cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brillouinin vyöhyke
Elektronit
Jokaisella aaltovektorilla k on vastine −k, joka kuvaa vastakkaiseen suuntaan etenevää elektroniaaltoa. Täytetyssä vyössä kumpaankin suuntaan eteneviä elektroneja on yhtä paljon, mikä merkitsee, että sähkövirtaa ei esiinny. Sähköjännitteen avulla elektronit voidaan kuitenkin järjestää uudestaan, mutta sähkötekniikassa tavallisesti käytetyillä jännitteillä pystytään aiheuttamaan ainoastaan pieniä energia­siirtymiä verrattuna energia-aukon kokoon. Metallien sähkönjohtavuus perustuu siihen, että niillä energiavyöt ovat vain osittain täytettyjä. Aineet, joilla energiavyöt ovat kokonaan täytettyjä, ovat eristeitä. On myös aineita, joilla täytettyjen vöiden välissä on energia-aukkoja, mutta ne ovat pienempiä kuin atomin keski­määräinen lämpöliike-energia huoneen­lämpö­tilassa. Tällaiset aineet ovat puolijohteita. Ne ovat hyvin matalissa lämpötiloissa eristeitä, mutta korkeissa lämpötiloissa melko hyviä johteita.
Themisto (kuu)
Themisto on yksi Jupiterin kuista. Themiston löysivät Charles T. Kowal ja Elizabeth Roemer 30. syyskuuta 1975. Themisto tunnetaan myös nimellä Jupiter XVIII. Kuu sai kuitenkin Themisto-nimensä vasta vuonna 2002, jolloin siitä saatiin tarkkoja mittauksia. Themistoa ei nimittäin ollut havaittu Jupiterin kiertoradalla vuoden 1995 jälkeen, ennen kuin se "löydettiin uudelleen" vuonna 2000.
Kuu on saanut nimensä kreikkalaisesta mytologiasta. Themisto oli ylijumala Zeuksen rakastajatar.
Kuumaa
Kuumaa on vuonna 2016 perustettu suomalainen suomenkielistä popmusiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen muodostavat laulaja Johannes Brotherus, rumpali Jonttu Luhtavaara ja basisti Aarni Soivio.
Ura
Yhtye solmi levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa ensimmäisen demonsa perusteella lokakuussa 2016. Kuumaa kiinnitettiin esiintymään vuoden 2017 Provinssiin ennen kuin se oli ehtinyt julkaista yhtäkään kappaletta. Esiintymisen aikaan yhtye oli julkaissut ensimmäisen singlensä ”Uppoon suhun”, joka julkaistiin toukokuussa 2017. Toisena singlenään Kuumaa julkaisi kappaleen ”Hulluista runoista”, jonka demoversio oli johtanut levytyssopimukseen. Yhteensä kuuden singlejulkaisun jälkeen yhtyeen ensimmäinen albumi Kuumaa julkaistiin 26. huhtikuuta 2019.
Loppuvuodesta 2021 julkaistu ”Oo vielä sekunnin mun” lisättiin muun muassa YleX:n ja Radio Suomipopin soittolistoille, ja se voitti NRJ:n Hitti vai huti -äänestyksen 12 kertaa putkeen.
Kesällä 2022 julkaistu ”Tulipalo” on soinut radiossa laajalti. Kappale on sijoittunut korkeimmillaan Suomen virallisen radiolistan kärkisijalle, ja se valittiin Radio Suomirockin vuoden biisiksi 2022. "Tulipalo" on striimannut Spotifyssa yli 12 miljoonaa kertaa eli yli kolminkertaista platinaa.
Kuumaa osallistui Uuden musiikin kilpailuun 2023 kappaleellaan ”Ylivoimainen”. Yhtye sijoittui kilpailussa viidenneksi. Kappale nousi toukokuussa 2023 Suomen virallisen radiolistan ensimmäiseksi. "Ylivoimainen" on striimannut Spotifyssa yli 10 miljoonaa kertaa.
Vuoden 2023 Emma-gaalassa Kuumaa palkittiin vuoden yhtyeenä.
Maaliskuussa 2023 julkaistiin Kuumaan toinen studioalbumi Hyvikset ja pahikset. Albumi saavutti platinarajan jo ennen ilmestymistään. Julkaisunsa jälkeen levy on ylittänyt tuplaplatinarajan eli yli 40 miljoonaa striimiä. "Hyvikset ja pahikset" on viettänyt Suomen virallisen albumilistan ensimmäisellä sijalla kahdentoista viikon ajan.
Colette
Sidonie-Gabrielle Colette (28. tammikuuta 1873 Saint-Sauveur en Puisaye, Yonne, Ranska – 3. elokuuta 1954 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen kirjailija, jonka tunnettuja teoksia ovat romaanit Gigi (1944) ja viiden romaanin Claudine-sarja.
Henkilöhistoria
thumb|left|[[Jacques Humbertin muotokuva Colettesta noin vuodelta 1896.]] Coletten isä oli veronkantaja, entinen zuavikapteeni Jules-Joseph Colette ja äiti Sidonie eli Sido Landoy. Colette kävi kansakoulun. Hän avioitui 20-vuotiaana vuonna 1893 Henry Gauthier-Villarsin kanssa,. Aviomiehensä pyynnöstä Colette ryhtyi kirjoittamaan lapsuusmuistelmiaan, joista muotoutui ensin hänen esikoisteoksensa Claudine à l'école ja sitten useamman Claudine-teoksen sarja. Gauthier-Villars julkaisi ne ensin omissa nimissään. Avioliitto päättyi eroon virallisesti 1910, ja Colette ryhtyi kirjailijan työn ohella näyttelijäksi. Vuonna 1912 hän solmi avioliiton Henry de Jouvenelin kanssa, josta ero tuli voimaan 1925. Avioituessaan vuonna 1935 Maurice Goudeketin kanssa Colette oli 62-vuotias, joskin suhde oli alkanut jo 10 vuotta aiemmin. Tämä kolmas avioliitto kesti kirjailijan kuolemaan saakka ja oli elämäkerran kirjoittajan Judith Thurmanin mukaan avioliitoista kestävin ja seesteisin. Elämänsä varrella hänellä oli suhteita kummankin sukupuolen edustajien kanssa. .
Colette sai vuonna 1920 nimityksen Kunnialegioonan ritariksi, ja vuonna 1953 hän sai suurupseerin arvon. Hänet valittiin ranskalaisen Goncourt-akatemian puheenjohtajaksi sen historian ensimmäisenä naisena. Hän oli avoimesti biseksuaalinen. Colette kuoli Pariisissa 81-vuotiaana, ja hänet haudattiin Père-Lachaiseen.
Colette oli ehdokkaana vuoden 1948 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Ehdottaja oli Ranskan akatemian jäsen Claude Farrère. Komitean mielipide oli murskaava: "...liikkuu tasolla, joka ei mitenkään voi tulla kyseeseen Nobelin palkinnosta päätettäessä." Lausunnossaan komitea hämmästelee, että häntä on yleensä edes ehdotettu.
