Mozartin sävelmään. Kirjoituskilpailun palkintona oli tuolloin huomattava 10 000 Itävallan schillingin summa. Vaikka kilpailu oli avoin kaikille, otti maan tuolloinen opetusministeri Felix Hurdes yhteyksiä useisiin itävaltalaisiin kirjailijoihin, joiden hän toivoi ottavan osaa kilpailuun. Heidän joukossaan oli myös kirjailija Paula von Preradović. Tämä ei ollut juurikaan innostunut osanotosta, koska hän valmisteli paraikaa romaanikäsikirjoitusta, joka vei paljon aikaa. Hän ei kuitenkaan hennonut kieltäytyä Hurdesin nimenomaisesta pyynnöstä.
Kilpailuun saapui noin 1 800 ehdotusta, joista kolmekymmentä otettiin tarkempaan tarkasteluun. Ennen päätöksen tekemistä kilpailun tuomaristo antoi ammattinäyttelijän lukea ehdotukset ääneen. 25. helmikuuta 1947 komitea julisti Paula von Preradovićin runon Land der Berge, Land am Strome kilpailun voittajaksi ja siten Itävallan uudeksi kansallislauluksi. 17. maaliskuuta 1947 laulu soitettiin ensi kertaa Itävallan yleisradiossa. Toisaalta laulun sanoja ei ole koskaan julkistettu Itävallan virallisessa lehdessä Bundesgesetzblattissa (vastaa Suomen Virallista lehteä), joten sanoilla ei ole virallisesti lainvoimaa. Sitä vastoin päätös Mozartin melodiasta julkistettiin Bundesgesetzblattissa.
Vuosien kuluessa Itävallassa on esitetty, että von Preradovićin runo sisältäisi naisia syrjiviä muotoiluja, puhutaanhan siinä Itävallasta esimerkiksi ”suurten poikien kotimaana” (Heimat bist du großer Söhne). Useat naisjärjestöt, Itävallan vihreä liike ja liberaaliryhmä Liberales Forum sekä sosiaalidemokraattinen naisasioiden ministeri Johanna Dohna tekivät 1990-luvulla useita esityksiä laulun sanojen muuttamiseksi sukupuolineutraaleiksi. Esitykset eivät kuitenkaan saavuttaneet laajempaa kannatusta. Vuonna 1996 lyödyn Itävallan 1 000-vuotisjuhlan muistomitalin takana on tosin sukupuolineutraali muotoilu Heimat bist du großer Töchter, Söhne.