Kirjallinen tuotanto
Colette julkaisi lähes 80 kaunokirjallista teosta sekä muistelmia ja näytelmiä mutta kirjoitti myös pakinoita, matkakuvauksia ja teatteriarvosteluja, jotka ilmestyivät 1930-luvulla neljänä niteenä nimellä La Jumelle noire (1934–1938).
Colette kertoo kiehtovasta elämästään teoksessa Mes apprentissages (1936), joka oli yksi hänen monista omaelämäkerrallisista teoksistaan, ja keskittyy siinä erityisesti ensimmäisen avioliittonsa aikaan Gauthier-Villarsin kanssa.
Kirjailijantyönsä ohella Colette oli toimittaja, kolumnisti ja teatterikriitikko. 1930-luvulla hän oli Le Journalin pääasiallinen teatteriarvostelija. Hän arvosteli vähintään neljä teatteriensi-iltaa viikossa. Hänen kootut kolumninsa käsittävät neljä paksua nidettä nimellä La Jumelle noire. Thurman sanoo, että arvostelujen "skaalan laajuutta ja kynän sujuvuutta ei voi olla ihailematta, ja kaikesta henkii laaja sivistyneisyys – eurooppalaisen teatterin klassikkojen tuntemus ja perehtyneisyys uusimpiin virtauksiin".
Ranskan saksalaismiehityksen aikana Colette julkaisi artikkeleita yhteistoimintaa kannattaneessa Le Petit Parisien -lehdessä ja lisäksi yhden artikkelin avoimesti saksalaismielisessä La Gerbessa.
Marco Sturm
Marco Johann Sturm (s. 8. syyskuuta 1978 Dingolfing, Länsi-Saksa) on pelaajauransa lopettanut saksalainen jääkiekkoilija ja Saksan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja ja general manager. Kaikkia hyökkäyspaikkoja pelaamaan kykenevä Sturm oli San Jose Sharksin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 1996. Sturm oli peliurallaan erinomainen luistelija ja erinomainen alivoimapelaaja.
Seuraura
Sturm oli aikoinaan harvoja saksalaislupauksia ikäluokastaan. Hän aloitti uransa kaudella 1995–1996 EV Landshutin joukkueessa, DEL:ssä, jossa pelasi myös varauksensa jälkeen kauden 1996–1997. Vuodesta 1997 alkaen Sturm pelasi San Jose Sharksissa lähes kahdeksan kautta, kunnes siirtyi kaudella 2005–2006 Wayne Primeaun ja Brad Stuartin kanssa Boston Bruinsiin. Hänet vaihdettiin kyseisellä kaudella NHL:n pistepörssin eli Art Ross Trophyn ja arvokkaimman pelaajan palkinnon eli Hart Trophyn voittaneeseen Joe Thorntoniin. Vuonna 1999 Sturm pelasi NHL:n tähdistöottelussa. Työsulkukauden 2004–2005 hän pelasi DEL:n ERC Ingolstadtissa.
Sturm teki vuonna 2007 Bruinsin kanssa sopimuksen kevääseen 2011 asti, kausipalkkana 3,5 miljoonaa dollaria. Sturmin kausi 2008–2009 jäi lyhyeksi loukkaantumisen takia. Joulukuussa 2010, kesken kauden 2010–2011, hän siirtyi Los Angeles Kingsiin, jota hän edusti kahden kuukauden ajan. Helmikuussa 2011 hän siirtyi Washington Capitalsiin waiver-listan kautta. Sturm edusti loppukauden Capitalsia ja teki heinäkuussa 2011 sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Tammikuussa 2014 Sturm ilmoitti uransa päättymisestä.
Valmennusura
Pelaajauransa jälkeen Sturm on toiminut Los Angeles Kingsin apuvalmentajana. Nykyisin hän valmentaa joukkueen farmiseuraa AHL:ssa, eli Ontario Reigniä. On arvioitu, että Sturm voi edetä päävalmentajaksi NHL:äänkin.
Dwight Stones
Dwight Edwin Stones (s. 6. joulukuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Stones saavutti olympialaisissa kaksi pronssimitalia: sekä Münchenissä 1972 että Montréalissa 1976 tuloksella 221 cm. Montréalin olympialaisiin Stones lähti suurena ennakkosuosikkina ja maailmanennätyksen haltijana, mutta sateinen sää ei sopinut hänen tekniikalleen. Stones osallistui myös vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisiin ja sijoittui neljänneksi.
Stones paransi korkeushypyn maailmanennätystä kolmesti: 230 cm heinäkuussa 1973 Münchenissä, 231 cm kesäkuussa 1976 Philadelphiassa sekä 232 cm elokuussa 1976 jälleen Philadelphiassa. Hän oli ensimmäinen maailmanennätyksen hypännyt floppaaja. Koko urheilu-uransa parhaan tuloksen 234 cm hän hyppäsi vuonna 1984. Urheilu-uransa jälkeen Stones on toiminut kotimaassaan urheilun televisiokommentaattorina.
Amnesty International
Amnesty International (lyhenne AI, epävirallisesti Amnesty) on kansainvälinen järjestö, joka ilmoittaa päämääräkseen edistää ihmisoikeuksien noudattamista koko maailmassa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusjulistuksen hengessä. Järjestö perustettiin vuonna 1961 lakimies Peter Benensonin aloitteesta. Amnesty International sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1977. Järjestön pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2021 lähtien ranskalainen Agnès Callamard.
Amnesty Internationalin toiminnan kohteena ovat olleet erityisesti mielipidevangit, poliittiset vangit, kuolemanrangaistus, kidutus, poliittiset murhat, katoamiset ja mitkä tahansa muut hallitusten, organisaatioiden tai henkilöiden tekemät ihmisoikeusloukkaukset. Järjestö on kiinnittänyt huomiota myös naisten oikeuksiin.
Järjestön puolueettomuuden turvaamiseksi Amnesty International ei ota vastaan taloudellista tukea valtioilta, ja myös yritysrahoitukselle ollaan kriittisiä. Vastaavista syistä Amnestyn jäsenet eivät kampanjoi omassa maassaan tapahtuneiden yksittäisten ihmisoikeusloukkausten uhrien puolesta, joskin tätä sääntöä on lievennetty 2000-luvulla.
Amnestyn päätoimisto eli kansainvälinen sihteeristö sijaitsee Lontoossa. Vuonna 2018 järjestö ilmoitti toimintaansa osallistuvan tai tukevan yhteensä yli seitsemän miljoonaa ihmistä yli 150 maassa. Suomen osastolla on noin 42 000 jäsentä ja säännöllistä lahjoittajaa. Amnestyn suurimmat osastot ovat Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Hollanti.
Historia
thumb|350px|Amnesty Internationalin kansalliset osastot vuonna 2005. Amnesty Internationalin perusti heinäkuussa 1961 Lontoossa brittiläinen lakimies Peter Benenson. Hänen mukaansa taustalla oli tapaus, josta hän luki metromatkalla. Kaksi opiskelijaa oli Salazarin valtakaudella Portugalissa tuomittu seitsemän vuoden vankeuteen, kun he olivat nostaneet maljan "vapaudelle". The Observer -lehti julkaisi 28. toukokuuta 1961 Benensonin artikkelin The Forgotten Prisoners. Benenson pani tukijoidensa kanssa alulle kampanjan nimeltä "Appeal for Amnesty 1961", jonka tavoitteena oli puolustaa näitä ihmisiä, jotka Benenson nimesi "mielipidevangeiksi".
Koukunniemi
pienoiskuva|Taipaleenjoki etelästä nähtynä. Joki virtaa vasemmalta [[Suvanto (järvi)|Suvannosta ja kiertää kuvassa näkyvän Koukkuniemen ja kääntyy sitten oikealle kohti Laatokkaa.]] Koukunniemi oli kylä Metsäpirtissä. Koukunniemi sijaitsi Suvanto-järven ja Taipaleenjoen rannalla, Sakkolan eteläpuolella.
Väestö
1900-luvulla Koukunniemen kylä käsitti 3 kylänosaa: Kirvesmäki, Lääenmäki (myös Läämäki) sekä Koukunniemi. Koukunniemen läntinen osa oli Kirvesmäkeä ja eteläinen osa Koukunniemeä. 1930-luvulla Koukunniemessä oli 64 taloa. Asukkaiden päätoimeentulon muodosti maatalous. Vuonna 1939 Koukunniemen kylien asukkaat joutuivat lähtemään sodan tieltä evakkoon ja kylien rakennukset tuhoutuivat kokonaisuudessaan talvisodan ensipäivinä. Sotien jälkeen ei Kirvesmäen ja Läämäen kylissä ole ollut pysyvää asutusta.
Amnesty International
Historia
Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä.
1970-luvulla Amnestyn näkyvimpiä johtajia olivat Sean MacBride ja Martin Ennals. Amnesty alkoi vaatia oikeudenmukaisia oikeudenkäyntejä ja vastustaa mielivaltaisen pitkiä pidätyksiä Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistuksen artiklan 9 mukaan, sekä vankien kidutusta ihmisoikeuksien julistuksen 24. vuosipäivänä 1972. Käyttöön otettiin myös ns. 'Urgent Action' eli pikavetoomus jäsenistön mobilisoimiseksi nopeisiin toimiin. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1973, kun Brasilia pidätti São Paulon yliopiston professori Luiz Basilio Rossin.
Amnesty Internationalin organisaatio- ja toimintatapamuutokset
Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Pierre Sanén pääsihteerikaudella (1992–2001) tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. Head of Research Office lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien eli taloudellisten, sosiaalisten ja sivistyksellisten oikeuksien ajaminen. Amnestysta kirjan kirjoittaneen Stephen Hopgoodin mukaan kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja hänen mukaansa myös suurimmassa maajärjestössä Yhdysvaltain Amnestyssa on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.
Amnestylla ei perinteisesti ollut kantaa abortin laillisuuteen. Huhtikuussa 2007 Amnesty muutti osittain linjaansa ja alkoi vaatia abortin turvaamista naisille, jotka ovat joutuneet insestin tai raiskauksen uhriksi tai jos raskaus uhkaa vakavasti äidin terveyttä.
Pääsihteerit
Pääsihteeri on Amnestyn ylin johtaja. Pääsihteereistä neljä on ollut Britanniasta. Nykyinen pääsihteeri on ranskalainen Agnès Callamard, joka aloitti tehtävässä vuonna 2021.
Historia
Nuorisopoliitikko Per Stenbäckin englantilaiset ystävät Elisabeth ja Tom Gordon pitivät vuonna 1964 Helsingissä esitelmän Amnestysta. Suomen osasto perustettiin 1967 suomenruotsalaisten intellektuellien aloitteesta; puheenjohtajaksi valittiin Erik Stenius. Järjestön Suomen-osasto julkaisee Amnesty-lehteä.
Kannanottoja
Amnestyn väitteen mukaan nykyinen siviilipalveluksen pituus, jonka pituuden on tarkoitus tehdä varusmiespalveluksesta haluttavampi vaihtoehto, on rangaistuksenomainen. Tämän vuoksi Amnesty katsoo asevelvollisuuden suorittamisesta kieltäytyvät totaalikieltäytyjät mielipidevangeiksi. Vuotta 2006 koskevassa raportissaan Amnesty piti yhtätoista vankeuteen tuomittua totaalikieltäytyjää mielipidevankina. Amnesty kritisoi Suomea myös siitä, ettei naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ole saatu loppumaan, pakolaishakemusten liian nopeasta käsittelystä ja salaisena pidettävien tietojen käytöstä maassaololupien torjumiseen.
Amnestyn Suomen osasto myöntää vuosittain kynttiläpalkinnon ihmisoikeuksien hyväksi tehdystä työstä.
Kritiikki Amnestyä kohtaan
Brittiläisen The Economist-talouslehden kommentaattorin Edward Lucas in mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "taas yhtä uutta vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistö n huonosta kohtelusta.
Amnestyn julkilausuman, jossa Guantánamon vankileiri ä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.
Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz on katsonut Jerusalem Post -lehdessä Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä. Vuonna 2022 Amnesty syytti Israelia apartheidista. Järjestön mukaan “palestiinalaisia kohdellaan vähempiarvoisena rodullisena ryhmänä". Israel on torjunut syytökset.
Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.
Ukrainan ja useiden läntisten tiedotusvälineiden mukaan Amnesty on venäjämielinen.
Vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan Amnestyn kansainvälisen sihteeristön työkulttuuri on myrkyllinen. Syynä olivat johdon epäonnistumiset ja työntekijöiden suuri työmäärä ja nepotismi. Amnestyssä on laajaa luottamuspulaa, kiusaamista, julkista nöyryyttämistä ja syrjintää. Johto kohtelee henkilökuntaa huonosti. Syrjintä ja epäreilu kohtelu voi kohdistua naisiin, eri rotuihin ja seksuaalivähemmistöihin. Raportin mukaan Amnesty on tehnyt hyvää työtä, mutta on ollut 1990-luvulta lähtien rankka paikka työskennellä.
Elokuussa 2022 julkaistu Amnestyn raportti syytti Ukrainan armeijaa joukkojen sijoittamisesta siviilialueille, mukaan lukien kouluihin, mikä vaarantaa siviilit. Ukraina ja useat läntiset tiedotusvälineet ovat syyttäneet Amnestyä venäjänmieliseksi, "Putinin propagandisteiksi" ja "hyödyllisiksi idiooteiksi". Amnestyn johtokunnan jäsen ja kansalaisaktivisti Syksy Räsänen sanoi Itä-Ukrainassa käydyn 2014–2022 sisällissotaa. Ainakin Ulkopoliittisen instituutin johtajan Mika Aaltolan termin käyttö on Venäjän propagandan toistamista. Ukraina on poistanut Amnesty akkreditoinnin, eikä päästänyt järjestöä esim. tutkimaan väitettyjä Izjumin joukkohautoja.
Amnesty on oman sisäisen tutkintansa mukaan hutiloinut Ukrainaa koskevaa raporttia laatiessaan useilla tavoilla. The New York Timesin mukaan sisäisen tutkinnan loppuraportti oli jyrkempi ennen julkisuuteen annettua versiota, jota Amnesty oli taivutellut pehmentämään.
Laitakari (Simo)
Laitakari on saari Perämerellä Simon kunnan vesialueella Lapin läänissä. Se sijaitsee Karsikon niemen edustalla Maksniemen kylän eteläpuolella, ja sitä erottaa Karsikon Korppikarinnokasta kapea salmi. Saarella on kesäasuntoja. Muut läheiset saaret ovat Länsikari ja Halttari sekä Junnankarit.
Saarella kasvaa lehtimetsää, mutta sen tunnusomaisin piirre on länsirannalla sijaitseva laajahko avokallioalue. Saaren rannat ovat pääosin kivikkoisia.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2018
Suomen talvikauden 2017–2018 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoella 16.-17. joulukuuta 2017.
Miesten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Naisten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Masturbaatio ilman käsiä
Masturbaatio ilman käsiä on Klamydian vuonna 1993 julkaisema albumi. Levy nousi albumilistalla kakkossijalle kesällä 1993 eli korkeammalle kuin mikään muu Klamydian levy ennen vuoden 2007 levyä, joka toisti saman saavutuksen.
Albumin kaksi viimeistä kappaletta julkaistiin alun perin singlenä. Kappaleisiin "Jaatinen" ja "Pilke silmäkulmassa" on olemassa pienen budjetin musiikkivideot, joita yhtye on levittänyt nettisivuillaan.
Masturbaatio ilman käsiä on myynyt tähän mennessä yli 20 000 kappaletta, minkä johdosta se on saanut kultalevyn.
Carpo (kuu)
Carpo (tunnetaan myös nimellä Jupiter XLVI on yksi Jupiterin kuista. Sen löysi 2003 Scott S. Sheppardin johtama tutkimusryhmä. Nimensä kuu sai vuonna 2005.
Carpo on nimetty Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvän Zeuksen tyttären mukaan.
Traun (joki)
Traun on 153 kilometrin pituinen Tonavan sivujoki Ylä-Itävallassa. Se alkaa Totes Gebirgestä Steiermarkissa, virtaa Salzkammergutin alueen läpi ja liittyy Tonavaan Linzin eteläpuolella. Suurimmat järvet ovat Hallstätter See ja Traunsee.
Aiemmin joki oli tärkeä suolan ja puutavaran kuljetusreitti. Nykyään joen varrella sijaitsee taloudellisesti merkittäviä voimalaitoksia.
Hubert Selby Jr.
Hubert Selby Jr. (23. heinäkuuta 1928 – 26. huhtikuuta 2004 ) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa romaanit Unelmien sielunmessu ja Päätepysäkki: Brooklyn, joka oli hänen esikoisteoksensa. Molemmista romaaneista on tehty elokuvaversiot (Unelmien sielunmessu, 2000, ja Pääteasema Brooklyn‎, 1989).
Selby kuuluu beat-kirjailijoihin. Hän kuvaa teoksissaan Hullun kertomus ja Unelmien sielunmessu kaupunkien väkivaltaista alakulttuuria.
Elohopea
Elohopea on raskas metallinen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Hg, järjestysluku 80 ja CAS-numero 7439-97-6. Elohopea poikkeaa monista muista metallisista alkuaineista siinä, että sen sulamispiste on alhainen, −38,9 °C. Se siis esiintyy huoneenlämmössä ja normaalissa ilmanpaineessa nestemäisenä. Muut metallit, joiden sulamispiste on lähellä huoneenlämpötilaa, ovat cesium, frankium, gallium ja rubidium. Elohopea on harmaan värinen ja sillä on metalleille ominainen kiilto.
Elohopeaa käytetään kaivostoiminnassa, paristoissa, hammaspaikoissa sekä lämpö- ja painemittareissa. Se on kuitenkin myrkyllinen raskasmetalli eli sen lääketieteelliset vaikutukset ovat ihmiselle haitallisia. Varsinkin höyrynä se on vaarallista. Myrkyllisyyden vuoksi elohopean käyttöä pyritään korvaamaan muilla ratkaisulla ja esimerkiksi käyttö kuumemittareissa on kielletty joissain maissa.
Ominaisuudet
thumb|Elohopeaa kaadetaan petrimaljaan.
Ranskalaiskemisti Antoine Lavoisier nimesi elohopean alkuaineeksi tutkiessaan ilman koostumusta, mitä varten hänen piti polttaa eri aineita, mukaan lukien elohopeaa.
Maankuoressa esiintyy erittäin vähän elohopeaa, sen massan osuus on 0,08 miljoonasosaa. Tärkein elohopean lähde on helakanpunainen sinooperi (α-HgS). Elohopean sulfidit ovat veteen liukenemattomia ja siksi ihmiselle periaatteessa vaarattomia.
Elohopea esiintyy yhdisteissä hapetusluvuilla +I ja +II. Sen ulkoelektronit sijaitsevat 6s-orbitaalilla, joten elohopealla ei voi olla vajaata 5d-orbitaalia, eikä se siksi kuulu siirtymämetalleihin, vaikka löyhemmän määritelmän mukaan sen voitaisiin katsoa kuuluvan. Elohopea sijaitsee jaksollisessa järjestelmässä 12. ryhmässä ja 6. jaksossa eli se on d-lohkon alkuaine.
Elohopean atomimassa on 200,59 atomimassayksikköä, tiheys 13,595 g/cm3, sulamispiste −38,9 °C ja kiehumispiste 356,9 °C. Elohopealla on havaittu seitsemän pysyvää isotooppia, joista luonnossa yleisin on 202Hg. Alkuaineen radioisotoopeista pitkäikäisin on 194Hg (puoliintumisaika 444 vuotta), joka hajoaa elektronisieppauksen kautta.
Etymologia
100px|thumb|left|Astrologien ja alkemistien käyttämä symboli Merkuriuksesta ja elohopeasta. Elohopeasta käytetty kemiallinen lyhenne Hg on peräisin aineen muinaiskreikkalaisesta sanasta johdetusta latinankielisestä käännöksestä hydrargyrum (, hydrargyros), "vesihopea". Latinankielisen nimityksen aineelle antoi Neron armeijan lääkäri Dioskorides. Galenos ja Plinius vanhempi käyttivät siitä nimeä argentum vivum eli elävä hopea (”elohopea”). Monien germaanisten kielten elohopeaa tarkoittavat sanat ovat johdettu liittämällä hopea-sanan eteen elämää tarkoittavasta indoeurooppalaisesta ğīv-sanasta johdettu etuliite. Esimerkkeinä ruotsin kvicksilver, saksan Quecksilber ja englannin quicksilver. Niihin perustuu käännöslainana myös suomen sana elohopea.
Japanin 水銀 (ääntyy suigin) ensimmäinen merkki tarkoittaa vettä ja jälkimmäinen hopeaa, ja merkitys on siten sama kuin kreikassa. Itäslaavilaisissa kielissä käytettävän sanan alkuperä on jäänyt hieman hämäräksi, mutta se saattaa olla peräisin turkkilais-arabialaisesta utarid-sanasta, joka tarkoittaa Merkuriusta. Eteläslaavilaiset kielet sekä arabia ja turkki ovat omaksuneet sanan persian kielen zhivah- tai jîvah-sanoista, jotka myös tarkoittavat sananmukaisesti "elävää hopeaa".
Romaanisissa kielissä sitä vastoin elohopeaa tarkoittava sana on peräisin joko suoraan roomalaisten kaupankäynnin pääjumalalta ja jumalten sanansaattajalta Mercuriukselta (Hermes) tai planeetta Merkuriukselta, eli epäsuorasti samalta jumalalta. Siihen perustuvat esimerkiksi portugalin mercúrio ja ranskan mercure, joskin ranskassa aineella on myös nimi argent-vif (elohopea). Englannissakin on quicksilver-sanan synonyyminä yleisesti käytössä myös sana mercury.
Alkemistit alkoivat käyttää termiä tiettävästi 600-luvulta lähtien. Elävään hopeaan viittaava vaihtoehto pohjautuu Mercuriukseen yhdistettyihin ominaisuuksiin kuten nopeus ja liikkuvuus, joiden katsotaan liittyvän elohopean nestemäiseen olomuotoon. Toista etymologiaa taas tuetaan sillä, että elohopea oli alkemistien mukaan prima materia eli metalli, josta muut metallit ovat muodostuneet. Muuntelemalla elohopean ja rikin määriä uskottiin voitavan tuottaa puhtaampia metalleja, kuten kaikkein puhtaimpana pidettyä kultaa. Alkemisteilla oli tapana yhdistää tiettyjä metalleja tunnettuihin taivaankappaleisiin, esimerkiksi kulta vastasi Aurinkoa. Elohopean perustavanlaatuisuuteen uskoen se haluttiin yhdistää lähimpänä Aurinkoa kiertävään planeettaan eli Merkuriukseen. Alkemistit omaksuivat elohopealle saman merkin kuin Merkuriuksellekin.
Alkemistit käyttivät useita nimiä elohopealle, ja monet niistä olivat peräisin arabian sanoista. Muutamia näistä ovat azoth (tai azoq), tarith (rai ruscia), zaibac, zeida, zaibar (saibar), vener, ventus albus.
Muinainen ja antiikinaikainen käyttö
Ranskassa ja Espanjassa tehtyjen luolatutkimusten perusteella myöhäispaleoliittisella kaudella (30 000 vuotta sitten) luolamaalauksissa käytettiin voimakkaan punaisen aikaansaamiseksi sinooperia (HgS). Ei kuitenkaan tiedetä, osattiinko elohopeaa eristää sinooperimalmia kuumentamalla.
Olmeekeista lähtien Etelä-Amerikan kulttuureissa sinooperia hyödynnettiin koristelussa. Mayakulttuurin kukoistuksen aikaan sinooperilla koristeltiin kuninkaallisten hautoja, ja inkat käyttivät sitä kosmetiikassa ja sotamaalauksissa.
Kaikkein vanhimman tunnetun elohopeanäytteen löysi saksalainen arkeologi Heinrich Schliemann muinaisegyptiläisestä haudasta Kurnassa. Elohopea löytyi kookospähkinän muotoisesta astiasta, jonka valmistusajankohdaksi onnistuttiin määrittämään 1600 eaa. Muinaisessa Egyptissä elohopea samaistettiin Thotiin, magian, tieteen ja taiteen jumalaan.
Löydösten perusteella elohopea tunnettiin samaan aikaan myös Kiinassa ja Intiassa.
Aristoteles ja hänen oppilaansa Theofrastos tunsivat elohopean nestemäisen olomuodon ja sen käytön lääkkeenä. Theofrastos kuvaa mineraaleja käsittelevässä De Lapidibus-teoksessa keinon valmistaa elohopeaa murskaamalla kuparihuhmareessa sinooperia viinietikan kanssa. Kiinalainen alkemisti Ko Hung tunsi vastaavan menetelmän. Jo Plinius vanhempi tunsi elohopean myrkylliset vaikutukset juotuna, ja Dioskorideen mukaan sinoberikaivosten työntekijät joutuivat tämän vuoksi suojaamaan suunsa ja nenänsä. Myrkyllisyydestä huolimatta Dioskorideen mukaan elohopealla oli samoja terveyttä edistäviä ominaisuuksia kuin verikivellä: se hyydyttää verenvuodon ja auttaa ihon märkärakkuloiden hoidossa. Antiikin aikana elohopeaa käytettiin erilaisiin salvoihin ja kosmetiikkatuotteisiin – kuten toisaalta nykyaikanakin ihon valkaisuun.
Kiinassa ja Tiibetissä elohopealla uskottiin olevan myös elämää pidentäviä ja terveyttä edistäviä vaikutuksia. Esimerkiksi keisari Qin Shi Huangdille tarjottiin elohopean ja jaden sekoituksesta valmistettua juomaa, jonka turvin hänen uskottiin saavuttavan ikuisen elämän. Hyvistä tarkoitusperistä huolimatta keisari kärsi juoman aiheuttamista maksavaurioista ja päätyi aivokuolemaan. Ajatus elohopean tuomasta iankaikkisesta elämästä on myös intialaisessa alkemian kirjassa Rasavātam.
Elohopea on siis tunnettu jo tuhansia vuosia, eikä sille voida nimetä yksiselitteistä löytäjää eikä löytövuotta.
Keskiajalta 1900-luvulle
thumb|Ilmakehän elohopean esiintyminen jäätikössä [[Wyomingissa eri aikakausina]] Elohopean lääketieteelliset sovellutukset jäivät kaikesta huolimatta antiikissa vähäisiksi. Sen sijaan arabioppineet kiinnostuivat sen mahdollisista terapeuttisista ominaisuuksista. Lisäksi sitä suositeltiin moniin ihosairauksiin. Ristiretkien kautta sotilaat toivat mukanaan Eurooppaan elohopeapohjaista ihonhoitoainetta nimeltä unguentum saracenicum, ja elohopealääkkeet ja -hoitokeinot säilyivät Euroopassa pitkälle uuteen aikaan saakka. Elohopeaa käytettiin erityisesti kupan hoidossa, mikä poiki sananlaskun, jonka mukaan ”yksi yö Venuksen kanssa merkitsi loppuelämää Merkuriuksen kanssa”. Elohopean oletettu parantava vaikutus perustui siihen, että se lisäsi hikoilua ja syljen eritystä. Keskiaikaiset hoitokeinot perustuivat ruumiin nesteiden tasapainoon eli niin sanottuun humoraalioppiin. Elohopeaa käytettiin hoitokeinona pitkään 1800- ja 1900-luvuille saakka.
Alkemistien keskuudessa elohopealla oli keskeinen merkitys. Alkemian perimmäisenä ajatuksena on, että luonto on jatkuvassa, hitaassa kehityksessä ja pitkän ajan kuluttua kehitys päättyy, jolloin maailma on saavuttanut täydellisyyden. Metallien uskottiin puolestaan koostuvan erilaisista seossuhteista elohopeaa, rikkiä ja suolaa. Kulta oli kaikkein puhtainta mahdollista metallia. Alkemian perusajatukseen vedoten uskottiin olevan mahdollista muuttaa epäpuhtaita metalleja kullaksi muuttelemalla niiden ”seossuhteita”. Alkemistit ajattelivat nopeuttavansa tällä tavoin luonnon kehitystä.
Nykyinen käyttö
thumb|220px|Elohopean spektri Elohopealla on alhaisen sulamispisteensä ansiosta runsaasti sovelluksia teknisissä mittalaitteissa. Sitä käytetään esimerkiksi lämpö­mittareissa ja paine­mittareissa. Tästä on peräisin myös paineen yksikkönä käytetty elohopeamillimetri (mmHg). Elohopean myrkyllisten vaikutusten vuoksi sen käyttöä on pyritty korvaamaan muilla mittaustekniikoilla.
Ensimmäisissä lämpömittareissa käytettiin nesteenä alkoholia, mutta se korvattiin myöhemmin elohopealla, jonka lämpölaajeneminen oli lineaarisempaa. Myös Evangelista Torricelli hyödynsi elohopeaa keksimässään ilmapuntarissa, joka on yksinkertaisimmillaan toisesta päästä suljettu, nesteellä täytetty putki. Elohopean käytön syynä on sen suuri tiheys, jonka ansiosta rakennettava laite saadaan pienempikokoiseksi kuin muita nesteitä käytettäessä. Paineen yksikköinä saatetaan käyttää elohopeamillimetriä (mmHg) eli torria.
Myös kuumemittarissa on pitkään käytetty elohopeaa, mutta nyttemmin sen ovat korvanneet myrkyttömät nesteet kuten galliumin, indiumin ja tinan muodostama seos. EU on kieltänyt elohopeaa sisältävien kuumemittareiden myynnin.
Elohopeaa on myös hammaspaikkausaineena käytetyssä amalgaamissa. Nykyisin ne on kuitenkin korvattu muovipaikoilla.
Varsinkin kehitysmaissa elohopeaa käytetään laajalti kullan erottamiseen malmeista. Tällöin elohopea liukenee kultaan amalgaamiksi, ja kun elohopean annetaan haihtua, jää kulta jäljelle. Menetelmän ympäristö- ja terveyshaitat ovat kuitenkin suuret, ja elohopea onkin pyritty korvaamaan booraksilla, joka alentaa kullan sulamispistettä.
Suolat
Elohopea esiintyy yhdisteissä hapetusluvuilla +I tai +II, joista jälkimmäinen on edeltävää yleisempi. Jännitesarjassa elohopea on kuparia jalompi eli se kuuluu jalometalleihin. Elohopea ei siis reagoi spontaanisti normaalioloissa ilman hapen, veden tai suolahapon kanssa, mutta sitä vastoin reagoi happihappojen kuten väkevän typpihapon kanssa, vapauttaen vetyä ja muodostaen elohopeasuoloja.
Elohopea muodostaa helposti yhdisteitä myös monien muiden metallien, ei kuitenkaan raudan kanssa.
Elohopeaoksidia (HgO) voidaan valmistaa kuumentamalla elohopeanäytettä noin 300–350 °C:n lämpötilaan, mutta reaktio muuttuu käänteiseksi, jos lämpötila kasvaa liian suureksi (400 °C). Alkalimetallien kanssa elohopea reagoi kiivaasti. Elohopean suolat ovat lähes aina poikkeuksellisen myrkyllisiä ja aiheuttavat elohopeamyrkytyksen.
Elohopeaoksidi on kiinteä ja väriltään kellertävän punainen. Sitä käytetään grafiittiin sekoitettuna sinkki–elohopea- ja elohopeaparistojen elektrodeissa.
Elohopea(I)kloridia eli kalomelia käytetään runsaasti erityyppisissä antiseptisissä voiteissa. Lääketieteessä elohopea(II)kloridia käytetään puhdistusaineena (laimennetaan veteen suhteessa 1:2 000) ja maataloudessa se oli yleinen sienimyrkky vielä 1970-luvulla. Kemianteollisuudessa elohopea(II)kloridia käytetään katalyyttinä vinyylikloridin tuotannossa.
Orgaaniset yhdisteet
Orgaanista elohopeayhdistettä tiomersaalia (C9H9HgNaO2S) käytetään muun muassa rokotteiden valmistuksessa ja säilöntäaineena sekä piilolinssinesteissä.
Seokset
Elohopea muodostaa muiden metallien kanssa seoksia (lejeerinkejä), joita kutsutaan amalgaameiksi. Termiä käytetään myös hopeanvärisistä hammaspaikoista (amalgaamipaikat), joiden materiaali sisältää 50 % elohopeaa.
Valmistus
Elohopeaa tuotetaan teollisesti muun muassa pasuttamalla sinooperia (HgS). Sinooperin sisältämä rikki (S) palaa hapessa (O) rikkidioksidiksi (SO2) ja puhdas elohopea (Hg) höyrystyy seoksesta. Tiivistynyt elohopeahöyry kerätään talteen. Kaivosteollisuudessa elohopeaa on käytetty myös kullan ja hopean puhdistamiseen malmeista. Menetelmässä liuotetaan kulta tai hopea elohopeaan, jolloin muodostuu amalgaamia. Seosta kuumennetaan, jolloin elohopea höyrystyy ja jäljelle jää kulta tai hopea. Menetelmä tunnettiin Etelä-Amerikassa jo ennen espanjalaisvalloitusta. Vuonna 1566 espanjalaisvalloittajat löysivät alkuperäiskansojen perustaman suuren Huancavelicassa sijainneen elohopeakaivoksen. Samaa menetelmää käytettiin myös Kalifornian kultaryntäyksen aikaan.
Haittavaikutuksia
Elohopea häiritsee veressä tapahtuvia reaktioita kuten vetyperoksidin hajoamista niin, että veden ja happikaasun sijasta syntyy vettä ja elohopeaoksidia. Kudokset voivat menettää elohopean vuoksi toimintakykynsä, ja elohopea estää entsyymien toimintaa sekä hajottaa solukalvoja. Elohopea ei poistu elimistöstä vaan kertyy keskushermostoon ja rasvakudokseen.
Elohopea aiheuttaa ihmiselle herkästi päänsärkyä, pahoinvointia, vatsakipuja ja ripulia. Elohopeahöyry voi aiheuttaa tulehduksen keuhkoissa. Pitkäaikaisen altistuksen vaikutukset ilmenevät myös keskushermostossa aiheuttaen muistihäiriöitä ja aistiharhoja, sekä munuaisissa, ja se voi saada aikaan myös hampaiden irtoamista. Sikiöille se voi aiheuttaa epä­muodostumia ja keskushermoston vaurioita.
Vanhoista amalgaamihammaspaikoista irtoava elohopea oli ihmisen elimistöön päätyvän elohopean suurin lähde vuonna 2004.
Kalanrasva on merkittävin ravintoperäinen elohopeanlähde. Saastuneiden vesistöjen pohjissa syntyy metyylielohopeaa (CH3Hg).
Myös rokotteiden säilöntäaineena käytettyä elohopeaa on vähennetty huomattavasti.
Suurin osa ihmisen aiheuttamista ilmakehään leviävistä elo­hopea­päästöistä tulee fossiilisten poltto­aineiden, varsinkin kivi­hiilen käytöstä, sillä ne usein sisältävät luonnostaan hieman elo­hopeaa. Elo­hopeaa leviää ilmakehään luonnostaankin muun muassa tuli­vuoren­purkauksissa ja elo­hopeaa sisältävien kivi­lajien rapautuessa. Mikäli sopimus elo­hopean kieltämisestä tehdään, on hiili­voimaloiden savu­piiput varustettava suodattimilla, jotka poistavat noin 95 % savu­kaasujen sisältämästä elo­hopeasta.
Talous
thumb|right|Almadénin kaivoksesta
thumb|250px|Elohopean tuotanto vuonna 2005. Elohopeaa louhitaan vuosittain noin 1 400 tonnia (2006). Elohopeaa ei löydy luonnosta puhtaana, vaan sitä joudutaan erottamaan malmeista. Louhostoiminnan kannalta tärkeimmät elohopeaa sisältävät malmit ovat sinooperi ja livingstoniitti (HgSb4S8). Suurimmat elohopean tuottajamaat ovat Kiina, Espanja ja Kirgisia. Espanjan suurimpiin elohopealouhoksiin kuuluu Almadén, jossa oli jo Rooman valtakunnan aikaan Euroopan tärkein sinooperilouhos. Suomessa elohopeaa tuotetaan yli 20 tonnia vuodessa (2006). Maapallolla elohopeavaroja on arvioitu olevan jäljellä vielä noin 600 000 tonnia.
Kattila (Jaaman piiri)
thumb|250px|Kattilan vuonna 1888 valmistunut ortodoksinen kirkko. thumb|250px|Albrechtin kartanon rauniot. thumb|250px|Kattilan rautatieasema. 175px|thumb|right|Kattilan kunta Jaaman piirin kartalla.
Kattila on kylä, taajama, rautatieasema ja maalaiskunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön länsilaidalla 35 kilometriä Jaamasta koilliseen. Kylässä on 600, taajamassa 1 900, asemalla 34 ja koko kunnassa 3 500 asukasta (vuonna 2010).
Kunnan keskuspaikka on Kattilan (ven. Котельский, Kotelski) taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset:
Maatalous on yhä seudun pääelinkeino. Se on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan viljelyyn. Työtä antaa myös metsänhankinta, soran ja hiekan louhinta ja turvetuotanto. Kattilan asemalta on rautatieyhteys Pietariin, Veimariin ja Laukaansuuhun.
Kunnan alueella sijaitsee yli 12 100 hehtaarin suuruinen Kattilan rauhoitusalue. Toinen suojelukohde on Velkotan tammimetsä, jossa on säilynyt kolmensadan vuoden ikäisiä puita. Kattilan kylän nähtävyyksiä on Albrechtin kartanon puistoalue. Vuonna 1827 Kattilassa asui ja työskenteli venäläinen taiteilija Orest Kiprenski. Ennen seudulla oli myös muita sukukartanoita.
Twenty Two
Twenty Two on ruotsalaisen Millencolinin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan For Monkeys. Sen julkaisi singlenä 6. huhtikuuta 1997 Shock Records. Singlen b-raidat olivat kappaleet Israelites ja Vixen, jotka julkaistiin myöhemmin heidän kokoelma-albumillaan The Melancholy Collection. Single julkaistiin vain Australiassa Lozin Mustin tilalle, sillä se sisälsi paheksutun kirosanan fuck.
Hämähäkkijumala
Hämähäkkijumala on Neil Gaimanin vuonna 2005 ilmestynyt fantasiaromaani. Inka Parpolan suomennos ilmestyi vuonna 2009 Otavan kustantamana.
Juoni
Kirjan päähenkilö on Paksu Charlie, joka ei oikeasti ole paksu. Hänen isänsä herra Nancy vain on antanut hänelle sellaisen liikanimen, ja kun herra Nancy nimesi jotain, nimi pysyi. Yllättäen Charlien kotiovelle ilmaantuu muukalainen, joka osoittautuu hänen veljekseen. Charlie haluaisi viettää rauhallista ja turvallista elämää, mutta veljellä on toisenlaiset suunnitelmat. Charlielle selviää, ettei heidän isänsä ollutkaan kuka tahansa tavallinen mies, vaan hämähäkkijumala.
Vastaanotto
Kriitikko Toni Jerrmanin mukaan teos jää harmittomana viihteenä tekijän välityöksi. Teoksen juoni sutii tyhjää eikä tarinaan tunnu löytyvän todellista sisältöä.
2-etoksietanoli
2-etoksietanoli (C4H10O2) eli etyylisellosolvi tai etyleeniglykolimonoetyylieetteri on alkoholeihin ja eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa 2-etoksietanoli on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja lisäksi useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Aine ärsyttää hengitysteitä ja ihoa. Sen on havaittu olevan teratogeenistä.
2-etoksietanolia käytetään esimerkiksi hartsien, maalien, lakkojen, kumien, pinnoitteiden ja selluloosanitraatin liuottimena. Teratogeenisuuden vuoksi 2-etoksietanoli on pyritty korvaamaan muilla liuottimilla. Yhdistettä käytetään myös muiden yhdisteiden valmistuksen lähtöaineena.
Äyrityinen
Äyrityinen, myös aurto tai aurtua, on hopearaha, jota Ruotsin valtakunnassa alettiin lyödä ensi kertaa noin vuonna 1370 Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella. Myöhemmin sitä on käytetty vuosina 1523–1534, 1535–1540 Tukholmassa, 1528–1531 Västeråsissa sekä 1589–1591 Tukholmassa ja Uppsalassa. Keskiajalla lyötiin myös Turussa äyrityisiä.
Äyrityisen arvo oli 1/24 markkaa eli 1/3 äyriä.
Varhaisimmassa suomenkielisessä kirjallisuudessa tästä rahasta käytetään nimitystä aurto. 1600-luvulla, jolloin raha ei enää ollut käytössä, alettiin käyttää muotoa aurtua. Nykyinen nimitys on myöhäisempi uudissana.
Länsikari
Länsikari voi tarkoittaa ainakin seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Orimattilan kotieläinpuisto
thumb|250px|Lampaita Orimattilan kotieläinpuistossa. Orimattilan kotieläinpuisto on Orimattilan keskustan läheisyydessä sijaitseva vuonna 1989 Orimattilan Hevosystäväinseuran perustama erityisesti lapsille suunnattu kotieläinpuisto. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1990. Puistossa on nähtävänä muun muassa lampaita, lehmiä, poneja, poroja,sikoja javuohia. Puistossa asiakas pääsee muun muassa pientä korvausta vastaan myös shetlanninponin satulaan istumaan. Alueella on lasten liikennepuisto, jossa voi ajaa polkuautoilla, sekä leikkikenttä ja pomppulinna. Kahvila Riikinkukko palvelee puiston aukioloaikoina.
Aiheesta muualla
60.81938°N, 25.74617°W
Maaseutunäyttely
Maaseutunäyttelyt ovat 1990-luvulla maatalousnäyttelyiden perinteitä jatkaneita tapahtumia, joissa pyritään esittämään maatalousnäyttelyä laajemmin maaseutuun liittyviä tavaroita ja palveluita. Vielä 1980-luvulla Suomessa pidettiin useat maatalousnäyttelyt kesässä, mutta myöhemmin maaseutuun liittyvät asiat keskitettiin yhteen vuotuiseen näyttelyyn. Maaseutukeskukset, jotka järjestivät aikoinaan myös maatalousnäyttelyt, vastaavat nykyään maaseutunäyttelyiden järjestämisestä. Myöhemmin valtakunnallisten maaseutunäyttelyiden lisäksi ryhdyttiin järjestämään samannimisinä paikallisia näyttelyitä, minkä vuoksi valtakunnallinen maaseutunäyttely palasi nimeltään maatalousnäyttelyksi.
Kultapyrstömureena
Kultapyrstömureena (Gymnothorax miliaris) on päiväsaikaan aktiivinen mureenalaji.
Ulkonäkö ja koko
Kultapyrstömureena kasvaa noin 60 cm pitkäksi. Se on käärmeen muotoinen, ruskealla pohjalla on vaaleankeltaisia pilkkuja. Pilkut ovat pienimpiä päässä, pyrstöä kohti ne kasvavat ja sulautuvat yhteen.
Alkuperä
Kultapyrstömureena on kotoisin Atlantin valtamereltä, missä se elää koralliriuttojen läheisyydessä. Läntisellä Atlantilla sitä tavataan Bermudalla sekä Floridan ja Brasilian välisellä alueella. Itä-Atlantilla sitä on tavattu Kap Verden ja Saint Helenan saarilla.
Käyttäytyminen
Kultapyrstömureena asuu koralliriutoilla ja kivikkorannoilla yleensä yli 60 metrin syvyydessä. Akvaariossa se piilottelee varsinkin heti uuteen altaaseen muutettuaan kolossa niin, että vain sen pää näkyy. Sieltä se syöksähtää esille ja sieppaa kaloja ja selkärangattomia.
Ravinto
Kultapyrstömureenaa ruokitaan elävällä kalalla ja mustekalalla. Sitä ei saa ruokkia liian usein, ettei sille tulisi rasvamaksaa.
Ágios Nikólaos (Jooniansaaret)
Ágios Nikólaos on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Sývotan saariin ja sijaitsee Sývotan kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,518 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Nikólaos kuuluu Igoumenítsan kuntaan, Thesprotian alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen.
Saaren etäisyys mantereesta on noin 120 metriä. Sen länsipuolella sijaitsee Moúrtoksen saari ja kaakkoispuolella Megálo Mourteménon saari.
Euronews
alt=|pienoiskuva Euronews on kansainvälinen televisiokanava, jonka ohjelmisto koostuu lähinnä uutisista. Suomessa Yle TV1 lähetti Euronewsin uutislähetyksiä vuosina 1993–2008, noin kymmenen minuutin verran illan ohjelmiston lopuksi, sekä toisinaan myös aamu- ja iltapäivällä. YLE24-kanava lähetti toimiessaan Euronewsin uutiset lähes joka tasatunti päiväsaikaan.
EuroNight
EuroNight (lyh. EN) on Euroopan suurimpien kaupunkien välillä öisin liikennöivä henkilöjuna.
Kääpiösuppusuu
Kääpiösuppusuu (Nannostomus marginatus) on tetrakaloihin kuuluva kala.
EuroNight
Nykyinen EuroNight -järjestelmä aloitti toimintansa vuonna 1993, kun EuroCity-liikenteestä eriytettiin yöliikenne omaksi osakseen. Liikenteessä käytettävät vaunut ovat ilmastoituja ja junissa on ravintolavaunut. Useimmiten matkan hintaan kuuluu myös aamiainen. Valtioiden rajoilla matkustajia ei herätetä, sillä matkustajat jättävät paperinsa junan henkilökunnalle matkan ajaksi.
Kääpiösuppusuu
Koko ja ulkonäkö
Kääpiösuppusuu jää alle neljä senttiä pitkäksi. Sen kyljessä on musta vaakaraita,jonka ylä- ja alapuolella kulkevat hopeansävyiset raidat. Evissä ja mustan raidan alapuolella on hiukan punaista.
EuroNight
EuroNight-junissa on toisen luokan makuu- ja lepovaunuja sekä tavallisia matkustajavaunuja. Jokaisessa junassa on myös 1. luokan vaunu, ravintolavaunu sekä tavaravaunu.
Kääpiösuppusuu
Alkuperä
Kääpiösuppusuu on kotoisin Etelä-Amerikasta: sitä tavataan luonnossa Amazonin ala- ja keskijuoksulla, Perussa ja Kolumbiassa Andien itäpuolella, sekä Surinamessa ja Guyanassa.
Euronews
Kanavan ensimmäinen lähetys oli 1. tammikuuta 1993. Vuoden 2005 loppupuolella Euronews toimitti uutisia noin 193 miljoonaan talouteen 121 maan alueella. Kanava tavoittaa kaapeli-, antenni- ja satelliittitelevisioiden välityksellä yli 167 miljoonaa eurooppalaista kotitaloutta.
Kääpiösuppusuu
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Kääpiösuppusuu on parvikala, ja parvessa pitää olla vähintään kuusi yksilöä.
Euronews
Sisältö
Euronews lähettää uutisia niin Euroopasta kuin muualta maailmasta puolen tunnin välein. Uutislähetykset käsittelevät yleensä myös talousuutisia, urheilu-uutisia, taidetta ja kulttuuria, tiedettä, säätä, Euroopan politiikkaa sekä Euroopan lehdistön uutiskatsauksia.
Kääpiösuppusuu
Vesiolot ja ravinto
Kääpiösuppusuulle sopiva lämpötila on 24–27 °C, pH 5,8–7,3 ja kovuus dGH 14–20. Se syö pienirakeista ruokaa: murskattuja hiutaleita ja eläviä tai pakastettuja artemia-äyriäisiä ja vesikirppuja.
Euronews
Sisältö
Euronews lähetetään nykyisin seitsemällä eri kielellä; englanniksi, saksaksi, ranskaksi, venäjäksi, espanjaksi, portugaliksi ja italiaksi, mutta joissakin maissa kaikki kielet eivät ole välttämättä saatavilla.
Historia
pienoiskuva|170px|Euronewsin logo kesäkuuhun 2008 asti. Euronews perustettiin alun perin Lyonissa vuonna 1992 Euroopan yleisradiounionin aloitteesta yhdentoista yleisradioyhtiön voimin, Suomen Yleisradio oli yksi niistä. Kanavan lähetykset aloitettiin 1. tammikuuta 1993. Lähetykset siirrettiin analogisesta pääasiallisesti digitaaliseksi vuonna 1999. Samana vuonna Euronews aloitti lähetykset myös portugalin kielellä. Venäjänkieliset lähetykset alkoivat vuonna 2001.
Lokakuussa 2005 saksalaiset televisiokanavat ARD ja ZDF neuvottelivat Euronewsiin liittymisestä.
Rautakloridi
Rautakloridi voi viitata ainakin seuraaviin yhdisteisiin:
Alaluokka
Alaluokka voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Malojan alue
350px|thumb|Malojan alue.
Malojan alue on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee Ylä-Engadinin laaksossa sekä Merajoen latvoilla rajoittuen etelässä Italiaan, Sondrion maakuntaan.